פאקיטה

פאקיטה (בספרדית: Paquita) הוא בלט בשתי מערכות ושלוש תמונות. את הכוריאוגרפיה לבלט יצר במקור ז'וזף מאזילייר, למוזיקה מאת אדואר דלדווז ולודוויג מינקוס. פול פושה קיבל את התמלוגים כלבריתן "פאקיטה" היא יצירתם של המלחין הצרפתי אדואר דלווודז ומנהל בלט האופרה הלאומית של פריז ז'וזף מאזילייר. היא הוצגה לראשונה בסאל לה פלטייה בביצוע בלט האופרה של פריז ב-1 באפריל 1846 ונשארה ברפרטואר האופרה עד 1851. בשנת 1847 הייתה ההפקה הראשונה של "פאקיטה" ברוסיה, בשביל הבלט האימפריאלי של סנקט פטרבורג, על ידי מריוס פטיפה ופייר-פרדריק מאלאוורן, היצירה הראשונה שהעלה פטיפה ברוסיה. ב-1881 הפיק פטיפה גרסה מחודשת של הבלט, שלו הוסיף קטעים חדשים שהלחין במיוחד לודוויג מינקוס. אלה כללו את "פאקיטה פָּה דֶה טְרוּאָה" למערכה הראשונה ו"פאקיטה גראנד פה קלאסיק" וה"מזורקה של הילדים" למערכה האחרונה. גרסת פטיפה ל"פאקיטה" נשארה ברפרטואר של תיאטרון מריאינסקי עד 1926. התוספות של פטיפה ל"פאקיטה" משנת 1881 שרדו הרבה אחרי שהבלט המלא ירד מן הבמה. כיום הקטעים האלה, בייחוד ה"גראן פה קלאסיק", מהווים אבני-פינה חשובות ברפרטואר הבלט הקלאסי ולהקות בלט ברחבי העולם מבצעות אותם. הכוריאוגרפיה של פטיפה להפקת הבלט האימפריאלי נכתבה בשיטת סטפאנוב לסימון כוריאוגרפי בסביבות 1902. רישומי הסימנים נעשו בזמן שפטיפה עצמו הדריך את אנה פבלובה הגדולה בחזרות לקראת הופעת הבכורה שלה בתפקיד פאקיטה. כיום, רישום סימנים זה הוא חלק מאוסף סרגייב, אוצר של רישומי סימנים ושאר חומרים, המתעדים רבות מן היצירות ברפרטואר הבלט האימפריאלי בערוב ימיה של האימפריה הרוסית. בשנת 2001 פנתה בריז'יט לפבר, מנהלת בלט האופרה של פריז, אל הכוריאוגרף פייר לאקוט בבקשה להפיק גרסה מחודשת מלאה של "פאקיטה" בשביל להקתה אף כי לאקוט יצר כוריאוגרפיה חדשה משלו לכל הבלט, הוא שחזר את רצפי הפנטומימה ואת המיז-אנ-סצנה המקוריים של ז'וזף מאזילייר, כמו גם את התוספות של פטיפה מ-1881. בלט האופרה של פריז ביצע שוב את "פאקיטה" בשנת 2007. בשנת 2014, העלו המומחה לכתב הסימנים של סטפאנוב דאג פולינגטון והכוריאוגרף הרוסי אלכסיי רטמנסקי שחזור של ההצגה המחודשת הסופית של פטיפה ל"פאקיטה", לבלט הממלכתי של בוואריה. פאקיטה': 1846, פריז - קרלוטה גריזי 1847,סנקט פטרבורג, ילנה אנדריאנובה 1881, סנקט פטרבורג, יקטרינה ואזם לוסיין ד'ארווילי: 1846, פריז, לוסיין פטיפה 1847, סנקט פטרבורג, מריוס פטיפה 1881, סנקט פטרבורג, פאוול גֶרְדְט עלילת הבלטי מתרחשת בספרד בתקופת שהותו של צבא נפוליאון. הגיבורה היא הצועניה הצעירה, פאקיטה. שלא בידיעתה, פאקיטה נולדה למעשה למשפחת אצולה ונחטפה בינקותה על ידי צוענים. היא מצילה את חייו של קצין צרפתי צעיר, לוסיין ד'ארווילי, שמושל ספרדי שם לו למטרה להורגו בידי איניגו, ראש שבט צועני. באמצעות מדליון מגלה פאקיטה את מוצאה האציל ואת היותה למעשה דודניתו של לוסיין. בתור שכזו, היא והקצין יכולים להינשא. Published piano reduction of the Valse favorite from Deldevez's original score. London, 1847 (left to right) Georges Ellie as Iñigo, Carlotta Grisi as Paquita, and Lucien Petipa as Lucien d'Hervilly in Act I-Scene 2. Paris, 1844 Ekaterina Vazem in the title role of Petipa's revival of Paquita. St. Petersburg, 1881 Virginia Zucchi in the title role of Paquita. St. Petersburg, 1886 Mikhail Fokine costumed for the role of Lucien d'Hervilly in Paquita. St. Petersburg, 1898 (left to right) Elsa Vill, Pierre Vladimirov and Elizaveta Gerdt in the Pas de trois from Paquita. St. Petersburg, 1909 Pierre Vladimirov in the Pas de trois from Paquita. St. Petersburg, 1909 מדיה וקבצים בנושא פאקיטה בוויקישיתוף יוטיוב, קטע מ"פאקיטה" עם בלט מריאינסקי בניצוח ואלרי גרגייב 2019 יוטיוב, "פאקיטה" גראן פה קלאסיק "פאקיטה", אגודת מריוס פטיפה פיננשיאל טיימס, "פאקיטה" של תיאטרון מריאינסקי בבאדן-באדן, גרמניה ביוגרפיה של ז'וזף מאזילייר (1868-1797) "גילוי רפרטואר": פאקיטה", אתר האקדמיה המלכותית למחול [https://petipasociety.com/the-sergeyev-collection/ אוסף סרגייב,אתר אגודת מריוס פטיפה] אנה קיסלגוף, ניו יורק טיימס, "קסטנייטות ומזורקה ב,פאקיטה' הפריזאית", ביקורת מחול 8 בפברואר 2001 אלסטייר מקולי, ניו יורק טיימס, "צועניה ספרדייה אהובה חוזרת לזרועות צרפת" 13 בדצמבר 2007 רוזלין סולקאס, ניו יורק טיימס, "העבר מזנק מקברו אל האור, פאקיטה בתיאטרון הלאומי במינכן" 15 באוקטובר 2014