laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דני ימין

דני ימין (נולד ב-1958 בערך) הוא מנהל ישראלי, היו"ר המיועד של בנק דיסקונט לישראל ולשעבר מנכ"ל חברת מיקרוסופט ישראל ויו"ר הוועד המנהל של הטכניון. למד הנדסת תעשייה וניהול ומערכות מידע בטכניון. עם סיום לימודיו עבד בחברת סטארט-אפ קטנה שעסקה בפיתוח תוכנה. בשנת 1985 הצטרף לחברת אלסינט, שעסקה בפיתוח וייצור מוצרי הדמיה רפואית, בה שימש כמנהל מערכות מידע. הקים את חברת מלם צפון ושימש כמנכ"ל החברה. בשנת 2002 מונה למשנה למנכ"ל במיקרוסופט ישראל. בינואר 2005 מונה למנכ"ל מיקרוסופט ישראל. היה חבר גם במועצת המנהלים של MSN ישראל ושל בזק-זהב. בשנת 2006 אירח את ביל גייטס בביקורו הראשון בארץ. בשנת 2010 התמנה כיו"ר מועדון ה-100 של בוגרי הטכניון והצטרף לוועד המנהל של הטכניון. בשנת 2012 מונה ליו"ר הוועד המנהל של הטכניון. בשנת 2015 סיים את תפקידו כמנכ"ל מיקרוסופט ישראל, מונה לסגן נשיא במיקרוסופט וחבר בהנהלה העולמית של ארגוני האנטרפרייז במיקרוסופט העולמית. ימין נכנס לתפקידו ב-1 ביולי 2015. בשנת 2018 פרש מחברת מיקרוסופט. מדצמבר 2020 עד אוגוסט 2022 שימש דירקטור בחברת ישראכרט. בתחילת 2023 מונה לדירקטור בבנק דיסקונט, ובנובמבר 2023 נבחר ליו"ר דירקטוריון הבנק וצפוי להיכנס לתפקיד זה בינואר 2024. דודי גולדמן, מנכ"ל מיקרוסופט ישראל: "אנחנו לא משנעים קרטונים", באתר ynet, 25 בינואר 2005 המשפיע האישי שלי - דני ימין מנכ"ל מיקרוסופט ישראל, ראיון וידאו דני ימין, ברשת החברתית LinkedIn דני ימין נבחר ליו"ר דיסקונט, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2023 הארץ, דני ימין מונה למשנה למנכ"ל מיקרוסופט ישראל, באתר הארץ, 29 ביולי 2002 דני ימין מנכ”ל מיקרוסופט ישראל התמנה ליו”ר הוועד המנהל של הטכניון, באתר הטכניון, ‏24 ביוני 2012 מנכ"ל מיקרוסופט ישראל, דני ימין, עובר לסין, באתר Techtime, ‏12 במאי 2015 צבי קצבורג, ‏ממיקרוסופט למגזר הפיננסי: דני ימין יכהן כיו"ר דירקטוריון דיסקונט, באתר "אנשים ומחשבים", 6 בנובמבר 2023 חדל לכהן כדירקטור-דני ימין, הודעה של חברת ישראכרט באתר "מאיה", 4 באוגוסט 2022 רועי ויינברגר, ‏דירקטוריון דיסקונט משנה כיוון: דני ימין נבחר ליו"ר, באתר גלובס, 6 בנובמבר 2023
אחווה (קיבוץ)

אחווה היה קיבוץ ערבי-ישראלי שהתקיים בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. רעיון הקמת הקיבוץ עלה לאחר סיומה של מלחמת העצמאות, כאשר פועלים ערבים התרכזו בלוד כתוצאה מן המלחמה, והקמתו נועדה לפתור את מצוקתם. הרוח החיה מאחורי הרעיון, עמר אל–זנאתי, היה בעל קשרים עם אנשי ההסתדרות ואנשי מפלגות ציוניות סוציאליסטיות עוד לפני הקמת המדינה, ועתה ניצל קשרי אלו כדי לקדם את רעיון הקמת הקיבוץ הערבי. אל-זנאתי הצליח לגבש גרעין של 35 חברים שהקים את הקיבוץ ב-1949, על אדמה בקרבת נמל התעופה לוד. חברי הקיבוץ התפרנסו מחקלאות; הם עיבדו את אדמות הקיבוץ וכן התפרנסו עבודת חוץ במשקים חקלאים מחוץ לקיבוץ, אולם בהדרגה עברו רוב החברים לעבוד בפרדסי הסביבה, וכך כלכלת הקיבוץ התבססה על הכנסה מעבודת חוץ. אט אט החל הקיבוץ להתפרק, כתוצאה מחוסר האמון של החברים באל-זנאתי, שעמד בראש הקיבוץ, וחוסר סיפוק מעקרון השיתוף שעמד בבסיסה של התנועה הקיבוצית; וכך, כשנה לאחר הקמתו נותרו בקיבוץ מספר מצומצם של חברים. לתהליך זה תרם סירובם של ארגוני התנועה הקיבוצית לקבל את הקיבוץ לשורותיהם וקיבוצים אחרים סירבו לפניות לסייע לקיבוץ. הקיבוץ התפרק ב-1951. ראובן אהרני ושאול משעל, הקיבוץ ערבי: עלייתו ונפילתו של ’אחווה', עיונים בתקומת ישראל 15, 2005, עמ' 208-181
יצחק כהן

האם התכוונתם ל... יצחק הכהן רפפורט (1680–1755) - רב ופוסק באיזמיר ובירושלים יצחק כהן (בנקאי) (1906–1986) – מראשוני משרד הביטחון, והמייסד והמנכ"ל הראשון של בנק אוצר החייל יצחק כהן (נשיא בית המשפט העליון) (1913–1985) – הנשיא השישי של בית המשפט העליון ויושב-ראש ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת סברה ושתילה יצחק יוסף כהן (1923–1996) – חוקר, היסטוריון וביבליוגרף של הספר העברי יצחק כהן (חבר הכנסת) (1951) – חבר הכנסת מסיעת ש"ס וסגן שר במשרד האוצר, בעבר כיהן כשר לשירותי דת יצחק כהן (שופט בית המשפט המחוזי בנצרת) (1952) – נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת יצחק כהן (שופט בית המשפט המחוזי בחיפה) (1953) – שופט בכיר בבית המשפט המחוזי בחיפה יצחק כהן (קצין) (1977) – קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד עוצבת אדום יצחק (ברנר) כהן – כדורסלן עבר ישראלי איציק כהן (פירושונים)
שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית

שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית (באנגלית: The Federal Protective Service, בראשי תיבות: FPS) הוא סוכנות פדרלית במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, חלק מהמינהל לתוכניות והגנה לאומית. השירות אחראי לביטחונם ואכיפתם של כ-9,000 מבנים ומתקנים ממשלתיים. שירות האבטחה הפדרלי היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית המעסיקה 2,100 עובדים מהם כ-900 קציני אבטחה ומשתפת פעולה עם חברות אבטחה פרטיות. עד אוקטובר 2009 השירות היה חלק אכיפת המכס וההגירה עד שהועבר לאחריות המינהל לתוכניות והגנה לאומית. שירות האבטחה הפדרלי הוקם לראשונה בשנת 1971 על מנת לאבטח מתקני ממשל פדרליים ואחריותם כללה אבטחה מלאה בבנייני ממשל. צוות האכיפה של שירות האבטחה הפדרלי בארצות הברית מתאמן באקדמיית הארגון, בבסיס האימונים שבגלינקו, ג'ורג'יה - מרכז אימון האכיפה הפדרלי בעת אבטחת מתקני ממשל פדרליים, ביכולתם של קציני השירות: לאכוף חוקים ותקנות פדרליות לענייני הגנה על נפש ורכוש; לשאת נשק; לבצע מעצרים אם יש יסוד סביר להניח כי האדם שנעצר ביצע או עובר עבירה פלילית; לחקור עבירות שבוצעו נגד רכוש בבעלות הממשלה הפדרלית; המחלקה לביטחון המולדת מדיה וקבצים בנושא שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית (באנגלית) דף הארגון באתר המחלקה לביטחון המולדת (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיין

האם התכוונתם ל... Shein / שִׁיאִין – אתר אינטרנט וחברה סינית-סינגפורית, למסחר מקוון בביגוד. נפוצה ההגייה השגויה של שמו "שֵׁיין". שיין (סרט) – (Shane) מערבון אמריקאי משנת 1953 שהפיק וביים ג'ורג' סטיבנס. שיין (סרט מוזיקלי) (אנ') – (במקור: Let It Shine) סרט מוזיקלי משנת 2012. שיין (סרט תיעודי) – סיפור חייו של משורר הרחוב אברהם שיין, שהפיק וביים גידי דר, 1999. מודל הפירמידה של שיין – מודל בתחום התרבות הארגונית שפותח על ידי אדגר שיין (אנ') בשנות ה-80 של המאה ה-20. שה-ין – עיר בת 3 מיליון תושבים במחוז חוביי בסין. שיין (נורווגיה) (אנ') – עיר בנורווגיה. כשם משפחה שיין הוא שם משפחה אשכנזי ממקור יידי\גרמני (בגרמנית: schein), שפירושו "יפה". אישים אברהם שיין – משורר ישראלי ג'ון שיין – מדען אוסטרלי, ממגלי רצף שיין דלגרנו גרגורי שיין – אסטרונום סובייטי ממוצא יהודי חיים שיין – רב, פרופסור למשפטים, עורך דין ופובליציסט ישראלי יוהאן הרמן שיין – מלחין גרמני מראשית תקופת הבארוק יוסי שיין – פרופסור ישראלי למדע המדינה וליחסים בין-לאומיים ניורה שיין – שחקנית תיאטרון ישראלית רחל שיין ארגמן – יוצרת, כותבת, במאית ומפיקה ישראלית רנה שני – משוררת עברית, סופרת ילדים, מתרגמת ומנהיגת קבוצת מאמינים; נודעה בשם "ריין שיין" שיין (ראפר) מבליז אישים ששמם הפרטי הוא שיין שין (פירושונים) שאיין (פירושונים) ניצוצות (סרט) (Shine) יפה (פירושונים) – אישים ששם משפחתם יפה
יהודה שומרוני

יהודה שומרוני (16 בנובמבר 1900 – 28 בדצמבר 1962) היה ראש המועצה הראשון של המועצה המקומית נשר בין השנים 1952–1957. שומרוני נולד בחבל טרנסילבניה שברומניה, שם נמנה עם מנהיגי הנוער היהודי במקום. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1925. בארץ עבד כפועל בייבוש ביצות חדרה, היה ממארגני קבוצת העבודה "טל" בחדרה, וכשהקבוצה התפרקה מפאת מחסור בעבודה, המשיך שומרוני בתפקידו כמדריך ומורה דרך לנוער עולה מטרנסילבניה. בעבודות סלילת כבישים בחיפה, ירושלים. בשנת 1928 החל לעבוד כפועל בבית חרושת למלט נשר, בפריקת פחם, באריזת מלט, במגרסת הגבס ועוד. בנוסף מילא תפקידים ציבוריים שונים והיה ממנהיגי השכונה לפני הקמת המדינה. אחרי מלחמת העולם השנייה טיפל במסגרת אונרר"א (UNRRA) בעלייתם של יהודי אירופה ששהו במחנות באיטליה ופעל להעלתם ארצה במסגרת עלייה ליגלית או במסגרת ההעפלה. בשנת 1947 לאחר שובו מאיטליה, התגייס לכוחות ההגנה. לחם במלחמת השחרור ושירת במשך שנתיים בחטיבת גולני. כשנוסד "שחל" - ארגון שליחים למילוי תפקידים חלוציים ביישובי הנגב, עבר לאילת ושימש כמזכיר הראשון של מועצת פועלי אילת. השתתף בבניית נמל אילת. במסגרת מפא"י היה בין יוזמי חוג יוצאי הונגריה ופעל לשילובם של יהודי הונגריה בהסתדרות. במסגרת מפא"י ארגן את תנועת שח"ל. בשנת 1952 החליט משרד הפנים לאחד את השכונות נשר, גבעת נשר, תל חנן ובן-דור לרשות מקומית אחת. עד אז התנהלה כל שכונה בנפרד. לשכונת גבעת נשר ונשר כל אחת בנפרד היה ועד קהילה. שכונת תל חנן, שראשוניה התיישבו בבתיו הנטושים של הכפר הערבי בלד א-שייח', שהפכו לרכוש המדינה, הייתה בניהולה של "רשות הפתוח" ולא היה לה כל מעמד רשמי כיישוב. כנ"ל שכונת בן דור שראשוניה התיישבו בבתיה הנטושים של חוואסה בימי מלחמת העצמאות. על פי המלצת מפא"י מונה שומרוני להיות ראש המועצה המקומית נשר ולארגן את ארבע השכונות ליישוב אחד. שומרוני פרש מתפקידו בשנת 1957 מסיבות בריאותיות. לאחר פרישתו ריכז במסגרת מפא"י את בניית בית המפלגה ב"כיכר סולל בונה" חיפה, ופעל כנציג קופת הפקיד שעסקה בביטוח פנסיוני. באזור חיפה. לזכרו נקרא הגן סביב בניין עיריית נשר "גן יהודה". מדיה וקבצים בנושא יהודה שומרוני בוויקישיתוף תיק עובד של מפעלי מלט פורטלנד ארץ ישראלים "נשר" בע"מ, נמצא בארכיון היסטורי של העיר נשר אהרון קמינקר, "השכונה בצל ארובות העשן", בעריכת אהרון שנטל, 1978, עמוד 181 אהרון קמינקר, "השכונה בצל ארובות העשן", בעריכת אהרון שנטל,1978, עמוד 182
שון ג'ונסון

שון ג'ונסון (באנגלית: Shawn Johnson; נולדה ב-19 בינואר 1992) היא מתעמלת אמריקאית בעבר. היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) על הקורה. בעלת ארבע מדליות, מהן אחת זהב ושלוש כסף (קבוצתית, קרב-רב וקרקע) ואלופת העולם לשנת 2007, בעלת שלוש מדליות זהב (קבוצתית, קרב-רב וקרקע). כיום היא עוסקת בפרסום, בדוגמנות ובהופעות. ג'ונסון נולדה בעיר דה מוין שבמדינת איווה כבת יחידה. למדה התעמלות מגיל שלוש. היא התאמנה בהדרכתו של ליאנג צ'או והחל משנת 2006 אלופת ארצות הברית בהתעמלות מכשירים (זכתה בג'וניור אבל עם ניקוד יותר גבוה משל הזוכה בסיניור). ההופעה הידועה ביותר שלה הייתה באולימפיאדת בייג'ינג אז קראו לה American Darling ו-Face of America.[דרוש מקור] בשנת 2009 הייתה הספורטאית האמריקאית האהובה ביותר על פי מגזין פורבס, נבחרה ל"אתלטית השנה" ולצעירה האמריקאית הנבחרת. היא התחילה להופיע בפרסומות רבות, למשל למקדונלד'ס ולצ'יריוס שגם הוציאו קופסה מיוחדת עם דמותה. היא מופיעה הרבה בטלוויזיה עם ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, ג'ימי קימל, Entertainment Tonight, אופרה וינפרי. היא זכתה בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים", וזכתה ב"מי רוצה להיות מיליונר" לסלבריטיס ב-50 אלף דולר, אותם תרמה. היא מופיעה במופע בידור מצליח "The Tour of Gymnastics Superstars" של אלופת עולם ואלופות אולימפיות בהתעמלות יחד עם שירים וריקודים ומוזיקה. במערכת הבחירות של 2008 הופיעה בוועידה של המפלגה הדמוקרטית והשביעה את המשתתפים שם. ב-2012 הודיעה על פרישתה מנבחרת ארצות הברית. ב-2016 היא התתחתנה עם שחקן הפוטבול אנדרו איסט. יש להם שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא שון ג'ונסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שון ג'ונסון (באנגלית) שון ג'ונסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון ג'ונסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי שון ג'ונסון, באתר olympedia.org שון ג'ונסון, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית שון ג'ונסון באתר קהילת התעמלות Every One America's Most-Liked Sports Figures 16/10/09 forbes.com Teen Choice Awards אורן אהרוני, מכה לנבחרת ארה"ב - שון ג'ונסון פרשה, באתר ynet, 4 ביוני 2012
החתול שאיננו שם

החתול שאיננו שם הוא ספר הדן בפילוסופיה מאת רון אהרוני שיצא לאור בהוצאת מאגנס בשנת 2009. מקור שמו של הספר הוא באמרה של הפילוסוף ויליאם ג'יימס: "פילוסוף הוא עיוור שמחפש בחדר חשוך חתול שחור שאיננו שם". האמרה הזאת מבטאת את החידתיות האופפת את הפילוסופיה, והתחושה שאין יודעים במה בדיוק היא עוסקת. הספר מנסה להגדיר מהי הפילוסופיה, ולהסביר מניין נובעות תכונותיה: היעדר האובייקט לחקירה, העובדה שאי אפשר להשיב לשאלותיה על ידי התבוננות במציאות, העובדה שהבעיות הפילוסופיות המרכזיות אינן נפתרות לאורך אלפי שנים, תחושת שמיטת הקרקע מתחת לרגליים שאופיינית לדיונים פילוסופיים. בעיית הגדרת הפילוסופיה נחשבת עצמה לפילוסופית, אבל בעיני המחבר מובנה הוא – אילו מאפיינים של דיון מזוהים כ"פילוסופיים", שהיא שאלה פסיכולוגית. על פי טענת המחבר זהו אם כן ספר לא פילוסופי על הפילוסופיה. הפילוסופיה עוסקת בחשיבה האנושית. אולם לכאורה החשיבה היא חלק מתופעות הטבע, ואפשר היה לחקור אותה בצורה מדעית-עובדתית. השאלה המרכזית שבה עוסק הספר היא מדוע הפילוסופים אינם רואים זאת כך, ומדוע הסתכלותם בחשיבה האנושית אינה אמפירית (ניסויית). התשובה שנותן הספר היא שהמאפיין את הפילוסופיה אינו אובייקט החקירה, אלא דרך החקירה. טענתו של המחבר היא שהמאפיין את החקירה הפילוסופית הוא הנחה של זיהוי בין המערכת המושגית הנחקרת לבין זו המשמשת לחקירה. למשל, השאלה הספקנית "האם קיים עולם חיצוני או הכול נמצא במוחי" תלויה לחלוטין בכך שהאדם השואל זהה לאדם שעליו הוא שואל. השאלה "האם כל העולם הוא חלום של המלך האדום" (כך טוען טווידלדי במבעד למראה של לואיס קרול) היא חסרת משמעות. את הרעיון של הספר מסכם המחבר בשתי אמירות: א. בהסתכלות באחר אין פילוסופיה. ב. חקירה עצמית תקינה דומה בכול לחקירתו של אחר. המסקנה משתי אלה היא שבהסתכלות נכונה בעצמך, שבה מופרד החלק החוקר מן הנחקר, נעלמת תחושת הפילוסופיות של הבעיות. למשל, השאלה "מהי האמת" הופכת לשאלה "כיצד מתנהל מושג האמת במוחי". שאלות אחרות, שהמחבר קורא להן "ארכיטיפיות", נעלמות בהסתכלות מן הצד, וכל זכות קיומן באה להן ממבנה החקירה הלא מפריד. אלה הן בעיות הספקנות, חופש הרצון, בעיית היסק הרצוי מן המצוי של יום, ובעיית גוף-נפש. החתול שאיננו שם, הספר לקריאה חינמית באתר publishersrow בלוג אודות הספר מאת המחבר, דה מרקר קפה רון אהרוני, מהי פילוסופיה: החתול שאיננו שם, באתר e-mago החתול שאיננו שם, באתר "טקסט" אני חושב, משמע אני עושה מיאו, באתר גלי צה"ל שיחה בין אהרוני למוטי גרנר, ראיון בתחנת הרדיו החינוכית של מכללת אורנים ביקורת על הספר מאת מיכאל אברהם החתול שאיננו שם, באתר OCLC (באנגלית)
ממתיק

ממתיק הוא תוסף מזון המשמש להמתקת מוצרי מזון. עם הממתיקים נמנים ממתיקים טבעיים: סוכר, סוכר כוהלי, דבש, סילאן, סוכר פירות, וסירופים למיניהם (כגון סירופ מייפל), וממתיקים מלאכותיים: אדנוזין מונופוספט, אצסולפאם האשלגן, אליטם, אספרטם, אנתול, ציקלמאט, גליציריזין, נאוטם, סכרין, סוכרלוז ועוד. השימוש בממתיקים מלאכותיים ובממתיקים בכלל שנוי במחלוקת מבחינה בריאותית. יש השוללים שימוש בממתיקים באופן גורף, ויש הממליצים להפחית ככל האפשר בשימוש בממתיקים. השימוש בממתיקים מלאכותיים בכמויות גדולות עשוי להזיק לבריאות, ומוצרי מזון העושים שימוש בממתיקים אלה, כגון משקאות קלים, מכילים לרוב אזהרה בדבר היקף השימוש המותר במוצר בשל נוכחות הממתיק בו. תחליף סוכר מדיה וקבצים בנושא ממתיק בוויקישיתוף ממתיק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז שמפיין

מחוז שמפיין (באנגלית: Champaign County) הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית. המחוז קיבל הכרה כמחוז בשנת 1833 כאשר קודם לכן היה חלק ממחוז ורמיליון. המחוז ובירתו אורבנה נקראו על שם עיר ומחוז דומים במדינת אוהיו. בצמוד לאורבנה, הבירה המנהלית, מצויה העיר שמפיין, שהיא בירתו הכלכלית של המחוז. העיר שמפיין התפתחה ליד אורבנה בעקבות סירוב תושבי אורבנה למקם תחנת רכבת בתחום עירם. קמפוס אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין הוא המוסד הבולט במחוז, והוא אחד המוסדות האקדמיים הבולטים בעולם בתחום מדעי החקלאות וההנדסה. מלבד הערים אורבנה ושמפיין, יש ברחבי המחוז כ-20 כפרים. סאבוי (אילינוי) מדיה וקבצים בנושא מחוז שמפיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז שמפיין (באנגלית) אתרי מחוז שמפיין – במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרוץ לאפריקה

המרוץ לאפריקה (ידוע גם כ-"המרוץ אל אפריקה") הוא ביטוי המתאר את הכיבוש, החלוקה והקולוניזציה של טריטוריות אפריקאיות על ידי מעצמות אירופאיות. תהליך זה, אשר התרחש בתקופת האימפריאליזם החדש בשנים 1880–1914, תרם רבות לעיצובה המדיני של היבשת, ועם סיומו - במחצית המאה העשרים - טבע את חותמו ההיסטורי על פני העולם. בניגוד לאסיה, אמריקה ואוקיאניה, באפריקה לא התרחשה תנועה משמעותית של הקמת מושבות והגירת אירופאים עד סוף המאה ה-19. רוב האירופאים שהגיעו תחילה לאפריקה היו ברובם מגלי ארצות, גאוגרפים, מיסיונרים, סוחרים ועוד. למעשה, אפריקה הייתה האזור הנרחב היחיד בעולם, מלבד סין ויפן, שטרם היה נתון לשליטה אירופית. בעקבות כך החל תהליך של קולוניזציה מואצת של היבשת. בשנת 1870, רק 10% מיבשת אפריקה היה בשליטה של מעצמות אירופאיות. עד שנת 1914, קרוב ל-90% מהיבשת הייתה תחת שליטה של אירופאים, כאשר רק אתיופיה וליבריה שומרות על עצמאותן. ועידת ברלין נחשבת לזו שהביאה למרוץ לאפריקה את החותם הרשמי. המעצמות שהשתתפו בוועידה הסכימו לחלק את כל הטריטוריות האפריקאיות ביניהן וככה מנעו מלחמה. בתהליך הקולוניזציה השתתפו הן כוחות קולוניאליים ותיקים כגון ספרד, פורטוגל, בריטניה וצרפת, והן כוחות קולוניאליים חדשים: איטליה, גרמניה ובלגיה. דה-קולוניזציה של אפריקה מדיה וקבצים בנושא המרוץ לאפריקה בוויקישיתוף
אלינער ברזקי

אלינֹעַר קוֹמיסָר-בַּרזָקִי (נולדה ב-1941) היא אדריכלית ומתכננת ערים ישראלית, פרופסור אמריטה באוניברסיטת תל אביב וממייסדי בית הספר לאדריכלות באוניברסיטה. מתמחה בתכנון עירוני ובסוגיות אורבניות בין-תחומיות. ברזקי, ילידת חיפה, השלימה בין השנים 1967 ל-1970 את לימודי התואר הראשון באדריכלות בבית הספר לארכיטקטורה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ. בשנת 1973 החלה ללמוד לתואר D.E.A במכון ללימודים אורבניים בסורבון, אותו סיימה בשנת 1976. בין השנים 1975 ל-1976 לימדה בסורבון. בין השנים 1977 ל-1989 שימשה ברזקי כמתכננת מחוז ירושלים במשרד הבינוי והשיכון. משנת 1989 עד לשנת 1994 שימשה כמהנדסת העיר של ירושלים. הקימה את בית-הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, ועמדה בראשו במשך עשר שנים. ברזקי היא חברת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה ומשמשת כיו"ר עמותת עיר עמים. היא גם משמשת כחברה בוועדת השיפוט לבניית המבנה החדש של הספרייה הלאומית. דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב אלינער ברזקי, באתר עיר עמים אסתר זנדברג, דברים שלא ראיתי במעלה אדומים, באתר הארץ, 17 באפריל 2006 מידע על אלינער ברזקי בקטלוג הספרייה הלאומית אלינער ברזקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ועדת השיפוט באתר תחרות האדריכלים של החברה לבניין הספרייה הלאומית בע"מ (חל"צ). ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומר מקציף

חומר מקציף (באנגלית: Foaming agent) הוא חומר אשר הוספתו למוצר מביאה ליצירת קצף. כתוסף מזון הוספת חומר מקציף מאפשרת יצירת קצף במוצר מזון, כאשר זו נועדה להשפיע על המרקם של המוצר, או על יציבותו באמצעות יצירת בועות אוויר השומרות על מרקמו. חומרים מקציפים מהווים מרכיבים של חומרי טואלטיקה כגון סבון, שמפו לשיער, משחת שיניים (לרוב נעשה שימוש בנתרן לורת זרחתי, נתרן לוריל אתר זרחתי, נתרן לוריל זרחתי ואמוניום לוריל זרחתי). אחת מדרכי השימוש של חומר מקציף בתעשייה היא ניצול תכונה של חומרים מקציפים לשחרר גז בטמפרטורות מסוימות, ולכן חימום המוצר מביא להפיכתו מנוזל לקצף. חומרים מסוג זה הם טיטניום הידריד וזריקוניום הידריד המשמשים ביצירת קצף מתכתי. חומר מונע קצף
הרעלת אספירין

הרעלת אספירין יכולה להיות חריפה או כרונית. הרעלה חריפה נובעת ממנה גדולה של אספירין הנלקחת באופן חד פעמי. הרעלה כרונית נגרמת ממינון יתר של אספירין לטווח ארוך. להרעלה חריפה תמותה של 2% ולהרעלה כרונית תמותה של 25%. תסמיני ההרעלה נעים בין בחילה קלה, הקאות, כאב בטן, לתרגיה, טיניטוס (צילצולים באזניים) וסחרחורת עד להתקפים ובצקת מוחית, בהתאם למינון שנלקח. בשעות הראשונות להרעלה מדידת גזים בפלזמה תראה בססת נשימתית עקב גירוי יתר של מרכז הנשימה במוח, בשלבים יותר מתקדמים נראה חמצת מטבולית עם פער אניוני מוגבר. הטיפול כולל שימוש בפחם פעיל, דקסטרוז תוך ורידי, עירוי נוזלים ודיאליזה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חומר מונע קיצוף

חומר מונע קיצוף (defoamer או anti-foaming agent) הוא חומר כימי המונע היווצרות בועות אוויר בנוזל, ובכך מונע היווצרות קצף. לרוב חומר זה אינו מסיס בנוזל, וכן חומר זה חייב להיות בעל צמיגות נמוכה על מנת שיוכל להתפשט בנוזל אליו הוא מוכנס ולהגיב עם בועות האוויר שבו. חומר זה פוגע ביציבות בועות הקצף ובכך גורם לפיצוצן ולשבירת הקצף. החומרים הראשונים בהם נעשה שימוש למנוע קיצוף היו שמנים כגון קרוסין ודלק. מאוחר יותר נעשה שימוש גם בשמן צמחי ובשמני אלכוהול. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף על בסיס צורן. חומרים אלה התבססו על פולידימתילצורן (שמן צורן). בשנת 1963 החל השימוש בחומרים מונעי קיצוף הידרופוביים, אף הם על בסיס צורן, ובשנות ה-70 החל השימוש בשעווה הידרופובית. חומרים מונעי קיצוף מוכנסים לתוך חומרי ניקוי, על מנת להפחית את הקיצוף הנוצר בהם ולהקל על השימוש בהם (כך למשל נעשה שימוש בחומרים מונעי קיצוף בסבוני מדיח כלים שכן הקצף מפריע לפעולת המכונה). כתוסף מזון נעשה שימוש בחומרים אלה על מנת למנוע קיצוף במשקאות מוגזים ובריבות, וכן מוכנס לעיתים חומר מונע קיצוף לחלב עמיד על מנת להאריך את חיי המדף שלו. שמן סיליקון מוסף לעיתים לשמן בישול על מנת למנוע קיצוף השמן בעת טיגון. חומר מקציף פרשת הסיליקון בחלב
יוסף שיינברגר

רבי יוסף שיינברגר (1919 - 31 בינואר 2007 י"ב בשבט ה'תשס"ז) היה סופר ועסקן חרדי, שימש כמזכיר העדה החרדית. רבי יוסף שיינברגר נולד לדוד שיינברגר בירושלים. בימי בחרותו החל לפרסם מאמרים בכתב העת "קול ישראל". הוא נישא לאלטא ציפורה רחל לאה בת צבי בלוי (נפטרה כ"ג בשבט ה'תשס"א), אחיהם של משה בלוי ועמרם בלוי. לימים, כאשר התפלגו "אגודת ישראל" והעדה החרדית, המשיך שיינברגר את פעילותו בעדה החרדית, כתלמידו של הרב יוסף צבי דושינסקי. הוא פרסם מאמרים מדי שבוע בכתב העת העדה ושימש כעורך העיתון. בסוף ימיו שהה רבות בארצות הברית. הביא למינויים של אישים בעדה החרדית כמו רבי יצחק יעקב וייס[דרוש מקור]. רבי יוסף שיינברגר נפטר בי"ב בשבט ה'תשס"ז, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. בנו הוא הרב משה שיינברגר, רב בקהילת "מתמידים" בביתר עילית ומחבר הספרים "עליות משה". שניים מחתניו הם הסופרים מנחם מנדל גרליץ ומנחם מנדל משי זהב. נכדו הוא יהודה משי זהב. מלבד מאות מאמרים ב"קול ישראל" וב"העדה", פרסם שיינברגר גם ספרים ובהם: עמוד אש - תולדות חייו של הרב יהושע לייב דיסקין עולמות שחרבו - סיפורים מקורות חייו של האדמו"ר יואל טייטלבוים מסאטמר גנזי יוסף - ערכים תורניים גבורות רמח"ל - על מסכת אבות רבי יוסף שיינברגר, 'ארז שנגדע' - הספד על הרב אברהם יוחנן בלומנטל, בתוך: האיש על העדה: עדות ביהוסף שמו, (ירושלים תש"ע, עמ' שיז-שיט). נטע סלע, שומר החומות, באתר ynet, 24 בפברואר 2007 יוסף שיינברגר (1918-2007), דף שער בספרייה הלאומית
מוחמד דג'אני

מוחמד דג'אני דאודי (נולד בירושלים ב-1946) הוא פרופסור ומנהל המכון ללימודים אמריקאיים באוניברסיטת אל-קודס, מייסד תנועת "ווסטיה". נולד בירושלים למשפחת דג'אני המיוחסת. בשנת 1972 סיים תואר ראשון באוניברסיטה האמריקנית בביירות בתקשורת. בשנת 1974 סיים באוניברסיטה תואר שני באנגלית. בשנת 1975 סיים תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן בארצות הברית. לאחר מכן סיים דוקטורט בשנת 1981 מאוניברסיטת דרום קרוליינה במדעי המדינה ודוקטורט נוסף בשנת 1984 מאוניברסיטת טקסס בניהול. היה מחותמי יוזמת המפקד הלאומי של סרי נוסייבה ועמי אילון. בשנת 2007 הקים את תנועת "ווסטיה", תנועה פוליטית פלסטינית מתונה. בשנת 2009 התנגד לבחירות ברשות הפלסטינית, וטען שהמצב אינו בשל לכך. בשנת 2011, הצטרף למשלחת ישראלית במצעד החיים למחנות ההשמדה והריכוז בפולין, בהם אושוויץ ובירקנאו. בשנת 2013 השתתף בוועידת הנשיא בהזמנת שמעון פרס. בשנת 2014 יצא עם תלמידיו מאוניברסיטת אל קודס בירושלים, למחנה אושוויץ. עם חזרתם הואשם בבגידה, והאוניברסיטה התנערה מהביקור באופן רשמי. דג'אני גם סולק מאיגוד המרצים באוניברסיטה זו. הוא אחיו של פרופסור מונזר דג'אני, ומתגורר בארצות הברית. קטעים ממאמר שפרסם דג'אני, באתר ממר"י, 8 בינואר 2014 על תנועת ווסטיה מסמך מתורגם (אתר 'במסילה נלך' - לשיתוף פעולה בין דתי) נטע אלכסנדר, הפרופסור הפלסטיני שמוביל סיורים לאושוויץ: ריאיון עם מוחמד דג'אני דאודי, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2016 אריאל כהנא, "ה־BDS מזיק דווקא לציבור הפלשתיני", באתר ישראל היום, 14 ביוני 2018 בין בני משפחתו, ראש עיריית ירושלים לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה עארף א-דג'אני, וד"ר פואד אסמעיל דג'אני, מקים בית החולים דג'אני - מאוחר יותר צהלון. הבחירות ברשות הפלסטינית (אתר אפוק טיימס של הפאלון גונג בעריכת גלעד סלונים) לאן מועדות פניו של האסלאם הפוליטי אתר ועידת הנשיא סטודנטים פלסטינים ביקרו באושוויץ והותקפו - מרצה פלסטיני לקח את תלמידיו לסיור במחנה ההשמדה שבפולין, כשחזר לארץ עמיתיו התנערו ממנו וחבריו הגדירו אותו "בוגד". (אתר nrg מעריב) מרצה מתון סולק מאיגוד המרצים באל קודס, בעקבות סיור לאושוויץ (אנגלית, העיתון אגלמיינר)
איליה מורומץ

איליה מוּרוֹמֵץ (ברוסית: Илья́ Му́ромец) הוא גיבור היסטורי של רוס של קייב, אחד משלושת הגיבורים האפיים (בוגאטירים) בסיפורי העם הרוסיים, יחד עם דובריניה ניקיטיץ' ואליושה פופוביץ'. למרות שרוב עלילותיו הן כנראה בגדר אגדות עממיות, הוא עצמו כנראה היה דמות אמיתית של לוחם אביר במאה ה-12. הוא הוכרז כקדוש של הכנסייה האורתודוקסית ב-1643. על פי האגדה, נולד איליה למשפחת איכרים בכפר קרצ'רובו, ליד מורום. הוא היה חולה מאוד בצעירותו ולא היה מסוגל לצעוד בכוחות עצמו עד גיל 33. בגיל זה הוא נרפא באורח נִסי על ידי שני עולי רגל והוענק לו כוח על אנושי, כדי לשחרר את קייב מעובדי האלילים. מאוחר יותר הוגבר כוחו עוד יותר על ידי האביר סביטאוגור הנוטה למות. בדרכו לקייב הוא הגן לבדו על העיר צ'רניגוב בפני נוודים והביס ביערות בריאנסק את מפלצת "הזמיר השודד" (Солове́й-Разбо́йник). בקייב הוכתר איליה מורומץ לאביר על ידי הנסיך ולדימיר והגן על רוס מפני פלישות נוודים. מזגו היה נדיב ופשוט, אך גם קצר רוח, וסופר עליו שהרס את כל צריחי הכנסיות בקייב משום שהנסיך ולדימיר שכח להזמינו לחגיגה. דמותו של מורומץ משמשת באגדות העם הרוסיות כמודל של כוח גופני רב יחד עם דבקות דתית ויושר אישי המוקדשים להגנת המולדת. איליה מורומץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.