laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
P-12

P-12 (קוד דיווח נאט"ו: "ספון רסט"; "Spoon Rest") הוא מכ"ם גילוי אווירי מתוצרת ברית המועצות לטווח בינוני וגבוה. המכ"ם הוא פיתוח של המכ"ם P-10 שקדם לו והוא נבדל ממנו בתדר השידור הגבוה יותר, בטווח הגילוי הגדול יותר, ביכולת מיתוג בין תדרים הגנה טובה יותר מפני לוחמה אלקטרונית והוכנס בו לראשונה מעגל אלקטרוני לסינון רעשים (MTI). המכ"ם הוכנס לשירות בשנת 1956. בשנת 1958 הוכנס לשירות דגם משופר P-12M שבו אפשרות לשינוי תדר בטווח של 10 מגה הרץ. בשנת 1962 הוכנס לשירות הדגם P-12MP שבו שיפור בכווניות האלומות. בשנת 1970 הוכנס לשירות הדגם P-12NPP שבו אמצעים משופרים כנגד לוחמה אלקטרונית. המכ"ם משמש כחלק ממערכת הגילוי של סוללת טילי קרקע-אוויר מסוג SA-2 ולפעמים משמש גם כמכ"ם גילוי המשתתף ביצירת התמונה האווירית הכוללת. סימן ההיכר העיקרי החיצוני של המכ"ם הוא שתי קומות של 12 אנטנות מסוג יאגי - 6 אנטנות בכל קומה. ה-P-18 הוא הגרסה המשופרת של המכ"ם שיוצרה עבור סוללות SA-2 מסוגים מתקדמים, בעיקר מדגם E. מבחינה חיצונית, היא נבדלת מהמכ"ם P-12 בארבע אנטנות יאגי שנוספו לה - שתיים נוספות בכל קומה. המכ"ם P-12 נמכר לרוב מדינות ערב ולכל מדינות הגוש הקומוניסטי והיה המכ"ם גילוי האווירי הנפוץ ביותר בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים במדינות אלה. בלילה שבין 26 - 27 בדצמבר 1969, בתקופת מלחמת ההתשה, ביצע צה"ל פעולה נועזת להשתלטות על מוצב מכ"ם P-12 מצרי, שנקרא מבצע תרנגול 53, שבמהלכו הובא המכ"ם בשלמותו לישראל. לאחר הבאתו של המכ"ם הוא נבדק ביסודיות על ידי מומחים בישראל ולאחר מכן נמסר לבדיקת צבא ארצות הברית. מכ"ם P-12 והדגם המשופר P-18 נפוצים ופועלים עד היום (ועשרות מהם פועלים במדינות העימות עם ישראל) וזאת על אף שהן נחשבות למיושנות מאוד. מאחר שהן משמשות כמכ"מ הגילוי למערכת הטילים SA-2 שהייתה למערכת טק"א הנפוצה ביותר. מדיה וקבצים בנושא P-12 בוויקישיתוף P-12 "ספון רסט B", באתר Radar Principles P-18 "ספון רסט D", באתר Radar Principles
סופר צללים

סוֹפֵר צְלָלִים הוא כינויו של אדם הנשכר לכתוב ספר או נאומים עבור אדם אחר, כשהקרדיט לכתיבת הספר אינו ניתן לו אלא למי שמשלם לו. חלק מהאוטוביוגרפיות של ידוענים ופוליטיקאים נכתבו על ידי סופרי צללים אשר נשכרו לכתוב בעבורם את האוטוביוגרפיה שלהם, כאשר אין להם את הזמן או את כישרון הכתיבה הדרושים כדי לכתוב את הספר בעצמם. ישנם מקרים שבהם משתמשים בשם של סופר מפורסם על מנת להביא להתייחסות יותר רצינית או פופולרית לספר שנכתב על ידי סופר צללים. תופעה כזאת ידועה עוד מהמאות הקודמות. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא הסדרה "שלושת המוסקטרים" של אלכסנדר דיומא, שנחשף כי נכתבה בחלקה על ידי סופרי צללים[דרוש מקור]. תרומתו של סופר הצללים יכולה לנוע מכתיבה של הספר כולו ללא כל עזרה מהאדם הרשום כמחבר הספר, עד שכתוב ועריכה של כתב יד שנכתב על ידי הסופר. כתיבה של הספר כולו יכולה להתבצע, למשל, לאחר מותו של האדם ששמו מתנוסס על הספר, בניסיון לנצל את פרסומו של הסופר לאחר מותו. למשל, לאחר מות ו. ס. אנדרוז מנהלי העזבון שלה שכרו סופר שיכתוב ספרים תחת שמה. במקרים אחרים, סופר צללים משמש לסיים עבודות שלא נגמרו על ידי הסופר. הסופרות גלית אלדר ושירז אפיק שימשו כסופרות צללים של אנשים שונים שרצו להוציא רומנים או ספרי זכרונות. את הסדרה השרביט והחרב כתבו עשרות סופרי צללים המשתמשים כולם בשם העט "אדם בליד". העיתונאי דב גולדשטיין נודע כשותף לכתיבת אוטוביוגרפיות של כמה פוליטיקאים ישראלים ידועים: לך שמיים, לך ארץ (עם עזר ויצמן, 1974) פנקס שירות (עם יצחק רבין, 1979) רפול - סיפורו של חייל (עם רפאל איתן, 1985) ירושלים של טדי (עם טדי קולק, 1994) בן הארץ הזאת (עם שמואל תמיר, 2002) שני ספרים מפורסמים נכתבו על סופר הצללים כדמות ספרותית: הספר "סופר הצללים" של פיליפ רות משנת 1979 הספר "סופר צללים" של רוברט האריס משנת 2007 אוטוביוגרפיה סופר הצללים - סרט בבימויו של רומן פולנסקי (המבוסס על ספרו של האריס) פיליפ רות, תרגום: חיים גליקשטיין, סופר הצללים, זמורה ביתן מודן, 1981 רוברט האריס, תרגום: מרדכי ברקאי, סופר צללים, זמורה ביתן, 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר זוהר

גֶּשֶׁר זוֹהַר הוא הגשר הנמוך בעולם ביחס לגובה פני הים, כ-370 מטרים מתחת לפני הים גובהו. הגשר נמצא בכביש 90 מעל נחל זוהר, סמוך לים המלח וסמוך ליישוב הקטן בישראל נווה זוהר. אורכו 120 מטר, גובהו 40 מטר מעל לנחל, והמפתח המקסימלי שלו 52 מטר. הגשר נבנה באזור בו עובר השבר הסורי אפריקני. אזור זה מועד לרעידות אדמה מה שחייב את בניית הגשר לפי תקנים מחמירים. הגשר תוכנן על ידי המהנדס יצחק-צבי שטרן, החתום על גשרים ומבנים פורצי דרך רבים ברחבי הארץ, ביניהם גשרים לאורך כביש 1, כביש 6, כביש 431 ועוד. בניית הגשר הושלמה בשנת 1997. היום, הגשר נחשב לשלישי בגודלו ובאורכו בארץ לאחר גשר הרכבת מעל עמק איילון וגשר עכברה. מדיה וקבצים בנושא גשר זוהר בוויקישיתוף Zohar Bridge – Road 31 over Zohar River- spliced girders, בארכיון האינטרנט עופר פטרסבורג, הגשר הישראלי, באתר "ידיעות אחרונות", 31 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
BTC

האם התכוונתם ל... צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן – ידוע בראשי התיבות BTC -‏ Baku–Tbilisi–Ceyhan ביטקוין – מטבע ממוחשב ומבוזר שסימולו BTC
דוד חשין

דוד חשין (נולד בשנת 1948) הוא משפטן ישראלי ונשיא בית המשפט המחוזי בירושלים לשעבר. כיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון. נולד בירושלים, בנו של הרב בנימין זאב חשין, שהיה מרבני חסידות ברסלב ומראשי ישיבת המקובלים שער השמים. למד בישיבת עץ חיים. בשנת 1967 התגייס לצה"ל. עם שחרורו מהצבא החל ללמוד במכינה הקדם אקדמאית לחיילים משוחררים וסיים את לימודיו ב-1972. למד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים את לימודיו בשנת 1977. לאחר מכן עבד מספר שנים כעורך דין בשוק הפרטי. ביולי 1984 מונה לכהן כשופט בבית המשפט השלום בירושלים. שש שנים מאוחר יותר, בדצמבר 1990, מונה לכהן כשופט בית המשפט המחוזי בירושלים. בשנת 1999 יצא לאור בעריכתו הספר "בית המשפט: חמישים שנות שפיטה בישראל". בשנת 2004 היה חשין אחד משלושת המועמדים שהומלצו על ידי הוועדה המקצועית-ציבורית לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, לצידם של עוזי פוגלמן ושל מני מזוז שנבחר לבסוף לתפקיד. ביוני 2006 מונה בידי נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, יחד עם השופטת דבורה ברלינר, לכהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון לתקופה של חצי שנה. בדצמבר 2006 הוארכה הכהונה הזמנית בשלושה חודשים נוספים. כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, וכסגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. בנובמבר 2012 התמנה לנשיא בפועל של בית המשפט המחוזי בירושלים, עד לסיום כהונתה של הנשיאה מוסיה ארד (שיצאה לשבתון פרישה). עם פרישתה של ארד ביוני 2013 קיבל מינוי קבוע כנשיא בית המשפט. באוגוסט 2014 נכלל שמו ברשימת המועמדים לשיפוט בבית המשפט העליון. לקראת סוף שנת 2015 פרש לפנסיה מוקדמת. בשנת 2017 עמד בראש ועדת המינויים, תחת שרת המשפטים איילת שקד. בשנת 2018 השתתף במיזם בירושלים, במסגרתו הרצה בפני תלמידי בית ספר על עבודתו המשפטית. ב-30 באוגוסט 2020 מונה ליושב ראש הוועדה למינוי דירקטורים בתאגידים בנקאיים. בספטמבר 2021 מונה לבורר בסכסוך הארוך בישיבת פוניבז'. חשין היה נשוי לליאורה, עד לפטירתה באפריל 2023. ואב לשניים. בתו, טל, הייתה נשואה לאורן וייגנפלד, ולהם שני ילדים. מתגורר בירושלים. השופט מישאל חשין היה בן דודו. אחיו לבית משפחת חשין משמשים ראשי ישיבות ודרשנים מראשי ועסקני חסידות ברסלב בירושלים. בין אחיו, הרב צבי, מרבני ישיבת מיר, והרב שלמה זלמן, מרבני ישיבת טורדא. דוד חשין, באתר הרשות השופטת שחר שחר, "מאז ומתמיד ראיתי בתפקידי כשופט את הצורך לקדם זכויות אדם ולהגן על החלש", באתר לשכת עורכי הדין, ינואר 2017 מידע על דוד חשין בקטלוג הספרייה הלאומית ראו: יהושע בן אריה, ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט, כרך א, הוצאת יד בן צבי תשע"ב, עמ' 410 172 קיבלו אתמול תואר "בוגר" במשפטים, מעריב, 5 במאי 1977, עמ' 23 לדוגמה: המשטרה: רישום שמות המפגינים נועד לאבטח את ראש-הממשלה ולקיים הסדר, דבר, 20 ביולי 1983, עמ' 6 ראו: דניאל פרידמן, הארנק והחרב: המהפכה המשפטית ושברה, הוצאת ידיעות אחרונות 2013, עמ' 412 בת-אל אביר, השופט דוד חשין מונה לנשיא ביהמ"ש המחוזי בירושלים, באתר nrg‏, 29 בנובמבר 2012 אורי פז, השופטים אהרן פרקש ואברהם אברהם מונו לנשיאי ביהמ"ש המחוזיים בי-ם ובנצרת, תקדין, 24 בדצמבר 2015 טובה צימוקי, שיעור במשפט: תלמידים ייפגשו עם שופטים ועורכי דין, באתר ynet, 18 בינואר 2018 דנה הרמן, על מגיש של כסף, באתר ynet, 7 בדצמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1776

שנת 1776 היא השנה ה-76 במאה ה-18. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1776 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 1 בינואר – ג'ורג' וושינגטון חשף את דגל האיחוד הגדול, הדגל הלאומי הראשון של ארצות הברית 5 בינואר – ניו המפשייר מאשרת את חוקתה 10 בינואר – תומאס פיין מפרסם את "שכל ישר" 25 בפברואר – בית האופרה לה סקאלה במילאנו נשרף 2 במרץ – האמריקנים מתחילים להפגיז את חיילי בריטניה בבוסטון 17 במרץ – הצבא הבריטי מתפנה מבוסטון 28 במרץ – יסוד המיסיון של סן פרנסיסקו מאסיזי שהתפתח לעיר סן פרנסיסקו 1 במאי – אדם וייסהאופט הישועי מקים את האילומינטי הבווארי 4 במאי – המושבה הבריטית רוד איילנד מכריזה עצמאות, הראשונה במושבות אמריקה לעשות כך 4 ביולי – הכרזת העצמאות של ארצות הברית 9 בספטמבר – הקונגרס היבשתי באמריקה קובע באופן רשמי כי שם המדינה החדשה יהיה ארצות הברית 21 בספטמבר – 5 ימים לאחר כיבוש ניו יורק על ידי הבריטים, רבע מהעיר עולה באש 16 בנובמבר – ארצות הברית מקבלת לראשונה הכרה דיפלומטית על ידי האי סנט אוסטטיוס הנמצא תחת שלטון הולנד 5 בדצמבר – ייסוד האחווה הראשונה – פי בטא קפא (ΦΒΚ) בקולג' ויליאן ומרי, בויליאמסבורג, וירג'יניה 24 בינואר – ארנסט תאודור אמדאוס הופמן, סופר, משפטן, מלחין, מבקר מוזיקה, צייר וקריקטוריסט גרמני (נפטר ב-1822) 1 באפריל – סופי ז'רמן, מתמטיקאית צרפתייה (נפטרה ב-1831) 27 באפריל – היאסנט ז'אדן, מלחין ופסנתרן צרפתי (נפטר ב-1800) 11 ביוני – ג'ון קונסטבל, צייר בריטי (נפטר ב-1837) 4 ביולי – אית'ן אלן בראון, מושל אוהיו השביעי (נפטר ב-1852) 9 באוגוסט – אמדאו אבוגדרו, כימאי איטלקי (נפטר ב-1856) 30 באוקטובר – ג'ורג' ביב, מזכיר האוצר של ארצות הברית וסנאטור מטעם קנטקי (נפטר ב-1859) 24 במרץ – ג'ון הריסון, שען אנגלי (נולד ב-1693) 19 באפריל – יעקב עמדין, מגדולי הרבנים במאה השמונה עשרה (נולד ב-1698) 25 באוגוסט – דייוויד יום, פילוסוף והיסטוריון סקוטי (נולד ב-1711) 22 בספטמבר – נייתן הייל, חייל בצבא הקונטיננטלי שהוצא להורג על ידי הבריטים עקב היותו מרגל (נולד ב-1755) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1776 התחילה ביום כ' בטבת ה'תקל"ו (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-ט' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1776 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1776‎ נפטרים ב-1776‎ מדיה וקבצים בנושא 1776 בוויקישיתוף
אגן קיין

אגן קיין (באנגלית: Kane Basin) הוא אגן אוקייני השוכן בין גרינלנד לבין האי אלסמיר שבטריטוריית נונאווט - האי הצפוני ביותר בקנדה. האגן מקשר בין מצר סמית' לבין תעלת קנדי ומהווה חלק ממצרי נארס. אורכו של האגן 180 ק"מ, ורוחבו (בנקודה הרחבה ביותר) - 130 ק"מ. האגן נקרא על שם אליישה קיין, שעמד בראש משלחת חיפוש שניסתה למצוא את המשלחת של ג'ון פרנקלין שאבדה. משלחת החיפוש עברה באזור האגן בשנת 1854 במהלך החיפושים. דובי קוטב באגן קיין Ice in the Kane Basin, Greenland אגן קיין באתר thecanadianencyclopedia ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אמריקה הצפונית ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כוח 14

כוח 14 הוא היחידה האווירית של ארגון הפת"ח. הארגון הוקם בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לשמש חיל אוויר של המדינה הפלסטינית, לכשתקום. מקור שמו, בדומה למקור שמו של כוח 17, הוא במספר השלוחה הטלפונית של הארגון במטה הפת"ח בביירות בשנות ה-70. את הכוח ייסדו קולונל טאריק וקולונל חסן עוידה, מוותיקי הפת"ח. עיסוקיו העיקריים של הכוח היו גיוס טייסים ממוצא פלסטיני מתוך צבאות ערב לשורותיו, שליחת פלסטינים לקורס טיס, וביצוע משימות תובלה אוויריות עבור הנהגת הפת"ח. חיילי הכוח עברו את הכשרתם במסגרת חילות האוויר של צבאות ערב ופקיסטן, וכן במסגרות אזרחיות במדינות המערב. עד מלחמת לבנון הראשונה התרכז הכוח בעיקר בדרום לבנון ובסוריה. הטלטלה שעבר הפת"ח בשנת 1982, בעקבות מלחמת לבנון, הביאה לפגיעה משמעותית ביכולותיו הצבאיות בכלל, ובפרט בכשירות כוח 14. הכוח עבר לתוניסיה ולצפון תימן, משם הוא פועל בעצימות נמוכה עד היום. לצורך פעילות הכוח חכר אש"ף בשנת 1985 את האי קמראן, הסמוך לעיר אל-חודיידה בתימן. במקום שופץ מסלול ישן והוקמה מפקדתו של הארגון. כיום, עיקר פעילות הכוח מתרכזת באימון חיילים, אולם הוא חסר משמעות אמיתית עבור הרשות הפלסטינית. ידוע כי ברשות הכוח היו מספר מטוסי תובלה מדגם פוקר F27 ומספר מסוקים מדגם בל 206. ההערכות הן שמדובר בציוד שנרכש מתוניסיה. בנובמבר 1982 התרסק בתימן טייס של הכוח עם מטוס קרב מסוג מיג-21. זוהי ההוכחה היחידה להימצאות מטוסי קרב ברשות הכוח, הגם שלא ברור אם המטוס היה בבעלות הכוח או שנשכר על ידו למטרות אימונים. ההערכות הן שלכוח לא היו שאיפות להפוך לחיל אוויר קרבי, בשל העליונות של חיל האוויר הישראלי. דווח גם כי הארגון החזיק מספר דאונים ומצנחי רחיפה. כוח 17 לקסיקון אש"ף , מאת גיא בכור, בהוצאת משרד הביטחון. תמונת לוויין של האי קמראן - מפקדתו של כוח 14, בשנות ה-80 וראשית שנות ה-90.
יחיאל המאירי

יחיאל המאירי (נולד ב-20 באוגוסט 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי. היה שוער הפועל חיפה בשנים 1968–1974. יליד קיבוץ כפר בלום שבגליל העליון. ב-1965 היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. לזכותו הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה. המאירי זומן על ידי עמנואל שפר לסגל הנבחרת למונדיאל 1970, וכך היה לנציגה השני של הפועל חיפה יחד עם חברו להגנה, יוחנן וולך. בשנת 1972 אובה קלימצ'בסקי (גר'), מאמן הפועל חיפה שאימן קבוצות בכירות בבונדסליגה הגרמנית, יחד עם יוחנן וולך, דב עצמון, אבא גינדין ומאיר אילוז, יצרו קו הגנתי איכותי שהיווה את הסיבה המרכזית למיקומה של הפועל חיפה בצמרת הטבלה. בשנת 1974 זכה עם הפועל חיפה בגביע המדינה תחת הדרכתו של יעקב גרונדמן. לאחר מכן שיחק במדי הפועל עכו ולפני פרישתו הספיק גם לשחק בהפועל טמרה. יחיאל המאירי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יחיאל המאירי, באתר National Football Teams יחיאל המאירי, באתר FootballDatabase.eu המאירי ב"תוכניה האדומה"-אתר הפועל חיפה המאירי באתר הרשמי של הפועל חיפה תומר רונא, השוער שלנו במונדיאל (במדור "ספורט - המגרש הביתי"), באתר הקיבוצים, 8 בדצמבר 2005
האופרה הממלכתית של המבורג

האופרה הממלכתית של המבורג (בגרמנית: Hamburgische Staatsoper) היא אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה. ראשיתה של האופרה בהמבורג הייתה ב-2 בינואר 1678, כאשר נחנך ה-Opern-Theatrum בביצוע זינגשפיל על פי כתבי הקודש, מאת יוהאן תיילה. לא היה זה תיאטרון חצר אלא בית האופרה הציבורי הראשון בגרמניה, שייסדו אזרחים אוהבי אמנות בהמבורג, חברה משגשגת בברית ערי הנזה. האופרה העירונית של המבורג עמדה בפני מגמת ההשתלטות של הסגנון האיטלקי ועד מהרה הייתה למרכז המוזיקלי הראשון במעלה של הבארוק הגרמני. בשנת 1703 הוזמן גאורג פרידריך הנדל לנגן ככנר וצ'מבליסט וביצועי האופרות שלו לא איחרו להגיע. בשנת 1705 עלתה בהמבורג האופרה שלו, "נרון", בביצוע בכורה עולמי. ב-1721 הצטרף גאורג פיליפ טלמן, דמות מרכזית בבארוק הגרמני, לאופרה של המבורג, ובשנים הבאות היו בין אורחיה כריסטוף ויליבלד גלוק, יוהאן אדולף האסה ולהקות איטלקיות שונות. במטרה להחליף את מבנה העץ המיושן בגנזמארקט, הונחה ב-18 במאי 1826 אבן הפינה לתיאטרון העירוני, באתר שעליו ניצב גם כיום בית האופרה הממלכתי של המבורג. התיאטרון החדש, על 2800 מושביו, נחנך כעבור פחות משנה במוזיקה למחזה "אגמונט" של בטהובן. הבניין שופץ בשנת 1873 ועוצב מחדש, מבחוץ ומבפנים, בסגנון "Gründerzeit" ששלט בכיפה אותם ימים, ושוב בשנת 1891, כאשר הותקנה בו תאורה חשמלית. בהנהגת ברנהארדט פוליני, העלתה האופרה העירונית בפעם הראשונה את "מחזור הטבעת" של וגנר במלואו בשנת 1879. ב-1883, שנת מותו של וגנר, החל מחזור של תשע מן האופרות שלו. המנהלים המוזיקליים הנס פון בילו (מ-1887 עד 1890) וגוסטב מאהלר) (מ-1891 עד 1897 תרמו גם הם לתהילת בית האופרה. בראשית המאה ה-20 היוותה האופרה חלק חשוב ברפרטואר של התיאטרון; מתוך 321 הצגות בעונת 1907-1908, 282 היו הפקות אופרה. התיאטרון העירוני העלה לא רק רפרטואר מקובל אלא גם יצירות חדשות, כמו "סוזנה הקדושה" של פאול הינדמית, "מעשה בחייל" של איגור סטרווינסקי, Johnny spielt auf של ארנסט קרנק ו"ינופה" של לאוש יאנאצ'ק. "בחירת הכלה" של פרוצ'ו בוזוני (1912) ו"העיר המתה" של אריך וולפגנג קורנגולד (1920) עלו שתיהן בהצגות בכורה עולמיות בהמבורג. בשנות ה-30', אחרי עליית היטלר לשלטון, שונה שמו של בית האופרה ל"האופרה הממלכתית ההמבורגית". בליל ה-2 באוגוסט 1943 נהרס האולם, יחד עם הבניינים השכנים, בהפצצה אווירית; מטוס מנמיך-טוס הטיל כמה מכלי דלק וזרחן על גג האולם בחלקו המרכזי והעלה אותו באש. האופרה הממלכתית הנוכחית נפתחה ב-15 באוקטובר 1955 בחליל הקסם של מוצרט. [גם בהמשך שמה לה המבורג למטרה להעלות יצירות חדשות, כמו "נסיך המבורג" של הנס ורנר הנצה (1960) ו"המבול" של סטרווינסקי (1963). בתקופה האחרונה העלתה המבורג בביצועי בכורה את "כיבוש מקסיקו" של וולפגנג ריהם (1992) ו"מוכרת הגפרורים הקטנה" של הלמוט לאכנמן (1997), שזיכו אותה בכבוד בינלאומי רב. בשנת 2025, יכהן המנצח הישראלי עומר מאיר ולבר כמנהל מוזיקלי של האופרה הממלכתית של המבורג. מדיה וקבצים בנושא האופרה הממלכתית של המבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האופרה הממלכתית של המבורג (בגרמנית ובאנגלית) האופרה הממלכתית של המבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האופרה הממלכתית של המבורג, באתר MusicBrainz (באנגלית)
תעלת קנדי

תעלת קנדי (באנגלית: Kennedy Channel, בדנית: Kennedy Kanalen) מהווה חלק ממצר נארס שמפריד בין גרינלנד לבין האי אלסמיר שבטריטוריית נונאווט - הצפוני באיי קנדה. המצר מהווה חלק ממצר נארס, ומקשר בין אגן קיין לאגן הול. המצר נמצא בין כף לורנס וכף ג'קסון שבדרומו לבין כף ביירד וכף מורטון בצפונו. צפונית למצר מצויה תעלת רובסון הנשפכת אל ים לינקולן (חלק מהאוקיינוס הארקטי). אורכו של המצר 130 ק"מ, ורחבו נע בין 24 ל-32 ק"מ. עומקו של המצר משתנה בין 180 ל-340 מטרים. האי האנה ממוקם בשפכו של פיורד בסל, שממוקם מצפון מזרח לכף בריאן שלחוף תעלת קנדי. שמו של המצר ניתן לו על ידי אליישה קיין בשנת 1854. קיין עבר במצר בפקדו על משלחת החיפוש השנייה שחיפשה את משלחתו האבודה של ג'ון פרנקלין. לא ברור על שם מי קרוי המצר. רוב ההיסטוריון סבורים כי המצר קרוי על שם ג'ון פנדלטון קנדי, שר הימיה של ארצות הברית בין השנים 1852–1853, אולם יש היסטוריונים הסבורים כי המצר נקרא על שם חברו של קיין - מגלה הארצות ויליאם קנדי. מדיה וקבצים בנושא תעלת קנדי בוויקישיתוף תעלת קנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דגלי אנטארקטיקה

עד לשנת 2002 לא היה דגל רשמי ליבשת אנטארקטיקה, וזאת משום שאין ממשלה רשמית אחת ביבשת. מספר מדינות טוענות לבעלות על חלקי היבשת, אולם בהתאם לאמנת אנטארקטיקה הוחלט שתביעות ריבונות אלה יושעו. בשנת 2002 בחרו המדינות החברות באמנה דגל שייצג את היבשת, אך הדגל הוחלף בשנת 2020. הדגל הישן, שכיום משמש לסמל האמנה עצמה, בעל רקע כחול ובמרכזו צללית צורת היבשת בלבן יחד עם קווים לבנים המייצגים את קווי האורך והרוחב באזור הקוטב הדרומי. הדגל החדש נקרא "טרו סאות'" (דרום אמיתי) והוא הדגל מורכב משני פסים אופקיים שווים בצבעים כחול כהה (למעלה) ולבן, ומעוין גדול, המפוצל לשני דלתונים שונים, דלתון קמור מלמעלה ודלתון קעור מלמטה. הדלתון הקמור צבוע בלבן, והקעור בכחול כהה. מספר דגלים הוצעו במטרה לסמל את יבשת אנטארקטיקה: גרהם ברטרם (Graham Bartram) מתבסס בהצעתו לדגל אנטארקטיקה על דגל האומות המאוחדות. במרכז הדגל מפה בצבע לבן של היבשת, על רקע כחול. הצבעים מסמלים נייטרליות (ובכך נוגדים את הטענות החופפות בשטחן של הממלכה המאוחדת, צ'ילה וארגנטינה לשטחים ביבשת). הדגל הונף באנטארקטיקה לראשונה בשנת 2002 ביוזמת טד קיי (Ted Kaye), חבר האוגדה הווקסילולוגית הצפון אמריקאית, בבסיסי המחקר של הממלכה המאוחדת, ברזיל ואוקראינה, ובכך הפך למעשה הדגל לדגל רשמי (מכוח המנהג הבינלאומי). הדגל שהוצע על ידי הווקסילולוג ויטני סמית (Whitney Smith) הוא דגל כתום (הצבע הכתום הוא הצבע הבינלאומי המסמל קריאה לעזרה - צבע זה בולט במיוחד אל מול צבע השלג). הצבע הכתום נבחר בשל השוני שלו מיתר דגלי מדינות העולם. הסמל על הדגל כולל את האות "A" המסמלת את שם היבשת בלועזית (Antarctica). האות A ניצבת על צלחת, המסמלת את מיקום היבשת על פני כדור הארץ, ושתי ידיים המחזיקות את היבשת, מסמלות שימוש בדרכי שלום ביבשת. הסמל שעל הדגל צבוע בלבן המסמל את צבעה של היבשת. הסמל ממוקם בקרבת הניצב של הדגל, ולא במרכזו, וזה בשל הרצון שיראו את הסמל גם כאשר הדגל יתבלה בקצהו הרחוק מהניצב (דבר שקורה במהרה בשל הרוחות העזות הנושבות ביבשת). דגל מוצע זה לא הונף מעולם באופן רשמי. מרבית המדינות השונות הטוענות לשליטה על שטחים באנטארקטיקה משתמשות בדגלי הלאום של המדינות בבסיסיהן, אולם מספר מדינות הציעו דגלים לטריטוריות אלה: דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה הוא נס לבן שבמרכז סמל הטריטוריה. דגל הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת הוא דגל כחול שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) מופיע דגל צרפת. במרכז הדגל מופיע סמל הטריטוריה. דגל הפרובינציה הארגנטינאית טיירה דל פואגו הכוללת בתוכה גם את שטח אנטארקטיקה הארגנטינאית (מ- 25 מעלות מערב ועד 74 מעלות מערב) אומץ רשמית בשנת 1999 בעקבות תחרות שנערכה. הדגל מציג ציפור אנטארקטית וכן את הצלב הדרומי. פרובינציית אנטארקטיקה צ'ילנה המהווה חלק מאזור מגלאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה (53 מעלות מערב עד 90 מעלות מערב). בבירת הפרובינציה - פוארטו ויליאמס מניפים את הדגל של הפרובינציה עליו מוצג הצלב הדרומי מעל רכס הרים. שטח חסות רוס (טריטוריה שניו זילנד טוענת לשליטה בה) מניפה רשמית את דגל ניו זילנד אולם היו מספר מקרים שהונף בטריטוריה הדגל בעיצובו של הוקסילולוג ג'יימס דיגנן (James Dignan) המתבסס על דגל ניו זילנד, כאשר לדגל צבע רקע שונה מזה של רקע דגל ניו זילנד. צבע הרקע מייצג את ים רוס ואילו הפס הלבן בתחתית הדגל שהוצע על ידי דיגנן מייצג את מדף הקרח רוס. מדיה וקבצים בנושא דגלי אנטארקטיקה בוויקישיתוף הצעות לדגל אנטארקטיקה "Decision 2 (2002) - ATCM XXV - CEP V, Warsaw". אורכב מ-המקור ב-2012-03-23. נבדק ב-2016-02-12.
אלפרד פלאטו

אלפרד פלטו (גרמנית: Alfred Flatow; 3 באוקטובר 1869 – 28 בדצמבר 1942) הוא מתעמל יהודי-גרמני, זכה ב-4 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב ו-1 כסף באולימפיאדה הראשונה בעת החדשה (אתונה 1896). נולד בדנציג ב-1869. אלפרד פלטו, ובן דודו גוסטב פלטו, היו שניהם מתעמלים ידועים בגרמניה והתחרו בנבחרת גרמניה בתחרויות בינלאומיות. הם השתתפו מטעמה באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני. פלאטו הצליח באולימפיאדה וזכה בשלוש מדליות זהב ובמדליית כסף אחת. הוא זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות הקבוצתיות, במקבילים ובמתח, במדליית זהב בתחרות האישית במקבילים ומדליית כסף בתחרות האישית במתח. ב-1903 היה שותף להקמת אגודת הספורט היהודי "Jüdische Turnerschaft". הוא היה פעיל בארגוני ההתעמלות הגרמניים, ואף חבר בוועד האולימפי הגרמני, עד שגורש מהם על ידי הנאצים ב-1936 עקב יהדותו. ב-1938 נמלט פלאטו להולנד ולאחר פלישת גרמניה להולנד נתפס, נשלח למחנה טרזיינשטט, ושם נרצח בשנת 1942. בשנת 1996, עם ציון 100 שנים למשחקים האולימפיים, הוציא הדואר הגרמני בול לזכרם של אלפרד וגוסטב פלאטו. בשנת 1997 כיבדה עיריית ברלין את זכרם בקריאת אגף באצטדיון האולימפי של ברלין על שמם, וכן בבניית היכל ספורט הנושא את שמם. אלפרד פלטו ובן דודו גוסטב פלטו הונצחו בהיכל התהילה של הספורט היהודי שהוקם בישראל. האתלטים אלפרד וגוסטב פלאטו, על בול לרגל 100 שנה למשחקים האולימפיים. גרמניה, 1996 אלפרד פלאטו, באתר olympedia.org אלפרד פלאטו באתר יד ושם הדף של אלפרד פלאטו באתר היכל התהילה של הספורט היהודי קאופמן חיים ואחרים, ספורטאים יהודים בולטים במכביות ובמשחקים האולימפיים, המכללה האקדמית בוינגייט, 2019, עמ' 69-70 ראו אתר סנונית.
סנטוס (כדורגל)

מועדון הכדורגל סנטוס (בפורטוגזית: Santos Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר סנטוס שבמדינת סאו פאולו שברזיל. המועדון הוקם ב-14 באפריל 1912. פלה החל את הקריירה שלו בסנטוס בשנת 1956, כשהיה בן 15. עם פלה זכו סנטוס בגביע הביניבשתי בשנים 1962 ו-1963. בשנים 1958–1968 שיחק במדיה קואוטיניו, ובמהלכן היה שותף לזכייה בשמונה אליפויות סאו פאולו, חמש פעמים בטאסה ברזיל, פעמיים בגביע ליברטדורס ופעמיים בגביע הביניבשתי. בדצמבר 2023 ירדה סנטוס לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר 111 שנות קיום. בשנת 1961 הגיע פלה וקבוצתו סנטוס לישראל למשחק ראווה נגד קבוצת כוכבים מעורבת משחקני האלופה הפועל פתח תקווה וקבוצת מכבי תל אביב. המשחק נערך ב-11 ביוני 1961 באצטדיון רמת גן. סנטוס ניצחה בתוצאה 1:3. מקומיים אליפות ברזיל: 8 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1968, 2002, 2004 גביע ברזיל: 1 2010 טורניר ריו סאו פאולו: 5 1959, 1963, 1964, 1966, 1997 אליפות סאו פאולו: 22 1935, 1955, 1956, 1958, 1960, 1961, 1962, 1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1973, 1978, 1984, 2006, 2007, 2010, 2011, 2012, 2015, 2016 גביע סאו פאולו: 1 2004 בינלאומיים הגביע הביניבשתי: 2 1962, 1963 גביע ליברטדורס: 3 1962, 1963, 2011 סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי: 1 1968 גביע קונמבול: 1 1998 גביע רקופה סודאמריקנה: 1 2012 אליפות העולם לקבוצות: סגנות: 2011 קבוצת הנשים של המועדון הוקמה ב-1997 והגיעה מהר מאוד להישגים משמעותיים. היא זכתה באליפות סאו פאולו ב-2007, בגביע הברזילאי ב-2008 ו-2009 ובגביע ליברטדורס ב-2009 ו-2010. באותן שנים שיחקו במועדון כמה מהכוכבות הברזילאיות הגדולות בעולם, ביניהן כריסטיאן רוזיירה ומרטה. למרות הצלחתה, קבוצת הנשים נסגרה ב-2012 על ידי נשיא המועדון בשל בעיות כספיות והיעדר חסות - החלטה שנבעה בחלקה מהצורך להשאיר את ניימאר בקבוצת הגברים. בשנת 2015, הנשיא החדש החזיר את קבוצת הנשים כחלק מרפורמות לטיפול בניהול הכספי הקודם. מדיה וקבצים בנושא סנטוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטוס (בפורטוגזית) סנטוס, ברשת החברתית פייסבוק סנטוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנטוס, ברשת החברתית אינסטגרם סנטוס, ברשת החברתית טיקטוק סנטוס, סרטונים בערוץ היוטיוב סנטוס, באתר פליקר פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu תומר גנור, כדורגל מעולם אחר / על סנטוס, אלופת ברזיל, באתר ynet, 27 בדצמבר 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלכה ברורה

האם התכוונתם ל... הלכה ברורה ובירור הלכה – שיטת לימוד גמרא מייסודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק וכן מכון מחקר והוצאה לאור שהוקם לאורה של השיטה ונושא את אותו השם. הלכה ברורה (ספר) – ספרו של הרב דוד יוסף הבנוי במתכונת המשנה ברורה על סדר השולחן ערוך, על פי פסקיו של אביו, הרב עובדיה יוסף.