laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת בבז'ג

בית הכנסת בבז'ג (בפולנית: Synagoga w Brzegu) הוא בית כנסת יהודי מחולל, המשמש כיום כבניין דירות השוכן בעיירה בז'ג שבפולין. בית הכנסת נבנה בשנת 1799 בסגנון קלאסי. עבודות שיפוץ בוצעו בבניין בשנים 1899 ו-1937. בשואה (1940) ניזוק קלות ולאחריה הוסב לבניין דירות, המקום הוזנח במשך שנים ולבסוף שופץ כבניין דירות בשנת 2011. כיום קשה להכיר שהבניין שימש כבית כנסת. בית הכנסת בבז'ג (פינת הרחובות 3. Maja ו-Długa) נבנה ב-1799. מבנה הלבנים נבנה על פי תוכנית מלבנית, בסגנון קלאסי. מרכיב אופייני לו הם החלונות האורכיים והעגולים, שנמצאו במקור בין העמודים, שעדיין נראים בקיר המזרחי (מכיוון רחוב מג'ה). שיפוצים בוצעו בו בשנים 1899 ו-1937. בית הכנסת ניזוק במהלך הפוגרום בנובמבר ב-1938. במהלך ליל הבדולח שרפו הנאצים את בית הכנסת ואתו – בפומבי – את ספרי התורה. הבניין הוסב ממש לאחר מכן (1940) לבניין דירות. באורח פלא, מכל מבני העיר, שנפגעה קשות מהמלחמה בפברואר 1945, נשתמר מבנה בית הכנסת ללא נזק גדול. לאחר שיפוץ המקום ב־2011, שונו פניו של המבנה ורק חלק מעיטור החזית הצפונית והמזרחית שרד מהמראה הקודם של בית הכנסת. בקיר המזרחי ניתן לראות את קצב החלונות שנבנו מחדש – החלק העליון מתאים לחלונות העגולים, והחלק המלבני בקומת הקרקע ובקומה הראשונה – לחלונות מוארכים. בית הכנסת נרשם לפנקס האנדרטאות הלאומי תחת מס. 217/58 ביום 20 בינואר 1958. הקהילה היהודית בבז'ג בית הקברות היהודי בבז'ג בית הכנסת כפי שנראה לאחר שהוסב לבניין דירות לפני השיפוץ הבניין כפי שנראה כיום לאחר השיפוץ חזית הבניין כפי שנראתה לפני השיפוץ בית הכנסת שהוסב לבניין דירות כפי שנראה כיום לאחר השיפוץ מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בבז'ג בוויקישיתוף השעטל הוירטואלי – בית הכנסת בבז'ג
ג'והן ג'ורג' טיילור

ג'ון ג'ורג' טיילור (באנגלית: John George Taylor; פעיל בשנים 1851–1861) עבד בחברת הודו המזרחית הבריטית ובמקביל דיפלומט בריטי וכן ארכאולוג שחקר עתיקות במזרח התיכון. הוא היה מראשוני הארכאולוגים שחקרו את תלי הקבורה חשובים באזור המפרץ הפרסי. טיילור היה בנו של קפטן (לימים קולונל) רוברט טיילור, שהיה עוזר השליח הפוליטי הבריטי בבצרה מ-1818 עד 1822. קולונל טיילור היה זה שרכש ב-1830 את מנסרת סנחריב (אשר לאחר מותו נרכשה מאלמנתו והועברה למוזיאון הבריטי). ג'ון טיילור מונה כסוכן של חברת הודו המזרחית הבריטית, ושירת בתפקיד סגן הקונסול הבריטי בבצרה בין משנת 1851 עד 1858. בבצרה, הוא למד אצל המנדאי גניזיברה (אנ') (הכוהן הגדול) אדם יוהנא, אביו של יחיא ביהרם (אנ') את השפה המנדית וכן את כתבי הקודש כמו: גינזה רבה (אנ'). טיילור אסף כתבי יד מנדאיים, שבהמשך הועברו לספרייה הבריטית. החל מ-1859 טיילור היה הקונסול הכללי הבריטי בכורדיסטן והתגורר לסירוגין בדיארבאקיר ובארזורום. הוא נסע רבות באזור הקונסולרי שלו ופרסם כמה מדיווחי הטיולים שלו בכתב העת של החברה הגאוגרפית המלכותית של לונדון (אנ'). בשנת 1866 היה בין הזרים הראשונים שחדרו לאזור טונג'לי. הדיווח שלו על מסע זה ("יומן סיור בארמניה, כורדיסטן ומסופוטמיה העליונה, עם הערות מחקרים בדיירסים דאג") נחשב כאחד המקורות המוקדמים ביותר להיסטוריה, גאוגרפיה ואנתרופולוגיה של אזור זה. טיילור עבד בעיראק תחת פיקוחו של הנרי רולינסון, הידוע בכינוי "אבי האשוריולוגיה". בין השנים 1853-1854 טיילור חפר וחקר באתר אור מטעם המוזיאון הבריטי. טיילור מצא גלילי חרס בארבע הפינות של הבמה העליונה של הזיקורת שעליהן היו כתובות של נבוננאיד, המלך האחרון של בבל מתפלל עבור בנו בלשצר. בכל רחבי העיר, טיילור מצאה גם שרידים בשפע של קבורה מתקופות מאוחרות יותר. בשנת 1855 חפר טיילור גם בארידו ובתל א-לחם (אנ') תל אל-לחם, עיר שומרית במרחק כ-35 קילומטרים מאור. בשנת 1861 הוא חקר בכורח (Kurkh) ליד דיארבקיר, שם גילה את האסטלה של אשורנאצירפל השני וכן את האסטלה של שלמנאסר השלישי - מונולית מכורח שבו, באשורית מתואר קרב קרקר. שתי האסטלות נמצאות במוזיאון הבריטי. The Roman Temples of Lebanon: A Pictorial Guide John George Taylor, britishmuseum.org
בית הקברות היהודי בבז'ג

בית הקברות היהודי בבז'ג (בפולנית: Brzeg) הוא בית קברות יהודי הממוקם ברחוב מקארסקי, בעיר בז'ג שבפולין. הוקם בשנת 1798. הקבורות הראשונות התקיימו בשנת 1801, והאחרונות נערכו בשנת 1937. במקום נשתמרו עד היום כ-150 מצבות. בית הקברות היהודי בבז'ג הוקם ב-1798, אם כי מעשה המכירה עצמו נכתב רק ב-1863. למרות זאת, הקבורה הראשונה התקיימה ב-1801, והאחרונה ב-1937. במהלך מלחמת העולם השנייה אולצה האגודה היהודית בגרמניה למכור את שטח בית הקברות. הרוכשת הייתה עיריית ברזג. עד היום השתמרו על שטח של 0.5 דונם כ-170 מצבות, העתיקה שבהן מתוארכת לשנת 1806 ומנציחה את זנויל, בנו של מאיר מגרודקוב (נפטר ב-20 במאי 1806), והשאר – רובן מהמחצית השנייה של המאה ה-19. השער הירוק עם מגן דוד נותר פתוח למבקרים. 85% מהמצבות היו עשויות מאבן חול, אחת – מגרניט Strzelin, והשאר – משיש מסלבניוביץ'. על מצבות האבן השטוחות נשתמרו עיטורים וכתובות אופייניים בעברית ובגרמנית. האזור מוקף בגדר מודרנית. תיחום המקום ברור ועולה בקנה אחד עם הגבולות משנת 1939. ב-28 בדצמבר 1989 נרשם המבנה בפנקס האנדרטאות מס' 235/89. בספטמבר 2004, בני נוער בית ספר מחיל העבודה הסביבתי יחד עם בני נוער מגרה בגרמניה, בתמיכתם הכספית של חילופי הנוער הפולני-גרמני ומטה חיל העבודה המתנדבים, סידרו ושיפצו את בית הקברות. במהלך העבודות נוקו הסמטאות, תוקנו הגדר ושער הכניסה ונוקו המצבות. במקום פזורות כ-150 מצבות. ואף על פי שכמה מצבות נפולות וסדוקות, רובם נשתמרו במצב טוב. ממוקם ברחוב מקארסקי, מימין לבית הקברות הקתולי. המקום משך תשומת לב עם ההיסטוריה יוצאת הדופן בעקבות מצבה שנמצאה באקראי שמוצאה מתוארך לימי הביניים. מצבה זו חוללה ושימשה כשולחן האבן של השופט, ואחר כך כאבן בקיר אחד המבנים בכיכר השוק, שם התגלתה במאה ה-19. פרידריק לוקה הזכיר את שולחן השופט ב-1689, אך התיאור לא כלל מידע על הכתובת העברית. המידע הראשון על המצבה מופיע רק ב-1923 בעבודתו של מקס הלמיץ' על צלבי תשובה שלזיה. ב-1929 פורסמו שני תרגומים עצמאיים של הכתובות – האחד מאת הינטצה (קטלוג המוזיאון היהודי בוורוצלב), השני מאת גונתר (מדריך לבז'ג). אזכורים נוספים הופיעו בשנות ה-30 בפרסומים אזוריים. בשנת 1931 פורסם תצלום המצבה. בשנת 1934 עוד הייתה עדיין במקומה הקודם, בחומת בית העירייה. אחרי המלחמה היא נעלמה. בשבר של המצבה הייתה כתובת: "... האציל... בנו של האדון המלומד משה, אשר עבר אל הנצח ביום ב' בח' תשרי בקרבנו ונח בשקט בשנת האלף השישי שתהא נשמתו צרורה בצרור החיים" [מתוארך ל-1 בספטמבר 1348]. עד היום לא נחקרו מקורה ותולדותיה של המצבה. היא בוודאי לא הגיעה מבית הקברות ברחוב מקארסקי, שהרי הוא נרכש רק ב-1798. לא קיים מסמך מקור המאשר את קיומו של בית קברות יהודי בבז'ג בימי הביניים. ישנה השערה שייתכן והתקיים בית קברות יהודי בעיר בימי הביניים, כי בית הקברות היהודי הקרוב ביותר היה בוורוצלב מה שיוצר היתכנות שמפאת המרחק קברה הקהילה היהודית הקטנה בבית קברות משלה. עם זאת, לא ידוע דבר על גורלו של בית העלמין המשוער – אין מידע על מועד הקמתו, סגירתו או מיקומו. רק ברילינג כותב על החרמת המצבה לאחר גירוש היהודים מברזג על ידי יאן קפיסטראן, אך מיקומה ומקורה נותרו בגדר תעלומה. מובא בזה רשימה חלקית של המצבות הניתנות לזיהוי ברחבי בית העלמין: הקהילה היהודית בבז'ג בית הכנסת בבז'ג בית הקברות לפני המלחמה בית הקברות מצבה מצבה בבית הקברות בית הקברות שער הברזל בכניסה הכניסה בית הקברות מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי בבז'ג בוויקישיתוף Cmentarz żydowski w Brzegu Jewish cemetery in Brzeg, cmentarze-zydowskie.pl השטעטל הוירטואלי – בית הקברות בבז'ג השעטל הוירטואלי – תעלומת במצבה
כשאהיה גדול (שיר של להקת חיל הים)

"כשאהיה גדול" (הידוע גם בשם "שוטי שוטי ספינתי") הוא שיר סולו בביצועו של שלמה ארצי מתוך תוכניתה התשיעית של להקת חיל הים. השיר נכתב עבור להקת חיל הים על ידי הפזמונאית רימונה די-נור והלחין אותו יאיר רוזנבלום. ב־1969 הופיעה להקת חיל הים בתוכניתה התשיעית, "רפסודה בכחול". את מקומו של יאיר רוזנבלום כמדריך מוזיקלי, החליף בני נגרי שכבר עבד עם צוות הווי הנח"ל באותה שנה. במהלך עבודתו של נגרי עם דני ליטאי הבחין הצמד בכישרון חדש, שלמה ארצי, שהחל את שירותו בחיל התותחנים, ועבר, אחרי מבחנים, ללהקת חיל הים. ארצי קיבל שיר הסולו "כשאהיה גדול" שסימן את תחילתו כסולן הלהקה. במאי הלהקה, דני ליטאי פנה לרימונה דינור וביקש שתכתוב שיר ללהקת חיל הים. לדברי די-נור, למרות שלא ידעה מה לכתוב, היא דמיינה ילד יושב באמבטיה ומפקד על צי של ברווזי גומי. בסיום השיר מופיעה אימו של הילד, מוציאה את הפקק מן האמבט, חלומו של הילד נקטע, אך הוא מכריז באופטימיות "אני אהיה עוד רב חובל, אם לא היום, מחר". בשנת 1990, ביצעה את השיר השלישייה - יגאל בשן, אהרון פררה ואבי דור, במסגרת תוכנית הטלוויזיה שלהם "הופה היי". בשנת 2001, ביצע את השיר בנו של שלמה ארצי, בן ארצי, במסגרת השירותרום, אירוע ההתרמה השנתי שקיים גלי צה"ל עבור האגודה למען החייל. בשנת 2011, ביצע את השיר הילד שון גיטלמן במסגרת "ספיישל יאיר רוזנבלום", בתוכנית הטלוויזיה "בית ספר למוסיקה" רימונה דינור, איורים קרן קוטלר נעים, שוטי שוטי ספינתי, הוצאת ליאור שרף - הפצות, 2019 כשאהיה גדול, באתר הספרייה לאומית מילות השיר כשאהיה גדול, באתר שירונט שוטי שוטי ספינתי, באתר "המתלהבת" של עטרה אופק להקת חיל הים – תוכנית 9, רפסודה בכחול (1970), באתר סטריאו ומונו השיר כשאהיה גדול בביצוע שלמה ארצי, באתר יוטיוב כשאהיה גדול, באתר הספרייה הלאומית עופר גביש, כשאהיה גדול, באתר עפר גביש-אירועי זמר שלישיית הופה היי - מחרוזת חיל הים, באתר יוטיוב, ‏22.5.2016
אנדראה קולפאני

אנדראה קולפאני (באיטלקית: Andrea Colpani; נולד ב-11 במאי 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר והקיצוני הימני בפיורנטינה בהשאלה ממונצה. קולפאני הוא תוצר מחלקת הנוער של אטאלנטה, כאשר בעונת 2016-17 הוא שיחק עבור קבוצת הנוער עד גיל 19. בשתי העונות שבאו לאחר מכן, הוא זומן מספר פעמים לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון כולל לגמר הגביע האיטלקי 2019, אך לא נטל חלק באף משחק. ב-17 ביולי 2019, קולפאני הושאל לעולה החדשה לסרייה ב', טרפאני. הופעת הבכורה שלו בליגה עבור הקבוצה התקיימה ב-24 באוגוסט מול אסקולי. את אותה העונה סיים עם 34 הופעות בליגה ואף רשם צמד הופעות בגביע האיטלקי. ב-22 באוגוסט 2020, קולפאני נשלח לשתי עונות השאלה לעולה החדשה בליגה, מונצה בחוזה עם חובת רכישה. שערו הראשון הגיע ב-16 במרץ 2021, כשנכנס כמחליף בניצחון הבית 0–2 על רג'אנה. ב-1 בנובמבר, קולפאני כבש את שערו הראשון בעונת 2021-22, כשעזר למונצה לגבור על אלסנדריה 0–1. לאחר ההעפלה של מונצה לסרייה א' ב-29 במאי 2022, סעיף חובת הרכישה הופעל. הופעת הבכורה של קולפאני הגיעה ב-21 באוגוסט במסגרת המחזור השני, כאשר נכנס כמחליף בתבוסת החוץ 4–0 לנאפולי. שער הבכורה שלו בליגה הבכירה נכבש ב-26 באוגוסט בהפסד הבית 2–1 לאודינזה. ב-10 באוגוסט 2023, מונצה חידשה את החוזה של קולפאני עד ל-30 ביוני 2028. ב-26 באוגוסט 2023, קולפאני כבש צמד בניצחון 0–2 על אמפולי. ב-26 ביולי 2024, קולפאני הצטרף בהשאלה לפיורנטינה בחוזה לעונה אחת עם אופציית רכישה. קולפאני זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה עבור משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד נבחרת צפון מקדוניה ונבחרת אוקראינה ב-17 וב-20 בנובמבר, בהתאמה. מדיה וקבצים בנושא אנדראה קולפאני בוויקישיתוף אנדראה קולפאני, באתר Transfermarkt אנדראה קולפאני, באתר Soccerway אנדראה קולפאני, באתר FootballDatabase.eu אנדראה קולפאני בהשאלה לטרפאני (באיטלקית) תוספת חדשה לקישור: אנדראה קולפאני (באיטלקית) הגול של קולפאני בדקה השישית קבע את תוצאת המשחק מול אלסנדריה (באיטלקית) מונצה מממשת את סעיפי הרכישה שלה על די גרגוריו, בטלה וקולפאני (באיטלקית) קולפאני הרשית צמד לשערה של אמפולי והעניק למונצה את 3 הנקודות (באיטלקית) אנדראה קולפאני לפיורנטינה (באיטלקית)
ריקסו

ריקאסו ( אנגלית: Ricasso ככל המראה מאיטלקית Ricasso המקור והמשמעות המקורית לא ידועים) הוא חלק מלהב של כלי, בדרך כלל קרוב לשמורה ולידית האחיזה . של סכין, פגיון, חרב או כידון. להבים שמשלבים את הריקאסו הם חלק בלתי נפרד מתרבות חישול הלהב לאורך ההיסטוריה, בחלקים רבים של העולם ומתוארכים החל מתקופת הברונזה ואל תוך המאה העשרים ואחת. לעיתים משמש הריקסו כ"משטח" עליו מטביעים יצרן הלהב או הלקוח אם מדובר בממשלה או צבא ולעיתים המפקח על בקרת האיכות סימן לאמתם, לציון תאריך הייצור ומידע נוסף על הלהב. במדינות מסוימות, משרד בוחן לאומי שולט ובסימון סימני היכר מוטבעים עם פטיש וחותמת מתכת, תהליך שמותיר קצוות חדים לכן, סימון ההיכר נעשה בדרך כלל לפני שהיצירה עוברת לליטוש הסופי שלה. היו סיבות רבות ליצור להב עם ריקאסו, באירופה, חרבות ארוכות, חרבות, רפייר וחרבות אחרות היו לעיתים מחושלות עם ריקאסו כחלק אינטגראלי מהלהב. אחת מהסיבות להוספת הריקאסו או הימנעות משילובו בלהב היא עיצובית גרידא השארת ריקאסו יכולה גם לחסוך את זמנו של יצרן הלהבים - קטע להב שלא היה בשימוש בהתחשב במטרת יצירת הכלי הסופי לא חייב להיות מעוצב ומושחז. עם זאת, במקרים רבים הם פונקציונליים למדי. מבחינה היסטורית, ריקאסו שולבו בלהב של חרבות מימי הביניים וראשית הרנסאנס. הפונקציה הבסיסית הייתה לאפשר למשתמש להציב את האצבע המורה של המשתמש בחרב מעל השמורה, מה שיכול לאפשר כוח אחיזה ומומנט גבוהים יותר. טכניקה זו הייתה גורם לאבולוציה של הידות המורכבות, שהן אייקוניות של חרבות רפייר וחרבות מתקופת הרנסאנס אחרות, מכיוון שהיד המורכב מאפשר אחיזת ריקאסו תוך הגנה על היד. כמה מהדוגמאות ההיסטוריות הידועות ביותר של ריקאסו נמצאות על חרבות אירופאיות גדולות אותן אוחז הלוחם בשתי ידיים בחרבות אלו נקרא הריקסו לעיתים "ידית מדומה" ומאפשר שימוש בשני ידיים אוחזות בחרב דבר הנותן שליטה בחרב הכבדה Ricasso באתר "מילון ימי הביניים". כאשר נעשה שימוש אגרסיבי החרה הארוכה עם מרחב מספיק כדי לבנות מומנטום כמטוטלת הנשק מוחזק בקצה ידית האחיזה לקבלת טווח הגעה וכוח מיטביים. כמה מומחים ללחימה היסטורית מאמינים שטכניקה זו של הנפת להב מתמשכת שימשה כטקטיקה לסייף לחדור מבנים של חיל רגלים הידועים בשם ריבוע פייק . עם זאת, ברגע שקו המבנה ההגנתי נשבר, הסייף השתמש בריקאסו על חרבו כדי לקצר את אחיזתו, מה שמאפשר לתמרן את החרב בצורה יעילה יותר בעת שהקרב הפך ל קרב פנים אל פנים החיזה של חרב ארוכה דרך הריקאסו הציעה יותר מינוף ויכולת דחיפה. לריקאסו של חרבות בשתי ידיים יש לרוב קבוצה שנייה וקטן יותר של שמורת ללהב מעבר לריקאסו, מה שמאפשר אחיזה משנית. טכניקה זו דומה מאוד לטכניקת חצי חרב, הכוללת אחיזה בחלק האמצעי המושחז של הלהב כדי להפוך את הלהב למעין נשק מנוף . בעת המודרנית סכינים רבים כוללים קטע משופע. ריקאסו אלה עשויים לשרת מטרות דקורטיביות גרידא, עשוי להציע חוזק להב גדול יותר בנקודת מתח גבוהה, או עשוי להיות מיועד לאחיזה כדי לספק שליטה רבה יותר בעת ביצוע חיתוך מדויק. מדיה וקבצים בנושא ריקסו בוויקישיתוף What on earth is a ricasso? באתר המוזיאון הלאומי של אירלנד Syed Ramsey Tools of War: History of Weapons in Ancient Times Vij Books India Pvt Ltd, 2016 ISBN 938683412X ricasso באתר "המילון החופשי" PROOF MARKS
מערב טקסס

מערב טקסס הוא אזור מוגדר באופן רופף במדינת טקסס בארצות הברית, והכולל בדרך כל את השטחים המדבריים והחצי-מדבריים ממערב לקו הנמתח בין הערים ויצ'יטה פולס, אבילין ודל ריו. אין הסכמה כללית על הגבול בין מזרח טקסס למערב טקסס. אף על פי שרוב תושבי טקסס מבינים את המונחים הללו, לא קיימים גבולות רשמיים, ואנשים שונים עשויים לתאר את גבולות האזורים הללו בצורה שונה. ההיסטוריון והגאוגרף וולטר פרסקוט ווב הציע שקו האורך 98 מפריד בין מזרח ומערב טקסס; הסופר איי.סי. גרין הציע שמערב טקסס משתרע ממערב לנהר הברזוס. עם זאת, השימוש בקו אחד בלבד עלול לשלול את השימוש במפרידים נוספים, כמו אזור - מרכז טקסס. טקסס היא חלק מדרום ארצות הברית ומדרום-מערב ארצות הברית באותו הזמן, בעוד שהאקלים החצי-מדברי והמדברי של מערב טקסס מאפיין בבירור את דרום-מערב ארצות הברית. מערב טקסס מחולק לעיתים לאזורי משנה לפי מאפיינים פיזיוגרפיים נבדלים. החלק של מערב טקסס שממערב לנהר הפקוס מכונה לעיתים "מערב טקסס הרחוק" או "הטרנס-פקוס", מונח שהוצג ב-1887 על ידי הגאולוג רוברט ט. היל. אזור הטרנס-פקוס נמצא בתוך מדבר צ'יוואווה והוא האזור היבש ביותר במדינה. אזור נוסף במערב טקסס הוא לאנו אסטקדו, אזור עצום של מישורים גבוהים וישרים המשתרע עד מזרח ניו מקסיקו וטקסס פאנהנדל. ממזרח ללאנו אסטקדו שוכן "אזור הקרקע האדומה" של המישורים הגליים (Rolling Plains), ודרומית ללאנו אסטקדו נמצא מישור אדוארדס. אזורי המשנה של המישורים הגליים ומישור אדוארדס משמשים כאזורי מעבר בין מזרח ומערב טקסס. הרי גוואדלופה הרי דייוויס הרי צ'יסוס הרי פרנקלין קניון סנטה אלנה הפארק המדינתי Monahans Sandhills לאנו אסטקדו מדיה וקבצים בנושא מערב טקסס בוויקישיתוף Cochran, M., Lumpkin, J. and Heflin, R. 1999. West Texas: a portrait of its people and their raw and wondrous land. Lubbock: Texas Tech University Press, 176 pp. Webb, W.P. 1935. The Texas Rangers: a century of frontier defense. New York: Houghton Mifflin Co., 583 pp. Greene, A.C. 1998. Sketches from the five states of Texas. College Station: Texas A&M University Press, 176 pp. Hill, R.T. 1887. The topography and geology of the Cross Timbers and surrounding regions in Northern Texas. The American Journal of Science, 3rd Series, 33:291–303.
ג'ובאני פביאן

ג'ובאני פביאן (באיטלקית: Giovanni Fabbian; נולד ב-14 בינואר 2003) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בבולוניה. לאחר שגדל במחלקת הנוער של אינטר מילאנו, ב-30 ביולי 2022, פביאן הצטרף בהשאלה לרג'ינה מהסרייה ב'. הופעת הבכורה שלו בליגה במדי רג'ינה התקיימה ב-14 באוגוסט במשחק מול ספאל. שערו הראשון במדי הקבוצה נכבש במשחק השלישי שלו ב-28 באוגוסט מול סודטירול. ב-20 באוגוסט 2023, פביאן חתם בבולוניה על חוזה עם סעיף רכישה בחזרה לטובת אינטר. ב-27 במרץ 2023, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הנבחרת הצעירה של איטליה עד גיל 21 במסגרת משחק ידידות מול הנבחרת הצעירה של אוקראינה; משחק שהסתיים בתוצאה 1–3 לטובת האיטלקים. ג'ובאני פביאן, באתר Transfermarkt ג'ובאני פביאן, באתר Soccerway ג'ובאני פביאן, באתר FootballDatabase.eu ג'ובאני פביאן מצטרף לבולוניה
סטאד רושלה

סטאד רושלה באסקט (בצרפתית: Stade Rochelais basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מלה רושל המשחקת בליגת העל הצרפתית בכדורסל. הקבוצה, שנוסדה ב-1932 בשם רופלה (Ruppela), עלתה לראשונה לליגת המשנה ב-1988 ונשארה בה במשך שמונה שנים עד שב-1996 פשטה רגל וירדה ל-NM4, הליגה השישית. ב-2012 חזרה הקבוצה לליגה השלישית, וב-2017 נרכשה על ידי מועדון הרוגבי סטאד רושלה (Stade Rochelais). הקבוצה אימצה את שמו, סמלו וצבעיו (צהוב ושחור) של מועדון הרוגבי, וב-2022 חזרה לליגה המשנה לאחר שזכתה באליפות הליגה השלישית. בעונת 2023/24 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה וזכתה בפלייאוף לאחר ניצחון בגמר על בולזאק באסקט, ועלתה לראשונה לליגת העל הצרפתית בכדורסל. הליגה הלאומית הצרפתית השנייה בכדורסל זכייה (1): 2023/24 אתר האינטרנט הרשמי של סטאד רושלה (בצרפתית) סטאד רושלה, ברשת החברתית פייסבוק סטאד רושלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטאד רושלה, ברשת החברתית אינסטגרם Le Stade Rochelais promu en Betclic Élite pour la première fois de son histoire après sa victoire contre Boulazac, ל'אקיפ, [סטאד רושלה עלתה ל-Betclic Elite לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון על בולזאק], ‏7 ביוני 2024 (בצרפתית)
החזקת ידיים

החזקת ידיים היא סוג של אינטימיות פיזית המערבת שני אנשים או יותר. פעולה זו יכולה להיות במסגרת רומנטית או במסגרת אחרת. זוגות רבים מחזיקים ידיים בדרך כלל כשהם הולכים יחד בחוץ. בתרבות המערבית, בני זוג רומנטיים מחזיקים לעיתים קרובות ידיים כאות לחיבה או כדי להביע קרבה פסיכולוגית. חברים לא רומנטיים עשויים גם כן להחזיק ידיים, אך ההתייחסות למעשה מעין זה משתנה לפי תרבות. הורים או אפוטרופוסים עשויים להחזיק את ידיהם של ילדים קטנים כדי להגן או כדי להראות סמכות. החזקת ידיים משמשת לעיתים קרובות בשלבים הראשונים של היכרויות או חיזור כדי להביע עניין רומנטי בבן זוג. אחיזת ידיים נפוצה גם בשלבים מתקדמים של מערכת יחסים רומנטית שבה היא עשויה לשמש כדי לסמן נחמה ותחושת רגיעה. במדינות ערב, בצפון אפריקה, בחלקים מסוימים של אסיה ובאופן מסורתי בחלק מתרבויות הים התיכון ודרום אירופה (במיוחד בסיציליה), גברים מחזיקים ידיים גם כדי להראות חברות וכאות כבוד. מנהג אשר מבחינים בו במיוחד בחברות שאינן רגילות אליו, למשל כאשר בשנת 2005, יורש העצר עבדאללה מסעודיה החזיק ידיים עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו. בוש. לפי טיפאני פילד, מנהלת מכון "המחקר לנגיעה", החזקת ידיים מעוררת את עצב התועה, מה שמפחית את לחץ הדם ואת קצב הלב ומכניס אנשים למצב רגוע יותר. מדיה וקבצים בנושא החזקת ידיים בוויקישיתוף Hardy, Kenneth R. (1964). "An appetitional theory of sexual motivation". Psychological Review. 71 (1): 1–18. doi:10.1037/h0047158. PMID 14105716 – via APA PsycNet. Staff Reporter (3 דצמ' 2014). "Hold hands in friendship – and be proud to be an African". The Mail & Guardian (באנגלית). נבדק ב-27 פבר' 2022. {{cite web}}: (עזרה) Anderson, Eric; Magrath, Rory; Bullingham, Rachael (2016). Out in Sport: The experiences of openly gay and lesbian athletes in competitive sport. Routledge. p. 42. ISBN 978-1-317-29542-6. Holguin, Jaime (27 באפריל 2005). "Abdullah-Bush Stroll Strikes Nerve". CBS News. ארכיון מ-12 בנובמבר 2020. נבדק ב-27 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Fattah, Hassan M. (1 במאי 2005). "The Basics; Why Arab Men Hold Hands". The New York Times. ארכיון מ-28 ביוני 2023. נבדק ב-16 ביוני 2024. {{cite web}}: (עזרה) Dignity Health (31 במאי 2016). "The Science Behind The Profound Power Of Holding Hands". Huffington Post. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה)
יאן ליוונס

יאן ליוונס (בהולנדית: Jan Lievens; 24 באוקטובר 1607 – 4 ביוני 1674) היה צייר הולנדי, שעבד במסלול צמוד לרמברנדט, חלק איתו סטודיו במשך חמש שנים, וכמוהו, היה תלמידו של פיטר לסטמן (אנ') באמסטרדם וצייר דיוקנאות ונושאים היסטוריים ומקראיים. בשונה מרמברנדט המשך דרכו האמנותית לקח אותו מחוץ לאמסטרדם ללונדון, אנטוורפן, האג וברלין. הקומפוזיציות הדרמטיות שלו מעידות על השראה מקאראווג'ו. ליוונס נשלח כבר בגיל עשר ללמוד ציור אצל פיטר לסטמן במשך שנתיים ולאחר מכן בגיל 12, החל קריירה של אמן עצמאי. מאוריץ, נסיך אורנז' רכש עבודה שלו ב-1620. היה זה ציור בגודל טבעי של צעיר קורא לאור מדורת פחם בוער. העבודה נרכשה כמתנה לשגריר האנגלי שהציגה בפני ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, בעקבות זאת ליוונס הוזמן ב-1631 בגיל 24 לחצר המלך. בהמשך הוא השתקע באנטוורפן וקיבל הזמנות רבות מבתי מלוכה, וראשי ערים. המשורר והמחזאי ההולנדי יוסט ואן דן וונדל (אנ') כתב שיר לכבוד ציור שליוונס יצר עבור משרד ראש עיריית אמסטרדם, היום הארמון המלכותי של אמסטרדם. בין השנים 1626 עד 1631, עבד יחד עם רמברנדט באותו סטודיו, ושיתוף הפעולה ביניהם הניב כעשרים ציורים, רישומים ותחריטים. ליוונס גילה כישרון בציור בגודל אמיתי. הקומפוזיציות הדרמטיות שלו מעידות על השראה מקאראווג'ו. בזמן שהותו באנגליה הוא קיבל השראה מעבודות של אנתוני ואן דייק. באנטורפן ליוונס שיתף פעולה עם אדריאן ברואר. עקדת יצחק, אברהם ויצחק מחובקים ומפוחדים, סכין מגואל בדם נזרק הצידה ליד גופתו של איל יעקב מקבל את כתונת יוסף שמשון ודלילה אסתר מאשימה את המן במהלך סעודתה עם אחשורוש פונטיוס פילאטוס שוטף את ידיו נגן הכינור שחקני קלפים צעיר מדליק לפיד איש צעיר בחלוק צהוב קשישה קוראת איש מזוקן עם כומתה טבע דומם עם ספרים מדיה וקבצים בנושא יאן ליוונס בוויקישיתוף יאן ליוונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבראהים קובייסי

אבראהים מוחמד קובייסי (בערבית: إبراهيم محمد قبيسي, תעתיק מדויק: אבראהים מחמד קביסי, מכונה גם: אבו מוסא; 10 באוקטובר 1962 – 24 בספטמבר 2024) היה ראש מערך הטילים של הכוחות החמושים של ארגון הטרור חזבאללה. הוא נהרג בסיכול ממוקד של חיל האוויר הישראלי במהלך מבצע חיצי הצפון ברובע הדאחייה של ביירות. קובייסי הצטרף לחזבאללה בשנות ה-80, ומאז מילא שורה של תפקידים צבאיים מרכזיים בארגון, בהם תפקיד בכיר במערך המבצעים בדרום לבנון. הוא גם פיקד על יחידת 'בדר' בחזית הדרום. בשנת 2000 הוא תכנן את חטיפת חיילי צה"ל בהר דב. קובייסי פיקד על יחידות הטילים השונות של חזבאללה, בהן יחידות הטילים המדויקים. במהלך הלחימה בחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל היה אחראי על השיגורים לעבר העורף הישראלי. חיל האוויר הישראלי ביצע סיכול ממוקד בקובייסי ב-24 בספטמבר ברובע אל-ע'בירי בדאחיה של ביירות, במסגרת מבצע חיצי הצפון. בערוץ אל-ערבי אל-ג'דיד פורסם כי בתקיפה נהרגו 6 אנשים ו-15 נפצעו, לפחות חלק מההרוגים הם אנשי המטה שלו. שלוש קומות של הבניין נהרסו. על פי סוכנות הידיעות רויטרס, הוא נהרג בהתנקשות. מותו אושר לאחר מכן על ידי צה"ל. מספר ימים לאחר מכן פרסם צה"ל כי בתקיפה נהרג גם המחבל עבאס אבראהים שרף אלדין, סגנו של קובייסי, וכן המחבל חוסיין האני, שהיה מקורב לפואד שוכר, רמטכ"ל חזבאללה, שנהרג כחודשיים קודם לכן. סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל דובר צה"ל: "הצבנו מטרות חשובות בתחילת המלחמה לכלל הזירות - פועלים עד להשגתן", סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 03:53) פוסט, ביישום טלגרם, 25 בספטמבר 2024 אלישע בן קימון, צה"ל: ראש מערך הטילים שחוסל תכנן את פיגוע החטיפה בשנת 2000 בהר דב, באתר ynet, 24 בספטמבר 2024 דובר צה"ל, צה"ל חיסל את אבראהים מחמד קביסי, מפקד מערך הטילים והרקטות של ארגון הטרור חיזבאללה, באתר דובר צה"ל, ‏24 בספטמבר 2024 ליאור בן ארי, איתמר אייכנר, אלישע בן קימון, דיווח: ראש מערך הטילים בחיזבאללה חוסל בתקיפת צה"ל בדאחייה, באתר ynet, 24 בספטמבר 2024 שחר קליימן, דיווח ברויטרס: ראש מערך הטילים של חיזבאללה איברהים קובאיסי חוסל, באתר ישראל היום, 24 בספטמבר 2024 עוזי ברוך, דיווח: חוסל ראש מערך הטילים של חיזבאללה, באתר ערוץ 7, 24 בספטמבר 2024 ליאור בן ארי, איתמר אייכנר, אלישע בן קימון, הוכפף לנסראללה, והפך לבכיר ביותר: ראש מערך הטילים בחיזבאללה חוסל בדאחייה, באתר ynet, 24 בספטמבר 2024 חוסל מפקד מערך הטילים והרקטות של חיזבאללה, באתר צה"ל, 24 בספטמבר 2024 עוזי ברוך, צה"ל על התקיפה ביום שלישי: בכירים נוספים בחיזבאללה חוסלו בביירות, באתר ערוץ 7, 27 בספטמבר 2024