laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל-מלכ אל-כאמל

אל-מלכ אל-כאמל נאסר א-דין מוחמד (בערבית: الملك الكامل ناصر الدين محمد; מת בשנת 1238) היה סולטאן מצרים מהשושלת האיובית. נודע בהבסתם של שני מסעי צלב אך גם במסירתה של ירושלים לידי הצלבנים הנוצרים. אל-כאמל היה בנו של הסולטאן המצרי אל-מלכ אל-עאדל(אנ'), ואחיינו של השליט האיובי צלאח א-דין. בשנת 1218 הוביל אל-כאמל את הכוחות המוסלמיים נגד מתקפת הצלבנים על העיר המצרית דמייטה כחלק ממסע הצלב החמישי. מאוחר יותר באותה השנה ירש את תפקיד הסולטאן לאחר מות אביו. בשנת 1219 נערך נגדו ניסיון הפיכה, בהובלתם של הנוצרים הקופטים במהלכו שקל להימלט לתימן. את ניסיון ההפיכה סיכל לבסוף אחיו של אל-כאמל אלמלכ אלמעט'ם עיסא שליט דמשק. משסיים אל-כאמל את הפרק הראשון במלחמותיו כנגד הצלבנים, ערך הסולטאן מספר ניסיונות להגיע להבנות ושלום עם הכוחות הנוצרים. רובם ככולם נדחו בשלילה, לרוב בגלל השפעתו של נציג האפיפיור בקרב הכוחות. תמורת הסכם שלום הציע אל-כאמל לצלבנים להשיב לידיהם את ירושלים ולשקם את חומותיה (שהרס אחיו), וכן להשיב לידיהם את שאריות הצלב עליו נצלב ישו (שככל הנראה מעולם לא היו בידיו). בין האנשים איתם ניהל משא ומתן בנוגע להסכם השלום נכלל גם הנזיר פרנציסקוס מאסיזי, שהתלווה אל צבא הצלבנים וככל הנראה נפגש עם הסולטאן כדי לנסות להמירו לנצרות. בשנת 1219, בעקבות בצורת שהתבטאה בזרימה חלשה של נהר הנילוס, נפוצו מגפות ורעב במצרים, והסולטאן התרכז בשיקום ממלכתו, הזניח את שמירת גבולותיה והניח לצלבנים לכבוש את העיר דמייטה בעוד הוא וצבאו בורחים למבצר אל מנסווארה שמעל הנילוס. בשנת 1221 הציע הסולטאן בשנית חוזה שלום לצלבנים, אולם האחרונים עמדו בסרובם. הצבא הצלבני המשיך בדרכו אל עבר קהיר אולם נחסם וספג אבדות רבות לאחר שהסולטאן הורה על פתיחת הסכרים שעל הנילוס והצפת הכוחות הכובשים. לאחר שנפגעו הסכימו הצלבנים לחתום עם הסולטאן על חוזה שלום שתוקפו שמונה שנים, במסגרתו הושבה העיר דמייטה לידי המצרים. בשנים שלאחר החתימה על הסכם השלום החל אל-כאמל לנהל מאבקי כוח מול אחיו אל-מועט'ם. מאבקים אלו הביאו אותו לכלל החלטה לכרות שלום מול פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהחל באותו הזמן לארגן את מסע הצלב השישי באירופה. כוונתו המקורית של אל-כאמל הייתה להעניק לפרידריך את ירושלים תמורת עזרה נוצרית בכיבוש דמשק מידי אחיו, אולם מותו של אל מועט'ם בשנת 1227 ביטל את הצורך בהסכם שכזה. על אף הנכונות המוסלמית להעניק את ירושלים לצלבנים ללא קרב הגיע לבסוף פרידריך השני לארץ ישראל. במגעים שניהל מולו, ביקש אל-כאמל מהקיסר להעניק לו את השליטה בארץ ישראל ועבר הירדן ולאחיו אל אשרף את השליטה בסוריה, וזאת תמורת ויתור מוסלמי על הזכויות בירושלים. בשנת 1229 נחתם חוזה השלום לתקופה של 10 שנים וירושלים הושבה לידי הצלבנים בממלכת ירושלים. אל-כאמל לא חשש ממסירת העיר לידיים נוצריות, וזאת מאחר שהיא מעולם לא שוקמה מאז מפלתה בפני צלאח א-דין בשנת 1187. ההסכם עם הנוצרים לא הביא את השקט המיוחל לו ציפה אל-כאמל. מיד לאחר החתימה על ההסכם החלו צבאותיו של הסולטאן להתנגש עם צבאות הסלג'וקים והח'ואריזמים, התנגשויות שנמשכו עד מותו של הסולטאן בשנת 1238. לאחר מותו של אל-כאמל ירשו אותו בניו א-צאלח כשליט סוריה ואל-עאדל השני כשליט מצרים, אולם עד מהרה נקלעה האימפריה לכדי מלחמת אחים. בשנת 1239 פקע תוקף ההסכם שנחתם עם פרידריך השני וירושלים שבה לידי האיובים, אולם חמש שנים לאחר מכן היא נכבשה בידי צבא הח'ואריזמים. מדיה וקבצים בנושא אל-מלכ אל-כאמל בוויקישיתוף אל-מלכ אל-כאמל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ערק אלנמרוד

ערק אלנמרוד הוא מותג לבנוני-ישראלי של ערק המיוצר באזור התעשייה גורן אשר במועצה אזורית מעלה יוסף בגליל העליון, בין מושב גורן והיישוב הקהילתי גורנות הגליל. המזקקה הוקמה על ידי אליאס כארם, מלוחמי צד״ל אשר נקלטו בישראל לאחר הנסיגה מלבנון בשנת 2000. המזקקה בגליל נבנתה בעזרתו של הגנרל אנטואן לאחד, קרוב משפחתו של כארם, שגם היה מפקדו בצד״ל. לצורכי תעודת הכשרות, העבודה נעשית בידי יהודים, כאשר הלבנונים תורמים את הידע ומפקחים על התהליכים. המזקקה מייצרת שתי גרסאות של ערק: ערק אלנמרוד השקוף, וערק אלנמרוד מיושן, אשר עובר, לאחר הזיקוק, יישון נוסף של שלושה חודשים בחביות עץ אלון, דבר אשר גם נותן לו גוון צהבהב. אלנמרוד בע״מ(הקישור אינו פעיל) באתר פורום תיירני הגליל ארי ליבסקר, "ערק בהוקרה מהעם הלבנוני", באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2010 Andrea Cantor, ״Sip This: A New Twist on an Old Taste״, Jewish Exponent, 1 בינואר 2013 ערק אל נמרוד מיושן בחבית עץ באתר ״יינות וטעמים״
שריר הזרוע

שריר הזרוע (TA: Musculus brachialis) המכונה גם שריר הטייכמן ממוקם במדור הקדמי של הזרוע, עמוק יותר לשריר הזרוע הדו ראשי. שניהם מתפקדים ככופפים של המרפק, כאשר שריר הזרוע הוא הכופף החזק יותר והמשמעותי יותר מביניהם (או המניע העיקרי לכיוון כפיפה). תחילתו של שריר הזרוע במחצית המרוחקת של הפן הקדמי של עצם הזרוע. חלקו המרוחק של השריר נאחז בזיז הַוָּוִי ובגבששת הגומד של עצם הגומד באזור המרפק. שריר הזרוע מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5,C6) דרך עצב השריר והעור (Nervus musculocutaneus). אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי) אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר הזרוע בוויקישיתוף
צב גופר

צב גופר (שם מדעי: Gopherus) הוא סוג של צבים ממשפחת צבים יבשתיים. צבים אלו ידועים ביכולתם לחפור בחול. הם חיים באמריקה הצפונית והם הצבים היחידים ממשפחה זו ביבשת. צבים אלה חיים בדרומה של אמריקה הצפונית ממדבר מוהאבי בקליפורניה ועד פלורידה ודרומה למקסיקו. הם חיים בתחומי מחיה מדבריים או ערבות ויערות חמימים. הם מותאמים לאגור שומן בגופם ולצום לאורך זמן. הם צמחוניים וניזונים בעיקר מעשבים ועלים. אורך צבים אלה 20–50 ס"מ והם בעלי שריון כבד אך מוארך היכול להתחפר באדמה בקלות. הצבים יכולים לחפור מחילות בעומק של 12 מ' בהם מתחבאים מגוון בעלי חיים מפגיעות כמו שריפות ומזג אוויר קיצוני. צב ערבות (Gopherus agassizii) Gopherus berlandieri Gopherus evgoodei Gopherus flavomarginatus Gopherus morafkai צב גופרי (Gopherus polyphemus) מדיה וקבצים בנושא צב גופר בוויקישיתוף צב גופר, באתר ITIS (באנגלית) צב גופר, באתר NCBI (באנגלית) צב גופר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב גופר, באתר GBIF (באנגלית) ע"פ האקדמיה ללשון העברית
צב סגיר

צב סגיר (שם מדעי: Terrapene) הוא סוג צב ביצות החי בדרומה של אמריקה הצפונית. אורכם של צבים אלה 10–20 סנטימטרים (3.9–7.9 אינץ') בממוצע. הם בעלי גוף חום עד צהוב ולו צבעים בולטים והשריון מוגבהה ומעוגל למעלה. הראש קטן עם צוואר קצר, מקור חד ועיניים צהובות עזות. לצב זה שריון היכול להיסגר, כשמו, ולכנס פנימה את כל האיברים. אלו צבים החיים באדמה לחה באזורי יערות, מדשאות וגדות נהר אך לא בתוך המים. צבים אלו הם אוכלי כל הניזונים ממגוון צמחים ופירות כמו פירות יער וכן ממיני חרקים, חלזונות ותולעים קטנות. מין צב סגיר קואווילי (Terrapene coahuila) מין צב סגיר מנוקד (Terrapene nelsoni) מין צב סגיר מערבי (Terrapene ornata) תת-מין Terrapene ornata ornata תת-מין Terrapene ornata luteola מין צב סגיר מצוי (Terrapene carolina) תת-מין צב סגיר מזרחי (Terrapene carolina carolina) תת-מין Terrapene carolina bauri תת-מין Terrapene carolina major תת-מין Terrapene carolina triunguis תת-מין Terrapene carolina mexicana תת-מין Terrapene carolina yucatana מדיה וקבצים בנושא צב סגיר בוויקישיתוף צב סגיר, באתר ITIS (באנגלית) צב סגיר, באתר NCBI (באנגלית) צב סגיר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב סגיר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב סגיר, באתר GBIF (באנגלית)
ואלאבאי פאטל

סרדר ואללאבהבהאי ג'האוורבהי פאטל (בגוג'ראטית: સરદાર વલ્લભભાઈ પટેલ; ‏31 באוקטובר 1875 - 15 בדצמבר 1950), היה פוליטיקאי ולוחם חירות הודי. ואללאהבהאי ג'האוורבהי פאטל נולד ב-31 באוקטובר 1875 בנניאד שבנשיאות בומביי, הודו הבריטית (היום בגוג'ראט, הודו) למשפחה בעלת אדמה. פאטל התחתן בגיל 16 ובגיל 22 עבר את מבחן התובע המחוזי, שהתיר את עסיקתו בעריכת דין, וב-1900 הקים משרד עצמאי. היה מנהיג במפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. כיהן כסגן ראש ממשלת הודו ושר הפנים של הודו הראשון (תחת ג'ווהרלל נהרו). פאטל נחשב לאחד מהאבות המייסדים של הרפובליקה של הודו, שמלא תפקיד מרכזי בתנועה לעצמאות הודו ובתהליך איחוד הודו. בהודו ובמקומות נוספים נוסף לשמו הכינוי סרדר שפירושו "מנהיג" בהינדי, אורדו ופרסית. שימש בפועל כמפקד הצבא ההודי בזמן תהליך איחוד הודו ובזמן מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה, וכונה "איש הברזל". ב-2014 קבעה ממשלת הודו את יום הולדתו, 31 באוקטובר, ל"יום האיחוד הלאומי". נמל התעופה הבינלאומי באחמדאבאד, נמל התעופה סרדר ואללאבהבהאי פאטל (אנ'), נקרא על שמו. ב-2013 החלה הודו בהקמת פסל ברונזה בדמות פאטל, והפסל הושלם באוקטובר 2018. זהו הפסל הגבוה ביותר בעולם, בגובה 182 מטר - כפול מפסל החירות. הפסל המכונה, פסל האחדות ממוקם במרחק של כ-200 ק"מ מאחמדאבאד, העיר המרכזית במדינת גוג'ראט שבמערב הודו, בסמוך לחזה הפסל מתוכננת גלריה שתשקיף על הנוף באזור מגובה של כ-153 מטר. מדיה וקבצים בנושא ואלאבאי פאטל בוויקישיתוף ואלאבאי פאטל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ואלאבאי פאטל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ואלאבאי פאטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צב רך הודי קטן-ראש

צב רך הודי קטן-ראש (שם מדעי: Chitra indica) הוא מין של צב ענק ממשפחת הצבים הרכים החי בנהרות הודו, בנגלדש, מינמאר, נפאל ופקיסטן. אורכו של הצב 94–110 ס"מ אך נתגלו פרטים באורך של 183 ס"מ. משקלו המקסימלי יכול להגיע ל-250 ק"ג. הצב בעל גוף ירוק-אפור עם כפות וראש סגולים ובטן כתומה. ראשו בעל החדק וזנבו קטנים. צב זה שוחה בקרקעית של נהרות טרופיים ומחכה ליצורים קטנים שיתקרבו אליו ובולע אותם מהר. הצב מצוי בסכנת הכחדה במדינות בהם הוא חי. מדיה וקבצים בנושא צב רך הודי קטן-ראש בוויקישיתוף צב רך הודי קטן-ראש, באתר ITIS (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש, באתר NCBI (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש, באתר GBIF (באנגלית) צב רך הודי קטן-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
צב רך פלורידה

צב רך פלורידה (באנגלית: Florida softshell turtle; שם מדעי: Apalone ferox) הוא מין של צב ממשפחת צבים רכים החי באמריקה הצפונית והוא צב המים המתוקים הגדול ביותר ביבשת לאחר המין צב האליגטור. אורכם 15–76 ס"מ והנקבות גדולות בהרבה מהזכרים שאורכם הממוצע רק 30 ס"מ. משקלם של הזכרים עד 3 ק"ג ושל הנקבות יכול להגיע ל-20 ק"ג ואף ל-40 ק"ג אם הם מקבלות מספיק מזון. צבע גופם חום-צהוב והשריון כהה יותר. הצוואר ארוך ובהיר והראש קטן ובעל חדק ועיניים קטנות. צב זה חי בביצות ונהרות בעיקר בפלורידה אך גם בדרום קרוליינה, ג'ורג'יה, אלבמה וטקסס. הוא יצור מהיר הן במים והן ביבשה. הוא ניזון מיצורי מים קטנים שונים ומצמחי מים. טורפיו העיקריים הם האליגטור, ראקונים, בואשים, שועלים ועופות דורסים ועורבים הצדים פרטים צעירים. מדיה וקבצים בנושא צב רך פלורידה בוויקישיתוף צב רך פלורידה, באתר ITIS (באנגלית) צב רך פלורידה, באתר NCBI (באנגלית) צב רך פלורידה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב רך פלורידה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב רך פלורידה, באתר GBIF (באנגלית) צב רך פלורידה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ישראל קרדונר

רבי ישראל היילפרין (מכונה: רבי ישראל קרדונר, על שם עירו קרדן; תרכ"ז, 1867 בערך – ט' בחשוון תרע"ט, 1918) היה מהרבנים הבולטים בדור הרביעי של חסידות ברסלב, ומוציא לאור של כמה מספרי חסידות זו. מוכר כרבו של רבי ישראל דב אודסר. נולד בעיר קרדן שבפולין למשפחה של מתנגדים. סייע לאביו יהודה במסחר. בשנת 1889, בעקבות קריאה אקראית בספר "התיקון הכללי" של רבי נחמן מברסלב, התקרב לחסידות ברסלב. הוא ביקש לנסוע לברסלב, ובטעות הגיע לעיר בראסלב שבבלארוס, שהייתה עיר של מתנגדים. לאחר מכן נסע לברסלב שבאוקראינה, ומשם הפנו אותו לרבי נחמן מטשערין, תלמידו של רבי נתן מברסלב. הוא שהה אצלו כמה ימים ולאחר מכן שלח אותו ללמוד אצל מחותנו רבי משה ברסלבר, אף הוא מתלמידי רבי נתן מברסלב. רבי ישראל הפך לתלמידו המובהק של רבי משה ברסלבר ושמו התפרסם בקרב חסידי ברסלב. רבי אלטר מקרימנטשוק אמר עליו: "אם רבי ישראל קרדונר היה בזמן רבי נתן, היה גם כן חידוש".[דרוש מקור][דרושה הבהרה] במשך תקופה התגורר באומן. יחד עם רבי שמשון ברסקי ייסד באומן את ישיבת "אנשי מעמד". עסק רבות בהדפסת ספרי רבי נחמן מברסלב. בשנת תרס"ד הוציא לאור את החלק השני של הספר 'ימי מוהרנ"ת'. בשנת 1902 הדפיס בעיר למברג את הספר "סיפורי מעשיות" עם הרב צבי ווייסלייב.[דרוש מקור] כשנה לאחר מכן עלה לארץ ישראל. התגורר לסירוגין בצפת, מירון וטבריה. בשנת 1905 הדפיס בירושלים את הספר "ליקוטי תפילות". כן הדפיס את הספר "מתנה טובה" - ליקוט מספר ליקוטי תפילות על שבת, שנועד עבור יהודי ארצות הברית.[דרוש מקור] ייסד בירושלים בית מדרש לחסידי ברסלב, ובצפת ובמירון ייסד את חברת "קימת חצות לילה". הדריך רבים בתורת ברסלב. בין תלמידיו: רבי ישראל דב אודסר, שהחשיבו לרבו המובהק. רבי ישראל דב אודסר פגש בו לראשונה בשנת תרס"ג 1903, בגיל 17, כשרבי ישראל קרדונר הגיע מצפת לטבריה. רבי ישראל קרדונר הפך אותו להיות חסיד ברסלב. הוא התגורר בביתו של רבי ישראל קרדונר אשר גם דאג לנישואיו. רבי ישראל דב אודסר היה מרבה לספר עליו. הוא אמר עליו כי הוא הוכחה מה רבי נחמן מברסלב יכול לעשות מילוד אישה: "רבי ישראל קרדונר היה בעולם הזה, אבל לא היה בעולם הזה".[דרושה הבהרה] בשנות מגוריו בצפת היה שוהה כל ימות השבוע בקבר הרשב"י במירון ושב לצפת לפני שבת. הרב אודסר סיפר כי ראה שלולית על הרצפה שנוצרה מן הדמעות שהזיל שם. גם בתקופת מגוריו בארץ ישראל נהג רבי ישראל קרדונר לנסוע לאומן לראש השנה. בנסיעותיו נהג לשוטט בכפרים ובעיירות כדי להשפיע על יהודים להתקרב לדרכה של חסידות ברסלב. בקיץ שנת תרע"ד שב בפעם האחרונה לארץ ישראל, ומאז לא יצא ממנה. נישא לראשונה באירופה, אך לאחר שלא נולדו לו ילדים התגרש מאשתו. בארץ ישראל נשא את אשתו השנייה, גיטל, שהייתה אז בגיל 15. את השידוך יזם רבי אברהם בן רבי נחמן, מחבר הספר "ביאור הליקוטים". מנישואיו השניים נולדו לו בן ובת. בחשוון תרע"ט חלה עם אשתו ושני ילדיו במגפת כולרה. אשתו הבריאה, שני ילדיו מתו מן המחלה, והוא מת שלושה ימים אחריהם. נקבר בבית העלמין הישן בטבריה. על מצבתו המקורית נכתב: "פ"נ ר' ישראל ברסלבר", ועל מצבתו המשופצת הוסיפו את כינויו "ר' ישראל קורדונר". כמה ממכתביו הובאו בספר "כתבי רבי ישראל". רבי ישראל קרדונר, באתר ברסלב סיטי החסיד המופלא רבי ישראל קרדונר, באתר ברסלב מאיר ישראל בן יהודה היילפרין (1867-1918), דף שער בספרייה הלאומית ראו נוה צדיקים עמ' קלח כמובא בספרים "ישראל סבא" ו"שיחות מתוך חיי הסבא"
החיים בדם קר

החיים בדם קר (באנגלית: Life in Cold Blood) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC. סדרה זו מתמקדת במיני הזוחלים והדו-חיים המודרניים שהם בעלי דם קר ואינם יכולים לשמור על חום גוף קבוע. נצפים בסדרה מינים שונים של זוחלים ודו-חיים כולל מינים נדירים ובעלי התנהגויות מרשימות, מלווים בהסבריו של החוקר ויוצר הסרטים דייוויד אטנבורו. האמת על החיים בדם קר - הפרק הפותח סוקר את עולמם של הזוחלים והדו-חיים ומראה איך הם מצליחים לשרוד בעולם. בפרק נראים איגואנות ים מתחממות על סלע לאחר שקפאו במים, לטאות המתחממות על צמח ממשפחת הלופיים במנורקה ומפיצות את זרעיו, תניני ים מזדווגים, צבגונים מצוירים צעירים שורדים קיפאון בחורף, לטאת הארמדילו מתגוננת בגלגול, אילניות קוף מתחממות בשמש ומורחות שעווה על גופם, גביאלים צעירים בוקעים מקינם בלילה, ביטיס מתנפח האורב במשך שבועות לטרף מבלי לבזבז אנרגיה וצב ים גילדי עולה לחוף - יצור זה מסוגל לשמור על חום גוף גבוה יותר מהסביבה, ייתכן שכמו הדינוזאורים. הפלישה ליבשה - פרק זה עוסק בדו-חיים עלו מהים לראשונה והתפתחו מדגי ריאות. נראים סלמנדרת ענק יפנית מגוננת על ביציה מיריב, תהליך רבייה של טריטון אלפיני, סלמנדרת שיש טיגרית בתהליך הזדווגות ביבשה, סלמנדרה ממשפחת הפלתודוניים המגוננת על צאצאיה מיריבה קניבלית, משפחת תולעניים המסורים לטיפול בצאצאים, את הקרפדה הזהובה הפנמית שלמעשה נכחדה בטבע לאחר צילום הסדרה, אילנית אדומת עין מטילה ביצים ליד הנהר והללו בוקעים בתגובה למתקפה של צרעה, צפרדע שור אפריקנית מגוננת על ראשנייה וצפרדע הכיס המכילה בכיסים מיוחדים את ראשנייה עד בגרותם. דרקונים ביובש - בפרק נראים לטאות שונות מכוח התחרה, דרקון מצליף תוקפני, לטאות אנוליס עם חזה מנופח, זיקיות שונות כמו זיקית פנתר, זיקית מלר, זיקית כף ננסית ברבייה וזיקונית ננסית הקטנה ביותר בעולם, לטאה שטוחה מצויה בציד זבובים, גקו ענק צד עשים, שני מינים של רב חומט: רב חומט ננסי קטן ורב חומט קצר-זנב החי עם בן זוג קבוע, שני הלודרמות ארסיות נאבקות וכוח אוסטרלי גדול בציד. נחשים מתוחכמים - בפרק נראים מיני נחשים כמו עכסן מעוצה בציד, נחש טיגריסי עיוור צד אפרוחי שחפים ומותקף בידיהם, קוברה יורקת מוזמביקית בפעולת יריקה, פתן אלמוגי מזרחי ארסי וזעמן אלמוגי אדום המחקה אותו, פיתון סלעים טורף אנטילופה, נחש ביצים בולע ביצה, רבי פתן נאבקים, נחש הסרטנים בציד, נחש המלכה בציד סרטני נהרות, אנקונדה צהובה משריצה ונחשי ים שונים. ענקים משוריינים - בפרק נראים הזוחלים בעלי השריון - צבים ותנינאים. צב גלאפגוס ענקי, צב סגיר מתגונן מראקון, צב גופר החופר מחילות באדמה, צב אף-חזיר הבוקע מביצה ישר למים, צבי ים מזדווגים, אליגטור אמריקני קורא לנקבות, תניני ים תופסים דגי קיפון באוסטרליה, קיימן רחב חרטום מטפל בצאצאים ונקבת קיימן ממושקף המגוננת על צאצאי קיימן ועוזרת להם לנוע ברגל עד למקווי מים. מדיה וקבצים בנושא החיים בדם קר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החיים בדם קר "החיים בדם קר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החיים בדם קר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החיים בדם קר", באתר Metacritic (באנגלית) "החיים בדם קר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
Super Smash Bros. (משחק וידאו)

Super Smash Bros (בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת הנינטנדו 64. הוא יצא לאור בשנת 1999 על ידי חברת נינטנדו, והוא הראשון בסדרת Super Smash Bros. במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים: שמונה דמויות במשחק ניתנות בהתחלה לבחירה: מריו - סופר מריו דונקי קונג - דונקי קונג לינק - האגדה של זלדה סאמוס - מטרויד יושי - יושי קירבי - קירבי פוקס מקלאוד - סטאר פוקס פיקאצ'ו - פוקימון לואיג'י - סופר מריו קפטן פאלקון - אף-זירו נס - ארת'באונד ג'יגליפאף - פוקימון חלק מהדמויות ניתנות לבחירה רק לאחר שהשחקן עובר מספר "אתגרי עלילה". למשל כדי לשחק עם הילד נס מEarthbound, יש להביסו בקרב. בעקבות הצלחת המשחק נוצר משחק המשך בשם סופר סמאש ברוס מילי לקונסולת הגיימקיוב. המשחק מציב מעין סיפור מטאפורי בו כפפה ענקית - The Master Hand, אשר ככל הנראה מיצגת את יוצר המשחק, לוקחת בובה של אחד השחקנים משולחן העבודה של יוצרי המשחק ובעצם "מפיחה בה בחיים". במשחק זה אין עלילה של ממש ובעצם כל מטרתו היא הפגשת דמויות מוצלחות של חברת נינטנדו לקרב זו מול זו ללא סיפור או מסגרת אמיתית. במשחק ישנן שתי מערכות קרב מרכזיות: במצב זה ישנם מספר שלבים בדרגת קושי שעולה משלב לשלב. בכל שלב יש לנצח תחת מגבלת זמן יריב או מספר יריבים כדי לעבור לשלב הבא: הטירה של פיץ' - האחים סופר מריו ג'ונגל קונגו - דונקי קונג טירת היירול - האגדה של זלדה כוכב הלכת זדס - מטרויד האי של יושי - האי של יושי ארץ החלומות (דרימלנד) - קירבי סקטור Z - סטאר פוקס העיר ספרון - פוקימון ממלכת הפטריות - האחים סופר מריו (ניתן לשחק בזירה זו לאחר גמירת מצב השחקן היחיד עם כל שמונת השחקנים המקוריים ומשחק בכל הזירות ב-VS Mode) בשלבים אלה ניתן לפגוש את הדמויות ולהילחם איתן על ידי מתקפות וחפצי עזר (חלקם קסומים) כגון: פטיש מלחמה, מניפה, פרח האש מ"האחים סופר מריו" ופוכדור (ממנו יוצא פוקימון שיתקוף את היריב) מ"פוקימון". בסוף כל קרב אשר בו מנצח השחקן נערך לו חישוב נקודות בו נחשבים מספר אלמנטים כמו זמן, כמות פגיעות, שימוש בחפצים קסומים ועוד מספר קריטריונים דומים. בשלבים האחרונים ניתן להילחם מול דמויות שאיתן לא ניתן לשחק, כגון קבוצת פוליגונים, מריו מתכתי, דונקי קונג ענק והאחרונה שבהן היא כפפה ענקית הנקראת "Master Hand" ומייצגת את יוצר המשחק ככל הנראה. כאשר היא מובסת, השחקן (דמות המשחק) הופכת בחזרה לבובה אשר מונחת בחזרה על שולחן העבודה של יוצר המשחק, וכך נסגר לו מעגל. לאחר מכן, מוצגים הקרדיטים שמפרטים את יוצרי המשחק וברכת "כל הכבוד" מוצגת על המשחק. האפשרות השנייה היא לחימה בקבוצות. זוהי לוחמה חופשית בה ניתן לשלב עד ארבעה שחקנים, לקבוע מערכת קרב (זמן או פסילות), לקבוע מיקום, לקבוע רמת קושי לשחקנים ממוחשבים (הנעה בדירוג עולה מ-1 ועד 10) ולקבוע אלמנטים נוספים כמו כמות חפצי הקסם וכדומה. .Super Smash Bros (סדרת משחקים) מדיה וקבצים בנושא Super Smash Bros. בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Super Smash Bros. (ביפנית) "Super Smash Bros.", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אמפיאמה

אמפיאמה (מיוונית: ἐμπύημα = מורסה) או מַמְגֶּלֶת היא הצטברות מוגלה בתוך חלל אנטומי קיים, כולל בתוך איבר חלול. למשל, אמפיאמת האדר היא אמפיאמה בחלל האדר. יש להבדילה ממורסה (אבסצס) שהוא הצטברות מוגלה בחלל שנוצר יש מאין. המחלה תוארה ביוון העתיקה על ידי היפוקרטס שתיאר גם דרכי טיפולים הנהוגים בזמנו. עקרונות הטיפול הכירורגי המקומי לא השתנו בהרבה מתקופתו ועד לימינו - הכנסת נקז לחלל המוגלתי (למשל תורקוסטומיה - נקז בין-צלעי במקרה של אפיאמת האדר) וניקוז האמפיאמה. ברפואת האדם עלולה להיווצר אמפיאמה ב: חלל האדר - אמפיאמת האדר או פיותוראקס - בדרך כלל אחרי דלקת ריאות או כסיבוך זיהומי אחרי ניתוח או פציעות בבית החזה בחלל בית החזה ברחם (פיומטורה) באגן בתוספתן - (אפנדיציטיס) בקרום המוח - אמפיאמה סובדורלית או תת-דורלית במפרק - ארתריטיס ספטי בכיס המרה מוכרות אמפיאמות גם ברפואה הווטרינרית. למשל אמפיאמה בכיסים הגוטוראליים אצל הסוסים. אמפיאמה נגרמת על ידי חיידקים. למשל אמפיאמה של האדר נגרמת לרוב על ידי חיידקי Streptococcus pneumoniae,‏ Haemophilus influenzae ו-Staphylococcus aureus. באמפיאמה של האגן אצל נשים הגורם החיידקי יכול להיות חיידקי הסוג Bacteroides ו-Pseudomonas aeruginosa. אצל חולים מכורים לאלכוהול או חלשים מבחינה חיסונית קיימות אמפיאמות הנגרמות על ידי חיידקי Klebsiella pneumoniae. כשהגוף מנסל להיאבק בזיהום חלל הגוף או האיבר החלול הנגועים מתמלאים ברקמה נוזלית, מוגלה ותאים מתים. הסימנים והתסמינים תלויים במיקום ובחומרת התופעה. באמפיאמה של האדר או של בית החזה בולטים תסמינים של דלקת ריאות, כמו חום גבוה, שיעול, עייפות, קוצר נשימה וכאבי חזה. הנפגע מעדיף לשכב על הצד הנגוע. לפעמים מדיפים ריח רע. במקרים חמורים החולה יכול לסבול מהתייבשות, שיעול עם ליחה דמית או ירקרקה-חומה, חום הגוף עלול להגיע ל 40 מעלות ולפעמים נכנסים לתרדמת. ללא טיפול עלולים להתפתח סיבוכים מסכני חיים, לרבות קריעת הכיס המוגלתי לתוך דרכי הנשימה או התפשטות הזיהום לרקמות שמסביב הלב או דרך הדם אל המוח. אמפיאמה של כיס המרה מתאפיינת בכאב עז בצד הימני עליון של הבטן, חום גבוה וקשיון שרירים מעל האזור המזוהם. הטיפול כולל התערבות ניתוחית, שאיבה וניקוז (באמצעות נקז, טורקוסקופיה בשיטת VATS או הסרה כירורגית של המעטפת), וכן תרופות אנטיביוטיות, בדרך כלל בעירוי תוך ורידי. באמפיאמת האדר ייתכן גם טיפול בחמצן. מדיה וקבצים בנושא אמפיאמה בוויקישיתוף אמפיאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Farlex The Free Dictionary מַמְגֶּלֶת במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית ד"ר בר אילן, ד"ר מיכאל פאפיאשווילי, תורקוסטומיה, נקז צידרי (Thoracostomy), באתר אינפומד T.R. Semenkovich, M.A. Olsen, V. Puri, B.F. Meyers, B.D. Kozower, Current State of Empyema Management, Science Direct, ‏8/11/2017
ליגת העל הרוסית בבנדי

ליגת העל הרוסית בבנדי (רוסית: Суперлига России по Хоккею с мячом) היא תחרות שנתית ברוסיה בתחום הבנדי. הליגה נערכת ברציפות מאז 1950, תחילה כאליפות ברית המועצות ולאחר מכן בשם "ליגת העל" (Суперлига), מאז 1993. מארגנת הליגה היא פדרציית הבנדי של רוסיה. בליגה נוטלות חלק 13 קבוצות שמתמודד זו מול זו בשני שלבים: שלב בתים המחולק לבית מערב ובית מזרח ושלב פלייאוף, שבו משתתפות 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בשלב הבתים. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הרוסית בבנדי התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה אילצה את עצירת הליגה בשלב הגמר והמשחק בין דינמו לסק"א לקביעת האלופה בוטל. מקור: החלטת פדרציית הבנדי הרוסית
אנטול יוסף

אנטול יוּסֵף (באנגלית: Anatol Yusef; נולד ב-20 ביולי 1978) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בסרט "סיבוב אחרון", מעבודתו עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וגילום דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע". יוסף נולד בברקינג שבמזרח לונדון למשפחה טורקית קפריסאית. אביו היגר מקפריסין ללונדון כשהיה בן 11 ואמו נולדה בלונדון להורים טורקים קפריסאים. בגיל העשרה שיחק יוסף בתוכניות טלוויזיה כגון "ג'יבס וווסטר", "גראנג' היל", ו"אינדיאנה ג'ונס הצעיר". הוא למד משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. כשהיה בבית הספר הופיע בתוכנית הטלוויזיה "Thief Takers". הוא היה בין המועמדים הסופיים לפרס הרדיו קרלטון הובס של ה-BBC. בשנת 2000 עם סיום הלימודים קיבל יוסף הצעה להופיע בסרט זוכה הפרסים "סיבוב אחרון" של פרד שפיסי, בתפקיד ריי הצעיר, הדמות שגילם בוב הוסקינס. בסרט עבד לצדם של שחקנים בריטים כגון סר מייקל קיין, הלן מירן, ריי וינסטון, דייוויד המינגס וטום קורטני. יוסף היה לחבר קבוע של הלהקה השייקספירית המלכותית. הוא הופיע עם הלהקה במחזה "המלך ליר", וזכה לשבחים מאת ניקולס דה ג'ונג בלונדון איבנינג סטנדרד שכתב עליו "אנטול יוסף הוא קורנוול אדיר, הטוב ביותר שראינו". ב-2006 הופיע יוסף בתפקיד מרקוציו ב"רומיאו ויוליה" בבימויו של ביל בריידן בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם. ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בהפקה באוף ברודוויי של המחזה "ריצ'רד השלישי". מאז נשאר בניו יורק, והופיע הן ברחבי ניו יורק והן בתיאטרון סטודיו בוושינגטון הבירה. ב-2011 השתתף במחזה "A Movement of the Soul" בתפקיד תומאס הופקינס גולודט שעבורו למד את שפת הסימנים האמריקאית. ב-2010 לוהק יוסף לגלם את דמותו של מאיר לנסקי בסדרת הטלוויזיה "אימפריית הפשע". הוא הופיע לראשונה בפרק השביעי של העונה הראשונה, ואחר כך המשיך להופיע במהלך כל הסדרה. בראיון תיאר יוסף את לנסקי כאוטודידקט, אינטליגנטי מאוד, בעל שאיפות מוגזמות, וחסר רחמים. ב-2014 הופיע יוסף במיני-סדרה "סאות'קליף" של ערוץ 4 שהייתה מועמדת לפרס באפט"א. אנטול יוסף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The Morton Report. "He's Not a Gangster, He Just Plays One on TV: An Interview with Boardwalk Empire's Anatol Yusef". נבדק ב-2011-10-01. Hurriyet. "Londralı Turk Hollywood yolunda". אורכב מ-המקור ב-2012-04-05. נבדק ב-2011-10-10. "Bristol Old Vic Theatre School Graduates". Winterbourne. "Last Orders Cast". IMDB. Uusitalo, Irja. "Romeo and Juliet". The Stage. נבדק ב-6 באוקטובר 2005. {{cite web}}: (עזרה) Cohen, Ron. "Richard III". Backstage. נבדק ב-6 באוקטובר 2008. {{cite web}}: (עזרה) James, Clive. "Martin Scorsese: American god". Prospect Magazine. נבדק ב-2014-12-17. Noble, Michael. "Boardwalk Empire season 4 episode 4 review: All In". Den of Geek. נבדק ב-2014-12-17. The Playlist Staff. "The 15 Best TV Episodes Of 2014". IndieWire. נבדק ב-2016-08-17.