laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרתון עזה

מרתון עזה הוא מרתון שהתקיים ב-5 במאי 2011 ברצועת עזה ואורגן על ידי ארגון אונר"א במטרה לגייס כספים לתוכנית משחקי הקיץ שמפעיל הארגון עבור ילדים ברצועת עזה. בנוסף לריצת המרתון התקיימו מקצים של חצי מרתון וריצת 10 קילומטר. ילדים רבים[דרוש מקור] רצו במקצים של בין קילומטר אחד לארבעה קילומטר לאורך מסלול המרתון. האירוע התקיים והשתתפו בו למעלה מ-1,500 רצים, כאשר 50 מתוכם רצו את המרתון המלא, ותשעה סיימו אותו. מבין הרצים היו למעלה מ-1,000 תלמידים שהשתתפו במקצים קצרים. בנוסף, קבוצה של 100 נשים השתתפה במקצה 10 הקילומטרים. מסלול המרתון השתרע על פני כל רצועת עזה, מבית חאנון, בסמוך לגבול עם ישראל, ועד לצפון-מזרחית לרפיח, סמוך לגבול הדרומי עם מצרים. מבית חנון הוא יצא מערבה לכיוון חוף הים התיכון ולאחר מכן המשיך בכביש המקביל לחוף עד לפנייה אל רפיח. התוואי עבר במחנות פליטים, בנמל דייגים, בשרידי המתחם הנשיאותי של יאסר ערפאת ובסמוך למבנים שנפגעו בתקיפות אוויריות של צה"ל. מרבית הריצה נערכה באזור מישורי ובתנאים חמים. הכבישים לא נסגרו בשל הריצה, והמשתתפים נאלצו להתמודד עם התנועה הרגילה בכביש. המארגנים עבדו יחד עם רשויות הביטחון של חמאס, כדי להבטיח את ביטחונם של הרצים וגם כדי לקחת בחשבון רגישויות מקומיות לגבי ספורטאים גברים ונשים הרצים זה לצד זה. בשנת 2013 תוכנן להיערך מרתון נוסף ב-10 באפריל. אולם האירוע בוטל על ידי המארגנים בעקבות החלטת חמאס, השולט ברצועת עזה, שלא לאפשר לנשים להשתתף. הנימוק לכך היה שהשתתפותן של נשים באירוע נוגדת את עקרונות האסלאם, זאת על אף שבמרתון הקודם לקחו חלק נשים ותלמידות בית ספר. לאירוע נרשמו 150 ילדים ו-800 מבוגרים, בהם 260 פלסטיניות ו-119 אזרחיות זרות. מרתון פלסטין, תחרות מרתון שנתית המתקיימת בבית לחם. האתר הרשמי של אונר"א למרתון (באנגלית) מקצה הארץ ועד קצה הארץ: ברצועת עזה התקיים מרוץ המרתון הראשון, באתר הארץ, 5 במאי 2011 Gaza stages its first marathon עיתון הגרדיאן (באנגלית) ניאל אל-מוגרבי, רויטרס, מרתון עזה בוטל בשל איסור על השתתפות נשים, באתר הארץ, 5 במרץ 2013 סוכנויות הידיעות, ‏מרתון עזה בוטל - בגלל הנשים, באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2013
פלשתינה סקונדה

פלשתינה סקונדה (מלטינית: Palaestina Secunda או Palaestina II; תרגום: "פלשתינה השנייה") הייתה ישות מנהלית ביזנטית ובירתה סקיתופוליס (בית שאן), שראשיתה סמוך לשנת 409, עת פרסם הקיסר תיאודוסיוס השני צו לחלוקת וארגון מחדש של כל הפרובינקיות במזרח האימפריה הביזנטית. הצו חילק את הפרובינקיה סוריה פלשתינה לשתיים: "פלשתינה פרימה", שהשתרעה על שטחי יהודה ושומרון, מישור החוף ובירתה קיסריה, ו"פלשתינה סקונדה" ("פלשתינה השנייה"), שהשתרעה על שטחי הגליל והגולן וחלקים מצפון עבר הירדן, וזאת בנוסף על "פלשתינה סלוטאריס" ("נושעת, ניצלת") ששטחה נגרע מפרובינקיית סוריה פלשתינה כבר בשנת 358 ועתה נקראה "פלשתינה טרטיה" ("השלישית"). היירוקליס מנה במחצית הראשונה של המאה הששית 11 ערים בפלשתינה סקונדה. גאורגיוס מקיפרוס הוסיף לרשימה זו במחצית השנייה של אותה מאה, שלוש יחידות גאוגרפיות לא עירוניות: טטרקומיה ("ארבעת הכפרים"), מחוז הגולן וכפר נאיס (נעין). מבחינת אוכלוסייה התגוררו בפרובינקיה יהודים, אוכלוסייה דוברת יוונית וארמית שהייתה פגאנית והתנצרה בהמשך. האוכלוסייה היהודית הפכה את הגליל והגולן למרכז יהודי לאחר התבוסה של מרד בר כוכבא. רובו של היישוב היהודי בארץ ישראל נמצא בתחומי פלשתינה סקונדה. בחלק הצפון מזרחי של פרובינקיה התגוררו יטורים וערבים. בשנת 614 נכבשה הפרובינקיה על ידי האימפריה הסאסאנית, הכיבוש זכה לתמיכה מצד האוכלוסייה היהודית ובראשם בנימין מטבריה. לפי המקורות הנוצריים נהרסו הרבה כנסיות. הפרובינקיה נכבשה מחדש על ידי האימפריה הביזנטית בשנת 628. בשנת 636 כבשו המוסלמים את הפרובינקיה והיא חדלה להתקיים. השלטון המוסלמי כלל את שטחה במחוז ג'ונד אל-אורדון כחלק מארץ בלאד אל-שאם. מבחינה דתית היוותה הפרובינקיה מרכז יהודי חשוב ומשגשג במהלך המאות 4–5 לספירה. התלמוד הירושלמי הושלם במהלך תקופה זו. הסנהדרין ישב בטבריה עד תחילת המאה ה-5 לספירה. שאר האוכלוסייה בפרובינקיה התנצרה, נשארו מעט יהודים-נוצרים בציפורי וכפר נחום. השלטון הביזנטי תמך בנצרות ובנה כנסיות, ועודד הגירה של נוצרים לתחומי הפרובינקיה. בעקבות עידוד הנצרות מצד השלטון הפכו היהודים למיעוט בפרובינקיה. פלשתינה פרימה פלשתינה טרטיה ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 3. המשטר והמנהל הביזנטי בארץ ישראל (ירון דן), עמ' 260 פרקים בתולדות עם ישראל: העת העתיקה / הנרי רומנוב - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק א, 2. האימפריה הרומית והמנהל הרומי בארץ־ישראל (משה דוד הר), עמ' 67 ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 6. פני הארץ ויישובה: האוכלוסייה, העיר והכפר (ירון דן), עמ' 297 ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך חמישי: התקופה הרומית-ביזנטית, חלק ג, 9. היישוב היהודי, מעמדו החוקי והנהגתו (ירון דן), עמ' 324
קמע (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דמותג – סמל ייצוגי של חברה או ארגון, בדמות אדם או בעל חיים, מכונה גם "קמע" (mascot). הופעת קמע – הופעה קצרה ולא מרכזית של אדם ידוע בסרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה, הצגת תיאטרון או משחק וידאו. הקמיע – ספר פנטזיה מאת הסופרים סטיבן קינג ופיטר שטראוב. הקמיע מסמרקנד – ספר. הקמע (קומיקס) – סדרת קומיקס מאת הסופר קאזו קיאבושי. הקמע (ספר) – ספר פנטזיה לילדים מאת אדית נסביט הקמע (ספר שואה) – ספר שואה מאת מארק קורזם. להקת המחול קמע – להקת מחול ישראלית מבאר שבע. קמע – חפץ שמיוחסים לו כוחות סגוליים. קמע גביע העולם בכדורגל. קמע (אדם או בעל חיים) – בספורט או בצבא, אדם או בעל חיים המשמש לייצוג קבוצה בעלת זהות ציבורית משותפת. קמה
מגרון

האם התכוונתם ל... מגרון (מאחז) – מאחז ששכן מצפון לירושלים מגרון (יישוב) – ההתנחלות מגרון במועצה אזורית מטה בנימין מגרון (יישוב מקראי) – יישוב המופיע בתיאור ייחודי בפירוטו בתנ"ך, בתיאור מסעו של שאול רמת מגרון - מאחז הסמוך למאחז מגרון מגרון (מבנה) – מבנה ביוון העתיקה מגרו מוסיקיס – אולם הקונצרטים החשוב באתונה
גבעת היקבים

גבעת היקבים הוא אתר ארכאולוגי ליד חרשה שבגוש טלמונים ובו שרידי יישוב יהודי מתקופת הברזל ובית שני עם ארבעה בתי בד וגת משוחזרת מימי בית ראשון. באתר נשתמרו רחובות, קירות בתים ומערכת בורות תת-קרקעית הכוללת כ-30 בורות פעמון חצובים בסלע (בקבוקונים) המכונים במחקר "בורות גבעון", מפני שבורות מסוג זה נמצאו והוגדרו לראשונה על ידי פריצ'רד ב-1956 בחפירות אל ג'יב המזוהה כגבעון המקראית. הם שימשו כיקבים לאחסון של קנקני יין ושמן זית בימי בית ראשון. אולם בימי בית שני נעשה שימוש בבורותיו כמחסנים וקולומבריום. בזמן מרד בר-כוכבא הבורות שימשו למסתור מפני הרומאים, פתחיהם נאטמו באבנים והם חוברו במחילות. האתר נמצא בסמוך לחורש ירון ושיח' עיסא. הוא נקרא כיום "גבעת היקבים" בהשראת דברי רש"י "חופרי הארץ, לשון יקבים, שהם חפירות בקרקע". הנוף מגבעת היקבים בור בגבעת היקבים מדיה וקבצים בנושא גבעת היקבים בוויקישיתוף גבעת היקבים - חורש ירון באתר תיירות בנימין, המידע בחסות מדרשת הרי גופנא גבעת היקבים, באתר מאחורי ההר גבעת היקבים ומעיין האוכף, באתר טבע ונופים בישראל גבעת היקבים, באתר מדרשת הרי גופנא מסלול טיול הרי גופנא - מחרשה למעיין האוכף, באתר טיולי אל בורות היין (הקישור אינו פעיל), באתר מורשת הגליל דביר רביב, הישוב בדרום השומרון בתקופות ההלניסטית והרומית לאור תוצאות סקר ארכיאולוגי, כרך ב', חיבור לשם קבלת תואר דוקטור באוניברסיטת בר אילן, וּמָלְאוּ הַגֳּרָנוֹת בָּר וְהֵשִׁיקוּ הַיְקָבִים תִּירוֹשׁ וְיִצְהָר [1] ספר מלכים ב', פרק כ"ה, פסוק י"ב
אנדריאה היבנר

אנדריאה היבנר (בגרמנית: Andrea Hübner; ‏נולדה ב-17 בפברואר 1957) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. אלופת עולם ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. היבנר נולדה בקרל-מרקס-שטאדט, כיום קמניץ שבסקסוניה. אחיה הצעיר, מיכאל היבנר, הוא רוכב אופני מסלול בספרינט מקצועי בעבר, אלוף עולם ושיאן עולם למרחק של 200 מטר. באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה היבנר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:20.51 דקות, לפני בת ארצה קורנליה אנדר (2:21.21 דקות) וקאתי הדי מארצות הברית (2:23.84 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קורנליה אנדר, אנדריאה אייפה וסילביה אייכנר בשיא עולם חדש של 3:52.45 דקות, לפני ארצות הברית (3:55.52 דקות) ומערב גרמניה (3:58.88 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה היבנר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 3:52.48 דקות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.97 דקות, אחרי בת ארצה אולריקה טאובר ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:18.97 דקות. כיום, עובדת היבנר כרופאה ליד שטוטגרט. לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב [1]. מדיה וקבצים בנושא אנדריאה היבנר בוויקישיתוף אנדריאה היבנר, באתר Swimrankings אנדריאה היבנר באתר the-sports (באנגלית) התפתחות שיאי העולם ב-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
רוזמרי קותר

רוזמרי קותר-גבריאל (בגרמנית: Rosemarie Kother-Gabriel; ‏נולדה ב-27 בפברואר 1956) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. אלופה אולימפית, אלופת עולם בעלת 6 מדליות, מהן 4 זהב ושיאנית עולם. התמחתה בסגנון פרפר. קותר נולדה בלוקנוולדה שבברנדנבורג. באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה קותר במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:17.11 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:04.64 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה, בשנת 1973 זכתה קותר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 2:13.76 דקות, לפני בת ארצה רוזוויתה באייר (2:16.77 דקות) ולין קוללה מארצות הברית (2:19.53 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 2:15.45 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אולריקה ריכטר, רנטה פוגל וקורנליה אנדר בשיא עולם חדש של 4:16.84 דקות, לפני ארצות הברית (4:25.80 דקות) ומערב גרמניה (4:26.57 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:02.68 דקות, אחרי קורנליה אנדר (1:02.53 דקות) ולפני מאיומי אאוקי מיפן (1:03.73 דקות). באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה קותר ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:01.99 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:14.45 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:13.78 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בסנטיאגו דה קאלי, שבקולומביה, בשנת 1975 זכתה קותר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והגנה על תאריה. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.82 דקות, לפני ולרי לי מארצות הברית (2:14.89 דקות) ובת ארצה גבריאלה ואשק (2:15.96 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 4:14.74 דקות, לפני ארצות הברית (4:20.47 דקות) והולנד (4:21.45 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.80 דקות, אחרי קורנליה אנדר שקבעה שיא עולם חדש (1:01.24 דקות) ולפני קמיל רייט מארצות הברית (1:02.79 דקות). במבחנים של מזרח גרמניה לאולימפיאדת מונטריאול (1976) שנערכו בתחילת יוני במזרח ברלין קבעה קותר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:11.22 דקות. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית ארד בתוצאה של 2:12.86 דקות, אחרי בנות ארצה אנדריאה פולק (2:11.41 דקות) ואולריקה טאובר (2:12.50 דקות). היא זכתה גם במדליית זהב לאחר ששחתה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.56 דקות. לאחר שפרשה משחייה תחרותית למדה קותר פיזיותרפיה. בשנת 1990 הקימה את החברה שלה פרקסיס גבריאל בברלין. קותר קבעה 11 שיאי עולם חדשים מהם 8 אישיים, 3 במשחה ל-100 מטר פרפר ו-5 במשחה ל-200 מטר פרפר. בשנת 1986 זכתה קותר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[1] לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב [2]. מדיה וקבצים בנושא רוזמרי קותר בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר רוזמרי קותר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי רוזמרי קותר, באתר olympedia.org רוזמרי קותר, באתר Swimrankings רוזמרי קותר, באתר The-Sports (באנגלית) מרק ספיץ ברקיע השביעי, דבר, 5 בספטמבר 1972 מזרח גרמניות, מעריב, 23 באוגוסט 1974 ברוך שיינברג, בבריכת השחייה הסתפקו הכוכבים במחיקת שיאים אולימפיים של מינכן, דבר, 21 ביולי 1976
מקור מתח

מקור מתח הוא התקן או מערכת אשר מייצרת כוח אלקטרו-מניע (כא"מ) בין הדקיו או מקבל מתח משני ממקור כא"מ עיקרי. מקור מתח עיקרי אינו זקוק לאספקת חשמל חיצונית על מנת לתפקד, בעוד שמקורות מתח "משניים" זקוקים למקור חיצוני המספק את האנרגיה החשמלית. כך למשל, ספק חשמלי זקוק לחיבור לרשת החשמל כדי לפעול, בעוד שתחנת כוח מייצרת חשמל בעצמה ואינה תלויה באספקת חשמל חיצונית. גם מקורות משניים, אף על פי שאינם באמת מקור ראשוני של חשמל, בכל זאת נקראים "מקורות" במונחי אלקטרוניקה. מקור מתח אידיאלי הוא רכיב תאורטי במעגלים חשמליים אשר מייצר מתח חשמלי קבוע בין הדקיו, ללא כל תלות בזרם החשמלי שהוא יוצר. כאשר הוא מחובר למעגל פתוח (נתק) הוא מספק אפס זרם ואפס הספק. ככל שההתנגדות של העומס שואפת ל־0 (קצר) הזרם וההספק שואפים לאינסוף. מקור כזה קיים רק במודלים מתמטיים של מעגלים. העכבה הפנימית של התקן זה שווה לאפס, בעוד שבפועל למקור מתח אמיתי יש התנגדות פנימית. באופן מעשי אין מקור מתח אשר עונה על ההגדרות התאורטיות הנ"ל ושומר על מתח מדויק לחלוטין. למקור מתח מעשי ישנה התנגדות פנימית שנובעת מהמבנה הפנימי של המקור, בין אם בגלל המוליכים שמרכיבים אותו, ובין אם בגלל רכיבים חשמליים שונים שנמצאים בתוכו ומבצעים פעולות שונות כגון סינון רעשים, בחירת מתח מוצא רצוי מתוך טווח אפשרי, מעגלי ייצוב ומעגלי הגנה ובטיחות. ניתן לייצג מקור מתח מעשי על ידי הוספת ההתנגדות פנימית RS, אל מקור מתח אידיאלי VS, כפי שמופיע בשרטוט. בעזרת השרטוט ניתן לראות שהמבנה הפנימי של מקור מתח משפיע גם על הביצועים שמפגין מקור המתח. לדוגמה, אם ההתנגדות הפנימית של מקור המתח תהיה גדולה באופן משמעותי מהתנגדות הצרכן (RL) אזי רוב המתח של המקור האידיאלי ייפול על ההתנגדות הפנימית של המקור, והצרכן יקבל מתח ששונה במידה רבה מהמתח של המקור האידיאלי. בצורה דומה, נוכחותה של ההתנגדות הפנימית משפיעה גם על הזרם היוצא מהמקור המעשי, ומפחיתה אותו בשיעור מסוים. התנגדות פנימית גבוהה מידי, תגרום להגבלת הזרם שיכול המקור המעשי להפיק. לפיכך, נהוג להשתמש במקורות מתח מעשיים שבהם ההתנגדות הפנימית היא קטנה ככל האפשר, ובכל מקרה קטנה משמעותית מהתנגדות הצרכן שישתמש במתח של המקור. על מנת לאפיין מקורות מתח מעשיים נהוג להשתמש במושגים הבאים: מתח ריקם V0 המתח שמפיק מקור המתח המעשי כאשר לא מחובר אליו צרכן חיצוני. במצב זה לא מוזרם זרם דרך ההתנגדות הפנימית, ומפל המתח עליה הוא אפס - מצב שבו מקור המתח מפיק כלפי חוץ את המתח האידיאלי שבו. זרם קצר I0 הזרם בין הדקי מקור המתח כאשר יש ביניהן התנגדות אפס (מצב של קצר חשמלי). במצב זה כל המתח נופל על ההתנגדות הפנימית. על פי מתח הריקם וזרם הקצר ניתן להסיק מהי ההתנגדות הפנימית של מקור המתח, על פי הנוסחא: R S = V 0 I 0   {\displaystyle R_{S}={\frac {V_{0}}{I_{0}}}\ } על-פי משפט נורטון קיים מקור זרם אשר מתנהג באופן זהה למקור המתח המעשי, והוא בעל הנתונים הבאים: התנגדות פנימית RNO כפי שיש למקור המתח המעשי: R N O = R T H {\displaystyle R_{NO}=R_{TH}} הפקת זרם פנימי אידיאלי עפ"י: I N O = V T H R T H   {\displaystyle I_{NO}={\frac {V_{TH}}{R_{TH}}}\ } דוגמאות למקורות מתח מעשיים: מקורות מתח עיקריים: רשת החשמל סוללה חשמלית תא סולארי מקורות מתח משניים: חיבור במקביל אל דיודת זנר חלק של מחלק מתח (חיבור של שני עומסים בטור אל מקור מתח, כך שערכי העומסים גורמים למתח היחסי שנופל עליהם להיות המתח הרצוי) מעגלים לייצוב מתח (כגון LPF) וממירי מתח
ג'ון בריאון

ג'ון בריאון או ג'ון בריון (באנגלית: Jon Brion, נולד ב-11 בדצמבר 1963) הוא מלחין, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי. בריאון נולד בניו-ג'רזי. הוא נשר מהתיכון בגיל 17 והתמקד במוזיקה ואף לקח חלק בלהקה. בשנות ה-80 החל להתמקד בלחנים ונגינה בכלים רבים. מ-1993 והלאה התמקד בהפקה מוזיקלית. בריאון הפיק אלבומים לרופוס ויינרייט, פיונה אפל ועוד. הוא גם עבד וכתב עם שון לנון, קין ובשנים האחרונות התמקד בהפקה לסרטי קולנוע, בעיקר עם פול תומאס אנדרסון. בריאון זכה לשתי מועמדויות בטקס גראמי עבור הפקה מוזיקלית מקורית לסרטים שמש נצחית בראש צלול (2004) ומגנוליה (1999). רופוס ויינרייט אליוט סמית' - From a Basement on the Hill בראד מלדאו פיונה אפל - Extraordinary Machine The Polyphonic Spree קין - Perfect Symmetry דיידו - Safe Trip Home קייטי פרי -The One That Got Away Hard Eight (עם מייקל פן) (1996) מגנוליה (1999) Punch-Drunk Love (2002) שמש נצחית בראש צלול (2004) I ♥ Huckabees (2004) The Break-Up (2006) Synecdoche, New York (2008) אחים חורגים (2008) The Other Guys (2010) The Future (2011) ParaNorman (2012) This Is Forty (2012) ליידי בירד (2017) מדיה וקבצים בנושא ג'ון בריאון בוויקישיתוף ג'ון בריאון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ג'ון בריאון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ון בריאון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר ספוטיפיי ג'ון בריאון, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר דיזר ג'ון בריאון, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'ון בריאון, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר Songkick (באנגלית) ג'ון בריאון, באתר Genius ג'ון בריאון, באתר SecondHandSongs ג'ון בריאון, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיגריס ג'אווה

טיגריס ג'אווה (שם מדעי: Panthera tigris sondaica) הוא תת-מין נכחד של טיגריס שהיה קיים באי ג'אווה שבאינדונזיה. יחד עמו באי היו גם את תת-המינים טיגריס באלינזי וטיגריס טרינילי שאף הם נכחדו. תת-המין היה קטן ביחס לשאר המין שבאסיה, אך גדול ביחס לתת-המין השני שבאי, הטיגריס הבאלניזי. זכרי תת-המין שקלו בין 100 ל-140 ק"ג וכשאורך גופם נע מ-200 עד 240 ס"מ. הנקבות הקטנות יותר מן הזכרים, שקלו כ-75 עד 115 ק"ג. הפרווה מפוספסת בפסים ארוכים לאורך הגוף, שהיו מעט יותר גדולים מאשר של הטיגריס סומטרה. החוטם היה ארוך וצר, כיפת הגולגולת צרה באופן משמעותי, והשן החותכת הגדולה (Carnassials) ארוכה באופן יחסי. גודלו הקטן יחסית של הטיגריס נובע מכלל ברגמן, הקובע כי גודלם של יונקים ינבע ישירות מהאקלים השורר באזור גידולם, כך שבאזור חם יחסית תינתן עדיפות בברירה הטבעית לפרטים בעלי ממדי גוף קטנים יותר. עם זאת עקבותיהם גדולות יותר מאשר של הטיגריס בנגלי. בתחילת המאה ה-20 אוכלוסיית האי ג'אווה מנתה כ-28 מיליון בני אדם, וכמות גידולי האורז לא עמדה בכמות הדרישות של האוכלוסייה הגדלה בקצב מהיר. בגלל כך, הוחל בבירוא יערות טבעיים בקצב מזורז. יערות אלו, ואוכלוסיית החי שבהם, היו בית גידול עבור הטיגריס. בשנת 1938 יערות כיסו 23% משטח האי, ובשנת 1975 רק 8% מהאי היה מיוער. בנוסף, אוכלוסיית אייל טימור, שהיה טרפו העיקרי של הטיגריס, סבלה ממספר מחלות שצימצמה את מספרם, כך שגם היצע הטרף עבור הטיגריס היה נמוך במיוחד. הדיווח המאומת האחרון על תת-המין הוא משנת 1979, כשכבר בשנת 1971 נורתה האם האחרונה שנצפתה, ומאז לא נראו עוד גורים של תת-המין. במשך השנים נעשו עשרות דיווחים בלתי מאומתים על הטיגריס, אך עד כה לא נמצא אישוש לטענות אלו. מדיה וקבצים בנושא טיגריס ג'אווה בוויקישיתוף טיגריס ג'אווה, באתר ITIS (באנגלית) טיגריס ג'אווה, באתר NCBI (באנגלית) טיגריס ג'אווה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טיגריס ג'אווה, באתר GBIF (באנגלית) טיגריס ג'אווה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ורה קרפקינה

ורה סמואילובנה קרפקינה-קלשניקובה (ברוסית: Вера Самойловна Крепкина-Калашникова;‏ 16 באפריל 1933 – 25 באפריל 2023) הייתה אתלטית סובייטית-יהודייה. הייתה אלופה אולימפית (רומא 1960) בקפיצה לרוחק, שיאנית עולם בריצה היוקרתית ביותר ל-100 מטר ושותפה לשיא העולם בריצת שליחות 4x100 מטר. קרפינה נולדה בקוטלניץ' שבמחוז קירוב. אביה היהודי גויס לצבא האדום בשנת 1941 ונהרג בקרבות. היא התאמנה בוולוגדה ואחר כך עברה לקייב עם בעלה. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה קרפינה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 46.3 שניות ובמקום 9 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.9 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה קרפקינה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רימה אוליסקינה, מריה איטקינה ואירינה טורובה בתוצאה של 45.8 שניות. בתחרות שנערכה בקייב ב-27 ביולי 1956 קבעה קרפקינה בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם גלינה וינוגרדובה, סיניידה ספרונובה ומריה איטקינה, שיא עולם חדש של 45.2 שניות. באולימפיאדת מלבורן (1956) היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.6 שניות ובמקום 9 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכתה קרפקינה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.3 שניות ומדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.7 שניות, אחרי הית'ר ארמיטייג' מבריטניה (11.7 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקייב ב-13 בספטמבר היא השוותה בריצת 100 מטר את שיא העולם של שירלי סטריקלנד מאוסטרליה בתוצאה של 11.3 שניות. באולימפיאדת רומא (1960) זכתה קרפינה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 6.37 מטר, 3 ס"מ משיא העולם של הילדרון קלאוס מגרמניה, לפני האלופה האולימפית היוצאת אלז'בייטה קז'סינסקה מפולין (6.27 מטר) והילדרון קלאוס (6.21 מטר). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 45.2 שניות, בשלב המוקדמות הן קבעו תוצאה של 45.0 שניות ובמקום 12 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.0 שניות. ריצת 100 מטר: 11.3 שניות (1958) קפיצה לרוחק: 6.37 מטר (1960) מדיה וקבצים בנושא ורה קרפקינה בוויקישיתוף ורה קרפקינה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ורה קרפקינה, באתר olympedia.org ורה קרפקינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ורה קרפקינה, באתר Track and Field (נשים) Krepkina, Vera, באתר Jews in Sports, (באנגלית)
משתנה עזר

בסטטיסטיקה ובעיקר באקונומטריקה, המתודה של משתנה עזר נועדה לאפשר מדידת סיבתיות כאשר ניסוי מבוקר אינו אפשרי ויש חשש של אנדוגניות של אחד המשתנים. נחשוב על מודל ליניארי המנסה לאמוד את השפעת העישון על הבריאות, ובפרט על תוחלת החיים: y i = α + β x i + ε i , {\displaystyle y_{i}=\alpha +\beta x_{i}+\varepsilon _{i},} כך ש-y הוא מספר השנים שחי הפרט, x הוא כמות הסיגריות שהפרט מעשן בחודש ו- ε {\displaystyle \varepsilon } הוא השגיאה. מכיוון שלעישון יש קורלציה עם התנהגויות לא בריאות אחרות. נקבל כתוצאה אפקט חזק מהאפקט האמיתי. לכן עלינו לעשות ניסוי מבוקר בו נורה לאנשים לעשן מספר מסוים של סיגריות וכך נוכל לבודד את האפקט. מחקר כזה אינו אתי ויקר מאוד. כך שעלינו למצוא פתרון אחר. כדי לבודד את האפקט זה עלינו למצוא משתנה שלישי, z, שמתואם עם y רק דרך x. אם גובה המיסים על הטבק מתואם שלילית עם כמות העישון ואם החוקר משתכנע שגובה המיסים לא משפיע על אורך החיים בדרך אחרת, אז גובה המיסים על הטבק הוא משתנה תקף. ניתן לחשוב על משתנה עזר כרגרסיה דו שלבית. בשלב הראשון נאמוד את המודל: x i = γ + δ z i + e i , {\displaystyle x_{i}=\gamma +\delta z_{i}+e_{i},} הביטוי x ^ i {\displaystyle {\widehat {x}}_{i}} הוא אותו חלק בx שאינו מתואם עם הטעות, שכן הוא פונקציה ליניארית של z שאינו מתואם עם הטעות
הארכיבישוף דמסקינוס

הארכיבישוף דמסקינוס פפנדראו (ביוונית: Αρχιεπίσκοπος Δαμασκηνός;‏ 3 במרץ 1891, דורביצה, ממלכת יוון – 20 במאי 1949, אתונה, יוון) כיהן כארכיבישוף של אתונה ובהמשך של יוון. בדצמבר 1944 התמנה לעוצר הממלכה ובהמשך כיהן לתקופה קצרה גם כראש ממשלת מעבר. ידוע בפועלו נגד רדיפת יהודי יוון עליו זכה לתואר חסיד אומות העולם. נולד בשנת 1891 בשם דמטריוס פפנדריאו. במהלך מלחמות הבלקן התגייס לצבא יוון. ב-1917 הוסמך לכמורה בכנסייה האורתודוקסית וב-1938 נבחר לארכיבישוף של אתונה, אך מינויו בוטל על ידי שליט יוון יואניס מטאקסס. ב-1941, עת יוון הייתה תחת כיבוש מדינות הציר, החל למלא את תפקיד הארכיבישוף של אתונה. בשלהי 1944, בניסיון להביא להפסקת אש בין הצדדים באירועי דצמבר, שוכנע מלך יוון למנות את דמסקינוס לעוצר המלוכה, עד להחלטה של העם האם להשיב את המלך גאורגיוס השני מגלותו. ממשלת יוון קיוותה שצעד זה יחליש את אנשי השמאל ויביא אותם להסכים להפסקת אש. בתקופה זו העמיק הקרע בין המלוכנים והקומוניסטים, וראש הממשלה יורגוס פפנדראו נאלץ להתפטר. באוקטובר 1945, לאחר מספר חודשים של אי-יציבות פוליטית, מינה דמסקינוס את עצמו לראש ממשלת מעבר כדי לנסות ולייצב את המצב עד לבחירות, אך בהצלחה מועטה. בממלכה פרצה מלחמת אזרחים שנמשכה עד 1949. באותה השנה נפטר דמסקינוס בגיל 58. ערך מורחב – שואת יהודי יוון לקחתי על עצמי את השליחות. דיברתי עם האל וגמלה החלטה בלבי להציל כמה שיותר נשמות יהודיות. — דמסקינוס פפנדראו ב-23 במרץ 1943, עם הוודע על התחלת גירוש יהדות סלוניקי לפולין, פרסם דמסקינוס מכתב פומבי, שחובר ונחתם על ידי המשורר היווני אנגלוס סיקליאנוס ואישים רמי מעלה נוספים, בגנות הנאצים ומדיניותם נגד היהודים. הוא פרסם את המכתב אף שמפקד האס אס ביוון יירגן שטרופ איים עליו שאם יעשה כן יוצא להורג על ידי כיתת יורים. התשובה לאיומו של שטרופ המיוחסת לדמסקינוס הייתה צינית, והתייחסה להוצאתו להורג בתלייה של גריגוריוס החמישי, פטריארך קונסטנטינופול: ”על פי מסורת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, ההגמונים שלנו נתלים, ולא נורים. אנא כבד מסורת זו.” בשלב זה, ספק אם ידע דמסקינוס על קיומם מחנות ההשמדה, אך הוא ידע על העוינות הגרמנית ליהודים. הוא כתב בשבח היהודים, על תרומתם לכלכלה, היותם חלק מהקהילה היוונית במשך אלפי שנים וכן על הפטריוטיות שלהם, וקרא לאזרחי יוון ולאנשי הכנסייה לפעול להצלת יהודי יוון הנותרים. אנגלוס אוורט, מפקד משטרת אתונה וחסיד אומות העולם, הצהיר בדיעבד כי שאב השראה מדבריו של דמסקינוס וכי דבריו עודדו אותו לפעול להצלתם של יהודי העיר. המטרופולין כריסוסטומוס דמטריו, גם הוא חסיד אומות העולם, הצהיר גם הוא כי פעל בעקבות דמסקינוס. פסלו של דמסקינוס נמצא בחזית הקתדרלה המרכזית של אתונה ברחוב מטרופוליאוס ומאחוריה כיתוב על פועלו. הצלת יהודים במהלך השואה מדיה וקבצים בנושא הארכיבישוף דמסקינוס בוויקישיתוף קול הניצולים - ביטאון ארגון ניצולי מחנות ההשמדה יוצאי יוון בישראל, גיליון 16, אפריל 2011 הארכיבישוף דמסקינוס, באתר הקרן הבינלאומית לזכרו של ראול ולנברג (באנגלית) הארכיבישוף דמסקינוס - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) הארכיבישוף דמסקינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "הנה הרשימה של היהודים שדרשתם", באתר יד ושם. מכתבו של דמסקינוס (באנגלית) באתר Jewish Virtual Library אסא כשר - "האומץ לפרגן"
ילד השמש

האם התכוונתם ל... אסטבן, ילד השמש - הדמות הראשית בסדרת האנימציה ערי הזהב הנסתרות סאן בוי - דמות בלגיון גיבורי העל ילדי השמש - סרט ישראלי של הבמאי רן טל ספוקיין - עיר במדינת וושינגטון. השם ספוקיין משמעו "ילדי השמש" בשפת השאליש. "Les enfants du Soleil" ("ילדי השמש") - מחזמר בו כיכבה שיראל ביתן. אדם (טולקין) - גזע הארץ התיכונה שאחד מכינוייו "ילדי השמש".