laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היינריך בינטינג

היינריך בִּינטינג (בגרמנית: Heinrich Bünting;‏ 1545–1606) היה כומר, תאולוג וקרטוגרף פרוטסטנטי גרמני אשר נודע במפות שצייר, ובספרו "מסע דרך ספרי הקודש" (Itinerarium Sacrae Scripturae) המכיל מפות תחריטי עץ אשר יצא לאור בשנת 1581. בינטינג נולד בהנובר שבגרמניה בשנת 1545 ולמד תאולוגיה באוניברסיטת ויטנברג. סיים את לימודיו בשנת 1569 והחל לעבוד ככומר בלמגו. בשנת 1575 עבר לגרונאו שעל הליין וב-1591 עבר לגוסלר. בשנת 1600 פוטר מתפקידו בשל מחלוקות תאולוגיות, ושב להתגורר בהנובר. בספרו, שפורסם במגדבורג בשנת 1581 מופיעות מפות של ארץ הקודש ובהם מפת ירושלים בצורת תלתן הידועה, וכן מפה של אירופה בדמות אישה הלובשת גלימה ועונדת כתר, ומפה של אסיה בדמות פגסוס הסוס המכונף. מדיה וקבצים בנושא היינריך בינטינג בוויקישיתוף קורות חייו של בינטינג מפת יציאת בני ישראל ממצרים, 1585, היינריך בינטינג, משאב הוראה מאתר החינוך של הספרייה הלאומית קורות חייו של בינטינג, אוסף ערן לאור, באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפת בינטינג

מפת בינטינג (בגרמנית: Bünting), שמכונה פעמים רבות "מפת התלתן", היא מפת עולם שצוירה על ידי הכומר, התאולוג והקרטוגרף הפרוטסטנטי היינריך בינטינג ופורסמה בספרו "מסע דרך ספרי הקודש" (Itinerarium Sacrae Scripturae) בשנת 1581. המפה זכתה לפופולריות רבה ולגרסאות רבות. עותק מקורי אחד שלה שמור בספרייה הלאומית בירושלים, באוסף המפות על שם ערן לאור. המפה היא מפה פיגורטיבית, המתארת את העולם בדמות עלה תלתן, שעליו מייצגים את שלוש היבשות: אסיה, אירופה, ואפריקה, ובמרכזן ירושלים. התלתן הוא חלק מסמלה של העיר הגרמנית הנובר, שבה נולד בינטינג, שגם ציין זאת בראש המפה ( בגרמנית, בכתב גותי): "העולם כולו בצורת עלה תלתן, שהוא סמלה של העיר הנובר, מולדתי האהובה". בראש המפה מופיעים איים המסמלים את אנגליה ודנמרק (כנראה הכוונה לסקנדינביה) למול חופי צרפת, ובקצה השמאלי התחתון של המפה מצויה יבשת אמריקה, עם הכיתוב: "אמריקה - העולם החדש". קיומה של יבשת אמריקה נודע לאירופים קרוב למאה שנים לפני יצירת המפה, אך גודלה וצורתה לא היו ידועים והבלטתה הייתה פוגעת בסמליות של הצבת ירושלים במרכז העולם. בשטח הים של המפה מצוירים ספינה, בן ובת ים ומפלצות ימיות. ביבשת אירופה מופיעים שמות רבים של ארצות, אך מצוירת עיר אחת בלבד - רומא, והיא הגדולה ביותר במפה מלבד ירושלים. באסיה מצוירות ערים רבות ובהן דמשק, ובאפריקה שלוש ערים ובהן אלכסנדריה. בהתאם להתפתחות טכנולוגית הדפוס בעת פרסום הספר, המפה הודפסה ללא צבעים. רוכשים בעלי אמצעים הזמינו צביעה ביד של המפות והתמונות שבספר, ומספר קטן מתוך עותקי הספר ששרדו עד היום כוללים מפות צבועות. העותק שבאוסף לאור הוא אחד האיכותיים שבהם. לרוב המפות הצבועות מאפיינים דומים, ונראה שהושפעו אלו מאלו: לכל יבשת צבע שונה - אירופה באדום (או ורוד), אסיה (ואמריקה) בירוק ואפריקה בצהוב. בין אפריקה ואסיה מצוי הים האדום הצבוע אף הוא לרוב באדום ולא בכחול. גודל המפה 38 על 30 ס"מ. דגם פסיפס של המפה מותקן על גדר כיכר ספרא, היא כיכר עיריית ירושלים. הדגם נוצר על ידי האמן ארמאן דריאן והוקדש לכבודו של עזריאל זליג הויזדורף, חלוץ ופילנתרופ ירושלמי במאה ה-19, על ידי הקרן החדשה לירושלים לטובת תושביה. דגם נוסף של המפה מצויר על הרצפה שמתחת לפסל גלובוס המתכת בפארק טדי בירושלים. ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות: מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987. מפת בונטינג, אוסף ערן לאור, באתר הספרייה הלאומית מפת בינטינג בתערוכת הקבע, באתר הספרייה הלאומית, יוני 2024 מידע על מפת התלתן או מפת בונטינג, 1585. משאב הוראה מאתר החינוך של הספרייה הלאומית מידע על Heinrich Bünting בקטלוג הספרייה הלאומית גרסאות שונות של מפת התלתן, ששמורות בספריות שונות בעולם.
מפת נולין

מפת נולין היא מפה היסטורית של ארץ ישראל והעיר ירושלים שצוירה על ידי הקרטוגרף והגאוגרף הצרפתי ז'אן-בטיסט נולין. המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים. המפה מורכבת מארבעה גיליונות, כאשר במרכז המפה ניתן לראות את מרכז ארץ ישראל. בקצה השמאלי העליון של המפה ניתן לראות את הים התיכון ובימין המפה את ים המלח. בצד ימין של המפה איורים של אתרים, ובחלקה הימני התחתון של המפה מצויה מפה קטנה של העיר העתיקה של ירושלים בה ניתן לראות את רחובות העיר העתיקה ואת הר הבית. המפה יצאה לאור בשנת 1700. גודלה של המפה 97.8 ס"מ על 125 ס"מ. ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות, מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987 המפה(הקישור אינו פעיל) באתר הספרייה הלאומית
דון מארי

דונלד פטריק "דון" מארי (באנגלית: Donald Patrick "Don" Murray;‏ 31 ביולי 1929 – 2 בפברואר 2024) היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956 על תפקידו בסרט "תחנת אוטובוס". מארי נולד בהוליווד, בנם היחיד של אתל מארי, אמנית "שיגיונות זיגפלד" ודניס אלויסיוס שהיה מורה לריקוד בברודוויי. הוא למד משחק ב"האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה" ומספר שנים לאחר מכן ערך את ההופעה הבימתית הראשונה שלו בברודוויי במחזה "השושנה המקועקעת". הופעתו הקולנועית הראשונה של מארי בדרמה של ג'ושוע לוגאן "תחנת אוטובוס" הייתה מוצלחת למדי. בסרט הוא הופיע בתור הקאובוי הנאיבי לצידה של הכוכבת מרילין מונרו והיה מועמד על תפקידו בסרט לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן הופיע בדרמות "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד החייל ג'וני פופ שחוזר משירותו בקוריאה ו"מסיבת הרווקים" של דלברט מאן בתפקיד מנהל החשבונות צ'ארלי סמסון. ב-1962 שיחק מארי בדרמה הפוליטית של אוטו פרמינגר "עצה והסכמה" בתור הסנטור בריגהאם אנדרסון. ב-1972 הופיע בסרט הפעולה-מדע בדיוני של ג'יי. לי תומפסון "כיבוש כוכב הקופים" בתפקיד המושל בריק. ב-1981 שיחק מארי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתפקיד יו, אביה של הצעירה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס). ב-1986 השתתף מארי בפנטזיה הקומית של פרנסיס פורד קופולה "להתחתן בשנית" לצידם של ניקולס קייג', ג'ים קארי וקת'לין טרנר. מלבד לשחק ביים מארי שלושה סרטים שלא זכו להצלחה ושימש כתסריטאי של סדרת הדרמה "נוטס לנדינג", סדרה בה שיחק מארי ב-33 פרקים בתפקיד ויליאם סידני פיירגייט, בעלה הראשון של קארן קופר. מארי נפטר ב-2 בפברואר 2024. הותיר אחריו חמישה ילדים: השחקנים פטרישיה וכריסטופר מארי מנישואיו לכוכבת הקולנוע הופ לאנג, אותה הכיר על סט הסרט "תחנת אוטובוס", ושלושה ילדים מנישואיו לשחקנית בטי ג'ונסון. תחנת אוטובוס (1956) כובע מלא גשם (1957) מסיבת הרווקים (1957) מהגיהנום לטקסס (1958) אלף הגבהות האלה (1959) לחיצת יד עם השטן (1959) ברגל בגיהנום (1961) כומר בריוני (1961) הסנאט ימליץ ויאשר (1962) הבריחה ממזרח ברלין (1962) מותק הגשם חייב לרדת (1965) כיבוש כוכב הקופים (1972) גיבור קטלני (1976) אהבת בוסר (1981) אני הגבינה (1983) נסיכת הקוורטרבק (1983) חלומות רדיואקטיביים (1985) להתחתן בשנית (1986) זיווג משמיים (1986) רוחות לא יכולות לעשות זאת (1990) נוטס לנדינג (1979–1981) מדיה וקבצים בנושא דון מארי בוויקישיתוף דון מארי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דון מארי, באתר AllMovie (באנגלית) דון מארי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מפת דה-פייר

מפת דה פייר (בצרפתית: De-Pierre), או, בשמה המלא: מתווה אמיתי ומקיף של עיר הקודש הנודעת בעולם ירושלים, היא מפה עתיקה של העיר ירושלים שצוירה על ידי הצליין האוסטרי דה פייר, בווינה, בשנת 1728. המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים. המפה מתארת בצורה מפורטת את העיר העתיקה של ירושלים תוך דיוק בתיאור חומת העיר העתיקה שנבנתה על ידי הסולטאן סולימאן המפואר, מבני הר הבית ומגדל דוד, אולם תוך ציור חופשי של המבנים המקיפים את העיר העתיקה ומיקום רחובות העיר העתיקה. המבט על העיר העתיקה הוא מבט מכיוון הר הזיתים לעבר העיר (היינו מכיוון מזרח למערב). בתחתית המפה מופיעים נהר הירדן ובצידה השמאלי מופיע אזור ים המלח. על המפה מתוארים אירועים היסטוריים ואירועים המוזכרים בתנ"ך, כך ניתן לראות את העץ עליו תלוי אבשלום, וכן שנים משנים עשר המרגלים כשהם אוחזים אשכול ענבים, דוד כשהוא נלחם בגוליית, אברהם ושלושת המלאכים, וכוכב בית לחם. המפה הוקדשה לקיסרית אליזבטה - כריסטינה, אשתו של קארל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. גודלה של המפה 84.3 ס"מ על 53.4 ס"מ. ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות, מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987 מידע על המפה באתר אוסף ערן לאור, הספרייה הלאומית
סטניסלב ז'ולקייבסקי

סטניסלב ז'ולקייבסקי (בפולנית: Stanisław Żółkiewski, ‏ 1547–1620) היה מצביא פולני, אציל ומגנאט ממשפחת האצולה לוביץ', שהצטיין במלחמות הממלכה ("רפובליקה") הפולנית-ליטאית בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. הוא כיהן בתפקידים בכירים של הממלכה, כמו מושל העיר לבוב (אחרי 1590), וויבוד של הווייבודות קייב, קנצלר של הכתר - אחרי שנת 1618. החל משנת 1588 התמנה להטמאן ומשנת 1613 - להיטמאן גדול של הכתר. במהלך הקריירה הצבאית שלו ניצח קרבות חשובים נגד השוודים, נגד הרוסים, נגד האימפריה העות'מאנית ונגד הטטרים. המפורסם שבניצחונותיו היה קרב קלושינו נגד הכוחות המשולבים של רוסיה ושוודיה. בעקבות הניצחון הטילו הפולנים מצור על מוסקבה וכבשו אותה. ז'ולקייבסקי נהרג בקרב צצורה (או צוצורה) נגד העות'מאנים, אחרי שסירב לסגת. אחרי שכבר זכה לתהילה, מותו כגיבור רק העצים את שמו בפי הבריות. הוא נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה של המדינה הפולנית-ליטאית. מדיה וקבצים בנושא סטניסלב ז'ולקייבסקי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ultima Ratio

Ultima Ratio או בעברית: המוצא האחרון (מלטינית: ultimus - "האחרון" ו- ratio - "סיבה", "שיקול") משמעו המוצא האחרון בסכסוך בין שתי ישויות, לאחר שכל האפשרויות האחרות נוצלו. בהקשר של יחסים בינלאומיים משמש כטיעון למלחמה, במיוחד "מלחמה הוגנת" לאחר שכל שאר האפשרויות נוצלו. המונח מגיע ממלחמת שלושים השנים. הצרפתים הטביעו על התותחים שלהם את המושג (ultima ratio regum - "המפלט האחרון של המלכים"). עילה למלחמה PGM Ultima Ratio - רובה צלפים צרפתי מדיה וקבצים בנושא Ultima Ratio בוויקישיתוף
סמל לה ריוחה

סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד. הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו. בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה. סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו. מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד. הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985. דגל לה ריוחה סמל לה ריוחה באתר הממשלה תיאור הסמל באתר הפרלמנט
לימאוואדי יונייטד

לימאוואדי ינייטד (Limavady United Football Club) הוא מועדון כדורגל צפון אירי, המשחק בעיר לימאוואדי שבמחוז לונדונדרי. המועדון נוסד בשנת 1884, ומשחק בליגה הצפון אירית השלישית. המועדון נוסד בשנת 1884. בעונתו הראשונה 1884/1885 ובעונתו השנייה 1885/1886 הגיע לגמר הגביע האירי והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי. בשנת 1921 נוסד הגביע הצפון אירי. בעונת 1981/1982 הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין. בעונות 1982/1983, 1983/1984, 1984/1985, 1985/1986 הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות PSNI, לינפילד, ליסבורן דיסטלרי וקליפטונויל בהתאמה. בעונת 1986/1987, העונה הראשונה של גביע הליגה הצפון אירית, הגיע לשלב רבע גמר והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנבון. בעונות 1991/1992, 1992/1993 הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות קרוסאדרס ודונדלה בהתאמה. בעונת 1993/1994 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת 1996/1997 הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת אומה טאון. המועדון שיחק בליגות הנמוכות בצפון אירלנד עד סוף עונת 1996/1997. מעונת 1997/1998 ועד עונת 2002/2003 המועדון שיחק בליגה הצפון אירית השנייה. בעונת 1999/2000 הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת 2000/2001 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת 2002/2003 הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת גלנבון. בסוף העונה עלה לליגת העל הצפון אירית. בעונתו הראשונה בליגת העל הצפון אירית הגיע לחצי גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין. המועדון שיחק בליגת העל הצפון אירית במשך 5 עונות עד עונת 2007/2008. בעונת 2005/2006 הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי ולשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת בנגור. בעונת 2006/2007 הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בסוף עונת 2007/2008 הגיע למקום ה-15 והלפני אחרון בליגה וירד לליגה הצפון אירית השנייה. הקבוצה שיחקה בליגה הצפון אירית השנייה ברציפות מעונת 2008/2009 ועד עונת 2013/2014. בעונות 2009/2010 ו-2011/2012 הגיעה לשמינית גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצות בלינמלרד יונייטד וקאריק ריינג'רס בהתאמה. בסוף עונת 2013/2014 ירדה מהליגה הצפון אירית השנייה לליגה הצפון אירית השלישית. אתר האינטרנט הרשמי של לימאוואדי יונייטד לימאוואדי יונייטד, ברשת החברתית פייסבוק לימאוואדי יונייטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לימאוואדי יונייטד, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
עיטור האומץ

עיטור האומץ של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר הוא העיטור השני בחשיבותו מבין העיטורים הניתנים לשוטרי משטרת ישראל. העיטור מוענק על ידי המפכ"ל (לשוטרים). העיטור מוענק על "מעשה גבורה, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, שיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל". בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל ובמסגרתו יוסד עיטור האומץ. העיטור הוענק לראשונה בשנת 1975 ל-16 שוטרים ואנשי משמר הגבול. בשירות בתי הסוהר הוענק העיטור לראשונה בשנת 2005. כמה מקבלי עיטור האומץ ידועים הם: המפכ"ל לשעבר אסף חפץ שקיבל עיטור זה על פעולתו בזמן הפיגוע בכביש החוף, עמוס יעקב, קובי שבתאי, מאיר אליהו ואופיר סולימאן שקיבלו עיטור זה על חלקם בקרב כנגד מחבלים ביישוב גדיש בשנת 2003, פסקל אברהמי, לוחם הימ"מ ובועז גולדברג שקיבלו עיטור זה על הריגת חוליית מחבלים בקרב ב-1990, צ'רלי שלוש שנדקר למוות על ידי מחבל בירושלים ויעקב ברמן, על פועלו במבצעים רבים, קצין בימ"ס שעוטר גם בעיטור העוז של צה"ל. את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו יש צורה של מנורת שבעה קנים. מתחת למנורה שני ענפי זית וביניהם סמל המשטרה. העיטור מחובר לסרט סגול ברוחב 4 סנטימטרים ובו שני פסים אדומים דקים. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם. את העיטור ייצרה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.[דרושה הבהרה] אות העיטור הוא סגול ובו שני פסים אדומים דקים. כאשר אדם זכאי ליותר מעיטור אומץ אחד הוא עונד תג בצורת הפארה על אות העיטור ודין תג זה כעיטור נוסף. אות העיטור על הצד השמאלי של החזה והעיטור עצמו, כאשר הוא נענד, הוא נענד בצד ימין. רשימת מקבלי העיטור באתר הגבורה
צביקה פורמן

צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי. נולד בארצות הברית ועלה לישראל. החל את הקריירה באנגלית כאשר גילם את דני סטון בסדרה "Seven in Heaven". ב-1998 החל לדבב, תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "איירון מן". בנוסף המשיך לשחק, בסדרות "רמת אביב גימל", "הפיג'מות" ו"בטשת מואב". פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו. הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב. פורמן מדבב בעיקר לערוץ הילדים, לערוץ הופ!, לערוץ לולי, לערוץ דיסני, לערוץ ניקלודיאון ולסרטי הנפשה קולנועיים, ביניהם: "נסיכת הנילוס", "מועדון ווינX", "סיילור מון", "זובומפו", "משטרת האגדות", "אי-שרדות", "עידן הקרח 2", "המחליפים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "סנג'אי וקרייג", "מרקו מקאקו", "אייס", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "שיזאו", "גרוויטי פולס", "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "תומס הקטר וחברים", "קפטן תחתונים: הסרט", "טון מרטי", "פרדיננד", ''קמי'', "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "מפלצת של מלון: הסדרה", "עידן הקרח 3", "עידן הקרח: חוגגים בגדול", "עידן הקרח 4", ליגת הצדק בפעולה", "קסם של מפלצת", "פולי פוקט", "אבודים בעוץ", "הגרינים בעיר הגדולה", "אמפיביה", "גולשים על הירח","האגדה של קורה", "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "כוח המים", "ביימקס!", "סיפורם של צבי הנינג'ה" ועוד. מדיה וקבצים בנושא צביקה פורמן בוויקישיתוף צביקה פורמן, סרטונים בערוץ היוטיוב צביקה פורמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית צביקה פורמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צביקה פורמן, בארכיון הבימה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טד טלי

טד טלי (באנגלית: Ted Tally, נולד ב-9 באפריל 1952) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי עטור פרסים. נולד כתיאודור ויליאם טלי בצפון קרוליינה. למד באוניברסיטת ייל בפקולטה לדרמה. בתום לימודיו, החל לביים הצגות תיאטרון וסרטי טלוויזיה. אולם עבודתו המפורסמת ביותר היא כתיבת התסריט ל"שתיקת הכבשים", עליה גם זכה בפרס האוסקר ובפרסים נוספים. בשנות התשעים חיבר תסריטים לסרטים עצמאיים. בשנת 2001 היה אמור לכתוב את התסריט ל"חניבעל", אך לאחר שהוא והבמאי ג'ונתן דמי ראו כי אינם מתחברים לספר, הוטלה משימת הכתיבה על דייוויד מאמט. לטענת טלי, הוא חש רגשות אשמה משום שהרגיש "חייב" לתומאס האריס על האוסקר. אולם בשנת 2002 נשכר על ידי דינו דה לורנטיס לכתוב את התסריט ל"דרקון אדום", ובכך סגר מעגל עם תומאס האריס. עוד מפועלו: הפיק בהתנדבות את הסרט "המשימה מאדים" (2000), שימש יועץ ל"שרק 2" (2004) ול"מדגסקר" (2005). בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לדרמת המלחמה "12 לוחמים" לצד פיטר קרייג ובבימויו של ניקולאי פוגלסיג טד טלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיאס קונצל

מתיאס קונצל (בגרמנית: Matthias Küntzel, נולד ב-1955) הוא איש מדע המדינה המתגורר בהמבורג. שימש יועץ בכיר לוועידת המפלגתית של מפלגת הירוקים בגרמניה וכיום עמית מחקר ב"מרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון" באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר בהנהלת ארגון "אקדמאים למען שלום במזרח התיכון". בשנת 2007 פרסם את ספרו "ג'יהאד ושנאת יהודים" על שורשיה הנאציים של מתקפת 11 בספטמבר. מדיה וקבצים בנושא מתיאס קונצל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מתיאס קונצל מתיאס קונצל, ברשת החברתית Goodreads מתיאס קונצל (1955-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבנק המרכזי של כווית

הבנק המרכזי של כווית (בערבית: بنك الكويت المركزي) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת כווית. הבנק נוסד בתאריך 30 ביוני 1969, כעשור לאחר השגת עצמאותה הרשמית של כווית מבריטניה, במטרה להבטיח את יציבותה הפיננסית של כווית. המטה של הבנק המרכזי ממוקם בבירת המדינה כווית סיטי. במהלך חודש אוגוסט 2011, בעקבות דיווחים לפיהם חברים במועצה הלאומית של כווית הזרימו לכיסם הפרטי במרמה מיליוני דינרים כוויתים, קרא ראש ממשלת כווית לנגיד הבנק להתפטר לאלתר מתפקידו. במהלך חודש פברואר 2012, החליט נגיד הבנק, שייח' סאלם עבדול עזיז א-סבאח, להתפטר מתפקידו בשל מחאה על התנהלותה הבזבזנית של הממשלה. התפקידים הרשמיים של הבנק המרכזי של כווית הם: הנפקתו הסדירה של הדינר הכוויתי, ושמירה על יציבות מעמדו. הכוונתה של מדיניות האשראי הלאומית של כווית. פיקוח על המערכת הבנקאית הכוויתית. ייעוץ פיננסי למועצה הלאומית של כווית. מילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים, כמו גם את כל המשימות המוטלות על בנק מרכזי על פי חוק הבנקאות הבינלאומי, או על פי כל אמנה בינלאומית אשר המדינה חתומה עליה. דינר כוויתי אתר האינטרנט הרשמי של הבנק המרכזי של כווית סוכנויות הידיעות, נגיד הבנק המרכזי של כווית התפטר במחאה על בזבזנות הממשלה, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2012 About Questia | Questia, Your Online Research Library, www.questia.com סוכנויות הידיעות, נגיד הבנק המרכזי של כווית התפטר במחאה על בזבזנות הממשלה, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2012
בנק כף ורדה

בנק כף ורדה (בפורטוגזית: Banco de Cabo Verde) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי ברפובליקת כף ורדה. הבנק ממוקם בפראיה, קייפ ורדה הבנק מעסיק 159 עובדים. מנכ"ל הבנק הוא ז'ואאו אנטוניו פינטו סרה. הבנק נוסד בשנת 1975 על ידי ממשלת כף ורדה, אשר ביקשה ליצור מוסד בנקאי חדש אשר ימלא הן פונקציות של בנקים מסחריים, והן את תפקידיו הסדירים של בנק לאומי ברחבי העולם. הבנק נוצר בעקבות הלאמתם של סניפי הבנק הקולוניאלי הפורטוגלי Banco Nacional Ultramarino, אשר שכנו במדינה החל משנת 1865, ושימוש במשאביו כבסיס להקמתו של הבנק הלאומי של כף ורדה. במהלך שנת 1993 הוחלט לשלול מהבנק את תפקידיו המסחריים, ולהגדירו מחדש כבנק לאומי הממלא תפקידים אלו ותו לא. תפקידיו המסחריים של הבנק הועברו לבנק חדש, Banco Comercial do Atlântico, אשר הופרט בשנת 1998. אתר האינטרנט הרשמי של בנק כף ורדה BANCO DE CABO VERDE, D&B Business Directory ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבנק הלאומי של כווית

הבנק הלאומי של כווית (בערבית: بنك الكويت الوطني) הוא הבנק הגדול במדינה שהוקם בשנת 1952. הבנק נוסד ב-19 במאי 1952 לפי צו של אמיר כווית. בהדרגה הוא גדל לבנק הגדול באזור. בשנת 2018 רווחי הבנק הגיעו לכ-900 מיליון $. הבנק פועל ב-68 סניפים בכווית ובסך הכול הוא מפעיל 143 סניפים באירופה, ארצות הברית ומזרח הרחוק. בבעלות הבנק נמצאים בנקים בבריטניה, לבנון, שווייץ, מצרים ומדינות נוספות. כ-30% מבנק הבינלאומי של קטר נמצאים בבעלות NBK. הבנק היה בין הראשונים במזרח התיכון שהקים חבר יועצים בינלאומי. נשים מיוצגות בדרג הניהולי של הבנק. משנת 2014 שייח'ה אל-בחר מכהנת כסגנית מנכ"ל הבנק. אתר האינטרנט הרשמי של הבנק הלאומי של כווית (באנגלית) הבנק הלאומי של כווית, ברשת החברתית פייסבוק הבנק הלאומי של כווית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבנק הלאומי של כווית, ברשת החברתית אינסטגרם הבנק הלאומי של כווית, סרטונים בערוץ היוטיוב
נבחרת גרמניה בכדורגל נשים

נבחרת כדורגל הנשים של גרמניה היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של גרמניה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית. נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם והיא זכתה פעמיים בגביע העולם בשנת 2003 ו-2007. הנבחרת גם זכתה בכל ששת הטורנירים האחרונים של אליפות אירופה ובסך הכל ב-8 אליפויות אירופה ובגביע העולם עד גיל 20 ב-2004 ופעמיים בגביע אלגארבה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה הנבחרת במקום הראשון ובמדליית זהב. הדירוג הנוכחי של נבחרת גרמניה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-4 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 1 נמדד לראשונה באוקטובר 2003, והדירוג הכי נמוך 6 נמדד לראשונה ביולי 2023. 1991 - מקום רביעי 1995 - מקום שני 1999 - רבע גמר 2003 - מקום ראשון 2007 - מקום ראשון 2011 - רבע גמר 2015 - מקום רביעי 2019 - רבע גמר 2023 - שלב הבתים 1984 - לא העפילה 1987 - לא העפילה 1989 - מקום ראשון 1991 - מקום ראשון 1993 - מקום רביעי 1995 - מקום ראשון 1997 - מקום ראשון 2001 - מקום ראשון 2005 - מקום ראשון 2009 - מקום ראשון 2013 - מקום ראשון 2017 - רבע גמר 2022 - מקום שני נכון ל-19 בספטמבר 2012. השחקניות המודגשות עדיין פעילות בקבוצותיהן. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גרמניה בכדורגל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת גרמניה בכדורגל נשים (בגרמנית) נבחרת גרמניה בכדורגל נשים, ברשת החברתית פייסבוק נבחרת גרמניה בכדורגל נשים, ברשת החברתית אינסטגרם דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל
זלין

זלין (בצ'כית: Zlín, בגרמנית: Zlin) היא עיר בדרום-מזרח צ'כיה, ובירת מחוז זלין, שוכנת לגדת נהר דז'בניצה (Dřevnice). פיתוח העיר המודרנית נזקף לזכותה של יצרנית הנעלים בטא, שמפעלה הראשון הוקם בשנת 1894 בעיר. זלין מדורגת במקום ה-11 ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה, בשנת 2021 התגוררו בעיר 74,178 תושבים. מועדון הכדורגל המקומי מתמודד בליגה העליונה בצ'כיה. בשנת 1934 הוקם בעיר אולפן קולנוע Atéliery Bonton Zlín. הוא פעל עעד לשנת 2013. בין הסרטים שצולמו בו נמנאת סדרת סרטי הנפשה פאט ומאט. לזלין שמונה ערים תאומות: גרמניה אלטנבורג, תורינגיה, גרמניה הולנד חרונינגן, הולנד פולין חוז'וב, פולין בלגיה איזגם, בלגיה גרמניה לימבאך-אוברפרונה, סקסוניה, גרמניה צרפת רומנס סור איסרה, צרפת איטליה ססטו סן ג'ובאני, איטליה סלובקיה טרנצ'ין, סלובקיה מדיה וקבצים בנושא זלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זלין (בצ'כית) זלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ייהלבה

ייהלבה (בצ'כית: Jihlava ‏האזנה‏Ⓘ‏; בגרמנית: Iglau, איגלאו; בפולנית: Igława, איגלבה; ביידיש: ייִגלאַווע) היא בירת מחוז ויסוצ'ינה שבדרום צ'כיה, שוכנת על גדת נהר ייהלבה, באזור הגבול ההיסטורי בין מוראביה לבוהמיה. העיר מדורגת במקום ה-17 ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה. בשנת 2021 התגוררו בה 50,523 תושבים. לייהלבה ארבע ערים תאומות: הולנד פורמרנד, הולנד גרמניה היידנהיים אן דר ברנץ, באדן-וירטמברג, גרמניה גרמניה איילנברג, סקסוניה, גרמניה קרואטיה סיסאק, קרואטיה מדיה וקבצים בנושא ייהלבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ייהלבה (בצ'כית) "ייהלבה", באתר JewishGen (באנגלית) ייהלבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ילאבה (צ'כיה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא צ'כיה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.