נילי ארד

נילי ארד (נולדה ב-19 בדצמבר 1943) היא משפטנית ומשוררת ישראלית, שכיהנה כנשיאת בית הדין הארצי לעבודה מנובמבר 2010 עד דצמבר 2013. יושבת ראש עמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל. נולדה ליוכבד ויהושע ימניק וגדלה בקריית ים א'. אמה הייתה מורה לאנגלית בבית הספר היסודי "זבולון" ואביה היה החלבן השכונתי בקריית ים א'. נילי היא בוגרת מחזור ב' של בית הספר היסודי הראשון בקריית ים, בית ספר "אורים". בשנת 1976 סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1977 הוסמכה כעורכת דין ועבדה בשוק הפרטי. כעבור שנים אחדות הצטרפה לפרקליטות המדינה, שם שימשה כמנהלת מחלקת בג"ץ במשך שמונה שנים, לרבות בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בהמשך מונתה למשנה לפרקליטת המדינה בתחום החוקתי-מינהלי. בשנת 1996 מונתה על ידי שר המשפטים, יעקב נאמן, למנכ"לית משרד המשפטים. שימשה בתפקיד זה במהלך כהונתו של שר המשפטים צחי הנגבי. בתקופת כהונתה הוקמו הסניגוריה הציבורית, המרכז הארצי לגישור והמכון להשתלמות פרקליטים. בשנת 1999 פוטרה מתפקידה על ידי שר המשפטים הנכנס, יוסי ביילין, בטענה שאינה מתאימה לממש את מדיניותו. בעקבות זאת עתרה התנועה לאיכות השלטון לבג"ץ שהוציא צו מניעה נגד פיטוריה של ארד. בשנת 2000 מונתה לשופטת בבית הדין הארצי לעבודה. באוקטובר 2009 מונתה למשנה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה, סטיב אדלר, ובנובמבר 2010 מונתה כנשיאה הראשונה של בית הדין הארצי לעבודה, הרביעית במספר מאז הקמתו בשנת 1969. ארד נבחרה לתפקיד זה בניגוד לשיטת הסניוריטי, שכן השופטים עמירם רבינוביץ' ויגאל פליטמן היו בעלי ותק גדול יותר בבית הדין הארצי לעבודה. נושאים מרכזיים שהובאו לטיפולה כשופטת וכנשיאת בית הדין הארצי לעבודה הם: שביתת הרופאים, ובהמשכה התפטרות המתמחים. בית הדין תמך בקיום משא ומתן בין הצדדים, ופעמיים פסל את התפטרותם של מאות רופאים מתמחים, בנימוק שהתפטרות זו היא צעד ארגוני בלתי חוקי; פסיקה בנושא מיצוי זכויות במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי; פסיקה תקדימית בנושא התארגנות ראשונית - פסק דין פלאפון; פסיקה תקדימית בנושא עיון המעסיק בתכתובת מייל של העובד - פסק דין טלי איסקוב. בדצמבר 2013, בהגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. מאז פרישתה פרסמה ארבעה ספרי שירה בעריכת אלי הירש. בשנת 2016 יצא לאור ספר שירים פרי עטה ששמו "על גב הנמר", הכולל שירים שכתבה לאחר פרישתה מכס השיפוט. בינואר 2018 יצא לאור ספר שיריה השני, "סוסי פרא" ובמרץ 2020 יצא לאור ספר שיריה "דהרת הזמן", שלושתם בהוצאת "אבן חושן. בפברואר 2023, יצא לאור ספר שיריה הרביעי "אל לב השמש" בהוצאת עתון 77. בחודש מאי 2017 התמנתה ליושבת ראש עמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל. נילי ארד, באתר הרשות השופטת יובל יועז וחן מענית, ‏סטיב אדלר פורש: מי את נילי ארד, הנשיאה הנכנסת של ביה"ד הארצי?, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2010 ריאיון עם הנשיאה נילי ארד, "עורך הדין", כתב העת של לשכת עורכי הדין, אוקטובר 2012 בילי פרנקל ואביאל מגנזי, ביה"ד הארצי לעבודה: נילי ארד פרשה, יגאל פליטמן נכנס, באתר ynet, 19 בדצמבר 2013 גילי איזיקוביץ, השופטת בדימוס נילי ארד המציאה את עצמה מחדש, כמשוררת, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2016 חיים ביאור, "אנו ברנסאנס של התארגנויות עובדים, והמגמה עדיין לא מיצתה את עצמה", באתר TheMarker‏, 24 בנובמבר 2016 דיאנה בחור ניר, נילי ארד: "כשיש לך אחריות, זה לא הזמן להיות אמא תרזה", באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2017 יורם יובל, שיחת נפש עם נילי ארד,הטלוויזיה החינוכית, 26 במרס 2018 רוני לינדר-גנץ, רותם שטרקמן, "אנשים בישראל סובלים ומתים כי הם לא מודעים לזכויות שלהם", באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2018 נילי ארד באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן שמואל דקלו, ‏ביילין: נילי ארד אינה מתאימה למדיניותי; ארד: דבריו של ביילין בבג"ץ אינם אמת, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999 הדס מגן, ‏בג"ץ בוחר לדון בעניינים תקשורתיים. ארד למשל, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999 יובל יועז וחן מענית, ‏סטיב אדלר פורש: מי את נילי ארד, הנשיאה הנכנסת של ביה"ד הארצי?, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2010 גילי איזיקוביץ, השופטת בדימוס נילי ארד המציאה את עצמה מחדש, כמשוררת, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2016 מאיה נחום שחל, “ככל שאני מבוגרת אני יותר שובבה", באתר כלכליסט, 8 ביוני 2020 נילי ארד, אל לב השמש