laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאס פאלמאס (כדורגל)

אוניון דפורטיבה לאס פאלמאס (בספרדית: Unión Deportiva Las Palmas, איגוד הספורט לאס פאלמאס) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר לאס פאלמאס, שבקהילה האוטונומית של האיים הקנריים. הקבוצה נוסדה ב-22 באוגוסט 1949. אף על פי שהקבוצה נרשמה בהתאחדות הכדורגל הספרדית ב-6 ביוני 1949, לאס פאלמאס נוסדה באופן רשמי רק ב-22 באוגוסט של אותה שנה, כתוצאה ממיזוג בין כל חמש הקבוצות באי: מועדון דפורטיבו גראן קנריה, אתלטיקו קלוב דה פוטבול, ריאל קלוב ויקטוריה, ארנס קלוב ומרינו פוטבול קלוב. מטרת האיחוד הייתה ליצור קבוצה חזקה מספיק שתעודד את השחקנים של האיים הקנריים להישאר באי ולא לחפש קריירה טובה יותר ביבשת. נערך דיון על שמו של המועדון, שבו הוסכם לא לכלול את שמותיהם של כל קודמיו, וכך נוצרה לאס פאלמאס. בעונת 1949/50, עונתה הראשונה כקבוצה, בליגה השלישית, סיימה הקבוצה במקום השני ועלתה לליגה השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום השלישי ועלתה לליגה הראשונה. בכך הייתה הקבוצה הראשונה והיחידה בספרד שמצליחה לעלות מהליגה השלישית לראשונה תוך שנתיים מהקמתה. לאס פאלמאס שיחקה ברצף בליגה הראשונה החל מעונת 1964/65 עד 1982/83, כשהישגי השיא שלה היו הגעה למקום השני בעונת 1968/69 ולגמר גביע המלך בעונת 1977/78. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 איבדה את מקומה בליגה הראשונה, ולמעט שנתיים בתחילת המאה ה-21, הייתה בעיקר בליגה השנייה ולפרקים גם בליגה השלישית. ב-21 ביוני 2015 עלתה לאס פאלמאס חזרה לליגה הראשונה לאחר שניצחה בפלייאוף ההעפלה את ריאל סרגוסה. ב-22 באפריל 2018, לאחר שלוש עונות רצופות בליגה הבכירה, לאס פאלמאס ירדה לליגה השנייה בעקבות הפסד 0–4 לאלאבס. בסיום עונת 2022/2023 שבה ללה ליגה. חרמן דבורה דויד גארסיה פליקס מררו מרטין מררו נאוסט אלמן חרארדו מירנדה קרלוס מנואל מורטה אורלנדו סוארס מרקוס מארקס חורחה אלחנדרו קונטררס ג'ונתן קאלרי נכון ל-22 באוגוסט 2023 רשימת כדורגלני לאס פאלמאס שיש להם ערך בוויקיפדיה מדיה וקבצים בנושא לאס פאלמאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאס פאלמאס (בספרדית) לאס פאלמאס, ברשת החברתית פייסבוק לאס פאלמאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לאס פאלמאס, ברשת החברתית אינסטגרם לאס פאלמאס, ברשת החברתית טיקטוק לאס פאלמאס, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל הקבוצה באתר BDFutbol "Gran Canaria Stadium". UD Las Palmas. נבדק ב-16 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
הכול כלול (תוכנית טלוויזיה)

הכל כלול הייתה תוכנית כלכלית-חברתית-צרכנית יומית ששודרה בערוץ 13 בהנחיית אריק וייס. בעבר שודרה בערוץ עשר והחל מ-16 בינואר 2019 היא שודרה בערוץ 13, עד לסיומה ב-3 באוגוסט 2023. התוכנית עוסקת בנושאים צרכניים, בהגנת הצרכן, בעוולות ובחשיפת שחיתויות אותן חווים אזרחי ישראל. התוכנית עלתה לאוויר בקיץ 2013, הצליחה להפתיע רבים בנתוני הרייטינג שלה כשהפכה רצועת שידור בעלת שיעורי צפייה נמוכים למשמעותית ואטרקטיבית. בסוף שנת 2014 ותחילת 2015 זכתה התוכנית לרייטינג ממוצע של 5.3%, כשהיא התוכנית הנצפית ביותר בשעת השידור הזו. התוכנית נוצרה בהשראתה של סבתה של סיון כהן, ירושלמית בת 80, שסבלה כמו אזרחים רבים אחרים בישראל מהביורוקרטיות הסבוכות של משרדי הממשלה בארץ ומהקושי להתנהל מולם ומול חברות התקשורת, הסלולר ועוד. הכל כלול, שהוגשה בתחילה על ידי סיון כהן ונגה ניר נאמן, חרתה על דגלה שינוי חברתי אמיתי בישראל, וכחלק ממנו - נערך בתוכנית קמפיין גדול נגד מחיר המים ותאגידי המים, שהביא להוזלה של 25% בתעריפים, ולחוק לביטול 55 התאגידים. בעקבות קמפיין הארנונה של התוכנית נבלמה ההעלאה האוטומטית והחריגה לשנת 2015. כמו כן ערכה התוכנית תחקירים מקיפים על חברת הוט, פלאפון, חוסר הפיקוח על המזון באולמות ובבתי המלון בארץ ועוד. מדי יום עוזרת התוכנית לאזרחים בישראל שמגיעים לשוקת שבורה, משמיעה את קולם של האנשים השקופים, ונלחמת עבורם מול הממסד והחברות שמתנהלות איתם באופן לא תקין. סיון כהן ונגה ניר נאמן זכו באות עמותת אומ"ץ לשנת 2015 בגין עבודתן בתוכנית הכל כלול. טליה פלד קינן משמשת כמגישה מחליפה החל מאמצע שנת 2015. בנובמבר 2016 זכתה סיון כהן בפרס פרימור של הרשות השנייה על תחקיר וחשיפת "עוקץ הקשישים". ב-2017 זכתה כהן בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, אז זכתה התוכנית בפרס התוכנית הכלכלית הטובה בישראל. באפריל 2017 שובצה התוכנית באופן זמני בשעה שבע בערב בעת חופשתה של התוכנית "ערב טוב". בעקבות ההצלחה בשעה זאת, החליט ערוץ 10 לשבץ את התוכנית בשעה שבע בערב באופן קבוע במקום התוכנית "ערב טוב". באוגוסט 2017 שובצה התוכנית דרך קבע בשעה 19:00 במקום תוכניתו של גיא פינס, שעברה אז לערוץ 2. ביוני 2018 התוכנית חזרה להיות משודרת בשעה 16:00. ב-23 בדצמבר 2018 יצאה התוכנית לפגרה. התוכנית ששודרה הייתה התוכנית האחרונה ששודרה בערוץ עשר. ב-16 בינואר 2019 התוכנית חזרה לשידור בפעם הראשונה בערוץ 13. ב-10 בפברואר 2019 עברה התוכנית לאולפני "רשת" שברמת החייל, בעקבות מיזוג רשת וערוץ עשר. ב-17 באוקטובר 2019 יצאה התוכנית לפגרה ארוכה בעקבות בקשתה של המגישה סיוון כהן לצאת לחופשת לידה מוקדמת. ב-2 באוגוסט 2020 חזרה התוכנית לשידור במשבצת השידור של השעה 16:00. החל מיוני 2021 החל אריק וייס להגיש את התוכנית. ב-14 ביוני 2023 נודע כי וייס יפסיק להגיש את התוכנית לאחר כשנתיים, וב-3 באוגוסט 2023 התקיים שידורה האחרון של התכנית. אתר האינטרנט הרשמי של הכול כלול הכול כלול, ברשת החברתית פייסבוק הכול כלול, ברשת החברתית פייסבוק(הקישור אינו פעיל, 17 בפברואר 2022) לימור אבן, ‏סיון כהן פורצת מחדש אחרי האירוע הטראומתי בערוץ 10, באתר גלובס, 4 ביוני 2015 שירה יום טוב, טלטלה ברשת: סיון כהן עוזבת את "הכל כלול"?, באתר אייס, 6 בינואר 2022
סרגיי אלייניקוב

סרגיי יבגנייביץ' אלייניקוב (ברוסית: Серге́й Евге́ньевич Але́йников; נולד ב-7 בנובמבר 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי ובלארוסי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת דינמו מינסק ובנבחרת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות שיחק אלייניקוב באיטליה וביפן. מאז פרישתו ממשחק פעיל אימן קבוצות מהליגות הנמוכות באיטליה. בשנת 2003 נבחר על ידי איגוד הכדורגל הבלארוסי לייצג את בלארוס ברשימת כדורגלני הזהב של אופ"א. אלייניקוב התחנך בפנימייה לכדורגל במינסק. בשנת 1981 צורף לסגל של קבוצת דינמו מינסק. בשנת 1982 זכה יחד עם קבוצתו באליפות ברית המועצות. בשנת 1984 זומן לראשונה לנבחרת ברית המועצות. בנבחרת שיחק אלייניקוב 73 משחקים והבקיע 6 שערים. השתתף בשני מונדיאלים – 1986 ו-1990. השתתף גם באליפות אירופה ב-1988, בה הבקיע את השער המהיר ביותר בתחרות – בדקה ה-3 במשחק מול נבחרת אנגליה. לאחר התפרקות ברית המועצות שיחק אלייניקוב בנבחרת חבר המדינות. השתתף ביורו 1992, בה נטל חלק בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. בשנת 1989 עזב אלייניקוב את ברית המועצות – יובנטוס האיטלקית קנתה את כרטיס השחקן שלו בסכום של 4 מיליון דולר. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת, במהלכה זכה עם הקבוצה בגביע איטליה ובגביע אופ"א, וזאת לאחר שפתח בהרכב הקבוצה בצמד משחקי הגמר מול פיורנטינה, בהם ניצחה יובנטוס 3–1 בסיכום. בסיום העונה עזב המאמן דינו זוף את יובנטוס. המאמן החדש, לאויג'י מאייפרדי לא התרשם מיכולתו של אלייניקוב, ודרש להדיח אותו מהקבוצה. ההנהלה מכרה את כרטיסו של אלייניקוב לקבוצת לצ'ה. לאחר שתי עונות בלצ'ה עבר אלייניקוב לקבוצה היפנית גמבה אוסקה, בה שיחק יחד חברו לנבחרת ברית המועצות, אולג פרוטאסוב. בשנת 1996, בעקבות סכסוך עם המאמן, עזב אלייניקוב את גאמבה אוסקה. לאחר תקופה קצרה בשוודיה, בה שיחק כחודשיים במדי הקבוצה אודוולד מהליגה השלישית במדינה, הוא חזר לאיטליה. אלייניקוב שיחק במשך עונה אחת בקבוצת החובבים קוריניאנו. בסיום העונה פרש מהמשחק הפעיל. לאחר פרישתו ממשחק פעיל פנה אלייניקוב לקריירת האימון. הוא אימן שתי קבוצות מה-Serie D (הליגה החמישית בחשיבותה באיטליה). בשנת 2003 נסע לרוסיה, למשך כמה חודשים כדי לאמן את מועדון הכדורגל מוסקבה. לאחר שובו לאיטליה עבר אלייניקוב ללצ'ה, שם התמנה למאמן קבוצת הנוער של לצ'ה. לאחר מכן אימן את קבוצת הנוער של יובנטוס וקבוצת החובבים קראס מהליגה השישית באיטליה. בשנת 2014 התמנה אלייניקוב למאמנה של קבוצת דיינבה אליטוא מליגת העל הליטאית. הקבוצה בניהולו של אלייניקוב סיימה את העונה במקום אחרון בליגה וירדה לליגת המשנה. בעקבות כך פוטר אלייניקוב ממשרת המאמן. כדורגלן הזהב של אופ"א מקום שני באליפות אירופה – 1988 גביע אופ"א – 1990 אליפת ליגת העל הסובייטית – 1982 קופה איטליה – 1990 סרגיי אלייניקוב, באתר Transfermarkt סרגיי אלייניקוב, באתר Soccerway סרגיי אלייניקוב, באתר WorldFootball.net סרגיי אלייניקוב, באתר National Football Teams סרגיי אלייניקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
כובע היטלמאכר

כובע הִיטֶלמָאכֶר (מיידיש: היטלמאַכער, כובען) הוא כובע מצחייה שבחלקו האחורי יריעת בד המכסה את העורף, שהיו חלק ממדי צה"ל הראשונים. הכובע עשוי בד בצבע חאקי. בחלקו האחורי תפורה יריעת בד, מקופלת או מגולגלת, שאותה ניתן לפרוש כדי להגן על העורף מפני חדירת חול לחולצה וכהגנה מקרינת השמש על העורף. הכובע עוצב בדומה לכובעים שהיו בשימוש לגיון הזרים הצרפתי. הכובעים הראשונים מסוג זה התקבלו כתרומה של יצרני כובעים יהודים-אמריקאים. חבר מזכירות ההסתדרות בתל אביב, אהרן בקר, שמונה למשימות רכש לצה"ל המתהווה, נסע לניו יורק, וקיבל במתנה 100 אלף כובעים מאיגוד הכובענים היהודים באמריקה (ייִדישע היטלמאַכער אין אַמעריקע). בצדו הפנימי של הכובעים נרקם הכיתוב ביידיש: "אַ מתנה פֿון אמריקאנער היטל-מאַכער" (מתנה מהכובענים (היהודים) באמריקה), ומכאן זכה הכובע לשמו זה. כובעי היטלמאכר היו הראשונים שהתקבלו לצה"ל, ועליהם לראשונה הופיע סמל כובע רשמי של צה"ל – מגן דוד ועליו חרב וענף זית עם כתובת למטה: צבא הגנה לישראל. תג כובע זה הפך במהלך שנות החמישים לתג כובע בלעדי של הרמטכ"ל. מאוחר יותר הוחלף הכובע בכומתה. מדיה וקבצים בנושא כובע היטלמאכר בוויקישיתוף Israeli Army 'Hitelmacher' Hat בבלוג: היסטורמה - החנות המקוונת להיסטוריה, אין תאריך כובע היטלמאכר, באתר "נוסטלגיה אונליין" יוסף לפיד, מדברים עליהם השבוע | חסרה לו שנת-ותק, מעריב, 12 באוגוסט 1960. כובע היטלמאכר יורם פריד, למה? כובע!, מעריב, 14 בנובמבר 1971.
רודולף אויקן

רוּדוֹלְף כְּרִיסְטוֹף אוֹיְקֶן (בגרמנית: Rudolf Christoph Eucken)‏ (5 בינואר 1846 – 15 בספטמבר 1926) היה פילוסוף גרמני, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1908. אויקן נולד באאוריך ב-1846. למד פילוסופיה, בלשנות קלאסית והיסטוריה באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת ברלין. לאחר שלימד כמה שנים בבתי ספר תיכוניים, התמנה בשנת 1871 כפרופסור באוניברסיטת בזל. לאחר שלוש שנים עבר לתפקיד זהה ביינה ושם המשיך ללמד עד שנת 1920. בשנת 1908 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החיפוש המעמיק אחר האמת, מחשבה נוקבת, חזון נרחב, חום התיאור ועוצמתו, על קידום העולם האידיאליסטי ופיתוחו". לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פרסם אויקן, ביחד עם ארנסט הקל, ביקורת חריפה על אנגליה, שהאשימה אותה בלחימה לצד הסלאבים הברברים במלחמה בלתי-צודקת. לטענתם רוסיה פתחה בתוקפנות ואנגליה ליבתה אותה לממדי מלחמת עולם, מתוך קנאה בגרמניה ורצון למנוע ממנה את הגדלת מרחב ההשפעה שלה בתבל. כמו כן היה בין החותמים על מנשר התשעים ושלושה. אויקן ראה במלחמה דבר שביכולתו להחיות את הבריאות המוסרית של היחיד, וקבע שגרמניה לא תובס אם תישאר מאוחדת. הוא נפטר ביינה ב-1926. אויקן תקף את הגישה הביקורתית והפוזיטיבית והעדיף גישה אידיאליסטית, מטאפיזית, ברוח התאולוגיה הפרוטסטנטית בימיו. הוא לא הפחית מערכה של גישה נטורליסטית, אך היה סבור שהיא לא מאפשרת עיון פילוסופי בתופעות החיים. אויקן ניסה להוכיח, בספריו, קיומו של עולם רוחני עליון. לטענתו, בני האדם מסוגלים לגלות את קיומה של הרוח האלוהית באמצעות הפסיכולוגיה, אך מחובתם לגלות אותה מתוך ביטוי חופשי של אישיותם. בדרך זו, טען, האדם תורם לפיתוח "הנשמה הקוסמית" שבו. לדבריו, הנצרות היא הצורה העילאית של הדת. למרות זאת דגל בהפרדת הדת והמדינה. בשנת 1920 נוסדה אגודה על שמו ששמה לה למטרה להפיץ את רעיונותיו. בשנת 1878 פרסם ספר על מושגי היסוד של תקופתו ובשנת 1890 הופיע ספרו הגדול בו דן בהשקפת עולמם של הוגי הדעות. Der Kampf um einen geistigen Lebensinhalt 1896 המאבק על תוכן חיים רוחני Grundlinien einer neuen Lebensanschauung 1907 יסודות השקפת עולם חדשה Der Sinn und Wert des Lebens 1908 משמעות החיים וערכם הכרה וחיים (1912) Mensch und Welt '1919 אדם ועולם Lebenserinnerungen 1921 זכרונות מדיה וקבצים בנושא רודולף אויקן בוויקישיתוף רודולף אויקן, באתר פרס נובל (באנגלית) רודולף אויקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רודולף אויקן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רודולף אויקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רודולף אויקן, באתר Discogs (באנגלית) Edward Carpenter, The Healing of Nations and the Hidden Sources of Their Strife, page 134 John Horne, A Companion to World War I, page 324 Hew Strachan, The First World War: To arms, page 1129
סטן סטורה הצעיר

סטן סטורה הצעיר (בשוודית: Sten Sture den yngre; ‏1493 – 3 בפברואר 1520), היה מדינאי שוודי ועוצר שוודיה במהלך תקופת איחוד קאלמאר. סטן סטורה נולד ב-1493 כבנם של העוצר סבנטה נילסון, צאצא של משפחת סטורה ושל ליליאנה גסלדוטר גדה. בעת מותו של אביו, היה סטן הצעיר בן 18. חבר המועצה המלכותית הבכיר, אריק טרול נבחר להיות עוצר על ידי המועצה והוא תמך באיחוד עם דנמרק. למרות זאת, סטן הצעיר עשה שימוש במצודות ובכוחות שעמדו לרשותו מתוקף ירושת אביו וביצע הפיכה. לאחר שהוא הבטיח להמשיך במשא ומתן עם דנמרק, הסכימה המועצה למנותו כעוצר במקום טרול. למעשה, הייתה מטרתו של סטן לשמור על עצמאותה של שוודיה מדנמרק. הוא לקח על עצמו את השם סטורה, מורשת מסבתא רבתא שלו, בשל העובדה ששם זה סימל את עצמאות שוודיה כתזכורת לסטן סטורה הזקן, בן הדוד מדרגה שלישית של אביו. כעוצר ידע סטן כי במוקדם או במאוחר תהיה מלחמה נגד הנס, מלך דנמרק ובנו ויורשו, כריסטיאן השני, תהיה בלתי נמנעת. לפיכך, ב-1513 הוא הביע את הסכמתו לשביתת נשק עם רוסיה. עימות פרץ בין סטן לבין הארכיבישוף גוסטב טרול, בנון של אריק טרול. הארכיבישוף תבע יותר חופש פעולה עבור הכנסייה. סטן הדיח את הארכיבישוף וכלא אותו. בסופו של דבר, פתח כריסטיאן השני בפלישה לשוודיה. ב-19 בינואר 1520, בקרב בוגסונד, שהיה החלק האחרון של פלישתו של כריסטיאן, נפצע סטן פצעי מוות. בדרכו חזרה לסטוקהולם, על פני האגם הקפוא מלארן, הוא מת. כריסטיאן השני הומלך כמלך שוודיה והארכיבישוף גוסטב נקם את נקמתו בתומכיו של סטורה ובאלה שהדיחו אותו מכס הארכיבישוף והאשים אותם בכפירה. בנובמבר 1520, במסגרת מה שכונה טבח סטוקהולם, הוצאו מעל 80 איש להורג. בנוסף, הוצאה גופתו של סטן סטורה מקברה והועלתה על המוקד. ב-1511 נישא סטן סטורה לכריסטינה גילנסטירנה, נינתו של קרל השמיני. בנו היחיד היה סבנטה סטנסון סטורה. במאה העשרים, נישאה צאצאית שלו, סיביליה מסקסה-קובורג-גותה, לנסיך גוסטב אדולף. בנם, מלך שוודיה הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, הוא לפיכך צאצא של סטן סוטרה הצעיר. מדיה וקבצים בנושא סטן סטורה הצעיר בוויקישיתוף סטורה באנציקלופדיה בריטניקה (1911). סטן סטורה הצעיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עונת 1964/1965 ב-NBA

עונת 1964/1965 היא העונה ה-19 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה השביעית ברציפות והשמינית בסך הכול של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-1. זוהי האליפות השביעית של הסלטיקס מתוך רצף של 8 אליפויות רצופות. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה ביל ראסל מהסלטיקס בפעם החמישית בקריירה, לאחר שרשם ממוצעים של 14.1 נקודות ו-24.1 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (62-18). בשנת 1996 נבחרו הסלטיקס של עונה זו לאחת מ-10 הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NBA. קבוצת סן פרנסיסקו ווריורס, שפתחה את העונה בצורה חלשה ונקלעה לקשיים כלכליים, העבירה באמצע העונה את מלך הסלים של הליגה, וילט צ'מברלין, לפילדלפיה 76' שהפכה מיידית לאחת הקבוצות החזקות ב-NBA. צ'מברלין וקבוצתו החדשה הגיעו בפלייאוף עד גמר המזרח, שם הפסידו לבוסטון סלטיקס בתוצאה 4-3. הדראפט בעונה זו נערך ב-4 במאי בעיר ניו יורק. לפני הדראפט נבחרו וולט האזרד וג'ורג' וילסון על ידי לוס אנג'לס לייקרס וסינסינטי רויאלס, בהתאמה, כבחירות טריטוריאליות. בבחירה הראשונה בדראפט עצמו נלקח ג'ים בארנס על ידי ניו יורק ניקס. לאורך הדראפט נבחרו בסך הכול שישה שחקני אולסטאר: וולט הזארד, ג'ו קולדוול (בחירה שנייה), לוציוס ג'קסון שהשתתף במשחק האולסטאר כבר בעונת הרוקי (4), ג'ף מאלינס (5), ויליס ריד שזכה בתואר רוקי העונה (8) ופול סיילאס (10). לאחר פרישתו הוצג ריד בהיכל התהילה של הכדורסל. להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 15 סיבובים): משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-13 בינואר 1965 בסנט לואיס, מיזורי. המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ואלכס האנום מסן פרנסיסקו ווריורס. חמישיית המזרח כללה את אוסקר רוברטסון, סם ג'ונס, ג'רי לוקאס, לוציוס ג'קסון וביל ראסל, וחמישיית המערב כללה את לני וילקינס, ג'רי וסט, אלג'ין ביילור, בוב פטיט ו-וילט צ'מברלין. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 124-123, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה ג'רי לוקאס שקלע 25 נקודות. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. MVP של העונה הסדירה - ביל ראסל, בוסטון סלטיקס רוקי השנה - ויליס ריד, ניו יורק ניקס מאמן העונה - רד אאורבך, בוסטון סלטיקס חמישיות העונה חמישיית הרוקיז הווארד קומיבס (ניו יורק ניקס) ואלי ג'ונס (בולטימור בולטס) (שוויון) ג'ו קולדוול (דטרויט פיסטונס) (שוויון) לוציוס ג'קסון (פילדלפיה 76') ג'ים בארנס (ניו יורק ניקס) ויליס ריד (ניו יורק ניקס) סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, סם ג'ונס, ג'ון האבליצ'ק, קיי. סי. ג'ונס, סאץ' סנדרס, טום היינסון, וילי נאולס, לארי זיגפריד, מל קאונטס, ג'ון תומפסון ורון בונהם. מאמן ראשי: רד אאורבך. סיכום עונת 1964/1965, באתר nba.com סיכום עונת 1964/1965, באתר basketball-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1964, באתר basketball-reference.com סיכום משחק האולסטאר 1965, באתר nba.com דו"ח משחק האולסטאר 1965, באתר basketball-reference.com
אנדריי רוזנטול

אנדריי רוזנטול (נולד בשנת 1969), הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה במשחי החזה. ייצג את ישראל באליפות אירופה (שפילד 1993). רוזנטול התאמן בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכתו של לאוניד שייחט. באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 1991 זכה רוזנטול בשתי מדליות זהב, בחשה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.55 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:20.74 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של אייל שטיגמן (2:22.92 דקות). ב"משחה נועם" (בריכת 25 מטר) שנערך בסוף דצמבר אותה שנה זכה רוזנטול במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:18.62 דקות, שיפור לשיאו של אייל שטיגמן. שני סיים כרמל לויתן (2:23.44 דקות). בתחרות "גביע חיפה הבינלאומי" שנערכה בבריכת הטכניון בחיפה בפברואר 1992 זכה רוזנטול במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.81 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף מאי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.82 דקות, אחרי השחיין האורח מקזחסטן ואדים אלכסייב (1:04.19 דקות) שעלה לישראל לאחר האליפות ולפני אמיר כהנא מהפועל חולון בן ה-16 שקבע שיא ישראלי חדש לנוער של 1:06.14 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:18.76 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי ודים אלכסייב (2:18.17 דקות). באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט 1993 סיים רוזנטול במקום 19 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.23 דקות. אנדריי רוזנטול באתר Swimrankings (באנגלית) אנדרי רוזנטול:עליה ושיא בה, מעריב, 19 ביולי 1991 ישנן בנות, חדשות, 21 ביולי 1991 אלופי השחייה, מעריב, 21 ביולי 1991
מחוז נסאו (ניו יורק)

מחוז נסאו (באנגלית: Nassau County) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, האוכלוסייה במחוז מנתה 1,339,532 תושבים. המחוז גובל בעיר ניו יורק ממערב, והוא אחד מבין ארבעת המחוזות של לונג איילנד, יחד עם מחוז סאפוק, מחוז קינגס ומחוז קווינס. היבטים עיקריים: במחוז נסאו התעשייה, בעיקר ענף התעופה, ירדה בהיקפה, בעוד התעסוקה הקמעונאית וענף השירותית עלו. עלייה דרמטית בבניית המשרדים עם כמה מבנים העולים על יותר מ-1,000,000 מטרים רבועים, שינתה את אופק המחוז והפכה אותו למקום מרכזי בהעסקת צווארון לבן. במחוז נסאו ישנו ריכוז של מכללות ואוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטת אדלפי, מכללת מולוי, המכון הטכנולוגי של ניו יורק, SUNY אולד ווסטברי, מכללת קהילת נסאו, אוניברסיטת הופסטרה, קמפוס פוסט באוניברסיטת לונג איילנד, האקדמיה לסוחרים ימיים בארצות הברית, ומכון ווב. מחוז נסאו כולל שני אזורים מוגנים לאומית של מקלט חיות הבר הלאומי של מפרץ הצדפות ואתר ההיסטוריה הלאומי של גבעת סאממור. המחוז קרוי על שמו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שהיה נסיך הולנדי בטרם מלכותו וחבר בית נאסאו בעת ששלטו ההולנדים בלונג איילנד. מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברובו למפלגה הדמוקרטית. בשנת 1992 נפתח מרכז הזיכרון והסובלנות לשואה של מחוז נסאו. במאי 2022 נחתם הסכם ערים תאומות בין המחוז למועצה אזורית שומרון, ובאוגוסט באותה שנה נחתם הסכם ערים תאומות גם עם מועצה אזורית בנימין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ישראל מועצה אזורית שומרון, ישראל[1] מועצה אזורית מטה בנימין, ישראל [2] מדיה וקבצים בנושא מחוז נסאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז נסאו (באנגלית) מחוז נסאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מחוז נסאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) NEW YORK STATE, Long Island Nassau אורלי הררי, בתום מסע מדיני: נחתמה ברית ערים תאומות בין השומרון למחוז נסאו בניו יורק, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2022 אורלי הררי, הסכם ערים תאומות בין בנימין למחוז נסאו בארה"ב: "זוכים לברית עם חבל ארץ מיוחד לעם היהודי", באתר ערוץ 7, 16 באוגוסט 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז נסאו

האם התכוונתם ל... מחוז נסאו (ניו יורק) – מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית מחוז נסאו (פלורידה) – מחוז במדינת פלורידה שבארצות הברית
טוביה קרופיק

טוביה קרופיק (1864 גרודנו, האימפריה הרוסית - 13 במאי 1924 זכרון יעקב) היה מראשוני קבלני הבניין בארץ ישראל. תושב זכרון יעקב. פעל בשירותה של יק"א (ובהמשך של פיק"א) לבניית המושבות החקלאיות בארץ עבור אנשי העלייה הראשונה והעלייה השנייה. טוביה קרופיק נולד ב-1864 בגרודנו שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) להוריו בנימין ורצה קרופיק. השלים את לימודיו בחדר ובישיבה וב-1880 עלתה המשפחה ארצה. בשנתיים הראשונות גרו ביפו שם למד קרופיק את מלאכת הבניה תוך כדי עבודתו עם פועלי הבניין הערבים בעיר. ב-1882, כשהוקמה המושבה זכרון יעקב, עברה המשפחה לשם. במושבה השלים קרופיק את חוק לימודיו והרחיבם ללימודי חקלאות ב"ארבייטער שולה". עם סיום הלימודים הקצתה לו יק"א נחלה ליד המושבה וכן בקרבת גבעת עדה. על אף עיסוקו של קרופיק בעיבוד אדמותיו הפך לקבלן המועדף על יק"א (ובהמשך פיק"א) לבצוע פרויקטי בנייה ברחבי הארץ. לאחר מספר שנים מסר את נחלתו לילדיו והתמסר לעבודת הבניה. קרופיק נשא לאישה את חסיה הירשנזון (גרושתו של משה רוזנצוויג). לזוג נולדו 4 בנים ו-3 בנות. משפחתו חוותה שתי טרגדיות כשב-2 במאי 1920 נרצח בנו בנימין קרופיק על ידי ערבים מכפר מרח (היא גבעת עדה) וב-24 ביוני 1938 נחטף ונרצח נכדו, יצחק קרופיק (בנו של בנימין), על ידי חברי כנופיה ערבית. נפטר ב-1924 בזכרון יעקב והובא לקבורה בהר הזיתים. חסיה, אשתו, נפטרה ב-1930 ונקברה בבית הקברות בזכרון יעקב. פרויקטים במושבות: בתים במושבה בת שלמה (1889). בית חולים בצפת. בתים במושבה מנחמיה כפר תבור (1901). 12 בתים במושבה עתלית (1905). 5 בתים בחוות חפציבה (1906). שכונת שלושת הבתים בטבריה (1911). בית המרחץ בזכרון יעקב (1912, חודש על ידי קרופיק ב-1913) בית דניאל בזכרון יעקב (1914) 8 בתי מגורים בכרכור (1914). "בית האחוזה" בכרכור - משמשת כספרייה הציבורית (1921) בתי מגורים בבנימינה (1922). פרויקטים הנדסיים: תעלות ניקוז בביצות כברה (נחל תנינים). אריה סמסונוב, הקבלן שהקים את המושבות הראשונות, ביטאון "הקבלן והבונה", גיליון 142, ספט'-אוק' 1967 דוד תדהר (עורך), "טוביה קרופיק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5581 שלום בין היהודים בזכרון יעקב באתר "הקשר הרב דורי" (אורכב) קרופיק טוביה וחסיה באתר של חיליק לייטנר בנימין קרופיק באתר "מצבות מספרות" של עודד ישראלי הארבייטער שולה היה בית ספר ללימודי חקלאות שהקימו פקידי הברון כדי להכשיר את צעירי המושבה לעסוק בחקלאות תקופה מסוימת החזיק קרופיק חנות לחומרי בניין בתחומי ה"דפו" שהייתה חנות כלבו שנוסדה על ידי פקיד הברון בן שימול על שטח ה"ארבייטערשולע" לשעבר אוכלוסיית זכרון יעקב שרובה הייתה ממוצא רומני התנגדה לישיבת יוצא רוסיה ביניהם ורק נישואיו לבת העדה "המתאימה" הביאו לקבלתו למקום שתיים מאחיותיה של חסיה התחתנו גם הן עם מייסדי זכרון יעקב: דבורה התחתנה עם יחיאל דיאמנט ואסתר התחתנה עם יעקב כהן-קיטרר יחד עם יצחק קרופיק נחטפו ונרצחו גם חבריו דוד אוורבוך ודוד פרנק אחוזת לונדון באתר "מקום שמור"
קישוט מרכז השולחן

הקישוט המרכזי הוא פריט דקורטיבי, בדרך-כלל פונקציונלי בלבד ואינו מהווה חלק מן הארוחה, המונח במרכז שולחן הסעודה, כחלק מעריכת השולחן, ומטרתו להוסיף אווירה, עניין, הדר ונוי לסעודה. לא תמיד מדובר בפריט אחד ויחיד. בפרט בשולחנות ארוכים, ייתכנו מספר קישוטים מרכזיים, שיהיו פזורים לאורכו. הקישוט המרכזי על השולחן הוא פריט, המשמש למטרות דקורציה (קישוט ועיצוב). יחד עם זאת, לעיתים קרובות, הקישוטים המרכזיים לא גדולים במיוחד, כדי למנוע מהם לחסום את שדה הראייה בין משתתפי הסעודה וכדי להשאיר מספיק מקום להגשת המנות והאוכל. קישוטים מרכזיים אחרים עשויים, לעיתים קרובות, מפרחים, נרות, פירות או מגדים (ממתקים). קישוטים מרכזיים מהווים חלק גדול ומשמעותי מעיצוב וקישוט שולחנות בחתונות ושמחות אחרות, כגון: בר/בת מצוות, ימי הולדת ומסיבות אירוסין. במפגשים ואירועים רשמיים באירופה יש לעיתים קישוטים מרכזיים מושקעים ומורכבים במיוחד, בפרט על גבי שולחנות ארוכים, העשויים להתפרש לכל אורכם. בחגים, בפרט ראש השנה, פסח וגם פורים, מקובל גם בבתים הפרטיים להשקיע בשדרוג שולחן הסעודה בקישוט מרכזי. עריכת שולחן אירוע רשמי מדיה וקבצים בנושא קישוט מרכז השולחן בוויקישיתוף