laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דראגה מאסין

דראגיניה "דראגה" אוברנוביץ' (בסרבית: Драгиња "Драга" Обреновић‏; 11 בספטמבר 1864 - 11 ביוני 1903) הייתה אשתו של אלכסנדר הראשון, מלך סרביה. לפני נישואיה לאלכסנדר שימשה כאחת מנשות חצרה של אמו, נטליה אוברנוביץ'. נרצחה יחד עם בעלה במהלך ההפיכה בסרביה ב-1903. דראגה נולדה ב-11 בספטמבר 1864 בעיר גורני מילאנובאץ (Gornji Milanovac) שבנסיכות סרביה. שמה המקורי היה דראגיניה לונגביץ'. אביה היה פנטליה לונייביצה, ואמה הייתה אנג'לייה לבית קולייביץ'. היא הייתה השישית מבין שבעה אחים. עברה עליה ילדות קשה; אמה הייתה שיכורה, ואביה סיים את חייו בבית חולים לחולי נפש. ב-1885 היא נישאה לסווצוזאר מאשין מהנדס אזרחי צ'כי יליד 1851, ומאז כינתה את עצמה "דראגה מאשין". בעלה נפטר כשנה לאחר מכן. לא היו ילדים, והשמועות גרסו שדראגה עקרה. חרף העובדה שהייתה אלמנה בעלת משאבים מוגבלים מאוד, בשל יופייה ופיקחותה היא הצליחה להתקבל לעבודה כעוזרתה של המלכה נטליה אוברנוביץ', אשתו של מילאן הראשון, מלך סרביה. ב-1890 עזבה המלכה את סרביה בעקבות סכסוך עם בעלה, והתיישבה בווילה בעיר ביאריץ בצרפת. היא לקחה את מאשין עמה. ב-1897, ביקר בביאריץ בנה של המלכה אלכסנדר הראשון, מלך סרביה. אלכסנדר ומאשין התאהבו מיד, חרף העובדה שאלכסנדר היה צעיר ממנה ב-12 שנים. הם החלו להתכתב ביניהם, ובהמשך עזבה מאשין את עבודתה אצל המלכה, ועברה לבלגרד לשמש כפילגשו של המלך. ב-1900 הודיעו אלכסנדר ומאשין על אירוסיהם. ההודעה התקבלה בתדהמה בסרביה, וגרמה לכך שהמלך נתפס כקל-דעת. כל הממשלה התפטרה במחאה. אבי המלך גלה מרצון לווינה ומת שם ב-1901. המלכה שלחה לו מכתב ובו כל השמועות המכוערות על מאשין שהצליחה ללקט. שר הפנים גינה את האירוסין בפומבי ונשלח לכלא. היחיד שאלכסנדר היה יכול לשאוב תמיכה ממנו היה ניקולאי השני, קיסר רוסיה אשר הסכים אף להיות השושבין בחתונה. החתונה התקיימה ב-23 ביולי 1900. אלכסנדר הודיע כמה פעמים שהמלכה בהריון, אולם הודעות אלו התבדו בכל פעם מחדש, ורק חיזקו את הדעה שדראגה אכן עקרה, והגבירו את הזעם כלפי המלך, במיוחד בקרב הקצונה בצבא סרביה. זעם זה התגבר בעקבות שמועה על פיה עומד המלך להכיר באחד מאחיה של דראגה כיורשו. באוגוסט 1901 התארגן קשר של קצינים זוטרים אשר חפצו להדיח מהשלטון את בית אוברנוביץ' ולהחליפו בבית קראג'ורג'ביץ'. בין הקושרים נמנה גם גיסה לשעבר של דראגה, אלכסנדר מאסין. הזוג המלכותי היה אמור להירצח באמצעות סכינים משוחות ברעל, במהלך מסיבה ב-11 בספטמבר - יום הולדתה של דראגה. התוכנית נכשלה כיוון שהזוג לא הגיע למסיבה. כישלון התוכנית רק גרם לקושרים להרחיב את התוכנית מרצח פשוט להפיכה צבאית. בליל ה-28-29 במאי 1903 הלוח היוליאני (11-10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני) התנפלו הקושרים על הארמון, אשר שעריו נפתחו בפניהם בידי בוגדים מהמשמר המלכותי. אלכסנדר ודראגה מיהרו להתחבא בחדר נסתר בחדר השינה שלהם, אולם נמצאו סמוך לעלות השחר. הקושרים קראו למלך לצאת מהמחבוא, אולם הוא דרש מהם בתגובה לאשר את שבועת הנאמנות שלהם כלפיו. על פי גרסה אחת הם אכן נשבעו, בעוד על פי גרסה אחרת הם איימו לפוצץ את כל הארמון אם הזוג לא יצא. כך או כך, המלך והמלכה יצאו, כשהם לבושים רק חלקית. אחד הקושרים, קפטן מיכאילו ריסטיץ', ירה לכיוון המלך. המלכה קפצה וניסתה להגן עליו בגופה, אולם ריסטיץ' רוקן על שניהם את כל מחסנית האקדח שלו. קושרים נוספים הצטרפו לירי, ולאחר שווידאו שהזוג אכן מת, השחיתו את הגופות באמצעות כידוני רובים וחרבות. הגופות הושלכו מבעד החלון לערימת אשפה. מדיה וקבצים בנושא דראגה מאסין בוויקישיתוף המלכה דראגה (בסרבית)
ביאטריש, מלכת פורטוגל

ביאטריש, מלכת פורטוגל (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal; ‏7 בפברואר 1373–1420), הייתה מלכת פורטוגל לתקופה קצרה מאוד בשנת 1383. ביאטריש נולדה בקוימברה בפורטוגל ב-7 בפברואר 1373, לפרננדו הראשון, מלך פורטוגל ולאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס. ב-14 במאי 1383 התחתנה ביאטריש עם חואן הראשון, מלך קסטיליה. זמן קצר לאחר מכן מת אביה, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו. אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל. גם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו. סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נאלץ לסגת לאחר כ-4 חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו. באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתן בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתן אליו. הקסטיליאנים אשר ראו במעשיו של ז'ואאו הראשון מעשה מרידה, פלשו בכוח לפורטוגל עם 31,000 חיילים, תוך שהם מגרשים ושורפים יישובים מאוכלסים בדרכם. כוחות פורטוגזים אשר התנגשו בכוח הקסטיליאני, הביסו אותם ב"קרב טרנקוסו" בתחילת יוני. בשלב זה החליט ז'ואאו הראשון, בהתייעצות עם הגנרל פריירה ובעלי בריתו האנגלים, ליזום קרב מכריע נגד הכוחות הקסטיליאנים. הפורטוגזים בחרו לפגוע ממארב בכוח קסטיליאני באזור אלז'וברוטה ובקרב אלז'וברוטה הביסו הכוחות הפורטוגזים את הכוחות הקסטיליאנים והנחילו להם תבוסה מוחצת. באוקטובר 1385 פתחו הפורטוגזים במתקפת מנע נגד העיר הקסטיליאנית מרידה והביסו ב"קרב ולוורדה" כוח קסטיליאני גדול יותר אף מזה שהובס בקרב אלז'וברוטה. תקריות גבול בין שתי המדינות נמשכו עד שנת 1390, ועד מותו של חואן הראשון מלך קסטיליה. הניצחונות החד משמעיים של הכוחות הפורטוגזיים הבטיחו את המשך השלטון של המלך ז'ואאו ושושלת בית אביש כשליטי ממלכת פורטוגל. בשנת 1390 נהרג חואן הראשון בתאונת רכיבה, ובנו אנריקה השלישי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו. לאחר מות בעלה קיבלה ביאטריש סיוע מקסטיליה, בשל טענתה לכתר הפורטוגזי, אך עם הזמן איבדה את תמיכתה, ובשנת 1420 היא מתה בקסטיליה ללא ילדים. מדיה וקבצים בנושא ביאטריש, מלכת פורטוגל בוויקישיתוף
קזימיר פון ליטגנדורף

קזימיר דומיניק פרייהר פון ליטגנדורף (בגרמנית: Kasimir Dominik Freiherr von Lütgendorf;‏ 31 בדצמבר 1862 – 28 ביולי 1958) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. ליטגנדורף נולד ב-31 בדצמבר 1862 בעיר גראץ שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. הוא היה בן למשפחת אצולה בעלת רקע צבאי. הוא למד בבית הספר לקצינים במוראביה וב-1880 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא טיפס בהדרגה בסולם הדרגות. ב-15 בדצמבר 1910 כבר החזיק בדרגת גנרל מיור, וב-8 במאי 1914 לדרגת פלדמרשל לוטננט. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה ליטגנדורף למפקד הדיוויזיה ה-7. הדיוויזיה שלו לחמה כנגד צבא סרביה כחלק מהקורפוס ה-4 אשר היה חלק מהארמייה השנייה של אדוארד פון בהם-ארמולי. ב-17 באוגוסט הורה ליטגנדורף להוציא להורג 120 תושבים בעיירה שאבאץ בטענה שהיו מעורבים בקרבות רחוב. למעשה פינה הצבא הסרבי את העיירה ללא כל התנגדות. מרבית ההרוגים היו נשים, ילדים או זקנים. באותו ערב נודע לליטגנדורף על שלושה מחייליו שהשתכרו ממשקה שבזזו, ולאחר מכן ירו לכל עבר. בלי לחקור את העניין יתר על המידה, הורה ליטגנדורף להוציא להורג את השלושה באמצעות כידונים. בלילה שלאחר מכן הובלו השלושה אל הרחבה לפני הכנסייה בשאבאטס, שם התאספו המונים לצפות במאורע, תוך שהם צועקים בדרך את חפותם. יחידת הכידונאים שהוקצתה לכך סרבה לבצע את ההוצאה להורג, והיה צורך להחליפה. לפתע הופיע במקום מפקד הקורפוס קרל טרשצ'יאנסקי תוך שהוא מנופף בכובעו וקורא "עצרו, עצרו!". אולם הוא איחר את המועד - השלושה כבר היו מתים. באוקטובר של אותה שנה, הועבר ליטגנדורף לקבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-31 בחזית הרוסית, והשתתף עמה במתקפת הקרפטים ומתקפת גורליצה-טרנוב. במאי 1916 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-21, ולחם עמו בחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-11 של ויקטור דנקל. באוקטובר של אותה שנה הועבר הקורפוס שלו לחזית הרומנית כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד ארתור ארץ פון שטראוסנבורג. באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במרץ 1918 הוא הוחזר לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה ה-10 של אלכסנדר פון קרובטין, והשתתף עמה בקרב הנהר פיאווה וקרב ויטוריו ונטו. הוא פרש מהצבא בתחילת 1919. ב-1920 נשפט באוסטריה, לא בגלל הטבח בשאבאץ, אלא בגלל הרג שלושת החיילים. הוא נידון לשישה חודשי מאסר. הוא נפטר ב-28 ביולי 1958 בגיל 95. קזימיר פון ליטגנדורף (בגרמנית) מקס הייסטינגס, פורענות: 1914, אירופה יוצאת למלחמה, הוצאת מודן, 2014. עמ' 232-233. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קזימיר פון ליטגנדורף".
שיר הפאנצר

שיר הפאנצר (בגרמנית: Panzerlied; "פאנצר" פירושו "שריון") הוא אחד משירי המלחמה הגרמניים המפורסמים ביותר מתקופת מלחמת העולם השנייה. השיר נכתב ביוני 1933 בידי קורט וייהל, קצין זוטר ברייכסווהר. בתקופה זו החלה גרמניה לבנות את כוח השריון שלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה "שיר הפאנצר" ההמנון הלא-רשמי של חיל השריון הגרמני. בשיר מתארים חיילי טנקים את שמחתם להילחם ולמות למען מולדתם. השיר זכה לפרסום עולמי בשל הסרט "הקרב על הבליטה" בו הוא מופיע. בעוד שלאורך כל הסרט, הדמויות הגרמניות מדברות באנגלית, שיר הפאנצר מושר בו בגרמנית. כיום משמש השיר כהמנון הרשמי של הכוחות המשוריינים של צבא צ'ילה. המילים תורגמו לספרדית, אולם השיר עדיין נקרא "שיר הפאנצר". בברזיל משתמשים בבתים השני והחמישי של השיר, מתורגמים לפורטוגזית, תחת השם "Canção Da Tropa Blindada". גם צבא דרום קוריאה משתמש בשיר במצעדים של כלי רכב ממונעים, והקהילה הגרמנית בנמיביה משתמשת בו בתור המנון לא-רשמי. ב-2017, בהוראת שרת ההגנה של גרמניה, אורסולה פון דר ליין, הוצא השיר מהשירונים הרשמיים של הבונדסוור, יחד עם שירים נוספים ממקורות נאציים. עם זאת, הוא עדיין מושר בצבא אוסטריה. מידע על היצירה "שיר הפאנצר" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר עם תרגום לאנגלית שיר הפאנצר בביצוע להקה מודרנית הקטע הרלוונטי ביוטיוב Ministerium stoppt Bundeswehr-Liederbuch באתר הדר שפיגל
אנטוניו, אב המנזר של קראטו

אנטוניו, אב המנזר של קראטו (בפורטוגזית: António de Portugal, Prior do Crato; 1531 – 26 באוגוסט 1595), היה מלך פורטוגל למשך 20 יום בשנת 1580, אך הודח על ידי פליפה השני, מלך ספרד. אנטוניו נולד בליסבון בפורטוגל בשנת 1531, ללואיש מפורטוגל, דוכס בז'ה, בנו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל, ולפילגשו ויולאנטה גומז, בתו של פדרו גומז. אנטוניו התחנך בקוימברה, מונה לחבר המסדר הריבוני הצבאי של מלטה ולאב המנזר במנזר קראטו, ובשנת 1571 מונה למושל הפורטוגזי בטנג'יר ובמרוקו. בשנת 1578 לחם אנטוניו בקרב אל-קסר אל-כביר נגד המורים לצדו של סבשטיאו, מלך פורטוגל, ולאחר התבוסה הוא נלקח בשבי. בהיותו בשבי נבחר אחיו של ז'ואאו השלישי - החשמן אנריקה למלך פורטוגל, ובשנת 1579 שוחרר אנטוניו מהשבי לאחר תשלום כופר קטן. בשנת 1580 מת אנריקה, מלך פורטוגל, ועם מותו החל מאבק ירושה על הכתר, בין אנטוניו, קתרינה, דוכסית ברגנסה ופליפה השני, מלך ספרד. מכיוון שקתרינה הייתה אשה ופליפה היה זר, נתמך אנטוניו על ידי האצולה הפורטוגזית, אולם מכיוון שהיה בן לא חוקי נתמך פליפה על ידי חלק גדול מהאצולה הפורטוגזית. ב-24 ביולי אותה שנה הוכתר אנטוניו כמלך פורטוגל, אולם ב-25 באוגוסט הובסו כוחותיו של אנטוניו בקרב אלקאנטרה על ידי כוחותיו של דוכס אלבה, ובעקבות כך תפס פליפה השני, מלך ספרד את השלטון. בתחילה עבר אנטוניו לאי טרסיירה, משם ניהל ממשלה גולה עד לשנת 1583. לאחר מכן עבר אנטוניו לצרפת עם תכשיטי הכתר הפורטוגזי, ומאוחר יותר עבר להתגורר באנגליה, שם אף סייע לפרנסיס דרייק במאבק נגד הארמדה הספרדית בשנת 1587. מאוחר יותר חזר אנטוניו לצרפת, שם ירד מנכסיו לאחר שמכר את כל תכשיטי הכתר. בשנותיו האחרונות התגורר אנטוניו בצרפת ואף קיבל קצבה קבועה מאנרי הרביעי, מלך צרפת, וב-26 באוגוסט 1595 מת אנטוניו בפריז. מכיוון שאנטוניו היה איש דת נאסר עליו להתחתן, אך היו לו כמה ילדים לא חוקיים. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו, אב המנזר של קראטו בוויקישיתוף אנטוניו, אב המנזר של קראטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנטוניו, אב המנזר של קראטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
See You Again (שיר של ויז קאליפה)

See You Again (בעברית: נתראה שוב) הוא סינגל של הזמרים האמריקאים ויז קאליפה וצ'ארלי פות', שהקליפ שלו באתר יוטיוב הוא במקום הרביעי ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב עם למעלה מ-5 מיליארד צפיות. השניים כתבו יחד את השיר בשנת 2014 והוא פורסם ב-6 באפריל 2015. השיר נכתב לזכרו של השחקן פול ווקר ששיחק ב"מהיר ועצבני 7", לאחר שנהרג בתאונת דרכים. השיר הוא חלק מפסקול הסרט "מהיר ועצבני 7". ב-11 ביולי 2017 עקף את השיר גנגנם סטייל והפך באופן זמני לסרטון הנצפה ביותר ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב, עם מעל ל-2.9 מיליארד צפיות (נכון ל-11 ביולי 2017), עד 4 באוגוסט אותה שנה, אז נעקף על ידי הקליפ של השיר Despacito. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. השיר והקליפ זכו להצלחה עולמית. בין ה-11 ביולי 2017 ועד ל-4 באוגוסט 2017 היה הקליפ של השיר לווידאו הנצפה ביותר ביוטיוב (ב-4 באוגוסט 2017, השיר נעקף על ידי Despacito). השיר היה הנמכר ביותר ב-2015, והיה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר. השיר הגיע עד המקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 ונשאר שם 12 שבועות. השיר מחזיק את תואר השיר שהוזרם הכי הרבה פעמים ביום אחד בספוטיפיי. השיר גם היה השיר המוזרם ביותר בשבוע אחד במדינות נוספות ברחבי הגלובוס. מידע על היצירה "See You Again" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "See You Again" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "See You Again" באתר AllMusic מידע על היצירה "See You Again" באתר Discogs מילות השיר "See You Again" באתר Genius סרטון השיר "See You Again" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "See You Again" באתר ספוטיפיי "See You Again", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כבר לא גנגם סטייל: זה השיר הכי מושמע ביוטיוב, באתר nrg, ‏11/7/2017
סאן קאר

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] סאן קאר השקעות בע"מ, המוכרת במותג Suncar, היא חברה ישראלית להשכרת רכב, ובכלל זה השכרה לטווח קצר, השכרה לטווח ארוך, ליסינג תפעולי ומכירת כלי רכב. החברה הוקמה בשנת 1973, והיא אחת מחברות ההשכרה הוותיקות בישראל. ב-1983 רכש את החברה ג'רר אלי גדיש, עולה חדש מצרפת, שעסק בארץ מוצאו בתחום המלונאות, והחליט להעתיק את מודל שירות הלקוחות אשר יישם בצרפת אל תחום השכרת הרכב. החברה מנוהלת מזה מספר שנים[דרושה הבהרה] על ידי בנו אייל גדיש. לחברה חמישה סניפים, בתל אביב-יפו, חולון, נתניה, חיפה וירושלים. מטה החברה נמצא באזור התעשייה והמסחר חולון. בעלי התפקידים בחברה הם: אתר האינטרנט הרשמי של סאן קאר
אליפות ברזיל בכדורגל 1966

אליפות ברזיל בכדורגל 1966 (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית:1966 Taça Brasil) הייתה העונה השמינית של התחרות הארצית בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-10 ביולי 1966 והסתיימו ב-7 בדצמבר 1966. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. בתחרות השתתפו 22 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף. קרוזיירו זכתה באליפות תוך ניצחון על סנטוס בסדרת הגמר. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון. הקבוצות שהשתתפו בגמר העפילו לגביע ליברטדורס ביטה, שחקנה של נאוטיקו וטוניניו גואיירה שחקנה של סנטוס כבשו 9 שערים וזכו בתואר מלך השערים של האליפות. לביטה זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות. בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-2 בתים. בית הצפון כלל עשר קבוצות. בגמר הבית נאוטיקו ניצחה את ויטוריה ועלתה לרבע הגמר הארצי. בית הדרום כלל שמונה קבוצות. בגמר הבית קרוזיירו ניצחה את גרמיו ושתי הקבוצות עלו לרבע הגמר הארצי. סנטוס ופלמיירס העפילו ישירות לרבע הגמר. פלומיננסה העפילה ישירות לחצי הגמר. נתונים מאתר rsssf
אליפות ברזיל בכדורגל 1967 (טורניר רוברטו גומס פדרוזה)

אליפות ברזיל בכדורגל 1967 (טורניר רוברטו גומס פֵּדְרוֹזָה) (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית: 1967 Torneio Roberto Gomes Pedrosa) הייתה הפעם התשיעית בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל של מדינת סאו פאולו וקונפדרציית הכדורגל של מדינת ריו דה ז'ניירו. המשחקים החלו ב-5 במרץ 1967 והסתיימו ב-8 ביוני 1967. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. בהמשך של אותה שנה נערכה תחרות ארצית נוספת, שגם היא קבילה הכרה של "אליפות ברדיל 1967". בתחרות השתתפו 15 קבוצות. התחרות נערכה ב-2 שלבים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-2 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. הקבוצות החזקות מכל בית העפילו לבית הגמר שכלל 4 קבוצות. גם פה המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. פלמיירס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון. המנצח וסגנו העפילו לגביע ליברטדורס סזאר מלוקו שחקנה של פלמיירס ואדמר שחקנה של פלמנגו כבשו 15 שערים וזכו בתואר מלך השערים של האליפות. לביטה זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות. סאו פאולו - 5 גואנברה - 5 ריו גראנדה דו סול - 2 מינאס ז'ראיס - 2 פרנה (מדינה) - 1 נתונים מאתר rsssf נתונים מאתר futpedia
איזבל מריה, נסיכת פורטוגל

איזבל מריה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Isabel Maria de Bragança, regente de Portugal; ‏4 ביולי 1801 - 22 באפריל 1876), הייתה בתו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, והעוצרת של פורטוגל בין השנים 1826–1828. איזבל מריה נולדה ב-4 ביולי 1801 בקואלוז', לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו. בשנת 1821 חזרה איזבל מריה יחד עם הוריה לפורטוגל, בעוד אחיה פדרו נשאר כעוצר הממלכה בברזיל. בשנת 1826 מת אביה ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואחיה פדרו הומלך כמלך פורטוגל פדרו הרביעי. אלא שפדרו סירב לעזוב את ברזיל ולשוב לפורטוגל, ואיזבל מריה שלטה בממלכה כעוצרת. הממלכה, שחוקתה משנת 1821 בוטלה עוד בידי ז'ואאו השישי, קיבלה עתה מידי פדרו חוקה חדשה, שנודעה כ"צ'רטה" של שנת 1826. איזבל מריה ומקורביה לא ראו בעין יפה את מתן החוקה וניסו למנוע את כניסתה לתוקף. פדרו, שמלך עתה בשתי ממלכות, לא הצליח לאחד אותן, והניסיון למשול בשתיהן לא עלה יפה. בפורטוגל לא קיבלו בעין יפה מלך היושב בברזיל, ואילו בברזיל הושמעה ביקורת על התעסקותו של פדרו בבעיותיה של פורטוגל. לבסוף היה על פדרו לבחור בין ברזיל לפורטוגל, והוא בחר בראשונה. לאחר חודשיים בלבד כמלכה של פורטוגל ויתר על תוארו הזה במאי 1826. לפני התפטרותו מן המלוכה הקפיד להסדיר את סוגיית יורשיו. בפורטוגל נועדה להחליפו בתו הבכורה מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ובברזיל, לאחר מותו, אחד מבניו. מכיוון שאיזבל מריה לא עמדה בדרישות תפקיד העוצרות בפורטוגל, החליף אותה פדרו באחיה מיגל, שהיה בגלות בווינה, כעוצר הממלכה במקום בתו הקטינה. בהמשך פרצו בפורטוגל המלחמות הליברליות, שבהם תמכה איזבל מריה באחייניתה מריה השנייה, מלכת פורטוגל נגד אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל. לאחר מכן פרשה איזבל מריה מהפוליטיקה והקדישה את חייה לדת, וב-22 באפריל 1876 מתה בליסבון, ובעת מותה, היא הייתה הנכדה האחרונה ששרדה מנכדיו של פדרו השלישי, מלך פורטוגל. מדיה וקבצים בנושא איזבל מריה, נסיכת פורטוגל בוויקישיתוף
גלית חמי

גלית חמי (נולדה ב-19 בדצמבר 1969) היא עיתונאית ישראלית המשמשת עורכת העיתון "כלכליסט". חמי, שגדלה בבאר שבע, החלה לעסוק בתחום העיתונאות בשנת 1994, כאשר החלה לעבוד בעיתון הארץ, ככתבת כלכלית המסקרת את שוק ההון. בשנת 1998 עברה לעיתון ידיעות אחרונות כעורכת מדור שוק ההון. בשנת 2002 החלה חמי לשמש בתפקיד העורכת הכלכלית של "ידיעות אחרונות", ובתפקיד זה שימשה עד לשנת 2007. מאז הקמתו בשנת 2008 משמשת חמי העורכת הראשית של העיתון "כלכליסט" מבית "ידיעות אחרונות". בנוסף הצטרפה חמי לצוות הפרשנים במגזין החדשות של יום שישי בערוץ 10. בשנת 2016 הצטרפה יחד עם עיתונאים כלכליים נוספים, לצוות המגישים של תוכנית הרדיו "צבע הכסף" ברשת ב' של רשות השידור. בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", הספר "להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית", אותו כתבה יחד עם סופי שולמן. חמי נמצאת בזוגיות ארוכת שנים עם אבי באום, בעל השליטה בחברת "חילן". לשניים בת משותפת. מדיה וקבצים בנושא גלית חמי בוויקישיתוף גלית חמי, ברשת החברתית פייסבוק הדס מגן, ‏אגודת העיתונאים: יש להבטיח לעיתונאים חופש מלא לעבור מעיתון לעיתון, באתר גלובס, 30 במרץ 1998 הדס מגן, ‏ביה"ד אסר זמנית על כתבת לשעבר ב"הארץ" לעבוד ב"ידיעות אחרונות", באתר גלובס, 8 באפריל 1998 TheMarker digital, גלית חמי מונתה לעורכת המדור הכלכלי של "ידיעות אחרונות", באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2001 שירות TheMarker, גלית חמי העורכת הכלכלית של "ידיעות אחרונות" פורשת; יעל דרומי במקומה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2007 יעל גאוני, ‏העיתון החדש "כלכליסט" מבית "ידיעות אחרונות" יצא היום לאור, באתר גלובס, 18 בפברואר 2008 נועה פרייס‏, עורכי העיתונים הכלכליים מצטרפים אל צוות מגישי "צבע הכסף", באתר וואלה, 15 במאי 2016 רן שפירא, הספרים החדשים של לילה סלימאני, גלית חמי וחמוטל בר־יוסף, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2018 אביב הורביץ, ‏עסקים כרגיל, באתר ‏מאקו‏, 5 בינואר 2017
מיקרוסופט TechNet

מיקרוסופט טקנט (אנגלית: Microsoft TechNet) הוא פורטל אינטרנט עבור עובדי IT. הפורטל מספק חומרי עזר לימודיים, כלים והרחבות למוצרי מיקרוסופט, מרכז הדרכה מקוון, בדיקת תוכנות שיתופיות, פורומים וקהילות, בלוגים של עובדי מיקרוסופט ועוד. עד ל-31 באוגוסט 2013 סיפקה מיקרוסופט שירות מנויים פרטי (בדומה לשירות אופיס 365 ושירות Adobe Creative) המציע רכישה זמנית של תוכנות מיקרוסופט ברישיון פרטי. שירות המנויים הופסק כדי להשקיע מאמצים רבים יותר בפיתוח והוספת כלים ללא תשלום. הרעיון המרכזי העומד מאחורי TechNet, הוא מגוון של אתרים המספקים כלים ומידע עבור אנשי IT, המידע נכתב על ידי עובדי מיקרוסופט וגם על ידי חברי הקהילה. בעזרת השירותים שונים (פורומים, בלוגים) מתאפשר דיאלוג פתוח בין חברי הקהילה לבין עובדי החברה. השירות הניתן באתר זמין ב-12 שפות, כולל בתוכו כ-11 מיליון מסמכים ומארח כ-11.5 מיליון משתמשים בחודש. להלן השירותים השונים: ספרייה (TechNet Library) - מכילה מידע רב עבור מומחי IT ומשתמשים מתקדמים. מאגר המידע נגיש לכל ללא תשלום ומתעדכן מדי חודש. פורומים (TechNet Forums) - משמשים לדיון במגוון רחב של נושאים, וכן לשתף ולפתור בעיות בעזרת החברים בקהילה. בלוגים (TechNet Blogs) - לפרסום תכנים מעובדי מיקרוסופט. כל מומחה מפרסם את התכנים בהם הוא שולט וזאת לפי השקפתו האישית. ויקי (TechNet Wiki) - משאב טכני בהשראת ויקיפדיה, אתר קהילתי שהתוכן שבו אינו נכתב על ידי מיקרוסופט וכל מי שמצטרף יכול להוסיף נושאים חדשים, לערוך ולשפר נושאים קיימים. מרכז הערכה (Evaluation Center) - מאפשר להוריד תוכנות מיקרוסופט ברישיון זמני ותוכנות חדשות בגרסאות בטא. סקריפטים (Script Center) - מספק מידע למתחילים המבקשים ללמוד על סקריפטים לניהול המערכת. אתר האינטרנט הרשמי של מיקרוסופט TechNet בלוג TechNet Israel קהילת ה-IT של מיקרוסופט (בעברית) האתר הרשמי של Microsoft TechNet (באנגלית) הפורומים של מיקרוסופט TechNet (באנגלית) האתר הרשמי של TechNet Evaluation Center (באנגלית)
סוכן חשאי: עכבר

סוכן חשאי: עכבר (באנגלית: Danger Mouse) היא סדרת אנימציה בריטית המהווה ריבוט לסדרה דיינג'ר מאוס (שנקראה בעברית "עכבר בלש") מ-1981. הסדרה משודרת ב-CBBC החל מה-28 בספטמבר 2015 ובישראל עלתה ב-16 ביולי 2017 בערוץ דיסני ישראל. לאחר שלושה שבועות מבכורת הסדרה, הסדרה צברה כ-2.4 מיליון צפיות והפכה לאחת מהסדרות הנצפות ביותר ב-CBBC. ב-19 במאי 2016 הסדרה חודשה לעונה שנייה, וב-7 באפריל 2017 לעונה שלישית עם 26 פרקים. הסדרה עוקבת אחרי סוכן חשאי: עכבר, "הסוכן החשאי הגדול בעולם", ועוזרו האוגר פנפולד, אשר מגנים על העולם ממגוון סכנות. עם עזרה מהבוס שלו, קולונל K והמדענית הגאונה פרופסור סקוארקנקלוק, סוכן חשאי: עכבר מצויד להילחם באויבו, ברון סילס גרינבק. אתר האינטרנט הרשמי של סוכן חשאי: עכבר (באנגלית) סוכן חשאי: עכבר, ברשת החברתית פייסבוק סוכן חשאי: עכבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "סוכן חשאי: עכבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סוכן חשאי: עכבר", באתר נטפליקס "סוכן חשאי: עכבר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סוכן חשאי: עכבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "סוכן חשאי: עכבר", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "DANGER MOUSE IS THE BIGGEST NEW HIT OF THE YEAR FOR KIDS". Fremantle Media. אורכב מ-המקור ב-2018-05-27. נבדק ב-20 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "BBC - World's greatest secret agent Danger Mouse given extended mission on CBBC - Media Centre". bbc.co.uk. "CBBC gives Danger Mouse third mission". C21media. עד שידורו בישראל, כל פרק ייכתב בשמו המקורי באנגלית
אילנה דוד

אילנה דוד גלז (נולדה ב-23 במאי 1961) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן בינלאומי לנשים, אלופת ישראל לנשים לשנת 1980 ולשעבר חברת נבחרת ישראל לנשים. מנהלת מועדון השחמט באר שבע, קפטנית נבחרת הנשים של ישראל, שופטת ומאמנת שחמט. לשעבר חברת הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט. נולדה כלנה גלז בבאקו, שבאזרבייג'ן. בוגרת תואר שני במוזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1982 השיגה דרגת אמנית בינלאומית לנשים. בשנת 2014 מונתה למנהלת מועדון באר שבע, אחד משני מועדוני השחמט החזקים בישראל (לאחר שמספר שנים קודם לכן כבר הייתה מנהלת בפועל) במקומו של אליהו לבנט. בשנת 2015 קיבלה דרגת שופטת פיד"ה. ייצגה את ישראל במספר אולימפיאדות. בשנת 2016 הייתה הקפטנית של נבחרת הנשים של ישראל, שסיימה במקום התשיעי באולימפיאדת השחמט. מתגוררת בבאר שבע. מדיה וקבצים בנושא אילנה דוד בוויקישיתוף אילנה דוד, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אילנה דוד, באתר פיד"ה (באנגלית) אילנה דוד, באתר האיגוד הישראלי לשחמט משחקי השחמט של אילנה דוד, באתר צ'סטמפו (באנגלית) דפנה גלפז, הישג מדהים לנבחרת הנשים בבאקו:, באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 14 בספטמבר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.