laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי רייזמן

הרב צבי רייזמן הוא איש עסקים, נדבן ומחבר ספרי הלכה ומחשבה חרדי. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, אצל רבי יהודה קולודצקי ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים. בשנת 1971 הקים את חברת AII ‏(ראשי תיבות של American International Industries) המשמשת כתאגיד של כ-40 מותגים שונים, בעיקר בתחום הקוסמטיקה. AII רוכשת מדי שנה-שנתיים חברה נוספת ומגדילה את סל המותגים שלה. פרסם ספרים תורניים, בהם הסדרה 'רץ כצבי' - העוסקת בבירורי הלכה ופרקי מחשבה. אחד הכרכים (פסח ויום טוב) זיכה אותו בפרס ירושלים לספרות תורנית לשנת ה'תשס"ז. ב-2017 זכה בפרס שר הבריאות למחברים בתחומי ההלכה והרפואה. בשנת 2008 ייזם את הקמת ארגון 'עולמות', באמצעות הרב יעקב יהודה זילברליכט, במסגרתו הוקמו כ-200 שיעורים בעשרות יישובים בישראל ובעולם וכן בארגונים, כולל צה"ל והתעשייה האווירית לישראל. באתר הפרויקט 650 שיעורים בתוספת דפי מקורות ודפי עזר לסוגיות הלכתיות. במרץ 2020 חלה בקורונה, אושפז במצב קשה, ולאחר מאבק של חודשיים החלים מהמחלה. שיעורי רץ כצבי, כ-250 שיעורים מתוך סדרת הספרים, באתר עולמות. צבי בן אברהם יהושע השל רייזמן, דף שער בספרייה הלאומית רץ כצבי, כרך א', ה'תשס"ה, באתר היברובוקס, רץ כצבי, כרך ב, באתר היברובוקס רץ כצבי - שבת, ה'תשע"ב, באתר היברובוקס רץ כצבי - עניני אבילות, ה'תשע"ז, באתר היברובוקס רץ כצבי - קטן בהלכה - חלק א, ה'תשע"ט, באתר היברובוקס, קטן בהלכה - חלק ב, באתר היברובוקס רץ כצבי - ענייני כהונה - חלק א, ה'תשפ"ב, באתר היברובוקס, ענייני כהונה - חלק ב, באתר היברובוקס, ענייני כהונה - חלק ג, באתר היברובוקס aiibeauty.com - אתר החברה ראו כאן, באתר היברובוקס. שלמה קוק, נרגש ללוות ידיד יקר, איש העסקים הרב צבי רייזמן (לוס אנג׳לס) מחבר סדרת ׳רץ כצבי׳, בטקס זכייתו בפרס שר הבריאות למחברים בתחומי ההלכה והרפואה רשימת מיקומי שיעורים באתר עולמות olamot.net - אתר עולמות JDN ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2002

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2002 היא המהדורה ה-13 של אליפות אירופה לנבחרות צעירות שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בשווייץ בין ה-16 ל-28 במאי 2002. נבחרת צ'כיה זכתה בטורניר לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במשחק הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין על צרפת. שוער האלופה, פטר צ'ך, היה לשחקן המצטיין בטורניר. מאסימו מקארונה האיטלקי זכה בתואר מלך השערים עם שלושה כיבושים במהלך הטורניר. שלב המוקדמות החל בשנת 2000, כש-47 הנבחרות הצעירות שהשתתפו בטורניר חולקו לתשעה בתים בני ארבע, חמש או שש נבחרות. תשע הנבחרות שסיימו כראשי בתים, בנוסף לשבע הסגניות הטובות ביותר, העפילו לשלב פלייאוף בשיטת בית חוץ, ושמונה הנבחרות שניצחו בסיכום שני המפגשים העפילו לטורניר הגמר. שווייץ, שהדיחה בשלב זה את אוקראינה, נבחרה לאחר מכן להיות הנבחרת המארחת של טורניר הגמר. נבחרת ישראל סיימה את שלב הבתים במקום השלישי מתוך חמש נבחרות בבית 7. היא סיימה את השלב עם 12 נקודות, מתחת לראש הבית צרפת וסגניתה ספרד. בתואר שחקן הזהב, הניתן לשחקן המצטיין בטורניר, זכה פטר צ'ך, שוערה של הנבחרת הזוכה, צ'כיה. 3 שערים איטליה מאסימו מקארונה 2 שערים צ'כיה מיכל פוספישיל צרפת פייר-אלן פראו צרפת אוליבייה סורלאן שווייץ אלכסנדר פריי דף הטורניר באתר הרשמי של אופ"א
שלמה בלוך

הרב שלמה זלמן בלוך (ה'תרמ"ו, 1886 - י"א בסיוון ה'תשל"ו, 9 ביוני 1976) היה רב מקובל ליטאי, מהדמויות הבולטות בתנועת המוסר בדור שלאחר מלחמת העולם השנייה, תלמידו של החפץ חיים שהתפרסם כבעל מופת. נולד בברנוביץ', לאביו ר' אליעזר. בגיל חמש עשרה החל ללמוד בישיבת נובהרדוק אצל "הסבא", רבי יוסף יוזל הורוביץ. בתקופת לימודיו בנובהרדוק התקרב לרב העיר, רבי יחיאל מיכל אפשטיין. מאוחר יותר למד בישיבת ראדין, שם נעשה למקורבו ותלמידו של החפץ חיים ואף למד עמו בחברותא. הוא נמנה עם המניין שנשלח בידי החפץ חיים למשימות שונות שהצריכו "תפילת צדיקים". לאחר נישואיו המשיך ללמוד זמן קצר בראדין, אחר כך עבר ללמוד בכולל הפרושים באיישישוק. באיישישוק נסמך לרבנות בידי רב העיר, הרב יוסף זונדל הוטנר. לאחר שנתיים עבר ללמוד בווילנה בה למד במשך חמש שנים ונסמך לרבנות בידי המו"צ הווילנאי ר' חיים סגלוביץ, מחבר "מקור חיים". ב-1917 שרר רעב בווילנה בשל מלחמת העולם הראשונה והוא עקר לקלם ולמד ב"תלמוד תורה" הנודע בעיר. בשנת ה'תרפ"ה, 1925, עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. הוא סירב לקבל משרות תורניות והתמיד בלימודיו ותפילותיו. יצא לו שם של צדיק ובעל מופת ורבים נהגו לבקש שיעניק להם ברכה. לפי דוד זריצקי, כבר רבו ה"חפץ חיים" הפנה אליו אנשים לברכה, ובין המפנים אליו לתפילה וברכה עבור חולים היה מאוחר יותר גם החזון איש. הוא נפטר בגיל 90 בי"א בסיוון ה'תשל"ו, 9 ביוני 1976, ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. רעייתו חנה אסתר נפטרה שש שנים לפניו, לשניים לא היו ילדים. דוד זריצקי, אדם טהור, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 356–358 הצדיק ר' שלמה: רבי שלמה זלמן בלוך זללה"ה, ירושלים תשנ"ג, באתר אוצר החכמה
קתדרלת לוזאן

קתדרלת הגבירה הצפונית של לוזאן היא כנסייה גדולה, הממוקמת במרכז העיר של לוזאן, בירת קנטון וו, שבשווייץ. הקתדרלה של לוזאן היא המבנה הגותי המפורסם ביותר בשווייץ. בנייתה החלה ב-1275 וארכה יותר ממאה שנה (קשה לקבוע מתי הושלמה ויש הטוענים שהיא מעולם לא הושלמה). אורך הקתדרלה הוא כמאה מטרים וגובה הצריח המחודד שלה הוא כ-80 מטרים. אדריכל-מהנדס של כנסייה, בתקופת הבנייה השלישית שלה, היה ז'אן כוטרל (Jean Cotereel). שמם של שני קודמיו בתפקיד לא נשמר. כוטרל השלים את בניית מרבית מבנה קתדרלת לוזאן, שקיים כיום, כולל רחבת הכניסה, מגדל הפעמון והמגדל השני. התוכניות כללו מגדל שלישי, שמעולם לא הושלם. אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת לוזאן (בצרפתית) אסקפורד, על אודות לוזאן ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרל שפיטלר

קרל פרידריך גאורג שפיטלר (בגרמנית: Carl Friedrich Georg Spitteler; ‏24 באפריל 1845 – 29 בדצמבר 1924) היה סופר שווייצרי כותב גרמנית, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1919. שפיטלר נולד בליאשטל שליד בזל, הוא למד תאולוגיה בציריך ובהיידלברג, לימד במשך שבע שנים ברוסיה ובפינלנד וחזר לארצו בשנת 1885. לאחר תקופת מה בהוראה עבר לעיתונאות ומשנת 1892, כאשר התיישב בלוצרן, הקדיש את עצמו לספרות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאבק שפיטלר למען הנייטרליות של שווייץ וגם כתב חוברת בנושא זה. בתקופת שהותו ברוסיה ובפינלנד חיבר את "פרומתבס ואפימתבס" ולאחר שובו לשווייץ הוציא אותו לאור על חשבונו תחת השם הבדוי קרל פליכס טאנדם. הספר לא משך תשומת לב. הוא חזר וכתב אותו בחרוזים בשנת 1924. כיצירתו החשובה ביותר נחשב האפוס "אביב אולימפי" שהופיע ב-4 כרכים. האפוס לא זכה לתשומת לב ראויה עד שהמנצח הנודע פליקס ויינגרטנר כתב עליו מאמר גדול מלא תשבחות. המאמר הודפס במינכן בשנת 1904. בשנת 1910 הודפסה מהדורה חדשה של האפוס בחמישה כרכים. בשנת 1919 הוענק לשפיטלר פרס נובל לספרות "כהערכה מיוחדת ליצירה האפית "אביב אולימפי". שפיטלר נפטר בלוצרן ב-1924. פרומתבס ואפימתבס אפוס גדול בפרוזה שנכתב מחדש בחרוזים בשנת 1924 אקסטנא מונדנה (1893) פרפרים (1889) ספר שירים פרידלי (1891) רומן גוסטב (1892) רומן משלים ספרותיים (1892) באלאדות (1896) גוטהארד (1897) רומן הקצין קונראד (1898) רומן אמיתות צוחקות (1898) קובץ מסות אביב אולימפי (1900-1905) אפוס פילוסופי מיתולוגי מדיה וקבצים בנושא קרל שפיטלר בוויקישיתוף קרל שפיטלר, באתר פרס נובל (באנגלית) קרל שפיטלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרל שפיטלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קרל שפיטלר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העיר החופשית פרנקפורט

העיר החופשית פרנקפורט (בגרמנית: Freie Stadt Frankfurt) הייתה עיר חופשית בתחומי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן בתחומי הקונפדרציה הגרמנית. העיר התקיימה כעיר חופשית מ-1372 עד 1866, שאז סופחה לממלכת פרוסיה, בעקבות תבוסת האימפריה האוסטרית ובעלות בריתה (שהעיר הייתה חלק מהם) במלחמת אוסטריה–פרוסיה. באזור קיימים רק מעט ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית, וההתיישבות המשמעותית הראשונה באזור הייתה התיישבות רומית כבר במאה ה-1 לספירה. עם נסיגת האימפריה, תפסו את מקומה שבטים אלמניים וכחמש מאות שנה לאחר מכן - פרנקים. בשנת 794 הנהיג קרל הגדול את האספה הקיסרית בעיר פרנקפורט. פרנקפורט הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הרומית הקדושה. משנת 855 מלכים וקיסרים גרמנים נבחרו בעיר ולאחר מכן הוכתרו באאכן. החל משנת 1562 גם ההכתרה נערכה בפרנקפורט, והראשון במלכי גרמניה שהוכתרו בה היה מקסימיליאן השני. המסורת נפסקה ב-1792 בבחירת פרנץ השני. בשנת 1372 הוכרזה העיר כעיר קיסרית חופשית, הכפופה ישירות לקיסר, ונהנית מזכויות יתר נוספות. במאה ה-17, פרנקפורט הצליחה להישאר נייטרלית במהלך מלחמת שלושים השנים, אך סבלה ממגפות שהביאו פליטים לעיר. בשלהי המאה ה-18, במהלך המלחמות הנפוליאוניות הפגיזו כוחות צרפתיים את העיר וכבשו אותה מספר פעמים. למרות זאת, היא הצליחה להישאר עיר חופשית גם לאחר התפרקותה של האימפריה הרומית הקדושה ב-1806. בשנת 1810 הוקמה הדוכסות הגדולה של פרנקפורט, שכללה את העיר פרנקפורט, נסיכות אשפנבורג, נסיכות נסאו-אורנז'-פולדה, רוזנות הנאו, ורוזנות וצלאר. לאחר הקרב האחרון של נפוליאון ותבוסתו, קונגרס וינה ב-1814 קבע שפרנקפורט תיכנס לקונפדרציה הגרמנית כעיר חופשית. בשנת 1816 הפכה פרנקפורט לבירת הקונפדרציה הגרמנית, ולמושב הבונדסטאג - הפרלמנט הקונפדרלי. לאחר ניסיון מהפכה הכושל של אביב העמים, פרנקפורט הייתה המושב של הפרלמנט הראשון שנבחר בדרכים דמוקרטיות בגרמניה, האספה הלאומית של פרנקפורט, שהתכנסה ב-18 במאי 1848. האספה נכשלה כאשר מלך פרוסיה סירב לקבל עליו את תואר הקייזר ב-1849. בשנת 1866 הצטרפה העיר לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, וב-16 ביולי נכבשה על ידי הצבא הפרוסי. בשלום פראג שנערך בסוף המלחמה, סופחה העיר לממלכת פרוסיה, ונכללה בפרובינציית הסן-נסאו. מדיה וקבצים בנושא העיר החופשית פרנקפורט בוויקישיתוף
וריד הטחול

וְרִיד הַטְּחוֹל (TA: vena splenica, vena lienalis) הוא וריד המנקז דם מהטחול, מקרקעית הקיבה, מהלבלב ומקצהו המרוחק של המעי הגס אל וריד שער הכבד. וריד הטחול נוצר מהתמזגותם של מספר כלי דם קטנים היוצאים מהטחול ומתמזגים עם צאתם. מהלכו מעל ללבלב, לאורך עורק הטחול. אל הווריד מתנקזים ורידי הקיבה הקצרים, וריד הקיבה והפדר השמאלי וורידי הלבלב, וכן וריד מתלה המעי התחתון, המנקז את המעי הגס והחלחולת ומתחבר אל וריד הטחול, מעט לפני שזה מתחבר אל וריד מתלה המעי העליון ליצירת וריד שער הכבד. בווריד הטחול עלולה להיווצר פקקת ורידים, שלה מאפיינים קליניים דומים לשל פקקת וריד השער ויתר לחץ דם שערי. הביטויים של הפקקת כוללים דליות בדופן הקיבה וכאב בטן. הסיבה השכיחה ביותר לפקקת בווריד הטחול היא דלקת לבלב, הן חריפה והן כרונית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צריכה

האם התכוונתם ל... צריכה (כלכלה) – מונח כלכלי המתאר רכישה של ערך תרבות הצריכה – מונח סוציולוגי המתאר מערכת חברתית וכלכלית המעודדת צריכה של מוצרים ושירותים כערך מרכזי
עונת 2013/2014 בליגת האלופות

עונת 2013/2014 בליגת האלופות היא העונה ה-59 של ליגת האלופות, משחק הגמר נערך באצטדיון האור שבפורטוגל בו נצחה ריאל מדריד 1-4 את אתלטיקו מדריד. כריסטיאנו רונאלדו הוכתר כמלך השערים של הטורניר, לאחר שבמהלכו כבש 17 שערים. מכבי תל אביב הייתה הקבוצה הישראלית היחידה שהשתתפה באליפות. הקבוצה הגיעה עד לשלב המוקדמות השלישי בו הודחה על ידי פ.צ. בזל משווייץ. ההגרלה נערכה ב-24 ביוני 2013. הסיבוב הראשון נערך ב-2 ביולי והסיבוב השני נערך ב-9 ביולי 2013. הסיבוב הראשון נערך ב-16 וב-17 ביולי והסיבוב השני נערך ב-23 וב-24 ביולי 2013. מטאליסט חרקוב נפסלה מליגת האלופות 2013-14. עקב הטיית תוצאות משחקים. פאוק סלוניקי אשר הודחה על ידיה בסיבוב המוקדמות השלישי תפסה את מקומה. ערך מורחב – גמר ליגת האלופות 2014 מדיה וקבצים בנושא עונת 2013/2014 בליגת האלופות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2013/2014 בליגת האלופות (באנגלית)
וריד מתלה המעי התחתון

וְרִיד מִתְלֵה הַמְּעִי הַתַּחְתּוֹן (TA: vena mesenterica inferior) הוא וריד בבטן המנקז דם מהמעי הגס אל וריד הטחול. ראשיתו של וריד מתלה המעי התחתון בתור וריד החלחולת העליון, אשר יוצא ממלקעת החלחולת. בצאת וריד החלחולת מהאגן הקטן, ולאחר חצותו את וריד הכסל המשותף ועורק הכסל המשותף, הוא נקרא וריד מתלה המעי התחתון. הווריד עולה מאחורי הצפק וקדמית לשריר הכסל והמותניים השמאלי, לצדו של עורק מתלה המעי התחתון. לאחר מכן הוא עולה מאחורי גוף הלבלב ונשפך לתוך וריד הטחול. לעיתים הווריד נשפך אל נקודת המפגש בין וריד הטחול לווריד מתלה המעי העליון. אל וריד מתלה המעי התחתון מתנקזים וריד המעי הגס השמאלי וורידי המעי העקול. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פביאניצה

פביאניצה (בפולנית: Pabianice, ביידיש: פאביאניץ) היא עיר מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, בסמוך ללודז' מדרום מערב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראשיתה של פביאניצה במאה ה-10, ובראשית המאה ה-14 הוענקו לה זכויות עיר. במאות ה-16 וה-17 התפתחה העיר, ומספר תושביה עלה, אך לאחר מכן ירד מעמדה. מהמאה ה-19 הפכה העיר למוקד תעשייה אזורי, תוך התמקדות בטקסטיל, ובכותנה בפרט. עד תחילת המאה ה-19 נאסרו מגורי יהודים בפביאניצה. עם ביטול הגבלות אלה, החלו יהודים להתיישב בעיר, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1847, לאחר השתדלות ממושכת, הותר ליהודי העיר לבנות בה בית כנסת. בין מלחמות העולם נמנו בעיר קרוב ל-9,000 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. כמו כן, שימשה העיר כמרכז חסידי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם, וניפוץ שמשות במוסדות יהודיים. אחד מרבני העיר המפורסמים היה רבי מנחם מנדל אלתר, בנו של רבי יהודה לייב אלתר, ה"שפת אמת" מגור. רבי עמנואל וולטפרייד משושלת פשדבורז' כיהן בעיר באדמו"רות. ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך הרס בית הכנסת בה, והסבתו לאורוות סוסים. יודנראט שמונה בעיר בהמשך נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה, ולהכין רשימה של 500 יהודים לגירוש לקאלושין. בפברואר 1940 רוכזו יהודי העיר בצפיפות רבה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בסדנאות טקסטיל ובבתי חרושת. מעת לעת שולחו קבוצות של יהודים מהגטו שבעיר לגטו לודז'. בתחילת 1942 הועסקו רבים מיושבי הגטו שבעיר במיון חפציהם ובגדיהם של הנרצחים במחנה ההשמדה חלמנו, אשר הובאו למחסן בעיר. בין ה-16 ל-20 במאי 1942 חוסל גטו פביאניצה. ביושביו נערכה סלקציה, במסגרתה על הכשירים לעבודה הוטבעה האות A, ועל כל היתר הוטבעה האות B. במהלך האקציה ערכו הגרמנים סריקה קפדנית בבתי הגטו, וירו במסתתרים. את החולים בבית החולים בגטו השליכו הגרמנים מהחלונות. לאחר מכן, הוחזקו יהודי הגטו כיומיים במגרש ספורט במרכז העיר, תוך ירי במתנגדים. משם הועברו כ-5,600 יהודים לגטו לודז', וכל היתר שולחו ישירות בקרונות משא למחנה ההשמדה חלמנו. מכ-9,000 יהודי פביאניצה שרדו את השואה 148 איש. מדיה וקבצים בנושא פביאניצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פביאניצה ספר יזכור לקהילת פביאניץ, בספריית העיר ניו יורק פאביאניצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין פביאניצה (Pabianice), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "פביאניצה", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין, פביאניצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 88–90), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) פביאניצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית וואלה!

בית וואלה! שנודע בשנות ה-50 של המאה ה-20 כמלון קסטל הוא בניין משרדים בפינת הרחובות אבן גבירול ופנקס בתל אביב, המשמש את משרדי חברת וואלה! תקשורת שמפעילה את אתר האינטרנט וואלה! NEWS. הבניין כולל ארבע קומות של משרדים, ובקומת הקרקע שלו נעשה שימוש מסחרי. הבניין הוקם כבית מלון בשם קסטל, שנחנך בספטמבר 1953. המלון נבנה בהשקעה של 700 אלף לירות ישראליות (כ-11.8 מיליון שקלים חדשים בערכי 2015), וכלל 100 חדרים. הוא נסגר כעבור שנתיים בלבד, בשל סכסוך בין הבעלים. אף שפעל זמן קצר, שמו של המלון, קסטל, ניתן גם לשני בתי עסק שהוקמו מעברו השני של רחוב אבן גבירול, משרד כרטיסים ותחנת מוניות, הפועלים גם כיום. במבנה משרד הכרטיסים שוכן בית קפה המכונה גם הוא "קפה קסטל". לאחר סגירת המלון ב-1955, רכשה אותו תנועת הפועל המזרחי תמורת חצי מיליון לירות, והעבירה לשם את משרדיה, ששכנו עד אז ברחוב אחד העם. לאחר איחודה עם תנועת המזרחי והקמת המפד"ל, שימש הבניין את משרדיה הראשיים של מפלגה זו. בשל עובדה זו, שינתה עיריית תל אביב-יפו את שם הרחוב שנקרא עד אז אהבת ציון לרחוב פנקס. ניסיונות של גורמים עסקיים לרכוש את הבניין ולהחזירו לשימושו המקורי, נכשלו. בשנות ה-90 החליטה המפד"ל להעביר את משרדיה לירושלים ומכרה אותו. מאז 2001 משמש הבניין את משרדיה של חברת וואלה! תקשורת ואת מערכת אתר האינטרנט שלה. הבניין בבעלות חברת א.ר.ל השקעות. בשנת 2012 דחתה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה תוכנית להקים במקום הבניין מגדל בן 40 קומות. מדיה וקבצים בנושא בית וואלה! בוויקישיתוף דני רכט, מלון קסטל/בית וואלה!, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" יגנו על זכויות עובדי מלון "קסטל", דבר, 11 באוגוסט 1955. הפוה"מ מסרב למכור את מלון "קסטל", דבר, 12 ביוני 1957; מלון "קסטל" אינו מפעל מאושר, דבר, 5 באוגוסט 1957. שלומית צור, עיריית ת"א נגד הקמת רב קומות במקום בית וואלה, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2012 דותן לוי, לא למגדלים: נדחתה תוכנית להקמת מגדל בן 40 קומות על בית וואלה, באתר כלכליסט, 8 בנובמבר 2012
משה ישראל

הרב משה ישראל (ה'ת"ל, 1670 – ה'ת"ק, 1740) היה מחכמי צפת וירושלים במאה ה-18, שד"ר ומחבר שו"ת "משאת משה". תקופה מסוימת היה רבה של קהילת יהודי רודוס. אבי משפחת ישראל, שבניה כיהנו כרבנים ברודוס ובארץ ישראל במשך כמאתיים שנה, שנים עשר דורות דור אחר דור, עד ערב מלחמת העולם השנייה. נולד בירושלים, בשנת ת"ל (1670) בקירוב. אשתו, חנה, הייתה בתו של ר' משה בן יצחק בן חביב, מרבני סלוניקי (יש שהחליפוהו בטעות עם המהר"ם בן חביב בעל "כפות תמרים") למד אצל רבי אברהם יצחקי, מחבר שו"ת "זרע אברהם". בשנת ה'ת"ע (1710) יצא למסע בצפון אפריקה כשד"ר בשליחות אנשי צפת. במפגשיו עם הקהילות המקומיות נזקק לענות לשאלותיהן בהלכה, ותשובותיו, שחלקן נושאות תאריך וציון המקום בו נכתבו, מאפשרות לשחזר את קורותיו. לאחר שלוש שנות מסע, בהן היה באלג'יר ומרוקו (שם פגש גם את רבי חיים בן עטר), עשה את דרכו בחזרה ארצה. אך כשחנה ברודוס התבקש על ידי יהודי המקום לכהן כרב הקהילה ושהה שם שלוש עשרה שנה ברציפות. מתקופה זו נשתמרו תשובות רבות שלו וגם מספר דרשות. מסתבר שאנשי רודוס השביעו אותו שלא יעזוב אותם במשך תקופה מסוימת. בשנת ה'תפ"א התבקש על ידי מנהלי קופת ארץ ישראל בקושטא לצאת בשמם לשליחות נוספת באירופה, כדי לשכנע את מנהיגי הקהילות להטיל מס שבועי לטובת היישוב היהודי בארץ ישראל. רבי משה ישראל, שגם היה מאוכזב מהתנהגותם הדתית והמוסרית של אנשי רודוס, התייעץ עם חכמי קושטא האם הוא יכול להתיר את שבועתו, והללו תמכו בכך והתירו לו לצאת למסע נוסף. מסע זה נמשך ארבע שנים (ה'תפ"ז–ה'תצ"א), ובסיומו שהה מספר חודשים בפירארה, שם התמסר ללימוד תורה באכסנייתו של עשיר שהחזיק ספרייה גדולה אשר הייתה לעזר רב לרבי משה ישראל. לאחר מכן חזר לרודוס למספר שנים נוספות, עד ה'תצ"ו לפחות. בשנת ה'תצ"ח כבר היה באלכסנדריה, ושם נפטר בשנת ה'ת"ק. שו"ת משאת משה. שני כרכים ראשונים נדפסו על ידי המחבר בקושטא ה'תצ"ד וה'תצ"ה. את הכרך השלישי הוציא לאור בנו, רבי אברהם ישראל, בשנת ה'תק"ב. אפי משה, ספר דרשותיו, נספח לספרו של בנו אדרת אליהו, ליוורנו, ה'תקפ"ח בתשובותיו התכתבויות עם חכמים בולטים בדורו, כגון בעל ההמשנה למלך ובעל המחנה אפרים. פסקי ההלכה שלו מצוטטים רבות אצל הבאים אחריו, כגון בתשובות החיד"א ורבי דוד פארדו, ועד לאזכורים רבים בכתבי הרב עובדיה יוסף. בנו הרב חיים אברהם ישראל שימש אף הוא כשד"ר באיטליה ובארצות אשכנז. וכיהן כרב באלכסנדריה וליוורנו, ובסוף ימיו רבה של אנקונה. מחבר ספר אמרות טהורות ובית אברהם (פירושים על הטור). בנו רבי אליהו ישראל, שימש אף הוא כשד"ר ורבה של אלכסנדריה. חברו של החיד"א. מחבר שו"ת מחנה ישראל, עוגת אליהו וקול אליהו ואדרת אליהו. בנו רבי יצחק ישראל. בתו נישאה לרב מרדכי קריספין, מחבר דברי מרדכי ומאמר מרדכי (חידושים על התלמוד). אחד הידועים מתלמידיו הוא רבי שמואל ידידיה טאריקה, מחבר ספרי שו"ת ודרשות. אברהם יערי, ר' משה ישראל ושליחותו למען ארץ ישראל, סיני כה עמ' קמט–קסג. מרדכי בר חיים אנג'יל, ר' משה ישראל, רבה של רודוס, בתוך: שבט ועם חלק ז (תשל"ג) עמודים 103–107. איתמר מצגר, מבוא לספר כסא אליהו בהוצאת מכון טוב מצרים, עמ' 1–3. סימון מרכוס, תולדות הרבנים למשפחת ישראל מרודוס, הוצ' ראובן מס, ירושלים תרצ"ה. משה ישראל (1680-1740), דף שער בספרייה הלאומית על הטעות העירו במבוא לכסא אליהו מהדו' מכון טוב מצרים, הערה 5, ובארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני ספרד חלק שני עמ' 1600.
דוד קארו

דוד קארו (1782? – 25 בדצמבר 1839) היה הוגה ומחנך יהודי יליד פרוסיה, מאחרוני תנועת ההשכלה בגרמניה. נולד בפורדון, כיום חלק מבידגושץ' (אנ'), בפרוסיה המערבית דאז. הנחלה סופחה לממלכה עשר שנים לפני היוולדו, בחלוקת פולין הראשונה. קארו התגורר ופעל בפוזן. הוא היה הוגה פעיל ובולט בתנועת ההשכלה היהודית בדורו, דור המאספים, ותמך במבשרי היהדות הרפורמית בצעדיה הראשונים בגרמניה. שלום הכהן פרסם משיריו ב"המאסף" החדש שבעריכתו. לפי משה סמט, ניכרת בספרו זווית ראייה תמימה ומצומצמת של "מלמד" והוא מאופיין בדידקטיות משעממת. הוא נתפס לרעיונות תנועת ההשכלה ונאבק ליישום חלק מהם בתוך ה"חדרים" בפוזן, עובדה שקוממה עליו את רבה של העיר, הרב עקיבא איגר שכינה אותו - בלי להזכיר את שמו - "שטן אחד מעמנו". סמט תולה באמירה זו את מעברו של קארו מתנועת ההשכלה ל"מחנה המחדשים", אנשים כישראל יעקבסון, שלא הסתפקו בביקורת על ארחות הקהילה ובהתנהלות מתונה, אלא דחפו לפעולה. שמעון ברנפלד שיער שיעקבסון מימן את הדפסת ספרו של קארו ובכך קירב אותו למחנהו. נחמן ברלין כתב נגדו פמפלט בשם "ראש לשועלים" וקארו הגיב לדבריו בהערות שרשם בשולי עותק של ספרו "תכונת הרבנים". ספרו ברית אמת (דסאו תקפ"א) הנחלק לשני חלקים: ברית אלוהים ברית אחים: דו-שיח בין שני חברים בנושאי דת ומוסר ברית בית אל: טיעונים בעד היתר השינויים שהונהגו בבתי הכנסת הרפורמיים בברלין ובהמבורג נקם ברית: תגובה לספרון "אלה דברי הברית" שהוציא לאור בית הדין בהמבורג נגד מנהגים אלו. ברית הכהונה (תכונת הרבנים) ספרו "תכונת הרבנים" עוסק בפער בין דמותו הרצויה של רב בישראל ובין המציאות בימיו של קארו. הוא נדפס בשנית בלי ידיעתו ואישורו בתוספת ביטויים חריפים נגד הרבנים בידי יהודה ליב מיזס, אך קארו עצמו הסתייג מביטויים אלו. הוא חתום על ספרו בשם העט: אמיתי בן אבידע אחיצדק. במהלך הצגת הטיעונים בעד מבשרי הרפורמה, במהלך ריב ההיכל, הוא מגן על ההחלטה לעבור לקרוא את התפילות בהגייה ספרדית, תוך שהוא תוקף את ההגייה האשכנזית. לדבריו, השינויים שיוצרת האחרונה בין קמץ לפתח או בין סגול לצירה, גדולים מהשינויים שאמורים להיות בין תנועה גדולה לתנועה קטנה הזהות בבסיסן. מ' גרונוואלד, דוד קארו ויהודה ליב מייזס, קריית ספר יט, תש"ב-תש"ג. כתבי דוד קארו בפרויקט בן-יהודה שמואל יוסף פין, כנסת ישראל, הערך "הר"ר דוד קארו" עמ' 252–253, באתר היברובוקס "קארו, דוד", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אוספו הפרטי של דוד קארו, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי. דוד בן יחיאל קארו, דף שער בספרייה הלאומית מכתביו ברית אחים, (להגנת ההיכל בהמבורג) סמט, השינויים בסדרי בית-הכנסת, אסופות, ה', עמ' שפד. ברנפלד, תולדות הרפורמציון הדתית בישראל, עמ' 87 בהערה. מצוטט אצל סמט, השינויים, הערה 225. בעמ' קכב. מצוטט אצל סמט, השינויים, הערה 229. הוא מציין כי לא ידוע ממקור אחר על ספר כזה. בעמ' קז של ספרו מתואר הרב מנחם מנדל שטיינהארט כרב אידיאלי. מצוטט אצל סמט, השינויים, עמ' שנ, הערה 34. קריית ספר יט, 144. מצוטט אצל מנחם מנדל זלוטניק, אוצר הספרים, פריט 577.
סוסא אטלנטי

סוסא אטלנטי (שם מדעי: Sousa teuszii) הוא מין של דולפין מהסוג סוסא החי באוקיינוס האטלנטי שממערב לחופי אפריקה. כמו רוב בני הסוג גם צבעו הוא ורדרד והגב שלו קמור מעט. אורכו הממוצע של מין זה 1.2-2.5 מטרים ומשקלם 75–150 ק"ג. הם בעלי ראש גדול ולסתות גדולות עם שיניים רבות וסנפירי גפיים גדולים ומעוגלים. סנפיר הגב והזנב גם הם גדולים וצבע הגוף ורדרד. הם חיים בחבורות קטנות וחברותיות של 2–10 פרטים באוקיינוס האטלנטי שממערב לחופי אפריקה וניזונים מדגים קטנים כמו סרדינים ודגי בורי או דיונונים. הם חיים באזור החופים של אפריקה ובחופי מנגרובים וגם בשפלי נהרות כמו הניז'ר אך לא הרחק משם. תפוצתם מסהרה המערבית בצפון עד לחופי קמרון. הם לא נפוצים באוקיינוס הפתוח, ככל הנראה כדי להתגונן מטורפים כמו כרישים ומהאורקה. דולפין זה מצוי בסכנה עקב פגיעה מרשתות, דיג יתר ומזיהום הים. מצב שימור נוכחי הוא סכנת הכחדה חמורה. מדיה וקבצים בנושא סוסא אטלנטי בוויקישיתוף סוסא אטלנטי, באתר ITIS (באנגלית) סוסא אטלנטי, באתר NCBI (באנגלית) סוסא אטלנטי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סוסא אטלנטי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סוסא אטלנטי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סוסא אטלנטי, באתר GBIF (באנגלית) סוסא אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
סוסא אוסטרלי

סוסא אוסטרלי (שם מדעי: Sousa sahulensis) הוא מין לווייתן ממשפחת הדולפיניים החי סמוך לחופי אוסטרליה וצפונה יותר עד גינאה החדשה. הוא נפוץ גם בשוניות כמו בשונית נינגלו. דולפין זה לא התגלה עד ל-2014 והוא שונה משאר המינים בסוגו מעט. לא ידוע איפה הוא מצוי ומה גודל האוכלוסייה הנוכחית. דולפין זה הוא בעל גוף ורוד, אך אפור וכהה יותר מקרוביו, בעיקר בגבו והסנפיר הגבי נמוך יותר. הוא בעל מצח גדול ולסתות ארוכות, זנב רחב וגב קמור מעט. לא ידוע הרבה על דולפינים אלה שכמעט ולא נצפו. מעריכים שהם שוחים בקרבת החופים והשוניות וצדים יצורים קטנים כמו דגים ודיונונים. מדיה וקבצים בנושא סוסא אוסטרלי בוויקישיתוף סוסא אוסטרלי, באתר ITIS (באנגלית) סוסא אוסטרלי, באתר NCBI (באנגלית) סוסא אוסטרלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סוסא אוסטרלי, באתר GBIF (באנגלית) Sousa sahulensis is a new species of Australian humpback dolphin באתר Reef Builders, ‏5 באוגוסט 2014 סוסא אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
סוסא הודי

סוסא הודי המכונה גם דולפין מגובנן (שם מדעי: Sousa plumbea) הוא מין של דולפין מהסוג סוסא החי באוקיינוס ההודי והימים סביבו והוא בעל גוף ורדרד. הוא נחשב בעבר לתת-מין של סוסא גיבן אך בהמשך הופרד למין עצמאי. אורכו של דולפין זה עד 2.8 מ' ומשקלו 280 ק"ג. הוא בעל סנפירים רחבים ומעוגלים, סנפיר גב מעוגל, לסתות בינוניות וצרות והמצח רחב. הזנב רחב ומפוצל באמצע כמו רוב הדולפינים והגב מוגבה מעט. צבעו ורדרד. הוא חי בקבוצות קטנות הרחק מהחוף באוקיינוס ההודי וניזון מדגים ומדיונונים. הוא נפוץ מחופי דרום אפריקה וצפונה עד החופים הצפוניים וכן המפרץ הפרסי וקצה הים האדום. הוא נפוץ גם מזרחה משם עד למזרח הודו והוא נפוץ גם בשפלות מנגרובים ואף בשפכי נהרות גדולים כמו הקרישנא והגודווארי שבהודו. ונצפה לראשונה בישראל בינואר 2021 בנמל אילת. דולפין זה נצפה רק לעיתים רחוקות ואינו מתקהל מול ספינות כמו שאר הדולפינים. מדיה וקבצים בנושא סוסא הודי בוויקישיתוף סוסא הודי, באתר ITIS (באנגלית) סוסא הודי, באתר NCBI (באנגלית) סוסא הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סוסא הודי, באתר GBIF (באנגלית) סוסא הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN