laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רפורמת 1861

רפורמת 1861 או רפורמת האיכרים של 1861 (ברוסית: Крестьянская реформа 1861 года) הייתה רפורמה בשיטת המשק שבוצעה באימפריה הרוסית. בבסיס הרפורמה עמד צו קיסרי מה-19 בפברואר 1861 והייתה זו הראשונה, וגם החשובה ביותר, בין הרפורמות הליברליות שהועברו באימפריה הרוסית בתקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. רפורמה משמעותית זו, ביטלה את שיטת הצמיתות שהייתה נהוגה עד אותה תקופה ובכך השפיעה ישירות על חייהם של רוב נתיניה של האימפריה, וסימנה עידן חדש בכלכלתה החקלאית של רוסיה. הצעדים הראשונים לביטול שיטת הצמיתות בוצעו עוד בתקופת אלכסנדר הראשון בשנת 1803. בין השנים 1816 ל–1819 בוטלה שיטת הצמיתות בגוברניות הבלטיות (בשטחי לטביה ואסטוניה של היום). במהלך השנים היה אחוז תושבי רוסיה בעלי מעמד צמית קבוע יחסית ועמד על כ-45% במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1859, היו במעמד זה כ-23.1 מיליון תושבים - כ-37%. אומנם, בחלק מהגוברניות לא היו צמיתים כלל, אך לעומת זאת היו כ-69% מתושבי גוברניית סמולנסק צמיתים. בין הסיבות העיקריות לרפורמה ניתן לציין את המשבר הכלכלי ואת מהומות האיכרים שלאחר מלחמת קרים הכושלת. האיכרים קיוו שהשתתפותם בלחימה תיתן להם חופש, אך התקוות לא התגשמו. בנוסף לכך, על עצם שיטת הצמיתים הנהוגה ברוסיה, הייתה ביקורת קשה מחוץ לגבולות המדינה והממשל התקשה לעמוד בה. להכנת הרפורמה ב-3 בינואר 1857 הוקמה ועדה מיוחדת בהשתתפות 11 אנשים. הם סיימו את העבודה והמלצות הוועדה אושרו ב-20 בנובמבר 1858. הוועדה עבדה רק על עקרונות ולא החליטה על השלבים המעשיים של הרפורמה. במשך מספר שנים נערכו דיונים על היישום ותוך כדי הדיונים הוכנסו שינויים משמעותיים לתוכן הרפורמה. בסופו של דבר, בינואר 1861 החלו דיונים במועצה המדינית. ב-19 בפברואר (3 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) חתם הקיסר אלכסנדר השני על הצו ופרטיו פורסמו תוך יומיים. להלן התנאים הראשיים של הרפורמה: האיכרים קיבלו חופש אישי וזכות לרכוש פרטי. בעלי האדמות שמרו על האדמות, אך היו צריכים לתת לאיכרים חטיבת קרקע לשימוש פרטי. עבור שימוש בחטיבת קרקע האמורה האיכר היה צריך לעבוד עבור בעל האדמות ולשלם מס ללא זכות וויתור על חכירת הקרקע במשך 9 שנים. גודל חטיבת קרקע והתמורה היו צריכים לקבל ביטוי בנייר מיוחד שהיה צריך לקבל אישור של צד שלישי בלתי תלוי. לאיכר הייתה זכות לקנות את חטיבת קרקע האמורה ועד אז הוא היה במעמד "חייב זמנית" אורגנו זכויות וחובות של הממשל המקומי בכפרים מחשש למהומות, הממשל התארגן במיוחד. ואכן, תחזיות אלו התממשו: החלו מהומות האיכרים שלא היו מרוצים מתנאי הרפורמה. ביצוע הרפורמה היה תלוי בכך שבעל האדמות והאיכרים יחתמו על מסמך המגדיר את תנאי היישום הרפורמה במקום ספציפי. כעבור שנתיים טרם נחתמו כ-60% מהמסמכים. בחלק מהגוברניות, עלות האדמות שבעלי האדמות ביקשו הייתה גבוהה בהרבה מהמחיר בשוק. הדבר רק הגביר את הבעיות ביישום הרפורמה. לאחר מרד בפולין בשנת 1863 הוגדרו שינויים ברפורמה. עלויות הקרקע הוקטנו בכ-20%. חרף הרפורמה והתיקונים שהוכנסו בה, בשנת 1881 כ-15% מהאיכרים טרם רכשו את האדמות ונשארו במעמד "חייב זמני". בחלק מהגוברניות, אחוז זה הגיע ל-44% מכלל האיכרים. המצב הקשה ביותר היה בצפון האימפריה - שם צמיתים קיבלו את חירותם, אך למעשה נותרו ללא אדמות לעיבוד. לעומת זאת, בחלקים אחרים של המדינה, האיכרים ששוחרו הפכו לבעלי רוב האדמות המעובדות. תוצאותיה של רפורמת שחרור הצמיתים לא היו משביעות רצון, כי מצב אותם איכרים עניים נעשה אף קשה יותר ממה שהיה בהיותם צמיתים. הרפורמה לא כללה צמיתים של המדינה. צמיתים אלו שוחררו בשנת 1866 בתנאים טובים יותר מיתר הצמיתים. הצו הקיסרי רפורמת 1861, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחזקאל (שיר)

"יחזקאל" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים חפר, הולחן על ידי שמוליק קראוס ובוצע בשנת 1967 על ידי להקת "החלונות הגבוהים", שכללה נוסף על קראוס את אריק איינשטיין וג'וזי כץ. השיר בוצע גם על ידי הצמד אילן ואילנית. השיר, ולו חמישה בתים, מתאר את יחזקאל הנביא באמצעות אלוזיות רבות לספר יחזקאל (בפרט חזון מעשה מרכבה וחזון העצמות היבשות) ותוך "הפיכתם של הציורים הפיוטיים המופיעים בנאומיו לגורמים המתארים את דמותו". שפתו משלבת מילים וביטויים מנבואותיו של יחזקאל (חשמל, גלגל, אבן תרשיש) עם מילות סלנג עברי עדכני לתקופה שבה נכתב (בומבה, לכייף, חתיכות), שמאירות את דמותו של הנביא באור הומוריסטי פרודי. השיר כולו, המתייחס ליחזקאל ללא שמץ של קדושה, ובפרט ביטויים כגון "הוא ואלוהים כמו אני ואתה" או "הנביא יחזקאל הוא בומבה של נביא", נתפסו על ידי הציבור הדתי בישראל כחילול הקודש, ועקב כך נאסרה השמעת השיר ברדיו במשך שנים אחדות. סגן מנהל התוכניות בשירות השידור, יצחק שמעוני, הסביר את הצנזור באומרו כי "השיר 'הנביא יחזקאל' לא יתקבל, לדעתי, על ידי כל שכבות הציבור, באשר יש בו התלוצצות לא סימפתית על הנביא". המחבר חיים חפר אמר בתגובה לכך: "אני שמח שנמצא מגן ליחזקאל הנביא בדמותו של יצחק שמעוני. אך מי יגן על חרות השיר ב'קול-ישראל'?" מנשה רבינא, מוזיקאי ומבקר תרבות של העיתון "דבר", פנה כביכול אל יחזקאל הנביא במאמר הסוקר את המופע של "החלונות הגבוהים", ובין השאר כתב: "אני מקווה שלא נעלבת על אשר בעלי הדיסקוטק פנו אליך כאל אחד משלנו (סליחה, משלהם), כאל 'חברֶה מַן' המשחק בעצמות יבשות". מנגינת הפתיחה של השיר מצטטת את הפתיחה של "Black Is Black" של להקת לוס בראבוס, שהיה להיט משנות ה-60. אחרי מלחמת ששת הימים, בימים שעלתה בעולם הערצה לישראל ולניצחונה, יצאה להקת החלונות הגבוהים לסיבוב הופעות מוצלח בעולם. הלהיט הגדול היה הגרסה באנגלית ובצרפתית של השיר, שנקראו "El El Israel" (אל אל ישראל), כשורת הפזמון החוזר. לגרסה זו לא היה קשר למילותיו המקוריות של השיר, אלא היא המשילה את ניצחונה של ישראל על מדינות ערב לסיפור דוד וגוליית. גרסאות אלה נכללו בהוצאה המחודשת לאלבומה של הלהקה. בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי" (2010), שעלילתו מתרחשת בקיץ 1968, רוקדת חבורת נערים חיפאית לצלילי השיר. אחת הדמויות בסרט מתייחסת לשיר ומשבחת אותו כשיר הישראלי היחיד שאפשר לרקוד לצליליו. סרטון השיר "יחזקאל" באתר יוטיוב "יחזקאל" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "יחזקאל" באתר שירונט דוד אסף‏, הנביא יחזקאל הוא בומבה של נביא, בבלוג "עונג שבת", 30 באפריל 2012 שרון כהן, אל אל יחזקאל – בומבה של נביא, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 14 בספטמבר 2020 מלכה שקד, לנצח אנגנך: המקרא בשירה העברית החדשה – עיון, תל אביב: למשכל, 2005, עמ' 403. א. יהל, ב"קול ישראל" נאסרה השמעת שיר פוגע בנביא יחזקאל, מעריב, 14 באפריל 1967; "קול ישראל" לא ישדר פיזמון של חפר על "הנביא ישראל", על המשמר, 14 באפריל 1967. ראו גם עוז אלמוג, מ'זמר לך מכורתי' ל'זמר לך' (מבוסס על ספרו "פרידה משרוליק: שינוי ערכים באליטה הישראלית"), באתר "אנשים ישראל". א. יהל, ב"קול ישראל" נאסרה השמעת שיר פוגע בנביא יחזקאל, מעריב, 14 באפריל 1967. מנשה רבינא, החלונות הגבוהים, דבר, 7 באפריל 1967 ראו "אל אל ישראל", הופעה בצרפת, 1967, סרטון באתר יוטיוב.
ביג'נדר

בִּיגֶ'נדֶר (מאנגלית: Bigender; הלחם בסיסים של התחילית "בי" (דו) והמילה "ג'נדר" (מגדר)) הוא מונח המתאר אדם בעל שתי זהויות מגדריות (או יותר) נבדלות, במקביל או באופן המשתנה בזמן (ג'נדרפלואיד[דרושה הבהרה]). המושג ביג'נדר נכלל תחת הקשת הטרנסג'נדרית. במחקר מ-1999 שנערך על ידי מחלקת סן פרנסיסקו לבריאות הציבור נמצא כי בקרב האוכלוסייה הטרנסג'נדרית, פחות מ-3% מאלה שהמגדר שיועד להם הוא גבר ופחות מ-8% מאלה שהמגדר שיועד להם הוא אישה, מזדהים כביג'נדרים. המונח הופיע מתוך הקהילה הטרנסג'נדרית עצמה ולא ממקור חיצוני (בניגוד למונח "טרנסקסואל" שהוגדר לראשונה בידי ארגוני בריאות הנפש). משום שביג'נדר הוא עדיין מונח המוגדר על ידי עצמו, לא ניתן לתת מתאר של התנהגות ביג'נדרית טיפוסית. כל תיאור של ביג'נדר הוא רק דוגמה לדרך שבה אדם המגדיר את עצמו כביג'נדר יכול להיראות. בינאריות מגדרית אנדרוגיניות נעמי דרום, לא מוכרחים לבחור אם להיות גבר או אשה — היכונו למהפכה הבאה, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2017 Clements, K. San Francisco Department of Public Health, 1999 ערך זה הוא קצרמר בנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בת-אל פאפורה

בת-אל פאפורה-בורנשטיין (נולדה ב-3 במאי 1988) היא שחקנית, מרצה ושדרנית רדיו ישראלית. נולדה ברומניה, כבת בכורה להורים ממוצא רוסי שלמדו שם רפואה. כשהייתה בת שנתיים חזרה עם הוריה לישראל, והתגוררה בקריית ים ואחר כך בקריית חיים. פאפורה חולת אכונדרופלזיה, מחלה הגורמת לגמדות - גובהה הוא 1.22 מטר - אך לפי ראיונות שנעשו עמה אין זה מפריע לה, ועל כן מתואר סיפור הצלחתה כהגשמת חלום על אף המוגבלויות. בשנת 2000 שיחקה לראשונה במחזמר המצליח "אוליבר טוויסט" בבימויו של מנחם גולן בתיאטרון "הבימה". מיד לאחר מכן התחילה לימודים בבית הספר "רעות" לאומנויות, חיפה במגמת תיאטרון והמשיכה בתיכון "ויצו" לאומנויות. התנדבה לצה"ל - תחילה בשירות כמש"קית ת"ש במפקדת הצנחנים ולאחר מכן, כשדרנית בגלי-צה"ל וגלגלצ. עם סיום שירותה הצבאי, החלה ללמוד בסטודיו למשחק "ניסן נתיב", תל אביב. בשנים שלאחר מכן, השתתפה פאפורה במגוון הפקות, סדרות ומופעים. בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הפיג'מות. בין השנים 2007–2009 שידרה בגלי צה"ל וגלגלצ, בשנת 2009 שידרה ברדיו חיפה ובשנת 2011 שידרה בתחנת הרדיו "אקו 99FM". בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "פעם הייתי", בבימויו של אבי נשר. בשנת 2013 הצטרפה ללהקת השחקנים של תיאטרון גשר בהצגה "הדיבוק", בבימוי יבגני אריה. במאי 2014 כתבה והפיקה את המופע "אני בת-אל", סטנדאפ-דוקומנטרי בכיכובה. ב-2017 המופע תורגם לאנגלית והתקבל לפסטיבל התיאטרון הבינלאומי הגדול בעולם, "אדינבורו פרינג". בשנת 2015 הצטרפה לתיאטרון הקאמרי ושיחקה בהצגה "אופרה בגרוש" בבימויו של גילעד קמחי. כמו כן השתתפה בסדרת הילדים "גאליס". בשנת 2016 השתתפה במיזם TEDx עם הרצאתה "Bigger is Better", בה היא מספרת את סיפור חייה. הקלטת ההרצאה הגיעה למעל שני מיליון צפיות. בשנת 2017 השתתפה בסדרה "שמחות" מבית "רשת". ב-2019 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "מטומטמת" בתפקיד בת-שבע, סוחרת סמים ישראלית הפועלת במקסיקו. בשנת 2021 שיחקה בסדרה "מקיף מילאנו" בתפקיד מנהלת בית הספר. בשנת 2022 השתתפה במופע "פסטיגל על פסטיגל", בתור המזכירה. בשנת 2018 נישאה לניר בורנשטיין. בשנת 2020, נולד לזוג בן. ובשנת 2024 נולד בנם השני. מדיה וקבצים בנושא בת-אל פאפורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בת-אל פאפורה בת-אל פאפורה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בת-אל פאפורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בת-אל פאפורה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נופר סיני, בגובה 1.30 מ': בת אל רוצה לכבוש את העולם, 5 באוקטובר 2009 עדי לרנר, כוכבת על: בת אל פאפורה מתכוונת להצליח בגדול, באתר nrg‏, 21 ביולי 2010 שני שחם, השחקנית בת-אל פאפורה, 1.30 מ': "אני חייבת להיות פנומנאלית", באתר Xnet‏, 28 במאי 2014 יעקב בר-און, ‏על הגובה: בת-אל פאפורה רק רוצה שתשפטו אותה לפי הכישורים, באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2015 שי פוגלמן, ינאי יחיאל, בת־אל פאפורה, באתר הארץ, 21 באפריל 2015 מיכאל הנדלזלץ, "אני בת־אל": היא גדולה, באתר הארץ, 15 בפברואר 2016 קובי מידן מראיין את בת-אל פאפורה, בתוכנית "חוצה ישראל" של הטלוויזיה החינוכית, באתר YouTube‏, 29 במרץ 2016 עד 120: הדרך של בת-אל לטקס פרסי התיאטרון, באתר nrg‏, 13 במאי 2016 ערן סויסה, היא גדולה, באתר ישראל היום, 2 בפברואר 2017 סמדר שיר, לב ענק, באתר "ידיעות אחרונות", 16 בנובמבר 2017 רותי זוארץ, ‏בת-אל פאפורה: "אמא שלי תמיד ראתה בי הילדה הכי יפה בעולם", באתר onlife,‏ 10 בינואר 2019
רואה-יורה

רואָה-יורָה היא מערכת נשק שפותחה על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, המורכבת ממגדל שבו נמצא אמצעי תצפית ומערכת ירי מסוג קטלנית המופעלים ממוצב שליטה מרוחק. המערכת מוצבת בסמוך לגבול ישראל – רצועת עזה, ומופעלת מרחוק בידי תצפיתניות כנגד מחבלים המתקרבים לגדר המערכת. המערכת נכנסה לשימוש צה"ל בשנת 2008. היא מופעלת על ידי תצפיתניות שהוכשרו להפעלת המערכת בבית הספר לאיסוף קרבי בבסיס בית הספר להגנת הגבולות (מחנה "מגן סיירים"). אישור הירי ניתן על ידי מפקד הגדוד המפעיל את המערכת, והפתיחה באש מחייבת הפעלה על ידי קצין, בנוסף להפעלה על ידי התצפיתנית שיזמה את הירי. בתחילת מתקפת הפתע על ישראל, ב-7 באוקטובר 2023, תקף ארגון הטרור חמאס באמצעות רחפני תקיפה עמדות מערכת רואה-יורה, פיצץ את המקלע בגג המוצב והצליח לשתק את המערכת, דבר שאיפשר את הפלישה היבשתית של חוליות מחבלים. פז"ם, הפיתוחים הישראליים הכי מרתקים, באתר mako, ‏14 בנובמבר 2011 אנשיל פפר, רואות ויורות. לפגוע במחבלים מהכיסא בחמ"ל, באתר הארץ, 2 ביולי 2010 הטכנולוגיות שכשלו במתקפת הפתע של חמאס, באתר "IsraelDefense‏", 8 באוקטובר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שם-טוב

האם התכוונתם ל... אבן שם טוב – שמה של משפחת רבנים שפעלה בספרד במאה ה-15 אברהם שם טוב – יו"ר אגודת חסידי חב"ד העולמית גילי שם-טוב – עיתונאית ושדרנית ספורט, בתו של שמואל שם-טוב הבעל שם טוב – כינויו של רבי ישראל בן אליעזר, מניח היסודות לתנועת החסידות ויקטור שם-טוב – פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפ"ם ושר הבריאות יובל שם-טוב – כוכב ילדים המוכר בכינויו "יובל המבולבל" יוסף שם טוב – נגן עוד בתזמורת קול ישראל לורי שם טוב – בלוגרית ישראלית ליה שמטוב – פוליטיקאית ישראלית משה שם טוב – יו"ר אגודת החרשים בישראל נפתלי שם-טוב – פרופסור לתיאטרון באוניברסיטה הפתוחה שלומי שם-טוב – פסנתרן ישראלי שמואל שם-טוב – עיתונאי ואיש תקשורת, בנו של ויקטור שם-טוב תמי שם-טוב – עיתונאית וסופרת נטעלי שם טוב – עיתונאית ישראלית
צ'י-הא

הצ'י-הא (九七式中戦車 チハ, יפנית: טנק בינוני, סוג 97, צ'י-הא) היה טנק בינוני מתוצרת יפן שהיה בשימוש צבא יפן במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה. הצ'י-הא היה הטנק הבינוני הנפוץ ביותר בשירות הצבא היפני, ושימש כבסיס לאין ספור כלי רק"מ אחרים, בכללם נגמ"שים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים ועוד. עם זאת, בעל שריון, חימוש עיקרי ומנוע שהיו נחותים בהשוואה לטנקים המקבילים בצבאות אחרים בתקופת מלחמת העולם השנייה, דוגמת השרמן, הקרומוול, ה-T-34 והפנצר סימן 4. הצדדית הנמוכה שלו יחד עם אנטנת הקשר החצי מעגלית שהותקנה על גג הצריח, הצריח שהוצב בהסטה ימינה, ומערכת המזקו"ם הייחודית, שהתבססה על עקרון הנדנדה המאוזנת, שיוו לצ'י-הא מראה ייחודי שהבדיל אותו מטנקים יפנים אחרים. הצ'י-הא היה פיתוח של הטנק הקל הא-גו וייצג את תהליך המודרניזציה שעבר על התפישה היפנית של לוחמת השריון עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. הו-ני 1 - משחית טנקים המבוסס על הצ'י-הא
המנון פרגוואי

המנון פרגוואי הוא השיר Paraguayos, República o Muerte ("פרגוואים, רפובליקה או מוות"). ההמנון נכתב בשנת 1846 בידי המשורר האורוגוואי פרנסיסקו אקוניה דה פיגרואה, לבקשת נשיא פרגוואי באותה העת, קרלוס אנטוניו לופס. פיגרואה כתב את המנון אורוגוואי הנושא שם דומה (Orientales, la Patria o la tumba - "בני המזרח, המולדת או הקבר"), 13 שנים קודם לכן. מקורו של לחן ההמנון אינו ידוע, אך העיבוד הנוכחי הוא של רמברטו חימנס, מ-1933. להמנון גרסה גם בשפת גוארני. מידע על היצירה "המנון פרגוואי" באתר מיוזיק בריינז המנון פרגוואי באתר משרד החוץ של פרגוואי (קובץ MP3)
בונו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בונו (אתר אינטרנט) – אתר אינטרנט ישראלי פרו בונו – ביטוי שמקורו בשפה הלטינית שפירושו "לטובת הציבור" אישים פול דייוויד יוּסוֹן - מוזיקאי אירי הידוע בשם הבמה בונו גבריאל בונו דה מבלי – פילוסוף, היסטוריון וסופר צרפתי ויקטור בונו – שחקן אמריקאי יאסין בונו – שחקן כדורגל מרוקאי לואי בונו – איש צבא צרפתי מרי בונו – פוליטיקאית אמריקאית סוני בונו – הצלע הגברית בצמד "סוני ושר", מפיק מוזיקלי, זמר, שחקן ופוליטיקאי אמריקאי בואנו דה בונו
דה בונו

האם התכוונתם ל... אמיליו דה בונו – איש צבא ופוליטיקאי איטלקי מתקופת משטרו של בניטו מוסוליני אדוארד דה בונו – רופא, מחבר, ממציא ופסיכולוג ארגוני. הוגה רעיון כובעי החשיבה של דה בונו כובעי החשיבה של דה בונו – שיטת חשיבה שמטרתה שיפור תהליך קבלת ההחלטות בקבוצות בונו (פירושונים)
חבור

נהר חָבוֹר (בניקוד המקרא) או חָֿבוּר (באמורית (משוחזר): ḫabur‏; באכדית: ḫa-bur; בארמית: חבור; בערבית: خابور (חַֿאבּוּר)) הוא היובל הגדול ביותר של הפרת, ועיקר זרימתו של הנהר בשטח סוריה, בחבל ג'זירה. מקורו של נהר החבור באזור טורקיה, אם כי מקורות המים העיקריים שלו הם מעיינות קרסטים באזור ריש עינא (אנ') שעל גבול סוריה עם טורקיה. אורכו של החבור 300 ק"מ ושטח אגן הניקוז הוא 13,300 קמ"ר. אל החבור זורמים מספר ואדיות בהם זורמים המים רק בחלק מהשנה. ביחד הם יוצרים את האזור שנקרא "משולש החבור" או "אזור החבור העליון". באזור זה נעה כמות הגשמים השנתית בין 200 ל-400 מ"מ. כמות מועטה זו הופכת את מי החבור לכל אורך ההיסטוריה למקור מים חיוני לחקלאות באזור. החבור זורם בשטח סוריה בכיוון דרום ונשפך לפרת ליד העיר בוסירה. סקרים וחפירות ארכאולוגיות הראו שהאזור היה מיושב מאז התקופה הפלאוליתית. בעמק החבור נחפרו אתרים ארכאולוגים חשובים כמו תל חלף, תל פחריה, תל ברק, תל ליילאן, תל ברי, אורקש, תל ארביד, תל שאע'ר בזאר ועוד. האזור נתן את השם למשפחת כלי חרס מצוירים מתחילת האלף ה-2 לפנה"ס שנמצאה באזור צפון מסופוטמיה ונקראת "משפחת כלי חבור" (אנ'). באזור החבור התפתחה גם ממלכת מיתני שהגיעה לשיא גדולתה בתקופת הברונזה המאוחרת בין המאה ה-15 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס. אזור החבור מוזכר גם במקרא. לאחר שמרד הושע בן אלה מלך ישראל במלך אשור שלמנאסר החמישי בשנת 724 לפנה"ס, עלה שלמנאסר לשומרון והחריבה סופית בשנת 722 לפנה"ס. שלמנאסר הגלה את תושבי השומרון לאשור. הפסוק (מלכים ב, יז, ו) מספר ” בִּשְׁנַת הַתְּשִׁעִית לְהוֹשֵׁעַ לָכַד מֶלֶךְ-אַשּׁוּר אֶת-שֹׁמְרוֹן וַיֶּגֶל אֶת-יִשְׂרָאֵל אַשּׁוּרָה וַיֹּשֶׁב אוֹתָם בַּחְלַח וּבְחָבוֹר נְהַר גּוֹזָן וְעָרֵי מָדָי.” בשנת 1960 החל פרויקט נהר החבור. נבנתה מערכת של סכרים ותעלות. נבנו שלושה סכרים באגן החבור כחלק מתוכנית השקיה הכוללת גם סכר על נהר פרת. בקעת חבור הכוללת שטח חקלאי של ארבעה מיליון דונם, מהווה את אזור גידול החיטה העיקרי של סוריה. אזור החבור העליון הוא מרכז אזור ייצור הנפט של סוריה. Jean Nougayrol, Documents du Habur, Syria 37, 1960, עמ' 205–214 doi: 10.3406/syria.1960.5485 מדיה וקבצים בנושא חבור בוויקישיתוף חבור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mary E. Buck, "Western Amorite Corpus", in: The Amorite Dynasty of Ugarit, Brill, 2020 p. 327 KAI 309 ארנון סופר, המאבק על המים במזרח התיכון, הוצאת עם עובד, 2006, עמוד 92
אליזבתה מבוסניה

אליזבתה מבוסניה (בבוסנית: Elizabeta Kotromanić; בהונגרית: Kotromanić Erzsébet; בפולנית: Elżbieta Bośniaczka; נולדה בשנת 1339 לערך - נרצחה ב-16 בינואר 1387), הייתה מלכת הונגריה וקרואטיה בין השנים 1353 ועד 1382 ומלכת פולין בין 1370 ל-1382 כאשתו השנייה של המלך לאיוש הגדול. אליזבתה הייתה בתו של סטפן קוטרומניץ' השני, הבאן של בוסניה ובן לשושלת קוטרומניץ'. מצד אמה היא הייתה נכדתו של הרוזן קזימיר השני מקויאוויה, אחיו של מלך פולין ולדיסלאב הראשון. את נישואיה של אליזבתה ללאיוש ארגנה אמו, אלזבייתה מפולין. באותה תקופה היא חיפשה לבנה אישה חדשה, לאחר מותה של מרגרטה מלוקסמבורג, אשתו הראשונה, שהייתה בת 14 בלבד. סטפן השני אישר - בניגוד לרצונו - את האירוסין, ואליזבתה עברה בגיל 11 להונגריה. ב-20 ביוני 1353, כשהייתה בת 14, התחתנו השניים. סטפן לא השתתף בחתונה בשל מצב בריאותו הרופף. תקופת שלטונה כרעייתו של לאיוש הגדול הייתה מאופיינת בסכסוכים עם חמותה. לאחר ששימשה מלכה רעיה, כאלמנה של המלך, החלה אליזבתה לשמש עוצרת בשם בתה הקטינה, מריה. בתור עוצרת היא נאלצה להתמודד עם מספר מרידות שארגנו אצילים קרואטים אשר ניסו לנצל את חולשתה של מריה, שירשה את השלטון בגיל 11. המחקר ההיסטורי מתאר אותה כשליטה תקיפה, ובני תקופתה מתארים אותה לעיתים כתככנית ואכזרית, שלא היססה להשתמש בתכסיסים פוליטיים להגנה על האינטרסים של בתה. אליזבתה נרצחה לאחר שנחטפה עם מריה על ידי המורדים, בקשר שאורגן על ידי בעלה של מריה, זיגמונד לבית לוקסמבורג. בניסיון להגן עליה ועל מריה נהרג מיקלוש גאראי, הפלטין של הונגריה. מדיה וקבצים בנושא אליזבתה מבוסניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור בראניקוב

ויקטור פאבלוביץ' בראניקוב (ברוסית: Ви́ктор Па́влович Бара́нников; נולד ב-20 באוקטובר 1940 בכפר פדוסייבקה מחוז פרימוריה, ברית המועצות - 21 ביולי 1995, מוסקבה) היה מדינאי רוסי שכיהן כראש גופי ביטחון הפנים, תחילה בברית המועצות ולאחר מכן ברוסיה. בראניקוב ניהל את ארגוני ביטחון המדינה בתקופה שבין פירוק ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית. שימש כשר פנים, שר ההגנה ומנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית הראשון. לאחר עם סיום לימודיו בבית הספר בראניקוב עבד במפעל המכני של ילאבוגה (בטטרסטן) בשנים 1957–1961. ב-1961 החל לשרת במשטרה וסיים את בית הספר המיוחד לשוטרים של ילאבוגה בשנת 1968 ולמד בסניף סברדלובסק של בית הספר הגבוה של משרד הפנים במוסקבה שסיים אותו בשנת 1968. בראניקוב היה מפקד מחלקת המשטרה וסגן מפקד מחלקת המבצעים האזורית, כעבור זמן הועבר לאגף השביעי של המינהל למלחמה בגנבת רכוש סוציאליסטי של משרד הפנים הסובייטי (Управления по борьбе с хищениями социалистической собственности МВД СССР), שעסק במאבק בגנבת מטבעות ויהלומים. ביוני 1988 הועבר לבאקו והיה סגן ראשון לשר הפנים באזרבייג'ן במטרה להשליט סדר לאור מהומות אתניות בעיר. ביולי 1990 מונה לסגן שר הפנים. החל מספטמבר 1990 היה שר הפנים של רוסיה הסובייטית (הרפובליקה הגדולה ביותר של ברית המועצות). בעקבות פוטש של אוגוסט, ב-23 באוגוסט 1991 מונה לשר הביטחון והפנים של ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות מונה ב-26 בדצמבר 1991 לשר הפנים והביטחון הרוסי. אנשי כוחות הביטחון התנגדו לאיחוד עם כוחות המשטרה הסובייטית, לכן עד מהרה המשרד המאוחד פורק ל-2 משרדים נפרדים. ב-15 בינואר 1992 מונה למנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית, היורשת הישירה למינהל השני של הקג"ב האחראי לביטחון פנים. ב-24 בינואר אותה שנה מונה לראש משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית. במאי 1992 הועלה לדרגה צבאית "גנרל הצבא" - הדרגה השנייה בסדר הדרגות הצבאי הרוסי. במסגרת פעילותו במשרד הוא הצליח לבצע מספר מבצעים. יחד עם זאת, נפוצו שמועות על קשריו עם המתעשרים החדשים וניצול התפקיד לקבלת הטבות אישיות. כמו כן, נפוצו שמועות על קשריו המתגברים עם מתנגדים למדיניותו של הנשיא. עד קרע זה, ב-18 ביולי 1993 פוטר בשל הפרות אתיות ופעילות לקויה של שומרי שירות משמר הגבול הפדרלי בגבול הטג'יקי-אפגני. בראניקוב היה פעיל בסכסוך החוקתי הרוסי של שנת 1993 וכיהן כשר הביטחון המיועד של מתנגדי הנשיא בוריס ילצין. הוא נעצר ב-4 באוקטובר 1993, שוחרר ב-26 בפברואר 1994 וקיבל חנינה מאת הנשיא בוריס ילצין. ב-12 ביולי 1995 ויקטור בראניקוב הלך לעולמו בביתו במחוז מוסקבה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלום קאטו-קמברזי

שלום קָאטוֹ-קמְבְּרֵזִי (Cateau-Cambrésis) נחתם בין אנרי השני, מלך צרפת לבין אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה (2 באפריל 1559) ובין אנרי השני לבין פליפה השני, מלך ספרד (3 באפריל 1559) בקאטו-קמברזי שבצפון צרפת, כעשרים קילומטר דרומית מזרחית לעיר קמברה, וסיים את המלחמה האנגלו-צרפתית (1557–1559). בהתאם לתנאי שלום זה, צרפת השיבה את פיימונטה ואת סבויה לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ואת האי קורסיקה אל הרפובליקה של ג'נובה, אך המשיכה להחזיק בסולוצו, בקאלה, בבישופות מץ, בבישופות טול ובבישופות ורדן. ספרד קיבלה את פראנש-קונטה, אך חשוב יותר, היא קיבלה שליטה כמעט בלעדית במילאנו, בנאפולי, בסיציליה ובסרדיניה. כמו כן זכתה בהשפעה רבה על שליטי הרפובליקה של ג'נובה, על שליטי טוסקנה ועל אלה של מדינות קטנות יותר בצפון איטליה. רק סאבויה והרפובליקה של ונציה שמרו על עצמאותן באיטליה. השלטון הספרדי באיטליה נמשך עד תחילת המאה השמונה עשרה. אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, נשא לאישה את מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, שהייתה אחותו של אנרי השני, ופליפה השני, מלך ספרד נשא לאישה את אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני. אנרי השני, מלך צרפת מת ב-10 ביולי 1559, לאחר שנפצע באופן אנוש בתחרות אבירים שנערכה בפריז לרגל שלום קאטו-קמברזי, שבמרוצתה חדרה לעינו של המלך חרבו של גבריאל מונטגומרי, מפקד חיל המשמר הסקוטי של אנרי השני, ופגעה במוחו. שלום קאטו-קמברזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תשלום מבוסס מניות

בתחום החשבונאות ומנהל עסקים, תשלום מבוסס מניות מתאר פעולה של תשלום או תגמול לעובד או לזכאי אחר (כגון ספק) באמצעות מכשיריה ההוניים של החברה או בסכומים המבוססים על מכשיריה ההוניים של החברה (כגון מניות או אופציות). חברה עשויה לשלם באמצעות מכשיריה ההוניים כאשר היא אינה מסוגלת או אינה מעוניינת לתגמל או לשלם לעובדים או לספקים שלה באמצעות מזומן או אשראי. פעולות מסוג זה מאומצות בדרך כלל על ידי חברות טכנולוגיה (היי-טק) בתחילת דרכן. מבחינתה של החברה, מתן מניות או אופציות לעובדיה מיטיבה עם החברה מפני שהעובדים ירגישו מסורים יותר לעבודתם ויפעלו להשיא את ערך החברה ואת ערך המניות שבהן הם כעת מחזיקים. חברות המעניקות מניות למנהליה מצמצמות את השפעותיה של בעיית המנהל-סוכן.  בתקינה הבינלאומית תשלום מבוסס מניות מטופל על סמך IFRS-2. הסכם תשלום מבוסס מניות עשוי לכלול תנאים ודרישות שהעובדים מחויבים לעמוד בהם על מנת לזכות בתגמול. נהוג לחלק את התנאים לשלושה סוגים: תנאי שירות - העובד מחויב לעבוד בחברה למשך תקופה נתונה (למשל, העובד חייב לעבוד בחברה שלוש שנים). תנאי ביצוע - ההסכם מותנה בביצועי החברה (למשל, אם מחזור המכירות של החברה המצטבר בשנתיים הקרובות יהיה מעל ל-2 מיליון ש"ח, העובד יהיה זכאי לקבל ולממש את האופציות). תנאי שוק - תנאי שאינו תלוי בפעולותיה של החברה (למשל, העובד יהיה זכאי לאופציות אם מחיר הדולר לא יעלה על 4 שקלים חדשים). בתקינה האמריקאית, תשלום מבוסס מניות לעובדים מטופל על סמך FAS123. אופציות לעובדים שלומי שוב וגיל כץ, חשבונאות פיננסית חדשה: IFRS 2010, ‏2009 Statement of Financial Accounting Standards No. 123, FASB, 2004 רו"ח שלומי שוב ורו"ח יורם עדן, בגדי המלך החדשים, ינואר 2010 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.