laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליגטורים (תת-משפחה)

אליגטורים (שם מדעי: Alligatorinae) היא תת-משפחה של זוחלים ממשפחת האליגטוריים, בה נכללו בעבר סוגים רבים אך כיום היא כוללת רק שני מינים: אליגטור אמריקאי ואליגטור סיני, שניהם מהסוג אליגטור (Alligator). זוהי תת-המשפחה השנייה באליגטוריים, לצד הקיימנים החיים רק באמריקה הדרומית. האליגטורים הם תנינאי מים מתוקים כמעט לגמרי החיים במימי הביצות והנהרות של דרום ארצות הברית ונהר היאנגצה שבמזרח סין. בעבר היו מינים שחיו באזורים נוספים. הם בעלי לסתות רחבות עם מעט שיניים הבולטות כשהפה סגור, חוטם שפוך ובעלי עיניים וחוטם הבולטים, מבנה המתאים לראות מעל פני המים בעוד רוב הגוף חבוי בתוכו. מבנה זה הופך את האליגטורים לטורפים אורבים מוצלחים מאוד, אשר ניזונים מטרף מגוון בין חרקים ודגים קטנים עד לאיילים, דובים או פיתוניים ואף תנינים אחרים. האליגטורים בניגוד לזוחלים אחרים מראים דאגה רבה לצאצאיהם והם מקננים בקני עשב גדולים ושומרים על הצעירים עד הבגרות. תת-משפחה אליגטורים (Alligatorinae) סוג Albertochampsa - נכחד סוג אליגטור (Alligator) מין אליגטור אמריקני (Alligator mississippiensis) מין אליגטור סיני (Alligator sinensis) סוג אלוגנתוסוכוס (Allognathosuchus) - נכחד סוג Arambourgia - נכחד סוג צרטוסוכוס (Ceratosuchus) - נכחד סוג Chrysochampsa - נכחד סוג Eoalligator - נכחד סוג Hassiacosuchus - נכחד סוג Hispanochampsa - נכחד סוג Krabisuchus - נכחד סוג Navajosuchus - נכחד סוג Procaimanoidea - נכחד סוג Wannaganosuchus - נכחד אליגטורים, באתר NCBI (באנגלית) אליגטורים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
טויוטה FA

טויוטה FA (ביפנית: トヨタ・型トラック, באנגלית: Toyota FA) הם מספר סדרות של משאיות מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרו בין השנים 1954–1978. דגמי "טויוטה FA" יוצרו ביפן. בנוסף ליפן דגמי הדור השני יוצרו באינדונזיה, קניה, דרום אפריקה (עד שנת 2001) ותאילנד. דגמי "Type B" מתייחסים לגודל ומפרט המנוע תוצרת "טויוטה" "Toyota Type A engine" (אנ'). דגמי "Type F" מתייחסים לגודל ומפרט המנוע תוצרת "טויוטה" "Toyota F engine" (אנ'). על בסיס שלדות "טויוטה FA" נבנו אוטובוסים. דור ראשון - יוצר בין השנים 1954 – 1964, קרוי גם: "Toyota BC/FC/DC", סוג דגמים: BA/FA/DA. כושר העמסה מקסימלי - 5 טון. דור שני - יוצר בין השנים 1964 – 1978, סוג דגמים: FA/FC/DA. כושר העמסה מקסימלי - 6 טון. "טויוטה FA" דגם "DA" (צולם בדרום אפריקה) "טויוטה FA" "טויוטה FA" "טויוטה FA" - מכלית (צולם בסומליה) "טויוטה FA" - כבאית (צולם בתאילנד) "טויוטה FA" דגם "DA80" - כבאית "טויוטה FA" - כבאית טויוטה טויוטה סטאוט מדיה וקבצים בנושא טויוטה FA בוויקישיתוף "טויוטה 75 שנות היסטוריה history_of_toyota/75years/data/automotive_business התפתחות משאיות גדולות של "טויוטה" - הנעה כפולה 4x4 ומנועי דיזל web.archive.org/web/20171216211915 טויוטה FA דור ראשון toyota-global.com/company/history_of_toyota טויוטה FA דור שני www.toyota-global.com/company/history_of_toyota/75years טויוטה דגם DA web.archive.org/web/20190513135817 טויוטה דגם DA115c web.archive.org/web/20190513141413
מיכאיל איגנאטייב

מיכאיל וסילייביץ' איגנאטייב (בצ'ובאשית: Mihal Vślin yvӑl Jӑkӑnatjev;‏ 8 בינואר 1962 – 18 ביוני 2020) היה פוליטיקאי צ'ובאשי, שכיהן כראש הרפובליקה של צ'ובשיה, תפקיד שהיה ידוע כנשיא הרפובליקה עד 2011. נולד במאלי טוריאני, צ'ובאשיה. מינואר 2002 עד מאי 2004 כיהן כשר החקלאות של צ'ובשיה ולאחר מכן כסגן ראש הממשלה, באוגוסט 2010 מונה על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב לנשיא רפובליקת צ'ובשיה. בשנת,2012 שונה שם המשרה ל"ראש הרפובליקה", אך הוא שמר על תפקידו. ב-29 בינואר 2020, הנשיא ולדימיר פוטין פיטר את איגנאטייב והחליף אותו באולג ניקולאייב כראש הרפובליקה. זאת בעקבות סדרה של שערוריות בהן היה מעורב. על פי הדיווחים, הוא השפיל כבאי בכך שאילצו לקפוץ כדי לקבל מפתחות לכבאית חדשה ועודד "לטהר" עיתונאים ברפובליקה שכותבים נגד השלטון. בעקבות התקרית סולק ממפלגת השלטון. ב-20 במאי 2020 הגיש איגנאטייב תביעה לבית המשפט העליון של רוסיה נגד הצו שהביא לפיטוריו. ברם ב-18 ביוני 2020 מת בעקבות סיבוכי נגיף COVID-19 בבית החולים בעיר צ'בוקסרי. היה נשוי ללריסה יורייבנה, בוגרת המכללה להכשרת מורים בקאנאש ומורה בבית ספר יסודי. עבדה קרן הפנסיה של רוסיה, יו"ר מועצת הנאמנים של קרן הצדקה של מועצת הנשים הרפובליקנית "צ'ובאש". לשניים בן ובת - איוואן ומריה. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל איגנאטייב בוויקישיתוף מיכאיל איגנאטייב, ברשת החברתית פייסבוק מיכאיל איגנאטייב, ברשת החברתית אינסטגרם ביוגרפיה (ברוסית) "Putin dismissed the head of Chuvashia, Mikhail Ignatiev, in connection with a loss of confidence". NewsRU (ברוסית). 2020-01-29. נבדק ב-2020-01-29. "Putin Fires Chuvashia Governor Who Called For Journalists To Be 'Wiped Out'". Radio Free Europe/Radio Liberty (באנגלית). 2020-01-29. נבדק ב-2020-01-29. Скончался бывший глава Чувашии Михаил Игнатьев ביוגרפיה קצרה של מיכאל איגנאטייב, נובמבר 2015, ארכיון(ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי יוון–פלאו

יחסי יוון–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו. בין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו מתקיימים יחסים דיפלומטיים חמים ובמסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה בעיקר בארגונים בינלאומיים דוגמת האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה של פלאו כוננו ב-2 ביוני 2004. אזרחים יוונים המעוניינים להיכנס ולשהות בפלאו אינם נדרשים להצטיידות באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן. אזרחים פלאואנים המעוניינים להיכנס ולשהות ביוון גם הם אינם נדרשים באשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן. פלאו אינה מיוצגת ביוון, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. פלאו האמינה את נציגותה בארגון האומות המאוחדות, בניו יורק, ארצות הברית, על יוון. יוון אינה מיוצגת בפלאו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יוון האמינה את שגרירותה שבמנילה, בירת הפיליפינים, על פלאו. מדיה וקבצים בנושא יחסי יוון–פלאו בוויקישיתוף Palau, אתר משרד החוץ של יוון Visas for Greeks travelling abroad, אתר משרד החוץ של יוון Countries requiring or not requiring a Visa, אתר משרד החוץ של יוון
שרבן ניקיפור

שרבן ניקיפור (ברומנית: Șerban Nichifor;‏ נולד ב-25 באוגוסט 1954, בוקרשט) הוא מלחין, נגן ומורה רומני. שרבן ניקיפור נולד בבוקרשט למשפחת רופאים. אביו היה מוזיקאי ומנצח בתזמורת הרופאים. ניקיפור למד באוניברסיטה הלאומית למוזיקה בבוקרשט בשנים 1973–1977. בהמשך הוא לקח קורסים בהלחנה בגרמניה. בשנת 1994 הוא קיבל תואר דוקטור במוזיקולוגיה. בשנת 2015 הוא השלים את מחקרו בתחום השואה והמוזיקה. ניקיפור כתב מספר רב של יצירות מוזיקה קלאסית. רבים מיצירות של ניקיפור מוקדשות לקורבנות השואה. הוא גם כתב אופרות, לרבות בנושאים אקטואליות כמו אופרה המוקדשת לאסון מעבורת החלל צ'לנג'ר על לברית של ויקטור ברלדיאנו. שרבן ניקיפור מכהן כפרופסור באוניברסיטה למוזיקה בה למד. בשנת 1978 הוא נתחתן עם ליאנה אלכסנדרה, מוזיקאית ומלחינה. הם הקליטו מספר תקליטים בביצוע משותף. על פעילות בתחום המוזיקה לניקיפור הוענק פרס גאודאמוס למלחינים בשנת 1977 ובשנת 2008 הוא התקבל למסדר הכתר הבלגי. מדיה וקבצים בנושא שרבן ניקיפור בוויקישיתוף שרבן ניקיפור, באתר ספוטיפיי שרבן ניקיפור, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרבן ניקיפור, באתר Discogs (באנגלית) דף באקדמיה למוזיקה
G4

G4 הוא שמה של קבוצה המכילה ארבע מדינות, ברזיל, גרמניה, הודו ויפן, המחויבות לתמוך אחת בשנייה למושב קבוע בקריאות לשינויים במועצת הביטחון של האו"ם. בניגוד לקבוצת G7, שבה המכנה המשותף הוא כלכלי ומניעים פוליטיים משותפים ארוכי טווח. כל ארבע המדינות היו בין חברי המועצה הנבחרים אך שאינן בעלי קביעות מאז ייסוד המועצה. העוצמה הכלכלית של חברי G4 גדלה משמעותית עם השנים עד שכוחה כבר בר השוואה עם כוחן המשותף של חברי המועצה הקבועים (ה-P5). עם זאת, מספר הצעות של חברי ה-G4 נדחו על ידי תנועת "United for Consensus" ובפרט על ידי היריבים הכלכליים או הפוליטיים שלהן. ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה נשיא ברזיל, מאז 1 בינואר 2023 גרמניה אולף שולץ קנצלר גרמניה, מאז 8 בדצמבר 2021 הודו נרנדרה מודי ראש ממשלת הודו, מאז 26 במאי 2014 יפן פומיו קישידה ראש ממשלת יפן, מאז 4 באוקטובר 2021 מדיה וקבצים בנושא G4 בוויקישיתוף "Japan Says No to G4 Bid". Globalpolicy.org. 2006-01-07. נבדק ב-2011-05-30.
מוריס מייג'ור

מוריס מייג'ור (באנגלית: Morris Major, קרויה גם: Austin Lancer) היא מכונית משפחתית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות British Motor Corporation (Australia) (אנ') האוסטרלית, חברת בת של (British Motor Corporation Limited (BMC (אנ') בין השנים 1958–1964 באוסטרליה. 4 דלתות. 5 נוסעים. מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. סדרה ראשונה - יוצרה בין השנים 1958–1959. סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1959–1962. סדרה "Elite" - יוצרה בין השנים 1962–1964. "מוריס מייג'ור" סדרה ראשונה "מוריס מייג'ור" סדרה ראשונה "מוריס מייג'ור", שנת 1960 סדרה שנייה "מוריס מייג'ור", שנת 1961 סדרה שנייה "מוריס מייג'ור", שנת 1961 סדרה שנייה "מוריס מייג'ור Elite", שנת 1962 סדרה שנייה "מוריס מייג'ור Elite", שנת 1963 "מוריס מייג'ור Elite", שנת 1963 "מוריס מייג'ור Elite", שנת 1963 אוסטין 1100 מוריס אוקספורד סדרה 2 מוריס אוקספורד סדרה 3 מדיה וקבצים בנושא מוריס מייג'ור בוויקישיתוף אוסטין לנסר סדרה שנייה - ברושור web.archive.org/web/20110717101946 "מוריס מייג'ור" מהסדרה הראשונה ל"Elite"" ://members.dodo.com.au/~rhysandlisajones David Culshaw, Peter Horrobin, The Complete Catalogue of British Cars 1895-1975, Dorchester, Regno Unito, Veloce Publishing PLC, 1997, ISBN 1-87410-593-6. היסטוריה של "מוריס מייג'ור members.dodo.com.au/~rhysandlisajones "מוריס מייג'ור Elite" tradeuniquecars.com.au/feature-cars/1111/morris-major-elite
מייג'ור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מייג'ור – היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם, ומקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל מייג'ור גנרל – היא דרגה צבאית בכירה, מקבילה לדרגת אלוף בצה"ל מייג'ור גרום (סרט, 2017) – הוא שמו של סרט קצר, סרט גיבורי-על רוסי בן 25 דקות משנת 2017, המבוסס על סדרת הקומיקס "מייג'ור גרום" מבית Bubble Comics, שנוצרה על ידי ארטיום גברליאנוב מייג'ור גרום: רופא המגפה – הוא שמו של סרט גיבורי-על רוסי, המבוסס על סדרת הקומיקס "מייג'ור גרום" מבית Bubble Comics, שנוצרה על ידי ארטיום גברליאנוב מייג'ור גרום (מייג'ור איגור קונסטנטינוביץ' גרום) - הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום באבל קומיקס מייג'ור ויקטורי (מארוול קומיקס) – הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס מייג'ור קירה – מייג'ור קירה נריס היא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיעה בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" מלווינה מייג'ור – היא זמרת אופרה ניו זילנדית מוריס מייג'ור – היא מכונית משפחתית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות "British Motor Corporation (Australia)" האוסטרלית, בין השנים 1964–1958 באוסטרליה דיימלר מג'סטיק מייג'ור – היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב "The Daimler Company Limited" אשר יוצרה בין השנים 1960 – 1968 בבריטניה סדרת מייג'ור – במשחק הברידג' היא אחת משתי סדרות קלפים ♥ ו-♠. השם מייג'ור נובע מכך שסדרות אלה חשובות יותר מסדרות מיינור מייג'ור לייזר – הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית אמריקאי המורכב משלישיית הדיג'יים דיפלו, וולשי פייר(אנ') ואייפ-דראמס(אנ') מייג'ור ליג בייסבול – היא הליגה העליונה של משחק כדור הבסיס בארצות הברית וקנדה מז'ור
רודולף קמפה

רודולף קמפה (בגרמנית: Rudolf Kempe; ‏14 ביוני 1910 – 12 במאי 1976) היה מנצח גרמני. קמפה נולד בדרזדן, שם למד מוזיקה. הוא ניגן באבוב בכמה תזמורות לפני שהתמנה למנצח האופרה של לייפציג בשנת 1937. הוא ניהל את התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן משנת 1949 עד 1952, ואת האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן משנת 1952 עד 1954 (כממשיכו של גאורג שולטי. הופעת הבכורה שלו בפסטיבל ביירוית הייתה בשנת 1960. משנת 1961 עד 1975 ניצח על התזמורת הפילהרמונית המלכותית, משנת 1965 עד 1972 עבד עם תזמורת טונהאלה בציריך, ומשנת 1967 עד מותו ניצח על הפילהרמונית של מינכן. בחודשי חייו האחרונים, עמד בקשרים קרובים עם תזמורת רשות השידור הבריטית. הוא מת בציריך. בעיקר זכור קמפה הודות להופעותיו והקלטותיו מיצירות ריכרד שטראוס (שאת מכלול יצירותיו התזמורתיות הקליט) וריכרד וגנר. מדיה וקבצים בנושא רודולף קמפה בוויקישיתוף רודולף קמפה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רודולף קמפה, באתר AllMusic (באנגלית) רודולף קמפה, באתר MusicBrainz (באנגלית) רודולף קמפה, באתר Discogs (באנגלית) רודולף קמפה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ירושלים האחרת

"ירושלים האחרת" הוא שיר שכתב יוסי גמזו, הלחין עמוס מלר וביצע יזהר כהן. השיר יצא לאור בשנת 1974. יזהר כהן ביצע את השיר בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1974. השיר עובד על ידי ירון גרשובסקי. שנתיים לאחר מכן נכלל השיר באלבומו של כהן "חלומות שמורים". הדובר מכנה את ירושלים "אהובתי", ומייחל לראות ירושלים אחרת מזו המוכרת, ירושלים של שלום. במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ה (1974) דורג השיר במקום העשירי. סרטון השיר "ירושלים האחרת" באתר יוטיוב מילות השיר "ירושלים האחרת" באתר שירונט לדף השיר באתר הספרייה הלאומית
אצטדיון מאריו ריגמונטי

סטאדיו מאריו רגימונטי (באיטלקית: Stadio Mario Rigamonti) הוא אצטדיון הממוקם בברשה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ברשה מהסרייה ב', החל מ-1959 ועד היום. בשנת 1950 התקבלה החלטה בעירייה לבנות אצטדיון חדש על מנת להחליף את הנוכחי דאז - אצטדיון ויאלה פיאבה, שהיה ישן ועתיק. העבודות על האצטדיון החלו בשנת 1956 והאצטדיון נפתח ב-19 בספטמבר 1959. האצטדיון נקרא על שם השחקן המקומי מאריו רגימונטי מברשה, שהיה שחקן בקבוצת הכדורגל של טורינו, היה חלק מתקופת ה"גרנדה טורינו" ונהרג באופן טרגי באסון האווירי בסופרגה ב-1949. בתחילה תכולת האצטדיון עמדה על 28,270 מקומות, וכר הדשא הוקף במסלול אתלטיקה ברוחב 7 מטר ובאורך 400 מטר. לאורך השנים אירח האצטדיון גם משחקי אליפויות ראגבי מקומיות. ב-2010 נקבעה תכולת האצטדיון ל-22,944 מקומות אחרי שיפוץ על מנת להתאים אותו למשחקי ברשה בעונת 2010/2011. תכולתו בתחילה נקבעה ל-16,308 מקומות בלבד, בשלושת משחקי הבית הראשונים בעונה זו, ולאחר שהליקויים תוקנו אושר מספר המקומות הגבוהה יותר. ב-2 במאי 2012 אירח האצטדיון משחק בין גנואה לקליארי בשל פסילת אצטדיון לואיג'י פראריס לאירוח בסרייה א', וזאת בגלל תאונות שקשורות לבטיחות האצטדיון בעונה זו. בסתיו 2012, נעשו באצטדיון שיפוצים בטריבונות הצפוניות של רגימונטי. ב-11 באוגוסט 2013 נקרא אחד מיציע האצטדיון על שמו של אנדראה טונינלי, אוהד ברשה צעיר, שנהרג בתאונת דרכים בדרכו חזרה ממשחקה של הקבוצה המקומית. ביוני 2019, התבצע שיפוץ כולל של האצטדיון שכלל: הרחבת היציע הצפוני, שיפוץ היציע הדרומי, תיקון מדרגות, התקנת "סקייבוקס" חדשים (תאי צפייה יוקרתיים), ותכולת האצטדיון נקבעה על 19,550 מקומות. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מאריו ריגמונטי בוויקישיתוף אצטדיון מאריו ריגמונטי, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל איטלקי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרטשן וודמן רוג'רס

גרטשן וודמן רוג'רס (באנגלית: Gretchen Woodman Rogers; ‏1881–1967) הייתה ציירת אמריקאית, שקשורה לאסכולת בוסטון. גרטשן וודמן רוג'רס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס. בשנים 1900–1907 למדה בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות אצל אדמונד צ'ארלס טרבל, וזכתה במספר פרסים בעודה סטודנטית. טרבל כינה אותה פעם "התלמידה הטובה שהייתה לי ... גאונה." רוג'רס הייתה ציירת נחשבת בימיה. היא הציגה במוזיאון בוסטון לאמנויות יפות, באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה, ובמכון האמנות בשיקגו, והוזכרה לעיתים קרובות בחדשות האמנות האמריקאיות. היא הייתה חברה מייסדת באגודת אמני בוסטון. הציור הידוע ביותר שלה הוא "אישה בכובע פרווה", דיוקן עצמי, שזכה במדליית כסף בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בשנת 1915. הציור הוא חלק מאוסף הקבע של מוזיאון בוסטון לאמנויות יפות. בשנת 2001 היא נכללה בתערוכה MFA, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940", והופיעה על שער קטלוג התערוכה. בשנת 2014 הוא נכלל ב"ציור נשים", תערוכה נודדת עם 34 ציורים של אמניות נשים. בראיון, האוצרת אריקה הירשלר כינתה אותה כאחת משתי הפייבוריטיות שלה, וציינה שהיא מזכירה בתנוחתה את "הנערה עם עגיל הפנינה" של יאן ורמיר. אף על פי שידועה בעיקר בזכות ציורי הדיוקן, רוג'רס גם ציירה טבע-דומם ונופים, ולעיתים עבד עם פסטל. בשנת 1930 רוג'רס עדיין הוצגה עם אמנים מפורסמים כמו אדלייד קול צ'ייס, לואי קרונברג, במגזין "האמנות האמריקאית". זמן קצר לאחר מכן, ללא יכולת לפרנס את עצמה כאמנית במהלך השפל הגדול, ויתרה על הסטודיו שלה ונראה שהפסיקה לצייר. מעט ידוע על חייה המאוחרים. היא נפטרה בניו הייבן, קונטיקט בשנת 1967. מדיה וקבצים בנושא גרטשן וודמן רוג'רס בוויקישיתוף Vose Galleries - Gretchen Rogers, www.vosegalleries.com Woman in a Fur Hat, collections.mfa.org (באנגלית) The Guild of Boston Artists, web.archive.org, ‏2015-09-24 Erica E. Hirshler, Janet L. Comey, Ellen E. Roberts, Boston Museum of Fine Arts, A studio of her own : women artists in Boston, 1870-1940, Boston : MFA Publications, 2001 Bellagio Gallery highlights ‘Painting Women’, Las Vegas Review-Journal, ‏2014-02-15 (באנגלית)
פרנץ פריצ'אי

פרנץ פריצ'אי (בהונגרית: Fricsay Ferenc; ‏9 באוגוסט 1914 – 20 בפברואר 1963) היה מנצח הונגרי. פריצ'אי נולד בבודפשט ולמד מוזיקה אצל בלה בארטוק, זולטאן קודאי, ארנסט פון דוהנאני ולאו ויינר. עלייתו של פריצ'אי לתהילה הייתה מהירה כברק, לאחר הופעתו הראשונה כמנצח בגיל 15. הוא התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית RIAS, שאך זה נוסדה בגרמניה בשנת 1949. את רוב זמנו, משנות ה-50' ואילך, עשה בגרמניה כמנהל מוזיקלי של האופרה הממלכתית של בוואריה (1956 – 1958) ושוב בברלין, על דוכני הניצוח של תזמורת RIAS, דויטשה אופר ברלין והפילהרמונית של ברלין. במהלך התקופה הזאת, משנות ה-50' עד מותו, הרבה להקליט לחברת דויטשה גראמופון. הקונצרט האחרון בניצוחו של פריצ'אי היה ב-7 בדצמבר 1961 בלונדון, שם ניצח על הפילהרמונית של לונדון, בסימפוניה השביעית של בטהובן. הוא סבל ממחלות חוזרות ונשנות כל ימי חייו ולבסוף נכנע למחלה ב-20 בפברואר 1963, בגיל 48. פריצ'אי נודע בפרשנויותיו למוזיקה של מוצרט ובטהובן, כמו גם לזו של מורו, ברטוק. הקלטת הסימפוניה התשיעית של בטהובן בניצוחו, משנת 1958, הונצחה בסרט "התפוז המכני". אפילו כיום, עשרות שנים לאחר מותו, עוד יש לתקליטי פריצ'אי מספר ניכר של חסידים בקרב חובבי המוזיקה הקלאסית. נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "פרנץ פריצ'אי - חלוץ השימוש במדיה באירופה", עמ' 429–437. מדיה וקבצים בנושא פרנץ פריצ'אי בוויקישיתוף פרנץ פריצ'אי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנץ פריצ'אי, באתר AllMovie (באנגלית) פרנץ פריצ'אי, באתר AllMusic (באנגלית) פרנץ פריצ'אי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנץ פריצ'אי, באתר Discogs (באנגלית)
Stargazing

Stargazing (בעברית: תצפית לכוכבים) הוא המיני-אלבום הראשון של הדי ג'יי והמפיק הנורווגי קייגו. האלבום יצא לאור ב-22 בספטמבר 2017 על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק ואולטרה מיוזיק. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים. מידע על האלבום Stargazing באתר MusicBrainz קייגו, סטיוארט קריכטון, לואי בל, אנדרו וואט, סטיב ליליוויט Kygo by Stargazing, discogs (באנגלית)
טנבריזם

טנבריזם, מאיטלקית: tenebroso (אפל, מעומעם, מוסתר), הוא סגנון ציור המשתמש בקיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת מעברים מהירים בין אור בהיר וצל עמוק. לאפלה מרכיב חשוב בציורים המשתמשים בסגנון זה. הסגנון נפוץ בציורי הבארוק ופותח כדי להוסיף דרמה לציור באמצעות יצירת אפקט של אור זרקור. טנבריזם מעצים את תחושת המסתורין והדרמה בדרך תואמת לזו של תאורת במה. כמו קיארוסקורו, טנבריזם בדרך כלל משמש את האמן ליצירת אשליה של תלת מימד, אבל קיארוסקורו הוא מושג רחב יותר המתאר גם שימוש בניגודי אור וצל עדינים. המונח מעט מעורפל, וחוקרים מודרניים של תולדות האמנות נוטים להימנע ממנו. המצאת הסגנון מיוחסת בדרך כלל לקאראווג'ו, אם כי טכניקה זו שימשה אמנים קודמים כמו אלברכט דירר, טינטורטו ואל גרקו, אשר צייר שלוש גרסאות של קומפוזיציה עם ילד, גבר וקוף המקובצים באפלה סביב להבה יחידה. ארטמיזיה ג'נטילסקי, אחת הציירות הבולטות של איטליה בתקופת הבארוק וחסידה של קאראווג'ו, עשתה שימוש יוצא דופן בטנבריזם. דוגמה לשימוש כזה הוא הציור יהודית עורפת את ראשו של הולופרנס. בין אמני הטנבריזם הבולטים ביותר אפשר למנות גם את חוסה דה ריברה. טנבריזם בדרך כלל מיוחס לאמנים ספרדים מהמאה השבע עשרה. לפעמים הוא מיוחס גם לאמנים אחרים מהמאה השבע עשרה שציירו בסגנון אשר נודע בכינוי "מסורת אור הנר", כגון ז'ורז' דה לה טור, שצייר יצירות רבות אשר הוארו בנר יחיד, חרארד ואן הונטהורסט ורמברנדט. הצייר אדם דה קוסטר(אנ') זכה להכרה כאמן טנבריזם מוביל, אשר הצטיין בסצנות בהן אורו של נר יחיד חסום על ידי חפץ. הציירים הצפוניים השתמשו לעיתים קרובות בטנבריזם כדי ליצור אווירה של שקט ושלווה, ההפך מן הרושם שניסו ליצור הציירים הספרדים. קומפוזיציות דומות צוירו בתקופה הרומנטית בידי ציירים כגון ג'וזף רייט מדרבי, אך רק לעיתים נדירות נעשה שימוש במושג כדי לאפיין את עבודתם. מדיה וקבצים בנושא טנבריזם בוויקישיתוף פירוט נוסף (באנגלית) Art Lexicon טנבריזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Lois Fichner-Rathus (בינואר 2011). Foundations of Art and Design: An Enhanced Media Edition. Cengage Learning. p. 74. ISBN 1-111-77145-6. {{cite book}}: (עזרה)
עקדת יצחק (קאראווג'ו)

עקדת יצחק (באיטלקית: Sacrificio di Isacco) הוא שמם של שני ציורי שמן מעשה ידי הצייר קאראווג'ו. הציור הראשון צויר בשנת 1598 ומוצג באוסף פיאסקה ג'ונסון (Piasecka-Johnson Collection) בפרינסטון, ניו ג'רזי. הציור השני צויר בשנת 1603 ומוצג בגלריית אופיצי בפירנצה. הציור מציג את הרגע בו קיבל אברהם את ההוראה, מן השמיים, של מלאך האלוהים לעצור, הוראה אשר מסיחה את דעתו ומונעת ממנו לשחוט את בנו יצחק (ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק י"א). היצירה מוארת תוך שימוש בטכניקת הטנבריזם (קיארוסקורו ניכר במיוחד, תוך יצירת ניגודים חריפים של אור וצל) שבעזרתה חולל קאראווג'ו מהפכה באמנות הציור בעולם המערבי. פניהם של אברהם ויצחק מוצלים אך חושפים רגשות עזים. מחוות הידיים רהוטות, ידו של המלאך מונחת על ראשו של האַיִל בצורה המחקה את הצורה שבה ידו של אברהם מונחת על ראשו של יצחק. ידו השנייה של אברהם אוחזת במאכלת אבל האחיזה נחלשת כשהוא מקשיב למלאך. שלוש הדמויות והאַיִל מצוירות על רקע שחור ללא הקשר נוסף. לפי הביוגרף ג'ובאני בלורי, קאראווג'ו צייר גרסה זו עבור הקרדינל מפאו ברבריני, לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. קאראווג'ו צייר בשנת 1598 פורטרט של מפאו ברבריני, ושביעות הרצון של הקרדינל הביאה להזמנה הנוספת. בדיקות בקרני רנטגן גילו שקאראווג'ו השתמש באותו מודל עבור יצחק ועבור המלאך, אך מאוחר יותר שינה את פרופיל המלאך ושיערו כדי להסתיר את הדמיון. ציור זה הוא אחד הנדירים מבין ציורי קאראווג'ו שבהם יש נוף ברקע. הנוף זוהה לאחרונה עם קסטל סן פייטרו סבינו (Castel san Pietro sabino), במחוז לאציו שבו שוכנת רומא. הציור משתייך מבחינה סגנונית לתקופת רומא המוקדמת של הצייר, ונטול ניגודי אור וצל (קיארוסקורו) חריפים הקיימים בציורים מאוחרים יותר. הקומפוזיציה היא פירמידלית שמוקדה הוא ראשו של אברהם. הדרמה מתרכזת בהבעת היאוש וההפתעה בפניו של הקורבן, כלומר יצחק. פניו החמורות של אברהם מנוגדות לפניו האנושיות של המלאך. כמו בעקדת יצחק של רמברנדט, המלאך אינו מסתפק במתן הוראה "מן השמיים" ככתוב במקרא, אלא מונע באופן פיזי מאברהם לשחוט את בנו. ידו הימנית של המלאך אוחזת בחוזקה בידו של אברהם האוחזת במאכלת. בו בעת, ידו השמאלית מצביעה על הקורבן האמיתי, האַיִל. היצירה נתרמה לגלריה אופיצי בשנת 1917. מדיה וקבצים בנושא עקדת יצחק בוויקישיתוף "עקדת יצחק". גלריית אופיצי.
Jericho

Jericho (בעברית: יריחו) הוא אלבומם השלישי של להקת הצ'רצ'ילים, שיצא לאחר שהיא עברה לבריטניה והחליפה את שמה לשם "Jericho Jones". האלבום יצא על ידי חברת התקליטים הבריטית A&M, והופץ במדינות רבות, בהן ישראל, דרום אפריקה, אוסטרליה, גרמניה ויפן. בשנת 1970 עזבו חברי להקת הצ'רצ'ילים, ובראשם מיקי גבריאלוב, את ישראל וניסו את מזלם בלונדון, בריטניה, תחת השם "Jericho Jones". (מאוחר יותר, קוצר ל-"Jericho".) לאחר צאת אלבומם הראשון כלהקה בריטית, "Junkies Monkeys & Donkeys", צברה הלהקה פופולריות שיא. עד מהרה החלה חברת התקליטים הגדולה, A&M, להתעניין מאוד בלהקה, והחתימה אותם על חוזה הקלטות לאלבום חדש. במשך שנת 1972 שקדו חברי הלהקה על הקלטה של אלבום חדש. לבסוף, אחרי כמה חודשי הקלטה, סיימו הקבוצה את הקלטות כל שירי האלבום החדש, שעתיד להיקרא "JERICHO". האלבום היה להצלחה כבירה בבריטניה, ועד מהרה הוא פורסם גם במדינות נוספות. התקליט יצא גם בדרום אפריקה, ובשנות התשעים הופץ כתקליטור בדרום אפריקה, ארצות הברית, ישראל (תחת השם הצ'רצ'ילים לצד שם הלהקה באנגליה), יפן וגרמניה. תקליטי ויניל שיצאו מאוחר יותר פורסמו גם הם במדינות הללו. לאחר הוצאת האלבום הלהקה הפסיקה את פעילותה, עד שנת 2015, כשהופיעו יחד בהופעת איחוד בתל אביב. הופעת האיחוד הוקלטה, וכללה את כל שירי האלבום. אלבום ההופעה יצא שנה אחת לאחר מכן. על אף שבמבט ראשון האלבום עשוי להיראות כמו מיני אלבום מכיוון שהוא מכיל רק חמישה שירים, הוא למעשה אורך יותר מחצי שעה. הסיבה לכך היא ששלושה מתוך חמשת השירים אורכים יותר משמונה דקות. בגלל שלחברי הלהקה היה זמן מוגבל להקלטות, רק חמשת השירים הללו נבחרו להיכנס לאלבום. את העטיפה עיצב וצילם הצלם והמשורר הבריטי, רואן אולוקליין ביחד עם המעצב מייק דאוד. העטיפה מציגה תמונה של חברי הלהקה יושבים מסביב למדורה, כאשר רקע התמונה מתמזג לתוך ציור (פוטומונטז') של מבנה דירות הרוס, עליו כתוב בעברית "יריחו". (בעטיפה האחורית, כותרת האלבום היא בעברית והכיתוב על הציור באנגלית). מעל התמונה מופיעה הכותרת "JERICHO", שגם אותה עיצב אולוקליין. אורי ברייטמן מאתר "רוק מתקדם" כתב על האלבום כי "אלבומה האחרון של להקת הצ'רצ'ילים, ששינתה את שמה לג'ריקו ג'ונס ולבסוף ל"ג'ריקו" (יריחו), הוא לדעתי הטוב מבין השלושה שהפיקה". יואב קוטנר כתב על האלבום בביוגרפיה של הצ'רצ'ילים באתר MOOMA כי הוא אלבום של "יצירות ארוכות ומורכבות". גם ערן דינר התייחס לנושא המורכבות המוזיקלית בשירי האלבום, כשסיכם את תולדות הצ'רצ'ילים בעיתון "מעריב" באמרו "האלבום הכיל חמישה קטעים ארוכים ומורכבים". רוב האקסלי - גיטרה מיקי גבריאלוב - גיטרה בס עמי טרייבטש - תופים דני שושן - שירה מרכזית חיים רומנו - גיטרה מובילה רוב יאנג - פסנתר ("Justin and Nova") Jericho (הצ'רצ'ילים) ואליס אליאס - הפקה מייק דאוד - עיצוב גרפי רואן אולוקליין - עיצוב גרפי, צילום דני שושן, רוב האקסלי ורוב יאנג - עיבוד למיתרים Jericho* - Jericho = יריחו, באתר Discogs (באנגלית) Jericho by Jericho Jones, Apple Music (באנגלית) Jericho - יריחו - Review, באתר www.mitkadem.co.il MOOMA - המוסיקה של ישראל, באתר web.archive.org, ‏2008-10-06 מידע על האלבום Jericho באתר MusicBrainz האלבום Jericho באתר Discogs