laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאמי ז'ורדן

מארי אנמון קאמי ז'ורדן (בצרפתית: Marie Ennemond Camille Jordan;‏ 5 בינואר 1838 – 22 בינואר 1922) היה מתמטיקאי צרפתי שעסק בתחומים רבים במתמטיקה ובין היתר היה ממשיך דרכו העיקרי של גלואה בפיתוח שיטתי של תורת החבורות. בנוסף כתב ז'ורדן את הספר "קורס באנליזה" (צרפתית: Cours d'analyse), שהשפיע על מתמטיקאים רבים (הארדי בספרו "התנצלותו של מתמטיקאי" מציין את הספר כנקודת מפנה בתפיסת עולמו כמתמטיקאי). ז'ורדן נולד בליון שבצרפת, שם התגורר ולמד בילדותו, וב-1855 עבר עם אשתו הטרייה (מארי איזבל מונה - בתו של סגן העיר ליון) לפריז כדי ללמוד באקול פוליטקניק. הוא למד שם הנדסה, וב-1861 נבחן על הדוקטורט שלו. עם תום לימודיו עזב ז'ורדן את פריז ועבד כמהנדס בפריבאס ולאחר מכן בשאלון-סור-סון, עד שלבסוף חזר לפריז. במהלך תקופה זו נולדו לו ולאשתו לא פחות משני בנים ושש בנות. ב-1873 התקבל ז'ורדן כבוחן באקול פוליטקניק, ב-1876 נתמנה לפרופסור לאנליזה, ובשנים 1883-1885 קיבל משרת הוראה מקבילה בקולז' דה פראנס. לאחר מותו נאספו כל כתביו לארבעה כרכים עבי-כרס בהוצאת Gauthier-Villars. שניים מהם מכילים את כל כתביו בתורת החבורות, אחד מהם עוסק באלגברה ובתורת המספרים, והאחרון עוסק בטופולוגיה של פאונים, משוואות דיפרנציאליות ומכניקה. בתקופתו של ז'ורדן טרם הייתה מקובלת החלוקה לנושאים כפי שהיא מקובלת היום, וכך נושאים טופולוגים שימשו כר פורה לרבות מעבודותיו הראשונות. היכרותו עם עבודתו של רימן ורעיונותיו בנושא סימטריות הביאו אותו לכדי ניסוח של חבורות סימטריה והומוטופיה ללא שימוש בכלים מתורת החבורות וללא שנחשף לעבודתו של מביוס. עבור ז'ורדן חבורה הייתה מה שאנו היינו מכנים היום חבורת תמורות (מושג החבורה כמבנה מופשט יותר יומצא רק כמה שנים מאוחר יותר). מתוך ניתוח מעמיק של הרעיונות של גלואה הגדיר ז'ורדן את מושג סדרת ההרכב והוכיח את משפט ז'ורדן הולדר. בנוסף עסק ז'ורדן בבעיית הסיווג של חבורות סופיות. למרות שהסיווג של חבורות אבליות סופיות היא משימה פשוטה באופן יחסי, הסיווג של חבורות הרכב סופיות אינה כזו. אף על פי כן סימן ז'ורדן יעד זה כמטרה למחקריו, ודבק בה גם בידיעה כי ייתכן שלעולם לא תבוא על סיומה. גישתו הייחודית ושיטותיו פורצות הדרך סללו את הדרך למתמטיקאים רבים אחריו. ז'ורדן ליקט את רעיונותיו החדשים בשנים 1860-1870 לספר על תמורות ומשוואות אלגבריות (צרפתית: Traité des substitutions et des équations algebraique). ספר זה, שכלל בין היתר את הניסוח המקורי של צורת ז'ורדן, החזיר את רעיונותיו של גלואה למרכז הבמה ושימש כאבן יסוד בהוראת תורת החבורות באוניברסיטאות ברחבי העולם. צורת ז'ורדן באלגברה משפט העקום של ז'ורדן מידת ז'ורדן בתורת המידה משפט הפירוק של ז'ורדן בתורת המידה משפט ז'ורדן-הולדר בתורת החבורות משפט החבורות הליניאריות הסופיות של ז'ורדן (ידוע גם כמשפט ז'ורדן-שור) פירוק ז'ורדן-שבליי בתורת האופרטורים פירוק ז'ורדן (אלגברת לי) הלמה של ז'ורדן בתורת המספרים אווריסט גלואה מדיה וקבצים בנושא קאמי ז'ורדן בוויקישיתוף קאמי ז'ורדן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קאמי ז'ורדן, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה של קאמי ז'ורדן, באתר MacTutor (באנגלית) קאמי ז'ורדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משפחת אפשטיין

משפחת אפשטיין (נכתב גם: אפשטין ועפשטיין) היא משפחת לויים יהודית, בת כחמש מאות שנה, שהצמיחה מתוכה רבנים, סופרים, מנהיגי ציבור, חוקרים ומלומדים. הרב ברוך אפשטיין, שחקר את מוצא המשפחה, כתב כי מוצא משפחת אפשטיין מספרד, מצאצאי רבי אהרן הלוי מברצלונה (הרא"ה) ורבי זרחיה הלוי מגירונדי, בעל המאור. שמה המקורי היה בנבנשתי. לאחר פרעות במאה ה-14 בספרד התיישב חלק מהמשפחה בטורקיה וחלק אחר בגרמניה, בעיר אפשטיין שבמדינת הסן, ושם החליפו בני המשפחה את שמם מבנבנשתי לאפשטיין. על פי ספרו של הרב ברוך אפשטיין נעשה עץ יוחסין של המשפחה ומכיל רבנים רבים. יש ענף אחר של משפחת אפשטיין שאינו קשור למשפחת אפשטיין הלויים. אחד מבני המשפחה, הרב משה מרדכי אפשטיין, אף שינה את איות שם משפחתו לאפשתֵין, כדי למנוע את ייחוסו בטעות למשפחת אפשטיין הלויים. גם ר' פנחס אפשטיין ראב"ד העדה החרדית ואחיו ר' זרח אפרים אפשטיין ראש ישיבת תורת חיים הם מאותה המשפחה. הרב אריה לייב הלוי אפשטיין – רב ומקובל במאה ה-18, בעל הפרדס. הרב קלונימוס קלמן הלוי אפשטיין – מגדולי החסידות, בעל המאור ושמש. הרב יחיאל מיכל אפשטיין – רבה של נובהרדוק, בעל ערוך השולחן. הרב ברוך אפשטיין – בנו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין. בעל התורה תמימה. הרב משה יחיאל הלוי אפשטיין – האדמו"ר מאוז'רוב. הרב אפרים מרדכי בן שלמה זלמן עפשטיין - מחבר ספר מחנה אפרים על המהרש"א (וילנה תרמ"ג). הרב יצחק הלוי אפשטיין היה דיין בתל אביב, ממקימי הרבנות הצבאית ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית הרב יצחק אייזיק אפשטיין ב"ר מרדכי הלוי (נודע בכינויו ר' אייזיק הוֹמְלֶר) מגדולי תלמידיו של אדמו"ר הזקן בעל התניא והשולחן ערוך הרב. פרופ' יעקב נחום אפשטיין - חוקר תלמוד וממקימי האוניברסיטה העברית בירושלים. יורי לויטן - שדר רדיו מוסקבה במלחמת העולם השנייה עוד מצאצאי המשפחה: האדמו"ר רבי מנחם נחום עפשטיין מקוברין - ביאליסטוק. (על אף ששם משפחתו עפשטיין, איננו בן אחר בן למשפחת עפשטיין אלא שם משפחתו המקורי היה קצנלבוגן, וסביו אימץ את שם משפחת חותנו). הרב שאול קצנלנבוגן בן אחר למשפחת עפשטיין, שינה את שם משפחתו מעפשטיין לקצנלנבוגן), וצאצאיו, ובהם: החזון איש (הרב אברהם ישעיהו קרליץ) הרב פרופ' שאול ליברמן. הרב מרדכי זאב גולדשטיין - רב בליסקווא ומחבר ספר פתחי עולם (וילנה תרמ"ג). עמוס אפשטיין - איש עסקים ספר מקור ברוך, חלק ראשון עמ' 671. ראו גם: מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה כרך ב'. ומובא שם כי על פי מגילות ייחוס עתיקות גם משפחת הורוביץ מקורה במשפחתו של רבי זרחיה הלוי. ראו באתר לזכרו של חיים מנחם אפשטיין ובדברי בנו על עץ היוחסין.
מכתבו של מנחם מנדל

"מכתבו של מנחם מֶנְדֶל" הוא שיר של נתן אלתרמן, בו מתייחס המשורר למאורעות השואה באירופה, ופורסם במסגרת "הטור השביעי" בעיתון "דבר" ב-9 במרץ 1945. השיר פורסם לקראת סוף המלחמה, וקדמו לו שירים נוספים העוסקים בנושא, כשהבולט בהם הוא "מכל העמים". בשיר מופיעה תגובתו של אלתרמן למשמע הבשורות המרות על גורל יהדות אירופה, וזאת שוזרת את אסונו של העם היהודי בדמויותיו המוכרות של הסופר היידי הידוע שלום עליכם. אלתרמן ניסח את השיר כמכתב אחרון או צוואה ששולח מנחם מנדל, גיבור ספרו של שלום עליכם, לאשתו שיינה שיינדל. בכך המשיך כביכול את מכתביו של מנחם מנדל לאשתו באותו סגנון אירוני שכתב שלום עליכם, אולם בהבדל מרכזי: אלתרמן המית ביצירתו את מנחם מנדל, והמת הוא המדבר בשיר ("כך הלכתי חיים כך שוכב אני מת, כי דמותי, כך אומרים, היא בת נצח"). הוא מוסיף ומספיד בשיר זה דמויות נוספות של שלום עליכם: "טוביה מת, ומת מוטל בן פייסי החזן... ועל שלג נח סטמפניו, קט ויחף... וגם טופ'לה נח, טו טו ריטו התם" (סטמפניו, גיבור הנובלה הנושאת שם זה, והילד טופל'ה טוטוריטו, גיבור הסיפורים "האולר" ו"הדגל"). בהספידו את הדמויות הספרותיות שזוהו כל כך עם יהודי מזרח אירופה, ביכה אלתרמן לא רק את רצח היהודים בשואה, אלא גם את חורבן תרבותם העשירה, בייחוד תרבות היידיש, כמו הספרות והשירה היידית העשירה, וכן הספיד את העיירה היהודית הישנה, השטעטל, על אורח חייה ואנשיה. על פי מבקרת הספרות עינת יקיר, גם שפת השיר היא רבת משמעות. במותן של הדמויות, נכחדה גם היידיש, השפה שבה הן נוצרו, והן נבראו מחדש בצלם העברית. "בשירו של אלתרמן מדברים פתאום כולם עברית, והמעבר הזה אפשרי רק במחיר מותם". בפרסום המקורי כלל השיר ארבעה עשר בתים, אולם בגרסה שפרסם אלתרמן כשאיגד מבחר משירי הטור השביעי בשנת 1948 השמיט את הבית העשירי וערך מספר תיקונים קלים. לחן לשיר נכתב בידי משה וילנסקי. שבעה מתוך בתי השיר הולחנו והוקלטו בשנת 1974 על ידי שלמה ארצי לאלבום "לכל החברים מהמסע מים אל ים", אלבום שהושפע ממלחמת יום הכיפורים. "מכתבו של מנחם מנדל" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "מכתבו של מנחם מנדל" באתר שירונט נתן א., מכתבו של מנחם מנדל, דבר, 9 במרץ 1945 השיר בלחנו של משה וילנסקי בביצוע ויקטוריה חנה מכתבו של מנחם מנדל, בביצוע שלמה ארצי, מכתבו של מנחם מנדל, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב נתן אלתרמן, "מכל העמים", הארץ, 27 בנובמבר 1942 עינת יקיר, נצחיים הם שחוקו ובכיו של העם, אתר בית אבי-חי.
אריסטו מכיוס

אריסטו מכיוס (ביוונית: Ἀρίστων ὁ Χίος), היה פילוסוף יווני בן המאה השלישית לפנה"ס. הוא נולד באי כיוס והגיע לאתונה שבה שמע את הרצאותיו של זנון מקיטיון, מייסדה של האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית. לעיתים השתתף גם בהרצאותיו של פולמון מאתונה, שעמד בראש האקדמיה האפלטונית מ-314 עד 269. אם כי אריסטו מכיוס נמנה עם חוגיו של זנון מקיטיון, הוא זנח את תורת מורהו בהביעו התנגדות לשניים מענפי הפילוסופיה של האסכולה הסטואית: לוגיקה ופיזיקה. אריסטו מכיוס היה אדם בעל כוח שכנוע ונואם מעולה. הוא פתח את בית ספרו בגימנסיה בשם צינוסרגס, שהייתה ממוקמת בפרבר של אתונה ושנודעה בשל קשריה עם הפילוסופים הציניקנים. נהרו אליו תלמידים כה רבים עד כי הרשה כניסה חופשית לכל מי שאבה להאזין לדבריו. הוא אמר שחבל כי חיות פרא הן חסרות בינה כי אחרת היו מסוגלות להשתתף בשיעוריו. לא ניתן לתאר את תורתו בשלמותה, כי מכל כתביו לא שרד דבר בשלמותו, אבל יש בידינו קטעים של מחברים מאוחרים יותר שלפיהם הוא הושפע רבות מן הזרם הציניקני בפילוסופיה היוונית. הוא סבר כי הלוגיקה איננה חשובה משום שאין בה דבר משותף עם בני האדם, והתייחס לדיאלקטיקה כמלאכותית וחסרת ערך. הוא דחה גם את הפיזיקה באומרו שהיא מעבר להשגה האנושית. דעותיו אלה משתקפות בדבריו על אלוהים שלדעתו הוא בלתי ניתן לתפיסה וחסר תחושה, וכי אין לדעת בוודאות כלשהי אם הוא ישות חיה או שאיננו כזה. דברים אלה היו בניגוד גמור לתורתו של זנון מקיטיון שצידד בדעה כי היקום הוא ישות חיה ובעלת תבונה. זנון מקיטיון חילק את הפילוסופיה לשלושה ענפים: לוגיקה שכללה רטוריקה, דקדוק ותאוריות בדבר תפיסה חשיבה, פיזיקה שכללה לא רק את המדע אלא גם את טבעו האלוהי של היקום, ואתיקה שמטרתה הייתה להגיע אל האושר באמצעות דרך חיים התואמת את הטבע. אולם בעבור אריסטו מכיוס האתיקה הייתה הענף היחיד של הפילוסופיה, אם כי היו לו הסתייגויות גם באשר אליה באומרו כי צִדה המעשי הוא חסר ערך ותועלת. אריסטו מכיוס הגן על תורת ההכרה של האסכולה הסטואית נגד תורת הספקנות שבה צידד הפילוסוף ארקסילאוס שעמד בראש האקדמיה האפלטונית החל מ-264. אריסטו מכיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משולש הקיץ

משולש הקיץ הוא מערך דמיוני של שלושה כוכבים בהירים המופיעים בעונת הקיץ של חצי הכדור הצפוני. משולש זה מורכב מהכוכבים וגה שבקבוצת הכוכבים נבל, אלטאיר שבקבוצת הכוכבים נשר והכוכב דנב שבקבוצת הכוכבים ברבור. הביטוי נעשה לעממי על ידי האסטרונום הבריטי סר פטריק מור בשנות ה-50, אך הוא לא המציא את המונח. האסטרונום האוסטרלי אוסוולד תומאס תיאר את הכוכבים "המשולש העצום" בשנות ה-20. משולש הקיץ נמצא מעל קווי הרוחב המרכז-צפוניים במהלך הקיץ, אך ניתן לראותו גם בסתיו (עד חודש נובמבר) בערב ובאביב ניתן להבחין בו בשעות הבוקר המוקדמות. בחצי הכדור הדרומי ניתן לראותו נמוך בצפון בחורף. משושה החורף משולש האביב מדיה וקבצים בנושא משולש הקיץ בוויקישיתוף
קארמה רוסקאיידה

כרמה רוסקאיידה סרה (בקטלנית: Carme Ruscalleda i Serra; נולדה ב-1952) היא שפית ממסעדת סאנט-פאו (Sant Pau) בסאנט-פאו דל מאר, סמוך לברצלונה. בבעלותה גם מסעדת Sant Pau de Tòquio ביפן. רוסקאיידה נולדה למשפחת איכרים שעסקה ביין ובגידול בקר והחלה לבשל בהיותה ילדה. היא למדה טכניקות שרקוטרי (הכנת מטעמי בשרים) ואחרי שהתחתנה עם בעל מכולת, טוני באלאם (Toni Balam), ב-1975, שכנעה אותו לפתוח מסעדה. סאנט-פאו נפתחה ב-1988, היא זכתה בכוכב מישלן ראשון ב-1991, זכתה בכוכב השני ב-1996 וזכתה בכוכב מישלן השלישי ב-2006. בשנת 2004 נפתחה מסעדת אחות בטוקיו, יפן. כיום יש להם חמישה כוכבי מישלן, שלושה במסעדה בקטלוניה ושניים במסעדה בטוקיו. מסעדה סאנט-פאו דל מאר זכתה בניקוד המקסימלי, שלוש שמשות במדריך קמפסה (Campsa Guide) ב-1999. המסעדה חברה גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם. המסעדה ממוקמת באמצע הדרך בין ברצלונה לג'ירונה, היא שוכנת במבנה שהוקם ב-1881 ושימש בעבר כאכסניה, בחדר האוכל יש מקום ל-35 אנשים והמסעדה פתוחה כל ימות השנה, רוסקאיידה היא השפית ובעלה מנהל את חדר האוכל. מטבחה נשען במידה רבה על המסורת הקטלנית, אך הוא גם פתוח להשפעה גלובלית ומתמקד במוצרים טריים, איכותיים ועונתיים, עם דגש על מוצרים מהים, שלחופו המסעדה שוכנת. בצמוד למסעדה גן-ירק גדול שמספק את תצרוכתה. מאז שנת 2000 כתבה כמה ספרים ובהם שמה דגש על בישול ארוחות בריאות, טעימות, מודרניות, קלות, במהירות; והיא כוללת בהם גם חלק ממתכוניה המותאמים למטבחים שאינם מקצועיים. ספרה הידוע ביותר הוא Cuinar per ser feliç (לבשל כדי להיות שמח; 2001). באנגלית התפרסם ספרה Carme Ruscalleda's Mediterranean cuisine‏ (2007). Deu anys de cuina al Sant Pau (1998) Del plat a la vida (2000) Cuinar per ser feliç (2001) Un any amb Carme Ruscalleda (2004) Cuina a casa (2005) La cuina més fàcil i moderna (2006) Carme Ruscalleda's Mediterranean cuisine (2007) מדיה וקבצים בנושא קארמה רוסקאיידה בוויקישיתוף האתר הרשמי של קארמה רוסקאלדה אביטל ענבר, ברצלונה - האוכל הכי טוב, מסע אחר, אמיר מרקוביץ', סן פאו: מסעדה של פעם בחיים, באתר onlife‏, 27 בינואר 2011 ממסעדת סאנט-פאו במדריך השולחנות הגדולים בעולם
א-תוחיד ואל-ג'יהאד פי אכנאף בית אלמקדס

א-תוחיד ואל-ג'יהאד פי אכנאף בית אלמקדס (בערבית: جحافل التوحيد والجهاد في فلسطين) הוא ארגון טרור ג'יהאדיסטי אסלאמיסטי פלסטיני סלפי שבסיסו ברצועת עזה. הארגון משייך עצמו לאידאולוגיה של אל-קאעידה. הארגון הוקם בינואר 2008 על ידי הישאם אל-סעדני. ההודעה על הקמת הארגון התפרסמה ב-6 בנובמבר 2008 במנשר המצהיר על נאמנות לאל-קאעידה, לאחר שלטענתם קיבלו מקימי הארגון מסר מאוסמה בין לאדן ואיימן א-זוואהירי. הארגון אחראי לניסיונות שיגור רקטות לשטחי אוכלוסייה אזרחית בישראל. במרץ 2011 עצר חמאס את מנהיג הארגון הישאם אל-סעדני. המעצר סייע לצבא האסלאם, ארגון סלפי עזתי נוסף, להתבסס כארגון העל הסלפי ברצועה. באפריל 2011 התפרסם הארגון כאשר פעיליו חטפו ורצחו ברצועת עזה את ויטוריו אריגוני, פעיל פוליטי איטלקי פרו-פלסטיני, כדי ללחוץ על חמאס לשחרר מהכלא את מנהיגם אל-סעדני. באוגוסט 2012 שחרר חמאס את אל-מקדסי, על מנת שיהווה תחליף לצבא האסלאם, שהתחזק בעקבות מעצרו. לאחר שחרורו הקים אל-מקדסי את מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים כמסגרת-על שכללה את הארגון לצד הארגון אנסאר א-סונה, ארגון סלפי נוסף. באוגוסט 2012, לאחר שחרור אבו וליד אל-מקדסי מכלא חמאס, הרג צה"ל שני טרוריסטים מהארגון ברצועת עזה, בעקבות מידע שתכננו פיגוע טרור בחצי האי סיני. זמן מה לאחר מכן, ביצעו פעילי הארגון מתקפת טרור משולבת, שבמהלכה הרגו כ-15 חיילים ושוטרים מצרים בקרבת הגבול עם ישראל, השתלטו על עמדת המשטרה המצרית באזור מעבר כרם שלום, ולקחו עמם שני כלי רכב צבאיים משוריינים בניסיון לחדור לישראל. אחד המשוריינים, שהיה כנראה ממולכד, התפוצץ במעבר הגבול, והשני הצליח לחדור לישראל תוך חילופי אש עם כוח צה"ל, והושמד על ידי טיל ששוגר ממסוק קרב וירי טנקים. מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים חצי האי סיני כזירה פעילה של טרור אסלאמי, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 13 באוגוסט 2012 ניר יהב‏, חמאס שחרר מנהיג סלפי "שהיה מעורב בירי לישראל", באתר וואלה, 10 בדצמבר 2012 ממשלת הנייה במלכוד, באתר "IsraelDefense‏", 13 באוגוסט 2012 משמעות הריגתו של השאם סעדיני, מבכירי הפעילים של הג’האד העולמי ברצועת עזה, שמצא את מותו בסיכול ממוקד של צה”ל, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 18 באוקטובר 2012 לילך שובל וגדי גולן, פיגוע המשוריינים, ישראל היום, 6 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו

במשפט העברי, חזקה אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו היא חזקה הלכתית, מסוגת החזקות שאין אדם פועל בניגוד לטבעו או תכונותיו. חזקה זו אומרת כי אנו מניחים שאדם לא יעז לשקר, ולטעון שאינו חייב כסף, בפני האדם שלו הוא חייב את הכסף. לכן אם יהיה דין ובו צד א' יטען שהשני חייב לו כסף וצד ב' יכחיש, נניח שאכן הצדק עם צד ב' והוא לא חייב כסף, שכן אם הוא היה משקר הוא היה 'מעיז פניו בפני בעל חובו' בניגוד לכלל הנקבע בחזקה. מהתורה, אדם המודה במקצת חייב להשבע לבעל דינו כי הוא אינו חייב לו כסף, לעומת אדם הכופר בכל התביעה, שאינו חייב להשבע. את ההסבר לכך הסביר רבה: אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו לכפור הכול, ולכן כאשר אדם מודה במקצת, אנו חוששים אולי הסיבה לכך שהוא מודה במקצת הוא מכיוון שהוא חושש להעז בפניו בפני בעל חובו ולכפור הכול כאשר חבירו שעשה לו טובה מכיר בשקרו, ולכן הוא כופר חלקית. ייתכן גם, שהסיבה לכפירה אינה מכיוון שהוא גנב, שהרי מהתורה אדם החשוד להשבע לשקר חשוד גם לגזול, אלא ייתכן שאין לו כסף, והוא רוצה להשתמט מבעל חובו זמנית עד שיהיה לו כסף, ולכן הוא כופר בחלק מהכסף, ולכן הטילה עליו התורה שבועה, כדי שיודה. למעשה, חזקה זו משמשת כתשובה לסברת מיגו, האומרת כי במקרה של אדם הטוען לזכותו, בלא להביא כל הוכחה לנכונות הטענה, אלא שהוא היה יכול לטעון, במידה שווה או פחותה של סיכון ולפחות באותה מידה של רווח, טענה אחרת טובה ממנה.- עובדה זו כשלעצמה מעניקה תוקף לטענתו העכשווית, "מתוך" שהיה יכול לטעון טענה אחרת. אלא שמיגו כזה, בו האדם בוש לטעון את טענתו האחרת נחשב כ"מיגו דהעזה", מיגו מטענה אחרת שהוא אינו מעיז פניו לטעון אותה, ולכן אין למיגו כוח, שהרי אין להחשיב שהיה בכוחו לטעון טענה אחרת, אם קיימת הגבלה המונעת ממנו לטעון את הטענה האחרת. האמורא רב נחמן, שהתפרסם כדיין מומחה, קבע שגם כאשר הנתבע כופר לחלוטין בתביעה ואין כל ראיה לתובע - עליו להישבע שבועת היסת. התלמוד מסביר את הטעם לתקנתו: "חזקה אין אדם תובע אלא אם כן יש לו עליו" (תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף מ', עמוד ב'), כלומר, דרכו של עולם שלתביעה יש יסוד כלשהו, ולכן ראוי שהנתבע ישבע על טענתו. מנגד, קיימת אכן החזקה האומרת כי אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו, ולפיה יש להניח שהנתבע דובר אמת ואינו מעיז להכחיש לגמרי תביעה צודקת. אך התלמוד מסביר, שייתכן שהנתבע אכן מתכוון לשלם את חובו כשיתאפשר לו הדבר, ובינתיים הוא משתמט על ידי הכחשתו עד שישיג את הסכום הדרוש, והשבועה תעודד אותו להודות בחובו ולשלם מיד. התורה פטרה את מי שכופר הכל משבועה, מפני שאינו מעיז פניו לכפור הכל, ורק אם הודה במקצת - יש להניח שאולי כוונתו רק להשתמט זמנית מתשלום החוב. אולם בימי רב נחמן, מסבירים הראשונים, "רבו עזי פנים", והחלו לכפור בבעלי חובותיהם לגמרי, ולכן תיקן רב נחמן את השבועה. בראשונים מובאים מספר סיבות לחזקה זו, בה אין אדם מעיז בפניו בפני בעל חובו, לכפור בפניו את הכסף שהלווהו. מפני שעשה לו טובה (רש"י בתלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ק"ז, עמוד א') מפני שמכיר בשקרו (תוספות שם). נחום רקובר, ניבי התלמוד, הניב "אין אדם מעיז פניו בפני בעל חובו", ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"א-1990, באתר "דעת" שבועה דרבנן, ששונה בדיניה משבועה דאורייתא, תלמוד בבלי, מסכת שבועות, דף מ', עמוד ב'. תוספות רי"ד וחידושי הרמב"ן בבבא מציעא ו א; רבי מנחם המאירי שבועות לח, ב.
מסעוד בן שבת

רבי מסעוד בן יצחק בן שבת (סביב ה'תרכ"ג, 1863 - ד' בניסן ה'תשי"ט, 1959) היה מקובל מחכמי קזבלנקה ותרודאנת. נודע כמשורר נכבד, וכתב שירים רבים בעברית ובערבית יהודית. כיהן ברבנות בקהילות הכפריות של עמק הסוס (במיוחד באראזאן) עד אחרי מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן התיישב בקזבלנקה, ושימש בה שוחט ובודק עד לפטירתו בה' בניסן תשי"ט בהיותו כבן 96.[דרושה הבהרה] מחבר הספר "עונג שבת" דרשות על חמישה חומשי תורה - דרשות מענייני דיומא - עיסוקו בתחום הקבלה והנסתר. הספר חובר בשנת "יהי עליכם סתר"ה" (1905) והסתיים בשנת "בשוב ה' את שיב"ת ציון" (1952). רשימת הפרסומים של מסעוד בן שבת, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על שיריו ופעילותו המקובל רבי מסעוד שבת, באתר www.mytzadik.com ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טולאגי

טולאגי (אנגלית: Tulagi) הוא אי קטן באיי שלמה השוכן דרומית לאיי נגלה. העיר הנושאת את שם האי שימשה בירת הפרוטקטורט הבריטי באיי שלמה מ-1896 עד 1942, וכיום היא בירת מחוז המרכז. הבריטים בחרו באי כמקום מושבה של הבירה בשל הבידוד היחסי שלו וכחלופה בריאה יותר לאיים הגדולים ומוכי המחלות של איי שלמה. כוחות האימפריה היפנית כבשו את טולאגי ב-3 במאי 1942, מתוך כוונה להקים בסביבתו בסיס מטוסים ימיים. יום לאחר שנחתו היפנים באי תקפו מטוסים מנושאת המטוסים האמריקאית יורקטאון את הספינות שעגנו בנמל טולאגי, כהקדמה לקרב ים האלמוגים. כוחות אמריקאים, בעיקר נחתי גדוד הפושטים הראשון, נחתו בטולאגי ב-7 באוגוסט וכבשו אותו כחלק מהתוכנית לכיבוש האי גוודלקנל הסמוך. לאחר שנכבש על ידי כוחות נחתים וצי, שימש מעגן טולאגי מקום משכנן של סירות טורפדו, בהן PT-109, עליה פיקד ג'ון פיצג'רלד קנדי, לימים נשיא ארצות הברית. כיום מתבססת כלכלת טולאגי על דיג מסחרי. בנוסף, ענף התיירות, בעיקר תיירות צלילה גם הוא ענף כלכלי חשוב באי. מסביב לאי שוכנים שרידיהן של ספינות מלחמה רבות מימי מלחמת העולם השנייה, המהוות אתרי צלילה פופולריים. אך בשל מלחמת אזרחים שפרצה באיי שלמה בשנים האחרונות נפגע ענף זה. מדיה וקבצים בנושא טולאגי בוויקישיתוף טולאגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פורניר

בנגרות, פורניר (מגרמנית: Furnier או Wood veneer מאנגלית), הוא ציפוי העשוי משכבת עץ דקה מאוד (פחות מ-1 מ"מ) של עץ משובח, המודבקת על לוחות מעץ נחות או על לוחות עץ מעובד כמו MDF, שבבית, עץ לבוד וכדומה. פורניר נקרא בשוק גם ויניר. באמצעות שימוש בציפוי פורניר ניתן לייצר לוחות עץ רחבים יותר מבול העץ המקורי. השימוש בפורניר מאפשר מראה של עץ יקר גם בריהוט זול, וגורם לחיסכון בכמות העץ. את הפורניר ניתן ללטש ולצבוע כמו כל עץ טבעי. על ידי שימוש בפורניר מסוגי עץ שונים והנחת פיסות הפורניר בצורות שונות יכול הנגר לעצב את מראה הרהיט כרצונו. ציפויים אחרים לעץ הם פורמייקה ומלמין. ציפוי בפיסות עץ דקות היא אומנות המוכרת כבר ממצרים העתיקה, שבה נהגו לצפות ארונות קבורה ופרטי ריהוט של הפרעונים בפיסות עץ דקות במיוחד מעצים יקרי ערך שהובאו ממרכז אפריקה. כדי לקבל פיסות עץ דקות ויחד עם זאת לנצל את העץ היקר עם פחת מינימלי, מקובלות כיום שיטות ייצור שמשתמשות במסור דק מאוד או בסכין, כשהשיטות העיקריות הן: סיבוב בול עץ מול סכין קבועה המקלפת אותו לשכבה דקה רציפה. בשיטה זו משתמשים בעיקר להפקת פורניר בעובי עד 3 מ"מ. העלאה והורדה של בול עץ לאורכו (עם כוון הסיבים) אל סכין קבועה לפריסה של שכבות דקות מלבניות. קיימים מספר סוגים של פורניר: פורניר טבעי - פיסות פורניר כפי שנפרסו מבול העץ ללא עיבוד. ניתן להשתמש בהן משני צידיהן (התוצאה תהייה שונה לכל צד בתלות באופי העץ וכיוון הסיבים) פורניר נייר - פורניר שנוצר מחיבור בהתאמה מושלמת של פיסות פורניר טבעי דק מאוד והדבקתם על נייר ליצירת גיליון רציף. פורניר זה משווק בגיליונות גדולים וניתן לכיפוף. פורניר פנולי - פורניר שעבר חיטוי בפנול ומשמש בעיקר לציפוי לוחות עץ מעובדים. גם פורניר זה נוח לכיפוף. פורניר צורני - פיסות פורניר שחוברו בשיבוצים שונים ליצירת עיצובים מיוחדים מוכנים מראש. פורמייקה מהו פורניר, באתר (IMAGINE) פורניר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדובה הקטנה

הדובה הקטנה או העגלה הקטנה היא קבוצת כוכבים בחצי הכדור הצפוני. בנוסף להיותה אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, היא גם חלק מ-48 קבוצות הכוכבים לפי תלמי. הקוטב השמימי הצפוני נמצא בקבוצה זו, למרות שבעוד מספר מאות שנים עובדה זו תשתנה כתוצאה מנקיפת ציר כדור הארץ. הדובה הקטנה מכילה אסטריזם בשם "העגלה הקטנה", בשל סידור שבעת הכוכבים שלה - 4 גלגלים ויצול בן 3 כוכבים כאשר הכוכב שבקצה יצול העגלה הוא כוכב הצפון (פולאריס). את פולאריס ניתן למצוא גם באמצעות המשך הקו שעובר דרך הקצה (שאינו היצול) של העגלה הגדולה. מתוך 7 הכוכבים שבעגלה הקטנה נובעת המילה "צפון" בשפות שונות: ספטנטריון בלטינית וספטנטריונל בצרפתית וספרדית. בקבוצת הכוכבים נמצאת הגלקסיה הננסית הדובה הקטנה שהיא גלקסיית לוויין של שביל החלב. α בדובה הקטנה (כוכב הצפון או פולאריס) הוא ענק צהוב במרחק של כ-430 שנות אור. הכוכב הוא משתנה קפאידי שבהירות נראיתו משתנה בין דרגות 2.1 ל-2.2 במחזוריות של 4 ימים. כמו כן זהו גם כוכב זוגי עם בן זוג עמום בעל בהירות מדרגה 9, בו ניתן להבחין באמצעות טלסקופ חובבים. β בדובה קטנה (כוכב) הוא ענק כתום מסוג ספקטרום K4 במרחק של כ-130 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.1. רווח כי קבוצת כוכבים זו פורסמה על ידי האסטרונום היווני תאלס ממילטוס, עם זאת היא כבר הייתה בשימוש על ידי יורדי ים עוד לפני כן. בימי קדם, הדובה הקטנה נקראה כנף הדרקון ונחשבה לחלק מדרקון. כיום שם זה כבר נשכח. קבוצת הכוכבים "הדובה הקטנה" מזכירה דובה עם זנב. ה"זנב" נראה ארוך במיוחד כאשר מכלילים בה את הכוכבים החיוורים בסביבתה. קבוצת "הדובה הקטנה", מהווה יחד עם "הדובה הגדולה" את בסיס האגדה על קליסטו, נימפת היער היפה ובנה ארקס, שהפכו לשתי דובות והועלו לשמיים על ידי זאוס מלך האלים. לפי האגדה הזנב הוארך מעבר לזנב דב רגיל בשל סיבובה הבלתי פוסק של הדובה סביב הקוטב דרך זנבה. בעבר נחשבה הדובה הקטנה לקבוצה של שבעה כוכבים קרובים בלבד, ואלו נחשבו לאחיות. במיתולוגיה היוונית הקדומה, שבעת הכוכבים בדובה הקטנה נחשבו להספרידות, בנות אטלס. ייתכן שיחד עם קבוצות אחרות במזל מאזניים (שומר הדובים, הדובה הגדולה ודרקון), היא היוותה את מקור האגדה על תפוחי ההספרידות, שהיא חלק משתים עשרה המטלות של הרקלס. תרבויות רבות חשבו את הדובה לגומה שבה ציר כדור הארץ סבב. במיתולוגיה ההודית כוכב הקוטב הוא דהרווה (כיום משמעות המילה קוטב) וישנו סיפור מאחורי הפיכתו לכוכב. topic/Little-Dipper הדובה הקטנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שפות מצריות

שפות מצריות הן תת-משפחה של שפות במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. בין השפות הנכללות תחת קבוצה זו הן השפה המצרית הקדומה (כולל הכתב הדמוטי) וכן הניב של שפה זו, הקופטית. השפות נחשבות לשפות נכחדות, אולם יש מבין מאמיני הדת הקופטית המשתמשים בקופטית כשפה ספרותית וליטורגית. ניתן לחלק את השפות המצריות באופן הבא: שפות מצריות קדומות (או מצרית קלאסית): מצרית עתיקה מצרית ארכאית (לפני 2600 לפנה"ס – תקופת תין) מצרית קדומה, או מצרית עתיקה סטנדרטית (2600–2000~ לפנה"ס – תקופת הממלכה הקדומה) מצרית תיכונה (2000–1350~ לפנה"ס – תקופת הממלכה התיכונה עד ראשית תקופת האימפריה המצרית, או הממלכה החדשה) שפות מצריות מאוחרות: מצרית מאוחרת (1350–700~ לפנה"ס – מאמצע תקופת האימפריה ועד לאמצע תקופת הביניים השלישית) מצרית דמוטית (700~ לפנה"ס – 400~ לסה"נ – תקופת הביניים השלישית, מצרים התלמיית ושלטון רומא) קופטית המצרית העתיקה, התיכונה והמאוחרת נכתבו בכתב חרטומים ובכתב ההיראטי, לעומת המצרית הדמוטית שנכתבה בכתב הדמוטי שהתפתח מהכתב ההיראטי. השפה הקופטית נכתבת באלפבית הקופטי, שנוצר בתקופה התלמיית על בסיס האלפבית היווני, והתפתח על מנת להתאים לפונולוגיה המצרית. האלפבית הקופטי החליף בהדרגה את מערכות הכתב הקדומות יותר במאות ה-4 וה-5 לסה"נ. מדיה וקבצים בנושא שפות מצריות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.