laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בנות פסיה

בנות פסיה הייתה להקת דראג שפעלה בישראל בין השנים 1995–2001. הלהקה זכתה לפופולריות רבה, סייעה להכנסת הדראג למיינסטרים הישראלי, ותרמה לקידום המודעות והשיח התרבותי בארץ בנושאי מגדר, הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות. "בנות פסיה" הוקמה בשנת 1995, לאחר שארבעה מבוגרי החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב העלו הופעת דראג בפורים, במועדון "זמן אמיתי" בתל אביב. הופעתם זכתה לפופולריות רבה והפכה לקאלט במסיבות של קהילת הלהט"ב. בעקבות ההצלחה יצרו חברי הלהקה מופע קומי שלם שהוצג באולמות ברחבי הארץ, לאחר שחלק מהתוכן הבוטה, שאפיין את המופעים הראשונים שהתקיימו בפני הומוסקסואלים, הוסר או רוכך. ההשראה לשם הלהקה לקוחה מחנות ותיקה ללבני נשים, ברחוב המלך ג'ורג' 31 בתל אביב, בשם זה. ההרכב המקורי של הלהקה כלל ארבעה גברים שגילמו את דמויותיהן של ארבע אחיות: הלהקה יצרה והופיעה במערכונים ושירים קומיים, בהם גרסאות כיסוי ופלייבקים לשירים כגון "אני חולם על נעמי", "לעולם בעקבות השמש", "אמור שלום", "אלף בית" ו"דו רה מי". חשיפתה הראשונה של הלהקה הייתה בקדם אירוויזיון 1996. באותה השנה כתבו חברי הלהקה מחרוזת שירי תוכניות ילדים שאיתה הופיעו בתוכנית "שובו של השריף", ויצאה בדיסק האוסף "החברים של קישקשתא" לציון שלושים שנה לטלוויזיה החינוכית. ב-1997 הוציאה הלהקה אלבום אולפן בשם "לא יכול להיות", ובו גרסאות כיסוי לשירים ידועים, כגון "אהבה חדשה", "חשמל בכפות ידיך", "הנשיקה הראשונה", "לא עובדת בשביל אף אחד" (שבוצע כ"ראפ פמיניסטי" בתוספת מילים של הלהקה), "זה טוב זה טוב", ו"שתי אחיות", בהשתתפות זהבה בן. בנוסף נכללו באלבום מספר שירים מקוריים שכתבו חברי הלהקה. באותה תקופה הופיעה הלהקה בפינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה השבועית "סוגרים שבוע" של אמנון לוי בערוץ הראשון. בחנוכה של אותה שנה השתתפו חברי הלהקה, לצד מיכל ינאי ויאיר לוטן, במחזמר שביים אורי פסטר שנקרא "הכל אגדה", שכולו פרודיה על אגדות ילדים. ב-1998, לאחר שהתוכנית "סוגרים שבוע עם אמנון לוי" עברה לשידורי טלעד בערוץ 2, עברו איתו גם "בנות פסיה". באותה שנה השתתפו במסע פרסום של חברת "סודה-קלאב" (שפעלה אחר כך בשם "סודהסטרים"). ב-1999 הופיעה הלהקה בתוכנית "דוז פואה" לקראת האירוויזיון שנערך בישראל במחרוזת שירים. באותה השנה פרש כהן מהלהקה לקריירה טלוויזיונית משלו, והחל סכסוך משפטי בינו לבין שלושת החברים האחרים. השלושה תבעו לאסור עליו להשתמש בקטעים מתוכנית הלהקה, ואילו כהן תבע שהלהקה תשנה את שמה. בעקבות זאת הופיעו שלושת חברי הלהקה בפסטיבל הזמר של שנת 2000 בשם "הלהקה שאסור לומר את שמה", עם השיר "רחב", שזכה במקום החמישי. בסיום הסכסוך המשפטי באותה השנה, הצטרפה ללהקה הזמרת מיטל סלקמון במקום כהן, והלהקה יצאה בתוכנית בידור בשם "האישה באדון". ב-2001 השתתפה הלהקה במערכון שירים לקראת אירוויזיון 2001. ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה הלהקה להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב. בנות פסיה, באתר Discogs (באנגלית) בנות פסיה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) דן ינוביץ', ציוני דרך בהיסטוריה של קהילת הלהט"ב בישראל, 3 בדצמבר 2006, אתר אגודת הלהט"ב שידורי הספורט הובילו ברייטינג ערוץ 1 בפברואר, באתר גלובס, 6 במרץ 1997 אביבה קרול, ‏אמנון לוי חתם בטלעד, באתר גלובס, 2 ביולי 1998 ורד שרון-ריבלין, ‏מלכות הדראג ימכרו סודה, באתר גלובס, 6 במאי 1998 מאת יצחק דנון, ‏איציק כהן ימשיך להיות "בת פסיה", באתר גלובס, 11 ביולי 1999 סמדר הירש, ‏החדשות של ערוץ 1, באתר גלובס, 8 במאי 2001 ג'ורג' אבני שיר נחמיאס, ‏היכל הקהילה 2015: 40 המשפיעים בתולדות הקהילה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
קדם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קֶדֶם – מזרח (וגם: לפנים, קדימה) קַדָם או מקדם – אזור ב־DNA של כל היצורים החיים, שאליו מתקשר ה־RNA פולימראז ימי קדם – כינוי נוסף לעת העתיקה בני קדם – נוודים יושבי מדבר הנזכרים בתנ"ך, אשר היו ידועים בחכמתם; במקרא הם צאצאי אברהם ונשותיו שישבו במזבר ממזרח לארץ ישראל קדמוס – גיבור פיניקי במיתולוגיה היוונית, ששמו התגלגל מהמילה השמית "קדם" נחל קדם – מהקטנים בנחלי מדבר יהודה ארסוף קדם – יישוב יהודי לא מוכר הנמצא דרומית לקיבוץ שפיים מבצע קדם – הניסיון האחרון במלחמת העצמאות לכבוש את העיר העתיקה בירושלים מוזיאון "קדם" לארכאולוגיה – מוזיאון הנמצא בקדומים ופועל במסגרת מדרשת ארץ ישראל קדם אירוויזיון (נקרא לעיתים בקיצור "קדם") – תחרות זמר טלוויזיונית המיועדת לבחור את הנציג הישראלי לתחרות הזמר של האירוויזיון קדם (בית מכירות פומביות) – בית מכירות פומביות היושב בירושלים לפריטי יודאיקה וארץ ישראל. אישים: אורה קדם – פרופסור לכימיה שהתמחתה בתחום התפלת מים, כלת פרס ישראל לשנת 1961 על מחקרה המשותף עם פרופ' אהרון קציר עזרא קדם (שף) – שף ומסעדן ישראלי עזרא קדם (קצין) ("כריש") – קצין בחיל הים שלומית קדם – מתרגמת ישראלית קדמה (פירושונים)
פסטיבל נביעות 1978

פסטיבל נביעות 1978 היה פסטיבל פופ ורוק שהתקיים בנואיבה (נביעות) שבסיני וכונה "וודסטוק הישראלי". יוזם ומפיק הפסטיבל היה איתן גפני. במופע נכחו, לפי דברי גרי אקשטיין בריאיון, 10,000 איש, כמות קהל גדולה ביותר לאותם ימים. זו הייתה הפעם הראשונה שערכו בישראל מופע מוזיקה גדול מחוץ לאולם. הפסטיבל התקיים באוגוסט 1978 בשבוע האחרון של החופש הגדול, לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד, שעה שהיה ברור שחצי האי סיני לא יישאר בידי ישראל לאורך זמן. קדם לו פסטיבל קטן יותר באוקטובר 1977 (הנחה אותו אורי זהר, שחזר בתשובה זמן קצר לאחר מכן), אך תחושת הפרידה מסיני משכה קהל רב יותר ואומנים רבים יותר באותה שנה. בפסטיבל הופיעו אומני הרוק הגדולים ביותר בישראל של התקופה, באווירה חופשית ומשוחררת של "סקס, סמים ורוקנרול". בין האומנים הופיעו צביקה פיק, חנן יובל, גרי אקשטיין, שלום חנוך ("סוף עונת התפוזים", "לא יודע איך לומר לך"), דויד ברוזה ("שיר אהבה בדואי", "יהיה טוב"), מתי כספי, קורין אלאל ומיקי גבריאלוב, יהודית רביץ, דני ליטני, יגאל בשן, דפנה ארמוני, אריאל זילבר ("פעם הייתי ילד קטן", "אגדה יפנית"), להקת גן עדן ודורי בן זאב, שגם הנחה. זמן קצר לאחר הפסטיבל יצא בהוצאת CBS אלבום כפול משיריו. את שיר הנושא "חגיגה בנואיבה" שרו מתי כספי (שגם הלחין) ויהודית רביץ, למילים של דורי בן זאב. האלבום יצא מחדש על תקליטור בשנת 1993. רועי בהריר, שלל שרב: מסע בין פסטיבלים, באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2009 בועז כהן, יש שם סמים! יש שם פושטקים! יש שם בחורות ערומות! "לעולם לא אשכח את נואיבה": הפסטיבל הישראלי שנולד אחרי המלחמה, סרטון באתר יוטיוב, בערוץ ה-YouTube הרשמי של תאגיד השידור הישראלי וידאו של פסטיבל נואיבה, סרטון באתר יוטיוב פסטיבל נואיבה - כתבה על "וודסטוק הישראלי" בנביעות שבסיני, סרטון בערוץ "עיני כסף", באתר יוטיוב (אורך: 05:03), 1977 היישוב הישראלי שהיה קיים שם באותה עת נקרא נביעות גרי אקשטיין מתגעגע לגיטרה, nrg, ‏ 9 במאי 2009 עליזה ולך, נואייבה סטוק, דבר, 29 בספטמבר 1977
אדם גולדברג

אדם צ'ארלס גולדברג (באנגלית: Adam Charles Goldberg; נולד ב-25 באוקטובר 1970) הוא שחקן, במאי קולנוע, מוזיקאי וצלם אמריקאי ממוצא יהודי. גולדברג נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה וגדל ליד מיאמי ביץ', בנם של דונה וארל גולדברג. אביו של גולדברג יהודי, ואמו ממוצא אירי, צרפתי וגרמני, קתולי. לאחר שצפה במופעים שייקספיריים בבתי ספר מקומיים לדרמה הסתקרן גולדברג והחליט ללמוד משחק בכמה קורסים מקומיים. גולדברג בוגר החוג לתיאטרון בשרה לורנס קולג' בניו יורק, שם השתתף בכמה מופעים תאטרליים. גולדברג החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד קטן בסרטו של בילי קריסטל "מר מוצ"ש" ב-1992. בשנת 1993, שיחק בדרמת הנעורים הקומית "טריפ נעורים" לצד מתיו מקונוהיי ומילה יובוביץ. ב-1995, התארח בפרק בסדרה "ER". ב-1996 שיחק גולדברג בשלושה פרקים בסדרה הקומית הפופולרית "חברים" בתור שותפו החדש לדירה של צ'נדלר בינג (מת'יו פרי). בשנת 1998 שיחק גולדברג בדרמת המלחמה המצליחה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", בסרט גילם גולדברג את דמותו של הטוראי היהודי סטנלי מליש מיחידת מ"גדוד הריינג'רס השני" תחת פיקודו של סרן ג'ון מילר (טום הנקס), באותה שנה גם דיבב בסרט "בייב: חזיר בעיר הגדולה". שנה לאחר מכן שיחק גולדברג לצד וודי הרלסון ודניס הופר בקומדיה "החיים בשידור חי". ב-2001 השתתף גולדברג בדרמה זוכת 4 פרסי אוסקר של רון הווארד "נפלאות התבונה" לצד ראסל קרואו ואד האריס. בסרט גילם גולדברג את דמותו של סול, חברו של ג'ון פורבס נאש מ"אוניברסיטת פרינסטון" שנבחר לעבוד איתו ב"אוניברסיטת MIT". באותה שנה, התארח בפרק בסדרה "ויל וגרייס". ב-2002, שיחק בסרט "אגם המוות". בשנת 2003 שיחק גולדברג בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" שבה גילם את דמותו של מרדכי ג'פרסון קרבר שסבל בילדותו מאנטישמיות ולכן הפך לבלש בעל סמכות, הוא יוצא להילחם בבנו הרשע של סנטה קלאוס שזומם לבטל את חג החנוכה. באותה שנה שיחק גולדברג גם לצד מתיו מקונוהיי וקייט הדסון בקומדיה הרומנטית "איך להיפטר מבחור ב-10 ימים". בשנת 2005, שיחק בסדרה "ג'ואי" בכיכובו של מאט לה-בלאנק. ב-2006 שיחק גולדברג לצד בן אפלק ורבקה רומיין בדרמה הקומית "להסתדר בחיים (ולהישאר נשוי)", במותחן האימה "להישאר בחיים" ולצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה העתידני של טוני סקוט "דז'ה וו". ב-2007 שיחק גולדברג לצידה ובסרטה של ז'ולי דלפי "2 ימים בפריז", בסרט מגלם גולדברג מעצב פנים אמריקני בשם ג'ק שנוסע עם בת זוגו מריון (דלפי) לחופשה באירופה כדי לנסות להשיב את הרומנטיקה למערכת היחסים שלהם. בשנת 2011, דיבב את דמותו של ראול בסרט "מפלצת בפריז" והתארח בפרק בסדרה "צווארון לבן". ב-2013, התארח בפרק בסדרה "פרנקלין ובאש". בשנת 2014, שיחק בסדרה "פארגו". ב-2015, כיכב בסרט "אין סיכוי, חוזה". ב-2017, שיחק בסרט "בלשי אל. איי." בכיכובו של ברוס וויליס. החל מ-2021, הוא משחק בסדרה "נקודת שוויון" בכיכובה של קווין לטיפה. בתחילת שנת 2006 קיים גולדברג מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית כריסטינה ריצ'י, הזוג אף התארס אך הקשר לא החזיק מעמד זמן רב ולבסוף הם נפרדו. ב-2014, נישא לאמנית והמעצבת רוקסן דאנר. בנם הראשון נפטר בלידה. בנם השני, באד, נולד בנובמבר 2014. בנם השלישי סוני נולד בספטמבר 2018. המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס. מדיה וקבצים בנושא אדם גולדברג בוויקישיתוף אדם גולדברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדם גולדברג, באתר AllMovie (באנגלית) אדם גולדברג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדם גולדברג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדם גולדברג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדם גולדברג, באתר Songkick (באנגלית) אדם גולדברג, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
מחלף ניצני עוז

מחלף ניצני עוז הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 57. המחלף נפתח לתנועה עם פתיחתו המלאה של הקטע המרכזי בכביש 6, בשנת 2004. הוא נקרא על שם מושב ניצני עוז הנמצא מערבית למחלף. המחלף צמוד לגדר ההפרדה וטולכרם הנמצאת ממזרח. הכביש היוצא מן המחלף לכיוון מזרח מקשר לאזור תעשייה ניצני שלום המאכלס מפעלים בהם עובדים ישראלים ופלסטינים. לצורך בניית המחלף חברת כביש חוצה ישראל הפקיעה 250 דונם מאדמות מושב ניצני עוז. לצורך בניית המחלף נעשה שימוש באפר פחם המיוצר בתחנת הכוח אורות רבין של חברת החשמל. המחלף נפתח לתנועה לכיוון דרום באוגוסט 2003. מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום משולב בעלה תלתן. הלולאה ממוקמת בכיוון הנסיעה מדרום למערב. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 57. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים, אך עקב נפח התנועה הקטן יחסית הם אינם מרומזרים. בבמחלף עוברת המסילה המזרחית החדשה. כבישי ישראל דליה טל, ‏מושב ניצני עוז דורש עבור קרקעותיו פיצוי הגבוה פי 5 מהמוצע על ידי המדינה, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2000 דליה טל, ‏175 אלף טון אפר פחם שונעו לבניית מחלף ניצני עוז, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2002 גל ניסים, ‏חוצה ישראל: קטע נוסף באורך 13 ק"מ, בין מחלף אייל לניצני עוז ייפתח מחרתיים, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2003
נחל חזורי

נחל חזורי - נחל קצר בשיפולי החרמון היורד בתלילות רבה מנבי חזורי אל נחל גובתה. הנחל חותר ומפלס דרכו בסלע גירי רך המאפיין את רכס החרמון. בנחל צומחת צמחייה ים תיכונית אופיינית כגון: אלון מצוי, אלה ארצישראלית, ער אציל (המוכר מתבלין עלי הדפנה), אדר סורי, כליל החורש עם פריחה ורודה-סגולה בחודשי האביב, הרדוף הנחלים, דולב מזרחי, קיסוסית קוצנית, ארנין ההרים ועוד. מדיה וקבצים בנושא נחל חזורי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היכל התהילה של פיב"א

היכל התהילה של פיב"א (באנגלית: FIBA Hall of Fame) הוא היכל תהילה המנציח שחקנים, מאמנים, שופטים ומנהלים שתרמו באופן בולט לכדורסל הבין-לאומי. הפרויקט נוסד בשנת 1991 על ידי פיב"א. ההיכל כולל את "ספריית סמארנש" שהיא ספריית הכדורסל הגדולה בעולם, ונכון לשנת 2007 מכילה למעלה מ-10,000 ספרים בנושאי כדורסל ו-950 כתבי עת מלמעלה מ-65 ארצות. היכל התהילה מצוי במוזיאון באלוקבנדס שב קהילה האוטונומית מדריד, ספרד, שנבנה על ידי קרן פדרו פראנדיס. מאז 2007 נערכים טקסי הנצחה מדי שנתיים לאנשים הנבחרים להיכל התהילה, מלבד נבחרי שנת 2011 שהונצחו כבר ב-2010. שמונה הפדרציות שייסדו את פיב"א: אישים: היכל התהילה של הכדורסל מדיה וקבצים בנושא היכל התהילה של פיב"א בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה של פיב"א
עוזר ורשבסקי

עוזר ורשבסקי (לעיתים וורשאבסקי; בכתיב יידי: וואַרשאַווסקי; 15 באפריל 1898, סוכטשוב – 10 באוקטובר 1944, אושוויץ) היה סופר יידי חשוב, אם כי לא מוכר לקהל הרחב. בספרו הראשון, "שמוגלאַרס" (יידיש: "המבריחים"), משנת 1922, מתוארת חבורת יהודים שמבריחים סחורה בפולין בזמן מלחמת העולם הראשונה. האנשים וגם המצבים אותם הוא מתאר הם ברוטאליים. כמשכילים רבים בזמנו הוא עזב את העיירה, חי קצת בוורשה ובברלין, ואחר כך התיישב בפריז. בשנות ה-20 השתתף בפרסומים חלוציים כמו "כאליאסטרע" ו"אלבאטרוס", וסגנון כתיבתו היה מודרני ואף מעט אקספרסיוניסטי. בשנות ה-30 היה דמות מוכרת ברובע מונפרנאס שבפריז, ועסק יותר בציור מאשר בכתיבה. כשהחלה מלחמת העולם השנייה ברח עם אשתו, וכתב את הרומן האחרון שלו "רעזידענצן", על יהודי שמנסה להציל את עצמו. ורשבסקי נעצר באיטליה ונשלח לאושוויץ, שם נרצח ב-1944. בן 46 היה במותו. ספריו תורגמו גם לצרפתית. מבריחים: רומן (תרגום: ה' ייבין), תל אביב: מצפה, תר"ץ. מדיה וקבצים בנושא עוזר ורשבסקי בוויקישיתוף עוזר ורשבסקי, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) לאה קניג, עוזר ורשבסקי, תרגום לאנגלית: ג'רולד לנדאו, בספר הזיכרון לקהילת סוכטשוב (באנגלית) גיליון דצמבר 1998 של "דער יידישער טעם טעם" שהוקדש לזכרו, ספריית "מעדעם" עוזר ורשבסקי (1898-1944), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקו בלינלי

מרקו סטפאנו בלינלי (באיטלקית: Marco Stefano Belinelli; נולד ב-25 במרץ 1986) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדת הקלע בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית. בין השנים 2007–2020 שיחק עבור תשע קבוצות שונות בליגת ה-NBA. כמו כן, הוא שחקנה של נבחרת איטליה בכדורסל. בלינלי החל את הקריירה שלו בקבוצת וירטוס בולוניה מהליגה האיטלקית, בשנת 2001. הוא חבר בווירטוס לשחקן NBA אחר לעתיד, מאנו ג'ינובילי, שייעץ לו במהלך תקופתו בקבוצה. ב-2003 עבר בלינלי לקבוצת פורטיטודו בולוניה. כבר בעונתו הראשונה בפורטיטודו בולוניה, עונת 2003/2004, העפיל בלינלי עם קבוצתו עד לגמר היורוליג, לאחר ניצחון בחצי גמר הפיינל פור על מונטפסקי סיינה. בגמר הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב. בעונת 2004/2005 זכה בלינלי עם קבוצתו באליפות איטליה הראשונה שלו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר בתוצאה 1-3 על אולימפיה מילאנו. בעונה שלאחר מכן הגיע בלינלי עם פורטיטודו בולוניה בפעם השלישית ברציפות לסדרת הגמר, אך הפסיד עמה לבנטון טרוויזו. עונת 2006/2007 הייתה הטובה ביותר של בלינלי, כשהיה מלך הסלים של קבוצתו בעונה זו עם 16 נקודות בממוצע למשחק. אף על פי כן, הוא לא נחל עם הצלחה קבוצתית עם פורטיטודו, שסיימה במקום ה-13 בלבד בליגה האיטלקית והודחה כבר בסיבוב הראשון של היורוליג. בשנת 2007 נרשם בלינלי לדראפט ה-NBA. הוא נבחר במקום ה-18 על ידי גולדן סטייט ווריורס והצטרף אליה. בעונת הרוקי שלו בליגת ה-NBA, עונת 2007/2008, מיעט לקבל דקות משחק, וקלע 2.9 נקודות בממוצע בלבד ב-33 משחקים. בעונה הבאה, 2008/2009, השתפר בלינלי בצורה ניכרת וקלע 8.9 נקודות ב-21 דקות בממוצע למשחק, אך לא הצליח להעפיל עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף. בקיץ 2009 עבר בלינלי בטרייד לקבוצת טורונטו ראפטורס, תמורת דווין ג'ורג'. בטורונטו חבר בלינלי לשחקן איטלקי אחר, אנדראה ברניאני. באוגוסט 2010, עבר בלינלי בטרייד לניו אורלינס הורנטס בתמורה לג'וליין רייט. ב-24 ביולי 2012 בלינלי חתם בשיקגו בולס. לאחר עונה אחת בשיקגו חתם בסן אנטוניו, עמה זכה באליפות עונת 2013/2014. באותה עונה זכה בלינלי גם בתחרות השלשות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר. ב-13 ביולי 2015 חתם בלינלי על חוזה בסקרמנטו קינגס. ביולי 2016 נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לרוקי מלאכי ריצ'רדסון. ביוני 2017 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס, יחד עם מיילס פלאמלי, בתמורה לדווייט הווארד. לאחר 52 במדי ההוקס שוחרר בלינלי מהקבוצה. בפברואר 2018 חתם בלינלי על חוזה בפילדלפיה 76' עד סיום עונת 2017/2018. לקראת עונת 2018/2019 חתם על חוזה לשנתיים בסן אנטוניו ספרס, בה שיחק בעבר בין השנים 2013–2016. לקראת עונת 2020/2021 עזב את ליגת ה-NBA, לאחר 13 עונות רצופות, וחתם על חוזה בקבוצת וירטוס בולוניה, בה החל את קריירת המשחק בשנת 2001. בלינלי שיחק לראשונה עבור נבחרת איטליה בגיל 20, בטורניר בינלאומי באליפות העולם 2006 שהתקיימה ביפן. הוא היה מהשחקנים החשובים בנבחרתו בטורניר וקלע 13.7 נקודות בממוצע למשחק, אך הודח עמה בשמינית הגמר לאחר הפסד לנבחרת ליטא. בלינלי שיחק עם נבחרת איטליה גם באליפות אירופה 2007. הוא היה מהשחקנים המצטיינים בטורניר, כאשר קלע 15.5 נקודות בממוצע למשחק והיה מלך הסלים של איטליה. עם זאת, הוא הודח עם נבחרתו בסיבוב השני של אליפות אירופה ולא הצליח להעפיל עמה לאולימפיאדת בייג'ינג. בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד. מדיה וקבצים בנושא מרקו בלינלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרקו בלינלי (באיטלקית) מרקו בלינלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג
ג'ירולמו פריולי

ג'ירולמו פריולי (באיטלקית: Girolamo Priuli;‏ 1486 – 4 בנובמבר 1567) היה הדוכס ה-83 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-1 בספטמבר 1559 ועד פטירתו משבץ. פריולי היה אחיו הבכור של קודמו, הדוג'ה לורנצו פריולי, ובנם של אלויזה פריולי ורעייתו כיאה ליאון. קודם לבחירתו עשה פריולי הון רב כסוחר (אף שלא נחשב לסוחר מוצלח במיוחד). במהלך שירותו הפוליטי עבור לה סרניסימה כיהן כפרוקוראטור (המנהלן האחראי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו. כהונתו של פריולי, שהיה איש ספר מחד, אולם לא היה נואם מוצלח ולכן לא היה פופולרי בקרב תושבי העיר, מאופיינת כתקופת שלום. פריולי שמר על יחסים טובים עם האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרומית הקדושה, דבר שאפשר לו לפתח את הסחר, וליפות את העיר בעבודות ציבוריות שונות. פריולי נשא לאישה את אלנה דיידו, ונולד להם בן אחד. מדיה וקבצים בנושא ג'ירולמו פריולי בוויקישיתוף
אלוויזה מוצ'ניגו הראשון

אלוויזה מוצ'ניגו הראשון (באיטלקית: Alvise I Mocenigo; ‏ 1507–1577) היה הדוכס ה-85 של ונציה. מוצ'ינגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1570 ועד פטירתו. בתקופת כהונתו נמשכו פעולות האיבה בין לה סרניסימה לבין האימפריה העות'מאנית, והצי העות'מאני כבש את המצודות בניקוסיה ובפמגוסטה שבקפריסין. מתקפת הנגד, והניצחון הנוצרי הגדול בקרב לפאנטו לא הצליח להשיב את השליטה הוונציאנית בקפריסין, ועל מנת לסיים את המלחמה מוצ'ניגו נאלץ לחתום על הסכם שלום בשנת 1573 במסגרתו ויתרה ונציה על קפריסין לטובת העות'מאנים. מדיה וקבצים בנושא אלוויזה מוצ'ניגו הראשון בוויקישיתוף אלוויזה מוצ'ניגו הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צבי מגנצא

הרב צבי מגנצא (באנגלית: Zvi Magence‏; 14 ביולי 1914, כ' בתמוז ה'תרע"ד - 9 במרץ 1989, ב' באדר ב' ה'תשמ"ט) היה רב קהילת "בית המדרש הגדול" בסנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, שנחשב לבית הכנסת הראשון ממערב למיסיסיפי. הוא כתב את הספר "מגן צבי - ספר קדושת הארץ" העוסק בעניינים הקשורים בארץ ישראל על פי ההלכה. למד אצל הרב אלחנן וסרמן בברנוביץ', בגרודנה אצל הרב שמעון שקופ (אותו החשיב כרבו המובהק) ובישיבת מרכז הרב בירושלים בראשות הרב יעקב משה חרל"פ. בשנת 1935 נשלח לישיבת מרכז הרב בירושלים, בראשות הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כנראה על מנת להינצל מן הגיוס לצבא. לפני מלחמת העולם השנייה, בשנת התרצ"ט, יצא ללמוד בשיקגו כדי לקבל תואר בהנדסה אלקטרונית ונשאר שם כיוון שלא יכל לחזור, מפני המלחמה. כמה חודשים אחרי המלחמה התחתן, ובשנת התש"ו התמנה כר"מ בישיבת "רבינו זכריה יוסף" בסנט לואיס, ועבר לגור בעיר. בשנת ה'תשי"ט התחיל לשמש כרב קהילת "בית המדרש הגדול", וברבנות זו החזיק עד סוף ימיו. פרסם מאמרים בקובץ אור המזרח של תנועת המזרחי בארצות הברית. ספרו "מגן צבי - ספר קדושת הארץ", שיצא בירושלים בשנת תשל"ט, הוא אוסף מאמרים תורניים בעניינים הקשורים בארץ ישראל, קדושת ארץ ישראל, הלכות מדינה, מלכות ישראל וכריתת ברית עם הגויים בארץ. בשנת התשע"ה שני בניו, מרדכי ודוד הוציאו לאור (באנגלית) את כתביו על חמישה חומשי תורה. הרב מגנצא שאף לעלות לארץ ישראל אך בפועל חי את רוב חייו בארצות הברית, שם נפטר בגיל 75 בעקבות מחלה. הותיר אחריו שני בנים. 'קונטרס לזכרו של הרב צבי מגנצא', אור המזרח [לח, ג-ד], ניסן-תמוז תש"ן, עמ' 250-284 (חמישה מאמרים פרי עטו) רשימת הפרסומים של צבי מגנצא, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של צבי מגנצא באתר רמב"י
סבסטיאנו ונייר

סבסטיאנו ונייר או סבסטיאנו וניירו (באיטלקית: Sebastiano Venier או Veniero; ‏ 1496 לערך - 3 במרץ 1578) היה הדוכס ה-86 של ונציה. ונייר כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-11 ביוני 1577 ועד פטירתו. ונייר נולד בוונציה בשנת 1496 למויזה ונייר ורעייתו אלנה דונה, והיה אחיינו של צואן פרנצ'סקו פנייר, שליט קוריגו. בצעירותו עבד ונייר כעורך דין. לימים, למנהלן הכללי של ממשלת לה סרניסימה, ובשנת 1570 מונה לתפקיד פרוקוראטור ובדצמבר באותה שנה מונה לתפקיד מפקד הצי (capitano generale da mar) ועמד בראש הצי במהלך המלחמה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית בין השנים 1570–1573. ונייר היה אחד ממפקדי הצי הנוצרי בקרב לפאנטו, ב-7 באוקטובר 1571. לאחר שהושג הסכם השלום שב ונייר לוונציה, בה זכה לפופולריות רבה בשל ניצחונו, ובשנת 1577, בהיותו בן 81, נבחר ונייר לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו, בשל פופולריותו, זכה ונייר בכל קולות הוועדה הבוחרת. ונייר נשא לאישה את צ'צ'יליה קונטאריני, ונולדה להם בת אחת - אלנה ונייר, ושני בנים. סבסטיאנו ונייר נפטר בשנת 1578. על פי המסורת הוונציאנית, ונייר נפטר משברון לב לאחר שראה את נזקי השריפה שפרצה בארמון הדוג'ה בשנת 1578. מדיה וקבצים בנושא סבסטיאנו ונייר בוויקישיתוף סבסטיאנו ונייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דגל קנטבריה

דגל קנטבריה הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית קנטבריה. עיצובו הוא שני פסים אופקיים בצבעי לבן ואדום והוא מוטען בסמל קנטבריה במרכזו. הדגל אומץ באופן חוקי ב-22 בדצמבר 1984 מתוקף חוק של האספה הלאומית של קנטבריה והוא מתבסס על דגל הרישום הימי של סנטנדר, בירת הקהילה, בתוספת סמל הקהילה - המגן המוכתר אשר מכיל את סמליה. קנטבריה, באתר דגלי העולם (באנגלית)
דגל האיים הקנריים

דגל האיים הקנריים (בספרדית: Bandera de Canarias) הוא טריקולור צהוב, כחול ולבן המשמש כדגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית האיים הקנריים. הדגל אומץ באופן חוקי ב-16 באוגוסט 1982 לאחר קבלתו של החוק הקהילתי העוסק בדגל הקהילה. לדגל שתי גרסאות לשימוש אזרחי ומדיני כאשר הגרסה המדינית מוטענת בסמל האיים הקנריים. מקורותיו של הטריקולור הקנרי נעוצים בדגלה של תנועת השחרור של האיים אשר פעלה בשנות השישים של המאה העשרים, אשר עוצב בידי קרמן סרמינטו ובניה ארתורו וחסוס, והוצג לראשונה ב-8 בספטמבר 1961. צבעי הדגל מסמלים את צבעי הכחול-לבן של מחוז סנטה קרוס דה טנריפה וצבעי הצהוב-כחול של מחוז לאס פאלמס. מדיה וקבצים בנושא דגל האיים הקנריים בוויקישיתוף דגל האיים הקנריים, באתר דגלי העולם (באנגלית)
דגל אסטוריאס

דגל אסטוריאס (בספרדית: Bandera de Asturias) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית אסטוריאס. הדגל מעוצב כדגל כחול המוטען בצלב הניצחון. צלב הניצחון המופיע בדגל הוא צלבו של פלגיוס אשר נישא על ידו בקרב קובאדונגה בשנת 722 כנגד המורים. הקרב, אשר נערך בהרים האסוטוריים, נחשב כתחילתו של תהליך הרקונקיסטה - כיבושה מחדש של ספרד מידי המוסלמים. סמל אלפא ואומגה תלוי מן הזרוע האופקית מציין את פסוק א', 11 מתוך חזון יוחנן: "ויאמר אני האלף ואני התו הראשון והאחרון ואת אשר אתה ראה כתב על-ספר ושלחהו אל-הקהילות אשר באסיא לאפסוס ולזמירנא ולפרגמוס ולתיאטירא ולסרדיס ולפילדלפיא וללודקיא" — חזון יוחנן, א', 11 הדגל אומץ כדגלה הרשמי של הקהילה עם קבלתו של חוק הדגל של אסטוריאס ב-19 בדצמבר 1990. סמל אסטוריאס מדיה וקבצים בנושא דגל אסטוריאס בוויקישיתוף דגל אסטוריאס, באתר דגלי העולם (באנגלית)
B&H

B&H תמונות ווידאו (באנגלית: B&H Photo Video) היא החברה הגדולה ביותר בארצות הברית לצילום ולמדיה שאינה רשת. החברה נוסדה ב-1973 בניו יורק, בידי הבעלים צבי הירש (הרמן) שרייבר, חסיד סאטמר. חנות הבית של החברה נפתחה בתחילה בלואר איסט סייד בניו יורק. בתחילת דרכה הייתה זו חנות צילום קטנה, ושמה נבע מראשי התיבות של מנהל החנות, הירש, ואשתו בלומה. חנות הבית של החברה ממוקמת כיום בשדרה 34 במנהטן ומשרתת בין 11 ל-12 אלף לקוחות ביום. סכום ניכר של הכנסות החברה מגיע גם מאתר האינטרנט של החברה. בחנות שתי קומות ובהם מספר רב של מוצרי מדיה, כגון: מצלמות, מחשבים, מצלמות וידאו, מיקרופונים, טלפונים סלולריים, אורגנים חשמליים, טאבלטים, ועוד. העובדים בחנות הם צלמים וצלמי וידאו מקצועיים. שרייבר עצמו ורוב עובדי החנות הם יהודים שומרי מצוות, ולכן החנות ואתר האינטרנט סגורים בשבת ובחגי ישראל. עקב מגוון הרב של התיירים הפוקדים את החנות, רבים מעובדי החנות נותנים שירות בשפות אנגלית, ספרדית, צרפתית ואף עברית ויידיש. בשנת 2007 הוסיפה גוגל את החנות המקוונת של B&H ל-Google Pay(אנ'), שירות מקוון של גוגל לרכישות ברשת. מדיה וקבצים בנושא B&H בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של B&H (באנגלית) B&H, ברשת החברתית פייסבוק B&H, ברשת החברתית אקס (טוויטר) B&H, ברשת החברתית אינסטגרם B&H, ברשת החברתית LinkedIn B&H, סרטונים בערוץ היוטיוב B&H, סרטונים באתר Vimeo B&H, באתר פינטרסט ענקית הצילום B&H תפצה היספאנים במיליונים, באתר כיכר השבת, כ"ז באב ה'תשע"ז דניאל אדלסון, החנות החרדית שהפכה למוסד בניו יורק, באתר ynet, 22 בנובמבר 2022
פאסקואלה צ'יקוניה

פסקואלה צ'יקוניה (באיטלקית: Pasquale Cicogna; נפטר בשנת 1595) היה הדוכס ה-88 של ונציה. כיהן כדוג'ה מאז מינויו בשנת 1585 ועד פטירתו. בעת כהונתו כדוג'ה, תמך צ'יקוניה בטענתו של אנרי מנווארה לכס צרפת, ושכנע את האפיפיור סיקסטוס החמישי לתמוך אף הוא באנרי, בתמורה לשכנועו של אנרי להמיר את דתו מהוגנוטיות לקתוליות. צ'יקוניה שינה את המנהג הוונציאני לפיו הדוג'ה מפזר דוקטים מזהב על הקהל במהלך תהלוכת ההכתרה שלו, וזרק לקהל דוקטים עשויים כסף. מאז כונו דוקטים אלה בשם "צ'יקוניני", על שמו. צ'יקוניה היה דוג'ה פופולרי בשל הצלחותיו בתחום הדיפלומטיה, השלום והשפע הכלכלי ששררו בלה סרניסימה בתקופת כהונתו. בתקופתו נבנה מחדש גשר ריאלטו מעל התעלה הגדולה. גשר זה, שהיה עשוי עץ, נבנה מחדש מאבן בין השנים 1588–1591. אמנים רבים הציעו תוכניות עבור הגשר, ובהם אף מיכלאנג'לו, אולם צ'יקוניה בחר בתוכניתו של האדריכל אנטוניו דה פונטה לתכנון הגשר. צ'יקוניה נפטר בשנת 1595. לאחר מותו הוצבה על דופן הגשר מצבה לזכרו. מדיה וקבצים בנושא פאסקואלה צ'יקוניה בוויקישיתוף