laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טירת קונווי

טירת קונווי (באנגלית: Conwy Castle) היא טירה בעיירה קונווי שבחוף הצפוני של ויילס. בעבר נקראה טירת קונוויי (Conway Castle). הטירה נבנתה בין 1283 ל-1289, כחלק מהמערכה השנייה של המלך אדוארד הראשון לכיבוש ויילס. בדומה לטירות רבות באזור היא תוכננה על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג'. אדוארד הראשון שילם כ-15,000 לירות שטרלינג עבור בניית הטירות ומערכת הביצורים בגוינד, והיה זה הסכום הגבוה ביותר שהוציא על טירה כלשהי מבין אלה שהקים בוויילס בין 1277 ל-1304. הטירה מחולקת לחלק פנימי ולחלק חיצוני המופרדים על ידי חומה עבה, ובכל אחד מקצותיה ניצב צריח. גובה הצריחים הוא כ-22 מטר, קוטרם הוא כ-10 מטר. וקירותיהם ברוחב של כ-5 מטר. הטירה דומה לטירה קונצנטרית, אך צורתה המדויקת היא ליניארית. בדומה לטירת קרנארבון, היא נבנתה על בליטת סלע, על מנת להפחית את האפשרות של חדירה אליה באמצעות חפירת תעלות. בבניית הטירה נוצלו יתרונות גאוגרפיים נוספים, ומטרתה העיקרית הייתה להגן על מוצא הנהר קונווי. אחוזת בודיסגאלן הול הסמוכה נבנתה במאה ה-13 כנקודת תצפית למקרה של התקפה, כיוון שהטירה אינה חולשת היטב על השטח שסביב לה. חלק מהאבנים ששימשו לבניית הטירה נלקחו מאזור בודיסגאלן. במהלך המאה ה-14 לא נעשה בטירה שימוש, אלא במקרים בודדים בלבד, והיא לא הייתה נתונה במצור עד למלחמת האזרחים האנגלית. ב-1609 התדרדר מצבה של הטירה באורח חמור, ובשנת 1665 הוסרו ממנה חלקיה העשויים מעץ, ברזל ומעופרת על ידי ויליאם מילוורד ובהוראת הלורד השלישי מקונווי. לטירה מעמד של מונומנט היסטורי, מוגדרת כמבנה רשום דרגה I, והיא חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד'" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986. צילום אווירי של טירת קונווי מדיה וקבצים בנושא טירת קונווי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת קונווי (באנגלית) טירת קונווי, באתר רשות הסביבה ההיסטורית של ממשלת ויילס טירת קונווי, באתר "טירות ויילס" טירת קונווי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) טירת קונווי, ברשת החברתית פייסבוק Cadw C.M. Hogan, History of Bodysgallen Hall, July, 2004, Aberdeen Municipal Library Archives, Aberdeen, Scotland Taylor, Arnold (1985). Studies in Castles and Castle-Building. Hambledon Press. ISBN 0907628516.
טרווי (רובע)

טרווי (באיטלקית: Trevi) הוא שמו של הרובע השני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור השם אינו ידוע, וייתכן שמקורו במילה הלטינית "טריוויום" (trivium) שמשמעה "שלושה רחובות", בשל מפגשת שלושת הרחובות המובילים לכיכר דיי צ'רוצ'יפרי, הנמצאת כיום ליד כיכר טרווי. לוגו הרובע מתאר שלוש חרבות על רקע אדום, וייתכן שהחברות מסמלות את שלוש הדרכים. בתקופת הרפובליקה הרומית היה האזור בו ממוקם כיום רובע טרווי, חלק מהרובע השלישי של העיר רומא. כאשר חולקה העיר ל-14 רבעים בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס חולק שטח הרובע לשני רבעים: הרובע השישי של רומא, שכונה לימים "אלטה סמיטה" (Alta Semita), והרובע השביעי של רומא, שכונה לימים בשם "ויה לאטה" (via Lata). חלוקת הרובע הפרידה בין אזור הגבעות בו היה ממוקם מרכז עסקים מרכזי של העיר רומא לבין אזור של וילות של עשירי רומא, על גדת נהר הטיבר. לאחר נפילתה של האימפריה הרומית פחת מספר התושבים באזור הגבעות, ואלה התקרבו לגדת הנהר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, והכרח לגור בקרבת הנהר על מנת להשתמש במימיו. אזור הגבעות של הרובע נותר בלתי מיושב עד תקופת הרנסאנס. בתקופת הרנסאנס נבנו באזור הרובע רחובות חדשים, כנסיות וארמונות (ובהם ארמון הקווירינל - ששימש את האפיפיור כבניין הממשל המרכזי של רומא). בנייה זו התאפשרה בעקבות שיקום אמות המים הקדומות ובניית אקווה וירגינה בנתיב האקווה וירגו העתיקה. בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה ברומא, לאחר כיבושה בשנת 1811 נבחרה גבעת הקווירינל על ידו כמרכז השלטון ברומא. נפוליאון לא הספיק לבנות את מבני השלטון בעיר, אולם תוכניתו הושלמה לאחר איחוד איטליה, הקמת ממלכת איטליה בשנת 1870 והפיכת רומא לבירתה - עת נבנו מספר רב של מבני ממשלה בשטחי הרובע, וארמון הקווירינל הפך לארמון המלוכה האיטלקית. לימים, בשנת 1948, עם ביטול המלוכה, הפך הארמון למשכנו הרשמי של נשיא איטליה. בשטח הרובע נמצאת כיום מזרקת טרווי, אחת מסמלי העיר רומא. כמו כן נמצא ברובע ארמון ברבריני - הארמון הגדול והמפואר ביותר שנבנה בעיר בסגנון הבארוק. ברובע נמצאת כיכר ברבריני ובה מזרקת טריטונה מעשה ידי ג'ובאני לורנצו ברניני. תיאור הרובע, ההיסטוריה שלו, ותצלומי הרובע
טירת בומריס

טירת בומריס (בולשית: Castell Biwmares; באנגלית: Beaumaris Castle), היא טירה מסוג מצודה קונצנטרית השוכנת בבומריס שבמחוז אנגלסי בוויילס. היא נבנתה כחלק מהמערכת של המלך אדוארד הראשון לכיבוש צפון ויילס. הטירה תוכננה על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג', ובנייתה החלה ב-1295 ולא הושלמה מאז. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נחשבת לאחת הטירות היפות ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה. הטירה הייתה האחרונה שנבנתה על ידי המלך אדוארד בצפון ויילס. העבודות החלו ב-1295 ונמשכו 35 שנים, ובשיאן הועסקו בבניית הטירה 3,500 פועלים. המימון וחומרי הבנייה אזלו כאשר אדוארד העביר את תשומת לבו לסקוטלנד, והטירה מעולם לא הושלמה למרות שהוא שילם תמורתה כ-15,000 לירות שטרלינג. במהלך עבודות הבנייה הורה אדוארד לתושבי העיירה הסמוכה לאנפיס (Llanfaes) להתפנות מבתיהם ולעבור להתגורר בעיירה ניובורו הנמצאת מעבר לנהר. ג'יימס מסנט ג'ורג', האדריכל שהועסק על ידי אדוארד, השתמש בכל כישרונו על מנת לתכנן את הטירה ואת קווי האספקה שלה. הטירה נבנתה לפי תוכנית קונצנטרית - מצודה בתוך מצודה - כאשר החלק הפנימי מוקף במלואו על ידי חלק חיצוני. לטירה היה מזח שהיה פעיל לפי תנאי הגאות והשפל, ובאופן זה ניתן היה להעביר אליה אספקה דרך הים. היא הוקפה בחפיר, והגנתה כללה חרכי ירי לחיצים, ופתחים אשר מוקמו בסמוך לכניסותיה, ואשר דרכם ניתן היה לשפוך שמן רותח על האויב. כל כוח צבאי שתקף את הטירה נתקל ב-14 מכשולים נפרדים ובארבעה קווי ביצורים שנבנו לפי הדפוס הקונצנטרי. צורתה של הטירה דומה לריבוע, ויש לה דמיון רב לקרפילי והרלך. החלק הפנימי הוא מלבני עם מגדל עגול בכל פינה. בצד הצפוני ובצד הדרומי נמצאים בתי שער גדולים, ומשני הצדדים של כל אחד מהם יש מגדל כך שצורתה דומה לאות D. האולם הראשי ומבנים נוספים נבנו בתוך החלק הפנימי. מסביב לקיר החיצוני ביותר של החלק הפנימי נמצאת חומה המוגנת באמצעות שני מגדלים ובתי שער. המבנים הללו לא בנויים בהתאם לתוכנית הבנייה של בתי השער הפנימיים, ותפקידם היה למנוע מהתוקפים את האפשרות לחדור ישירות לתוך החלק הפנימי. קיר המזח מחבר את הקיר הדרומי שליד בית השער, כך שהוא משמש כמשטח לירי הגנתי. בניגוד לחומות החיצוניות הפשוטות בקרפילי והרלך, החומות בבומריס עבות מאוד ויש בהן מעברים פנימיים המאפשרים גישה אל חרכי הירי המוגנים. כיבושה של ויילס הושלם הלכה למעשה בזמן הבנייה, והעלות הגבוהה של השלמת הטירה עשויה הייתה לגרום להתכלות התקציב שנועד ללוחמה בסקוטלנד. העבודות הסתיימו באופן רשמי ב-1298, והחלקים שנותרו לא גמורים הם המגדלים של החלק הפנימי, בתי השער הגדולים ומבנים רבים בחלק זה. במאה ה-14 התבצעו עבודות נוספות, אך בקנה מידה קטן יותר. טירת בומריס לא ספגה נזקים במהלך מלחמת האזרחים האנגלית והיא השתמרה בצורה טובה. טירת בומריס והחפיר טירת בומריס והחפיר מבנה בתוך הטירה גשר הכניסה קפלה גותית בטירה מדיה וקבצים בנושא טירת בומריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת בומריס אתר האינטרנט הרשמי של טירת בומריס (באנגלית) טירת בומריס, באתר אנגלסי טודיי תמונות ומידע על ההיסטוריה של הטירה באתר הטירות של ויילס טירת בומריס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
מונטי (רובע)

מונטי (באיטלקית: Monti) הוא שמו של הרובע הראשון מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. מקור שמו של הרובע, שמשמעו "הרים" בגבעת האסקווילינו ובגבעת וימינל, וכן בחלק מגבעת הקווירינל שהיו מצויות בשטחי הרובע בעבר. על לוגו הרובע מתוארות שלוש הגבעות. כיום חלק מהגבעות אינם בשטח הרובע, אולם שמו לא השתנה. בעת העתיקה, בשיאה של רומא הקיסרית היה האזור בו נמצא כיום רובע מונטי אזור צפוף במיוחד. ברובע היה ממוקם הפורום רומאנום - מרכזה של רומא העתיקה. בימי הביניים היה האזור מוזנח ביותר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, ומרחקו של הרובע מנהר הטיבר, דבר שהקשה על הבאת מים לאזור הרובע, והביא לפיחות במספר התושבים המתגוררים בו. מאז ימי הביניים ועד ראשית המאה ה-19, היה הרובע אזור של גנים וכרמים. ריחוקו של הרובע מקיריית הוותיקן וממרכזי השלטון בעיר היה גורם נוסף למספר תושביו המועט. הרובע לא ננטש לחלוטין בשל מיקומה של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והמנזר הסמוך אליה, שהייתה מוקד עלייה לרגל. במהלך ימי הביניים תושבי הרובע פיתחו זהות עצמאית מקומית ייחודית, ואף עגה מקומית, וקראו לעצמם בשם "מונטיצ'יאני" (monticiani - תושבי מונטי). בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע מונטיום אט ביבראטה" (Regio Montium et Biberate ) על שם ויה ביברטה שעברה דרכו. בסוף המאה ה-19, לאחר הקמת ממלכת איטליה ואיחוד איטליה, ועם הפיכת העיר רומא לבירת המדינה, החל היישוב מחדש של אזור הרובע. השלטון הפשיסטי באיטליה שינה את פני הרובע - בין השנים 1924–1936 נהרסו חלקים רבים מהרובע על מנת לבנות את הויה דיי פורי אימפריאלי - דרך המצעדים של השלטון הפשטיסטי, וכן בתקופה זו נערכו חפירות ארכאולוגיות רבות באזור הפורום רומאנום. ברובע נמצאים אתרים ארכאולוגיים ותיירותיים רבים ובהם הדומוס אוראה של הקיסר נירון, מרחצאות טראיאנוס, עמוד טראיאנוס והפורומים הקיסריים ובהם פורום טראיאנוס, פורום אוגוסטוס ופורום נרווה. כמו כן ברובע נמצאים ארמון הלטרן, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו וכנסיות רבות בהן: סן מרטינו איי מונטי, סנטה מריה דלה נווה, סנטה פרסדה, סנטו סטפנו רוטונדו וסנטה פודנציאנה. מדיה וקבצים בנושא מונטי בוויקישיתוף היסטוריה, מפות ותמונות של רובע מונטי
טירת קרנארבון

טירת קרנארבון (ולשית: Castell Caernarfon, אנגלית: Caernarfon Castle) היא טירה שנבנתה בעיירה קרנארבון במחוז גוויניד' שבצפון-מערב ויילס, לאחר שהמלך אדוארד הראשון מאנגליה כבש את המדינה ב-1283. לאתר שבו הוקמה הטירה הייתה חשיבות אסטרטגית, כיוון שהוא היה על גדות הנהר סיונט שזרם לתוך מצר מנאי. באתר זה היה בעבר מבצר רומי, ומאוחר יותר טירה הבנויה בשיטת תל המשקיף על חצר (Motte-and-bailey) שנבנתה בשנת 1090 בקירוב. הטירה הייתה מוקפת משני צדדים שלה במים, ומהצד השלישי בחומות העיירה קרנארבון, אך במאה ה-19 האזור שליד נהר סיונט מולא באדמה על מנת להגדיל את נמל קרנארפון, וכיום הוא משמש כמגרש החניה של הטירה. ל'ואלין אפ גריפיד', נסיך ויילס, סירב לקבל שוחד בסך אלף לירות שטרלינג ואחוזה באנגליה אם היה מסגיר את מדינתו ללא קרב, וב-11 בדצמבר 1282 הוא פותה למלכודת והוצא להורג. אחיו, דוויד' אפ גריפיד', המשיך במאבק לעצמאותה של ויילס, אך ביוני 1283 הוא נתפס בהר ברה שברמות מעל גארטן קלין. בניית הטירה החלה ב-1283 לאחר שסנודוניה, העיר החשובה ביותר בגוויניד', נכבשה על ידי הצבא האנגלי, ונפסקה ב-1323. הבנייה מעולם לא הושלמה, וגם כיום יש מחברי אבן חשופים במספר מקומות על הקירות הפנימיים, שעליהם היו אמורים לבנות קירות נוספים. לפי עדויות שנחשפו התברר כי עלות בנייתה של הטירה הייתה כ-22,000 לירות שטרלינג. עיצובה הקווי של הטירה הוא משוכלל יחסית בהשוואה לטירות בריטיות קדומות אחרות. הטירה ניצבת מעל מצר מנאי. אדוארד השני נולד בטירה בתקופת השלבים הראשונים של בנייתה ב-1284. אדוארד הראשון הטיל מצור על גארטן קלין, שהייתה בית המלוכה והמטה הראשי של כוחות ההתנגדות הוולשים, ולשם כך הוא הסתייע בטירת קרנארבון וטירת קונווי, ומאוחר יותר בטירת בומריס. הטירה הנוספת בטבעת הברזל שהקיפה את סנודוניה היה טירת הרלך. במרד שהתחולל בין 1294 ל-1295 הטירה נכבשה על ידי כוחותיו של מאדוג אפ ל'ואלין, אך נכבשה מחדש ב-1295 ובעקבות זאת ביצוריה חוזקו. בין 1403 ל-1404 הטירה הייתה נתונה למצור של כוחותיו של אווין גלינדור. חיל המצב שהיה בטירה נכנע לכוחות הפרלמנט ב-1646 במסגרת מלחמת האזרחים האנגלית. כיום שוכן בטירה המוזיאון של רגימנט הפוסיליירים הוולשי המלכותי, והיא חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוינד" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986. המסורת של הענקת התואר נסיך ויילס ליורש העצר הבריטי החלה ב-1301, כאשר המלך אדוארד הראשון העניק את התואר לבנו הנסיך אדוארד. ישנה אגדה שלפיה המלך הבטיח למורדים הוולשים כי הוא יעניק את התואר נסיך ויילס "שלא ידע מילה באנגלית" ליורשו, ואף הציג את בנו לשם כך; אולם, ייתכן שהסיפור שקרי כיוון שהתיארוך המוקדם ביותר שלו הוא מהמאה ה-16. אדוארד אכן נולד בטירה בזמן שאביו נלחם בוויילס. הטירה שימשה ב-1911 לצורך הענקת התואר נסיך ויילס לאדוארד השמיני, בגלל הקשר שלה לכתר האנגלי. תקדים זה חזר על עצמו ב-1969 כאשר אליזבת השנייה העניקה לבנה צ'ארלס את התואר. החלק הפנימי של הטירה ובו ניתן לראות את מגדלי השמירה מבט על הטירה מעבר למצר מבט על חצר הטירה והחומות מדיה וקבצים בנושא טירת קרנארבון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת קרנארבון (הממלכה המאוחדת) אתר האינטרנט הרשמי של טירת קרנארבון (באנגלית) דף מידע על הטירה באתר ה-Cadw מידע על הטירה באתר הטירות של ויילס טירת קרנארבון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
שער פיה

שער פיה (באיטלקית: Porta Pia) הוא שער בחומות אורליאנוס שבעיר רומא, בירת איטליה. השער נבנה בהוראת האפיפיור פיוס הרביעי ונקרא על שמו. השער ממוקם בקצה ויה פיה - דרך שהוקמה בהוראת האפיפיור. השער תוכנן על ידי מיכלאנג'לו במטרה להחליף את שער נומנטנה הנמצא כמה מאות מטרים דרומה לשער פיה, אשר נסתם באותה עת. עבודות בניית השער החלו בשנת 1561 והסתיימו בשנת 1565 לאחר מותו של מיכלאנג'לו. חלקו החיצוני של השער הושלם בשנת 1869 בסגנון נאו קלאסי על פי תכנונו של וירג'יניו וספיניאני. בניית השער החדש נדרשה מאחר שגידולה של העיר הביא לכך שלא ניתן היה להגיע בקלות דרך שער נומנטנה אל הויה נומנטנה. מיכלאנג'לו הכין עבור האפיפיור שלוש תוכניות לבניית השער, והאפיפיור בחר את הזולה מבין שלוש התוכניות. שלוש תוכניות אלה לא שרדו עד ימינו, ונותרו סקיצות מועטות של חלקים מהשער, מהם ניתן ללמוד כי השער שנבנה לבסוף היה שונה בצורתו מכל שלוש התוכניות. מטבע משנת 1561 עליו הוטבעה דמות השער, ותחריט משנת 1568 מעידים על כך שהשער עבר מספר שינויים במהלך השנים, וכעת נראה שונה מבעת הקמתו. השער היה המבנה האחרון שנבנה על ידי מיכאנג'לו, והוא נפטר זמן קצר בטרם הסתיימו עבודות הבנייה. השער הושלם על ידי ג'יאקומו דל דוצ'ה אשר בנה את שער סן ג'ובני. מיכלאנג'לו תכנן קשת שער אחת בלבד, מטעמים של עיצוב וסימטריה. קשת שנייה נבנתה בשנת 1575 כדי להקל על מעבר התנועה. מיכלאנג'לו "התעלם" מעיצוב חלקו החיצוני של השער, ועיצב רק את חלקו הפנימי, הפונה אל העיר רומא. תחריט משנת 1577 מתאר מגדל בסמוך לשער. לא ברור מתי נהרס מגדל זה, והאם התמוטט כתוצאה מהזנחה, או נהרס מטעמים אסתטיים. חלקו החיצוני של השער נבנה בשנת 1869 על ידי וירג'יניו וספינייאלי, בהסתמך על התחריט משנת 1568 במטרה לדמות ככל האפשר את סגנונו של מיכלאנג'לו. עבודות בניית חלקו החיצוני של השער החלו בשנת 1853 בעקבות נזק שנגרם לשער בשנת 1851 כתוצאה מפגיעת ברק. בקרבת השער ישנה פרצה המכונה "פירצת פורטה פיה" - פרצה דרכה פרצו ב-20 בספטמבר 1870 חילי צבא ממלכת איטליה וכבשו את רומא על מנת להפכה לבירת ממלכת איטליה המאוחדת. בשנת 1932 הוקמה באתר אנדרטה לזכר הפרצה. בסמוך לשער, ב-11 בספטמבר 1926 ניסה ג'יאנו לוצ'טי לפגוע באמצעות פצצה במכוניתו של בניטו מוסוליני, בלא הצלחה. מדיה וקבצים בנושא שער פיה בוויקישיתוף
שער פינצ'יאנה

שער פינצ'יאנה (בלטינית: Porta Pinciana) הוא שער בחומת אורליאנוס שבעיר רומא בירת איטליה. השער, שנבנה על ידי הקיסר הונוריוס נקרא על שם משפחת פינקיאה אשר הייתה הבעלים של גבעת פינקיאן הסמוכה. השער נקרא גם "שער דרך סלריה" (Porta Salaria vetus) מאחר שויה סלריה עברה דרך השער (בעוד שויה סלריה נובה (Via Salaria nova) - דרך סלריה החדשה, עברה דרך שער סלריה). השער ידוע בקרב שנערך בסמוך לו, במסגרתו הגן המצביא הביזנטי פלביוס בליסאריוס על העיר מפני האוסטרוגותים בשנת 537. השער פעל עד המאה השמינית ונסתם במאה התשיעית. השער נפתח מחדש בשנת 1887. השער כלל מגדל שמירה חצי מעגלי, שהיה במקורו בן 3 קומות (קומות אלה שרדו עד סוף המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20) שנבנה אף הוא על ידי הונוריוס. השער נבנה אבני טרוורטין והמגדל נבנה מבטון ולבנים. מדיה וקבצים בנושא שער פינצ'יאנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שער פינצ'יאנה סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שארל העשירי, מלך צרפת

שארל העשירי, מלך צרפת (9 באוקטובר 1757 – 6 בנובמבר 1836) היה מלך צרפת משנת 1824 עד ל-1830. שארל העשירי נולד בארמון ורסאי כנכדו של המלך לואי ה-15. אביו לואי פרדיננד, דופן צרפת, היה יורש העצר המיועד, אך הוא מעולם לא עלה לשלטון כיוון שהוא נפטר לפני אביו, המלך המכהן. שארל היה אחיהם של לואי ה-16 שהוצא להורג בתקופת המהפכה הצרפתית ולואי ה-18 אשר מלך לאחר תקופת נפוליאון. בסוף תקופת שלטונו של לואי ה-18 החל שארל לצבור כוח והשפעה ועלה על כס המלכות עם פטירתו של לואי ה-18 בשנת 1824. מדיניותו הייתה שמרנית ולא מאופקת. הוא ניסה להחזיר את הגלגל לאחור (בהתאם למדיניות הרסטורציה של קנצלר אוסטריה קלמנס פון מטרניך), לימים שלפני המהפכה הצרפתית וכתוצאה מכך איבד עד מהרה את תמיכתה של הבורגנות. במדיניותו הריאקציונרית החזיר שארל את השליטה על בתי הספר לכנסייה ושילם פיצוים לאצולה בגין הנזקים שנגרמו להם בעת המהפכה. מדיניותו של שארל העשירי לא התאימה לעידן החדש שעמד בפתח. בעקבות הבחירות בשנת 1830, שבהן האופוזיציה הצליחה להגדיל את כוחה באופן ניכר, פיזר שארל את הפרלמנט והקטין ב-75% את רשימת בעלי זכות הבחירה. צעדיו הקיצוניים גרמו לכעס רב בקרב הבורגנים, שרבים מהם איבדו את זכות בחירתם. מדיניותו פגעה בכלכלתם של הבורגנים ולכן ביולי אותה שנה פרצה הפיכה, הידועה בשם "מהפכת יולי". לאחר שלושה ימים, הנקראים שלושת ימי התהילה, סירב שארל להשתמש בכוח צבאי וניסה לוותר על הכתר לטובתו של נכדו, אנרי, שהיה בן 10 בזמן זה. ההמונים לא הסכימו לפשרה ושארל נאלץ לצאת לגלות לאנגליה, שם מת בגיל 79. לאחר יציאתו לגלות, משלא נמצא יורש ובתמיכת העם, עלה לכס המלכות המלך לואי פיליפ, והחלה תקופת השלטון המכונה המונרכיה של יולי. בשנת 1773 התחתן שארל עם מריה תרזה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, ממנה נולדו לו 4 ילדים: לואי אנטואן, דוכס אנגולם (1775–1844) סופי ד'ארטואה (1776–1783) שארל פרדינן, דוכס ברי (1778–1820) מארי תרז ד'ארטואה (1783) מדיה וקבצים בנושא שארל העשירי, מלך צרפת בוויקישיתוף שארל העשירי, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שארל העשירי, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שארל ה-10, (1757-1836), מלך צרפת, דף שער בספרייה הלאומית
התהליך הטקסי

התהליך הטקסי (אנגלית: The Ritual Process: Structure and Anti-structure), ספרו הידוע ביותר של האנתרופולוג ויקטור טרנר. הספר שיצא בשנת 1969, הוא הידוע מכל כתבי ויקטור טרנר והוא כולל מספר הרצאות שנשא טרנר בקתדרת מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר. הספר עוסק בטקסי מעבר שונים בשבט הנדמבו שאנשיו חיים בזמביה. תרומתו העיקרית של ספר זה הוא העיסוק במונח הלימנליות (סיפיות) שעניינו מצב גבולי, מעבר ממצב אחד לאחר (למשל מעולם הילדות לעולם הבגרות) וניסיון לספק תיאור של מצב ייחודי זה, שחקירתו מהווה את גולת הכותרת של תרומת טרנר למדע האנתרופולוגיה. המושג לימינליות הופיע לראשונה אצל טרנר בספרו "יער הסמלים" (forest of symbols) שיצא לאור ב-1967 וטרם תורגם לעברית, אך הגיע לידי הבהרה מניחה את הדעת רק שנתיים לאחר מכן בפרסום "התהליך הטקסי". בישראל יצא הספר בהוצאת רסלינג בשנת 2004 בתרגום של נעם רחמילביץ'. התהליך הטקסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פטרוצ'יינה

חברת פטרוצ'יינה (NYSE: PTR) היא חברת נפט מרכזית בסין. פטרוצ'יינה נסחרת בבורסה בהונג קונג, בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה בשאנגחאי. עם הנפקתה בשאנגחאי נסק שוויה והפכה לחברה עם שווי השוק הגדול בעולם. תואר זה לא עמד לה במשך זמן רב ובמהרה נחתך שוויה. עקב הקשר של החברה עם סודאן דרך חברת האם CNPC, משקיעים אקדמאים כגון אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת הרווארד ניתקו בשנת 2005 את הקשרים עם Sinopec, אחת ממחזיקות המניות העיקריות. מאז, ארגונים רבים מגבילים את הקשר עם פטרוצ'יינה והחברה נבדקת ביסודיות לגבי הקשר עם ממשלת סודאן אשר בעלת חלק ברצח העם בדארפור. סינופק מדיה וקבצים בנושא פטרוצ'יינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטרוצ'יינה פטרוצ'יינה, ברשת החברתית פייסבוק דף המניה Google Finance בלומברג, החברה הזו איבדה 800 מיליארד דולר משוויה - וזו רק ההתחלה, באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2017 סוכנויות הידיעות, פטרוצ'יינה הפכה לחברה הגדולה בעולם, באתר ynet, 5 בנובמבר 2007
אנקונה (נפה)

נפת אנקונה (באיטלקית: Provincia di Ancona) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,940 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 465,906 נפש. בירתה של הנפה בעיר אנקונה. הנפה גובלת בנפת פזארו אה אורבינו במחוז מארקה בצפון-מערב, בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בדרום, בפרוג'ה במחוז אומבריה במערב ובים האדריאטי במזרח. מדיה וקבצים בנושא אנקונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנקונה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודוטוס הביזנטיני

תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה. תאודוטוס טען בכתביו שישו אומנם נולד לאם בתולה, אולם רק במועד מאוחר יותר חדר בו הלוגוס. כלומר, רק כאשר הוא נמשח ברוח הקודש בעת הטבלתו, הטבלה זו היא שהפכה אותו לאלוהי. לדעתו, בזמן לידתו ישו היה אדם, בשר ודם ולא אל, ורק לאחר שביצע את ציוויו למופת אימץ אותו האל להיות בנו. טיעוניו נדחו על ידי הכנסייה הנוצרית. דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם (אנ') (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי) (אנ') זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית. כריסטולוגיה תאודוטוס הביזנטיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פוטודיודה

פוטודיודה היא דיודה המשמשת כגלאי אור, המסוגלת להפוך אור למתח או לזרם חשמלי. כאשר הדיודה מחוברת במעגל בממתח אחורי, תחת השפעת אור היוצר בה אפשרות של העברת זרם, היא מהווה התקן לגילוי האור ולמדידת עוצמתו. פוטודיודה דומה לדיודה ממוליך למחצה עם תוספת המאפשרת לגלות אור, על סגול וקרני רנטגן עם חשיפתה לקרינה או על ידי ממשק חלוני המאפשר לחברה לסיב אופטי. פוטודיודה היא רכיב בסיסי וחשוב בהתקנים ומערכות אלקטרוניות רבות. היא אבן בניין בתקשורת אופטית, במוצרים לאחסון אופטי, במחקר פיזיקלי ובמערכות אנרגיה סולריות. ישנם כמה סוגי פוטו-דיודה: PN - פוטודיודה המבוססת על צומת PN רגיל. כאשר נוצר זוג אלקטרון-חור בשכבת המחסור, האלקטרון נמשך לכיוון המתח החיובי והחור נמשך לכיוון המתח השלילי. כך תורמים שניהם לזרם. חיסרון בשימוש ב-PN בתור גלאי הוא, שרק באזור שכבת המחסור נוצרים אלקטרונים וחורים התורמים לזרם וליכולת שלנו לגלות אור. שכבת המחסור היא קטנה מאוד (בדרך כלל 1–10 מיקרון), כך ששטח הפנים של ה-PN הוא קטן יחסית. PIN - פוטו-דיודה זו פועלת על אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהוסיפו לה שכבת מוליך למחצה כמעט אינטרינזי (מאולחת קלות) בין חלק ה-P-type לבין חלק ה- N-type. שכבה זו יוצרת אפקט שמגדיל את שכבת המחסור, מה שמגדיל את שטח הפנים ליצירת זוג אלקטרון-חור מפוטון, מה שמגדיל, בתורו, את יכולת הגילוי. יתרון נוסף של ה-PIN הוא, שהוספת שכבת חומר מוליך למחצה אינטרינזי גורמת להקטנת הקיבול הפרזיטי (עקב הרחקת ה"לוחות" זה מזה, וכמו כן עקב שימוש בממתח אחורי גבוה). לכן ה-PIN מותאם במיוחד לשימוש במערכות תקשורת בתדרים גבוהים. APD - פוטו-דיודה זו פועלת גם היא על פי אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהמבנה של ה- APD מאפשר לה לעבוד בממתח אחורי גבוה מאוד מבלי להישרף. כאשר זוג אלקטרון-חור נוצר בשכבת המחסור, הוא נסחף החוצה במהירות גבוהה מאוד המקנה לו אנרגיה פוטנציאלית גבוהה מאוד. אפקט זה מאפשר יצירת עוד אלקטרונים וחורים, זאת על ידי התנגשות בין האלקטרונים בעלי האנרגיה הגבוהה לבין אלה בעלי האנרגיה הנמוכה. כך נוצרים אלקטרונים נוספים התורמים לזרם ומגדילים את יכולת הגילוי שלנו. עוד יתרון היא תגובה מהירה עקב השדה החשמלי החזק שיש ב-APD. החיסרון הוא ששכבת המחסור שלו קטנה יחסית לשכבת המחסור של ה-PIN. יעילות קוואנטית (משמעה מס' אלקטרונים הנוצרים מכל פוטון של אור פוגע). זמן תגובה. זרם זליגה. ספקטרום פעילות. אלקטרוניקה מיקרואלקטרוניקה מבנה פסים מוליך למחצה אינפרה אדום דיודה פולטת אור גלאי פוטומוליך ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העיבור ללא חטא

העיבור ללא חטא (לטינית Immaculata Conceptio) הוא דוֹגמה נוצרית-קתולית, ומתייחס לעיבורה של מרים ברחם אמה, חנה, וזאת כשהיא נקייה מהחטא הקדמון. מושג זה שונה מהמושג לידת הבתולין, המתייחס ללידת ישו, שהוא לפי הנצרות, אלוהים ועל כן קדם לכל דבר, לאחר שהתאנש (ולא התעבר כבני אדם) ברחמה של הבתולה באמצעות רוח הקודש. ב-8 בדצמבר מדי שנה מציינים הקתולים את חג העיבור ללא חטא של מרים. החג נקבע לראשונה על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1476, אך זו לא הייתה דוֹגמה מחייבת שהפכה את מפיריה למינים. ב-1854 קבע האפיפיור פיוס התשיעי את ההתעברות ללא חטא כדוֹגמה מחייבת. במספר ארצות, כדוגמת אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, פורטוגל, ואמריקה הצפונית והדרומית יום זה הוא יום חופשה. מדיה וקבצים בנושא העיבור ללא חטא בוויקישיתוף topic/immacolata העיבור ללא חטא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עיבור ללא חטא (נצרות), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.