מפלגת העבודה הישראלית

המונח "מפלגת העבודה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מפלגת העבודה (פירושונים). מפלגת העבודה הישראלית הייתה מפלגת שמאל למרכז-שמאל, סוציאל-דמוקרטית וציונית בישראל. המפלגה הוקמה ב-21 בינואר 1968 מאיחוד מפלגת השלטון, מפא"י, עם אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י. היה זה איחודן מחדש של כל המפלגות יוצאות מפא"י ההיסטורית, אשר החזיקו בשלטון מדינת ישראל ובמוסדות היישוב ממועד היווסדן ועד הבחירות ב-1977 (המערך). עם ראשי המפלגה נמנו ראשי הממשלות לוי אשכול, גולדה מאיר, יצחק רבין, שמעון פרס ואהוד ברק. במשך כ-16 שנים הייתה המפלגה מפלגת השלטון בישראל (1969–1977, 1984–1986, 1992–1996, 1999–2001). החל מהבחירות לכנסת השביעית (1969) ועד לבחירות לכנסת השבע עשרה (2006), הייתה המפלגה אחת משתי המפלגות הגדולות בכנסת. לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) הפכה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת ובהמשך זכתה לעיתים גם לייצוג נמוך יותר. "העבודה" הייתה המפלגה העיקרית בשמאל הישראלי מהקמתה ועד העשור השני של המאה ה־21. האידאולוגיה השלטת במפלגה במהלך תקופה זו הייתה זהה בעיקרה לאידאולוגיה הדומיננטית במחנה זה: בשנות השבעים התמקדה המפלגה בשמאל כלכלי וסוציאליזם לצד עמדות מגוונות לגבי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובשנות השמונים והתשעים החל בה מהפך אידאולוגי שאימץ יותר את השיטה הקפיטליסטית לצד הפיכה למזוהה עם תמיכה בפתרון שתי המדינות. ב-30 ביוני 2024 התאחדה המפלגה עם מפלגת מרצ אל מפלגת הדמוקרטים. ב-19 במאי 1965 הוקם "המערך הראשון" בין מפא"י ו"אחדות העבודה – פועלי ציון" כרשימה משותפת של המפלגות. ב-21 בינואר 1968 הפכו שתיהן, יחדיו עם רפ"י, למפלגה מאוחדת – "מפלגת העבודה הישראלית". בתחילת 1969 הוקם המערך השני, בין מפלגת העבודה למפ"ם. במבנה זה התמודדה המפלגה במערכות הבחירות החל מ-1969 ועד 1984, אז פרשה מפ"ם מן "המערך" בעקבות הצטרפותו לממשלת אחדות לאומית. במרץ 1970 החליטה המפלגה לאפשר ללא-יהודים ששירתו בכוחות הביטחון הישראליים להשתלב במפלגה, ובמאי 1973 הוחלט לאשר לכל אזרח המזדהה עם עקרונות המפלגה. ב־3 בספטמבר 1973 אישרה מזכירות מפלגת העבודה את מסמך גלילי, שקרא להתיישבות בפתחת רפיח, רמת הגולן, בקעת הירדן והרכסים מעליה בהתאם לתוכנית אלון, כחלק ממצעה של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת השמינית. בשנות השבעים הוקמו בידי הממשלה בראשות העבודה עשרות יישובים באזורים אלו, וכן באזורים נוספים ביהודה ושומרון, בהם הרי בנימין, גוש עציון, קריית ארבע ורצועת עזה. בבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 איבדה המפלגה את השלטון לליכוד בראשות מנחם בגין. בבחירות לכנסת האחת עשרה הפכה המפלגה בראשות שמעון פרס למפלגה הגדולה בכנסת, אך מאחר שפרס לא הצליח להקים ממשלה, הוחלט על הקמת ממשלת אחדות לאומית עם הליכוד שבה כיהן פרס במשך שנתיים כראש ממשלה, ואחר כך התחלף עם יצחק שמיר. בבחירות לכנסת השתים עשרה זכה שוב הליכוד, והעבודה הצטרפה לממשלתו של שמיר, ללא רוטציה, אך פרשה ממנה ב–1990, בעקבות מה שכונה "התרגיל המסריח". כעבור שנתיים רצה המפלגה לבחירות בהנהגת יצחק רבין שנבחר בפריימריז (שהונהגו במפלגה לראשונה במקום בחירות במרכז המפלגה) בתחילת 1992, שלא במסגרת המערך אלא תחת שמה המקורי, "העבודה", גרפה 44 מנדטים, וחזרה לשלטון. בשנת 1995, לאחר רצח יצחק רבין, שב שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה, והחזיק בתפקיד כששה חודשים עד לבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה. מבחירות אלה יצאה מפלגת העבודה כמפלגה הגדולה ביותר (34 חברי כנסת), אך את הממשלה הרכיב בנימין נתניהו, שזכה בבחירות הישירות לראשות הממשלה שנערכו אז לראשונה. בעקבות הכישלון בבחירות 1996 פרש שמעון פרס מראשות המפלגה, אך המשיך להיות גורם חשוב בהנהגתה. לראשות המפלגה נבחר אהוד ברק ביוני 1997. לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה (שהוקדמו לבסוף ל-1999) התאגדה מפלגת העבודה עם מפלגת גשר ותנועת מימד לרשימה מאוחדת שנקראה ישראל אחת. ישראל אחת זכתה בבחירות ב-26 מנדטים (והייתה שוב למפלגה הגדולה ביותר), והרכיבה את הממשלה, הודות לניצחונו של אהוד ברק בבחירות הישירות לראשות הממשלה. במהלך הכנסת החמש עשרה פרשה גשר מהממשלה ומישראל אחת. במרץ 2001, בעקבות התפטרותו של אהוד ברק, וניצחונו של מועמד הליכוד אריאל שרון בבחירות מיוחדות לראשות הממשלה, הצטרפה מפלגת העבודה לממשלת אחדות לאומית בראשות שרון. בממשלה זו כיהנו שמעון פרס כשר החוץ, ובנימין בן אליעזר כשר הביטחון. בסוף 2001 נבחר בנימין בן אליעזר כיו"ר הזמני של המפלגה, אחרי שתוצאות הפריימריז, שבהם ניצח אברהם בורג, נפסלו משום שלוו בזיופים קשים במגזר הדרוזי. ב-30 באוקטובר 2002 הודיע בן אליעזר על פרישת מפלגת העבודה מן הממשלה, בשל התנגדותה לתוכנית הכלכלית ולהצעת התקציב. בבחירות הפנימיות שהתקיימו לאחר מכן ניצח עמרם מצנע, שהוביל את הרשימה המאוחדת העבודה-מימד לתבוסה בבחירות 2003. מפלגת העבודה פנתה להנהיג את האופוזיציה. לאחר כמה חודשים הוחלף עמרם מצנע בשמעון פרס שנבחר כיו"ר זמני. במהלך הכנסת השש-עשרה התמזגה מפלגת העבודה עם מפלגת עם אחד בראשות עמיר פרץ והצהירה על מחויבות מחודשת לדבקות בערכי השמאל החברתי. לאחר האיחוד מנתה העבודה 21 חברי-כנסת (חבר הכנסת דוד טל לא הצטרף עם מפלגתו). לאחר התפטרותו של אברהם בורג מהכנסת נכנס במקומו הנציג הערבי, ראלב מג'אדלה. בעקבות פרישת מפלגת שינוי מממשלת אריאל שרון בסוף 2004, נמשך משא ומתן עם מפלגת העבודה לאחר שהופסק בחודשי הקיץ והוחלט כי המפלגה תצטרף לממשלה עם 8 שרים (7 תיקים ומשנה לרה"מ) ושני סגני שרים, על מנת לתמוך ולבצע את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה וצפון השומרון. ב-9 בנובמבר 2005 נערכו פריימריז שבהם גבר עמיר פרץ על שמעון פרס ובנימין בן אליעזר, והתמנה לתפקיד יו"ר המפלגה ומועמדה לראשות הממשלה. מיד לאחר בחירתו הוביל פרץ את מפלגת העבודה לפרישה מהממשלה והיה ליו"ר האופוזיציה. ב-30 בנובמבר 2005 הודיע שמעון פרס על פרישתו ממפלגת העבודה לטובת מפלגת קדימה. מפלגת העבודה רצה לבחירות 2006 עם רשימה שכללה גם שמות חדשים, בהם נשיא אוניברסיטת בן-גוריון אבישי ברוורמן, העיתונאית שלי יחימוביץ' וראש השב"כ לשעבר עמי אילון. למרות זאת, בסופו של דבר זכתה סיעת העבודה-מימד ב-19 מנדטים בלבד. היא נותרה הסיעה השנייה בגודלה, אחרי סיעת קדימה בראשות אהוד אולמרט. מפלגת העבודה הצטרפה לממשלת אולמרט כשותפה בכירה וקיבלה שבעה תיקים, בהם תיק הביטחון שניתן לעמיר פרץ, ותיק החינוך שניתן ליולי תמיר. בחודשים שלאחר מכן התעוררה ביקורת רבה מצד חברים במפלגה על התנהלותו של פרץ כיו"ר המפלגה וכשר ביטחון, וערעור על מנהיגותו. ביקורת זו גברה עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה, ועם הקיצוצים בתקציבי הרווחה שבאו אחריה. בהתחלה הייתה זו קבוצה קטנה של ח"כים שכונו "המורדים" (ובראשם ברוורמן ואילון), אך לאט לאט גברה ההתנגדות לפרץ והגיעה גם אל שרי המפלגה ואנשים שנחשבו לתומכיו. מצב זה יצר חוסר יציבות גדול במפלגה. ב-28 במאי 2007 התקיימו בחירות לראשות המפלגה, שבהן התמודדו עמי אילון, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, דני יתום, אופיר פינס-פז והיו"ר עמיר פרץ. הבחירות הסתיימו ללא הכרעה ברורה, כאשר אהוד ברק ועמי אילון עלו שניהם לסיבוב השני בבחירות ב-12 ביוני 2007, לראשונה בתולדות המפלגה. עמיר פרץ הגיע למקום השלישי בלבד, והודיע על תמיכתו בעמי אילון. בסיבוב השני ניצח אהוד ברק בהפרש קטן את עמי אילון והיה בפעם השנייה ליו"ר המפלגה. ב-18 ביוני 2007 החליף אהוד ברק את עמיר פרץ בתפקיד שר הביטחון וסגן ראש הממשלה. באוגוסט 2007 הודיעה המפלגה על כוונתה לבטל את ההסכם הקיבוצי עם עובדיה. הסתדרות המעו"ף הכריזה עקב כך על סכסוך עבודה, וציינה כי "זו התנהגות שאינה הולמת מפלגה סוציאל-דמוקרטית, שהקימה את ההסתדרות וחרתה על דגלה שמירה על העבודה המאורגנת בישראל". פרופ' דני גוטוויין העיר על כך: "ביטול החוזה הקיבוצי הוא עוד מהלך של ברק לניתוק העבודה משרידי עברה הסוציאל-דמוקרטי". ב-4 בדצמבר 2008 התקיימו בחירות מקדימות לצורך הרכבת רשימת המפלגה לכנסת. למקומות שלאחר אהוד ברק (משוריין) נבחרו יצחק הרצוג ואופיר פינס. בבחירות 2009 קיבלה המפלגה 13 מנדטים בלבד, ולראשונה בתולדותיה לא הייתה אחת משתי הסיעות הגדולות בכנסת. לאחר הבחירות החל ברק לנהל מגעים עם ראש הממשלה המיועד בנימין נתניהו מהליכוד לכניסה לממשלת בראשותו. מהלך זה עורר התנגדות עזה במפלגה, ו-7 מתוך 13 הח"כים בסיעה יצאו נגדו. בסופו של דבר הובא הנושא להכרעת ועידת המפלגה, ושם הצליח ברק לאשר את ההסכם הקואליציוני שחתם עם הליכוד. הוחלט על כניסת העבודה לממשלת נתניהו תמורת חמישה תיקים, כשבהם תיק הביטחון, אשר יינתן לברק. לאחר ההחלטה הודיעו ארבעה מבין חברי-הכנסת של המפלגה (איתן כבל, אופיר פינס-פז, עמיר פרץ ויולי תמיר) כי הם אינם מקבלים את ההחלטה והחלו להצביע כקבוצה עצמאית. ב-17 בינואר 2011 התפלגו יו"ר המפלגה אהוד ברק וחברי הכנסת מתן וילנאי, שלום שמחון, עינת וילף ואורית נוקד מסיעת העבודה בכנסת והקימו סיעה חדשה בשם "העצמאות". הרקע לפרישתם היה כוונתם של עמיר פרץ ודניאל בן סימון לפרוש מן הסיעה, בשל התמרמרותם לנוכח מצב המפלגה והמורל הנמוך של הפעילים בה. באותו היום התפטרו מהממשלה שלושה חברי כנסת מטעם המפלגה: יצחק הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר. ימים ספורים לאחר הפילוג נבחר השר לשעבר מיכה חריש ליושב ראש המפלגה הזמני וכעבור חודשיים אושר באופן רשמי לתפקיד על ידי ועידת המפלגה. לקראת הבחירות לראשות המפלגה שנקבעו להיערך בספטמבר 2011, הודיעו על מועמדותם חברי הכנסת יצחק הרצוג, עמיר פרץ ושלי יחימוביץ'; יו"ר המפלגה בעבר עמרם מצנע, ואיש העסקים אראל מרגלית. חבר הכנסת אבישי ברוורמן הודיע אף הוא על התחלת התמודדות אולם הסיר מועמדותו זמן קצר לאחר מכן. ראש עיריית מעלות-תרשיחא שלמה בוחבוט הודיע שיתמודד לתפקיד אולם פרש מהמירוץ והביע את תמיכתו בעמיר פרץ, ימים ספורים לפני סגירת מפקד החברים. ביוני 2011 הסתיים מפקד חברים שערכה המפלגה. מספר חברי המפלגה עלה מכ-20,000 חברים לכ-82,000 חברים. בעקבות טענות שהועלו נגד כשרות חלק מההתפקדויות, נעשתה בדיקה של הטפסים ואף היה חשש שהליך הבדיקה יביא לדחיית יום הבחירות. לבסוף, התפרסם ספר הבוחרים הסופי באיחור של כשלושה שבועות, זאת לאחר שכ-6,000 מתפקדים נפסלו ו-14,000 מתפקדים נוספים נשארו על תנאי עד הסדרת התשלום שלהם למפלגה. מרגלית הודיע כי הוא שוקל עתירה לבג"ץ לדחיית מועד הבחירות עקב הדחייה בפרסום ספר הבוחרים, אולם לבסוף החליט לפרוש מן המירוץ כשבוע לפני יום הבחירות, והעביר את תמיכתו להרצוג. ב-12 בספטמבר 2011 נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה. מספר בעלי זכות הבחירה היה 66,310 איש, ו-65% מהם הצביעו בבחירות שנערכו ב-171 קלפיות אשר היו פזורות ברחבי הארץ. תוצאות הבחירות היו: שלי יחימוביץ' – 32%; עמיר פרץ – 31%; יצחק הרצוג – 25%; עמרם מצנע – 12%. לאור העובדה שאיש מהמתמודדים לא השיג 40 אחוזים מהקולות, בהתאם לתקנון, נערך סיבוב שני בין שני המדורגים במקומות הראשונים. בסיבוב השני של הבחירות המקדימות, שנערך ב-21 בספטמבר ובו שיעורי ההצבעה עמדו על כ-61%, ניצחה יחימוביץ' כשגרפה 53.8 אחוזים מקולות המצביעים לעומת פרץ שסיים עם 45.5 אחוזים (0.7 אחוזים נוספים מהמצביעים בחרו להטיל פתק "נמנע"). בכך נבחרה יחימוביץ' לתפקיד יושבת-ראש המפלגה. במהלך שנתה הראשונה כיושבת ראש מפלגת העבודה, הצליחה יחימוביץ' להקטין את חובות המפלגה מ-128 מיליון ש"ח ל-30 מיליון בלבד וחידשה את פעילותם של כ-100 סניפים. חיזוק תקשורתי למפלגה הגיע במהלך שנת 2012, לאחר הכרזתם של מספר אישי ציבור על כוונתם להתמודד לכנסת במסגרת רשימת התנועה – בהם: נועם שליט, משה מזרחי, סתיו שפיר, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, יריב אופנהיימר, אראל מרגלית, חילי טרופר, עמר בר-לב ומרב מיכאלי. נוספו על כך הח"כים מקדימה נינו אבסדזה ונחמן שי שהצטרפו למפלגה. בחירת רשימת מועמדי המפלגה לכנסת נעשתה ב-29 בנובמבר אותה שנה. לאחר גיבוש הרשימה, ביום האחרון להגשת הרשימות לוועדת הבחירות, הודיע עמיר פרץ על פרישתו מהמפלגה, על התפטרותו מהכנסת ועל הצטרפותו למפלגת "התנועה". בבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בינואר 2013, זכתה המפלגה ב-15 מנדטים, והייתה לסיעה השלישית בגודלה בכנסת. ב-21 בנובמבר 2013 נערכו בחירות מקדימות לראשות המפלגה שבמסגרתן ניצח יצחק הרצוג ניצח את יחימוביץ' בפער של כ-17% אחוזים ונבחר ליו"ר המפלגה. ערך מורחב – המחנה הציוני ב-10 בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הודיע הרצוג יחד עם יו"ר "התנועה", ציפי לבני, על ריצה משותפת של מפלגותיהם בשם "המחנה הציוני", כך שלבני תשוריין במקום השני אחרי הרצוג, וחמישה מועמדים נוספים מטעמה ישוריינו עד המקום ה-25. השניים הכריזו כי אם יזכו בראשות הממשלה, יקיימו רוטציה בתפקיד, אך יום לפני הבחירות לכנסת העשרים, ויתרה לבני על סעיף הרוטציה בהסכם. בבחירות זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מנדטים, הישג השיא של המפלגה מאז שנות ה-90, הייתה לסיעה השנייה בגודלה בכנסת, אך נותרה באופוזיציה. שתי המפלגות נותרו מפלגות עצמאיות המיוצגות על ידי סיעת "המחנה הציוני" בכנסת. במהלך כהונת הרצוג הגיעה המפלגה למאזן כלכלי חיובי, לראשונה זה שנים רבות. ערך מורחב – הבחירות לראשות העבודה (2017) ב-4 ביולי 2017 נערכו בחירות לתפקיד יושב הראש המפלגה. לאחר שמספר מועמדים פרשו מהמירוץ במהלכו, ביום הבחירות התמודדו על התפקיד שבעה. תוצאות הבחירות, שלראשונה נערכו באופן ממוחשב לחלוטין, נודעו כשעה וחצי לאחר סגירת אתרי ההצבעה. איש מהמועמדים לא השיג 40 אחוזים מקולות הבוחרים. לפיכך, נערך בשבוע שלאחר מכן סיבוב שני בין שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות: עמיר פרץ ואבי גבאי. יצחק הרצוג, שכמות הקולות שקיבל הציבה אותו במקום השלישי, הודח בפועל מתפקיד היו"ר. בסיבוב השני גבר גבאי על פרץ, עם כ-52 אחוזים מקולות המצביעים, ובכך, נבחר לתפקיד יו"ר המפלגה. ערך מורחב – הבחירות לראשות העבודה (2019) ב-1 בינואר 2019, הודיע גבאי על פירוק המחנה הציוני עקב מחלוקת עם ציפי לבני וספג על כך ועל הדרך בה עשה זאת ביקורת. ב-19 בפברואר שריין גבאי את האלוף טל רוסו ואת חיים ילין שפרש מיש עתיד במקומות השני והעשירי בהתאמה ברשימת "העבודה" לכנסת. בבחירות המפלגה השיגה 6 מנדטים, התוצאה הנמוכה ביותר של המפלגה עד אז. לאחר מכן גברו קולות הקוראים לגבאי לפרוש. לאחר הכניסה לכנסת ה-21, בסוף מאי 2019, ניהלו גבאי ובכירים נוספים במפלגת העבודה מגעים עם ראש הממשלה נתניהו בדבר אפשרות של כניסת מפלגת העבודה לממשלתו. על פי פרסומים הציע נתניהו את תיק המשפטים לשלי יחימוביץ' והתחייבות שימליץ על עמיר פרץ בבחירות הקרובות לנשיאות המדינה. המגעים נחשפו בתקשורת והמהלך לא יצא אל הפועל. ב-11 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, הודיע גבאי שלא יתמודד שנית על ראשות המפלגה. ובהמשך הודיע גם על פרישתו מהפוליטיקה. ועידת המפלגה כי רשימת המועמדים לכנסת ה-22 תוקפא, ללא הח"כים ששוריינו על ידי היו"ר היוצא. הבחירות לראשות העבודה התקיימו ב-2 ביולי 2019, ובהם התמודדו בעיקר חברי הכנסת עמיר פרץ, סתיו שפיר ואיציק שמולי. בבחירות ניצח עמיר פרץ בסיבוב הראשון עם 47% מהקולות. ב-18 ביולי הודיעו עמיר פרץ ויו"ר גשר אורלי לוי-אבקסיס ששתי המפלגות ירוצו ברשימה משותפת בשם "העבודה-גשר". במסגרת כך, מפלגת גשר קיבלה שלושה מקומות בעשירייה הראשונה. בהמשך לאיחוד עם מפלגת גשר פרשה גם חברת הכנסת שפיר מהמפלגה, והצטרפה למפלגת התנועה הירוקה ובהמשך לרשימת המחנה הדמוקרטי. ב-13 בינואר הכריזו ראשי העבודה, גשר ומרצ, פרץ, לוי אבקסיס וניצן הורוביץ, על איחוד טכני בין המפלגות במסגרת העבודה-גשר-מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-23, עקב החשש שבריצה נפרדת אחת מהן לא תעבור את אחוז החסימה. מפלגת העבודה קיבלה בבחירות שלושה מנדטים, מתוך שבעה של הרשימה. ב-4 באפריל הודיע פרץ כי בכוונתו להתפצל מהסיעה המשותפת עם מרצ בעקבות המגעים לכניסת מפלגת העבודה לממשלה, והפיצול אושר כעבור יומיים. העבודה וגשר נכנסה לקואליציה עם נתניהו וגנץ וקיבלה את תיק הכלכלה והעבודה והרווחה. מרצ נשארה באופוזיציה ומרב מיכאלי מסיעת העבודה גם כן. ערך מורחב – הבחירות לראשות העבודה (2021) עמיר פרץ הודיע שלא יתמודד על ראשות המפלגה בבחירות 2021. הפריימריז לראשות המפלגה נערכו ב-24 בינואר 2021, וחברת הכנסת מרב מיכאלי זכתה בהם ברוב של 77.54%. שמונה ימים לאחר מכן, ב־1 בפברואר, נערכו בחירות מקדימות לרשימה לכנסת, והם התקיימו באופן חריג במתכונת פריימריז פתוחים: הן מצביעים והן מתמודדים הורשו להירשם עד ערב ה־30 בינואר (יומיים לפני הבחירות). ההצבעה התנהלה ברובה בהצבעה מרוחקת בעקבות מגפת הקורונה שתקפה באותם ימים את ישראל, אולם הופעלו גם תשע קלפיות. בשני המקומות הראשונים זכו עמר בר-לב ואמילי מואטי. לאחר בחירתה מינתה מיכאלי את ניר רוזן לתפקיד מנכ"ל המפלגה. המועמדת מספר 7 ברשימה, אבתיסאם מראענה, נפסלה על ידי ועדת הבחירות המרכזית, בין היתר בטענה שקראה להשמיד את העיר זכרון יעקב אך לאחר שהתנצלה בית המשפט העליון אישר את התמודדותה בבחירות. לאחר בחירתה של מיכאלי ליו"ר המפלגה היא דרשה משרי המפלגה, פרץ ושמולי, כי יתפטרו מתפקידיהם בממשלה. בתגובה הודיעו פרץ ושמולי שהם פורשים מהמפלגה, ובמקביל החליטו להמשיך בתפקידיהם כשרים עד להקמת ממשלה חדשה. העבודה הציגה מצע לכנסת ה-24, שהתפרסם כחוברת "חזון ועקרונות יסוד" ועם דגש על אזרחות שווה, מאבק באלימות מגדרית, סביבה ואקלים, דת ומדינה, חקלאות והמרחב הכפרי וכמובן בריאות, חינוך, כלכה וחברה ושלום וביטחון ובכלל זה "קידום חזון שתי המדינות ולהצבת גבולות קבע למדינת ישראל". למפלגת העבודה הצביעו בבחירות אלה 6.09% מהבוחרים, והיא קיבלה 7 מנדטים. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, מונתה מיכאלי לתפקיד שרת התחבורה והבטיחות בדרכים וחברי המפלגה, עמר בר-לב ונחמן שי מונו לתפקיד השר לביטחון הפנים ושר התפוצות בהתאמה. ערך מורחב – הבחירות המקדימות במפלגת העבודה (2022) הבחירות המקדימות במפלגת העבודה הישראלית בשנת 2022, כללו את בחירת רשימת המפלגה ויו"ר המפלגה במתכונת דו-שלבית. הבחירות ליו"ר נערכו ב-18 ביולי 2022 ובהן ניצחה מרב מיכאלי, והבחירות לרשימה לכנסת התקיימו ב-9 באוגוסט, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו ב-1 בנובמבר באותה שנה. לקראת הבחירות הוצע למיכאלי לחבור לרשימה משותפת עם מרצ, כדי להבטיח את מעברן של שתי המפלגות את אחוז החסימה. ראש הממשלה יאיר לפיד ניסה לקדם את המהלך אך מיכאלי התנגדה, וספגה על כך ביקורת רבה לאחר שמרצ לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות אלו חוותה מפלגת העבודה ירידה דרסטית בכוחה, והשיגה 4 מנדטים, לאחר שרק 3.69% מהבוחרים הצביעו לה. ערך מורחב – הבחירות לראשות העבודה (2024) ב-7 בדצמבר 2023 הודיעה יושבת ראש המפלגה מרב מיכאלי על פרישה מראשות המפלגה והחיים הפוליטיים ועל הקדמת הפריימריז. בהמשך, בחודש פברואר 2024, נקבע מועד הפריימריז ל-28 במאי. ארבעה מועמדים התמודדו על התפקיד: יאיר גולן, שהכריז על רצונו ליצור איחוד פוליטי במחנה השמאל שזכה לתמיכת חברי הכנסת מהמפלגה נעמה לזימי וגלעד קריב; איתי לשם; איש העסקים ⁠אבי שקד המתנגד לאיחוד עם מרצ אותו מקדם גולן; ועזי נגר. בבחירות זכה גולן ב־95.15% מהקולות.. לאחר בחירתו, מינה גולן את עומר (לובי) לובטון-גרנות לתפקיד מנכ"ל המפלגה. למפלגת העבודה כמה מוסדות ביצוע. הן וחבריה נבחרו לראשונה כמה שבועות לאחר הקמתה, ב-8 בפברואר 1968. המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה היא הגוף הרשמי אליו שייכים חברי מפלגת העבודה עד גיל 35. במשמרת חברים כ-10,000 חברים מתוכם כ-500 פעילים במוסדות ופעילויות הארגון. למשמרת כ-60 סניפים ביישובים שונים בארץ, וכן כ-15 תאי סטודנטים באוניברסיטאות השונות ובמכללות הציבוריות, הנושאים את השם "תא אופק". יו"ר המשמרת הצעירה נבחר מדי שנתיים בבחירות, בשיטת "אלקטורים" שנבחרים בסניפי המשמרת, והם הבוחרים את יו"ר המשמרת הצעירה. בין יושבי ראש המשמרת הצעירה בעבר: השר לשעבר עוזי ברעם, השר לשעבר אופיר פינס-פז ויועץ התקשורת וחבר הכנסת לשעבר רונן צור. יו"ר המשמרת הצעירה, נכון ל-2021, היא נועה חסידוב. ארגון "נוער העבודה" קמה בשנת 1968 כאיחוד ארגוני הנוער של המפלגות מפא"י ואחדות העבודה. הארגון החל בשם "נוער המערך" וב-1992 השתנה שמו ל"נוער העבודה". התנועה מתאימה לגילאי 13–18 ומונה כ-100 חברים. יושב ראש נוער העבודה הנוכחי הוא עומר בן גרא, אשר נבחר במהלך אוגוסט 2022. מדי ארבע שנים מתקיימות בחירות לחברי (צירי) ועידת המפלגה. ועידת המפלגה היא המוסד העליון שלה, המוסמך לקבל החלטות כגון שינוי חוקת המפלגה, קביעת מתכונת הבחירות הפנימיות והכרעה בדבר הצטרפות לממשלה. נכון לאפריל 2020 מונה ועידת המפלגה כ-3,700 צירים. כ-3,100 מתוכם נבחרו לכהונתם בדצמבר 2018. כ-200 צירים נוספו מכוח תפקידם (חברי כנסת, מזכירי סניפים, ראשי המשמרת הצעירה, ראשי ערים מכהנים וכו'). 400 נוספים אושרו בוועידה בדצמבר 2019, כמיקשה אחת, על פי רשימה שהגיש יו"ר המפלגה. באוגוסט 2021 הובילה מיכאלי בוועידת העבודה שינוי בחוקה שיחזק את המתפקדים ויחליש את כוחה של הוועידה. יוקם גוף חדש הכולל את כל המתפקדים ושמו מליאת החברים. הוועידה גם אישרה את הצעת מיכאלי להוסיף כ-300 צירות חדשות בוועידה, כחלק מיישום החלטה להחלת שוויון מגדרי בכל מוסדות העבודה. ב-26 ביוני 2024 נערכו הבחירות לוועידת המפלגה ה-11. ב-30 ביוני 2024 החליטו ראשי המפלגה על איחודה עם מפלגת מרצ ליצירת מפלגה חדשה בשם "הדמוקרטים". ב-12 ביולי 2024 אישר מרכז המפלגה את איחודה הפוליטי עם מפלגת מרצ. עד 1984 קבעה מפלגת העבודה את רשימת המועמדים שלה לכנסת על ידי ועדה מסדרת של אנשי מפתח במפלגה. ב-1988 המפלגה עברה לבחירות פנימיות על ידי ועידת המפלגה, ומאז 1992 ההתמודדות הפנים מפלגתית נעשית במתכונת של בחירות מקדימות. ההרכב הסופי של הרשימה לכנסת לוקח בחשבון את מספר הקולות בבחירות המקדימות בנוסף להבטחות ייצוג סקטוריאליים (לדוגמה: בהתאם לחוקת המפלגה, כל אחד מהמגדרים, גברים ונשים, ייזכה לייצוג זהה ברשימה) ואיחודים עם מפלגות אחרות. נכון ליולי 2019, ישנם כ-65,000 מתפקדים למפלגה, הזכאים להשתתף בבחירות המקדימות. בינואר 2021 נותרו רק כ-37,000 מתפקדים. בעקבות ההכרזה על פריימריז לקראת הבחירות לכנסת ה-24 עלה מספר המתפקדים ועמד במאי על כ-48,000. סמל המפלגה עוצב על ידי רובי הרטמן, בוגר המחלקה לעיצוב גרפי של בצלאל, בשנת 1991 עם שינוי שמה של הסיעה בכנסת מ"המערך" ל"העבודה". הסמל כולל את סמל השיבולים של מפא"י בצבע אדום, המזוהה עם התנועה הסוציאליסטית, וכחול, צבעו של דגל ישראל. ב-2016 עבר הסמל שינוי קל שכלל בחירת גופן חדש, עגול יותר, ישור של האותיות הנטויות וחיתוך פינת השיבולים לצורה עגולה יותר המתאימה לגופן. מדובר בגופן "טקסטילר" של "פונטביט", ישר ללא הטיה. מפלגת העבודה תומכת בהסדר ובחתימת הסכם עם הפלסטינים במסגרת מתווה קלינטון שיוביל בסיומו להקמת מדינת פלסטין על שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה ויצירת גבול מדיני חדש לישראל על רקע שנת 1967 לפני תוצאות מלחמת ששת הימים. במשך השנים המפלגה תמכה וקידמה צעדים מדיניים חד-צדדיים כגון הנסיגה מרצועת הביטחון מדרום לבנון בשנת 2000 ובתוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בשנת 2005. כחלק ממתווה קלינטון, המפלגה תומכת בפינוי כלל ההתנחלויות הישראליות ביהודה ושומרון למעט גושי התיישבות במחוז עליהן תחיל ישראל את ריבונותה בתמורה לשטחים ישראלים שיועברו לצד הפלסטיני בנגב להרחבת רצועת עזה ויצירת מסדרון עבור "מעבר בטוח" בין הפלסטינים ביהודה ושומרון לרצועת עזה, בעוד ששאר שטחי יהודה ושומרון יהפכו תחת ריבונות פלסטינית. לא תתאפשר "זכות שיבה" פלסטינית לתוך שטחי ישראל, אם כי שני הצדדים "יכירו בזכות הפליטים לחזור לפלסטין ההיסטורית". ביחס לעיר בירה, המפלגה תפעל להליך חלוקה של ירושלים לשתי בירות, שיהפוך את מזרח ירושלים לבירת פלסטין, ואת מערב ירושלים לבירת ישראל. כחלק מהמתווה, לא תהיה ריבונות ישראלית על הר הבית. ביולי 2024 חברי המפלגה נעדרו מהצבעה על הצעה המקבעת את עמדתה העקרונית של הכנסת נגד הקמת מדינה פלסטינית, למרות התמיכה בפתרון שתי המדינות שמקובל לשייך להם. ביחס לשאלת אופייה המדיני של ישראל המפלגה תומכת בביטול חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי שמעגן את מעמדה של ישראל כביתו הלאומי של העם היהודי בחוק יסוד, אותו היא מגדירה כ"גזענות". ביחס להסתננות מאפריקה לישראל, המפלגה תומכת במתן רישיון ביקור זמני למבקשי מקלט, אשר במסגרתו יינתנו אישורי עבודה ויינתן ביטוח בריאות ועידוד פיזור הנוכחות שלהם ברחבי המדינה כולה. ההשקפה הכלכלית במפלגה פונה לכיוון הסוציאל-דמוקרטי, בו נכללת מדינת רווחה הדואגת לציבור העובדים ולחלשים בחברה ובהעלאת שכר המינימום כחלק ממאבק בעוני לצד העלאת קצבאות הזקנה והנכות. בנוסף לכך תומכת במגזר ציבורי חזק וקבלת כלכלה מעורבת, רגולציה ממשלתית ופיקוח והתנגדות להפרטת שירותים ציבוריים. בתחום משבר הדיור העבודה תומכת במעורבות ממשלתית בשוק הדירות להשכרה זאת, באמצעות חקיקה אשר תסדיר את מערכת היחסים בין השוכר למשכיר, ותבטיח את זכויות שני הצדדים. המפלגה הייתה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובשנת 2018 פרשה ממנו במחאה על הצטרפות תנועת ה-BDS אליו. העבודה מוגדרת כמפלגה משקיפה במפלגת הסוציאליסטים האירופאים הפועלת במוסדות האיחוד האירופי ובמסגרת תנועת העבודה הציונית העולמית, ופועלת במוסדות הלאומיים בהם הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית וקרן קיימת לישראל. המפלגה תומכת בהפרדת הדת מהמדינה. כתוצאה מכך היא תומכת בהכשרה של נישואים וגירושים אזרחיים וביכולת לרשום נישואים בישראל רק במסגרת אזרחית ובהפעלת תחבורה ציבורית בשבת במסגרת אשר תוגבל על ידי הסדרים אשר ייקבעו ברשויות המקומיות. המפלגה פועלת עבור שוויון בין נשים לגברים, צמצום פערי השכר, פמיניזם ובהבטחת ייצוג שוויוני ברשימת מפלגות בכנסת בין המינים. המפלגה תומכת בחקיקת זכויות משפטיות שוות לאזרחי להט"ב בישראל בדומה לאזרחים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית, שכוללת הכשרה משפטית של נישואים חד-מיניים, מניעת אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית, תיקון לחוק הסכמים לנשיאת עוברים וחוק אימוץ ילדים והטלת איסור משפטי על ביצועם ופרסומם של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה. המפלגה תומכת בלגליזציה של קנאביס בה יתאפשר גידול ביתי מוגבל ומפוקח, הסדרה ופיקוח על שוק הסחר וביטול השוק השחור, הוצאת הסם מפקודת הסמים המסוכנים וביטול הפללת שימוש אישי. המפלגה מציעה תיקון לחוק יסוד הממשלה שלפיו תוגבל כהונתו של ראש הממשלה לשתי כהונות רצופות. המפלגה פועלת למען איכות הסביבה בישראל ותומכת במיסוי של מוצרים ושירותים מזהמים ובהטלת מס פחמן. היא תומכת בהענקת סמכויות ואמצעי אכיפה נרחבים בתחום זה לרשויות מקומיות ולאומיות ובחוק שיקום קרקעות מזוהמות שבו ייכללו דרישות מיפוי וריכוז קרקעות מזוהמות אצל רשם המקרקעין והקמת קרן לשיקום קרקעות. בתחום האנרגיה המתחדשת, היא תומכת בהרחבת שילובם של מקורות אנרגיה מתחדשים במערך ייצור החשמל בישראל באמצעות חקיקה שתאפשר הקמתם של מתקנים להפקת אנרגיה סולארית על כלל גגות המבנים בישראל ואיתור שטחי קרקע המתאימים להקמתן של תחנות כוח סולאריות. המפלגה תומכת בתיקון לחוק צער בעלי חיים שלפיו יוחל צמצום הדרגתי של המשלוחים החיים לישראל עד להפסקתם לחלוטין, לצד איסור סחר מכירת פרוות ללבוש. בתחילת דרכה לא היה למפלגה יו"ר פורמלי ומנהיגות המפלגה התחלקה בין המזכ"ל לבין אלה שעמדו בראש הרשימה לכנסת ובראשות הממשלה. לאחר הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 נוצר תפקיד היו"ר. ביולי 2024 בוטל תפקיד מזכ"ל המפלגה ומלוא סמכויותיו הועברו ליו"ר המפלגה. אדם דורון, מפלגת העבודה הישראלית: תולדות ובעיות, צופית: בית ברל, 1972. יוסי ביילין, מחירו של איחוד: מפלגת העבודה עד מלחמת יום הכיפורים, תל אביב: רביבים, 1985. בנקו אדר, מפלגה אחת – שתי דרכים, תל אביב: חוג אורנים, 2004. ערן אלדר, הדרך ל–77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים 1977–1965, עם עובד, 2018. סיגל עוזר-רוייטברג, סוציאל-דמוקרטיה מקומית: עלייתו של דור פוליטי חדש במפלגת העבודה הישראלית (2006–2009), רמת אפעל וירושלים: יד טבנקין ומאגנס, 2020. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת העבודה הישראלית מפלגת העבודה הישראלית, ברשת החברתית פייסבוק מפלגת העבודה הישראלית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מפלגת העבודה הישראלית, ברשת החברתית אינסטגרם מפלגת העבודה הישראלית, דף שער בספרייה הלאומית מפלגת העבודה הישראלית, באתר רשם המפלגות שידורי וידאו של מפלגת העבודה, באתר ערוץ הכנסת סיעת העבודה בכנסת העשרים וארבע, באתר הכנסת מפלגת העבודה, באתר "כנסת פתוחה" מפלגת העבודה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה מפלגת העבודה, ארכיון המפלגה ברוך תור-רז, ‏ארכיון מפלגת העבודה הישראלית בבית ברל כמקור לתולדות ארץ ישראל 1930–1948, קתדרה 3, פברואר 1977 מרדכי נאור, מפלגת העבודה בשנים 1968-1977, באתר תנועת העבודה הישראלית טקס החתימה על אמנת האיחוד של מפלגת העבודה, יומני כרמל, ינואר 1968 (התחלה 0:26) רותם דנון, הסכת "הפוליטיקאים" - פרק א, פרק ב חוקת מפלגת העבודה גרסאות, תיקונים כולל גרסת דודו פדות מפלגת העבודה הישראלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הצטרפות המפלגה לקואליציה הייתה שנויה במחלוקת. ההחלטה על כניסת המפלגה לקואליציה הייתה על דעת יושב ראש המפלגה ולא הובאה לאישור מרכז המפלגה. בנוסף, רק שנים מחברי הכנסת של המפלגה הצטרפו לקואליציה, ואחת נשארה באופוזיציה מבלי לעזוב את המפלגה. מפלגת העבודה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה nrg מעריב, מפלגת העבודה, באתר nrg ארי קלמן, ב'עבודה' משנים כיוון ופותחים בקמפיין אנטי דתי, באתר בחדרי חרדים, 8 בספטמבר 2022 נוסף מנדט לאחר הקמת הסיעה[דרושה הבהרה] בתחילת הכהונה היו 3 מנדטים ולאחר פרישת עמיר פרץ וכניסת אילן גילאון ממפלגת מרצ (בשל היותו הבא ברשימת העבודה-גשר-מרצ בבחירות) ירד יצוג המפלגה ל-2 מנדטים בלבד עמיר קורץ, מרב מיכאלי: "נתניהו החזיר את הנשים למטבח", באתר כלכליסט, 8 במרץ 2021 חזקי ברוך, יחימוביץ' לערוץ 7: אנחנו לא מפלגת שמאל, באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2012 היום מתכנסת ועידת היסוד של מפלגת העבודה הישראלית, דבר, 21 בינואר 1968 מפלגת העבודה ומרצ, הסכם האיחוד הפוליטי אושרה "סיעת מפלגת העבודה הישראלית", על המשמר, 24 בינואר 1968 אורנה כהן, “‘אין אנחנו יכולים לסגור בפניהם את הדלת’: מפלגת העבודה וההחלטה לצרף לשורותיה חברים ערבים.”, זמנים: רבעון להיסטוריה 135, 2016, עמ' 120–32‏, JSTOR 26899808 יוסף חריף, ישראל מציירת את "מפת השלום עם מצרים, מעריב, 5 בינואר 1973 חיים ביאור, ההסתדרות הכריזה סכסוך עבודה במפלגת העבודה עקב ביטול ההסכמים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2007 דני גוטוויין, מפלגת העבודה? מפלגת ההון, באתר ynet, 1 בספטמבר 2007 מזל מועלם, בחירות 2009, פריימריז בעבודה: אהוד ברק: נבחרת מנצחת לעבודה, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2008 רוני סופר ויואב זיתון, הסקרים הכריעו: ברוורמן פרש מהמירוץ בעבודה, באתר ynet, 3 במרץ 2011 מתי טוכפלד, יחימוביץ' נגד פרץ, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2011 מורן אזולאי ורועי מנדל, ראש חדש לעבודה: שלי יחימוביץ' זכתה בבחירות, באתר ynet, 22 בספטמבר 2011 פנחס וולף‏, נעם שליט הודיע כי יתמודד על מקום ברשימת העבודה, באתר וואלה, 9 בינואר 2012 פנחס וולף‏, כוכב חדש במפלגת העבודה: ניצב בדימוס משה מזרחי, באתר וואלה, 11 בינואר 2012 עכשיו זה רשמי: סתיו שפיר הצטרפה למפלגת העבודה, באתר nana10‏, 12 באוקטובר 2012 (הקישור אינו פעיל, 25.3.2020) פנחס וולף ומיכל רשף‏, איציק שמולי הודיע שיתמודד לרשימת העבודה לכנסת, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2012 עמרי נחמיאס ו"המקור", מיקי רוזנטל מודיע בשידור חי על כניסתו לפוליטיקה, באתר nana10‏, 16 באוקטובר 2012 (הקישור אינו פעיל, 25.3.2020) יוסי אלי, אופנהיימר רץ לעבודה: "יריב חזק מול הימין", באתר nrg‏, 22 באוקטובר 2012 צבי זרחיה, יו"ר JVP אראל מרגלית יתמודד בבחירות לרשימת מפלגת עבודה לכנסת, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2012 אריק בנדר, מכה לקדימה: ח"כ אבסדזה עוברת לעבודה, באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2012 טל שלו‏, עוד אחד מצטרף: נחמן שי עוזב את קדימה לטובת העבודה, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2012 מורן אזולאי, הרצוג בנאום הניצחון: "יחד נחזור לשלטון", באתר ynet, 22 בנובמבר 2013 עמרי נחמיאס‏, החבילה הנדיבה של הרצוג נחשפת: לבני תזכה ל-6 שריונים, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2014 מורן אזולאי, העבודה אישרה את הסכם האיחוד עם לבני: "בסיס למהפך 2015", באתר ynet, 10 בדצמבר 2014 אורי תובל, בדקה ה-90: ציפי לבני מוותרת על הרוטציה, באתר כלכליסט, 16 במרץ 2015 תני גולדשטיין, מפלגת העבודה לא יכולה לממש את נכסיה - והם לא יחלצו אותה מהחובות, באתר זמן ישראל, 12 בינואר 2021 תוצאות באתר מפלגת העבודה מורן אזולאי, איתי בלומנטל ואטילה שומפלבי, דרמת ענק בעבודה: אבי גבאי נבחר לראשות המפלגה, באתר ynet, 10 ביולי 2017 מורן אזולאי, גבאי הדהים את לבני: מפרק את המחנה הציוני, באתר ynet, 1 בינואר 2019 יובל קרני, "הציע עד חצי המלכות": גבאי דחה הצעת נתניהו להצטרף לממשלה, באתר ynet, 29 במאי 2019 דני זקן, ‏אבי גבאי הודיע: לא אתמודד על ראשות מפלגת העבודה, באתר גלובס, 11 ביוני 2019 יובל קרני, טל רוסו פורש מהפוליטיקה: לא יתמודד בעבודה, באתר ynet, 10 ביוני 2019 יורי ילון, גבאי פורש מהחיים הפוליטיים: "המפלגה בשבר גדול, אינני מסיר אחריות מעצמי", באתר ישראל היום, 12 ביוני 2019 חיים לוינסון, אורלי לוי-אבקסיס חוברת למפלגת העבודה; פרץ הודיע להורוביץ על הפסקת המגעים לאיחוד, באתר הארץ, 18 ביולי 2019 דן לביא, בחירות 2020, באתר ישראל היום, 13 בינואר 2020 מורן אזולאי, עמיר פרץ לא יתמודד על ראשות העבודה: "עם הנהגה חדשה המפלגה תזנק", באתר ynet, 23 בדצמבר 2020 מורן אזולאי, העבודה בחרה רשימה: אלו תוצאות הפריימריז, באתר ynet, 1 בפברואר 2021 אריק בנדר, ‏מפלגת העבודה מינתה מנכ"ל ומנהל סיעה חדשים, באתר מעריב אונליין, 12 באפריל 2021 בנימין ברגר, ‏בג"ץ הפך את החלטת ועדת הבחירות: אבתיסאם מראענה תוכל להתמודד לכנסת, באתר JDN‏, ט"ז באדר תשפ"א דני זקן, ‏יו"ר העבודה מרב מיכאלי הודיעה כי המפלגה תעזוב את הממשלה, באתר גלובס, 25 בינואר 2021 עמיר פרץ הודיע למרב מיכאלי: עוזב את המפלגה, נשאר שר בממשלה, באתר ynet, 26 בינואר 2021 הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה, מצע מפלגת העבודה לכנסת ה-24, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה, ‏4 במרץ 2021 סיון חילאי, חיים גולדיטש, יובל קרני, 37% הצביעו עד 13:30: חברי מפלגת העבודה בוחרים רשימה לכנסת, באתר ynet, 9 באוגוסט 2022 יקי אדמקר‏, מהם תאריכי הפריימריז ומתי יחלו תשדירי התעמולה: בחירות 2022 - הלו"ז, באתר וואלה, 2 ביולי 2022 אילן לוקאץ', ‏"יכול לקרוא לזה יהירות, שיגעון גדלות": מה עומד מאחורי ההימור של מיכאלי - שעדיין לא מודה בטעות, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2022 מורן אזולאי, סיון חילאוי, מי יחליף את מיכאלי? נקבע מועד הפריימריז לראשות העבודה, באתר ynet, 25 בפברואר 2024 מורן אזולאי, יאיר גולן צפוי להתמודד על ראשות העבודה: "נאחד את כל המחנה תחת מותג חדש", באתר ynet, 26 בפברואר 2024 נסגרה רשימת המתמודדים לראשות מפלגת העבודה, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2024 נעה שפיגל, אבי שקד יתמודד לראשות העבודה: "חיבור עם מרצ יסכן את עתיד המפלגה", באתר הארץ, 24 באפריל 2024 יאיר גולן, איתי לשם, עזי נגר ו⁠אבי שקד יתמודדו לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, באתר ערוץ 7 יאיר גולן ניצח בפריימריז ונבחר לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 במאי 2024 אנה ברסקי, ‏מנכ"ל חדש למפלגת הדמוקרטים בראשות יאיר גולן, באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2024 ערן אלדר, הדרך ל-77': קריסתה של הגמוניית מפלגת הפועלים, עם עובד, 2018, עמ' 94. נוער העבודה, באתר מפלגת העבודה עומר בן-גרא נבחר ליו"ר נוער העבודה, הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה, 25 באוגוסט 2022 טל שלו‏, ניצחון למיכאלי: ועידת העבודה אישרה - היו"ר והרשימה ייבחרו רק בפריימריז, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2021 ועידת מפלגת העבודה: 70% נשים, 20% פעילי מחאה, באתר "סרוגים", 27 ביוני 2024 טל שלו‏, עכשיו זה רשמי: ועידת מפלגת העבודה אישרה ברוב מוחלט את הסכם האיחוד עם מרצ, באתר וואלה, 12 ביולי 2024 טל שלו‏, קרב אחרון על המתפקדים: הבחירות המקדימות לראשות העבודה בעיצומן, באתר וואלה, 4 ביולי 2017 עורך ראשי, מצב מפקד חברי.ות העבודה, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה יובל סער, כיצד נוצר הלוגו של אובמה?, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2008 מה שיותר כחול, מעושן ובנאלי: למה כל המפלגות נראות השנה אותו דבר, באתר Xnet‏, 6 במרץ 2019 מתווה קלינטון (2000) – יוזמת ז'נבה, ‏מאי 18, 2023 שילֹה פריד, נתניהו לא נכח, גנץ דווקא תמך: הכנסת הצהירה - מתנגדים למדינה פלסטינית, באתר ynet, 18 ביולי 2024 "עמיר פרץ: ״נבטל את חוק הלאום הגזעני״". ערוץ 7. 2019-07-06. נבדק ב-2023-12-15. מצע מפלגת העבודה לבחירות לכנסת העשרים וארבע, אזרחות שווה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה מפלגת העבודה, מצע מפלגת העבודה לכנסת ה-19, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה אריאל כהנא, העבודה פרשה מארגון מפלגות הפועלים העולמי, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2018 מפלגת העבודה, מצע מפלגת העבודה לכנסת ה-24, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה מפלגת העבודה, מצע מפלגת העבודה לכנסת ה-19, באתר הבמה הרעיונית של מפלגת העבודה , מרב מיכאלי מפלגת העבודה, באתר www.idi.org.il מפלגת העבודה, תיקוני חוקה מיום 12.7.2024 (סעיף 9) ג. מאיר - מועמדת "העבודה" והמערך לראשות הממשלה, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏9 במרץ 1969 דן פתיר, מועמד "העבודה" לראשות הממשלה ייבחר היום, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏22 באפריל 1974 מ. מייזלס, גולדה דרשה הצבעה חשאית ונבחרה למזכירה כללית של מע"י, מעריב, 8 בפברואר 1968 מ. מייזלס, ספיר נבחר למזכ"ל העבודה - כמעט פה אחד, מעריב, 2 באוגוסט 1968 מ. שמריהו, אליאב נבחר לימזכ"ל העבודה גיבלבר ויעקובי - מזכירי משנה, מעריב, 9 בינואר 1970 דן פתיר, י. ישעיהו נבחר מזכ"ל "העבודה", דבר, 24 ביוני 1971 ידלין נבחר פה־אחד מזכ"ל "העבודה", דבר, 22 ביוני 1972 דן פתיר, מאיר זרמי נבחר למזכ"ל העבודה ברוב של 60%, דבר, 23 באוגוסט 1974 משה מייזלס, הוועדה המסדרת המליצה לבחור בפרס כיד"ר העבודה, מעריב, 6 ביוני 1977 א. כנרתי, בר־לב ייכנס השבוע לתפקידו כמזכ"ל העבודה, דבר, 29 במאי 1978 יהושע ביצור, , שרביט מזכ"ל העבודה לעוזי ברעם בניגוד לדעת מנהיג המפלגה - פרס, מעריב, 1 בנובמבר 1984 מנחם רהט, מרכז מפלגת העבודה יבחר היום במיכה חריש לתפקיד המזכ"ל, מעריב, 2 בפברואר 1989 דוד חיון, ‏רענן כהן: סכנה להמשך קיומה של העבודה, באתר גלובס, 10 באוקטובר 1999 ח"כ אופיר פינס נבחר לתפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה, באתר וואלה, 4 ביולי 2002 פינס סיים תפקידו כמזכ"ל העבודה, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2003 אילן מרסיאנו, מזכ"ל חדש למפלגת העבודה: איתן כבל, באתר ynet, 16 ביוני 2005 אטילה שומפלבי, איתן כבל מתפטר: "ברק צריך חצרן, לא מזכ"ל", באתר ynet, 5 במאי 2009 חיליק בר נבחר לתפקיד מזכ"ל מפלגת העבוד - הודעה באתר מפלגת העבודה ערן חרמוני נבחר לתפקיד המזכ"ל החדש של מפלגת העבודה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 בינואר 2017 אנה ברסקי, בנצי רובין, ‏סערה במפלגת העבודה לאחר האיחוד: המזכ"ל פרש, פעילים זועמים על "החבירה לשמאל הקיצוני", באתר מעריב אונליין, 2 ביולי 2024 מצנע הודיע: פורש לנגב, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2005 אורי משגב, "הדרך ל-77'": גוויעתה של תנועת העבודה נמשכה לפחות 12 שנה לפני המהפך, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2018