laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמעיה (נביא)

שמעיה היה נביא בתקופה שלאחר פילוג ממלכת ישראל המאוחדת, בתקופת רחבעם מלך יהודה ובתקופת ירבעם בן נבט מלך ישראל. יש שני אזכורים בלבד לנבואותיו במקרא. האחד נוגע למניעתו מרחבעם להילחם בממלכת ישראל לאחר פרישתם. השני קשור להחזרתו בתשובה את שרי ממלכת יהודה ואת רחבעם בעקבות מסע שישק. לאחר מות שלמה, בנו רחבעם הלך לשכם כדי לקבל את הסכמת העם למלכותו על שבטי ישראל. שבטי ישראל פנו לרחבעם בדרישה שיקל את העומס מעליהם ולאחר שלא נענה לבקשתם הם מרדו בו. חלק מהמרד כלל גם התנגדות לתשלום המיסים והוביל לפגיעה באדרם גובה המס המלכותי. רחבעם נס מודאג לירושלים בירתו וגייס 180,000 איש משבטי יהודה ובנימין (שהיו נאמנים למלכותו) כשמטרתו המוצהרת היא לדכא את המרד של יתר שבטי ישראל. בשלב זה פונה אלוהים אל שמעיה ומצווה עליו להעביר את נבואתו למלך: וַיְהִי דְּבַר הָאֱלֹהִים אֶל שְׁמַעְיָה אִישׁ הָאֱלֹהִים לֵאמֹר. אֱמֹר אֶל רְחַבְעָם בֶּן שְׁלֹמֹה מֶלֶךְ יְהוּדָה וְאֶל כָּל בֵּית יְהוּדָה וּבִנְיָמִין וְיֶתֶר הָעָם לֵאמֹר. כֹּה אָמַר ה' לֹא תַעֲלוּ וְלֹא תִלָּחֲמוּן עִם אֲחֵיכֶם בְּנֵי יִשְׂרָאֵל שׁוּבוּ אִישׁ לְבֵיתוֹ כִּי מֵאִתִּי נִהְיָה הַדָּבָר הַזֶּה וַיִּשְׁמְעוּ אֶת דְּבַר יְהוָה וַיָּשֻׁבוּ לָלֶכֶת כִּדְבַר ה' — ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוקים כ"ב–כ"ד בעקבות נבואה זו לא יצאו לבסוף שבטי ממלכת יהודה למלחמה ביתר שבטי ישראל. במהלך מלכות רחבעם, מתואר כי התנהלות הפולחן הדתית בממלכה איננה לפי תורת ה' ועל כן יוצא שישק הראשון, מלך מצרים למסע כיבושים בארץ ישראל ובפרט עולה על ירושלים. וַיְהִי כְּהָכִין מַלְכוּת רְחַבְעָם וּכְחֶזְקָתוֹ עָזַב אֶת תּוֹרַת יְהוָה וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ. וַיְהִי בַּשָּׁנָה הַחֲמִישִׁית לַמֶּלֶךְ רְחַבְעָם עָלָה שִׁישַׁק מֶלֶךְ מִצְרַיִם עַל יְרוּשָׁלָ‍ִם כִּי מָעֲלוּ בַּיהוָה. בְּאֶלֶף וּמָאתַיִם רֶכֶב וּבְשִׁשִּׁים אֶלֶף פָּרָשִׁים וְאֵין מִסְפָּר לָעָם אֲשֶׁר בָּאוּ עִמּוֹ מִמִּצְרַיִם לוּבִים סֻכִּיִּים וְכוּשִׁים. וַיִּלְכֹּד אֶת עָרֵי הַמְּצֻרוֹת אֲשֶׁר לִיהוּדָה וַיָּבֹא עַד יְרוּשָׁלָ‍ִם. — דברי הימים ב, י"ב, א-ד שמעיה פונה אל רחבעם ומביא בפניו את דבר ה': וּשְׁמַעְיָה הַנָּבִיא בָּא אֶל רְחַבְעָם וְשָׂרֵי יְהוּדָה אֲשֶׁר נֶאֶסְפוּ אֶל יְרוּשָׁלַ‍ִם מִפְּנֵי שִׁישָׁק וַיֹּאמֶר לָהֶם כֹּה אָמַר ה' אַתֶּם עֲזַבְתֶּם אֹתִי וְאַף אֲנִי עָזַבְתִּי אֶתְכֶם בְּיַד שִׁישָׁק — דברי הימים ב, י"ב, ה בתגובה לנבואה זו של שמעיה, חוזרים שרי יהודה ורחבעם בתשובה. אלוהים נשמע לבקשתם וחס עליהם. נראה שלכותב ספר דברי הימים הייתה גישה לספר שכונה "דברי שמעיה הנביא": וְדִבְרֵי רְחַבְעָם הָרִאשֹׁנִים וְהָאֲחַרוֹנִים הֲלֹא הֵם כְּתוּבִים בְּדִבְרֵי שְׁמַעְיָה הַנָּבִיא וְעִדּוֹ הַחֹזֶה לְהִתְיַחֵשׂ וּמִלְחֲמוֹת רְחַבְעָם וְיָרָבְעָם כָּל הַיָּמִים — דברי הימים ב, י"ב, טו אנציקלופדיה מקראית, "שמעיה", כרך ח, עמ' 137
אלחנדרו אלפרו

אלחנדרו אלפרו ליחרו (בספרדית: Alejandro Alfaro Ligero; נולד ב-23 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני, ולעיתים כחלוץ שני. קבוצת נעוריו הייתה סביליה. בעונתו הראשונה כשחקן מקצועי שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, סביליה אתלטיקו, בה רשם 25 שערים ב-100 הופעות. לאחר מכן עבר אלפרו לקבוצה הבכירה של סביליה במדיה כבש 3 שערים ב-33 הופעות. אלפרו הושאל לקבוצת טנריפה למשך שתי עונות, במדיה כבש 27 שערים ב-78 הופעות. בשנת 2011 חתם במיורקה. אלפרו שיחק בנבחרת הצעירה של ספרד וערך במדיה 4 הופעות. אלפרו פרש מכדורגל מקצועי בשנת 2020, בגיל 33. בספטמבר 2020, חתם אלפרו עם אוססונה בתפקיד סקאוט. אלחנדרו אלפרו, באתר Transfermarkt אלחנדרו אלפרו, באתר Soccerway אלחנדרו אלפרו, באתר BDFutbol אלחנדרו אלפרו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt הפרופיל של אלפרו באתר הרשמי של מיורקה F.C., Alfaro, refuerzo para la secretaría técnica, Diario de Navarra, ‏18 Septiembre 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ספרדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 222

כביש 222 הוא כביש אורך אזורי בנגב המקשר בין צומת משאבים (כביש 40) שבתחומי המועצה האזורית רמת נגב לבין צומת גבולות (כביש 232) שבתחומי המועצה האזורית אשכול. אורכו של הכביש הוא 46 ק"מ. הכביש עובר בחלקו במזרח חולות חלוצה. התחלת סלילת הכביש ב-1951, כדי לחבר את צאלים, גבולות ומבטחים לכביש 232. קטע הכביש שבין צומת משאבים (ביר עסלוג') ובין קיבוץ רביבים נסלל ב-1953 לאחר שבמשך 10 שנות קיום הקיבוץ עברה במקום דרך עפר. קטע הכביש שבין רביבים ובין קיבוץ צאלים נסלל כדרך זמנית לצורך הנחת צינור מים מצאלים לרביבים בעת הנחת קו המים ירקון-נגב, ועל כן איכותו הייתה גרועה והיא נחסמה בכל פעם שירדו במקום יותר ממספר מילימטרים של גשם. הכביש נסלל מחדש ב-1971. אחת הסיבות לסלילת הכביש הייתה הצורך של ילדי רביבים לנסוע לבית ספר שנמצא בקיבוץ מגן בדרך ארוכה שעברה בבאר שבע. קטע הכביש שבין צאלים ובין קיבוץ גבולות נפתח לתנועה בנובמבר 1964. קטע הכביש שבין קיבוץ גבולות ובין צומת גבולות נפתח לתנועה בפברואר 1959. חולות חלוצה כבישי ישראל שבתי קפלן, הנגב חוגר כבישים, על המשמר, 6 באוגוסט 1951 עדין קוה, הלכתי ראיתי, כביש 40, עלון קיבוץ רביבים, 20 במאי 2011, עמ' 7 לא ברור האם הצינור הונח, ראו: פנחס יורמן, לעולם נשיר למים, דבר, 6 באוקטובר 1955 מנחם תלמי, צאלים מנותקת - לא רק בשיטפון ..., מעריב, 20 בפברואר 1961 נחנך כביש רביבים - צאלים, דבר, 28 בספטמבר 1971 נפתח כביש צאלים-גבולות, דבר, 23 בנובמבר 1964 נחנך כביש גישה לקיבוץ גבולות, הארץ, 20 בפברואר 1959
כילפריך הראשון, מלך בורגונדיה

כילפריך הראשון (נפטר סביב 480) היה מלך ממלכת בורגונדיה (אנ') מ-473 ועד מותו. הוא ירש בתפקיד המלוכה את אחיו הבכור, גונדיוך (Gundioch) ומלך בשיתוף עם אחייניו גודומר השני, גונדובד, כילפריך השני, מלך בורגונדיה וגודגיזל מז'נבה. המידע היחיד עליו מגיע מחיבורו של גרגוריוס מטור, "היסטוריה של הפרנקים", וגם שם הוא מוזכר בקיצור. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כילפריך

האם התכוונתם ל... כילפריך הראשון – מלך נויסטריה כילפריך הראשון, מלך בורגונדיה כילפריך השני – מלך מהשושלת המרובינגית כילפריך השני, מלך בורגונדיה
דוד פלורנטין

דוד פְלוֹרֶנְטִין (א' בתמוז תרל"ד, 16 ביוני 1874, סלוניקי, יוון – ג' באב תש"א, 27 ביולי 1941, תל אביב) היה עיתונאי יהודי, ממייסדי התנועה הציונית בסלוניקי. הוא היה הנציג היהודי הראשון מיוון שהשתתף בקונגרס הציוני העולמי (הקונגרס הי"א, שהתכנס בשנת 1913 בווינה), ממקימי מושב צור משה הממוקם מזרחית לנתניה. על שמו נקרא רחוב פלורנטין שבדרום תל אביב. דוד פלורנטין גדל בסלוניקי כבן למשפחת רבנים שהגיעה ליוון בתחילת המאה ה-17 מגלות ספרד, דרך פירנצה (פלורנס) שבאיטליה (מכאן שם המשפחה). בילדותו צפו לו עתיד מבטיח ברבנות, אך הוא עזב את הדת ופנה לעסוק בעיתונאות. פלורנטין אמנם עזב את הדת אך לא את היהדות, ועוד בשנות העשרים של חייו, היה עורכם של שלושה ביטאונים אידאולוגיים שפעלו נגד ההתבוללות ובעד הציונות, בהם השבועון (שבהמשך היה ליומון) בלדינו "איל אביניר" ("El Avenir"; "העתיד"). באותה עת הייתה סלוניקי והקהילה היהודית המפוארת שבה נתונות תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. לשמחתם של יהודי העיר העניק להם הסולטאן זכויות יתר, אולם כל עיסוק בנוגע לרעיון מדינה ליהודים היה אסור. למרות האיסור היה דוד פלורנטין מפרסם בעיתונו, בהסוואה, ידיעות על אודות התרחשותן של פעולות ציוניות, פלורנטין עמל על פעילות הסברה בקרב הקהילה. מצבם של יהודי סלוניקי היה טוב מאוד; עד מלחמת העולם הראשונה הם לא נתקלו ברדיפות כלשהן, ועל כן היה צריך להשקיע מאמצים בשכנועם לעלות לארץ ישראל. פלורנטין היה נואם נלהב מאוד ודמות נערצת בקרב הצעירים, ובקהילה היהודית הדביקו לו את הכינוי "דוד פלשׂתינה". פלורנטין עסק בהקמת מוסדות, בתי ספר לאומיים ואגודות ציוניות, כגון "אגודת בני ציון", שעסקה באיסוף תרומות, ואגודת "קדימה", שיצרה מפעלים ציוניים מגוונים ועסקה בחינוך ובלימוד השפה העברית – ועמד בראשות שתיהן. היה ציר ב-11 קונגרסים ציוניים, חבר בוועד הפועל הגדול של ההסתדרות הציונית, ומזכיר מחלקת המזרח של ההסתדרות הציונית בלונדון. בנוסף לעיסוקו העיתונאי והציבורי, פלורנטין היה מתרגם נודע ממספר שפות אירופאית, ותרגם ללאדינו יצירות ממיטב ספרות העולם. בשנת 1933 עלה פלורנטין לארץ ישראל עם רעייתו ושני ילדיהם, והשתקע בתל אביב. גם בישראל לא הפסיק פלורנטין את פעילותו הציבורית. בערב יום כיפור 1937 עלו ביוזמתו על הקרקע 14 בחורים יוצאי סלוניקי וקסטוריה שביוון והקימו את מושב צור משה במסגרת יישובי חומה ומגדל. בכך הגשים פלורנטין את חלומו של חברו ד"ר משה קופינס להקים יישוב חקלאי של יוצאי יוון בארץ ישראל. בשנת 1940 הצטרפה למושב גם קבוצה של יוצאי בולגריה. בשנת 1941 הלך דוד פלורנטין לעולמו והוא בן 67 שנים. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. על שמו נקרא רחוב פלורנטין בתל אביב (בשכונת פלורנטין הקרויה על שם שלמה פלורנטין ואין קשר בין השניים). נכדו הוא משה פלורנטין, בלשן ופרופסור בחוג ללימודי תרבות עברית באוניברסיטת תל אביב, וחבר באקדמיה ללשון העברית. מדיה וקבצים בנושא דוד פלורנטין בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "דוד פלורנטין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 771 רנה מולכו, סאלוניקי היהודית, באנציקלופדיה זמן יהודי חדש : תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי, הוצאת כתר, 2007, כרך ג', עמ' 375‏. על פי ספר קורא הדורות, בתקופתו של מרדכי יפה חיו בסלוניקי הרבנים שמואל פלורנטין (מחבר הספרים עולת שמואל ובית הראה), בנו של הרב דוד פלורנטין מראשי הבודקים בסלוניקי, והרב יוסף פלורנטין מראשי ישיבתו של הרב שלמה בן מאיור. הילה קובו, השיבה הביתה: ג'ולי פלורנטין חוזרת למקורות, nrg מעריב. שובל בן צור ארי, התנועה הציונית ביוון, הספרייה הווירטואלית של מטח.
חלומות (אלבום של אייל גולן)

חלומות הוא אלבומו השמיני של הזמר אייל גולן שיצא לאור ב-22 ביוני 2003 והורכב כולו מגרסאות כיסוי לשירי אמנים שונים. את שיר הנושא של האלבום, שביצעה במקור רוחמה רז, שר גולן לראשונה בטקס מלכת היופי של אותה שנה. שאר שירי האלבום הוקלטו למעשה עוד בשנת 1996 כסקיצות לאלבום המשך לאלבומו השני של גולן - "בהופעה חיה", וכתוכנית גיבוי למקרה ששיתוף הפעולה עם חברי "אתניקס" לא יצלח. בין היתר כלל האלבום את ביצועיו של גולן ל"האהבה הישנה" של שלמה ארצי, "רחוק רחוק" שכתבה והלחינה חוה אלברשטיין לזמרת היווניה גליקריה, מספר מחרוזות שירים של זוהר ארגוב, מחרוזות בערבית וחידוש ל"כמו רוח סערה" מאלבום הבכורה של גולן עצמו. משתתפים עיבודים (למעט השיר "חלומות"): חיים חדד-הדר קלידים: חיים חדד, יוסי יוסף, אושר כהן, ארנון אלמסי גיטרה סולו: יהודה קיסר בוזוקי: אריס נחום גיטרות ליווי: שמוליק בודגוב גיטרה בס: אבי יפרח תופים: אשר פדי דרבוקה: רוני דדון סקסופון: סרג'ו שרעבי הוקלט באולפני "בן-צור" טכנאי הקלטה: איציק תקומי טכנאי מיקס: מוני ארנון השיר "חלומות" עיבוד: יעקב למאי קלידים: יעקב למאי, עמית הראל גיטרות: אבי סינגולדה כלי הקשה: יהודה תמיר הוקלט ב"אולפני שיר" טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה תמיר מידע על האלבום חלומות באתר MusicBrainz
יי אולד צ'שייר צ'יז

יי אולד צ'שייר צ'יז (באנגלית: Ye Olde Cheshire Cheese) הוא פאב הפועל בסיטי של לונדון באנגליה, ברחוב פליט. הפאב החל לפעול בשנת 1538, במבנה שעמד במקום מהמאה ה-13. מרתף הפאב הוא מרתף של מנזר כרמליטי שעמד במקום. מבנה הפאב נפגע במהלך השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, ולאחר השריפה שוקם ושב לפעול. הפאב נותר כמעט בלא שינוי מאז ששופץ לאחרונה במאה ה-19. חלק מלוחות העץ המצפות את מרבית קירות הפאב מקורן במבנה משנת 1666. בפאב נהגו לשתות באופן קבוע צ'ארלס דיקנס, וולטר, אלפרד טניסון, סר ארתור קונן דויל וד"ר סמיואל ג'ונסון. דיקנס מזכיר את הפאב בספרו "בין שתי ערים" (הפאב אינו מוזכר בשמו אולם מסופר כי סידני קארטון הזמין את צ'ארלס דארני לסעוד בפאב המצוי בסימטה מחופה היוצאת מרחוב פליט - תיאור המתאר את הכניסה אל הפאב). בספר הבישול של בטי קרוקר מסופר כי דיקנס ובן ג'ונסון נהגו לאכול ארנב ולשי בפאב זה. בלדה משנת 1680 בשם "A New Ballad of the Midwives Ghost" מזכירה את הפאב. הסופר הרוסי בוריס פילניאק אשר ביקר בפאב בשנת 1923 כתב יצירה בשם "סטאריי סיר" ("הגבינה הישנה") שעלילתה מתרחשת בפאב. מדיה וקבצים בנושא יי אולד צ'שייר צ'יז בוויקישיתוף יי אולד צ'שייר צ'יז, ברשת החברתית פייסבוק תיאור הפאב תיאור הפאב הבלדה "A New Ballad of the Midwives Ghost"
חנה קיפניס

חנה קיפניס (31 בדצמבר 1910, תל אביב‏‏ – 10 באוקטובר 1995) הייתה זמרת סופרן ארצישראלית. נולדה ביפו לדוד צבי קיפניס, יצרן גזוז, ולסימה קמינקר בת הרב שמואל קמינקר. אחיה היה המהנדס והקבלן יצחק קיפניס, אחיותיה היו אסתר ריינשטיין לבית קיפניס ונחמה סגל לבית קיפניס. חנה קיפניס הייתה פעילה בתחום השירה בארץ בעיקר בשנות השלושים, והייתה חלוצת הזמר העממי בתחילת דרכו. בצעירותה למדה בקונסרבטוריון שַרבֶנקָה (Scharwenka) בברלין, שנחשב במשך עשרות שנים לאחד המשובחים בעולם, ואחר כך שבה ארצה. היא פעלה לפרסום והפצת משוררים עבריים צעירים, בהם נתן אלתרמן. חלק מביצועיה הוקלטו כבר ב-1935 והושמעו ברדיו. קיפניס הוזמנה לחגיגות, נשפים וטקסים רשמיים רבים ברחבי הארץ, בהם אירועים של קק"ל, ויצו ומפא"י, ושובחה בתקשורת על שהגדילה לשיר בפני חיילים ומשפחותיהם. פעמים רבות לוּותה שירתה על ידי יוסף גולנד. ב-1947 נסעה לסיבוב הופעות בארצות הברית ולבסוף השתקעה שם, אם כי שבה לבקר ולהופיע בישראל בשנים הבאות. מחוץ לישראל המשיכה לשיר בעברית באירועים שונים גם בשנות החמישים, וזכתה מפי מבקריה לכינוי "The Palestinian Nightingale" - הזמיר הארץ-ישראלי. בשנת 1934 השתתפה חנה קיפניס בסרט "זאת היא הארץ" על אודות מפעל ההתיישבות, הסרט הארצי-ישראלי הראשון עם פסקול מלא, עבורו היא שרה לצד יוסף גולנד. ביולי 1935 הקליטה אלבום בשם "הורה: קומה אחא" (Horra Kumah Achah) בעברית אצל חברת ההקלטות Lukraphon בברלין, חלקן בלווית מקהלת פטרושקה (Orchestra Petruschka) וחלקן כקטעי סולו. היא הוציאה גם אלבום בשם כנרת (Kinaret) ובו שירה עברית. ב-1986 השתתפה קיפניס בהקלטה ביתית של "שיר לאלף עריסות" בבית מלחינו, מרדכי זעירא. חנה קיפניס, באתר זמרשת חנה קיפניס, באתר MusicBrainz (באנגלית) חנה קיפניס, דף שער בספרייה הלאומית Hanna Kipnis, in: Gdal Saleski, Famous musicians of Jewish origin, 1949. ב דף האמנית באתר "זמרשת" נטען כי נולדה ב-1909. דוד תדהר (עורך), "דוד צבי קיפניס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 160. דוד תדהר (עורך), "יצחק קיפניס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2502. "לקונצרט של חנה קיפניס", דבר, 15 באוקטובר 1931 נשפים בחיפה, דבר, 24 בדצמבר 1941 בין עורף לחזית, דבר, 29 בינואר 1942 "Jewish National Fund dinner", כתבה בעיתון "Canadian Jewish Review" על אודות מסיבה לגיוס כספים עבור קק"ל, 17 בדצמבר 1948. בעקבות כותרות, דבר, 20 במאי 1960 כתבה בעיתון The Billbord‏ (4 בדצמבר 1948) "סרט היסטורי", מעריב, 25 במאי 1960 תצלום האלבום באתר מכירות (הקישור אינו פעיל) רשימת הקלטות אצל חברת Lukraphon באתר www.lotz-verlag.de רשימת הקלטות של יוצרים יהודים באתר www.yidisher-gramofon.org רשימת אלבומים עבריים באתר www.78discography.com ההקלטה באתר זמרשת.
בוגאטי ויירון סופר-ספורט

בוגאטי ויירון סופר-ספורט היא מכונית-על, גרסה משופרת של הבוגאטי ויירון שהייתה בעבר המכונית המהירה ביותר בייצור סדרתי. ב-2016 היא הוחלפה בדגם חדש, עוצמתי ומהיר יותר: בוגאטי שירון. לבוגאטי ויירון סופר ספורט יש 1,200 כ"ס (890 קילוואט) והגוף שלה עשוי כולו מסיבי פחמן להקטנת משקלה. בנוסף, הוסרו חפצים רבים מפנים המכונית כדי להפחית את המשקל. המכונית החזיקה בזמנה בשיא ההקפה המהירה בטופ גיר, 1:16.8 דקות, וכן החזיקה שיא המהירות בנסיעה בישורת: 428.8 קמ"ש (266.4 מייל לשעה). מדיה וקבצים בנושא בוגאטי ויירון סופר-ספורט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה דק טהו

וייטנאם זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא לֵה. על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, טְהוֹ. לֵה דֶק טְהוֹ או לה דיק טהו (בווייטנאמית: Lê Ðức Thọ;‏ 14 באוקטובר 1911 – 13 באוקטובר 1990) היה מהפכן, גנרל, דיפלומט ופוליטיקאי וייטנאמי, שסירב לקבל את פרס נובל לשלום, שוועדת פרס נובל מצאה לנכון להעניק לו ביחד עם הנרי קיסינג'ר (שבחר לקבל את הפרס) בשנת 1973. ב-1930 עזר טהו לייסד את המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. בעקבות פעילותו, השלטונות המקומיים של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית כלאו אותו למשך כמה שנים, מ-1930–1936 ושוב בין השנים 1939–1944. אחרי שחרורו ממאסר, ב-1945, עזר טהו להנהיג את הווייט מין, ארגון שהוקם על מנת להשיג עצמאות לווייטנאם מהשלטון הצרפתי, עד שנחתמו ההסכמים של ועידת ז'נבה ב-1954. ב-1955 הצטרף לפוליטביורו של מפלגת הפועלים של וייטנאם, שהפכה היום למפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. ב-1956 ניהל טהו את הווייטקונג, שפעל נגד הממשל בדרום וייטנאם. ארצות הברית הצטרפה באופן פעיל למלחמת וייטנאם במהלך שנות ה-60. בין השנים 1969—1973 נערכו בפריז שיחות, חלקן חשאיות וחלקן גלויות, לקידום תהליך השלום בין המדינות. המגעים שניהל טהו, שהיה נציגה של הרפובליקה הדמוקרטית הווייטנאמית בשיחות החשאיות, והיועץ לביטחון לאומי דאז, הנרי קיסינג'ר, הן שהובילו להפסקת האש בין המדינות ב-23 בינואר 1973. הבסיס של ההסכם ההיסטורי כלל: שחרור שבויים תוך 80 ימים, הפסקת אש שתפוקח על ידי ה-ICC ‏(International Commission of Control and Supervision), בחירות חופשיות ודמוקרטיות בדרום וייטנאם, תימשך פעילותה של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) בדרום וייטנאם והכוחות של צפון וייטנאם יוכלו להישאר בדרום וייטנאם. אף שההסכמים נחתמו ב-23 בינואר 1973, נמשכו המגעים בין המדינות גם בהמשך, גם הלחימה נמשכה באופן לא סדיר בחלק מהמקומות. כאשר נסוגו הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ב-29 במרץ, ההפצצות בצפון וייטנאם נמשכו. כיוון שההסכמים הופרו על ידי כל הצדדים, שבו קיסינג'ר וטהו אל שולחן הדיונים במאי וביוני 1973 על מנת להשיב את תהליך השלום על כנו. ב-13 ביוני 1973 חתמו ארצות הברית וצפון וייטנאם על תצהיר משותף לפיו שתי המדינות יישמו את ההסכמים. ועדת פרס נובל מצאה לנכון להעניק ללה דק טהו ולהנרי קיסינג'ר במשותף את פרס נובל לשלום בשנת 1973, על מאמציהם בקידום המשא ומתן בהסכמי פריז. קיסינג'ר קיבל את הפרס באותה שנה, אולם טהו סירב לקבל את הפרס בטענה שעדיין אין שלום בארצו. מדיה וקבצים בנושא לה דק טהו בוויקישיתוף על הדיפלומטיה של הנרי קיסינג'ר מתוך הספרייה להגות דמוקרטית: עמודים 30–36 לה דק טהו, באתר פרס נובל (באנגלית) לה דק טהו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוידה גינטר ויונתן פיין, אני רוצה להודות להורי, ולאלפרד נובל, באתר nrg‏, 10 בדצמבר 2007.
כביש 225

כביש 225 הוא כביש רוחב אזורי בנגב המקשר בין כביש 204 והעיירה ירוחם לבין כביש 206 (כביש רותם - אורון). מהכביש נשקף נוף מהיפים בארץ, מפני שהוא חוצה את המכתש הגדול (מכתש חתירה). אורכו של הכביש הוא כ-14.6 ק"מ. לקראת סוף שנת 2008 נסגר הכביש לתנועה מפני ליקויים בטיחותיים ומשום שהכביש לא תוחזק שנים רבות, אך נפתח שוב לתנועה נוכח פניה של החברה להגנת הטבע לשר התחבורה ישראל כץ בנימוק שהיות הכביש סגור לתנועה מונעת גישה לאחד הנופים היפים בארץ. במקביל החברה הלאומית לדרכים החלה במקצה שיפורים בטיחותיים בכביש. כבישי ישראל מדיה וקבצים בנושא כביש 225 בוויקישיתוף נסלל כביש-גישה למכתש הגדול, דבר, 30 בדצמבר 1959
ג'יימס קוקו

ג'יימס קוקו (באנגלית: James Coco; ‏21 במרץ 1930 – 25 בפברואר 1987) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי. היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1981 על הופעתו בסרט "רק כשאני צוחקת". קוקו נולד בניו יורק והחל לשחק עוד מגיל קטן. בנם של מהגרים איטלקים אידה ופליצ'ה קוקו. הופיע לראשונה בברודוויי ב-1957 והשתתף במחזה האוף ברודוויי "הירח שבנהר הצהוב" שזיכה אותו בפרס אובי. קוקו השתתף בפרסומות ובמחזות תיאטרון בהם שיחק. השתתפותו במחזה "הבא בתור" זיכתה אותו בפרס דרמה דסק ועבור משחקו במחזה "אחרון המאהבים האדומים הלוהטים" של ניל סיימון היה קוקו מועמד לפרס הטוני ב-1970. בקולנוע שיחק בפעם הראשונה ב-1971 בתור ד"ר טימי ספקטור בדרמה הקומית של אוטו פרמינגר "חברים כה טובים" ובתור הדוד הארי בקומדיה השחורה "עלה חדש". ב-1972 שיחק בגרסה הקולנועית למחזה המוזיקלי "האיש מלה מאנצ'ה", בסרט גילם את סאנצ'ו פנזה והועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן בתפקיד משני. ב-1976 הופיע בפארודיית הבלשים של ניל סיימון "חמישה בלשים לקינוח". ב-1981 שיחק בקומדיה "רק כשאני צוחקת" בתור ג'ימי פרינו חברה של שחקנית התיאטרון השיכורה ג'ורג'יה היינץ, על הופעתו קיבל קוקו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב אך גם לפרס פטל הזהב. קוקו היה השחקן הראשון שהועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס ראזי לשחקן המשנה הגרוע ביותר. בשנת 1983 זכה קוקו בפרס אמי על הופעתו בסדרה "מקום אחר". קוקו נפטר בשנת 1987 בגיל 56 מהתקף לב. נקבר בבית הקברות הקתולי ס.ט ג'רודס שבקולוניה, ניו ג'רזי. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קוקו בוויקישיתוף ג'יימס קוקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימס קוקו, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימס קוקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימס קוקו, באתר Discogs (באנגלית) ג'יימס קוקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כביש 989

כביש 989 הוא כביש רוחב אזורי בצפונה של מדינת ישראל המקשר בין צומת סער שעל כביש 99 ובין מג'דל שמס וכביש 98. אורכו של הכביש הוא כ-11 ק"מ. הכביש נפרץ ונסלל על ידי הקק"ל כדי לחבר את נווה אטי"ב לבניאס בדרך קצרה יותר מכביש 99 דרך מסעדה. הכביש נועד לשאת את עיקר התנועה של מטיילים אל אתר החרמון. העבודות לפריצת הכביש החלו בסוף 1971 והסתיימו בתחילת 1973. זיפות הכביש באספלט בוצע על ידי מע"ץ, שסיים את חלקו באוגוסט 1973. רמת הגולן החרמון כבישי ישראל הכביש החדש בניאס רמת שלום, דבר, 28 במאי 1972 הוחל בפריצת דרך מבניאס לרמת שלום, דבר, 11 בנובמבר 1971 צבי אילן, כיצד להגיע לקלעת נמרוד, דבר, 18 במאי 1972 צירי תנועה עורפיים הושלמו ברמת הגולן ובבקעת הירדן, דבר, 6 בדצמבר 1972 נפרץ כביש מנווה אטי"ב לבניאס, דבר, 5 באוגוסט 1973
פוקר 70

פוקר 70 (באנגלית: Fokker 70) הוא מטוס נוסעים סילוני לטיסות קצרות, מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר. טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-4 באפריל 1993. בסה"כ נבנו 48 מטוסים. המטוס הוא גרסה קצרה יותר של מטוס אחר מתוצרת פוקר הפוקר 100. פוקר החלה לפתח את המטוס בנובמבר 1992, טיסת הבכורה הייתה באפריל 1993. האישורים להפעלת המטוס התקבלו באוקטובר 1994, והוא נכנס לשירות בחברת פורד. ייצור המטוס הופסק בשנת 1996 כשפוקר פשטה את הרגל, והמטוס האחרון נמסר באפריל 1997. ב-1999 הוקמה יצרנית המטוסים "Rekkof" (פוקר בהיפוך אותיות), שהייתה במשא ומתן על ייצור המטוס מחדש, אך הדבר לא יצא לפועל. בנובמבר 2009 היו 43 מטוסים בשירות מבצעי בחברות: אוסטריאן ארוז, KLM Cityhopper, קרפטאייר, ווייטנאם איירליינס. ממשלת הולנד משתמשת בפוקר 70 להטסת ראשי המדינה. באוקטובר 2017 חברת KLM Cityhopper, שהפעילה 26 מטוסי פוקר 70, כולל עבור ממשלת הולנד, הוציא את אחרון המטוסים שלה משירות. חברת Tus Airways רכשה 4 מהם. בעונת חורף 19–2018 הפעילה אותם בטיסות בין שדה דב לקפריסין. ביולי 2018 היו 26 מטוסים בשירות מבצעי. פוקר 70(הקישור אינו פעיל) באתר היצרן תמונות המטוס באתר "JetPhotos" תמונות המטוס באתר Airliners.net חברת TUS Airways רכשה 4 מטוסי סילון, באתר פורט2פורט, 4 בינואר 2018 דפנה וייס, טיסה ראשונה ל-TUS משדה דב ללרנקה, באתר IAS, 17 בנובמבר 2018
פוקר 50

פוקר 50 (באנגלית: Fokker 50) הוא מטוס נוסעים לטיסות קצרות מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר. המטוס מצויד בשני מנועי מדחף טורבו-פרופ. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 בדצמבר 1985. ייצור המטוס הופסק בשנת 1997, לאחר שנבנו 213 מטוסים. פיתוח המטוס החל בשנת 1983 לאחר ירידה במכירות המטוסים פוקר F27 ו-פוקר F28. טיסת הבכורה הייתה בדצמבר 1985, והאישורים להפעלתו התקבלו ב-1987. לקוחות ההשקה היו לופטהנזה סיטי ליין (OLT) ו-Ansett Australia. F27 Mark 050 הגרסה הראשונה למטוס, מבוססת על ה-F27, במטוס מערכות אלקטרוניות שלא היו במטוסים הקודמים של פוקר. F27 Mark 0502 במטוס זה שונו מפרט המושבים ומיקום יציאות החירום, נבנו שישה מטוסים מדגם זה. F27 Mark 0604 למטוס זה דלת גדולה למטען, נבנו ארבעה מטוסים מדגם זה. באוגוסט 2009 היו 168 מטוסים בשירות פעיל בחברות התעופה: אייר אסטנה, אייר בלטיק, פליגפיילג איסלנדס, אתיופיאן איירליינס, אוויאנקה, לוקסאייר, סודאן איירווייז, סקנדינביאן איירליינס, ארו מונגוליה, ארו קונדור, אריה אייר, CAA, דנים אייר, Amapola Flyg, קיש אייר, VLM איירליינס, ו-Skyways Express. כמו כן משתמשים במטוס חילות האוויר של הולנד, סינגפור, וסין. מדיה וקבצים בנושא פוקר 50 בוויקישיתוף פוקר 50(הקישור אינו פעיל) באתר היצרן תמונות המטוס באתר Airliners.net תמונות המטוס באתר "JetPhotos"
טייסת 210

טייסת 210 שכינויה הנוכחי "טייסת הנשר הלבן" (או "טייסת המל"טים השלישית"), היא טייסת כלי טיס בלתי מאוישים בחיל האוויר הישראלי המפעילה את המל"ט "איתן". הטייסת פועלת מבסיס תל נוף. כבר בחודש אוגוסט 2006 דווח כי חיל האוויר הישראלי הפעיל כטמ"ם תקיפה (UCAV) חדש, הגדול פי ארבעה מההרון, בשם "איתן", בעל יכולת תקיפה מן האוויר והשמדת טילים בליסטיים בשלב ההאצה. ה"הרון TP" הוצג לראשונה בפומבי בסלון האווירי בפריז שנערך ביוני 2007. באוקטובר 2007 הודיע חיל האוויר על כוונתו להצטייד בכלי, תחת השם "איתן". הטייסת הוקמה ב-21 בפברואר 2010 ומשם נגזר שמה – טייסת 210, וטקס לתחילת פעילותה המבצעית נערך ב-21 בדצמבר 2010. הטייסת מוצבת בבסיס תל נוף. הטייסת הושבתה למספר חודשים ב-2012 בעקבות התרסקות אחד ממטוסי ה"איתן". ב-2017 נקלטו בטייסת מטוסי "איתן" מדגם משופר בעלי כושר נשיאה מוגדל ויכולות חדשות. מה שהגדיל את הסד"כ של הטייסת ב-50%. במהלך 2021 הטייסת נחשפה לתקשורת מספר פעמים במסגרת של עשור להקמת הטייסת. במהלך הראיונות הסביר מפקד הטייסת סא"ל ש׳ על תפקידי הטייסת: כוח נכנס בלילה לאיו"ש למשימה, או בלחימה ברצועת עזה, 'איתן' ילווה את הכוח מלמעלה ויספר למפקדי הכוח מה מתרחש מעבר לרחוב או על גג מבנה, או להיכן מנסה מבוקש להימלט. במשימות של ליווי תקיפות יכול 'איתן' לשמש מעין עיניים קדמיות של כלי תקיפה, לכוון מסק"ר או מטוס קרב אל מטרותיהם...ויש יכולות שאי אפשר לדבר עליהן — העתיד שייך לבלתי מאוישים: מל"ט האיתן מסייע לנקות את המטרה והסביבה מבלתי מעורבים דוד גרינוולד, ‏מעוף הנשר, באתר חיל האוויר הישראלי, מתוך ביטאון החיל, גיליון אפריל 2015 על הטייסת באתר YouTube. רן דגוני, ‏"ניוזוויק" חושף: התוכנית החשאית של ישראל לתקיפת איראן, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2011 - על ל"א באמצעות כטב"ם איתן דוד גרינוולד, ‏מעוף הנשר, באתר חיל האוויר הישראלי, אפריל 2015 יוחאי עופר, הכי מתקדמת בצה"ל: טייסת הכטב"מים חוגגת 5, באתר nrg‏, 28 בדצמבר 2015 איתם אלמדון, ‏הגדול מכולם: מערך ה"איתן" מתעצם, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 בנובמבר 2017 דור פלקוביץ, טייסת 210 מציינת עשור להקמתה, באתר חיל האוויר הישראלי, 3 בינואר 2021 מערכת אתר צה"ל, 40 שנה להקמת טייסת המל"טים הראשונה בחיל האוויר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 3 באוקטובר 2011. איתם אלמדון, ‏הגדול מכולם: מערך ה"איתן" מתעצם, באתר חיל האוויר הישראלי, 1 בנובמבר 2017. טייסת "הנשר הלבן" תגדל ב-50 אחוזים, באתר Israel Defense, ‏2017-11-02
המנון הרפובליקה של קונגו

השיר של קונגו (בצרפתית: La Congolaise) הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה של קונגו. ההמנון אומץ בסמיכות לעצמאותה בשנת 1959, הוחלף בשנת 1969 על ידי "שלושת המרהיבים" והוחזר בשנת 1991. המילים נכתבו על ידי ז'אק טונדרה וז'ורז' קיבנגי והולחן על ידי ז'אן רואייר וז'וזף ספדילייר. דגל הרפובליקה של קונגו סמל הרפובליקה של קונגו MIDI File Feik(הקישור אינו פעיל)