laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
I'm Only Sleeping

I'm Only Sleeping (בתרגום לעברית: אני רק ישן) הוא שיר רוק פסיכדלי של להקת הביטלס מאלבומם Revolver שיצא ב-1966. בארצות הברית ובקנדה, השיר היה אחד מהשלושה שקפיטול רקורדס הוציאו מהאלבום והוסיפו ל-Yesterday and Today שיצא חודשיים לפני Revolver. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון והקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. השיר כולל סולו גיטרה חשמלית הפוך שמנוגן על ידי ג'ורג' האריסון, וזו הפעם הראשונה שנעשה שימוש בכזו טכניקה. לנון אמר על הסולו "זו הייתה הפעם הראשונה שבה משתמשים בהקלטה של גיטרה הפוך. לפני המי, לפני הנדריקס, לפני כולם". הטיוטה הראשונה של לנון עבור מילות השיר, שנכתבה על גבו של מכתב ב-1966, מציעה שהוא כתב על השמחה שבלהישאר במיטה ושהפרשנות הנפוצה שמילות השיר עוסקות בסמים היא לא נכונה. בזמן שלא היה בסיבובי הופעות, לנון בדרך כלל העביר את זמנו ישן, אוכל, כותב או צופה בטלוויזיה, לעיתים תחת שימוש בסמים, ומקרטני היה נאלץ להעיר אותו בשביל שישתתף בכתיבת השירים. ב-4 במרץ 1966, בכתבה פרי עטה של חברתו של לנון, נכתב "הוא יכול לישון כמעט ללא הגבלת זמן, הוא כנראה האדם העצלן ביותר באנגליה. 'עצלן פיזית', הוא אמר. 'לא אכפת לי לכתוב או לקרוא או לצפות או לדבר, אבל סקס זה הדבר הפיזי היחיד שאני עוד מוכן להתאמץ בשבילו עוד'." יהונתן גפן הודה בספרו "חומר טוב" כי ברבים מהשירים שנכתבו בתקופת "חבורת לול" הייתה השפעה של הביטלס, תוך שרעיונות ומשפטים מסוימים היו תרגומים מהביטלס, לדוגמה: השירים "אני אוהב לישון" של אריק איינשטיין ו"לישון לישון" של אושיק לוי היו בעצם "I'm Only Sleeping"". ג'ון לנון - שירה, גיטרה אקוסטית פול מקרטני - שירה הרמונית, גיטרת בס ג'ורג' האריסון - שירה הרמונית, גיטרה חשמלית הפוכה רינגו סטאר - תופים ג'ורג' מרטין - הפקה ג'ף אמריק - טכנאי קול מידע על היצירה "I'm Only Sleeping" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"I'm Only Sleeping" באתר SecondHandSongs "100 Greatest Beatles Songs: 57 – 'I'm Only Sleeping'" האתר הרולינג סטון. סטיב טרנר (2016), Beatles '66: The Revolutionary Year, עמ' 250-51 סטיב טרנר (2016), Beatles '66: The Revolutionary Year, עמ' 36–135, 250 יהונתן גפן, יגאל שוורץ (ע), חומר טוב, דביר, 2002, עמ' 68
המצור על קורינת'

המצור על קורינת' היה קרב שהתחולל בזירה המערבית של מלחמת האזרחים האמריקנית, בין 29 באפריל ל-30 במאי 1862, בקורינת', מיסיסיפי. בעקבות הניצחון של צבא הצפון בקרב שילה, נעו כוחות האיחוד תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי האלק - ארמיית טנסי, ארמיית אוהיו וארמיית המיסיסיפי, לעבר צומת הרכבות המרכזי בקורינת'. בעקבות האבדות הכבדות שספג בשילה, החל האלק בתכנון קפדני של ההתקדמות, תוך הקמת ביצורים לאחר כל עצירה. במשך שלושה שבועות התקדמו הכוחות כחמישה מייל בלבד, וב-25 במאי 1862 הגיע האלק לעמדה ממנה היה יכול להטיל מצור על העיר. מפקד כוחות הקונפרדרציה, פ.ג.ט. בורגארד, הצליח להציל את צבאו בזכות תרמית. חלק מהאנשים קיבלו מנות קרב לשלושה ימים וצוו להתכונן להתקפה. כצפוי, כמה מהם העבירו את המידע לצפון. הפגזת התותחים המקדימה החלה, וכוחות הצפון התקדמו כדי לתפוס עמדות. במהלך הלילה של ה-29 במאי נסוג צבא הקונפדרציה, תוך שאנשיו עושים שימוש בתוואי מסילת הרכבת של מובייל ואוהיו כדי להעביר את הפצועים והחולים, הארטילריה הכבדה וטונות של אספקה. כשהרכבת הגיעה הריעו לקראתה החיילים כאילו הגיעה תגבורת, והציבו לאורך סוללות המגן תותחי דמה. האש במדורות במחנה נשמרה, ומתופפים ומחצצרים המשיכו להשמיע תרועות קרב. יתר הכוחות הצליחו לחמוק מבלי שהתגלו עד לטופלו, מיסיסיפי. כאשר נכנסו כוחות הצפון לקורינת' ב-30 במאי, הם גילו כי כוחות הדרום נעלמו. בזכרונותיו מציין ג'ון פופ כי מהלכיו הזהירים של האלק לא השכילו לנצל את מערך הכוחות של קציניו המוכשרים, ביניהם גרנט, שרמן, שרידן, תומאס, מקפרסון, לוגאן, ביואל, רוזקרנס, מורטימר לגט ואחרים. בחודש אוקטובר 1862 ניסה כוח של צבא הדרום בפיקודו של מייג'ור גנרל ארל ון דורן לכבוש מחדש את העיר בקרב קורינת' השני, אך הובס בידי כוחותיו של מייג'ור גנרל ויליאם רוזקרנס. מדיה וקבצים בנושא המצור על קורינת' בוויקישיתוף
אבן פלרמו

אבן פלרמו היא שבר גדול של אסטלה המכילה חלק מרשימת מלכי מצרים בתקופת הממלכה הקדומה מהשושלת הראשונה ועד השושלת החמישית. האבן מוצגת היום במוזיאון הארכאולוגי האזורי של פלרמו בסיציליה ומכאן שמה. שברים נוספים של האסטלה מוצגים במוזיאון המצרי בקהיר, ובמוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית בלונדון. האסטלה העשויה מבזלת מתוארכת לסוף תקופת השושלת החמישית של פרעוני מצרים, המאה ה-25 לפנה"ס, והיא מפרטת את המלכים שמלכו במצרים לאחר איחוד מצרים העליונה (הדרומית) עם מצרים התחתונה (הצפונית). הטקסט על גבי האסטלה מתחיל בתיעוד רשימת מלכים (רשימה הנחשבת אגדתית) ששלטו במשך מספר אלפי שנים שקדמו לעלייתו של האל הורוס, שעל פי הטקסט נתן את המלכות למנס שהיה מאחד מצרים העליונה והתחתונה (יש המזהים את מנס עם נערמר ויש עם יורשו חור אחע). הכתובות על האסטלה מפרטות את רשימת המלכים מהשושלת הראשונה ועד המלך נפריר כא רע שהיה המלך השלישי של השושלת החמישית. ניתן להניח שבאסטלה המקורית השלמה, פורטו גם מלכים לאחר שלטונו. באסטלה יש גם פירוט של שמות אמהות המלכים. רשימה זו ביחד עם רשימות מלכים אחרות שנמצאו כגון רשימת המלכים מכרנך, רשימת המלכים מטורינו, רשימת המלכים מאבידוס, ספרו של מנתון "אגיפטיקה" ועוד, שימשו את האגיפטולוגים במחקרם ליצירת רשימה של מלכי מצרים בעת העתיקה, וכתיבת הכרונולוגיה המצרית, תוך הצלבת המידע מהמקורות השונים. הטקסט על האסטלה נכתב על שני צדדיה, בכתב חרטומים, והוא הטקסט הידוע הקדום ביותר. גובה האסטלה המקורית היה 2.1 מטר, רוחב 60 ס"מ ועובי 6.5 ס"מ. האסטלה נשברה למספר שברים, שרבים מהם חסרים. מיקומה המקורי ההיסטורי של האסטלה אינו ידוע. אבן פלרמו נמצאה באתר הארכאולוגי ממפיס ליד קהיר. רוב המידע על האבן שהתייחס לשושלות הראשונה והשנייה לא שרד. ההיסטוריון הקדום מנתון שחי במאה ה-3 לפנה"ס, אולי השתמש במידע שהיה על האסטלה השלמה בספרו אגיפטיקה (Aegyptiaca) הכולל רשימות של מלכי מצרים. אבן פלרמו שוכנת במוזיאון מאז שנת 1866. חשיבותה של האבן הוכרה רק בשנת 1895 בעת ביקור של ארכאולוג צרפתי במוזיאון. תרגום הטקסט פורסם לראשונה בשנת 1902 על ידי היינריך שייפר (Heinrich Schäfer). במוזיאון המצרי בקהיר נמצאים שני שברים, האחד התגלה בשנת 1910, השני נרכש בשוק העתיקות בשנת 1963. השבר שנמצא במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית בלונדון ניתן להם על ידי פלינדרס פיטרי. רשימת המלכים מטורינו רשימת המלכים מכרנך פרעוני מצרים הכרונולוגיה המצרית לוח סקארה מדיה וקבצים בנושא אבן פלרמו בוויקישיתוף אבן פלרמו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חן חגי

חן חגי (נולד ב-6 במרץ 1968) הוא שחקן, מנחה, מרצה ומדבב ישראלי. חגי התחיל את לימודיו במכללה האקדמית תל אביב-יפו שם סיים תואר ראשון במדעי ההתנהגות. אחר כך למד בבית הספר למשחק "בית צבי" שם סיים את לימודיו בשנת 1993. כמו כן, חגי המשיך את לימודיו במסגרת תואר שני בפסיכולוגיה קלינית וסיים כפסיכולוג מורשה. בשנת 1994 הופיע בסרט הקולנוע "שירת הסירנה" שם גילם את דוני וב-1995 בסרט "ילדי קניון הזהב" ובסרט "שחקנים". כמו כן הוא הופיע כמנחה בתוכניות הילדים בערוץ הופ! החידון של הופ! יחד עם הבובות אליק ובליק, בתוכנית הקייטנה של הופ! (בקיץ ובחג הפסח) יחד עם דנה פרנס, בתוכנית "חנוכה בהופ!", בתוכנית "המרחב המוגן של הופ!", בתוכנית "פסח מי יודע?" ובתוכנית "המגילה החדשה של הופ!", ב-1996 שיחק במחזמר המבוסס על הסיפור "הגיבן מנוטרדם", ב-1999 וב-2005 שיחק במחזמר המבוסס על הסיפור "בילבי", והשתתף בהצגת הילדים "דפנה ודודידו". חגי דיבב בסרטי וסדרות אנימציה רבים כמו: "במבי" (טמפר), "אצבעונית" (הנסיך), "טום וג'רי: הסרט" (טום), "טאז-מאניה" (ווילי וומבט), "היה היה - ממציאים" (הגמד), "גופי: הסרט" (צ'אד), "גופי הולך לקולג'" (בראד), "קיטי קט וחומי" (קט), "הגרגולים" (לקסינגטון), "בת הים הקטנה" (שרימפ), "טוק טוקאן", "באג לייף", "טרזן", "שלגיה ושבעת הגמדים", "טימון ופומבה" (אד), "אדון וגברת בשינוי אדרת" (מר דקיק, מר קפיץ, מר קפדן, מר הפוך, דמויות שונות), "דיג'ימון" (טאי) "החרב הקסומה" (מקור חד) "הזוכים המאושרים"(הארנב מהסרטון "הצב והארנב"), "נווה עצלנות" (סטינג'י), "תשאלו את ויקטור" (מקס). כמו כן חגי היה חלק מאנסמבל תיאטרון תמונע ושיחק בין היתר בהצגות "רביזור", "השיטה" ועוד. משמש כחבר סגל במכללה האקדמית תל אביב יפו ומנחה סדנאות בדינמיקה קבוצתית. חבר הוועדה האמנותית בתיאטרון הפרינג` ב.צ.א וחבר הוועדה האמנותית של תיאטרון תמונע. חן חגי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית חן חגי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חן חגי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי חן חגי, באתר ספר הקולנוע הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חורבת קיטמית

חורבת קיטמית הוא אתר ארכאולוגי השוכן כ-10 קילומטרים מדרום לתל ערד, סמוך לנחל קיטמית בשטח בסיס נבטים. האתר נתגלה במהלך הסקר של אזור מלחתה שנערך באביב 1979 בראשותו של יצחק בית אריה. שטח האתר שני דונם. האתר נחפר לראשונה בשנת 1984. אין ודאות אם האתר היה שייך לממלכת יהודה או לממלכת אדום. האתר כולל שכבה אחת בעלת שני שלבים, שמאופיינים בשני מכלולי מבנים המרוחקים זה מזה כ-20 מטרים. המכלול הראשון כולל מבנה בן שלושה חדרים, במה מוקפת גדר מאבן, מזבח ואגן. המבנה בנוי מאבני צור מקומיות בגודל 10.5 על 5.5 מטרים ופתחי החדרים פונים דרומה. בשלב השני עובו חלק מקירות החדרים ונוספו ספסלים מאבן. על רצפת החדרים שעשויה מגיר כתוש, נתגלתה כמות גדולה של חרסים ועצמות צאן ומדרום למבנה במרחק 11 מטרים נחשפה במה נמוכה. הכמות הגדולה ביותר של ממצאים נתגלתה באזור הבמה. הממצא כלל כלי יום יום, כלי פולחן וצלמיות מחרס. כלי הפולחן הבולטים הם כנים גליליים שנוצרו על אובניים. על חלק מהכנים הודבקו צלמיות אדם, צאן, בקר או ציפורים וחלקם היו צבועים באדום ושחור. גובה הכנים הגיע עד ל-60 סנטימטרים. הממצאים הרבים באתר כוללים צלמית של אלה בעלת שלוש קרניים, שלוש קובעות המעוטרות ברימונים, ספלי מקטר מחוררים, ומזבחונים מחרס. בנוסף נמצא חותם מאבן במתחם הבמה אשר מגולפת בו דמות אדם לובשת גלימה ארוכה וידה מורמת למעלה. נתגלו חפצי ברונזה, בעיקר טבעות ועגילים דמויי סהרונים. על חמישה חרסים נתגלו כתובות, באחת מהכתובות מופיע השם "קוס" שהוא האל הראשי של אדום. את כלי החרס שנמצאו ניתן לחלק לשלוש קבוצות: כלי יום יום שהיו נפוצים באזור יהודה בסוף המאה ה-7 ובתחילת המאה ה-6 לפנה"ס. כלי חרס אדומיים. כלי חרס שנפוצים בארץ ישראל ובעבר הירדן, בעיקר קעריות שמחקות "כלי ארמון" אשוריים וקנקנים פערוריים. יצחק בית אריה אשר חקר את האתר, הגיע למסקנה שמדובר במקדש אדומי שנבנה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס. לדעתו זוהי עדות נוספת לחדירה של אדומים לצפון הנגב סמוך לנפילת ירושלים וגלות בבל. אחרים מציעים שהאתר אולי השתייך לממלכת יהודה. Christoph Uehlinger, "The Archaeology of Israelite Cult", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 442 Christoph Uehlinger, "The Archaeology of Israelite Cult", in: Kyle H. Keimer, The Ancient Israelite World, Taylor & Francis, 2022, p. 442 בית אריה, י., תשמ"ז, "מקדש אדומי בחורבת קיטמית", קדמוניות שנה יט חוברת 3–4 (76-75): 79-72.
דניס לואיס

דניס לואיס (באנגלית: Denise Lewis, OBE; נולדה ב-27 באוגוסט 1972) היא אתלטית בריטית בעבר. היא אלופה אולימפית (סידני 2000), סגנית אלופת העולם פעמיים ברציפות (אתונה 1997 וסביליה 1999), אלופת אירופה (בודפשט 1998) ופעמיים ברציפות אלופת משחקי חבר העמים הבריטי (ויקטוריה 1994 וקואלה לומפור 1998) בקרב שבע. לואיס נולדה בווסט ברומיץ'. במשחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה, קנדה בשנת 1994 זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,325 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה לואיס בקרב שבע במקום שביעי בתוצאה של 6,299 נקודות. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה לואיס במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6,489 נקודות, אחרי ע'אדה שועאע מסוריה (6,780 נקודות) ונטליה סזנוביץ' מבלארוס (6,563 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.33 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה לואיס במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,654 נקודות, אחרי זאבינה בראון מגרמניה (6,739 נקודות) ולפני רמיג'יאה נזרובינה מליטא (6,566 נקודות). באליפות אירופה באתלטיקה, שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,559 נקודות. חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בספטמבר אותה שנה היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 6,513 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה לואיס פעם נוספת במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6,724 נקודות, אחרי אוניס בארבה מצרפת (6,861 נקודות) ולפני ע'אדה שועאע (6,500 נקודות). באולימפיאדת סידני (2000) זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,584 נקודות, לפני ילנה פרוחורובה מרוסיה (6,531 נקודות) ונטליה סזנוביץ' (6,527 נקודות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה לואיס במקום חמישי בקרב שבע בתוצאה של 6,254 נקודות. באולימפיאדת אתונה (2004) סבלה לואיס ממספר פציעות ופרשה מהתחרות קרב שבע לאחר הקפיצה לרוחק, המקצוע החמישי. ריצת 200 מטר: 24.10 שניות (1997) ריצת 800 מטר: 2:12.20 דקות (2000) ריצת 110 מטר משוכות: 13.13 שניות (2000) קפיצה לגובה: 1.87 מטר (1999) קפיצה לרוחק: 6.69 מטר (2000) הדיפת כדור ברזל: 16.12 מטר (1999) הטלת כידון: 51.48 מטר (2004) קרב שבע: 6,831 נקודות (2000) מדיה וקבצים בנושא דניס לואיס בוויקישיתוף דניס לואיס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי דניס לואיס, באתר olympedia.org דניס לואיס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית דניס לואיס, באתר Track and Field (נשים)
מייקינס

מייקינס (Mykines) הוא המערבי מבין 18 איי פארו. באי נמצא יישוב אחד הקרוי על שם האי. באי שני הרים: קנוקור (560 מטר) וארנאפיאל (350 מטר). האי מקושר בגשר להולכי רגל לאי מייקינסהולמור המצוי דרומית לאי מייקינס, מעברו של מצר ים שרוחבו 35 מטרים. משערים שמקורו של שם האי בשפה קדם-נורדית, וככל הנראה השם מקורו בקלטית: "מוק איניס" שפירושו "אי החזירים", או מגאלית סקוטית "מוק מהארה" שפירושו לווייתנים. אוכלוסייה מאז שנת 1769: מדיה וקבצים בנושא מייקינס בוויקישיתוף האי מייקינס
יצחק לטיף

יצחק לטיף (נפטר בסביבות ה'רמ"ו 1486) היה עולה ונוסע בארץ ישראל בשנות השמונים של המאה ה-15. שם אביו היה מאיר ומוצאו היה באיטליה, בעיר אנקונה. על פי אגרותיו, הוא הגיע אל העיר ירושלים לפני שנת ה'רמ"א 1481. הוא יצא למסעו, כנראה מלווה בקרובים, באונייה בבעלות איטלקית ורוב נוסעיה עולים לרגל נוצריים, ובהם גם נעזר להעביר את אגרותיו למשפחתו באירופה. ירד בנמל יפו וסייר בארץ היכן שהיה באפשרותו, ובמיוחד בירושלים. לטיף בחן ומסר תיאורים על מזג האוויר בארץ; ועל הרכב האוכלוסייה והיחסים בין יהודים לערבים, שאותם ראה כמשביעי רצון; הוא תיאר את מצב הכלכלה ובכלל זה את משלחי היד המשתלמים, להתרשמותו: "בעלי האומנות מתפרנסים בטוב ויש מהן מתעשרים", ומסר מידע גם על יוקר המחיה (הנמוך יחסית, לדעתו), על התוצרת החקלאית ותנועת הסחורות לארץ וממנה: ”ספינות באות בכל יום ויום לים יפוא (יפו) וטוענות כל טוב ... והכל עולה לירושלים על ידי אתונות ופרדים ורוב גמלים. קרקע של ארץ ישראל נעבד מאוד ויפה ...”. הוא סייר באתרים קדושים וב"קברי צדיקים", בין השאר בקבר שמואל הנביא, בקבר עמוס הנביא, בקבר צפניה הנביא, בקברי הלל ושמאי, ובכותל המערבי ובסביבות להר הבית עליו צפה מהר הזיתים וראה: "עזרה גדולה מרוצפת באבנים שיש ולבן מחלב"; על שער הרחמים הוא מספר כי הם "נעולים בברזל, לא נפתחו, ניסו הערביים [כך!] לפותחם ונפגרו הערביים". הקהילה היהודית בירושלים מנתה לפי אומדנו כמאה וחמישים משפחות. בתחילת איגרתו ובסופה הוא מבהיר לקוראיו את מניעיו לעלייה לארץ, והם הציפייה לגאולה והתקווה שירושלים וארץ ישראל יבנו מחדש, כבימים עברו. אברהם יערי (עורך), אגרות ארץ ישראל, רמת גן: הוצאת מסדה, 1971, עמ' 98-94. אגרות ארץ ישראל, באתר היברובוקס עמ' 95.
HTTPS

HTTPS (ראשי תיבות באנגלית של: Hypertext Transfer Protocol Secure) הוא פרוטוקול תקשורת לאבטחת מידע ברשתות מחשבים הנפוץ במיוחד באינטרנט. באופן רשמי, הוא אינו פרוטוקול תקשורת כשלעצמו, אלא שימוש בפרוטוקול HTTP על שכבת TLS ובכך מקנה יכולות אבטחה של ההצפנה לתקשורת HTTP רגילה. בשימושו הנפוץ באינטרנט מקנה אימות של זהות האתר, ויוצר חיבור בין שרת אינטרנט ללקוח שיוצר עמו קשר כנגד התקפת אדם באמצע. בנוסף, השימוש מאפשר הצפנה דו-כיוונית של תעבורת המידע בין הלקוח לשרת, אשר מגינה מפני האזנת סתר או שינוי של תוכן המידע העובר בין הצדדים. כפועל יוצא, הפרוטוקול מבטיח כי גולש האינטרנט הניגש לאתר כלשהו, אכן יתקשר עם אותו האתר שהתכוון להתקשר עמו. באופן היסטורי, HTTPS שימש בעיקר לפעולות העברת כספים ב-World Wide Web, דואר אלקטרוני והעברת מידע רגיש במערכות מידע של תאגידים. בסוף שנות ה-2000 ובתחילת העשור השני של המאה ה-21, השימוש ב-HTTPS נעשה רחב יותר וניתן היה לראות אימות נתונים בסוגים שונים של אתרים, אשר הקנו אבטחה לחשבונות משתמש, לתקשורת בין משתמשים, זהות המשתמש ומידע המאוחסן על ידו בשרתים. השימוש ב-HTTPS חשוב במיוחד ברשתות לא מוצפנות, WiFi למשל, בהן כל משתמש באותה הרשת מסוגל לבצע "רחרוח" אחר תעבורת המידע הנשלחת ברשת ולגלות מידע רגיש. יתרה מזאת, גם רשתות שהשימוש בהן מוגבל יכולות לעשות שימוש במידע העובר דרכן ואף משנות אותו, לעיתים לצורכי פרסום ולעיתים גם באופן זדוני. בחודש אוגוסט 2014 קבעו בגוגל את השימוש ב-HTTPS כ"גורם דירוג" (Ranking Factor) המשפיע בפועל על דירוג האתר בהצגת תוצאות החיפוש במנוע החיפוש גוגל. HTTPS אינו פרוטוקול תקשורת בפני עצמו, אלא יישום של פרוטוקול HTTP. הוא זהה לו מבחינת המבנה, אך מורה לדפדפן להוסיף שכבת הצפנה כדי להגן על תעבורת המידע. היישום של מודל TLS על פני HTTP מתאים במיוחד מפני שניתן לאבטח את המידע אפילו אם רק זהותו של צד אחד בתקשורת מאומתת. בתקשורת HTTP על גבי האינטרנט, זהותו של השרת (אתר) לרוב מאומתת על ידי השוואה בין Public key certificate של האתר לזה השמור בדפדפן. הרעיון הבסיסי ב-HTTPS הוא ליצור ערוץ מאובטח על גבי רשת פרוצה. ערוץ זה מאפשר הגנה סבירה מפני האזנת סתר והתקפת אדם באמצע. זאת, בהסתמך על רמה סבירה של חליפת ההצפנה והיכולת לסמוך על תעודה מאומתת ואמינה. בדפדפני האינטרנט שמור מראש (בעת ההתקנה) מידע אשר מאפשר להם לאמת את התעודה הנשלחת מהאתר. גורמים בעלי סמכות לנפק תעודה חייבים לקבל את אמונו של הדפדפן, בין אם מראש או בעקבות הוספה של התעודה לרשימה על ידי המשתמש. מסיבה זו ניתן לסמוך על חיבור HTTPS אם ורק אם מתקיימים התנאים הבאים: המשתמש בוטח שהדפדפן מיישם נכונה את פרוטוקול ה-HTTPS והתעודות שהותקנו בו מראש אמינים. המשתמש בוטח בגורמים המנפקים תעודות כי ינפקו אותן רק לאתרים לגיטימיים. האתר מנפק תעודה מאושרת על ידי סמכות. התעודה תואמת את האתר שהמשתמש ניגש אליו (כלומר, כאשר הדפדפן מבקר ב"https://example.com", התעודה תתאים ל"example.com" ולא לדומיין אחר.) התעודה בתוקף. תוצאת ה-hash של התעודה מתאימה לשדה ה-hash בתעודה. סעיף זה נעשה כדי לוודא את אמינות התעודה המכילה בין היתר גם מפתח ציבורי להמשך ההתקשרות. מדיה וקבצים בנושא HTTPS בוויקישיתוף בשיתוף ברק רום, ‏העברת אתר ל-HTTPS ואבטחת מידע, בעיתון מקור ראשון, 24 ביוני 2018
קיר גילכריסט

קיר דייוויד פיטרס גילכריסט (באנגלית: Keir David Peters Gilchrist; נולד ב-28 בספטמבר 1992) הוא שחקן ומוזיקאי קנדי. ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור מרשל גרגסון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "טרה", תפקידו בתור סם גרדנר בסדרה "לא טיפוסי", והופעתו בתור קרייג גילנר בדרמה הקומית "סיפור מצחיק". גילכריסט נולד בשכונת קמדן טאון בלונדון, אנגליה. בן להורים קנדים, קתרין (לבית פיטרס) ואיאן גילכריסט, ויש לו אח אחד, איאן. סבו מצד אמו הוא בנקאי וכלכלן קנדי בשם דאגלס פיטרס, ודודו הוא הכלכלן דייוויד וילפריד פיטרס. בשנותיו הראשונות גדל גילכריסט בלונדון, לפני שעבר להתגורר בבוסטון, מסצ'וסטס ולאחר מכן עבר לניו יורק. בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "לא טיפוסי" של ספק שירותי הזרמת מדיה נטפליקס, שזכתה לשבחים ומועמדויות לפרס סטלייט ולפרס פיבודי. הסדרה מתמקדת בחייו של סם גרדנר בן ה-18, הנמצא על הספקטרום האוטיסטי, אותו מגלם גילכריסט. בשנת 2023 גילם את רון אדמס בסדרה "אהבה ומוות". מדיה וקבצים בנושא קיר גילכריסט בוויקישיתוף קיר גילכריסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיר גילכריסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיר גילכריסט, באתר AllMovie (באנגלית) קיר גילכריסט, באתר Metacritic (באנגלית) קיר גילכריסט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קיר גילכריסט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית)
הארווי פיקאר

הארווי לורנס פיקאר (אנגלית: Harvey Lawrence Pekar; ‏8 באוקטובר 1939 - 12 ביולי 2010) היה כותב קומיקס יהודי-אמריקאי ומבקר מוזיקה שהתפרסם בעיקר בזכות סדרת הקומיקס האוטוביוגרפית "אמריקן ספלנדור". פיקאר תיאר את "אמריקן ספלנדור" כ"אוטוביוגרפיה הנכתבת תוך כדי התרחשותה. הנושא הוא פשוט הישרדות. למצוא עבודה, למצוא בת זוג, למצוא מקום מגורים ומקום ליצור בו. החיים הם מלחמת התשה. אתה חייב להישאר פעיל בכל החזיתות. דבר מוליך למשנהו. ניסיתי לשלוט בעולם כאוטי וזה מאבק אבוד מראש. אך איני יכול לוותר. ניסיתי ולא הצלחתי." הארווי פיקאר ואחיו הצעיר אלן נולדו בקליבלנד, אוהיו לסול ודורה פיקאר, יהודים יוצאי ביאליסטוק, פולין. סול פיקאר היה חוקר תלמוד ובעל חנות מכולת על שדרות קינסמן, עם דירת מגורים למשפחה מעל החנות. כילד, שפת האם של הארווי הייתה יידיש, והוא למד לקרוא ולהעריך רומנים בשפה זו. הארווי סיים את לימודיו בתיכון שייקר הייטס מ-1957, משם המשיך לאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (Case Western Reserve University), אך נשר מלימודיו אחרי שנה. לאחר מכן שירת בחיל הים, ואחרי השחרור חזר לקליבלנד, שם עבד בעבודות מזדמנות עד שנשכר כפקיד בבית חולים. הוא החזיק בעבודתו גם לאחר שהתפרסם עד לפרישתו ב-2001. בשנת 2003 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "אמריקן ספלנדור", אדפטציה לסדרת הקומיקס הידועה של פיקאר. בסרט גילם את דמותו השחקן פול ג'יאמטי, בעוד פיקאר עצמו הופיע בקטעי קישור וקטעי ארכיון. הסרט זכה להצלחה ביקורתית והיה מועמד למספר פרסים. פיקאר כתב על השפעות הסרט בקומיקס "אמריקן ספלנדור: שנת הסרט שלנו". בשנת 2006 הוא פרסם ספר Ego & Hubris: The Michael Malice Story שהוא ביוגרפיה של מייקל מאליס. פיקאר חלה במחלת הסרטן 3 פעמים במהלך חייו, ואף כתב על מהלך הטיפולים (המוצלחים) בלימפומה בספר "שנת הסרטן שלנו" שיצא ב-1994, בשיתוף עם אשתו השלישית ג'ויס בראבנר. השניים חיו באוהיו יחד עם בת האומנה שלהם דניאל. בליל ה-12 ביולי 2010 נמצא פיקאר ללא רוח חיים על ידי אשתו, ג'ויס, בביתם, כאשר עמד לעבור טיפולים לאחר שלקה בפעם השלישית במחלת הסרטן. מאוחר יותר נקבע כי מותו נגרם משילוב קטלני ולא מכוון בין תרופות נוגדות דיכאון. מדיה וקבצים בנושא הארווי פיקאר בוויקישיתוף הארווי פיקאר, ברשת החברתית Goodreads אמיר קמינר, "החיים של כל אדם יכולים לעניין", באתר ynet, 14 במרץ 2004 יוצר הקומיקס הארווי פיקאר הלך לעולמו, באתר ynet, 12 ביולי 2010 אריק הרשטאל, "ימיו האחרונים של הארווי פיקאר", The Jewish Week‏, 20 ביולי 2010 ניב הדס, האפור, המשעמם והמשרדי הפך אצל הארווי פיקאר, יוצר קומיקס שמת בשבוע שעבר, למבריק, באתר הארץ, 23 ביולי 2010 דייב איצקוף, הניו יורק טיימס, עכבר העיר אונליין, מחבר ספרי הקומיקס הארווי פיקאר: ההיפסטר הראשון, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2010 נירית אנדרמן, הארווי פיקאר מציג: יזראֶלי ספלנדור, באתר הארץ, 25 ביולי 2012 אודי הירש, לוזר עד הסוף: הסופר שלא סובל את ישראל, באתר nrg‏, 6 בספטמבר 2012 Harvey Pekar (Obituary), The Telegraph, 13 July 2010 Exclusive: A Smorgasbord of Art and Comics Celebrating Harvey Pekar’s Yiddishkeit Harvey Pekar, Cleveland comic-book legend, dies at age 70
אמ"י

אמ"י, ראשי תיבות של איגוד אמני ישראל, הוא איגוד ישראלי שנוסד בשנת 1979 במטרה לייצג את כלל האמנים המבצעים בישראל, בהם שחקני במה ומסך, זמרים ובדרנים, רקדנים, קוסמים ומדבבים. שבעת המייסדים היו יפה ירקוני, ששי קשת, אילי גורליצקי, שלמה ארצי, בני אמדורסקי, רותי הולצמן ובעלה ד"ר שמעון ברק. הארגון נאבק על תנאי עבודתם ושכרם של האמנים במדיות התיאטרון הקולנוע הרדיו והטלוויזיה וכן בבימות הבידור. חותם על הסכמי שכר עם גופים שונים בעולם הבידור, מעניק ייעוץ משפטי חינם והלוואות ללא ריבית והצמדה לחבריו. יוזם סדנאות העשרה וימי עיון לאמנים ומנתבם למפעלי גיוס כספים עבור האגודה למלחמה בסרטן, וראייטי ישראל, צה"ל וארגונים הומניטריים אחרים. עבור פעילותו זו הוענק לו בשנת 1988 ״פרס התנדבות״ על ידי יו"ר הכנסת. מדי שנה מעניק האיגוד פרסים מטעמו, ובהם פרסי הוקרה ופרס מפעל חיים עבור תרומתו של אמן לאורך שנות יצירותיו. עם מקבלי הפרס בעבר נמנים: אבי קורן, אפי נצר, מולי שפירא, שמואל צמח, אלכסנדר יהלומי, איתן אילון, יעקב אלפרין, דליה פרידלנד, אלכס פלג, לבנה פינקלשטיין, אנריקו מסיאס, רינה שיינפלד, אלירון טובי, יורם בר סלע, לאורה ריבלין, תיקי דיין, מיקי גבריאלוב, רונית אופיר, רוחמה רז, חיים משה, דני סנדרסון, שלמה ארצי וחבורת "זהו זה". לאחר פטירתו של אהוד מנור בשנת 2005, החלה אמ"י להעניק מלגות בסך 4,000 ש"ח, כל אחת, תחת השם "פרס אהוד מנור לעידוד היצירה" עבור חבריה בחמישה תחומים: זֶמֶר, משחק, מחול, אמנים ותיקים מכל התחומים, קוסמות, לוליינות ומופעי ילדים. במאי 2024 חתם הארגון על הסכם שיתוף פעולה עם פורום העצמאים מבית ההסתדרות הכללית החדשה. אילי גורליצקי (1979–1987) מוסקו אלקלעי (1987–1993) שייקה לוי (1993–1999) דודו דותן (1999–2001) חנן יובל (2001–2002) יעקב מנדל (2002–2021) רון גנג (2021–2022) יונה אליאן (2022–הווה) אתר האינטרנט הרשמי של אמ"י אמ"י, סרטונים בערוץ היוטיוב אמ"י, באתר "גיידסטאר ישראל" אגודת אמ"י, באתר "הבמה" סמדר שיר, קול על הכל, מעריב, 8 במאי 1980 מרב יודילוביץ', אמ"י נגד גלגלצ: "אויבת היצירה הישראלית", באתר ynet, 22 ביוני 2004 מתן שירם, ‏חברת הביטוח הראל בשיתוף אמ"י ניסחו תוכנית פנסיה מתאימה לאמנים, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2008 שני גורקביץ' ובועז ווליניץ‏, אמ"י תוקפים את משרד החינוך: "הזמר העברי נדון לכליה", באתר וואלה, 4 במאי 2011 ניצן צבי כהן, ‏פורום העצמאים בהסתדרות ואיגוד אמני ישראל חתמו על הסכם שיתוף פעולה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 במאי 2024