דורון תבורי

דורון תבורי (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא שחקן, במאי, מתרגם ומורה למשחק ובימוי. הוא אחד השחקנים הבולטים ביותר בתיאטרון הישראלי. שיחק בכל התיאטרונים בארץ בעשרות תפקידים ראשיים. בנוסף, תבורי, מורה למשחק ולבימוי, ביצע כזמר-שחקן מספר יצירות גדולות, תרגם מחזות ממספר שפות, וגם יצר, יזם, ביים והשתתף בפרויקטים עצמאיים רבים בתיאטרון. תבורי יליד חיפה. מגיל אחת עשרה נדד עם הוריו ברחבי ישראל. בהיותו ילד בן 11, כתב תבורי ספר לילדים – "סיפורים לשרון" (אחותו, 1963). הוא בוגר בית הספר "אליאנס" בתל אביב, שם שיחק בחוג לדרמה. שירת בצבא בלהקת חיל התותחנים ומאוחר יותר, משפורקו הלהקות הצבאיות, בצוות הווי תותחנים.. בתום שירותו הצבאי עבר קורס משחק קצר ב-Drama Studio (אנ') בלונדון ואחר-כך למד באנגליה באופן פרטי. הוא שב לישראל ב-1974. בשובו עבד כעוזר במאי ואיש אביזרים בתיאטרון באר שבע, שזה עתה נוסד. אחר כך התחיל לשחק בתיאטרון באר-שבע. ההצגה הראשונה הייתה בבימויה של ציפי פינס, אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד של עדה בן-נחום ל"עלי כינור" של שלום עליכם, בבימויו של חנן שניר. הוא שיחק שבע שנים בתיאטרון באר שבע ואחר-כך עבר לתיאטרון העירוני חיפה שהיה אז תחת ניהולו האמנותי של עמרי ניצן. ניצן הציע לו לשחק בהצגה "נפש יהודי" פרי עטו של יהושע סובול ובבימויו של גדליה בסר בה גילם את דמותו של אוטו ויינינגר. כעבור שנה שיחק בהעלאה הראשונה בישראל של המחזה "גטו" מאת סובול בה גילם את דמותו של קצין האס אס קיטל. כמו כן 1984 שחק ב"מחכים לגודו" של בקט בבימוי אילן רונן בה גילם את לאקי בשפה הערבית עם יוסף אבו ורדה, מכרם ח'ורי ואילן תורן (ההפקה זו זכתה לחידוש בתיאטרון יפו ב-2018). בתיאטרון חיפה העלה כהצגת יחיד את "מר מאני" מאת א"ב יהושע (בבימוי אילן תורן) העוסק בחלוקת הארץ. זה היה אז פרקו היחידי הכתוב של רומן שא"ב יהושע זנח את כתיבתו. בין השאר בעקבות הביקורות המצוינות על ההצגה התעודד יהושע והשלים את כתיבת הרומן שהיה לאחד מספריו הבולטים ביותר ואחד הרומנים המעולים שנכתבו בעברית. בשנת 1988, בהזמנת התיאטרון העירוני חיפה, כתב את המחזה "האח של עאמר, או: הכת הלבנה", בעקבות העמדתם למשפט של שלושה בני משפחה דרוזית אחת מהגליל שהואשמו בהתגייסות לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה. החזרות על המחזה, בבימויו של פרנסואה אבו סאלם, מנהל התיאטרון הפלסטיני אל חכוואתי, החלו בתיאטרון חיפה בקיץ 1986, אולם הוא לא עלה בסופו של דבר על הבמה.תבורי עזב את תיאטרון חיפה ב-1989 אחרי התפטרותם יהושע סובול וגדליה בסר מניהולו האמנותי של התיאטרון בעקבות סערת "סינדרום ירושלים". בשנים 1986–1991 לימד משחק קבוצת נוער במרכז התרבות של תנועת "בני הכפר" באום אל-פחם. ב-1994 העלה את כל שלושת מחזות האורסטאה של אייסכילוס בהפקה ניסיונית, כהצגת יחיד. הוא הופיע איתם בבתים פרטיים, בבתי קפה, ובמסגרות לא-רשמיות אחרות. תבורי תרגם ארבעה מחזות פרי עטו של קרל שטרנהיים (אנ') ויזם וניהל פרויקט של הצגת המחזות בתיאטרון הבימה ב-1998. אלו ארבעה מתוך המחזור "מעלילות גבורת הבורגנים" שכתב האקספרסיוניסט הגרמני-יהודי, העוסקים בעלייתה של משפחה זעיר בורגנית לצמרת תעשיית הנשק, ערב מלחמת העולם הראשונה, ונפילתה לאחריה. ארבעה במאים שונים (גדליה בסר, משה פרלשטיין, גדי רול והבמאי האמריקאי Robert Woodruff (אנ')), גרעין מצומצם של שחקנים (אהרון אלמוג, רבקה נוימן, אורה מאירסון, יוסי טולדו, לני שחף ותבורי) ומספר סטודנטים לעיצוב מאוניברסיטת תל אביב בהנחיית התפאורנית מרים גורצקי בילו, יצרו את האירוע למשך מספר הופעות ב"הבימרתף". ב-2002 הופיע בפסטיבל ישראל כשחקן-זמר סולן במופע "משורר בניו יורק". מחזור שירים זה של פדריקו גארסיה לורקה, אשר נכתב בעת מסעו לארצות הברית בשנת 1929, הולחן על ידי דורי פרנס כאורטוריה לזמר, תזמורת סימפונית ומקהלה, ושובצו בה גם קטעי קריאה מתוך הרצאה שנשא לורקה על מחזור שירים זה. היצירה המוזיקלית שילבה סוגות שונות: מוזיקה קלאסית, מחזמר, בלוז-סווינג, מקהלות כנסייתיות, מקצבים אפריקאיים, וטונאליות ספרדית. ליוו את תבורי האנסמבל הקולי החדש ואנסמבל מתופפי רימון, תזמורת רשות השידור, תלמידי בית צבי דאז איתי טיראן, יגאל מזרחי ואסף פריינטא וכמו כן הזמרת זהורה בת-ישראל מקהילת העבריים מדימונה. תבורי ביצע עוד מיצירותיו המוזיקליות של המלחין דורי פרנס כזמר: "צריף קטן" – מחזור שירי ילדים של לאה גולדברג (בתיאטרון החאן 2001), YES – שירי אהבה מאת אי. אי. קאמינגס (קול המוסיקה 2003), ו"מחולות" לטקסטים של המשורר יעקב שטיינברג (חג המוזיקה הישראלית 2018). בפברואר 2005 התמנה למנהלו האמנותי של התיאטרון העירוני חיפה, במקומו של המנהל הפורש סיני פתר. בסוף ינואר 2006, אחרי שתי הפקות בלבד, "הצמא והרעב" של יונסקו ו"הדוכסית מאמאלפי" של ובסטר, פוטר מתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון חיפה אחרי שהתגלעו חילוקי דעות בין תבורי, שעמד על קו אמנותי בלתי מתפשר, לבין מנכ"ל התיאטרון שטען שההפקות שהציג גרמו להפסדים. בשנים 2007–2009 כיהן כמנהל האמנותי של הזירה הבין-תחומית בירושלים. ב-2008 חזר לשחק בתיאטרון והשתתף בהצגה "אקווס" בתיאטרון בית לסין. באותה שנה גם היה ממייסדי "מעבדתרבות" דימונה – מיזם של מפעל הפיס ועיריית דימונה. ב-2010 שיחק תבורי ב"בתוך הבדידות בשדות הכותנה", (אנ') פרי עטו של ברנאר-מארי קולטס, בבימויה של יעל קרמסקי. זהו מחזה המיועד לשני שחקנים המורכב משני מונולוגים החותכים זה את זה, בין לקוח פוטנציאלי לבעל סחורה מסתורית. בהצגה זו סגר תבורי מעגל של תרגום והעלאת כל מחזותיו של ברנאר-מארי קולטס בישראל. ב-2012 יזם והקריא בקול המוזיקה בסדרה של אחד-עשר פרקים שבועיים את הנובלה "אצל" של אורי ניסן גנסין בלוויית מוזיקה של אופיר בר-און. תבורי יצר במשך ארבע שנים תוך תחקיר, עריכה ועיבוד ובשיתוף פעולה עם אמן הווידאו-ארט יוחאי אברהמי את הפרויקט "בארץ הגלעד" (יוני, 2012). אודיסאה של העיתונאי, הסופר, המיסטיקן והפקיד הקולוניאלי הבריטי לורנס אוליפנט – עבודה לשחקנים ומצגת פאוור פוינט, המנסה לבחון את הדנ"א הקולוניאלי שהטמיעה הציונות המתגבשת כמורשת אירופה בסוף המאה ה-19 - ובמרכזה ספרו של אוליפנט "ארץ הגלעד" בו הוא פורש את תוכניתו להקמת קולוניה יהודית בלב האימפריה העות'מאנית בעבר הירדן המזרחי - ספר שתורגם כמעט מייד לעברית על ידי נחום סוקולוב תחת הכותרת "ארץ חמדה". כמו כן יצר ב-2011, את ההצגה "מפגש באינסוף" באנסמבל הרצליה, עם השחקנים: יפתח אופיר ונמרוד ברגמן, גם כן בשיתוף פעולה עם האמן יוחאי אברהמי. ההצגה היא דיאלוג בימתי בין שני הידידים והגיסים, השחקן גוסטף גרינדגנס, הממונה על תיאטראות הרייך השלישי, לבין הסופר הגולה קלאוס מאן, אשר כתב על ידידו את הרומן הידוע "מפיסטו", אודות שחקן המוכר את נשמתו לשטן של המשטר. שיחק באנסמבל עיתים בבימויה של זוכת פרס ישראל לתיאטרון רנה ירושלמי: הטייפ האחרון של קראפ מאת בקט, המלך הולך למות מאת יונסקו, פר גינט מאת הנריק איבסן והמלך ליר של שייקספיר. בתירגומים של דורי פרנס. ב-2013, בעקבות הופעתו ב-המלך הולך למות באנסמבל עיתים, הוזמן על ידי הבמאי יבגני אריה להופיע ב"דיבוק", ומאז ועד כעת הוא חבר בלהקת תיאטרון גשר. הופיע בגשר בכעשרים תפקידים בין היתר בהצגות: "האורסטאה" בבימוי יבגני אריה (בתפקיד אגממנון), "לוליטה/ז'אן ד'ארק" בבימוי יחזקאל לזרוב (בתקפקידים קווילטי/אינקויזיטור), "משפט חוזר" מאת ליעד שהם/עוזי וייל, בבימויו של אמיר וולף, רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים מאת טום סטופארד (בתפקיד השחקן), "האבות והאימהות" מאת מאיר שלו (בתפקיד אברהם), ריצ'רד השלישי של שייקספיר בבמוי איתי טיראן (בתפקידי המלך אדוארד והדוכסית מיורק) ובסלומה, אוסקר ויילד בבמוי מקסים דידנקו (הורדוס). בקיץ 2018 החל להופיע ביחד עם נעמי יואלי ב"תיאסטס" של סנקה – מופע אותו יצרו שניהם - בשומר 3 בשוק הכרמל. השניים העלו את מחזהו [רב המשתתפים] של סנקה העוסק באכילת ילדים, כתגובה להרג ילדים בהפצצות מהאוויר במבצע צוק איתן. תבורי המשיך בשיתוף הפעולה עם נעמי יואלי וב-2023 העלה את "זיס – הכנה לצפייה" – עם יואלי ורות גווילי – מופע המגולל את פרשת השתתפותם של בכירי הקולנוע הגרמני, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בסרט התעמולה שיזם יוזף גבלס [המבוסס כביכול על אירועים היסטוריים] - "היהודי זיס". המופע הועלה במרץ 2. ב-2020, בתקופת הקורונה, יצר את "אם ובנה [ואביו]" – עבודת וידאו אודות המשוררת האידית אנה מרגולין, בעלה למשך שנה אחת הסופר והרפתן משה סטבסקי ובנם המושל הצבאי של הגליל נעמן סתוי, האחראי למניעת שיבתם לבתיהם ולאדמתם של תושבי הכפר הגלילי ע'בסייה [שנמלטו ב-48]. עלה במסגרת פסטיבל Jaffafest. באותה שנה השתתף בפסטיבל רזידזרט בתיאטרון אילת במהלכו העלו את – משרתות של ז'אן ז'נה עם עלא דקה, אמיר חורי ואלכסנדר פיש בבימוי יאיר שרמן ב"זולה" בלב מטע התמרים של קיבוץ סמר. ב-2021 שיחק את תפקיד "הפרופסור" במחזהו של המחזאי הניגרי וולה סויינקה "הדרך", אנסמבל התיאטרון האפריקאי בבימוי יפה שוסטר בתיאטרון הבית. ליווה מראשית עשייתו והשתתף במופע "בראשית ברא" פרויקט וידאו-דוקו-פרפורמנס המגולל את הסיפור האמיתי של גילוי הדינוזאורים לראשונה בהיסטוריה במאה ה-19 על רקע הבריאתנות ואת היריבות המרה בין מדעני התקופה של היוצרת כרמל ידיד-ליבוביץ' (בתפקיד הפלאונתולוג גדעון מנטל). המופע עלה במפעל בירושלים 2022 ובפסטיבל עכו 2023. כמו כן השתתף גם בעבודתה "רספוטין" בתפקיד גריגורי רספוטין - מפגש ספיריטואליסטי עם רספוטין המנסה להתמודד עם הנושא של דיסאינפורמציה ופרופגנדה רוסית דרך קריאה בקלפים. עלה במפעל בירושלים ובשבוע העיצוב ירושלים 2023 בבית הנסן. בשנת הקורונה הצטלם לסרט "הבשורה על פי יהודה" – עיבודו הקולנועי של דן וולמן לספרו של עמוס עוז. זהו שיתוף פעולה שני של תבורי עם דן וולמן לאחר שכבר השתתף בסרטו"מחבואים" מ-1980 סרט שזכה בשלושה פרסי "ורד הכסף" על התסריט, הבימוי והסרט ונחשב לפורץ דרך בשל היותו הסרט הקולנוע באורך מלא הראשון שעוסק בגלוי בהומוסקסואליות בקולנוע הישראלי. באותו הזמן פיתח ביחד עם היוצרת והבובנאית נעמי יואלי במרץ2 את היצירה ״זיס- צפייה מודרכת״ שעלתה לראשונה במרץ 2023, ומתחקה במחקר פואטי אחר התכנון וההפקה של סרט התעמולה הנאצי ״יוד זיס״ משנת 1940. תבורי עוסק בתרגומים לתיאטרון, בשפות גרמנית, נורווגית וצרפתית. בין המחזאים שתרגם: מקס פריש, הנריק איבסן, ברנאר-מארי קולטס, ברטולט ברכט, פדריקו גארסיה לורקה, קרל שטרנהיים, גוטהולד אפרים לסינג, ז'אן אנוי, וז'אן ז'נה. תבורי לימד במהלך השנים במגוון מסגרות משחק ובימוי ובעשור האחרון נמנה עם הסגל האקדמי של החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. תבורי הוא ממנסחי מכתב השחקנים נגד הופעת התיאטראות הציבוריים מעבר לקו הירוק, ("מכתב אריאל"). היה מן האמנים שפרשו מפסטיבל עכו 2017 בגין הדרתה של הבמאית והיוצרת עינת ויצמן מתוכנית הפסטיבל. 1995, 1996, 1998, 2009 - פרס עדה בן נחום לתרגום 1979 - פרס מאיר מרגלית ופרס ורד הכסף של העיתון "מעריב" 1984 - פרס כינור דוד 1995 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על תפקידו בהצגה "המתחזה", תיאטרון באר שבע 1995 - פרס קלצ'קין למשחק 2000 - פרס התיאטרון הישראלי למתרגם השנה למחזה "השיבה למדבר" מאת ברנאר-מארי קולטס 2001 - פרס לנדאו לאמנויות הבמה (ראשון מקבלי הפרס בתחום המשחק) 2002 - פרס ראש הממשלה לתרגום תמונות מהצגות דורון תבורי ב"המאובן", בבימויו של רוברט וודרוף - מתוך פרויקט שטרנהיים, הבימרתף, הבימה, 1998 דורון תבורי ב"תחתונים" בבמוי גדליה בסר, מתוך פרויקט שטרנהיים, הבימרתף, 1998 דורון תבורי ורבקה נוימן בהצגה "מדיאה" , בבימויו של רוברט וודרוף, בתיאטרון הבימה, 2000 דורון תבורי ונעמי יואלי, בהצגה פספורט בבימויה של יעל קרמסקי, 2013 דורון תבורי בתפקיד דון קיחוטה, בהצגה אני דון קיחוטה, בבימויו של יבגני אריה, תיאטרון גשר, 2015 דורון תבורי בתפקיד לאקי בהצגה מחכים לגודו, בבימוי אילן רונן, תיאטרון יפו, 2018 "שירים לצד הדרך", עם עודד זהבי. "צריף קטן", שירי לאה גולדברג לילדים עם דורי פרנס. "קין" - אופרה מאת ציפי פליישר "מחולות" מאת דורי פרנס לטקסטים של יעקב שטיינברג, בניצוח דורון סלומון ובביצוע אנסמבל המאה העשרים ואחת פעילותו האמנותית של דורון תבורי המפורטת בטבלאות הנ"ל מבוססת על מחקרה של ד"ר לאה גילולה. חנה שקולניקוב, "טרילוגיה לשחקן יחיד: האורסטיאה בביצוע דורון תבורי", במה 140-139 (1995), עמ' 37–41. גד קינר, "ללכת עד הסוף - דורון תבורי בשיחה", התיאטרון - רבעון לתיאטרון עכשוויה 2 (אביב 1999), עמ' 40–44. לאה גילולה, "יום חזרות מוצלח: רשמים מחזרה של ההצגה מי דואג לילד", במות ומסך 6 (2010), עמ' 15–18. לאה גילולה, "פצע הדחייה: על הצגת בתוך הבדידות של שדות הכותנה מאת ברנאר-מארי קולטס", במות ומסך 7 (2012), עמ' 5–21. לאה גילולה, "אהבה לבננות ולאלכוהול... וגם לשוקולד: על הצגת הטייפ האחרון של קראפ", במות ומסך 8 (2012), עמ' 81–85. מדיה וקבצים בנושא דורון תבורי בוויקישיתוף דורון תבורי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דורון תבורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דורון תבורי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דורון תבורי, באתר ספר הקולנוע הישראלי דורון תבורי, באתר AllMovie (באנגלית) דורון תבורי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דורון תבורי, דף שער בספרייה הלאומית דורון תבורי, בארכיון הבימה דורון תבורי, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו "משורר בניו יורק" מאת לורקה, מוזיקה של דורי פרנס, בביצועו של דורון תבורי, חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי, חלק רביעי, חלק חמישי, חלק שישי קורות חיים (אורכב 24.04.2012 בארכיון Wayback Machine), באתר קוטלר שש דורון תבורי, באתר "הבמה" דורון תבורי, באתר אוניברסיטת תל אביב אביבה לורי, דורון תבורי משחק רק במחזות שהוא אוהב. ראיון עם מורד ותיק, באתר הארץ, 30 ביולי 2010 מרב יודילוביץ', רוקדים את הלורקה, באתר ynet, 28 במאי 2002 ליאת רון, ‏דורון תבורי | שחקן, באתר גלובס, 14 במאי 2009 מרב יודילוביץ', דורון תבורי מציג: להחיות את גנסין ואת התסכית, באתר ynet, 11 במרץ 2012 מיכאל הנדלזלץ, מה משותף לדורון תבורי ולאיתי טיראן?, באתר הארץ, 17 ביוני 2013 דורון תבורי: "למירי רגב אין את הכספים לבצע אפילו אחוז ממה שהיא מדמיינת שהיא תעשה", באתר וואלה, 5 בינואר 2016 ליאת רון, ‏"מדאיג אותי הכרסום שמתחת לדיאלוג המתלהם", באתר גלובס, 3 בנובמבר 2016 איתן לשם, עכבר העיר, דורון תבורי: "הפלסטינים צריכים לסלוח לנו", באתר הארץ, 1 בדצמבר 2016 שגיא בן נון‏, "כולם חושבים ששחקנים רוצים לעבוד איתי אבל הם טועים. אף אחד לא מצלצל יותר", באתר וואלה, 19 בספטמבר 2024 תבורי דורון, שחקן, באתר www.israel-opera.co.il יעקב כהן, המבחן האמיתי רק בעוד עשר שנים, מעריב, 5 באפריל 1979 דיאנה שואף, האנשים שמחקו את עצמם, חדשות, 13 באפריל 1984 שרית פוקס, תיאטרון בבית-קברות, מעריב, 19 באפריל 1984 א.ב. יהושע, מהיכן הגיע אלי מר מאני, באתר הארץ, ‏16.11.2021 דורון תבורי, באתר מאיר קוטלר ראובן בן-צבי, יהושע סובול וגדליה בסר התפטרו מתפקידיהם בתיאטרון חיפה, מעריב, 12 בינואר 1988 עתי"ם, גאולה כהן: להוריד את "סינדרום י־ם", חדשות, 11 בינואר 1988 ציפי שוחט, דורון תבורי נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, באתר הארץ, 13 בפברואר 2005 עידוא דגן, ‏הקרב על הועד, באתר גלובס, 2 במרץ 2005 ציפי שוחט, החידות של תיאטרון חיפה: למה פוטר דורון תבורי והושאר המנכ"ל ישראל בן-שלום, באתר הארץ, 31 בינואר 2006 נעם בן זאב, פסטיבל "קולה של המלה" בזירה הבין-תחומית, באתר הארץ, 23 במרץ 2008 ציפי שוחט, דורון תבורי מתקמבק לתיאטרון, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2008 רותי זוארץ, ‏מהפכת התיאטרון מגיעה לדימונה, באתר גלובס, 9 ביולי 2008 טל פרי, ‏מפיסטו, מאחוריך, באתר גלובס, 27 בינואר 2011 זיס – ראיון עם דורון תבורי, באתר עיר-האושר, ‏2023-05-20 דורון תבורי | אוניברסיטת ת"א, באתר www.tau.ac.il פרסי "אמן השנה" של "מעריב" יוענקו בשבוע הבא, מעריב, 8 בפברואר 1979 החלו הצגות "רומיאו ויוליה" בבאר־שבע, דבר, 7 במאי 1978 שוש אביגל, במרחק היסטורי בטוח, כותרת ראשית, 23 במאי 1984 אליקים ירון, רוויו בצל המוות, מעריב, 13 במאי 1984 שוש אביגל, רק סלט פירות - 'טרטיף' - מאת מולייר, - תיאטרון חיפה, כותרת ראשית, 10 באפריל 1985 מנחם פרי, הצגה/ יד לשדיים ועין לאל שדי, חדשות, 2 באפריל 1985 יוסי עוזרד, הצגה - שם המשחק ־ צנזורה, חדשות, 18 בדצמבר 1986 רחלה זנדבנק, תיאטרון - השקט שאחרי הסערה, כותרת ראשית, 13 בינואר 1988 יוסי עוזרד, בכורה - אין סיבה למהומה, חדשות, 11 בינואר 1988 נילי ברקן, ‏המשחק טוב, המחזה פחות, באתר גלובס, 19 במרץ 2002 עכבר העיר, אקורדיונים, באתר הארץ, 12 בפברואר 2002 תמי זילברג, ‏נפיחת אקורדיון, באתר גלובס, 24 במרץ 2002 נילי ברקן, ‏חבל שוויתרו על הפרגודים, באתר גלובס, 5 בינואר 2003 עכבר העיר, פרגודים, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002 עידוא דגן, ‏תוגת הישראליות, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2003 הארץ, אהבה קשה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2003 תמרה שרייבר, ‏כוח סוס, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2008 ביקורות: מרב יודילוביץ, על מה 13 שנה?, באתר ynet, 4 באוקטובר 2009 גיתית גינת, אלמה מאהלר קמה לתחייה, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2009 צבי גורן, אלמה – אירופה בלהבות האהבה, באתר "הבמה" נרי ליבנה, נרי ליבנה | איך אפשר באמת ליהנות מ"עג'מי" ו"אלמה", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2009 מיכאל הנדלזלץ, אלמה: הגרסה למאותגרי הליכה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009 אילה בלופולסקי, עכבר העיר, מי דואג לילד: העומס הרג את ההצגה, באתר הארץ, 22 ביולי 2010 מיכאל הנדלזלץ, "מי דואג לילד": מה יהיה גורלה של ההצגה?, באתר הארץ, 27 ביולי 2010 טל לוין, עכבר העיר, "אחים בדם": דרושה תעוזה, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2011 מיכאל הנדלזלץ, "הטייפ האחרון של קראפ": זיוף בפרט החשוב ביותר, באתר הארץ, 1 במאי 2012 רון שוורץ, ‏מתים רק פעם אחת, באתר גלובס, 11 ביולי 2013 תמר רותם, דורון תבורי ישחק בעיבוד חדש של ”הדיבוק”, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2013 רון שוורץ, ‏תיאטרון גדול מהחיים, באתר גלובס, 27 בפברואר 2014 רון שוורץ, ‏לתפארת התיאטרון הישראלי, באתר גלובס, 26 ביוני 2014 מיכאל הנדלזלץ, "נופל מחוץ לזמן" על פי גרוסמן: אין מלים נכונות, באתר הארץ, 17 ביוני 2014 רון שוורץ, ‏גשר בארץ הפלאות, באתר גלובס, 28 במאי 2015 שי הרלב, סיוט בארץ הפלאות: כשאליס מושלכת אל המציאות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2015 מיכאל הנדלזלץ, "אליס" בתיאטרון גשר - אירוע מקסים ומעורר מחשבה, באתר הארץ, 6 במאי 2015 רון שוורץ, ‏המלך הוא עירום, באתר גלובס, 5 במאי 2016 מיכאל הנדלזלץ, מי אמר שאין כאן תיאטרון פוליטי?, באתר הארץ, 18 במאי 2016 תיאטרון מעבדה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2017 נילי ברקן, ‏שלא ייתפס רק כהערה פוליטית, באתר גלובס, 26 במרץ 2001 נילי ברקן, ‏בין מי למי הקונפליקט?, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2002 מיכאל הנדלזלץ, מישהו צריך לעשות העבודה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002