laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
באסטד

באסטד (Busted) היא להקת פופ רוק בריטית שבה היו חברים ג'יימס בורן, מאט ויליס וצ'ארלי סימפסון. הלהקה הוקמה ב־2000 על ידי מאט וג'יימס. הם נפגשו במועדון, באותה שנה לג'יימס הייתה להקה בשם "הכלב החולה" לאחר שמאט ראה אותם מופיעים הוא התלהב והציע לג'יימס להקים להקה משלהם, שקיבל את הצעתו. אף על פי ששניהם נהנו עד מאוד לנגן יחד, הם הסכימו שלהקה לא יכולה להיות מבוססת על שני חברים בלבד. על כן הם פרסמו מודעה בעיתון "שני בחורים מוכשרים בטירוף מחפשים חבר נוסף לשלישייה." רבים נענו למודעתם אך לאחר מבחנים שערכו השניים נבחר צ'ארלי. בתחילת הדרך הלהקה ניקראה "באסטר" רק לאחר שחברתו של מאט התקשרה ל-MTV ריקווסט שהנחתה אז ג'רי האליוול מהספייס גירלז וביקשה להעלות אותם לשידור, ג'רי קראה להם בטעות "באסטד". לכן הם החליפו את שמם. הם אהבו את התהילה מהתוכנית, והחליטו לחפש חברת תקליטים שתקבל אותם ואת סגנון המוזיקה הייחודי שלהם. בשנת 2002 באסטד הוחתמה על ידי חברת התקליטים "יוניברסל". חצי שנה לאחר מכן באסטד נכנסו לראשונה לאולפן ההקלטות להקליט את אלבומם הראשון הקרוי על שמם. השיר הראשון שהם הוציאו בספטמבר של אותה שנה היה תחת השם What I go to school for. השיר עורר סערה גדולה ברחבי בריטניה והגיע לראש המצעדים. בשנת 2003 הוציאה באסטד לחנויות את אלבומה השני הקרוי "A Present For Everyone", לאחר צאת אלבום זה באסטד זכתה להכרה בכל העולם. הם הצליחו בכל העולם, ואף זכו להיכנס לספר השיאים של גינס בתור "הלהקה היחידה בכל העולם שהסינגל הראשון שלה היה מקום שני, השני מקום ראשון, השלישי מקום שלישי והרביעי מקום שני." העתיד נראה מזהיר בשביל באסטד, אך בשנת 2004 צ'ארלי הקים להקת רוק בשם "פייטסטאר" [Fightstar] ובאסטד הודיעו על פרוק הלהקה. "פייטסטאר", הלהקה החדשה של צ'ארלי, הוציאה 3 אלבומים, והגיעה למקום הראשון עם השיר The English Way במצעד של מיי ספייס. הלהקה מצליחה בבריטניה. באפריל 2009 יצא האלבום החדש של הלהקה - "Be Human" וזכה אף הוא להצלחה גדולה. מאט הוציא 2 סינגלים ודיסק בתור סולן וג'יימס הקים להקה חדשה בשם "סאן אוף דורק" אשר משמרת את הסגנון הייחודי של באסטד. הלהקה הצליחה מאוד בבריטניה. ב-2013 הלהקה "מקפליי" הזמינה את חברי הלהקה להופיע איתם בסיבוב ההופעות לכבוד 10 שנים ללהקה, אך רק מאט וג'יימס הצטרפו לסיבוב ההופעות. לאחר ההצלחה הרבה בסיבוב הופעות שתי הלהקות החליטו ליצור איחוד זמני של שתי הלהקות בשם "מקבאסטד" הכולל את חברי להקת מקפליי ובאסטד -למעט צארלי (לפי דבריו של ג'יימס, טען שיש סיכויים שחזירים יעופו לפני שצארלי יחזור לבאסטד) .מקבאסטד הוציאו אלבום בשם Mcbusted. ב-10 בנובמבר 2015 באסטד הודיעו על איחוד וחזרתו של צארלי ללהקה, הלהקה צפויה לצאת לסיבוב הופעות במאי 2016 . 2002: Busted 2003: A Present For Everyone 2003: Red Room Sessions 2004: A Ticket for Everyone: Busted Live 2004: Busted מדיה וקבצים בנושא באסטד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של באסטד באסטד, ברשת החברתית פייסבוק באסטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) באסטד, ברשת החברתית אינסטגרם באסטד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) באסטד, באתר ספוטיפיי באסטד, באתר Last.fm (באנגלית) באסטד, באתר AllMusic (באנגלית) באסטד, באתר MusicBrainz (באנגלית) באסטד, באתר Discogs (באנגלית) באסטד, באתר Songkick (באנגלית) באסטד, באתר בילבורד (באנגלית) השיר הראשון של באסטד
שבירת סימטריית CP

סימטריית CP היא סימטריה מקורבת בין חלקיקים לאנטי-חלקיקים. בעבר חשבו שהסימטריה מדויקת ושעולם שמורכב מחומר יהיה שיקוף מלא בתכונותיו לעולם של אנטי-חומר, אך בשנות ה-60 נתגלתה שבירת הסימטריה הזו בניסוי התפרקות של קאונים. על גילוי זה זכו ג'יימס קרונין וואל פיץ' בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1980. CP באנגלית מייצג מטען וזוגיות (Charge Parity) שהן שתי תכונות של חלקיקים. אנטי-חלקיק הוא אותו חלקיק עם מטען וזוגיות הפוכים (הזוגיות היא תכונה הקובעת איך מתנהג חלקיק בהיפוך המרחב). שבירת סימטריית CP פירושה שכוחות בטבע פועלים באופן שונה על חלקיקים מאשר על אנטי-חלקיקים. התופעה נתגלתה מאוחר יחסית, כי הסימטריה נשמרת תחת מרבית הכוחות: הכח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק, כוח הכבידה. רק הכוח הגרעיני החלש שובר את סימטריית CP. כיום כאמור ידוע ש-CP היא סימטריה לא מדויקת (אם כי עדיין משמשת קירוב טוב לתהליכים רבים) והסימטריה השלמה יותר היא סימטריית CPT, שכל הכוחות בטבע משמרים, עובדה שאושרה בכל הניסויים עד כה. עולם בעל סימטריית CP יכיל כמויות שוות של חומר ואנטי חומר. כפי שידוע לנו מתצפיות אסטרונומיות בכל היקום הנראה, היקום מכיל כמות גדולה בהרבה של חומר מאשר של אנטי-חומר, ולכן אינו סימטרי תחת CP. שבירת הסימטריה נמדדת גם באופן ישיר במאיצי חלקיקים. נכון להיום, השבירה של סימטריית CP במודל הסטנדרטי, שתואמת לתוצאות במאיצים, קטנה מכדי להסביר את כמות החומר ביקום. זו אחת מהבעיות התאורטיות העיקריות של המודל הסטנדרטי, הנקראת גם בעיית הבאריוגנזה (יצירת חומר באריוני). אנטי-חומר בעיות פתוחות בפיזיקה#קוסמולוגיה ויחסות כללית שבירת סימטריית CP, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) CP-Violation in C. Amsler et al. (Particle Data Group), Physics Letters B667, 1 (2008); J.H. Christenson et al., Phys. Rev. Lett. 13, 138 (1964) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פואנלברדה

פואנלברדה (ספרדית: Fuenlabrada) היא עיר בקהילה האוטונומית מדריד שבספרד, במרחק של כ-25 ק"מ מן העיר מדריד. בקצה החיצוני של המטרופולין. העיר היא הרביעית בגודלה באוטונומיה, אחרי הבירה מדריד, מוסטולס ואלקלה דה אנארס. אוכלוסיית העיר מונה 204,838 תושבים (אומדן 2011). העיר היא מרכז תעשייה ושירותים לאזור. מקור שמה של העיר הוא מזרקה בשם "לה-בראדה" שנבנתה במקום בסביבות המאה ה-12. בהמשך התקיים במקום כפר קטן שתושביו התעסקו בחקלאות. כיום כלכלת התושבים עברה ברובה מחקלאות לתעשייה. וכך הפכה העיר הזאת להיות המנוע הכלכלי של אוטונומיית מדריד, ובה ממוקמת רבע מתעשיית האוטונומיה. זוהי אחת הערים עם האוכלוסייה הצעירה ביותר ברחבי המדינה. זאת בשל תהליך ההגירה שהתרחש בתחילת שנות ה-80 עם הגעתם של זוגות צעירים רבים המחפשים דיור. ובתוך זמן קצר יחסית, העיר גדלה מ 18,442 תושבים בשנת 1975, ל-204,838 תושבים בשנת 2011. בעיר קיימות מספר מכללות וקמפוס אוניברסיטאי. מאז שנת 2000, הקמפוס של הפקולטה למדעים בבית הספר לתקשורת של התיירות, המשתייך ל"אוניברסיטת המלך חואן קרלוס". ומאז 2005, קיימת בעיר המכללה להנדסת תקשורת (ETSIT). התיאטרון העירוני "נוריה אספרט" בשכונת לורנסה. מרכז התרבות "תומאס וליאנטה". אולם התיאטרון "חוזה קארראס דל בריו מראנו" בפארק השלום. בעיר קיימת קבוצת כדורסל מקצוענית, בלונססטו פואנלברדה. המשחקת בליגה ACB וקבוצת כדורגל מליגת המשנה הספרדית. תמונות מהעיר תחנת הרכבת במרכז העיר תצלום אווירי של העיר כנסייה בעיר הפארק העירוני מדיה וקבצים בנושא פואנלברדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פואנלברדה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק וסדר: משפט וצדק

חוק וסדר: משפט וצדק (באנגלית: Law & Order: Trial by Jury - "משפט של מושבעים" או בקיצור "TBJ") היא סדרת דרמה משפטית שהופקה עבור הרשת האמריקנית NBC. הסדרה עלתה לשידור ב-3 במרץ 2005 בתור סדרת הבת השלישית של "חוק וסדר". בניגוד לסדרות האחרות, "משפט וצדק" מתמקדת בבית משפט, היא הסדרה היחידה שאינה מעורבת בחקירות משטרתיות ואף לא מציגה את האירוע של החשוד. הסדרה הייתה אכזבה בין הצופים וקבלה אחוזי צפייה מאוד נמוכים וירדה לאחר העונה הראשונה ב-21 בינואר 2006. היא הסדרה הראשונה מסדרת "חוק וסדר" שירדה מהמסכים. זו גם הייתה הופעתו האחרונה של השחקן ג'רי אורבך בתור לני בריסקו, לפני שנפטר ממחלת הסרטן. בישראל היא שודרה בערוץ yes Weekend לזמן קצר לפני סגירתו ב-2007. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. עלילת הסדרה מתמקדת בקבוצת פרקליטים בבית משפט, שמנסים לגלות מי החשוד במקרים החמורים לאוזניה של השופטת. ביבי ניווירט - עוזרת לתובע המחוזי טרייסי קיבר (2005–2006 / עונה 1) אמי קרלסון - עוזרת לתובע המחוזי קלי גאפני (2005–2006 / עונה 1) קירק אקבדו - חוקר לתובע המחוזי הקטור סלאזר (2005–2006 / עונה 1) ג'רי אורבך - חוקר לתובע המחוזי לני בריסקו (2005 / 2 פרקים לעונה 1, נפטר במהלך הצילומים) סקוט כהן - חוקר לתובע המחוזי כריס ראוול, מחליף את לני בריסקו (2005–2006 / 11 פרקים לעונה 1) פרד תומפסון - התובע המחוזי ארתור בראנץ (2005–2006 / עונה 1) חוק וסדר חוק וסדר: מדור מיוחד חוק וסדר: כוונה פלילית אתר האינטרנט הרשמי של חוק וסדר: משפט וצדק "חוק וסדר: משפט וצדק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חוק וסדר: משפט וצדק", באתר AllMovie (באנגלית) "חוק וסדר: משפט וצדק", באתר Metacritic (באנגלית) "חוק וסדר: משפט וצדק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
איוואן הראשון, נסיך מוסקבה

איוואן הראשון (1288–1340) (רוסית: Иван I Данилович Калита) היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה ונחשב לראשון בין נסיכי מוסקבה שהיו לשליטי רוסיה. בשנים 1296-1297 היה נציגו של אביו, דניאל, נסיך מוסקבה, ברפובליקת נובגורוד. בשנת 1304 עמד בראש הכוחות שהגנו על העיר פריאסלאבל מפני כוחות נסיכות טבר. בשנת 1319, אחיו יורי ממוסקבה מונה כשליט נובגורוד ואיוואן קיבל את השליטה המלאה על מוסקבה. אחד מיתרונותיו של איוואן הייתה היכולת שלו להגיע להבנות טובות עם שליטי אורדת הזהב. בשנת 1320 הוא קיבל מהחאן מינוי כשליט נסיכות מוסקבה אולם נכשל בניסיונותיו לקבל שליטה על נסיכות ולדימיר לאחר הריגת אחיו יורי. בהיותו שליט נסיכות מוסקבה הוא הצליח להעביר את מקום מושבו של ראש הכנסייה הרוסית מוולדימיר למוסקבה. זה היה אחד מהגורמים החשובים לעליית חשיבותה של האחרונה. לאור יחסיו הטובים עם חאן אורדת הזהב שטחי נסיכות מוסקבה היו מוגנים מפלישות כוחות החאן. בתקופתו נבנתה חומת מגן מעץ סביב מרכז העיר ונבנו בתים ראשונים מאבן בתוך החומות. אנשי אצולה רבים עברו למוסקבה מערים אחרות. לאחר התקוממות עממית בטבר נגד אורדת הזהב בשנת 1327 הוא מיהר להגיע לחצר החאן ובתמיכתו ותוך שימוש בכוחות של החאן הוא הצליח לדכא את ההתקוממות. במהלך זה הוא כבש מספר ערים בנסיכות טבר והנסיך הקודם ברח לפסקוב. בשנת 1331 הוא קיבל מהחאן מינוי כנסיך ולדימיר. הוא היה שליט אכזרי וערמומי. בהיותו הנסיך שאסף מיסים מנסיכויות רוסיות לאורדת הזהב הוא התקרב מאוד לחצר החאן. הוא דיכא באכזריות כל ניסיון להתקוממות נגד המיסים הגבוהים. בשנת 1333 הוא החל במערכה צבאית נגד נובגורוד. במקביל הוא התחיל בבנייה רחבת היקף במוסקבה שכללה בניית מספר כנסיות בתוך הקרמלין. בשנת 1337 מיכאל מטבר חזר לנסיכות שלו. לאחר שנתיים איוואן נסע לאורדת הזהב עם תלונות נגד מיכאל וכתוצאה מכך הנסיך מיכאל ובנו הוצאו להורג בחצר החאן. מעשית, נסיכות טבר סופחה לנסיכות מוסקבה. הוא גם רכש אדמות רבות בנסיכויות ירוסלבל, קוסטרומה ורוסטוב. כתוצאה מכך הוא הרחיב באופן משמעותי ביותר את נסיכות מוסקבה. לדעת ההיסטוריונים הרוסים לעליית נסיכות מוסקבה בתקופת איוואן הראשון היו מספר סיבות: הימצאות הנסיכות בלב האדמות הרוסיות תוך הגנתה מפלישות ממערב וממזרח, נהירת אנשי מקצוע לאור שקט יחסי בנסיכות, הימצאות בדרך מסחר חשובה בין נובגורוד לבין נהר וולגה. אישיותו של הנסיך ויחסים מצוינים שהוא פיתח עם החאן תרמו גם הם לחיזוק והרחבת הנסיכות. ברשותו היו כספים רבים וזה היה המקור לכינויו "קליטה" - שק של כסף. אשתו הראשונה ילנה נפטרה בשנת 1331 והוא נישא בשנית לנסיכה אוליינה. היו לו 9 ילדים: סימאון דניאל פפיניה איוואן אנדרי, נסיך נובגורוד מריה, התחתנה עם נסיך רוסטוב יבדוקיה, התחתנה עם נסיך ירוסלבל פדוסיה מדיה וקבצים בנושא איוואן הראשון, נסיך מוסקבה בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) איוואן הראשון, נסיך מוסקבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הגביע הבין-יבשתי בכדורסל

גביע העולם למועדונים, הידוע בשם הגביע הבין יבשתי הוא טורניר כדורסל שמאורגן על ידי פיב"א, במטרה לאחד את מועדוני הכדורסל הטובים בעולם (מלבד קבוצות ה-NBA המקצועניות) לטורניר שקובע מיהו המועדון הטוב בעולם. משחקי הגביע הבין יבשתי שוחקו מדי שנה בין השנים 1966–1987, ב-1996 והחל מ-2013 באופן סדיר. משנת 2016, בעקבות מחלוקת בין פיב"א ליול"ב שנבעה מהקמת 2 ליגות מתחרות ליורוליג וליורוקאפ, הנציגה האירופית לתחרות היא זוכת ליגת האלופות מטעם פיב"א ולא אלופת היורוליג, אף על פי שהיורוליג נחשבת לליגה הטובה באירופה. כיום מתכונת הטורניר היא פיינל פור בין אלופת ליגת האלופות (אירופה), אלופת ליגת הפיתוח של ה-NBA (אמריקה הצפונית), אלופת ליגות האלופות האמריקאית (אמריקה הדרומית) ומארחת הטורניר. אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הבין-יבשתי בכדורסל (באנגלית) הטורניר הראשון של 2023 מייצג את זוכות הטורנירים של 2022, והשני של 2023
פלאומסטודון

פַּלֵאוֹמָסטוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeomastodon; מילולית: "מסטודון עתיק") הוא הסוג היחיד הידוע במשפחת הפלאומסטודונטיים. יצור זה הפלאומסטודון חי באפריקה בתקופות האוליגוקן והאאוקן לפני כ-35 מיליון שנה והתפתח כחלק מהתפתחות שושלת מיני הפילאים, והיה מאבות הפילים של ימינו. הוא עצמו התפתח מהמריתריום שחי לפני 60 מיליון שנה. יצור זה הגיע לגובה של 2.2 מ' ושקל מעל 2.5 טונות והוא היה בעל ראש מוארך בעל חותכות גדולות דמויות חטים וכנראה שהיה לו חדק קצר ששימש לליקוט מזון. צורת חייו דומה לצורת חייו של ההיפופוטם של ימינו אשר צולל במים רדודים כאשר ראשו נשאר מעל המים וכן הוא התהלך על אדמות ביצה. מדיה וקבצים בנושא פלאומסטודון בוויקישיתוף פלאומסטודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלאומסטודון, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'אז בפילהרמונית

ג'אז בפילהרמונית (Jazz at the Philharmonic - JATP) היה שמה של סדרת קונצרטים והקלטות שערך האמרגן נורמן גרנץ בין השנים 1944–1967, בהם אירח את מיטב נגני התקופה. היה זה המיזם הראשון שהוציא את הג'אז מן המועדונים ואולמות הריקודים והעביר אותו לתבנית של קונצרט באולם בו ישב קהל והאזין למוזיקה זו כאמנות ולא כבידור קל. הקונצרט הראשון התקיים ב-Philharmonic Auditorium בלוס אנג'לס ב-2 ביולי 1944 והציג את אמני הג'אז ג'יי ג'יי ג'ונסון, נט קינג קול, לס פול, באדי ריץ' ואחרים באולם שיועד לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ובעבור קהל שלא הגיע בדרך כלל למועדוני הג'אז. מטרתו של גרנץ הייתה לחשוף את ההתרחשות בעולם הג'אז, בעיקר את זו של החוף המערבי, לקהל גדול. הקונצרטים בלוס אנג'לס נמשכו על בסיס חודשי משך כשנתיים. במופע האחרון בסדרה זו, שנערך באפריל 1946 נטלו חלק דיזי גילספי, לסטר יאנג וצ'ארלי פארקר. החל מקיץ 1946 יצא גרנץ לסיבובי הופעות. סיבוב ההופעות הראשון התקיים בסן פרנסיסקו, שיקגו וניו יורק עם לסטר יאנג, קולמן הוקינס ובאדי ריץ'. בהופעות עמד גרנץ על עקרון הישיבה המשותפת באולם של אפרו-אמריקאים ולבנים זה בצד זה, תוך שהוא מוותר על הופעות באולמות שקיימו את מדיניות ההפרדה ונמנע משהות במדינות דרום ארצות הברית הגזעניות. סיבובי ההופעות עם גרנץ הציבו סטנדרטים חדשים, גבוהים יותר, של נסיעות אמנים. האמנים, בניגוד למצב עד אז (במיוחד לגבי אמני ג'אז שחורים), זכו לאירוח במיטב בתי המלון והוטסו במטוסים, במקום באוטובוסים או רכבות. הנגנים שהתקבצו למשך מספר שבועות של הופעות לא תמיד הכירו זה את זה או ניגנו יחד לפני כן וכך נוצרה מסורת של ג'אם סשן שפתח את ההופעה המתוכננת, שבו ניגנו הנגנים יחד באופן חופשי ולעיתים חד פעמי, תוך יצירת הרכבים ייחודיים, בהם דואט של צ'ארלי פארקר ובילי הולידיי מהופעה ב-22 באפריל 1946, ההופעות שנערכו בקרנגי הול בקיץ אותה שנה והסולו של קולמן הוקינס בסטנדרט "How High the Moon" מההופעה בפיטסבורג ב-1947. סיבובי הופעות בארצות הברית נמשכו עד 1957 ולאחר מכן נערכו סיבובי ההופעות בעיקר באירופה וביפן בהשתתפות מיטב האמנים כריי בראון, בני קרטר, רוי אלדרידג', אלה פיצג'רלד, סטן גץ, ליונל המפטון, בילי הולידיי (היחידה שפוטרה על ידי גרנץ לאחר שהעליבה על הבמה את אוסקר פיטרסון), ג'ין קרופה, בן ובסטר ואחרים. ב-1967 נערך סיבוב ההופעות האחרון שהסתיים בארצות הברית. תוכנית ג'אז בפילהרמונית הצילה את הקריירות של רבים מנגני תקופת הסווינג, שנדחקו בארצות הברית מפני עליית הבי בופ ושילבה נגנים משני הזרמים על במה אחת לשילובים שהתקבלו בעין יפה יותר באירופה מאשר בארצות הברית, שמבקרי המוזיקה שלה שאפו לחלוקה חדה וברורה בין הסוגות. גרנץ עצמו עזב את ארצות הברית ב-1959 והשתקע בשווייץ. רבים מהמופעים הוקלטו על ידי חברות התקליטים "Verve" ו-"Pablo" וכמו כן יצאו במהלך השנים, וממשיכים לצאת, אוספים מתוך ההופעות, רובם על ידי חברות תקליטים שמושבן ביפן. ב-1983 נערכה ביפן הופעה לחגיגת 40 שנה ל"ג'אז בפילהרמונית" ו-30 שנים להופעתה הראשונה ביפן עם אלה פיצג'רלד ואוסקר פטרסון, ג'יי ג'יי ג'ונסון, זוט סימס, ג'ו פאס ואחרים. הקלטת ההופעה יצאה בתקליט " Jazz at the Philharmonic - Yoyogi National Stadium, Tokyo 1983: Return to Happiness". סקירת אחדים מתקליטי ההופעות (באנגלית) ג'אז בפילהרמונית, באתר Discogs (באנגלית) לאונרד פד'ר, From Satchmo to Miles עמוד 173 לאונרד פד'ר, From Satchmo to Miles עמוד 174 לאונרד פד'ר, From Satchmo to Miles עמוד 179 סקוט יאנאו, סקירה באתר Allmusic
בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה

בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה (באנגלית: Haifa War Cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי, השוכן בשכונת תחנת הכרמל בחיפה לצד דרך יפו. במקום קבורים חללי האימפריה הבריטית שנהרגו במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. בשל מספר האבדות הגדול של מדינות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה והפיזור הגאוגרפי הגדול של קברי החללים החליטו שלטונות המדינות שמהן הם באו שלא להשיב את החללים לארצותיהם ולקבור אותם סמוך למקום מותם. בית העלמין הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ויועד במקור לקבורתם של החללים הבריטים שנהרגו בחיפה במלחמת העולם הראשונה. על פי התכנון המקורי, בית הקברות לא נועד להיות בית קברות צבאי שבו נקברים חיילים באופן רגיל, והקמתו נתפשה כפעולה חד-פעמית לשם קבורת חללי מלחמה זו בלבד. מאוחר יותר, עם זאת, הוא נפתח לקבורתם של חללים נוספים. באוקטובר 2019 הושחתו 20 מצבות בבית הקברות ורוססו בו צלבי קרס. בבית קברות זה קבורים 301 חיילים נוצרים וארבעה יהודים ממלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה וחלקת 110 עובדי הכפייה המצרים שמצבתם מופיעה על קיר בית הקברות. על פי תקנות בתי הקברות הבריטיים, יהודים יכלו להיקבר באותה חלקה עם הנוצרים תחת צלב ההקרבה (השונה מהצלב הצרפתי), בניגוד לשאר הדתות. בין הקבורים כאן חיילים מבריטניה, מאוסטרליה, מניו זילנד, מדרום אפריקה ומקנדה. הקברים אחידים במידותיהם, ללא הבדל דת, מין ודרגה. בקיר ישנה גומחה שבה היה מונח ספר הנופלים אך לאחר מספר פעמים שבהן נלקח הספר מתאפשרת כיום הגישה אל הרשומות דרך התקשרות עם הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. את ספר החללים ניתן למצוא בבית הקברות הבריטי הנוסף בחיפה, במתחם בתי הקברות בדרום העיר. בקבר אחד נקבר אפרם של 29 החיילים ההודים של צבא הוד-מלכותה שלאחר מותם נשרפו גוויותיהם, בהתאם למנהג ההינדי. חלק מחיילים אלו לקחו חלק בכיבוש חיפה. בחלקה אחרת קבורים בקבר אחים אחד כל החיילים ההודים המוסלמים. בסך הכל קבורים בחלקה ההודית 49 חיילים. שלט הכניסה לבית העלמין הבריטי שלט ההנצחה לחיילים ההודים שלט ההנצחה על קבר החיילים ההודים המוסלמים בית הקברות הצבאי חוף כיאט כיבוש חיפה במלחמת העולם הראשונה טהאקור דלפט סינג מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות הצבאי הבריטי בחיפה יואב איתיאל‏, "כואב הלב": עשרות מצבות הושחתו בבית העלמין הבריטי בחיפה, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2019 יהודי נוסף קבור בבית העלמין היהודי הישן של חיפה הסמוך אפרם של שבעת הנופלים על כיבוש חיפה נלקח על ידי חבריהם חזרה להודו
פרדוקס ברס

פרדוקס בְּרָס (Braess's paradox), הנקרא על שם המתמטיקאי הגרמני דיטריך ברס, הוא דוגמה למצב שבו הוספת קשת נוספת לרשת שבה הישויות הנעות בוחרות את מסלול הזרימה האופטימלי באופן אנוכי, יכולה לגרום לירידה בביצועים הממוצעים של הרשת (זאת כמובן על אף האינטואיציה שאומרת שיותר מסלולים תמיד יובילו לביצועים משופרים). נתבונן ברשת כבישים. נניח שעבור כל צומת ברשת ידוע מספר המכוניות שיוצאות ממנו (דרגת היציאה) ומספר המכוניות שנכנסות אליו (דרגת כניסה). תחת תנאים אלה נרצה לשערך את התפלגות התנועה ברשת. ההחלטה אם לנסוע בכביש כזה או אחר תלויה לא רק באיכות הכביש, אלא גם בצפיפות התנועה עליו. אם כל נהג יבחר בדרך שנראית לו אופטימלית (עבורו בלבד) התוצאה לא בהכרח תהיה אופטימלית עבור כל הנהגים. יתר על כן, קיימת דוגמה שבה הרחבת רשת הכבישים אינה גורמת לקיצור זמני הנסיעה ואף מאריכה אותם. נסתכל על מערכת כבישים כמו בציור. יש 4000 מכוניות הנוסעות מהמקור אל היעד. הזמן שלוקח לעבור כל כביש מצוין באיור, כאשר T הוא מספר המכוניות שנמצאות על אותו הכביש. על שניים מהכבישים זמן הנסיעה קבוע, ואילו על השניים האחרים זמן הנסיעה תלוי בעומס. נניח בתחילה שהכביש המקווקו אינו קיים. אם a נהגים עוברים דרך נקודה A זה לוקח a / 100 + 45 {\displaystyle a/100+45} דקות ואם b נהגים בוחרים לעבור דרך נקודה B זה לוקח להם b / 100 + 45 {\displaystyle b/100+45} דקות. המקרה הגרוע ביותר הוא כאשר כל הנהגים יבחרו לנסוע באותו הנתיב. אז ההאטה מקסימלית והנסיעה כולה לוקחת 85 דקות. אך בחירה אקראית באחד הנתיבים תוביל לתוצאה טובה יותר. אם מחצית מהנהגים יסעו בכל אחד מהנתיבים, זמן הנסיעה של כולם יתקצר ל- 2000 / 100 + 45 = 65 {\displaystyle 2000/100+45=65} דקות. (זהו שיווי משקל נאש.) כעת נניח שבונים כביש נוסף שמחבר את A עם B וזמן הנסיעה בו כל כך קצר שניתן אפילו לומר שהוא 0. לנהג יש עכשיו שלוש אפשרויות: הוא יכול לנסוע בדרך התחתית, ישירות ל-B ומשם ליעד; הוא יכול לנסוע בעקיפין, ל-B דרך A ומשם אל היעד; והוא יכול לנסוע בדרך העילית, ל-A ומשם ישירות אל היעד. דרך העקיפין עדיפה על הדרך התחתית, משום שהדרך העוקפת ל-B היא קצרה יותר בכל מקרה מאשר הדרך הישירה לשם. דרך העקיפין עדיפה גם על הדרך העילית, משום שהדרך ליעד מ-B קצרה יותר מאשר ישירות מ-A. לכן כל הנהגים יסעו ראשית ל-A ואז ל-B, והדרך תיקח לכולם 80 דקות. הפתרון האופטימלי, שבו מחצית הנהגים נוסעים דרך B והמחצית השנייה ישירות דרך A (ב-65 דקות לכולם) אינו יציב, משום שלכל נהג בדרך העילית עדיף לקצר ולנסוע מ-A אל היעד דרך B, ולכל נהג בדרך התחתית עדיף לקצר ולנסוע ל-B דרך A. הוספת הכביש הרעה את ביצועי המערכת. Katharina Belaga-Werbitzky: „Das Paradoxon von Braess in erweiterten Wheatstone-Netzen mit M/M/1-Bedienern“ ISBN 3-89959-123-2) מדיה וקבצים בנושא פרדוקס ברס בוויקישיתוף גדי אלכסנדרוביץ', פרדוקס ברס ומנהרות הכרמל, באתר "לא מדויק", 23 באוקטובר 2010 יותר זה פחות מאמר מאת ד״ר אורן שעיה העוסק בפרדוקס ברס, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי
מרכז באוהאוס

מרכז באוהאוס הוא חנות, הוצאה לאור וגלריה פרטית המספקת בין השאר מידע אודות מבני הסגנון הבינלאומי (הנודע גם כסגנון הבאוהאוס) ב"עיר הלבנה" בתל אביב. העסק נמצא בבעלות פרטית אך משתף פעולה עם גופים ציבוריים כמו הוועד הישראלי לאונסק"ו ועיריית תל אביב-יפו. המרכז הוקם בשנת 2000 על ידי ד"ר אשר בן שמואל, ד"ר מיכה גרוס ושלומית גרוס, והוא שוכן ברחוב דיזנגוף 77 בתל אביב. את הצוות המקצועי מובילים האדריכלים שמואל יבין ואלה גורן. המקימים ביקשו להגביר את התודעה הציבורית אודות המורשת האדריכלית של "העיר הלבנה" וכן לקחת חלק בתיעוד של מורשת זו. בנוסף, הם ביקשו לתת במה לאסכולת הבאוהאוס ולהדגיש את ייחודה בכך שהיא מחברת בין מדיה אמנותיות רבות וחוצה גבולות ביניהן. בעבר שכן המרכז בדיזנגוף 99 ובדיזנגוף 155. פעילות המרכז מתחלקת לארבעה תחומים: החנות מציעה פריטים שעוצבו על ידי תלמידים ומורים בבית הספר הבאוהאוס בשנות השלושים, מוצרי עיצוב ישראלי וכן ספרות בנושאי עיצוב ואדריכלות. בספרייה אוסף של ספרים ישנים וחדשים אודות תולדות העיר תל אביב, עיצוב ואדריכלות. המרכז משמש גם כהוצאת ספרים עצמאית בנושאים אלו והוציא עד היום מעל ל-15 כותרים. בגלריה מתקיימות תערוכות אדריכלות, עיצוב, ציור, צילום והדפס. בנוסף, מתקיימות במקום הרצאות ונערכים דיונים אודות נושאים אלו. בכל שבוע עורך המרכז סיורים רגליים מודרכים בתשלום ב"עיר הלבנה" שבהם נחשפים המבנים החשובים שבה, ההיסטוריה שלהם, האדריכלים שתכננו אותם והסגנון הבינלאומי. בנוסף מציע המרכז סיורים אדריכליים באזור כיכר דיזנגוף באמצעות מדריך קולי. מוזיאון הבאוהאוס מדיה וקבצים בנושא מרכז באוהאוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז באוהאוס מרכז באוהאוס (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית מרכז באוהאוס, ברשת החברתית פייסבוק מרכז באוהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרכז באוהאוס, ברשת החברתית אינסטגרם אסתר זנדברג, האדריכל אריה סבינסקי תרם את ארכיונו למרכז באוהאוס, באתר הארץ, 19 ביוני 2006 נחמן גלבוע, דגלים אדומים, מתוך אתר nrg מעריב, 24 באפריל 2002 רשימה של כ-20 התערוכות האחרונות שהתקיימו בגלריית המרכז דנה גילרמן, הסעודה הראשונה, מתוך אתר וואלה!, 16 בפברואר 2006