laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תמי מוניוז

תמר "תמי" מוניוז מעוז (נולדה בשנת 1967) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, שהתמחתה בסגנון החזה. בעלת 3 מדליות כסף מהמכביה האחת עשרה (1981). תמי מוניוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה, תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס. עופרה, אחותה הבכורה של תמי, גם היא אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה מוניוז בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות, לפני רבקה פרידלנד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בתוצאה של 2:51.49 דקות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.13 דקות, אחרי רבקה פרידלנד (1:20.32 דקות) ומירב הדר (1:21.51 דקות). בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1981 זכתה מוניוז בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.57 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.40 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין ואחותה עופרה בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה מוניוז בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.40 דקות, לפני השיאנית הטריה במשחה זה (2:48.81 דקות) רבקה פרידלנדר שקבעה תוצאה של 2:51.46 דקות ונוגה ויזל (2:54.60 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.40 דקות, אחרי פרידלנדר (1:19.31 דקות) ולפני ויזל (1:22.24 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1982 זכתה מוניוז במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה ביחד עם ענת עדות תוצאה של 1:21.53 דקות, אחרי פרידלנדר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות ונוגה ויזל (1:18.88 דקות). אלכס פרלסמן, 21 מטחי-כבוד בבריכת השחיה, מעריב, 31 באוגוסט 1980 יעקב דץ, 6 שיאים נוספים נקבעו אתמול ביומה השני של אליפות השחיה, דבר, 29 באוגוסט 1980 שמואל טל (עיתונאי), שיא מצויין של אילתי ב-200 מ' פרפר 2:03.58 ד', דבר, 27 באוגוסט 1981 5 שיאים בפתיחת אליפות ישראל בשחייה, מעריב, 29 באוגוסט 1982 5 שיאים בפתיחה, מעריב, 29 באוגוסט 1982 המנצחים ותוצאות, מעריב, 29 באוגוסט 1982
מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ (ברוסית: Михаил Николаевич‏; 13 באוקטובר 1832 – 18 בדצמבר 1908), היה בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואשתו שרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה). מיכאיל ניקולאייביץ' נולד ב-13 באוקטובר 1832 בארמון פטרהוף, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה), בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. בצעירותו למד מיכאיל באקדמיה הצבאית ביחד עם אחיו הבכור ניקולאי ניקולאייביץ' האב. ב-1848 כשהוא בדרגת סרן צורף לחטיבת ארטילריה. בהמשך, הועלה לדרגת מיור גנרל ונטל חלק במלחמת קרים. לאחר גילוי גבורה בקרב אינקרמן שהתחולל בתחילת נובמבר 1854, עוטר בעיטור מסדר ג'ורג' הקדוש-דרגה 4. ב-9 בפברואר 1860 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית ושנה אחר כך למפקד כוחות הארטילריה של הצבא הרוסי. בין 1862 ל-1881 כיהן מיכאיל ניקולאייביץ' כנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, תחת ארבעה צארים שונים ובתוקף תפקידו זה, כיהן גם כמפקד הגיס הרוסי בעת המערכה הקווקזית של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), כאשר מפקדתו שכנה בטביליסי. בתום המלחמה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. ב-28 באוגוסט 1857 נישא הדוכס מיכאיל ניקולאייביץ' לנסיכה אולגה פיודורובנה מבאדן ולזוג נולדו שבעה ילדים. בנו בכורו ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה נלחם אף הוא במלחמה העות'מאנית רוסית כקצין צעיר בגזרת הבלקן. ב-13 במרץ 1881 דקות מספר לאחר ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני, בעיר סנקט פטרבורג, הגיע לזירה, נטל פיקוד על החיילים, ייצב והרגיע את האנדרלמוסיה שהייתה בשטח. בין 1881 ל-1905, כיהן כיושב ראש המועצה המדינית של האימפריה הרוסית. בשל בריאותו הלקויה עבר לקאן שבצרפת, שם הלך לעולמו משבץ מוחי ב-18 בדצמבר 1909. ב-5 בינואר 1910 הוא נקבר בקתדרלה על שם פיטר ופול הקדושים במבצר פטרופבלובסקיה. ב-28 באוגוסט 1857 התחתן מיכאיל עם צציליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 7 ילדים: ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1859–1919) אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1860–1922), התחתנה עם פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1861–1929) גאורגי מיכאילוביץ, הנסיך הגדול של רוסיה (1863–1919) אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1866–1933) סרגיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1869–1918) אלכסיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1875–1895) מדיה וקבצים בנושא הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ' בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית) מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מוהילב (מחוז)

מחוז מוהילב (בבלארוסית: Магілёўская во́бласць מהיליובסקאיה וובלאסטס; ברוסית: Могилёвская о́бласть מוגיליובסקאיה אובלסט) הוא מחוז במזרח בלארוס שמרכזו בעיר מוהילב. המחוז גובל בשטח רוסיה. הוא נפגע קשות באסון צ'רנוביל ב-1986, אף שאינו גובל בשטח אוקראינה ושני בקרבתו לצ'רנוביל אחרי מחוז הומל. שטחו של מחוז מוהילב הוא 29,000 קמ"ר, כ-14% משטחה של בלארוס כולה. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה של 239 מטר מעל פני הים והנקודה הנמוכה ביותר בו נמצאת בגובה 126 מטר מתחת לפני הים. בשטחו של המחוז זורמים הנהרות דנייפר, וברזינה, ו-30% משטחו של המחוז הם יערות. מבחינה מנהלית מחולק המחוז ל-21 מחוזות משנה. בשנת 2009 חיו במחוז 1,099,000 איש - כשליש מהם ביישובים כפריים וכשני שלישים ביישובים עירוניים. האוכלוסייה מורכבת מרוב של בלארוסים, וממיעוטים רוסים, יהודים, פולנים, אוקראינים, טטרים, ליטאים, ארמנים וצוענים. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1939 בשטח המחוז התגוררו כ-80 אלף יהודים (כ-5% מאוכלוסיית המחוז), בשנת 2009 מספר היהודים במחוז ירד לכ-1,200 בלבד. בין הערים הנוספות במחוז ניתן למנות את שקלוב. מדיה וקבצים בנושא מוהילב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוהילב (בבלארוסית) אתר האינטרנט הרשמי של מוהילב (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של מוהילב (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוהילב (ברוסית ובבלארוסית) מוהילב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות ישראל

אליפות ישראל הוא כינוי לתחרות הבולטת בענפי ספורט שונים בישראל, במסגרתה מוכרז המנצח, אלוף ישראל האם התכוונתם ל... אליפות ישראל באופני הרים – תחרות אופני ההרים הגדולה בישראל אליפות ישראל באתלטיקה אליפות ישראל בטניס – טורניר שנתי בו נקבעים אלופי ישראל בטניס אליפות ישראל בשחמט – טורניר שנתי בו נקבעים אלופי ישראל בשחמט ליגת העל בכדורגל – הליגה הבכירה בכדורגל בישראל, מכונה אליפות ישראל בכדורגל ליגת העל בכדורסל – הליגה הבכירה לגברים בכדורסל בישראל, מכונה אליפות ישראל בכדורסל
קורין רדגרייב

קורין ויליאם רדגרייב (באנגלית: Corin William Redgrave; ‏16 ביולי 1939 - 6 באפריל 2010) היה שחקן ופעיל פוליטי אנגלי. רדגרייב נולד בשכונת מרילבון שבלונדון, לשחקנים מייקל רדגרייב ורייצ'ל קמפסון. הוא מייצג את הדור השלישי בשושלת שחקנים הנמשכת גם אצל ילדיו. הוא היה נשוי לדירדרי המילטון היל (1943–1997) וממנה יש לו שני ילדים, הקולנוען לוק רדגרייב והשחקנית ג'מה רדגרייב. אשתו השנייה היא השחקנית קיקה מרקהם ולבני הזוג נולדו שני בנים ארדן והארווי רדגרייב. רדגרייב שיחק במגוון רחב של תפקידים בקולנוע בטלוויזיה ובתיאטרון. הוא כתב ביוגרפיה על אביו, סר מייקל רדגרייב, ולמעשה - כפי שנודע לאחר מות אביו - היה מחברה של האוטוביוגרפיה של סר מייקל. וכן כתב מחזה "Bluntly Speaking", שהועלה ב"צ'יצ'סטר פסטיבל תיאטר". על הופעתו במחזה "לא על זמירים" מאת טנסי ויליאמס זכה בפרס התיאטרון על שם לורנס אוליבייה. אחר כך הופיע באותו תפקיד בברודוויי והיה מועמד לפרס טוני על תפקידו זה. רדגרייב הופיע במחזות שייקספיריים כגון "מהומה רבה על לא דבר", "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הסערה". הוא זכה לשבחים ולפופולריות רבה על משחקו ב-"A Song At Twilight" של נואל קאוורד כשהוא מככב לצידן של אחותו ונסה רדגרייב ואשתו קיקה מרקהם. בקולנוע השתתף רדגרייב במגוון גדול של סרטים עטורי שבחים בהם "אדם לכל עת", "אקסקליבר" ו"ארבע חתונות ולוויה אחת". הוא הרבה להופיע גם בסרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה שונות. אחד מתפקידיו הבולטים היה בעיבוד המחודש של "ההגדה לבית פורסייט" בתפקיד ג'וליון פורסייט האב. רדגרייב היה פעיל כל חייו בשמאל הפוליטי בבריטניה. הוא ואחותו הבכורה ונסה היו חברים בולטים במפלגה הבריטית Workers' Revolutionary Party. מאוחר יותר הפך למגן זכויות הצוענים. יחד עם אשתו, קיקה מרקהם, הביע רדגרייב תמיכה ב"ויוה פלסטינה", ארגון של סיוע הומניטרי בראשותו של חבר בית הנבחרים הבריטי ג'ורג' גאלאווי, ובניסיון לשבור את המצור על רצועת עזה. ביוני 2005 לקה בהתקף לב חמור, ומצבו הוגדר בבית החולים כ"קשה אך יציב". בנוסף עבר טיפולים נגד מחלת הסרטן שלקה בה. במרץ 2009 חזר רדגרייב להופיע על במת התיאטרון בלונדון, בתפקיד הראשי במחזה "טרמבו". המחזה מבוסס על חייו של תסריטאי שהיה ברשימה השחורה של הוליווד. בערב הפתיחה הקדיש רדגרייב את הופעתו לזכרה של אחייניתו נטשה ריצ'רדסון שנהרגה באותו שבוע בתאונת סקי. הוא נפטר ב-6 באפריל 2010 בלונדון. מדיה וקבצים בנושא קורין רדגרייב בוויקישיתוף קורין רדגרייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קורין רדגרייב, באתר AllMovie (באנגלית) קורין רדגרייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קורין רדגרייב, באתר MusicBrainz (באנגלית) קורין רדגרייב, באתר Discogs (באנגלית) קורין רדגרייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הכשרה חברה לביטוח

הכשרה חברה לביטוח בע"מ היא חברת ביטוח ישראלית המציעה מגוון שירותים ומוצרים בתחומי הביטוח האלמנטרי, ביטוח חיים, חיסכון ארוך טווח ופיננסים וביטוח בריאות. החברה מעסיקה כ-500 עובדים. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אלי אלעזרא. מנכ"ל החברה הוא שמעון מירון. החברה התאגדה בדצמבר 1994 כחברת בת של הכשרת היישוב החזקות ביטוח בע"מ, מקבוצת הכשרת היישוב. החל משנת 1995 הועברה לחברה כל פעילות הביטוח בתחומי ביטוח כללי וביטוח חיים מהחברה האם. משנת 2004 נסחרות מניות הכשרה חברה לביטוח בע"מ בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2006 נרכשה החברה-האם, "הכשרת היישוב החזקות ביטוח", על ידי קבוצת אלעזרא. ביוני 2009 החזיקה החברה האם ב-61% מהון המניות ומזכויות ההצבעה בחברה, אלעזרא החזיק במישרין עוד כ-1% ממניות החברה, ואפרידר - החברה לשיכון ופיתוח ישראל בע"מ (הנשלטת אף היא על ידי אלעזרא החזקות בע"מ) החזיקה בכ-26% מהון המניות והזכויות בחברה. כיום מחזיק אלעזרא באמצעות חברת אלעזרא החזקות בע"מ כ-90% ממניות החברה-האם. במהלך המחצית השנייה של שנת 2007 השיקה החברה סדרת מוצרים הנקראת "Best Invest". הסדרה משלבת בין פעילות הביטוח של החברה לפעילות ניהול השקעות של מספר בתי השקעות, כאשר המוצר אותו מקבל הלקוח הוא פוליסת חיסכון. ההשקעות אשר מנוהלות על ידי בתי ההשקעות מחולקות לסלי ההשקעות המנוהלים בשיטת ניהול תיקים, קרי: מנהל התיק קובע את תמהיל ההחזקות במוצרים הפיננסיים השונים על פי ההגדרות שבכל אחד מסלי ההשקעות אותם בחר המבוטח. בסוף שנת 2008 עמד הונה העצמי של החברה על 166.1 מיליון ש"ח. סך עמודת ההון וההתחייבויות במאזן החברה עמד על יותר מ-4 מיליארד ש"ח. נתח השוק של החברה בתחום ביטוח החיים נחשב קטן יחסית בהשוואה לחמש קבוצות הביטוח הגדולות בישראל. ענף זה הניב לחברה הכנסות בשיעור של כ-300 מיליון ש"ח בשנת 2008. חברת הכשרת היישוב אתר האינטרנט הרשמי של הכשרה חברה לביטוח האתר הרשמי של go מבית הכשרה חברה לביטוח נתונים כספיים של החברה עץ האחזקות של החברה הכשרה חברה לביטוח בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב הכשרה חברה לביטוח בע"מ, באתר "מאיה" הכשרה חברה לביטוח, באתר Crunchbase (באנגלית) הכשרה חברה לביטוח בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. רון שטיין, ‏אלי אלעזרא רכש החזקות משפ' נמרודי בהכשרה החזקות ביטוח בתמורה ל-215 מיליון שקל, באתר גלובס, 6 בפברואר 2006
ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1831–1891)

הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' (ברוסית: Николай Николаевич‏; 27 ביולי 1831, צארסקויה סלו, האימפריה הרוסית – 13 באפריל 1891, אלופקה, האימפריה הרוסית) היה בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואשתו שרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה). ניקולאי היה ידוע גם בכינויו ניקולאי ניקולאייביץ' האב, כדי להבדילו מבנו אשר נשא שם זהה. ניקולאי ניקולאייביץ' נולד ב-8 באוגוסט 1831 בצארסקויה סלו, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה), בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. אביו של ניקולאי ייעד לו קריירה צבאית והוא למד ביחד עם אחיו באקדמיה הצבאית. ניקולאי נלחם כקצין צעיר במלחמת קרים והתבלט בקרב אינקרמן. הוא גילה עניין בתחום ההנדסה הצבאית, ובשנת 1856 מונה לתפקיד מפקד כוחות ההנדסה הצבאית. בשנת 1864 הוא מונה למפקד המשמר הקיסרי. בשנת 1872 ביקר בירושלים והשתתף בטקס חנוכת כנסיית השילוש הקדוש. למרות המוניטין הירוד שלו כאסטרטג צבאי מונה לתפקיד מפקד צבא הדנובה, שהכריע את חזית הבלקן במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בחלקה הראשון של המלחמה נחל הצלחות, אך המצור הממושך על פלבן וחוסר ההצלחה הרוסית בכיבוש העיר הובילו להעברתו בפועל מתפקידו, אם כי רשמית נשא עדיין בתואר. לאחר המלחמה הואשם בפסיביות פיקודית בכך שנמנע מתקיפת איסטנבול והכרעת האימפריה העות'מאנית. יתרה מכך, שמו נקשר לשערוריות כספיות ובכלל זה שוחד ובזבוז כספי מדינה. למרות זאת, אחיו אלכסנדר השני מינה אותו לתפקיד מושל אזור סנקט פטרבורג. בהמשך קודם לדרגת פילדמרשל והיה אחראי על חיל הפרשים הרוסי ועל מערך ההנדסה בצבא. ב-6 בפברואר 1856 נישא לנסיכה אלכסנדרה פרדריקה וילהלמינה מבית אולדנבורג. טרם הנישואין המירה הנסיכה את דתה לנצרות אורתודוקסית ושמה שונה לאלכסנדרה פטרובנה. לזוג נולדו שני ילדים, ניקולאי ופיוטר. הנישואים, שמלכתחילה לא היו יציבים, התפרקו כעבור 4 שנים. ניקולאי עזב את אשתו ועבר לחיות עם המאהבת שלו, רקדנית הבלט יקטרינה צ'יסלובה, שבמהלך השנים ילדה לו 5 ילדים. הוא מעולם לא התגרש מאשתו באופן רשמי אך דאג לסלק אותה מסנקט פטרבורג. לאחר הירצחו של אחיו אלכסנדר השני ועלייתו לשלטון של אחיינו אלכסנדר השלישי, הורע מעמדו של ניקולאי בשל יחסיו המעורערים עם אלכסנדר מחד והעובדה ששמו חזר ונקשר לשערוריות כספיות, מאידך. ניקולאי חלה במחלת הסרטן אשר התפשטה למוחו ובמהלך מחלתו סבל מהזיות וחוסר יכולת תפקוד, שאילצו את המשפחה למנות לו אפוטרופוס. הוא נפטר ב-13 באפריל 1891 בעיר אלופקה שבחצי האי קרים ונקבר בעירו. ב-7 בינואר 1856 התחתן ניקולאי עם אלכסנדרה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פטר, דוכס אולדנבורג ותרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו שני בנים: ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1856–1929), התחתן עם אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1864–1931), התחתן עם מיליצה, נסיכת מונטנגרו מפילגשו יקטרינה צ'יסלובה נולדו לניקולאי 5 ילדים: אולגה ניקולאייבנה ניקולאייבה (1868–1950) ולדימיר ניקולאייביץ' ניקולאייב (1873–1942) יקטרינה ניקולאייבנה ניקולאייבה (1874–1940) ניקולאי ניקולאייביץ' ניקולאייב (1875–1902) גלינה ניקולאייבנה ניקולאייבה (1877–1878) מדיה וקבצים בנושא ניקולאי ניקולאייביץ' האב בוויקישיתוף ביוגרפיה-ברוסית ניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 8 באוגוסט כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 25 באפריל
ג'ורג' הויט ויפל

ג'ורג' הויט ויפל (באנגלית: George Hoyt Whipple‏; 28 באוגוסט 1878, אשלנד, ניו המפשייר, ארצות הברית - 1 בפברואר 1976, רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית) היה רופא, חוקר ומרצה אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1934 יחד עם ג'ורג' ריצ'רדס מיינוט וויליאם פרי מרפי "על גילוי טיפול בכבד לריפוי מאנמיה". ויפל למד באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, שם הוא סיים את לימודיו בשנת 1905. הוא עבד במחלקת הפתולוגיה באוניברסיטת הופקינס, ולאחר מכן עבד כפתולוג בבית חולים בפנמה בשנים 1907–1908. אחרי שהות בפנמה חזר לבולטימור והיה שם מרצה בשנים 1910–1914. בשנת 1914 התמנה ויפל לפרופסור למחקר רפואי ולמנהל קרן הופר למחקר רפואי בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה. תחום המחקר העיקרי שלו היה אנמיה ופיזיולוגיה ופתולוגיה של הכבד. הוא היה הראשון אשר תיאר ב-1907 את מחלת ויפל וגילה את מין החיידק הגורם למחלה זו. לבקשת אברהם פלקסנר, שעשה עבודה חלוצית בתחום של חינוך רפואי, ונשיא אוניברסיטת רוצ'סטר, ראש ריס, מונה ויפל בשנת 1921 לדיקן בית הספר לרפואה החדש שעדיין לא נבנה ברוצ'סטר. ויפל שימש דיקן בית הספר עד לשנת 1954, אך המשיך לעבוד שם במשך שארית חייו. הוא נפטר ב-1976 בגיל 97. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' הויט ויפל בוויקישיתוף ג'ורג' הויט ויפל, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'ורג' הויט ויפל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' הויט ויפל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כלי נשיפה

כלי נשיפה הם כלי נגינה אשר מפיקים צליל כאשר נושפים בהם. האוויר הננשף אל תוך הכלי יוצר בו רטט וכך מופק הצליל. כלי הנשיפה נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: כלי נשיפה ממתכת, בהם: חצוצרה, קורנית, קרן יער, בריטון, טרומבון וטובה. כלי נשיפה מעץ, בהם: סקסופון, חליל, קלרינט, אבוב ובסון. על אף שבעבר כלי נשיפה ממתכת נבנו מפליז וכלי נשיפה מעץ נבנו מעץ, כיום אין להסיק לאיזו מהמשפחות שייך כלי על פי החומר ממנו הוא עשוי, אלא על פי הדרך בה מופק ממנו הצליל. בכלי נשיפה ממתכת מופק הצליל מרטט שפתיו של הנגן. בכלי נשיפה מעץ מופק הצליל באחת משתי דרכים: האוויר שנושף הנגן מרטיט כפיס במבוק המכונה עלה (כמו בקלרינט ואבוב). האוויר שנושף הנגן יוצר מערבולת המרטיטה את האוויר שבכלי (כמו בחליל, חלילית או משרוקית). סקסופון, לדוגמה, עשוי בדרך כלל מפליז, אך משתייך למשפחת כלי הנשיפה מעץ, מכיוון שהצליל מופק בו על ידי עלה, בדומה לקלרינט. באופן דומה, הסרפנט, כלי נשיפה עתיק, נבנה מעץ אך מקור הצליל בו הוא רטט שפתי הנגן והוא שייך למשפחת כלי המתכת. בין כלי הנשיפה מחומרים אחרים נמנים קרן האלפים, קונכייה ואוקרינה. בכלי הנשיפה נעשה גם שימוש נרחב בתזמורת ואף קיימות תזמורות כלי נשיפה. לא תמיד היה כך הדבר, אך כיום נבדלים כלי הנשיפה ממתכת מכלי הנשיפה מעץ בישירות הצליל שלהם. בכלי נשיפה מודרניים ממתכת הצליל בוקע אך ורק מן הפעמון, מכיוון שאין חורים נוספים בצינור. לעומת זאת, כלי נשיפה מעץ מחוררים לכל אורכם, והצליל מתפזר מהם בכיוונים רבים בעצמה לא שווה. צלילם של כלי המתכת המודרניים ישיר מאוד, בעוד שצלילם של כלי העץ אינו ישיר. עובדה זו משמעותית כשמקליטים את הכלי: כלי נשיפה מעץ דורשים לפחות שני מיקרופונים וקשה יותר לתעד את צלילם באופן נאמן בגלל פיזור הצליל. עם זאת, אין זה הבדל מהותי בין המשפחות. כלי נשיפה ממתכת עתיקים כאופיקלייד והסרפנט שהוזכר למעלה מחוררים לאורכם ומתאפיינים בצליל לא כיווני. כמו כן, אין מניעה תאורטית לייצר כלי נשיפה מעץ ללא חורים שצלילו יהיה כיווני, ואף נעשו ניסויים בכלים כאלה על ידי סקסופוניסט הג'אז אדי האריס (Eddie Harris), שחיבר פיה של סקסופון לחצוצרה וטרומבון (כלי שכונה סקסובון). המלחין הסאטירי פ. ד. ק. באך (P. D. Q. Bach) עשה שימוש קומי בשילוב דומה כשהמציא את הטרומבּוּן (Tromboon), כלי נשיפה המשלב פיה של בסון עם גוף של טרומבון. הסבר באנגלית על אקוסטיקה של כלים שונים וקול האדם. מלווה בהקלטות ואיורים. כלי הנשיפה השונים לקראת תחתית הדף. כלי נשיפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כלי נשיפה, דף שער בספרייה הלאומית
סונאטה לפסנתר מס' 8 של מוצרט

סונאטה לפסנתר מספר 8 בלה-מינור קכל 310, נכתבה על ידי מוצרט בתחילת הקיץ של שנת 1778, בפריז. זו הסונאטה המינורית הראשונה של מוצרט (מתוך שתיים: יחד עם קכל 457), ויש החושבים שבחירתו לכתוב את היצירה בסולם מינור (דבר שלא רווח אצל מוצרט) נובעת ממות אימו, בחודש יולי של אותה שנה בפריז.[דרוש מקור] היצירה מורכבת משלושה פרקים, כנהוג בסונאטה קלאסית: Allegro maestoso Andante cantabile con espressione Presto הפרק הראשון פותח בפורטה. יד שמאל מנגנת אקורד משולש בסיסי של לה מינור. יד ימין מנגנת מלודיה פשוטה יחסית, אך קודרת. לאחר מכן המלודיה חוזרת שוב בשינוי קל לאחר קטע פיאנו קצר. משם יש קטע מעבר שקט, שהופך פתאום לפורטה חזק, עם מלודיה דרמטית ביד ימין. לאחר מכן מגיע קטע מעבר דרמטי שמעביר אותנו לסולם המקביל (כלפי מעלה) דו מז'ור. הנושא השני מנוגן בפיאנו, והוא דורש זריזות רבה, בשל הקצב המהיר. לאחר קטע מעבר ארוך, על החומרים המלודיים שבנושא השני, מגיע קטע סיום, חגיגי ומרשים. לאחר מכן היצירה עוברת פיתוח יסודי, בשלל סולמות. הפיתוח משרה אווירה אפלה ואף מפחידה ברגעים מסוימים. לאחר קטע מעבר, היצירה עוברת בפתאומיות אל קטע הרפריזה. הנושא המלודי חוזר בשנית, אך הפעם בשינויים קלים, ולאחר קטע מעבר הנושא עובר ליד שמאל. בהמשך חוזר הכל על עצמו ( בשינויים קלים) אך הפעם נשאר בסולם הטוניקה, לה מינור. הפרק השני נכתב בסולם פה מז'ור. הוא הרבה יותר איטי ורגוע מהפרק הראשון, במשקל משולש של שלושה רבעים. הפרק לירי מאוד, ומשרה תחושת נועם ורוגע, על אף כמה חלקים וירטואוזים מעט. לאחר החזרה על הפתיחה, הפרק עובר אל החלק השני, שבו משולבים קטעי מינור קולחים, ומנגינות ליריות קודרות. לאחר מכן יש מעבר ארוך על החומרים המלודיים, ואחריו חזרה בפיאניסימו על תחילת הפרק, עד לסיומו באקורד פורטה. הפרק השלישי מהיר וקולח. בסולם הדומיננטה של היצירה - לה מינור, ובמשקל שני רבעים. הנושא הראשי קודר מעט והקצב שלו חוזר כמעט לאורך כל הפרק, ונותן תחושה של חן ותואם. לאחר פיתוח קל, הפרק עובר אל סולם לה מז'ור. שם יש אתנחתה מן המקצב המהיר והפרק נשמע יותר ואינטנסיבי וממוקד. לאחר מכן חוזר הנושא הראשי בלה מינור אך הפעם עם פיתוח קל, והוא נשמע הרבה יותר דרמטי מן הפעם הראשונה. לאחר מכן עוברים אל הקודה בפיאנו, ולפתע מופיעה סדרה של אקורדים ואוקטבות מהירות בלה מינור, והיצירה מגיעה אל סיומה. נגינת היצירה אורכת בממוצע כ-22 דקות. מדיה וקבצים בנושא סונאטה לפסנתר מס' 8 של מוצרט בוויקישיתוף תווי הסונאטה
קוריאן

קוריאן (Corian) הוא כינוי מסחרי לחומר פולימרי או שיש מלאכותי, המורכב מ-70% אלומיניום הידרוקסיד (שידוע גם כמינרל גיבסיט) ו-30% אקריליק. החומר פותח על ידי חברת דופונט ארצות הברית בסוף שנות ה-60 ומשמש בעיקר כמשטח עבודה במטבחים. כמו מרבית החומרים הסינתטיים, גם חומר זה ניתן לייצור בצבעים שונים ובגדלים שונים. בגלל תכולת הפולימרים הגבוהה בקוריאן, אין הבדל משמעותי בין חוזק הכניעה של החומר בלחיצה או במתיחה. הפולימריות גם מקנה לו אטימות גדולה יותר מאשר זו הנפוצה בחומרים בעלי מאפיינים מינרליים יותר. הפולימריות הזו גם אחראית לחסרונות העיקריים שלו כחומר הנדסי שהם עמידות לחום עד 100 מעלות, פגיעותו לשריטות והנזקים שהוא סופג מחומרים כימיים שונים הנמצאים בחומרי ניקוי. היתרון הגדול שלו יחסית לסוגים אחרים של שיש מלאכותי, הוא העמידות היחסית שלו לקרינת השמש. המצאת משטחי הקוריאן מיוחסת לדונלד סלוקום, אשר היה כימאי בחברת דופונט, בשנת 1967. שמו של סלוקום מופיע על הפטנט שניתן למוצר בחודש אוקטובר 1968. קוריאן הוצע לראשונה למכירה בשנת 1971, יעודו המקורי של המשטח היה לסביבת עבודה קשה כמו במעבדות ובתי חולים. תחילה נמכר בצבע אחד בלבד ונכון לעשור השני של המאה ה-21 הוא מוצע במגוון של למעלה מ-100 צבעים שונים. בשנת 1982 פג תוקף הבלעדיות על יצור החומר שהייתה של חברת דופונט וכיום כל חברה או מפעל יכולים לייצר את החומר הזה. מדיה וקבצים בנושא קוריאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוריאן (באנגלית) האתר הרשמי של קוריאן בחברת דופונט בבדיקות שערך היצרן ע"פ השיטות המתוארות בתקן האמרקאי מס' ASTM D638 הסתבר כי השונה בין חוזק הכניעה של החומר בלחיצה ובמתיחה אינו עולה על עשרה אחוזים. 5 MYTHS ABOUT CORIAN® Michelle Driscoll, How to Clean Corian Countertops, https://www.wikihow.com/, ‏May 23, 2020 Corian Countertops Pros & Cons Review 2020, https://www.countertopspecialty.com/ APPROVED CLEANING SOLVENTS. פרסום של חברת דופונט על שימוש בממסים לניקוי משטחי קוריאן. Dr. Donald Slocum - Obituary. New York Times, March 2, 2008
חנרליפה

החנרליפה (בספרדית: Generalife) הוא ארמון בגרנדה שבספרד, ששימש כבית קיט לבני השושלת הנסרית ששלטו בממלכת גרנדה. אין ודאות באשר למקור שמו של הארמון, אך הסברה הרווחת כי מקורו בשיבוש המילים הערביות جنة العريف (ג'נת אל-עריף) שפירושן "גן האדריכל". בנייתו של הארמון החלה במאה ה-12 והסתיימה במאה ה-14, בתקופת שלטונם של מוחמד השלישי ואיסמעיל הראשון. לאחר השלמת הרקונקיסטה, כיבושו מחדש של חצי האי האיברי בידי בנוצרים, נהגו מלכי ספרד להפקידו במשמורתם של אישים שונים. ב-1631 הופקד הארמון במשמורתה של משפחת גרנדה-ונגאס, שהחזיקה בו עד 1921. החזרתו לידי המדינה באותה שנה התאפשרה רק לאחר מאבק משפטי ממושך. בין 1931 ל-1951 שוקמו הגנים מסביב לארמון, וב-1984 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם אלהמברה. הארמון הוקם מצפון לאלהמברה, מתחם הארמונות ששימש את שליטי הממלכה, ובעבר חיבר ביניהם מעבר מקורה. מעבר זה שימש רק את הסולטאן ופמלייתו, ובנוסף לו היו שתי כניסות נוספות. בהיותו ארמון קיט, הוא מוקף בגנים רבים וטובל בירק, הנחשבים לדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות גנים מורית בין הגנים ששרדו מאותה תקופה. הם מעוטרים בוורדים ובציפורנים, ועצי ברוש, ערבה ואשכרוע מעניקים להם צל. בחצר התעלה (Patio de la Acequia) בריכת מים מאורכת ובה מזרקות, שהן תוספת מאוחרת, מהמאה ה-19. בעבר שימשה הבריכה כתעלת השקיה לפרדסים שהיו מסביב לארמון. החצר מוקפת אכסדרות המעוטרות בפיתוחי אבן האופייניים לאדריכלות הערבית. חצר ברוש הסולטאנית (Patio del Ciprés de la Sultana) כוללת צמחייה רבה, תצפית לעיר, ואף היא כוללת מוטיבים של מים. אל הגנים העליונים (Jardines Altos del Palacio) מוליכות מדרגות המים (Escalera del Agua), מדרגות שלאורכן תעלות מים צרות. הגנים העליונים מוצלים בעצי ער אציל. ארמון החנרליפה מכיוון צפון מערב מראה הארמון מאלהמברה פטיו דה לה אסקיה פטיו דה לה אסקיה לכיוון צפון מערב פטיו דה לה אסקיה לכיוון דרום מזרח חצר ברוש הסולטאנית מזרקות בחצר ברוש הסולטאנית מצפה מהמאה ה-19 במעלה הגבעה תצפית על אלהמברה מגני הארמון בריכת מים מאורכת בגני הארמון מזרקות בגני הארמון קשתות בוטניות בגני הארמון תיאטרון הארמון ובו אזור "אחורי הקלעים" נוצר על ידי ברושים מדיה וקבצים בנושא חנרליפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חנרליפה