laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיגרד אנדרסון

סיגרד אנדרסון (באנגלית: Sigurd Anderson;‏ 22 בינואר 1904 – 21 בדצמבר 1990) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כתובע הכללי ה-17 של מדינתו בשנים 1947–1951, ולאחר מכן ועד 1955 כמושל דקוטה הדרומית ה-19. סיגרד אנדרסון נולד בקהילה כפרית ליד העיר ארנדל שבמחוז מזרח אגדר שבנורווגיה. כשהיה בן שלוש, היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה במחוז לינקולן שבדקוטה הדרומית. בגיל שמונה, כאשר התאזרח אביו, נעשה גם אנדרסון אזרח אמריקאי. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הנורמלי הלותרני שבקנטון, דקוטה הדרומית (כיום אוניברסיטת אוגוסטנה (אנ')), ולאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של דקוטה הדרומית. במהלך שנת לימודיו הראשונה סבל אנדרסון משנית, שמנעה את שובו ללימודים בסתיו שלאחר מכן. כדי להבטיח את מימון המשך לימודיו, הוא עבד בחווה ולימד בבית ספר כפרי במחוז קינגסברי. ב-1928 החל אנדרסון בלימודים באוניברסיטת דקוטה הדרומית, וב-1931 סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בהצטיינות וקיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. ב-1937 נשא אנדרסון לאישה את ויויאן ולץ מהעיר ורמיליון, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר ובסטר. בתם של בני הזוג, קריסטין קארן, נולדה במהלך כהונתו של אנדרסון כמושל. אנדרסן שימש כתובע המחוזי של מחוז דיי וכעוזר התובע הכללי של דקוטה הדרומית בבירה פיר. בשנים 1947–1951 הוא כיהן כתובע הכללי של המדינה. הוא נבחר לתפקיד פעמיים בשנים 1946 ו-1948. ב-1950 נבחר אנדרסון כמושל דקוטה הדרומית ה-19. הוא כיהן בתפקיד מ-2 בינואר 1951 ועד 4 בינואר 1955. כשנבחר לתקופת כהונתו השנייה כמושל ב-1952, היית זו הפעם הראשונה בה מועמד לתפקיד קיבל יותר מ-200,000 קולות בבחירות הכלליות. הישג זה לא חזר על עצמו עד לבחירתו של מייק ראונדס לתקופת כהונתו השנייה ב-2006, יותר מחמישים שנה לאחר מכן. במהלך תקופת כהונתו של אנדרסון כמושל הוקמה מועצת המחקר החקיקתי. באותה תקופה הייתה זו גם הפעם הראשונה מזה ארבעים שנה שדקוטה הדרומית הייתה נטולת חובות. לאחר תום כהונתו כמושל שימש אנדרסון כחבר בוועדת הסחר הפדרלית (Federal Trade Commission). ב-1964 התמודד אנדרסון שוב על משרת המושל, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית על ידי נילס בו שניצח לאחר מכן בבחירות הכלליות. בו מינה את אנדרסון לכהן כשופט, תפקיד בו הוא כיהן עד פרישתו ב-1975. סיגרד אנדרסון נפטר בוובסטר ב-21 בדצמבר 1990. הוא נטמן בבית הקברות המקומי. במהלך חייו הוא זכה בעשרות כיבודים מקצועיים ופוליטיים והיה חבר במספר רב של ארגונים. הוא היה חבר בכנסייה הלותרנית ובבונים החופשיים, ובאחוות ואגודות רבות נוספות. על שמו קרוי נמל התעופה של העיר ובסטר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1457-1458. סיגרד אנדרסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) סיגרד אנדרסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) סיגרד אנדרסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) SDSU Archives & Special Collections: MA 13 Sigurd Anderson Papers
רצח פסקל סלימאן

רצח פסקל סלימאן הוא רצח של פסקל סלימאן (בערבית: باسكال سليمان. בתעתיק מדויק לעברית: באסכאל סלימאן), בכיר במפלגת הכוחות הלבנוניים הנוצרים באזור גבל בלבנון, שהתרחש ב-7 באפריל 2024. לאחר כיממה וחצי אותרה גופתו בסוריה, דבר שעורר זעם בקרב הנוצרים בלבנון, שבמשך מספר ימים כילה את זעמו בפליטים סורים ממלחמת האזרחים בסוריה שערקו ללבנון. ב-7 באפריל 2024 אחר הצהרים נכנס פסקל סלימאן, רכז מפלגת הכוחות הלבנוניים הנוצרית באזור ג'ביל, לרכבו, לאחר ששב מלוויה של קרוב משפחה. בעודו נוהג התנפלו עליו אלמונים וחטפו אותו. כעבור כיממה חצי נמצאה גופתו בסוריה, ונמסרה בבית החולים ע"ש באסל אל-אסד בחומס לידי הצלב האדום הלבנוני ומשם ללבנון. בתחילה נטען כי חזבאללה עומד מאחורי הרצח, אולם כוחות הביטחון הלבנונים טענו שכנופיה של פליטים סורים עמדה מאחוריו. מציאת גופתו בסוריה והפניית החשד כלפי הפליטים הסורים עוררה את זעמם של הנוצרים בלבנון, שיצאו להתעמת עם הפליטים ברחובות בינת ג'ביל ומקומות נוספים ברחבי לבנון. ב-10 באפריל כרזו הנוצרים המקומיים בבורג' חמוד שבפרברי ביירות למהגרים הסורים באזור שעליהם להתפנות מכל בתי העסק וכל הדירות בבורג' חמוד עד 12 באפריל.[דרוש מקור] למחרת פיזרו הנוצרים כרוזים בשכונת אל-אשרפיה בביירות המציבים לפליטים הסורים אולטימטום לעזוב את המקום עד 12 באפריל (יום למחרת).[דרוש מקור] בעקבות הרצח הכריז שר הפנים הלבנוני כי יש לשים קץ לנוכחות הסורית בלבנון, וכי כוחות הביטחון הונחו ליישם את החוק הלבנוני על הפליטים הסורים בשטח לבנון.[דרוש מקור] למרות ממצאי החקירה לפיה המעורבים ברצח הם פליטים סורים, בהלווייתו של סלימאן קראו המשתתפים "חזבאללה הוא ארגון טרור".[דרוש מקור] Salah Hijazi, What we do and don't know about the murder of Pascal Sleiman, L'Orient Today, ‏9.4.24 Malek Jadah, Nicholas Frakes, Ghadir Hamadi, Amelia Hankins, Pascal Sleiman's funeral to be held Friday following autopsy, L'Orient Today, ‏9.4.24 לנסראללה כנראה יש תוכניות אחרות בלבנון וישראל היא חלק מהתרגיל, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2024 ספיר ליפקין, ‏סערה בלבנון: פוליטיקאי נחטף ונרצח – גופתו הועברה לסוריה, באתר ‏מאקו‏, 9 באפריל 2024
ג'י. פי. נדה

ג'גאט פרקש "ג'י. פי" נדה (בהינדי: जगत प्रकाश नड्डा; נולד ב־2 בספטמבר 1960) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כנשיא מפלגת העם ההודית מ־2020 וחבר ברג'יה סבהה. כיהן כשר הבריאות ורווחת המשפחה בממשלת מודי הראשונה. נדה נולד בפתנה שבביהר ב־2 בספטמבר 1960 לנראיאן לאל נדה וקרישן נדה. נדה החל את פעילות הפוליטית בתנועת ביהר (אנ'), מחאת סטודנטים נגד שחיתות בממשלת ביהר, ב־1975. לאחר מכן הצטרף לאקאלי בהרטיה וידירטי פרישד (אנ'), הזרוע הסטודנטיאלית של ראשטריה סוויאמסווק סאנג ונבחר לנשיא מועצת הסטודנטים באוניברסיטת פתנה ב־1977. נדה קיבל תואר ראשון באוניברסיטת פתנה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת ראנצ'י, וב־1985 עבר לאוניברסיטת סימלה, בה קיבל תואר במשפטים. ב־1993 נבחר נדה לאספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש, והיה מהיג האופוזיציה באספה מ־1994 עד 1998. ב־1998 היה לשר הבריאות בממשלת פראם קומאר דהומאל (אנ'). נדה הפסיד את מושבו בבחירות לאספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש ב־2003, בהן הפסידה מפלגת העם ההודית לקונגרס הלאומי ההודי, ושב ונבחר לאספה בבחירות ב־2007 ומונה לשר החקלאות והסביבה בממשלת דהומאל השנייה. במאי 2010 מונה נדה למזכ"ל הארצי של מפלגת העם ההודית. ב־2012 עבר נדה לפוליטיקה הארצית, כשהוא מתפטר מהאספה המחוקקת של הימאצ'ל פרדש ונבחר לרג'יה סבהה מהימאצ'ל פרדש. נדה נבחר שנית למושב ב־2018, אך עקב תבוסת מפלגת העם ההודית בבחירות בהימאצ'ל פרדש ב־2022 לא התמודד לתקופה נוספת במושב בתום כהונתו השנייה במרץ 2024, ותחת זאת נבחר לרג'יה סבהה ממושב בגוג'ראט. לאחר ניצחון מפלגת העם ההודית בבחירות ללוק סבהה ב־2014 מונה נדה לשר הבריאות בממשלת נרנדרה מודי הראשונה. לאחר שעמית שאה, שהיה יושב ראש מפלגת העם ההודית, נבחר ללוק סבהה בבחירות ב־2019 ומונה לשר הפנים ההודי, מונה נדה ליו"ר המפלגה בפועל, ובינואר 2020 נבחר ליו"ר המפלגה. מדיה וקבצים בנושא ג'י. פי. נדה בוויקישיתוף ג'י. פי. נדה, ברשת החברתית פייסבוק Nidhi Taneja, JP Nadda: Born in Bihar but Himachali by origin, BJP's new president has a challenge in hand, India TV News, ‏20 בינואר 2020 Manjeet Sehgal, JP Nadda started career as Bihar Movement man, India Today, ‏21 בינואר 2020 IndiaToday.in, Do you know JP Nadda, the man tipped to replace Rajnath Singh as the new BJP president?, India Today, ‏24 במאי 2014 J.P.Nadda, Newly Elected Member for Rajya Sabha From Himachal Pradesh, The News Himachal, ‏22 במרץ 2012 Sharat Kumar, Brijesh Doshi, Sonia Gandhi, BJP's JP Nadda elected unopposed to Rajya Sabha, India Today, ‏20 בפברואר 2024 Himanshu Mishra, No election for BJP national president, JP Nadda to continue as party chief till 2024 Lok Sabha polls, India Today, ‏26 בספטמבר 2022
המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש

המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש (ביפנית: 転生したらスライムだった件, באנגלית: That Time I Got Reincarnated as a Slime) סדרת ספרים שעדיין לא הגיעה לסיומה של הסופר היפני Fuze עם איורים של Mitz Vah . עובדה גם למאנגה ולסדרת אנימה, כרגע עם שלוש עונות. הסדרה עוקבת אחרי סאטורו מיקאמי, עובד תאגידי יפני שנרצח ונולד מחדש בעולם פנטזיה בתור רפש (סליים), ויוצא להרפתקה ליצור חברים ולהקים אומה של מפלצות. הספר הראשון שנכתב ביפנית יצא לאור במאי 2014. Yen Press רכשו את הזכויות לסדרה והוציאו את הספר הראשון באנגלית ב־19 בדצמבר 2017. הכרך הראשון של המאנגה פורסם ב־30 באוקטובר 2015 ביפנית וב-22 באוגוסט 2017 באנגלית. העונה הראשונה של האנימה היא באורך של 24 פרקים, ויצאה ב-2 באוקטובר 2018. העונה השנייה חולקה לשני חלקים, כל אחד מהם באורך של 12 פרקים, החלק הראשון יצא ב־12 בינואר 2021 והחלק השני יצא ב-6 ביולי 2021. העונה השלישית יצאה ב-5 באפריל 2024. יצא גם סרט, קשר הארגמן, עם סיפור צדדי. הסרט יצא ב־25 בנובמבר 2022. הכריזו על הוצאת עונה רביעית ב 2024 סאטורו מיקאמי הוא עובד תאגידי רגיל בן 37, שלמרות שאין לו זוגיות הוא נהנה מהחיים. יום אחד הוא נפגש עם שותף בעבודה שלו, שרוצה להציג בפניו את החברה החדשה שלו. בזמן שהם מדברים מופיע פתאום תוקף עם סכין ודוקר את סאטורו. בעודו גוסס, קול מסתורי מופיע במוחו ומודיע על מספר דברים לא מובנים. לאחר ששב להכרה, סאטורו מגלה שהוא התגלגל בתור רפש בעולם לא מוכר. במקביל, הוא גם רוכש מיומנויות חדשות, במיוחד את היכולת הנקראת "טורף", המאפשרת לו לטרוף כל דבר ולחקות את המראה והכישורים שלו. הוא נתקל בוולדורה, דרקון הסערה רב העוצמה שנכלא במשך 300 השנים האחרונות כעונש על כך שהפך עיירה שלמה לאפר. סאטורו מרחם עליו, מתיידד עם הדרקון, ומבטיח לעזור לו להשתחרר מהכישוף הכולא אותו. הם מחליטים לתת אחד לשני שמות מכיוון ששמות זה דבר חזק מאוד בעולם הזה. ולדורה מעניק לו את השם רימורו, ומקבל בתמורה את השם משפחה טמפסט, שם משפחה שיהיה משותף לשניהם, וככה סאטורו מיקאמי הופך להיות רימורו טמפסט (Rimuru Tempest). לאחר מכן רימורו טורף את הדרקון יחד עם הכישוף שהוא כלוא בו על מנת לנתח את הלחש שבתוכו ובסופו של דבר לשחרר את ולדורה. אבל כשהנוכחות של ולדורה דרקון הסערה נעלמת, יער ג'ורה, היער שהיה בהגנתו, נותר ללא פטרון וגזעי המפלצות החזקות ביותר בתוכו מתחילים לריב על השליטה. רימורו הופך בעזרת היכולות החדשות שלו למפלצת החזקה ביותר ביער ומוכתר לשליט העליון ביער. הוא מחליט להקים אומה שפועלת לפי האידיאלים והחזון שלו, והאומה הזאת צומחת וגדלה מהר מאוד ומתחילה להשפיע גם על האומות השכנות שלא רואות אותה בעין יפה, דבר שגורם ליריבים רבים, מלחמות וסכנות. אבל רימורו מוצא גם בעלי ברית חזקים, חברים עליהם הוא יכול לסמוך, נאמנות אהבה כיף ועוד. בשלב מסוימים לאחר בניית האומה הוא נלחם ביריבו שכבר פגע בו כמה פעמיים בעבר-אדון השדים קליימן... לאחר קרב אחרי הקרב רימורו מקבל תואר חדש של אדון שדים ועכשיו באופן עדכני לסוף עונה 3 רימורו מארגן פסטיבל חניכה שלו(לשליט האזור) אתר האינטרנט הרשמי של המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש (ביפנית) מדיה וקבצים בנושא המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש בוויקישיתוף אתר המעריצים של הסדרה (באנגלית) אתר הספרים הרשמי (ביפנית) אתר המאנגה הרשמי (ביפנית) אתר האנימה הרשמי (ביפנית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המקרה בו חזרתי לחיים בתור רפש". AniList (באנגלית) Yen Press מספר העונות והפרקים, באתר IMDB
חיל הים הטורקי

חיל הים הטורקי (בטורקית: Türk Deniz Kuvvetleri), או הצי הטורקי (בטורקית: Türk Donanması), הוא חיל הלוחמה הימית של הכוחות המזוינים של טורקיה. החיל הוקם בשם "מנהלת לענייני חיל הים" במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה בתאריך ה־10 ביולי 1920, והובל על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק. מאז יולי 1949, החיל ידוע רשמית בשם "חיל הים הטורקי". בשנת 2008, הצי הטורקי דיווח שכוח האדם הפעיל מנה 48,600 איש, מספר הכולל את חטיבת הנחתים האמפיבית וכן מספר יחידות של כוחות מיוחדים וקומנדו. נכון ל־2022 מפעיל חיל הים מגוון רחב של כלי שיט וכ- 70 כלי טיס. ערך מורחב – הצי העות'מאני בשנת 1961, הפיקוד של חיל הים הטורקי היה מאורגן בחלוקה ל-4 פיקודים עיקריים: פיקוד הצי הטורקי, פיקוד הים הצפוני הטורקי, פיקוד הים הדרומי הטורקי ופיקוד צי האימונים הטורקי. בשנת 1995 שונה שמו של האחרון לפיקוד צי האימונים וההדרכה הטורקי. מפקדת הצי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד קבוצת פעולות על היבשה, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד קבוצת משימה צפונית, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד קבוצת משימה מערבית, הבסיס הימי פוקה, איזמיר פיקוד קבוצת משימה דרומית, הבסיס הימי אקזאז, מוגלה פיקוד צי צוללות, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד קבוצת סירות סיור מהירות, איסטנבול פיקוד קבוצת לוחמת מוקשים, הבסיס הימי ארדק, באליקסיר פיקוד קבוצת תמיכה לוגיסטית, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד קבוצת צי כלי התעופה, הבסיס הימי קנגיז טופל, קוג'אלי פיקוד הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד מספנת גאלג'וק, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד מרכז בקרת מלאי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד מרכז האספקה הימי, הבסיס הימי גאלג'וק, קוג'אלי מרכז אימונים על יבשה ילדיזר, גאלג'וק, קוג'אלי פיקוד הים הצפוני הטורקי, איסטנבול פיקוד מיצרי איסטנבול, אנאדולו קבגי, איסטנבול פיקוד מיצרי צ'נקלה, נרא, צ'נקלה פיקוד הים השחור, אראלי, זונגולדק קבוצת פיקוד חיפוש והצלה מתחת לים, ביקוז, איסטנבול קבוצת פיקוד חילוץ קבוצת פיקוד הגנה תחת המים יחידת פיקוד של הצי להידרוגרפיה ואוקיינוגרפיה, קובוקלו, איסטנבול פיקוד הבסיס הימי ברטין, ברטין פיקוד המוזיאון של הצי, בשיקטאש, איסטנבול פיקוד המספנה של הצי באיסטנבול, פנדיק פיקוד הים הדרומי הטורקי, איזמיר פיקוד קבוצת משימה לוחמה אמפיבית, פוקה, איזמיר פיקוד חטיבת נחתים אמפיבית, פוקה, איזמיר פיקוד כלי שיט אמפיביים, פוקה, איזמיר פיקוד הבסיס הימי אקזאז, מרמריס, מוגלה פיקוד הים התיכון, מרסין פיקוד הבסיס הימי איסכנדרון, איסכנדרון, הטאיי פיקוד הים האגאי, איזמיר פיקוד הבסיס הימי פוקה, איזמיר פיקוד תחזוקה, תיקון והנדסה, איזמיר פיקוד צי האימונים וההדרכה הטורקי, איסטנבול אימון שייטת קומודור, טוזלה, איסטנבול פיקוד מרכז אימונים קארמרסלביי, קארמרסל, קוג'אלי פיקוד מרכז אימונים דרינס, דרינס, קוג'אלי חיל הים הטורקי כולל יחידות נחתים, פינוי מטעני חבלה ומבצעים מיוחדים ביניהן: חטיבת הנחתים האמפיבית - (בטורקית: Amfibi Deniz Piyade Tugayı Komutanlığı, AMFİBİ) כפוף לפיקוד קבוצת משימה לוחמה אמפיבית קבוצת פיקוד הגנה תת-ימית - (בטורקית: Sualtı Savunma Grup Komutanlığı, SAS) כפוף לקבוצת פיקוד חילוץ והצלה תחת המים קבוצת פיקוד התקפה תת-ימית - (בטורקית: Sualtı Taarruz Grup Komutanlığı, SAT) כפוף ישירות למחלקת המבצעים של חיל הים אתר האינטרנט הרשמי של חיל הים הטורקי מדיה וקבצים בנושא חיל הים הטורקי בוויקישיתוף Library of Congress – Federal Research Division (באוגוסט 2008), Country Profile: Turkey (PDF), pp. 25–26 {{citation}}: (עזרה) Naval Air Command and Ongoing Naval Aviation Projects, www.defenceturkey.com
אברהם גרינזייד

אברהם מיכאל גרינזייד (3 במרץ 1926 – 8 באפריל 2024) היה יושב ראש ארגון ותיקי הַוֵּטֵרָנִים בישראל, חבר מועצת העיר רחובות. גרינזייד נולד למאיר ולובה גרינזייד ב-3 במרץ 1926, בכפר זגוריצה, רומניה. בשנת 1943 התגייס לצבא האדום, כנקמה בנאצים שרצחו את בני משפחתו. במהלך מלחמת העולם השנייה, גרינזייד שירת כלוחם בחטיבה 782 בדיוויזיה 282, והשתתף בקרבות בנורווגיה, אסטוניה, פולין וגרמניה. משם עבר לפראג, שם שירת עד סוף המלחמה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, גרינזייד המשיך בשירותו הצבאי עוד 5 שנים בבלארוס. ב-1950 עזב גרינזייד את הצבא, ועבד כמורה מספר שנים. לאחר מכן שירת כמנהל בית ספר מקצועי ומנהל מכללה. ב-1990 גרינזייד עלה לישראל, והתגורר ברחובות, שם החל בפעילות ענפה לשימור זיכרון הגבורה היהודית בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, בדגש מיוחד על תוכניות חינוכיות לבני נוער בשיתוף פעולה עם תנועות הנוער. לקח חלק בהקמת מוזיאון הגבורה היהודית בלטרון ובקידום חקיקת שורת חוקים ותקנות למען רווחתם וזכויותיהם של הווטרנים בישראל. השתתף בצורה פעילה בוועד המחוזי של רחובות ונבחר למועצת העיר. במהלך שלוש שנות לחימה, עוטר גרינזייד 3 פעמים באות מיוחד על גילויי גבורה יוצאת דופן, וכן עוטר באות התהילה, אות המלחמה על המולדת ועיטורים נוספים. ב-2007 קיבל את אות "יקיר העיר רחובות", עיר מגוריו, וב-2010 נבחר להשיא משואת יום העצמאות בהר הרצל. ב-2019 קיבל תעודת הוקרה על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף אביב כוכבי, במסגרת מיזם פרח לניצול. ב-2021 קיבל מדליה ותעודת הוקרה מהשר בני גנץ על פעילותו להנחלת מורשת הווטרנים ולהכרה בזכויותיהם. גרינזייד היה נשוי לבינה. התגורר ברחובות. נפטר ב-8 באפריל 2024 והובא לקבורה בבית העלמין ברחובות. אברהם מיכאל גרינזייד, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה יוגב ישראלי, "הצלחנו לנקום בנאצים": נפטר אברהם גרינזייד, שהיה יו"ר ברית הווטרנים, באתר ynet, 8 באפריל 2024 ארז שרווינטר, נפטר יו"ר הוטרנים תושב רחובות אברהם גרינזייד בן 98, באתר רחובות ניוז, ‏8 באפריל 2024 עופר אדרת, "הרגתי יותר נאצים בסכין מברובה": אברהם גרינזייד מת בגיל 98, באתר הארץ, 11 באפריל 2024 דוקותיים | וטרן, סרטון בערוץ "כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:36) ראיון עדות עם וטרן מלחמת העולם השניה בברית המועצות - אברהם גרינזייד, סרטון בערוץ "שלח את עמי - מאבק יהדות בריהמ", באתר יוטיוב (אורך: 46:58) איתי שיקמן, היהודים שנלחמו בנאצים: "גאים שאנחנו חלק מהניצחון", באתר ynet, 31 באוגוסט 2019 דוד טברסקי, ‏יו"ר ברית הווטרנים: "לא נלחמתי עבור סטלין, אלא עבור משפחתי", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 במאי 2022 שי אלוני, אברהם מיכאל גרינזייד, באתר shayaloni.co.il, ‏08.04.2024 תושב רחובות יו"ר ברית הווטרנים אברהם גרינזייד הלך לעולמו, באתר myrehovot.co.il, ‏08.04.2024 ראיון עדות עם וטרן מלחמת העולם השניה בברית המועצות - אברהם גרינזייד, באתר נתיב, ‏27.06.2021 חנה קקיאשוילי, רחובות נפרדת מאברהם גרינזייד, יו"ר ארגון ותיקי מלחמת העולם השנייה ויקיר העיר רחובות שהלך לעולמו (עמ' 2), באתר BE106, ‏08.04.2024 פנינה תמנו שטה נפגשת עם אברהם גרינזייד, באתר כחול לבן, ‏16 בנובמבר 2021 גרינזייד אברהם מיכאל - חברה קדישא רחובות, באתר חברה קדישא רחובות, ‏8 באפריל 2024
ציפור לבנה: סיפור פלא

ציפור לבנה: סיפור פלא (באנגלית: White Bird: A Wonder Story) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים ב-2024 בבימויו של מארק פורסטר, עם ברייס גייזר, לאונרדו שוורדט והלן מירן בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על ספר בשם זה מאת ר"ג' פלאסיו משנת 2019, כאשר הוא משמש כפריקוול והמשכון לסרט "פלא". השחקן ברייס גייזר מהסרט הקודם שב לגלם את תפקידו גם בסרט זה. העלילה מתרחשת בעיקר במלחמת העולם השנייה והיא מתוארת בפלשבקים. הצילומים נערכו ברובם בעיירה קוטנה הורה בצ'כיה. ג'וליאן (ברייס גייזר) הוא נער בן 15 שמתחיל לימודים בבית ספר תיכון חדש בניו יורק לאחר שגורש מבית הספר הקודם בגלל התעללות בנער עם פנים מעוותים (עלילת הסרט פלא). סבתו שרה בלום (הלן מירן) מגיעה מפריז כדי להשיק תערוכת ציורים שלה. היא יודעת מדוע גורש ג'וליאן ומנסה להחדיר את הצורך ברגש חמלה לגבי אנשים השונים ממנו. היא מספרת לו על חייה כנערה מתבגרת בתקופת השואה בצרפת. בכיתתה היה ילד צולע בשם ז'וליין (אורלנדו שוורדט) שהיה נעזר בקב לאחר שלקה בפוליו. כל התלמידים (כולל היא) לעגו לו ובראשם וינסנט שאותו שרה העריצה וציירה אותו במחברתה אף על פי שהיה אנטישמי. כשנכנסו הגרמנים לכפר הם עצרו את הוריה. אביה (ישי גולן) הצליח להימלט ואימה נשלחה לאושוויץ ונספתה שם. שרה הצליחה להימלט ברגע האחרון וניצלה בעזרת ז'וליין ומשפחתו שהחביאו אותה אצלם במשך כל המלחמה. הסרט בוים על ידי מארק פורסטר וצולם בצ'כיה בפברואר 2021. לקראת יציאתו לאקרנים של הסרט בארצות הברית ב-4 באוקטובר 2024, חברת Lionsgate שיתפה פעולה עם StoryCorps Studios (אנ') וקרן שואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה - המכון להיסטוריה חזותית וחינוך. StoryCorps Studios פועלים עם ארגון "Living Links" לפרסום סיפורים אישיים של ילדים של ניצולי שואה, המתארים אומץ ובחירה בטוב לב. ארגון Living Links משתף פעולה גם עם קרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה כדי לשחרר מדריך צפייה ומשאבים חינוכיים המיועדים למורים, תלמידים והציבור הרחב, כדי להעמיק את המסרים החינוכיים שעולים מהסרט. ד"ר קתרין קלארק, מנהלת בכירה בקרן השואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה, ציינה ששיתוף הפעולה עם StoryCorps משתלב עם עבודת הקרן באיסוף ושימור עדויות ניצולים. במסגרת השותפות, הבמאי מארק פורסטר והסופרת ר"ג' פלאסיו ישתתפו בשיחה עם קהל המעריצים על רגעים בלתי נשכחים מהעבודה על הסרט והרומן הגרפי. השיחה תוקלט ותישמר באוסף של StoryCorps במרכז הפולקלור האמריקאי בספריית הקונגרס, ויושק עמוד מיוחד באתר של StoryCorps בו ניתן יהיה להאזין לאוסף הסיפורים המלא. מדיה וקבצים בנושא ציפור לבנה: סיפור פלא בוויקישיתוף "ציפור לבנה: סיפור פלא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ציפור לבנה: סיפור פלא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ציפור לבנה: סיפור פלא", באתר Metacritic (באנגלית) "ציפור לבנה: סיפור פלא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון ליונה לבנה, באתר יוטיוב איתמר נימרוד, סרט לסופשבוע – ציפור לבנה: סיפור פלא (White Bird), באתר מגזין Home Theater, ‏4 באפריל 2024 Pete Hammond, ‘White Bird’ Review: Helen Mirren And Superb Young Cast Help Make This Exceptional And Timely WWII Holocaust Teen Story A Must-See, Deadline Hollywood, ‏1 October 2024
גסטי

גסטי בוקהוסט בע"מ, המוכרת במותג Guesty, היא חברת תוכנה ישראלית המספקת שירותי מחשוב לענף התיירות והאירוח. החברה הוקמה ביוני 2014 בשם SuperHost על ידי על ידי האחים קובי ועמיעד סוטו. עמיעד סוטו הוא מנכ"ל החברה, וקובי סוטו פרש ממנה. ורד רביב שוורץ היא נשיאת החברה וה-COO שלה. הרעיון להקמת החברה נבע מניסיונם של האחים בהשכרת דירות שלהם דרך Airbnb. החברה החלה דרכה במסגרת האקסלרטור Y Combinator. מוצרי החברה משמשים לניהול השכרה של נכסים לטווח קצר במסגרת ענף התיירות והאירוח, ובכלל זה מוצרים לסליקת תשלומים המותאם לתעשיית האירוח, מודול לניהול כספי ולניהול מנעולים דיגיטליים. החברה פועלת בכ-80 מדינות, ועם למעלה מ-200 שותפיה בתעשיית האירוח וההשכרה נמנות Airbnb, booking.com, TripAdvisor, Expedia ועוד. באפריל 2024 העסיקה החברה 750 עובדים ב-15 משרדים בעולם. באפריל 2021 רכשה החברה את חברת ההזנק האמריקאית MyVR ואת חברת Your Porter. עם הקמתה ביוני 2014 גייסה החברה 1.5 מיליון דולר. במאי 2017 גייסה החברה שלושה מיליון דולר. באפריל 2018 גייסה החברה 20 מיליון דולר. במרץ 2019 גייסה החברה 35 מיליון דולר. באפריל 2021 גייסה החברה 50 מיליון דולר. באוגוסט 2022 גייסה החברה 170 מיליון דולר. באפריל 2024 גייסה החברה 260 מיליון דולר, ובנוסף עברו 40 מיליון דולר במסגרת עסקאות סקנדרי. אתר האינטרנט הרשמי של גסטי אתר האינטרנט הרשמי של גסטי (באנגלית) גסטי, ברשת החברתית פייסבוק גסטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גסטי, ברשת החברתית אינסטגרם גסטי, ברשת החברתית LinkedIn גסטי, סרטונים בערוץ היוטיוב מאיר אורבך, ניהול נכסים להשכרה לטווח קצר: חברת Guesty הישראלית גייסה 130 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 10 באפריל 2024 יניב אביטל, ‏קאמבק בעולם התיירות? Guesty הישראלית רוכשת חברה אמריקאית, באתר Geektime‏, 8 באפריל 2021 יניב אביטל, ‏אחרי השנה הקשה: גסטי גייסה 50 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 27 באפריל 2021 יניב אביטל, ‏Guesty הישראלית מגייסת 1.5 מיליון דולר [גיוס], באתר Geektime‏, 11 ביוני 2014 הילה חיימוביץ', ‏גיוס: Guesty הישראלית מגייסת 3 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 10 במאי 2017 יניב אביטל, ‏סטארטאפ ניהול השכרת הנכסים Guesty גייס 20 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 26 באפריל 2018 הילה חיימוביץ', ‏חברת Guesty מגייסת עוד 35 מיליון דולר כדי להקל עליכם להשכיר נכסים ב-Airbnb, באתר Geektime‏, 21 במרץ 2019 אושרי אלקסלסי, ‏"הגדלנו את הסבב יותר משתכננו במקור": גיוס ענק ל-Guesty הישראלית, באתר Geektime‏, 16 באוגוסט 2022
קלייר איזיקסון

קלייר איזיקסון-מרל (באנגלית: Claire Isicson-merle;‏ 26 במרץ 1921–2012) הייתה אתלטית יהודייה-אמריקאית. אלופת ארצות הברית (1937) בריצת 100 מטר ופעמיים ברציפות אלופת ארצות הברית (1937 ו-1938) ושיאנית עולם בריצת 50 מטר. איזיקסון-מרל נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק. בשנים 1939–1942 היא למדה באוניברסיטת לונג איילנד (LIU)(אנ') בברוקלין. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי, ב-25 בספטמבר 1937 זכתה בשתי מדליות זהב בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.8 שניות ובריצת 100 מטר בתוצאה של 12.8 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.14 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בקונטיקט ב-4 באוגוסט 1938 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.6 שניות ומדליית ארד בריצת 100 מטר. בתחרות שנערכה ב-7 באוגוסט היא קבעה בריצת 50 מטר שיא עולם חדש של 6.4 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי ב-7 ביולי 1940 היא סיימה במקום רביעי בריצת 50 מטר ובמקום שישי בריצת 100 מטר. היא ניכללה במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת הקיץ 1940 אך משחקים אלה בוטלו בגלל מלחמת העולם השנייה. היא עברה לשחק במדיסון סקוור גארדן בקבוצת הסופט בול של ניו ירוק בהדרכתם של בייב רות' ולו גריג באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי ב-5 ביולי 1941 היא זכתה במדליית ארד בריצת 50 מטר. לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה כמורה לחינוך גופני. בשנת 1958 נישאה לד"ר ג'יימס מרל והם התגוררו בווסט המפטון ביץ', ניו יורק. קלייר איזיקסון, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) Matthew Mummert Remembering - Historic Blackbirds - First female athlete at LIU Claire Isicson-merle, LIU Magazine Spring 2015, May 11, 2015 (באנגלית) Claire Isicson, באתר LIU Brooklyn Blackbirds (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קלייר איזיקסון".
רוז אורבך

רוז אורבך (באנגלית: Rose Auerbach;‏ 15 במאי 1915 - ?) הייתה אתלטית יהודייה-אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופת ארצות הברית (1937 ו-1938) ופעמיים סגנית אלופת ארצות הברית (1935 ו-1939) בהטלת כידון. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק, ב-14 בספטמבר 1935 זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 31.25 מטר, אחרי סילביה ברומן (31.28 מטר). באליפות ארצות הברית שנערכה בניו ג'רזי, ב-25 בספטמבר 1937 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 37.63 מטר, לפני סיליבה ברומן (33.09 מטר) באליפות ארצות הברית שנערכה בקונטיקט ב-4 באוגוסט 1938 זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 37.05 מטר באליפות ארצות הברית שנערכה בקונטיקט, ב-4 בספטמבר 1939 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 37.62 מטר, אחרי דורותי דודסון (31.28 מטר) רוז אורבך, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) הזוכות באליפות ארצות הברית בהטלת כידון, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוז אורבך".