laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התקיפה בבית הספר אלעודה

התקיפה בבית הספר אלעודה התרחש ב-9 ביולי 2024, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל. באירוע, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אלעודה" בעבסאן אל-כבירה שבנפת ח'אן יונס, כשבאזור היו אוהלים של עקורים. בהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו. לפי דובר צה"ל, מטוס קרב תקף מחבל חמאס שהשתתף בטבח ה-7 באוקטובר. נמסר כי "נבדקים דיווחים" בנוגע לפגיעה באזרחים. ב-9 ביולי 2024, צה"ל התקיף את פתח בית הספר "אלעודה" בעבסאן אל-כבירה. פצצת GBU-39 בקוטר קטן מתוצרת ארצות הברית שימשה את הצבא בהתקפה. דובר צה"ל מסר כי "מטוס קרב תקף באמצעות חימוש מדויק מחבל מהזרוע הצבאית של חמאס שהשתתף, בין היתר, בטבח הרצחני שביצע חמאס ב-7 באוקטובר בעוטף". הצבא לא פרסם פרטים על זהותו של מחבל החמאס. לפי עד ראייה שישב סמוך לשטח בית הספר בזמן התקיפה, מטוס קרב עף מעליו וירה טיל לעבר קבוצת צעירים שישבו באינטרנט קפה. באזור היו אוהלים של עקורים, ובהתקפה נהרגו 31 פלסטינים ועוד כ-53 נפצעו. לפי גורמים רפואיים ברצועה, מרבית ההרוגים היו נשים וילדים. אל-ג'זירה הציגה מספר סרטונים מהאסון ומתוצאותיו, כולל סרטון אחד המציג ילדים משחקים כדורגל בחצר בית הספר כאשר "בום פתאומי הרעיד את האזור", ולאחר מכן ניתן לראות "גופות מרוסקות שוכבות על הקרקע בין פסולת". סרטון אחר הציג ילד שישב מחוץ לחדר המתים וסיפר כי הוא היחיד במשפחתו ששרד את המתקפה. Lorenzo Tondo, Israeli strike on Khan Younis shelter kills at least 31 amid surge in Gaza fighting, The Guardian, ‏10 ביולי 2024 עינב חלבי, יואב זיתון, רויטרס, הפלסטינים: עשרות הרוגים בתקיפת בי"ס בחאן יונס; צה"ל: הותקף מחבל שהשתתף ב-7/10, באתר ynet, 10 ביולי 2024 Gianluca Mezzofiore, Avery Schmitz, Allegra Goodwin, US-made munitions used in deadly Israeli strike on school complex near Khan Younis, CNN analysis finds, CNN, ‏10 ביולי 2024 צה"ל: בוחנים פגיעה בחפים מפשע בהפצצת בית ספר בחאן יונס, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2024 ב. ניסני, ‏הפלסטינים: 29 הרוגים בתקיפה ליד בית ספר | צה"ל: תקפנו מחבל מהטבח, באתר כיכר השבת, 10 ביולי 2024 Raja Abdulrahim, Thomas Fuller, Carnage at Gaza School Compound Adds to Mounting Death Toll at U.N. Buildings, The New York Times, ‏11 ביולי 2024 Nidal Al-Mughrabi, Ramadan Abed, More than two dozen Gazans killed in Israeli strike, ‏10 ביולי 2024 Israeli attack on school shelter kills dozens, Al Jazeera, ‏9 ביולי 2024 (באנגלית)
אלכסנדר ריפטין

אלכסנדר ריפטין (ברוסית: Александр Павлович Рифтин‏; 25 בנובמבר 1900 - 6 בפברואר 1945) היה פילולוגיה סובייטי. הוא התמחה בחקר שפות שמיות. אחיו לב היה פרופסור לאופטיקה, בן דודו בוריס ריפטין היה מומחה לחקר סין. אלכסנדר ריפטין נולד בשנת 1900 בחרקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחת יהודית. אביו פסח היה סוחר. בשנת 1907 המשפחה עברה לסנקט פטרבורג. בשנת 1907 הוא סיים לימודי גימנסיה עם מדליית זהב. לאחר הלימודים הוא עבד בתחום הרפואה. בשנת 1920 אלכסנדר ריפטין החל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד אותה סיים בשנת 1923 עם התמחות בארכאולוגיה. בשנת 1925 הוא סיים לימודי תואר נוסף באשורולוגיה. בשנת 1928 ריפטין סיים לימודי תואר שלישי. ריפטין נותר באוניברסיטה והיה מעביר קורסים. בשנת 1933 הוא התמנה לראש קתדרה לשפות שמיות. בשנת 1937 לריפטין הוענק תואר "דוקטור למדעים" והוא קיבל דרגת פרופסור. בשנת 1938 ריפטין הקים קתדרה לבלשנות במכון לשפות זרות והיה מנהלו. בשנת 1942 הוא ביחד עם סגל האוניברסיטה פונה מלנינגרד הנצורה והגיע לסרטוב בה המשיך בפעילות מדעית. בשנת 1944 הוא חזר ללנינגרד והיה בין מארגני פקולטה לחקר המזרח. ריפטין עבד על עבודת פוסט דוקטורט אך לא הצליח לסיים אותה כי נפטר מבעית לב בשנת 1945. הוא נטמן בבית הקברות פראוברז'נסקי היהודי לצד אחיו פרופסור לב ריפטין ביוגרפיה (ברוסית) אלכסנדר ריפטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קבר של משפחת ריפטין
בוריס ריפטין

בוריס ריפטין (ברוסית: Борис Львович Рифтин‏; 7 בספטמבר 1932 - 3 באוקטובר 2012) היה סינולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בוריס ריפטין נולד בשנת 1932 בלנינגרד למשפחת יהודית. אביו היה מומחה למכניקה בדרגת פרופסור. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד בפקולטה לחקר המזרח (שדודו אלכסנדר ריפטין היה בין מקימיו) של אוניברסיטת לנינגרד תוך התמחות בשפות סיניות. בשנת 1955 הוא סיים את הלימודים והחל לעבוד במכון לחקר ספרות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1961 ריפטין סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1970 עבודת פוסט דוקטורט. בשנים 1965/1966 הוא עבר התמחות באוניברסיטת פקין. ריפטין היה מומחה לחקר ספרות סינית. הוא פעל בסיפריות ברחבי העולם במטרה למצוא יצירות סיניות עתיקות ופעל להוצאה לאור יצירות רבות מהמאה ה-16 והמאה ה-17. הוא קיבל בפרסים מטעם מוסדות מדע בטייוואן ובהרפובליקה העממית של סין. בשנת 1990 ריפטין היה שותף לקבלת פרס ברית המועצות על יצירת אנציקלופדיה "מיפולוגיה של עמי העולם". ריפטין היה מתרגם של סיפורי עם סינים לרוסית. משנת 1992 ועד לשנת 1998 ריפטין פעל בטייוואן וחקר תרבות של אוכלוסייה מקורית של האי שהיא ממוצא אוסטרונזי. בשנת 1997 ריפטין התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 2008 קודם למעמד של חבר בפועל. ריפטין נפטר בשנת 2012 במוסקבה ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה. ביוגרפיה (ברוסית) בוריס ריפטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ריפטין

האם התכוונתם ל... אלכסנדר ריפטין – פילולוג סובייטי, התמחה חקר שפות שמיות בוריס ריפטין – סינולוג סובייטי-רוסי יהודי רועי ריפטין – קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש קצין תותחנים ראשי יעקב ריפתין – חבר הכנסת מטעם מפ"ם בשנים 1949–1965
ולטר ברנשטיין

ולטר ברנשטיין (באנגלית: Walter Bernstein‏ 20 באוגוסט 1919 – 23 בינואר 2021) היה תסריטאי ומפיק סרטים יהודי אמריקאי. ברנשטיין הוכנס לרשימה השחורה של הוליווד. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו. ברנשטיין נולד בברוקלין, ארצות הברית, במשפחה יהודית, בנם של המורה לואיס ברנשטיין ורעייתו חנה לבית ביסטרונג. הוא חגג בר מצווה ובאחד הראיונות ציין שתמיד היה גא להיות יהודי. בסיום לימודיו נסע לצרפת, לאוניברסיטת גרנובל ללימודים והתארח אצל משפחה צרפתית. בצרפת נחשף לרעיונות הקומוניזם ולאחר שובו לארצות הברית הצטרף למפלגה הקומוניסטית האמריקאית. אחרי שחזר לארצות הברית למד ברנשטיין בדארטמות' קולג', שם קיבל את עבודת הכתיבה הראשונה שלו, כמבקר סרטים בעיתון הקמפוס, ושם הצטרף לליגה הקומוניסטית הצעירה. הוא סיים את לימודיו בדארטמות' בשנת 1940. בפברואר 1941 גויס לצבא ארצות הברית ובילה את רוב מלחמת העולם השנייה ככתב בצוות העיתון הצבאי יאנק, והגיש כתבות מאיראן, ארץ ישראל, מצרים, צפון אפריקה, סיציליה ויוגוסלביה. על חוויותיו בארץ ישראל כתב במאמר שכותרתו "מלחמה ופלסטין" ב-1950, בשל קשריו הפוליטיים הרבים עם השמאל ופעילויותיו הקשורות אליו, הופיע שמו בעיתון "ערוצים אדומים", וכתוצאה מכך הוא הוכנס לרשימה השחורה של האולפנים ההוליוודיים כחלק מהפעולות של עידן מקארתי נגד אנשים בעלי זיקה קומוניסטית. בשנות החמישים הוא הצליח להמשיך בכתיבה לטלוויזיה, הן תחת שמות בדויים והן בעזרת אנשים שלא היו ברשימה השחורה והסכימו ששמם יופיע על יצירותיו. כך תרם לתוכניות טלוויזיה של התקופה, ביניהן "סכנה", סדרת הדוקו-דרמה של חדשות CBS "אתה שם" וסדרת המסתורין "קולונל מארץ' מהסקוטלנד יארד". בכמה מקורות נאמר באופן שגוי כי הכנסתו של ברנשטיין לרשימה השחורה נבעה מעדות "לא ידידותית" שניתנה ל-HUAC ב-1951, אך למעשה, הוא לא זומן על ידי הוועדה עד סוף שנות ה-50, ומעולם לא העיד בפועל. ברנשטיין היה נשוי ארבע פעמים. שלושת נישואיו הראשונים, למרווה ספלמן, ברברה ליין וג'ודית בראון הסתיימו בגירושים. הוא נישא לסוכנת הספרותית גלוריה לומיס בשנת 1988. היו לו שני ילדים מאשתו הראשונה, מרווה ספלמן ושלושה ילדים מאשתו השלישית, ג'ודית בראון. הוא נפטר מדלקת ריאות ב-23 בינואר 2021, בגיל 101. מדיה וקבצים בנושא ולטר ברנשטיין בוויקישיתוף Walter Bernstein — a writer who outlived the Hollywood blacklist knew how to choose his battles (באנגלית) Walter Bernstein Biography (1919-) (באנגלית)
סאינס

האם התכוונתם ל... לולו סאינס – כדורסלן ומאמן כדורסל ספרדי קרלוס סאינס (נהג ראלי) – נהג ראלי ספרדי קרלוס סאינס (פורמולה 1) – נהג מרוצים ספרדי סאנס סיאנס
ארווין מסארוש

ארווין מסרוש (בהונגרית: Mészáros Ervin;‏ בודפשט, 2 באפריל 1877 – בודפשט, 21 במאי 1940) היה אלוף אולימפי סייף (חרב) הונגרי. מסארוש היה סייף של "מועדון האתלטיקה ההונגרי" (הו') מ-1894 עד 1927. הוא התחרה הן בחרב והן ברומח, אך השיג את תוצאותיו הבינלאומיות בחרב. בגיל תשע עשרה לא יכול היה להתחרות באולימפיאדת 1904 ו-1908 מכיוון שמשרד המלחמה של וינה לא אפשר לקציני המלוכה להתחרות בצבעים של הונגריה. הוא היה בנבחרת הסיף ההונגרית מ-1912 עד 1926. באולימפיאדת סטוקהולם (1912), היה חבר בנבחרת הסיף ההונגרית שהורכבה מלאסלו ברטי, דז'ה פלדש, ינה פוקס, אוסקר גרדה, ארווין מסארוש, זולטאן שנקר, פטר טוט, ולאיוש ורקנר, שזכתה באליפות האולימפית. הוא זכה במדליית הארד בתחרות החרב האישית של האולימפיאדה - אחורי ינה פוקס (זהב) ובלה בקשי (כסף). ב-1925 זכה במקום הרביעי באליפות אירופה באוסטנד. במהלך הקריירה הספורטיבית שלו למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולאחר שסיים קורס קצינים בצבא שירת בצבא המלכותי ההונגרי. הדרגה הגבוהה ביותר שלו הייתה קפטן חי"ר. הוא היה חבר מועצת כבוד של אגודת הסיף ההונגרית. אחיו לוראנט מסארוש היה סייף גם הוא. בחרב: אלוף אולימפי (קבוצתי: 1912) אולימפיאדה מקום 3 (אישי: 1912) אליפות אירופה מקום 4 (אישי: 1925) אליפות הונגריה: מקום 9 (1921), מקום 4 (1925) ברומח: אלוף הונגריה ארבע פעמים (1900, 1902, 1903, 1904) László Lukács – György Szepesi: 112. ההיסטוריה של מדליות הזהב האולימפיות של הונגריה – בודפשט, 1980 – מסת"ב 9632535537 לאסלו הווש: ספר הזהב של הספורט ההונגרי - בודפשט, 1982 - מסת"ב 9632535723 Endre Kahlich – László Gy Papp – Zoltán Subert: המשחקים האולימפיים 1896–1976 – בודפשט, 1977 – מסת"ב 963253526X Révai új lexikona XIV. (הלקסיקון החדש של רוואי). "Karduralmunk ősatyja, a legkülöncebb úr". nemzetisport.hu. 2011-05-24. ארווין מסארוש, באתר olympedia.org
פטר טוט

פֵטֶר טוֹט (בהונגרית: Tóth Péter;‏ בודפשט, 12 ביולי 1882 – בודפשט, 28 בפברואר 1967) הוא סייף אלוף אולימפי פעמיים (בחרב), משפטן. בתור קצין תובע בבודפשט, הוא התחרה ב, מועדון האתלטיקה ההונגרי" (הו'). הוא התחרה גם בחרב וגם רומח. באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912) הוא היה חבר גם בנבחרת החרב ההונגרית שזכתה באליפות האולימפית במשחקי הקיץ האולימפיים ב-2008. ב-1913 השתתף בהקמת איגוד הסיף הבין-לאומי כחבר מייסד. הוא היה ספורטאי פעיל במשך תקופה ארוכה, וזכה באליפות הונגריה הראשונה שלו ב-1907 ובאחרונה ב-1934. כסייף, השתתף ב-1928 גם באולימפיאדת אמסטרדם. לאחר מלחמת העולם השנייה עבד כפועל זוטר. מאוחר יותר פרסם מאמרי ספורט ביומון הספורט. הוא עסק בגם בתורת ובתולדות הספורט, ופרסם מאמרי מומחים רבים הקשורים לסייף. בחודשים האחרונים לחייו כתב יחד עם הצלם קלמן קלל עבודה על תולדות הסיף שנותרה בכתב יד. הוא מת בתאונת דרכים. בחרב: פעמיים אלוף אולימפי 1908, לונדון: קבוצתי (דז'ה פלדש, ינה פוקס, אוסקר גרדה, לאיוש ורקנר) 1912, סטוקהולם: קבוצתי אולימפיאדה מקום 5: 1908, לונדון : אישי אולימפיאדה מקום 6: 1912, סטוקהולם : אישי אולימפיאדה בתחרות לא רשמית. מקום 3: 1906, אתונה : יחיד אלוף הונגריה חמש פעמים אישי: 1910, 1911 קבוצתי: 1912, 1922, 1926 ברומח: אולימפיאדה מקום 5: 1928, אמסטרדם: קבוצתי אליפות אירופה מקום שני: 1931, וינה : קבוצתי אחת עשרה פעמים אלופת הונגריה אישי: 1907, 1908, 1909, 1911, 1913, 1914, 1920, 1921 קבוצתי: 1925, 1928, 1934 Tóth Péter profilja a Nemzetközi Olimpiai Bizottság oldalán (באנגלית) Tóth Péter profilja az Olympedia oldalán (באנגלית) Magyar nagylexikon XVII.. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 2003. ISBN 963-9257-17-6 (הלקסיקון ההונגרי הגדול) Rózsaligeti László: Magyar olimpiai lexikon 1896–2002. Budapest: Helikon. 2004. ISBN 963-208-835-2 (הלקסיקון האולימפי ההונגרי) Havas László: A magyar sport aranykönyve, Budapest, 1982, ISBN 963-2535-72-3 מדיה וקבצים בנושא פטר טוט בוויקישיתוף פטר טוט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פטר טוט, באתר olympedia.org
עונת 2024/2025 בליגת העל בכדוריד

עונת 2024/2025 בליגת העל בכדוריד תהיה העונה ה-72 של תחרות ארצית בישראל. הליגה כוללת 11 קבוצות. העונה תתחיל ב-20 בספטמבר 2024. בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת בליגה הלאומית, לליגת העל עלתה מ.כ. באר שבע על חשבונה של הפועל רמת גן שירדה לליגה הלאומית. מכבי פתח תקווה ויתרה על זכותה לעלות לליגת העל ונשארה בליגה הלאומית, ואס"א תל אביב לא נרשמה מחדש לליגה, ותשחק אף היא בליגה הלאומית. כמדי עונה, גם בעונה זו התקיים טורניר ווינר שופטים שנפתח ב-28 באוגוסט 2024. הטורניר מהווה מפעל הכנה לליגה, במסגרתו מתחרות הקבוצות על התואר הראשון של העונה. בית א' בית ב' בית ג' בית ד' יתקיים סיבוב אחד בן 11 מחזורים, ואחריו יחולקו הקבוצות לבית עליון שיכלול את שש המדורגות ראשונות הסיבוב הראשון ובית תחתון שיכלול את חמש המדורגות אחרונות. בשלב הבתים יתקיימו שני סיבובים, בסופם בבית העליון ארבע המדורגות עליונות יעפילו לחצי הגמר שישוחק בשיטת פלייאוף, ובסיום הבית התחתון תוכרז יורדת אחת. על ניצחון במשחק יוענקו שתי נקודות, על תוצאת תיקו תוענק נקודה בודדת ועל הפסד לא יוענקו נקודות. מידע מאתר מנהלת הליגה נקבע סדר המשחקים בליגת הכדוריד, שתצומצם ל-10 קבוצות, 22 ביולי 2024, ישראל ספורט איתי אניגר, החל מ-2025/26: צמצום נוסף מתוכנן בליגת העל בכדוריד, 26 ביוני 2024, ספורט 1
זולטאן שנקר

זולטאן שנקר אוזוראי (קדומת אצולה) (בהונגרית: Schenker Zoltán;‏ וארסנטמארטון, 13 באוקטובר 1880 – בודפשט, 25 באוגוסט 1966) היה אלוף אולימפי בסיף (חרב), קצין צבא, סופר בתחום הספורט. כקצין של הכוחות המזוינים המלכותיים ההונגריים, הוא היה סייף של ה-Wesselényi VK משנת 1898 ושל Honvéd Tiszti VK משנת 1921. הוא התחרה הן בחרב והן ברומח, היה חלק מנבחרת הונגריה בשני כלי הנשק והשיג תוצאות בינלאומיות. כקצין צבא של המלוכה, הוא לא הורשה להתחרות בצבעי הונגריה באולימפיאדת לונדון 1908, כך הוא השתתף רק בשלוש אולימפיאדות וזכה בסך הכל בשלוש מדליות אולימפיות. באולימפיאדת סטוקהולם (1912), הוא היה חבר בנבחרת החרב ההונגרית שזכתה באליפות, שהייתה מורכבת מ: לאסלו ברטי, דז'ה פלדש, ינה פוקס, אוסקר גרדה ארווין מסארוש, זולטאן שנקר, פטר טוט, טלאיוש ורקנר. באולימפיאדת פריז (1924) הוא זכה במדליית כסף עם נבחרת החרב ההונגרית ובמדליית ארד עם נבחרת הרומח ההונגרית. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) התחרה רק ברומח אישי והודח בחצי הגמר. לאחר מלחמת העולם השנייה התגורר בארד וכתב מספר ספרי מומחים כמו: סיף ברומח Tőrvívás (1954) סיף בחרב המודרני ההונגרי A modern Magyar kardvívás (1958) בחרב אלוף אולימפי (קבוצתי: 1912) אולימפיאדה מקום 2 (קבוצתי: 1924) אולימפיאדה מקום 4 (אישי: 1912, 1924) אלוף הונגריה (1923) ברומח אולימפיאדה מקום 3 (קבוצתי: 1924) אלוף הונגריה פעמיים (1922, 1924) Schenker Zoltán profilja a Nemzetközi Olimpiai Bizottság oldalán (באנגלית) Schenker Zoltán profilja az Olympedia oldalán (באנגלית) "Schenker Zoltán két fegyvernem klasszisa volt" (בהונגרית). delmagyar.hu. 2012-11-28. אורכב מ-המקור ב-2018-01-11. נבדק ב-2018-01-10. תיאור באתר databaseolympics.com זולטאן שנקר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי זולטאן שנקר, באתר olympedia.org
ד"ר לק

ד"ר לק הייתה רשת גלידריות ישראלית. בשיאה הייתה מהגלידריות המובילות בישראל והפעילה 22 סניפים ברחבי הארץ מצמח בצפון ועד אילת. הרשת נודעה באיכות הגלידה שהייתה בין הראשונות משמנת ולא משומן צמחי. רשת הגלידריות ד"ר לק נוסדה בשנת 1986 בידי רופא השיניים דני כותני ושותפו העסקי אביב ארן. כותני שעבד במקצוע במשך כ-9 שנים החליט לפתוח חנות לממכר גלידה, ללא ניסיון קודם בתחום ועבד בתחילה במשך חצי שנה בחנות של משפחת חינאווי בשוק הפשפשים עד שפתח חנות משלו. החברה הפעילה אז חנות ביפו ומפעל צמוד, כאשר מוצרי החנות שווקו במסעדת התרווד הורוד של צחי בוקששתר, "קרן" של חיים כהן ולישראל אהרוני. ב-2005, נפתח סניף הדגל של החברה בנמל תל אביב. סניף החברה בקפריסין נסגר בהמשך אותה השנה בעקבות ירידה בהכנסות, בין השאר לאור התרסקות טיסה 522 של הליוס איירווייז באי. בשנת 2013 פעלו ברשת 22 סניפים, מתוכם 17 בזכיינות ושישה דוכנים בתחנות רכבת ישראל. באותה השנה נפתח לראשונה סניף בנצרת המיועד למגזר הערבי ופותח טעם מקומי בשם "פחפינה" - שייק פירות וגלידה מעורב עם בוטנים. לרשת מפעל ייצור בראשון לציון המשווק גלידות ומוצרים נלווים לשוק המוסדי, והכנסותיו מהוות כ-25% מרווח החברה. בשנת 2019 ביקשה החברה למכור את 8 הסניפים שנותרו ולאשר הסדר נושים לאחר שנקלעה לחובות בסך כ-3.5 מיליון שקל. ההסכם אושר בספטמבר 2019. אתר האינטרנט הרשמי של ד"ר לק טלי חרותי-סובר, לק על זה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2007 חגי גלבוע, "אם נוכל, נפתח ד"ר לק גם במאה שערים", באתר כלכליסט, 16 ביוני 2013 יורם גביש, ‏גלידריות - צעדים ראשונים, באתר גלובס, 20 באפריל 2006 ד"ר לק פותחת סניף חדש בקריית אונו, באתר אכול ושאטו, ‏28 בנובמבר 2006 נגה משל‏, סניף דגל לד"ר לק, באתר וואלה, 8 בספטמבר 2005 ליטל דוברוביצקי, בטעם מר: רשת ד"ר לק צברה חובות של כ-3.5 מיליון שקל, באתר ynet, 21 ביולי 2019 ליטל דוברוביצקי, הגלידה לא נמסה: ביהמ"ש אישר הסדר הנושים לרשת ד"ר לק, באתר ynet, 15 בספטמבר 2019
מקס ורובי

מקס ורובי (באנגלית: Max & Ruby) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-אמריקאית לילדים המבוססת על סדרת ספרים מאת רוזמרי וולס. בארצות הברית הסדרה שודרה בניק ג'וניור בשנת 2002 ובאותה השנה בישראל בערוץ הופ! ואז בניק ג'וניור. הסדרה בת 7 עונות ו-130 פרקים באורך 20 דקות. מקס ורובי הם שני אחים ארנבונים לבנים, הגרים בעיר שכולה ארנבים. כל פרק מציג את היחסים שלהם. מקס (Max): ארנב לבן, אוהב את בובת הפיל האדומה שלו, אחד הדמויות הראשיות בתוכנית. רובי (Ruby): ארנבת לבנה, בעלת אופי אימהי, אחת הדמוית הראשיות בתוכנית. הדיבוב העברי הופק על ידי איילת צ'ינסקי ובוים על ידי עמי מנדלמן. אתר האינטרנט הרשמי של מקס ורובי (באנגלית) מקס ורובי, ברשת החברתית פייסבוק "מקס ורובי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מקס ורובי", באתר נטפליקס "מקס ורובי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקס ורובי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
תאוריית העמדה הפמיניסטית

תאוריית העמדה הפמיניסטית היא גישה לפיה בפמיניזם, כחלק ממדעי החברה, נדרש לראות דברים מנקודת מבט נשית, בגלל שנשים מבינות דברים בצורה ייחודית. בין המצדדות בגישה זו נמנות דונה הראווי, פטרישה היל קולינס ודורותי סמית'. יישום גישה זו בתורת ההכרה הופך את חוויותיהן של נשים לנקודת המוצא המרכזית של כל דיון פמיניסטי, במקום אלה של גברים או בנוסף להן. תאוריית העמדה הפמיניסטית נטבעה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי דורותי סמית', פמיניסטית מרקסיסטית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר מכן היא פותחה על ידי ננסי הארטסוק. על פי תפיסה זו, גישה פמיניסטית צריכה להתבסס על ניתוח מנגנון הדיכוי הפטריארכלי הטבוע בחברה, המשפיע על חייהן ותפקידיהן של נשים. מנגנון זה גורם לכך שחוויותיהן של נשים, כקבוצה, שונות מאלה של גברים, ויש להתבסס על חוויות אלה כדי לראות ולהבין את העולם מנקודת מבט פמיניסטית. המאמרים הראשונים שנכתבו על ידי אנשי אקדמיה שדגלו בגישה זו התמקדו בחלוקת עבודה על פי מגדר. תאוריית העמדה הפמיניסטית קיבלה חיזוק משמעותי בשנת 1986, עם פרסום הספר "The Science Question in Feminism" של סנדרה הארדינג, בו היא טוענת שהמדע הוא ברובו אנדוצנטרי וקוראת תיגר על הנחות המוצא של המדע הקונבנציונלי. בספרה היא מציגה את תאוריית העמדה הפמיניסטית כזו השואפת להגדיר מחדש מושגים מרכזיים במדע על בסיס חוויות חייהן של נשים, השונות מאלה של גברים, אך גם של קבוצות מיעוט אחרות. שורשיה של התאוריה נעוצים בטיעון מרכזי של הגל, לפיו האנשים המצויים בעמדות הכוח הם אלה המכתיבים את תפיסת העולם הרווחת, והם נוטים לראות בזכויות היתר שלהם "זכויות טבעיות". לעומתם, אנשים שאינם נמצאים בעמדות כוח יכולים לתאר את יחסי הכוח בחברה באופן מאוזן יותר. על פי הארדינג, כל עוד המדע ממשיך לתאר ולהסביר את העולם מנקודת המבט של הקבוצות הדומיננטיות, אין דרך להבין או להסביר באופן מעמיק את התהליכים המתרחשים בחברה. לדבריה, השימוש בפמיניזם מנקודת מבט נשית מאפשר לגלות הטייה גברית במדע. תפיסתה של הארדינג אומצה על ידי פמיניסטיות רבות באותה תקופה, בהן דונה הראווי. תאוריית העמדה הפמיניסטית, המאפשרת לתאר אירועים מנקודות מבט שונות, החלה גל של גישות פמיניסטיות מנקודות מבט מגוונות, בהן פמיניזם שחור ופמיניזם מזרחי. על פי אסכולת הפמיניזם הפוסטמודרני, לא קיימת "נקודת מבט נשית" אחידה, כי חייהן של נשים במקומות שונים ובתקופות שונות הם מאד מגוונים, ואי אפשר להכליל את כלל חוויותיהן כמקשה אחת. תאוריית העמדה הפמיניסטית הפנימה את הביקורת הזו, ולא מקובל כיום לטעון שקיימת "נקודת מבט נשית" אחת אוניברסלית. יתרה מזו, אפליה מינית כלפי נשים נתפסת כסוג של היררכיית שליטה או מטריצת שליטה (אנ') אחת מני רבות, בעלת מאפיינים משותפים למנגנוני שליטה דומים כמו גזענות, הומופוביה, קולוניאליזם ואפליה מעמדית. הפעילות כיום בתחום תאוריית העמדה הפמיניסטית מנסה למפות את הקיריארכיה ולמצוא דרכים להתמודד איתה. מיפוי זה מנסה לתאר מנגנוני שליטה שונים ומגוונים בצורה נייטרלית, לתאר את מקומם של נשים וגברים בכל מערכת כזו, ולמצוא דרכים להתמודד עם אמצעי דיכוי בכל אחד מהמנגנונים. The Feminist Standpoint Theory Reader: Intellectual and Political Controversies, Sandra G. Harding, Psychology Press, 2004 "Situated Knowledges: The Science Question in Feminism and the Privilege of Partial Perspectives", in Feminist Studies, pp. 575–599, 1988. פטרישה היל קולינס, Defining Black Feminist Thought, The Feminist eZine, ‏1990 (באנגלית) ויקי שירן, לפענח את הכוח, לברוא עולם חדש, באתר הקשת הדמוקרטית המזרחית, ‏2002 אוריאל לוי, מטריארכיה סוציאליסטית, באתר ה-8 במאי, ‏15 בינואר 2014
המצודות הישראליות בהר הנגב

המצודות הישראליות בהר הנגב נבנו במהלך ימי ממלכת ישראל באזור הנגב והגיעו בשיאן עד אילת וקדש ברנע. מצודות אלו יחד עם מפת הדרכים בנגב ובערבה מהוות עדות לצפיפות היישוב היחסית גבוהה והתפתחותה בתקופת בית ראשון. מצודות ישראליות בהר הנגב ובנגב ככלל החלו להיבנות לאחר ייסודה של ממלכת ישראל בסוף המאה ה -11 לפנה"ס והמאה העשירית לפנה"ס. למצודות אלו היו מספר תפקידים. תפקידם היה שמירה על היישובים שקמו באזור הנגב, שמירה על הדרכים הפנימיות בנגב ולשמש כתחנות דרכים ושמירה על הדרכים הראשיות והגבולות של הממלכה. בסמוך לרוב המצודות נתגלו שרידי יישובים הכוללים בתי מגורים, אסמים, מכלאות צאן ובקר, וסכרים לניצול המים במדבר. במהלך הסקרים שנערכו בנגב נתגלו מעל ל 40 מצודות שנבנו בין המאות ה -11 וה – 9 לפנה"ס. על פי אהרוני, המבצרים מקו בקעת באר שבע דרומה, הן עדות לגבי יכולותיו של שבט שמעון ליישב את האזור שהיה ריק מתושבים, תוך ניצול ידע בהטיית ואגירת מים. כלומר בניגוד לסברה ששבט שמעון נטמע בשבט יהודה, מסתבר ששבט שמעון הצליח לאכלס את הר הנגב בצורה מוצלחת, עד לחורבן חלק מהמצודות על ידי העמלקים. חלק מהמצודות נבנו מחדש בתקופת המלך שלמה ועוזיהו וחלק נשארו בחורבנן, היות שנבנו מצודות באתרים אחרים. שיאן של המצודות בנגב מגיע ככל הנראה, בתקופת מלכותו של שלמה המלך, שביצר את הממלכה, הקים ערי מסכנות ומבני ציבור, הרחיב את הקשרים המסחריים ודאג למסחר של הנחושת במכרות תמנע. כפי שעולה מהסיפורים על הקשרים הענפים עם מלכת שבא. המצודות שנבנו בהר הנגב לאורך המאות הי"א ועד למאה התשיעית לפנה"ס התאפיינו בארבעה סגנונות בנייה. אף על פי שתוכנית הבנייה הפנימית היא זהה, המצודות עצמן אינן אחידות בצורתן או גודלן. את חורבן המצודות מייחסים למסעו של המלך המצרי שישק. המצודות הישראליות שנתגלו בנגב אינן אחידות בגודלן או בצורתן, זאת על אף שלכולן הייתה תוכנית בנייה פנימית יחסית זהה שכללה, חדרי סוגרים מסביב לחצר פנימית. מבחינת המבנה החיצוני של המצודות, נהוג לחלקן לפי ארבעה סגנונות בנייה: מצודות מסוג זה נתגלו באתרים כגון: עין קדיס, חורבת הרועה, חורבת חלוקים, חורבת כתף שבטה, חורבת רחבה, נחל חורשה, נחל סרפד. מצודות מסוג זה נתגלו באתרים כדוגמת: מצודת רפד, מצודת חתירה, מצודת הר בוקר, מצודת רמת בוקר, מצד נחל נפחה, מצד הר סעד, מצד מישור הרוח. בקטגוריה זו ישנם רק שני אתרים: קדש ברנע, חורבת עוזה. מצודות כאלן נתגלו ב: הר רביב, חורבת רתמה, חורבת משורה היישוב והמצודות בהר הנגב והערבה כאמור נחרבו עם מסעו של שישק מלך מצרים, עם זאת, בחלקים הצפוניים והמערביים של הנגב ההתיישבות נמשכה במאות השמינית ועד השישית לפנה"ס. כאשר, ההתיישבות במרכז הנגב חודשה רק בתקופה הפרסית. רודולף כהן, המצודות הישראליות בהר הנגב, קדמוניות 2-3, 1979, עמ' 38-50 יוסף אבירם, הלל גבע, רודולף גבע, זאב משל, אפרים שטרן, אילת והערבה, ישראל: דפוס כתר, ירושלים, 1995, עמ' 81-126 זאב משל, מי בנה את המצודות הישראליות בהר הנגב, קתדרה 11, 1978, עמ' 3-28 43-44 יוסף איברם, הלל גבע, רודולף, זאב משל, אפרים שטרן, אילת והערבה, ישראל: דפוס כתר, ירושלים, 1978, עמ' 67-79
מוריס קנה

מוריס קנה (נפטר בינואר 2013) היה רואה חשבון ישראלי, מייסד שותף של פירמת הייעוץ פאהן קנה. כיהן כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל בין השנים 1971 ל-1973. מבולטי רואי החשבון בישראל. קנה נולד בעיראק ועלה לישראל אחרי קום המדינה. בילדותו למד צרפתית. הוא למד ראיית חשבון. נישא לעליזה, ילידת ירושלים שגדלה בשכונת בת גלים בחיפה, אותה הכיר במהלך עבודתו במשרד רואי חשבון בעיר. ב-1955 הקים את משרד רואי החשבון פאהן קנה עם שותפו משה חיים פאהן שהיא מאז אחד ממשרדי רואי החשבון הגדולים בישראל. הוא נמנה עם מייסדי הפדרציה הבין־לאומית לרואי חשבון (IFAC) בישראל. בשנת 1971 מונה כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל, תפקיד בו כיהן כשנתיים. קנה כיהן כמרצה בכיר בחוג לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וכמרצה לחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. הוא פרש לגמלאות בשנת 1998. בנו יזהר קנה מונה כשותף מנהל בפירמה וכיהן אף הוא כנשיא הלשכה. בינואר 2013 נפטר קנה בגיל 84. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת. קנה התגורר ברמת גן. הותיר אחריו שני בנים. חן מענית, ‏נפטר רו"ח מוריס קנה - מבכירי רואי החשבון בארץ, באתר גלובס, 6 בינואר 2013 אלה לוי-וינריב, ‏"השכל הישר נעלם מהמקצוע. זה חורבן לראיית החשבון", באתר גלובס, 15 באפריל 2010