laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יון

יוֹן (מיוונית עתיקה: Ἰόν – "מתקדם"; "נע") הוא חלקיק אטומי או מולקולרי בעל מטען חשמלי כולל חיובי או שלילי, זאת כיוון שכמות האלקטרונים אינם תואמים למספר הפרוטונים. זאת בשונה מאטום או מולקולה שבהם מספר האלקטרונים והפרוטונים תואם בדיוק ועל כן אינם נושאים מטען חשמלי (אלקטרומגנטי) כלשהו. ביון חיובי, מספר האלקטרונים קטן ממספר הפרוטונים. הוא נקרא קַטְיוֹן וסימונו +X (סימן היסוד ופלוס) ביון שלילי, מספר האלקטרונים גדול ממספר הפרוטונים, והוא נקרא אַנְיוֹן וסימונו -X (סימן היסוד ומינוס) בתא אלקטרוכימי היון החיובי נמשך לקתודה (האלקטרודה השלילית, כלומר זו שדרכה זורמים אלקטרונים לתוך התא). והיון השלילי נמשך לאנודה (האלקטרודה החיובית, כלומר זו שממנה זורמים אלקטרונים החוצה מהתא האלקטרוכימי). תהליך הפיכת אטום או מולקולה נייטרליים ליון נקרא "יינון", ונעשה על ידי הוספת או הסרת אלקטרון או מספר אלקטרונים. תרכובות רבות נוצרות הודות למשיכה חשמלית חזקה בין יון חיובי ויון שלילי; הן ידועות כתרכובות יוניות, או מלחים. הקשר בין שני היונים נקרא קשר יוני. מלח בישול, לדוגמה, מורכב מיונים של -Cl ו+Na במספר שווה. במצב מוצק, היונים מסודרים בסריג יוני. מלחים פשוטים הם לעיתים קרובות הִתרַכּבוּת של מתכת ואל-מתכת יחד, ליצירת יון חיובי ויון שלילי. יוני המתכת יהיו חיוביים, בעוד שיוני האל-מתכת יהיו שליליים. גודלו של המטען נקבע על פי הערכות האלקטרונים ברמות החיצוניות של האטום והיון, המשפיעה על אנרגיות הזיקה אלקטרונית והיינון. כך, למשל, אטום ממשפחת ההלוגנים יעבור חיזור בדרגה אחת (יקבל אלקטרון אחד) ליצירת יון שמטענו מינוס אחת, וישלים בכך רמה חיצונית מלאה; בעוד שאטום של משפחת המתכות האלקליות העפרוריות יתחמצן בשתי דרגות (יתן שני אלקטרונים) ליצירת יון שמטענו פלוס שתיים, והוא בעל רמה חיצונית מלאה. לדוגמה, נוסחתה של התרכובת מגנזיום כלורי תהיה MgCl2, משום שמטענו של הכלור הוא מינוס אחת ומטענו של המגנזיום הוא פלוס שתיים; מטענה של התרכובת הוא נייטרלי, ולכן דרוש מספר כפול של יוני כלור שמטענם רק מחצית ממטען יוני המגנזיום. תחמוצות של מתכות הן דוגמה למלחים הבנויים מיונים חד אטומיים: החלודה היא תחמוצת הברזל Fe2O3; הסיד, CaO, הוא תחמוצת הסידן; האלום (אלומינה), Al2O3 ועוד. מלחים מורכבים עשויים להיות צירוף של שני יונים, שכל אחד מהם מורכב משני אטומים ויותר. סך מטענה של התרכובת יהיה נייטרלי. דוגמאות למלחים הבנויים מיונים רב אטומיים: סודה לשתיה, NaHCO3, שבנויה מיון נתרן, +Na, ומיון ביקרבונט, -HCO3 אמון חנקתי, NH4NO3, המשמש לדישון, מורכב מהיון אמוניום +NH4 ומיון חנקתי -NO3 גבס, CaSO4, מורכב מיון סידן Ca2+ ומיון גופרתי SO42- קבוצה של יונים שאינם מחוברים זה לזה (אלא נמצאים במצב גזי) נקראת פלזמה. הפלזמה נודעת גם כמצב הרביעי של החומר כי תכונותיה שונות משל מוצק, נוזל או גז. בביוכימיה ובמערכות הגוף השונות ממלאים היונים תפקידים מרכזיים. כך לדוגמה, ה"ברזל" אותו אנו מקבלים ממזונות שונים אינו אלא יוני ברזל ( Fe2+/Fe3+). הברזל הטעון במטען פלוס שתיים משמש כמרכיב המרכזי במולקולות ההמוגלובין והמיוגלובין, המתפקדות כנושאי חמצן במערכת הדם. מייקל פאראדיי הוא שהגה לראשונה את תאוריית היונים, בסביבות שנת 1830, על מנת לתאר את המולקולות שנעות בתמיסה, חלקן לאנודה וחלקן לקתודה. אולם רק ב-1884 תיאר סוונטה ארהניוס את המנגנון שעל פיו הגיע פאראדיי למסקנותיו, בעבודת הדוקטורט שלו לאוניברסיטת אופסלה. בתחילה התאוריה לא התקבלה, אך מאוחר יותר אף קיבל על המחקר פרס נובל לכימיה ב-1903. מלכודת יונים קיבול קטיונים חליפים אטומים לעומת יונים, באתר לרגו (LerGO) יונים (פיזיקה), דף שער בספרייה הלאומית יון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מועדון קרב

מועדון קרב הוא רומן משנת 1996 מאת צ'אק פלאניוק. הבמאי דייוויד פינצ'ר הפיק עיבוד קולנועי לספר, שיצא לאקרנים בשנת 1999. הספר תורגם לעברית 14 שנים לאחר צאתו באנגלית על ידי אריאל ניצן ואלכס גורביץ', בהוצאת זמורה-ביתן. הספר מתאר את קורותיו של גבר צעיר, אשר מרגיש מתוסכל מקיומו הזעיר-בורגני. הגיבור עובד במשרה משעממת ומדכאת, חי לבדו בדירה חסרת ייחוד בבנין מגורים ענק, ללא משפחה או חיי חברה, וסובל מנדודי שינה קשים. לאחר פגישה עם אדם בשם טיילר דרדן, אנרכיסט מסתורי שמזמין אותו לעבור לגור בביתו המוזנח והמתפורר לאחר שביתו של הגיבור הוצת, מתחיל הגיבור למרוד בדיכוי הפוסט-מודרני של המעמד הבינוני. טיילר מציג בפני הגיבור את פילוסופית החיים שלו, אשר תומכת באנרכיזם, הרס עצמי, באנטי-גלובליזציה ומתנגדת לתרבות הצריכה. בתשובה לקושי של הגיבור, אומר טיילר שהתסכול אותו הוא חווה נובע מהתלות שלו בגאולה, ילדותו ללא דמות אב אמיתית, שיפור עצמי דרך החומר ורדיפה אחר שלמות. "תוכנית הגמילה" שמתווה טיילר עבור הגיבור כוללת ויתור מוחלט על נוחיות החיים הבורגניים, תרבות הצריכה, כאב ואלימות כדרך להרס עצמי, וקבלת המוות כדבר שעשוי להתרחש בכל רגע. השניים מקימים מועדון חברים סגור, שחבריו נפגשים מדי לילה כדי לערוך קרבות אגרוף. קרב האגרופים מתואר כחוויה גברית אולטימטיבית, המחדדת את החושים ומאפשרת לגבר להיות "גבר" כפי שהתכוון הטבע. הפילוסופיה של דרדן עושה לה נפשות רבות; המועדון גדל ונוספים לו סניפים בכל ערי ארצות הברית, והופך בהנהגתו של דרדן לתנועת המונים אנרכיסטית, מיליטנטית וטרוריסטית, היוצאת משליטה ושואפת להשמיד את תרבות הצריכה ואת העולם המודרני בכלל. בסוף הספר מגלה המספר כי טיילר דרדן אינו אלא אישיות נוספת שלו עצמו. טיילר מנסה לעצור את דרדן, אך דרדן מאיים עליו באקדח. מרלה סינגר מגיעה ודמותו של דרדן מתפוגגת. דף הספר באתר הבית של הסופר צ'אק פלאניוק, פותחים ספר: מועדון קרב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2010 יותם שווימר, חלש על חזקים, באתר ynet, 19 בדצמבר 2010 עמיחי שלו, "מועדון קרב" מאת צ'אק פלאניוק, מכות יבשות, באתר הארץ, 17 בינואר 2011 יוחאי עתריה, ‏משבר הגבריות, סליל, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, 7, חורף 2012 מועדון קרב, באתר OCLC (באנגלית)
מוראד מוואפי

מוראד מוואפי (בערבית: مراد موافي; נולד ב-2 בפברואר 1950 באלכסנדריה) הוא איש צבא ומודיעין מצרי. כיהן ראש המודיעין הכללי במצרים בשנים 2011–2012. מוואפי נכנס לתפקידו כראש המודיעין הכללי ב-31 בינואר 2011, עת מונה לתפקיד על ידי הנשיא חוסני מובארכ כדי להחליף את עומר סולימאן, כשזה מונה לסגן נשיא מצרים בעקבות ההפגנות ההמוניות שפרצו. לפני מינויו כראש המודיעין הכללי היה מוואפי מושל מחוז צפון סיני. מוואפי סיים את לימודיו במכללה ב-1970 ומילא שורת תפקידים צבאיים, מתפקידי פיקוד שונים בצבא מצרים ועד למינויו למפקד פיקוד מערב. בשנים טרם מינויו למושל מחוז צפון סיני, היה ראש המודיעין הצבאי. מוואפי זכה בעיטורים ממלכתיים לא מעטים, הוא בוגר האקדמיה הצבאית הגבוהה על שם נאצר וחבר במטה הכללי המצרי. ב-8 באוגוסט 2012 הדיח אותו נשיא מצרים, מוחמד מורסי, מתפקידו ומינה במקומו את סגנו, מוחמד ראפת שחאתה, בעקבות מתקפת הטרור על אנשי כוחות הביטחון המצריים סמוך לגבול עם ישראל. מוואפי נשוי ואב לבן ולשתי בנות. מוראד מוואפי הוא מנהל המודיעין הכללי המצרי (בערבית) ריאיון עם מוואפי, בעת שכיהן כמושל צפון סיני (בערבית) רועי קייס ואליאור לוי, פרופיל: איש הצללים שמושך מקהיר בכל החוטים, באתר ynet, 16 במרץ 2012 רועי קייס ואליאור לוי, פרופיל: איש הצללים שמושך מקהיר בכל החוטים, באתר ynet, 16 במרץ 2012 The Trouble with Sinai: Egypt's 'Mexico' Problem, מגזין טיים, 21 במרץ 2010 רועי קייס, מורסי הדיח את ראש המודיעין ואת מושל צפון סיני, באתר ynet, 8 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המלחמה הסורית השנייה

המלחמה הסורית השנייה הייתה המלחמה השנייה שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי על השליטה בקוילה סוריה, והתרחשה בין השנים 260 לפנה"ס ל-253 לפנה"ס. לאחר שבמלחמה הסורית הראשונה לא נוצר שינוי מהותי בין שני הצדדים, שיתף אנטיוכוס השני פעולה עם אנטיגונוס גונאטס מלך מוקדון, וכן עמים נוספים מאסיה הקטנה ומאיי הים האגאי, כמו רודוס, שרצו לבלום את ההתפשטות של הממלכה התלמית לאורך חופי אסיה הקטנה. רוב העימותים התרחשו בזירה הימית של הים האגאי. ביבשה, אנטיוכוס השני, הצליח להעתיק את קו הגבול דרום לאזור בין בירות לצידון. לבסוף בשנת 252 לפני הספירה נחתם הסכם שלום, שבו בריניקי, בתו של תלמי השני, נישאה לאנטיוכוס השני. הסכם זה לא החזיק מעמד בגלל מאבקי החצר באימפריה הסלאוקית. אנטיוכוס השני מת במסתוריות בזמן ביקור באחוזה של אשתו הראשונה, לאודיקה. היא במהרה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, וכן היא שכנע את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברניקי ואת בנה הקטן ולהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך האימפריה הסלאוקית, אירועים אלו הביעו לפרוץ המלחמה הסורית השלישית בצלאל בר כוכבא, "המלחמות הסוריות" - מלחמת מאה השנים בין המעצמות הגדולות על גורל דרום סוריה וארץ ישראל: 200-301 לפנה"ס, זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ-ישראל, 2007 (תשסז), עמ' 61–86
המלחמה הסורית השלישית

המלחמה הסורית השלישית (ידועה גם בשם המלחמה הלאודיקית) הייתה המלחמה השלישית שפרצה בין בית סלאוקוס לבית תלמי, והתרחשה בין השנים 246–241 לפני הספירה. בשנת 252 לפני הספירה נחתם הסכם שלום, שבו ברניקי, בתו של תלמי השני, נישאה לאנטיוכוס השני. הסכם זה לא החזיק מעמד בגלל מאבקי החצר באימפריה הסלאוקית. אנטיוכוס השני מת במסתוריות בזמן ביקור באחוזה של אשתו הראשונה, לאודיקה הראשונה. היא במהרה הכריזה על בנה סלאוקוס השני, למלך על אסיה הקטנה, וכן היא שכנעה את אנשי החצר באנטיוכיה להרוג את ברניקי ואת בנה הקטן, ולהכתיר את בנה סלאוקוס השני כמלך האימפריה הסלאוקית, אירועים אלו הביעו לפרוץ המלחמה הסורית השלישית. המלחמה פרצה כשתלמי השלישי פלש לשטחי האימפריה הסלווקית, בזמן שסלאוקוס השני היה באסיה הקטנה כדי לבסס את שלטונו. תלמי השלישי פלש לצפון סוריה והשתלט על אנטיוכיה הבירה. סלאוקוס השני הצליח לגרש את התלמיים מהבירה והאזור. אולם התלמיים הצליחו להחזיק בעיר הנמל סלאוקיה פייריה. בזמן העימות פרץ גל של מרידות במזרח האימפריה, הארצות ממזרח לים הכספי התנתקו מהאימפריה הסלווקית ועברו לשלטונם של הפרתים. סלאוקוס השני הקדיש את כל מרצו לדכא את המרידות ממזרח. בצלאל בר כוכבא, "המלחמות הסוריות" - מלחמת מאה השנים בין המעצמות הגדולות על גורל דרום סוריה וארץ ישראל: 200-301 לפנה"ס, זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ-ישראל, 2007 (תשסז), עמ' 61–86 Edgar, C.C. Zenon Papyri in the University of Michigan Collection p.4 תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 5 (כותבים: בנימין שימרון, רחל צלניק), לוח כרונולוגי, עמ' 19–20.
אלפונס דה למרטין

אלפונס דה למרטין (בצרפתית: Alphonse de Lamartine;‏ 21 באוקטובר 1790 – 28 בפברואר 1869) היה משורר ומדינאי צרפתי, מחלוצי השירה הרומנטית. אלפונס דה למרטין נולד בעיר מקון בחבל בורגונדיה שבצרפת. בעשר השנים הראשונות לחייו שהה בכפר קטן שאליו נמלט אביו מן הטרור של המהפכה הצרפתית. לקסמו של הטבע נוספה ההשפעה העדינה של אחיותיו ומעל לכל של אמו שהייתה אדוקה מאוד ונתנה לו חינוך קתולי. הוא למד בקולג' של מסדר הישועים בפריז, קרא את ורגיליוס, הורציוס וגם את פרנסואה-רנה דה שאטובריאן וגילה התמסרות גדולה לדת. בשנת 1816 בהיותו בחופשה בעיר אקס לה בן במזרח צרפת התאהב באישה צעירה. הם שבו לפריז והבטיחו זה לזה להיפגש שוב, אך אהובתו נפטרה מחמת מחלה בדצמבר 1817. היגון של אהבה עד לשברון לב והרצון למצוא את אהובתו מחדש נתנו ללמרטין את השראתו בשירים היפים ביותר של הקובץ "הרהורים פיוטיים", ובו השירים: "הבדידות", "העמק" ו- "האגם". לקט לירי ראשון זה של הרומנטיזם הצרפתי שהופיע בשנת 1820 זכה מיד להצלחה יוצאת מן הכלל. ביום המחרת הוא כבר משורר מפורסם. הוא גרם למהפכה בשירה הצרפתית. מפני הצלחתו הספרותית והיותו ביחסים טובים עם חוגי הכנסייה הקתולית התמנה למרטין לנספח בשגרירות צרפת בנאפולי. הוא נישא לצעירה אנגליה, והם חילקו את זמנם בין פריז לבין הטירה סנט פואה בחבל בורגונדיה שהמשורר קיבל כחלק של הירושה המשפחתית. בשנת 1825 התמנה למזכיר שגרירות צרפת בפירנצה. הוא מילא את תפקידו בהצטיינות, אך בגלל הסירוב למנותו לשר בממשלת צרפת התפטר, חזר לטירתו וחי שם כאציל כפרי. התקבל כחבר האקדמיה הצרפתית ופרסם את קובץ שיריו "הרמוניות פיוטיות ודתיות" בשנת 1830. קובץ זה נחשב ליצירת המופת הלירית של למרטין. בשנת 1832 הפליג עם אשתו ובתו ליוון, ללבנון ולארץ ישראל והגיע עד לכנסיית הקבר הקדוש בירושלים, אך בדרכם חזרה בתו נפטרה בביירות. בעקבות המהפכה של 1848 התמודד למרטין בבחירות שהתקיימו בצרפת באפריל של אותה השנה, וזכה ל-1.6 מיליון קולות. לאחר הבחירות התמנה למרטין לשר החוץ של הרפובליקה הצרפתית השנייה, אם כי במידה רבה שימש ראש הממשלה בפועל. בדצמבר של אותה שנה התמודד למרטין בבחירות הראשונות לנשיאות הרפובליקה, אך הפסיד ללואי נפוליאון, אחיינו של נפוליאון הראשון, שנבחר לנשיא ברוב גדול. למרטין פרש מן הפוליטיקה בשנת 1851. בשנת 1857 פרסם יצירת מופת נוספת בשם "הגפן והבית" בשירה זו המשורר נזכר ברשמיו הראשונים מחיי הכפר. בשנת 1867 נתקף במחלה וחי בפריז כמעט מחוסר הכרה עד שנפטר בפברואר 1869. הוא נקבר באחוזת קבר צנועה ליד הטירה של סנט פואה. אלפונס דה למרטין – על גורלות השירה (מצרפתית: שירן בק), דחק, כרך יז', 2024. רשימת הפרסומים של אלפונס דה למרטין, בקטלוג הספרייה הלאומית שיר מתורגם לעברית של דה למרטין, באתר של ד"ר אבנר פרץ אלפונס דה למרטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעקב שביט, מקהלת ארזי הלבנון שרה בצרפתית, באתר הארץ, 7 ביולי 2021 כתבי אלפונס דה למרטין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אלפונס דה למרטין (1790-1869), דף שער בספרייה הלאומית אלפונס דה למרטין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפונס דה למרטין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלפונס דה למרטין, באתר Discogs (באנגלית)
דינמיקה

האם התכוונתם ל... דינמיקה (מוזיקה) – מכלול הסימנים המוזיקליים הקובעים את חוזק הצליל המנוגן. דינמיקה (מכניקה) – ענף במכניקה מערכת דינמית – ענף מתמטי החוקר התפתחות של מערכות לאורך זמן דינמיקה קבוצתית – דינמיקה חברתית פסיכודינמיקה – תאוריה ומחקר שיטתי של הכוחות הפסיכולוגיים שביסודה של ההתנהגות האנושית. דינמיקה סלולר – חברת בת של סלקום
אנליס ואן דר פול

אנליס לואיס ואן דר פול (באנגלית: Anneliese van der Pol;‏ נולדה ב-23 בספטמבר 1984) היא שחקנית וזמרת יהודיה הולנדית - אמריקאית. נולדה ב-Naaldwijk שמדרום לאמסטרדם, לאם יהודייה אמריקאית, דיאן רוס ולאב הולנדי, וילם ואן דר פול. קרויה על שם אנה פרנק, שגרה אף היא באמסטרדם (שמה המלא של אנה פרנק היה אנליס פרנק). יש לה שתי אחיות גדולות, רחל ושרה. המשפחה היגרה לארצות הברית כשואן דר פול הייתה בת שלוש, אך היא שומרת גם על אזרחותה ההולנדית. החלה את דרכה במחזות זמר. ב-2001 לוהקה לתפקיד צ'לסי דניאלס בסדרת הטלוויזיה "כל כך רייבן" מבית ערוץ דיסני. היא עוסקת גם בשירה והקליטה מספר שירים לחברת התקליטים של דיסני. בשנת 2007 הופיעה לראשונה בברודוויי בתפקיד בל במחזמר "היפה והחיה". באותה שנה שיחקה את אייברי בסרט הלייב אקשן "בראץ: הסרט", המבוסס על סדרת בובות האופנה "בראץ". בשנת 2009 השתתפה בצילומי הסדרה "שלום סומסום" בישראל. הסדרה הייתה הפקה ישראלית-אמריקאית משותפת המיועדת לקהל אמריקאי-יהודי. בשנת 2010 היא שיחקה בסרט הפרודיה "הערפד הראשון שלי" בבימויים של ג'ייסון פרידברג ואהרון זלצר. בשנת 2011 לוהקה לסרט "חתולות רוקדות על כוכב צדק" לצידה של אמנדה ריגטי, סרט אשר יצא לאקרנים רק ב-2015. החל משנת 2017 חזרה לגלם את דמותה של צ'לסי בסדרת הטלוויזיה "הבית של רייבן", אשר מהווה ספין אוף לסדרה "כל כך רייבן". בשנת 2018 השתתפה בסרט "חמש חתונות", לצדה של בו דרק. מדיה וקבצים בנושא אנליס ואן דר פול בוויקישיתוף אנליס ואן דר פול, ברשת החברתית פייסבוק אנליס ואן דר פול, ברשת החברתית אינסטגרם אנליס ואן דר פול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר AllMovie (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר Metacritic (באנגלית) אנליס ואן דר פול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנליס ואן דר פול, באתר AllMusic (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר Discogs (באנגלית) אנליס ואן דר פול, באתר Songkick (באנגלית) "PLAYBILL.COM'S BRIEF ENCOUNTER With Anneliese van der Pol", פלייביל, 15 בספטמבר 2011 ANDREW GANS, "That's So Raven" Star Van Der Pol Will Be Beauty's New Belle, מתוך playbill, ‏6 בפברואר 2007 (באנגלית) אנליס ואן דר פול, עם רחוב סומסום, יכירו לילדי ארה”ב את התרבות והמסורת היהודית, באתר מתוך כאן ישראל, ‏26 באוגוסט 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרועת מוות

תרועת מוות (באנגלית: Mort) הוא הרביעי בסדרת ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט והראשון בסדרת ספרי "מוות", תת-סדרה בתוך סדרת הספרים הגדולה של "עולם הדיסק". בספר זה המוות של עולם הדיסק, המתגלם כשלד על-טבעי בגלימה שחורה עם חרמש, שוכר שוליה בשם מורט, שלומד על מקומם של המוות, הצדק, חמלה והגורל בעולם הדיסק. הספר עוסק במוות, אותו שלד בעל גלימה שחורה וחרמש (ובעולם הדיסק הוא מצויד גם בחרב), שלוקח את נשמות האנשים אחרי מותם. מוות מחליט לקחת לו שוליה, נער בשם מורטימר (בעל שם החיבה "מורט", המילה בצרפתית ל"מוות"). בזמן שמורט לומד את סודות המקצוע, הוא (והקוראים) מתוודעים לעולמו של מוות: מדובר בממלכה חוץ-ממדית בה הזמן הוא לא זמן (אין עתיד ועבר, רק הווה מוקדם יותר והווה מאוחר יותר. בפרט: אי אפשר למות שם וגם אי אפשר להזדקן) וכל החפצים - הבית, הגינה, ההרים והריהוט - מופיעים בגוונים שונים של שחור. את הממלכה ברא מוות והיא בעצם העתקה של דברים שמוות ראה בעולם בני האדם. מוות - שמואס בבדידותו - מעסיק משרת אישי בשם אלברט, רב-מג בעברו שלא רצה למות, ואימץ בת גותית בשם איזבל. מוות מלמד את מורט את סודות המקצוע וכמה אמיתות חשובות בנוגע לעולם הדיסק וכעבור זמן מה מפקיד בידי מורט את העבודה העצמאית הראשונה שלו, בזמן שהוא לוקח חופשה ויוצא להסתובב בעולם, להכיר אנשים, להשתכר קצת ולאכול קארי בחיפוש אחר משמעות החיים ומזור לבדידותו. מורט, שהוזהר מספר פעמים על ידי מוות לא להתייחס לתפקידו באופן שיפוטי ("אין צדק. יש רק אותי."), מצליח בקושי בשתי משימותיו הראשונות (מכשפה זקנה ונזיר מתגלגל-נשמות), אך בשלישית מציל את חיי הנסיכה קלי (הרנה) מסטו-לאט, שהייתה אמורה להיהרג (והוא היה אמור לקחת את נשמתה). בכך משנה מורט את ההיסטוריה, שלא שמחה במיוחד להשתנות. בעזרתם של איזבל, אלברט, הנסיכה קלי והמכשף איגניאס חיתוכטוב על מורט לתקן את כל הבלאגן שיצר, לפני שהמציאות תסגור על הנסיכה קלי ומוות יחזור וייקח את השליטה לידיו. ג'ון מוסקר ורון קלמנטס פיתחו תסריט שיתבסס על הספר לסרט אנימציה עבור אולפני וולט דיסני, אך בעיות של זכויות יוצרים מנעו מהם להמשיך בפרויקט. תרועת מוות, באתר OCLC (באנגלית) Connelly, Brendon (6 באפריל 2013). "What Disney's Film Of Terry Pratchett's Mort Might Have Looked Like… And A Preview Of Things To Come". Bleeding Cool. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בין

האם התכוונתם ל... אלי בין – מנכ"ל מגן דוד אדום אלן בין – אסטרונאוט אמריקאי שון בין – שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי מיסטר בין – קומדיית מצבים אנגלית בין – סרט בכיכובה של הדמות בין (אנטומיה) – איבר דמוי שפם אצל דגים מסוימים, למשל שפמנון בין – דמות בסדרת ספרי המשחק של אנדר, לה מוקדשים חמישה ספרים בסדרה בן ביין
צביר גלקסיות

צביר גלקסיות הוא אוסף של גלקסיות רבות אשר מוחזקות ביחד על ידי כוח כבידה משותף. צביר גלקסיות יכול להכיל בין מאות גלקסיות לבין אלפי גלקסיות. אוספים קטנים של גלקסיות שמכילים בין גלקסיות בודדות לבין עשרות גלקסיות נקראים קבוצת גלקסיות, אבל הגבול בין שני המונחים אינו חד. צביר הגלקסיות הקרוב ביותר אל שביל החלב הוא צביר הבתולה שנמצא במרחק של כ-54 מיליון שנות אור. קוטרו של צביר הבתולה כ-10 מיליון שנות אור והוא מכיל למעלה מ-2,000 גלקסיות. צבירי גלקסיות נוטים להתקבץ אף הם בקבוצות המכונות צביר-על, כאשר צביר-על הבתולה מכיל את צביר הבתולה וכן צבירים נוספים כמו צביר התנור, וכן קבוצות גלקסיות וביניהן גם הקבוצה המקומית המכילה את שביל החלב. הגלקסיות עצמן מהוות אחוזים בודדים ממסת הצבירים כאשר שאר המסה של הצביר היא גז חופשי שנמצא בתווך שבין הגלקסיות וחומר אפל שטיבו עדיין אינו ידוע. נראה שמרבית המסה של צבירי גלקסיות היא למעשה חומר אפל שקיומו מוסק ממדידות קינמטיות של מהירות התנועה של הגלקסיות בצביר, מטמפרטורת הגז החם (שממנה ניתן להסיק את מהירותו שנובעת מההשפעה הכבידתית של סך המסה בצביר) וכן ממדידות של עידוש כבידתי. צביר הבתולה – הצביר הקרוב ביותר אל שביל החלב ואל הקבוצה המקומית. צביר התנור – צביר במרחק של כ-62 מיליון שנות אור שמכיל לפחות 340 גלקסיות. צביר ארידנוס – צביר במרחק של כ-75 מיליון שנות אור שמכיל כ-200 גלקסיות. צביר פרסאוס – צביר במרחק של 240 מיליון שנות אור המכיל אלפי גלקסיות, אחד הצבירים הקרובים שאינו חלק מעל-צביר הבתולה. מדיה וקבצים בנושא צביר גלקסיות בוויקישיתוף גלקסיות רחוקות הסתדרו בשורה בחלל, באתר "הידען" צביר גלקסיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלקסיות – אשכולות, דף שער בספרייה הלאומית H. C. Ferguson: Population studies in groups and clusters of galaxies. II - A catalog of galaxies in the central 3.5 deg of the Fornax Cluster, Astronomical Journal, vol. 98, p. 367 (1989) A. Omar & K.S. Dwarakanath: GMRT H I observations of the Eridanus group of galaxies, Journal of Astrophysics and Astronomy, Vol. 26, Iss. 1, p. 1 (2005)
שוטנשטיין

האם התכוונתם ל... ש"ס שוטנשטיין – מהדורה מבוארת של התלמוד הבבלי, נקראת על שם הוריו של ג'רום שוטנשטיין שתרם כסף להוצאתה ג'רום שוטנשטיין – איש עסקים יהודי-אמריקאי שוט פון שוטנשטיין – איש אצולה פרנקוני בן המאה ה-13
טבח שארפוויל

טבח שארפוויל (באנגלית: Sharpeville Massacre) הוא השם שניתן לאירועי יום ה-21 במרץ 1960 בעיירת השחורים שארפוויל שבדרום אפריקה. במהלך אירועים אלה התעמתו כוחות משטרה חמושים עם מפגינים שחורים שקיימו הפגנה מול תחנת המשטרה המקומית. השוטרים הרגו 69 מפגינים ופצעו רבים נוספים. האו"ם הכריז על ה-21 במרץ, בו אירע הטבח, כיום המאבק הבינלאומי בגזענות. בדצמבר 1959 הכריז הארגון שעמד בחוד החנית של המאבק באפרטהייד, הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC), על שורת מצעדי מחאה בני יום אחד נגד "חוק אישורי המעבר", אחד מחוקי האפרטהייד הקשים והמגבילים ביותר שהוטלו על השחורים במדינה. ארגון ההתנגדות המתחרה, הקונגרס הפאן אפריקניסטי (PAC), קרא לעומת זאת למאבק רציף יותר, שכלל סירוב לשאת אישורים והתייצבות המונית בתחנות המשטרה על מנת להיעצר. כל זאת כחלק ממדיניות המאבק הבלתי אלים שנקטו תנועות ההתנגדות באותה עת. ANC תכנן להתחיל בצעדי המאבק ביום 31 במרץ 1960, אך יריביו ב-PAC ביקשו להקדימם, והזדרזו לקבוע את תחילת מערכתם לתאריך מוקדם יותר ב-10 ימים. ב-21 במרץ 1960 נע מצעד מפגינים לכיוון תחנת המשטרה בשארפוויל. מספרם נע בין 5,000 ל-7,000 איש. הקהל היה להוט אך לא אלים, פרט לבודדים שיידו אבנים לעבר תחנת המשטרה. הקהל התקדם לעבר גדר תחנת המשטרה, והשוטרים חששו מניסיונות פריצה. למקום הוזנקו מטוסי שיטור שטסו בגובה נמוך וניסו לפזר את ההפגנה, ללא הועיל. חלק מהמפגינים הגיבו ביידוי אבנים, מהם נפגעו שלושה שוטרים. השוטרים ניסו להשתמש בגז מדמיע ובאלות, אך לא הצליחו לעצור את המפגינים. בסביבות השעה 13:00 ניסתה המשטרה לעצור מפגין. המפגינים הגיבו בזעם, ובתגובה כוחות המשטרה פתחו באש לעבר המפגינים. כתוצאה מהירי נהרגו 69 מפגינים ו-180 נפצעו. לאחר הירי הקהל התפזר. הירי בשארפוויל היווה נקודת מפנה דרמטית בהיסטוריה של דרום אפריקה. גל של שביתות, הפגנות אלימות והיעדרויות מעבודה שטף את המדינה, והממשלה הכריזה על מצב חירום ביום 30 במרץ 1960. מנהיגים של ה-ANC וה-PAC נעצרו, וב-8 באפריל 1960 הכריז ראש הממשלה הנדריק פרוורד על שני הארגונים הללו כלא חוקיים (Unlawful Organizations Act No. 34 of 1960). בעקבות האירועים החלו שני הארגונים לנקוט באסטרטגיה של מאבק מזוין והקימו זרוע צבאית. הטבח גם הוביל לתשומת לב עולמית לנעשה בדרום אפריקה, ולהחרפת הבידוד הבינלאומי של המדינה. טבח שארפוויל הפך לסמל של המאבק באפרטהייד ובגזענות. ב-1966 הכריזה עצרת האומות המאוחדות על ה-21 במרץ כעל היום הבינלאומי לביעור האפליה הגזעית. עם הפלת משטר האפרטהייד, נקבע יום זה כיום זכויות האדם בדרום אפריקה. ב-1996 טקס חתימת החוקה החדשה של דרום אפריקה על ידי נלסון מנדלה התקיים בשארפוויל. מדיה וקבצים בנושא טבח שארפוויל בוויקישיתוף טבח שארפוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הילה דיין, הבנאליות של הגזענות, באתר "העוקץ", 21 במרץ 2013 יום המאבק הבינלאומי בגזענות - 21.3, משרד החינוך יום המאבק הבינלאומי בגזענות - 21.3, באתר משרד החינוך Mandela signs SA Constitution into law, באתר South African History Online
פרנסיס ז'ם

פְרַנְסִיס זָ'ם (בצרפתית: Francis Jammes;‏ 2 בדצמבר 1868 – 1 בנובמבר 1938) היה משורר צרפתי. פרנסיס ז'ם נולד בטורניי בחבל הפירנאים בצרפת בשנת 1868. הוא למד בבית הספר התיכון בעיר פו, בירת המחוז, ואחר כך בעיר בורדו. כתלמיד שקדן הוא פיתח טעם למסעות דמיוניים כדוגמת ספריו של ז'ול ורן. אחרי כן, בעודו צעיר מאוד, בגיל 15 עד 18, נטה להרפתקאות בתורת החרקים, שהתבטאו לימים בשיריו. בשנת 1886 התוודע לשיריו של שארל בודלר, נכשל בבחינת הבגרות והצליח להתגבר על הכישלון בכותבו 89 שירים. בשנת 1889 החל לשמש פרקליט במשרדו של עורך דין בעיירה אורטז. הוא השתעמם מעיסוקו כפרקליט, והחל לשלוח מאמרים על שירה לכתבי עת ספרותיים. מאמרים אלה הרשימו את המשורר סטפאן מלארמה וגם את הסופר לעתיד אנדרה ז'יד, שהיה בן גילו של ז'ם. בהשפעתו של ז'יד החליט ז'ם להקדיש עצמו לשירה. בין שנת 1898 לשנת 1900 כתב ופרסם ז'ם את קובץ שיריו "מתפילת השחרית ועד לתפילת המנחה" ואת הקובץ "יגון הרקפות", ובו השיר "הילד שהייתי". הוא זכה לפרסום רב וחולל תנועה ספרותית משלו. בשנת 1901 התיידד עם המחזאי והמשורר פול קלודל, ונשא הרצאות בבריסל, באנטוורפן, בברוז' ובאמסטרדם. בגיל 35 התאהב בנערה צעירה, אולם הורי הנערה דחו אותו והיא צייתה להם ונישאה לאיש עשיר. מאורע זה גרם למשורר ייסורים. לאחר אהבה נכזבת זו פרסם את קובץ שיריו "מחשופים ברקיע" בשנת 1906, ובו השירים "אנו נתאהב כל כך" ו"לעיתים אני עצוב". שנה לאחר מכן הוא התחתן, אך נשאר במרכזם של חיי הספרות והעניק את השראתו לסופרים ומשוררים חדשים כמו פרנסואה מוריאק וז'אן קוקטו. ז'ם העריץ את "שירי עבודת האדמה" של ורגיליוס, וכמו ורגיליוס עקב בתבונה אחר עונות השנה של עבודת האדמה. הוא בילה את מרבית חייו באזורים המבודדים של הרי הפירנאים ותיאר בשיריו את אנשי הכפרים, את נשות האיכרים ואת הילדים. ז'ם מת בשנת 1938 באזור הולדתו בחבל הפירנאים בצרפת. לשיריו של פרנסיס ז'ם הייתה השפעה רבה על שירתה של רחל, כפי שהעידה בשירה "אני": כָּזֹאת אָנֹכִי: שְׁקֵטָה כְּמֵימֵי אֲגַם, אוֹהֶבֶת שַׁלְוַת חֻלִּין, עֵינֵי תִינוֹקוֹת וְשִׁירָיו שֶׁל פְרַנְסִיס זַ'ם. לבד מהמשוררת רחל שתרגמה רק שירים בודדים של ז'ם, תרגם גם הסופר והעורך בני ציפר כמה וכמה משירי ז'ם, אך טרם כינס את תרגומיו בספר. הם התפרסמו בשנים האחרונות בעיתון "הארץ". בכרך יד' של כתב העת "דחק" הופיע תרגומה של ליאורה בינג היידקר למניפסט של ז'ם: "הז'מיזם". כתבי פרנסיס ז'ם בפרויקט בן-יהודה אתר על אודותיו (בצרפתית) הקדשה של רחל המשוררת לפרנסיס ז'ם באתר בן יהודה שלושה שירים של ז'ם בתרגומה של רחל המשוררת: ישליג בקרוב, חדר האוכל ו תפילה. פרנסיס ז'ם, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנסיס ז'ם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פרנסיס ז'ם בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פרנסיס ז'ם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנסיס ז'ם, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנסיס ז'ם, באתר Discogs (באנגלית) פרנסיס ז'ם, דף שער בספרייה הלאומית