laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב בן-אריה

יעקב בן-אריה (נולד ב-1950) הוא אלוף פאראלימפי. השתתף במשחקים הפאראלימפיים שלוש פעמים (1964, 1968, 1972) וזכה בשש מדליות: שלוש מדליות בשחייה ושלוש מדליות בכדורסל. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) היה בין חמשת הישראלים הראשונים שזכו במדליית זהב פאראלימפית. בן-אריה נולד בקיבוץ נען, נכדו של ירחמיאל צימבל. זמן קצר לאחר מכן עברו הוריו לקיבוץ גשר, שם חלה בשיתוק ילדים. ב-1962 הצטרף לפעילות מרכז הספורט לנכים. הוא השתתף במשחקי סטוק מנדוויל וזכה להישגים. ב-1966 זכה במדליות זהב במשחה 50 מטר חזה, במשחה שליחים 150 מטר ובטורניר כדורסל כיסאות גלגלים. ב-1967 זכה שוב בזהב עם נבחרת הכדורסל וזכה במדליית כסף במשחה בסגנון חזה. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) זכה במדליית זהב במשחה 25 מטר בסגנון חזה (0:58.30 שניות) וזכה במדליות ארד במסגרת משחה שליחים (יחד עם ברוך חגאי ואברהם קפטלוביץ') וכחבר בנבחרת הכדורסל. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל, זכה במדליית כסף במשחה 50 מטר בסגנון חזה (55.1 שניות) ודורג במקום החמישי בתחרות שליחים במרוץ עגלות 4X40 ובמשחה מוקדמות ל-50 מטר בסגנון חופשי. במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) היה בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים ושותף לזכייה במדליית כסף. המשיך בפעילות ספורט עם נבחרת הכדורסל והיה שותף בין היתר לזכייה באליפות אירופה 1978. בשנת 2002 החל לנהל את מרכז הספורט לנכים ועמד בראשו עד 2011. בהמשך החל לשמש יושב ראש המרכז. היה נציג איל"ן בהנהלת ההתאחדות הישראלית לספורט נכים. מדיה וקבצים בנושא יעקב בן-אריה בוויקישיתוף פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) נבחרת הנכים בכדורסל - לחו"ל, מעריב, 18 במאי 1978 בועז קרמר מונה למנכ"ל מרכז הספורט אילן בר"ג בבכורה כישראלי: מדליית כסף לסטניסלב מזניצין בהרמת משקולות, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2022 הנהלת ההתאחדות הישראלית לספורט נכים
פורסט (עיר)

פורסט (בגרמנית: Forst; בסורבית: Baršć) היא עיירה במדינת ברנדנבורג, גרמניה. היא שוכנת בחבל לוסאטיה, ממזרח לעיר קוטבוס, במרחק כ-130 ק"מ מברלין ו-140 ק"מ מדרזדן, בסמוך לגבול גרמניה-פולין. העיירה נודעת בעיקר בזכות גן הוורדים המפורסם שבשטחה, ובשל מוזיאון הטקסטיל שלה. בעקבות איחוד גרמניה, פוקד אותה מחסור קשה במקורות תעסוקה, והאבטלה בה גואה. בעבר שגשגו בה מפעלי טקסטיל, אך אלה נסגרו. אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה, בשנת 2009 מנתה כ-21 אלף נפש ובסוף 2019 כ-18 אלף. העיר היא מקום מגורים של מיעוט סלאבי הדובר את השפה הסורבית, ובהתאם לחוק עירוני שפה זו היא מהשפות הרשמיות בעיר. בפורסט בית ספר תיכון אחד, "הגימנסיה על שם פרידריך לודוויג יאן", הידוע בשל הפרויקטים הרבים הקשורים לקשרי חוץ שאותם הוא מקיים, וזאת באמצעות הקמת משלחות לחילופי תלמידים עם מדינות רבות, ביניהן ישראל. מדיה וקבצים בנושא פורסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורסט (בגרמנית) FORST (Lausitz), Standortvorteile Lage ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל קוריאה הצפונית

סמל קוריאה הצפונית (הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה) כולל תחנת כוח הידרואלקטרית הנמצאת מתחת להר פאקטו. מעל ההר יש כוכב אדום בוהק בעל חמישה חודים. משני צידי הסמל יש אסופה של גרגרי אורז. הכוכב הוא אחד ממאפייני הסוציאליזם והקומוניזם המוכרים ביותר. בתחתיתו של הסמל יש סרט עליו כתוב בכתיב קוריאני (הנגול) "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה". הסמל חולק מאפיינים רבים עם סמל ברית המועצות שאומץ בימים עברו על ידי מדינות נוספות ומראה קשר ברור בין האידאולוגיה של המדינה לקומוניזם ולהקמתה במהלך המלחמה הקרה בתמיכתה ותחת חסותה של ברית המועצות. מדיה וקבצים בנושא סמל קוריאה הצפונית בוויקישיתוף
קלינטון דייוויסון

קלינטון ג'וזף דייוויסון (באנגלית: Clinton Joseph Davisson‏; 22 באוקטובר 1881 – 1 בפברואר 1958) היה פיזיקאי אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1937, על הגילוי של עקיפת אלקטרונים בגבישים. דייוויסון חלק את הפרס עם ג'ורג' פג'ט תומסון, שגילה את תופעת עקיפת האלקטרונים במקביל לדייוויסון. דייוויסון נולד בבלומינגטון, אילינוי שבארצות הברית. הוא סיים את בית הספר התיכון בבלומינגטון בשנת 1902, והחל את לימודיו באוניברסיטת שיקגו הודות למלגת לימודים. בעקבות המלצתו של רוברט מיליקן (זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1923), הועסק בשנת 1905 על ידי אוניברסיטת פרינסטון כמרצה לפיזיקה. הוא השלים את הדרישות לתואר הראשון מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1908, בעיקר בתקופת הקיץ. בעודו מלמד בפרינסטון, ערך דייוויסון מחקר לדוקטורט יחד עם אוון וילאנס ריצ'רדסון (זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1928). את תואר הדוקטור בפיזיקה קיבל מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1911; באותה השנה נישא לאחותו של ריצ'רדסון, שרלוט. דייוויסון מונה להיות מרצה במכון קרנגי לטכנולוגיה. בשנת 1917 נטל חופשה מהמכון, כדי לערוך מחקר הקשור למאמץ המלחמתי, במסגרת מחלקת ההנדסה של חברת וסטרן אלקטריק (לימים מעבדות בל). בסוף המלחמה, קיבל דייוויסון משרה קבועה בחברת וסטרן אלקטריק, לאחר שהובטח לו שיוכל לעסוק במחקר בסיסי. הוא גילה שחובות ההוראה שלו במכון קרנגי עיכבו אותו במחקרו. דייוויסון נשאר בווסטרן אלקטריק (ובמעבדות בל) עד לפרישתו בשנת 1946. הוא החל קריירה כפרופסור מחקר באוניברסיטת וירג'יניה, שנמשכה עד לפרישתו השנייה בשנת 1954. לקלינטון ושרלוט דייוויסון נולדו ארבעה ילדים; בנו, ריצ'רד דייוויסון, עסק אף הוא במחקר בפיזיקה. לאות הוקרה על עבודתו של דייוויסון, נקרא על-שמו מכתש על פני הירח, "מכתש דייוויסון". עקיפה היא אפקט המתרחש כאשר גל נתקל בסדק או בסריג עקיפה. במאה התשע-עשרה, היה ידוע על עקיפה של אור ושל גלים על משטחים ועל נוזלים. בשנת 1927, בעודו עובד במעבדות בל, דייוויסון ולסטר גרמר ערכו ניסוי שהראה שאלקטרונים ביצעו עקיפה מפניו של גביש ניקל. ניסוי זה אישר את ההשערה של לואי דה ברויי, לפיה לחלקיקים של חומר יש טבע גלי, נושא המהווה רעיון מרכזי במכניקת הקוונטים. תצפיותיהם על עקיפת אלקטרונים אפשרו לבצע את המדידה הראשונה של אורך-גל של אלקטרון. אורך הגל שנמדד תאם את התאוריה ומשוואתו של דה ברויי. מדיה וקבצים בנושא קלינטון דייוויסון בוויקישיתוף קלינטון דייוויסון, באתר פרס נובל (באנגלית) קלינטון דייוויסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלינטון דייוויסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דמיטרי סיצ'ב

דמיטרי איבגנייביץ' סיצ'ב (או סיטצ'ב; ברוסית: Дмитрий Евгеньевич Сычёв, נולד ב-26 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי. שיחק בעמדת חלוץ מרכזי או קשר התקפי. סיצ'ב נולד באומסק, עיר בדרום מרכז רוסיה, ליד הגבול עם קזחסטן. בילה את שנות נעוריו באקדמיה לכדורגל בסנקט פטרבורג, סמנה, לפני שהצטרף לספרטק טמבוב מהליגה הרוסית השנייה. אחרי שנבחן במועדונים הצרפתים מץ ונאנט, הוא הוחתם על ידי ספרטק מוסקבה בינואר 2002, וכבש 8 שערים ב-12 המשחקים הראשונים שלו בקבוצה. בעקבות הצלחתו בספרטק, סיצ'ב זומן לסגל נבחרת רוסיה לטורניר מונדיאל 2002, וכך קבע שיא כשחקן הצעיר ביותר שמשחק בנבחרת רוסיה או בנבחרת ברית המועצות בגיל 18 ו-222 ימים. במהלך הטורניר הוא כבש שער אחד ובישל עוד שלושה. באוגוסט 2002, אף על פי שהיה חתום על חוזה ל-5 שנים, סיצ'ב הכריז שהוא עוזב את ספרטק, בהתראה של שלושה חודשים. הוא הושעה מכדורגל לארבעה חודשים בידי התאחדות הכדורגל הרוסית. אחרי שסיים את השעייתו, חתם ל-5 שנים במועדון הצרפתי אולימפיק מרסיי, לאחר שסירב להצעה של דינמו קייב. במהלך התקופה בצרפת שימש בעיקר כשחקן מחליף. בינואר 2004, חזר לרוסיה והצטרף ללוקומוטיב מוסקבה ל-4 שנים, בה כבש צמד במשחק הפתיחה של העונה. בסיום העונה הוא זכה עם לוקומוטיב באליפות ליגת העל הרוסית, ואף נבחר לכדורגלן השנה ברוסיה. הוא זכה באליפות שנייה ברציפות עם לוקומוטיב ב-2005, וב-2007 זכה עימה בגביע הרוסי. בשנת 2013 הושאל לדינמו מינסק, ולאחריה לוולגה ניז'ני נובגורוד, במדיה שיחק את יתר העונה. מאז שנת 2015 משחק באוקז'טפס. בשנת 2017 הצטרף לקזאנקה מוסקבה. סיצ'ב פרש מכדורגל בשנת 2018, והחל משנת 2019 הוא מפעיל פודקסט ביוטיוב ביחד עם דניס קאזאנסקי. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי סיצ'ב בוויקישיתוף דמיטרי סיצ'ב, ברשת החברתית אינסטגרם דמיטרי סיצ'ב, באתר Transfermarkt דמיטרי סיצ'ב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דמיטרי סיצ'ב, באתר Soccerway דמיטרי סיצ'ב, באתר WorldFootball.net דמיטרי סיצ'ב, באתר National Football Teams דמיטרי סיצ'ב, באתר FootballDatabase.eu
ואסה

האם התכוונתם ל... אישים גוסטב ואסה, מלך שוודיה – מלך שוודיה במאה ה-16 אולאודה אקוויאנו – שנודע גם בשם גוסטבוס ואסה - עבד משוחרר, שתמך בתנועה הבריטית לביטול העבדות יוסי ואסה – שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי, יוצר הסדרה נבסו אחרים ואסה (אונייה) – אוניית מלחמה שוודית מ-1627 מוזיאון ואסה – מוזיאון ימי בסטוקהולם, שוודיה, שבו מוצגת האונייה ואסה ואסה (עיר) – עיר בפינלנד Vasa vasorum – רשת כלי דם קטנים המזינים את התאים שיוצרים את קירות כלי הדם הגדולים
יוהנס לגראן

יוהנס לגראן (בצרפתית: Johannes Legrant, פעל בין השנים 1420 ל-1440 בקירוב) היה מלחין צרפתי מן האסכולה הבורגונדית בראשית תקופת הרנסאנס. אין הרבה מידע ודאי לגבי חייו וכרגיל אצל מלחינים מראשית המאה ה-15, יש בעיות זיהוי ברשומות הקיימות. בשנים 1423 ו-1424 כיהן אולי ככומר בסן וינסנט בסואניה, מכללה כנסייתית עם בית ספר פעיל למוזיקה. ברשומות הקתדרלה של אנטוורפן נזכר אדם בשם "הר יאן לה גראנט", שהיה שם כזמר בשנים 1441-1443, וייתכן שגם זה היה יוהנס לגראן. כל המוזיקה של לגראן ששרדה עד ימינו היא ווקאלית. סגנונו קרוב לזה של האסכולה הבורגונדית המוקדמת ויש בו דמיון לחלק מיצירותיהם המוקדמות של גיום דופאי וז'יל בנשואה; ההשפעה יכלה להיות בשני הכיוונים. לגראן כתב קווים מלודיים אלגנטיים כדרך הבורגונדים והשתמש בצורות החילוניות שהיו טיפוסיות להם: הרונדו והבלדה. גם האימיטאציה תופסת מקום חשוב בכתיבתו. נוסף למוזיקה החילונית שלו - ארבעה רונדו ובלדה - שרדו ארבע יצירות דתיות, הכוללות שני פרקי גלוריה, לשניים ושלושה קולות, וקרדו בשלושה קולות. לא ידוע אם יוהנס לגראן היה קרוב משפחה של גיום לגראן, מלחין נודע קצת יותר מתקופתו של יוהנס. לגבי הבלדה היחידה שיוחסה ליוהנס הועלתה גם האפשרות שהיא נכתבה על ידי גיום, על סמך מאפיינים סגנוניים. Craig Wright/Sean Gallagher: "Johannes Legrant", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 23, 2008), (subscription access) קרייג רייט/שון גאלאגר: "יוהנס לגראן", מילון גרוב המקוון, עורך ל. מייסי. יוהנס לגראן, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהנס לגראן, באתר Discogs (באנגלית) Wright/Gallagher: Grove online Wright/Gallagher: Grove online
ריסון (פיזיקה)

ריסוּן הוא הגורם למערכת לעבור ממצב מעבר למצב יציב. לכן הריסון קובע את משך תהליך המעבר. במערכת פיזיקלית בה מתרחשת תנודה, הריסון גורם להתיצבות משרעת התנודה לאורך זמן, ובכלל זה חוסר תנודות, הנחשב לתנודה עם משרעת בעוצמה אפס, ואף של תנודה במשרעת מחזורית. במקרים בהם תהליך המעבר אינו מורגש, אפשר לומר שהריסון מתקים בתנאים רחבים, והוא אינסופי בעוצמתו. במקרים אלו נהוג לא לדון בכלל בתהליך המעבר. בפיזיקה ובהנדסה, ריסון מוגדר מתמטית ככוח המתכונתי בגודלו למהירותו של עצם, והפוך בכיוונו לתנועתו. לדוגמה, בריסון מכני פשוט, הכוח, F, כתלות במהירות, v, יהיה:   F = − c v {\displaystyle \ \mathbf {F} =-c\mathbf {v} } כאשר c הוא מקדם הריסון. קשר זה אנלוגי לחוק אוהם, המקשר בין המתח, הזרם וההתנגדות. כוח זה הוא למעשה חיכוך, הנובע מגרר. במיתרים בכלים מוזיקליים, לריסון יש תפקיד בדעיכת הצליל ובהפסקת התנודה. בכלי מיתר, הריסון הוא תת-קריטי (ראו בהמשך). ניתן למדל את מערכות המיתר כרצף של אלמנטי מסה אינפיניטסימליים, אשר בכל אחד מהם חל ריסון. נדון במערכת מסה-קפיץ בעלת מסה m, קבוע קפיץ k, וגורם ריסון בעל מקדם c. כאשר המסה מוסטת במרחק x מנקודת שיווי המשקל שלה, נובע כוח אלסטי מהקפיץ בגודל:   F s = − k x {\displaystyle \ F_{s}=-kx} הכוח אשר משרה המרסן על המסה הוא: F d = − c v = − c x ˙ = − c d x d t {\displaystyle F_{\mathrm {d} }=-cv=-c{\dot {x}}=-c{\frac {dx}{dt}}} על ידי שימוש בחוק השני של ניוטון, נוכל לקבל משוואה דיפרנציאלית על המיקום כתלות בזמן: Σ F = m x ¨ {\displaystyle \Sigma F=m{\ddot {x}}} m d 2 x d t 2 = − k x − c d x d t {\displaystyle m{\frac {d^{2}x}{dt^{2}}}=-kx-c{\frac {dx}{dt}}} d 2 x d t 2 + c m d x d t + k m x = 0 {\displaystyle {\frac {d^{2}x}{dt^{2}}}+{\frac {c}{m}}{\frac {dx}{dt}}+{\frac {k}{m}}x=0} מדיה וקבצים בנושא ריסון בוויקישיתוף ריסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריסון, באתר MathWorld (באנגלית)
צ'ארלס ג'יימס פוקס

צ'ארלס ג'יימס פוקס (אנגלית: Charles James Fox;‏ 24 בינואר 1749 – 13 בספטמבר 1806) היה פוליטיקאי בריטי בולט בחלק השני של המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. לאורך קריירה ארוכה כחבר הפרלמנט הבריטי נודע כנואם מזהיר, והיה המנהיג המרכזי במחנה הוויגי, האגף הליברלי של הפוליטיקה הבריטית בתקופתו. פוקס נולד ב-24 בינואר 1749 בלונדון, למשפחה עשירה ורבת-עוצמה, הבן השני מבין אלה שלא מתו בילדותם. אביו, הנרי פוקס, היה פוליטיקאי בכיר, שכיהן בין היתר כשר המלחמה וכיושב ראש בית הנבחרים. למד בבית הספר התיכון באיטון, ולאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד אך לא השלימם. את הקריירה הפרלמנטרית שלו החל ב-1768, בגיל 19 בלבד, ובמהירה התבלט בכישורי הנאום שלו. למשך תקופות קצרות כיהן פוקס כשר חוץ: תחילה בממשלותיהם של המרקיז מרוקינגהאם (1782) ושל לורד נורת' (1783) ובסוף דרכו ב"ממשלת כל הכישרונות" של ויליאם גרנוויל ב-1806. פוקס היה הראשון שנשא בתואר הרשמי מזכיר המדינה לענייני חוץ. עם זאת, לאורך רוב הקריירה שלו לא זכה פוקס לתפקיד שר, בעיקר כיוון שהמלך ג'ורג' השלישי תיעב אותו אישית והתנגד לשילובו בממשלה. פוקס זכור בעיקר מפעילותו כראש האופוזיציה וכיריבו הבלתי-נלאה של ראש הממשלה ויליאם פיט הבן, שניחן אף הוא בכישורים רטוריים מעולים. יריבות זו שִחזרה את היריבות בין הנרי פוקס, אביו של צ'ארלס, לבין ויליאם פיט האב. עמדותיו של פוקס, שהיו בתחילה ליברליות מתונות, הלכו ונעשו רדיקליות, במושגי התקופה, בהשפעת אדמונד ברק, המהפכה האמריקאית ובהמשך המהפכה הצרפתית. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית תמך פוקס בגלוי בבני המושבות, על-אף שנלחמו נגד ארצו שלו. הוא קרא לביטול סחר העבדים, תמך בחירויות הפרט ובפרט חופש הביטוי וחופש הדת וברפורמות פוליטיות שיחזקו את בית הנבחרים ויפחיתו מכוחם של הכתר והאריסטוקרטיה. פוקס קידם בברכה את המהפכה הצרפתית. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות קרא פוקס לכינון שלום עם צרפת, וביקר את צעדי הדיכוי הפנימי שנקט פיט בימי המלחמה. ב-1788, כאשר התערערה בריאותו הנפשית של המלך ג'ורג' השלישי, עמד פוקס מאחורי יוזמה למנות לעוצר את הנסיך מוויילס, לימים ג'ורג' הרביעי, בציפייה שהנסיך ימנהו לראש ממשלה. היוזמה עוררה מאבק פוליטי חריף שכונה "משבר העוצרות", ולבסוף שב המלך לאיתנו לפני שיצא המהלך לפועל. לאחר מותו של יריבו הגדול פיט בינואר 1806, מצא פוקס את דרכו לשולחן הממשלה ומונה בשנית לשר החוץ. על בסיס אמונתו כי צרפת רוצה בשלום והאחריות להתמשכות המלחמה נופלת על בריטניה והממלכות האחרות שהיו שותפותיה לקואליציות האנטי-צרפתיות, החל פוקס במשא ומתן נמרץ עם טליראן, שר החוץ הצרפתי, בתקווה להביא לסיום המלחמה. לאכזבתו של פוקס, הניסיון נכשל ואף ערער את אמונתו הקודמת בכוונותיה של צרפת. המשא ומתן לא התקדם, והתברר כי הצרפתים מנסים במקביל להגיע להסכם עם רוסיה, שהיה עלול לבודד את בריטניה במלחמתה. הישגו הפוליטי האחרון של פוקס היה העברת חוק שהגביל משמעותית את סחר העבדים, צעד לקראת איסור גורף, שהוטל חודשים אחדים לאחר מותו. בחייו הפרטיים, שהיו פומביים למדי, נודע פוקס באורח חייו הראוותני, הבזבזני וקל הדעת, גם במונחי השכבות הגבוהות של זמנו. צ'ארלס ג'יימס פוקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי צ'ארלס ג'יימס פוקס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) צ'ארלס ג'יימס פוקס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט קובאץ'

רוברט קובאץ' (קרואטית: Robert Kovač; נולד ב-6 באפריל 1974 במערב ברלין, גרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר קרואטי בינלאומי, ששיחק ברוב הקריירה שלו בבונדסליגה הגרמנית. רוברט קובאץ', ואחיו הגדול ניקו קובאץ', נולדו במערב ברלין למשפחה ממוצא קרואטי, שמקורה מהעיר ליבנו שבבוסניה והרצגובינה. שני האחים היו חלק מקבוצה של שחקנים קרואטים שלא נולדו במדינה, ותרמו רבות לנבחרתב הביאם את קצב המשחק המהיר מן הבונדסליגה לנבחרת. קובאץ' החל את הקריירה שלו בקבוצות מליגות נמוכות, ראפיד ודינג והרטה צלנדורף (1994–1995) לפני שערך את הבכורה שלו בבונדסליגה בקבוצת נירנברג בשנת 1995. אחר כך הוא עבר לשחק בבאייר לברקוזן (1996–2001), לפני שעבר לשחק בבאיירן מינכן. קובאץ' שיחק בנבחרת קרואטיה במהלך מונדיאל 2002 ויורו 2004. הוא שיחק בנבחרת גם במונדיאל 2006, אך צבר שני כרטיסים צהובים במשחק נגד נבחרת יפן, בגינם נעדר מהמשחק האחרון של הנבחרת נגד אוסטרליה בשלב הבתים. הגנת קרואטיה התקשתה לשחק בלי קובאץ', ומי שהחליפו במשחק נגד אוסטרליה נגע בכדור בידו ברחבת הקבוצה, דבר שנתן לאוסטרליה את שערה הראשון בטורניר מפנדל. המשחק הסתיים בתוצאה 2-2, שהביאה להדחתה של קרואטיה מהטורניר. גם בנבחרת, גם בלברקוזן, וגם בבאיירן מינכן, רוברט קובאץ' שיחק עם אחיו ניקו באותה הקבוצה. לקראת עונת 2007/2008 חתם קובאץ' בבורוסיה דורטמונד הגרמנית, איתה הגיע לגמר הגביע הגרמני שם הפסידה קבוצתו לבאיירן מינכן בתוצאה 2:1 בתום תוספת זמן. בינואר 2009 חתם קובאץ' בדינמו זאגרב הקרואטית שהתעניינה בשירותיו עוד באוגוסט 2007. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, רשם קובאץ' 12 הופעות ליגה. בעונה שלאחר מכן סבל קובאץ' מפציעה, שגרמה לו להחמיץ חלק ממשחקי פתיחת העונה של קבוצתו, ממנה החלים בספטמבר 2009 עת חזר לשורות קבוצתו. בסיום אותה עונה הודיע קובאץ' על פרישתו ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא רוברט קובאץ' בוויקישיתוף רוברט קובאץ', באתר Transfermarkt רוברט קובאץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) רוברט קובאץ', באתר Soccerway רוברט קובאץ', באתר WorldFootball.net רוברט קובאץ', באתר National Football Teams רוברט קובאץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מפרץ חמאמאת

מפרץ חמאמאת (בערבית: خليج الحمامات, בתעתיק מדעי: ח'ליג' אלחמאמאת; בצרפתית: Golfe d'Hammamet) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן בצפון-מזרחה של תוניסיה. המפרץ משתרע בין חצי האי שריק[דרושה הבהרה] צפונית לעיר מונסתיר בדרום. הוא קיבל את שמו מהעיר חמאמאת שבחלקו הצפוני. מדיה וקבצים בנושא מפרץ חמאמאת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של תוניסיה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסבה

קסבה (בערבית: قصبة) היא מצודה האופיינית לערי צפון אפריקה אשר שימשה למגורי השליט המקומי וכמעוז הגנתי. לעיתים נבנו הקסבות במקום הגבוה בעיר, והן הוקפו בחומות, בדרך כלל ללא חלונות. למילה הספרדית "אלקסאבה" (Alcazaba) שמקורה במושג הערבי "אל-קסבה" (القصبة), היינו "הקסבה", משמעות זהה בערי אנדלוסיה. מקורו של המושג במילה הערבית לקנה מצוי, ששימש בעבר כחומר בידוד נפוץ בבניינים ברחבי צפון אפריקה. בעברית, ולמעשה גם בערבית, נעשה לעיתים שימוש במושג על מנת לתאר את כל הרובע העתיק בעיר מוסלמית, בין אם הוא מוקף חומה ובין אם לאו, ואז משמעותו זהה לזו של המושג "רובע המדינה". הדוגמה הידועה ביותר לשימוש במילה "קסבה" במובן זה היא לתיאור מרכז העיר של אלג'יר. במחזמר "קזבלן" בשיר "כל הכבוד" מופיעה השורה "בקסבה בחצי היום, כשהשוק פתוח..." כדי לתאר את מרכז יפו הפעיל והשוקק חיים. בעקבות האינתיפאדה השנייה ומלחמת לבנון השנייה גדל השימוש במונח זה לתיאור החלק העתיק בעיר מוסלמית ולאפיין אותו כמקום צפוף, סבוך ומסוכן עם מבוך של סמטאות צרות ולעיתים גם מנהרות תת-קרקעיות (למשל: הקסבה של שכם). הקסבה נחשבת למקום מסוכן וקשה לכיבוש בגלל המבנה שלה, ולעיתים מעדיפים כוחות צבא להימנע מלחימת חיל רגלים בקסבה אלא להרוס אותה בכלים כבדים, חומרי נפץ או הפצצות מהאוויר. בטורקית המילה "קסאבה" (Kasaba) מתארת בדרך כלל עיירה קטנה. במרוקו נעשה לעיתים שימוש במושג כדי לתאר מצודות השוכנות מחוץ לערים, בדרך כלל בהרי האטלס, והמשמשות כמקום מגורים לברברים. במובן זה דומה ה"קסבה" ל"קסר" (רבים "קסור"). דוגמה לשימוש זה ניתן לראות בכפר איית בן חדו במרוקו. רובע המדינה קסר אקרופוליס מדיה וקבצים בנושא קסבה בוויקישיתוף
אונו

האם התכוונתם ל... מקומות: בקעת אונו – אזור גאוגרפי במרכז הארץ קריית אונו – עיר בבקעת אונו כפר אונו – יישוב יהודי ששכן בנפת יפו המנדטורית, והפך ברבות הימים לקריית אונו הקריה האקדמית אונו – מוסד אקדמאי פרטי בקריית אונו נחל אונו – נחל החוצה את יישובי בקעת אונו אונו (אי) – אי לא מיושב בסמוך לפיטקרן ONO אסטדיו – אצטדיון כדורגל במיורקה אשר בספרד, המשמש את מועדון הכדורגל של העיר פלמה דה מיורקה אישים: אפולו אונו – ספורטאי אמריקאי טקאשי אונו – מתעמל יפני יוקו אונו – אמנית ומוזיקאית יפנית-אמריקאית שהייתה נשואה לג'ון לנון סוסוקה אונו – פוליטיקאי יפני שוהיי אונו – ג'ודוקא יפני אונו קיילאס – גדול משוררי פינלנד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם או נו – ראש הממשלה הראשון של בורמה אחרים: פיאט אונו – מכונית נוסעים המיוצרת על ידי הקונצרן האיטלקי פיאט UNO – משחק קלפים שהיווה את הבסיס למשחק הקלפים הישראלי המוכר טאקי און
בבוטוב

בבוטוב (ברוסית: Бебутовы) או בֶּבּוּתוֹבי (בגאורגית: ბებუთოვი) או בֶּבּוּתָשווילי (ბებუთაშვილი) הייתה משפחת אצולה גאורגית ממוצא ארמני שמילאה תפקיד חשוב בחיים הכלכליים והתרבותיים של העיר טביליסי במאות ה-17 וה-18, ומאוחר יותר, במאה ה-19, שירתה בצבא האימפריה הרוסית. המשפחה מוכרת מתחילת המאה ה-17, כאשר היגרו מן העיר אני שבארמניה לכפר פירשאווי שליד טביליסי גאורגיה, לאחר שהפרסים הרסו את בתיהם. באמצע אותה מאה הם התגלו כאחת ממשפחות הסוחרים העשירות בממלכת כארתלי. הם רכשו נכסים וגנים ובנו בתי מרחצאות. במאה ה-18 הם שירתו כאתנארך של הארמנים בטביליסי ונשאו בתואר מליק-מאמאסאחליסי, ומאוחר יותר כראש אבירי הציד ("מישקרבש") בחצר המלוכה הגאורגית. בשנת 1783 העלה ארקלה השני את מעמד המשפחה לתואר "נסיכי בבוטוב", והכליל אותה ברשימת האצולה הגאורגית שצורפה לחוזה גאורגייבסק שנערך עם האימפריה הרוסית. לאחר סיפוח ממלכת כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית של 1801, התקבלה משפחת בבוטוב כחלק מאצולת הנסיכים של האימפריה, בשנת 1826, וקיבלה את התואר "קניאז". יואנה בגרטיוני, מקור הנסיכים: בבותובי, באתר שמות משפחה גאורגיים, (באנגלית) בבוטוב, הלקסיקון הביוגרפי הרוסי, ברוסית אתנארך (Εθνάρχης) - הנהגה פוליטית על קבוצה אתנית. המילה מורכבת מן המילים היווניות "לאום" (έθνος) ו"ארכון" (άρχων). מליק (Մելիք) - תואר אצולה ארמני העובר בירושה במספר נסיכויות מזרח-ארמניות (ירוואן, קארס, נחיצ'יבאן, לורי, תבריז ועוד).
סמל צ'ילה

סמל צ'ילה אומץ בשנת 1834 ועוצב על ידי האמן האנגלי צ'ארלס ווד טילור. הסמל מורכב ממגן שמחולק לרוחבו. חלקו העליון כחול (המסמל את האוקיינוס השקט ) וחלקו התחתון אדום. באמצע מוטען כוכב לבן. התומכים הם בעלי החיים הלאומיים של המדינה, קונדור האנדים ואייל צ'יליאני, שניהם מוכתרים. מעל המגן, ציצה עשויה שלוש נוצות בצבעיה הלאומיים של צ'ילה, כחול לבן ואדום. החלקה עשויה זהב ועליה כרזה עם המוטו הלאומי של המדינה "בהגיון או בעוצמה". דגל צ'ילה המנון צ'ילה מדיה וקבצים בנושא סמל צ'ילה בוויקישיתוף הסמל באתר המדינה ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא צ'ילה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי

האוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სახელმწიფო სამედიცინო უნივერსიტეტი) היא אוניברסיטה מובילה באירופה, הממוקמת בטביליסי שבגאורגיה. נוסדה ב-27 בפברואר 1918 כהמכון לרפואה של טביליסי שהפך, ב-10 ביוני 1930, לפקולטה לרפואה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. לאחר עצמאות גאורגיה, בשנת 1992 הפכה לאוניברסיטה נפרדת בשמה הנוכחי. כדי לקבל רישיון לעסוק ברפואה, נדרשים הסטודנטים להגיש עבודת מחקר, בשנה השישית ללימודיהם (לאחר שהשלימו את לימודי הבסיס, והלימודים הקליניים). אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי (באנגלית) האוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבישי אביבי

אבישי (אבי) אביבי (26 בדצמבר 1947 - 18 באוקטובר 2016) היה בתחילת דרכו שחקן וזמר, ומשנות השמונים היה אחד המעצבים האמנותיים (ארט דיירקטור) ומעצבי התפאורות הבולטים בישראל, בסרטי קולנוע, בהפקות טלוויזיוניות ובפרסומות. אביבי התגורר בתל אביב והיה נשוי לענת אביבי, נכדתה של מרים ברנשטיין-כהן. אביבי החל את דרכו כזמר ושחקן. הוא כיכב ב-1971, לצד עוזי פוקס במחזמר "קפוץ", שעיקרו היה שירים שהלחין עבור המחזמר דני סנדרסון. המחזמר, שכלל סצנות עירום, לא זכה להצלחה רבה. אותה תקופה ביצע אביבי את השיר "תנו ללכת", שחודש מאוחר יותר על ידי גבי שושן תחת השם "בראשית". אביבי היה בשנות השבעים חבר קבוצת העין השלישית. בין השאר ביצע במסגרת פעילות החבורה את השיר "היי ג'ו בוא נעלה על הגל" של דוד אבידן. השיר הופיע בסרט "שלושה ואחת" של החבורה (1973), בו כיכב לצידם של אסי דיין, יונה אליאן ואורי לוי. משנות השמונים התמקד אביבי בעיקר בעיסוקו כמעצב אמנותי וכמעצב תפאורות. בין השאר שימש בתפקיד זה בסרטים ישראליים כמו "המיועד" עליו זכה עם ענת אביבי בפרס אופיר; "רומן בהמשכים", "השגעון הגדול", "אלכס חולה אהבה", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "איש שאהב בעברית", "מול היערות", "אדמה משוגעת" (עליו זכה בפרס אופיר נוסף), "מלך של קבצנים" ו"המילים הטובות" של שמי זרחין. במקביל, שימש אביבי כמעצב בהפקות הוליוודיות כמו "שעתם היפה ביותר" (של שמעון דותן), "פגישה עם המוות" (עם פיטר יוסטינוב), "הנזל וגרטל" בהפקת קנון גרופ, "לא בלי בתי" (עם סאלי פילד), "רחובות ההרג (עם מייקל פארה), "גיבורים קטלניים" (1994, עם מייקל פארה), "הטל צל ארוך" (של וילמוש זיגמונד, עם מייקל יורק וליב אולמן) ו"המקור" (עם אל פצ'ינו). בשנת 2010 זכה בפרס אופיר על העיצוב האמנותי בסרט "זוהי סדום". אביבי שימש כמעצב אומנותי בסרט "יונה" משנת 2014 של הבמאי ניר ברגמן (עליו זכה בפרס אופיר רביעי). ובשנת 2015 עיצב תפאורה לסרט "המילים הטובות" ובשנת 2016 לסרט "הלהקה האחרונה בלבנון". החל באמצע שנות התשעים החל אביבי עוסק גם בעיצוב אמנותי לפרסומות ולהפקות טלוויזיה מיוחדות. אביבי עיצב מאות פרסומות ושלח ידו גם בעיצוב תפאורה לתוכניות טלוויזיה כמו "לילה גוב" והפקת ליל בחירות 2006 של ערוץ 10. מדיה וקבצים בנושא אבישי אביבי בוויקישיתוף אבישי אביבי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אבישי אביבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אבישי אביבי, באתר ספר הקולנוע הישראלי פילמוגרפיה של אביבי באתר הניו יורק טיימס קדימון בעיצוב תפאורה של אבישי אביבי זכה בפרס כסף בתחרות Promax 2008 לירון זייד וגלעד שלמור, ‏הזמר גבי שושן הלך לעולמו בגיל 66, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2016 עכבר העיר, שני סרטים זכו בפרס אופיר, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006 ספי קצב, ‏הפתעה: שליחותו של הממונה על משאבי אנוש הוא סרט השנה, באתר ‏מאקו‏, 21 בספטמבר 2010