laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שביל חיפה

שביל חיפה הוא טרק עירוני מעגלי באורך של 70 ק"מ בתחומי העיר חיפה, אשר נחנך בסוף שנת 2011. הקמת שביל חיפה היא תוצר של יוזמה אזרחית שהחלה בשנת 2010, והושפעה, בין היתר, מהצלחתו של שביל ישראל. השביל תוכנן על ידי גיא שחר, גאוגרף וסטודנט לאדריכלות, והוא מתבסס על הנוף המגוון של העיר ועל בדיקה שהעלתה כי ניתן ליצור מסלול באורך משמעותי של עשרות קילומטרים בתחומי העיר. המארגנים מקווים שחנוכת השביל תסייע לפיתוח התיירות בעיר. בשלב הנוכחי, השביל אינו כולל את חלקיה המזרחיים של העיר (משמע, פארק הקישון וקריית חיים), המנותקים מיתר חלקי העיר על ידי אזורי תעשייה ומתקני נמל חיפה. השביל מעגלי ומחולק ל-21 מקטעים: העיר התחתית הדר הכרמל הדר עליון ורמת הדר מזרח אחוזה ורוממה הישנה נחלי מזרח הכרמל: רמז וזיו נוה שאנן קמפוס הטכניון רמות רמז ורמת אלון קמפוס אוניברסיטת חיפה ציר רכס הכרמל נחל אחוזה ומרכז שכונת אחוזה שמבור וכרמליה נחל שיח כבאביר ומרכז הכרמל גן האם ונחל לוטם פארק הכט ושמורת שקמונה בת גלים סטלה מאריס צפון מזרח רכס הכרמל במורד המדרגות אל ואדי ניסנאס המושבה הגרמנית אתר האינטרנט הרשמי של שביל חיפה אודות השביל גיא שחר, שביל חיפה: טיול של 70 ק"מ בין טבע ועיר, באתר ynet, 29 במרץ 2013
חומצה מצומדת

בכימיה, חומצה מצומדת, במסגרת תאוריית ברונסטד-לאורי לחומצות ובסיסים, נוצרת כאשר בסיס מקבל פרוטון (+H) - במילים אחרות, בסיס עם יון מימן נוסף. בסיס מצומד נוצר על ידי הסרת פרוטון מחומצה - הבסיס המצומד של חומצה הוא אותה חומצה, כאשר מוסר ממנה פרוטון. בתגובת חומצה-בסיס, חומצה ובסיס מגיבים ליצירת בסיס מצומד וחומצה מצומדת: חומצה + בסיס בסיס מצומד + חומצה מצומדת החומצה המצומדת של בסיס נוצרת כאשר אותו בסיס מקבל פרוטון. לדוגמה, התגובה הבאה: NH3(g) + H2O(l) NH+4(aq) + OH−(aq) יון האמוניום (NH+4) הוא החומצה המצומדת לאמוניה (NH3), כי התווסף לה פרוטון נוסף. יון ההידרוקסיד (OH−) הוא הבסיס המצומד לחומצה, במקרה זה מים (H2O), כי מולקולת המים מאבדת יון מימן אחד, ליצירת OH−. קבוע החומצה (קבוע שיווי המשקל של התגובה HA + H 2 O ↽ − − ⇀ A − + H 3 O + {\displaystyle {\ce {HA +H_2O <=> A^- +H_3O^+}}} )   K a = [ H 3 O + ] [ A − ] [ H A ] {\displaystyle \ K_{a}={\frac {[H_{3}O^{+}][A^{-}]}{[HA]}}} קבוע הבסיס Kb (קבוע שיווי המשקל של תגובת הבסיס המצומד -A עם מים A − + H 2 O ↽ − − ⇀ HA + OH − {\displaystyle {\ce {A^- +H_2O <=> HA + OH^-}}} )   K b = [ O H − ] [ H A ] [ A − ] {\displaystyle \ K_{b}={\frac {[OH^{-}][HA]}{[A^{-}]}}} כפל שני הקבועים הוא לכן K a ⋅ K b = K w {\displaystyle {\ce {K_a*K_b=K_w}}} כאשר Kw הוא קבוע הדיסוציאציה של המים השווה ל 10-14 בטמפרטורת החדר. "conjugate acid–base pair". IUPAC. נבדק ב-2013-03-31.
אלפי אלן

אלפי אוון אלן (באנגלית: Alfie Evan Allen; נולד ב-12 בספטמבר 1986) הוא שחקן אנגלי. מוכר בעיקר בשל גילום תיאון גרייג'וי בסדרה "משחקי הכס", עליו היה מועמד לפרס אמי בשנת 2019. אלן נולד ברובע האמרסמית', לונדון שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית-אנגלית. אביו הוא הזמר והשחקן קית' אלן ואימו היא אליסון אוון, מפיקת סרטים. הוא אחיה הקטן של הזמרת לילי אלן. השיר "אלפי" מאלבומה הראשון נכתב עליו. אלן למד בקולג' סיינט ג'ון בפורטסמות' ובקולג' לאומנויות בהמפסטד. הופעתו הראשונה של אלן הייתה במופע הקומי בערוץ 4, "You Are Here", שנכתב על ידי מאט לוקאס ודייוויד ואליאמס. באותה שנה הופיע עם אחותו לילי בסרט "אליזבת", שהופק על ידי אמם. עבודותיו הראשונות כוללות את הסרט "הסוכן קודי באנקס 2: היעד לונדון", שבוים על ידי דודו, קווין אלן, והסרט "כפרה". ב-31 בינואר 2008 החליף את דניאל רדקליף במחזה "סוס" (Equus) בסיבוב הופעות ארצי. באפריל 2009 הופיע בקליפ של להקת מאדנס, "Dust Devil". להכרה בינלאומית זכה כאשר לוהק כתיאון גרייג'וי בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. במקביל, הופיע בסרט "Confine" ב-2012 ובשנת 2013 בסרט "Plastic". בשנת 2018 שיחק בסרט "הטורף", מדע בדיוני-אימה, אשר מהווה הרביעי מסדרת הסרטים של "הטורף". מדיה וקבצים בנושא אלפי אלן בוויקישיתוף אלפי אלן, ברשת החברתית אינסטגרם אלפי אלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלפי אלן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אלפי אלן, באתר AllMovie (באנגלית) אלפי אלן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלפי אלן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Scott Plagenoef, Lily Allen, pitchfork.com, November 6, 2006
אגם הצער

אגם הצער או ימת הצער או ים הצער (בלטינית: Lacus Doloris) הוא ימה ירחית קטנה באזור ארץ השלגים של הירח. אין מדובר בימה המכילה מים, אלא בעמק שטוח המכוסה שכבה של בזלת. העמק ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 17.1° צפון, 9.0° מזרח. קוטרו של אגם הצער כ-110 ק"מ. מדיה וקבצים בנושא אגם הצער בוויקישיתוף נתוני אגם הצער באתר USGS
שעיר (סוג)

שעיר (שם מדעי: Otus) הוא סוג של דורס לילה קטן ממשפחת הינשופיים. בסוג 55 מינים: Otus alfredi Otus alius Otus angelinae Otus bakkamoena Otus balli Otus beccarii Otus brookii שעיר משורטט (Otus brucei) Otus capnodes Otus cnephaeus Otus collari שעיר קפריסאי (Otus cyprius) Otus elegans Otus enganensis Otus everetti Otus fuliginosus Otus gurneyi Otus hartlaubi Otus icterorhynchus שעיר סיישל (Otus insularis) Otus ireneae Otus jolandae Otus kalidupae Otus lempiji Otus lettia Otus longicornis Otus madagascariensis Otus magicus Otus manadensis Otus mantananensis Otus mayottensis Otus megalotis Otus mendeni Otus mentawi Otus mindorensis Otus mirus Otus moheliensis Otus nigrorum שעיר ערבי (Otus pamelae) Otus pauliani Otus rufescens Otus rutilus Otus pembaunsis Otus sagittatus שעיר מצוי (Otus scops) Otus semitorques Otus senegalensis Otus siaoensis Otus silvicola Otus socotranus Otus spilocephalus Otus sulaensis שעיר סוניה (Otus sunia) Otus tempestatis Otus thilohoffmanni Otus umbra Otus jolandae Otus rutilus Otus manadensis זוג מהמין Otus lettia מדיה וקבצים בנושא שעיר בוויקישיתוף שעיר, באתר ITIS (באנגלית) שעיר, באתר NCBI (באנגלית) שעיר, באתר GBIF (באנגלית) שעיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Battlefield: Bad Company 2

Battlefield: Bad Company 2 הוא משחק וידאו מסוגת פעולה מגוף ראשון שפותח על ידי חברת EA Digital Illusions CE והופץ על ידי Electronic Arts וסטים. המשחק הוא החמישה עשר בסדרת Battlefield. המשחק יצא לפלטפורמות ה-Microsoft Windows, ה-iOS, ה-PlayStation 3 וה-Xbox 360. Battlefield: Bad Company 2 הוא משחק יריות בגוף ראשון. האפשרות המיוחדת במשחק זה היא שלשחקן יש אפשרות לשלוט בכלי רכב מסוימים כולל טרקטורונים, נגמ"שים, טנקים, מסוקים ועוד. כשהולכים ברגל ללא שום כלי רכב, השחקן מקבל גישה לרובי סער, תת-מקלעים, מכונות ירייה, אקדחים ועוד. לשחקנים גם יש אפשרות להתכופף, לקפוץ וריצת ספרינט. השחקן יכול לשאת נשק עיקרי ונשק משני שזה בדרך כלל האקדח, כמו כן השחקן סוחב גם רימונים וציוד נוסף. השחקנים יכולים לירות בנשק ללא כוונת, עם כוונת הברזל (תלוי בנשק) או עם הכוונת הטלסקופית (תלוי בנשק), אך הכוונת תספר דיוק יותר טוב בזמן הירי. המשחק Battlefield: Bad Company 2 מראה הריסה כבדה, לדוגמה: חלקים גדולים של רוב הבניינים יכולים להיהרס על ידי חומרי נפץ, גדרות יכולות להישבר בעקבות הכדורים שעוברים דרכם, עם המנוע הפיזיקלי של המשחק, המשחק מדמה את המציאות ברמה גבוהה. במשחק הזה, הפעם יש דמות חדשה שאיתה השחקן יכול לנצל את המצב הבריאותי שלו ולהעלות אותו, מה שלא היה במשחקים הקודמים. הדמות הזאת היא החובש (Medic), עכשיו השחקנים יוכלו לקבל בריאות במהירות במקום לחזור למצב הרגיל במשחקים הקודמים. במשחקים הקודמים אם שחקן היה נמצא הוא היה חייב לקחת מחסה מאחורי מקום כלשהו ולחכות שהחיים שלו יעלו חזרה. המשחק הוכרז לראשונה בפברואר 2009. גרסת בטא של PS3 החלה ב-19 בנובמבר ואילו גרסת הבטא ל-PC נדחתה עד פברואר 2010 בגלל הקושי בסוגי ה-PC (מערכות ההפעלה). הבטא של ה־PS3 השתתפה במפה "Arica Harbor", בעוד שהבטא של ה-PC, הדמו של ה-Xbox 360 והדמו של ה-PS3 השתתפו במפה "Port Valdez". ב-19 באוקטובר 2009, מפתחי המשחק EA Digital Illusions CE פרסמו הודעה בטוויטר שקובעת שהמשחק יקדיש תמיכה בכל שרת שקיים. זה היה בתגובה להודעתה של Infinity Ward ב-17 באוקטובר ש-Call of Duty: Modern Warfare 2 לא יתמוך בכל שרת ייעודי לשחקנים. המשחק שוחרר עם ביקורות טובות, באתר Metacritic המשחק קיבל ציון של 87% אחוז למחשב, וציון של 88% לקונסולות. Battlefield: Bad Company 2: Vietnam היא חבילת הרחבה למשחק Battlefield: Bad Company 2, שמתרחשת בתקופת מלחמת וייטנאם. החבילה שוחררה בתאריך ה-18 בדצמבר 2010 עבור Microsoft Windows דרך חנויות שמוכרות את דיסק המשחק ודרך סטים וב-21 בדצמבר 2010 המשחק יצא ל-Xbox 360 ול-PlayStation 3. ההרחבה זכתה לביקורות חיוביות מאתרים שונים וממשתמשים שונים. חבילת ההרחבה כוללת חמש מפות חדשות, שישה כלי רכב חדשים ו-15 כלי נשק חדשים. Battlefield 2 Counter-Strike: Global Offensive Call of Duty 4 אתר האינטרנט הרשמי של Battlefield: Bad Company 2 (באנגלית) ביקורת משחק: Battlefield Bad Company 2, אתר משחקים ויגיימס (בעברית) נועה דוד, Battlefield: Bad Company 2, באתר nana10‏, 22 במרץ 2010 Battlefield: Bad Company 2, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Battlefield: Bad Company 2, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ארנה חימקי

ארנה חימקי (ברוסית: Аре́на Хи́мки) הוא אצטדיון כדורגל בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה, רוסיה. האצטדיון מכיל 18,636 מקומות ישיבה, והוא נפתח בשנת 2008 כדי לשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל חימקי. לאחר שבשנת 2009 נשרה חימקי מליגת העל הרוסית ועברה לשחק באצטדיון רודינה, החלה קבוצת דינמו מוסקבה לקיים את משחקיה בארנה חימקי. דינמו מוסקבה וצסק"א מוסקבה העתיקו באופן זמני את משחקיהן לארנה חימקי עד להשלמת בנייתם של האצטדיונים החדשים שלהן (אצטדיון דינמו נסגר לשיפוצים בנובמבר 2008 ובמקומו נבנה VTB ארנה שנחנך ב-2019, ואילו אצטדיון צסק"א מוסקבה נחנך ב-2016). ב-31 במאי 2009 אירח האצטדיון את משחק הגמר של הגביע הרוסי בין צסק"א מוסקבה לרובין קאזאן שהסתיים בתוצאה 1–0 לטובת צסק"א. ב-5 באוגוסט 2009 נערך באצטדיון משחק במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות בין דינמו מוסקבה לבין סלטיק, שהסתיים בהפסד דינמו 0–2. ב-15 באוקטובר 2011 הפך הארנה חימקי לאצטדיון הראשון ברוסיה המשדר משחק כדורגל בפורמט תלת מימד. ב-8 בספטמבר 2014, במסגרת מוקדמות יורו 2016, אירחה רוסיה את ליכטנשטיין בארנה והביסה אותה בתוצאה 4–0. בעונת 2019/2020 חימקי חזרה לארח באצטדיון את משחקי הבית שלה אחרי שדינמו חנכה את אצטדיונה החדש, VTB ארנה. מדיה וקבצים בנושא ארנה חימקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארנה חימקי (ברוסית ובאנגלית) אצטדיונים, באתר מועדון הכדורגל חימקי (באנגלית) חימקי ארנה קמה למעשה במקום שבו עמד לפניכן אצטדיון "נובטור" שנבנה בשנים 1965–1970. המשחק האחרון באצטדיון דינמו נערך לעיני 24,000 צופים ב-22 בנובמבר 2008 בין דינמו מוסקבה לטום טומסק, שהסתיים בניצחון דינמו 2–0, ראו: היסטוריה של האצטדיון "דינמו" (1928–2008), באתר דינמו מוסקבה (ברוסית).
קרל בן אילסון

קרל בנג'מין "בן" אילסון (באנגלית: Carl Benjamin "Ben" Eielson; ‏20 ביולי 1897 - 9 בנובמבר 1929) היה טייס ומגלה ארצות אמריקאי. אילסון נולד בהאטון, דקוטה הצפונית, להורים שהיגרו לארצות הברית מנורווגיה. למד באוניברסיטת דקוטה הצפונית ואוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ב-1917 ניצל את כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה והתנדב ל"שירות האוויר הצבאי", בהמשך עבר אימוני טיסה בכנף שהוקמה עבור חיל הקשר האמריקאי. עם תום המלחמה שוחרר אך היה נחוש להמשיך בקריירה של טיס. אילסון עבר לוושינגטון די. סי. ולמד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, כאשר פגש בשליח אלסקה (שלא הייתה עוד מדינה) לקונגרס, דניאל סתרלנד, שהזמינו לאלסקה. ב-1923 הפעיל לראשונה טיסות מסחריות באלסקה למטרות מסחר ותיירות כמו גם להטסת רופאים, חילוץ כורים והובלת ציוד ואספקה למחנות מרוחקים. ב-1924 החל להפעיל שירות דואר אוויר באלסקה בין פיירבנקס למקגרת במטוס דה הבילנד Airco DH.4, הטיסה ארכה ארבע שעות, בעוד המסלול החליפי, באמצעות מזחלת רתומה לכלבים, נמשכה 20 יום. ב-1926 ערך טיסת דואר מאלסקה לג'קסונוויל, פלורידה. ב-1927 יצא, יחד עם החוקר האוסטרלי יוברט וילקינס, למשטחי הקרח של צפון אלסקה. במסגרת מסע זה נחת מטוסם על הקרח, בנחיתה הראשונה של מטוס על קרח. ב-15 באפריל 1928, שנה לאחר טיסתו של צ'ארלס לינדברג, ערכו וילקינס ואילסון טיסה טרנס-אטלנטית חוצת-קוטב מפוינט בארו שצפון אלסקה לשפיצברגן שבצפון נורווגיה, עם נחיתת ביניים באי אלסמיר. הטיסה לאורך 3,540 ק"מ ארכה 20 שעות. בקיץ האנטארקטי של 1928–1929 יצא עם וילקינס לטיסות בשמי אנטארקטיקה, במסגרת זו גילו השניים איים שלא נודעו קודם לכן. עם שובו התבקש אילסון לייסד את חברת התעופה של אלסקה, אולם הוא נהרג לפני שעלה בידו להשלים את המשימה. הוא נהרג ב-9 בנובמבר 1929 בהתרסקות מטוסו בסיביר, במהלך ניסיונות לחלץ את צוות הספינה "נאנוק" שנלכדה בקרח. על שמו של אילסון נקראו ספינת ליברטי SS Carl B. Eielson, בסיס חיל האוויר האמריקאי Eielson Air Force Base באלסקה, בניין בקמפוס אוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס, בית הספר היסודי בבסיס חיל האוויר גרנד פורקס בדקוטה הצפונית ובית ספר תיכון בפארגו. לאחר מותו זכה במספר פרסים בדקוטה הצפונית ואלסקה. ב-1985 נכלל בהיכל התהילה הלאומי לתעופה של המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית ליד דייטון, אוהיו. מדיה וקבצים בנושא קרל בן אילסון בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר היכל התהילה הלאומי לתעופה קרל בן אילסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוזיאון אילסון בהאטון תמונות בן אילסון בארכיון המצולם של אוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס קרל בן אילסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תמונת ביתו
לוקרו

הלוקרו (בספרדית locro - מקצ'ואה ruqru או lukru) הוא נזיד או מרק על בסיס דלעת, שעועית ותירס שמקובל לאורך רכס הרי האנדים מארגנטינה ועד לדרום קולומביה; דרך בוליביה, פרו ואקוודור. מקורו של התבשיל פרהיסטורי - עוד קודם לאימפריית האינקה שימש את העמים והשבטים באזור שתזונתם התבססה על תירס, קטניות ותפוחי אדמה. בארגנטינה, תצרוכתו התפשטה מהאזור הצפון-מערבי וקוז'ו ליתר המדינה. במקומות מסוימים הוא מקובל עם אפונה, יוקה, בשר בקר, בשר חזיר ועוד; אך תמיד מדובר בבישול איטי בו הוא מקבל את צבעו הכתום-צהוב האופייני מהדלעת, ואת הסמיכות הרצויה. התירס בו נעשה שימוש יהיה לרוב אחד מסוגי התירס הטיפוסיים לאזור, שאינם מוכרים מחוץ לדרום אמריקה. נהוג להגיש לצידו רוטב חריף בשם קיקירמיצ'י (quiquirmichi) עשוי משמן, שום, פלפל חריף, בצל ירוק ועוד. מקובל לאכול את הלוקרו בחורף או באזורים קרים, ביום העצמאות הארגנטינאי ב-25 במאי, וכן בחגיגות ובחתונות. ללוקרו יש בדרך כלל גרסה בשרית "עשירה" וגרסה צמחונית "עניה" (huaschalocro). בבוליביה מרבים לאכול לוקרו בשבוע הקדוש שלפני חג הפסחא, ללא בשר, אך עם תירס, גבינה, תפוחי אדמה ודלעת. יש בבוליביה גרסאות שונות מירקות ופירות הגדלים באזור ומחיות בר מקומיות שנהוג לצוד ולאכול. בפרו אוכלים לוקרו בכל האזורים במהלך כל השנה, ובכל אזור יש לו גרסה אחרת; כולל גרסאות עם דגים ופירות ים באזורי החוף. גם כאן נעשה שימוש רב ברכיבים מסורתיים מקומיים, ולרוב הוא יהיה חריף. מדיה וקבצים בנושא לוקרו בוויקישיתוף
מסיפורי מר קשקש

מסיפורי מר קשקש הוא ספר ילדים מאת לאה גולדברג באיורו של שמואל כץ. יצא בהוצאת ספרית פועלים בשנת 1987. הספר הוא שיר סיפור ברוח הנונסנס, ומתאר עולם שכולו בדיה וכזב, ניסים ונפלאות. על האיורים בספר זכה שמואל כץ בעיטור אנדרסן לאיור. הספר מורכב מארבעה חלקים כולל קטע פתיחה. כל חלק מציג סיפור אחר שסיפר "מר קשקש" ומכאן שם הספר. בתחילת הספר מוצג לקורא מר קשקש, והרגלו לבלבל את מוחם של צעירים ומבוגרים כאחד: "הוא המציא לו מין קשקוש שמתחיל בארץ הודו/ ונגמר בארץ כוש". בחלק זה מסופר על קוסם יחיד במינו, "דוד קוסם", המסוגל לחולל מעשים בלתי אפשריים הודות ליכולותיו המופלאות. קוסם זה גר ב"עיר החלומות" ובסוף הסיפור מופיע הילד שחלם על הקוסם ואף צילם אותו בחלום. כהוכחה נראה הילד אוחז בתצלום של "דוד קוסם" כשאפו עטוף בתחבושת (לא מוסבר מדוע). בסיפור זה מסופר על ענק ועל חייו, חיים שבעיניו נראים הגיוניים מאוד ובעיני מי שמידותיו נורמליות הם נראים לא שגרתיים. ענק זה הוא אב לילדים רבים והקוריוז הוא שהם כולם, ללא יוצא מן הכלל, קטני-קומה מאוד. כמו "דוד קוסם", גם "עושה הלהטים" מסוגל לבצע קסמים מרהיבים. "עושה הלהטים", בשונה מ"דוד קוסם", מבצע את קסמיו אל מול קהל ובנוסף גובה כסף על צפייה במופעו. התחלתו של סיפור זה זכתה ללחן והשיר הופיע בקלטת הילדים "המפוזר מכפר אז"ר" (מאת אותה הסופרת) בכיכובו של גדי יגיל. מסיפורי מר קשקש, באתר OCLC (באנגלית) מר קשקש גולדברג לאה, באתר www.kibutz-poalim.co.il “היה לי מזל. היתה לי לאה גולדברג” – סופרות מספרות על המשוררת האהובה, באתר הפנקס – כתב עת מקוון לתרבות וספרות לילדים
ליים פרסי

ליים פרסי (שם מדעי: Citrus × latifolia), "לימו" (ליים בפרסית), ידוע גם כטהיטי ליים (Tahiti lime) וכבארס ליים (Bearss lime), הוא פרי הדר הקשור לליים הרגיל. יש לו ריח מיוחד וארומה מיוחדת. הפרי הוא בקוטר של 6 ס"מ, עם פיטם קצר, ובדרך כלל נמכר כאשר צבעו ירוק. השם של הפרי נבחר להיקרא ליים פרסי, מכיוון שהוא גדל לראשונה בפרס ובעיראק. היתרונות של הליים הפרסי בחקלאות המסחרית בהשוואה לקי ליים הם: הליים הפרסי הוא חסר גרעינים, יש לו כושר עמידה לתנאי אקלים שונים ולתנאי גידול שונים, יש קוצים מעטים על העץ וחיי המדף של הפרי ארוכים יותר. הוא פחות חמוץ מהקי ליים, אין לו מרירות כמו הקי ליים ונותן טעם מיוחד וארומטי לאוכל ובפרט לסלט ולמאכלים אשר לא דורשים בישול. גידול ליים הפרסי בפלורידה החל בעקבות הרס של מטעי עצי הקי ליים על ידי הוריקן שהתרחש באזור בשנת 1926, אך בשנת 1992 נהרסו מטעי עצי הליים הפרסי על ידי הוריקן אנדרו. כמות גדולה של ליים פרסי גדלה ומיובאת ממקסיקו לשווקים אמריקאים, אירופאים ואסיאתיים. מדיה וקבצים בנושא ליים פרסי בוויקישיתוף ליים פרסי, באתר NCBI (באנגלית) ליים פרסי, באתר Tropicos (באנגלית) ליים פרסי, באתר GBIF (באנגלית) ליים פרסי, באתר IPNI (באנגלית) טהיטי ליים בוטניקה, חקלאות והיסטוריה (באנגלית)
יודנלאגר

יודנלאגר, בקיצור יולאג (בגרמנית: Judenlager או Julag, בעברית: "מחנה היהודים") היה מחנה ריכוז ארעי, שהוקם ליהודים על ידי הנאצים בתקופת מלחמת העולם השנייה, לרוב בסמוך לאתרי מגוריהם (בתחילת המלחמה) ואחר כך בסמוך לאתרי גטאות ולאחר שחוסלו, בדרך כלל בשטח מצומצם של אותו גטו. להבדיל ממחנות העבודה הרגילים (Arbeitslager) שהעסיקו מיליוני בני אדם בשטח "הרייך השלישי", לא הוקמו היודנלאגרים לכתחילה מטרות תמיכה במאמץ המלחמתי הגרמני, אלא כפתרון זמני עד למימוש השמדת היהודים ("הפתרון הסופי") לאוכלוסיית המחנה. עם זאת, המונח הגרמני Zwangsarbeitslager (בגרמנית: מחנה עבודות כפייה) היה משותף למחנות הכפייה השונים וכלל בתוכו גם את היולאגים. ביולאגים לא הייתה הנהלה יהודית עצמאית (יודנראט) כפי שהייתה בגטאות הגדולים, והמחנות התנהלו בפיקוח ופיקוד גרמניים ישירים, שנעזרו במשתפי פעולה מהאוכלוסייה המקומית. מחנות עבודה אלו חוסלו במהלך השנים 1945-1943 ויושביהם נרצחו בדרכים שונות, או נשלחו למחנות השמדה. מחנות מסוג זה היו בערי מזרח-אירופה, למשל: לבוב (מינואר 1943) טרנופול קרקוב מחנות בעלי אופי דומה התקיימו גם בגרמניה עצמה, שם נועד המחנה להיות שלב מעבר לפני השילוח מזרחה למחנות ההשמדה, ולרוב היה התפתחות של בתי היהודים (judenhäuser - הגטאות שהקימו הנאצים בגרמניה עצמה). בין היולאגים בגרמניה היו: מילברטסהופן (Milbertshofen) - מחנה שהוקם במינכן, ותיפקד כמחנה עבודה מ-17 במרץ 1941 ועד 19 באוגוסט 1942. מחנה הללרברג (Hellerberg) בדרזדן, פעל בין נובמבר 1942 עד מרץ 1943 קלן אסן על יודנלאגר בלבוב, האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם על יודנלאגר בברלין, אילזה סוניה טוצקה (Ilse Sonja Totzke), באתר יד ושם Semlin Judenlager 1941-1942
צינור הגז הטרנס-סהרי

צינור הגז הטרנס-סהרי (באנגלית: Trans-Saharan Gas Pipeline) המכונה גם צינור הגז הטרנס-אפריקאי הוא צינור גז בתכנון שנועד להוביל גז טבעי מניגריה לאלג'יריה ומשם לאירופה, דרך מדבר סהרה. אורכו הכולל של הצינור הוא 4,128 ק"מ ועלות בנייתו צפויה להסתכם בכ-13 מיליארד דולר (נכון ל-2022). ההצעה לבניית הצינור עלתה לראשונה במהלך שנות ה-70. אולם מסיבות שונות הרעיון לא מומש אלה לאחר מספר עשורים. ב-14 בינואר 2002, חברות הנפט והגז של ניגריה ואלג'יריה חתמו על מזכר הבנות להכנת הפרויקט. בחודש יולי 2005 נחתם הסכם עם חברה בריטית לביצוע בדיקת ההיתכנות לפרויקט. הבדיקות הושלמו בספטמבר 2006 ונמצא כי מבחינה טכנית ניתן להקים צינור יבשתי ומבחינה כלכלית הוא מצדיק את ההשקעה. ב-20 בפברואר 2009 הוסכם לממש את הפרויקט וב-3 ביולי שרי האנרגיה של ניגריה, ניז'ר ואלג'יריה חתמו על אמנה בין-ממשלתית לבניית הצינור. לצורך כך הוקמה חברה משותפת שתקים ותפעיל את הצינור כאשר חברות האנרגיה של ניגריה ואלג'יריה יחזיקו ב-90% וניז'ר ב-10%. ב- 28 ביולי 2022 נחתם מזכר חדש בין ניגריה, ניז'ר ואלג'יריה על בניית הצינור. אורכו של צינור הגז הוא 4,128 ק"מ (2,565 מייל). הקיבולת השנתית שלו 30 מיליארד מטר מעוקב (BCM). קוטרו 1,219-1,422 מילימטר (48-56 אינץ'). עלות בניית הצינור מוערכת בכ-10 מיליארד דולר ועלות מרכזי איסוף הגז מוערכת ב-3 מיליארד דולר. צינור הגז מגרב-אירופה צינור הגז מדגז Lamine Chikhi, Algeria, Niger and Nigeria sign MoU for Saharan gas pipeline, reuters.com, ‏29/7/2022
פארגו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פארגו – העיר הגדולה ביותר בדקוטה הצפונית, ארצות הברית פארגו (סרט) – סרט קולנוע של האחים כהן משנת 1996 פארגו (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה משנת 2014 בהשראת הסרט ולס פארגו – חברת שירותים פיננסיים אמריקאית אישים ג'רמי פארגו – כדורסלן אמריקאי ג'אנרו פארגו – כדורסלן אמריקאי, אחיו של ג'רמי פארגו
פארגו

פארגו (באנגלית: Fargo) היא העיר הגדולה ביותר במדינת דקוטה הצפונית שבארצות הברית, בירת מחוז קאס ומתגוררים בה כמעט 16% מאוכלוסיית המדינה. במפקד 2010 אוכלוסייתה מנתה 105,549 תושבים. פארגו והעיר התאומה שלה מורהד שבמינסוטה וכן הערים הסמוכות מערב פארגו בדקוטה הצפונית ודילוורת במינסוטה, מהוות את הליבה של המטרופולין פארגו-מורהד בו נמנו ב-2010 212,171 תושבים. פארגו נוסדה בשנת 1871 בשם "סנטרליה" והשם הוחלף לזכר מייסד בנק ולס פארגו, שגם ייסד חברת רכבות שתרמה רבות לשגשוג העיר. פארגו היא המרכז הכלכלי של דרום מזרח דקוטה הצפונית, ומהווה מרכז תרבות, קמעונאות, בריאות, חינוך, ותעשייה לאזור. בפארגו נמצאת אוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית. נורווגיה האמר (אנ'), נורווגיה שוודיה וימרבי, שוודיה סלובקיה מרטין, סלובקיה מדיה וקבצים בנושא פארגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארגו פארגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לסלו שומוג'י

לאסלו שומוג'י (בהונגרית: Somogyi László;‏ 25 ביוני 1907 – 20 במאי 1988) היה מנצח הונגרי. שומוג'י נולד בבודפשט. את הכשרתו המוזיקלית קיבל באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, אצל זולטאן קודאי ולאו ויינר. בהמשך היה לפרופסור ראשון במעלה במחלקת הניצוח. בשנותיו בהונגריה ייסד וניהל את התזמורת הסימפונית, היה המנצח הראשי של רשות השידור ההונגרית, והופיע כמנצח אורח עם בית האופרה של בודפשט. כמו כן ניצח על רוב התזמורות החשובות בפולין, גרמניה המזרחית, רומניה, יוגוסלביה ובולגריה. בשנת 1956, עקב המרד ההונגרי, עזב את מולדתו והיה פעיל בארצות שונות, בין השאר בדרום אמריקה. הופעתו הראשונה בארצות הברית, עם התזמורת הסימפונית של יוסטון במרץ 1961, זכתה להצלחה רבה. הקלטותיו של שומוג'י כוללות סימפוניות של היידן, הקונצ'רטו לפסנתר של דבוז'אק עם פירקושני לחברת ווסטמינסטר, והפנטזיה הכוראלית של בטהובן עם דניאל בארנבוים הצעיר מאוד, לחברת MCA בשנת 1960. לסלו שומוג'י מת בשווייץ. לסלו שומוג'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לסלו שומוג'י, באתר MusicBrainz (באנגלית) לסלו שומוג'י, באתר Discogs (באנגלית) RPO memories [1]
טרספאס

טרספאס (באנגלית: Trespass שמשמעותו "הסגת גבול") היא להקת רוק מתקדם ישראלית מירושלים שמנגנת מוזיקה מורכבת המושפעת מבארוק ושרה באנגלית. הלהקה מושפעת ממלחיני מוזיקת הבארוק בעיקר יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי ואחרים, לצד להקות רוק מתקדם פופולריות כמו: יס, ג'נסיס, ELP ואחרים. הלהקה הוקמה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. ההרכב הוא פאוור טריו המונה את מנהיגו גיל שטיין, קלידן הלהקה אשר מושפע בעיקר ממוזיקה קלאסית, רועי בר-טור (גיטרה בס) וגבי וייסמן (תופים) אשר מושפעים מרוק מתקדם. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-2002. האלבום In Haze of Time יצא בחברת התקליטים הצרפתית מוזיאה (Musea) אשר החתימה את להקת הרוק המתקדם הישראלית פרווה חמה. באלבום זה, הלהקה מנגנת פיוז'ן המושפע מרוק מתקדם. ב-2006 יצא בחברת התו השמיני אלבום אולפן נוסף בשם Morning Lights, המושפע יותר ממוזיקה מימי הביניים לצד הרוק המתקדם. הלהקה מופיעה בפסטיבלי רוק מתקדם ברחבי העולם. בישראל הלהקה לא זוכה להצלחה רבה. In Haze of Time - 2002 Morning Lights - 2006 טרספאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) טרספאס, באתר Discogs (באנגלית) עמוד הלהקה באתר Prog Archives סיפור הלהקה באתר "מתקדם" ביקורת על האלבום "In Haze of Time" מתוך האתר "מתקדם"
סויוז TMA-21

סויוז TMA-21 (ברוסית: Союз ТМА-21) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-4 באפריל 2011 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-16 בספטמבר 2011. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אלכסנדר סאמוקוטייב, ומהנדסי הטיסה אנדריי בוריסנקו ורון גארן. זו הטיסה ה-109 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967. רוסיה אלכסנדר סאמוקוטייב - מפקד רוסיה אנדריי בוריסנקו - מהנדס טיסה ארצות הברית רון גארן - מהנדס טיסה רוסיה אנטון שקאפלרוב - מפקד רוסיה אנטולי איוואנישין - מהנדס טיסה ארצות הברית דניאל ברבנק - מהנדס טיסה במקור השיגור תוכנן ל-30 במרץ אך הוא נדחה עקב בעיוה טכנית. חללית "סויוז TMA-21" שוגרה ב-4 באפריל 2011 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-6 באפריל והתחברה למודול "פואיסק". באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 27 בפיקוד דמיטרי קונדרטייב. לציון 50 שנים לטיסה של יורי גגרין (טיסה מאוישת ראשונה שבוצע על ידי בן אדם) החללית קיבלה שם ייעודי "יורי גגרין". צוות החללית הצטרף למשלחת שהורחבה בעקבות כך ל-6 חברים. "סויוז TMA-21" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-16 בספטמבר 2011 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות ובוצעה בשטח קזחסטן. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-21 בוויקישיתוף אשכול כתבות בנושא סויוז TMA-21, באתר "הידען" מידע על הטיסה תיאור המשימה