laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל פרוש

ישראל (שרוליק) פרוש (נולד ב-28 בספטמבר 1980, י"ח בתשרי ה'תשמ"א) הוא פוליטיקאי חרדי־ישראלי, ששימש ראש עיריית אלעד מ־2013 עד 2024. ישראל פרוש נולד בירושלים, בן בכור מתוך 12 ילדים למאיר פרוש, יו"ר מרכז אגודת ישראל בירושלים וחבר הכנסת מטעם סיעת אגודת ישראל ביהדות התורה, ולרחל, בת נחום יואל הלפרין ונכדת יעקב הלפרין. פרוש למד בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת לוצרן בשווייץ בראשות הרב יצחק דוב קופלמן. לאחר נישואיו, שירת ביחידה לזיהוי חללים וכן ביחידת קצין העיר. לאחר מכן למד בכולל. ב-2006 הקים את עמותת "חיים לנפש" המסייעת לנוער נושר, לאסירים ולחולים סופניים. באותה שנה החל לשמש כמנכ"ל אגודת ישראל בירושלים. בשנת 2008 עבר להתגורר באלעד ונבחר לכהן כסגן ראש עיריית אלעד מטעם סיעת שלומי אמונים. בבחירות לעירית אלעד בשנת 2013 נבחר לראש עיריית אלעד. ב-22 באוקטובר 2013 נבחר פרוש כראש עיריית אלעד כמועמד שלומי אמונים ודגל התורה לאחר מערכת בחירות סוערת, שבה התמודד מול מועמד סיעת ש"ס צוריאל קריספל. בספטמבר 2015 פרסם העיתון ידיעות אחרונות תחקיר ובו טענות כלפי התנהלותם של פרוש ושל העירייה. ב-30 באוגוסט 2018 הודיעה סיעת שלומי אמונים כי פרוש יתמודד לכהונה נוספת בראשות העיר, למרות ההסכם שנערך בין סיעתו למפלגת דגל התורה בבחירות הקודמות. דגל התורה ומפלגת ש"ס ביקשו להעמיד מולו את יצחק פינדרוס, אך מועמדותו נפסלה. בבחירות שנערכו ב-30 באוקטובר ניצח פרוש את ברק צברי וזכה בקדנציה נוספת. בבחירות לעיריית אלעד שהתקיימו ב־27 בפברואר 2024 התמודד פרוש מול מועמד ש"ס יהודה בוטבול. ערב הבחירות חתם פרוש הסכם קואליציוני עם מפלגת דגל התורה ומפלגת יחד שבטי ישראל של ברק צברי שהתמודד מולו בבחירות שנערכו ב־2018. בפברואר 2024 הודיע איתמר בן גביר על תמיכתו בפרוש בבחירות. בבחירות הפסיד פרוש לבוטבול, ברוב של 55% מול 45% ובפער של כ-2,326 קולות. לאחר הבחירות התראיין וחשף שהציעו לו לפני הבחירות דיל ולעבור ולהתמודד בירושלים או בבית שמש אך בחר להישאר באלעד. מדיה וקבצים בנושא ישראל פרוש בוויקישיתוף יאיר אטינגר, מכה כפולה - החודש הקשה של אריה דרעי, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2013 מירב ארלוזורוב, משהו טוב קורה בערים החרדיות, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2016 ישראל פרוש-G40 - ארבעים הצעירים המבטיחים 2016, באתר גלובס ישי כהן ואבי רבינא, ‏מדבר על הכל: ראש העיר אלעד ישראל פרוש ב'אולפן כיכר', באתר כיכר השבת, 28 באוקטובר 2018 עדי רובינשטיין, ראש עיריית אלעד נאבק בתדמית המצורעים: "רואה מסיבות בב"ש וחיפה ואיש לא פוצה פה", באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2020 המקור עונה 19, פרק 3: השריף של אלעד, באתר חדשות 13, 12 באוקטובר 2020 יאיר אטינגר, מכה כפולה - החודש הקשה של אריה דרעי, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2013 שחר גינוסר, עיר ואב בישראל, באתר "ידיעות אחרונות", 10 בדצמבר 2015 פרוש לגפני: לאחר בירור הלכתי, ישראל פרוש יתמודד בעיר אלעד, באתר בחדרי חרדים אבי גלדוביץ', ההסכם המלא בין 'דגל' ל'שלומי אמונים' על תמיכה בפרוש | פרסום ראשון, באתר בחדרי חרדים יוסף גליק, בן גביר הודיע: תומך בישראל פרוש לראשות העיר, באתר בחדרי חרדים פנחס בן זיו, "אסור לסלוח": ישראל פרוש מדבר לראשונה על ההפסד בבחירות, באתר רדיו קול חי, ‏2024-04-11
אייגוספוטמוי

אַייגוֹסְפּוֹטָמוֹי (ביוונית: Αἰγὸς Ποταμοί, בלטינית: Aegospotami) הוא שמו הקדום של נהר קטן בכרסונסוס התראקי (גליפולי של ימינו), צפונית־מזרחית לססטוס, הנשפך אל ההלספונטוס (דרדנלים). פירוש שמו ביוונית הוא "נַהֲרֵי הַעִזִים". שמו המודרני בטורקית: צָ'נָקָלֶה בּוֹאזִי (Çanakkale Boğazı). סמוך לו שכנה עיר יוונית קטנה בעלת אותו שם, ממנה נותרו לימינו שרידים בלבד. כיום שוכן במקום כפר בשם קרקובה (Kara-kova). קסנופון כותב כי אייגוספוטמוי נמצאה מול למפסקוס (Lampsacus), מעברו השני של המצר, במקום בו רוחבו הוא סטדיון אחד (כ-600 רגל), וכי החוף במקום זה פתוח, ללא נמל. סטראבון, הגאוגרף היווני, מספר כי המרחק בין אייגוספוטמוי לססטוס הוא שמונים סטדיון וכי בימיו הייתה העיר חָרֵבָה. ב-405 לפנה"ס התחולל במימי המצר ליד אייגוספוטמוי קרב אייגוספוטמוי, קרב ימי חשוב, שהכריע את המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה. ב-467 לפנה"ס נפל לאדמה לא הרחק מאייגוספוטמוי מטאוריט גדול, אשר לדברי פליניוס הזקן היו ממדיו כגודל מטענה של עגלה וצבעו חום, ושימש ציון דרך לבני המקום. פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.) Xenophon, Hellenica. Translated by H. G. Dakyns. London and New York, Macmillan and Co., 1897. Digitized copy in: ebooks.adelaide.edu, Strabo, Geography. Edited and translated by Horace L. Jones. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press and London, William Heinemann, 1917-32. Digitized copy in: LacusCurtius. Aristotle, Meteorology. Translated by E.W. Webster. Digitized copy in: Internet Classics Archive. Pliny the Elder, The Natural History. Translated by J. Bostock and H.T. Riley. London, Taylor and Francis,1855. Digitized copy in: Perseus. Plinius, Naturalis Historia. Edited by Karl Mayhoff. Teubner Edition. (בלטינית). Digitized copy in: Perseus. E. Th. Theodossiou, P.G. Niarchos and V.N. Manimanis. "The fall of a meteorite at Aegos Potami in 467/6 BC". Journal of Astronomical History and Heritage 5(2) (2002), pp. 135-140. Digitized copy in: eprints.jcu.edu.au מדיה וקבצים בנושא אייגוספוטמוי בוויקישיתוף קסנופון, הלניקה, 2.1.21, 2.1.25; פלוטארכוס, ליסנדרוס, 9.5. סטראבו, גאוגרפיקה, ספר 7, פרגמנט 55. פליניוס, תולדות הטבע, 2.149; פלוטארכוס, ליסנדרוס, 12; אריסטו, מטאורולוגיקה, 1.7 ועוד.
מיחזור נייר

מיחזור נייר הוא תהליך בו משתמשים בנייר משומש ליצירת נייר הראוי שוב לשימוש. יצור נייר כרוך בכריתה מסיבית של עצים. עם עלית המודעות לחשיבותם של העצים במערכות אקולוגיות, התעורר הצורך בפתרון אשר ישמור על היערות, מבלי לוותר על השימוש בנייר. הפתרון העכשווי, על אף כי איננו חף מבעיות, הוא מיחזור הנייר. בעיה נוספת עליה היה צורך לתת את הדעת הייתה הפסולת המגיעה לאתרי ההטמנה, בהם היא נקברת בקרקע וגורמת נזק רב לסביבה. מיחזור הנייר והקרטונים, המהווים כעשרים וחמישה אחוזים מכלל הפסולת, מצמצם באופן ניכר את כמויות הפסולת המגיעות למטמנות. קיימות בשוק חברות פרטיות העוסקות באיסוף פסולת נייר וקרטונים לצורך מיחזורם. בנוסף למתקני האיסוף המפוזרים ברחבי הארץ, החברות הללו אוספות את הפסולת ממשרדים, בתי דפוס, מפעלים וכדומה. התכולה שנאספה בכלל היעדים משונעת באמצעות משאיות אל מפעלי המיחזור. שם היא עוברת מיון קפדני במהלכו מופרדת פסולת אחרת הדבוקה לנייר או מעורבת עמו. לאחר מכן שוטפים את הקרטונים והנייר באמצעים כימיקלים במטרה לנקות אותם מסימני הדפוס הטבועים בהם. לאחר שלבי המיון והניקוי נדחסת פסולת הנייר בתוך מכבש מיוחד והופכת לקוביות (מכונות גם "באלות") שמשקלן למעלה מחצי טון. הן עוברות בצורה כזאת למפעלי המיחזור. שם הן מוכנסות לתוך מכל גדול מלא במים ושוהות שם למשך זמן מה עד אשר כל הנייר יהפוך לסיבים. בסיומו של התהליך (הזרמת המים למכל אינה נפסקת במשך כל הזמן הזה) נוצרת עיסה המכילה מים שבתוכם אחוז קטן של סיבי נייר. אליה מוסיפים תוספות שונות ליצירת תכונות משופרות יותר וכן חומרי צבע לבן לצורך קבלת נייר בצבע הרצוי. השלב הבא בייצור הנייר הממוחזר הוא סחיטת המים מהעיסה. לצורך כך מתיזים אותה על רשת גדולה הנעה במהירות וכך נסחטים כל המים העודפים מהסיבים. לאחר ה'סחיטה' ברשת עוברים הסיבים חימום על ידי קיטור להוצאת שרידי המים והלחות שעוד נותרו. כאשר הללו מתאדים לגמרי יוצא ממכונת הייצור נייר ממוחזר חדש. בשל המורכבות והבעייתיות הכרוכות בניקוי הנייר וסילוק הפסולת העודפת רוב חומרי הגלם הנוצרים לאחר תהליך המיחזור משמשים בעיקר לשם יצירת נייר עיתונים או קרטונים וכדומה. רק מעט מסוגי הנייר האיכותיים מיוצרים מפסולת ממוחזרת. בכל פעם שהנייר עובר את תהליך המיחזור, סיבי הנייר מתפרקים, ואיכות הנייר יורדת. גורמים נוספים שמפחיתים את איכות הנייר הממוחזר הם: הדיו עמו כותבים או מדפיסים על הנייר, וציפוי מבריק מכל סוג. נייר ממוחזר מאיכות נמוכה משמש למוצרים אשר דורשים איכות נייר נמוכה יותר, או שהוא מעורבב עם נייר חדש כדי להעלות את איכותו. אחד משלבי תהליך מיחזור הנייר הוא הלבנה, ומטרתה להשיב לנייר את "הצבע" הלבן ולאפשר לו לשמש כמשטח יעיל לכתיבה ולהדפסה. תהליך ההלבנה נעשה על ידי חומרים כימיים שונים (כלור במרבית המקרים), המזהמים את האוויר והאדמה, ועלולים לגרום למחלת הסרטן. המפעל העיקרי למיחזור נייר בישראל הוא אינפיניה (לשעבר "נייר חדרה"). מפעל זה אוסף את הנייר באמצעות חברת הבת שלו, אינפיניה מיחזור (לשעבר "אמניר"). נייר תעשיית הנייר מדיה וקבצים בנושא מיחזור בוויקישיתוף מיחזור נייר, באתר "נייר מאז ועד היום" איסוף נייר ותהליך המיחזור, 1938, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים איסוף[3] פסולת נייר, בשיתוף הקרן הקיימת, 1949, גנזך המדינה סרט על ייצור נייר- יוטוב צוות האתר, איך מייצרים נייר, באתר אוריקה צוות האתר, מיחזור נייר, באתר מגזין איכות סביבה המונח "מיחזוּר" עדיין לא היה קיים ב-1949
אלף עגורי אוריגמי

אלף עגורי אוריגמי (ביפנית: 千羽鶴,‏ senbazuru) הם קבוצה של אלף עגורים מנייר מקופלים בטכניקת האוריגמי ומחוברים בעזרת חוט העובר ביניהם. אגדה יפנית עתיקה מבטיחה כי עגור יעניק משאלה למי שיקפל אלף עגורי אוריגמי. על פי גרסאות אחדות של האגדה הקיפול מעניק מזל טוב נצחי ולא רק משאלה בודדת, כדוגמת חיים ארוכים או החלמה ממחלה או פציעה, מה שהופך את הקיפולים למתנה פופולרית. ביפן העגור הוא אחד היצורים המיתיים או הקדושים, יחד עם הדרקון והצב, ומאמינים כי הוא חי במשך אלף שנים, לכן מקפלים אלף עגורים, עגור עבור כל שנה מחייו. על פי אחת המסורות של אגדה זו יש לסיים את קיפול העגורים בתוך שנה אחת והוא חייב להתבצע על ידי האדם שיממש בעזרתו משאלה. באופן מסורתי נהוג לקבל מהאבות של זוג הנישא אלף עגורי נייר כמתנת חתונה, הסמליות של המתנה היא הדרך לאחל אלף שנים של אושר ושגשוג משותף לבני הזוג. במקרים נוספים מקובל להעניק את העגורים כמתנה לתינוק שנולד במטרה לאחל לו חיים ארוכים ומזל טוב. תליית העגורים בבית נחשבת לקמע בעל עוצמה המשפר את המזל. במספר מקדשים בטוקיו והירושימה ניצבת אש תמיד כתפילה לשלום עולמי. את המקדשים פוקדים תלמידי בית ספר ומניחים שרשראות של עגורים הנחשפות לאיתני הטבע והתפוררותן משחררת את המשאלה בדומה לדגל תפילה טיבטי. הסוכנות היפנית לחקר החלל משתמשת בקיפול אלף עגורים בתוך ימים אחדים כאחד המבחנים עבור האסטרונאוטים הפוטנציאליים שלה. עשרת העגורים האחרונים שמקפל המועמד מושווים לעשרת העגורים הראשונים שקיפל, בשאיפה לאמוד כיצד הלחץ לעמוד ביעד בזמן דחוק משפיע לרעה על איכות הקיפול. קיפול העגורים הפך לסמל בעקבות הילדה סדקו ססקי שהייתה מנפגעי המתקפה האטומית על הירושימה וגיבורה לאומית ביפן שהחלה בקיפולי עגורי האוריגמי מתוך משאלה לשלום עולמי. ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. באנדרטה לזכרה בפארק השלום בהירושימה נמצא פסלה בו היא אוחזת בעגור אוריגמי. אש התמיד וקיפולי העגורים במקדש טושוגו בטוקיו האנדרטה לזכרה של סדקו ססקי בפארק השלום בהירושימה עגורים מאוריגמי מדיה וקבצים בנושא אלף עגורי אוריגמי בוויקישיתוף סיפורו של עגור השלום (באנגלית) Mary Roach, ‏The trials of the modern-day astronaut, The Telegraph, 13 September 2010 Sadako's 4,675 Days of Life, באתר הרשמי של מוזיאון השלום בהירושימה
מחנה ישראל

שכונת מחנה ישראל היא השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים (אחרי משכנות שאננים) והראשונה שהוקמה על ידי תושבי העיר העתיקה עבור עצמם, בתהליך שכונה "היציאה מן החומות". מחנה ישראל נבנתה על ידי קבוצת יהודים יוצאי צפון אפריקה (מערבים, מוגרבים), ומאוחר יותר עברו לפעול בה גם מוסדות ועד העדה המערבית בירושלים. במהלך המאה ה-19 גדלה עדת המערביים באופן משמעותי, עד כי הפכה לכ-25% מכלל אוכלוסיית היהודים הספרדיים בירושלים. גידולה המהיר של העדה הביא להפרדתה לבסוף מן הספרדים וארגונה מחדש תחת הנהגתו של הרב דוד בן שמעון (המכונה רדב"ש, או 'צוף דב"ש' על שם ספרו). הלה עלה ב-1854 לירושלים ממרוקו עם קהל תלמידים גדול, וב-1860 הגיע להסכם ("פשר") עם הנהגת כולל הספרדים, בו הוחלט בין היתר על זכות העדה המערבית לשלוח שד"רים משלה לחו"ל ולנהל את קופתה באופן נפרד מהספרדים. הסכם זה איפשר לרדב"ש ליזום באופן עצמאי את הקמתה של שכונה נפרדת לבני קהילתו מחוץ לחומה. בכספי תרומות שהגיעו מיהודי צפון אפריקה, רכש הרדב"ש בשנת 1865 חלקת אדמה ליד בריכת ממילא באזור שסבל מהצפות בעונת הגשמים. המיקום הלא-אטרקטיבי נבע משיקולים כלכליים: קופת העדה המדולדלת לא איפשרה רכישת קרקע טובה יותר בקרבת ירושלים. בלב השכונה הוקם בית כנסת שנקרא "צוף דב"ש" על שם ספרו של הרדב"ש. בית כנסת זה היווה המשך לבית כנסת בעל שם זהה ברחוב מעלה חלדייה בגבול הרובע היהודי והרובע המוסלמי בירושלים. מספר היושבים בשכונה היה מועט (כ-30 בתי אב בסוף המאה ה-19) והיא נבנתה לאט בגלל מצבה הכלכלי הרעוע של העדה. השכונה נבנתה סביב חצר מרכזית ובה בור מים. בשכונה היו, כנראה, שערים שננעלו בלילות. משבר חברתי בקהילה לאחר מות הרב ומאבקים על ירושה פגעו בשכונה. היא נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש גם במאה ה-20. המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה המפעל (מרכז אמנות) השוכן בבית סראפים-לורנצו בית מקום לשירה ובית הספר הגבוה לאמנויות המילה בית המערבים יעקב ברנאי, העדה המערבית בירושלים 1918-1830, עבודה לתואר מוסמך, תשל"א, האוניברסיטה העברית ירושלים יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, כרך ב, תשל"ט, יד יצחק בן-צבי, ירושלים עוזיאל חזן, "שכונת מחנה ישראל, השכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים שהוקמה ביוזמת יחידים", הוצאת המרכז העולמי למורשת יהודי צפון אפריקה, תשס"א - 2001 עוזיאל חזן, זה לא אותו הבית, רומן תיעודי היסטורי, הוצאת ביתן, 2003 מדיה וקבצים בנושא מחנה ישראל בוויקישיתוף המערבים - ראשוני הירושלמים בבניית שכונה מחוץ לחומה, רות קרק, כתב עת "פעמים" מחנה ישראל - שכונה חלוצית (הקישור אינו פעיל), רות קרק, טבע וארץ, מאי 1987 מחנה ישראל - שכונת המוגרבים(הקישור אינו פעיל), איציק שוויקי, באתר המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות רגע לפני הסוף • השכונות שמחוץ לחומה • סיור שני, אתר בחדרי חרדים ניר חסון, חלקת אלוהים קטנה, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011 מחנה ישראל (ירושלים, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמליה דואק

עמליה דוּאֶק (נולדה ב-17 במאי 1990) היא עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית. משמשת כתבת לענייני כלכלה ומגישת "מהדורת היום" בחברת החדשות. מגישה מחליפה בחדשות סוף השבוע של חדשות 12. דואק נולדה בישראל. אמה היא העיתונאית נחמה דואק ואביה הוא אלוף (במיל') יוסי בן-חנן. החלה את דרכה העיתונאית בילדותה, כאשר בשנת 2002 הגישה את מהדורת החדשות "חמש וחצי" בערוץ הילדים לצדו של ירון לונדון, בעריכת מיקי רוזנטל ועבדה במעריב לנוער ככתבת אורחת. ב-2003 הגישה פינה בתוכנית "שישי בגאון" ששודרה בערוץ הראשון. דואק שירתה בגלי צה"ל בשנים 2008–2011, ומילאה בתחנה מספר תפקידים, בהם כתבת לענייני תקשורת, תחבורה, תעופה, תיירות ותחום המשפט. בנוסף, הגישה בגלי צה"ל מהדורות חדשות ופינות כלכלה בתוכניות שונות בתחנה ושימשה גם כעורכת משנה של יומני חדשות בגלי צה"ל. בשנת 2011 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתבת בתוכנית הצרכנות "תוכנית חיסכון", ובשנת 2012 מונתה לכתבת לענייני תחבורה של חברת החדשות. בשנת 2013 מונתה לכתבת הכלכלית של חדשות 2. בשנת 2016 נבחרה על ידי המגזין "פורבס ישראל" לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל, ועוד קודם לכן הוגדרה על ידי המגזין כאחת מ-30 הצעירים המשפיעים בישראל. בקיץ 2017 הנחתה לסירוגין את "הבוקר של קשת" בערוץ 2 של קשת, לצד יואב לימור. משנת 2017 הגישה את התוכנית "לילה טוב ישראל" לסיכום חדשות היום. כיום היא מגישה מחליפה בחמש עם רפי רשף, שש עם ובחדשות סוף השבוע. החל ממלחמת חרבות ברזל משמשת כמגישת "מהדורת היום" לצידו של עופר חדד מדי יום. דואק היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות במשפטים (LL.B) ובוגרת תואר שני במנהל עסקים במסלול למנהלים, גם הוא באוניברסיטת תל אביב. דואק נשואה לאיש העסקים משה גליקסמן. הזוג הורים לשני בנים. מדיה וקבצים בנושא עמליה דואק בוויקישיתוף עמליה דואק, ברשת החברתית פייסבוק עמליה דואק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמליה דואק, ברשת החברתית אינסטגרם עמליה דואק, ברשת החברתית LinkedIn עמליה דואק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דליה בן ארי, "מקצוע העיתונות הוא מקצוע בודד, סוליסטי ותחרותי" – עמליה דואק מספרת מה למדה על החיים, באתר את, 12 באפריל 2018 נעמה כהן, ‏עמליה דואק: "אני לא חילונית", באתר כיפה, 20 באוגוסט 2019 אריאל שנבל, ‏"הכוח שלי הוא דווקא בכך שאיני תופסת צד", בעיתון מקור ראשון, 10 במאי 2020 רוני קורן-דינר, אברי גלעד ינחה את "חמש וחצי" בערוץ הילדים, באתר TheMarker‏, 19 במאי 2003 דוד אברהם, חצי נחמה: עמליה דואק מצטרפת ל"תוכנית חיסכון", באתר nana10‏, 1 באוגוסט 2011 דוד אברהם‏, עמליה דואק תשמש ככתבת התחבורה של חדשות 2, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2012 הנשים המשפיעות 2016: 25. עמליה דואק ויונה לייבזון, באתר פורבס ישראל, 31 ביולי 2016 30Under30: עמליה דואק, באתר פורבס ישראל, 29 בפברואר 2016
מטריצת בלוקים אלכסונית

מטריצת בלוקים אלכסונית היא מטריצה אשר על האלכסון שלה מוצבים "בלוקים" שהם גם מטריצות (מסדר נמוך יותר), וכל שאר ערכי המטריצה הם אפסים. דוגמה לכך היא צורת ז'ורדן או הצורה הרציונלית קנונית. להלן דוגמה של מטריצה 4 על 4, שבנויה משני בלוקים 2 על 2 באלכסון: דרך נוספת לכתוב מטריצת בלוקים אלכסונית היא באמצעות סכום ישר של מטריצות הריבועיות: A 1 ⊕ . . . ⊕ A k {\displaystyle {A}_{1}\oplus ...\oplus {A}_{k}} . פירוש הסימון הוא שמציבים את המטריצות A 1 , . . . , A n {\displaystyle A_{1},...,A_{n}} באלכסון של מטריצה אלכסונית בלוקים (לפי הסדר). כך למשל, בדוגמה לעיל ניתן לכתוב בקיצור A ⊕ B {\displaystyle A\oplus B} . חלק מן הפעולות הטבעיות על מטריצות ניתן לבצע בכל בלוק בנפרד. עקבה (מאנגלית - Trace): t r ( A 1 ⊕ . . . ⊕ A k ) = t r ( A 1 ) + . . . + t r ( A k ) {\displaystyle tr({A}_{1}\oplus ...\oplus {A}_{k})=tr({A}_{1})+...+tr({A}_{k})} . דטרמיננטה: d e t ( A 1 ⊕ . . . ⊕ A k ) = d e t ( A 1 ) ⋅ . . . ⋅ d e t ( A k ) {\displaystyle det({A}_{1}\oplus ...\oplus {A}_{k})=det({A}_{1})\cdot ...\cdot det({A}_{k})} . מטריצה הופכית - ( A 1 ⊕ . . . ⊕ A k ) − 1 = A 1 − 1 ⊕ . . . ⊕ A k − 1 {\displaystyle {({A}_{1}\oplus ...\oplus {A}_{k})}^{-1}={{A}_{1}}^{-1}\oplus ...\oplus {{A}_{k}}^{-1}} . נוסחאות אלו עוזרות בחישובים מסוימים, כמו חישוב הפולינום האופייני של מטריצה - מכפלת הפולינום האופייניים של המטריצות באלכסון; והפולינום המינימלי - הכפולה המשותפת המינימלית של הפולינומים המינימליים בבלוקים. מטריצת בלוקים
מו סיזלאק

מו סיזלאק (באנגלית: Moe Szyslak) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון". מו הוא הברמן והבעלים של "הטברנה של מו", בר המשקאות של ספרינגפילד. מו הוא אדם אלים בעל אישיות מעורפלת, עבר פלילי ונטיות אובדניות (כולל ניסיונות התאבדות רבים). מו הוא אדם הגר לבדו ברחוב אגוז 87, החש כי הקרובים אליו ביותר הם לקוחות הבר אותו הוא מנהל. הוא יתום, ואת זעמו על יתמותו הוציא כחבר בכנופיית "הפרחחים הקטנים" עד שגורש ממנה בעקבות הרג אחד מחברי הכנופיה. היתמות שלו כמעט ולא מוזכרת בסדרה. יש לו תואר בהצטיינות בברמנות מאוניברסיטת סוויגמור. אופיו של מו אובדני והוא אף ניסה להתאבד מספר פעמים. מוצגות התפרצויות זעם רבות שלו, אלימות מצידו, התנהגות כפייתית, מרמור וחמדנות. הוא חוטא אף בהתנהגויות פליליות: הטרדה מינית של נשים, מסחר בפנדות וחיות בסכנת הכחדה, הימור בתחרויות איגרוף ועוד. בנוסף, בבר שלו הוא איפשר קיום אירועי רולטה רוסית ומסתיר מהגר הולנדי לא-חוקי. תחת המעטפת האלימה מסתיר מו לב זהב, שנגלה מעט בעקבות העצות שהוא נותן ללקוחותיו הנאמנים בבר. יש לו חתול ששמו "מר פיק", אליו הוא קרוב מאוד. מו הציל מספר פעמים את חייה של מגי סימפסון והתגלה כשמרטף מוצלח עבורה. הוא עוסק גם בפעולות צדקה בדרום אמריקה ובאפריקה, כאשר הוא מספק ציוד רפואי לנפגעי שיטפונות ושריפות. מו מקריא ספרים לילדים חולים בבית החולים לילדים בספרינגפילד. למו ידע רב במכונאות רכב ובמחול. באחד הפרקים בעונה ה-11, לאחר ניתוח פלסטי ששינה את פניו, הפך לזמר אופרת סבון והחל לצאת עם נשים אך חזר למצבו הרגיל לבסוף. למו היו מספר מערכות יחסים קצרות, שנגמרו בעקבות פניו ה"מכוערות". במספר הזדמנויות הוא חמד אף את מארג'. הבר של מו מתואר בדרך כלל כמקום מדכא, חשוך ומלוכלך. לקוחותיו הקבועים היחידים הם הומר סימפסון, קארל קרלסון, לני לאונרד, בארני גאמבל ושניים נוספים. המשטרה מסרה למו כי 91% מסך כל תאונות הדרכים בעיר ספרינגפילד נגרמות על ידי ששת לקוחותיו אלה. מפעם לפעם ניסה מו לשנות את הבר שלו ולהפוך אותו ליותר אטרקטיבי עבור לקוחות חדשים, אך כל הניסיונות הללו נכשלו והסתיימו בחזרתו של הבר למצבו הקודם: למשל, בעונה 6 מו ניסה להפוך את הבר למסעדה משפחתית בשם "שק האוכל המשפחתי של הדוד מו" אך לא הצליח לעמוד לאורך זמן בהתנהגות החייכנית והסובלנית שנאלץ לגלות בפני הילדים שנכנסו למסעדה, ובעונות 2–3 החל למכור משקה הנקרא "מו הבוער", שאת המתכון לו גנב מהומר, שבעצמו כינה אותו "הומר הבוער". הבר עבר כתובות שונות במהלך הסדרה (בעונה תשיעית הבר בדרך התעשייתית נשרף כליל). בסרט נראה שהוא צמוד ל"כנסייה הראשונה". את מו מדבב האנק עזריה, והוא גם הדמות הראשונה בתוכנית שדובבה על ידו. במהלך האודישן לקולו של מו, ביצע עזריה קול של "סוחר סמים מהמערב הפרוע", יוצרי התוכנית חשבו שזהו הקול המתאים לדמות. עזריה נודע לא רק כמדבבו של מו, אלא גם ככותב שלו. ב-2001 ו-2003 זכה האנק עזריה בפרס אמי על הדיבוב שלו למו ועוד מספר דמויות. מדיה וקבצים בנושא מו סיזלאק בוויקישיתוף מו סיזלאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מו סיזלאק, בארכיון משפחת סימפסון (ארכיון) (באנגלית) פרק 313 (EABF17 #),‏ "Moe Baby Blues", באתר "WikiSimpsons" (באנגלית)
אישור (כרטיס חיוב)

אישור או (באנגלית: Authorization) או אישור ותפיסת מסגרת (Authorization hold) הוא שלב מקובל בפעולת קניה בכרטיס חיוב המונפקים על ידי חברות אשראי ובנקים, המתקיים הן בכרטיסי חיוב מיידי (Debit card) והן בכרטיסי אשראי (Credit Cards) רבים בעולם. תהליך האישור קורה לרוב לאחר אימות זהות מחזיק הכרטיס. (Authentication) התהליך כולל פניה וקבלת אישור ממנפיק הכרטיס כי בעל הכרטיס רשאי לבצע את העסקה מחד, והבטחה מצד המנפיק שיכבד את החיוב של בית העסק מאידך. (למשל, ניתן לבחון האם מסגרת האשראי של הלקוח או הכרטיס מגבילות קניה זו והגבלות אחרות אשר ימנעו את התשלום אשר ימנעו את העסקה) לעיתים מבוצעת פעולה זו יחד עם פעולת הלכידה אשר מבצעת את חיוב כרטיס האשראי בפועל (בכרטיס חיוב מיידי זה יקרה באותה העת, ובכרטיס אשראי ירד ממסגרת הכרטיס ויחויב רק במועד החיוב הקרוב), אך לעיתים הפרדה בין שתי הפעולות רצויה. (ובעל העסק ירצה להחזיק את הכסף עד שבמועד מאוחר יותר ייקבע האם העסקה תושלם או לא, ובמידת הצורך לשחרר אותו) אורך תקופת ההחזקה עשוי להשתנות בין חברת אשראי אחת לאחרת, ובין בנק מנפיק אחד למשנהו. בדרך כלל נהוג כי כרטיס חיוב מיידי יקבל תקופת החזקה של עד 5 ימים, ואילו כרטיס אשראי עד 30 יום[דרוש מקור]. במקרים מסוימים, בהם בעל עסק רוצה לוודא כי בעל הכרטיס מאושר לבצע רכישה בסכום מסוים, נהוג לבצע את פעולת האישור עוד בטרם סכום החיוב כולו ידוע. למשל בבתי מלון ניתן לאשר את כרטיס האשראי בטרם סכום החיוב ידוע (היות שהחיוב עלול לכלול הוצאות לא ידועות מראש כדוגמת שירותי מיני-בר או VOD) וכך לצמצם את הסיכון שהאורח שאינו יכול לשלם על עלות החדר. בעת סיכום החשבון בפועל, ההחזקה על החיוב המקורי מבוטלת, הכרטיס מאושר בשנית והסכום המדויק נלכד על ידי המלון.
נורברט ביסקי

נורברט ביסקי (גרמנית: Norbert Bisky; נולד ב-10 באוקטובר 1970) הוא צייר גרמני המתגורר בברלין. ידוע בעיקר בזכות ציורי הפרסקו שלו המתארים נערים. ביסקי נולד בלייפציג שבגרמניה המזרחית. כבנו של הפוליטיקאי הקומוניסט לותאר ביסקי, מראשי מפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי ו"די לינקה", ביסקי גדל בבית שבו הקומוניזם תפס מקום של דת. בשנים 1994–1995 למד באקדמיית הקיץ של זלצבורג בכיתתו של ג'ים דיין, ובשנים 1994–1999 – בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין, שם היה סטודנט לתואר שני של גאורג בזליץ (אנ'). עבודתו הושפעה רבות מהריאליזם סוציאליסטי שזו הייתה האומנות הרשמית של גרמניה המזרחית. אך עבודתו השתנתה והיא מציגה נושאים כמו: אסונות, מחלות ועריפת ראשים. בו בעת ממשיך ביסקי לשמר את קווי הציור המציאותיים שלו שהם סימן ההיכר שלו. הדמויות שלו לרוב נופלות, מרחפות, רועדות ללא צירי כבידה. ההמולה הסובבת את הדמויות בציוריו של ביסקי מוקפת ברמיזות לאידאולוגיה הנוצרית, תולדות האמנות, התרבות הגאה, פורנוגרפיה וחזיונות אפוקליפטיים. ביסקי מעביר רושם של אי-יציבות על בד הציור שמדגיש באופן שונה את הלך תקופתו. במהלך הקריירה שלו הראה ביסקי התעניינות בישראל, והשתתף בשתי תערוכות בארץ: "נורברט ביסקי: ציורים", מוזיאון חיפה לאמנות (24 בינואר – 20 ביוני 2009). "אני ברלינאי", מוזיאון תל אביב לאמנות (21 בינואר – 24 במרץ 2012). אתר האינטרנט הרשמי של נורברט ביסקי נורברט ביסקי, באתר Discogs (באנגלית) נורברט ביסקי: ציורים, מוזיאון חיפה לאמנות. אני ברלינאי, מוזיאון תל אביב לאמנות.