laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
CARPET

ה-CARPET היא מערכת רקטות דלק-אוויר לפריצת שדות מוקשים שפותחה במקור על ידי רפא"ל ונקראת בצה"ל "מערכת ריצוף". המערכת מכילה מארז של כ-20 רקטות דלק-אוויר בקוטר 265 מילימטרים (10.4 אינץ') ששוקלות כ"א 46 ק"ג. בסך הכל שוקל המארז הטעון כ-3.5 טונות (3,500 קילוגרם). המארז מותקן על חלקו האחורי של רכב קרבי משוריין ומופעל בשלט רחוק מתוך הכלי הממוגן. למערכת אפשרות פעולה אוטומטית, חצי-אוטומטית וידנית והוא מסוגל לירי מהיר של רקטות במטחים או בבודדות. את המארז ניתן לטעון מחדש גם בתנאי שדה. הרקטות מכילות דלק נוזלי דליק שאיננו נוטה להתפוצצות ללא יזימה (מטעמי בטיחות). כאשר הרקטה פוגעת במטרה, משתחרר ענן דלק-אוויר ואז מתפוצצת הרקטה ומדליקה את הענן תוך יצירת הדף רב הגורם לפיצוץ כל המוקשים שבסביבה. מטח רקטות ריצוף יכול ליצור מעבר נקי באורך 100 מטר וברוחב 6–8 מטר בשדה מוקשים. המערכת נמצאת בשימוש צה"ל, בו היא נקראת "ריצוף" (ולעיתים קרובות גם מערכת ריצוף או רקטות ריצוף), ומותקנת בנגמ"שי הפומ"ה והנמ"ר ההנדסי של חיל ההנדסה הקרבית. במערכת נעשה שימוש מבצעי ראשון במלחמת לבנון השנייה: היא ניקתה זירות מטענים, השמידה מוצבי חזבאללה ובאחד המקרים אף השמידה שני כלי רכב של חזבאללה על יושביהם. במערכת נעשה שימוש גם במבצע צוק איתן לצד צפע שריון הוותיק ובמלחמת חרבות ברזל. ב-2017 החל צה"ל בקליטת מערכת ריצוף משודרגת, כאשר את השדרוג ביצע ענף מערכות נשק של זרוע היבשה, בעלות נמוכה בהרבה מההצעה של התעשיות הביטחוניות. השדרוג כולל בין השאר מערכת הפעלה פשוטה יותר ומהירה ללמידה, שנועדה לשפר את התפעול של המערכת ולפשט את הכשרת הפלס על המערכת. הצוות האחראי על השדרוג קיבל את פרס היועכ"ל על חסכון משמעותי לשנת 2017. ב-2007 נכנסה המערכת לשירות גם בצבא צרפת והותקנה על רכב ההנדסה הקרבית AMX-B2 EBG. CARPET, באתר רפא"ל CARPET, באתר Defense Update ריצוף באתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית נועם אמיר, ‏מערכת "ריצוף" המשודרגת שתאפשר לכל לוחם שיגור רקטות לנטרול מטענים, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2017. אמיר בוחבוט, מכסחי המטענים מעבר לקווי האויב, באתר nrg‏, 31 ביולי 2006
סינדרום באלינט

תסמונת באלינט היא הפרעה נוירולוגית. התסמונת אובחנה על ידי הנוירולוג היהודי-הונגרי רז'ה באלינט (Bálint Rezső) בשנת 1909, ונקראה על שמו. החולים בתסמונת סובלים ממספר הפרעות: סימולטנאגנוזיה (אגנוזיה המתבטאת באי-יכולת לתפוס חזותית שני אובייקטים במקביל), אטקסיה ויזואלית (קושי בהושטת יד לחפצים ותיאום עין-יד, גם אם הם נתפסו ויזואלית באופן תקין) ואפרקסיה אוקולומוטורית (קושי במיקוד המבט). התסמונת נגרמת עקב פגיעה דו צדדית באזורים אחוריים של האונות הפריטאליות. פגיעה זו מתרחשת לרוב בעקבות ירידה באספקת הדם לאזורים אלו הנמצאים על גבול אספקת הדם של שני כלי הדם העיקריים למוח, שבץ, מחלת אלצהיימר, חבלה וסיבות נוספות. לרוב, הטיפול בתסמונת באלינט הוא פונקציונלי. המטופל מתבקש לבצע את ההתנהגות הפגועה על מנת להתגבר על הקשיים, בין אם על ידי שינוי הסביבה או על ידי יצירת התנהגות אלטרנטיבית שתפצה על קשייו הנוכחיים. דרך נוספת היא אימון סנסומוטורי, שמטרתו לשפר את מצבה של מערכת העצבים המרכזית וכך לסייע למטופל להתגבר על הקשיים. שיטה אחרת היא אימון של הנבדק במספר מצבים, על מנת לאפשר לו להפעיל אסטרטגיות התנהגות שונות בסביבות שונות. Al-Khawaja. (2001) Neurovisual rehabilitation in Balint’s syndrome. Journal of Neurology, Neurosurgery and Psychiatry. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יאנה סנזיאנה

יאנה סנזיאנה (ברומנית: Iana Sânziana) היא אלה כתונית במיתולוגיה הרומנית. על פי גרסה אחת, יאנה סנזיאנה היא אחותו של אל השמש המאוהב בה. סנזיאנה בורחת מפניו עקב חששה מגילוי עריות. על פי האגדה, השמש חיפש אותה בין כל הכוכבים, עד שמצא אותה וביקש ממנה להינשא לו. יאנה סנזיאנה העמידה תנאי שהשמש ייצור גשר מעל הים והשמש עשה זאת, העמידה תנאי שני של יצירת גרם מדרגות אל השמים והשמש עשה גם זאת. יאנה סנזיאנה הסכימה בלב כבד וביקשה מהשמש שלכלולותיהם היא רוצה כנסייה עשויה משעווה, עם כמרים משעווה, באמצע הים. השמש עשה גם זאת וכשהם צעדו בכנסייה אל כלולותיהם הגיע אביהם, האל העליון, המיס את השעווה והכל שקע במצולות הים. האל העליון קבע לשמש וליאנה סנזיאנה (בתפקיד ירח) מסלולים מנוגדים שאף פעם לא נפגשים. למרות הדמיון בשמות, אין קשר בין יאנה סנזיאנה ובין אילאנה קוסנזאנה. רומניה-ישראל - הסנזיאנות (ברומנית) Beza, M. “Roumanian Legends and Superstitions on the Moon.” The Slavonic Review 3, no. 8 (1924): 356–61. http://www.jstor.org/stable/4201861.
קדש (אלה)

בדתות כנען ומצרים, קָדֵש (וכן קָטֵש, קֵטֵש, קָדֶשֶת, קֻדְשׁוּ או קוֹדֶשׁ) היא אלת אהבה ויופי (אך לא פריון). היא אלת האהבה והתשוקה, ומתייחסים אליה בתארים: "גבירת השמים" "המאהבת של האל הבורא". שמה נובע מהשורש השמי ק-ד-ש ופירוש שמה הוא "הקדושה". האזכור המוקדם ביותר של קדשו בכתבים מצריים מופיע במאה ה-14 לפנה"ס וחוקרים מציינים כי האלה במקורה איננה מצרית והיא קשורה לאלות עתיקות מהמזרח הקרוב. סבורים כי במקור הייתה קדש אלוהות שמית שהשתייכה לדת הכנענית, ואומצה מאוחר יותר אל הפנתאון המצרי. בעלה עשוי להיות האל רשף, המזוהה עם נרגל מן המיתולוגיה המסופוטמית, אשר היה מוכר בממלכה התיכונה. בעקבות אימוצה אל תוך האמונה המצרית, הוחלט כי קדש, כאלת המין, תהיה אמו של מין, אל הפריון והכושר המיני. על אף שקדש הייתה אלה פופולרית, היא החלה להיחשב בסופו של דבר לאחד מהיבטיה של האלה חתחור, שהפכה בינתיים לאלת העונג. היא מזוהה פעמים רבות עם האלה הכנענית-סורית אשרה. ייתכן שהשם קדש היה גם תואר שניתן לאלה אשרה.[דרוש מקור] קדש תוארה כאישה עירומה הניצבת על גבי אריה, עם סהר ירח (המסמל את הלילה) לראשה. היא הוצגה כאוחזת נחשים (המייצגים את הפין[דרוש מקור]) בידה הימנית, ופרחי לוטוס (המייצגים את הפות[דרוש מקור]) בידה השמאלית. אלוהויות במצרים העתיקה Joseph Leibovitch, Kent et Qadech., Syria. Archéologie, Art et histoire 38, 1961, עמ' 23–34 doi: 10.3406/syria.1961.5523 מדיה וקבצים בנושא קדש בוויקישיתוף Johanna Stuckey, The "Holy One" C Zivie-Coche, 2011, Foreign deities in Egypt "Using the Semitic root q-d-š, Egyptians created the theonym, 'the Blessed'" "foreign in the Egyptian pantheon" "As for Qadesh, the earliest attestation dates to the reign of Amenhotep III (1389 - 1349 BCE" Cornelius, Izak, 2008, The Many Faces of the Goddess: The Iconography of the Syro-Palestinian Goddesses Anat, Astarte, Qedeshet, and Asherah c. 1500-1000 BCE. Pg 1 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'יל דה רה

ז'יל דה ראיס בצרפתית: Gilles de Rais;‏ז'יל דה ראיס ( בערך 1405 - 26 באוקטובר 1440), הברון דה ראיס, היה אביר ואדון מבריטני, אנז'ו ופואטו, מנהיג בהצבא הצרפתי במהלך מלחמת מאה השנים, וחבר לנשק של ז'אן ד 'ארק . הוא ידוע בעיקר בזכות המוניטין שלו ובהמשך הרשעתו כרוצח סדרתי שהודה בילדים. דה רה נולד ב-1405 לגי דה לאוואל-מונמורנסי ומארי דה קראון. עם מות הוריו ב-1415 הועבר לחסות סבו, אצלו גדל. משנת 1427 עד שנת 1435 שירת כמפקד בצבא המלכותי, וב-1429 לחם לצד ז'אן ד'ארק בכמה מבצעים כנגד האנגלים ובני בריתם הבורגונדים במלחמת מאה השנים. בשנים 1434‏-1435 פרש בהדרגה מחיי הצבא, והחל להוציא סכומים עצומים של כסף לשם בניית קפלה ובהפקת מחזה רב-משתתפים אודות המצור על אורליאן. בשל החובות הרבים שצבר החל למכור את מרבית נחלותיו ורכושו, עד שבני משפחתו פנו למלך שארל השביעי והלה הוציא צו מלכותי שאסר על נתיניו לקנות מדה רה נכסים. בתקופה זו החל דה רה לעסוק בתורת הנסתר, ועל פי עדותו בבית המשפט, שכנע אותו מורהו כי הונו יושב לו אם יקריב ילדים לשד בשם "בארון". את הילד הראשון רצח בין אביב 1432 ואביב 1433 (לא ידוע מתי בדיוק), ובעקבותיו רצח כנראה עוד מאות ילדים. ב-1440, בעקבות ויכוח אלים שאירע בינו לבין כומר החלה הכנסייה לנבור בפרטיו וכך התגלו פשעיו. במשפטו, העידו הוריהם של הילדים הנעדרים בסביבה הקרובה ושותפיו לפשעים. בית המשפט הכנסייתי נידה אותו ובית המשפט החילוני הרשיע אותו. הוא הוצא להורג בתלייה בנאנט ב-26 באוקטובר 1440. במשך השנים צמחו תאוריות קשר בנוגע למעורבות הכנסייה בהירצחו של דה רה. חייו ועברו שימשו כמקור השראה בעולם המוזיקה, כמו בשיר "Into The Crypts Of Rays" של להקת המטאל הקיצוני Celtic Frost וגם בשיר "Gilles De Rais" של להקת המטאל Brodequin וגם בשיר "The Black Night" של להקת המטאל הקיצוני MACABRE המרטש מאטלנטה המפלצת מפירנצה מדיה וקבצים בנושא ז'יל דה רה בוויקישיתוף ז'יל דה רה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'יל דה רה: רוצח סדרתי או קורבן ציד מכשפות? ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הילי ילון

הילי ילון (נולדה ב-14 בפברואר 1985) היא שחקנית, מורה למשחק וזמרת ישראלית. הילי ילון נולדה בירושלים. היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו למדה במשך 3 שנים. בנוסף עברה קורסים למשחק והוראה באנגליה. ילון לא שירתה בצבא מטעמי עודף בנות. ביולי 2022 נולדה לה בת. באוקטובר 2024 נולד לה בן. הילי ילון השתתפה בסרטים "מי מנוחות", "אלנבי רומאנס", "עץ לימון", "הלידה הרעה", "מאיה", "אני לא מאמין, אני רובוט?!" ו"סוף שבוע בתל אביב", בו שיחקה בתפקיד ראשי. כמו כן שיחקה בסרטי הטלוויזיה "מבצע באדי" ו"לילה ללא לולה". ילון שיחקה במשך חמש עונות בסדרה "השמיניה" שם שיחקה את איה דביר, ושיחקה גם בסדרות "משחק החיים" (בתור מיכל/מישל אמו של ירון שר בצעירותה), "חשופים", "הנפילים", "ראש גדול", ו"השיר שלנו", ובסדרת האינטרנט של אתר וואלה "אנדו". כמו כן שיחקה בתפקידי אורח בדרמה של ערוץ 10 "המקום", בסדרה "יוני והמחוננים" של ערוץ דיסני, בקומדיה "סברי מרנן" בערוץ 2 שם שיחקה את חברתו של אדם ובעונה השנייה של סדרת המתח "כפולים" שם שיחקה את לני, בת זוגו של שון טילסון. בשנת 2021 שיחקה בסדרה הד קולך. בשנת 2019 השתתפה בסדרת הרשת "סוף העולם" של מרכז השל לקיימות. כזמרת הוציאה ילון עד כה את אלבום הבכורה שלה "אולי להישאר", הסינגל "להמשיך הלאה" ו"כל רגע מת" בהפקת אדם אמיתי. בנוסף הוציאה כסולנית את האלבום "Hili Listening Style" עם הלהקה "אנרגיה חולנית". בשנת 2007 החלה ילון ללמד משחק בקבוצות עצמאיות במודיעין ותל אביב ולאחר מכן לימדה כשנתיים בסטודיו למשחק "במה" בחדרה. כיום ילון מעבירה סדנאות משחק לנוער ולמבוגרים וכן עובדת עם חברות ומעבירה סדנאות תיאטרון מקצועיות. ילון הייתה פעילה בעבר בעמותת "אפשר אחרת" המקרבת בין ערבים ליהודים בישראל, ומעבירה מטעמה שיעורי משחק בהתנדבות למען שיפור היחסים בין בני הנוער ומשפחותיהם. בשנת 2012 נסעה לפרויקט קירוב בברלין והעבירה סדנה בת שבוע לבני נוער יהודים, מוסלמים ונוצרים מישראל ומשטחי הרשות הפלסטינית. ב-2016 עברה להתגורר במושב שואבה והמשיכה להעביר סדנאות משחק והרצאות מצומצמות ברחבי הארץ. מדיה וקבצים בנושא הילי ילון בוויקישיתוף הילי ילון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הילי ילון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הילי ילון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי הילי ילון, באתר ספר הקולנוע הישראלי הילי ילון, באתר AllMovie (באנגלית) הילי ילון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הילי ילון, באתר ספוטיפיי הילי ילון, דף שער בספרייה הלאומית איתי ולדמן, בוסר כובש, באתר nrg‏, 11 בנובמבר 2005 נמרוד בוסו, הילי ילון היא לא ילדת פלסטיק, באתר nrg‏, 9 באוגוסט 2009 אני, הילי ילון, באתר ynet, 27 בינואר 2010 ynet, הילי מוקפת באור, באתר ynet, 28 בינואר 2010 רועי בהריר, בוגי ילון: הילי ילון לא זקוקה לסמים כדי ליצור, באתר nrg‏, 5 במרץ 2012 צביה בלום, הילי ילון: "תמיד ידעתי שאהיה מפורסמת", באתר ynet, 19 ביוני 2014 הדס בשן, ‏"אני בהלם ממה שקורה פה. אי אפשר לפתוח במדינה הזאת את הפה", באתר ‏מאקו‏, 5 באוגוסט 2015 יעקב בר-און, ‏"לא ילדת פלסטיק": השחקנית הצעירה שלא מוותרת על הדרך שלה, באתר מעריב אונליין, 9 באוגוסט 2015 דודי פטימר, ‏הילי ילון: "חוויתי חרדת נטישה, אהבה לא ממומשת וחיפוש אחר נפש תאומה", באתר מעריב אונליין, 19 בנובמבר 2018 תומר ממיה, מ"השמיניה" ליער ירושלים: המשבר והריפוי של כוכבת הנוער לשעבר, באתר כאן 11, 8 בדצמבר 2019. אורית מרלין־רוזנצוייג, השחקנית הילי ילון על המעבר לתאילנד עם בתה: "בארץ היה לי ממש קשה", באתר לאשה, 7 בפברואר 2023. צביה בלום, הילי ילון: "תמיד ידעתי שאהיה מפורסמת", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 19 ביוני 2014
יצחק גת

יצחק גת (נולד ב-13 באוגוסט 1947) הוא תת-אלוף (במילואים) בחיל האוויר הישראלי, כיהן כמנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל), כיו"ר חברת רפאל וכמנכ"ל חברת אלישרא. גת התגייס לצה"ל ב-1965 והתנדב לקורס טיס, את הקורס סיים כחניך מצטיין במגמת קרב ב-1967. במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד טייסת 69 הוא השתתף בגיחות הפצצה רבות ורשם שתי הפלות, אחת של מיג 17 סורי והשנייה של מיג 21 מצרי. ב-1982 פיקד על טייסת 107, טייסת פנטומים, שנטלה חלק במבצע ערצב-19, באותה מלחמה היה מעורב מבנה מהטייסת בתקרית אש כוחותינו החמורה בתולדות צה"ל, בה נהרגו 24 חיילים ונפצעו כ-100 נוספים. בהמשך מונה גת למפקד טייסת F-16 וב-1985 לראש מחלקת פיתוח אמצעי לחימה בחיל. ב-1988 מונה למפקד בסיס רמת דוד ובנובמבר 1990 מונה למפקד להק הציוד, כשהוא מחליף בתפקיד את רמי דותן, שהודח לאחר חשיפת פרשת השוחד בה היה מעורב. ב-1992 השתחרר גת מצה"ל בדרגת תת-אלוף לאחר 27 שנות שירות בחיל האוויר. לאחר שחרורו מונה למנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, אז עדיין יחידת סמך במשרד הביטחון, תקופתו התאפיינה בניסיונות לחלץ את רפא"ל מהמשבר הפיננסי בו נמצאה, גת דחף להפיכתה לחברה ממשלתית ולאחר שהדבר לא צלח ונדחה מספר פעמים, התפטר מתפקידו בסוף 1998. לקראת סוף 1999 התמנה למנכ"ל חברת פועלים תקשורת, שבתקופתו הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב במקביל שימש כיו"ר דירקטוריון חברת הבת, "שירון תקשורת לוויינים". בנובמבר 2003 מונה לסגן נשיא קרן הון סיכון "אתגר" ובמאי 2005, התמנה למנכ"ל חברת אלישרא. בדצמבר 2007 פורסם שגת אמר בפגישה עם קבוצת עובדים צעירים באלישרא: "אני רוצה לראות בחברה עובדים צעירים עם שיער שחור, ולא אנשים עם שערות לבנות". גת פרש מתפקידו בפברואר 2013. מיוני 2013 ועד יולי 2017 שימש כיו"ר רפאל - מערכות לחימה מתקדמות. בדצמבר 2017 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת אורביט טכנולוג'יס, ומאוגוסט 2019 עד פברואר 2020 שימש גם כמנכ"ל זמני של החברה. גת הוא בוגר הטכניון בהנדסת אווירונאוטיקה ובעל תואר שני בניהול מערכות מידע. שימש כחבר בוועד המנהל של הטכניון ויו"ר ארגון הבוגרים. נשוי ואב לשלושה, מתגורר ברמת השרון. ענר גוברין וקובי מרינקו, ‏פרשת דותן תמשיך עוד זמן רב להעיק על חיל־האוויר, בטאון חיל האוויר 189, דצמבר 1992, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר אמיר בוחבוט‏, המינוי שסולל את הארכת הקדנציה של גנץ בשנה נוספת, באתר וואלה, 7 במאי 2013 טל פמסון, מנכ"ל חדש לאלישרא, באתר nrg‏, 24 במאי 2005 תני גולדשטיין, מנכ"ל אלישרא: "לא רוצה בחברה עובדים עם שיער לבן", באתר ynet, 6 בדצמבר 2007 הדר קנה, יצחק גת נבחר ליו"ר חברת רפאל, באתר כלכליסט, 16 ביוני 2013 יובל אזולאי, ‏ליברמן מינה את השר לשעבר עוזי לנדאו ליו"ר רפאל הבא, באתר גלובס, 11 ביולי 2016 אורביט: פימי קונה כשליש מהחברה. יצחק גת ממונה ליו"ר הדירקטוריון, ישראל דיפנס, 3 בדצמבר 2017 שירי חביב ולדהורן, ‏מחשבים מסלול מחדש: יצחק גת מונה למנכ"ל הזמני של אורביט טכנולוג'יס; עמר בר-לב מונה לדירקטור חיצוני, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2019
Trilogy: Past Present Future

Trilogy: Past Present Future הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-60 של סינטרה וה-33 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1980. לאחר הפסקה של שש שנים, שב סינטרה מפרישה לא רשמית, להקליט אלבומים בפרויקט שאפתני. העבודה המאומצת על האלבום המשולש נתנה בסינטרה את אותותיה, סינטרה שחגג את יום הולדתו ה-64 היה מותש בסיום ההקלטות ואף מיעט להופיע באולפנים בתקופה שלפני צאת האלבום. האלבום מורכב משלושה חלקים נפרדים, המתייחסים לתקופות שונות בחייו של סינטרה, עבר, הווה ועתיד. על כל אחד משלושת החלקים הופקד מפיק מוזיקלי אחר, מה שיצר הבדלים משמעותיים ביניהם. קולו של סינטרה היה עדיין במיטבו ומלא בחיוניות, וזאת גם לאחר ארבעה עשורים של יצירה מוזיקלית. פרשנים רבים סבורים כי החלק הראשון, העוסק בעבר הוא החלק הטוב ביותר של האלבום המשולש. החלק אותו הפיק בילי מיי, היה הפעם הראשונה מאז תחילת שנות ה-60, הקליט סינטרה בסגנון הפופ הישן, הסגנון שהתאים בצורה הטובה ביותר לכישרונו. בחלק השני העוסק בהווה, אסף המפיק המוזיקלי דון קוסטה עשרה שירים עכשוויים וביניהם שירים של, ג'ורג' האריסון, בילי ג'ואל, אלביס פרסלי, ניל דיימונד וקריס קריסטופרסון. בחלק זה הופיע גם השיר שהפך ללהיט של האלבום, "Theme From New York, New York". השיר, שבמקורו היה של לייזה מינלי, היה לאחד משיריו המוכרים ביותר של סינטרה ואחד מלהיטיו האחרונים במצעדי הפזמונים. החלק השלישי של האלבום נקרא העתיד ועליו הופקד המפיק גורדון ג'נקינס. ג'ינקינס כתב את מילות כל השירים והחלק הזה נחשב לשאפתני ביותר מבין השלושה. לדעת רוב הפרשנים, זהו החלק החלש מבין שלושת חלקי האלבום, השירים שעסקו בנושאים כמו שלום ומסעות בחלל, לא התאימו לסגנונו של סינטרה. לכך גם תרם העיבוד המוזיקלי הניסיוני של ג'ינקינס שכלל קטעים מלודיים ארוכים וקולו של סינטרה אבד בקטעים אלה. האלבום הצליח במצעדי המכירות, בהתחשב בעובדה כי מחירו היה כמעט פי שלושה ממחיר אלבום רגיל של סינטרה והגיע עד למקום ה-17 במצעד המכירות של מגזין הבילבורד. האלבום היה מועמד לפרס אלבום השנה, בטקס הגראמי של שנת 1981. סינטרה היה מועמד לשיר השנה בשיר, "Theme from New York, New York", ולזמר השנה. פרנק סינטרה - קולות בילי מיי - מפיק/מעבד מוזיקלי (שירים 1–10) דון קוסטה - מפיק/מעבד מוזיקלי (שירים 11–20) גורדון ג'נקינס - מפיק/מעבד מוזיקלי (שירים 21–30) The Song Is You But Not for Me I Had the Craziest Dream It Had to Be You Let's Face the Music and Dance Street of Dreams My Shining Hour All of You More Than You Know They All Laughed You and Me We Wanted It All Just the Way You Are Something MacArthur Park Theme from New York, New York Summer Me, Winter Me Song Sung Blue For the Good Times Love Me Tender That's What God Looks Like to Me What Time Does the Next Miracle Leave World War None The Future The Future (Continued): I've Been There The Future (Conclusion): Song Without Words Before the Music Ends מידע על האלבום Trilogy: Past Present Future באתר MusicBrainz האלבום Trilogy: Past Present Future באתר Discogs האלבום Trilogy: Past Present Future באתר ספוטיפיי
אנן סהדי

אנן סהדי (בארמית, בעברית: אנו עדים) הוא מונח הלכתי הקובע כי בספקות בהם יש אומדנא (אומדן דעת) או חזקה ברורה, אין צורך בעדות פורמלית של שני עדים ולפי הכללים המתחייבים בהלכות עדות, אלא ניתן לסמוך על הסבירות כדי לפשוט את הספק. שאלה זו יכולה ליסוב אודות כוונה של אדם בעת ביצוע מעשה כלשהו (לדוגמה קידושין, קניין וכדומה), על נסיבות עובדתיות או לצורך הכרעה משפטית - ולא עובדתית - במצבי ספק. לעיתים טועים וחושבים כי המונח "אנן סהדי" מבטא סוג של הוכחה חזקה עד כדי כך שיכולה להוות תחליף לעדות, אך כפי שנראה בתלמוד הבבלי בדוגמה העוסקת בחלוקת טלית, לפחות בחלק מהמקרים אין זה כך, והמונח מבטא צורת הכרעה משפטית בלבד ולא בירור דפיניטיבי. בהתאם, שאלת היחס בין אנן סהדי לבין מונחים דומים בהלכה כ"אומדנא" ו"חזקה" אינה מוגדרת בתלמוד באופן חד-משמעי, והדיונים על כך מתקיימים בקרב הפרשנים. במסכת קידושין מובא כי מי שמכר את נכסיו, ואמר בשעת המכר שהוא מוכר את נכסיו, מכיוון שברצונו לעלות לארץ ישראל, אף על פי שלא התנה במפורש את המכר בכך, מכל מקום, אם לא עלה בידו לעלות לארץ ישראל, המכר מתבטל, שכן אנן סהדי שלא מכר אלא על מנת, לעלות לארץ ישראל, והרי הוא כמי שהתנה על כך, שאם לא יוכל לעלות לארץ ישראל, המכר יתבטל. התוספות מסביר, כי למרות הכלל האומר שדברים שבלב אינם דברים, כלומר דברים שבמחשבתו של הקונה והמוכר אינם יכולים להשפיע על הקניין אם לא פורטו בשעת הקניין, שונים פני הדברים, בצורה כזו, שהמכר נעשה על דעת תנאי זה, ולמרות שלא פורט נחשב הדבר כאילו פורט; שכן אנו עדים שעל דעת כן הוא עשה. אדם שגירש את אשתו, ויש עדים שראו אותם מתייחדים לאחר הגירושין, אף על פי שאין עדים שהיו יחסי מין, בכל זאת היא צריכה ממנו גט נוסף, מכיוון שהם רגילים אחד לשני וקרוב לוודאי שהם קיימו יחסים. בגמרא קרויה אנן סהדי זה בשם "הם עידי יחוד הם עידי ביאה". על פי כלל זה, כאשר אדם רוצה לקדש את אשתו בקניין ביאה, עליו להעמיד עדים שהם התייחדו, והדבר נחשב כעדות על הביאה. כך גם בייבום, בה הקניין נעשה על ידי ביאה, יש להעמיד עדים על היחוד, ודי בכך. הערך "אנן סהדי", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) הערך "אנן סהדי", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא אנן סהדי, באתר ספריית אסיף תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ג', עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ', עמוד א'. כיום, על פי תקנת רב, אין לקדש בביאה.
FRP

האם התכוונתם ל... Fibre-reinforced plastic – חומרי פלסטיק/פולימר מחוזקים ניהול צי רכב – מערכת מידע לניהול ותכנון משאבים בציי רכב
אני והכפר

אני והכפר הוא ציור משנת 1911 מאת הצייר היהודי יליד בלארוס מארק שאגאל. הציור, המתאר מראות מהעיירה היהודית, צויר רק לאחר ששאגאל עבר לפריז. במרכז היצירה מתוארות שתי דמויות המביטות זו בזו. מן הצד האחד מתואר מעין דיוקן עצמי של שאגאל בגוון ירקרק וחבוש כובע, ועל צווארו שרשרת ועליה תליון בצורת צלב. הדמות אוחזת במעין ענף או עץ המתוארים במרכז חלקה התחתון של היצירה. בצידה השני של היצירה מתואר ראש של עז או כבשה ולצווארה שרשרת דומה. בנוסף, מופיעים דימויים נוספים של אשה החולבת פרה לבנה וכן תיאור של רחוב בעיירה בו צועד גבר הנושא מגל אל מול אישה המתוארת הפוכה. גם חלק מבתי העיירה מתוארים 'על ראשם'. לצידם מופיעה כנסייה ובתוכה תיאור של ראשה של דמות נשית. הקומפוזיציה של הציור משלבת בין אלמנטים מרכזיים כגון העימות בין שתי הדמויות המרכזיות, עימות המודגש על ידי עיגול החוצה את הדמויות, לבין אלמנטים דינאמים כגון השביל המוביל אל העיירה בחלקה העליון של היצירה. שאגאל השתמש בהשפעות של האמנות הקוביסטית כדי לתאר עולם המנותק מפרספקטיבה וממשות חומרית, כבמעין חלום. שאגאל מערב כאן בין אופן ייצוג "מערבי" לבין סממנים תרבותיים ופולקלוריסטים הלקוחים מן התרבות הרוסית העממית ומן התרבות היהודית. "עבור הקוביסטים" טען שאגאל, "ציור היה משטח המכוסה בצורות על פי סדר כל שהוא. עבורי הציור מהווה משטח המכוסה בייצוגים של דברים... בו להיגיון ול'איוריות' אין שום משמעות." "אני והכפר" באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
הקומוניסטים העבריים

הקומוניסטים העבריים (בשם הרשמי "האיגוד הקומוניסטי החינוכי בארץ ישראל" ואחר כך "המפלגה הקומוניסטית העברית") הייתה מפלגה קומוניסטית שפעלה במהלך המנדט הבריטי ולזמן קצר במהלך הכנסת הראשונה. מקור המפלגה הוא במתחים הפנימיים בין יהודים לערבים שהיו בפק"פ שהביאו לבסוף בשנת 1940 לפרישת קבוצת חברים בראשות שמואל אטינגר מהמפלגה והקמת ארגון בשם "אמת" שפעל להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. בשנת 1942 לאחר שהפק"פ הפכה למפלגה חוקית חזרו חברי "אמת" לשורותיה אולם איחוד זה לא החזיק מעמד וכעבור שנה הם שוב פרשו מהמפלגה ולאחר החלטת ברית המועצות לתמוך בתוכנית החלוקה הקימו את מפלגת "הקומוניסטים העבריים". המפלגה פעלה עד אחרי מלחמת העצמאות, שלאחריה התאחדה עם הפק"פ והליגה לשחרור לאומי והקימה את מק"י. האיחוד שוב לא החזיק מעמד ולאחר הבחירות לכנסת הראשונה אליעזר פרמינגר פרש ממק"י והקים את המפלגה מחדש, אולם תחייתה נמשכה זמן קצר ופרמינגר יחד עם רוב חבריה הצטרפו למפ"ם. המפלגה, כמקובל באותה תקופה, הקימה תנועת נוער שנקראה אף היא "הקומוניסטים העבריים", שניסתה לשלב בין ציונות לבין השקפת עולם קומוניסטית. בראש התנועה עמד שמואל אטינגר (לימים פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית) סיעת הקומוניסטים העבריים בכנסת הראשונה, באתר הכנסת דליה קרפל, במוסקווה קראו לה יאמינה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2004 יהודה נוריאל, מתחת לקו, באתר "ידיעות אחרונות", 8 באפריל 2019
נבחרת גוואדלופ בכדורגל

נבחרת גוואדלופ בכדורגל לגברים (בצרפתית: Équipe de Guadeloupe de football) היא נבחרת הכדורגל של המושבה גוואדלופ שבשליטת צרפת הנמצאת בדרום אמריקה. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל של גוואדלופ הנמצאת בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה בפיפ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, היא חברה ב-CONCACAF ומשחקת בגביע הזהב של CONCACAF, שבו העפילה לשלב חצי הגמר בשנת 2007. עקב היותם בעלי אזרחות צרפתית, תושבי גוואדלופ יכולים לשחק עבור נבחרת הכדורגל של צרפת. כדורגלן מפורסם שכזה הוא ליליאן תוראם אשר שיחק במדי נבחרת צרפת וזכה עמה בגביע העולם בכדורגל שנערך בשנת 1998. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה 2008 - מקום שלישי 2010 - מקום שלישי 2012 - מקום שלישי סדריק אווינאל פסקל שימבונדה יואן תוראם-אוליאן
אפרים מקלעת חמאד

רבנו אפרים מקלעת חמאד, מחכמי צפון אפריקה בסוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12, תלמיד חבר של הרי"ף. היה גדול בדורו, בכמה ממקצועות התורה והחכמה: בתלמוד, בהוראה, בקביעת נוסחאות המשנה והתוספתא ובדקדוק הלשון העברית. יש רגליים לדבר שחיבר חיבורים, או לפחות קונטרסים בכל אחד מתחומים אלו, אך הם לא שרדו, כמו גם קורותיו ופרטיו האישיים. אפשר שר' שלמה פרחון היה תלמידו. אף שחיבוריו לא שרדו, אסף הרב ישראל שציפנסקי מתוך מובאות מספרי הראשונים קטעי פירוש ופסקי רבינו אפרים, כמו כן הוכיח שישנם מקומות בספר הרי"ף שהם דברי רבינו אפרים שנכתבו בצד על הגיליון, ובמשך הזמן נכנסו לתוך הטקסט. בקובץ ישורון (מאסף תורני) הוסיפו כמה פרטים שנשמטו מעינו של המו"ל. בספרו של רבינו זרחיה הלוי משוקעים מקצת מדבריו, לדוגמה רבינו אפרים סבור שאין מצווה להשתכר בפורים. כמו כן דעתו שאין לעשות בארץ ישראל שני ימים טובים של ראש השנה. שציפנסקי ישראל, מבוא לספר רבינו אפרים: תלמיד חבר של הרי"ף, ירושלים, תשל"ו (הוצאת מוסד הרב קוק). אפרים מקלעה חמאד, דף שער בספרייה הלאומית על תופעה זו ראה רפאל נתן נטע רבינוביץ, "מאמר על הדפסת התלמוד" עמוד רנ"ז הרב שלמה גאטעסמאן כרך כא עמוד מח. ספר המאור מגילה דף ג עמוד ב. לדעתו דברי רבא "חייב איניש לבסומי בפוריא" נדחו בתלמוד. הרב חזקיה די סילוה אימץ את דבריו להלכה. (פרי חדש סימן תרצ"ה סעיף ב'). ספר המאור ביצה ג' עמוד א
ויטאלה קאנדיאנו

ויטאלה קאנדיאנו (באיטלקית: Vitale Candiano; נפטר ב-1017) היה הדוכס ה-24 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה בין השנים 978–979. ויטאלה היה בנו של הדוג'ה ה-22 של ונציה, פייטרו קאנדיאנו הרביעי. הוא נבחר לתפקיד הדוג'ה באספת עם שנערכה בספטמבר 978 לאחר שקודמו, פייטרו אורסאולו הראשון, נמלט למנזר במפתיע. לאחר תום כהונה בת 14 חודשים, ויתר ויטאלה על כיסאו, מסיבות בריאות. בתקופת כהונתו חיזק ויטאלה את היחסים הרעועים בין העיר ונציה לבין האימפריה הרומית הקדושה, יחסים שהתערערו לאחר שבשנת 976 שרף המון ונציאנלי את ארמון הדוג'ה כאשר בתוכו נמצא הדוג'ה דאז - פייטרו קאנדיאנו הרביעי, אביו של ויטאלה. פייטרו קאנדיאנו שלט בתמיכת קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השני, והיה קשור אליו ואל מלך איטליה בקשרי משפחה. כהונתו של ויטאלה סייעה לגשר על הקרע בין לה סרניסימה לבין האימפריה. לאחר שויתר על כיסאו הצטרף ויטאלה למנזר סנט'אילאריו, וחי חיי נזירות. הוא נפטר בשנת 1017 ונקבר במנזר.