laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Good Day Sunshine

Good Day Sunshine (שמש של יום טוב) הוא שיר רוק של להקת הביטלס שיצא ב-5 באוגוסט 1966 באלבום Revolver. השיר נכתב על ידי פול מקרטני והקרדיט ניתן כרגיל ללנון-מקרטני. ליאונרד ברנשטיין שיבח את השיר על המבנה שלו בדוקומנטרי של CBS News משנת 1967. ריצ'י אוטנברג מ-AllMusic אמר על השיר שהוא "קורן אופטימיות ותחושות נעימות. השיר הגיע למקום 89 ברשימת "100 השירים הטובים ביותר של הביטלס" של מגזין הרולינג סטון. בתחילת השיר נשמעים רק פול מקרטני ורינגו סטאר ובהמשך מצטרפים ג'ון לנון וג'ורג' האריסון. ג'ורג' מרטין אף הוא משתתף בשיר, בנגינת פסנתר. השיר נוגן בבוקר האחרון של משימת מעבורת החלל STS-114 ביולי 2005 ובבוקר הרביעי של משימת מעבורת החלל STS-121. ב-1969 זכה השיר לגרסה עברית בתוכניתה של להקת פיקוד המרכז, "רד אלינו לבקעה". השיר נקרא "כמה שמש" ומילותיו נכתבו על ידי יורם טהר לב. מידע על היצירה "Good Day Sunshine" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Good Day Sunshine" באתר AllMusic וויליאם ג'יי דאולינג (1989), Beatlesongs רד אלינו לבקעה באתר סטריאו ומונו ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תבנית בדיקה

תבנית בדיקה היא אות שידור בטלוויזיה, אשר שודרה כאשר המשדר פועל אך לא משודרת תוכנית (לרוב לאחר סיום השידורים או טרם תחילתם). השימוש בתבניות בדיקה החל בימיה הראשונים של הטלוויזיה, כאשר במקור תבניות הבדיקה היו לוחות פיזיים שאליהם הופנו מצלמות הטלוויזיה. התבניות נועדו לכיול מקלטי הטלוויזיה על ידי הצופים בבית ובאולפן, כך שהתמונה תוצג באופן האופטימלי ולאיתור תקלות במשדרים, במקלטי הטלוויזיה ובמצלמות. השימוש בתבניות בדיקה הופסק בסוף שנות התשעים במדינות המפותחות, ובעשור הראשון של המאה ה-21 במדינות מתפתחות, בשל חוסר הצורך בכוונון מקלטי הטלוויזיה שנכנסו מאז שנות התשעים, המופעלים על ידי מיקרו מעבדים. מאותה סיבה הצורך בכיול וכוונון מצלמות הטלוויזיה נעשה הרבה פחות נפוץ ונעשה למטרות טכניות-אומנותיות. המעבר לשידור דיגיטלי ייתר את הצורך בתבניות הבדיקה לחלוטין. לעיתים קרובות מושמעת מוזיקת רקע ביחד עם שידור תבנית הבדיקה. מכיוון שרשתות השידור לא מעוניינות לשלם תמלוגים על השמעת הנעימות בכל פעם שנעשה שימוש בתבנית בדיקה, הנעימות שמושמעות מוזמנות במיוחד והתשלום עליהן הוא חד פעמי ולא לפי שימוש. הנעימות נעשו פופולריות בזכות עצמן וכיום פועלים קבוצות של חובבים שמשמרות את המנגינות ואף מוציאות אוספים של הנעימות משנות ה-50, ה-60 וה-70 על גבי תקליטורים. 1934 - נערכים השידורים הראשונים של תבניות בדיקה, המורכבות מקו ישר ועיגול. 1939 - תבנית הבדיקה "ראש אינדיאני" משודרת לראשונה בצפון אמריקה על ידי RCA. 1947 - רשת ה-BBC הבריטית משדרת את תבנית הבדיקה הראשונה שלה, בשם "Testcard A". 1948 - רשת ה-BBC מפיקה תבנית בשם "Testcard B" אך אינה משדרת אותה. 1948 - רשת ה-BBC יוצרת תבנית נוספת בשם "Testcard C". 1967 - רשת ה-BBC מתחילה לשדר את התבנית המפורסמת "Testcard F" המתאימה לשידורי טלוויזיה בצבע. באותה שנה החלו לשדר תוכניות אחדות בצבע בערוץ BBC2. התבנית פותחה על ידי המהנדס ג'ורג' הרסי, והתמונה בתבנית מראה את בתו, קרול הרסי, משחקת איקס עיגול עם בובה. תבנית בדיקה מסוג SMPTE Color Bars. בתבנית נעשה שימוש במדינות ששידורי הטלוויזיה בהן הוא מסוג NTSC. גרסה של רשת ה-CBC לתבנית בדיקה מסוג SMPTE color bars. תבנית בדיקה מסוג Philips PM5540. תבנית בדיקה מסוג Philips PM5544. גרסה של תבנית בדיקה פיליפס של הערוץ הראשון האנלוגי. גרסה של תבנית בדיקה EBU של הערוץ הראשון ב-HD. תבנית בדיקה של רשות השידור האירופאית (EBU). תבנית בדיקה מסוג NTC 7 Combination. תבנית בדיקה ישנה של רשת CBC. TV Guide Test Patterns, מאת Morrie Goldman, במגזין VHF-UHF Digest מפברואר 1975 (עמודים 6-11)(באנגלית) מדיה וקבצים בנושא תבנית בדיקה בוויקישיתוף
גאיה טראוב

גאיה טראוב (נולדה ב-10 במאי 1988) היא שחקנית ומדבבת ישראלית. טראוב נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב. היא בתם של השחקן עמי טראוב ושל הצלמת חני ורדי. בילדותה למדה בבית הספר לטבע, ובנעוריה למדה במגמת המשחק והתיאטרון בבית הספר לאמנויות תל אביב. בנובמבר 2009, לאחר שעשתה שנת שירות לאומי, התגייסה לצה"ל. לאחר דין ודברים עם רשויות הצבא, הוסכם כי תשרת למשך שנה אחת בתיאטרון צה"ל.[דרוש מקור] בשנת 1994 השתתפה בדיבוב הסרט "במבי". כבר מגיל צעיר החלה להתעניין במשחק, ועוד כילדה שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כשהזכורה ביניהן היא הסדרה "החבורה של פיני וויני" ששודרה ב"ערוץ הילדים" בשנת 1998, בה גילמה את יעלי. ב-2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "זנב של עפיפון", בבימויה של שיר צור, לצד מוסקו אלקלעי ולני שחף. בשנת 2006 שיחקה בסרט הקולנוע של הבמאי חורחה גורביץ', "השרשרת של פסיה", שצולם באוקראינה. בשנת 2007 זכתה טראוב לחשיפה גדולה כאשר גילמה את דמותה של רוח'לה בסדרת הדרמה זוכת "פרס האקדמיה לטלוויזיה", עטורת השבחים והרייטינג, "מרחק נגיעה", ששודרה בערוץ 2, לצדם של: צחי גראד, הנרי דוד, יבגניה דודינה, לוסי דובינצ'יק, ירדן בר-כוכבא ואחרים. על משחקה בדרמה זו הייתה אף מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית: "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה". באותה שנה גילמה גם את דמותה של אביה במחזה, "עץ הדומים תפוס", שהוצג ב"תיאטרון המדיטק" וב"תיאטרון הקיבוץ" בבימויו של משה קפטן ועל פי רב המכר של גילה אלמגור, שזכה להצלחה רבה, עליו זכתה גם ב"פרס הבמה לילדים ונוער" כ"שחקנית הטובה ביותר". בשנים 2008 ו-2009 גילמה את דמויותיהן של דניאלה לוין ועופרה הראל בסדרת הדרמה היומית, "דני הוליווד" מבית yes. בשנת 2009 החלה לגלם את גאיה וורנר בסדרת הדרמה והמתח, "דאוס", ששודרה ב-yes וב-ערוץ הילדים. באותה שנה שיחקה גם בסרט הקולנוע, "היו לילות", בבימויו של רוני ניניו ולצידם של משה איבגי, יבגניה דודינה, דאנה איבגי ואחרים. באותה שנה החלה גם לשחק במחזה של "תיאטרון חיפה", "סיפור פשוט", המבוסס על ספרו של ש"י עגנון. בשנת 2011 כיכבה בתוכנית המציאות, "בקרוב אהבה", ששודרה בערוץ 2, לצידן של סיגל שחמון, אמירה בוזגלו, גילי שם-טוב, מיכל שפירא וגלית לוי. באותה שנה החלה גם לשחק במחזה, "שמוליק של זהרה", המוצג ב"תיאטרון מופע".בנוסף שיחקה בסרט "שמור על ילדתי" שהפיקה דינה פרלשטיין לנשיים חרדיות,לצדה שיחקו איילת מרגלית אוולין הגואל רותם זיסמן כהן ואירית סוקי. בשנים 2012–2013 שיחקה טראוב את דמותה של דפני דנציגר בסדרת הטלוויזיה "גאליס", המשודרת בערוץ הילדים. ב-2016 שיחקה בסרטו של נוני גפן" "הכל שבור ורוקד". בשנת 2017 נטען במאמר ב"ידיעות אחרונות" כי טראוב הייתה חברה בכת מייסודה של חוה גואז. מדיה וקבצים בנושא גאיה טראוב בוויקישיתוף גאיה טראוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גאיה טראוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גאיה טראוב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גאיה טראוב, באתר ספר הקולנוע הישראלי הדס בשן, ערה, באתר ynet, 19 בינואר 2011 גבי בר-חיים, תחקיר: הכת הסודית של המפורסמים נחשפת, באתר ynet, 25 בינואר 2017
מלרוני

האם התכוונתם ל... בן מלרוני – מנחה טלוויזיה קנדי בריאן מלרוני – פוליטיקאי קנדי דרמוט מלרוני – שחקן אמריקאי
סיטרואן 2CV

סיטרואן 2CV, המכונה גם דה שבו (בצרפתית: deux chevaux; בתרגום חופשי: "שני סוסים") הוא דגם מכונית חסכוני שיוצר בידי יצרנית המכוניות הצרפתית סיטרואן בין השנים 1948 ו-1990. דגם ה-2CV שייך לקבוצת מכוניות מצומצמת שהוצגו לראשונה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה וזכו להצלחה לאורך שנים רבות לאחר מכן – במקרה של דגם זה, במשך 42 שנים. גרסת הרכב של פייר-ג'ולס באולנג'ר משנות השלושים הייתה חדשנית לתקופתה בהיבטים הבאים: היא הייתה זולה וחסכונית, ואפשרה גם לאיכרים בצרפת, שהיוו חלק גדול מאוכלוסייתה באותה תקופה, להשתמש ברכב, דבר שעד אז לא התאפשר להם מבחינה כספית. הנתון הבא מדגים את חסכנותה של המכונית: היה לה צורך בשלושה ליטרים של דלק לכל היותר כדי לנסוע 100 ק"מ. היא הייתה יציבה, ותפקדה היטב גם בתנאי שטח לא-נוחים, כמו אדמות מעובדות או דרכים לא-סלולות. המכונית נמכרה היטב בישראל, ואף שימשה כרכב צמוד לקציני צה"ל בדרגת סרן–רס"ן. ניתן לה הכינוי המזלזל "פחנוע". דגם ההופמן 2CV אשר יוצר בגרמניה בין השנים 1988–2007 התבסס על דגם ה "סיטרואן 2CV" דגם הקופה סיטרואן ביז'ו אשר יוצר בבריטניה בין השנים 1964–1959 התבסס על דגם "סיטרואן 2CV". יוצרו 3,872,583 יחידות. אנדרה לפברה היה המהנדס הראשי בפרויקט TPV (ראשי תיבות של Très Petite Voiture – מכונית קטנה מאוד). בשנת 1939 מפתחי המכונית כבר סברו כי היא מוכנה לצאת לשוק ומספר אבות-טיפוס של הדגם נבנו. אבות-הטיפוס הללו היו בנויים בחלקם מאלומיניום או מגנזיום והכילו מנועים בעלי מנגנוני קירור הפועלים על מים. מושבי המכונית היו ערסלים שנתלו מגג המכונית על ידי חוטים. במהלך כיבוש צרפת בידי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, מנהלי מישלן (בעלת המניות המרכזית של סיטרואן) וסיטרואן החליטו להסתיר את פרויקט TPV מהנאצים, מתוך חשש מפני בקשות צבאיות לאספקת הרכב שפותח בפרויקט. חלק מרכבי ה-TPV הוחבאו במקומות מסתור ואחרים הושמדו. בשש השנים הבאות התעמק באולנג'ר בחיפוש אחר חידושים ושיפורים. לפני שנת 1994 סברו כי רק שני אבות-טיפוס מהפרויקט שרדו, אך בשנה זו נמצאו שלושה רכבים נוספים מהפרויקט, בתוך אסם. נכון לשנת 2003, ידועים רק חמישה רכבי TPV ששרדו. במשך זמן רב, סברו כי החבאת הפרויקט מהשלטונות הייתה מוצלחת עד כדי כך שכל רכבי הפרויקט אבדו לאחר המלחמה. אך למעשה, מיקומם היה ידוע לשומריהם, ובשנות החמישים ניתנה הוראה להיפטר מהם. דגם הסיטרואן FAF נגזר מדגם ה"סיטרואן 2CV". מכונית אבטיפוס שיוצרה בפרויקט TPV, מודל 1939, מלפני מלחמת העולם השנייה סיטרואן דיאן יואב קווה, סיטרואן דה שבו - סוס עבודה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2008 ניר בן-טובים‏, סיטרואן מאשרת: יורשת לדה שבו, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2012 גילוי סוד ה"דה שבו", מעריב, 25 בפברואר 1965 פחנוע צבאי, סרטון באתר יוטיוב ה"פחנוע", היא הסיטרואן דה-שבו, באתר פייסבוק "הופמן 2CV" citrobe.org/hoffm.htm
אדווין קלבס

אדווין קלבס (בגרמנית: Edwin Klebs‏; 6 בפברואר 1834 - 23 באוקטובר 1913) היה פתולוג ובקטריולוג גרמני. קלבס נולד בקניגסברג (אז בירת פרוסיה המזרחית; כיום קלינינגרד, רוסיה). ב-1857 קלבס קיבל תואר דוקטור לרפואה. מ-1861 קלבס שימש כעוזרו של הביולוג רודולף פירכו (Rudolf Virchow), ומ-1866 שימש כפרופסור בברן, וירצבורג, אוניברסיטת קארל בפראג וציריך. יחד עם פרידריך לפלר (Friedrich Löffler) קלבס בודד לראשונה את החיידק Corynebacterium diphtheriae, הגורם לקרמת. קלבס גם חיבר ספר לימוד לפתולוגיה, שתורגם לשפות רבות. נפטר בברן ב-1913, ככל הנראה כתוצאה ממחלת השחפת. החיידק קלבסיאלה (Klebsiella pneumoniae) קרוי על שמו. מדיה וקבצים בנושא אדווין קלבס בוויקישיתוף אדווין קלבס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדווין קלבס בתאר www.todayinsci.com
Mamma Mia (שיר של אבבא)

"Mamma Mia" (באיטלקית: "אמא שלי") הוא שיר מאלבומם השלישי של להקת אבבא, שנכתב על ידי סטיג אנדרסון, בני אנדרסון וביורן אולבאוס, והוקלט במקור בביצוע משותף של סולניות הלהקה, אנייטה פלסקו ואנני-פריד לינגסטאד. השיר הופיע לראשונה כחלק מהאלבום ABBA באפריל 1975, ולאחר מכן בספטמבר יצא כסינגל, עם הגרסה האינסטרומנטלית "אינטרמצו מס. 1" כבי-סייד. ב-1980, גרסה ספרדית לשיר "מאמא מיה" נכלל באלבום Gracias por la musica. ב-1999, מחזמר הנושא אותו שם, Mamma Mia!, הועלה בווסט אנד של לונדון, בביצוע רבים משירי אבבא, וההפקה התרחבה לארצות רבות אחרות, עם מעל 1500 הופעות בברודוויי בלבד. ב-1999 הלהקה A-teens ביצעה גרסת כיסוי של מאמא מיה. ב-2018 גרסה חדשה של שר אשר נכללה באלבומה ה-26 Dancing Queen. מידע על היצירה "Mamma Mia" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Mamma Mia" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Mamma Mia" באתר SecondHandSongs Abba – Mamma Mia, איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (באנגלית)
מונטניזם

מונטניזם היא כת אשר פרשה מהנצרות במאה ה-2. כת זו קרויה על שם מחולל ונביא התנועה מונטנוס מפריגיה. מונטנוס שמוצאו באסיה הקטנה, היה כנראה כהן במקדש פגאני מקומי לפני התנצרותו. הוא החל את פעילותו בשנת 156 או 172, ובמהלך טקס התנצרותו חווה חוויה מיסטית והכריז על עצמו כ"פרקליט". מאמיני המונטניזם האמינו כי רוח הקודש - "הפרקליט", היא "רוח האמת" הנזכרת בבשורה על-פי יוחנן, אותה הבטיח ישו לשלוח אחרי מותו. רוח הקודש הזו מתגלה בנבואותיו של מונטנוס ושל שתי נביאות שניבאו עמו, פריסקילה ומכסימיליה. נבואות אלו נאספו על ידי מאמיניהם ואוסף זה נחשב לקדוש, ורק קטעים אחדים ממנו נשתמרו בכתביהם של מתנגדי המונטניזם. בדומה לתנועות נוצריות רבות אחרות, ציפו מאמיני המונטניזם לבוא אחרית הימים וכן שירושלים של מעלה תרד מהשמיים, לפי אמונתם, על יד פפוזה(אנ') שבפריגיה. המונטניזם הטיף לתיקון המידות, להחמרת הצומות ולאיסור נישואין בשנית. כמו כן דרש המונטניזם שכל נוצרי יקבל על עצמו סבל ומיתה כאשר נרדפו הנוצרים. המונטניזם תבע את תיקון סדרי הכנסייה, תקף את מוסדות הכנסייה המקובלים וערער על סמכות הבישופים. מרכז התנועה היה בפפוזה ומשם התפשטה לכיוון מערב והגיע עד רומא, צפון אפריקה וצרפת. אחד ממאמיני המונטניזם בצפון אפריקה הוא הסופר הנוצרי טרטוליאנוס, אשר כתביו משמשים עדות חשובה למונטניזם. הכנסייה הרשמית והאפיפיור יצאו כנגד המונטניזם ובשנת 177 נערך כינוס מיוחד שהכריז על החרמת הכת. המונטניזם התקיים כ-200 שנה וייתכן כי עד המאה ה-4 נשארו קבוצות קטנות של מונטניסטים. פנטקוסטליזם מונטניזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מונטניזם, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית אנדראס הקדוש (עכו)

כנסיית אנדראס הקדוש (אנגלית: St. Andrew's Church) היא כנסייה השוכנת בפינה הדרום-מערבית של עכו העתיקה וקרויה על שם אנדראס הקדוש. המבנה הנוכחי, אשר נבנה בשנת 1765 על שרידי בניין צלבני, שייך לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית. בזכות מיקומו הפונה אל הים התיכון, בלט המבנה הצלבני לבאי האוניות אל העיר ושימש עבורם כתמרור, ואולי משום כך לא נהרס עד היסוד על ידי הכובשים הממלוכים כיתר בנייני העיר הצלבנית. המבנה מוכר מציורים שנעשו בשלה המאה ה-17, בהם ציורו של דה ברוין מ-1682. החוקר דניס פרינגל (Denys Pringle) שעקב אחרי תיאורי הנוסעים בסוף המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18, בהם מונדרל, פוקוק ומריטי, קבע שהמבנה הגותי הנישא נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-18, בעת חידוש בניינה של עכו על ידי דאהר אל-עומר. היו שסברו שכנסיית סן אנדראס הנוכחית נבנתה על גבי כנסיית סנטה אנה הצלבנית. הפרנציסקנים מאמינים שכנסיית יוחנן הקדוש הקתולית שעל חומת הים, בצמוד לרובע הפיזני מימי הביניים, הוקמה באתר כנסיית סן אנדראס הצלבנית. אחרי נפילת עכו ב-1291 נלקח שער הכנסייה שלל לקהיר בפקודת כובש עכו, הסולטאן הממלוכי השמיני ח'ליל בן קלאוון, ונקבע בפתח מדרסת מוחמד בן קלאוון (אנ') בקהיר על ידי אל-עאדל כִתבֻּע’א (אנ'). החוקרת ורדית שוטן-הלל טוענת, על פי מדידות שערכה באתר הרובע ההוספיטלרי בעכו במסגרת מחקרי רשות העתיקות וכן על סמך בדיקה באתר השער שבקהיר, שהשער נלקח מכנסיית יוחנן הקדוש (גר') ברובע ההוספיטלרי בעכו, ולא מכנסיית אנדראס הקדוש. N. Makhouly and C.N. Johns, Guide to Acre, Government of Palestine, Department of Antiquities, Jerusalem, 1946, pp. 83-84 Denys Pringle, The Churches of the Crusader Kingdon of Jerusalem, Vol IV (The Cities of Acre and Tyre), Cambridge, 2009, pp. 63-69 אלי שילר, עכו ואתריה, קרדום - דו ירחון לידיעת הארץ, ירושלים, 1983 מדיה וקבצים בנושא כנסיית אנדראס הקדוש בוויקישיתוף אירוח בעכו העתיקה, סרטון באתר יוטיוב שרידי הכנסייה בולטים בקו הרקיע בציור פנורמי של עכו מ-1686 שנעשה במבט מספינה בים בידי אנשי הצי הצרפתי בפיקוד המרקיז Gravier d'Ortières; הציור הוא חלק מציור פנורמי רחב בן ארבעה מקטעים Denys Pringle,"The Church of St Andrew (No. 393)", in: The Churches Of The Crusader Kingdom Of Jerusalem: A corpus, Vol IV (The Cities of Acre and Tyre), pp. 63-69 N. Makhouly and C.N. Johns, Guide to Acre, Government of Palestine, Department of Antiquities, Jerusalem, 1946, pp. 83-84 הכנסייה מסומנת במפת עכו הצלבנית של מרינו סנודו מ-1321 (בצידה הימני של המפה שראשה פונה למזרח) בדרום העיר סמוך למצודת הטמפלרים (ה-Templum במפת סנודו), אך אין למיקום זה סימוכין אחרים הסולטאן הממלוכי העשירי בשושלת הבחרית; שלט מסוף 1294 ועד סוף 1296 Vardit Shotten-Hallel, "Reconstructing the Hospitaller Church of St. John, Acre, with the help of Gravier d'Ortières's drawing of 1685-1687", Crusades 9 (2010), pp. 195–198 (תקציר המאמר מוצג באתר רשות העתיקות)
אלקטרוניקה צבאית

אלקטרוניקה צבאית כוללת פיתוח וייצור של ציוד אלקטרוני לשימושים צבאיים. לעיתים יישומים צבאיים משמשים גם מערכות אזרחיות (לדוגמה: מערכות מכ"ם) וכן להפך. עם זאת, ישנם מערכות בעלי שימוש צבאי מובהק. מערכות אלו כוללות חומרה, תוכנה וחיישנים. להלן מספר דוגמאות: מערכות איכון: מציאת מטרות על ידי חיישנים אופטיים, אלקטרומגנטיים (רדיו או מכ"ם) מערכות בקרת ירי (אנ'): כיוון פלטפורמה נושאת נשק (או הנשק עצמו) אל המטרה וביצוע הירי. זה נעשה באמצעות שילוב מערכות אלקטרוניות ומכניות (כגון כנפונים לכיוון טיל או מנועי סרוו להכוונת תותח טנק). מערכות הדמאה תרמית: תחום הכולל מערכות אשר תפקידם ל"הראות" את הנסתר, וזאת באמצעות שימוש במערכות אלקטרו-אופטיות, כגון הגברת אור כוכבים או הדמאה תרמית (הצגת גופים על פי קרינת החום הנפלטת מהם), או מכ"ם גל מילימטרי (גמ"מ) המשתמש באורך גל קצר כדי להציג את המידע הנקלט בפירוט רב ורזולוציה גבוהה יחסית. מערכות תקשורת: מגוון רחב של מערכות קשר טקטי ואסטרטגי. לדוגמה: קשר רדיו, תקשורת נתונים, הצפנה, קשר לווייני ועוד. מערכות מידע: מחשבים המשמשים לעזר למפקדים ומבצעים איחוד מידע ממקורות שונים, הצגת תמונת זירה בזמן אמיתי, העברת מסרים מיידיים ליחידות שונות ועוד. מערכות אלה נמצאות הן במפקדות והן בידי מפקדי וחיילי השדה, אשר משתמשים לשם כך במחשבים ניידים ואפילו במחשבי כף יד. מערכות שליטה ובקרה, מאפשרות למפקדות כוחות היבשה לקבל תמונת קרב אמיתית ככל האפשר, לכוון את הכוחות מהזרועות השונים ללחימה כנגד הכוח שכנגד, וכן לתאם בין הכוחות הלוחמים בינם לבן עצמם. מערכת הבקרה בחיל האוויר הישראלי אחראית על כל הבקרה האווירית של מטוסים צבאיים בישראל ונעזרת לשם כך ברשת של מכ"מים קרקעיים. ביבשה ישנן מערכות דוגמת צבא יבשה דיגיטלי למשימה דומה. מערכות רובוטיקה מערכות השולטות על כלי רכב כגון רובוטים לסילוק פצצות, רובוטים ללחימה במנהרות, רכבים נשלטים מרחוק ללחימה באתרים בסיכון גבוה, וציוד הנדסי נשלט מרחוק באזורי לחימה בהם לא ניתן להשתמש בדחפור מאויש. נשק מונחה הם שליטה על אמצעי לחימה מעופפים כגון פצצות חכמות וטילים מונחים. ההבדל המרכזי בין טכנולוגיה צבאית לטכנולוגיה אזרחית היא הדרישה לקשיחות החומרה, כלומר החומרה הצבאית מתוכננת לעבוד בתנאי סביבה קשים יותר מהחומרה האזרחית. לדוגמה התקן הצבאי מחייב רכיבים המסוגלים לעבוד בטווח הטמפרטורות שבין 40- ל-90 מעלות צלזיוס, בעוד שהתקן האזרחי דורש עמידות רק בין 20- עד 60 מעלות. פעמים רבות עוברים פיתוחים צבאיים לשימוש ציבורי נפוץ. כך לדוגמה, עשרות פיתוחים שנוצרו במהלך תוכנית החלל האמריקאית, שהייתה בעלת אופי צבאי-פוליטי מובהק, משמשים כיום בחיי היום-יום האזרחיים. עם התפתחות תעשיית ההייטק האזרחית, נוצר מסלול הפוך, שבו טכנולוגיות אזרחיות בייעודן עוברות לשימוש צבאי.
עירית (סוג)

עירית (שם מדעי: Asphodelus) היא גאופיט רב שנתי, ממשפחת העיריתיים (Asphodelaceae). בעבר סווגה תחת משפחת השושניים. השם 'עירית' מוזכר בתוספתא: העירית שלקטה למאכל בהמה - צריך לבער. נתנה תחת הכר - הרי היא כמבוערת. (תוספתא, מסכת שביעית, פרק ה) חוקר התנ"ך, הבוטנאי והרב ד"ר עמנואל לעף, הכניס את השם עירית לשימוש מודרני. שם הסוג "עירית" נזכר לראשונה במילון "ילקוט הצמחים", בעריכת מ. אזרחי ופ. אוירבך (קרישבסקי), שיצא לאור על ידי ועד הלשון העברית בשנת תר"ץ (1930). לפני כן, הוצע השם "עירון" כשם הסוג ברשימת "מֻנחי-הצמחים" שעובדה על ידי ישראל איתן ואשר התפרסמה בזכרונות ועד הלשון (תרע"ג, 1913), אך שם זה לא התקבל. אפרים רובינוביץ' (הראובני), בספרו "שמות צמחי ארץ ישראל שנתחדשו או שנתבררו" (תרע"ז, 1917) הציע לקרוא לצמח "נץ חלב". בישראל ידועים חמישה מינים מסוג זה: עירית גדולה (Asphodelus ramosus) עירית נבובה (Asphodelus fistulosus) עירית צרת-עלים (Asphodelus tenuifolius) עירית נטויה (Asphodelus refractus) עירית דביקה (Asphodelus viscidulus) בעולם ידועים 16 מינים בסך הכל של סוג זה. מדיה וקבצים בנושא עירית בוויקישיתוף עירית, באתר ITIS (באנגלית) עירית, באתר NCBI (באנגלית) עירית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עירית, באתר Tropicos (באנגלית) עירית, באתר GBIF (באנגלית) עירית, באתר IPNI (באנגלית) צמח השדה : : משפחת העיריתיים, באתר www.wildflowers.co.il Z. Díaz Lifante, Pollen morphology of Asphodelus L. (Asphodelaceae): taxonomic and phylogenetic inferences at the infrageneric level, Grana 35, 1996-01, עמ' 24–32 doi: 10.1080/00173139609430497 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריס בז'אר

מוריס בז'אר (בצרפתית: Maurice Béjart; נולד ז'אן מוריס ברז'ה Maurice-Jean Berger;‏ 1 בינואר 1927 – 22 בנובמבר 2007) היה כוריאוגרף צרפתי שניהל את "באלט בז'אר לוזאן" בשווייץ. בז'אר נולד במרסיי שבצרפת כבן של הפילוסוף גסטון ברז'ה. כילד הוקסם מרסיטל של סרז' ליפר, החליט להתמסר למחול, והחל ללמוד אצל מתילד קשסינסקה. בשנת 1945, הוא הצטרף כרקדן בלט לאופרה של מרסיי. משנת 1946 למד ב"סטודיו וואקר" בפריז. בשנת 1948, הוא גם למד אצל ג'נין צ'אראט, איווט שאווירה ולאחר מכן אצל רולנד פטיט, בנוסף למד אצל ורה וולקובה בלונדון. בשנת 1954 ייסד את להקת "באלט הכוכב" (Ballet de l'Etoile). ב-1960 ייסד בז'אר את "באלט המאה ה-20" בבריסל. בשנת 1987 עבר ללוזאן שבשווייץ, שם ייסד את "באלט בז'אר לוזאן", אחת מלהקות הבלט המפורסמות והמצליחות ביותר בעולם. בשנת 1988 הוזמן להופיע בפסטיבל ישראל, תחילה סירב בעקבות ביקורות על מדיניות ישראל בדיכוי האינתיפאדה הראשונה שפרצה כמה חודשים קודם לכן, לבסוף אמר שיגיע מפני שאינו רוצה להוסיף אי-סובלנות לאי-סובלנות. בשנת 1998 הורשע בז'אר בגין פלגיאט. בית המשפט קיבל את הטענה שמחול של בז'אר בשם "Presbythère" הכיל קטע ש"נגנב" מתוך היצירה "chute La d'Icare" (התרסקות איקריוס) של הכוריאוגרף הבלגי פרדריק פלמן (Frédéric Flamand). בין יצירותיו עיבוד חדשני ומקיף של מפצח האגוזים בהשראת סיפור חייו הוא, שהועלה על הבימה בשנת 2000. המוזיקה לבלט היא עדיין הפרטיטורה המקורית של צ'ייקובסקי, אבל העלילה והדמויות המקוריות הוחלפו כולן בסיפור חדש, על מאמצי ילד להתאחד מחדש עם אמו. הבלט מאפשר גם מבט אל הפנטזיות המיניות המוזרות של הנער. עיצוב ההפקה מלא דימויים ארוטיים, שכמה מהם עלולים לזעזע רבים מן הצופים, כמו רחם ונרתיק פעורים לרווחה. אחת הדמויות היא של מריוס פטיפה, ההופך למפיסטו. דמות אחרת קרויה "פליקס החתול", כנראה בעקבות הדמות המצוירת המפורסמת. בז'אר המשיך לנהל את להקתו עד יום מותו ב-22 בנובמבר 2007. הלהקה ממשיכה לפועל מאז, ואף הגיעה לביקורים בישראל מספר פעמים. בז'אר היה מייסדם של כמה בתי ספר למחול: "בית ספר מודרה" בבריסל, 1970 - 1988; "בית הספר מודרה אפריק" בדאקאר, 1977 - 1985; "בית ספר רודרה" בלוזאן, 1992 - היום. בית הספר רודרה עודנו פתוח והוא אחד המפורסמים ביותר מבין בתי הספר המקצועיים למחול בעולם. מדיה וקבצים בנושא מוריס בז'אר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוריס בז'אר מוריס בז'אר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוריס בז'אר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאחר מותו הכוריאוגרף מוריס בז'אר הלך לעולמו, באתר ynet, 22 בנובמבר 2007 אנה קיסלגוף, ניו יורק טיימס, פרידה ממוריס בז'אר, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2007 מוריס בז'אר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוריס בז'אר, באתר AllMovie (באנגלית) מוריס בז'אר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוריס בז'אר, באתר MusicBrainz (באנגלית) רות אשל, בלט מוריס בז'אר: הריקוד נשאר בשוליים, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2016 שוש אביגל, בלט מוריס בז'אר יגיע לישראל, למרות האירועים, חדשות, 2 במאי 1988 חיים נגיד, מורים בז'אר: באים ומוחים, מעריב, 2 במאי 1988 הכוריאוגרף הצרפתי, מוריס בז'אר, הלך לעולמו, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007 עידית סוסליק, איך רוקדים יצירת מופת?, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2016 טל לוין, עכבר העיר, בלט מוריס בז'אר: קלאסיקה של מחול מודרני, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2016
פוקילותרמיות

פּוֹיקִילוֹתֶרְמִיוּת היא תכונה המאפיינת יצורים חיים שטמפרטורת גופם מושפעת מטמפרטורת הסביבה. מקור המילה פויקילותרמי מיוונית: פויקילוס (ποικίλος) – מגוון, תרמוס (θερμός) – חום. פויקילותרמיות היא ההגדרה העדכנית לתכונתם של יצורים שנקראו בעבר "בעלי דם קר". כל חסרי החוליות הם פוקילותרמיים וכך גם שלוש מחלקות מבין החוליתניים: דגים, דו חיים וזוחלים. ליצורים אלה אין יכולת לווסת את טמפרטורת הגוף באמצעות תהליכים פנימיים. בעלי חיים אלה נקראים גם אקטותרמיים. אקטו= מבחוץ, כלומר חום גופם נובע מחום הנקלט מבחוץ. טמפרטורת הגוף היא פרמטר בעל משמעות מכרעת עבור בעלי החיים, משום שכל התהליכים המטבוליים המתרחשים בגופם של יצורים חיים תלויים בפעילות האנזימים. התחום האופטימלי לפעילות רוב האנזימים הוא 25 מעלות צלזיוס עד 40 מעלות צלזיוס, וגם בעלי חיים פויקילותרמיים יהיו פעילים כאשר גופם נמצא בסביבה תרמית בטווח זה. לכן, גם הם חייבים לווסת את טמפרטורת גופם, כדי שיוכלו לפעול. תגובה טיפוסית של יצורים פויקילותרמיים לתנודות בטמפרטורה היא שינוי מקום ושינוי תנוחה, כדי למזער את הסכנה בטמפרטורה גבוהה מדי או נמוכה מדי. ויסות החום של יצורים אלה הוא ויסות התנהגותי. הם עושים זאת בעזרת אדפטציות התנהגותיות, כמו חשיפה לשמש (או צל), מים או אוויר. מוכר המושג "התחרדנות" -פועל זה נגזר מהתנהגות החרדון ש"משתזף" בשמש לצורך העלאת חום גופם. לפי הנאמר לעיל, דמם של האורגניזמים פויקילותרמיים איננו יכול להיות תמיד קר. בראטרורם מצא כי טמפרטורת הגוף של איגואנת המדבר נעה בין 18 מעלות בזמן שנת החורף עד לשיא של 46.4 מעלות בזמן פעילות בשעות החמות, לפני שהיא נאלצת לתפוס מחסה מהשמש ולקרר עצמה. אצל בע"ח פויקילוטרמיים אין בזבוז אנרגיה על ידי הפניתה לשמירת חום הגוף. לדוגמה, המזון הדרוש ביממה לצפור קטנה, אוכלת חרקים, הומיאותרמית מהיותה שייכת למחלקת העופות, יכול להספיק לזוחל באותו גודל למשך חודש. מסיבה זו, בסביבות מחיה קשות, מעוטות משאבי מזון, נמצא בעיקר יצורים פויקילותרמיים. יצורים אלה, במהלך האבולוציה, לא פיתחו מערכות הצורכות אנרגיה רבה, כגון מח מורכב או כנפיים משוכללות. בנוסף, לחלק מהם יש מספר מערכות אנזימטיות עבור כל אחד מהתהליכים החשובים בגוף. לכל מערכת אנזימטית כזו יש טמפרטורה אופטימלית שונה. תכונה זו מאפשרת להם אקלום (אנ') לתנאי טמפרטורת סביבה משתנים, כאשר שינוי הטמפרטורה הוא הדרגתי. מנגנון זה מופעל עם השתנות העונות, כאשר הטמפרטורה יורדת בהדרגה. אז מיוצרים אנזימים חדשים, הפועלים בטמפרטורה החדשה. פעילות מוגבלת, לרוב בהתאם לטמפרטורת הסביבה. אם טמפרטורת הסביבה משתנה במהירות ואין שהות לאדפטציה, האנזימים מפסיקים לפעול ובעל החיים מת. בעלי דם קר בעלי דם חם הומיאותרמיות קינטיקה אנזימטית פוקילותרמיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארז גרטי-מהם אנזימים- מכון דוידסון צוות האתר, פעלים הגזורים משמות בעלי חיים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏נובמבר 2020 Brattstrom 1964, Body Temperatures of Reptiles The American Midland Naturalist Vol. 73 ענבר כהן סבר, זוחלים זוחלים, באתר המכללה ללימודים פארא- וטרינריים י. ברק, על "דם חם", "דם קר", באתר אלון למורי הביולוגיה ענת פלורנטין, איך נוצר חום גוף ומדוע הוא דווקא 36.5 מעלות ואיך מסתדרות חיות בעלות דם קר ?, באתר מכון דוידסון, ‏מרץ 2010