laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דין וינטרס

דין וינטרס (באנגלית: Dean Winters; נולד ב-30 ביולי 1964) הוא שחקן אמריקאי, התפרסם בסדרות "אוז", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "הצילו", "רוק 30" ו"ברוקלין תשע-תשע". וינטרס נולד למשפחה ממוצא אירי-איטלקי בניו יורק סיטי, הגדול מבין ארבעה אחים: ברדפורד, בלייר ושחקן הקולנוע סקוט ויליאם וינטרס. בשנת 2009 התגלה אצל וינטרס נמק בין אצבעות רגלו לאחר צילום הפיילוט לסדרה Happy Town, כתוצאה מכך נאלץ לכרות שתי אצבעות מהרגל וחלק מהבוהן בסדרה של עשרה ניתוחים. בשל הפציעה איבד וינטרס את מקומו בסדרה לשחקן סטיבן ובר ולא שיחק עד לאמצע 2010, עד שטינה פיי החזירה אותו לכמה הופעות אורח בסדרה "רוק 30". וינטרס התפרסם לראשונה ב-1997 באחד התפקידים הראשיים בסדרת כותלי הכלא "אוז". בסדרה גילם במשך שש עונות את האסיר ריאן אוריילי המשתייך לקבוצת האסירים האירים. בסדרה שיחק לצד אחיו סקוט ויליאם וינטרס שגילם את דמותו של סיריל, אחיו המוגבל נפשית של ריאן. הם היו שותפים לתא וריאן הגן על אחיו בקנאות עד הוצאתו להורג של סיריל. באותה שנה השתתף גם בסרט "תאוריית הקשר". ב-1999 הצטרף אל צוות סדרת המשטרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", בה שיחק בתפקיד הבלש בריאן קסידי. ב-2004 החל לשחק בסדרת הדרמה "הצילו" עד 2011 בתור ג'וני, אחיו השוטר של הכבאי טומי גאווין. ב-2006 לוהק לסדרה הקומית המצליחה "רוק 30" על ידי יוצרת הפורמט טינה פיי. בסדרה שיחק בתפקיד דניס דאפי החבר של כותבת המערכונים ליז למון. ב-2007 השתתף בדרמה הקומית "נ.ב. אני אוהב אותך". הופיע בשתי עונות הסדרה "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור" בתפקיד הפרמדיק צ'ארלי דיקסון, ארוסה לשעבר של שרה קונור (לנה הידי). בשנת 2016 השתתף בסדרה גירושים בתפקיד עורך דין. בשנת 2017 שיחק בקומדיה השחורה "לילה קשוח" לצידה של סקרלט ג'והנסון. תאוריית הקשר (1997) מלאך סמוי (1999) מעורר השאול: מחפש השאול (2002) חיפוש מופשט (2004) - סרט טלוויזיה בני בריסטול (2006) נ.ב. אני אוהב אותך (2007) Splinterheads‏ (2009) המלצת היום (2009) חורף של חלומות קפואים (2009) ג'ון וויק (2014) לילה קשוח (2017) After Everything‏ (2018) נערות אבודות (2020) חותנים בהפרעה (2023) רצח מאדום לשחור (1996-1995) מילניום (1999-1997) אוז (2003-1997) ניו יורק בהסוואה (1998) חוק וסדר: מדור מיוחד (2000-1999) הצילו (2011-2004) רוק 30 (2013-2006) שליחות קטלנית: יומני שרה קונור (2009-2008) ברוקלין תשע-תשע (2021-2013) גירושים (2018-2016) באטל קריק (2015) תחנת ברלין (2019) Wayne ‏(2019) אלים אמריקאים (2019) בנות לנצח (2021) ג'ו אקזוטיק נגד קרול (2022) מונסייר ספייד (2024) So Help Me Todd‏ (2024) מדיה וקבצים בנושא דין וינטרס בוויקישיתוף דין וינטרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דין וינטרס, ברשת החברתית אינסטגרם דין וינטרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דין וינטרס, באתר AllMovie (באנגלית) דין וינטרס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גיא גולד, מיה קרמר חוזרת לאקס, באתר nana10‏, 19:54 26 בנובמבר 2009
מגנן

האם התכוונתם ל... מגנן (באסטיון) – סוג של ביצור המהווה חלק ממבצר או חומה מגנן (ביצור מודרני) – מתחם מוקף בחומות וסוללות חול, עפר או אדמה שנועד להגן על רכב קרבי משוריין בעת שהוא חונה בתוכו
ז'אק ז'נן

ז'אק ז'נן (בצרפתית: Jacques Genin) הוא שוקולטייר פריזאי ידוע. ז'אק ז'נן מספק מוצרי שוקולד, קרמל ופטיפור ללמעלה מ-200 בתי מלון ומסעדות יוקרה בפריז, בכללם המלונות "קריון", "פלזה אתנה" ו"מריס". הניו יורק טיימס מתאר את מפעל השוקולד שלו כ"אתר קדוש לאניני הטעם," וב-2008 פתח חנות לקהל הרחב ברובע המארה של פריז. ז'נן לא למד באופן מסודר, אלא הוא אוטודידקט. הוא החל את קריירת האוכל שלו בעבודה בבית מטבחיים. פתח מסעדה משלו בגיל 28, וכשהיה בן 33 עבד כמגדנאי ראשי בחברת השוקולד La Maison du Chocolat. ב-2010 בחר בו Club des Croqueurs de Chocolat לאחד מהשוקולייטרים הצרפתים המובילים. אתר האינטרנט הרשמי של ז'אק ז'נן לנוקס מוריסון, "מרד השוקולד", וול סטריט ז'ורנל, 18 בדצמבר 2009 מורט רוזנבלום, "זיוף השוקולד", הניו יורק טיימס, 25 ביוני 2007 אוליבר סטראנד, "סקירת חנות: השוקולטריה של ז'אק ז'נן, בפריז", הניו יורק טיימס, 18 בפברואר 2011 "ז'אק ז'נן", באתר Choco Paris "השוקולטריה של ז'אק ז'נן", Food & Wine סקירת השוקולטריה של ז'אק ז'נן (אורכב 05.11.2011 בארכיון Wayback Machine), באתר Foodtourist.com ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'אק ז'נן".
רמון קאלבל

רמון קאלבל (בצרפתית: Raymond Calvel; ‏1915/1914 - 30 באוגוסט 2005) היה מומחה ללחם ופרופסור לאפייה בבית הספר École Nationale Supérieure de Meunerie et des Industries Céréalières‏ (ENSMIC), בפריז, צרפת. קאלבל נקשר עם תחייתו של סגנון עשיית הלחם הצרפתי כמו גם עם פיתוח גוף נרחב של מחקר על שיפור טכניקות של אפיית לחם, בכלל זה מחקרים על ההבדלים בין קמח החיטה האירופאי לזה האמריקאי ופיתוחו של אוטוליסיס (autolysis), הוספת מים מוקדם יותר בתהליך הערבוב והלישה המיועד להרפות את הגלוטן בעיסת הבצק ולפשט את תהליך הלישה, וכך להפוך את הבצק לגמיש יותר וקל יותר לעיצוב. הוא היה מורם של ג'וליה צ'יילד וסימון בק בפרק הלחם בכרך השני של הספר Mastering the Art of French Cooking, כמו גם יועץ לגילדת האופים של אמריקה (Bread Bakers Guild of America) בזמן היווסדה והתמקצעותה בראשית שנות התשעים. קאלבל אף כתב את הספר Le goût du pain (תורגם לאנגלית ב-2001 תחת הכותר The Taste of Bread (טעמו של הלחם)) שמהווה סיכום של עבודתו. Calvel, Raymond, and Ronald Wirtz (trans.). The Taste of Bread. Springer, 2001, ISBN 0834216469. Child, Julia. From Julia Child's Kitchen. New York: Knopf, 1975. Child, Julia and Simone Beck. Mastering the Art of French Cooking, vol. 2. New York: Knopf, 1970. Reinhart, Peter. Crust and Crumb. Berkeley, CA: Ten Speed Press, 1998, ISBN 1580088023. Wing, Daniel and Alan Scott. The Bread Builders. White River Junction, Vermont: Chelsea Green Publishing, 1999, ISBN 1890132055. ביוגרפיה קצרה באתר cooksinfo.com אתר בית הספר École Nationale Supérieure de Meunerie et des Industries Céréalières אתר גילדת האופים של אמריקה אתר לזכרו של רמון קאלבל
סרגוסה

סָרָגֿוֹסָה (בספרדית: Zaragoza,‏ IPA‏: [θaɾaˈɣoθa]) היא עיר בצפון-מזרח ספרד, במחוז סרגוסה, על גדות נהר האברו. היא משמשת כעיר הבירה של הקהילה האוטונומית אראגון, וכן כבירת המחוז שנושא את שמה. בסרגוסה יש כ-650,000 תושבים, נתון שמקנה לה את המקום החמישי בדירוג האזורים העירוניים בספרד. יותר ממחצית מאוכלוסיית אראגון שוכנת בסרגוסה. סרגוסה שוכנת במרחק כמעט שווה של כ-300 קילומטרים ממדריד, ולנסיה, ברצלונה, בילבאו וטולוז. בזכות מיקומה המרכזי עוברת בה הרכבת המהירה AVE. שמה של סרגוסה נגזר משמה של הקולוניה קיסראוגוסטה (Caesaraugusta), שייסדו לגיונרים רומיים משוחררים בשנת 14 לפנה"ס, והיא נקראה לכבוד אוגוסטוס קיסר. במקום היה יישוב איברי קטן. בשנת 24 לפנה"ס הוקמה במקום מושבה של יוצאי צבא מהצבא הרומי, בשם קַיְסַר אַוּגוּסְטַה (Caesar Augusta). מאוחר יותר השם התגלגל לקייסרקוסטה (Caesaracosta). כשנכבשה קייסרקוסטה על ידי המוסלמים שובש שמה לסַרַקֻסְטַה (سرقسطة). כשהתפוררה חליפות קורדובה במאה ה-11 קמה בה ממלכת טאיפה, הטאיפה של סרגוסה (אנ'), שהייתה במשך כמאה שנים אחת מהטאיפות הבולטות בספרד, תחת שושלת בַּנוּ הוּד (אנ') (بنو هود). בשנת 1118 נכבשה העיר בידי אלפונסו הראשון "הלוחם" מאראגון, שהפך אותה לבירת ממלכתו. בזמן מלחמות נפוליאון התחוללו בעיר קרבות קשים, שבעקבותיהם קטנה האוכלוסייה מ-55,000 תושבים ל-12,000 בלבד. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית התרחש בעיר ניסיון מפורסם של כוחותיו של האנרכיסט בואנוונטורה דורוטי להוציא את העיר מידי כוחותיו של פרנקו. בזיליקת אל פילאר (El Pilar, "העמוד"), כנסייה בסגנון הבארוק, הבנויה סביב העמוד שעליו, על פי המסורת, התגלתה מרים, אם ישו ליעקב הקדוש בשנת 40 לספירה. במקום הייתה קיימת קפלה במשך שנים רבות. הכנסייה שקיימת היום נבנתה החל מ-1754 במצוותו של פרננדו השישי מלך ספרד. משמשת במשותף עם קתדרלת לה סאו כמושב הארכיבישוף. קתדרלת לה סאו (מושב הארכיבישוף יחד עם בזיליקת אל פּילאר), שמשלבת בתוכה סגנונות אדריכליים רבים. ארמון אַלְחַפֵרִיַה, שבנה ג'עפר משושלת בנו הוד. הוא אחד המבנים המוסלמיים המרשימים ביותר בצפון ספרד. כיום הוא משמש מושבו של הפרלמנט האראגוני. בשנת 2008 התקיימה תערוכת אקספו בעיר ובה השתתפו כתשעים וארבע מדינות. פוארטו ריקו פונסה, פוארטו ריקו תור הזהב של יהדות ספרד אתר האינטרנט הרשמי של סרגוסה (בספרדית) "סַרַגוֹסָא", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמודים 286–287, באתר היברובוקס ירדן גור, ‏שלושה ימים בסרגוסה - בירת ממלכת אראגון, באתר GoTravel סרגוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרגוסה (ספרד), דף שער בספרייה הלאומית חיים ביינארט, סרגוסה, האנציקלופדיה העברית כ"ן, תשל"ד, עמ' 511 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיגולדה

סיגולדה (בלטבית: Sigulda, בגרמנית: Segewold) היא עיר באזור וידזמה שבלטביה, במרחק 53 קילומטרים מעיר הבירה ריגה. בשנת 1207 באזור הוקם מבצר ובשנת 1928 היישוב הוכר כעיר. סיגולדה שוכנת בקטע ציורי של עמק הנהר גאויה. סלעי אבן חול אדומים מתקופת הדבון יצרו מצוקים ומערות בשתי גדות הנהר, ומשום כך מכונה סיגולדה "שווייץ של וידזמה". לאחר עצמאות לטביה ושיקום המדינה ב-1991, הושם דגש על שימור אזורי הטבע והגנים בקרבת העיר, ושיפור במגזר התיירות של העיר. בתמיכת המועצה המקומית, פסטיבל האופרה המקומי המסורתי, מתקיים באוויר הפתוח, בחורבות הטירה העתיקה של העיר בכל קיץ. הפסטיבל העירוני נחגג בחודש מאי, בעת פריחת עצי הדובדבן שבעיר, למרות שהעיר ידועה בצבעיה בעונת הסתיו. סוגי ספורט כגון- סקי ומזחלות שלג פופולריים מאוד בחורף, וגם בנג'י בשאר השנה. מערת גוטמניס שבקרבת העיר נמצאות בין טירת סיגולדה החדשה, לבין טירת טוראידה, ונחל קטן זורם מתוכו. זוהי המערה הגדולה ביותר במדינות הבלטיות, כאשר עומקה 19 מ', רוחבה 12 מ' ו גובהה 10 מ'. במערה חקוקה כתובת מהמאה ה-17 שתוכנה: "שתיית המים אמורה להיות בריאה ולהגדיל את אורך החיים". מהמערה אפשר לעלות ברכבל אל הגבעות הסמוכות (אזור ארמון קרימולדה). לעיר 26 ערים תאומות מכל רחבי האיחוד האירופי. אוכלוסיית העיר גדלה באופן קבוע בשנים האחרונות (מאז שנת 2000). האוכלוסייה המקומית כוללת: 86% לטבים 9% רוסים 3% בלארוסים 2% אחרים הפארק הלאומי גאויה מערות גוטמניס טירת קרימולדה טירת סיגולדה ארמון סיגולדה החדש טירת טוראידה איטליה בלאג'ו, לומברדיה, איטליה מדיה וקבצים בנושא סיגולדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיגולדה
בלי בושה

האם התכוונתם ל... בלי בושה (סדרה ישראלית) – סדרה דוקו-דרמה ישראלית העוקבת אחר חיי שישה צעירים בני 17 ומשפחותיהם בלי בושה (אלבום) – אלבומה החמישי של הזמרת אילנה אביטל בלי בושה (שיר) – סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל סליחה על השאלה בערבית – תוכנית טלוויזיה ישראלית, שפירוש שמה בערבית הוא "בלי בושה" חסרי בושה – סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית Shameless – סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו
כלף

כָּלֵף (געז: "ካሌፍ", גם "כלב") היה מצביא יהודי-אתיופי שחי במאה ה-16. בין אוקטובר 1579 למרץ 1580 הנהיג יחד עם אחיו רדאית מערכה צבאית כנגד צבאו של הקיסר סרצה דנגל. כלף עמד בראש הגדוד שהיה אחראי על שרפת השדות כדי שהללו יהיו למכשול לצבא האתיופי ”וכלב אחי רדאי החל להבעיר באש את הבתים עם כל אשר בם, וגם את התבואות אשר בשדות, כי בשלה הקמה”. מאוחר יותר גדודו של כלף ניצל את העבודה כי להם יתרון גובה ואלו השתמשו וגוללו סלעים על האתיופים ”וזה היה מנהג אנשי כלב להילחם: גללו אבנים על אויביהם וימועו לעלות ממטה למעלה”, בתגובה לכך האתיופים השתמשו בתותחים שאחד מפגזיו פגע באישה. בעקבות ההפגזות, נכתב בכרוניקה המלכותית שכלף השתגע ”וכלב נטרפה רוחו, מרוב פחד, נסוג לאחור, ויעל על צוק סלע גדול, ולפניו לא עלה איש על הצוק הרם ההוא, ורק הפחד העלה שם את גבה-הלב הזה, והנשארים מחילו ברחו (...) בפעם הזאת נפל חצי מחנה הפלשים בחזית ומחציתם השליכו את עצמם אל תוך הגיא בנוסם, וגם הבהמות נהרגו. כי אבא-נואי הכריז בחמתו, לבלתי ישאירו איש ואישה, וזקן ונער ובהמה.” במערכה הזו גם כלף עצמו נהרג. אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג James Quirin, "Kalef" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, ISBN 344705607X, p. 332-333 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168 Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, ISBN 9780814746257 אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 151 James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, 79
נקודת מבט

האם התכוונתם ל... נקודת תצפית – מצפה גבוה המשקיף לנוף. נקודת מבט (פילוסופיה) – הסתכלות סובייקטיבית על סיטואציה או רעיון. נקודת מבט (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית ראיונות בערבית בערוץ 33. נקודת מבט (אלבום) – אלבום מוזיקה מאת ארקדי דוכין. נקודת מבט (סרט) – סרט קולנוע משנת 2003. נקודת מבט (סיפור קצר) – סיפור קצר מאת אייזק אסימוב. זווית נקודת מבט – זווית צילום כשהמצלמה מחליפה את השחקן ו"משחקת" במקומו. אחר פרספקטיבה – בניית/התאמת ציור/תמונה למיקום נקודת המבט של הצופה, בהתאם לכללים מתמטיים, על-מנת ליצור תחושת תלת-ממד בציור/תמונה דו-ממדיים.
אלכסנדר גולד

אלכסנדר ג'רום גוּלד (באנגלית: Alexander Jerome Gould; נולד ב-4 במאי 1994) הוא שחקן ומדבב יהודי-אמריקאי. גולד מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור שיין בוטווין בסדרה "העשב של השכן" (2005–2012) של רשת שואוטיים, ובעבור דיבוב קולו של נמו בסרט "מוצאים את נמו". גולד נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה יהודית, בנם של ואלרי וטום גולד. גולד היה פעיל בתנועת הנוער היהודית USY‏ (United Synagogue Youth) ובקהילה היהודית בכלל. לגולד שתי אחיות - אמה וקלי גולד (אנ'), שחקניות אף הן. בסוף צילומי העונה האחרונה של "העשב של השכן" באביב 2012, גולד השתתף בפרויקט נתיב, והתגורר בישראל כמעט שנה. לאחר חזרתו ב-2013, הוא החל ללמוד באוניברסיטת קלארק (אנ') בווסטר, מסצ'וסטס, ומאוחר יותר עבר גולד לאוניברסיטת ברנדייס בוולת'ם, מסצ'וסטס, וסיים את לימודיו ב-2017 עם תואר ראשון כפול בפילוסופיה ופוליטיקה. הוא התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל שנתיים, בסדרה נקודת המבט של ביילי קיפר. גולד ידוע בעיקר כשיין בוטווין בסדרת הטלוויזיה האמריקאית ברשת שואוטיים "העשב של השכן" לצד מרי-לואיז פרקר. בנוסף, הוא תרם את קולו לסרט האנימציה משנת 2003 של אולפני פיקסאר "מוצאים את נמו" כנמו. כמו כן הוא שיחק בסדרות פופולריות רבות בתפקידי אורח כמו "מלקולם באמצע", "אלי מקביל", "מחשבות פליליות", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "החיים על פי נד", "על טבעי" ועוד. בשנת 2004 אף כיכב כדייוויד קולינס בהפקה מחודשת של רשת The WB של אופרת הסבון משנות ה-60 וה-70 "צללים אפלים" (Dark Shadows). הפיילוט נדחה על ידי The WB ומעולם לא שודר. בשנת 2016 שב לדבב בדמותו של נמו בסרט ההמשך "מוצאים את דורי". ביוני 2018, גולד התחתן עם ליבה הול; הם מתגוררים בלוס אנג'לס, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר גולד בוויקישיתוף אלכסנדר גולד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר גולד, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסנדר גולד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלכסנדר גולד, באתר Metacritic (באנגלית) אלכסנדר גולד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדר גולד, באתר Discogs (באנגלית)
קייטי ג'רוויס

קייטי ג'רוויס (באנגלית: Katie Jarvis; נולדה ב-22 ביוני 1991) היא שחקנית אנגלייה, מוכרת בזכות הופעתה בתור הנערה מיה בדרמה העצמאית "מחוץ למים". ג'רוויס נולדה בעיירה טילבארי שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה. במאית הסרטים העצמאיים המוערכת אנדראה ארנולד בחרה אותה לתפקיד הראשי לסרט "מחוץ למים" לאחר המלצה שקיבלה ממלהק שלה. ג'רוויס קיבלה את הפנייה לשחק בסרט בגיל 17 לאחר שנצפתה רבה עם חבר שלה בתחנת הרכבת שבעיירה טילבארי. בתחילה סירבה להאמין שאכן מדובר באודישן לתפקיד וסירבה לתת את מספר הפלאפון שלה, אולם היא לקחה בעצמה את המספר של הסוכנות וביררה לגבי ההצעה. בזמן הצילומים לסרט נשרה ג'רוויס מבית ספרה. ג'רוויס שלא הייתה בעלת כל ניסיון משחק מוקדם ערכה אודישן מוצלח שכלל ריקוד וקיבלה את התפקיד הראשי, נערת המצוקה הבעייתית מיה ויליאמס שלא מתעניינת בדבר מלבד ריקודי רחוב. ג'רוויס זכתה לביקורות אוהדות מצד מבקרי הקולנוע וקיבלה את פרס איגוד הסרטים הבריטים העצמיים לשחקנית הצעירה הטובה ביותר. לאור ההצלחה חתמה על חוזה משחק מקצועני עם חברה מארצות הברית. באמצע 2009 ילדה ג'רוויס את בתה הבכורה. קייטי ג'רוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קייטי ג'רוויס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קייטי ג'רוויס, באתר AllMovie (באנגלית) קייטי ג'רוויס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פון דה נורמנדי

פון דה נורמנדי (בצרפתית: Pont de Normandie) הוא גשר מעוגן כבלים המשמש לצורכי תחבורה. הגשר מחבר בין שתי גדותיו של הנהר סיין בסמוך לשפך הנהר, בין לה הבר ואונפלר במחוז קלבדוס שבחבל נורמנדי בצפון מערב צרפת. אורכו הכולל של הגשר הוא 2,141 מטר והאורך בין שני עמודיו הוא 856 מטר. הגשר תוכנן על ידי המעצב הצרפתי מישל וירלוז'ה. בנייתו החלה בשנת 1988 ונמשכה כשבע שנים. הגשר נחנך ביום 20 בינואר 1995. עלות הבנייה הכוללת הייתה 419 מיליון אירו. בעת בה נחנך היה זה הגשר מעוגן הכבלים הארוך בעולם, כמו גם הגשר מעוגן הכבלים בו המרחק בין עמודי התמיכה הוא הגדול ביותר. בשנת 1999 נחנך גשר טאטרה ביפן שהמרחק בין עמודיו הוא 890 מטר. בשנת 2004 איבד הגשר גם את השיא לאורך כולל של גשר מעוגן כבלים, כאשר נחנך גשר ריו–אנטיריו ביוון שאורכו הכולל 2,890 מטר. רוחב הגשר, 23.6 מטר, מחולק לארבעה מסלולי תנועה, שעליהם עובר הכביש המהיר A-29 המחבר בין לה הבר וסן-קנטן, וכן לשני מסלולים להולכי רגל. העמודים, היצוקים מבטון, הם בצורת האות Y הפוכה. משקלם יותר מ-20,000 טון, וגובהם 214.77 מטר. בבניית הגשר נעשה שימוש ביותר מ-19,000 טון פלדה, וב-184 כבלים. מדיה וקבצים בנושא פון דה נורמנדי בוויקישיתוף Normandy Bridge (Le Havre/Honfleur, 1995), Structurae (באנגלית) The Normandy bridge: The bridge in figures (PDF), נבדק ב-10 באוגוסט 2014 {{citation}}: (עזרה)
גלובוס (תוכנית)

גלובוס היא תוכנית טלוויזיה ישראלית אשר שודרה בערוץ הראשון מאז ינואר 2000. התוכנית נוסדה מתוך צורך למלא את החלל הריק בשידורי צהרי השבת של הערוץ הראשון (בתחילת דרכה, שודרה התוכנית בשעת הצהריים). התוכנית שודרה בימי שבת בשעות 17:30-18:30. התוכנית עוסקת בכל פרק בנושא אחד ספציפי - מהארי פוטר, חנוך לוין צ'ארלי צ'פלין ואריך קסטנר, ועד דוקאביב, עשור לאסון התאומים ואפילו החתונה המלכותית הבריטית. הפורמט המקובל שלה הוא שני מגישים קבועים ואחד עד שלושה אורחים 'מומחים' לנושא הנדון בפרק. את התוכנית מגישים דוד ויצטום ואורן נהרי (אשר גם עורך אותה), מאז פרקה הראשון.
סיגלר

האם התכוונתם ל... ג'יימי-לין סיגלר – שחקנית וזמרת אמריקאית יהודיה יובל סיגלר – עיתונאי ישראלי יותם סיגלר – קצין צה"ל וטייס בחיל האוויר זיגלר ציגלר
ריי יורי

ריימונד "ריי" קלרנס יורי (באנגלית: Raymond "Ray" Clarence Ewry;‏ ב-14 באוקטובר 1873 – 29 בספטמבר 1937) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 8 מדליות זהב בקפיצות מהמקום: רוחק, גובה ומשולשת ושיאן עולם. בעל מספר מדליות הזהב האישיות הרב ביותר שצבר אתלט בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים, ושני מבין הספורטאים בכלל, אחרי השחיין מייקל פלפס. בחישוב, מדליות הזהב מאתונה 1906, הוא האתלט שזכה במספר מדליות זהב הרב ביותר במשחקים האולימפיים. יורי נולד בלאפייט, אינדיאנה ובהיותו ילד צעיר לקה במחלת הפוליו שאילצה אותו להשתמש בכסא גלגלים, והיה חשש סביר שיהיה משותק לכל חייו. בסופו של דבר הוא הצליח להתגבר על מחלתו תוך כדי חיזוק שרירי רגליו. הוא בוגר תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת פרדו (1897-1890), שם היה חבר באחוות סיגמא נו. בסיום לימודיו, עבר להתגורר בניו יורק, עבד כמהנדס הידראולי והצטרף למועדון האתלטיקה של ניו יורק. באולימפיאדת פריז (1900) זכה יורי ב-3 מדליות זהב, בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.21 מטר, לפני אירווינג בקסטר בן ארצו (3.135 מטר) ואמיל טורשבוף מצרפת (3.03 מטר), בקפיצה לגובה מהמקום בשיא עולם חדש של 1.655 מטר, לפני בקסטר (1.525 מטר) ולואיס שלדון בן ארצו (1.50 מטר) ובקפיצה משולשת מהמקום בתוצאה של 10.58 מטר, לפני בקסטר (9.95 מטר) ורוברט גארט בן ארצו (9.50 מטר). באולימפיאדת סנט לואיס (1904) הגן יורי על תאריו וזכה ב-3 מדליות זהב, זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בשיא עולם חדש של 3.47 מטר, לפני צ'ארלס קינג (3.27 מטר) וג'ון בילר (3.25 מטר), בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.60 מטר, לפני ג'וזף סטדלר (1.44 מטר) ולוסון רוברטסון (1.44 מטר) ובקפיצה משולשת מהמקום בתוצאה של 10.54 מטר, לפני קינג (10.16 מטר) וסטדלר (9.60 מטר) כולם מארצות הברית. באולימפיאדת אתונה (1906) הגן יורי על תאריו פעם שלישית ברציפות וזכה בשתי מדליות זהב, זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.30 מטר, לפני מרטין שרידן (3.095 מטר) ורוברטסון (3.05 מטר) שניהם מארצות הברית ובקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.56 מטר, לפני שרידן, רוברטסון ולאון דופו מבלגיה (1.40 מטר). באולימפיאדת לונדון (1908) הגן יורי על תאריו פעם רביעית ברציפות וזכה בשתי מדליות זהב, זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.33 מטר, לפני קונסטנטינוס ציקליטירס מיוון (3.235 מטר) ושרידן (3.23 מטר) ובקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.57 מטר, לפני ציקליטירס ובילר (1.55 מטר). בהיותו בן 40 ניסה יורי להצטרף לנבחרת האמריקאית לאולימפיאדת סטוקהולם (1912) אך לא הצליח במשימה. בשנת 1937 נפטר יורי בלונג איילנד, ניו יורק. קפיצה לגובה מהמקום: 1.675 מטר (1900) קפיצה לרוחק מהמקום: 3.47 מטר (1904) קפיצה משולשת מהמקום: 10.86 מטר (1901) מדיה וקבצים בנושא ריי יורי בוויקישיתוף ריי יורי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ריי יורי, באתר olympedia.org ריי יורי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ריי יורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריי יורי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ריי יורי זכה ב-8 מדליות זהב ב-3 אולימפיאדות (פריז 1900, סנט לואיס 1904 ולונדון 1908) ובעוד 2 מדליות זהב באתונה 1906 שאינן נחשבות במניין המדליות, לפי הוועד האולימפי הבינלאומי.
אצטדיון אנואטה

אצטדיון אנואטה (בספרדית: Estadio de Anoeta), וכיום מוצג גם בשם ראלה ארנה (בספרדית: Reale Arena) מטעמי חסות, הוא אצטדיון בסן סבסטיאן שבחבל הבסקים בספרד. האצטדיון מכיל 39,500 מושבים, משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת ריאל סוסיאדד המקומית, והוא האצטדיון ה-11 בגודלו בספרד. החל משנת 2005 מארח האצטדיון לעיתים גם משחקי רוגבי יוניון של קבוצות ביאריץ אולימפיק ואבירון באיון הצרפתיות. כמו כן, נערכו באצטדיון מספר הופעות ובהן של להקות פינק פלויד, יו טו, דפש מוד, האבנים המתגלגלות ועוד. מאז שנת 2004 הועלו על ידי גורמים במועדון ריאל סוסיאדד מספר הצעות לרכישת האצטדיון על ידי המועדון, הרחבתו והוספת בית מלון ומרכז קניות, אך אלו לא יצאו אל הפועל ולא אושרו במועצת העיר. בשנת 2015 הכריז מועדון ריאל סוסיאדד שהאצטדיון יעבור מתיחת פנים בשנת 2016 הכוללת בין היתר את הרחבת תכולת הצופים באצטדיון על ידי ביטול מסלול האתלטיקה שהקיף את המגרש, וכן את החלפת המעטפת החיצונית של האצטדיון. בסופו של דבר החלו העבודות במאי 2017 והסתיימו בתחילת עונת 2019/2020. בתום העבודות עלתה תכולת האצטדיון ל-39,500, ועם אפשרות להרחבה לכ-42,300 מקומות ישיבה. עלות הפרויקט מוערכת בכ-47 מיליון אירו אשר ימומן על ידי מועדון ריאל סוסיאדד, ממשלת חבל הבסקים והמועצה המחוזית גיפוסקואה. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון אנואטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אנואטה (בספרדית) "Anoeta: bienvenido el fútbol en color" [Anoeta: welcome football in color]. El Diario Vasco (בספרדית). 8 בספטמבר 2019. נבדק ב-13 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Futuro Anoeta, באתר הרשמי של ריאל סוסיאדד Comienzan la obras en Anoeta, באתר מונדו דפורטיבו (בספרדית)
המועצה הלאומית של סוריה

המועצה הלאומית של סוריה (בערבית: المجلس الوطني السوري, אלמג'לס אלווטני א-סורי) הידועה גם כ"המועצה הלאומית הסורית" היא גוף פוליטי שהוקם במקור ב-2005 ופורק והוקם מחדש ב-23 באוגוסט 2011 באיסטנבול, טורקיה. המועצה היא ארגון האופוזיציה המרכזי המבוסס על איחודן של מספר תנועות אופוזיציה, ובראשה יושב בורהאן ע'ליון. המועצה הוקמה מחדש, על רקע ההתקוממות בסוריה. מטרתה המוצהרת של המועצה היא הפלת שלטונו של אסד והקמת מדינה אזרחית שלא תפלה את אזרחיה על בסיס מין, לאום, דת או אידאולוגיה פוליטית. המועצה מתנגדת להקמת מיליציות על בסיס עדתי ולהתערבות חיצונית להפלת השלטון, אך קוראת לקהילייה הבינלאומית להגן על אזרחי סוריה מפני הצבא ומפני שירותי הביטחון של אסד. "הצבא הסורי החופשי" מורכב מעריקים של הצבא הסורי בראשותו של קולונל ריאד אל-אסעד. מספר חייליו אינו ידוע. הוא טען כי מספרם עומד על כ-20,000 איש. ערך מורחב – הצבא הסורי החופשי הצבא הסורי החופשי הוא גוף אופוזיציה נפרד שקם על מנת להיאבק באופן מזוין כנגד משטר אסד (לעומת המועצה שעד שלב מסוים דגלה במאבק פוליטי). ב-1 בדצמבר 2011 "הצבא הסורי החופשי" הגיע להסכמה עם "המועצה הלאומית של סוריה" על תיאום פעולות ומדיניות משותף. הצבא הוקם ביולי 2011 בידי קציני צבא סוריה ועריקים שהכריזו מלחמה על משטר בשאר אל-אסד. מפקד הצבא הוא הקולונל ריאד אל אסעד. הקואליציה הסורית הלאומית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים מועצת המעבר הלאומית (לוב) מלחמת האזרחים בסוריה צבא סוריה החופשית האביב הערבי עבד אל-באסט סיידא ממשלה גולה בסמה קודמאני מדיה וקבצים בנושא המועצה הלאומית של סוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המועצה הלאומית של סוריה המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה לפי מאמר של המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה שיצא ב-2012 רשת אלג'זירה, 1 בדצמבר 2001 רועי נחמיאס והסוכנויות, סוריה: 3 נהרגו, עריקים הקימו צבא אלטרנטיבי, באתר ynet, 30 ביולי 2011 רן דגוני, ‏"וושינגטון פוסט": ניצני מרד מזוין נגד בשאר אל-אסד בסוריה, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.