laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גלות

גלות (באכדית: Galitu – גירוש, הגליה) היא עקירה, בדרך כלל מאולצת, של אדם או קבוצה ממולדתם. ההגליה נחשבת עונש חמור ביותר ועד למאה העשרים אף שימשה לעיתים קרובות כתחליף לעונש מוות. ההגליה נחשבת עונש חמור במיוחד בשל העובדה שהגולה מתנתק ממשפחתו (אלא אם כן היא מוגלית יחד עמו) ומתרבותו ונאלץ להסתדר בסביבה שהיא לעיתים קרובות עוינת. ההגליה משמשת לעיתים קרובות כדרך למנוע ממנהיגים בלתי רצויים להשפיע על הציבור. בעת העתיקה השתמשו אימפריות כגון אשור, בבל ורומא בהגליה המונית של עמים שלמים כעונש על מרידות בהן וזאת מתוך הנחה כי עם המנותק מארצו יתפורר ויעלם. מרבית העמים אכן לא שרדו בעקבות ההגליה, כשהחריג הבולט הוא עם ישראל שהצליח בחלקו לשרוד לאחר גלות בבל, וגלות רומי. פרס לעומת זאת נקטה בטכניקה הפוכה של החזרת עמים גולים כדרך להבטחת נאמנותם לאימפריה. לפי התורה וההלכה על הורג נפש בשגגה לגלות לעיר מקלט עד מותו של הכהן הגדול. עניין זה ניתן להבין או בתור עונש, או בתור כפרה. בעת החדשה השתמשו אימפריות רבות בהגליה של מנהיגי מדינות שכבשו ושל פושעים. כך הוגלה נפוליאון לאי אלבה ולאחר מכך לסנט הלנה וכך נוסדה אוסטרליה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית. בתקופה המודרנית נעשה שימוש נרחב בחילופי אוכלוסין שהם סוג, מוסכם אמנם, של הגליה המונית. יוסיף סטלין הגלה עמים שלמים לסיביר בשל חששו משיתוף פעולה שלהם עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. גם מדינות הציר ובמיוחד גרמניה הנאצית השתמשו בהגליות המוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקבלה אמנת ז'נבה הרביעית האוסרת על גירוש תושבי שטח כבוש. לאחר מלחמת העולם השנייה חלה ירידה חדה בהגליות לארצות זרות וזאת בעקבות התפתחות התקשורת שאפשרה לגולים ליצור קשר מבחוץ. עם זאת הגליה פנים מדינית לאזורים נידחים נשארה טכניקה פופולרית של ענישה במדינות דיקטטוריות. אוסטרקיזם ארנולד איזן, גלות, בתוך: ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 68–72 מדיה וקבצים בנושא גלות בוויקישיתוף גלות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
החברה השקופה

החברה השקופה היא דימוי לחוסר הפרטיות שקיימת בחברת הרשתות החברתיות של ימינו. האדם הופך לשקוף כאשר פרטיו, מחשבותיו, דעותיו, תמונותיו וכדומה נחשפים לעיני כל, וכל מי שחפץ בכך יכול להשתמש בהם. להפיכת חייהם של אנשים לשקופים וצפויים באמצעות הרשתות החברתיות, יש השלכות חברתיות, כלכליות ופוליטיות שליליות- קל יותר להפעיל עליהם לחץ ולתמרן אותם וניתן להשתמש במידע למטרות מסחריות ואחרות, בניגוד לרצונם. מושג זה הוטבע בין היתר בספרו של דייוויד ברין: "The Transparent Society"והופיע לראשונה ככתבה במגזין wired. ברין טוען כי התקשורת וטכנולוגיות העברת הנתונים, השתלטו על החברה והפכו אותה לחסרת פרטיות ואת הפרטים בה לשקופים ומציע בספרו יישומים ותרגולים כפתרונות בקשר לחשיפת יתר באינטרנט. בתחילת ימי האינטרנט הרצון היה לעשות שימוש בטכנולוגיה על מנת לתמוך בתקשורת אנושית ובהתהוות קהילות מקוונות. הפריצה החלה בשנת 2003 ,כאשר הרשתות החברתיות הפכו לפופולריות. רשתות כמו פייסבוק, טוויטר וכו', הן חלק מהמהפכה האינטרנטית שיצרה את האינטרנט החדש הווב 2.0 . האינטרנט החדש כולל אתרים ואפליקציות המספקות פלטפורמה טכנולוגית לתוכן גולשים, יצירה ושיתוף של תכנים המועלים לרשת על ידי הגולשים עצמם. הוא מאופיין ברמה גבוהה של אקטיביות ושיתופיות בין בני אדם ליצירת קשרים חברתיים, שיתוף בחוויות אישיות, יצירת מידע חדש והפצתו במהירות. לחברות רבות ברשתות החברתיות כמו פייסבוק, יש בעלות על התכנים שאנו מעלים, בעלות זו מוגדרת כקניין רוחני- ואת תכנים אלו לא ניתן למחוק כליל. כמו כן, לרשת החברתית ישנה האפשרות לעשות שימוש בפרטי המשתמשים והם חשופים לכול. בכך נפגעת פרטיותו של האדם ורבים אחרים מקבלים את הגישה לפרטיו. הסכנה המשמעותית ביותר בחברה השקופה נמצאת אצל ילדים ובני נוער, אשר מבלים שעות רבות ברשתות החברתיות, ולרוב אינם מודעים לחסרונות הטמונים באובדן הפרטיות. השימוש ברשתות החברתיות עונה על צרכים בסיסיים של מעורבות ותמיכה חברתית, העדר בדידות והכרות עם אנשים וקבוצות נוספים אולם קיימות גם השלכות הנובעות מחשיפת יתר ברשתות החברתיות. עם זאת בספרו של ברין, הוא טוען כי רמת הפרטיות תפגע במידה מסוימת אך בסופו של דבר תיעצר, בעיקר מאחר שהפרטים בחברה הם בעלי צורך בסיסי לפרטיות. הסכנה מבחינת גרין היא ניצול של אובדן הפרטיות על ידי ארגונים ומוסדות בחברה, וניתן להתגבר על כך אם הפרטים בחברה יהיו חזקים ומאוחדים מספיק כדי לאכוף את הפרטיות שלהם ויוכלו לזהות כשישנה פגיעה בפרטיות, לדוגמה, חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע הוא ביטוי לאופן בו חברה יכולה להפוך שקופה, ואובדן הפרטיות יכול גם לסכן אותה, לטענת המתנגדים לחוק. הזכות לפרטיות נעמה כרמי, אסון החברה השקופה שגיא כהן, ‏המדריך לפרטיות בפייסבוק, באתר ‏מאקו‏, 18 במרץ 2010 מתוך הבלוג של ד"ר נעמה כרמי, אסון החברה השקופה Brin, David (December, 1996). "The Transparent Society"[1]. Wired (4.12). Retrieved 2008-03-14
קרב סלמיס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קרב סלמיס (480 לפנה"ס) – קרב ימי שניטש ליד האי סלמיס שבים האגאי, ובו נחלו היוונים את ניצחונם ההיסטורי על הצי הפרסי שפלש לארצם. קרב סלמיס שבקפריסין (497 לפנה"ס) – קרב ימי שניטש בחופו המזרחי של האי קפריסין והכריע את גורל המרד האיוני. קרב סלמיס שבקפריסין (449 לפנה"ס) – קרב ימי שניהלו האתונאים, לאחר מות קימון, נגד צי אניות קיליקיות, פיניקיות וקפריסאיות בשירות מלך פרס ארתחששתא הראשון. קרב סלמיס שבקפריסין (306 לפנה"ס) (אנ') – קרב ימי בין דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון ותלמי הראשון מלך מצרים.
מיה קינן

מיה קינן (נולדה ב-1982) היא סופרת חרדית-ישראלית. מיה קינן נולדה בירושלים, לרופא והפסיכותרפיסט ד"ר עוז מרטין והציירת והסופרת אורית מרטין. אחותה היא הסופרת יעל רוטנברג. קינן נשואה ומתגוררת בבית שמש. עיקר פרסומה של קינן הוא בעקבות סדרת הספרים "ממלכה במבחן" פרי עטה, המתרחשת בממלכת הכוזרים בימי הביניים. הספר הראשון בסדרה, "איסתרק", יצא לאור בשנת 2008. מאז יצאו עוד שלושה ספרי המשך- "מהללאל" (2011), "יוזבד" (2016) והספר האחרון, "פדהאל", ב-2022. הסדרה ייחודית בסגנונה במגזר החרדי, בין היתר בכך שהיא משלבת אלמנטים של ספרות פנטזיה ומלחמות ירושה, שלא היו נפוצים בספרות החרדית. כל ספרי הסדרה היו לרבי מכר.[דרוש מקור] מלבד סדרת "ממלכה במבחן" מפרסמת קינן סיפורים קצרים וסיפורים בהמשכים בעיתונים וכתבי עת חרדיים שונים, שרובם אף יצאו לאור כספרים. לדוגמה, הספרים "אחד מאלף" ו"אדמה פראית" פורסמו בהמשכים בשבועון "קטיפה", השבועון לנשים של יתד נאמן. פיצי ומצות השבת אבדה (2003) פיצי מדבר אמת (2003) מה קרה לפיצי? (2003) פיצי משמח את אמא (2003) ימים רטובים (2004) יש לי שאלה לעניין!: תשובות מפתיעות לשאלות מענינות (2004) עוד שאלה לעניין!: תשובות מפתיעות לשאלות מענינות (2005) יש לי שאלה לעניין (2011) מקום אחר (2006) ספר התעלומות של זרח הפיקח (2006) הגוף המופלא (2007) מבחר סיפורי צדיקים (2007) איסתרק (2008) לפרוש כנפיים (2008) חומות של נייר (2010) מולי הרשטיק אלוף הכוונות הטובות (2010) מהללאל (2011) מסומן (2013) (יחד עם רותי קפלר ואסתר קווין) אחד מאלף (2014) יוזבד - שני כרכים (2016) אדמה פראית (2018) עגור הברונזה (2019) מישהו כמוני (2020) אמת או חובה (2021) לב של קרח (2021) המחוג הרביעי (יוני 2022) פדהאל (אוקטובר 2022) המלך הבא בתור (2023) אל חזור (2024) מי שימצמץ ראשון (2024) הספרים של מיה קינן, באתר "סימניה" רועי צ'יקי ארד, מיהן הסופרות החרדיות שמוציאות מאות ספרים בשנה?, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2016 מיה קינן, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איו

האם התכוונתם ל... איו (מיתולוגיה) – הנימפה מהמיתולוגיה היוונית איו (ירח) – אחד מירחיו של הכוכב צדק איו (אמורא) – חכם מתחילת תקופת האמוראים. נזכר מספר פעמים בתלמוד. איו (סין) – עיר מסחר סיטונאי ברפובליקה העממית של סין, בה נמצא, פוטיין-מרקט, שוק הסחורות הסיטונאי הגדול בעולם. איו אחרונה על כדור הארץ – סרט קולנוע על עתיד פוסט-אפוקליפטי שבו האנושות עזב את כדור הארץ להתיישב בירח איו. אישים ששם משפחתם איו אנדרה איו – כדורגלן גנאי; אחיהם של ג'ורדן ועבדול רחים ג'ורדן איו – כדורגלן גנאי; אחיהם של אנדרה ועבדול רחים עבדול רחים איו – כדורגלן גנאי; אחיהם של אנדרה וג'ורדן
צו"ל

צוּ"ל, או צוּלניק או צוּלער (בלשון נקבה: צוּ"לית וצוּ"לניקית) הוא שם תואר סטריאוטיפי בסלנג הדתי והחרדי לדמות המאופיינת בצדיקות יתר ופעמים רבות אף צדקנות, לפעמים בקונוטציה שלילית. הכינוי מורכב מראשי התיבות של הביטוי צדיק ורע לו. הצו"ל האופייני נתפס כמי שמציית לכללים, וכן כאחד שאינו משקיע בלבושו ומחמיר בהלכות מעבר למה שנדרש ממנו ב"דרגתו הרוחנית". הצו"ל יהיה טיפוס רציני, מתנזר ממנעמי העולם הזה עד כמה שניתן, וייתפס לרוב עוסק בפעולה דתית כמו לימוד או תפילה. הצו"ליות האופייניות נתפסות ככאלה הלבושות בצניעות מוקפדת, ולרוב הן יימנעו בצורה מכוונת מלבוש העלול להיתפס כ"מודרני". הן אף יעסקו רבות בפעולה דתית כמו קריאת ספרי מוסר, אמירת תהילים או התנדבות בארגון חסד. המילה אינה משמשת דווקא כאפיון שלילי אלא גם כפרמטר המתאר את רמת ה"צדיקות" של האדם המדובר. במהלך השנים התפתח סלנג הצו"ל ונוספו לו כמה מילים שמגדירות את רמת וסגנון הצוליו"ת, צו"ל נזוף - שפירושו כי מעבר למה שמסמל הצו"ל הרגיל, אותו אדם מתהלך כשעל פניו הבעה כשל אדם נזוף. כמו כן צו"ל עולמים - שפירושו מי שלעולם לא נראה חיוך על פניו. מהצד השני צו"ל שש(נאמר בהגהה ליטאית) - בא לבטא סגנון של בחור או ישיבה שלמרות ההתנהגות הרצינית, מוטיב השמחה משתלב עם הציות וההתנזרות. צו"ל מתפתח - שפירושו מי שבמקור התנהגותו וקוד לבושו הוא של צו"ל, אבל הוא בתהליך של התפתחות ללבוש והתנהגות פתוחה יותר. בחלק מהישיבות ישנם סלנגים נוספים שבאים לבטאות את סגנונו של הצו"ל, כצו"ל סוודר וצו"ל טישו. חשוב לציין כי ההגדרה של "צו"ל", לא באה ללעוג לו (לצו"ל) אלא רק לציין עובדה בסדרה שבאבניקים השחקן אורי לייזרוביץ' שמגלם את דמותו של גדליה משחק את דמות הצו"ל בישיבה, הסדרה הכניסה את המונח לשיח הישראלי. עגה חרדית הוא צו"ל והוא ימות צו"ל - שבאבניקים בקרוב, נבדק ב-2024-03-25 הרב אברהם סתיו, עמוק בפנים כל אחד רוצה להיות צו"ל, באתר מקור ראשון
אנדרטאות לזכר החייל המצרי

שתי אנדרטאות לזכר החייל המצרי הוקמו על ידי מצרים בדרומה של ישראל. האנדרטה האחת נמצאת בתחומי המועצה האזורית יואב, בסמוך לכביש 35 ומצודת יואב, והאנדרטה השנייה נמצאת בפארק "עד הלום" ליד העיר אשדוד. הקמת האנדרטאות סוכמה במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים לזכר החיילים המצרים שנפלו בקרבות בשנת 1948. האנדרטה ליד חמי יואב מוקדשת לזכר חיילים מצרים שנהרגו בקרב כיס פלוג'ה, האנדרטה בפארק עד הלום היא לזכר חללי הצבא המצרי שנהרגו במקום. בהסכם השלום התחייבה ישראל לשמור על אנדרטאות אלו, ובמקביל התחייבו המצרים לשמור על האנדרטאות שהוקמו לזכר חיילים ישראלים בסיני בטרם נחתם ההסכם. שתי האנדרטאות, שהוקמו בשנת 1989, עשויות אבן גרניט מצרית ועוצבו בצורת אובליסק. בכל אחת מהאנדרטאות מצוינים שמותיהם של ארבעה חיילים בדרגות שונות: על האנדרטה ליד חמי יואב מוזכרים שני אלופי-משנה, סמל וטוראי; על האנדרטה בפארק עד הלום מוזכרים אלוף-משנה, סגן-אלוף, רב-טוראי וטוראי. הכתובות על האנדרטאות והשילוט במקום הם בעברית, ערבית ואנגלית. מדיה וקבצים בנושא אנדרטאות לזכר החייל המצרי בוויקישיתוף אנדרטה לזכר החייל המצרי האלמוני באתר מועצה אזורית יואב
ג'ובארת

ג'ובארת, גֻ'בּארת, היה שבט בדואי גדול, אשר נטה את אוהליו בארץ ישראל. במחצית המאה ה-20 משפחות השבט הגדולות היו אבו גבר, ארתימת אבו אל-עדוס, חסנת אבן צבח, אלדקס, ולידה, רוועה, סעדנת אלנוירי, סורכת אבן רפיע, סעדנה אבן ג'רבן, עמרין אבן עג'לן, קלזין תותבה, משרפה, וחידת ג'ברת. יצחק ביילי, רשימות על האוכלוסייה הבדואית ברצועת עזה, באתר סנונית חגי ארליך, התיכון בין מלחמות-העולם, כרך 1, חלק 2, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, באתר books.google יצחק בן-צבי, כתבי יצחק בן-צבי, ה: אוכלוסי ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ז 1937, עמ' 237. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשאטוה

באשטוה היה שבט בדואי גדול, אשר נטה את אוהליו בארץ ישראל, בשנות ה-30 של המאה ה-20 בבקעת הירדן; "מגשר נחילם עד סמוך לבית שאן". במחצית המאה ה-20, הייתה פרנסת השבט על גידול צאן ובקר וגמלים, בסמוך לנהר הירדן. מוצא חלק מבני השבט בכורדיסטן, וחלקם שחורי עור מאפריקה. והשבט התנהל על ידי מספר שייחים. יצחק ביילי, רשימות על האוכלוסייה הבדואית ברצועת עזה, באתר סנונית חגי ארליך, התיכון בין מלחמות-העולם, כרך 1, חלק 2, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, באתר books.google יצחק בן-צבי, כתבי יצחק בן-צבי, ה: אוכלוסי ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ז 1937, עמ' 176. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל סוסי

נחל סוסי הוא נחל אכזב במערב השומרון ויובל של נחל רבה, הנחל הוא חלק מאגן הניקוז של הירקון, תחילתו במקביל לכביש חוצה שומרון מזרחית לאזור התעשייה ברקן וסופו עם פגישתו עם נחל רבה ביער ראש העין. מקור השם הוא בשמו הערבי של חלקו העליון של הנחל ואדי סוסיה על שם ח'רבת סוסיה שמעליו. תחילתו של הנחל מדרום לכפר חרס וממזרח לאזור התעשייה ברקן, בקטע זה עובר כביש 5 (חוצה שומרון) בגיא שנוצר על ידי הנחל. באזור ברוכין פונה הנחל לכיוון דרום מזרח מצפון לכביש 446 והיישובים ברוכין, עלי זהב, לשם, דיר בלוט וראפאת בנויים על גדותיו, בקטע זה עובר הנחל בינות כרמי זיתים. מזרחית לדיר בלוט חוצה את הנחל גדר ההפרדה, לאחר חציית גדר ההפרדה ממשיך הנחל בגבעות הדום השומרון ובנוף של בתה עשבונית עד לראש העין, מזרחית לראש העין משנה הנחל את כיוונו מדרום לצפון ונשפך לנחל רבה, קטע זה הוסדר ומהווה תעלת ניקוז במקביל לכביש המחבר את השכונות החדשות של ראש העין לכביש 5. ממזרח לגדר ההפרדה עובר הנחל בנוף מעובד של כרמי זיתים, ממערב לגדר ההפרדה עובר הנחל בבתה עשבונית שגדלים בה גאופיטים רבים, שיחי אוג קוצני ושיחי אשחר המגיעים בה לגודל של עץ קטן ויוצרים נוף של יער פארק הייחודי להדום השומרון, במצוקים שמתחת לחירבת אום אל חמם חיים שפני סלע ומאז בניית גדר ההפרדה התרבו באזור הצבאים, באביב ניתן לעיתים לשמוע באזור קוקיות. במפגש נחל סוסי ונחל רבה מצויות שתי מערות שהאדם הקדמון התגורר בהם לפני כחצי מיליון שנה ועד התקופה הנאוליתית, מערת קסם ומערת שקיף א שיח. בכול אזור הנחל קיימים שרידים רבים לחוות וישובים בעיקר מהתקופה הפרסית, ההלניסטית והביזנטית אך גם מתקופות אחרות שהתבססו על גידול כרמי זיתים ומרובים בהם בתי הבד ובורות המים. שרידים יפים במיוחד השתמרו בדיר סמען ליד לשם ובחורבת כספה וחרבת אום אל חמם מזרחית לראש העין. מהתקופה העות'מאנית קיימים בגדות הנחל משרפות סיד. נחל סוסי מהווה מסדרון אקולוגי שגם יונקים וזוחלים גדולים יחסית יכולים לנוע לאורכו מהרי השומרון למישור החוף, במקביל הוא חלק מהמסדרון האקולוגי הנקרא ציר הגבעות המחבר את האזורים הים תיכוניים במערב ארץ ישראל. יער הפארק שיוצר האשחר במורדות השומרון מהווה יחידת נוף ייחודית. שיחי האוג קוצני נפוצים בספר מדבריות יהודה והשומרון ומציאותם במערב השומרון חריגה, בעבר הייתה כוונה להכריז על מערב הנחל כשמורת טבע לצורך הגנה על אזור תפוצה זה, הכוונה בוטלה ובמקומה מתוכננת הכרזת שמורת אוג קוצני באזור נירית-ירחיב. ממחלף שער השומרון (אורנית) ניתן להגיע לדרך עפר המתמשכת לאורך הנחל עד לגדר ההפרדה. לחלקו העליון של הנחל ניתן להגיע מכביש 5 ומדרכי עפר המסתעפות מכביש 446. החברה להגנת הטבע - ציר הגבעות המרכזי (הקישור אינו פעיל) אוניברסיטת תל אביב, ‏שריד האדם המודרני העתיק ביותר התגלו במערת קסם ליד ראש העין, באתר "הידען", 25 בדצמבר 2010 Israel Antiquities Authority, www.hadashot-esi.org.il
תעמרה

תעמרה (בערבית: التعامرة, תעתיק מדויק: אלתעאמרה) הוא שבט בדואי גדול, שנטה את אוהליו בארץ ישראל, באזור הנגב, ובאזור ירושלים. כיום חיים רוב בני השבט בשטחי הרשות הפלסטינית מדרום לבית לחם, ובממלכת ירדן. בני השבט הקימו שני יישובי קבע באזור בית לחם: זעתרה ומעסרה. כמה מבני השבט התראיינו לכתבה של הערוץ הראשון שנעשתה על צבי מסיני, איש הייטק לשעבר שחוקר את מוצאם היהודי של חלק מהפלסטינים, וטענו לשורשים יהודים. צבי מסיני הביא את סיפור שבט התעמרה גם ב"ספר ההתחברות". לטענתו, שבט התעמרה היה בעברו שבט של יושבי קבע. הראשונים שיצאו, התרחקו מהכפר עם עדרי הצאן שלהם, בגלל מחסור במרעה במקום. כך הפכו אנשי התעמרה לנוודים, בתורם אחרי מקומות מרעה. מסיני מציין כי בבית הקברות של שבט התעמרה בסמוך לחירבת תעמר, נמצאות במקום הגבוה ביותר שתי מצבות ישנות שעליהן חקוקים מגיני דוד, שניזוקו בחלקם. לטענתו, אלו סותתו בידי תושבי המקום כדי להסתיר את מוצאם היהודי לאחר שאולצו להתאסלם. בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתב יצחק בן-צבי כי השבט כולל כארבעת אלפים נפש. בני שבט התעמרה עזרו באיתור המגילות הגנוזות במערות קומראן ובמערות מורבעת במדבר יהודה. בית משפחת רשאידה ביישוב תעמרה, באתר peopleil סימנים יהודיים אצל פלשתינאים, סרטון באתר יוטיוב צבי מסיני, ההתחברות: בעית ארץ ישראל, שורשיה ופתרונה, 18, הוצאת ליעד, 2014, עמ' 49–51 יצחק בן-צבי, כתבי יצחק בן-צבי, ה: אוכלוסי ארץ ישראל, תל אביב: הוצאת מצפה, תרצ"ז 1937, עמ' 174. מגילות מדבר יהודה, באתר סנונית. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דושאן איבקוביץ'

דושאן איבקוביץ' (בסרבית: Душан Ивковић;‏ 29 באוקטובר 1943 – 16 בספטמבר 2021) היה כדורסלן ומאמן כדורסל סרבי. נבחר לרשימת 50 התורמים הגדולים ליורוליג, להיכל התהילה של פיב"א ולפרס אגדת יורוליג. איבקוביץ' נולד בבלגרד. כשחקן, העביר איבקוביץ' את שנותיו במדיה של רדניצ'קי בלגרד מהליגה היוגוסלבית בשנים 1958–1968. את דרכו כמאמן ראשי החל איבקוביץ' בפרטיזן בלגרד ב-1978 ומאז אימן במספר רב של קבוצות מיוגוסלביה, יוון ומרוסיה וזכה להישגים רבים בקבוצות אותן אימן. בשנים 1988–1995 החזיק איבקוביץ' במשרת המאמן הראשי של נבחרת יוגוסלביה שהייתה אחת הנבחרות הטובות בעולם בעת ההיא והגיעה להישגים מרשימים בזירה הבינלאומית. בשנת 2008, ברשימה שפרסם היורוליג, זכה איבקוביץ' להימנות כאחד מעשרה המאמנים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הכדורסל האירופי. ב-2012 הוביל את אולימפיאקוס לזכייה באליפות היורוליג לאחר ניצחון 62-61 על צסק"א מוסקבה בגמר. בנוסף זכתה הקבוצה גם באליפות יוון לאחר הפסקה של 15 שנה. בקיץ 2016 הודיע על פרישה מאימון. נפטר ב-16 בספטמבר 2021. פרטיזן בלגרד: אליפות יוגוסלביה (1979) גביע יוגוסלביה (1979) גביע קוראץ' (1979) פאוק סלוניקי: אליפות יוון (1992) אולימפיאקוס: אליפות אירופה (1997, 2012) אליפות יוון (1997, 2012) גביע יוון: 2 (1997, 2010) א.א.ק. אתונה: גביע ספורטה (2000) גביע יוון: 2 (2000, 2001) צסק"א מוסקבה: אליפות רוסיה: 3 (2005 ,2004 ,2003) גביע רוסיה (2005) דינמו מוסקבה: יורוקאפ (2006) אנאדולו אפס: גביע טורקיה (2015) נבחרות יוגוסלביה וסרביה: אולימפיאדת סיאול (1988): מדליית כסף יורובאסקט 1989: מדליית זהב אליפות העולם 1990: מדליית זהב יורובאסקט 1991: מדליית זהב יורובאסקט 1995: מדליית זהב יורובאסקט 2009: מדליית כסף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א דושאן איבקוביץ' באתר היורוליג יהונתן אליהו‏, דושאן איבקוביץ': יש שאומרים שהוא המאמן הגדול באירופה, באתר וואלה, 28 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים ובנושא סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדמו"ר מאלכסנדר

האם התכוונתם ל... חסידות אלכסנדר רבי יחיאל דנציגר האדמו"ר הזקן, האדמו"ר הראשון - מייסד חסידות אלכסנדר. רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר בעל הישמח ישראל, האדמו"ר השני. רבי שמואל צבי דנציגר בעל התפארת שמואל, האדמו"ר השלישי. רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר בעל העקידת יצחק, האדמו"ר הרביעי. רבי יהודה משה דנציגר בעל האמונת משה, האדמו"ר החמישי. רבי אברהם מנחם דנציגר בעל האמרי מנחם, האדמו"ר השישי. רבי ישראל צבי יאיר דנציגר האדמו"ר הנוכחי, האדמו"ר השביעי.
אורית מרטין

אורית מרטין (נולדה בשנת 1956) היא ציירת, מאיירת וסופרת חרדית-ישראלית. ילידת ישראל. למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ובמדרשה למורים לאמנות ברמת השרון. הוציאה לאור ספרים פרי עטה המלווים באיוריה. יוצרת אמנות יהודית מקורית תוך דגש על המשמעות הרוחנית והרעיונות העמוקים של כל ציור. שואבת השראה לאמנות מספרי חסידות וקבלה, מדיטציה יהודית, מודעות והתבוננות. הציורים מבטאים תכנים יהודיים כמו: כמיהה לבורא עולם, תפילה, התבוננות בבריאה, הקשר בין עולם הבא והעולם הזה, פנימיות המצוות, משמעות האותיות העבריות, עליית הניצוצות מתוך החומר (לפי החסידות), הודיה על השפע שאנחנו מקבלים, משמעויות ייחודיות ועמוקות של סימבולים יהודיים, התעלות הנפש ועוד. הציורים מנסים לחבר בין הפכים: חומר ורוח, אדם ובורא, ארץ ושמיים, גוף ונשמה. זוהי אמנות דיגיטלית הנוצרת באמצעות תוכנות ופילטרים מיוחדים. הציורים מודפסים על קנבס איכותי בסדרה מוגבלת וממוספרת עד 150 עותקים. הציגה יצירות אמנות בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ומחוצה לה. נשואה לד"ר עוז מרטין, רופא ופסיכותרפיסט, ואם לחמישה (ביניהן הסופרות מיה קינן ויעל רוטנברג). מתגוררת בהר נוף שבירושלים. דצמבר 2013 - תערוכה קבוצתית בסינמטק בירושלים ינואר 2014 - תערוכה קבוצתית בגלריה "דורית גור" ביפו יוני 2014 - תערוכה קבוצתית בתיאטרון "הבימה" בתל אביב יוני 2014 - תצוגה במרכז הירידים בגני התערוכה בתל אביב יולי 2014 - תערוכה קבוצתית בגלריה "על האגם" ברעננה דצמבר 2014 תערוכת יחיד בתיאטרון ירושלים נובמבר 2015 תערוכת יחיד בבית שגריר בריטניה ברמת גן יולי-ספטמבר 2015 תערוכת יחיד באתר המבקרים של מצדה, ים המלח אפריל 2016 תערוכת יחיד במגדלי רובינשטיין בתל אביב מאי 2016 תערוכת יחיד בבית סילבר ברמת גן נובמבר-דצמבר 2016 -תערוכת יחיד בJCC בפוסטר סיטי בקליפורניה דצמבר 2016 - תערוכה של אמני אור יחד עם שני פסלים בבית אות המוצר הירושלמי - תמונות עם תאורה מתחלפת פברואר 2017 - תערוכת יחיד בסין בגלריית המלון "Miryam" בעיר שיימן (Xiaemn) דצמבר 2017 - בניני האומה בירושלים - תערוכת יחיד במסגרת שבוע החסידות ינואר 2018 - תערוכת יחיד במרכז קהילתי ״גאולה״ בירושלים מאי 2018 - תערוכה בפאלו אלטו, קליפורניה - ״סטודיו פתוח״ אפריל 2018 - ורשה פולין, תערוכה במסגרת אירועי ״מצעד החיים״ ברחבת המוזיאון היהודי של ורשה נובמבר 2018 - תערוכת ציורים בבנייני האומה - בשבוע החסידות ״צמאה״ נובמבר 2018 - ״פרויקט זורמים באור״ - מיצג וידאו ארט של הציורים בבנייני האומה פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. תהילים, מיתרי הרוח (עם ציוריה) העולם שאחרי ההר המוזר הבריאה הדרך אל המלך החרב המופלאה נהרות גן עדן מיתרי זהב הספר המתוק הזה קל לצייר יוני וקובי בעקבות האוצר אתר האינטרנט הרשמי של אורית מרטין אורית מרטין, ברשת החברתית פייסבוק אורית מרטין, ברשת החברתית אינסטגרם אורית מרטין, סרטונים בערוץ היוטיוב אורית מרטין, באתר פינטרסט אורית מרטין, דף שער בספרייה הלאומית פינטרסט - https://www.pinterest.com/orit26/orit-martin-art-for-the-soul-אורית-מרטין/ כתבה במגזין אמנות בינלאומי - https://issuu.com/peripheralart/docs/biennial.edition
רוב רוי (קוקטייל)

רוב רוי (באנגלית: Rob Roy) הוא קוקטייל המורכב מ: 45 מ"ל ויסקי סקוטי, 25 מ"ל ורמוט מתוק ודש אנגוסטורה ביטרס. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר עם קרח, לבחוש בכפית ארוכה ולסנן לתוך כוס קוקטייל ולקשט בדובדבן. שמו של הקוקטייל מגיע מרוב רוי מק'גרגור שהיה גיבור עממי סקוטי. רוב רוי מק'גרגור היה נקרא גם "מק'גרגור האדום" כינוי המזכיר את מרכיבי הקוקטייל: ויסקי סקוטי וורמוט אדום. מדיה וקבצים בנושא רוב רוי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סי בריז

סי בריז (באנגלית: Sea Breeze) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-40 מ"ל וודקה, 120 מ"ל מיץ חמוציות ו 30 מ"ל מיץ אשכוליות. את כל המרכיבים יש למזוג לכוס הייבול עם קרח במזיגה ישירה ולקשט בפלח ליים. הקוקטייל, שגרסתו הראשונה (שהכילה גם ג'ין וגרנדין) הומצאה בשנות ה-20, לא נעשה פופולרי עד שנות ה-70, כל הנראה כיוון שבשנת 1959 מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית הצהירה כי גידולים של חמוצית היו נגועים בקוטלי עשבים רעילים. שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 'סוג: סרטון הכנת הקוקטייל' אינו ערך חוקי סי בריז, סרטון הכנת הקוקטייל באתר יוטיוב Cheryl Charming, Susan Bourgoin, Knack bartending basics : more than 400 classic and contemporary cocktails for any occasion, Globe Pequot, 2009, עמ' 123, ISBN 978-1-59921-504-4 ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס איירונס

מקסימיליאן פול דיארמויד "מקס" איירונס (אנגלית: Maximilian Paul Diarmuid "Max" Irons; נולד ב-17 באוקטובר 1985) הוא שחקן קולנוע ודוגמן אנגלי. איירונס בנו של כוכב הקולנוע זוכה פרס האוסקר ג'רמי איירונס, התפרסם בזכות תפקידו בסרט "ירח אדום" (2011), בשל תפקידו בתור אדוארד הרביעי, מלך אנגליה בסדרה "מלכה לבנה" (2013) ובזכות תפקידו בתור ג'ו טרנר במותחן הריגול "קונדור" (2020-2018) ברשת Epix. איירונס נולד בקמדן, לונדון, אנגליה לשחקן הקולנוע האנגלי ג'רמי איירונס ולשחקנית האירית שינייד קיוזאק. לאיירונס ישנו אח גדול, סמואל, צלם במקצועו. איירונס הוא נכדם של השחקנים האיריים סיריל קיוזאק ומורין קיוזאק (אנ') ואחיינם של השחקניות ניב קיוזאק, סורשה קיוזאק והוא אחיינו של מפיק התיאטרון פדרייג קיוזאק (אנ'). לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בריאנסטון (אנ') בדורסט הוא למד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה; שם סיים את לימודיו ב-2008. איירונס דגמן עבור חברת האופנה הבריטית ברברי" ועבור חברת אופנה הספרדית מנגו. בשנת 2011 הופיע בסרטם של קתרין הארדוויק ולאונרדו דיקפריו "ירח אדום" בתפקיד הנרי לייזר, איתו מיועדת גיבורת העלילה ואלרי (אמנדה סייפריד) להינשא. בשנת 2016 שיחק בדרמה הרומנטית "קציר מר" בתפקיד יורי. בשנת 2017 שיחק בתור הבלש צ'ארלס במותחן הרומנטי "בית המזימות" שכתב ג'וליאן פלוז; המתבסס על רומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי שיצא לאור ב-1949. מדיה וקבצים בנושא מקס איירונס בוויקישיתוף מקס איירונס, ברשת החברתית אינסטגרם מקס איירונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס איירונס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מקס איירונס, באתר AllMovie (באנגלית) מקס איירונס, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מקס איירונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יפן המגניבה

יפן המגניבה (ביפנית: クールジャパン) הוא מונח שנטבע ב-2002, כאמצעי להבעת מעמדה המתהווה של יפן כמעצמת-על מבחינה תרבותית. לאחר שזכה לחשיפה רחבה בתקשורת ובעולם האקדמי, אומץ על ידי ממשלת יפן, כמו כן על ידי גופים מסחריים אשר ביקשו לנצל את האפשרויות המסחריות שבתעשיית התרבות במדינה. הרעיון תואר כצורה של "עוצמה רכה", משמע, היכולת להשפיע על התנהגות ואינטרסים בעזרת אמצעים תרבותיים או אידאולוגיים. ב-2002 התפרסם במגזין האמריקני Foreign Policy מאמר בשם "Japan's Gross National Cool". הכותב, דאגלס מק'גריי, התייחס במאמר ליפן כ"מעצמת על מתחדשת", בעקבות התרחבות השפעתה התרבותית המתפשטת ברחבי העולם, חרף הבעיות הכלכליות והפוליטיות בעקבות העשור האבוד. המאמר סוקר את תרבות הנוער היפני ותחומים נוספים אשר זוכים לפופולריות עולמית נוסקת: מנגה, אנימה, אופנת רחוב, קולנוע יפני, מוצרי אלקטרוניקה, אדריכלות יפנית, המטבח היפני, הוויזואל קיי והג'יי-פופ. זאת יחד עם תופעת החמידות הפנומנלית, אשר נציגתה הבולטת ביותר היא הדמות הלו קיטי. ובכך הדגיש מק'גריי את ה"עוצמה הרכה" הרבה של יפן, תוך הצגת השאלה, איזה מסר המדינה עשויה להקרין. הוא אף טען, כי ייתכן שהמיתון ביפן תרם ל"מגניבות" היפנית, בעקבות ערעור ההיררכיות החברתיות הנוקשות. קריצה בורוד: פירוש החמידות היפנית, אשר עושה כותרות ברחבי העולם, Yano, Christine R ‏(2009), Cambridge University Press Japan's Gross National Cool, מק'גריי, דאגלס, 1 במאי 2002, Foreign Policy