laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
I Bet My Life

I Bet My Life (בתרגום לעברית: אני מהמר על חיי) הוא שיר של להקת הפופ הרוק האמריקאית Imagine Dragons. השיר, שנכתב על ידי חברי הלהקה בן מקי, דניאל פלצמן, דן ריינולדס וויין סרמון, שוחרר כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלהם Smoke + Mirrors ב-27 באוקטובר 2014. הופעת הבכורה של הלהקה ברשת בביצוע הרצועה התרחשה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, שם היא קיבלה את הפרס לאמן אלטרנטיבי מועדף. הסולן דן ריינולדס הצהיר כי השיר עוסק ביחסיו עם הוריו והסביר כי בעוד "לפעמים זה היה מתוח וקשה... בסופו של דבר, 'I Bet My Life' חוגג את הקשר שאנו עדיין נאחזים בו ." ב-12 בדצמבר 2014, Imagine Dragons הוציאה את הקליפ הרשמי של "I Bet My Life". הסרטון בוים על ידי ג'ודב וכולל את השחקנים דיין דהאן ואלכס נוישטדר. צילומים מהסרטון שהוצג בפרסום של יצרנית הרכב האמריקאית Jeep בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, לפני פרסום הסרטון. ההתחלה והסיום של הסרטון מתרחשים בנהר סולט באריזונה. מוצגת מכונית נוסעת אל הנהר. צוות השחקנים הם חברי Imagine Dragons, וקרוביהם וחבריהם. במקום אחר בנהר, ילד בחולצה (דהאן) וילד בסרבל (נויסטדטר) נלחמים על מיטת המים. בעודו מתרחק, נויסטדטר בסופו של דבר דוחף את דהאן לנהר, ומשתמע שדהאן שוחה משם, בעוד הראשון בוהה בהלם. דהאן נמשך לעבר סכר, בו הוא נשאב פנימה. הוא נוחת בבית, מביט מבעד לחלון ומוצא הכל מתחת למים. הוא מוצא מיטה והולך לישון. למחרת בבוקר, דהאן מוצא את עצמו בסירת מפרש ומשתלט עליה. הוא מנסה ללא הצלחה להימנע ממפל, אך בסופו של דבר עף מעל היבשה בסירה כשהוא עובר את המפל. בעודו מסתכל על הסירה, הוא מחליט להפוך אותה. הוא נופל לתוך עיר, ומראים קהל נושא אותו. הם זורקים ומסובבים אותו, עד שהוא מבין שזה היה חזון והוא הועף מחוסר הכרה בסכר. הוא נמשך בחזרה אל פני השטח על ידי Neustaedter, ושורד. הצילום האחרון של הסרטון מתרחק מהנקודה שבה DeHaan נאסף, והסרטון מסתיים. השיר הזה הופיע בטריילר השני של הסרט אלפא מ-2018. Bastille, Alex Adair, Lost Kings, Imagine Dragons ו-Riot Games הוציאו כולם רמיקסים. מידע על היצירה "I Bet My Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "I Bet My Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "I Bet My Life" באתר Discogs סרטון השיר "I Bet My Life" באתר יוטיוב
יחיאל כשר

יחיאל מאיר כשר (נולד ב־9 ביוני 1961) הוא שופט בית המשפט העליון החל משנת 2022. כשר נולד ברמת גן בשנת 1961, בן לאברהם ואיילה. אביו, יליד פולין, היה ד"ר לפיזיקה, מורה ומחנך. אמו, ילידת בלגיה, הייתה מנהלת הייצור בבית החרושת המשפחתי[דרושה הבהרה]. כשהיה בן חמש עברה משפחתו להרצליה פיתוח. בתיכון למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בין השנים 1979–1982 שירת בחיל התותחנים והשתתף במלחמת לבנון הראשונה כמפקד צוות תומ"תים. עם שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1986 סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון והתמחה במשרדו של פרופ' יובל לוי, שאצלו למד דיני עונשין. ב־1987 קיבל רישיון עריכת דין והועסק כעורך דין שכיר במשרדו של לוי עד שנת 1993, אז הפך שותף והוביל את הליטיגציה במשרד. בשנת 2014 התמזג המשרד עם משרדו של דוד תדמור וכשר התמנה לראש מחלקת הליטיגציה. כעורך דין עסק כשר בליטיגציה מורכבת במגוון תחומים, בדגש על המשפט האזרחי, המסחרי והמנהלי. בין היתר עסק בתובענות ייצוגיות, דיני תאגידים, דיני חיובים, דיני מקרקעין ותכנון ובנייה, דיני בנקאות, דיני תשתיות ואנרגיה, עתירות מנהליות לבג"ץ, בוררויות וגישורים. בפברואר 2022 אושר מינויו לשופט בית המשפט העליון כנציג השוק הפרטי של לשכת עורכי הדין והוא הושבע לתפקיד ב-9 ביוני 2022. שר המשפטים גדעון סער תמך במועמדותו לאחר שסומן כבעל זיקה שמרנית, וזאת אף שעמדותיו החוקתיות אינן ידועות. אל התפקיד הגיע כשר ללא רקע בתפקיד שיפוטי קודם. בז' תשרי תשפ"ה פסק ביחד עם הרכב של שלושה שמותר להתפלל בהפרדה במרחב הציבורי בניגוד לעמדת עיריית תל אביב.[דרוש מקור] פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כשר נשוי לדורית ומתגורר ברעננה. לזוג שלושה ילדים ושלושה נכדים. כשר הוא אוהד של קבוצת הכדורגל מכבי נתניה, ועד מינויו לבית המשפט העליון היה חבר בוועדת הביקורת של המועדון. מדיה וקבצים בנושא יחיאל כשר בוויקישיתוף יחיאל כשר, באתר הרשות השופטת אבישי מתיה, ‏"בליטיגציה בביהמ"ש יש ריח של אבק שריפה, יש פחד", באתר גלובס, 3 ביולי 2015 יחיאל כשר, באתר הרשות השופטת ניצן שפיר, ‏עו”ד יחיאל כשר: ליטיגטור מבריק ואוהד כדורגל שרוף, באתר גלובס, 21 בפברואר 2022 ציוץ של דוברות הרשות השופטת ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 ביוני 2022 יובל אראל, ‏לאחר חודשים ארוכים של דיונים: ארבעה שופטים חדשים מונו לבית המשפט העליון, באתר ‏מאקו‏, 21 בפברואר 2022
מזהגייש

מזהגייש (בהונגרית: Mezőhegyes) היא עיר בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית. בשנת 1990 חיו בכפר 7,100 תושבים ובשנת 2023 רק 4,393 תושבים. האזור היה מיושב בעת העתיקה וממצאים ארכאולוגיים מעידים כי בני אדם חיו באזור בתקופת הברונזה. מזהגייש עצמה מוזכרת לראשונה בכתבים משנת 1421. היישוב הפך לעיר רשמית בשנת 1989. יהודים חיו במזהגייש במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהעיר בשואת יהודי הונגריה. לטורקווה ברית ערים תאומות עם: רומניה ארד, רומניה הונגריה טורקווה, הונגריה איטליה Mordano, איטליה רומניה Kispereg, רומניה רומניה San Giorgio di Nogaro, רומניה מדיה וקבצים בנושא מזהגייש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזהגייש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי מזהגייש שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
האגודה החדשה לאמנים

האגודת החדשה לאמנים -(בהונגרית: Képzőművészek Új Társasága ; בראשי תיבות: KUT או KÚT), הייתה אגודה של קבוצת אמנים הונגרים שהיו חסידי מגמות האמנות המודרניות. היא הייתה ממשיכתם של השמונה ופעלה בין השנים 1924 לבין 1949. קבוצת האמנים ההונגרית הזו נוסדה ב-1924 ופעלה עד 1949. רבים מחבריה היו ציירים יהודים-הונגרים. הם הכריזו על עצמם כיורשי השמונה והיו חסידי מגמות האמנות המודרניות. במשך זמן מה שאיפותיהם היו קרובות לאלו של פוסט-אימפרסיוניסטים, הקוביסטים והאקספרסיוניסטים הגרמניים הצרפתיים. הנשיא הראשון של KÚT היה אדן מארפי, לאחר מכן כל הציירים המצטיינים קיבלו על עצמם את עבודת הנשיאות. המגזין שלהם, ששמו היה תחילה Kút, ואחר כך "אוי סין" (צבע חדש - Új szín), נערך על ידי מיקלוש רוז'ה (סופר אמנות) בשנים 1926–1927, שהגיע רק ל-11 גיליונות, והופעתו נפסקה עקב קשיים כלכליים. תערוכת הבכורה הראשונה שלהם נערכה במוזיאון ארנסט במאי 1924, והמשיכו להציג בכל שנה בסלון הלאומי או בהיכל האמנות. מספר חברי קבוצת האמנים בשנות ה-30 עמד על כ-80, ומספר החברים התומכים בעבודת הקבוצה עמד על כ-40 אמנים נוספים. חשוב מאוד לציין שלא קבוצה זו ולא קבוצות אחרות של אמנים היו סגורים הרמטית. הוזמנו לא פעם לתערוכות גם אמנים מחוץ לקבוצה, או הצטרפו מדי פעם לתערוכות אחרות. תרגולת זו של סובלנות כבר התפתחה במושבת האמנים של באיה מארה. התרגולת נמשכה באופן אינסטינקטיבי, שכן ניתן היה לעבוד בתוך ומחוץ לבית הספר בבאיה מארה, כך היה גם בתוך קבוצת האמנים, שכן המטרה הייתה רק לאפשר לחסידי הקבוצה להתאחד. KUT יכול להיחשב לאחד האגפים של אסכולת פריז, ובגלל הרוחניות הצרפתית שלהם הם הותקפו על ידי בני הדור ההונגרים. KÚT העניק לראשונה פרסים בשנת 1927, נוהלי התגמול שלהם נשמרו לאורך כל הדרך, והפרסים שלהם כוסו על ידי תרומות מדי פעם. קארוי קרנשטוק: רוכבים על שפת המים (1910) ינה פאיז' גבל: תור הזהב : דיוקן עצמי (1931) יאנוש טורנאי: חלון הסטודיו (1934) פאל פאצאי: אנדרטה לעשרת ההוסרים (סקשפהרוואר, 1939) לקסיקון אמנות. עורך לאסלו אבר. כרך 1 בודפשט : אנדור דיזה, 1935. עמוד 607. לקסיקון אמנות. כרך 2 בודפשט : אקדמיה, 1966. עמוד 736.
יחידות השיטור הימי

יחידות השיטור הימי הן יחידות במשטרת ישראל הממוקמות במתקנים ימיים אזרחיים. עיקר ייעודן הוא שמירת הסדר הציבורי וטיפול בעבירות פליליות המתבצעות לאורך חופי ישראל. לפני קום היחידה בשנת 1977 על משמר החופים בישראל הייתה אחראית יחידת "משמר החופים". בשנת 1977 הטילה ממשלת ישראל את האחריות הביטחונית להגנת החופים על חיל הים, בעוד שעל המשטרה הוטלה האחריות לשמירה על הסדר הציבורי וטיפול בעבירות פליליות. אי לכך, שונה שם השירות לשיטור הימי של משטרת ישראל. כנגזרת מכך, גדלו כלי השיט וכמות אנשי הצוות ירדו והותאמו לייעוד החדש. ביצוע פעולות הצלה בים בעת הצורך, למעט בחופי רחצה מוכרזים. אכיפת החוק בעניין שימוש בכלי שיט קטנים הפועלים בחופי רחצה. סיוע לביצוע פעולות הצלה של גורמים אחרים הפועלים בים. מניעת כניסה או יציאה מישראל של אנשים, בכלי שיט (למעט אניות) שלא דרך נמלים המשמשים תחנות גבול. עריכת סיורים ימיים כדי למנוע הברחות, בכלי שיט קטנים, של סמים, דברי ערך ואמצעי לחימה. אכיפת החוק בעניין חובת רישוי של כלי השיט ושל מפעיליהם שמירה על הסדר הציבורי ברצועת מימי החופים של מדינת ישראל. יחידות שיטור ימי קיימות בבסיסים הבאים: עכו, חיפה, תל אביב, אשקלון, אילת וכן באגם הכנרת. יחידות השיטור הימי כפופות פיקודית למחוז או למרחב בו הן נמצאות, אם כי מקצועית כולן כפופות למדור שיטור ימי במטה הארצי, שאליו כפופה גם יחידת התחזוקה של השיטור הימי. ביחידות השיטור הימי מופעלים כלי שיט מסוגים שונים בהם ספינות שני מנועים המיועדות לשהות ארוכה בים וכן ספינות בעלות מנוע אחד המיועדות לשיט בקרבת החוף. לצורך פעילות הצלה מתפעלת יחידת השיטור הימי מספר סירות גומי ובקיץ היא אף מפעילה אופנועי ים. בסוף 2016 הצטיידה ב-10 כלי שיט מדגם "צרעה" מתקדמים תוצרת ארצות הברית. יחידות השיטור הימי מדיה וקבצים בנושא יחידות השיטור הימי בוויקישיתוף דרור איסמן, העיניים של המרינה - משטרת החופים, 'בין גלים' 158 אוקטובר 1982 עמ' 14. דניאל הרץ, הושקו 10 ספינות שיטור ימי חדשות באתר 'כיכר השבת' 9 בפברואר 2017 אחיה ראב"ד, "להחזיר ילד בריא לאמא שמחכה בחוף זו הרגשה מדהימה", באתר ynet, 29 בספטמבר 2018 משטרת ישראל / פקודות משטרת ישראל, מערך השיטור הימי – ייעוד ותפקידים, באתר police.gov.il, ‏02.03.07 ראו תמונות באתר PhotoLight. נועה סופר מגיד, מערך השיטור הימי של משטרת ישראל מצטייד בעשר ספינות "צרעה" חדישות, באתר חדשות 0404‏, 25 בדצמבר 2016.
הדיוויזיה ה-244 (ורמאכט)

דיוויזיית הרגלים ה-244 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-8 בספטמבר 1943 באנטוורפן, בלגיה, ולאחר מכן נשלחה לצרפת. ב-1944 הייתה הדיוויזיה בדרום צרפת, ונלחמה נגד בעלות הברית המערביות במבצע דרגון עד ל-28 באוגוסט, אז נכנעה במרסיי. גנרל לויטננט מרטין גילברט (1 בספטמבר 1943–14 באפריל 1944) גנרל לויטננט הנס שפר (14 באפריל 1944–28 באוגוסט 1944) הדיוויזיה ה-244 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיל (יחידת מידה תלמודית)

מִיל הוא יחידת מידה תלמודית, המשמשת למדידת מרחק. לפי המקובל בפוסקים, המיל שווה ל-2,000 אמות (כקילומטר אחד). המיל מוזכר פעמים רבות בתלמוד ובספרות חז"ל, הן כמדד למרחקים בין נקודות, והן כמדד לזמנים המוגדרים על פי שיעור הילוך מיל. בין המרחקים המצוינים בחז"ל: בין חמתן לטבריה - מיל אחד. הדרך בין שני המקומות, שהייתה מסלול הליכה קבוע ומוכר באותם ימים, משמשת בדברי חז"ל כהמחשה לשיעור מיל למי שאינו בקי במדידה אך מכיר את הדרך. בין מודיעים לירושלים – מרחק 15 מילין. בין כזיב לסולמא דצור – מרחק שלושה מילין. בין ציפורי לטבריה – מרחק 18 מילין. בין לוד לאונו – מרחק שלושה מילין. חז"ל שיערו מספר דינים על פי שיעור 'מיל': בהלכות נטילת ידיים נקבע כי מי שאין לו מים לנטילה, עליו ללכת עד מיל כדי למצוא מים, או עד ארבעה מילין במקרה שהוא הולך ממילא לאותו הכיוון. דין דומה נאמר לגבי תפילה במניין. בהלכות פורים, יישוב שרחוק מעיר מוקפת חומה פחות ממיל אחד נחשב "סמוך" לעיר ודינו בתנאים מסוימים כעיר מוקפת חומה. בהלכות פסח, בצק ששהה ללא לישה שיעור כדי הילוך מיל, הופך לחמץ. בהלכות מליחה נקבע שהבשר צריך לשהות במלח כדי הילוך מיל. שיעור המיל באמות לא מוזכר במפורש בתלמוד, אך במדרש נאמר שמיל הוא 2,000 אמות, שהן בין 912 ל-1152 מטרים, וכך היא הדעה המקובלת בראשונים ובפוסקים. מפיוט שכתב רבי אלעזר הקליר נראה שסבר שמיל הוא 1425 אמות בלבד. חוקרים בעת החדשה טענו כי לא מסתבר שחז"ל חידשו מידה של 2,000 אמות בשם "מיל", בעוד שבזמנם היה נפוץ השימוש במיל הרומי, ששיעורו כ-2,800 אמות. לדעתם המיל המוזכר בחז"ל הוא המיל הרומי. גם המרחקים בין היישובים המוזכרים בחז"ל, מתאימים יותר לשיעור המיל הרומי. יש שכתבו שגם אם בציון מרחקים השתמשו חז"ל במיל הרומי, בעניינים הלכתיים הכוונה היא למיל של 2,000 אמות. מיל (יחידת מידה) כדי הילוך תחום שבת יואל שילה, מדת מיל, האוצר מב' ה'תש"פ, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) שיעור מיל לדעת הקליר, חילופי מכתבים בין הרב יצחק אדלר לרב יונה מרצבך, ירושתנו א' ה'תשס"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) מידות שילוח השעיר שיעור אודיו מהרב עידוא אלבה Joseph Jean Ajdler, Talmudic Metrology למשל תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ג, עמוד ב' "אמר עולא מן המודיעים לירושלים חמשה עשר מילין הויא" למשל תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ג, עמוד ב' "מעלות השחר עד הנץ החמה חמשת מילין" מסכת מגילה דף ב ע"ב הרב שי עילם, בית יער הלבנון, מגילה שם תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ג, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף ס"ד, עמוד ב' תלמוד ירושלמי מסכת סנהדרין פרק ג' הלכה ב' לפי גרסת בעל העיטור הלכות חליצה תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף קי"א, עמוד ב' משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ד', הלכה ב' שולחן ערוך, אורח חיים, סימן צ', סעיף ט"ז שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרפ"ח, סעיף ב' משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות חמץ ומצה, פרק ה', הלכה י"ג שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ס"ט, סעיף ו' במדבר רבה ב' ט' רש"י על תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ז, עמוד א' יואל אליצור, 'מקום בפרשה', עמ' 72 עידוא אלבה, ירחון האוצר כרך כ"א ה'תשע"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ח'וואל

במצרים, ח'וואל (בערבית: خوال) היה רקדן המופיע בפומבי ובעבור תשלום כאשר הוא לבוש בגדי נשים. תופעה זו רווחה במצרים עד שלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. בערבית מצרית מודרנית השם ח'וואל הוא כינוי גנאי להומוסקסואל. לפי המילון הערבי הקדום ביותר, כתאב אל-ע'ין (אנ'), ח'וואל הייתה מילה נרדפת למשרת או עבד. ייתכן שנרכשו או היו שלל מלחמה, אבל בניגוד לעבדים, הח'וואל לא נחשבו רכוש בעליהם. בערבית מצרית מודרנית השם הוא כינוי גנאי להומוסקסואל, במשמעות של התנהגות פסיבית. גברים החלו מופיעים לבושים בגדי נשים לאחר שמוחמד עלי אסר על נשים לרקוד בפומבי, זאת במטרה לפייס את אנשי הדת במצרים, אבל גם בתגובה לביקורת האוריינטליסטית נגד מצרים וכחלק מתוכניות המודרניזציה שיזם. רקדני ח'וואל חיקו רקדניות על ידי שימוש בקסטנייטות, עיטור ידיהם בחינה ושזירת חרוזים בשערם הארוך. הופעתם כנשים הייתה דומה מאוד לזו של רקדניות בתשלום, שכונו ע'וואזי (אנ') (בערבית "כובשות", על שום שכבשו את ליבם של הצופים). ח'וואלאת נשארו בתלבושות ובמנהגים נשיים גם בחיי היומיום שלהם. הם נעו בחופשיות במרחבים ציבוריים ונהנו מעדיפות בביצוע ריקודים על פני רקדניות, במיוחד בסביבה מסורתית. הם נבדלו מנשים על ידי ערבוב פריטי לבוש גבריים ונשיים. הם הופיעו באירועים שונים, כמו חתונות, לידות, בריתות ופסטיבלים שונים. ח'וואלאת הוצגו לעיתים בפני מבקרים זרים שהגיעו למצרים במהלך המאה ה-19, מה שעורר לעיתים קרובות זעזוע, שאט נפש או להבדיל, עניין הומו-ארוטי. מדיה וקבצים בנושא ח'וואל בוויקישיתוף Khawalat באתר המגזין המקוון My.Kali Scott Long, In a time of torture : the assault on justice in Egypt's crackdown on homosexual conduct., New York, 2004, עמ' 6, ISBN 1-56432-296-3 Khawalat, My Kali, ‏2021-12-13 (באנגלית אמריקאית) Karin van Nieuwkerk, "A Trade like Any Other", 1995-12-31, עמ' 32 doi: 10.7560/787209 Joseph A. Boone, The Homoerotics of Orientalism, Columbia University Press, 2014-03-25, ISBN 978-0-231-52182-6. (באנגלית) Judith Lynne Hanna, Dance, Sex, and Gender: Signs of Identity, Dominance, Defiance, and Desire, University of Chicago Press, 1988-05-15, ISBN 978-0-226-31551-5. (באנגלית) Karin van Nieuwkerk, A Trade like Any Other: Female Singers and Dancers in Egypt, University of Texas Press, 2010-07-05, ISBN 978-0-292-78680-6. (באנגלית)
איברוספינוס

איברוספינוס (שם מדעי: Iberospinus; מילולית: "קוץ איברי") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הספינוזאוריים שהתקיים בתחילת הקרטיקון של פורטוגל לפני 129.4 עד 125 מיליון שנה מזמננו. מאובני הדינוזאור התגלו ב-1999 בתצורות בפורטוגל לצד משלחות שיצאו ב-2004 ו-2008. ב-2011 החליטו רוב החוקרים לסווג את העצמות לסוג בריוניקס שחי באירופה בתקופתו, אך ב-2022 החליטו החוקרים אוקטביו מתאוס (אנ') ודריו אסטרביס-לופז (Darío Estravis-López) לסווג אותו לסוג נפרד. הסוג כולל מין יחיד - Iberospinus natarioi, לכבוד קרלוס נטאריו, מגלה הממצאים. החוקים רואים באיברוספינוס דינוזאור קדום למשפחות הנמצא בין הספינוזאורים דמויי-הספינוזאורוס הענקי בעל המפרש לבין הבריוניקיים דמויי-הבריוניקס הקטן וחסר המפרש, כשהוא נחשב לסוג ללא מקור במשפחתו. הוא הגיע לאורך של 7 עד 8 מטרים, לפי הנחה מהממצאים והיה בעל גפיים גדולות ולסת תחתונה בעלת חיישנים רגישים לתנודות במים, כל עוד הלסתות או השיניים הונחו במים וישנה מחלוקת אם היה לו מפרש בדומה לספינוזאורוס, בהתאם לחיבור חוליות הגב. מבנה העצמות מרמז שחי באופן אמפיבי וכנראה שניזון מדגים וטרף דומה. מדיה וקבצים בנושא איברוספינוס בוויקישיתוף
חנא ספייא

חנא ספייא (1979-1910) היה צלם פלסטיני. ספייא נולד וגדל במשפחה ערבית-נוצרית בשכונת מוסררה בירושלים. הוא התחיל לצלם בגיל שתים עשר ובהיותו בן חמש עשרה התחיל למכור את תצלומיו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש כשוליה של הצלם אריק מטסון (Matson) ובשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הצילום של המושבה האמריקאית בירושלים (אוסף מטסון). בשנות ה-40 עבד עבור שלטונות המנדט הבריטי. בראשית שנות הארבעים הוא הוזמן לעבוד כצלם בסרט "בני" שהופק על ידי אולפן הקולנוע הראשון שנוסד בתלפיות בירושלים. האולפן נוסד בהשקעה משולבת של יהודי ושני פלסטינים. הוא הרבה לצלם את הסכסוך ואת המלחמה המתפתחת בין הפלסטינים, הירדנים והישראלים. הוא צילם את תוצאות הטבח שערכו כוחות ישראלים בדיר יאסין ב-9 באפריל 1948 ותיעד את הלווייתו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שנהרג בקרב הקסטל ליד ירושלים. בחודש מאי תעד את כניעת הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים לצבא הירדני ואת הקרב על גוש עציון ליוה מתוך הטנק של עבדאללה אל טל מפקד כוחות הלגיון. בשנות ה-50 של המאה ה-20 פתח סטודיו ברחוב א-זהרה במזרח ירושלים. בנוסף, צילם יצר סרטי קולנוע ויומני חדשות. הוא ליווה משלחות ארכאולוגיות לים המלח, תיעד את ועידת יריחו בשנת 1950 בה הרחיב המלך עבדאללה את סמכויותיו אל שטחי הגדה המערבית. הוא צילם את ביקור האפיפיור בירושלים בשנת 1964, ועקב אחר הריסת בתי פלסטינים ברובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ואת הצתת מסגד אל-אקצא בשנת 1969. בשנת 1967 נפרץ ונבזז הסטודיו שלו בירושלים. חלק מתמונותיו שרדו רק מפני שפורסמו בעיתונים ובכתבי עת בינלאומיים: נשיונל ג'יאוגרפיק, רידרס דייג'סט, לונדון ניוז, סוכנות הידיעות אסושייטד פרס וארגונים נוספים שרכשו ממנו תמונות. עיקר יצירתו של ספייא היה בתיעוד היסטורי של הסכסוך היהודי-ערבי, לצד תיעוד של חיי היומיום. אחד מתצלומיו, נשים פלסטיניות מפגינות ליד השער החדש לעיר העתיקה מתגוננות בנעליהן נגד הצבא הבריטי שנשלח לפזרן, עורר בשנות השלושים מחאה בפרלמנט הבריטי והקמת ועדת חקירה מיוחדת לבדיקת האירוע. "מרחב של מרחקים" מאי 1999 - עמי שטייניץ אמנות עכשווית "הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900" - מוזיאון מגדל דוד, אוצר: ד"ר שמעון לב חנא ספייא, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מרחב של מרחקים, מאי 99 "הצלמים – ירושלים בעיני צלמיה 1950-1900", באתר מגדל דוד המוזיאון לתולדות ירושלים ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חנא ספייא".
יערות הגשם והביצות הקולכיים

יערות הגשם והביצות הקולכיים (בגאורגית: კოლხეთის ტროპიკული ტყეები და ჭაობები) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בגאורגיה שהוכרז בשנת 2021. אתר המורשת מורכב משבעה שטחים לאורך פרוזדור בן 80 קילומטרים מצפון לדרום לאורך החוף המזרחי של הים השחור. באותו אזור שכנה בעבר ממלכת קולכיס הנחשבת ישות גאורגית מוקדמת, המקור לשם האתר. בשטחים באתר יש מערכות אקולוגיות טיפוסיות לאקלים הממוזג-חמים והלח באופן קיצוני של האזור, וגובהם נע בין פני הים לגובה של 2,500 מטרים. המאפיין מערכות אקולוגיות אלו הם יערות גשם נשירים וביצות מסוגים שונים: ממים עומדים דרך אדמה ספוגה במים (percolation bogs) ובוץ טובעני (mire). יערות הגשם מכילים מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים הכוללים מינים אנדמיים ורליקטיים, ששרדו את עידן הקרח של השלישון. יערות הגשם והביצות הקולכיים הוכרזו כאתר מורשת עולמית סדרתי באזור הקווקז הכולל שבעה אזורים בשטח כולל של 312.53 קילומטרים רבועים המוקפים באזור חיץ בשטח כולל של 268.5 קילומטרים רבועים. האתר משתרע לאורך פרוזדור בן 80 קילומטרים מצפון לדרום לאורך החוף המזרחי של הים השחור, בתחומי שלושה ממחוזות גאורגיה: אג'ריה, גוריה וסמגרלו וסוואנתי עילית. להלן האזורים הכלולים: אזור מספר 1 (קינטרישי-מטירלה) הוא האזור הגדול ביותר בין שבעת האזורים, וגבולו המזרחי מרוחק 27 קילומטרים מחוף הים. גובה השטח מ-250 ועד 2,750 מטרים מעל פני הים. רוב השטח הוא 23 חורשות וסבך ירוק-עד. באתר יש נחלים, פלגים וצמחייה תת-אלפינית מעל לקו העצים. החורשות כוללות 48 מיני עצים, 8 מיני מטפסים ו-64 מיני שיחים. שאר ששת האזורים צמודים לחוף וגובהם נע מפני הים ועד 10 מטרים והם תערובת של ביצות ושל יערות. הם אינם כוללים שטחים בים וכל המים בהם מתוקים. בסך הכל נמנו באזורים אלו כ-1,100 צמחים וסקולריים, ושאינם וסקולריים, כולל 41 מינים בסכנת הכחדה, ו-500 מינים של בעלי חוליות: 67 מיני יונקים, 15 מיני זוחלים, 10 מיני דו-חיים, 55 מיני דגים, ו-327 מיני עופות, שמתוכם 123 מקננים באתר. בסך הכל 33 מינים של בעלי חוליות הם אנדמיים. בין היונקים הבולטים: דוב חום, זאב מצוי ושונר צפוני. 19 מינים מופיעים ברשימה האדומה של IUCN, כלומר הם מוגדרים על ידי ה-IUCN בסכנת הכחדה. שישה מיני חדקן, שמהם ארבעה מתרבים באזור, מוגדרים בסכנת הכחדה חמורה, ובהם "חדקן קולכיס" (Acipenser colchicus) האנדמי. מדיה וקבצים בנושא יערות הגשם והביצות הקולכיים בוויקישיתוף Colchic Rainforests and Wetlands Colchic Rainforests and Wetlands UNESCO collection on Google Arts and Culture Centre, UNESCO World Heritage. "Colchic Rainforests and Wetlands". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית). Advisory Body Evaluation (IUCN) "Colchic Rainforests and Wetlands". UNESCO World Heritage Centre.
קלנקורה

קלנקורה (שם מדעי: Kelenkura) הוא סוג נכחד של יונק דלשינאי מקבוצת הגליפטודוניים שהתקיים בערבות אמריקה הדרומית של סוף המיוקן לפני 9.64 עד 8.8 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בפטגוניה, ארגנטינה בשכבות סלעים ב-"Arroyo Chasicó Formation" וב-"Loma de Las Tapias Formation". הסוג ידוע ממספר שרידים מקוטעים מתחילת המאה ה-20, אך ב-2005 נחשפו בתצורות אלה מספר שרידים של חוליות, גולגולת בעלת רכס, עצם ירך ימנית ואף שרידי שריון עשוי אוסטאודרם ועצמות גפיים מבודדים. הסוג תואר ב-2022 כששמו לקוח משפת אנשי מפוצ'ה: "këlen" - זנב, "kura" - סלע, כלומר: "זנב דמוי-סלע", עקב המבנה המוזר שלו. שם המין ניתן לכבוד ד.ר. קסטרו שעזר לגלות חלק מהממצאים. יונק קדום זה היה קרובו של הדואדיקורוס הענקי ובעל גולגולת עבה באורך 211 מ"מ נמוכה בעלת טוחנות משולשות והיא חוזקה במטעה חלש של אוטאודרם בדומה לשריון העורף. מדידה של אורך הירך באורך 295 מ"מ כשמשקל היונק עצמו הגיע ל-160 ק"ג. הזנב היה קצר ומגושם עם שני לוחות אוסטאודרם שהסתיימו בבליטה קוצנית להגנה. הקלנקורה התגונן בעזרת הצלפה של זנבו נגד טורפים. היה זה יונק צמחוני שחי מרעיית שיחים לצידם של יונקים קדומים כמו עצלני קרקע, גליפטידונים אחרים, מרידיונגולטיים, מכרסמים גדולים והטורפים ספרסודונטה ועופות האימה. Barasoain, D. F.; Zurita, A. E.; Croft, J. D. A.; Montalvo, C. I.; Contreras, V. H.; Miño‑Boilini, A. R.; Tomassini, R. L. (2022). "A New Glyptodont (Xenarthra: Cingulata) from the Late Miocene of Argentina: New Clues About the Oldest Extra‑Patagonian Radiation in Southern South America". Journal of Mammalian Evolution.doi:10.1007/s10914-021-09599-w.
דיוויזיית היגר ה-114 (ורמאכט)

דיוויזיית היגר ה-114 הייתה דיוויזיית חי"ר קלה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה באפריל 1943, לאחר ארגון מחדש ועיצוב מחדש של דיוויזיית הרגלים ה-714. הדיוויזיה הועברה לאיטליה בינואר 1944, כדי לתגבר את חזית אנציו. הדיוויזיה הושמדה במהלך הלחימה בזירה האיטלקית באפריל 1945. המטרה העיקרית של דיוויזיות ה-jäger הגרמניות הייתה להילחם בשטח קשה שבו יחידות קטנות ומתואמות היו מסוגלות להילחם בקלות רבה יותר מאשר הכוח הכבד שהציעו דיוויזיות חיל הרגלים הסטנדרטיות. דיוויזיות ה-jäger היו מצוידות יותר מדיוויזיית הרים, אך לא חמושות כמו דיוויזיית חי"ר גדולה יותר. בשלבים המוקדמים של המלחמה הם היו הכוחות שנלחמו בשטחים קשים ובמרגלות גבעות וכן באזורים עירוניים, בין ההרים והמישורים. ה-jägers (ציידים בגרמנית), הסתמכו על רמה גבוהה של הכשרה ותקשורת מעט עדיפה, כמו גם על התמיכה הארטילרית הלא מבוטלת שלהם. בשלבי הביניים של המלחמה, עם צמצום דיוויזיות החי"ר הסטנדרטיות, הפך מבנה ה-Jäger של דיוויזיות עם שני רגימנטים חי"ר לצורת הארגון הסטנדרטית. דיוויזיית היגר ה-114 הייתה מעורבת בפשע מלחמה בכפר פילטו די קמרדה, כאשר שבעה עשר גברים נורו כנקמה על הריגת ארבעה חיילים גרמנים ב-7 ביוני 1944 וחלקים מהכפר נשרפו. המפקד באותה תקופה היה מתיאס דפרגר, שהפך לבישוף במינכן לאחר המלחמה ונאלץ להתפטר כאשר חקירות הרצח נפתחו מחדש ב-1969. הדיוויזיה הייתה מעורבת בטבח מדונה דל'אלברו, אמיליה-רומאניה, ב-27 בנובמבר 1944, אז הוצאו להורג 56 אזרחים. הדיוויזיה גם השתתפה בירי בארבעים אזרחים בגוביו ב-22 ביוני 1944, כנקמה על התקפת פרטיזנים על שני קצינים, אחד מהם נהרג והשני נפצע. הדיוויזיה הייתה אחת מאלו שצוינו בתערוכה UK-66, הדו"ח הבריטי על פעולות תגמול גרמניות על פעילות פרטיזנים באיטליה במשפט פשעי המלחמה של בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג: נמצאו ראיות המראות שחלק גדול מהזוועות באיטליה בוצעו על ידי דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג, דיוויזיית הצנחנים הראשונה, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16 ודיוויזיית היגר ה-114. גנרל הכוחות ההרריים קרל אגלזר (אפריל 1943 - 1 בדצמבר 1943) גנרל-לויטננט אלכסנדר בורקווין (1 בדצמבר 1943 - 19 במאי 1944) גנרל-לויטננט ד"ר הנס בולסן (19 במאי 1944 - 19 ביולי 1944) גנרל-מיור הנס-יואכים אהלר (19 ביולי 1944 - 15 באפריל 1945) גנרל-מיור מרטין שטרהאמר (15 באפריל 1945 - 23 באפריל 1945) דיוויזיית היגר ה-114 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Hoyt, p 141 Mcoy, Breaker (2009). German Army 101st Light Division, 101st Jager Division 1941 – 42. אורכב מ-המקור ב-29 יוני 2009. נבדק ב-3 אפריל 2009. "Madonna dell'Albero, Ravenna, 27.11.1944" (באיטלקית). Atlas of Nazi and Fascist Massacres in Italy. נבדק ב-20 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "114. Jäger-Division" (באיטלקית). Atlas of Nazi and Fascist Massacres in Italy. נבדק ב-20 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "1944 - 2019: 40 Martiri di Gubbio". Associazione “Eugubini nel Mondo”. נבדק ב-22 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה)