laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חצי האי הצ'וקצ'י

חצי האי הצ'וקצ'י (ברוסית: Чуко́тский полуо́стров) או חצי האי צ'וקוטקה, הוא חצי האי המזרחי ביותר באסיה, והוא שוכן ברובו מעבר לקו האורך 180 מזרח ובסמיכות לקו התאריך הבינלאומי. חצי האי מוקף בים ברינג, ים צ'וקצ'י וים סיביר המזרחי, ובקצהו המזרחי נמצאת כף דז'נב. כף דז'נב היא הכף המזרחית ביותר באסיה ולמעשה הגבול המזרחי של השטח הרציף הרוסי. רוב המתיישבים באזור הם רוסים, והשאר צ'וקצ'ים ילידיים ודוברי שפות פלאו-אסיאתיות. ענף התעשייה המרכזי בחצי האי הצ'וקצ'י הוא כרייה של משאבי טבע הנפוצים באזור; פחם, עופרת, אבץ וזהב, ולצידו ציד חיות בר, גידול אילים ודיג. חצי האי נמצא בתוואי הדרך של נתיב הים הצפוני. רוב שטחו של חצי האי נמצא בטמפרטורות שמתחת לאפס מעלות צלזיוס רוב ימות השנה, מלבד בארבעת חודשי הקיץ (יוני, יולי, אוגוסט וספטמבר). חצי האי הוא חלק מהמחוז האוטונומי צ'וקוטקה. כף דז'נב ים ברינג המחוז האוטונומי צ'וקוטקה Aĭnana, L., and Richard L. Bland. Umiak the traditional skin boat of the coast dwellers of the Chukchi Peninsula : compiled in the communities of Provideniya and Sireniki, Chukotka Autonomous Region, Russia 1997-2000. Anchorage: U.S. Dept. of the Interior, National Park Service, 2003. Dinesman, Lev Georgievich. Secular dynamics of coastal zone ecosystems of the northeastern Chukchi Peninsula Chukotka : cultural layers and natural depositions from the last millennia. Tübingen [Germany]: Mo Vince, 1999. ISBN 3-934400-03-5 Dikov, Nikolaĭ Nikolaevich. Asia at the Juncture with America in Antiquity The Stone Age of the Chukchi Peninsula. St. Petersburg: "Nauka", 1993. Frazier, Ian, Travels in Siberia, Farrar, Straus, and Giroux, 2010. Travelogue in Siberia. Portenko, L. A., and Douglas Siegel-Causey. Birds of the Chukchi Peninsula and Wrangel Island = Ptitsy Chukotskogo Poluostrova I Ostrova Vrangelya. New Delhi: Published for the Smithsonian Institution and the National Science Foundation, Washington, D.C., by Amerind, 1981. מדיה וקבצים בנושא חצי האי הצ'וקצ'י בוויקישיתוף אקלים - קייפ דז'נב Chukchi Peninsula, אנציקלופדיה.קום
Dancing with Tears in My Eyes

Dancing with Tears in My Eyes הוא סינגל של להקת אולטראווקס, מתוך האלבום Lament (אנ') שיצא בשנת 1984. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה מידג' יור, ביחד עם בילי קארי (אנ'), וורן קאן (אנ') וכריס קרוס (אנ'). הסינגל הגיע למקום ה-3 במצעד הסינגלים בבריטניה, והגיע לעשירייה הראשונה בכמה מדינות אירופה. השיר נכנס גם לטופ 75 האוסטרלי והקנדי, אך בארצות הברית הגיע רק למקום ה-108. השיר עוסק בהתמוטטות תחנת כוח גרעינית. הקליפ מציג את מידג' יור נוסע הביתה לאחר שגילה שפיצוץ גרעיני עומד להתרחש. הקליפ מסתיים עם התפוצצות תחנת הכוח, על רקע סרט ביתי של אורה, אשתו (בגילומה של דיאנה ווסטון (אנ')) וילדם. מידע על היצירה "Dancing with Tears in My Eyes" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Dancing with Tears in My Eyes" באתר SecondHandSongs Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)
שמואל פוהורילס

שמואל פוהורילס (1928 – 14 באוקטובר 2020) היה פרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטת תל אביב, מנהל הרשות לתכנון ופיתוח חקלאי במשרד החקלאות וממייסדי מרכז פרס לשלום. פוהורילס נולד בפולין למשפחה אמידה ובעלת חווה שעסקה בגידול ושווק חקלאי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נמלט עם אמו לרוסיה ושם שרד את השואה. עם תום המלחמה, חזר לפולין ולמד כלכלה חקלאית, הצטיין בלימודיו והשלים את לימודי הדוקטורט בגרמניה. פוהורילס עלה לישראל בשנת 1956 ונקלט במשרד החקלאות. רוב עבודתו הייתה ברשות לתכנון ופיתוח חקלאי בה השתלב והתקדם בתפקידים שונים. בעת כהונתו של אריאל שרון כשר חקלאות, ביוני 1978, מונה למנהל הרשות. בינואר 1975 שימש כנציג ישראל בוועידת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם. בשנת 1980 הוקמה ועדה חקלאית משותפת לישראל ומצרים, בראשה עמד פוהורילס. הוועדה החליטה להקים במשותף חווה חקלאית גדולה, כאשר המצרים מינו מטעמם את הארגון ליצור חקלאי, הכפוף למשרד החקלאות המצרי, ומטעם ישראל נתמנתה חברת אגרידב לתכנן, להקים ולהפעיל במשותף את החווה. המטרה הייתה לפתח את האזורים הצחיחים-למחצה במדבר המערבי של מצרים, להכין תשתית חקלאית וקהילתית וליישב באזור תושבים חדשים. החווה פעלה בהצלחה רבה כעשר שנים. בשנת 1982, עמד בראש הוועדה לפיתוח בקעת הירדן. בשנת 1985, נשלח לראשונה לסין לקדם את קשרי החקלאות עם המדינה. פוהורילס פרש מתפקידו ממשרד החקלאות בשנת 1992. במקביל לעבודתו במשרד החקלאות, היה מרצה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ופרסם מאמרים וספרים בתחום הכלכלה החקלאית. בשנת 1996 היה ממייסדי מרכז פרס לשלום, שם הקים את המחלקה החקלאית ועסק בקידום פרויקטים, לסיוע חקלאי, במצרים, במרוקו, באבו דאבי ובירדן. ביוני 1989 זכה בפרס מאת ממשלת ארצות הברית על תרומתו לפיתוח החקלאות. פוהורילס גם זכה להוקרה על פעילותו למען ארצות מתפתחות, כאשר קיבל תעודת הוקרה מיוחדת של ארגון האומות המאוחדות. בינואר 2019, זכה בפרס במסגרת מיזם "Global Impact Awards" מטעם ארגון הפיתוח הבין-לאומי בישראל, במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין, על תרומתו לפיתוח החקלאות במדינות העולם המתפתח ועל תרומתו לחיזוק הקשרים הדיפלומטיים של ישראל באמצעות החקלאות. פוהורילס היה נשוי לאולגה ואב לשני בנים, ליאון רופא קרדיולוג ואביעד פוהורילס עיתונאי וכתב ספורט. שמואל פוהורילס (1928–2020), דף שער בספרייה הלאומית פרופ' פוהורילס מנהל הרשות לתכנון במשרד התמלאות, מעריב, 25 ביולי 1978 א. סדומי, ישראלי בוועידה של ארגון המזון והחקלאות, דבר, 16 בינואר 1975 ישראל ומצרים ישתפו פעולה בפיתוח חקלאי, מעריב, 2 בנובמבר 1980 אהרן פריאל, רומן חקלאי, מעריב, 13 במרץ 1990 מרדכי ברקאי, רחשי תזוזה בבקעת הירדן, דבר, 10 בדצמבר 1982 שמעון וייס, דרושה תנופה מחודשת לפיתוח בקעת הירדן, דבר, 16 באוגוסט 1983 ישראלים נכנסים לסין: אקדמאים, יזמים ועובדת מדינה שלמדה שם סינית, מעריב, 29 במרץ 1987 מומחה ישראלי הביא לסין שי, מעריב, 10 באפריל 1986 גדי גולן, ‏מגדלי תמרים מאבו-דאבי, ירדן, מצרים ומרוקו -לכנס בישראל, באתר גלובס, 4 באפריל 2006 אהרן פריאל, פרס אמריקני לפרופ' שמואל פוהורילס, מעריב, 15 ביוני 1989 למען עתיד טוב יותר: זוכי טקס פרסי היזמות והחדשנות הישראלי, באתר וואלה, 16 בינואר 2019
כנף הפצצה 200 (לופטוואפה)

כנף הפצצה 200 (בגרמנית: Kampfgeschwader 200, או בקיצור KG 200) הייתה יחידת מפציצים סודית של הלופטוואפה, חיל האוויר הנאצי, במלחמת העולם השנייה. היחידה היוותה את כנף המבצעים המיוחדים של הלופטוואפה, וביצעה טיסות איסוף מידע ארוכות טווח, בחנה דגמי מטוסים חדשים והטיסה משימות מיוחדות עם מטוסים שנפלו לידי הגרמנים. תחילת ההיסטוריה של היחידה ב-1934, כאשר הלופטוואפה, שהתרשם ממשימות איסוף המידע של תיאודור רוואל מעל פולין, הקים טייסת מיוחדת תחת פיקודו של רוואל שסופחה לאבווהר, מנגנון המודיעין הצבאי הגרמני. בשנת 1942, כשאבד חן האבווהר בעיני היטלר, הוקמה יחידת איסוף מידע חדשה תחת פיקודו של ורנר באומבך - יחידת הניסוי ה-2. היחידה מוזגה עם יחידת הניסוי במרץ 1944 ליצירת KG 200. משם ואילך, כל המשימות האוויריות המיוחדות בוצעו על ידי KG 200 בפיקודו של באומבך. כנף 200 הורכבה משני להקים (gruppen) מבצעיים, כאשר מספר להקים נוספית תוכננו אך לא הפכו למבצעיים לפני סוף המלחמה. הלהקים הופעלו בסודיות מוחלטת ממספר בסיסים ברחבי אירופה, כאשר רק חברי להקים בודדים וצוותי הקרקע של בסיסי האוויר שלהם ידעו מעט, אם בכלל, אודות היקפה של KG 200. להק I היה אחראי על העברת סוכנים חשאיים ומרגלים ליעדם מעבר לקווי האויב. הוא הופעל תחת פיקוד ישיר של שירות הביטחון, האס דה. להק II היה אחראי על כל המשימות האחרות, בהן איסוף מידע ארוך טווח, טיסות העברה ליפן ומשימות הפצצה מיוחדות. להק III תוכנן להשתמש במטוסי פוקה-וולף Fw 190 חמושים בטורפדו להגנת חופים. להק IV שימש לאימון טייסים, ותוכנן לבצע גם משימות התנקשות. להק V תוכנן כיחידה לטווח ארוך שתשתמש במטוסי יונקרס Ju 90 ויונקרס Ju 290. אילו נהפך למבצעי, היה להק זה אחראי לטיסות איסוף מודיעין ולהעברת סוכנים לארצות הברית. לפני תחילת המלחמה, איסוף מידע אווירי נעשה בדרך כלל על ידי מטוסי לופטהאנזה אזרחיים לא בולטים יחסית שצוידו במצלמות. מנהג זה נמשך במהלך המלחמה כל עוד מטוסים אזרחיים נותרו מבצעיים; מאוחר יותר בוצעו משימות איסוף המידע בעיקר על ידי מטוסי יונקרס Ju 90 שטסו בגובה רב או על ידי ספינות מעופפות. עקב העדר מטוסים גרמניים בעלי טווח מספיק, כמה משימות איסוף מידע השתמשו במפציצי B-17 ו-B-24 ליברייטור אמריקניים. החל מ-1942 החל הלופטוואפה בתוכנית מיסטל. כפיצוי על מחסורו במפציצים כבדים, החל הלופטוואפה בניסוי שבו מולאו כמה ממפציצי ה-יונקרס Ju 88 הישנים בחומר נפץ, הורכבו על גבי מטוסי קרב בתור מפציצים לא מאוישים, והונחו לעבר מטרותיהם. למרות שהרעיון לא היה אפקטיבי כפי שקיוו המתכננים, תוכנית המיסטל נמשכה עד סוף המלחמה. ממרץ 1944 כל משימות המיסטל בוצעו על ידי טייסי כנף הפצצה 200. בחודשיה האחרונים של המלחמה, מספר קטן של קצינים גרמנים בכירים לחצו לתוכנית למטוסי התאבדות כניסיון אחרון לעצור את הפצצות בעלות הברית על הרייך. תוכנית זו, שנודעה כסלבסטופפר (Selbstopfer), תוכננה לעשות שימוש בטילי V1 מאוישים לפגיעה במפציצי האויב ובמטרות קרקעיות. מספר טיסות ניסוי בוצעו על ידי ה-KG 200, ואף החל ייצור המוני של טילים שהותאמו למשימה, אך התוכנית הופסקה עקב התערבות באומבך שחש שמשימות אלו יהיו בזבוז של טייסים בעלי ערך. היחידה ביצעה גם משימות מיוחדות מגוונות, כהצנחת מרגלים מעבר לקווי האויב, הפעלת מטוס משבש מכ"ם, ביצוע טיסות העברה ארוכות טווח ליפן, משימות הפצצה סודיות והסתננות למבני מטוסים של בעלות הברית עם מטוסים שנפלו לידי הגרמנים על מנת לזרוע בלבול. מדיה וקבצים בנושא כנף הפצצה 200 בוויקישיתוף ההיסטוריה של KG 200 באתר 2 World War 2
ג'ורג' דיק

ג'ורג דיק (בערבית: جورج ديك, בתעתיק מדויק: ג'ורג' דיכ; נולד ב-1984) הוא דיפלומט ערבי-ישראלי. ב-2018, מונה דיק לשגריר ישראל באזרבייג'ן והפך בכך להיות הערבי-הנוצרי הישראלי הראשון שהפך לשגריר. דיק גדל במשפחה נוצרית אורתודוקסית בשכונת עג'מי ביפו, בבניין בו שאר הדיירים כללו מוסלמים, קתולים, יהודים וכומר קתולי ממוצא יהודי. אביו, יוסף דיק, עבד כיועץ מס והיה ממנהיגי העדה הנוצרית ביפו. הוא כיהן כיו"ר האגודה האורתודוקסית, ונחשב דמות מוכרת ואהודה בעיר עד שב-2015 נחנכה כיכר לזכרו בעיר יפו בהשתתפות ראש העיר רון חולדאי. דיק מספר כי סבו וסבתו ברחו ללבנון להבטיח את שלומם בעת מלחמת העצמאות, לאחר שנאמר להם שהיהודים ישחטו אותם אם הם יישארו בבתיהם, אך ציפו לחזור לביתם לאחר שצבאות ערב יביסו את היהודים. לפי דיק, עם סיום המלחמה סבו וסבתו חשו כי הם "רומו", והחליטו לחזור באופן בלתי חוקי לביתם ביפו במקום להישאר בלבנון כפליטים. מכיוון שהכניסה המחודשת למדינה הייתה בלתי חוקית, סבו של דיק, חשמלאי, נעצר ונכלא.[דרוש מקור] קרובי משפחה נוספים של דיק שנמלטו בשנת 1947 לא חזרו ומתגוררים ברחבי העולם. דיק הוא בוגר בית ספר הארי רדזינר למשפטים. הוא גם למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון על מלגת פולברייט. דיק הצטרף למשרד החוץ בשנת 2008. הוא היה סגן ראש המשלחת בניגריה בין השנים 2009–2012. הוא הוצב בנורווגיה בין השנים 2012–2015. באוסלו שימש כסגן שגריר; הוא היה השגריר בפועל במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014. בשנת 2018, בגיל 34, מונה דיק לשגריר ישראל באזרבייג'ן ובכך הפך לערבי-הנוצרי הישראלי הראשון בדרגת שגריר. בעבר היו לישראל שגרירים ערבים. עלי יחיא היה שגריר בפינלנד וביוון. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' דיק בוויקישיתוף ג'ורג' דיק, ברשת החברתית פייסבוק ג'ורג' דיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ורג' דיק, ברשת החברתית אינסטגרם הודיה כריש חזוני, ‏השגריר שלנו בגבול איראן לא מפחד להגיד את האמת, בעיתון מקור ראשון, 19 בדצמבר 2023 ישי פרידמן, יצא ממעגל הנכבה, באתר מידה (אתר אינטרנט), 21 במאי 2015 שי ניר, ‏שגריר ישראל החדש בבקו: ג'ורג' דיק, הערבי-נוצרי הראשון בתפקיד, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 בנובמבר 2018
אניטה רה

אניטה קלרה רה (בגרמנית: Anita Clara Rée;‏ 9 בפברואר 1885 המבורג – 12 בדצמבר 1933 בקמפן) הייתה ציירת אוונגרדית בתקופת רפובליקת ויימאר ממוצא יהודי. היא נולדה למשפחה יהודית ותיקה של סוחרים בהמבורג שסחרו בסחורות מהודו. היא הייתה בתם של ישראל רה וקלרה, לבית האן. עם זאת, אניטה ואחותה אמילי הוטבלו וגדלו כלותרניות, בהתאם לנורמות החברתיות של מעמד הביניים הגבוה והמשפחות היהודיות המתבוללות במעמד הגבוה בגרמניה באותה עת. משנת 1905 למדה אצל הצייר ארתור סיבליסט. בשנת 1906 הכירה את מקס ליברמן, שזיהה את כישרונה ועודד אותה להמשיך בקריירה האמנותית שלה. בסביבות 1910 היא, פרנץ נלקן ואחרים הקימו קהילת אומנים, אך היא עזבה את קהילת האמנים עקב אהבה נכזבת לנלקן. בחורף 1912–1913 למדה אצל פרנאן לז'ה בפריז. בשנת 1913 השתתפה בתערוכה גדולה ב"גאלרי קומטר" בהמבורג. מסביבות 1914, אניטה רה זכתה להכרה כציירת פורטרטים. בשנת 1919 הצטרפה לקבוצת האמנים "יורשי המבורג". בשנת 1921 סיירה בטירול ובין השנים 1922–1925, התגוררה בפוזיטנו באיטליה. היא חזרה להמבורג בשנת 1926 ועזרה בהקמת איגוד אמניות. קהילה של אמניות מגרמניה ואוסטריה שבין האמניות היו סופרות, מוזיקאיות ונשות תיאטרון. היא יצרה גם כמה ציורי קיר במבנים ציבוריים, אך רובם נהרסו מאוחר יותר על ידי הנאצים. בשנת 1930, היא קבלה עמלה ליצור טריפטיכון עבור המזבח בכנסייה בלאנגהורן. ראשי הכנסייה לא היו מרוצים מעיצוביה, והוועדה נסוגה מבחירתה באניטה רה בשנת 1932 בגלל "עניינים דתיים". הנאצים גינו את יצירתה וזמן קצר לאחר מכן עברה לאי זילט. היא התאבדה בשנת 1933, בין השאר כתוצאה מכך שהייתה נתונה לעוינות והתנכלויות מצד אנטישמיים, וגם בגלל אכזבות ברמה האישית. בשנת 1937 הגדירו הנאצים את יצירותיה של רה כאמנות מנוונת והחלו להוציא את יצירותיה מאוספי מוזיאונים. וילהלם ורנר, שומר בקונסטהאלה המבורג, שימר רבים מציוריה של רה בכך שהסתיר אותם בדירתו. "תרזינה", 1925 "קניון בפיינס", 1921 "עצים לבנים", 1925 "סיני צעיר", 1919 מדיה וקבצים בנושא אניטה רה בוויקישיתוף Dick/Sassenberg: Jüdische Frauen im 19. und 20. Jahrhundert. S. 308 Kirchengemeinde St. Ansgar Kay, Carolyn Helen (2002). Art and the German Bourgeoisie: Alfred Lichtwark and Modern Painting in Hamburg, 1886–1914. Toronto: University of Toronto Press. p. 144. ISBN 978-0802009227. "Jewish Art? Anita Rée and "New Objectivity"". Key Documents of German-Jewish History (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-12-13. "The Collection of Groundkeeper Wilhelm Werner". Hamburger Kunsthalle. נבדק ב-16 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל, July 2017)
Thinkin Bout You

"Thinkin Bout You" הוא סינגל של הזמר האמריקאי פרנק אושן, שיצא כסינגל הראשי מאלבום הבכורה שלו, Channel Orange. השיר נכתב על ידי אושן והופק על ידי שי טיילור (אנ'). במקור, השיר היה אמור להיכלל באלבום הבכורה של ברידג'ט קלי (אנ'), הוציא אושן את גרסתו המקורית של הסינגל בחינם בחשבון הטאמבלר שלו ב-2011. במאי 2012, השיר נשלח רשמית לרדיו והופיע ב-iTunes כסינגל של אושן. מאוחר יותר, קלי הוציאה את הגרסה שלה לסינגל שכותרתו "Thinking Bout Forever". מבחינה לירית, הסינגל עוסק במערכת יחסים רק מחוץ להישג ידו והטלטלה שמתחוללת. הסינגל בוחן גם רגשות של חרטה ושברון לב. השיר זכה לביקורות חיוביות ביותר מצד מבקרי המוזיקה. חלק מהמבקרים ציינו אפילו את הצלילים הביסקסואליים האפשריים שנשמעים מהסינגל. בספטמבר 2012, הגיע השיר למקום 32 במצעד בילבורד הוט 100, 94 במצעד הסינגלים הבריטי, ו-13 במצעד Top Heatseekers (אנ'). ב-2011, צולם וידאו קליפ לשיר בבימוי קבוצת האמנות החזותית High5Collective (אנ') שיצא ב-15 בספטמבר. אושן מופיע בקליפ האלים שנסוב סביב סיפור אהבה בין-ממדי וזומבים. אושן ביצע את הסינגל במהלך סיבוב ההופעות שלו בשבע הופעות באמריקה הצפונית ובאירופה בנובמבר 2011, בפסטיבל המוזיקה ואמנויות בעמק קואצ'לה (אנ') באפריל 2012, ובסיבוב ההופעות של האלבום. הסינגל "Thinkin Bout You" קיבל פלטימה מה-RIAA, ומכר יותר ממיליון יחידות בארצות הברית. השיר היה מועמד לפרס גראמי ב-2013 בקטגוריית הקלטת השנה. נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-590 מיליון פעמים בספוטיפיי. מידע על היצירה "Thinkin Bout You" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Thinkin Bout You" באתר SecondHandSongs Thinkin Bout You, 2012-07-10, נבדק ב-2022-04-09 The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) "R&B/Hip-Hop Songs - 2012 Year End Charts". Billboard.com. ארכיון מ-2013-03-17. נבדק ב-2012-12-17. "2013 Year End Charts — R&B/Hip-Hop Songs". Prometheus Global Media. ארכיון מ-2015-11-30. נבדק ב-13 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) NZ Top 40 Singles Chart, מצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד, ‏12 באוגוסט 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרולינה פרוצנקו

קרולינה פרוצנקו (באוקראינית: Кароліна Проценко;‏ נולדה ב-3 באוקטובר 2008) היא כנרית אוקראינית ואושיית רשת, החיה בארצות הברית. נולדה באוקראינה להורים מוזיקאים, ניקולאי ואלה פרוצנקו, שבשנת 2015 היגרו איתה לארצות הברית כשהייתה בת שש. באותה שנה החלה ללמוד נגינה בכינור. בהתחלה ניגנה ברחובות סנטה מוניקה בקיץ 2017, והתפרסמה באינטרנט. בזכות פופולריותה, הוזמנה בגיל עשר להופיע בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס. בערוץ היוטיוב העיקרי שלה, שנפתח בשנת 2018 יש לה למעלה משמונה מיליון מנויים והיא צברה בו יותר משני מיליארדי צפיות. יש לה שלושה ערוצי יוטיוב, מעל ל-1.1 מיליון עוקבים באינסטגרם, ויותר מ-10 מיליון עוקבים בפייסבוק. אלבומה הראשון של קרולינה בשם "My Dream" יצא ביולי 2018 עם עיבודים ל-12 שירים פופולריים. בשנת 2019 ניגנה יותר מ-200 עיבודים לכינור. בשנת 2020 הופיעה בסרט Sightless (אנ') בתפקיד אלן הצעירה. נכון ל-2021, לקרולינה יש אח צעיר בשם ליאו ואח תינוק. אמה אלה פרוצנקו פסנתרנית ומנהלת אתרי מדיה חברתית. אביה ניקולאי פרוצנקו הוא גיטריסט. 2018: My Dream 2018: Fly 2019: Sunflower 2019: Sky מדיה וקבצים בנושא קרולינה פרוצנקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרולינה פרוצנקו (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, ברשת החברתית פייסבוק קרולינה פרוצנקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרולינה פרוצנקו, ברשת החברתית אינסטגרם קרולינה פרוצנקו, סרטונים בערוץ היוטיוב קרולינה פרוצנקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, באתר ספוטיפיי קרולינה פרוצנקו, באתר Last.fm (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, באתר דיזר קרולינה פרוצנקו, באתר טיידל (באנגלית) קרולינה פרוצנקו, באתר אמזון מיוזיק Magic Trick with Bubbles | Easy Science Experiment for kids and parents with Leo, K and their Dad, סרטון בערוץ "Leo and K", באתר יוטיוב (אורך: 9:17 דקות), 5 בפברואר 2021, עם כתוביות סמויות Biography, Karolinaprotsenko.com Karolina Protsenko Outstanding Violin Prodigy From Ukraine. The Music Man, april14, 2021 "My violin cover of "Señorita, בעמוד הפייסבוק של Karolina Protsenko, ‏29 בדצמבר 2020 'Kid Violinist Karolina brightens up the stage with 'Sunflower, סרטון בערוץ "TheEllenShow", באתר יוטיוב (אורך: 3:26 דקות), 3 במאי 2019 Thank you so much fo your unbelievable support, בעמוד הפייסבוק של Karolina Protsenko, ‏7,523,024 עוקבים, 15 בפברואר 2021, שעה 4:34 IST. Karolina Protsenko – My Dream CD, Karolinaprotsenko.com (באנגלית) My Dream Karolina Protsenko, אפל מיוזיק, ‏2018 (באנגלית) Sightless (2020) Full Cast & Crew, IMDb, ‏2020 (באנגלית) Karolina Protsenko, Celebs Life Reel (באנגלית) "Daddy Daughter duet of "Shallow" from movie "A Star is Born, בעמוד הפייסבוק של Karolina Protsenko, ‏3 בנובמבר 2020
מורטון בטס

מורטון בטס (באנגלית: Morton Betts;‏ 30 באוגוסט 1847 – 19 באפריל 1914) היה כדורגלן אנגלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי/שוער. הוא הבקיע את השער הראשון אי פעם בגמר גביע ה-FA, כאשר עשה זאת עם וונדררס נגד רויאל אנג'ינירס בעונת 1871/72. בטס נולד בבלומסברי שבאנגליה בשנת 1847. אביו, אדוארד לאד בטס, היה מהנדס רכבות שהתחתן עם אחותו של יזם הרכבות הידוע סמואל מורטון פטו. בטס קיבל את שמו המלא משניהם. הוא התחנך בבית הספר המוכר הארו ובהמשך למד להיות מהנדס אזרחי. בטס שיחק בעיקר כדורגל חובבני. הרגע הבולט בקריירה שלו היה הבקעת השער הראשון אי פעם בגמר גביע ה-FA. הוא ניצח עבור וונדררס את המשחק עם 0–1 על רויאל אנג'ינירס בעונת 1871/72. תפקידו במגרש היה בדרך כלל כמגן אחורי אם כי הופעתו היחידה בנבחרת אנגליה בשנת 1877 הייתה בכלל כשוער. לאחר שפרש ממשחק היה לשופט וגם היה חבר הנהלה בהתאחדות הכדורגל האנגלית למשך 20 שנה. בקריירה הספורטיבית שלו שיחק גם בתחום הקריקט ובין השנים 1890–1887 היה מזכיר אסקס לפני שהתפטר ועבד בתפקיד מזכיר בהתאחדות הבייסבול הבריטית שזה עתה הוקמה. בטס התחתן פעמיים. בנישואיו הראשונים עם ג'יין בוש ב-1879 ובשניים עם ג'יין מורגן ב-1901. במהלך שנות חייו האחרונות התגורר בצרפת ונפטר שם במנטון כשהוא בן 66, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. מורטון בטס, באתר WorldFootball.net מורטון בטס, באתר National Football Teams מורטון בטס, באתר FootballDatabase.eu
שי סגלוביץ'

שי סגלוביץ' (נולד ב-1985) הוא מאמן כדורסל ישראלי. סגלוביץ החל דרכו כשחקן במחלקת הנוער של אליצור נתניה בליגת העל לנוער בה שימש כקפטן הקבוצה ועמה זכה בגביע המדינה לנוער תחת המאמן אריק אלפסי. לאחר סיום תקופתו כשחקן נוער החל לשמש כעוזר המאמן בקבוצת הנוער תחת אריק אלפסי, ולאחר שהאחרון עבר לשמש כמאמנה של עירוני אשקלון מונה סגלוביץ למאמן קבוצת הנוער. את קריירת הבוגרים החל סגלוביץ בעונת 2008/09 כאשר עבר לשמש כעוזר המאמן בקבוצת הבוגרים ברק נתניה מהליגה הלאומית פעם נוספת תחת אריק אלפסי, עונה זו הייתה מוצלחת עבור נתניה שהעפילה לליגת העל. גם את עונת 2009/10 פתח סגלוביץ כעוזר המאמן בנתניה, עונה זו הייתה טובה מאוד עבור הקבוצה שסיימה במקום ה-5 ואף העפילה לפיינל פור כאשר הדיחה את הרביעית בטבלה מכבי חיפה אך הפסידה למכבי תל אביב. בעונתו השלישית בנתניה הגיעה הקבוצה להשיג השיא שלה כאשר העפילה לגמר גביע המדינה בכדורסל בו הפסידה למכבי תל אביב. לקראת עונת 2011/12 עזב סגלוביץ את נתניה ועבר לשמש כעוזר המאמן בקבוצה המאוחדת מ.כ. הבקעה תחת המאמן אבי אשכנזי, בעונה זו הגיעה הבקעה למקום ה-8 והודחה ברבע גמר הפלייאוף לאחר שהפסידה 0–3 בסדרה למכבי תל אביב. בין השנים 2011 ל-2015 שימש תחת אריק שיבק כסקאוט של נבחרת ישראל בכדורסל. לקראת עונת 2014/15 לשמש כעוזר המאמן בהפועל גלבוע/גליל תחת אריאל בית הלחמי, עונה זו הייתה כישלון מבחינתה של גלבוע שסיימה במקום האחרון במאזן של 9 ניצחונות אל מול 24 הפסדים בסיומה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2015/16 חתם סגלוביץ על חוזה ארוך טווח של לשלוש שנים בעירוני נהריה מליגת העל יחד עם אריק אלפסי כאשר הצמד החליף את המאמן רועי חגאי ועוזרו ליאור אנגלמן שפוטרו בתום העונה הקודמת. בעונה זו סיימה הקבוצה עונה טובה במקום ה-4 בליגה הסדירה אך הקבוצה הפסידה בשלב רבע הגמר ל-5 בטבלה הפועל אילת 0-3 בסדרה. בעונתו השנייה בקבוצה העפילה הקבוצה פעם נוספת לפלייאוף העליון וסיימה במקום ה-6, בעונה זו הייתה הקבוצה קרובה לסנסציה כאשר ניצחה ב-2 המשחקים הראשונים של רבע הגמר את הפועל ירושלים, אך הפסידה את שלושת המשחקים הבאים והודחה. בעונתו השלישית בנהריה לא נחלה הקבוצה הצלחה וסיימה במקום ה-9 ולא העפילה לפלייאוף, בסיום עונה זו עזב סגלוביץ את הקבוצה. בקיץ 2018 עבר סגלוביץ לאליצור יבנה מהליגה הלאומית בה החל לשמש לראשונה כמאמן ראשי בקבוצת בוגרים. עונתו הבכורה של סגלוביץ הייתה מוצלחת ולאחר שהוביל את הקבוצה למקום ה-8 בעונה הסדירה ולניצחון במשחק החוץ הראשון של סדרת רבע הגמר נגד מכבי עירוני רעננה אך הקבוצה הפסידה את משחקים 2 ו-3 והודחה. בעונת 2019/20 לאחר ההצלחה בעונת הבכורה חתם סגלוביץ ביבנה לעונה נוספת בה סיימה הקבוצה במקום ה-3 אך עקב עצירת הליגה בעקבות מגפת הקורנה לא התקיים פלייאוף. את עונת 2020/21 פתח סגלוביץ ביבנה, אך בדצמבר 2020 לאחר שדני פרנקו הודיע על התפטרותו מעירוני נהריה, עזב סגלוביץ את יבנה ועבר לשמש כמאמנה של עירוני נהריה מליגת העל, את העונה סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה הלאומית. בקיץ 2021 הודיעה הקבוצה כי סגלוביץ ימשיך לעונה נוספת במועדון. אור שקדי‏, שי סגלוביץ' מונה לעוזר מאמן במ.כ הבקעה, באתר וואלה, 3 ביולי 2011 עונת 2016/17 בעל נהריה
פאול מילר-קמפף

פאול מילר-קמפף (בגרמנית: Paul Müller-Kaempff‏; 1861–1941) היה צייר, מאייר וליטוגרף גרמני. הוא קשור לבית הספר לציור בדיסלדורף. קאמפף קיבל את הכשרתו הראשונה בין השנים 1883–1886 באקדמיה לאמנויות של דיסלדורף, אחר כך באקדמיה של קרלסרוהה אצל גוסטב שנלבר (1851–1917) ולבסוף באקדמיה בברלין בסטודיו של הנס גודה (1825–1903). בשנת 1905 התחתן עם תלמידתו, אלזה שווגר, והתמנה לפרופסור כעבור שנה. משנת 1908 התגורר בהמבורג, לימים חבר באגודת האמנים בהמבורג. בשנת 1904 הוא ואשתו היו מייסדים של החברה לאמנות אולדנבורג. מילר-קמפף היה אמן נוף מצליח. הוא ייצר בצבעי מים, פסטלים ורישומים, כמו גם עיצובי רהיטים וגלויות רבות. הוא היה גם ליטוגרף מוכשר והפיק איורי ציפורים למהדורה המתוקנת של ספר על ציפורים בטבע של נאומן. במהלך חייו נרכשו עבודותיו על ידי מוזיאונים ברוסטוק, באולדנבורג, בקיל ובהמבורג, ונרכשו על ידי אספנים פרטיים רבים מארגנטינה ועד סין. הנסיך אייטל פרידריך, בנו השני של הקיסר וילהלם השני, רכש כמה מעבודותיו של מילר-קמפף לחצר הקיסרית בשנת 1908. בטיול בשנת 1889 עם חברו, אוסקר פרנצל (1855–1915), הם גילו את כפר הדייגים המבודד ארנשופ. מילר-קאמפף היה כל כך התרשם מהכפר המבודד ועבר לשם, בנה לעצמו בית בשנת 1892, והקים את בית הספר לציור של סנט לוקאס בשנת 1894. אמנים עמיתים הלכו אחריו, ועד מהרה נוצרה מושבת האמנים ביתם של: אנה גררסהיים (1852–1921), אליזבת פון איקן (1862–1940), פרידריך וכנהוזן (1859–1925), פריץ גרי (1850–1924), היינריך שלוטרמן (1859–1922), תיאובלד שורן (1866–1913) והוגו ריכטר-לפנסדורף (1854–1904). עגורים נוף חורפי כפר דייגים הים הבלטי ליד ארנשופ סופה אגם קוניג נוף ביער חוף סוער ליד ארנשופ מדיה וקבצים בנושא פאול מילר-קמפף בוויקישיתוף Paul Müller-Kaempff | artnet, www.artnet.com ""Light, air, freedom" – The Ahrenshoop artists' colony turns 125", Human Rights Documents Online Paul Müller- Kaempff (1861 Oldenburg - 1941 Berlin), www.paul-mueller-kaempff.de Paul Müller-Kaempff Oil Painting on Board Impressionistic Landscape, EBTH (באנגלית) Paul Müller-Kaempff - Mitbegründer der Künstlerkolonie Ahrenshoop, Haus Wieckin, ‏2019-02-17 (ב־) "Paul Müller-Kaempff – Gründervater der Ahrenshooper Künstlerkolonie | Ahrenhoop Kunst" (ארכיון)