laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורניתולסטס

אורניתולסטס (שם מדעי: Ornitholestes) הוא סוג של דינוזאור טורף מקבוצת התרופודה שחי בתקופה יורה עליון, לפני 154 מיליון שנה, במערב לאוראסיה. פירוש שמו של דינוזאור זה הוא עוף גנב. נמצא רק מאובן אחד של האורניתולסט, במדינת ויומינג שבארצות הברית, המוצג בימינו במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. כמה חוקרים מעריכים שמדובר באותו המין של הצלורוס ואולי במין של טייניקולגראוס. היה זה יצור מהיר בעל לסתות מוארכות, ראש קטן, זרועות ארוכות, אך לא הרבה יחסית לתרופוד, וזנב ארוך. במאובן שהתגלה לה היו הרבה עצמות. אורכו היה 2–3 מטרים והוא שקל עד 15 ק"ג. ככל הנראה היה האורניתולסט טורף מהיר, שחיפש יצורים קטנים וחלשים ואולי גם צד עופות או דגים וייתכן שגם שדד קיני דינוזאורים אחרים. ככל הנראה צד בלהקות דינוזאורים צמחוניים קטנים. האורניתולסט מופיע בתרבות בסדרה "ללכת עם דינוזאורים" בפרק על הזאורופודים. בפרק הוא אוכל בשר השודד את קני הדיפלודוקוסים ואוכל את הצעירים שלהם אך מניח להם לאחר שעוברים גובה מסוים. בסרט הוסיפו לו ציצה אחורית, עור כחול צידי הלסתות וזיז קרני קטן בקצה החוטם. הוא מופיע כנבלה בספר השני של "פארק היורה" אך לא מופיע בסרטים. בנוסף הופיע בסדרות "מהפכת הדינוזאורים" ו"הדינוזאורים!", ובמשחקי המחשב "עולם הדינוזאורים" ו"פארק היורה 3: בניית פארק". מדיה וקבצים בנושא אורניתולסטס בוויקישיתוף אורניתולסטס, באתר GBIF (באנגלית) אורניתולסטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי החוץ של סנט קיטס ונוויס

לסנט קיטס ונוויס אין סכסוכים בינלאומיים קריטיים. מעמדה כנקודת מעבר לתרופות בדרום אמריקה המיועדות לארצות הברית ולאירופה גרמו למתיחות מסוימת עם מדינות זרות. לסנט קיטס ונוויס יחסים דיפלומטיים באמצעות משרד החוץ של המדינה עם הרפובליקה הסינית בטאיוואן. סנט קיטס ונוויס אף מקיימת יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית, קנדה, בריטניה, צרפת, פינלנד יוון, רומניה, ישראל, רוסיה, קובה, שווייץ, יפן ודרום קוריאה, וכן עם מדינות רבות באמריקה הלטינית ובמדינות הקאריביים המזרחיות. סנט קיטס ונוויס היא חברה בחבר העמים הבריטי, האומות המאוחדות וכמה מהסוכנויות המתמחות הקשורות אליה, הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות מזרח הקריביים, מערכת הביטחון האזורית הקריבית (RSS), הקהילה הקריבית והשוק המשותף (CARICOM) והמדינות הבלתי-מזדהות. הבנק המרכזי של המזרח הקריבי ממוקם במרכז סנט קיטס. כחברה בקהילה הקריבית, סנט קיטס ונוויס תומכת במאמצים של ארצות הברית ליישם את החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 940, שנועדה להקל על עזיבתן של הרשויות דה פקטו משלטון האיטי. סנט קיטס אף תרמה כוח רב לאומי אשר שיקם את הממשלה בהאיטי שנבחרה באופן דמוקרטי באוקטובר 1994. יחסי החוץ של ארצות הברית יחסי ישראל–סנט קיטס ונוויס מדיה וקבצים בנושא יחסי החוץ של סנט קיטס ונוויס בוויקישיתוף אתר משרד החוץ של סנט קיטס ונוויס http://formin.finland.fi/public/default.aspx?nodeid=17302&contentlan=2&culture=en-US[Ministry of Foreign Affairs of Finland] http://www.mfa.gr/en/blog/greece-bilateral-relations/saint-kitts-and-nevis/ [Ministry of Foreign Affairs of Greece] https://www.mae.ro/en/node/2187[Ministry of Foreign Affairs of Romania] http://mfa.gov.il/Style%20Library/AmanotPdf/4-16499-2096.pdf[Ministry of Foreign Affairs of Israel] https://www.fdfa.admin.ch/eda/en/fdfa/representations-and-travel-advice/st-kitts-and-nevis/switzerland-st-kitts-and-nevis.html[Ministry of Foreign Affairs of Switzerland](הקישור אינו פעיל) http://www.mofa.go.jp/region/latin/scn/index.html[Ministry of Foreign Affairs of Japan]
גרשון גולדברגר

הרב גרשון אברהם גולדברגר (תר"ל, 1870 – כ"ב בניסן תרצ"ו, אפריל 1936) היה רב ואב בית דין של העיר טיסה-ברצל (Tiszabercel)(אנ') שבהונגריה למעלה מארבעים שנה. נולד בליסקה שבהונגריה, בן הרב יוזפא גולדברגר, שהיה חתנו של הרב צבי הירש פרידמן, מייסד חסידות ליסקא. בילדותו גדל אצל סבו. בגיל שלוש עשרה החל ללמוד בישיבתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים בסיגט, והיה מתלמידיו הקרובים. בהיותו בן שמונה עשרה נשא את בתו של הנגיד יעקב נחמיה הנדלר מברזנה. לאחר נישואיו התגורר אצל חמיו במשך שבע שנים. בתקופה זו התכתב רבות בעניינים הלכתיים עם רבי יחזקאל הלברשטאם משינובה ורבי צבי הירש שפירא, בעל "דרכי תשובה". בשנת 1895, בהיותו כבן עשרים וחמש, התמנה לרבה של העיר טיסה-ברצל שבהונגריה. מי שפעל למינויו היה האדמו"ר רבי שלמה שפירא ממונקאטש, שהיו לו חסידים בעיר זו. שימש בתפקידו למעלה מארבעים שנה. נפטר ביום השמיני של חג הפסח תרצ"ו. נקבר בעירו, ועל קברו נבנה אוהל. את מקומו ברבנות טיסה-ברצל מילא חתנו הרב עזרא הכהן פריד, בנו של הרב נתנאל פריד. חתנו השני היה הרב יחיאל יוסף בוקסבוים, בנו של הרב יהושע בוקסבוים מגלנטה. לאחר פטירתו יצא ספרו "נחלת הגרשוני" על התורה. גרשון אברהם גולדברגר, נחלת הגרשוני, דברצן, 1938, באתר היברובוקס
יואכים יוהנסון

יואכים יוהנסון (שוודית: Joachim Johansson; נולד ב-1 ביולי 1982) הוא טניסאי שוודי. יוהנסון נולד בעיר לונד שבשוודיה וכיום גר במונטה קרלו, מונקו. זכה בתחרות הראשונה שלו מסבב ה-ATP בשנת 2004 בטורניר ממפיס שם גבר בגמר על ניקולס קיפר. בשנת 2005 זכה בעוד 2 תחרויות (אדלייד ומרסיי). באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2004 ניצח יוהנסון את אנדי רודיק בשלב רבע הגמר, אבל הפסיד ללייטון יואיט בשלב חצי הגמר. גובהו הרם של יוהנסון (198 ס"מ) מאפשר לו הגשה חזקה הנותנת לו יתרון רב במשחקונים בהם הוא מגיש. בשלב הרביעי של אליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2005 שיחק יוהנסון נגד אנדרה אגאסי הוא חבט 51 הגשות ללא מענה בארבע מערכות ולמרות זאת הפסיד במשחק בתוצאה 3:1 לאגאסי. ב-1 בפברואר 2008 הודיע על פרישה מטניס מקצועי בעקבות פציעה כרונית בכתף. מדיה וקבצים בנושא יואכים יוהנסון בוויקישיתוף יואכים יוהנסון, באתר olympedia.org יואכים יוהנסון, באתר ה-ATP יואכים יוהנסון, באתר ה-ITF יואכים יוהנסון, באתר גביע דייוויס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זנון, קיסר האימפריה הביזנטית

זנון (ביוונית: Ζήνων, בלטינית: Flavius Zeno Augustus;‏ 425 – 9 באפריל 491) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 475–474 ושוב ב-476–491. זנון נולד במחוז איסאוריה ההררי באנטוליה ושמו המקורי היה טרסיקודיסה (Tarasicodissa) והיה ידוע בכינוי "זנון האיסאורי". הוא שלט באימפריה הביזנטית במשך כ-16 שנה, החל משנת 474 ועד לשנת 491 (עם הפסקה של כ-20 חודשים בהם תפס את השלטון בסיליסקוס). תקופת שלטונו התאפיינה בריבוי מרידות ומחלוקת דתית אך היו לו הישגים בתחום מדיניות החוץ. בזמן שלטונו (476) נפלה האימפריה הרומית המערבית. זנון (שנקרא Tarasicodissa במקור) היה מפקד בצבא הביזנטי באזור מולדתו איסאוריה (אנ') עד שקודם על ידי לאון הראשון כדי לשמש משקל נגד למפקד הבכיר אספאר ממוצא אלאני-גותי שצבר השפעה רבה. הוא הוביל לגיונות צבא במסעות מלחמה במזרח ומול הגותים בבלקן ובשנת 466 או 467 נישא לבתו של הקיסר לאון הראשון - אריאדנה (אנ') ושינה את שמו לשם היווני זנון כדי להתקבל בחוגי השלטון. ב-469 מונה לקונסול ומפקד כל הצבא. כאשר מת לאון הראשון ב-474, הוכתר בנם בן ה-7 של זנון ואריאדנה, לאון השני לקיסר. הילד לא האריך ימים ומת לפני תום שנת 474 קצת אחרי שמינה את זנון לקיסר משותף. זנון הצליח להשיג הסכם שלום עם הוונדלים באפריקה, אך נתקל בתככי חצר מצד ורינה, אלמנתו של לאון הראשון, אחיה בסיליסקוס ומפקדי צבא שבגדו בו, והוא ברח מהבירה קונסטנטינופול לאיסאוריה, שם צרו עליו מפקדי צבא המורדים. הוא הצליח לשמור על מעמדו וגייסותיו ועל האוצר הקיסרי אבל בסיליסקוס הכתיר את עצמו לקיסר, ושלח כוחות לרדוף אחרי זנון. בשנת 476 הצליח זנון לנצל את חוסר הפופולריות של בסיליסקוס וסכסוכים בקרב המורדים שהדיחו אותו ולכבוש מחדש את קונסנטינופול. הוא הוציא להורג את בסיליסקוס והכתיר את עצמו מחדש לקיסר. גם בהמשך שלטונו זנון התמודד עם מרידות תכופות בראשם הגנרל האיסאורי אילוס ואלמנתו של לאון הראשון ורינה, מרקיאנוס בעלה של לאונטיה בתו השנייה של לאון הראשון ותאודוריק סטראבו האוסטרוגותי. במקביל התמודד עם מרידות רבות מצד השבטים האוסטרוגותים בתראקיה ובבלקן. הוא הצליח לדכא את המרידות הפנימיות ולהיפטר מיריביו הרבים ולהסיר את האיום האוסטרוגותי על המזרח על ידי מינויו של מנהיגם תאודוריק הגדול למלך איטליה במקום אודואקר בשנת 489. הוא דיכא מרד של השומרונים בשכם ובקיסריה וסילק אותם מהר גריזים. במהלך שלטונו התחזקה המחלוקת הדתית עם הכת המונופיזיטית בנצרות שהאמינה שלישו היה טבע אחד אנושי ואלוהי (monophysis) והייתה חזקה במיוחד בסוריה ובמצרים. זנון אהד את המונופיסיטים וניסה לפשר בינם לבין העמדה האורתודוקסית (דיופיזיטיות) של הפטריארך בקונסטנטינופול והאפיפיור ברומא. הוא פרסם ב-482 את מסמך ההנוטיקון (האיחוד) שהתקבל יפה אבל במזרח המונופיזיטי הוא חולל תסיסה בחוגים האורתודוקסיים ויצר קרע עם האפיפיור ברומא (שנמשך עד שנת 519). הוא נפטר בשנת 491 ממחלה בלי להשאיר יורשים (בנו השני שנקרא גם זנון, נפטר בחצר המלוכה לפני מותו). במותו הוא לא היה מאוד פופולרי והיה נראה לעם כ"לא רומאי". לכן אשתו אריאדנה בחרה להינשא למפקד המשמר הקיסרי אנסטסיוס אשר היה פופולרי, שהוכתר לקיסר כיורשו של זנון. מדיה וקבצים בנושא זנון, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף זנון באנציקלופדיה בריטניקה 1911 זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
Panhard & Levassor Dynamic

Panhard & Levassor Dynamic היא מכונית סלון מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים Panhard הצרפתי, אשר יוצר בין השנים 1936–1940. בין השנים 1936 ל-1940, יוצרו 2,742 יחידות מהדגם. 4 דלתות - סלון 4 דלתות דגם “6-light” - לימוזינה 2 דלתות - קופה 2 דלתות - קופה (2 מושבים) 2 דלתות - קבריולה Dynamic 130 (series X76) Dynamic 140 (series X77 and X81) Dynamic 160 (series X80 and X82) Dynamic 140 Typ X81 (דגם לימוזינה) דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - סלון דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - סלון דגם "Panhard & Levassor Dynamic", שנת 1938 - סלון דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - סלון דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - קופה דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - סלון דגם "Panhard & Levassor Dynamic", שנת 1938 - מבט לתא הנהג דגם "Panhard & Levassor Dynamic", שנת 1939, (4 דלתות דגם “6-light”) - לימוזינה דגם "Panhard & Levassor Dynamic" - סלון Panhard Dyna X Panhard Dyna Z Panhard CD מדיה וקבצים בנושא Panhard & Levassor Dynamic בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא Panhard & Levassor Dynamic בוויקישיתוף Panhard & Levassor Dynamic, סרטון באתר יוטיוב דגמי "Panhard & Levassor Dynamic" , conceptcarz.com דגמי "Panhard & Levassor Dynamic", stubs-auto.fr דגמי "Panhard & Levassor Dynamic" citroenet.org.uk/panhard-et-levassor/panhard
בעל אידיאלי (סרט, 1947)

בעל אידיאלי (באנגלית: An Ideal Husband) הוא סרט טכניקולור משנת 1947, עיבוד למחזה באותו שם מאת אוסקר ויילד. הסרט הופק בחברת "לונדון פילמס", והופץ על ידי British Lion Films בממלכה המאוחדת ועל ידי פוקס המאה ה-20 בארצות הברית. את הסרט הפיק וביים אלכסנדר קורדה, ואת התסריט המבוסס על המחזה כתב לאיוס בירו. פסקול הסרט הוא מאת ארתור בנג'מין. הצלם היה ז'ורז' פרינל, עורך הסרט אוסוולד האפנריכטר ועיצוב התלבושות נעשה בידי ססיל ביטון. בסרט מככבים פולט גודארד, מייקל וילדינג, דיאנה ויניארד, יו ויליאמס, ס. אוברי סמית', גליניס ג'ונס וקונסטנס קולייר. אישה מסתורית מנסה לסחוט פוליטיקאי מכובד כדי שבנאום שהוא נושא בפרלמנט יתמוך בעסקים בהן היא מעורבת. פולט גודארד – גברת לורה צ'יבלי מייקל וילדינג – ויקונט ארתור גורינג דיאנה ויניארד – ליידי גרטרוד צ'ילטרן יו ויליאמס – סר רוברט צ'ילטרן ס. אוברי סמית' – רוזן קאוורשם, אביו של ארתור גורינג גליניס ג'ונס – מיס מייבל צ'ילטרן, אחותו של סר רוברט קונסטנס קולייר – ליידי מרקבי כריסטי נורדן – גברת מרגרט מרצ'מונט הארייט ג'ונס – אוליביה, רוזנת בזילדון מייקל מדווין – דוכס נונסאץ' מייקל אנתוני – ויקונט דה נאנז'ק פיטר הובס – מר אדי מונטפורד ג'ון קליפורד – מר מייסון, הבאטלר של משפחת צ'ילטרן פרד גרובס – פיפס, הבאטלר של גורינג מייקל וורד – מר טומי טפורד שביתה של הצוות גרמה לעצירת הצילומים. האיגוד המקצועי התנגד להעסקת הספרית האמריקאית של פולט גודארד, בטענה שאפשר להעסיק ספרית אנגלייה במקומה. הצילומים נערכו במשך 66 ימים. ברג'ס מרדית', בעלה של גודארד, שיחק באותה עת בסרט "Mine Own Executioner" עבור קורדה. אחרי סיום שני הסרטים הופיעו השניים על הבמה בדבלין במחזה "Winterset". קורדה השאיל חלק מהתלבושות עבור חתונתם של הנסיכה אליזבת' והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. הסרט היה אחד המצליחים ביותר בקופות בבריטניה בשנת 1948. "בעל אידיאלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בעל אידיאלי", באתר AllMovie (באנגלית) "בעל אידיאלי", באתר אידיבי "בעל אידיאלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בעל אידיאלי" באתר TCM Movie Database "REFUSE TO WORK WITH ALIEN". The Advertiser. Adelaide: National Library of Australia. 27 במרץ 1947. p. 4. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) Vincent Porter, 'The Robert Clark Account', Historical Journal of Film, Radio and Television, Vol 20 No 4, 2000 p484 ""AN IDEAL HUSBAND" technicolor film of Oscar Wilde's famous play". The Australian Women's Weekly. National Library of Australia. 13 בדצמבר 1947. p. 8. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) "KORDA BREAKS TECHNICOLOR RECORD". The Mail. Adelaide: National Library of Australia. 23 באוגוסט 1947. p. 2 Supplement: Magazine. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Film Costumes Used For Royal Wedding". The Mirror. Perth: National Library of Australia. 26 ביוני 1948. p. 14. נבדק ב-7 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה) "THE STARRY WAY". The Courier-Mail. Brisbane: National Library of Australia. 8 בינואר 1949. p. 2. נבדק ב-11 ביולי 2012. {{cite news}}: (עזרה)
תגובת כניסה אפס

תגובת כניסה אפס (נקראת גם "התגובה הטבעית של המעגל"; באנגלית: Zero Input Response, בקיצור: ZIR) היא שיטת ניתוח מעגלים חשמליים, שבוחנת את תגובת המעגל ללא מקורות (מתח או זרם). תגובת המעגל נובעת רק מתנאי התחלה. תדרי התהודה של תגובת כניסה אפס נקראות גם "התדירויות הטבעיות של המעגל". התגובה הכוללת של המעגל היא סופרפוזיציה של תגובת כניסה אפס ותגובת מצב אפס. תגובת מצב אפס ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Panhard CD

Panhard CD היא מכונית ספורט מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים "Panhard" הצרפתי, אשר יוצר בין השנים 1962–1965,, CD Dyna (Panhard CD GT (Grand Tourisme Panhard CD Rallye LM64 CD-Panhard SP66 "Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח, ושריוניות, בין השנים 1963–1968 "Panhard" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו. בשנת 2005 הייתה "Panhard" בבעלות "Auverland". היום "Panhard" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו (Volvo Group). דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" שנת 1964 דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" מודל "Dyna" דגם "Panhard CD" דגם "Panhard CD" מודל "SP66" Panhard Dyna X Panhard Dyna Z Panhard & Levassor Dynamic Panhard 24 מדיה וקבצים בנושא Panhard CD בוויקישיתוף Panhard CD, סרטון באתר יוטיוב Panhard CD, סרטון באתר יוטיוב Panhard CD, סרטון באתר יוטיוב דגם "Panhard CD" מודל Grand Tourisme carfolio.com/specifications/models/car דגם "Panhard CD" automobile-sportive.com/guide/cd/cd-panhard דגם "Panhard CD" classics.honestjohn.co.uk/reviews משאיות תוצרת "Panhard" myntransportblog.com/2015/02/07/panhard-trucks דגמי Panhard & Levassor היסטוריה - Panhard core77.com/posts/53167/A-Brief-History-of-Panhard-the-Weird-and-Wildly-Popular-French-Automaker
Panhard 24

Panhard 24 היא מכונית קופה, מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים "Panhard" הצרפתי, אשר יוצר בין השנים 1964–1967, יוצרו 28,651 יחידות. 2 דלתות - קופה 2 דלתות - קבריולה בסיס גלגלים קצר - 2,286 מ"מ בסיס גלגלים ארוך - 2,550 מ"מ C coupé (יוצר בין השנים 1963-1964) - דגם קצר (יוצרו 1,623 יחידות) CT coupé (יוצר בין השנים 1963-1964) - דגם קצר (יוצרו 14,181 יחידות) B saloon (יוצר בין השנים 1964-1967) - דגם ארוך (יוצרו 2,037 יחידות) BT saloon (יוצר בין השנים 1964-1967) - דגם ארוך (יוצרו 10,691 יחידות) BA saloon (יוצר בין השנים 1966-1965) - דגם ארוך (יוצרו 161 יחידות) "Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח, ושריוניות, בין השנים 1963–1968 "Panhard" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו. בשנת 2005 הייתה "Panhard" בבעלות "Auverland". היום "Panhard" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו (Volvo Group). דגם "Panhard 24" מודל "CT" דגם "Panhard 24" - קבריולט דגם "Panhard 24" מודל "CT" דגם "Panhard 24" מודל "CT", שנת 1964 דגם "Panhard 24" מודל "CT" דגם "Panhard 24" מודל "BT" דגם "Panhard 24" מודל "BT" מנוע דגם "Panhard 24" מודל "BT" דגם "Panhard 24" מודל "BT", שנת 1967 Panhard PL 17 Panhard Dyna X Panhard Dyna Z Panhard & Levassor Dynamic Panhard Dynavia מדיה וקבצים בנושא Panhard 24 בוויקישיתוף Panhard 24, סרטון באתר יוטיוב Panhard 24, סרטון באתר יוטיוב Panhard 24, סרטון באתר יוטיוב דגמי "Panhard 24" citroenet.org.uk/panhard-et-levassor/panhard דגם "Panhard 24" petites-observations-automobile.com/2016/11/panhard-24-ct משאיות תוצרת "Panhard" myntransportblog.com/2015/02/07/panhard-trucks דגמי Panhard & Levassor היסטוריה - Panhard core77.com/posts/53167/A-Brief-History-of-Panhard-the-Weird-and-Wildly-Popular-French-Automaker
תגובת מצב אפס

תגובת מצב אפס (באנגלית: Zero State Response, בקיצור: ZSR) היא שיטת ניתוח מעגלים חשמליים שבוחנת את תגובת המעגל עם תנאי התחלה אפס. תגובת המעגל נובעת רק ממקורות ולא מתנאי התחלה. תגובת מצב אפס נקראת גם תגובה מאולצת של המעגל. התגובה הכוללת של המעגל היא סופרפוזיציה של תגובת מצב אפס ותגובת כניסה אפס. תגובת כניסה אפס ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפסק פקט

מפסק פקט או מפסק בורר הוא מנגנון מכני המפעיל מפסק או מערך של מפסקים בצורה סיבובית. מפסקים אלו משמשים לעיתים קרובות כאשר נדרשים למפסק יותר משני מצבי פעולה (פתוח-סגור), למשל כשנדרשת שליטה על מהירויות שונות של מנוע חשמלי, תצורות שונות של פיקוד על מערכות חשמליות, החלפת ערוצים במכשיר קשר, ועוד. המבנה העקרוני של מפסק פקט הוא ציר מרכזי אליו מחוברות זרועות, הנמצא בתוך מארז מבודד גלילי. בתוך המארז המבודד יש מערך של קטבים, אשר סיבוב הציר המרכזי למצבים מוגדרים מציב מולם את הזרועות וכך סוגר או פותח מעגלים חשמליים שונים בכל מצב של הציר. למפסק מנגנון מכני המאפשר לו להינעל אך ורק במצבים המוגדרים. בתלות במספר המצבים הנדרשים מהמפסק יכולה הנעילה להתאפשר כל 15, 30, 60, 90, 120 או 180 מעלות. מפסק פקט למד מתח מפסק ללא המארז המבודד מדיה וקבצים בנושא מפסק פקט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסף יחזקאלי

אסף יחזקאלי (נולד ב-21 בנובמבר 1972) הוא עיתונאי ישראלי, כתב חדשות חוץ ועורך במהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות. יחזקאלי נולד בגבעתיים ולמד בתיכון שמעון בן צבי. סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים ב־1998. ב־1997 הצטרף לרשות השידור ובשנים 1997–2000 היה תחקירן במהדורת חדשות הלילה "מהיום למחר" של חטיבת החדשות בערוץ הראשון. בשנים 2000–2003 היה עיתונאי בדסק חדשות החוץ, ב־2003 היה עורך וכתב "מבט". בשנים 2004–2007 שימש כתב בדסק החוץ של חדשות ערוץ 2. בשנים 2010–2015 שימש גם ככתב מגזין וכעורך משנה במהדורה המרכזית. במסגרת עבודתו העיתונאית סיקר בין היתר את הניסוי במאיץ החלקיקים בשווייץ ב־2008 ואת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל ב־2014, סיקורים אשר זכו לביקורת במגזין התקשורת העין השביעית. אסף יחזקאלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אביב הורביץ, אסף יחזקאלי עובר, עדי פולק עורכת, באתר TheMarker‏, 14 במרץ 2004 mako חדשות, אסף יחזקאלי, כתב חדשות החוץ, באתר נבחרת החדשות יקי מנשנפרוינד, נכשלו בניסוי, באתר העין השביעית, 18 בספטמבר 2008 אלעד מן, פחות צדיקים מהאפיפיור, באתר העין השביעית, 27 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמי שני

רם ("רמי") שני (נולד ב-8 בנובמבר 1958) הוא עיתונאי ישראלי, כתב גלי צה"ל. רמי שני גדל והתחנך בקיבוץ ניר יצחק, בחבל אשכול שבמערב הנגב. ב-1977 סיים את לימודיו בתיכון נופי הבשור במועצה האזורית אשכול. בשנים 1977–1980 שירת בצה"ל בחיל התותחנים, בתפקידים פיקודיים שונים. מאוחר יותר השתתף כמפקד צוות תותח בגדוד מילואים במלחמת לבנון הראשונה. בקיבוץ היה נהג משאית, שימש כקניין ועבד בתחזוקת מערכות קיטור גדולות. ב-1990 יצא ללמוד הנדסה במכללת רופין, אך שינה כיוון ועבר ללמוד עיתונאות בבית הספר לעיתונות ותקשורת "כותרת" בתל אביב. בשנת 2010 עזב את הקיבוץ ובמשך שנה וחצי גר במושב מסלול במערב הנגב. שנה וחצי לאחר מכן, עבר לבאר שבע. שני החל את הקריירה שלו כעיתונאי ב-1993 ככתב במקומון 'כל הנגב' (לימים: 'ידיעות הנגב') מרשת ידיעות תקשורת. לאחר מכן שימש כתב ב"על המשמר", "דבר"' וירחון החקלאות והגינון "משוב"'. החל מ-1995 ובמשך 17 שנים ערך את עלון קיבוץ ניר יצחק "ביתנו". במקביל לפעילותו בעיתונות הכתובה, שני החל לעסוק גם ברדיו. בשנת 1993 הפעיל אולפן רדיו חינוכי בתיכון אשל הנשיא. בשנת 1996 החל גם לעבוד ככתב רדיו דרום במערב הנגב, ובשנת 1998 עבר מרדיו דרום ל'גלי צה"ל'. מאז הוא מסקר במסגרת תחנת הרדיו הצבאית את אזור הדרום מאשדוד וצפון ים המלח עד אילת. כעיתונאי, שני היה מהראשונים לדווח על אירוע החטיפה של גלעד שליט ב-2006, לאחר שבמהלך רכיבת אימון על אופניים הבחין בקולות הקרב שהתפתח בעקבות החטיפה. ב-2008 דיווח לראשונה על תחילת מבצע עופרת יצוקה בשבת שבה החל המבצע. הפצצות חיל האוויר פגעו באותו בוקר במאגרי תחמושת בכפרים שמול הקיבוץ בו גר וניתן היה לראות זאת מחצר ביתו. במהלך השנים פרסם עשרות סיפורים של תושבים שנפגעו כתוצאה של ירי הרקטות והפגיעות הנפשיות שנחרטו בהם. ב-7 באוקטובר 2023, היום בו התחילה מלחמת חרבות ברזל, הגיע שני ברכבו הפרטי לעוטף עזה לאזור הטבח במסיבת הטבע ליד רעים וחילץ עשרות נפגעים תחת אש שנורתה על ידי מחבלי החמאס. שני חזר שש פעמים לאזור הסכנה ברכבו הפרטי, לעיתים תוך כדי שידור. לצד עבודתו ככתב בגלי צה"ל, עוסק שני בהכשרת מקצועות הרדיו בקרב תלמידים בגילים שונים, תלמידי תיכון במסגרות פעילות שונות וכן בוגרים. הוא מלמד קורס שפיתח על סמך הכשרתו, ניסיונו ולימודיו, למתן כלי פיתוח תוכן לתחנות רדיו קהילתיות המשדרות באמצעות רשת האינטרנט. לשני שלוש בנות מנישואיו הראשונים. חי בזוגיות עם ורד ששון. 2024, אות הוקרה מטעם איגוד דוברי הרשויות המקומיות ועיריית באר שבע על עבודתו העיתונאית בסיקור מלחמת חרבות ברזל מדיה וקבצים בנושא רמי שני בוויקישיתוף רמי שני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריאיון עם שני בעיתון 'אשכול 232', 2014 הדף של שני באתר גל"צ https://twitter.com/SharonaMazalian/status/1712814258168254585, X (formerly Twitter) מאיה פולק, המסיבה ברעים: המבלים שנחלצו לסייע, האזרחים שהתגנבו לפנות פצועים והלוחמים שניסו להגיע לכל אחד, באתר מקור ראשון, ‏27 אוקטובר 2023 אות הוקרה הוענק לכתבת הדרום של "ידיעות אחרונות" ו-ynet אילנה קוריאל, באתר ynet, 22 במאי 2024
יואב צור

יואב צור (נולד ב-4 ביוני 1954) הוא עיתונאי ישראלי, עורך העיתון מעריב בשנים 2009–2010. יואב צור נולד בשנת 1954 בראשון לציון, בנם של דוד ופסיה צור. למד בבית הספר הריאלי בחיפה עד כיתה י' והשלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה. שם סיים כחניך מצטיין. שירת בצה"ל במשך 5 שנים בהגנת מטוסים בסיני. צור נשוי ואב לשני ילדים. בתחילת שנות השמונים החל לעבוד כעיתונאי והיה כתב ועורך בעיתונים מקומיים. עבד בעיתון כאן דרום באשדוד ככתב ספורט ולימים היה לעורכו. ב-1984 החל לעבוד בעיתון חדשות ככתב ספורט וככתב מקומי בראשון לציון. ב-1993 שימש כעורך המקומונים ערים ושתי ערים של רשת שוקן ושל על השרון (בבעלות ידיעות תקשורת). ב-1998 החל צור לעבוד בעיתון מעריב, הופקד על הקמת מקומונים לעיתון והיה העורך הראשי שלהם. תחת ניהולו החלו לצאת לאור מקומונים בחיפה, חולון, בת-ים, ראשון לציון, נס ציונה ובאזור הדרום. תחתיו כיהנו ברשת המקומונים של מעריב שורה של עורכים, ביניהם מירן שפילברג, רון פלדהיים, אליענה שפר, סימון טטרו ורבים אחרים. צור ניהל את רשת המקומונים עד 2009. באמצע 2009 מונה צור לעורך מעריב, לאחר התפטרותם מהתפקיד של דורון גלעזר ורותי יובל. הוא שימש בתפקידו עד דצמבר 2010. אז הוחלף על ידי אבי משולם ועבר לכהן כמנכ"ל חברת מעריב החזקות במקומו של עופר נמרודי עד יולי 2011. בנובמבר 2011 מונה צור לאחראי על מוסף המגזין של מעריב ושימש גם כעורך מוסף הספורט. בספטמבר 2012 הצטרף צור למשרד יחסי הציבור פאר&לוין תקשורת. לקראת הבחירות הכלליות ב-2015 עבד במטה הבחירות של הליכוד כראש מטה ההסברה, אך בינואר 2015 התפטר מתפקיד זה. בנוסף לתפקידיו השונים כעיתונאי ועורך, בשנים 2005- 2012 שימש צור כמרצה בבית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי בהרצליה. מאז מרץ 2015 צור הוא בעל חברה פרטית לאסטרטגיה וייעוץ תקשורתי. בינואר 2020 מונה לדובר איגוד דוברי הרשויות המקומיות. אורן פרסיקו, בחור טוב, באתר העין השביעית, 6 בספטמבר 2009 הילו גלזר, הם היו חוד החנית של התקשורת הישראלית. ייתכן שאלה ימיהם האחרונים, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2020 יוני פרת, ‏כתבי מעריב על מינוי צור: "הוא יהיה מנהל טוב", באתר ‏מאקו‏, 8 ביוני 2009 יעל גאוני, ‏יואב צור מונה לעורך "מעריב" במקום דורון גלעזר ורות יובל, באתר גלובס, 7 ביוני 2009 אמילי גרינצוויג, אבי משולם מונה לעורך מעריב, באתר וואלה! NEWS, ‏7 בדצמבר 2010 אופיר בר-זהר, עורך מעריב בעבר יואב צור חדל מלכהן כמנכ"ל מעריב אחזקות, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2011 אמילי גרינצוויג, מעריב: יואב צור מונה לאחראי על "המגזין", באתר וואלה! NEWS, ‏7 בנובמבר 2011 רועי ברק, ‏יואב צור, לשעבר עורך "מעריב", עובר לפאר&לוין תקשורת, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2012 לילך ויסמן, ‏עורך "מעריב" לשעבר מצטרף לצוות קמפיין הליכוד, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2014 נתי טוקר, מטה הליכוד מתפורר: גם ראש מטה ההסברה יואב צור התפטר, באתר TheMarker‏, 18 בינואר 2015 אייס, יואב צור מונה לדובר איגוד דוברי הרשויות המקומיות, באתר אייס, 19 בינואר 2020