laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שוקולד (סרט)

שוקולד (צרפתית: Chocolat) הוא סרט משנת 2000 שמבוסס על ספרה של ג'ואן האריס ובוים על ידי לאסה הלסטרם. הסרט מספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד. במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. הסרט צולם בצרפת, בעיירה פלביני (Flavigny-sur-Ozerain) ובטירת בייאנק (Château de Beynac). הסצנות באגם צולמו באנגליה. ויאן רושה (ז'ולייט בינוש), נוודת צעירה מגיעה לעיירה רגועה בצרפת עם בתה הקטנה אנוק (ויקטורי ת'יויסול) בחורף של שנת 1959. השוקולדיה החדשה שלה היא מקור לתשומת לב ופחד מכיוון שיכולתה של ויאן לעורר מחדש את התשוקה באנשי העיירה מסכנת את שימור המסורת. הרוזן דה-רנו, אציל מקומי ושמרן (אלפרד מולינה) רואה בויאן איום וחושש שהשוקולד שלה עלול להשחית כליל את הקודים המוסריים של העיירה. מלחמתו נגדה נפתחת כאשר מגיעה לעיירה חבורת צוענים השטים בנהר ומובלים על ידי רו (ג'וני דפ), שמיד נמשך לוויאן והיא אליו. בין תושבי העיירה נמצאות ג'וזפין מוסקה (לנה אולין), אישה מוכה, שבורחת מבעלה ומתחילה לעבוד בשוקולדיה של ויאן, ארמאנד, אישה מבוגרת (ג'ודי דנץ') ומתקדמת בדעותיה שניתקה קשר עם בתה, קרוליין (קארי אן מוס) ונכדה. ויאן רושה - ז'ולייט בינוש הרוזן דה-רנו - אלפרד מולינה רו - ג'וני דפ ארמאנד- ג'ודי דנץ' קרוליין קלירמונט - קארי אן מוס לוק קלירמונט - Aurèlien Parent Koeni אנוק - ויקטורי ת'יויסול ג'וזפין מוסקה - לנה אולין סרג' מוסקה - פיטר סטורמר אלפונס מרסו - רון קוק ליאורה משה, "'שוקולד': פרק אוטוביוגרפי או שיעור בהיסטוריה תרבותית של הקולוניאליזם?", בתוך: חיים בראשית, שלמה זנד ומשה צימרמן (עורכים), קולנוע וזיכרון: יחסים מסוכנים?, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2004, עמ' 331–339, ISBN 965-227-191-8 אתר האינטרנט הרשמי של שוקולד שוקולד, ברשת החברתית פייסבוק "שוקולד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שוקולד", באתר AllMovie (באנגלית) "שוקולד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שוקולד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שוקולד", באתר Metacritic (באנגלית) "שוקולד", באתר אידיבי "שוקולד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות נסים דיין, ‏היה היה פעם כפר קטן, באתר גלובס, 6 במרץ 2001 אורי קליין, טעימות הססניות, באתר הארץ, 14 במרץ 2001
טפטפת קלווין

טפטפת קלווין, הקרויה על שמו של לורד קלווין, היא גנרטור אלקטרוסטטי. קלווין כינה את המכשיר מעבה טיפות מים. המכשיר מבוסס על טפטוף של טיפות מים לשם יצירת הפרשי פוטנציאלים תוך שימוש בהשראה חשמלית בין מערכות בעלות מטענים הפוכים. מבנהו של המכשיר מבוסס על שתי טבעות מתכת ושני מכלים העשויים מחומרים מוליכים. מכל מים מונח בראש הטפטפת. מים מטפטפים באופן קצוב משני פתחים קטנים במכל. כל זרם מים עובר דרך אחת מטבעות המתכת אל אחד מהמכלים. כל אחד מהמכלים מחובר באמצעות חוט מוליך לטבעת שבצד הנגדי. כלומר, הטבעת הימנית מחוברת אל המכל השמאלי ולהפך. שני המכלים המוליכים מופרדים במרווח קטן. כאשר מתחילה זרימת המים, יוצאים המים מן החורים וזורמים באופן חופשי דרך הטבעות אל המכלים. המכלים מתמלאים אט-אט במים. באופן ספונטני, כעבור זמן קצר (תלוי בקצב זרימת המים ובממדי המערכת) נפגעת האחידות של זרימת המים, ובמקום לזרום בקילוח אחיד, המים יורדים ברסס. זמן קצר לאחר השינוי באופן הזרימה מופיעה קשת חשמלית לשבריר שנייה בין המכלים. קשת זו נובעת מהפרש פוטנציאלים של עשרות אלפי וולט בין המכלים. למרות שמים באופן כללי אינם טעונים, מים "טבעיים" הם תמיסה של מלחים וחומרים אחרים ולכן מכילים יונים שונים. אפילו מים מזוקקים מכילים באופן טבעי יונים (הידרוניום והידרוקסידים). כיוון שבקנה מידה קטן ישנה אי הומוגניות מסוימת בחלוקת המטענים החשמליים, כאשר נפרדת טיפה מן המאגר היא לא בהכרח נייטרלית (אך גם אם אינה נייטרלית, מטענה זעיר). כשעוברת טיפה טעונה דרך אחת הטבעות, היא מגיעה למכל גורמת לטעינתו. נניח כי טיפת מים חיובית עברה דרך הטבעת הימנית. טיפה זו תנחת במכל הימני, ובגלל החיבור החשמלי בינו לטבעת השמאלית, גם היא תיטען במטען חיובי. אל הטבעת הזו יימשכו יונים בעלי מטען הפוך – כלומר יונים שליליים. משיכתם לטבעת זו גורמת להם לזרום לצידו השמאלי של המכל העליון ולהגדלת הסיכוי לטפטוף טיפות שליליות מהאביק השמאלי אל המיכל השמאלי. טעינתו של מכל זה במטען שלילי גורמת לטעינת הטבעת הימנית במטען שלילי. כעת, כאשר הטבעות טעונות (ואף במטען קטן ביותר) תימשך הפרדתם של מטענים במים: לאט לאט המים הטעונים שלילית יימשכו אל הטבעת הטעונה חיובית (כלומר הטבעת השמאלית), והמים הטעונים חיובית יימשכו אל הטבעת הטעונה שלילית (כלומר זו הימנית). כך מתרחשת הפרדה של מטענים ומתקבל הפרש פוטנציאלים גדול ביותר. הפרדת המטענים נובעת מתהליך של משוב חיובי, כלומר הפרדת המטענים מובילה לעלייה בהפרש הפוטנציאלים, ולהפרדת מטענים חזקה יותר שתוביל לעלייה גדולה יותר בהפרש הפוטנציאלים וכך הלאה. אם הפרש הפוטנציאלים גבוה די הצורך, זרם חשמלי יכול לפרוץ דרך האוויר, בין שני המכלים, ומתקבלת קשת חשמלית הנובעת מיינון האוויר. בהסבר זה טמון גם הגורם לשינוי באופן זרימת המים. כאשר הפרדת המטענים נעשית משמעותית, והמים שזורמים בצד כלשהו הם בעלי מטען זהה, מתבצעת דחייה חשמלית. מולקולות המים שבאותו הזרם דוחות זו את זו - כוח המתגבר על הקשרים הבין-מולקולריים הקוולנטים, וגורם לזרימה לא אחידה. דחייה חשמלית זו אף גורמת לפריסה של זרם המים. השינוי באופן זרימת המים הוא אינדיקציה להצטברות מטענים רבים ואכן לרוב לאחר שינוי זה מופיעה הקשת החשמלית. התהליך חוזר ונשנה, כאשר לאחר כל פריקת מטענים באמצעות הקשת החשמלית, מטעני המכלים וטבעות מתאפסים. מדיה וקבצים בנושא טפטפת קלווין בוויקישיתוף Youtube - טפטפת קלווין: ביצוע והסבר, סרטון באתר יוטיוב Youtube - טפטפת קלווין ואיך זה עובד, סרטון באתר יוטיוב
הפועל קטמון ירושלים

האם התכוונתם ל... הפועל קטמון ירושלים (כדורגל נשים) – קבוצת כדורגל הנשים של הפועל ירושלים הפועל ירושלים (כדורגל) – מועדון הכדורגל הירושלמי שממנו התפצלה הפועל קטמון ירושלים, ואיתו התאחדה ב-2020.
ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט

ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, שכונה גם "הטוען הזקן לכתר" (אנגלית: James Francis Edward Stuart; ‏10 ביוני 1688 - 1 בינואר 1766) היה בנו של מלך סקוטלנד, אירלנד ואנגליה המודח ג'יימס השני הקתולי. בעת הולדתו ג'יימס היה במקום הראשון בסדר הירושה לשלוש הממלכות של אביו, ג'יימס השני, והחזיק בתארים המקובלים של יורש העצר נסיך ויילס, דוכס קורנוול ודוכס רות'סיי. עד להולדתו, יורשת העצר הייתה אחותו למחצה מרי שהייתה פרוטסטנטית; הולדתו הפיחה בלב הקתולים תקוות ליסוד שושלת קתולית, אך באותה מידה עוררה הסתייגות עממית רחבה. התמרמרות הציבור האנגלי ממלכו הקתולי הגיעה באותה שנה לשיא בדמות המהפכה המהוללת שבסופה ג'יימס השני אולץ לצאת לגלות עם משפחתו, ובנו ג'יימס איבד את מעמדו ותאריו וחוק הזכויות 1689 נישל אותו ואת צאצאיו ממקומם בסדר ירושת כס המלכות. אחרי מותו ב-1701 של אביו, ג'יימס השני, תומכיו היעקוביטים מיהרו להכריז עליו כמלך ג'יימס השלישי מאנגליה ואירלנד, וג'יימס השמיני מסקוטלנד. הוא הוכר כמלך על ידי האפיפיור, על ידי צרפת, וכן על ידי מספר מדינות קתוליות נוספות שהיו עוינות לאנגליה. ג'יימס ניסה שלוש פעמים להשיב לידיו את הכתר שאבד לאביו: ב-1715 הוביל את המרד היעקוביטי של 1715 כנגד ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה המלך הראשון מבית הנובר שירש את הכתר אחרי אחותו אן, מלכת בריטניה, ניסיון שכשל וג'יימס נאלץ לחזור לגלותו ביבשת; הוא ניסה שוב ארבע שנים אחר כך במהלך המרד היעקוביטי של 1719 בתמיכת ספרד אך נכשל גם בפעם הזו. ב-1745 הוא מינה את בנו הבכור צ'ארלס אדוארד סטיוארט לעוצר וזה פלש לסקוטלנד במהלך המרד היעקוביטי של 1745, אך לאחר מספר הצלחות הובס בסופו של דבר בקרב קלודן. בהמשך, התקווה לרסטורציה של בית סטיוארט נמוגה. עם מותו של ג'יימס תומכיו היעקוביטים הכירו בבנו צ'ארלס כמלך, אך בניגוד לאביו הוא לא זכה להכרה בתוארו משום מדינה זרה. לאחר מותו של צ'ארלס התואר עבר להנרי בנדיקט סטיוארט שהיה אחרון הטוענים לכתר היעקוביטי מבית סטיוארט. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט בוויקישיתוף ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטילה

אוטילה (בספרדית: Isla de Útila) הוא האי השלישי בגודלו בקבוצת איי המפרץ שבהונדורס, אחרי רואטאן (Roatán) וגואנאחה (Guanaja). האי נמצא כ-50 ק"מ מהחוף הצפוני של הונדורס, וידוע כאזור מומלץ לצלילה בזכות שוניות האלמוגים הרבות הנמצאות בסביבתו. שרידים שנמצאו באיים מעידים שהיו מיושבים לפני שהאירופים גילו את איי המפרץ בשנת 1502, במסעו הרביעי של כריסטופר קולומבוס. הקונקוויסטדורים הספרדים שבאו אחריו הפכו את התושבים לעבדים ושעבדו אותם במטעים בקובה ובמכרות הזהב והכסף של מקסיקו. בשנת 1528 כבר חוסלה לגמרי אוכלוסיית האיים. עד 1550 נעשה האי בסיס לפעילות של שודדי ים שניצלו את המיקום כדי לשדוד ספינות מסע שהיו חולפות באזור בדרכן לאירופה. בין השנים 1550-1700 נשלטו האיים לסירוגין על ידי האנגלים והספרדים. במחצית המאה התשע עשרה נאלצו האנגלים להחזיר את האיים להונדורס ששלטה כ-150 שנה באיים. במהלך אותה תקופה נלחמו הספרדים ופיראטים אנגליים על השליטה באיים, ששימשו לאספקת מזון ועצים, לסחר בעבדים ולחניות ביניים. עבדים שנשארו באיים לאחר שסירבו לחזור עם שוביהם יישבו את המקום ונקראים בני ה"גריפונה" (guarifuna). תושבים אלו הושפעו פחות מהתרבות הספרדית באזור, וההשפעה האנגלית עליהם הייתה חזקה יותר. בגלל השפעתם הרבה של האנגלים באיים שפת התושבים המדוברת היא אנגלית, יותר מספרדית, אך אנגלית זו כמעט ובלתי מובנת לתיירים (דומה מאוד לאנגלית הדרומית של ארצות הברית) עד תחילת שנות התשעים הכלכלה באי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג. אוטילה עוברת תהליכים דומים לאלו שעברו על האי השכן רואטאן והופכת להיות אתר תיירות המושך צוללים רבים. קביעת הקונגרס הלאומי כי איים אלו יהיו חופשיים ממס, המריצה הקמת בתי ספר לצלילה. כיום ישנם באי כ-15 בתי ספר לצלילה, ועוד אתרי תיירות רבים. ישנם למעלה מ-60 אתרי צלילה הנמצאים סביב האי. קבוצת איי המפרץ ואוטילה בפרט נחשבת לאתר בו ניתן לצפות בכריש לוויתן במהלך השנה. להבדיל מהאי השכן, רואטאן, אוטילה מושך אליו בעיקר תרמילאים. מדיה וקבצים בנושא אוטילה בוויקישיתוף
אטמוספירה (יחידת מידה)

אַטְמוֹסְפֵרָה היא יחידת מידה לא-סטנדרטית (כלומר, אינה שייכת ליחידות SI) למדידת לחץ. סימונה הוא a t m {\displaystyle atm} , שלוש האותיות הראשונות של המילה atmosphere. אטמוספירה אחת מוגדרת כלחץ שמפעיל עמוד כספית בגובה של 760 מ"מ, והיא שווה ל-101,325 פסקל לערך. היחידה מבוססת (בקירוב) על הלחץ הממוצע שמפעילה אטמוספירת כדור הארץ בגובה פני הים, ולכן היא נקראת על שמה. שימושה נפוץ במטאורולוגיה, אסטרונומיה, צלילה ובתחומים אחרים. science/standard-atmosphere-unit-of-measurement אטמוספירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עז מבריגה

עז מבריגה (שם מדעי: Capra falconeri) או יעל הבורג הוא מין של יעל המצוי בטבע בעיקר במספר מועט של אזורים מיוערים והרריים במערב ההימלאיה ובמרכז אסיה. העז המבריגה היא החיה הלאומית של פקיסטן. עז מבריגה מתנשאת לגובה של 140–180 ס"מ, ומשקלה נע בין 40 ק"ג אצל הנקבות ל-100 ק"ג אצל הזכרים, ולכן היא גדולה יחסית לשאר היעלים. לנקבות פרווה חומה-אפורה, ואילו לזכרים פרווה בגוון מעט בהיר יותר, פנים שחורות ו"זקן" גדול ומדובלל שצבעו לבן על הצוואר ובית החזה. הן לזכרים והן לנקבות בטן לבנה, דוגמה של פסים לבנים ושחורים על הרגליים וזוג קרניים מסולסלות דמויות בורג, ומכאן שם המין. קרני הזכרים יכולות להגיע לאורך של 160 סנטימטרים (5.2 רגל), וקרני הנקבות מגיעות לאורך של 25 ס"מ בלבד. בדרך כלל, פרוות הקיץ קצרה באופן משמעותי מפרוות החורף הקר. בית הגידול של עז מבריגה הוא הררי ומיוער. היאם מצויה במערב ההימלאיה, ברום של 500 עד 3,500 מטרים מעל פני הים. העיזים המבריגות הסתגלו לחיים באזור הסלעי ולאוויר הדליל שבו, והן מסוגלות לדלג בקלות בין הסלעים. מזונן העיקרי הוא עשבים, עלים, שיחים וכמעט כל צמח שניתן למצוא. לעיתים הן נעמדות על הרגליים האחוריות כדי להגיע לעלווה של עצים. עז מבריגה פעילה בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות או לפנות ערב. הנקבות והפרטים הצעירים נוהגים להתאסף בעדרים קטנים המונים עד תשעה פרטים, ואילו הזכרים הם יחידאים (מתבודדים). במהלך עונת החיזור והרבייה, הזכרים נלחמים זה בזה בעזרת קרניהם כדי לזכות בנקבות. בתחילת הקרב, הזכרים מזנקים זה אל זה עד שקרניהם ננעלות זו בתוך זו, ואז הם דוחפים זה את זה בכוח עד שאחד הזכרים נכנע. קול הפעייה של העז דומה לזה של עז הבית. העז המבריגה נתונה בסכנת הכחדה. העז ניצודה, לרוב בצורה לא חוקית, לשם פרוותה, בשרה וקרניה. בין הטורפים הטבעיים של יעל הבורג ניתן למנות את נמר השלג, דוב שחור אסייתי, דוב חום, שונר צפוני, זאב ההימלאיה וגם חתול נמרי בנגלי. הקטנים יכולים להיטרף גם בידי עיטים זהובים ושועלים, אך האמהות ינסו להגן עליהם בקרניהן החדות. החוקרים מבחינים בין שלושה תת-מינים של עז מבריגה: Capra falconeri falconeri - מצוי בקשמיר. Capra falconeri megaceros - מצוי באפגניסטן. Capra falconeri heptneri - מצוי בטורקמניסטן, אוזבקיסטן ובטג'יקיסטן. מדיה וקבצים בנושא עז מבריגה בוויקישיתוף עז מבריגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עז מבריגה, באתר ITIS (באנגלית) עז מבריגה, באתר NCBI (באנגלית) עז מבריגה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עז מבריגה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) עז מבריגה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עז מבריגה, באתר GBIF (באנגלית) יעל הבורג, באתר IUCN עז מבריגה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טים בורובסקי

טים בורובסקי (בגרמנית: Tim Borowski; נולד ב-2 במאי 1980 בנויברנדנבורג, שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בקבוצת ורדר ברמן הגרמנית. בורובסקי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, נויברנדנבורג, אשר במזרח גרמניה. בגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של ורדר ברמן, ולאחר 3 שנים בקבוצה זו של המועדון הוקפץ בורובסקי לקבוצת המילואים של ברמן. כעבור שנה, ערך בורובסקי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ברמן. עונת 2003-2004, בה זכתה ברמן בדאבל הגרמני, נחשבה לעונת השיא של בורובסקי. בורובסקי החמיץ חלק ניכר מעונת 2006/2007, בגין פציעות רבות, כמו זו שנגרמה במהלך משחק חצי הגמר של מונדיאל 2006. בורובסקי שיחק לרוב כקשר שמאלי במערך היהלום של ה-4-4-2 איתו נהגה באותה תקופה ורדר ברמן לשחק. כמו כן, בורובסקי תופקד לעיתים גם כקשר התקפי או מרכזי. לדבריו, סגנון המשחק שלו הושפע רבות מיוהאן מיקו, עמו שיחק בברמן. ב-2008 חתם בורובסקי בבאיירן מינכן לעונה אחת, בה שיחק ב-26 משחקים והבקיע חמש פעמים. העונה של בורובסקי בבאיירן מינכן לא צלחה, וב-22 ביולי 2009 חתם בורובסקי בשנית בורדר ברמן, בה שיחק שלוש שנים נוספות עד לפרישתו. במהלך הקריירה, זכה בורובסקי מלבד באליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני, גם בגביע הליגה הגרמנית, בשנת 2006. את קריירת המשחק הבינלאומית שלו בנבחרת גרמניה החל בורובסקי במשחק נגד בולגריה בשנת 2002. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2. בורובסקי נבחר לסגל הנבחרת הגרמנית למונדיאל 2006 ושיחק כבר במשחקה הראשון של נבחרתו נגד קוסטה ריקה כקשר התקפי במקומו של מיכאל באלאק, כאשר בשאר משחקי המונדיאל שימש כמחליפם של טורסטן פרינגס ובסטיאן שוויינשטייגר. במהלך משחק רבע הגמר נגד ארגנטינה בישל בורובסקי למירוסלב קלוזה את שער השוויון החשוב של גרמניה (העשירי של קלוזה במצטבר במונדיאלים), שהביא לדו-קרב פנדלים בין שתי הנבחרות. בבעיטות העונשין של אותו המשחק הוסיף וכבש בורובסקי את הפנדל הרביעי והמכריע של משחק זה שהעלה את גרמניה לשלב חצי הגמר מול נבחרת איטליה בו נפצע בורובסקי והוחלף על ידי שוויינשטייגר. את הטורניר סיימה גרמניה במקום השלישי. בורובסקי זומן לסגל הנבחרת גרמניה גם ביורו 2008 בו הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת ספרד, ושותף פעמיים כמחליף. מדיה וקבצים בנושא טים בורובסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טים בורובסקי טים בורובסקי, באתר Transfermarkt טים בורובסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) טים בורובסקי, באתר Soccerway טים בורובסקי, באתר WorldFootball.net טים בורובסקי, באתר National Football Teams טים בורובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
פנדר סטראטוקסטר

הפנדר סטראטוקסטר (באנגלית: Fender Stratocaster), ידועה גם בשם סטראט (Strat), היא מודל של גיטרה חשמלית תוצרת חברת פנדר, אשר עוצבה על ידי ליאו פנדר ופרדי טאווארס (Freddie Tavares) בשנות ה-50 המוקדמות, וייצורה נמשך עד היום. הסטראטוקסטר שימשה ומשמשת גיטריסטים רבים בכל העולם ונחשבת לדגם הנפוץ בעולם כולו לגיטרה חשמלית. לאחר שדגם האסקוויר, גיטרת הגוף המוצק (SOLID BODY) הראשונה, נחלה הצלחה רבה, ליאו פנדר החל לתכנן דגם חדש, על סמך ההערות שקיבל מנגנים ואנשי מקצוע בקשר לגיטרה. ההערות כללו: יותר מפיקאפ אחד, עם אפשרות להחליף בין הפיקאפים באמצעות בורר מצבים. גוף נוח יותר, בעל כיפוף באזור הבטן והמרפק, ובעל חיתוך כפול (CUTAWAY) באזור הצוואר, לגישה נוחה יותר. גשר צף (טרמולו) המאפשר שינוי טונאלי של הצליל ללא שינוי באצבוע על הגיטרה. צוואר בעל 22 שריגים ברוב הגיטרות אך יש דגמים בהם יש יותר. על סמך בקשות אלו ועוד מספר שיפורים, בשנת 1954 הוצגה הסטראטוקסטר. הגיטרה המקורית כללה צביעת זריחה בעלת שני גוונים, גוף העשוי מעץ מילה (Ash), נקודות שחורות על לוח האצבוע ומפתחות של קלאסון. כמו כן, היה ניתן לבחור צבע מקטלוג הצבעים של דופונט, בתוספת 5% מערך הגיטרה. מפרט זה נמכר עד שנת 1957, אז החלו להכין את הגיטרות מעץ אלמון (Alder), ובתוספת תשלום את עץ המילה. סקוויר: בשנת 1981 קנתה חברת פנדר את חברת גרקו היפנית, שעד אז ייצרה חיקויי סטראטוקסטר מוצלחים, ושמה שונה ל"סקוויר". היא מייצרת מאז ועד היום את הדגמים הזולים של הסטראטוקסטר: ה"בולט", ה"אפיניטי", ה"סטנדרט",וסדרת ה"מאסטר", הכוללת ייצור מיוחד במחירים יקרים יותר. סדרת הסטנדרט: זוהי סדרת ה"כניסה" (Entry Level) של חברת פנדר. דגמי הסטנדרט מיוצרים במקסיקו, ומאופיינים בגוף מעץ אלמון ובמפרט סטראטוקסטר מקורי, אך שנחשב פשוט ונחות יותר מהדגמים האמריקאיים. המפעל המקסיקני מייצר רק דגמים תואמי פנדר. הסדרה היפנית: ביפן מיוצרים דגמי פנדר, המתומחרים כיקרים יותר מסדרת ה"סטנדרט" אך זולים יותר מהסדרה האמריקאית. בחלק מהדגמים הם אף נחשבים לטובים יותר מהסדרה האמריקאית, נוכח איכויות בנייה יוצאות דופן במפעל היפני. המפעל גם מייצר חיקויים של גיטרות פנדר אחרות: ה"טלקסטר", "מוסטנג", "יגואר" ועוד. הסדרה האמריקאית: מיוצרת במפעל פנדר, בעיר קורונה במדינת קליפורניה, והיא הגיטרה המקורית. כוללת מספר סדרות, ביניהן ה"אמריקן סטנדרט", הכוללת מפרט סטראטוקסטר בעל עץ אלמון או מילה (בתוספת תשלום), עם 3 מיקרופונים יחידי סליל (או בפוזיציית הגשר - מיקרופון אחד כפול-סליל - האמבקר), כמו כן גם סדרת "אמריקן דלוקס", הכוללת פיקאפים מסנני רעשים (NOISELESS), מפתחות ננעלים לשמירת כיוון, וצבעים מיוחדים שלא נכללים ברשימת הצבעים של שאר הדגמים. כמו כן קיימת גם סדרת ה"אמריקן וינטג'"- הכוללת הוצאות מחדש (REISSUE) של גיטרות משנים מסוימות. קיימות בסדרה זו ההוצאה של הגיטרה משנת 1957, ושל זו משנת 1962. סופרסטראט אתר האינטרנט הרשמי של פנדר סטראטוקסטר (באנגלית) האתר של פנדר העולמית אילן לוקאץ', גיבסון מול פנדר: ההכרעה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2001
בית הספר מרחבים

מרחבים הוא בית ספר למחוננים ולמצטיינים שנוסד בתחום מועצה אזורית מטה יהודה בספטמבר 1989 ושכן בבית שמש. בשנת 1990 הוא עבר למקומו הנוכחי, בין קריית ענבים למעלה החמישה, בסמוך לבית הספר היסודי "אלון". בבית הספר לומדים תלמידים מכיתות ג'-ט'. התלמידים בבית הספר מגיעים ממגזרים וממקומות שונים: דתיים, חילונים, יהודים וערבים, בני מושבים ובני קיבוצים, בני ישובים קהילתיים וערים. התלמידים מגיעים מיישובי מטה יהודה ומהסביבה. בית הספר מרחבים הוא מוסד רשמי של משרד החינוך, הפועל תחת הנחייתו ופיקוחו של האגף למחוננים ולמצטיינים. הנושאים הנלמדים בבית הספר כוללים אומנות, מדעים ועיון. התלמידים המחוננים, לומדים יום אחד בשבוע במרחבים ובשאר ימות השבוע בבית הספר שלהם, ולעומת זאת, הילדים המצטיינים לומדים בשעות אחר הצהריים. בית הספר עצמו פועל ארבעה ימים בשבוע, בכל יום לומדת שכבת גיל אחרת, מלבד כיתות ו'-ט' שלומדות ביחד. בכיתות הנמוכות (ג'-ה'), מחולקים התלמידים לקבוצות ולומדים קורסים שונים שבית הספר בחר. מכיתה ו' ומעלה, בוחרים התלמידים את הקורסים אותם ירצו ללמוד. בסוף השנה מתקיים הפנינג, המסכם את שנת הלימודים בכל המקצועות. בית הספר מרחבים, ברשת החברתית פייסבוק בית הספר מרחבים, ברשימת בתי הספר באתר מועצה אזורית מטה יהודה
ג'ייסון וייד

ג'ייסון מייקל וייד (באנגלית: Jason Michael Wade; נולד ב-5 ביולי 1980) הוא הסולן, הגיטריסט וכותב השירים של להקת הרוק האלטרנטיבי לייפהאוס. וייד בעל רקע רוחני, דבר המשתקף היטב בשיריו. הוריו התגרשו כשהיה בן 12, ולאירוע זה ישנו נוכחות חזקה במילים של שיריו. ברשותו קשת רחבה של גיטרות, אך האהובה עליו ביותר, כמו גם השימושית ביותר היא גיטרה של גיבסון. ג'ייסון נולד בקמרילו שבקליפורניה למשפחה נוצרית, כששני הוריו היו מיסיונרים. בשל כך, בילה ג'ייסון חלק נכבד מילדותו במסע במזרח הרחוק, שבמהלכו התגורר ביפן, תאילנד, סינגפור והונג קונג. לאחר ארבע שנים קשות מבחינתו של ג'ייסון, הוריו שבו לארצות הברית, ועברו להתגורר בפורטלנד, אורגון. כשג'ייסון היה בן 12 הוריו התגרשו, והוא עבר להתגורר עם אמו באזור העיר סיאטל שבמדינת וושינגטון. ג'ייסון קיבל קשה את גירושי הוריו, ובתקופה שלאחריה בילה זמן רב לבד בחדרו. העצבות שחש בעקבות הגירושים הביאה לו את ההשראה לכתיבת שירים, זאת אף על פי שכלל לא היה ילד מוזיקאי. ג'ייסון מצא במוזיקה את המפלט מן הצרות בחייו, והוא החל ללמוד לנגן על גיטרה והשלים עם המצב החדש. לאחר מכן החליטה אמו לעבור ללוס אנג'לס, אף על פי שג'ייסון היה מרוצה מהחיים בוושינגטון. בלוס אנג'לס הקים את להקת לייפהאוס והקריירה המוזיקלית שלו יצאה לדרך. בגיל 15 עבר ללוס אנג'לס, שם הכיר את סרג'יו האנדרד, שהיה שכן שלו, ולהם היה הרבה מן המשותף. הם שיחקו כדורסל ואהבו לרוץ. סרג'יו היה נגן בס והשניים החלו לשתף פעולה בכתיבת שירים. שיתוף הפעולה ביניהם הוליד את להקת לייפהאוס אשר זכתה להצלחה רבה בעקבות הלהיט הראשון שלה "Hanging by a Moment", אשר הוביל להקלטת ארבעה אלבומי אולפן. ג'ייסון היה לחבר הלהקה היחיד הנותר מן ההרכב המקורי של הלהקה. ג'ייסון התנסה גם בקריירת סולו קצרה שהקליט את השיר "You Belong to Me" (קאבר ללהיט הידוע משנת 1952, אשר הוקלט עשרות פעמים, ובניהן על ידי בינג קרוסבי, בוב דילן ורוד סטיוארט), אשר הופיעה בפסקול הסרט "שרק" (2001). כמו כן הקליט ג'ייסון את השיר "Days Go By" שהופיע בפסקול הסרט "לזכות בדייט עם טד המילטון" (2004). ב-20 בינואר 2001 התחתן ג'ייסון עם חברתו מזה שנים רבות, ברידן. מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון וייד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייסון וייד ג'ייסון וייד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייסון וייד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ייסון וייד, באתר ספוטיפיי ג'ייסון וייד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ייסון וייד, באתר Yandex.Music (ברוסית) ג'ייסון וייד, באתר Discogs (באנגלית) ג'ייסון וייד, באתר Genius ביוגרפיה נרחבת באתר www.mostbeautifulman.com
יקום מחזורי

יקום מחזורי (באנגלית: cyclic model (או oscillating model), נקרא גם: היקום המתנדנד) הוא שם כולל למספר מודלים קוסמולוגיים לפיהם היקום מתפשט ומתכווץ חליפות במחזורים הנמשכים מיליארדי שנים. ראשית היקום, באתר "הידען" ראו גם Oscillatory universe ו-Big bounce בוויקיפדיה באנגלית. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שינויים בהרגלי הצריחה

שינויים בהרגלי הצריחה הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית החברים של נטאשה. הוא יצא לאור בסוף שנת 1991 והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי. האלבום זכה להצלחה עצומה והגיעה למעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) תוך שבוע. ב-13 באפריל 1992, נערך אירוע במשרדי חברת התקליטים הד ארצי, לציון הצלחת האלבום. האלבום נמכר בלמעלה מ-110 אלף עותקים ובעקבות ההצלחה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי המדינה. המפיק המוזיקלי של האלבום היה יוסי אלפנט, שנפטר זמן קצר לאחר סיום הקלטת האלבום, לפני יציאתו לאור. השיר הקצר "כמעט אופטימי" נכתב לזכרו. בדקה אחת שפויה (מיכה שטרית) (3:45) אל תתפשטי לי (ארקדי דוכין ומיכה שטרית /ארקדי דוכין) (4:41) אני אוהב אותך (מיכה שטרית/ארקדי דוכין ומיכה שטרית) (4:04) עוד נגיעה (ארקדי דוכין) (5:07) עשי לי את המוות (ארקדי דוכין) (3:46) שני סיפורי אהבה קטנים (ארקדי דוכין ומיכה שטרית) (2:51) סדר עולמי חדש (ארקדי דוכין, יוסי אלפנט ומיכה שטרית/ארקדי דוכין) (5:23) על קו הזינוק (מיכה שטרית) (3:59) איש בלי נצח (מיכה שטרית/ארקדי דוכין) (3:49) על הסף (ארקדי דוכין) (1:41) לא שבר. משבר (ארקדי דוכין) (2:48) כמעט אופטימי (ארקדי דוכין) (0:12) אם כבר לבד... (מיכה שטרית) (5:12) ארקדי דוכין: שירה, פסנתר וקלידים, ניצוח מיכה שטרית: שירה, גיטרה אקוסטית מיקי הררי: גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית שלמה אלמקיס (קוזו): גיטרה בס ז'אן פול זימבריס: תופים וכלי הקשה יוסי אלפנט: הפקה מוזיקלית, קולות כינור: מירצ'ין לב, נימלשטיין בוריס, קאופמן אריה, לובוטיסקי הרינה, גלפנד לב. ויולה: אקופיאן יוסף, ברוומן שי, בלנק רומן. צ'לו: טלל יורי, לוין רוברט. קונטרבס: ליטבין גנאדי. מידע על האלבום שינויים בהרגלי הצריחה באתר MusicBrainz האלבום שינויים בהרגלי הצריחה באתר Discogs האלבום שינויים בהרגלי הצריחה באתר ספוטיפיי אל תתפשטי לי, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube אני אוהב אותך, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube ביקורת - עמית שהם, כוס התה שלי, חדשות, 5 בדצמבר 1991 שגיא בן נון, חבר מביא חבר: מיכה שטרית וארקדי דוכין בראיון - לציון 20 שנה לאלבום, באתר nrg‏, 16 באוקטובר 2011 עמית שהם, כוס התה שלי, חדשות, 5 בדצמבר 1991 יואב בירנברג, שינויים בהרגלי המכירה, חדשות, 14 באפריל 1992 יואב בירנברג, לא מסתבך עם עצמו, חדשות, 21 בפברואר 1992
מיכאיל פוקין

מיכאיל מיכאילביץ' פוקין (ברוסית: Михаи́л Миха́йлович Фо́кин;‏ 23 באפריל 1880, סנקט פטרבורג - 22 באוגוסט 1942, ניו יורק) היה רקדן, מנהל בלט וכוריאוגרף. פוקין למד בלט בבית הספר ליד תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג והחל משנת 1898 היה סולן בלהקת הבלט הקיסרי. הוא יצר את בלט "הברבור הגווע" עבור רקדנית הבלט הידועה אנה פבלובה, שהייתה בת זוגו. פוקין הצטרף ככוריאוגרף ללהקת הבלטים הרוסיים של סרגיי דיאגילב שם יצר את הבלטים: "דפניס וכלואה" "הסילפידות" (סולנית: אנה פבלובה) ,"שחרזאדה", "ציפור האש", "פטרושקה", רוח הורד, "תמר", "אגדת יוסף", "תרנגול הזהב", "מדיאה". המשיך ליצור בלטים חדשים רבים אחרי מותו של דיאגילב. לאחר מהפכת אוקטובר עזב את רוסיה ותוך זמן קצר, בשנת 1921 פוקין עבר לארצות הברית. הוא ביקר באירופה מספר פעמים עם הופעות. בין היתר עבד עם אידה רובינשטיין. פוקין ניסה לעבוד בקולנוע אך ללא הצלחה יתרה. עבור להקת הבלטים הרוסיים של מונטה קרלו בניהולו של רנה בלום יצר פוקין את "דון ז'ואן", עבור להקת הבלטים הרוסיים של מונטה קרלו בניהול קולונל דה בזיל העמיד שוב את יצירתו "תרנגול הזהב". בסוף ימיו פוקין יצר לתיאטרון הבלט האמריקאי את "כחול הזקן" ו"החייל הרוסי". מדיה וקבצים בנושא מיכאיל פוקין בוויקישיתוף מיכאיל פוקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מיכאיל פוקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיכאיל פוקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.