laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב שליטא

יעקב שליטא (תרנ"ו, 1896–1943) רבה האחרון של טרנופול שבגליציה, נספה בשואה. נולד בעיר זבורוב בגליציה המזרחית לרב בן ציון שליטא. הוסמך לרבנות בהיותו בן עשרים, אז גם נשא לאשה את הענא בת הרב יהושע השל באבד, נכדו של רבי יוסף באבד, מחבר "מנחת חינוך", שהיה רב בטרנופול. כחלק מהסדר הנישואין נקבע שבבוא היום הוא יירש את רבנות טרנופול. עם פטירת חותנו בתרע"ט (1919) ירש את מקומו ברבנות, אך לצדו כיהן גם קרוב משפחתו, הרב דוד מנחם מאניש באב"ד מחבר שו"ת "חבצלת השרון", שהיה מבוגר בהרבה. שני האישים הנהיגו את הרבנות בשיתוף פעולה, כאשר חוגי החסידים נהו יותר אחרי הרב באבד ואילו מתפללי "נוסח אשכנז" ראו ברב יעקב שליטא הצעיר את רבם, אם כי גם הוא נסע לעיתים לרבי מהוסיאטין ובכך זכה בהדרגה גם לאהדת החסידים. ב-1927 נחקק חוק בפולין ולפיו בכל קהילה יכהן רב אחד בלבד, דבר שהעיב על שיתוף הפעולה בין שני הרבנים עד לפטירת הרב באבד בשנת 1938. היה חבר באגודת הרבנים בפולין, וחתימתו מופיעה על כרוז תמיכה במוסדות בית יעקב (תר"ץ). עם זאת, היה מאוהדי תנועת המזרחי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה טרנופול על ידי הסובייטים, בהתאם להסכם לחלוקת פולין. מאז הפכה טרנופול מוקד לפליטים שנמלטו מהחלק הגרמני של פולין, והרב שליטא פעל רבות לעזרתם. עם הכיבוש הגרמני של טרנופול (תמוז תש"א, יולי 1941) החלו פרעות ביהודים על ידי הגרמנים ומקומיים אוקראינים, ובין ההרוגים היה בנו של הרב שליטא. בספטמבר עברה המשפחה לגטו, ובפברואר 1943 נספה הרב יעקב שליטא במחנה ההשמדה בלז'ץ. הלל זיידמן, אישים שהכרתי עמ' 280–283. הרב יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק רביעי, "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"א, ערכו בעמ' 108–110 ספר טרנופול עמ' 273.
מיכאיל יפרמוב

מיכאיל גריגורוביץ' יפרמוב (ברוסית: Михаи́л Григо́рьевич Ефре́мов; 22 בפברואר 1897 - 19 באפריל 1942) היה גנרל לייטננט בצבא האדום אשר פיקד לזמן קצר החזית המרכזית. יפרמוב נולד ב-22 בפברואר 1897 בעיר טרוסה שבמחוז קלוגה שבאימפריה הרוסית. הוא היה בן למשפחת איכרים ענייה, ובילדותו עבד בחווה של אביו ובהמשך עבר למוסקבה והועסק כשוליה. בספטמבר 1915 גויס לצבא האימפריה הרוסית. הוא הוצב ברגימנט המילואים ה-55, ולמד בבית הספר הצבאי בתלאווי עד אביב 1916. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, והשתתף בין היתר במתקפת ברוסילוב. ב-1917 פוזר הצבא הקיסרי ויפרמוב חזר למוסקבה והחל לעבוד במפעל. בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום, ובקיץ של אותה שנה מונה למפקד פלוגה ובהמשך למפקד גדוד. הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, והוביל את לכידת באקו מידי הצבא הלבן. כיבוש העיר היווה מכה קשה לצבא הלבן, ועל חלקו במהלך המבצע קיבל יפרמוב את עיטור הדגל האדום כמו גם חרב זהב ואגרטל קריסטל מעוטר באבני חן מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. בפברואר 1921 הוא מונה למפקד הדיוויזיה השלישית, ובאפריל 1924 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19. ב-1927 נשלח לסין כיועץ צבאי, וב-1928 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, במרץ 1931 מונה למפקד הקורפוס השלישי ובדצמבר 1933 למפקד הקורפוס ה-12. במאי 1937 מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה, בנובמבר של אותה שנה הועבר למחוז הצבאי עבר הבאיקל וב-1938 מונה למפקד המחוז הצבאי אוראל. באותה שנה הוא הוזמן בדחיפות למוסקבה, שם נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. במסגרת הטיהורים הגדולים, בחשד לקשירת קשר עם מיכאיל טוכאצ'בסקי. הוא שוחרר בין היתר בשל ידידותו עם קלימנט וורשילוב. ב-4 ביוני 1940 הוענקה לו דרגת גנרל מיור הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז. באוגוסט הועבר לפקד על המחוז הצבאי קווקז. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה ב-24 ביולי 1941, לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני של אותה שנה, מונה יפרמוב למפקד הארמייה ה-21. הארמייה שלו נסוגה מפני הגרמנים המתקדמים וניסתה לנהל מתקפות נגד. ב-7 באוגוסט מונה יפרמוב למפקד החזית המרכזית, והחזיק בתפקיד עד 25 באוגוסט. בספטמבר הוא מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ב-1 באוקטובר מונה למפקד הארמייה העשירית, וב-17 באוקטובר מונה למפקד הארמייה ה-33. הארמייה שלו נכללה במסגרת החזית המערבית של גאורגי ז'וקוב. באפריל 1942 החליט ז'וקוב לצאת למתקפה על מבלט רז'ב הגרמני. הארמייה של יפרמוב הצליחה לפרוץ פרצה במערך הגרמני, וחזר אליה קורפוס הפרשים הראשון של המשמר בפיקודו של פאבל בלוב. אולם אז הגרמנים התאוששו, וסגרו את דרך הנסיגה של הסובייטים. הסובייטים פעלו בעורף הגרמני באזור ויאזמה לצד הפרטיזנים, כשהם מתוספקים מהאוויר. באפריל ניתנה להם רשות לנסות לפרוץ ולחבור אל כוחות סובייטיים סמוכים. הפרשים של בלוב אמנם הצליחו בכך והגיעו אל הארמייה העשירית הסובייטית, אך הארמייה של יפרמוב כותרה והושמדה בידי הגרמנים. יפרמוב עצמו התאבד ב-19 באפריל בגיל 45 כדי לא ליפול בשבי. על אומץ לבו, הוענק ליפרמוב עיטור הדגל האדום נוסף. בסוף שנת 1996 העניקה לו הפדרציה הרוסית את העיטור גיבור הפדרציה הרוסית. אנדרטה לזכרו נמצאת בעיר ויאזמה. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל יפרמוב בוויקישיתוף מיכאיל יפרמוב (ברוסית) מיכאיל יפרמוב (ברוסית)
לינדה סנצ'ז

לינדה סנצ'ז (באנגלית: Linda Sánchez; נולדה ב-28 בינואר 1969) היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית. מכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מאז 2003, מטעם המחוז ה-38 של קליפורניה, המכסה את אזור דרום-מזרח לוס אנג'לס. אחותה לורטה סנצ'ז הייתה חברה בבית הנבחרים בשנים 1997–2017. סנצ'ז נולדה באורנג' שבקליפורניה למשפחה בת שישה ילדים, שגודלה על ידי הורים שהיגרו ממקסיקו. היא גדלה באנהיים. היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-1995 סיימה את התואר למשפטים ב-UCLA עם התמחות בחוקי עבודה. עם סיום התואר עבדה כעורכת דין של הסתדרויות ואיגודים מקצועיים. ב-1996 צברה לינדה סנצ'ז ניסיון לגבי ניהול קמפיין כאשר עבדה על הקמפיין של אחותה לורטה סנצ'ז, שבו זכתה בהפרש של 984 קולות מתוך 102,484 קולות כשירים. לאחר מפקד האוכלוסין ושינוי במספר מחוזות הייצוג בקונגרס וגבולם ב-2000, החליטה לינדה סנצ'ז להתמודד בבחירות לקונגרס ב-2002 במחוז מס' 39 של מדינת קליפורניה, אשר גבולותיו השתנו. לפני השינוי היה רוב מובהק של בוחרים רפובליקנים ולאחריו היו רוב הבוחרים דמוקרטים. סנצ'ז גייסה 1.2 מיליון דולר וניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כנגד חמישה מתחרים, עם 33.5 אחוז מהקולות (הקטור דה-לה-טורה, המתמודד שזכה במקום השני, זכה ב-29.3 אחוז מהקולות). לאחר הפריימריז, ניצחה בבחירות הכלליות נגד המתמודד הרפובליקני בהפרש של 55 מול 41 אחוז. לאחר בחירתה לקונגרס, עשו לינדה ולורטה סנצ'ז תקדים היסטורי בתור זוג האחיות הראשון שמכהן בקונגרס. לינדה סנצ'ז מכהנת בשלוש ועדות: ועדת חוק חוקה ומשפט (judiciary), ועדה לעסקים קטנים (small business), והוועדה לרפורמה ממשלתית (government reform). ב-2005, לאחר שנתיים בלבד של כהונה בקונגרס, נבחרה סנצ'ז להנהגה הבכירה של המפלגה הדמוקרטית והיא מכהנת בתור Deputy Whip תחת חבר הקונגרס סטני הויר. סנצ'ז מבוססת מבחינה פוליטית. ב-2004 הביסה את אותו מתמודד רפובליקני שהפסיד לה ב-2002 אך בהפרש גדול יותר של 61 אחוז מול 39 אחוז, אף על פי שהמתמודד הרפובליקני הוציא חצי מיליון דולר על הקמפיין. לינדה סנצ'ז ידועה בתור תומכת נלהבת של מדינת ישראל. באוגוסט 2003 הצטרפה למשלחת של 29 חברי קונגרס לביקור בישראל, שאורגן על ידי השדולה הפרו-ישראלית אייפק. בספטמבר 2004 הצטרפה סנצ'ז למכתב שכתב הנציג הווארד ברמן שגינה את הכנסייה הפרסבטריאנית שהחליטה להחרים את ישראל. במרץ 2005 הצטרפה סנצ'ז למשלחת של שמונה חברי קונגרס (בהנהגת מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים, ננסי פלוסי) לסיור במזרח תיכון, ובין השאר ביקרו בישראל ונפגשו עם ראש הממשלה, אריק שרון. לאחר הביקור, דיווחה עליו סנצ'ז בכנס של אייפק. באוגוסט 2005 עזרה לינדה סנצ'ז לגייס כספים לסניף לוס אנג'לס של ארגון הדמוקרטים תומכי ישראל. באוקטובר של אותה שנה נאמה לפני הפיסגה הלאומית של השדולה אייפק שהתקיימה בלוס אנג'לס. מדיה וקבצים בנושא לינדה סנצ'ז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לינדה סנצ'ז לינדה סנצ'ז, ברשת החברתית פייסבוק לינדה סנצ'ז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לינדה סנצ'ז, ברשת החברתית אינסטגרם לינדה סנצ'ז, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הקמפיין לינדה סנצ'ז, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Tom DeLay: A call to violence, באתר Innovative Minds טקסט של המכתב
פרדיטה ויקס

פרדיטה ויקס (באנגלית: Perdita Weeks; נולדה ב-25 בדצמבר 1985) היא שחקנית בריטית. ידועה בעיקר בתפקידה כהיגינס בסדרה מגנום, בלש פרטי מ-2018. ויקס נולדה בסאות גלמורגן בוויילס. היא התחנכה בבית הספר רודין ולמדה היסטוריה של האמנות במכון קורטאולד (אנ'). אחותה הגדולה היא השחקנית האניסאקל ויקס, ואחיה הצעיר הוא השחקן רולו ויקס. עם האניסאקל, אחותה, היא הופיעה במיני-סדרה "Goggle-Eyes" ב-1993, וב-"The Rag Nymph" מאת קתרין קוקסון ב-1997, באותה דמות שגילמה אחותה בגיל צעיר יותר. ב-2002 השתתפה ויקס בעיבוד לספר הילדים "Stig of the Dump". ב-2003 שיחקה בתפקיד רוצחת צעירה בפרק "Death and Dreams" בסדרה "רציחות במידסומר". ב-2004 שיחקה בסרט הטלוויזיה "שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי" בכיכובו של רופרט אוורט בתפקיד שרלוק הולמס. ב-2006 שיחקה בסרט "מיס פוטר", ב-2007 השתתפה בקומדיה הרדיופונית "Bleak Expectations" ב-2007 ו-2008 גילמה ויקס את דמותה של מרי בוליין בסדרה ההיסטורית של ערוץ שואוטיים "שושלת טיודור". ב-2008 שיחקה בתפקיד לידיה בנט במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" של רשת ITV. ב-2011 הופיעה במיני-סדרה "ההבטחה" כאלייזה מאייר. ב-2014 כיכבה יחד עם בן פלדמן בסרט עמוק למעלה, בתפקיד סקרלט, ארכאולוגית שמנסה למצוא את אבן החכמים. החל מ-2018 היא מככבת בתפקיד הראשי בסדרה מגנום, בלש פרטי כג'ולייט היגינס, סוכנת MI6 לשעבר, מנהלת האחוזה של רובין מאסטרס ושותפה לחקירות של תומאס מגנום (ג'יי הרננדז). פרדיטה ויקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדיטה ויקס, באתר AllMovie (באנגלית) פרדיטה ויקס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדיטה ויקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Honeysuckle Weeks: A new battle for a Shining star". The Independent. נבדק ב-26 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) My Titanic career move. dailymail.co.uk; accessed 2 May 2016. The Honeysuckle Weeks Fansite – Perdita Weeks Page. Honeysuckleweeks.co.uk. "Filming in the Paris Catacombs" נתן ליכטר, ‏עמוק למעלה | ביקורת סרט, באתר "סרט", 11 בספטמבר 2014
ישראל דגן

ישראל (יורם) דגן (נולד בי' בטבת תשי"ח, 2 בינואר 1958) הוא זמר ומוזיקאי יוצר, חסיד ברסלב. נולד במשפחה רחוקה מדת, וגדל באחד מקיבוצי השומר הצעיר. את שירותו הצבאי עשה כלוחם בסיירת שקד. לאחר סיום הצבא החל במסע חיפוש רוחני שכלל שהות ממושכת בהודו. בגיל 23 חזר בתשובה והתקרב לחסידות ברסלב, ובמיוחד לרבי ישראל דב אודסר, אשר אותו שימש תקופה מסוימת. במהלך השנים החל להלחין שיחות, סיפורים ומאמרים מכתבי רבי נחמן מברסלב, ושיריו נהפכו לשירים המפורסמים ביותר בחסידות ברסלב והתפרסמו אף מחוצה לה. בנוסף לשירים אלו חלק משיריו כתב בעצמו. חלק גדול משיריו תורגמו ליידיש על ידי הרב יואל ראטה. למען שמו באהבה אשרינו תנו לי את לבכם בת מלך אבודה מחול צדיקים עדיין יש תקווה סמכו על כוחי רץ ישר לרבנו שמחת פורים שמח ורוקד להתקרב לצדיק האמת גדולתינו ותפארתינו ראש השנה שלי אשירה נא לכבוד רשב"י מלב היער אל הלב שלכם קדשנו במצוותיך ניצחתי ואנצח יין הונגרי ראיון עם ישראל דגן באתר "ברסלב ישראל" מידע על ישראל דגן בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף אלימלך כהנא

הרב יוסף אלימלך כהנא (תרכ"ו, 1866 - י"א בסיוון תש"ד, 1944), היה רב וראש ישיבה הונגרי, רבן של צעהלים ואונגוואר. נספה בשואה עם בני משפחתו ובני קהילתו. נולד ברוסנוביץ', לרב יצחק אייזיק כהנא, רב העיר ורבה של זשדני. אמו היא בת הרב יצחק אייזיק ביליצר, רב נאג'י אידה. בצעירותו למד אצל סבו, הרב ביליצר. לאחר מכן עבר לאונגוואר, שם למד אצל הרב חיים צבי מנהיימר והרב שלמה גנצפריד, מחבר קיצור שולחן ערוך, שסמך אותו לרבנות. בתקופת לימודו אצלו אף סייע לו בעריכת הספר קיצור שולחן ערוך. לאחר כן עבר לישיבת פרשבורג, שם למד אצל הרב שמחה בונם סופר, מחבר שו"ת "שבט סופר". נישא ליוטל יונגרייז, בת הרב משה, רבה של קאשוי, שנפטרה בתר"פ. בזיווג שני נישא לשרה בת הרב יאיר קאלוש ממזלבורץ. עם פטירת אביו (תרנ"ב) התמנה לרבה של זשדני, קהילה קטנה שסייעה בידו להקים שם ישיבה, בה החל לכתוב את ספריו. בה'תרע"ו התמנה לרבה של בוניהד. בה'תרפ"ג נבחר לרבה של צעהלים, לשם העביר את ישיבתו, שמנתה 90 תלמידים. רבנותו התאפיינה בהערכה הדדית בין הרב לקהלו ודאגה לתלמידיו. בתרצ"א התמנה לרבה של אונגוואר, לאחר מערכת בחירות סוערת, בה התמודד מול בנו של הרב הקודם, נבחר ברוב גדול ואף זכה בדין תורה אצל הרבי ממונקץ'. תקופת רבנותו הייתה תקופה של פריחה לקהילת אונגוואר. הוא פעל רבות לביסוס מוסדות הקהילה, כגון בית חולים ובית תמחוי, וחיזוק לימוד התורה ושמירת מסורת ישראל. לשם כך הקים חברה בשם "לומדי תורה", שארגנה שיעורים בערבים לאנשים שעבדו במשך היום. עוד שימש כנשיא ועד הרבנים ברוסיה הקרפטית, שריכז את הקהילות האורתודוקסיות באזור. עמד בקשרים טובים עם שלטונות צ'כוסלובקיה ועם אנשי כמורה בעירו, מה שתרם לריסון האנטישמיות. עם היבחרו כרב העיר התמנה לנשיא כולל שומרי החומות בארץ ישראל, שתמך בעניים ולומדי תורה בירושלים. התמסר לישיבתו במתן שיעורים רבים, והנהיג בה סדרי לימוד קפדניים ובחינות. את דרך לימודו מתאר תלמידו, הרב מנשה קליין: "ודכירנא כד הוינא טליא ויצקתי מים על ידי מו"ר הגאון הקדוש מרן יוסף אלימלך כהנא הי"ד, למדנו בכל שבוע 6 דפים גמרא עם מפרשים, ש"ע אורח חיים עם מגן אברהם ויורה דעה עם ט"ז וש"ך, ועוד והיה ניסיון בכל שבוע על כל השיעורים שלמדו. ובסוף הזמן עשו חזרה על כל מה שלמדו בכל הזמן, והיו ממש משימים לילות כימים אז לעבור הכל לערך שלשים יום או חמש שבועות" (שו"ת משנה הלכות חלק ח סימן רמז). בד בבד עמד בקשרי מכתבים עם רבנים מקהילות רבות שהפנו אליו שאלות. נספה באושוויץ בי"א בסיון תש"ד, במשלוח האחרון של יהודי אונגוואר, עם אשתו וקבוצה מקהילתו ותלמידיו. ברגעיו האחרונים אמר בהתלהבות וידוי עם קהלו. פריידא, נישאה לרבי משה נתן נטע יונגרייז, שנספה בשואה. רבי שרגא פייש כהנא, נפטר בצעירותו (תרע"ט). רבי יצחק אייזיק כהנא, רבה של פאררא-ענטש, נספה בשואה. רבי יהושע כהנא, נספה בשואה. הרב שמואל הלוי ואזנר, מחבר שו"ת שבט הלוי. הרב מנשה קליין, מחבר שו"ת משנה הלכות, שייסד את "קהילת אונגוואר" בברוקלין ובירושלים. רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטראפקוב. הרב משה דב וולנר - רבה של אשקלון. חידושי מהרי"א כהן - לקט משרידי תשובותיו וחידושיו, יצא לאור על ידי נכדו, יצחק אייזיק יונגרייז, ירושלים תשכ"ט. שו"ת פני יוסף הוכן לדפוס אך אבד בשואה. קהלת צעהלים וחכמיה עמ' 194 - 200. הרב פרופ' יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק ג', "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשי"ט, עמ' 9 - 16. עצה לבעל תשובה, דברים בשם רבה של אונגוואר, הרב יוסף אלימלך כהנא הי”ד - אתר תורתך לא שכחתי.
אפריל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אפריל – החודש הרביעי בלוח השנה הגרגוריאני April (שיר) – יצירה מורכבת בת 12 דקות של להקת דיפ פרפל מאלבומם Deep Purple אפריל או'ניל – דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס "צבי הנינג'ה" אהרון אפריל – צייר ופסל ישראלי אישים ששמם הפרטי הוא אפריל מרד אפריל אחד באפריל
אוטוביאנקי A112

אוטוביאנקי A112 (באיטלקית: Autobianchi A112) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1969–1986. סך הכול יוצרו 1,254,178 יחידות. בשנת 1970 זכתה "אוטוביאנקי A112" במקום השני בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה פיאט 128 ובמקום השלישי רנו 12. בשנת 1969 התחילה חברת אוטוביאנקי לייצר את דגם הסדאן אוטוביאנקי A111. ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על חברת אוטוביאנקי, ובשנת 1969 הועברה לחטיבת לנצ'יה של פיאט. סדרה ראשונה (משנת 1969) סדרה שנייה (ספטמבר 1971) סדרה שלישית (1975) סדרה רביעית (נובמבר 1977) סדרה חמישית (יוני 1979) סדרה ששית (1982) סדרה שביעית (1984) סדרה שמינית (1985) אוטוביאנקי A112 אוטוביאנקי A112 שנת 1974 אוטוביאנקי A112 שנת 1986 אוטוביאנקי A112 (סדרה שמינית) אוטוביאנקי (לנצ'יה) A112, קבריולט מדיה וקבצים בנושא אוטוביאנקי A112 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואסקס

האם התכוונתם ל... חואן גבריאל ואסקס – סופר קולומביאני גרייביס ואסקס – כדורסלן ונצואלי ויקטור ואסקס – כדורגלן ספרדי טאבארה ואסקס – מנשיאי אורוגוואי מיכאלה ואסקס – שחקנית, רקדנית ומנחה ארגנטינאית ניקולס ואסקס – שחקן ארגנטינאי פטריס ואסקס – מלחין לטבי פראן ואסקס – כדורסלן ספרדי רפאל מרטין ואסקס – כדורגלן ספרדי
יום הספר הבין-לאומי

יום הספר הבין-לאומי מצוין מדי שנה ב-23 באפריל בחסות אונסק"ו כדי לעודד קריאה, הוצאה לאור ושמירה על זכויות יוצרים. בכל שנה בוחר ארגון אונסק"ו בשיתוף נציגי תעשיית הספרים את "בירת הספר העולמית". בשנת 2017 הוכרזה העיר קונאקרי בגינאה כבירת הספר העולמית בשל מיזם קידום הקריאה בקרב ילדים ובני נוער מאוכלוסיות מוחלשות. "בירת הספר" לשנת 2021 היא טביליסי, בירת גאורגיה. "בירת הספר" לשנת 2022 היא גוודלחרה במקסיקו. "בירת הספר" לשנת 2023 היא אקרה בירת גאנה בשל התמקדותה בצעירים ובפוטנציאל שלהם לתרום לתרבות ולעושר של גאנה באמצעות תוכניות המשתמשות בכוחם של הספרים לפיתוח הדור הבא. ב-1923 ביקשו מוציאים לאור בקטלוניה שבספרד להנציח את זכרו של מיגל דה סרוואנטס, תחילה על ידי ציון יום הולדתו ב-7 באוקטובר, ולאחר מכן בציון יום מותו ב-23 באפריל. ב-1995 החליט ארגון אונסק"ו לציין את "יום הספר וזכויות היוצרים הבין-לאומי" ב-23 באפריל, שהוא תאריך פטירתם של סרוואנטס ושייקספיר (ב-1616). בפועל סרוואנטס נפטר עשרה ימים לפני שייקספיר, בספרד נהג הלוח הגרגוריאני ובאנגליה – הלוח היוליאני. בספרד נהוג לקרוא את דון קישוט במעין "מרתון קריאה" הנמשך יומיים. כמו כן, ביום זה מוענק פרס מיגל דה סרוואנטס בעיר אלקלה דה אנארס. בבריטניה ובאירלנד נהוג לציין את "יום הספר הבין-לאומי" ביום חמישי הראשון בחודש מרץ, שכן לעיתים התאריך 23 באפריל נופל בחג הפסחא. היום הבינלאומי לקניין רוחני היום הבין-לאומי לספרי ילדים יום שפת האם הבינלאומי מדיה וקבצים בנושא יום הספר הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום הספר הבין-לאומי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של יום הספר הבין-לאומי (באנגלית) מתוך אתר יום הספר הבין-לאומי של אונסק"ו. אנה בוקובה, "מכתב לכבוד יום הספר העולמי 2017", באתר אונסק"ו. United Nations, World Book and Copyright Day - EN, United Nations (באנגלית) גוודלחרה היא בירת הספר העולמית לשנת 2022 Accra named UNESCO World Book Capital 2023 | UNESCO, www.unesco.org (באנגלית) החלטת אונסק"ו על קביעת יום הספר הבין-לאומי, מישיבה 28 בפריז.
מחנה קישטרצ'ה

מחנה קישטרצ'ה (בהונגרית: Kistarcsai Központi Internálótábor) היה מחנה מעצר בעיר קישטרצ'ה (Kistarcsa) מצפון-מזרח לבודפשט, בירת הונגריה. המחנה פעל משנות השלושים ועד שנות החמישים. נכלאו בו עצירים פוליטיים וכן יהודים, שרובם גורשו להשמדה בפולין. המחנה ובו חמישה בניינים הוקם בשנות השלושים ושימש את עוצר הונגריה מיקלוש הורטי ביחד עם אתרים נוספים לכליאת מתנגדים פוליטיים וביניהם יהודים. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש המחנה את שלטונות הונגריה לכליאת עצירים פוליטיים ויהודים. המבנים שבו נועדו ל-200 איש אך הוכנסו לתוכם 2,000 אנשים. לאחר השתלטות גרמניה על הונגריה ב-19 במרץ 1944 החלו הגרמנים להוביל אל המחנה יהודים שנעצרו לקראת גירושם להשמדה במחנה אושוויץ. המחנה היה בשליטת האס אס אך בניהול ישיר של משטרת הונגריה. מפקדו, אישטוון ושדניאי, נהג באנושיות וניסה להקל על עציריו. הוא איפשר למספר ארגוני סיוע יהודיים לסייע להם. ב-29 באפריל 1944 שולחו מן המחנה ברכבת במשלוח הראשון לאושוויץ 1,800 יהודים. לפני שעוצר הונגריה הפסיק את השילוחים ב-7 ביולי נשלחו מהמחנה אל מותם עוד כ-32 אלף יהודים ב-18 משלוחים. אדולף אייכמן, שניהל את גירוש יהודי הונגריה להשמדה, ניסה לאחר מכן לשלח מהמחנה עוד 1,500 יהודים, אך להורטי נמסר על כך והוא הורה להחזיר את הרכבת לפני שיצאה מהונגריה. בהמשך הגיע למחנה צוות של מומחים לשילוח יהודים שנשלח על ידי אייכמן ובו בין היתר הגרמני פרנץ נובק וההונגרים לסלו בקי ופאל אוברישי. הצוות הצליח להוציא מהמחנה אל אושוויץ בשלהי חודש יולי עוד משלוח ובו 1,200 יהודים. המחנה נסגר ב-27 בספטמבר 1944, אשר חל ביום הכיפורים. בעת סגירתו נותרו בו כאלף יהודים. הם הועברו למחנות עבודה בהונגריה. בשנים 1949 עד 1953 שימש מחנה קישטרצ'ה את משטרת הביטחון של הונגריה הקומוניסטית כמחנה מעצר לאסירים פוליטיים. אלכסנדרה לוזה, קישטרצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 345–347), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא מחנה קישטרצ'ה בוויקישיתוף המחנה, באתר יד ושם המחנה, באתר Jewish Virtual Library
חורבת בתה

חורבת בתה הוא אתר הנמצא בבקעת בית כרם בתחומי העיר כרמיאל, בין רחוב הדקל ורחוב יודפת ממש מאחורי בניין העירייה. כיום חלקו מכוסה. בשנת 1991 התבצעה חפירה באתר ונמצאו בו שרידים של כנסיות ופסיפסים עם כתובות יווניות. סביב הכנסיות נמצאו שרידים של כפר נוצרי מבוצר עם מאגרי מים ובתי מלאכה. הערכות הן שרוב האתרים הביזנטיים נהרסו במהלך המאה השביעית בעקבות הכיבוש הפרסי או הערבי. biblewalks מפה עיתון א-לה כפר ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטוביאנקי A111

אוטוביאנקי A111 (באיטלקית: Autobianchi A111) היא מכונית משפחתית, 4 דלתות סדאן, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1969–1972. בשנת 1968 פיאט השתלטה לחלוטין על אוטוביאנקי ובשנה שלאחר מכן הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט. בשנה זו גם החלה אוטוביאנקי לייצר את דגם הסופרמיני אוטוביאנקי A112. האוטוביאנקי A111 היה הדגם הגדול ביותר שיצרה אי פעם חברת אוטוביאנקי, אשר התמחתה בייצור מכוניות קטנות. סך הכל יוצרו ממנו 57,144 יחידות. בין המנועים שהורכבו למסחרית פיאט 238 הורכב גם מנוע ה"אוטוביאנקי A111". ה-"אוטוביאנקי A111" הוצגה באפריל 1969, והמכירות החלו במאי. הפנים, שישבו בו ארבעה או חמישה נוסעים, היה מאובזר למדי, עם לוח עץ אמיתי על לוח המחוונים, מושבים קדמיים מחליקים למצב שכיבה, שטיחים מקיר לקיר, ריפודי בד, או עור. ריפוד מלא. "אוטוביאנקי A111" מתוקן קל הוצג בתערוכה ה-52 של תערוכת הרכב של טורינו באוקטובר / נובמבר שנת 1970. מאפיין מובהק של מכוניות "סדרה 2" אלו היו מנורות זנב מוערמות כפולות, באותו עיצוב שנראה על A111 המקורית, פגושים חדשים צברו רצועות שפשוף, והפנים תוכנן בחלקו מחדש, כולל קונסולה מרכזית חדשה וממתח הילוכים קצר יותר. עם התקדמות שנות ה-70 של המאה ה-20 הציגה פיאט מספר גדל והולך של מכוניות בעלת הנעה קדמית במותג משלה, וכך האוטוביאנקי הפכה מיותרת. ה-"אוטוביאנקי A111" האחרונה עזבה את קו הייצור בשנת 1972. מדיה וקבצים בנושא אוטוביאנקי A111 בוויקישיתוף אוטוביאנקי A111 יו-טיוב, (4:27 דקות) Autobianchi A111 - Classic Car Review, באתר Honest John, ‏23 במרץ 2013 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן בכור אלחדיף

רבי אהרן בכור אלחדיף (מכונה "אב"א"; ה'תקצ"ה - ה'תרס"ט; 1835–1909) היה רב ושד"ר, שכיהן כרב הראשי והחכם באשי של טבריה וכרב הראשי לצפת. נולד בשנת ה'תקצ"ה בטבריה, לרב חיים אלחדיף. נשא לאישה את בתו של המקובל הרב יעקב שאלתיאל ניניו. בחודש סיוון ה'תרל"ו (1876) יצא בשליחות מטעם הקהילה בטבריה. בשנת 1896 החל לכהן כרבה של צפת במקום הרב יוסף יהודה חכים אך משלא קיבל מינוי רשמי של "חכם באשי" המקנה לו סמכויות בקהילה, שב לטבריה לאחר כשלוש שנים, ובשנת ה'תרנ"ח החל לכהן כחכם באשי של טבריה. בשנותיו הראשונות היה במחלוקת על התפקיד עם הרב שלמה רחמים אבולעפיה (בנו של החכם באשי רבי יוסף דוד אבולעפיה), כאשר הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר הכריע לטובת הרב אבולעפיה, אך החכם באשי של האימפריה העות'מאנית, משה הלוי ובעקבותיו השלטונות העות'מאניים, קבלו את מינויו של הרב אלחדיף בסוף שנת 1900. השיב לשאלות הלכתיות שהופנו אליו ממקומות שונים. היה עשיר גדול ובעל אדמות חקלאיות ובית קיץ בפקיעין. נפטר בט"ו באב ה'תרס"ט. בנו היה רבי חיים אלחדיף, מחבר הספר "יצב גבולות" שנבחר ב-1913 לתפקיד החכם באשי של טבריה, אך לא כיהן בו בשל מחלוקת. נכדו, זאכי אלחדיף, היה ראש העירייה היהודי הראשון בארץ ישראל. הוא כיהן בראשות עיריית טבריה משנת 1928 עד הירצחו בשנת 1938. מפי אהרן כפי אהרן - שו"ת ראש אהרן - על שולחן ערוך אורח חיים מצח אהרן - על שולחן ערוך יורה דעה תנוך אזן אהרן - על שולחן ערוך אבן העזר בשנה יראה - על התנ"ך והניף אהרן - דרושים ויקרא אהרן - על התורה זכות יוסף זכר עשה טבריה, השקפה, 9 באפריל 1897 ראו מכתבו של הרב הלוי לרב אלחדיף מיום ה' בכסלו ה'תרס"א (27 בנובמבר 1900), בגיליון "חבצלת" מיום / בפברואר 1901.
אוטוביאנקי ג'רדיניירה

אוטוביאנקי ג'רדיניירה (באיטלקית: Autobianchi Giardiniera) היא מכונית סופרמיני בתצורת סטיישן, 2 דלתות צדדיות + דלת אחורית, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1968–1977. גג הדגם היה מכוסה בשטחו הגדול בברזנט אשר היה ניתן לפתיחה, על ידי גלגול בד הברזנט לכיוון הנגדי של הפתיחה. הדגם היה מבוסס על דגם "פיאט 500 ג'רדיניירה". בשנת 1969 התחילה חברת אוטוביאנקי לייצר את דגם ה-סופרמיני "אוטוביאנקי A112", ואת דגם הסדאן אוטוביאנקי A111. ב־1969 הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט. אוטוביאנקי ג'רדיניירה שנת 1974 (הדלת האחורית נפתחת מצד ימין לכיוון צד שמאל) אוטוביאנקי ג'רדיניירה שנת 1969 אוטוביאנקי ג'רדיניירה אוטוביאנקי ג'רדיניירה שנת 1971 פיאט 500 ג'רדיניירה (הדגם כמעט זהה לדגם האוטוביאנקי ג'רדיניירה אשר היה מבוסס על דגם ה- "פיאט 500 ג'רדיניירה) אוטוביאנקי פיאט אוטוביאנקי ביאנקינה אוטוביאנקי Visconteo אוטוביאנקי סטאלינה אוטוביאנקי פרימולה אוטוביאנקי A111 אוטוביאנקי A112 אוטוביאנקי Y10 מדיה וקבצים בנושא אוטוביאנקי ג'רדיניירה בוויקישיתוף
עונת 2016/2017 בליגה המאוחדת של VTB

עונת 2016/2017 היא העונה השמינית של ליגת VTB והעונה הרביעית שבה היא מתפקדת כאליפות רוסיה בכדורסל - הליגה הרוסית הבכירה בכדורסל. צסק"א מוסקבה שבה וזכתה באליפות בפעם הששית ברציפות. 13 קבוצות משתתפות בליגה שהתחילה ב-2 באוקטובר 2016. משחקי הפלייאוף נפתחו ב-23 באפריל 2017. העונה הסדירה נפתחה ב-2 באוקטובר 2016 והושלמה ב-23 באפריל 2017. 13 הקבוצות התמודדו על שמונה מקומות בפלייאוף הליגה בטורניר המורכב ממשחק בית וחוץ עם כל אחת מהיריבות. אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2016/2017 בליגה המאוחדת של VTB