laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה מכרתים

משה מכרתים היה משיח שקר יהודי, שחי במאה ה-5 לספירה. לאחר כישלון מרד בר-כוכבא, התנועה המשיחית פסקה לכמה מאות שנים, אך עם זאת השאיפה למשיח עדיין הייתה קיימת. באותה העת בכרתים התפרסם שמו של אדם שטען שהוא המשיח, ואף הצליח להכריע את היהודים שהתנגדו לו ולתנועה המשיחית שלו[דרוש מקור]. האיש כינה את עצמו "משה". הוא הבטיח ליהודים לגאלם משעבוד בדרך נס ולהוליכם לארץ ישראל. שם יכוננו מחדש את ממלכת ישראל. המוני היהודים האמינו בו והלכו אחריו, הפקירו את בתיהם ורכושם, עזבו את משלח ידם והיו מוכנים לדרך, למה שבעיניהם הייתה יציאת מצרים החדשה. בחג הפסח יצא משה וכל יהודי כרתים עם נשיהם וטפם אחריו, ומצוק מעל הים הורה למאמיניו לקפוץ אל המים, והבטיח להם שהים ייבקע לפניהם וכולם יעברו אותו ביבשה, כמו בימי יציאת מצרים. רבים מן העם הנלהב והמצפה לגאולה לא התמהמהו וקפצו הימה, ולמעשה קפצו אל מותם. רק מקצתם ניצלו בידי הדייגים והספנים היוונים. יש הטוענים שהיהודים הניצולים התנצרו. על פי סוקרטס מקונסטנטינופול משה עצמו נעלם. יש הטוענים שמשה מכרתים נמלט, אולם הבישוף המצרי יוחנן מניקוא גורס בכרוניקה שלו כי משה, ששמו האמיתי היה פריסקיס, טבע בים. משה מכרתים רוצה להבקיע דרך בים לארץ ישראל ניתן אף לראות ביטוי לה בתלמוד, שם מובאות דעות שונות באשר לזמן בו יבוא המשיח, כאשר חלק מהדעות קרובות לאותה תקופה שלאחר המרד. לפי דעה אחת בשנת ד'רל"א\470-471 (מסכת עבודה זרה, דף ט', ב'), ולפי דעות אחרות התאריך נע בין השנים ד'ר"ן-ד'ש'\489-540 (מסכת סנהדרין, דף צ"ז, ב'). הנה מה שכתב עליו היסטוריון מאותה התקופה: "בשנת ד' אלפים ומאתים, 440 לספירה. קם משיח שקר באי כרתים. שם הציקו היוונים הנוצרים ליהודים וגם רצו לגרשם, ושמו משה. הוא הבטיח לאחיו לגאלם משעבוד בדרך נס ולהוליכם לארץ ישראל ושם לכונן מחדש ממלכת ישראל. המוני היהודים האמינו בו והלכו אחריו, הפקירו את בתיהם ורכושם עזבו את משלח ידם והיו מוכנים לדרך, ליציאת מצרים החדשה. ביום הפסח יצא משה וכל יהודי כרתים עם נשיהם וטפם אחריו. משן סלע המתנשא על חוף הים ציווה להם לקפוץ אל המים, ומובטח להם שהים ייבקע לפניהם וכולם יעברו אותו ביבשה, כמו בימי יציאת מצרים. רבים מן העם הנלהב והמצפה לגאולה לא התמהמהו למלא את פקודת משיחם וקפצו אחריו הימה. הם צללו כעופרת במים אדירים. רק מקצתם ניצלו בידי הדייגים והספנים היוונים. המשיח נעלם. הוא מצא את מותו במצולות" (ע"פ סוקרטס Historia Eccicsiac vii. 36).
סטיוארט קופלנד

סטיוארט קופלנד (באנגלית: Stewart Copeland; נולד ב-16 ביולי 1952) הוא מוזיקאי, הידוע כמתופף להקת פוליס ומייסדה. קופלנד נולד באלכסנדריה שבווירג'יניה. הוא הצעיר מבין ארבעה ילדים של אב אמריקאי ששרת בביון האמריקאי במזרח התיכון בעת מלחמת העולם השנייה ושל אם סקוטית ששירתה במודיעין הבריטי במזרח התיכון באותה עת ומאוחר יותר הפכה לארכאולוגית. המשפחה עברה לקהיר שבמצרים כמה חודשים לאחר לידתו של קופלנד, והוא העביר במזרח התיכון את רוב שנות ילדותו ונעוריו. הוא התחיל לקחת שיעורי תופים בגיל 12, ובגיל 13 הוא ניגן תופים בהופעות הריקוד של בית הספר. מאוחר יותר, עבר לאנגליה ולמד בבית הספר "מילפילד" מ-1967 עד 1969. קופלנד למד במכללה בקליפורניה, באוניברסיטת מערב קליפורניה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא חזר לאנגליה ב-1975, וניגן תופים בלהקת רוק מתקדם בשם "Curved Air". ב-1977, קופלנד הקים את להקת פוליס יחד עם הזמר והבסיסט סטינג והגיטריסט הנרי פדובני (שזמן קצר מאוחר יותר הוחלף באנדי סאמרס). הלהקה הפכה לאחת הלהקות המצליחות בשנות ה-80. בתקופה בין התפרקותה של פוליס (1986) ועד לאיחודה (2007), ניגן קופלנד בכמה להקות שונות וחיבר פסקולים לסרטים. בשנותיה האחרונות של "פוליס" מנע קופלנד את הופעתה בישראל על רקע התנגדותו למעורבותה במלחמת לבנון הראשונה. מדיה וקבצים בנושא סטיוארט קופלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיוארט קופלנד סטיוארט קופלנד, ברשת החברתית פייסבוק סטיוארט קופלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיוארט קופלנד, ברשת החברתית אינסטגרם סטיוארט קופלנד, סרטונים בערוץ היוטיוב סטיוארט קופלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטיוארט קופלנד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטיוארט קופלנד, באתר ספוטיפיי סטיוארט קופלנד, באתר Last.fm (באנגלית) סטיוארט קופלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיוארט קופלנד, באתר דיזר סטיוארט קופלנד, באתר Discogs (באנגלית) סטיוארט קופלנד, באתר Songkick (באנגלית) עינב שיף‏, סטינג בן 60: הדרך מגאונות לטרחנות עוברת בארבע תחנות, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסדר בני ציון

מסדר בן ציון, שכיום נקרא קרן בני ציון (באנגלית: Bnai Zion Foundation) הוא ארגון ציוני אמריקאי שהוקם ב-1908 למימוש צורכיהם של יהודי העולם, בדגש על תמיכה בישראל ויישוב מחדש של מהגרים חדשים בארצות הברית. מסדר בן ציון נוסד בניו יורק ביוזמת י.א. בלוסטון ואחרים. בוועידת ההקמה באפריל 1908 אימץ לעצמו המסדר את המטרה הבאה ”מסדר בני ציון יעזור לקונגרס הציוני בעבודת השגת בית לאומי בפלשתינה עבור העם היהודי מובטח באופן חוקי, ומקובל על ידי הציבור”[דרוש מקור]. בספטמבר 1910 קיבל המסדר ממחלקת הביטוח של ניו יורק תעודת הכרה כאגודה לביטוח חיים אחוותית התומכת במהגרים המגיעים לארצות הברית. ב-1918 הוקמה החברה לביטוח חיים "יהודה" על ידי Organized Judea Industrial Corp, שהפכה להיות החברה היהודית הראשונה לביטוחי חיים בפלשתינה[דרוש מקור]. ב-1921 תמך המסדר בהקמת קרן היסוד בכינוס ציוני יהדות ארצות הברית. ב-1941 חלק ממנהיגי בני ציון היו ממייסדי ארגון "מגן דוד אדום האמריקני למען פלשתינה", אשר היה מקביל למגן דוד אדום בישראל. הארגון תרם ציוד רפואי ואמבולנסים. ב-1943 נקרא "מבצר מעופף" (מפציץ B-17) על שם הארגון כהוקרה על עזרתו במלחמת העולם השנייה כולל מכירת אגרות מלחמה[דרוש מקור]. בשנת 1929 הוקם ארגון בעל שם דומה, "התאחדות בני ציון בישראל", אגודת סתרים שלא הייתה לא קשר ל"מסדר בני ציון", והייתה ידועה יותר בשם אחים נאמנים. ב-1947 עזר הארגון בהקמה ותמיכה של כפר בני ציון, כפר שיתופי בשנותיו הראשונות. ב-1948 עזר הארגון בהתמיכה בכפר האומנים עין הוד. ב-1958 תמך הארגון בהקמת מרכזים לפגועי נפש דרך קופת חולים מאוחדת מעון בני ציון לילדים בראש העין, ומרכז קויטמן בירושלים. ב-1963 סייע בהקמת בניין "בית מכבי" באשדוד. ב-1971 הקים הארגון את הליגה לידידות אמריקה-ישראל. ב-1972 הוקם בית בני ציון וידידות ארצות הברית ישראל בניו יורק. ב-1981 תרם אודיטוריום בבית התפוצות. ב-1987 הארגון איפשר את השלמת מתקני בית הלוחם בחיפה. ב-1987, בעקבות תרומתו הכספית של הארגון והקמת אגף חדש בן 11 קומות הוסב שמו של "בית חולים רוטשילד" בחיפה ל"המרכז הרפואי בני ציון". ב-1997 תמך הארגון בהקמת ספרייה מרכזית במעלה אדומים. ב-2002 אימץ הארגון את כפר "אהבה" לילדים בסיכון בקריית ביאליק. ב-2003 תמך הארגון במכללת דוד ילין בבית הכרם. מדיה וקבצים בנושא מסדר בני ציון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסדר בני ציון (באנגלית) בני ציון (מסדר), דף שער בספרייה הלאומית יובל של האורדן "בני ציון", העברי, 30 במרץ 1917 טקס מסירת האמבולנסים האמרקאנים למד"א, הצופה, 31 באוקטובר 1944 אלי אשד, ‏שששש, באתר גלובס, 23 בינואר 2007 שרה ליבוביץ-דר, נחלה מדבקת, באתר הארץ, 10 במאי 2001 ביתנים חדשים למעון בני ציון, מעריב, 24 ביולי 1968 אבן פינה ל"בית מכבי", הַבֹּקֶר, 13 באוגוסט 1963 יגאל קוצר, גילה רזין, בי״ח רוטשילד נקרא ״בני ציון״, ע״ש התורם, חדשות, 13 באוקטובר 1987
ג'ולי וג'וליה

ג'ולי וג'וליה (באנגלית: Julie & Julia) הוא סרט דרמה קומית משנת 2009 בכיכובן של מריל סטריפ ואיימי אדמס. הסרט משווה בין חייהן האמיתיים של השפית ג'וליה צ'יילד וג'ולי פאוול, בחורה שמציבה לעצמה למטרה לבשל את כל 524 המתכונים בספר הבישול של ג'וליה בשנה אחת. חלומה של ג'ולי הוא להפוך לסופרת, ועל כן, על מנת להתפרסם, היא מתארת את מהלך השנה הזו בבלוג. התסריט, שנכתב בידי במאית הסרט נורה אפרון, הוא עיבוד של שני ספרים אוטוביוגרפיים. הראשון "My Life in France", שנכתב על ידי ג'וליה צ'יילד, והשני הוא ממואר בשם "ג'ולי וג'וליה", שנכתב בידי ג'ולי פאוול בעקבות הבלוג האמיתי שכתבה בשנת 2002. הסרט היה מועמד לזכייה במספר פרסים בהם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור מריל סטריפ. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור מריל סטריפ בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי" והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס באפט"א ופרס גילדת שחקני המסך. ג'ולי פאוול היא בחורה צעירה שגרה בקווינס, ניו יורק, בשנת 2002. ג'ולי עובדת במוקד שירות שתומך בקורבנות פיגועי 11 בספטמבר ולא מרוצה מעבודתה, היא רואה את חברותיה מתקדמות בעבודה ומצליחות, בעוד היא, שחולמת להיות סופרת - לא מגשימה את חלומה. על מנת לעסוק במשהו שיהווה פורקן למתחים כשהיא חוזרת הביתה מהעבודה, לוקחת על עצמה פאוול אתגר – להכין את כל המתכונים בספר הבישול של ג'וליה צ'יילד "אמנות הבישול הצרפתי" בשנה אחת. ובשביל להניע את עצמה לכיוון המטרה היא כותבת על התהליך בבלוג שפתחה במיוחד. במקביל לסיפורה של ג'ולי, מוצג גם סיפורה של ג'וליה צ'יילד במהלך שנות החמישים בפריז. בעקבות עבודתו של בעלה, פול, מגיעים הזוג לגור בפריז, שם ג'וליה מחליטה שהיא רוצה ללמוד בישול ונרשמת לבית הספר הנחשב לבישול קורדון בלו. לאחר שסיימה את לימודיה מתחילה צ'יילד לכתוב ספר בישול צרפתי לעקרות בית אמריקאיות. עלילת הסרט עוקבת במקביל אחר שני האתגרים, השזורים זה בזה, שלקחו על עצמן שתי הנשים הללו. בסופו של דבר, כתבה על הבלוג של פאוול מופיעה בעיתון הניו יורק טיימס, ולאחר מכן היא מקבלת הצעות רבות לכתיבת ספר אודות הפרויקט מהוצאות לאור. לעומת זאת, הספר של צ'יילד נדחה בהתחלה על ידי מוציא לאור, אך בהמשך יוצא לאור בהוצאה אחרת ומצליחה יותר. בסצנה האחרונה של הסרט, אחרי שפאוול השלימה את האתגר שלקחה על עצמה, היא ובעלה מבקרים במטבח של ג'וליה צ'יילד שמוצג במוסד הסמית'סוניאן. ולאחר מכן, באותו מטבח, רואים את ג'וליה צ'יילד בזמנה, חוגגת עם בעלה את הוצאת ספרה לאור. מריל סטריפ - ג'וליה צ'יילד איימי אדמס - ג'ולי פאוול סטנלי טוצ'י - פול צ'יילד כריס מסינה - אריק פאוול לינדה אמונד - סימון באק הלן קארי - לואיזט בארת'הול ג'יין לינץ' - דורות'י מק'ויליאמס מרי לין רייסקוב - שרה אמנדה הסר - עתינאית בתחום הבישול, הופעת קמע אתר האינטרנט הרשמי של ג'ולי וג'וליה "ג'ולי וג'וליה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ולי וג'וליה", באתר נטפליקס "ג'ולי וג'וליה", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ולי וג'וליה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ולי וג'וליה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'ולי וג'וליה", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ולי וג'וליה", באתר אידיבי "ג'ולי וג'וליה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הכנסות באתר מוג'ו: ג'ולי וג'וליה
מיכאל סקופין-שויסקי

מיכאל סקופין-שויסקי (ברוסית: Михаи́л Васи́льевич Скопи́н-Шу́йский; ‏18 בנובמבר 1586 – 3 במאי 1610) היה מפקד צבא ומדינאי רוסי בתקופת הצרות בתחילת המאה ה-17. מיכאל סקופין-שויסקי נולד במשפחה של בויארין וסילי סקופין-שויסקי שהיה דמות ידוע בתקופת איוואן הרביעי. בשנת 1604 הוא קיבל תפקיד זוטר בחצר של בוריס גודונוב. בשנת 1605 בחצר של דמיטרי הכוזב הראשון הוא היה דמות מפתח והביא לחצר את אלמנתו של איוואן הרביעי שהודיעה שדמיטרי הכוזב הראשון אכן בנה. בשנת 1606 בן דודו וסילי שויסקי התמנה לצאר. הוא התמנה לוויוודה והיה פעיל בדיכוי התקוממות איכרים בהנהגת איוואן בולוטניקוב. בסביבות קלוגה הצבא בפיקודו הביס את כוחות האיכרים. בשנת 1608 הוא היה בראש צוות משא ומתן עם השוודים. מטרה השיחות הייתה לקבל את עזרתם בלחימה נגד הפולנים ודמיטרי הכוזב השני. החל משנת 1609 הצבא בפיקודו שכלל בנוסף לרוסים גם כוחות שוודים ושכירי חרב נוספים הביס את תומכי דמיטרי הכוזב השני במספר קרבות. כתוצאה מכך הפולנים היו צריכים להפסיק את המצור על המנזר חשוב בסביבות מוסקבה. באותה שנה, הוויוודה של ריאזן פנה אליו עם הצעה לסלק את בן דודו מהשלטון ולהתמנות במקומו. הוא לא הסכים אך לא דיווח לצאר. במרץ 1610 הוא הצליח להפסיק את המצור של דמיטרי הכוזב השני והכוחות הפולנים על מוסקבה. לאור ההצלחות בשדה הקרב הוא רכש אהדה גדולה בצבא ואצל חלק של האצילים. בהתאם לפקודת הצאר הוא הגיע למוסקבה. קבלת פנים החמה שהוא קיבל מתושבי העיר רק הגבירה חששות של הצאר ממנו. במהלך החגיגות חלה מיכאל ונפטר תוך שבועיים. לפי הגרסה המקובלת, הוא הורעל על ידי אשתו של אח הצאר. הוא נקבר בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה. היה נשוי, בנו נפטר בגיל קטן. מדיה וקבצים בנושא מיכאל סקופין-שויסקי בוויקישיתוף
כנסיית לורנצו הקדוש

כנסיית לורנצו הקדוש (במלטית: Knisja kolleġġjata ta' San Lawrenz, באנגלית: St Lawrence Church) היא כנסייה בעיר בירגו בצפון-מזרחה של מלטה, המשמשת ככנסיית הרובע של העיר. הכנסייה הוקמה על ידי ההוספיטלרים עם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565, שימשה הרחבה שלפני הכנסייה כבית קברות, אך מאוחר יותר הוקמו במקום קפלת הקרוסיפיקס וקפלת יוסף הקדוש. הכנסייה נודעה תחילה בשם "כנסיית סאן לורנצו על הים" (San Lorenzo-a-mare), והוכרזה ככנסיית הרובע ב-1574. בין השנים 1681-1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הוא תוכנן על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שהיה אחראי, בין היתר, גם לתוכניתה של קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, והיא הוקדשה ב-24 באוקטובר 1723. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה הכנסייה מהפצצות חילות האוויר של מדינות הציר, וספג נזקים קשים במיוחד ב-16 בינואר וב-22 במרץ 1941. הפצצה אווירית נוספת ב-4 באפריל 1942 הרסה את כיפת הכנסייה, והיא חדלה מלתפקד. הנזקים תוקנו בין השנים 1949-1952. זהות האמן שפיסל את פסלו של לורנצו הקדוש הניצב בכנסייה אינה ידועה. עם זאת ברי שהיה ספרדי, וכי הפסל נוצר בראשית המאה ה-16, והגיע למלטה לפני בוא ההוספיטלרים אל האי. הקדוש לבוש בבגדי דיאקון מבד בצבעי שני, שבו משובצים חוטי זהב ואבנים טובות, ואשר הוכן ברומא ב-1903. הפסל ניצב על כן כסף ועץ מעוצב ומעוטר שמשקלו 64 ק"ג. העיטורים מסמלים ארבע מעלות - אמונה, תקווה, צדקה וטהרה, ושמונה פסלונים קטנים - שניים בכל צד - מסמלים בזיליקות המוקדשות לקדוש - שש באיטליה, אחת בצרפת ואחת בספרד. עוד נושא בסיס הפסל את מגניהם של ארבע דמויות הקשורות בדברי ימי העיר ואת סמליהן של בירגו ושל שלוש הערים הסמוכות לה. בכנסייה שמורים גם כובעו וחרבו של הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט, ולצידה מוזיאון קטן. מדיה וקבצים בנושא כנסיית לורנצו הקדוש בוויקישיתוף הכנסייה באתר העיר בירגו(הקישור אינו פעיל) פסל לורנצו הקדוש באתר העיר בירגו(הקישור אינו פעיל) כנסיית לורנצו הקדוש באתר הארכיבישופות של מלטה כנסיית לורנצו הקדוש באתר לשכת התיירות של מלטה
גימפי גימפי

גימפי גימפי (באנגלית: Gympie Gympie, ידוע גם כ-moonlighter ‏ו-stinger - עוקץ; שם מדעי: Dendrocnide moroides) הוא סוג שיח גדול ממשפחת הסרפדיים המצוי בעיקר בצפון מזרח אוסטרליה וביערות הגשם שבאינדונזיה. צמח זה נחשב לאחד מהצמחים הצורבים והמכאיבים ביותר בעולם. הצמח צומח, לרוב מתוך גבעול אחד, לגובה של 1-3 מטר. בעל עלים גדולים, משוננים, בצורת לב; אורך העלה 12-22 ס"מ ורוחבו 11-18 ס"מ. כל חלקיו של הצמח (למעט השורשים) מכוסים בשערות דקיקות וחלולות, בעלות חוד סיליקה. בעת מגע, השערות ננעצות בגוף ולאחר מכן משחררות רעלן מכאיב הגורם לתחושת צריבה קשה, נפיחות ואודם, כאבים במפרקים, הקאה, ובמקרים חמורים אף להלם ולמוות. במקרה ושואפים את השערות, הן עלולות לגרום להתקפי שיעול קשים ולדימום מהאף. במידה ולא מוציאים את כל השערות, הן עלולות להוסיף ולשחרר רעלן גם חודשים רבים לאחר שננעצו בגוף. שיטת הפעולה של הרעלן אינה ידועה. מקומיים הגרים באזורים בהם הצמח גדל מצאו דרך התמודדות מקורית לשליפת השערות מהגוף. הם עושים שימוש ברצועות שעווה למריטת שערות; המטרה היא שהשעווה תידבק לשערות המיקרוסקופיות ותשלוף אותן החוצה. מדיה וקבצים בנושא גימפי גימפי בוויקישיתוף גימפי גימפי, באתר NCBI (באנגלית) גימפי גימפי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גימפי גימפי, באתר Tropicos (באנגלית) גימפי גימפי, באתר GBIF (באנגלית) גימפי גימפי, באתר The Plant List (באנגלית) גימפי גימפי, באתר IPNI (באנגלית)
דובדבן חמוץ

דובדבן חמוץ (שם מדעי: Prunus cerasus) הוא השם הן לפרי בעל בית הגלעין והן לעץ דובדבן חמוץ (Prunus cerasus) שהפרי גדל עליו. הדובדבן החמוץ ידוע מאז ימי קדם באזור הים התיכון ובאיראן. הוא יליד רוב אירופה ודרום מערב אסיה וקשור קשר הדוק לדובדבן המתוק (Prunus avium), אך יש לו פרי חומצי יותר. העיסה החמוצה שלו אכילה. העץ קטן יותר מהדובדבן המתוק (גדל לגובה של 4–10 מ'), בעל ענפים דקים והפרי שלו מצבע ארגמן עד כמעט שחור נישא על גבעולים קצרים יותר. ישנם שני זנים עיקריים (קבוצות זנים) של הדובדבן החמוץ: דובדבן מורלו אדום כהה ודובדבן אמרל האדום בהיר יותר. ישנם סוגים רבים ומגוונים של עצי דובדבן חמוץ ומוצאם כנראה מהדובדבן. לעץ קליפה אפורה כהה. יש לו אורך חיים קצר יותר מאשר לעץ הדובדבן. העלים שלו דומים לדובדבן, בהירים גדילן תפרחת. הזנים האציליים יותר עקרים במובן שאינם מסוגלים להפרות את עצמם ודרוש לידם עץ נוסף שיוכל לאבק אותם. דובדבנים חמוצים נחשבים לפרי תעשייתי ברוב המדינות המייצרות וצורכות פירות אלה. בעולם, מדינות מזרח ומרכז אירופה (בעיקר טורקיה, רוסיה, פולין, אוקראינה) מגדלים את הפרי ודי נדיר שצורכים דובדבנים חמוצים טריים (על כל פנים לא בכמויות גדולות כמו את הדובדבן). דובדבן חמוץ תרבותי (Prunus cerasus L) נחשב להכלאה ספונטנית של דובדבן (Prunus avium L) ודובדבן מטפם (Prunus fruticosa Pall), כפי שהדגימו מגדלים שוודים באמצעות הצלבות מלאכותיות. המין אינו מוכר בטבע כגדל פרא, אך ישנם נתונים רבים על כך שהוא מסוגל לגדול פרא לאחר ההכלאה. הטעם יכול להיות מסוגים שונים, יש זנים די מתוקים, אבל יש גם גרסאות חמצמצות מאוד, אם כי ככל שההבשלה מתקדמת כל הזנים הופכים מתוקים יותר. רוב הדובדבנים החמוצים נקבעים לפי טעמם החמצמץ, ולכן רוב האנשים אוהבים או לא אוהבים לאכול אותם טריים. דובדבנים הם זן פרי בעל יכולת הסתגלות מעולה וניתן לגדל אותם במגוון רחב של אקלים. הוא סובל את קור החורף אפילו טוב יותר מאשר הדובדבן. על פי ניסויים אמריקאים, חלקי עץ יכולים לעמוד אפילו בקור עד מינוס 35 מעלות צלזיוס. רגישות הכפור של השורשים תלויה בזן - הדובדבן החמוץ מסוג (Prunus mahaleb) עמיד יותר. דרישות החום והאור האופטימליות בעונת הגידול דומות לאלו של דובדבן, אך הדובדבן גדל באזור מעט קריר יותר ויש לו דרישה גבוהה יותר לקור חורפי. דרישת המים של הדובדבן החמוץ היא בינונית, אך ניתן להגדיל על ידי השקיה את גודל הפרי של זנים מבשילים מאוחר, אם הם בעלי פרי קטן יותר במקור מבחינה גנטית. הפרי שלו יקר במיוחד, נצרך גולמי, מבושל או טרי (גם לאחר הקפאה) בעוגות, בשימוש בתעשיית השימורים, והופך למשקאות חריפים, יינות פירות וליקרים (וישניאק ווישניווקה). ברנדי הדובדבנים החמוצים המוכר ביותר עשוי מדובדבנים חמוצים שמכונים Prunus cerasus subsp. acida). פירות ועלים דובדבנים בשלים פרי עסיסי דובדבנים שחורים באיראן קירשווסר מדיה וקבצים בנושא דובדבן חמוץ בוויקישיתוף דובדבן חמוץ, באתר ITIS (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר NCBI (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר Tropicos (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר GBIF (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר The Plant List (באנגלית) דובדבן חמוץ, באתר IPNI (באנגלית)
אנרי השני דה מונמורנסי

אנרי השני דה מונמורנסי (30 באפריל 1595 - 30 באוקטובר 1632) היה אדמירל הצי הצרפתי בתקופתם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל הקרדינל רישלייה. הוא נולד בארמון שאנטיי שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת, כבנו של אנרי הראשון דה מונמורנסי שהיה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת. ב- 1614, אחרי מות אביו, ירש את התואר דוכס מונמורנסי ואת תפקידו של אביו כמושל חבל לנגדוק. קצת לפני כן, התמנה לאדמירל הצי של המלך לואי השלושה עשר. הוא לקח חלק במלחמותיו של המלך נגד הפרוטסטנטים, וב- 1625 נחל ניצחון על הצי של בנז'מן דה רואן-סוביז (אנ'), לחופי עיר הנמל לה רושל וכבש את האיים רה ואולרון שבקרבת מקום. ב- 1630 קיבל את התואר מרשל של צרפת. באותה שנה, גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של לואי השלושה עשר, ארגן מרד נגד הקרדינל רישלייה ונגד בית המלוכה. אנרי השני דה מונמורנסי הצטרף למרד זה בהשפעתה של אם המלך מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל ממנה את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו וקשרה קשר לרוצחו. ב- 12 בנובמבר של אותה שנה נראה היה ליום אחד כי מאמציה הוכתרו בהצלחה כאשר המלך, שנתן את הסכמתו לפיטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של אמו, הגלה אותה לטירת קומפיין (אנ') שבעיר קומפיין, צפונית-מזרחית לפריז, וציווה עליה לחדול מלעסוק בפוליטיקה. אולם, בנה, גאסטון, דוכס אורליאן גייס לצדו את מועצת חבל לנגדוק (שרישלייה עמד לשלול ממנה את הזכות להטיל מיסים), וציווה לתפוס את המבצר שעל האי ברסקו שלחופי הים התיכון. ב- 22 ביולי 1632 חבל לנגדוק הכריז על התנתקותו מן הכתר הצרפתי. קבוצת אצילים הצטרפה למורדים בהנהגתו של אנרי השני דה מונמורנסי, אך העיר טולוז נשארה נאמנה למלך, והערים קרקסון ונרבון סירבו לקבל את המורדים. הצבא המלכותי, שמנה כ- 2,500 איש, בהנהגתו של מרשל דה שומבר יצא לקראת המורדים שמנו כ- 1,500 איש שרובם היו מחוסרי ניסיון צבאי. בקרב קצר שהתחולל ליד העיר קסטלנודרי שבחבל לנגדוק (1 בספטמבר 1632) המורדים נחלו מפלה ואנרי השני דה מונמורנסי נפצע קשה ונלקח בשבי. נערך משפט בפני המועצה המשפטית של העיר טולוז, ואנרי השני דה מונמורנסי נידון למיתה באשמת בגידה. ב-30 באוקטובר 1632, אחרי שביקש סליחה מן המלך, מסר את שרביט המרשל שלו, והסיר מעליו את צלב מסדר רוח הקודש, הוא הוצא להורג בחצר הפנימית של בית העירייה של טולוז. דבריו האחרונים לאדם שכרת את ראשו היו: "הכה בחוזקה". לוח זיכרון שהונח במקום שרד עד ימינו אלה. אחרי מותו, תואר האצילות דה מונמורנסי עבר לאחותו, שארלוט-מרגריט נסיכת קונדה. מדיה וקבצים בנושא אנרי השני דה מונמורנסי בוויקישיתוף אנרי השני דה מונמורנסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מידען

מֵידְעָן (Library professional) או מנהל מידע (Information scientist / Information professional, גם "מומחה מידע") הוא מומחה שתפקידו לאסוף, לנתח ולפרש מידע בנושא מסוים. עובד מסוג זה מתאפיין בהבנה מעמיקה בתחום מידע ממוקד. הכישורים הנדרשים לכך הם יכולת לבצע מחקר של שאלות בתחום מומחיותו, על בסיס תואר אקדמי (מידענות או מדעי המידע וטכנולוגיות אינטרנט) או תואר אקדמי בכל תחום והכשרה מקצועית ייעודית. לצורך מחקרים אלה צריך עובד מסוג זה לבצע אינטגרציה של מידע ממקורות שונים, ולרוב להציגם למשתמש קצה על גבי בסיס נתונים ממוחשב, ממשק דיגיטלי או ממשק אינטרנטי. מידענים עוסקים בתחומים מגוונים כגון מדעים, רפואה, סייבר, משפטים, קניין רוחני, הנדסה, טכנולוגיית המידע, הוראה, כלכלה וארכיטקטורה. השימוש השיטתי בניהול ידע החל במהלך מלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו התמקד ניהול הידע בעיצוב תהליכים ובעיצוב מוצרים. הידע הזמין דרך רשת האינטרנט, במאגרי המידע שונים ובכלי תקשורת, הוא עצום. עקב כך, המידע הזמין אינו מבוקר, מאורגן ואינו בהכרח מדויק או נכון. אתגר המידען הוא לחקור ולאתר ולקחת מידע גולמי זה, לסדר, להעריך, לארגן ולנתח אותו לרמת מידע תמציתי, ברור, והכי חשוב- מהימן. איסוף, ארגון, ניתוח וסיכום מידע ממקורות וממשאבים שונים. הבאת מידע מחוץ לארגון פנימה והפצתו לאנשים המתאימים. ניתוח מידע לצורך הערכת מגמות והשפעתן על הארגון. ניתוח מידע לצורך קביעת יחסי עבודה עם גורמי חוץ כגון: ספקים או לקוחות. ניתוח המחייב חשיבה רחבה הקושרת בין נושאים שונים. עריכת מבדקי מידע. פיתוח ותחזוקת הטקסונומיה הארגונית. תמיכה בקהילות ידע- בעיקר במידע. כנגזרת מתחומי האחריות, המידען שותף פעמים רבות בפעילות המודיעין העסקי (מידענות סייבר) או בפעילות ניהול ידע. המידען עושה שימוש במקורות מידע שונים לצורך ביצוע עבודתו. להלן פירוט של מקורות ידע עיקריים בהם הוא עשוי לעשות שימוש: ספרים. מאמרים בעיתונים מקצועיים - מחקרים אקדמאיים למשל. מחקרים של חברות אנליסטים. מאמרים באינטרנט. מערכת ניהול ידע פנים ארגונית. בלוגים. אתרי ויקי. מידע מעמיתים באמצעות: שיחות, כנסים, רשתות חברתיות, רשתות חברתיות מקוונות ופורומים באינטרנט. בנוסף לכלים המהווים מקורות מידע, עשוי המידען להשתמש בכלים המסייעים לו לאתר ולנתח מידע רלוונטי. עובד הידע מסתיע בכלים ממוחשבים למציאת ולניתוח מידע ובכלים לשיתוף פעולה עם אחרים (Collaboration). דוגמאות לכלים כאלה: מנועי חיפוש. כלי בינה עסקית. כלים לתקשורת מילולית כמו כלי מסרים מיידיים, כלים לוועידת וידאו. כלים לניהול תוכן ארגוני (Enterprise Content Management). מוצרי פורטל אינטרנטיים. על מנת לבצע את תפקידו באופן נאות, נדרש עובד ידע לבצע מספר תהליכים שממוקדים בטיפול במידע: השגת המידע - השגת מידע ממקורות שונים. סינון - בחירת המידע הרלוונטי מתוך המידע שהושג. ניתוח המידע. הסקת מסקנות והצבת משמעויות הנובעות מהמסקנות. מידענות מדעי המידע מנהל ידע מידענות רפואית מידענות סייבר הילה ויסברג, "פשוט תכריז על עצמך כמידען, והשכר שלך יהיה גבוה מספרן", באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2014 William Patterson Sheridan, "HOW TO THINK LIKE A KNOWLEDGE WORKER - A guide to the mindset needed to perform competent knowledge work", 2008, The United Nations Public Administration Network
שנונית האז

שְׁנוּנִית הָאז (שם מדעי: Acanthodactylus opheodurus) היא מין של שנונית ממשפחת הלטאיים. מזכירה במראה את שנונית הנחלים, אולם קטנה יותר. אורכה מגיע עד 13 ס"מ וצבעה נע בין צהוב לחום. על הגב ישנם חמישה פסים כהים לאורך גופה של השנונית. בהיוולדותם, הפסים נראים ברורים ומסויגים, אך עם ההתבגרות, הפסים מיטשטשים. הם ניזונים מיצורים פרוקי-רגליים, אולם הם אינם מחפשים וחופרים באדמה כדי למצוא אותם. הם יאכלו מה שכבר נמצא על פני הקרקע. קשה מאוד להבחין בין שנונית נחלים צעירה לבין שנונית האז. עם זאת, לשנונית האז יש עיניים בולטות יותר לצדדים והמצח תלול יותר. הבדל נוסף שקיים, אך קשה מאוד להבחין בו הוא השוני בין איברי המין הזכריים. בישראל הם נפוצים בעיקר באדמות חוליות בנגב המרכזי ובערבה. מלבד ישראל המין נפוץ בכל חצי האי ערב. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 102-103, 278 מדיה וקבצים בנושא שנונית האז בוויקישיתוף שנונית האז, באתר NCBI (באנגלית) שנונית האז, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שנונית האז, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שנונית האז, באתר GBIF (באנגלית) שנונית האז באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים – א"י (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית