laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קנדיס קיין

קנדיס קיין (באנגלית: Candis Cayne, נולדה בשם ברנדן מקדניאל במאווי שבהוואי, ארצות הברית, 29 באוגוסט 1971) היא שחקנית ואמנית מיצגים אמריקאית. קיין, אשר היא טרנסקסואלית הייתה דמות מוכרת בתרבות מועדוני הלילה של ניו יורק בשנות ה-90, והיא הפכה למוּכרת בארצות הברית לאחר שגילמה דמות של טרנסג'דרית בסדרה "Dirty Sexy Money" של רשת ABC. התפקיד הפך אותה לשחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה שגילמה דמות כזו בפריים טיים בארצות הברית. קיין נולדה כזכר בשם ברנדן מקדניאל. היא ואחיה התאום דילן חיו עם הוריהם במאווי שבהוואי, שם לימדו ההורים חינוך ולדורף והמשפחה התגוררה בקמפוס. קנדיס סיימה את לימודיה בבית ספר מקומי במחוז מאווי בשנת 1989, ולאחר מכן עברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם למדה משחק. קיין עברה לניו יורק בתחילת שנות התשעים וצברה מוניטין בתור כוריאוגרפית ומלכת דראג. לדבריה, באותה תקופה היא "לא ידעה בכלל מה זה טרנסקסואליות" עד שעברה לשם, וכשלוש שנים לאחר שחיה שם, הבינה שהמונח מתאר את מה שחשה כלפי זהותה המגדרית. היא הופיעה באותה התקופה במועדונים שונים לגייז ואף השתתפה בפסטיבל הדראג ויגסטוק. בשנת 1995 היא השתתפה בסרט קדילאק של סופשבוע, שם גם עשתה את הכוריאוגרפיה. בנוסף, היא השתתפה בווידאו קליפ של רופול. כשנה לאחר מכן החלה בתהליכי התאמה מגדרית. בשנת 1998 השתתפה קיין בסרט "Mob Queen". בשנת 2001 זכתה במקום הראשון בתחרות היופי לטרנסג'נדרים "מיס קונטיננטל". ב-2007 שיתפה פעולה פעם נוספת עם רופול, בסרטו "Starrbooty". בשנים 2007 ו-2008 גילמה קיין את דמותה של כרמליטה ריינר לצד ויליאם בולדווין בסדרה "Dirty Sexy Money" של רשת ABC. היא הייתה השחקנית הטרנסג'נדרית הראשונה שגילמה דמות קבועה של טרנסג'דרית בפריים טיים בארצות הברית. בהמשך גילמה קיין דמות טרנסג'נדרית נוספת קבועה, בשם אלקסיס סטון, בעונה השישית של הסדרה ניפ טאק. ב-2013 שיחקה בסרט "ראש מת'" לצד תיאו רוסי. קנדיס פעילה למען זכויות להט"ב, בעיקר במסגרת הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. בשנת 2010 היא הנחתה את טקס פרסי הליגה המתקיים מדי שנה. היא מתגוררת בלוס אנג'לס ולצד משחקה בקולנוע וטלוויזיה היא עורכת הופעות קברט. מדיה וקבצים בנושא קנדיס קיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנדיס קיין (באנגלית) קנדיס קיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנדיס קיין, ברשת החברתית אינסטגרם קנדיס קיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קנדיס קיין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קנדיס קיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) קנדיס קיין, באתר Discogs (באנגלית) Eva Wiseman, Candis Payne: This California girl is the first transsexual to star in a prime-time soap, The Guardian, March 9, 2008. Retrieved February 1, 2010. Piepenburg, Eric (6 בנובמבר 2004). "Keep Your Eye on the Road (If You Can)". The New York Times. {{cite web}}: (עזרה) Brownworth, Victoria A. (18 באוקטובר 2007). "October Surprises". Bay Area Reporter. נבדק ב-20 באוקטובר 2007. {{cite web}}: (עזרה) "I Advocate ...". The Advocate. Issue #1024. במרץ 2009. p. 80. {{cite news}}: (עזרה) "Transsexual beauty makes TV history". Metro.co.uk. 13 במרץ 2008. נבדק ב-20 בפברואר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Venus, Michael (2002). Michael Venus Profiles: Candis Cayne. YouTube
התאחדות הכדורגל של מחוז שפילד והאלאמשייר

התאחדות הכדורגל של שפילד הוקמה בעיר שפילד שבאנגליה בשנת 1867 והייתה התאחדות הכדורגל הראשונה באנגליה. התאחדות הכדורגל הייתה מבוססת על חוקי שפילד, שהם חוקי היסוד הראשונים של הכדורגל. התאחדות הכדורגל של שפילד השתמשה בחוקי שפילד עד לשנת 1878, בה התמזגה עם התאחדות הכדורגל האנגלית. התאחדות הכדורגל כללה כמה ממועדוני הכדורגל הראשונים בעולם ובהם שפילד יונייטד והאלאם יונייטד. הקבוצות שהשתתפו בליגה המחוזית השתתפו גם בגביע של שפילד, שהוא אחד משלושת הגביעים הוותיקים ביותר שעדיין פעילים. אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הכדורגל של מחוז שפילד והאלאמשייר אתר ההתאחדות ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתרין מק'קורמק

קתרין מק'קורמק (באנגלית: Catherine McCormack; נולדה ב-3 באפריל 1972) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה. מק'קורמק התפרסמה בתור מרון אשתו של ויליאם וולאס בסרט "לב אמיץ", בתור אליזבת' הנלי בסרט " בסרט משחק ריגול" ובתור גרטה שורדר בסרט "צילו של הערפד". מק'קורמק חצי אירית קתולית במוצאה נולדה בעיירה אלטון שבמחוז המפשייר. אמה נפטרה ממחלה קשה כאשר הייתה בת שש והיא גדלה לצד אביה ואחיה סטיבן. למדה בבית ספר למשחק מהיוקרתיים ביותר בממלכה שבאוקספורד. לאחר תפקיד בכורה לא מוצלח בסרט "טעון" התפרסמה מק'קורמק בתפקיד משני בדרמה התקופתית "לב אמיץ" בה היא גילמה את מרון אשתו של המושיע הסקוטי ויליאם וולאס (מל גיבסון) שנרצחת על ידי חייליו של מלך אנגליה אדוארד הראשון. הרצח שלה בתחילתה של העלילה הוא הגורם המרכזי למרד הסקוטי בניצוחו של ויליאם וולאס בכיבוש האנגלי. ב-1998 גילמה את המשוררת האיטלקייה החושנית ורוניקה פרנקו בדרמה הביוגרפית "יופי מסוכן". כמו כן שיחקה בדרמה "רוקדים בלונאסה" בתור כריסטינה אחותה הרומנטיקאית והבודדה של קייט מונדי (מריל סטריפ). תפקידה השני המפורסם ביותר של מק'קורמק היה בתור השחקנית הגרמנייה גרטה שורדר בדרמת האימה הקומית "צילו של ערפד" על עשיית סרט הערפדים המפורסם ביותר בכל הזמנים "נוספראטו". שיחקה גם במותחן של קתרין ביגלו "גלים מן העבר" את העיתונאית ג'ין ג'ניס הנוסעת עם בעלה טומאס (שון פן) לאיי המים הרדודים כדי לחקור רצח של שתי נשים במאה ה-19. שיחקה ב-2001 במותחני הריגול המצליחים "משחק ריגול" של טוני סקוט בתור אליזבת הנלי אישה אנגלייה הכלואה בכלא שמור בסין ו"החייט מפנמה" שם גילמה את פרנצ'סקה דין. ב-2005 הופיעה לצידם של אדוארד ברנס ובן קינגסלי במותחן הפעולה העתידני "אפקט הרעם" בתור סוניה רד ממציאת טכנולוגיית המסע בזמן. ב-2007 השתתפה בסרט האימה "28 שבועות אחרי", סרט ההמשך למותחן האימה המצליח של דני בויל מ-2002. לב אמיץ (1995) נשים בעורף (1998) יופי מסוכן (1998) רוקדים בלונאסה (1998) בעלי החוב (1999) שנת האהבה הזו (1999) צילו של הערפד (2000) גלים מן העבר (2000) החייט של פנמה (2001) משחקי ריגול (2001) A Rumor of Angels‏ (2002) אפקט הרעם (2005) ירח וכוכבים (2007) 28 שבועות אחרי (2007) סיבות לא טבעיות (2008) the journey ‏(2016) הבטחה עם שחר (2017) שיר השמות (2019) Temple‏ (2019-הווה) סוסים איטיים (2022) קתרין מק'קורמק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין מק'קורמק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קתרין מק'קורמק, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין מק'קורמק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קתרין מק'קורמק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
נחליאלי זנבתן

נַחֲלִיאֵלִי זְנַבְתָּן (שם מדעי: Motacilla cinerea) הוא מין ציפור שיר מהסוג נחליאלי, הנפוצה באירופה ובאסיה, וחורפת בארץ ישראל. אורך גופו של הנחליאלי הזנבתן נע בין 17 ל-20 סנטימטר. זנבו ארוך מאוד, ולעיתים קרובות הוא מנענע אותו ואת כל פלג גופו האחורי. רגליו בגוון ורדרד, קצרות בהשוואה למיני נחליאלי אחרים. חלקו העליון אפור, בטנו בהירה ותת-השת צהוב. לזכרים מופע קיץ שבו הגרון עוטה מעין "סינר" שחור, והבטן כולה צהובה. מזונו מורכב בעיקר מחרקים ותולעים. תוחלת חייו עד עשר שנים. הנחליאלי מעדיף נחלים שזרימתם מהירה ויש בהם אבנים חשופות, ושבגדותיהם יש יערות או חורשות עצים כסביבת מחיה. בסביבת האדם הוא נמצא גם בגינות ובחצרות. המין נפוץ כל השנה במערב אירופה. הוא מקנן בצפון אירופה ואסיה בקיץ ונודד בחורף דרומה, לאגן הים התיכון. בישראל הוא חורף מצוי ברוב חלקי הארץ. עונת הרבייה נמשכת בין אפריל ליוני. הנחליאלי הזנבתן מקנן בסלעים, סדקים בקירות וכדומה, בדרך כלל ליד נחלים ומקווי מים אחרים. במהלך החיזור, הזכר עולה במעוף קצר לאוויר ויורד באיטיות, בעוד הוא משמיע צפצופים גבוהים. הנקבה מטילה 3–6 ביצים מנוקדות בתטולה; היא עשויה להטיל יותר מתטולה אחת כל עונת רבייה. הנחליאלי ניזון מחסרי חוליות ימיים, כמו זבובים, חיפושיות, בריומאים, סרטנים ורכיכות. מדיה וקבצים בנושא נחליאלי זנבתן בוויקישיתוף נחליאלי זנבתן, באתר ITIS (באנגלית) נחליאלי זנבתן, באתר NCBI (באנגלית) נחליאלי זנבתן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נחליאלי זנבתן, באתר GBIF (באנגלית) נחליאלי זנבתן באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החולמים

האם התכוונתם ל... החולמים (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית לנוער המשודרת ב-HOT החולמים (סרט, 1987) – סרט קולנוע משנת 1987 בבימויו של אורי ברבש החולמים (סרט, 2003) – סרט קולנוע משנת 2003 בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2013, או בקיצור יורו 2013 לנבחרות צעירות, נערכה בישראל בתאריכים 5–18 ביוני 2013. זוהי האליפות ה-19 של המפעל. ישראל נבחרה על ידי אופ"א לאירוח התחרות בינואר 2011, וגברה על המועמדות אנגליה, ויילס, צ'כיה ובולגריה. הנבחרת שזכתה בטורניר היא ספרד שבמשחק הגמר גברה 4–2 על איטליה. לפי הצעת ההתאחדות לכדורגל, המשחקים נערכים בארבעה אצטדיונים כאשר אצטדיון רמת גן שימש כחלופה במידה ואחד מהאצטדיונים החדשים לא היה מוכן בזמן: שלבי חצי הגמר נערכו באצטדיונים בנתניה ובפתח תקווה וגמר הטורניר נערך באצטדיון טדי בירושלים. הגרלת המשחקים לטורניר התקיימה ב-28 בנובמבר 2012 במלון הילטון תל אביב. 8 הנבחרות חולקו ל-2 בתים נפרדים. בכל בית יש קבוצה אחת מדרג 1, קבוצה אחת מדרג 2, ושתי קבוצות מדרג 3–4. הנבחרות המדורגות במקומות 1–2 בכל בית, בסיום סיבוב משחקים אחד (3 מחזורים), יעפילו לחצי הגמר. כל הזמנים הם לפי שעון קיץ בישראל (UTC+3). כל הזמנים הם בשעון קיץ (UTC+3). הוועדה הטכנית של אופ"א בחרה את 23 מצטייני הטורניר, 11 מהם הם שחקני הזוכה ספרד. נבחרת הטורניר של אופ"א 4 שערים - זוכה נעל הזהב ספרד אלברו מוראטה 3 שערים - זוכי נעל הכסף ונעל הארד ספרדטיאגו אלקנטרה ספרדאיסקו מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 בוויקישיתוף האתר הרשמי של הטורניר בעברית שי ארצי, יש כבוד: ישראל תארח את יורו 2013 עד גיל 21, באתר ynet, 27 בינואר 2011 "האתר הרשמי של האליפות". נבדק ב-14 ביולי 2013. {{cite web}}: (עזרה)
החולמים (סרט, 2003)

החולמים (באנגלית: The Dreamers) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, שיצא לאקרנים בשנת 2003. התסריט, מאת גילברט אדייר, מבוסס על רומן פרי עטו בשם "The Holy Innocents" משנת 1988. הסרט הוא הפקה בינלאומית משותפת של חברות מצרפת, בריטניה, ואיטליה. הסרט מספר את סיפורו של סטודנט אמריקאי צעיר המגיע לפריז בסוף שנות ה-60 ופוגש בעיר אח ואחות המזמינים אותו לשהות עמם בדירת הוריהם שיצאו לווקאנס. מערכת היחסים בין השלושה הופכת לקשר ארוטי, על רקע מהומות הסטודנטים של מאי 1968 בפריז. הסרט עורך מחוות רבות לסרטי הגל החדש בקולנוע הצרפתי וסרטי הקולנוע ההוליוודי הקלאסי, בעיקר על ידי שחזור של סצנות מפורסמות על ידי הדמויות בסרט, שהן חובבות קולנוע. הסרט נחשב בארצות הברית למעורר מחלוקת, ובשל העירום והסצנות הארוטיות המוצגים בו הוא סווג לצפייה מגיל 18 ומעלה. מתיו (מייקל פיט), סטודנט אמריקאי צעיר, שוהה בפריז במסגרת חילופי סטודנטים. הוא מגיע לסינמטק הצרפתי בעת שמתקיימת הפגנה בחזיתו, ומתיידד עם אחת המפגינות, איזבל (אווה גרין) ואחיה התאום תאו (לואי גארל). האח והאחות מזמינים את מתיו להתגורר בביתם (לאחר שהוריהם שיצאו לווקאנס). מתיו עד לאהבה העזה השוררת בין האח לאחות. לשלושה אהבה משותפת לסרטי קולנוע קלאסיים, והם משחקים במשחקים של זיהוי קטעים מסרטים נודעים, שבהם המפסיד נדרש למלא דרישה שמציב בפניו המנצח. כאשר תאו מפסיד, דורשת ממנו איזבל שיאונן, בנוכחותה ובנוכחות מתיו, מול תמונתה של מרלן דיטריך, התלויה בחדרו. תאו מציית לדרישתה. כאשר מתיו מפסיד, מצווה עליו תאו לשכב עם איזבל, השמחה לציווי זה. מתיו מסרב תחילה, אך לבסוף נכנע. בתום יחסי המין מגלה מתיו שאיזבל הייתה בתולה. השלושה מתמקדים בעולמם, ומתעלמים ממהומות הסטודנטים של מאי 1968 המתקיימות ברחוב, מחוץ לבית. אתר האינטרנט הרשמי של החולמים "החולמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החולמים", באתר נטפליקס "החולמים", באתר AllMovie (באנגלית) "החולמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החולמים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "החולמים", באתר Metacritic (באנגלית) "החולמים", באתר אידיבי "החולמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, המהפכה שלא הייתה, באתר הארץ, 25 באפריל 2004 שמוליק דובדבני, איזו מין מהפכה, באתר ynet, 25 באפריל 2004 "החולמים", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" אדם אבולעפיה, ב-68 המצאנו את ה-69, "נענע10", ‏28 באפריל 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאזהורן

הנאזהורן (בשמו המלא; Sd.Kfz. 164 Nashorn, מגרמנית; 'קרנף') הוא משחית טנקים אשר פותח בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי גרמניה הנאצית. הכלי פותח על בסיס טנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4 וכלל תותח 88 מ"מ המורכב מעל התובה בתא בעל מיגון קל ופתוח. משחית הטנקים היה מיועד להיות פתרון זמני לאיומים בשדה הקרב אל מול הצבא האדום אך הוכיח את עצמו כמשחית טנקים מוצלח ויצורו והשימוש בו המשיכו עד סוף המלחמה באירופה בשנת 1945. במהלך מבצע ברברוסה בשנת 1942 עם הלחימה של הצבא הגרמני אל מול הצבא האדום, נפגשו הגרמנים לראשונה בטנקים הרוסים בהם טנקי ה-KV וה-T-34. הניסיון הקרבי הזה העלה בפני הגרמנים את הצורך באמצעים בעלי עוצמה רבה מהקיים כדי להתמודד עם השריון הרוסי, צורך זה עיצב מחדש את רוב תוכניות הפיתוח ויצר מספר כלים. פיתוח הנאזהורן, כמו פיתוחים נוספים דוגמת המארדר 3, היו מיועדים להיות עיצוב זמני למשלוח מהיר לשדה הקרב בעוד שמשחיתי טנקים ממוגנים ומוצלחים יותר (כמו היאגדפנתר) היו עוד בפיתוח. הכלי פותח בהתחלה בשם Hornisse (מגרמנית; 'צרעה') עד שבשנת 1944 שונה שמו לנאזהורן בהוראה של היטלר. הבסיס לנאזהורן היה פיתוח של חברת Alkett אשר שילב אלמנטים מטנקי הפאנצר סימן 3 וסימן 4, בשם גשיצווגן III/IV אשר יועד להיות פלטפורמה לתותח סער או משחית טנקים. על הגשיצווגן הורכב בחלקו האחורי, תותח מסוג PaK 43 L/71, בעל קוטר של 88 מ"מ, תותח נ"ט מהמוצלחים שפותחו במלחמה. תותח זה היה מסוגל לחדור שריון בעובי 190 מ"מ ובמרחק 1,000 מטר, מה שהפך את הנאזהורן למשחית טנקים מוצלח מאוד. הנאזהורן, למרות כוח האש הרב שלו, התאפיין במיגון קל מאוד. תא הלוחמים של הכלי בו היה מורכב התותח היה פתוח כלפי מעלה מה שחשף את הצוות לפגעי מזג האוויר ורסיסים, התא עצמו היה עשוי שכבה דקה של בין 10 ל-15 מ"מ פלדה. הטווח של תותח ה-88 מ"מ אפשר לנאזהורן להתנהל אל מול האויב בטווח של עד קילומטר ממנו, מה שפיצה על המיגון הלקוי. בין השנים 1942 עד 1945 יוצרו סך הכל 494 כלים, רובם הגדול יוצר במהלך 1943. תיאור הכלי באתר אכטונג פאנצר. תיאור הכלי באתר רכבי מלחמת העולם ה-2.
אי שיבאטה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא שיבאטה. אַי שִׁיבָּאטָה (ביפנית: 柴田 亜衣;‏ נולדה ב-14 במאי 1982) היא שחיינית יפנית, אלופה אולימפית וסגנית אלופת העולם. שיבאטה נולדה בדרזאיפו, פוקואוקה. אחיה גם הוא שחיין בינלאומי. היא בוגרת המכון הלאומי לכושר גופני וספורט בקאנויה. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה שיבאטה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.54 דקות' לפני לור מנודו מצרפת (8:24.96 דקות) ודיאנה מונז מארצות הברית (8:26.61 דקות) ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.51 דקות., המנצחת הייתה מנודו שקבעה שיא אירופה חדש של 4:05.34 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה שיבאטה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.74 דקות, אחרי מנודו (4:06.44 דקות) ולפני קייטלין מקלאצ'י מבריטניה 4:07.25 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של דקות, אחרי קייט זיגלר מארצות הברית (8:25.31 דקות) ובריטני רימר מקנדה (8:27.59 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה בשנת 2006 זכתה שיבאטה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.61 דקות, מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.41 דקות ובמדליות ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:11.13 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:00.65 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה שיבאטה בשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.19 דקות, אחרי מנודו שקבעה שיא תחרות חדש של 4:02.61 דקות ואוטיליה ג'דרז'אק מפולין (4:04.23 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:58.55 דקות, אחרי זיגלר שקבעה שיא תחרות חדש של 15:53.05 דקות ופלביה ריגאמונטי משווייץ (15:55.38 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.73 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.04 דקות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה שיבאטה רק במקום 27 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה חלשה עבורה של 8:41.63 דקות ולא הגנה על תוארה ובמקום 31 בתוצאה חלשה נוספת של 4:17.96 דקות. אי שיבאטה, באתר olympedia.org אי שיבאטה, באתר Swimrankings איי שיבאטה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר sports123.com
כוחות הביטחון המרכזי

כוחות הביטחון המרכזי (ערבית: قوات الأمن المركزي, בתעתיק: קוואת אל-אמן אל-מרכזי; או בקיצור: הביטחון המרכזי) הם כוחות שיטור המיועדים לשמירה על הסדר וביטחון הפנים במצרים. בין תפקידיהם אבטחת אתרים ממשלתיים, שגרירויות זרות, פיקוח על הפגנות ופיזור מהומות, אבטחת אירועים המוניים, פיקוח על התפילות במסגדים, ולוחמה בטרור. הביטחון המרכזי כפוף למשרד הפנים המצרי, שהוא המשרד הממשלתי האחראי לאכיפת החוק במדינה. מטרת הקמת הכוחות הייתה שליטה בהפגנות ברחבי מצרים ופיזור מהומות, והימנעות משימוש בצבא הסדיר למטרות אלו. הגיוס לכוחות הביטחון המרכזי הוא במסגרת שירות החובה בצבא מצרים. הכוחות מונים מעל 300,000 אנשי ביטחון, חלקם בשירות חובה. לרוב, מגויסים לכוחות אלה בני האזורים הכפריים והפחות משכילים של המדינה. לביטחון המרכזי 8 אזורי מבצעים: קהיר, אלכסנדריה, גיזה, מרכז ומערב הדלתא, מזרח הדלתא, תעלת סואץ וסיני, צפון מצרים העליונה ודרום מצרים העליונה. ב-1986 השתתפו רבים מאנשי הביטחון המרכזי במרידה נגד השלטון, לאחר שהופצו שמועות כוזבות בדבר הארכת שירות החובה שלהם. במהלך ההתקוממות הציתו אנשי הביטחון המרכזי בתי מלון ומכוניות בתוך קהיר. ההתקוממות דוכאה על ידי הצבא שכוחותיו נכנסו לעיר הבירה, ולאחריה הוכנסו רפורמות למנגנון הביטחון המרכזי, ושופרו שכרם ותנאיהם של אנשי הכוחות. בינואר 2011 השתתפו אנשי הביטחון המרכזי בדיכוי המהומות שפרצו במחוזות רבים במצרים שהובילו להדחת הנשיא חוסני מובארכ. כוחות הביטחון המרכזי הואשמו בשימוש ברוטלי בכוח, נכשלו בדיכוי המהומות, והוחלפו בחיילי הצבא המצרי, שנכנסו למוקדי המתיחות על מנת להרגיע את הרוחות.
ריו גז'גוס

ריו גז'גוס (בספרדית: Río Gallegos) היא עיר בדרום פטגוניה שבארגנטינה, השוכנת בסמוך לשפך נהר גז'גוס (על שמו היא קרויה) לאוקיינוס האטלנטי. ריו גז'גוס היא בירתה של פרובינציית סנטה קרוס, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-79 אלף תושבים, שהיוו כ-40% מתושבי הפרובינציה. האירופי הראשון שהפליג באזור היה חופרה דה לואאיסה, ב-1525. את הנהר שגילה כינה אידלפונסו (Idelfonso), ואת שמו הנוכחי נתן לו סימון דה אלקסאבה, שסייר באזור ב-1535. הספרדים לא התעניינו באזור המרוחק, שהיה דל באוצרות טבע, והוא נותר בלתי מיושב. רק לאחר כיבוש המדבר בידי ארגנטינה העצמאית, בשנות ה-70 של המאה ה-19, שנועד לבסס את אחיזתה בפטגוניה, החלה התיישבות באזור. בתחילה, הוקם במקום בסיס של חיל הים הארגנטינאי ב-1885, ותוך שנים ספורות התבססה סביבו העיירה. כבר ב-1888 החליט מושל הטריטוריה רמון ליסטה להעביר את הבירה מפוארטו סנטה קרוס לריו גז'גוס, אך ההחלטה אושרה סופית רק ב-1904. בין 1912 ל-1920 עודדה הממשלה חוואים מאיי פוקלנד ומדרום צ'ילה להתיישב במקום. העיר התפתחה כמרכז לגידול כבשים, והנמל התפתח כמרכז לייצוא כבשים ותוצרתן. לאחר שטריטוריית סנטה קרוס קיבלה מעמד של פרובינציה ב-1957, הייתה ריו גז'גוס לבירתה. במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 שימש שדה התעופה של העיר לגיחות אוויריות של חיל האוויר הארגנטינאי. כיום ריו גז'גוס היא העיר הגדולה ביותר בדרום פטגוניה, ופועל בה נמל תעופה בינלאומי. מדיה וקבצים בנושא ריו גז'גוס בוויקישיתוף ‏ אתר האינטרנט הרשמי של ריו גז'גוס ריו גז'גוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לופולית

לופולית הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע פלוטוני. לופוליתים הם גופי חדירה תואמים, כלומר הם חודרים במקביל לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים ביניהם. מקור השם מיוונית: לופאס – צלחת + ליתוס – אבן. לפולית נוצר בעומק רדוד יחסית על ידי מאגמה צמיגה מאוד, המתגבשת לסלע – לרוב מאפי בהרכבו. המאגמה מתקררת לאטה מתחת לפני השטח – תהליך המאפשר את היווצרותם של גבישים גדולים. לופולית דומה בהיווצרותו ללקולית, אך שונה ממנו בצורתו. ללפולית צורת משפך רחב, בעוד ללקולית צורת פטריה. צורת המשפך נובעת ממפגש המאגמה בשכבת סלע שאינה מאפשרת לה להתקדם למעלה, ולחץ המאגמה דוחק את שכבות סלעי הסביבה כלפי מטה. עם התגבשות המאגמה פוחת נפחה, מה שעשוי לגרום התמוטטות של שכבות הסלעים מעל הלופולית אל החלל שנוצר. לופוליתים עשויים להיווצר בגדלים שונים – מקילומטרים ספורים לכמה מאות קילומטרים. במתחם בושוולד בדרום אפריקה – שהיווצרותו מתוארכת לתחילת הרביעון, לפני כ-2 מיליון שנים – מצוי לופולית שכבתי שרוחבו כמה מאות קילומטרים. לצד הלופולית במתחם בושוולד קיימים לופוליתים בגדלים שונים במקומות נוספים בעולם: במתחם דולות במינסוטה מצוי לופולית גדול, המורכב בעיקר מסלעי גברו. באגן סדברי בצפון אונטריו מצוי לופולית, שמקורו בהתכה נרחבת של סלעים בעקבות התנגשות מטאוריט לפני כ-1,850 מיליון שנים. במתחם סקארגארד בגרינלנד מצוי לופולית גדול. בנבדה מצוי "לופוליט המבולדט" – מחדר שכבתי שנוצר ביורה, המורכב בעיקר מסלעי גברו. גאולוגיה - מונחים לופולית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Collins English Dictionary Geology: lopolith http://books.google.de/books?id=ZiBS4yhTt2wC&pg=PA55#v=onepage&q&f=false http://www.uwsp.edu/geo/projects/geoweb/participants/dutch/Sudbury/GSA2001.htm Journals | Publications
לואי גארל

לואי גארל (בצרפתית: Louis Garrel; נולד ב־14 ביוני 1983) הוא שחקן וקולנוען יהודי-צרפתי, מוכר בין היתר בשל כיכובו בסרטים "החולמים" (2003), "מאהבים קבועים" (2005), "קיץ לוהט" (2011) ו"קצין ומרגל" (2019). גארל נולד בפריז, צרפת; בנם של במאי הקולנוע פיליפ גארל ושל השחקנית בריז'יט סי, אחיה של השחקנית אסתר גארל, ונכדו של השחקן מוריס גארל. סבו וסבתו מצד אמו הם יהודים־ספרדים. הוא בוגר של הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה. מלבד השפה צרפתית המולדת שלו, גארל דובר גם אנגלית ואיטלקית. הוא הופיע לראשונה בסרט קולנוע כשהיה בן 6, בסרט "Les baisers de secours", שביים אביו, ושהוריו היו בו השחקנים הראשיים. הסרט הבא שבו השתתף היה Ceci est mon corps"‏ (2001)", כשהיה בן 18, אך מה שנחשב לפריצת הדרך המקצועית שלו הוא הסרט "החולמים" (2003) בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י, שבו כיכב לצדם של מייקל פיט ואווה גרין. ב־2004 השתתף בסרטו הפרובוקטיבי של כריסטוף הונורה "Ma mère" ("אמא שלי"), לצדה של איזבל הופר. שיתוף הפעולה בין אונורה לגארל נמשך בשנים הבאות, וגארל כיכב בסרטים נוספים בבימויו, בהם "בפריז" (2006), "שירי אהבה" (2007), "הנשמה הטהורה" (2008) ו"מסדרים ללינה את החיים" (2009). ב־2006 זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר על תפקידו בסרט "מאהבים קבועים", שביים אביו. בשנת 2008 ניסה גארל לראשונה את כוחו בבימוי, כשביים את הסרט הקצר Mes copains ("החברים שלי"). בשנת 2011 יצא הסרט "קיץ לוהט" בו הוא שיחק את דמותו של פרדריק, לצד מוניקה בלוצ'י. בשנת 2015 השתתף בסרט "מלך שלי" עליו היה מועמד לפרס סזאר בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. בשנת 2016 שיחק בסרט הבלגי-צרפתי "פלנטריום" לצד נטלי פורטמן. בשנת 2017 שיחק לצד סטייסי מרטין וברניס בז'ו בסרט הדרמה "יוצא מן הכלל" של הבמאי מישל חזנוויצ'וס. בשנת 2018 כיכב בסרט "הגבר הנאמן" ובשנת 2019 שיחק בסרטו של רומן פולנסקי "קצין ומרגל", ושיחק בסרטה של גרטה גרוויג "נשים קטנות". בשנת 2021 לוהק לסרטי הקולנוע "שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן" ו"שלושת המוסקטרים: מיליידי", לצדם של פרנסואה סיביל, אווה גרין, רומן דוריס, ונסן קאסל, ויקי קרייפס ובבימויו של מרטין בורבולון, בהפקה בתקציב של 73 מיליון דולר. בשנת 2022, נמסר על ליהוקו לסרט "המועדפת". בשנים 2007–2012 היה גארל בזוגיות עם השחקנית הצרפתייה-איטלקית ולריה ברוני-טדסקי, אחותה הגדולה של הזמרת קרלה ברוני. השניים מגדלים תינוקת בשם סלין שאימצו מסנגל בשנת 2009. ביוני 2017 גארל התחתן עם הדוגמנית והשחקנית לטיסיה קסטה והפך לאב חורג לשלושת ילדיה. בני הזוג ביחד מאז 2015. ב-17 במרץ 2021, קסטה ילדה את בנה הרביעי, הילד הראשון של בני הזוג, בן בשם אייזל. מדיה וקבצים בנושא לואי גארל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לואי גארל לואי גארל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואי גארל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לואי גארל, באתר AllMovie (באנגלית) לואי גארל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לואי גארל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואי גארל, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואי גארל, באתר Discogs (באנגלית) אמיר קמינר, לואי גארל: "כל בוקר גילחו לי את הקרקפת, זה היה נורא", באתר ynet, 13 בספטמבר 2017 אבנר שביט,‏, החתיך הגדול של צרפת בקראש על ישראל: ריאיון עם לואי גארל, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2018 "Petit Tailleur, le coup de foudre filmé par Louis Garrel". Les Inrocks (בצרפתית). 2010-10-06. נבדק ב-2020-03-25. "Transmissions avec Louis et Philippe Garrel". www.franceinter.fr (בצרפתית). נבדק ב-2020-03-25.
לחצנות מתכת

לחצנות היא טכניקה המתייחסת לקבוצת תהליכי ייצור המשמשים ליצירת חלקים חלולים ואקסי-סימטרים תוך כדי סיבוב. התהליך מתבסס על מאמצים פנימיים הנוצרים בחומר תוך כדי התהליך. מאמצים אלו יכולים להיות קומבינציה של מאמצי מתיחה ולחיצה או רק מאמצי לחיצה. במהלך התהליך מסובבים דיסקת ברזל או צינור במהירות גבוהה ולוחצים על החומר גלם באופן ידני או ממוכן על מנת לקבל את הצורה האקסי סימטרית הרצויה. בעקבות התקדמות גדולה של הטכנולוגיה בעשר שנים האחרונות ניתן ללחוץ מתכות רבות וביניהם: אלומינום, פלדת פחמן, נירוסטה, נחושת, פליז, כסף, זהב, טיטניום, מוליבדן, טנטלום, Hastelloy X, inconel בדיוקים גבוהים מאשר בעבר. הטכנולוגיה שימושית מאוד לייצור גופי תאורה, רקטות, קונוסים, סירים, מיכלים, חצאי כדור ומעברים בין קטרים. העבודה מתבצעת במספר שלבים: שלב א' - חיתוך המתכת לצורה עגולה באמצעות מכונת מספרי פח. שלב ב' - העברת הפח העגול למכונת לחצנות (מכונה הדומה למחרטה). הפח העגול נתפס באמצעות בוכנה בלחץ כנגד מודל (המודל מחובר למכונת הלחצנות - הוא מסתובב באמצעות המכונה). שלב ג' - מפעילים את המכונה. הפח מתחיל להסתובב על גבי המכונה. שלב ד' - לוחצים את הפח באמצעות רולר המחובר לבוכנה עד קבלת המוצר הרצוי. התהליך מבוקר CNC. שלב ה' - ביצוע פעולה משלימה כגון חריטה, חיתוך גובה, פאזה ועוד. בתהליך ניתן לבצע מספר פעולות בדפינה אחת והיא חסכונית בחומר גלם לכן התהליך אפקטיבי בייצור סדרות גדולות של חלקים. הכנת כלי הייצור פשוטה ומהירה ביחס לטכנולוגיות אחרות של עיבוד פח דבר שמאפשר זמני אספקה קצרים ועלויות ייצור נמוכות לאבות טיפוס. החלק הסופי המתקבל הוא בעל תכונות מכניות משופרות עקב תופעה של הקשיית מעוותים שמתרחשת בתהליך וכיווניות מבנה קריסטלוגרפי אחידה דבר שמאפשר הפחתה של עוביי דופן או שימוש בחומרים זולים יותר. חיסרון בתהליך הוא שחלק שנהרס במהלך התהליך לא כלכלי לתקן אותו. מדיה וקבצים בנושא לחצנות מתכת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.