laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאראמאן (עיר)

קאראמאן (בטורקית: Karaman) היא עיר בדרום-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מרכז אנטוליה. העיר שוכנת מצפון להרי הטאורוס במרחק 306 ק"מ דרומית לבירה אנקרה בגובה 1,039 מטרים מעל פני הים. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 206,240 בני אדם. העיר נקראת על שם קאראמאן ביי, אשר היה שליט נסיכות קאראמאן (בטורקית :Karamanoğulları Beyliği), ומנהיגם של בני השבט הטורקמני, הקרמנאואולו, מקבוצת האוע'וז. הנסיכות, שהוקמה לאחר דעיכת סולטנות רום, הייתה מן החשובות שבנסיכויות הבייליקיות באנטוליה. שמה הקודם של העיר היה לרנדה (Laranda או Larende), ומקורו בניב מקומי שמשמעותו "מקום המלא בחול". העיר תועדה לראשונה בשנת 322 לפנה"ס, כאשר צבאו של אלכסנדר מוקדון החריב אותה, ומאוחר יותר הפכה למקום מושבם של שודדי ים מקומיים. קאראמאן הייתה בשליטת האימפריה הרומית ולאחר מכן האימפריה הביזנטית, עד שבתחילת המאה ה-12, נכבשה על ידי הסלג'וקים. קאראמאן נכבשה בשנת 1190, על ידי פרידריך ברברוסה, ובשנת 1256 על ידי קאראמאן מהמט ביי, מנהיג שבט טורקמני, שנקרא מאוחר יותר קרמנאואולו. שם העיר שונה לקאראמאן לכבודו. החל משנת 1275 ועד לשנת 1468, קאראמאן הייתה בירת הנסיכות. בשנה זו נכבשה על ידי הסולטאן מהמט השני, שליט האימפריה העות'מאנית. ארמנים ויוונים, אשר מוצאם מעיר זו, נושאים שם משפחה המכיל את השם קאראמאן או הטיות שלו. ביוונית שם המשפחה קראמנליס או קראמאניס ובארמנית קראמניאן או קראמאנוקיאן. מדיה וקבצים בנושא קאראמאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאראמאן (בטורקית) Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map לדוגמה : קוסטס קרמנליס, שכיהן כראש ממשלת יוון.
סטילפון

סטילפון (ביוונית: Στίλπων;‏ 360 – 280 לפנה"ס), פילוסוף יווני. סטילפון נולד בעיר מגארה הסמוכה לאתונה. הוא החל את לימודיו בליקיאון אצל תאופרסטוס, אך עד מהרה עבר ללמוד פילוסופיה אצל פסקילס (אחיו של הפילוסוף קראטס מתבאי) ואצל דיוגנס מסינופ. ישנה סברה כי למד גם אצל אוקלידס. בערך ב-320 לפנה"ס החל ללמד באתונה, והיו לו תלמידים רבים, בהם ניקרטה, שהייתה מאהבתו. סטילפון נודע ביוון כולה כנואם מעולה שהתעמת עם נואמים אחרים בהצלחה מרובה. יש אומרים כי התעמת עם דיודורוס קרונוס בחצרו של תלמי הראשון מלך מצרים. לפי גרסה אחרת, הוא לא שעה לבקשתו של מלך זה שרצה לארח אותו בחצרו באלכסנדריה. כאשר כבש דמטריוס פוליורקטס את ערי יוון, ובהן מגארה, הוא ביקש לפצות את סטילפון על אבדותיו. סטילפון סירב באומרו כי רכושו היחיד הוא הידע, וכי רכוש זה לא נלקח ממנו. על פי פלוטרכוס, סטילפון היה אדם נעים הליכות שהיו לו ידידים רבים. הוא זכה בהערכה רבה לא רק ברחבי יוון אלא גם בחצרותיהם של מלכים שביקשו את חברתו. על פי קיקרו, לסטילפון הייתה נטייה ליין ולנשים, אולם הוא התגבר על כך באמצעות לימודים. בכל זאת, יש אומרים כי האיץ את מותו באמצעות שתיית יין. מכל כתביו של סטילפון לא שרד דבר, אך ידוע כי עסק בעיקר בתורת הלוגיקה ובדיאלקטיקה. משנתו הפילוסופית הייתה קרובה לאלה של האסכולה הסטואית ואסכולת הציניקנים. באשר לטוהר המידות ולהסתפקות במועט הוא החזיק בדעה כי מוטל על החכם לא רק להתגבר על צרותיו, אלא גם לא לחוש בהן ולא להיות מושפע מהן כלל. בכך, תורתו הייתה קרובה מאוד לזו של הציניקנים. סנקה כתב בספרו 'אגרות מוסר': אחרי שסטילפון נמלט מן השריפה בעירו שבה איבד את אשתו, את ילדיו ואת כל רכושו, דמטריוס פוליורקיטיס, שלא ראה כל חרדה על פניו למרות ההרס הרב, שאל אותו אם לא סבל אבדה. לא, כי תודה לאל, הוא ענה, עדיין לא איבד דבר משלו. מדיה וקבצים בנושא סטילפון בוויקישיתוף דיוגנס לארטיוס, חיי סטילפון (בתרגום לאנגלית) סטילפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סוזן טרוורס

סוזן טרוורס (באנגלית: Susan Travers; ‏23 בספטמבר 1909 - 18 בדצמבר 2003) הייתה חיילת בריטית ששירתה במסגרת לגיון הזרים הצרפתי במלחמת העולם השנייה והייתה האישה היחידה שלחמה בשורות הלגיון מאז ומעולם. טרוורס נולדה בדרום אנגליה. אביה היה אדמירל בצי, אך היא גדלה בדרום צרפת, ובתחילת דרכה הייתה שחקנית טניס מקצוענית למחצה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שירתה טרוורס בשורות הצלב האדום הצרפתי כאחות רחמניה, אך לאחר מכן הצטרפה לחיל המשלוח הצרפתי של מתנדבים שיצאו לסייע לצבא הפיני במלחמתו בברית המועצות. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת בשנת 1940, הגיעה טרוורס לאנגליה, שם הצטרפה לכוחות צרפת החופשית של הגנרל שארל דה גול. בשנת 1941 הייתה לנהגת של קצין הרפואה של הגדוד ה-13 של לגיון הזרים (13e demi-brigade de Légion étrangère). היא השתתפה במבצע "אקספורטר" בו לחמו כוחות צרפת החופשית, לצד הבריטים ולוחמים בני היישוב בלבנון ובסוריה, כנגד אנשי צרפת של וישי. שם קיבלה מהליגיונרים את הכינוי "La Miss". לאחר מכן נסעה לצפון אפריקה דרך דהומיי ונהר קונגו. במהלך נסיעה זו פיתחה מערכת יחסים רומנטית קצרה עם האציל הגאורגי דמיטרי אמילחווארי שלחם אף הוא בשורות לגיון הזרים כקצין. לאחר מכן מונתה להיות הנהגת של הגנרל מארי-פייר קניג, שלחם בצפון אפריקה. השניים הפכו לזוג אוהבים, על אף שקניג היה נשוי. בשנת 1942 פיקד קניג על כוחות צרפת החופשית, וביניהם אנשי לגיון הזרים בקרב ביר חכים, בו הגנו הצרפתים על מצודה מדברית בלוב בשם ביר חכים, כנגד התקפתו של הגנרל ארווין רומל. בתחילת מאי 1942 כאשר היה ברור כי רומל נערך לקרב הורה קניג לכל הנשים באזור להתפנות, אך התיר לטרוורס להישאר לצידו. הקרב היה קרב עז, ובמהלכו הופגזה ביר חכים בארטילריה והופצצה מן האוויר במאות גיחות של הלופטוואפה. ב-10 ביוני נתן קניג פקודת נסיגה, לאחר עמידה הירואית של אנשיו, שעצרה את כוחותיו של רומל, וסייעה לכוחות הארמייה השמינית של הצבא הבריטי להיערך. הנסיגה נערכה בשעות הלילה. במהלך הנסיגה נהגה טרוורס בראש הטור הנסוג במכוניתו של קניג, דרך שדות מוקשים ואש גרמנית בלתי פוסקת. בשעה 10:30 ב-11 ביוני הגיע הטור הצרפתי לשטח בשליטת בריטניה. משעצרה מכוניתה של טרוורס נמצא כי פגעו בה 11 כדורים, וכי הבלמים יצאו מכלל פעולה, וכן בולמי הזעזועים. לאחר הקרב סיימה טרוורס את יחסיה עם קניג, והוא שב לאשתו. טרוורס המשיכה לשרת בלגיון, ולחמה באיטליה, צרפת וגרמניה, כנהגת של אמבולנס, משאית ואף תותח אנטי-טנקי מתנייע. במהלך המלחמה נפצעה כאשר רכבה עלה על מוקש. לאחר המלחמה נותרה טרוורס בלגיון הזרים, ואף גויסה רשמית לשורותיו והוענקה לה דרגת adjudant-chef (המקבילה לרב-סמל בכיר בצה"ל). היא שירתה בווייטנאם במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה. היא נשאה לרב-סמל בלגיון בשם ניקולא שלגלמילך, שלחם אף הוא בביר חכים. לזוג נולדו שני בנים. לאחר פרישתם גרו בפרברי פריז. בשנת 1956 העניק לה קניג, שמונה לשר ההגנה הצרפתי את "צלב המלחמה". כן עוטרה באות לגיון הכבוד וב"מדליה הצבאית". בשנת 2000 פרסמה ביוגרפיה אותה כתבה בשיתוף עם ונדי הולדן, בשם "מחר היי אמיצה: זכרונות האישה היחידה שאי פעם שירתה בלגיון הזרים". היא המתינה עד שכל יתר המעורבים בסיפור הלכו לעולמם, בטרם פרסמה את זכרונותיה. בשנת 2003 נפטרה. מדיה וקבצים בנושא סוזן טרוורס בוויקישיתוף The only woman in the French Foreign Legion, BBC, 24.9.09 העלמה מהלגיון, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2001 המונח "דמי-בריגדה" (demi-brigade) הוא מונח מימי המהפכה הצרפתית המתאר יחידת רגלים בסדר גודל של רגימנט, כתחליף למונח Régiment הנושא הקשר מלוכני.
Devil's Night

Devil's Night הוא אלבום הבכורה של הלהקה מדטרויט D12, אשר יצא לאור בתאריך 19 ביוני 2001. שם האלבום, ליל השטן, שאוב ממסורת של העיר דטרויט: בלילה שלפני חג ההלואין, צעירי העיר נוהגים לרוץ ריצת אמוק ברחבי העיר ולעשות בלגאן. האלבום מכר כ-372,000 עותקים בשבוע הראשון לשחרורו בארצות הברית, לאחר מכן הוכתר כפלאטינה כפולה, האלבום הוכתר כאלבום פלטיניום בנוסף בקנדה, בריטניה, אוסטרליה ויפן, וכאלבום זהב בגרמניה וצרפת. האלבום מכיל שיר שנקרא Girls שהוא שיר דיס שמכוון ל-Limp Bizkit, DJ Lethal, ו־Everlast. 01. Another Public Service Announcement 02. Shit Can Happen 03. Pistol Pistol 04. Bizarre (skit) 05. Nasty Mind 06. Ain't Nuttin' But Music 07. American Psycho 08. That's How (skit) 09. That's How... 10. Purple Pills 11. Fight Music 12. Instigator 13. Pimp Like Me 14. Blow My Buzz 15. Obie Trice (skit) 16. Devils Night 17. Steve Berman (skit) 18. Revelation 19. Girls 01. Shit on You 02. Words Are Weapons 03. These Drugs מידע על האלבום Devil's Night באתר MusicBrainz מידע על האלבום Devil's Night באתר AllMusic האלבום Devil's Night באתר Discogs
ניו וורלד (אי)

נְיוּ ווֹרְלְד (מאנגלית New World) הוא אי הנמצא במפרץ נוטרדאם, בצפון-מערב האי ניופאונדלנד שבפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. האי מחובר לניופאונדלנד על ידי סוללה. הקהילות העיקריות באי הן סמרפורד (היישוב הגדול באי כ-1,000 תושבים), וירג'ין ארם, ניווויל, הילגרייד, קובז ארם והרינג נק. יש גם כמה כפרי דייגים בקצה המערבי של האי, בסה"כ ישנם 18 יישובים באי. חלק מאדמות האי מהוות חלק מהפארק הפרובינציאלי דילדו רן. בפארק שרידים של רכבל שהעביר נוסעים לוירג'ין ארם ומשם לטווילינגייט על ידי סירות. במשך שנים שימש האי כמרכז עבור הדיג בלברדור. האי ידוע כאתר לסקי נורדי בחורף ובקיץ ניתן לצפות בחופי האי בלווייתנים רבים וכן בקרחונים. התאוריה הרווחת גורסת כי שמו של האי מנציח את המשלחת של ג'ובאני דה וראצאנו שביקר בחוף של ניופאונדלנד בשנת 1524 וקבע כי המקום הוא חלק מהעולם החדש ולא מאסיה. מדיה וקבצים בנושא ניו וורלד בוויקישיתוף ניו וורלד באתר לונלי פלנט מאובנים בניו וורלד באתר Canadian Journal of Earth Sciences גאולוגיה של ניו וורלד
357. מגנום

0.357 מגנום הוא כדור סנטרפייר המשמש בעיקר כתחמושת לאקדחים והוא בעל תרמיל ארוך, המכיל ריכוז גדול של אבק שרפה. הכדור מתאפיין במהירות לוע גבוהה יחסית, ופגיעה מדויקת בטווחים ארוכים. הכדור יוצר לראשונה בשנת 1934 בארצות הברית והוא עוצב על ידי אלמר קית' ופיליפ שארפ. הכדור הציג חלופה לכדורי "0.38 ספיישל" בזכות העובדה שהוא מציג יכולות מדויקות יותר וקטלניות יותר. כיום הוא משמש בעיקר לצורכי אבטחה והגנה עצמית. מדיה וקבצים בנושא 357. מגנום בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
44. מגנום

0.44 מגנום הוא כדור סנטרפייר בקליבר 0.44 אינץ' (11.18 מ"מ). כושר החדירה שלו גבוה ובעלת כוח העצירה הגבוה ביותר של כדורי אקדח. עוצמת ההדף של ה-0.44 גורמת לרתיעת קנה גבוהה במיוחד, המקשה על הפגיעה במטרה. בשימוש מיומן, דיוקו רב בטווחים העולים על 200 מטר. כדור זה פופולרי בארצות הברית בתחרויות ירי וציד בעלי חיים גדולים. מדיה וקבצים בנושא 44. מגנום בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקי ריד

ניקול יוסטון "ניקי" ריד (באנגלית: Nicole Houston "Nikki" Reed; נולדה ב-17 במאי 1988) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא יהודי. התפרסמה בזכות הסרט "שלוש עשרה" בו כיכבה ואף השתתפה בכתיבתו. ריד נולדה במערב לוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של שריל יוסטון, קוסמטיקאית, וסת' ריד, מעצב הפקה. אביה הוא יהודי ואילו אימה מרקע נוצרי. יש לה אח גדול, ניית'ן אוגוסט ריד, ואח למחצה צעיר יותר, ג'ואי ריד. הוריה של ריד התגרשו כאשר הייתה בת שנתיים, והיא גדלה עם אמה. היא גדלה בבית ללא דת, אך היא מזדהה כיהודייה. היא גדלה סביב כמה מנהגים יהודיים, שכן אחיה אף חגג בר מצווה. בשנת 2002, כאשר ריד הייתה בת 14, היא עזבה את בית אימה ועברה לגור בכוחות עצמה, בעיקר באזור לוס אנג'לס. לאחר השתתפותה בסרט "שלוש עשרה", ריד חזרה לבית הספר התיכון אלכסנדר המילטון בלוס אנג'לס, אך נשרה שוב לאחר שנה. היא אמרה ש"אמהות שהתגנבו לבית הספר כדי להתעמת ולהטריד אותה לגבי הסרט" היו הסיבה לעזיבתה. היא קיבלה תעודת בגרות באמצעות חינוך ביתי. פרסומה הראשון בא בסרט "שלוש עשרה", סרט אוטוביוגרפי-בחלקו. ריד והבמאית קתרין הארדוויק סיימו את כתיבת התסריט לסרט בתוך שישה ימים בלבד. הסרט שואב השראה מחוויות ההתבגרות האישית של ריד, ומתאר את סיפור התבגרותה של טרייסי (אוון רייצ'ל ווד) בת לאם גרושה (הולי האנטר), המתוארת כילדה תמימה ועדינה. כשטרייסי מתחילה ללמוד בתיכון היא מתחברת לאייבי זאמורה (בגילומה של ריד), וביחד עמה נחשפת לעולם של סקס סמים ואלכוהול ומצבה מתדרדר. הסרט זכה להצלחה גדולה בפסטיבל סאנדנס. בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה אודות תרבות הסקייטבורד "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.  בשנת 2006 היא שיחקה בעונתה הרביעית והאחרונה של סדרת הנעורים "The O.C.‎" בתפקיד דמותה של סאדי קפמבל, ובנוסף בתפקיד ראשי בסרט "הפעם הראשונה של מיני". בשנת 2007 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אהבה מסוכנת". בשנת 2008 גילמה את הערפדית רוזלי הייל בסרט הפנטזיה "דמדומים", המבוסס על הרומן הפופולרי של סטפני מאייר באותו שם. בשנת 2011 הנחתה את תחרות מראה השנה של עלית שנערכת מדי שנה על ידי סוכנות הדוגמנות עלית. במרץ 2011 החלה לצאת עם הזמר והמוזיקאי פול מקדונלד. הם עברו להתגורר יחד זמן קצר לאחר מכן. הם אישרו את אירוסיהם ביוני 2011, ונישאו ב-16 באוקטובר 2011, במאליבו, קליפורניה. במרץ 2014, ריד ומקדונלד הודיעו כי נפרדו לאחר שחיו בנפרד במשך ששת החודשים האחרונים. ריד הגישה בקשה לגירושין במאי 2014, והגירושין הסתיימו ב-2 בינואר 2015. ריד החלה לצאת עם השחקן איאן סומרהולדר באמצע 2014. הם אישרו את אירוסיהם בפברואר 2015, ונישאו ב-26 באפריל 2015. ב-4 במאי 2017, הזוג הודיע באמצעות האינסטגרם כי ריד בהריון ראשון. ב-25 ביולי 2017 נולדה להם בת, בודי סוליי ריד סומרהולדר. מדיה וקבצים בנושא ניקי ריד בוויקישיתוף ניקי ריד, ברשת החברתית פייסבוק ניקי ריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקי ריד, ברשת החברתית אינסטגרם ניקי ריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקי ריד, באתר AllMovie (באנגלית) ניקי ריד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ניקי ריד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקי ריד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקי ריד, באתר Discogs (באנגלית) ניקי ריד, באתר Songkick (באנגלית) אורי קליין, שלוש עשרה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2004 מאת אלוויס מיטשל, קדחת נעורים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003 אהרון קשלס, ‏ילדה מצטיינת, באתר גלובס, 2 באוגוסט 2004
וינסנט ד'אונופריו

וינסנט פיליפ ד'אונופריו (באנגלית: Vincent Phillip D'Onofrio; נולד ב-30 ביוני 1959) הוא שחקן, במאי ומפיק אמריקאי, זוכה פרס סאטורן לשנת 1997. ד'אונופריו נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא איטלקי. יש לו שתי אחיות, והוא הצעיר במשפחה. ד'אונופריו התפרסם בעקבות משחקו בסרט הדרמה "מטאל ג'אקט" ב-1987. בין הבולטים שבסרטיו היו "מיסטיק פיצה" (1988) בתור ביל, "בחירתה של אהבה" (1991) לצדה של ג'וליה רוברטס, סרט הדרמה זוכה השבחים "The Whole Wide World"‏ (1996), "להרגיש את מינסוטה" לצדם של קיאנו ריבס וקמרון דיאז, סרט המדע בדיוני-קומי הפופולרי "גברים בשחור" (1997) בתפקיד הנבל הראשי, "האחים ניוטון" (1998) בתפקיד אחד האחים, סרט המדע הבדיוני המצליח "הקומה השלוש עשרה" (1999) בתור ג'רי אשטון, סרט המתח/אימה "תא קטלני" (2000) לצדה של ג'ניפר לופז בתור הרוצח הסדרתי קארל סטרנגלר, "תאונות משמחות" לצדה של מריסה טומיי, וסרטו של קיאנו ריבס "מצוץ מהאצבע" (2005). זכור בעיקר בתור הבלש רוברט גורן בסדרת דרמת הפשע הפופולרית "חוק וסדר: כוונה פלילית" משנת 2001 עד 2011. ב-2004 קיבל הצעה להשתתף בסדרה עטורת השבחים "הסופרנוס", אך סירב. הוא הופיע גם בתפקידי אורח רבים, בין היתר בסרטים "אד ווד", "JFK תיק פתוח", "השחקן", "להיות אנושי" ו"הצד שלו הצד שלה". בנוסף התארח בסדרות טלוויזיה שונות, בהן "רצח מאדום לשחור", "מיאמי וייס" ו"סאטרדיי נייט לייב". בשנת 1997 זכה בפרס סטורן על משחקו בסרט "גברים בשחור". בשנת 2015 שיחק ב"עולם היורה" בתור ויק הוסקינס, אחראי האבטחה של חברת "אינגן" והנבל העיקרי. בשנת 2016 יצא סרט הפעולה "שבעת המופלאים", בו הוא מככב לצידם של דנזל וושינגטון, אית'ן הוק, כריס פראט והיילי בנט. בשנת 2017 שיחק לצד מייקל פניה בקומדיית האקשן "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד. בינואר 2017 החל לשחק בסדרת הפנטזיה "עיר הברקת" של רשת NBC, המבוססת על ספרו של ליימן פרנק באום - "הקוסם מארץ עוץ". בשנת 2018 שיחק בסרט "משאלת מוות", מותחן נקמה, לצד ברוס ויליס ואליזבת שו, בבימויו של אלי רות'. הסרט מהווה רימייק לסרט משנת 1974 בכיכובו של צ'ארלס ברונסון. ב-29 בספטמבר 2023 יצא לאור הסרט "כסף טיפש" בכיכובו. ב-1991 נישא ד'אונופריו לשחקנית האוסטרלית גרטה סקאקי, שנה לאחר מכן נולדה לזוג בת. השניים התגרשו ב-1993. ב-1997 הוא נישא לקרין ואן דר דונק ולזוג נולד בן ב-1999. ב-2003 הזוג התגרש, אך הם חזרו ב-2007, ושנה לאחר מכן נולד לזוג בן שני. כיום ד'אונופריו מתגורר במנהטן שבניו יורק עם משפחתו. בסוף שנת 2004 הוא סבל מבעיה רפואית והתמוטט באמצע צילומי הסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית". הוא נשלח פעמיים לבית החולים הסמוך, וההפקה דחתה את צילומי הסדרה להתאוששותו. מדיה וקבצים בנושא וינסנט ד'אונופריו בוויקישיתוף וינסנט ד'אונופריו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וינסנט ד'אונופריו, ברשת החברתית אינסטגרם וינסנט ד'אונופריו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינסנט ד'אונופריו, באתר AllMovie (באנגלית) וינסנט ד'אונופריו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) וינסנט ד'אונופריו, באתר Metacritic (באנגלית) וינסנט ד'אונופריו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Pat Saperstein,Caroline Brew, Pat Saperstein, Caroline Brew, New Movies Out Now in Theaters: What to See This Week, Variety, ‏2023-09-27 (באנגלית אמריקאית)
קודקס צ'אקוס

קודקס צ'אקוס הוא קודקס שנכתב בקופטית על-גבי פפירוס, והתגלה במצרים. הקודקס, המתוארך לסביבות המאה השלישית או הרביעית לספירה, כולל ארבעה חיבורים נוצריים-גנוסטיים: מכתב פטרוס לפיליפוס יעקב (על שם יעקב הצדיק) הבשורה של יהודה חיבור ששמו אבד, המכונה "ספרו של הזר" (חיבור זה שונה מחיבור בעל שם דומה מספריית נגע חמאדי). חשיבותו של הקודקס נובעת בעיקר מהכללתו של העותק הידוע היחיד ששרד של הבשורה של יהודה, טקסט שנדחה על ידי הכנסייה המוקדמת כמינות, ותוכנו היה לא מוכר לחוקרים עד לשחזור הקודקס. הקודקס התגלה כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מיניא שבמצרים, התגלגל במשך שנים בין סוחרים שונים, וזכה לטיפול בלתי הולם, שדרדר את מצבו. כך, למשל, אחסן אחד מהסוחרים את הקודקס בכספת בנק. סוחר אחר הקפיא את כתב היד, וגרם בכך להתפוררות השכבות החיצוניות של הפפירוס, יחד עם חלק מהדיו. שמועות על מציאת הקודקס הגיעו אל חוקרים שונים החל משנות השמונים, לאחר שהוצע למכירה מספר פעמים. רק בשנת 2001, לאחר שנרכש (בספטמבר 2000) על ידי פרידה נסברגר-צ'אקוס והועבר על-ידה לקרן מאיקנס לאמנות עתיקה בבזל שבשווייץ, הגיע הקודקס לבדיקה, לשחזור ולתרגום. נסברגר-צ'אקוס העניקה לקודקס את שמו לזכר אביה, דימראטוס צ'אקוס. כתריסר מעמודי כתב היד המקורי, שנצפה בחטף על ידי חוקרים בשנות השמונים, חסרים מהקודקס כיום, ומאמינים כי העמודים החסרים נמכרו בחשאי לסוחרים שונים קודם לרכישתו על ידי נסברגר-צ'אקוס. קרן מאיקנס פנתה אל הנשיונל ג'יאוגרפיק, שקבצה מספר מומחים לסייע במלאכת השחזור, השימור והתרגום. לאחר השלמת המלאכה והצגת הקודקס לציבור, יועבר כתב היד למוזיאון הקופטי של קהיר, במצרים. היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה להם היה תארוך מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון. Rodolphe Kasser, Marvin Meyer and Gregor Wurst (eds.), The Gospel of Judas, National Geographic, Washington D.C., 2006 גיליון מאי 2006 של הנשיונל ג'יאוגרפיק מדיה וקבצים בנושא קודקס צ'אקוס בוויקישיתוף שאלות נפוצות בקשר לקודקס, באתר הנשיונל ג'יאוגרפיק משמעות המלה המקורית "Αλλογενούς" ביוונית היא "אחד מסוג אחר" או "זר", והיא משמשת במספר כתבים גנוסטיים ככינויו של שת, עליו נכתב בספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ה שהוא "זרע אחר". R. Kasser, “The Story of Codex Tchacos and the Gospel of Judas”, in: The Gospel of Judas, (R. Kasser, M. Meyer and G. Wurst eds.), Washington, D.C. 2006, p. 50.
תג'וויד

תַּגְּ'וִיד (בערבית: تجويد) היא אמנות הקריאה הנכונה בקוראן. קריאה על פי כללי התג'וויד מתבצעת כאשר הקוראן נקרא לצורך מילוי חובה דתית, כגון במהלך התפילה במסגד. כללי התג'וויד כוללים הוראות בנוגע לביטוי הנכון של עיצורים ותנועות בהקשרים פונטיים שונים. כמו כן הם כוללים הוראות בנוגע למקצב הקריאה ובנוגע להפסקות הנדרשות בין מילים בטקסט. לפי המסורת המוסלמית, כללי התג'וויד נמסרו עם מסירת הקוראן למוחמד מפי המלאך גבריאל. מקובל לייחס את התגבשות כללים אלה למאה ה-8. ע'נה אִדְּעַ'אם (إدغام) - הידמות מלאה של העיצור n בסוף הברה לאחד מהעיצורים l, m, r, w, y, הפותחים את ההברה הבאה. לדוגמה: בביטוי لا شرقية ولا غربية (סורה 24, איה 35), המילה شرقية נהגית sharqiyyatiw (במקום sharqiyyatin). אִקְלַאבּ (إقلاب) - הידמות חלקית של העיצור n בסוף הברה לעיצור b הפותח את ההברה הבאה. לדוגמה: הביטוי הנפוץ من بعد נהגה mim ba'ad (במקום min ba'ad). אִח'פַא (إخفاء) - הידמות חלקית של העיצור n בסוף הברה לאחד מחמישה עשר עיצורים (כגון t, d, z, s, f, v, k). בהידמות זו ה-n מבוצעת בלא נגיעת קצה הלשון בחך. קַלְקַלַה (قلقلة) - התפתחות של תנועת עזר לאחר אחד מהעיצורים q, t, b, j, d, כאשר הוא בא באפס תנועה. לדוגמה: הביטוי ولقد خلقنا (סורה 15, איה 26) נהגה מעין walaqad-e-khalaqna. תפח'ים תשכיל ניקוד עשר הקריאות מדיה וקבצים בנושא תג'וויד בוויקישיתוף כללי התג'וויד בניסוח מסורתי מהדורה מקוונת של הקוראן, עם סימון תג'וויד (יש לצפות באמצעות דפדפן אקספלורר) מהדורת קוראן (חלקית) מתועתקת לאותיות לטיניות, עם סימון תג'וויד ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איסמעיל קאדרה

איסמעיל קָאדָרֶה (באלבנית: Ismail Kadare;‏ 28 בינואר 1936 – 1 ביולי 2024) היה סופר ומשורר אלבני, הזוכה הראשון בפרס מאן בוקר הבינלאומי ב-2005. קאדרה נולד בעיר ג'ירוקסטרה שבאלבניה, למד באוניברסיטת טירנה ובמכון מקס גורקי לספרות במוסקבה, ממנו גורש לאחר ניתוק הקשרים בין אלבניה לברית המועצות. את דרכו הספרותית החל בפרסום ספרי שירה, ב-1961 פרסם את הרומן הראשון שלו "גנרל צבא המתים" (Gjenerali i ushtrisë së vdekur), שגיבורו הוא גנרל איטלקי שנשלח יחד עם כומר לאלבניה לאתר את מקום קבורתם של חיילי הצבא האיטלקי שנפלו במלחמת העולם השנייה, ספר זה עובד לסרט קולנוע שיצא ב-1983 בכיכובו של מרצ'לו מסטרויאני. מאז חיבר עוד למעלה מ-40 רומנים, נובלות וקובצי סיפורים קצרים. בכתביו מתח ביקורת על המשטר הסטאליניסטי במדינתו ובעקבות כך הוטלו עליו מגבלות צנזורה, וחלק מכתביו הוחרמו, לאחר שפרסם ב-1975 פואמה סאטירית פוליטית, נאסר עליו לפרסם בשלוש השנים הבאות. ב-1981 יצא ספרו "ארמון החלומות" (Nënpunësi i pallatit të ëndrrave), אלגוריה ביקורתית על המשטר הטוטאליטרי, שמתרחשת בתקופת האימפריה העות'מאנית ומייד נאסר להפצה על ידי השלטונות. ב-1990 עזב לצרפת בה זכה למקלט מדיני, הוא חזר למולדתו ב-1999. נפטר ב-1 ביולי 2024. אות לגיון הכבוד בדרגת קצין עמית זר באקדמיה הצרפתית למוסר ומדע המדינה - 1996 פרס מאן בוקר הבינלאומי - 2005 פרס נסיך אסטוריאס - 2009 פרס ירושלים - 2015 פרס נוישטדט הבינלאומי לספרות - 2020 גנרל צבא המתים, תורגם מצרפתית בידי דניאלה יבזורי, ספרית פועלים, 1987 השנה השחורה. מצעד הכלולות קפא בקרח, תורגם מצרפתית בידי אביטל ענבר, ספרית מעריב, 1991 הפירמידה, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כרמל, 2000 היורש, תורגם מצרפתית בידי חגית בת-עדה, הוצאת כתר, 2008 אפריל שבור, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כתר, 2010 התאונה, תורגם מאלבנית בידי רמי סערי, הוצאת כתר, 2012 מדיה וקבצים בנושא איסמעיל קאדרה בוויקישיתוף איסמעיל קאדרה, ברשת החברתית Goodreads איסמעיל קאדרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ביוגרפיה באתר פסטיבל הספרים של ברלין ביוגרפיה באתר פרסי נסיך אסטוריאס איסמעיל קאדרה, פותחים ספר, היורש, באתר הארץ, 21 במאי 2008 איסמעיל קאדרה, פותחים ספר, אפריל שבור, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2010 גילי איזיקוביץ, איסמעיל קאדרה: בין נקמה לנחמה, באתר הארץ, 8 בפברואר 2015 איסמעיל קדרה (1936-), דף שער בספרייה הלאומית איסמעיל קאדרה מת בגיל 88, באתר הארץ, 1 ביולי 2024 הארץ, הסופר האלבני איסמעיל קאדרה מת בגיל 88, באתר הארץ, 1 ביולי 2024 מיה סלע, איסמעיל קאדרה הוא זוכה פרס בוקר הבינלאומי, באתר הארץ, 1 במאי 2005 מיה סלע, זוכה פרס ירושלים: הסופר האלבני איסמעיל קאדרה, באתר הארץ, 13 בינואר 2015 * אלי אשד, הרצח המסתורי באלבניה, באתר e-mago‏, 6 בספטמבר 2008 ביקורות: רבקה קרן, "אפריל שבור" מאת איסמעיל קאדרה, רקמת האבל, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2010 נעמה כרמי, חוקת המוות, באתר "העוקץ", 21 בדצמבר 2010 רות אלמוג, כוחו של הקנון, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2010 ביקורות: אבירמה גולן, ספר שיש בו הכל, רק לא אהבה, באתר הארץ, 23 בינואר 2013 יותם שווימר, "התאונה" של קאדרה: דמויות שנלכדו בדרמה, באתר ynet, 13 בינואר 2013
ג'יה

ג'יה (באנגלית: Gia) הוא סרט משנת 1998 המבוסס על חייה של הדוגמנית ג'יה קרנג'י. אשר בוים על ידי מייקל כריסטופר. בכיכובם של אנג'לינה ג'ולי, מרסדס רוהל, פיי דאנאוויי ואליזבת מיטשל. ג'יה קרנג'י היא ילידת פילדלפיה שעוברת לניו יורק כדי להפוך לדוגמנית. היא תופסת את תשומת הלב של הסוכנת ווילאמינה קופר. היופי של ג'יה והגישה שלה עזרו לה במהירות לעלות בתעשיית הדוגמנות, אך הבדידות והעקשנות שלה הניעו אותה לשימוש בסמים כמו קוקאין. היא ניהלה רומן עם לינדה, מאפרת אמנים. בעת שלינדה מתחילה לדאוג לבעיית הסמים של ג'יה ומציבה לה אולטימטום, ג'יה בוחרת בסמים. לאחר כישלון הניסיון של ג'יה לתקן את מערכת היחסים שלה עם לינדה ואמה, היא מתחילה להשתמש בהרואין. לאחר ניסיונות גמילה רבים היא מצליחה להיגמל מהסם, היא נדבקה באיידס בשל זיהום שקיבלה ממחט מזרק משומשת. בשנת 1986 נפטרה ג'יה ממחלת האיידס בגיל 26. אנג'לינה ג'ולי - ג'יה קרנג'י אליזבת מיטשל - לינדה אריק מיכאל קול - טי.ג'י קיילי טרוויס - סטפני ג'ון קונסידיין - ברוס קופר סקוט כהן - מייק מנספילד מילה קוניס ג'יה בצעירותה. מרסדס רוהל - קת'לין קרנג'י פיי דאנאוויי - ווילאמינה קופר אלכסנדר אינברג - כריס בון וונגנהים "ג'יה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'יה", באתר נטפליקס "ג'יה", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'יה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'יה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
צלב המלחמה

צלב המלחמה (בצרפתית: Croix de guerre) הוא עיטור צבאי המוענק בצרפת. העיטור נוצר בשנת 1915, הוענק בזמן מלחמת העולם הראשונה והשנייה ובעימותים נוספים אחרים והוא מוענק גם לחיילי צבאות בעלות בריתן של צרפת. ניתן להעניק את העיטור כעיטור יחידתי או כעיטור אישי ליחידות או חיילים אשר הצטיינו במעשי גבורה אל מול כוחות אויב. גרסת 1914–1918 גרסת 1939–1945 גרסת מערכות אחרות דורותי פילדינג שלום שוורצבארד מדיה וקבצים בנושא צלב המלחמה בוויקישיתוף צלב המלחמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.