laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוהד אלימלך

אוהד אלימלך (נולד ב-2 ביוני 1975) הוא אמן רב-תחומי, במאי, עורך, צלם, אנימטור, מעצב, מרצה ומעצב גרפי ישראלי החי ועובד בתל אביב. בשנת 2004 יצר ביחד עם אסף הראל וירון ניסקי ודורון צור את סדרת האנימציה עטורת הפרסים, מ.ק. 22. כמו כן, עיצב אלימלך כרזות, הזמנות למסיבות רבות בעיר, עיצב עטיפות אלבומים ויצירותיו הוצגו במספר גלריות. אוהד אלימלך נולד בנהריה ב-2 ביוני 1975, ליוסי ושושנה אלימלך, מורה וגננת. הוא הצעיר מבין שלושה אחים. ב-1989 החל את לימודיו בבית הספר לקציני ים בעכו. ב-1993 התגייס לחיל הים ושם שירת במשך ארבע שנים. בתקופת הצבא עבר אלימלך להתגורר בחיפה ועם תום שירותו החל ללמוד במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובמקביל החל לתקלט במועדון ה"סיטי הול" (לשעבר "העיר השנייה"). בשנת 2002 סיים את לימודיו בעיצוב במחלקה לתקשורת חזותית במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. לאחר סיום לימודיו בשנת 2002, החל אלימלך ליצור ולעבוד עם מגוון אמצעי מדיה שונים תוך שהוא מקבל השראה ממגוון עולמות. בעבודתו הוא משלב צילומים, איורים, סריקות של חומרים וטקסטורות אותם אסף מהנוף העירוני ועיבד במחשב. בשנת 2004 יצר ביחד עם אסף הראל וירון ניסקי ודורון צור את סדרת האנימציה עטורת הפרסים, מ.ק. 22. ב-2006 העלה תערוכה בשם "חרדות בספק" שהייתה תערוכת היחיד הראשונה שלו. בתערוכה הוצגו שתי סדרות ושתי עבודות בודדות העוסקות בגוף כאובייקט בלתי נפרד מהעיר, שילוב חלקי מכונה שהופכים ליחידה אורגנית אחידה המנסה להסתגל לסביבה החדשה הנרקמת. ב-2009 עיצב את כרזת יום העצמאות במלאת 61 שנות עצמאות של מדינת ישראל ומאה שנים לעיר העברית הראשונה, תל אביב. באותה שנה הציג בתערוכה בשם "100 זהויות" בגלריית שורשים בכיכר הבימה ובה הוצגו עבודות של אמנים מקהילת הלהט"ב. בחורף 2015–2016, לאחר מחאת יוצאי אתיופיה, הציג בתערוכה בשם "כן, לא, שחור, לבן" מסכות אפריקאיות מסורתיות בסגנון מערבי שעיצב במחשב. ב-2016 נבחר "הסוד של תום", סרט הדרכה שיצר אלימלך, להיות ההפקה המרכזית ביום האירופי להגנה על ילדים מפני פגיעה מינית. הסרטון תורגם לכמה שפות ואומץ על ידי מספר מדינות שביקשו להכניסו לתוכנית הלימודים שלהם. בשנת 2019 עיצב את הכרזות שהובילו את הקמפיין בעד השוויון לקראת מצעד הגאווה. אלימלך מתגורר בתל אביב ואב לבן. מדיה וקבצים בנושא אוהד אלימלך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוהד אלימלך אוהד אלימלך, ברשת החברתית פייסבוק אוהד אלימלך, ברשת החברתית אינסטגרם אוהד אלימלך, ברשת החברתית LinkedIn אוהד אלימלך, סרטונים בערוץ היוטיוב אוהד אלימלך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אוהד אלימלך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוהד אלימלך, באתר MusicBrainz (באנגלית) סרטונים בערוץ של אוהד אלימלך, באתר יוטיוב מאחורי המסכה, אתר מרמלדה, 26 ביוני 2016 עודד בן-יהודה, משחקים בחצר האחורית, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2007 אסף יפה‏, מן הפח אל הבד, באתר וואלה, 15 ביולי 2006 שירי לרנר, תערוכה חדשה: מגוון זהויות בקהילה הגאה, באתר ynet, 13 ביולי 2009 11 beautiful posters from Israel Independence Days past, רחל ניימן, אתר Israel21c, 9 באפריל 2018 זיוה מוגרבי-קובני, "הסוד של תום" ידריך ילדים ברחבי העולם להימנע מפגיעה מינית, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2016 ליאת עיני, הסרטון שיסביר לעולם איך לזהות פגיעה מינית בילדים, באתר ynet, 17 בנובמבר 2016 ריאיון עם אוהד אלימלך, רדיו אשל הנשיא, 24 בנובמבר 2016 מערכת ערוץ הגאווה, ‏המאבק לשוויון נמשך: מצעד הגאווה 2019 בסימן "מחוץ לחוק", באתר ‏מאקו‏, 19 במאי 2019
סבטלנה לובודה

סבטלנה סרגייבנה לובודה (ברוסית: Светла́на Серге́евна Лобода́, באוקראינית: Світла́на Сергі́ївна Лобода́; נולדה ב-18 באוקטובר 1982), הידועה בשם הבמה לובודה (LOBODA), היא זמרת, רקדנית, שחקנית, מגישת טלוויזיה ובמאית אוקראינית. היא בעלת תואר אמן הכבוד של מאוקראינה (2013). סולנית לשעבר מלהקת VIA Gra, בשנת 2004. לובודה נולדה בקייב, שבאוקראינה, להוריה סרגיי ווסילביץ ונטליה וסילייבנה לובודה. היא סיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה בפסנתר, בניצוח ובשיעורי ווקאל אקדמיים. ב-20 באפריל 2022 נודע שלסבטלנה לובודה נאסרה כניסה לרוסיה למשך 50 שנה. 2005: Ты не забудешь 2008: Не Ма4о 2014: H2LO 2023: Made In U 2019: Sold Out 2020: Superstar Show Live 2009: Anti-Crisis Girl 2006: Чёрный Ангел 2006: !Постой, Мущина 2020: Boom Boom (Remixes) מדיה וקבצים בנושא סבטלנה לובודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבטלנה לובודה (באנגלית וברוסית) סבטלנה לובודה, ברשת החברתית פייסבוק סבטלנה לובודה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סבטלנה לובודה, ביישום טלגרם סבטלנה לובודה, ברשת החברתית אינסטגרם סבטלנה לובודה, ברשת החברתית טיקטוק סבטלנה לובודה, ברשת החברתית VK סבטלנה לובודה, סרטונים בערוץ היוטיוב סבטלנה לובודה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סבטלנה לובודה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סבטלנה לובודה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר ספוטיפיי סבטלנה לובודה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר Last.fm (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר AllMusic (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר דיזר סבטלנה לובודה, באתר Yandex.Music (ברוסית) סבטלנה לובודה, באתר Discogs (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר Songkick (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר Genius סבטלנה לובודה, באתר טיידל (באנגלית) סבטלנה לובודה, באתר אמזון מיוזיק https://showbiz.24tv.ua/ru/ptushkin-barskih-loboda-ukrainskim-zvezdam-50-let-zapretili-vezd_n1958313
חלבון חומוס

חלבון חומוס הוא חלבון מן הצומח, המתקבל על ידי מיצוי בתהליכים שונים של גרעיני חִמְצָה תרבותית (שם מדעי: Cicer arietinum). תהליכי המיצוי יכולים להיות על ידי שימוש בנקודת PH איזואלקטרית, שימוש בהפרדת אוויר או טיפול והפרדה אנזימטיים. גרגירי החומוס במצבם הטבעי מכילים 16-24% חלבון. קיימים ריכוזים שונים לחלבון חומוס. החלבון מיוצר בהליך מיצוי או הפרדה, אינו מכיל גלוטן ואינו רשום כאלרגן. המוצר יכול להוות תחליף לחלבון מן החי כגון חלבון ביצה, חלבון חלב וחלבון בשר בקר. מוצרים שניתן לבסס על חלבון חומוס הם יוגורטים ללא חלב, משקאות צמחיים, חטיפי אנרגיה עתירי חלבון, מאפים, מיונז ללא ביצה, תחליפי בשר ועוד. אקוופאבה ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנדיקוט ראפראי

בנדיקוט ראפראי (שם מדעי: Peroryctes raffrayana) הוא מין של חיית כיס ממשפחת הבנדיקוטיים החי באי גינאה החדשה והמין השני בגודלו בסדרת הבנדיקוטאים אחרי המין בנדיקוט ענק המצוי גם בגינאה החדשה. בנדיקוט זה מגיע לאורך 38–50 סנטימטרים ומשקלו 1.5-3 קילוגרמים. בנדיקוט ראפראי חי ביערות הגשם של גינאה החדשה והוא אוכל-כול הניזון מחרקים קטנים, תולעים, לטאות, זרעים, ופירות. בנדיקוט זה נפוץ יחסית ומצב שימרו "ללא חשש". מדיה וקבצים בנושא בנדיקוט ראפראי בוויקישיתוף בנדיקוט ראפראי, באתר ITIS (באנגלית) בנדיקוט ראפראי, באתר NCBI (באנגלית) בנדיקוט ראפראי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנדיקוט ראפראי, באתר GBIF (באנגלית) בנדיקוט ראפראי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע מקור

מבצע מקור הוא שמה של סדרת תקיפות מצד בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה שנועדו להוציא מכלל שימוש את אוניות המלחמה הגרמניות הגדולות: טירפיץ, שרנהורסט וליצו שעגנו בצפון נורווגיה. לשם ביצוע המשימה השתמשו בצוללות ננסיות ממשפחת X-class. הרעיון לביצוע התקיפות פותח על ידי קומנדר קרומוול-וארלי, תוך סיוע מצידו של גנרל מקס הורטון וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. התקיפות התרחשו בספטמבר 1943 בקאפורד והביאו להשבתה של טירפיץ למשך שישה חודשים. המודיעין שנאסף סייע למתקפה על טירפיץ ונשלח בעיקר על ידי המחתרת הנורווגית ובמיוחד על ידי האחים טרברן ג'והנסן ואיינר ג'והנסן. 6 צוללות מדגם X-Craft הוקצו לביצוע המשימה. הצוללות X6, X5 ו-X7 קיבלו הוראה לתקוף את טירפיץ בקאפורד. X9 ו-X10 הונחו לתקוף את השרנהורסט שגם שהתה בקאפורד. X8 יועדה לתקוף את הסיירת הכבדה ליטזוו בלנגפורד. הצוללות נגררו למקום התקיפה על ידי צוללות גדולות יותר. בסמוך להגעה לקרבת יעדי התקיפה הן אוישו על ידי הצוותים שלהן. הצוללת X9 נפגעה במהלך העברת הצוות אליה, כשהגוררת עזבה אותה והיא החלה לצלול בפתאומיות. ה-X8 סבלה מדליפות חמורות בכלי התקיפה שלה. אלה התפוצצו והותירו אותה פגועה עד כדי כך שהיה צורך להטביע אותה. יתר הצוללות החלו לשוט לכיוון היעדים ב-20 בספטמבר. יומיים לאחר מכן התרחשו התקיפות. השרנהורסט הופעלה באותם ימים בתרגילים, ובשל כך לא עגנה בנמל כפי שציפו שהיא תהיה, ולכן ההתקפה של ה-X10 בוטלה, אם כי הדבר נבע גם מבעיות מכניות, והיא נגררה בחזרה לסקוטלנד. ה-X5 נעלמה יחד עם צוותה במהלך המבצע, ועל פי ההערכות היא הוטבעה בפגיעה ישירה של אחד מתותחי ה-105 מ"מ של הטירפיץ עוד לפני שהספיקה לאיים עליה בתקיפה. קיימת סברה לפיה הצוללת הצליחה להפציץ את היעד, אולם טענה זו לא הוכחה מעולם. ה-X6 וה-X7 הצליחו לבצע את משימתן, אך לא הספיקו להימלט שעה שנצפו והותקפו. שתיהן ננטשו ו-6 אנשי צוות נלקחו בשבי. עם לכידת אנשי הצוות הודיע איש הצוות לקברניט הנס מאייר כי צפויים פיצוצים בתוך שעה. מאייר ניסה להרחיק את האוניה מהמטענים, אולם לא הספיק לעשות זאת בזמן והמטענים התפוצצו. הטירפיץ נפגעה באופן משמעותי. אמנם היא לא הייתה בסכנת טביעה, אך היא סבלה מ-1,400 טונות של מים שעלו על הסיפון וכן ספגה נזק מכני. המטען הראשון התפוצץ בסמוך לצריח הקיסר, והשני במרחק 45 עד 55 מטרים מקשת הנמל. כתוצאה מהפיצוצים נפתח מכל דלק, ציפוי פגזים נקרע, נפרץ חור גדול בתחתית האוניה והמחיצות בתחתית הכפולה התכווצו. מים רבים הציפו את האוניה, דבר שהביא לנטייה של עד שתי מעלות שהתאזנה על ידי הצפה נגדית בצד לוח ההנעה. ההצפות פגעו בכל הגנרטורים מלבד אחד, וכתוצאה מכך הגנרטורים הושבתו. הנזקים שנגרמו הביאו להשבתת האונייה למשך חודשים ארוכים, והיו כרוכים במאמץ רב לתיקון עקב העובדה שחלק מהציוד הנדרש לתיקון לא היה בנורווגיה. פול בריקהיל, פורצי הסכרים, דשא 1960, זמורה ביתן 1983. פרקים 18 ו-19 מתארים בפירוט את טיבוע הטירפיץ על ידי מטוסי הפצצה אחר כך. מבצע מקור והפצצות הטירפיץ גרמו שהגרמנים לא הצליחו להוציא את הטירפיץ לקרבות ימיים. בהמשך הספר מתוארת גם הטבעת ליצו בסוף מלחמת העולם השנייה על ידי אותה טייסת שהטביעה את טירפיץ. Lost heroes of the 'Tirpitz', BBC, Dr Eric grove, 17-02-2011 X-5's vital role, BBC World War II’s X men, crews of the dangerous X class midget submarines, War History Online, Mohammad Rafi Saad, January 11 2015
קרחון אושאנה

קרחון אוֹשָאנֶה (באנגלית: Oshane Glacier; בבולגרית: ледник Ошане) הוא קרחון על האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 3 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים. הקרחון ממוקם דרומית לקרחון דודלן, מערבית לקרחון ליסטר, וצפונית לקרחון ראליצה. הקרחון מנקז את המורדות המערביים של פסגת קושינג שבהרי סטריבוג, וזורם לכיוון מערב; הקרחון נשפך אל מפרץ גויו. הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008. הקרחון נקרא על שם הכפר אושאנה בצפון מערב בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) קרחון אושאנה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי
לווייתנית

לווייתנית (באנגלית: Whaleboat) היא סירה צרה יחסית ובעלת חרטום וירכתיים מחודדים. צורה זו מאפשרת לה לשוט היטב קדימה ואחורה באותה מידה. הסירה פותחה במקורה למטרות ציד לווייתנים, ומאוחר יותר נפוץ בה השימוש לעבודה לאורך החוף, מאחר שאין צורך לסובב אותה לצורך החפה או ירידה חזרה לים. לווייתניות הן סירות חתירה במהותן, אם כי בעבר היו גם לווייתניות שצוידו בתורן מתפרק ובמפרשים. לאחר אמצע המאה ה-19 הותקנה ברוב הלווייתניות חרב (centerboard) לשיט מפרשים. כאשר הפליגו במפרשים, ההיגוי נעשה באמצעות לוח הגה, וכאשר בחתירה - על ידי משוט הגה. ללווייתניות ששימשו לציד לווייתנים היה זקף חזק ב"סיפון" האחורי, אליו קשר ההגאי את חבל הצלצל לאחר שזה פגע וננעץ בלווייתן, ובאמצעותו היה הלווייתן גורר את הסירה עד שנקטל. בשנות השלושים, תחת השלטון הבריטי, התחיל השיט לתפוס תאוצה בארץ ישראל. בתחילת הדרך, מטרת השיט העיקרית הייתה כיבוש הים (דיג, מסחר ולוחמה) והעפלה בלתי חוקית לארץ. בהתחלה, כלי השיט ששימשו את היהודים היו סירות דיג ערביות וסירות הצלה בריטיות ובהמשך פותחו הלווייתניות. הלווייתניות שימשו בעיקר להורדת מעפילים מהספינות הגדולות ולחינוך הימי. הארגונים שהשתמשו בלווייתניות היו תנועות הנוער הימיות והפלי"ם (פלוגות הים של הפלמ"ח). בתחילה, ללווייתניות היו מפרשי גף (כמו של אופטימיסט), והחלוץ הוצא החוצה עוד יותר על ידי מוט שמאריך את החרטום (שלוחה). עם התפתחות השיט עברו להפליג עם מערך מפרשים. בעבר ללווייתניות היו משוטים ארוכים, ועל כל ספסל היה חותר אחד שישב בצד שמול המשוט, כיום המשוטים קוצרו וכל חותר יושב בצד של המשוט שלו. בשנות ה-60 וה-70 נערכו הפלגות לקפריסין על גבי הלווייתניות, אך בשלב מסוים משרד התחבורה אסר על הפלגות לקפריסין עם סירות פתוחות, מה שהוביל את הלווייתניות להפליג לפורט סעיד שבמצרים. נכון לשנת 2016 נמצאות בארץ כ-5 לווייתניות מסוגים שונים, במצבים שונים. 4 לווייתניות גדולות, אשר נמצאות במצב מעולה, נמצאות בשבטי צופי ים ברחבי הארץ. לווייתנית אחת מהדגם הבינוני נמצאת בקיבוץ החותרים ונמצאת במצב שמיש. עד לשנת 2012 נמצאו שתי לווייתניות קטנות לא כשירות בצופי ים ת"א, אך באוגוסט 2012 הן פונו. אין מייצרים יותר לווייתניות בארץ, ולכן הלווייתניות הכשירות אשר עדיין קיימות בארץ הן האחרונות. באגודות הימיות בישראל, סירות הלווייתנית נבנות מעץ, אורכן נע בין 8.5 ו-10 מטרים, ורוחבן נע בין 2.2 ל-2.5 מטרים. גובהו של התורן הראשי הוא 12 מטרים, אף על פי שבעבר הוא היה 14 מטרים. גובה התורן המאסף הוא שבעה מטרים לערך. לווייתנית גדולה – כמו ה"סלוניקי" (יפו), ה"צופית" (ת״א), "מאיר גרוסמן" (ת"א), (דולפין התנגשה בשובר גלים בשנות השבעים) (ת״א) ״צבי ספקטור״ (התהפכה בשנות החמישים באסון השלושה בו נהרגו שלושה חניכים)(חיפה) "ה.ר. וינדמילר" (חיפה) ועד מרץ 2007 ה"כרמלית" (שטבעה עלי ידי פגיעה בכלי שיט )(חיפה). לווייתנית בינונית – כמו ה"דרור" שנסחפה לים בהצפות (לווייתנית שהייתה לצופי ים הרצליה בשנות ה-60).המובידיק של קיבוץ החותרים שעודה מפליגה לווייתנית קטנה – כמו ה"סופה" וה"אלון". הלווייתנית הקטנה הייתה הדגם שבא לפני בניית הסנוניות. לוויסנית - כמו ה"יולית" וה"אילתית", של מבואות ים. דגם אשר עשוי מפיברגלס ודמה בצורתו לסנונית, ומכאן שמו (לווייתנית+סנונית). מדיה וקבצים בנושא לווייתנית בוויקישיתוף אתר הפלוגה הימית של "הפועל" בתל אביב המוזיאון לציד לווייתנים בניו-בדפורד, ארצות הברית לווייתנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יקטרינה סקולקינה

יקטרינה אנטולייבנה סקולקינה (ברוסית: Екатери́на Анато́льевна Ску́лкина; נולדה ב-3 ביוני 1976, יושקר-אולה) היא שחקנית קולנוע רוסייה, קומיקאית, שמשתתפת מאז 2006 בתוכנית הקומית הנשית קומדי וומן. אביה הוא איש צבא, אמה היא פילולוגית, מורה לשפה וספרות רוסית. בילדותה הייתה ילדה מאוד פעילה, השתתפה בחוגים רבים ושונים וארגנה הופעות משלה לקרובי משפחה ולחברים. בשנים 1983—1993 למדה במוסד החינוך הציבורי "ליציום מס' 11", בכיתת מדעי הרוח. במהלך לימודיה עסקה באופן פעיל בעבודה ציבורית, השתתפה בארגון ובניהול קונצרטים ובחגים בבתי ספר. בשנת 1993, לאחר סיום הלימודים, נכנסה לבית הספר לרפואה של יושקר-אולה, במחלקה ל"טיפול רפואי נמרץ", לאחר מכן, בשנת 1996, היא קיבלה משרה כאחות ניתוחית. בשנת 1997 עברה לעיר קאזאן, שם נכנסה ללמוד באוניברסיטה הרפואית של קאזאן בפקולטה לרפואת שיניים, אותה סיימה בשנת 2002. בתום לימודיה, בשנים 2002–2003 למדה בהתמחות במחלקה לרפואת שיניים טיפולית. השנתיים הראשונות ואחריהן (2003–2005) שיפרו את כישוריה בהתמחות בתחום "רפואת שיניים אורתופדית". בשנת 1999, בשנה השנייה ללימודיה בקאזאן, התחילה לשחק בליגה הרפובליקנית של משחק ה-KVN בקבוצת האוניברסיטה שלה. בשנת 2003 היא הפכה למשתתפת ואחת מחברות נבחרת "ארבעה טטארים" במשחק הק.ו.ן. באותה שנה הנבחרת זכתה באליפות הליגה הראשונה של KVN, שהתקיימה בקאזאן. הנבחרת השתתפה בליגת העל של KVN והישג השיא שלה הוא מקום שני במשחק הגמר. מאז 2006, סקולקינה היא משתתפת קבועה במועדון "Made in Woman", מאז 2008 משודר בערוץ TNT ומאוחר יותר שינה את שמו לקומדי וומן. בשנת 2011, סקולקינה שיחקה בעבור "נבחרת המאה ה-XX". בפברואר 2020 החלה להנחות את תוכנית הריאליטי "מודל XL" בערוץ יו. בשנת 2010, יקטרינה סקולקינה התחילה את הקריירה שלה על במת התיאטרון. הופעת הבכורה שלה הייתה במחזה "המספר המאושר" בסתיו 2010. סקולקינה גילמה את ולנטינה זכררובנה - אמו של הדמות הראשית איגור. בהצגה הופיעו גם נטליה מדבדבה, אולג ורשצ'אגין, מרינה פדונקיב וכריסטינה אסמוס. בשנת 2011 שמה של ההפקה שונה ל"אני מחפש אישה. לא יקרה!". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ק.ו.ן (2003 – 2011) קומדי וומן (2006 – הווה) "תודה לאל שבאת!" (2007) דו-קרב קולינרי (2013) "קומדי באטל" (2013) "הבעל הטוב ביותר" (2013) "אני יכול!" (2014) "ידידות העמים" (2014) מדיה וקבצים בנושא יקטרינה סקולקינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יקטרינה סקולקינה (ברוסית) יקטרינה סקולקינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יקטרינה סקולקינה, ברשת החברתית אינסטגרם יקטרינה סקולקינה, ברשת החברתית VK יקטרינה סקולקינה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יקטרינה סקולקינה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יקטרינה סקולקינה באתר קומדי וומן "Голосящий КиВиН 2011.Итоги". אורכב מ-המקור ב-2014-03-04. נבדק ב-2012-01-14. Made in Woman. Женское юмористическое шоу "Спецпроект «50 лет КВН»". אורכב מ-המקור ב-2014-03-04. נבדק ב-2012-01-14. Екатерина Скулкина из Comedy woman: «Знаю, как провести стоматологическую операцию!» // Радио «קומסומולסקאיה פראבדה» Comedy Woman в сентябре открывает новый сезон, 11:41 17.08.12 Екатерину Скулкину превратили в мумию // קומסומולסקאיה פראבדה, 24 Апреля 2012, 20:16 Кулинарный поединок — Екатерина Скулкина против Ренцо де Сарио Премьера сезона. «Самый лучший муж»
לאופולד דאמרוש

לאופולד דאמרוש (בגרמנית: Leopold Damrosch; ‏1831 – 1885) היה כנר, מנצח ומלחין יהודי-גרמני. דאמרוש נולד בפוזנן שבפרוסיה (היום בפולין) למשפחה יהודית. הוא למד תחילה רפואה בברלין, אך בחר במוזיקה וניגן בכינור בתזמורת החצר של ויימאר, בניצוחו של פרנץ ליסט. בשנת 1871 היגר לארצות הברית, שם ייסד בניו יורק את האגודה הסימפונית של ניו יורק, שהייתה לאחר זמן לתזמורת הסימפונית של ניו יורק, ואת האגודה לאורטוריה. בשתיהן קיים קונצרטים סימפוניים בניצוחו, בעיקר של מוזיקה גרמנית. בין השאר קיים פסטיבלים מוזיקליים, ובאחד מהם ניצח על תזמורת של 250 נגנים ועל מקהלה של 1200 זמרים. בשנה שלפני מותו הספיק לנהל את המטרופוליטן אופרה, שם העלה אופרות של וגנר. דאמרוש חיבר יצירות לכינור ולמקהלה. אחרי מותו החליף אותו בנו, וולטר דאמרוש בתפקיד מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו יורק. לאופולד דאמרוש היה גם אביהם של מחנך המוזיקה פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, והפסנתרנית קלרה מאנס, שייסדה יחד עם בעלה, דייוויד מאנס, את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן. מדיה וקבצים בנושא לאופולד דאמרוש בוויקישיתוף לאופולד דאמרוש, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאופולד דאמרוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Damrosch Song Cycle and Art Song list Article on the Work of Damrosch by Juilliard doctoral student Kati Agócs Encyclopedia entry on Damrosch
פסגת קושינג

פסגת קושינג (באנגלית: Cushing Peak) היא פסגה בחלק הצפוני של הרי סטריבוג, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת 3 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ גויו. הפסגה מתנשאת מעל מוצאו של קרחון ליסטר שממזרח לה ומעל קרחון אושאנה שממערב לה. גובהה של הפסגה 950 מטרים מעל פני הים. הפסגה מופיעה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1953, בתרשים זה אינה לה שם. הפסגה צולמה מהאוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957, ומופתה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר אלה בשנת 1959. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הפסגה נקראת על שמו של הארווי קושינג, רופא אמריקאי, חלוץ בתחום הכירורגיה. פסגה זו, בדומה לשמות אתרים רבים באזור, נקראת על שמו של חלוץ בתחום הרפואה. פסגת קושינג באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת קושינג באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה פסגת קושינג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הפסגה, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix מחשבון מרחקים - המרחק מפסגת קושינג לאתרים סמוכים גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על גובה הפסגה
קוסקוס נמרי

קוסקוס נמרי (שם מדעי: Spilocuscus) הוא סוג של חיית כיס ממשפחת הקוסקוסיים החיים באי גינאה החדשה ובקווינסלנד שבאוסטרליה. יונקים אלה הם מבין המינים הגדולים ביותר בדמויי-הקוסקוס המודרניים ומגיעים לאורך 35–65 סנטימטרים ולמשקל 1.5-6 קילוגרמים, אך קטנים יותר מהסוג קוסקוס דובי. הם מותאמים לחיים ביערות הגשם ונתלים על ענפים ברגליהם ובזנבם. הם מזכירים באורח חייהם קופים, אך מדובר באבולוציה מתכנסת עקב אורח חיים דומה. הם ניזונים בעיקר מפירות, וחלקם בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות הגשם. קוסקוס נמרי אדמירלתי (Spilocuscus kraemeri) קוסקוס נמרי ואיגאו (Spilocuscus papuensis) קוסקוס נמרי ביאק (Spilocuscus wilsoni) קוסקוס נמרי שחור (Spilocuscus rufoniger) קוסקוס נמרי מצוי (Spilocuscus maculatus) קוסקוס נמרי אוסטרלי (Spilocuscus nudicaudatus) מדיה וקבצים בנושא קוסקוס נמרי בוויקישיתוף קוסקוס נמרי, באתר ITIS (באנגלית) קוסקוס נמרי, באתר NCBI (באנגלית) קוסקוס נמרי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוסקוס נמרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוסקוס נמרי, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עומרי מור

עומרי מור (נולד ב־22 בדצמבר 1983) הוא פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי. על אף שהחל במוזיקה קלאסית, מוכר בעיקר כאמן ג'אז פיוז'ן עם יסודות במוזיקה האנדלוסית. מור החל לנגן על פסנתר בגיל שבע. את הכשרתו המקצועית השלים באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים, שם למד והושפע מפרופ' בנימין אורן, ארני לורנס ואחרים. באופן לא פורמלי שימש שנים רבות כתלמיד חבר של מאסטר המוזיקה האלג'יראית ומנהיג תזמורת המגרב נינו ביטון. עומרי זכה במשך 4 שנים רצופות במלגות קרן התרבות אמריקה ישראל. הוא מלמד בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, ובמרכז למוזיקה ושקט. מור מבצע שיתופי פעולה עם נגנים רבים בישראל ומחוצה לה. הוא השתתף בהרכביהם של אבישי כהן, דניאל זמיר, עומר אביטל, גלעד אברו, כארים זיאד, ג'ון זורן, יוסף גוטמאן לויט, ואחרים. הוא ניגן עם מבצעים ישראלים בולטים דוגמת מוריס אל מדיוני, ברי סחרוף והפייטן חיים לוק. בשנים האחרונות שיתף מור פעולה עם הסקסופוניסט והזמר אבטה בריהון, והשניים מייצרים עיבודים מודרניים וחיבור בין מוזיקה מסורתית הצפון אפריקאית והאתיופית. מור הופיע עם התזמורת הפילהרמונית, סימפונט רעננה, התזמורת האנדלוסית הישראלית, תזמורת אל גוסטו, ומופיע דרך קבע בפסטיבלי ג'אז בישראל ומחוצה לה. מור הקים את פרויקט אנדלוג'אז, שנוסד בפסטיבל ג'אז תל אביב בפברואר 2010. בפרויקט הייחודי המשלב את שני הסגנונות המוזיקליים השתתפו נועם דוד וגלעד אברו, ואורחים נוספים. "It's About Time" הוא שמו של אלבום הבכורה שהוציא מור בשנת 2018, בגיל 34, תחת הלייבל הצרפתי Naïve. משתתפים בו הבסיסטים אבישי כהן ומישל אליבו, והמתופף כארים זיאד. עומרי מור, ברשת החברתית פייסבוק עומרי מור, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) עומרי מור, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) עומרי מור, באתר MusicBrainz (באנגלית) עומרי מור, באתר Discogs (באנגלית) עומרי מור ופרויקט אנדלוג'אז, באתר חרסונסקי מיוזיק, אוקטובר 2010 מופע מחווה למוריס אל-מדיוני, באתר יוטיוב, 6 באוגוסט 2011 הופעת אורח בתוכנית אינטרמצו עם אריק, "ספונטני", באתר יוטיוב, 7 בינואר 2013 הופעת אורח בתוכנית אינטרמצו עם אריק, "עומרי מור", באתר יוטיוב, 24 ביולי 2018 עומרי מור חוזר לנגן הערב, אצל מוריס אל מדיוני., באתר www.agenda.co.il מוזיקה - עומרי מור Vs אבטה בריהון, באתר www.habama.co.il Jerusalem Music Centre, www.jmc.org.il בן שלו, עומרי מור בפסטיבל הג'אז: למד להקשיב לכאב, באתר הארץ, 3 בפברואר 2010
שום, פלפל ושמן זית

שום, פלפל ושמן זית היא תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שהוקדשה באופן מלא לבישול. הערוץ הראשון של רשות השידור הפיק את הסדרה, שמנתה כ-300 פרקים ושידר אותה החל משנת 1995 ועד לסגירת רשות השידור בשנת 2017. כיום משודרת התוכנית בכאן 11 לאחר שחודשה בפרק בכורה ב-19 בינואר 2024. הסדרה שודרה גם בשידורים חוזרים בערוץ 33. היוזם, העורך והמפיק היה אילון גויטיין. הוא הציע את התוכנית על-בסיס סדרת טלוויזיה אמריקאית משנות ה-70 עם השפית ג'וליה צ'יילד שבישלה מתכונים מיוחדים לצופים בימי ראשון בערב. בהנהלת רשות השידור בתחילה לא ששו לרעיון ולא האמינו שיהיה מי שירצה לראות תוכנית בישול בטלוויזיה והציעו קודם להכין פרק פיילוט לניסיון. פרק הפיילוט צולם במטבח ביתו של אילון גויטיין בהרצליה והשתתפו בו מיטב השפים בישראל כולל יונתן רושפלד, חיים כהן, גיל חובב (שהיה לו אז טור שבועי על אוכל בעיתון "העיר"), ישראל אהרוני ואיילת לטוביץ', שהייתה סגנית שף לחיים כהן. להנחיית התוכנית נבחרו בתחילה איילת לטוביץ וגיל חובב, והיא שובצה לשידור שבועי. התוכנית עסקה בעיקר בבישול ים-תיכוני, ולפיכך הייתה נחוצה לה תפאורה ים-תיכונית. לפיכך נעשה צילום הסדרה במטבח על גג שצפה לנמל יפו. כעבור כשנתיים, בשנת 1997, החל חיים כהן להנחות את הסדרה יחד עם אור ישראלי. חיים כהן, חסר ניסיון קודם בהופעה בטלוויזיה, זכה לפופולריות רבה, ומשנת 2000 החל להנחות את התוכנית לבדו. בשלב הראשון הופקו כ-50 תוכניות שזכו לאהדה רבה ורייטינג צפייה גבוה. משנת 2000 עברה הפקת התוכנית לידיי אמנה כהן שעבדה עם הבמאית חנה אטיאס ברוך. מדי שבוע בישל חיים כהן במטבח ביפו, ואירח אורח אחר. בשנת 2007, הילה אלפרט, שבעצמה הייתה המגישה הראשונה של התוכנית המתחרה "טעמים" עם צחי בוקששתר, של הטלוויזיה החינוכית, הוסיפה כתבות שטח. העורכת הקולינרית נעמה אברמוביץ' הגישה קטעי מעבר מקצועיים בנושאים משתנים. מיטב השפים ואנשי האוכל בארץ לקחו חלק בסדרה, לחלקם הייתה זאת גם ההופעה ראשונה בטלוויזיה. בהמשך צולמה הסדרה גם באיטליה ויוון. חיים כהן ואלי לנדאו יצאו לחקור את מקורות האוכל היהודי וחזרו עם סיפורי אוכל מרתקים. תמרה אהרוני הגישה תוכנית המשך בשם "שום פלפל ברחבי ישראל". שום, פלפל ושמן זית, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דף התכנית החדשה באתר תאגיד השידור הישראלי אורית הראל, לקראת שידור: שום, פלפל ושמן זית, מוטק'ה, 23 ביוני 2010 רועי אבן, ‏הבשורה של "שום, פלפל ושמן זית" היא בעצם השידור שלה, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2024 שגיא בן נון‏, "טהרן" ו"מותק בול באמצע" חוזרות, וגם חיים כהן: כל מה שיעלה בכאן 11, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2023 תיקי גולן, חיים כהן: "טלוויזיה בלי פרסומות ובלי שת"פים זה עולם אחר", באתר ynet, 28 באוקטובר 2016 אסף אביר, איך נעמה אברמוביץ' עורכת ספר בישול באתר "מה הטעם" אמיר קמינר, תמרה אהרוני: "לפעמים אני לא מקבלת עבודות דווקא בגלל שאני הבת של", באתר ynet, 14 ביוני 2024
דגל זיילנד

דגל זיילנד (בהולנדית: Vlag van Zeeland) הוא דגל מחוז זיילנד שבהולנד. הוא אומץ ב-14 בינואר 1949, עוצב על ידי ט. שורר (T.A.J.W. Schorer). במרכז הדגל מצוי סמל זילנד. על הדגל קווים כחולים המייצגים את גלי הים ואת המאבק המתמיד של הולנד נגד הים הצפוני. בדגל ארבעה קווי גלים כחולים – קו אחד יותר מאשר על הסמל (וזה בעקבות התעקשות של שורר, מטעמים אסתטיים. לדבריו הגלים ממסגרים את הדגל). מדיה וקבצים בנושא דגל זיילנד בוויקישיתוף זיילנד, באתר דגלי העולם (באנגלית) מידע היסטורי