laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוב חום קמצ'טקה

הדוב החום קמצ'טקה (שם מדעי: Ursus arctos beringianus) הידוע גם בשם דוב חום מזרחי, הוא תת-מין של הדוב החום אשר היה נפוץ במחוז משנה אנדירסקי, חצי האי קמצ'טקה, האי קרגינסקי, איי קוריל, רצועת החוף המערבי של ים אוחוצק דרומה אל רכס סטנובוי ואיי שנטאר, ומחוץ לברית המועצות לשעבר תפוצת הדוב הייתה בסנט לורנס איילנד בים ברינג. לדוב חום קמצ'טקה יש קשר אבולוציוני עם דובים חומים באלסקה וצפון מערב אמריקה הצפונית, והוא נחשב לאב קדמון של דוב קודיאק. זהו דוב גדול מאוד, הגדול ביותר באירואסיה, אורך גופו הוא עד 2.4 מטר, גובה רגליו האחריות מגיע עד 3 מטר ומשקלו עד 650 ק"ג. גודלו של הדוב חום קמצ'טקה כמעט בגודל של דוב קודיאק; עם זאת, הגולגולת רחבה יותר מזו של דוב חום אוסורי. בהשוואה לזה של דוב הקודיאק, רוחב הגולגולת של הדוב חום קמצ'טקה גדול בהרבה ביחס לאורכו: אך הפתח הקדמי קצר יותר, השיניים הטוחנות שונות יחסית בגודל ובצורה. אורך הגולגולת הגדול ביותר לזכרים בוגרים הוא 40.3 - 43.6 ס"מ והרוחב הגדול ביותר הוא 25.8 - 27.7 ס"מ, בעוד שאורך גולגולות הנקבות הוא 37.2 - 38.6 ס"מ ורוחב של 21.6 - 24.2 ס"מ. צבע הפרווה הוא בעיקר חום כהה עם גוון סגול. פריטים בצבע בהיר נראו לעיתים נדירות. בתקופת הקיץ הם אוכלים אוכמניות, תותים, אלתית דבשתית וטרוטת עין-הקשת. בסתיו הם אוכלים אגוזים, עץ העוזרד ודגים. בזמנים של רעב הם אוכלים דגים מתים או יונקים ימיים, גרגירים וצמחים. דובים אלו אינם מסוכנים לבני אדם בדרך כלל, ורק 1% מהמפגשים נגמרים בהתקפה. האירופאים הראשונים שהלכו לקמצ'טקה במאה ה-19, הופתעו ממספרם וגודלם של הדובים, אך ראו שהדובים לא מזיקים יחסית לעמיתיהם הסיביריים (דוב סיבירי מזרחי). עם זאת, בחודש יולי 2008 במתחם הכרייה פלטינה במחוז אוליוטורסקי שנמצא בקמצ'טקה קריי היא אירוע שבו קבוצה של 30 דובים מורעבים צרו על המקום, מנעו מהעובדים לעזוב את בתיהם והרגו שני שומרים.  דובי חום קמצ'טקה הם בין הפרסים היקרים ביותר עבור תעשיית הציד הרוסי. בשנת 2005 מחלקת ניהול חיות הבר של קמצ'טקה הוציאה 500 אישורי ציד. לקוחות שילמו עד 10,000$ לצוד את הדובים. לפיכך, ההשפעות הכלכליות של ציד הפנאי של דובי חום קמצ'טקה הם משמעותיים. מדיה וקבצים בנושא דוב חום קמצ'טקה בוויקישיתוף דוב חום קמצ'טקה, באתר ITIS (באנגלית) דוב חום קמצ'טקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב חום קמצ'טקה, באתר GBIF (באנגלית) דוב חום קמצ'טקה, באתר אפרת נקש צילום טבע דוב חום קמצ'טקה, באתר אמיר גור מעל ומתחת המים דוב חום קמצ'טקה, באתר למטייל
התמחות (עריכת דין)

התמחות היא שלב בהכשרתו של עורך דין. ההתמחות מתחילה לאחר סיום לימודי משפטים, ונערכת בפיקוחו של עורך דין (במשרד עורכי דין או בפרקליטות המדינה) או בפיקוחו של שופט בבית משפט. עם סיום ההתמחות עובר המתמחה בחינה בכתב, והצלחתו בה מקנה לו את הזכות להפוך לעורך דין. ההתמחות מוסדרת בישראל בפרק הרביעי של חוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א–1961, ובכללי לשכת עורכי-הדין (רישום מתמחים ופיקוח על התמחות), תשכ"ב–1962, שהותקנו מכוח חוק זה. רשאי להתחיל בהתמחות מי שסיים לימודי משפטים לתואר ראשון, או שנותרו לו לא יותר משתי בחינות כדי להיות זכאי לתואר זה. החוק קובע כי "לא יעסיק מאמן מתמחה אלא בעבודה משפטית". בששת החודשים האחרונים לתקופת התמחותו רשאי מתמחה לייצג את שולחי מאמנו בבית משפט השלום, ובלבד שהמאמן יהיה נוכח בבית המשפט או שבית המשפט הרשהו להמשיך בייצוג אף בהיעדר המאמן. עד שנת 1985 נמשכה ההתמחות שנתיים, כאשר בשנים 1963–1985 ניתן היה להתחיל אותה במהלך השנה האחרונה ללימודי משפטים. בשנת 1985 קוצרה ההתמחות לשנה וחצי, אך נקבע שניתן להתחיל אותה רק בסיום לימודי המשפטים. בשנת 1994 קוצרה ההתמחות לשנה אחת. ביולי 2017 אישרה הכנסת את הארכת תקופת התמחות לשנה וחצי. הארכה זו אינה חלה על: מי שהחל את לימודיו להשכלה משפטית לפני סוף יולי 2017, ובלבד שישלים את תקופת התמחותו בתוך שלוש שנים מיום סיום לימודיו; מי שסיים את לימודיו להשכלה משפטית לפני סוף יולי 2017, ובלבד שישלים את תקופת התמחותו בתוך ארבע שנים ממועד זה. בתום תקופת ההתמחות ניגש המתמחה לבחינת ההסמכה של לשכת עורכי הדין, שמעברה בהצלחה מקנה לו את הזכות להצטרף ללשכת עורכי הדין ולהפוך לעורך דין. דינו של המתמחה, בתקופת התמחותו, כדין עובדו של המאמן לכל דבר ועניין (למעט כאשר ההתמחות נעשית בצה"ל), למעט לעניין החוקים הבאים: (1) חוק פיצויי פיטורים, תשכ"ג–1963; (2) חוק שירות התעסוקה, תשי"ט–1959; (3) חוק החיילים המשוחררים (החזרה לעבודה), תש"ט–1949; (4) חוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט–1959; (5) חוק שירות המדינה (משמעת), תשכ"ג–1963; (6) חוק שירות המדינה (גמלאות) [נוסח משולב], תש"ל–1970; (7) חוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), תשי"ט–1959. חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק לשכת עורכי הדין, התשכ"א-1961, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת התמחות, באתר של לשכת עורכי הדין ליטל דוברוביצקי, עובדים על הגלימה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2004 מידע למתמחים במשפטים, באתר הסניגוריה הציבורית, משרד המשפטים הצעת חוק לשכת עורכי הדין (תיקון מס' 39), התשע"ז-2017, ס"ח 1107 מ-11 בינואר 2017 הצעת חוק לשכת עורכי הדין (תיקון מס' 39), התשע"ז-2017, באתר הכנסת אושר סופית: הארכת תקופת ההתמחות של עורכי הדין לשנה וחצי, באתר הכנסת ההתמחות בעריכת דין תוארך: החוק עבר בקריאה שנייה, באתר גלובס, ‏2017 מידע על תקופת ההתמחות בלימודי משפטים, באתר לימודים בישראל (אתר), ‏2020
מנזר סנגוב

מנזר סנגוב (ברומנית: Mănăstirea Snagov) הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי רומני השוכן על אי באגם סנגוב, ברומניה. המנזר נוסד כנראה על ידי מירצ'אה הזקן והוא מוזכר בתעודות לראשונה ב-1408. המנזר מכונה לעיתים גם "מנזר ולאד המשפד", משום האמונה העממית שולאד המשפד קבור במנזר. בדיקה מודרנית שנערכה לעצמות הקבורות בקבר המיוחס, קבעה שהעצמות הקבורות שם הן עצמות סוס. בסביבות שנת 1456 ולאד המשפד בנה קיר מגן, גשר בין האי ובין גדת האגם, בית סוהר לכליאת בוגדים וליסטים וגם מעבר תת-קרקעי המחבר את האי ליבשה. המנזר בנוי בסגנון ביזנטיני עם אלמנטים דקורטיביים רומנים. המקום שימש נזירות עד 1810, כאשר הועברו למקום אחר. רעידת האדמה של 1814 גרמה לנזקים כבדים. בעת מהפכת טודור ולדימירסקו ב-1821 נשרף הגשר, העשוי עץ אלון, שחיבר את האי לגדה ואף פעם לא שוקם. במנזר יש רק נזיר אחד המתחזק אותו. תושבי האזור מעדיפים ללכת להתפלל בכנסייה הכפרית ורק בחגים מתכנס כמניין מתפללים. המקום זוכה לביקורי 20 עד 25 תיירים בחודש. מדיה וקבצים בנושא מנזר סנגוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנזר סנגוב Manastirea Snagov (ברומנית) Mănăstirea Snagov, pustnicul de pe ostrov (ברומנית)
עין-חתול חברבר

עין-חתול חברבר (שם מדעי: Telescopus fallax) הוא נחש תת-ארסי שכיח בישראל ממשפחת הזעמניים. תפוצתו בארץ כוללת את בתי הגידול הים תיכוניים מצפון הנגב ועד גבול הלבנון למעט באזורי חולות נודדים. אורכו כבוגר הוא כ-80 ס"מ, אם כי רוב הפרטים הנצפים מאופיינים בגודל של עד 60 ס"מ. צבעי הגב שלו נעים בין חום לאפור או בין אפור לצהבהב, על גבו אפשר לראות כתמים שחורים ושחומים וראשו בצבע אחיד אפור הוא שטוח ורחב יותר מגודלו של צווארו. על אף שיש לו יכולת טיפוס, לרוב הואפעיל על פני הקרקע וזחילתו איטית. הטלת ביצים מתבצעת בחודשים יוני ויולי, ומאופינת ב 4-7 ביצים. הבקיעה מתרחשת בחודשים ספטמבר - אוקטובר. ניזון לרוב מלטאות קטנות כגון שממיות, ייתכן וגם נחשים ופרוקי רגליים. אישוניו מאונכים ומכאן בא שמו (עין-חתול). פעיל לילה. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 179-181 מדיה וקבצים בנושא עין-חתול חברבר בוויקישיתוף עין-חתול חברבר, באתר ITIS (באנגלית) עין-חתול חברבר, באתר NCBI (באנגלית) עין-חתול חברבר, באתר GBIF (באנגלית) עין-חתול חברבר באתר הרשימה האדומה של IUCN עין-חתול חברבר לוכד נחשים גיא פרננדס (Telescopus fallax) - עין חתול חברבר, באתר לוכד נחשים גיא פרננדס 052-8328488 ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יקותיאל גינצבורג

יקותיאל גינצבורג (באנגלית: Jekuthiel Ginsburg; ט' באלול ה'תרמ"ט, 15 באוגוסט 1889 – י"ב בתשרי ה'תשי"ח, 7 באוקטובר 1957) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי בולט והיסטוריון של המתמטיקה. ראש המכון של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. נולד בליפניק שבווהלין, אחיהם של הסופר והמחנך שמעון גינצבורג והמתרגם פסח גינזבורג. כמו אחיו קיבל חינוך מסורתי בחדר המתוקן של אביהם, והשלים את לימודיו כאוטודידקט. בנערותו למד לימודים תורניים ועברית. בגיל 23 היגר לארצות הברית ובה למד לימודים כלליים. הוא התפרנס כמורה לעברית ובמקביל החל לפרסם מאמרים בעיתונות העברית האמריקאית, טור קבוע שלו בעיתון הדואר בשם 'שיחות חולין מעולם המדע' שהיה שזור בפולקלור יהודי, תרם לפרסומו. ב-1926 התמנה כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קולומביה וב-1932 התמנה לתפקידו בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. הוא יסד את הרבעון המתמטי Scripta Mathematica (אנ') והיה עורכו במשך 25 שנה. כתב עת זה נחשב בשעתו לכתב העת המתמטי היחיד בעולם שנכתב בידי מומחים עבור הדיוטות, והקנה לגינצבורג פרסום עולמי. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חתם על חוזה ספרותי שאפשר שלו לשלב בין אהבתו לשפה העברית לעבודתו המתמטית ואהבתו להוראת המתמטיקה, הוצאת שטיבל פרסמה כי יכתוב עבורה את "תולדות המתמטיקה הכללית והיהודית" בשישה כרכים. הוא פרסם כמה פרקים לדוגמה מעבודתו זו, אך היא לא הושלמה. פרופסור גינצבורג היה חבר האקדמיה הניו יורקית למדעים (אנ') ובאגודות רבות להיסטוריה ולמתמטיקה. הלל פורסטנברג הוא אחד מתלמידיו. נפטר בי"ב בתשרי ה'תשי"ח, 7 באוקטובר 1957. כתבים נבחרים (מבחר ממאמריו על חיי מתמטיקאים יהודים), תל אביב וירושלים: מ' ניומן, 1960 mit David Eugene Smith: History of Mathematics in America before 1900, MAA, Carus Mathematical Monographs, 1930, Archive mit David Eugene Smith: Numbers and Numerals, Columbia University Teacher's College 1937 יצחק גולדשלג, אזכרה: מחברים שנפטרו בשנת תשי"ח; יקותיאל גינצבורג, בתוך: ארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, כרך א, עמ' 493. יקותיאל גינצבורג (1889-1957), דף שער בספרייה הלאומית יקותיאל גינצבורג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה Carl B. Boyer ,"Jekuthiel Ginsburg (1889-1957)", Isis 49, no. 3 (Sep., 1958): 335-336. http://yleksikon.blogspot.com/2015/08/yekutiel-ginzburg-jekuthiel-ginsburg.html https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/03165.php
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג

כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Christian Ludwig, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; ‏25 בפברואר 1622 – 15 במרץ 1665) היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג, בנסיכות קאלנברג בין השנים 1641-1648, ובנסיכות לינבורג בין השנים 1648-1665. כריסטיאן לודוויג נולד ב-25 בפברואר 1622 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג. בשנת 1641 מת אביו גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וכריסטיאן לודוויג ירש את נסיכות קאלנברג. בשנת 1648 ירש כריסטיאן לודוויג את נסיכות לינבורג מדודו פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומסר לאחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג את נסיכות קאלנברג. בשנת 1642 הצטרף כריסטיאן לודוויג לאגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft), ובאוקטובר 1653 התחתן עם סופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג. ב-15 במרץ 1665 מת כריסטיאן לודוויג ללא ילדים, ואחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על נסיכות קאלנברג, ומסר זאת לאחיהם יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון

הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון הוא פיגוע שבוצע על ידי מחבל מתאבד ב-7 במאי 2002 במועדון הסנוקר ה"שפילד קלאב", שבאזור התעשייה החדש בראשון לציון. בפיגוע נרצחו 15 ישראלים ונפצעו כ-50. החמאס נטל את האחריות לפיגוע. הפיגוע בוצע כחלק מפיגועי טרור פלסטיני רבים שבוצעו במהלך האינתיפאדה השנייה. מעט אחרי השעה 11 בערב נכנס מחבל אוחז במזוודה מלאה חומרי נפץ למועדון השפילד קלאב, שנמצא בקומה השלישית של בניין תעשייתי באזור התעשייה החדש, במערב ראשון לציון. המחבל פוצץ עצמו במרכז האולם, ומן הפיצוץ נהרגו 15 ישראלים, כאשר אחת ההרוגות מתה מפצעיה בבית החולים. המקום בו בוצע הפיגוע היה מועדון סנוקר בו הוצבו מכונות מזל ששימשו להימורים. במקום לא היה מאבטח והוא נבנה בשיטת הפל קל. הפיגוע התרחש בעת שראש הממשלה אריאל שרון היה בביקור בארצות הברית לצורך מפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. בשל הפיגוע קיצר ראש הממשלה את ביקורו, והבטיח כי ישראל תגיב תגובה חריפה לפיגוע. גדודי עז א-דין אל-קסאם של החמאס קיבלו אחריות על הפיגוע, בהודעה לסוכנות הידיעות הצרפתית. שבועיים לאחר הפיגוע בוצע פיגוע נוסף בראשון לציון, במדרחוב שבמרכז העיר. בפיגוע זה נרצחו שני ישראלים. בחודש אוגוסט 2002 נלכדה חוליית סילואן שהופעלה על ידי החמאס, והייתה אחראית לביצוע הפיגוע. אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם. על המדרכה סמוך למבנה בו בוצע הפיגוע, הוצבה מצבת זיכרון לזכר הנרצחים שצורתה עוררה ביקורת בקרב משפחת הקורבנות. לבסוף הוסרה האנדרטה הראשונה ובמקומה הוקמה אנדרטה במקום בולט - בדרך משה דיין פינת יוסף לישנסקי. תמונות מזירת הפיגוע מדיה וקבצים בנושא הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון בוויקישיתוף הנרצחים בפיגוע, באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה כתבי ynet‏, 15 הרוגים בפיגוע במועדון בראשון לציון, באתר ynet, 7 במאי 2002 הפיגוע שנשכח: קרוביהם של נרצחי הפיגוע במועדון בראשל"צ לפני 20 שנה חושפים את סיפורם, סרטון בערוץ "כאן חדשות", באתר יוטיוב (אורך: 9:27), 4 במאי 2022 14 הרוגים בפיגוע במועדון בראשון לציון בתאריך 31 ביולי 2017, בארכיון האינטרנט אמיר בוחבוט‏, סוף לטרור: 1,350 שנות מאסר למתכנן 54 פיגועים, באתר וואלה, 1 ביולי 2012 לזכר נרצחי הפיגוע במועדון שפילד באתר תפוז הרוגי ה"שפילד" הונצחו באנדרטה עלובה וצדדית באתר mynetrishon
יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג

יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Johann Friedrich, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; ‏25 באפריל 1625 – 18 בדצמבר 1679) היה דוכס דוכסות בראונשווייג-לינבורג בנסיכות קאלנברג בין השנים 1665-1679. יוהאן פרידריך נולד ב-25 באפריל 1625 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטאדט ומגדלנה מברנדנבורג. בשנת 1651 המיר יוהאן פרידריך את דתו לדת הקתולית, והיה היחיד מבני משפחתו שעשה זאת. בשנת 1665 מת אחיו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ללא ילדים, ואחיו גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. אולם, בעקבות החלטתו של גאורג וילהלם להתחתן עם אלאונור ד'אסמיר ד'אולברוז בנישואים מורגנטיים, ויתר גאורג וילהלם על נסיכות קאלנברג, ומסר זאת ליוהאן פרידריך. בשנת 1666 בנה יוהאן פרידריך בהנובר את ארמון הרנהאוזן כחיקוי לארמון ורסאי, ואשר התפרסם מאוד בשל הגנים שהקיפו אותו. בשנת 1667 הזמין יוהאן פרידריך לעיר את האדריכל ג'רולמו סארטוריו, אשר עיצב ופיתח את העיר, ואף בנה את כנסיית "נוישטדט קירכה". בשנת 1676 החל יוהאן פרידריך להעסיק את גוטפריד וילהלם לייבניץ, אשר שירת כיועץ לבית הנובר במשך 40 שנה. ב-18 בדצמבר 1679 מת יוהאן פרידריך באאוגסבורג, ואחיו ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. ב-30 בנובמבר 1668 התחתן יוהאן פרידריך עם בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ואנה גונזאגה, ממנה נולדו לו 4 בנות: אנה סופיה מבראונשווייג-לינבורג (1670–1672) שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג (1671–1710), התחתנה עם רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה הנרייטה מריה מבראונשווייג-לינבורג (1672–1757) וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (1673–1742), התחתנה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מדיה וקבצים בנושא יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דוב שחור אוסורי

הדוב השחור של אוסורי (שם מדעי: Ursus thibetanus ussuricus), הידוע גם בשם הדוב השחור של מנצ'וריה, הוא התת-מין הגדול ביותר של הדוב השחור האסייתי. דוב זה נפוץ ברחבי המזרח הרחוק כולל חצי האי הקוריאני. הדוב השחור האוסורי -כמו קרובו החום-נקרא על שם הנהר אוסורי.  הטורפים הנפגשים לעיתים קרובות עם הדוב השחור האוסורי כוללים את הדוב החום של אוסורי ואת הטיגריס הסיבירי.   תפוצת הדוב השחור האוסורי היא: דרום סיביר, צפון מזרח סין וחצי האי הקוריאני. מדיה וקבצים בנושא דוב שחור אוסורי בוויקישיתוף דוב שחור אוסורי, באתר ITIS (באנגלית) דוב שחור אוסורי, באתר NCBI (באנגלית) דוב שחור אוסורי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב שחור אוסורי, באתר GBIF (באנגלית)
פורמולה 1 עונת 1952

עונת 1952 היא העונה השלישית בה התקיימה אליפות הפורמולה 1 שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו שמונה מרוצים - שבעה מרוצי פורמולה ברחבי אירופה אליהם נוסף מרוץ האינדיאנפוליס 500, שהתקיים בארצות הברית. אלברטו אסקרי ניצח שישה מתוך שמונת המרוצים בעונה וזכה לראשונה בתואר האליפות. אלפא רומיאו לא יכלה לממן פיתוח רכב חדש ועל כן הודיעה על פרישה מהאליפות. קבוצת BRM תכננה שני רכבים חדשים המצוידים עם מנועי V16, אך החליטה לפרוש גם היא מהתחרות כחודש לפני תחילת העונה. חואן מנואל פנג'יו, הזוכה באליפות בעונה שעברה נפצע קשה ולא השתתף בעונה. בתנאים אלה נותרה פרארי הטוענת היחידה לכתר. הדבר הוביל את המארגנים לשנות את הכללים ולהתאימם לקטגוריית הפורמולה 2 בה נעשה שימוש במנועים בנפח 2 ליטרים. הדבר אפשר למגוון גדול של יצרנים וקבוצות להשתתף בתחרות, אך השליטה של פרארי הייתה מוחלטת - הקבוצה ניצחה את כל שבעת המרוצים האירופאים. אלברטו אסקרי נעדר ממרוץ פתיחת העונה, עקב נסיעה לארצות הברית במטרה להשתתף במרוץ האינדיאנפוליס 500, שנחשב לחלק מהאליפות. אסקרי הוא הנהג האירופאי הראשון שהשתתף במרוץ, אותו לא הצליח לסיים. הוא חזר לסבב האירופאי בגרנד פרי ניצח את כל ששת המרוצים שנתרו בעונה וזכה, לראשונה, באליפות. הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מחמשת המקומות הראשונים. הניקוד ניתן בהתאם למופיע בטבלה. בנוסף, ניתנה נקודת בונוס לנהג שקבע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ. נהגים שחלקו רכב במהלך מרוץ, קיבלו מחצית מהנקודות, כל אחד. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 4 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה. הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1952 בוויקישיתוף פורמולה 1 עונת 1952 באתר Oldracingcars.com תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
תחמס אירופי

תחמס אירופי (שם מדעי: Caprimulgus europaeus) הוא מין של עוף לילי ממשפחת התחמסיים החי באירופה, אסיה ואפריקה ומגיע גם לישראל. לתחמסים אלה ולקרוביהם בסוג תחמס יש זיפים קשים סביב המקור, כנפיים ארוכות וצרות, אצבע אמצעית משוננת דמוית מסרק ודוגמת נוצות מנומרת, המסייעת להסוואה. לזכרים ולפעמים גם לנקבות יש כתמים לבנים על הכנפיים והזנב המכונים "איתותים".  תיעוד המאובנים לקוי, אך סביר להניח שתת-המינים התמיינו כאשר הטמפרטורה העולמית עלתה במהלך 10,000 השנים האחרונות.  ישנם שישה תת-מינים מוכרים, המפגינים גרדיאנט קל של שינוי: באזור המזרחי הגודל הממוצע קטן יותר, הניצוי בהיר יותר ולזכרים איתותים לבנים גדולים יותר. באזורי החפיפה בין תת-המינים קיימים מופעי ביניים. התחמס האירופי ניזון ממגוון נרחב של חרקים מעופפים, אותם הוא תופס בשעת מעופו, לעיתים קרובות ממעוף קצר מענף. התחמס מסתמך על חוש הראייה בשעת הציד, על ידי זיהוי צל הטרף מול שמי הלילה. עיניי התחמס גדולות יחסית ובעלות שכבה מחזירת אור אשר משפרת את ראיית הלילה. נראה שהתחמס לא מסתמך על חוש השמיעה באיתור טרף ואינו משתמש באקולוקציה. התחמס שותה ומתרחץ תוך כדי תעופה. אף על פי שהתחמס האירופי חשוף לטפילים ולטריפה, האיומים העיקריים על הישרדות המין הם אובדן בית גידול, הפרעה וירידה בכמות הטרף עקב שימוש בחומרי הדברה. על אף הירידה בכמות האוכלוסייה, מסווג המין על ידי IUCN כ"ללא חשש", בשל מספר הפריטים הגדול ואתרי רבייה נרחבים. מדיה וקבצים בנושא תחמס אירופי בוויקישיתוף תחמס אירופי, באתר ITIS (באנגלית) תחמס אירופי, באתר NCBI (באנגלית) תחמס אירופי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תחמס אירופי, באתר GBIF (באנגלית) תחמס אירופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מועדון החנונים: הסרט

מועדון החנונים: הסרט הוא סרט קולנוע קומי ישראלי לילדים ונוער המבוסס על הסדרה הקומית של ערוץ Zoom, "מועדון החנונים". הסרט יצא ב-3 באוגוסט 2017. בסרט מככבים חלק מן הקאסט הראשי בסדרה: יואב רוטמן, עמית פרקש, אורי בלופרב, נוה צור, יון תומרקין ושירה נאור. כשתלמידי בית הספר יוצאים לחופשת הקיץ, חבורת "מועדון החנונים" יותם (יואב רוטמן), דנה (עמית פרקש), צחי (אורי בלופרב) ושוסטק (נוה צור) מופתעים לגלות כי מלכת השכבה שלהם היידי שמטרלינג (שירן סנדל) מזמינה אותם למסיבת הבריכה שלה. באמצע המסיבה היהלום המפורסם "כוכב הזהב" ששייך לביתה של היידי נגנב, והחנונים הופכים לחשודים העיקרים. עכשיו, יש להם יומיים בלבד למצוא את היהלום. המשימה של החנונים הופכת לקשה יותר שהם מגלים שהם הסתבכו עם אודליה שעשוע (רוני הדר), ראש משפחת פשע חסרת רחמים. דמות ראשית שהופיעה בסדרה המקורית דמות ראשית שמופיעה רק בסרט דמות משנה שהופיעה בסדרה המקורית דמות משנה שמופיעה רק בסרט הופעת אורח; דמות משנה שהופיעה בסדרה המקורית "מועדון החנונים: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מועדון החנונים: הסרט", באתר אידיבי "מועדון החנונים: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מועדון החנונים: הסרט", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מועדון החנונים: הסרט, קדימון הסרט באתר יוטיוב משה אבוטבול ואורטל כהן, פרוגי מציגים: מאחורי הקלעים של "מועדון החנונים - הסרט!!" , באתר פרוגי, 26 ביולי 2017
עביד צהוב

עַבְיָד צהוב (שם מדעי: Scorpio maurus palmatus) המכונה גם עביד זהוב, הוא תת-מין עביד צפון אפריקאי. גודל פרט בוגר נע בין 6 ל-7 סנטימטרים בממוצע. הוא נפוץ בדרום הארץ ובאזורים מדבריים, וארסו אינו מסוכן לאדם - למעט אלרגיים. עקיצתו של עקרב זה אינה כואבת יותר מכדי עקיצת דבורה. עקרב זה משמש חובבי טבע רבים בתחום התצפיות והגידול. העביד הצהוב מצוי באזורים הדרומיים של ארץ ישראל, ובחלקים ממזרחה, בגבעות, הרים, ומישורים כאחד, באזורים מדבריים. תת-מין זה הוא אחד משני העקרבים היחידים בארץ ישראל החי במחילות קבועות: עומק המחילה נע בין 15 ל-30 סנטימטרים בדרך כלל, בהתאם לתנאים השוררים באדמה, ולעומק המחילה אין התחשבות בסוג הקרקע. המחילה מתחילה בחפירה אופקית פחות או יותר, ולאחר מכן יורדת מטה, תוך כדי סילסול. בדרך כלל, אם המחילה נחפרה תחת אבן והעקרב נמצא מתחתיה מספיקה תזוזה קלה שבקלות והעקרב יצלול באותו הרגע לתחתית מחילתו. בגבור עליו הרעב, הוא ממתין בפתח מחילתו לחרק תועה. הוא נחשב לעקרב עצלן שכמעט ואינו יוצא מפתח מחילתו, אם כי פרטים משוטטים נצפים מפעם לפעם. אף אם החרק עבר רחוק מכדי השטת צבת, בדרך כלל העקרב לא ירדוף אחריו גם אם הדבר יעלה בעוד יום או יומיים של ציפייה. תת מין נוסף, עביד שחום ("עביד כושי"), נפוץ בצפון הארץ ובמרכזה. עקרב זה נקרא עביד - לחם של שתי מילים - "עב" ו-"יד", על שום צבתותיו העבות וצבעו. לעביד הצהוב כמה וריאציות צבע באזורי הארץ השונים (לא כולל העביד השחום הנחשב לתת מין נפרד). בטבע, העביד הצהוב הבוגר ניזון בעיקר מטחבנים, ואילו הצעירים ניזונים בעיקר מנמלים. אין לבלבל בין העביד הצהוב לעקצן הצהוב, שעקיצתו עלולה לגרום למוות. ניתן להבדיל ביניהם לפי צבתותיו העבות של העביד. כמעט תמיד הוא יימצא במחילות שהוא חופר, ולעיתים רחוקות תחת אבנים. העקצן הצהוב נבדל ממנו בכך שלעקצן צבתות דקות מאוד, ופרק אחד לפני שלפוחית הארס כהה מיתר פרקי הגוף, אם כי סימן זה ייתכן בעוד עקרבים. הוא מתגורר מתחת לאבנים וסלעים, ולעולם לא במחילות, אלא אם מדובר בנקבה שהגיעה שעתה להשריץ. וגם אז, מחילתה עבה, אופקית, ואינה עולה על סנטימטרים ספורים, בעוד זו של העביד מגיעה לעיתים לעומק של 30 ס"מ ויותר, ופתחה קטן בהרבה. עביד צהוב עביד צהוב, צולם בסמוך לשדה בוקר עביד שחום מדיה וקבצים בנושא עביד צהוב בוויקישיתוף אסף גולן, מחקר מצא: גם עקרבים מבינים באדריכלות, באתר nrg מעריב, 7 ביולי 2014
אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו

אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Alberto Azzo II d'Este;‏ 10 ביולי 1009 – 20 באוגוסט 1097), היה מרקיז מילאנו בין השנים 1029–1097. אלברטו אצו נולד ב-10 ביולי 1009 לאלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ולאדליידה. בשנת 1029 מת אביו אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו, ואלברטו אצו עלה לשלטון במקומו. אלברטו אצו המשיך במדיניות אביו, והרחיב את נחלותיו בצפון איטליה. בשנת 1069 מרדו התושבים ברוזנות מיין ברובר השני, דוכס נורמנדיה, ואלברטו אצו דאג שבנו יקבל את הרוזנות כאיג החמישי, רוזן מיין, מכיוון שלאשתו היה זכות ירושה על הרוזנות. בשנת 1055 ירש בנו ולף הרביעי את קרינתיה, ובשנת 1070 הפך לדוכס בוואריה, וממנו יצאה שושלת בית ולף, אשר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר באימפריה הרומית הקדושה. במהלך מאבק האינווסטיטורה ניסה אלברטו אצו לפשר בין האפיפיור גרגוריוס השביעי להיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם משלא עלה הדבר בידו הצטרף למחנה האפיפיור. בשנת 1073 הקים אלברטו אצו טירה באסטה, אשר הפכה על ידי כך מכפר קטן לעיר חשובה. ב-20 באוגוסט 1097 מת אלברטו אצו, ובנו פולקו הראשון, מרקז מילאנו ירש את נחלותיו, וממנו יצאה משפחת בית אסטה, אשר הייתה משפחה חשובה מאוד באיטליה, ואשר מאוחר יותר שלטה בדוכסות מודנה. בשנת 1036 התחתן אלברטו אצו עם קוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג, ממנה נולד לו בן אחד: ולף הראשון, דוכס בוואריה (1037–1101) בשנת 1070 התחתן אלברטו אצו עם גארסנדה ממיין, בתו של ארבר הראשון, רוזן מיין, ממנה נולדו לו שני ילדים: פולקו הראשון, מרקז מילאנו (לא ידוע–1128) איג החמישי, רוזן מיין (לא ידוע–1131) בנוסף היו לו גם ילדים מחוץ לנישואין. מדיה וקבצים בנושא אלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו בוויקישיתוף