laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דאון (עיר)

דַאוּן (בגרמנית: Daun) היא עיירה במדינת ריינלנד-פפאלץ (בגרמנית: Rheinland-Pfalz) בגרמניה. העיירה שוכנת במחוז וולקנאייפל (Vulkaneifel) שבאזור הרי אייפל הגעשיים, דרומית לרכס האייפל הגבוה, על הנחל ליזר (Lieser) (יובל של המוזל). דאון היא מושב היחידה האדמיניסטרטיבית המכונה בגרמנית Verbandsgemeinde ("עירייה משותפת" – חלוקה אדמיניסטרטיבית ייחודית למדינת ריינלנד-פפאלץ) הקרויה על שמה והכוללת 38 עיירות ומועצות מקומיות. העיירה כוללת את המרכז האורבני שבו חיו, נכון ל-31 בדצמבר 2005, 4,264 תושבים, ועוד שמונה עיירות עצמאיות מבחינה מוניציפלית. הנוף סביב העיירה הוא של גבעות וולקניות. הקלטים הקימו יישובים מבוצרים בהרים הסמוכים במאה ה-7 לפנה"ס. שרידים מהתקופה הרומית מעידים כי גם הרומאים נהגו לחנות ביישובים אלו. למעשה מקור שמו של היישוב במילה הקלטית-רומית "דוּנוּם" (Dunum) שפירושה "גדר" או "הר מבוצר". בסוף המאה ה-10 נשלט המקום על ידי האצילים שבנו את טירת דאון. העיר מוזכרת לראשונה בכתובים ב-1075 על ידי תושב המקום אדלברו די דונה (Adalbero de Duna). ב-1346 קיבל המקום מעמד של עיר שכלל שוק מקומי ובית משפט. ב-1689 הרסו חיילים צרפתיים בצבאו של לואי ה-14 את טירת דאון לחלוטין. ב-1712 בנה האלקטור והארכיבישוף של טריר את הטירה (כיום בית מלון). ב-1951 קיבלה דאון מחדש מעמד של עיר. כקילומטר וחצי דרומית מזרחית לעיירה מצויים שלושת המארים של דאון, אגמים קטנים שנוצרו בלוע שמקורו געשי. הלוע הוא תוצאה של התפוצצות, כאשר קיטור דחוס, שנוצר כאשר מגמה שעלתה אל פני השטח חיממה את מי התהום, התפרץ ויצר לוע שבו ניקוו אחר כך מים. דאון היא גם מקור השם "מאר". בניב הגרמני המקומי Maar הוא וריאציה על המילה הלטינית Mare (ים). שלושת המארים קרובים זה לזה ומופרדים על ידי סוללות של טוף. המארים הן: גמונדנר מאר (Gemündener Maar – המאר של נפת גמונדן), אורכו 325 מטרים רוחבו 300 מטרים ועומקו המקסימלי 38 מטרים. וינפלדר מאר (Weinfelder Maar – המאר של וינפלד), אורכו 525 מטרים, רוחבו 375 מטרים ועומקו המרבי 51 מטרים. המאר קרויה על שם הכפר הנטוש הסמוך "וינפלד" (כרמים). הכפר ננטש במאה ה-16 בשל מגפת הדבר. מהכפר נותר הכנסייה ובית הקברות הסמוך למאר הקרוי לכן גם "טוטנמאר" (Totenmaar – מאר המוות). שלקנמרנר מאר (Schalkenmehrener Maar), אורכו 575 מטרים, רוחבו 500 מטרים ועומקו המרבי 21 מטרים. בדאון יש מוזיאון (Vulkanmuseum Daun) המוקדש לפעילות הגעשית של הרי האייפל. העיירה היא אתר ספא ובסביבתה יש מעיינות מים מינרליים שאותם נוהגים גם לשווק בבקבוקים. בשנת 2002 שווקו 95 מיליון ליטרים של מים מינרליים תחת השם המסחרי של דאון. בין דאון לבין העיירה קָריסוֹלוֹ (Carisolo) שבצפון איטליה יש ברית ערים תאומות. מדיה וקבצים בנושא דאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאון (בגרמנית) ב-1981 חגגו בדאון את שנת ה-1,250 להקמת העיר, כך שיש המאמינים כי נוסדה בשנת 731.
דיאטרם

דיאטרם (מיוונית: "דיא" – דרך, "טרמה" – חור) הוא צינור געשי שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר כך בסלעי ברקציה. צורת הדיאטרם היא בדרך כלל דמוית משפך עמוק שדופנותיו תלולות (יש המכנים זאת "צורת גזר"). דיאטרמים פורצים אל פני השטח לעיתים קרובות ומייצרים חרוט טוף או מכתש רדוד יחסית (שבדרך כלל מתמלא במים) המכונה מאר או צינורות געשיים אחרים. דרך לוע הדיאטרם לא מתרחשת פליטה משמעותית של לבה. השימוש במונח הורחב לתיאור כל גוף שקוע של סלעים שבורים או ברקציית-טוף, שנוצר על ידי כוחות הידרוסטטיים או נפיצים, בין אם מקורם געשי ובין אם לאו. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה של המגע בין מגמה לוהטת למי תהום המצויים קרוב לפני השטח ואז התופעה מכונה התפרצות פריאטית. צינורות געשיים כקימברליט ולמפרואיט המכילים לעיתים יהלומים נחשבים בדרך כלל כסוג של דיאטרמים מחלקו התחתון של קרום כדור הארץ או מחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ. במרבצים רבים של מחצבים של מתכות זולות ונחושת יש צינורות ברקציה פלוטוניים העשירים במינרלים של עופרות ומתייחסים אליהם כאל דיאטרם באופיין. לדיאטרמים יש לעיתים ערך בשל השתתפותם בתהליך השקעה של מינרלים בעלי ערך כלכלי. מאורע דיאטרמי משמעותי הוא שיצר את גוף המחצבים הגדול המכיל עופרת, אבץ וכסף המנוצל על ידי מכרה סאליבן (Sullivan mine) בקולומביה הבריטית שבקנדה. מדיה וקבצים בנושא דיאטרם בוויקישיתוף מודלים להיווצרות הקימברליט
סן סלוודור דה לה פונטה

סן סלוודור דה לה פונטה (בספרדית: San Salvador de la Punta) הוא מבצר בפתחו המערבי של מפרץ הוואנה. בנייתו של המבצר החלה ב-1590, זמן קצר לאחר שהחלה בנייתו של מבצר אל מורו מעברו השני של המפרץ. עוד קודם לכן, ב-1577, הסתיימה בנייתו של קאסטיו דה לה ריאל פוארסה, לא הרחק ממנו, אך לאחר שהספרדים נוכחו כי מיקומו המרוחק מפתח המפרץ לא תאפשר הגנה יעילה על העיר, הוחלט גם על הקמתם של שני מבצרים אלה. בניית המבצר התנהלה בעצלתיים, וב-1595 נוצר עיכוב משמעותי בלוח הזמנים, לאחר שסופת הוריקן הרסה חלקים שכבר נבנו. ב-1602 החליט מתכנן המבצר, עקב העיכובים, לצמצם את היקפו, ולהותיר בו מגדל מרכזי אחד, בו הוצבו כעשרה תותחים. בסופו של דבר, הסתיימה הבנייה ב-1610. ב-1630 נמתחה שרשרת עשויה נחושת בין סן סלוודור לבין אל מורו, שאפשרה את חסימת המפרץ מפני אניות בשעות הלילה ובעת התקפה. במהלך הפלישה הבריטית לקובה ב-1762, נהרסו חלקים רבים במבצר. לאחר שובם של הספרדים לאי, ב-1763, הם החלו בשיפוץ המבצר ובהרחבת ביצוריו. בין היתר, נוספו ארבע רחבות, שעל כל אחת מהן הוצב תותח. ב-1997 שיפצה ממשלת קובה את המבצר, והוקם סביבו פארק, ובו אנדרטה לזכרו של מקסימו גומס, מראשי המאבק הקובני לעצמאות. מדיה וקבצים בנושא סן סלוודור דה לה פונטה בוויקישיתוף
אלווין רוברטסון

אלווין סיראל רוברטסון (באנגלית: Alvin Cyrrale Robertson; נולד ב-22 ביולי 1962 באוהיו) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1984 ל-1993, והוסיף עונת פרישה בעונת 1995/1996. כשחקן צעיר שהתפרסם במיוחד בזכות משחק ההגנה שלו, נבחר רוברטסון, 1.88 מטר גובהו, בוגר אוניברסיטת ארקנסו, במקום השביעי בדראפט ה-NBA של שנת 1984 על ידי סן אנטוניו ספרס. לאחר חמש עונות במדי הספרס המשיך את הקריירה שלו במדי דטרויט פיסטונס, מילווקי באקס וטורונטו ראפטורס. כמו כן זכה במדליית הזהב עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ב-1986 קיבל רוברטסון את פרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA. בשנה זו הופיע לראשונה במשחק האולסטאר, הראשונה מבין הופעותיו במשחק זה (השלוש האחרות היו בשנים 1987, 1988 ו-1991). הוא אף זכה בתואר שחקן ההגנה המצטיין של הליגה ב-1986 והוביל את הליגה בחטיפות בשנים 1986, 1987 ו-1991. רוברטסון עודנו מחזיק בשיא החטיפות בממוצע למשחק של ה-NBA, הישג אותו העמיד על 2.71 חטיפות למשחק ב-779 משחקים ששיחק בקריירת ה-NBA שלו. במשך שתי עונות אף הוביל רוברטסון את הליגה כולה בחטיפות, כשבשנת 1985–1986 הוא העמיד ממוצע של 3.67 חטיפות למשחק, הישג שהיה משמעותי בבחירתו למשחק האולסטאר של אותה השנה ולתואר שחקן ההגנה של השנה. על אף העובדה ששיחק בסן אנטוניו רק חמש שנים, הוא מדורג במקום השני בסך החטיפות הכולל של הקבוצה, עם 1,129 חטיפות. בנוסף, רוברטסון חטף לפחות כדור אחד למשחק במשך 105 משחקים רצופים, שיא שהתקיים במשך 22 שנים עד שנשבר על ידי כריס פול בדצמבר 2008. בהיותו שחקן רב גוני במיוחד, רוברטסון הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד ב-NBA שהשיגו את הנתון המיוחד של קוואדרפל דאבל, הישג דו ספרתי בארבע קטגוריות של המשחק. רוברטסון עשה זאת עם 20 נקודות, 11 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות ב-18 בפברואר 1986 במשחק מול פיניקס סאנס. רוברטסון היה זה שקלע את הנקודות הראשונות לזכות טורונטו ראפטורס. מדיה וקבצים בנושא אלווין רוברטסון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN
סמן ימני

סמן ימני הוא תפקיד ייחודי בתרגילי סדר ובמסדרים. כדי שקבוצה תסתדר בשורות ובשלשות, קובעים שאחד מחברי הקבוצה יהיה הסמן הימני ויתר חברי הקבוצה יסתדרו לשמאלו, בשורה ומאחוריו, בשלישייה. אם לא קובעים מראש מי הוא הסמן הימני, מקובל שזה תפקידו של הגבוה מבין חברי הקבוצה. בשעת צעידה מתאימים חברי הקבוצה את צעדיהם על פי צעדיו של הסמן הימני. השימוש בסמן ימני מקובל יותר, כשהקבוצה מסודרת בשלשות. המושג הורחב בשפת הדיבור והתקשורת גם לגבי מי שקובע את הקצה הימני של המפה הפוליטית הכללית או המגזרית. בתחום זה יש שימוש גם במושג ראי - סמן שמאלי, בעל אותו תפקיד בקצה השמאלי של המפה הפוליטית.
החופש הגדול וצרות אחרות

החופש הגדול וצרות אחרות הוא ספר מאת דני רווה המתאר את חוויות החופש הגדול של איתן וחברו הטוב דניאל. הספר כתוב בצורה הומוריסטית. ספר זה הוא אחד מארבעת ספרי הילדים שכתב רווה. השלושה הנוספים הם ספר ההמשך, "הקוסם הגידם", "ארץ הפחדנים" ו"המלך איחסה והמלכה פיחסה". הספר יצא לאור בשנת 2001 בישראל בהוצאת ידיעות ספרים וספרי חמד. החופש הגדול ידוע כאויבו הגדול של אביו של איתן. השנה מחליט אביו להפסיק את המסורת השנתית בה הופך החופש הגדול לסיוט. הוא מעניק לאיתן יומן ודורש ממנו לכתוב כל שטות שעולה בראשו בנימוק שזה יגרום לו לא לעשות אותה. איתן מספר על הקושי הרב שבמשימה, מכיוון שהצרות בעצם רודפות זו את זו, שעה שכבר מהיום הראשון לחופש מגיע חברו השובב, דניאל לבקר אותו, והם עושים שטויות, בפנים ובחוץ: באנג'י על עץ התות בחצר של איתן, שנגמר בריסוק מצער של כל הביצים שעל הטנדר של אביו של איתן, הם הולכים, כמו כל נער מתבגר, לחפש עבודה לחופש אך גם כאן הצרות מגיעות, בגלל רעיונות מצחיקים של דניאל: קיבוץ נדבות, וכן עבודה אצל "כהן הרשע" בעל המכולת השכונתית הידוע לשמצה בשל חמיצות הפנים שלו וההפרזה במחירים וגורמים לפיטוריו של כהן בשל העובדה שהם אכלו גלידה ושמו אותה במקרר הבשר כשהגיע משגיח הכשרות. בגלל שנסגר הסופר וכולם צריכים ללכת העירה כדי לקנות דברים אביו של איתן שולח אותו לדוד אלכס שגר בתל אביב. גם לנסיעה זו מצטרף דניאל, והדוד אלכס מתגלה בתור אדם משעשע ביותר, בעל רעיונות מוזרים: מגבים לאופנים ומבצעים לפינוי צואה מהרחובות על ידי תושבי תל אביב. בסוף החופש איתן מאושר לגלות שיש שביתת מורים, אך אבא שלו ממש לא. החופש הגדול וצרות אחרות, באתר OCLC (באנגלית)
הנס רוזבאוד

הנס רוזבאוד (בגרמנית: Hans Rosbaud;‏ 22 ביולי 1895, גראץ, אוסטריה - 29 בדצמבר 1962, לוגאנו, שווייץ) היה מנצח אוסטרי, שעסק בעיקר במוזיקה של המאה ה-20. בנעוריו למד מוזיקה בקונסרבטוריון בפרנקפורט, בהדרכת ברנהרד זקלס בהלחנה ואלפרד הוהן בפסנתר. משרתו המקצועית הראשונה של רוזבאוד הייתה במיינץ, החל ב-1921, כמנהל מוזיקלי בבית הספר העירוני החדש למוזיקה. המשרה כללה ניצוח על הקונצרטים הסימפוניים מטעם העירייה. רוזבאוד היה למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של פרנקפורט ב-1928.בשנות ה-20' וה-30' ניצח על ביצועי בכורה של יצירות מאת ארנולד שנברג ובלה בארטוק. בתקופה הנאצית הוגבלה חירותו להציג מוזיקה חדשה. ב-1937 היה למנהל המוזיקלי הכללי של העיר מינסטר. ב-1941 התמנה רוזבאוד לאותו תפקיד בשטרסבורג. ב-1945 מינו שלטונות הכיבוש של ארצות הברית את רוזבאוד למנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של מינכן. בשנת 1948 פג תוקף המינוי של רוזבאוד בתזמורת מינכן, משום שרשויות העיר העדיפו להחזיר את הרפרטואר למגמה שמרנית יותר. באותה שנה התמנה רוזבאוד למנצח הראשי הראשון של תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן, שם נשאר עד סוף חייו. ב-1954 ניצח על הצגת הבכורה של האופרה "משה ואהרון" מאת שנברג, בהתראה של 8 ימים. ההצגה הונצחה על תקליט מסחרי של חברת פיליפס משנת 1957. רוזבאוד לקח בקביעות את התזמורת לפסטיבלים של מוזיקה עכשווית, כגון פסטיבל דונאושינגן. הנס רוזבאוד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנס רוזבאוד, באתר AllMusic (באנגלית) הנס רוזבאוד, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנס רוזבאוד, באתר Discogs (באנגלית) Washington State University page on the Hans Rosbaud papers Potts, Joseph E., "European Radio Orchestras: Western Germany" (September 1955). The Musical Times, 96 (1351): 473-475. Obituary for Hans Rosbaud (1963). The Musical Times, 104 (1440): 126. Helm, Everett, "Donaueschingen Festival" (December 1956). The Musical Times, 97 1366: 657-658.
ישיבת תפארת צבי

ישיבת תפארת צבי היא ישיבה בירושלים. היא נוסדה בשנות ה-20 של המאה ה-20 כישיבה הקטנה הראשונה של היישוב החדש בירושלים. הישיבה הייתה הראשונה בירושלים שפעלה במתכונת ישיבות ליטא והשתייכה לאסכולת סלובודקה. היא נסגרה בשנת ה'תשמ"א. לאחר מספר שנים, בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נפתחה ישיבה חדשה תחת אותו השם. היא פועלת במתכונת של ישיבה גבוהה חרדית המיועדת בעיקר לבוגרי ישיבות תיכוניות מהזרם הדתי לאומי ומהזרם החרדי. הישיבה הוקמה בשנת תרפ"ח, ונקראת על שם הרב נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה". מסוף שנות ה-30 החלה לשמש כישיבה קטנה שתכליתה להכין בחורים צעירים לישיבת חברון בירושלים. ראש הישיבה הראשון היה הרב ראובן טרופ (בנו של הרב נפתלי טרופ, שלאחר מכן התמנה לראש ישיבת היישוב החדש בתל אביב). בהמשך התמנו לראשי ישיבה הרב שלמה צימבליסט (בנו של הרב יהושע צימבליסט), הרב מיכל דוד שלפוברסקי והרב יחזקאל פרצוביץ (חותנו של ראש הישיבה הרב אפרים צוקרברג). בסוף שנת תשמ"א נסגרה הישיבה. מבוגרי הישיבה: הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל הרב אשר אליעזר כהנא שפירא, דיין בית הדין הגדול לערעורים הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים הרב ישעיהו גולדשמידט אב"ד תל אביב הרב צבי רוטברג, ראש ישיבת בית מאיר הרב שמואל יעקב בורנשטיין, ראש ישיבת קריית מלך בבני ברק הרב משה מרדכי פרבשטין, ראש ישיבת חברון הרב שלמה כץ, ראש ישיבת חברון הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה הרב אליהו ברוך פינקל, מראשי ישיבת מיר הרב רפאל שמואלביץ, מראשי ישיבת מיר בשנת תשמ"ט נפתחה ישיבה חדשה תחת השם "תפארת צבי" בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים על ידי הרב אפרים צוקרברג (שהיה אחד הר"מים בישיבת תפארת צבי הראשונה), בוגר ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ישיבת סלבודקה וישיבת מיר בירושלים. הרב צוקרברג כיהן כראש הישיבה עד לפטירתו בשנת ה'תשע"ו. בגלגולה החדש מיועדת הישיבה לבוגרי ישיבות תיכוניות. תלמידי השנה הראשונה לומדים בחברותות עם אברכים, חלקם בוגרי הישיבה שהפכו לאברכים מישיבת מיר. ראש הישיבה הוא הרב אברהם קרמר שליט"א. הרב אשר אריאלי, ממגידי השיעורים המרכזיים בישיבת מיר, מוסר בישיבה שיעורי עיון בגמרא פעמיים בשבוע (שלישי ושישי). הר"מים הם הרב רפאל רוט, הרב אסף רחבי, הרב יאיר גרינבוים והרב יואל צבי גליק - ר"מ בסדר שני. כולם חתנים ותלמידים של הרב צוקרברג. המשיח בישיבה הרב גדי סלומון שליט"א. בעבר העבירו שיעורים בישיבה הרב מרדכי נויגרשל והרב אביגדר נבנצל. עד שנת תשס"ט שכנה הישיבה בשכונת סנהדריה המורחבת. כיום היא שוכנת בפאתי שכונת בית ישראל ולומדים בה כ-60 בחורים. בוגר הישיבה החדשה שהתפרסם: ידידיה מאיר, עיתונאי מדיה וקבצים בנושא ישיבת תפארת צבי בוויקישיתוף שמחה עלברג, "הפרדס-ספר היובל", 1951, מאמר- "ישיבות ארצישראליות" עמ' 442–443. באתר HebrewBooks דף הישיבה במדריך העולמי למוסדות תורה וחסד אריאל הורוביץ, ‏סיפורו של בועז המילטון, יליד הציונות הדתית שהתחרד בישיבת תפארת צבי, בעיתון מקור ראשון, 8 במאי 2018 ישיבת תפארת צבי, בביצוע ידידיה מאיר הרב אריאלי ורבנים ובוגרים נוספים, סרטון תדמית באתר יוטיוב (אורך: 04:02) ישיבת תפארת צבי, באתר "גיידסטאר ישראל" הישיבות שפעלו בירושלים עד אז, כמו ישיבת עץ חיים וישיבת מאה שערים, השתייכו ליישוב הישן, והיו שונות בסגנונן מן המבנה שהתפתח בליטא. ישיבות "ליטאיות" נפתחו בארץ קודם לכן ביפו ("אור זורח") ובחיפה (תפארת ישראל).
מערכות קיום החיים

לגוף האדם ישנן מערכות קיום חיים רבות, אך לפגיעה חמורה בשלוש מערכות מסוימות השפעה מיידית וקריטית: מערכת העצבים המרכזית מערכת הדם מערכת הנשימה גוף האדם זקוק לחמצן לצורך פעילותו הבסיסית, מערכת העצבים דואגת לקיום ולתפקוד כולל ניטור מדדי זמינות החמצן ושימוש במערכת הנשימה והדם להכניסו לגוף ולפזרו בין התאים. פגיעה באחת ממערכות אלו תגרור פגיעה מיידית בקיום החיים ועל כן נהוג לכנותן "משולש החיים" כי פגיעה חמורה בכל צלע של המשולש עלולה לגרום לקריסתו: פגיעה במערכת העצבים המרכזית עלולה לפגוע בעצבוב מערכת הנשימה ומערכת הדם ולהפסקת החיים עקב דום נשימה או דום לב. פגיעה במערכת הדם פוגעת בהולכת החמצן לתאי הגוף השונים (חמצן יכול להגיע לריאות אך לא לתאים) וביניהם לבין תאי מערכת העצבים המרכזית ומערכת הנשימה. פגיעה במערכת הנשימה תמנע הכנסת חמצן וסילוק פסולת מהגוף וכך תגרור פגיעה במערכות הגוף ובהן במערכת העצבים המרכזית ומערכת הדם והלב. קריסת מערכות ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תפארת צבי

האם התכוונתם ל... ישיבת תפארת צבי בירושלים בית כנסת איצקוביץ' ששמו הרשמי "בית כנסת תפארת צבי" תפארת צבי - ספרו של רבי צבי הירש בושקא מזמושץ תפארת צבי - ספרו של הרב צדוק הכהן מלובלין.
חתך מנייר

חתך מנייר הוא פציעה הנגרמת משוליו של דף נייר או פריט דק וחד אחר, כגון נייר כסף או דשא. פציעה מסוג זה נגרמת בדרך כלל כתוצאה ממגע עם דף נייר המהודק בחוזקה, לעיתים כחלק מערימת דפים. לחץ המשקל שמופעל על הדף הופך אותו ליציב יותר, ועל כן אין הוא מתקפל במגע ישיר עם העור. חתך מנייר גורם לכאב חד ממה שניתן היה לצפות. הדבר נובע ממספר גורמים. ראשית, החתך מגרה נוסיצפטורים רבים על פני שטח עור קטן יחסית, ומאחר שהוא אינו עמוק, הוא אינו גורם לדימום, והנוסיצפטורים נותרים חשופים. שנית, כימיקלים שונים המצויים בנייר, כגון חומרי הלבנה למיניהם, מגרים אף הם את הנוסיצפטורים. שלישית, מטבעה של הפציעה, היא בדרך כלל נגרמת באצבעות, שבהן ריכוז גבוה יחסית של קולטנים תחושתיים.
מונטי נורמן

מונטי נורמן (באנגלית: Monty Norman;‏ 4 באפריל 1928 – 11 ביולי 2022) היה זמר ומלחין מוזיקה לסרטים יהודי בריטי. נודע במיוחד כמלחין נעימות סרטי ג'יימס בונד. נולד ב"איסט אנד" של לונדון בליל הסדר השני (בגולה) של פסח ה'תרפ"ח (1928), למשפחה יהודית. כילד, פונה מלונדון בעת הבליץ, אך שב לעיר בהמשך המלחמה. שירת שירות לאומי בחיל האוויר המלכותי, שם החל לגלות עניין בקריירת שירה. בשנות ה-50 וה-60 הופיע בלהקות שונות והחל גם להלחין שירים. בין היתר קיבל קרדיט על הלחנת נעימת סרטי ג'יימס בונד, על אף שרבים מייחסים בטעות את חיבורה למלחין ג'ון בארי. בארי נשכר על ידי מפיקי הסרט כדי לעבד ולתזמר מחדש כמה מן הקטעים בפסקול של "ד"ר נו", לאחר שלא היו מרוצים מעבודתו של נורמן. כאשר העיתון לוס אנג'לס טיימס פרסם במאמר כי בארי הוא המחבר, תבע נורמן את העיתון על סך 30,000 ליש"ט וזכה. נפטר ב-11 ביולי 2022. מונטי נורמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מונטי נורמן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מונטי נורמן, באתר ספוטיפיי מונטי נורמן, באתר Last.fm (באנגלית) מונטי נורמן, באתר AllMusic (באנגלית) מונטי נורמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מונטי נורמן, באתר דיזר מונטי נורמן, באתר Discogs (באנגלית) מונטי נורמן, באתר SecondHandSongs מונטי נורמן, בארכיון הבימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלאך שחור

מלאך שחור (באנגלית: Dark Angel; בתרגום חופשי: מלאך אפל) היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית אמריקנית-קנדית מזרם הסייברפאנק שנוצרה על ידי ג'יימס קמרון וצ'ארלס אגלי. הסדרה עוקבת אחר קורותיה של מקס גווברה (X5-452), חיילת על משופרת גנטית, אותה גילמו ג'סיקה אלבה כמבוגרת וז'נבה לוקה כילדה. לאחר שתי עונות בוטלה הסדרה בפתאומיות עקב בעיות תקציב ורייטינג, ועקב כך העלילה נקטעה בשיאה. טרילוגיית ספרים שנכתבה על ידי מקס אלן קולינס השלימה את הסדרה והרחיבה אותה. הסדרה שודרה ברשת FOX. למרות ביטולה הפתאומי של הסדרה, היא זכתה עדיין לאהדה רבה בקרב מעריצים, מה שהוביל לשידורה בשידורים חוזרים ברחבי העולם. בישראל הסדרה שודרה בסטאר וורלד ואחר כך בערוץ AXN. ג'סיקה אלבה - מקס גווברה (X5-452) מייקל וות'רלי - לוגן קייל ג'ון סאבאג' - ליידקר ג'ניפר בלנק - קנדרה ולרי ריי מילר - סינדי המקורית ריצ'רד גאן - סקצ'י אלימי בלארד - הרבל ג'יי סי מקנזי - נורמל ויליאם גרגורי לי - זק (X5-599) ג'נסן אקלס - אלק (X5-494) קווין דורנד - ג'ושוע חבורת ילדים נמלטת מפרויקט הנדסה גנטית של הצבא, שהיה אמור להפוך אותם לחיילי-על. עשר שנים אחר כך, אחת הניצולים מאותה חבורה - מקס (ג'סיקה אלבה) - עובדת בשירות שליחויות בסיאטל העתידנית - עיר המנסה להשתקם מנזק של פעימה אלקטרומגנטית ששיתקה אותה והפכה אותה לעיר העולם השלישי. מקס מסתובבת ברחובות הזועמים על אופנוע ומנסה לאתר את יתר הניצולים מהפרויקט, בעוד ראש הפרויקט ליידקר (ג'ון סאבאג') מנסה לצוד אותה. בסוף העונה מקס משמידה את חדר המדע והניסוים של מנטיקור אך נפצעת ונתפסת על ידי מנטיקור. בתחילת העונה השנייה מקס מצליחה לברוח בעזרת ג׳ושוע ומשחררת את כל החיילים מנטיקור, ביניהם הרבה בעלי לקויות ומראה מכוער ומפחיד הנקראים מוטציות, הממשלה ממנה סוכן מיוחד בשם וויט שיתפוס ויהרוג את כולם כדי שלא יתגלה לעולם על מטיקור, במהלך העונה מקס מצילה מוטציות שוויט מנסה לצוד מקס נעזרת בלוגן בסינדי בג׳ושוע ובאלק שותפה לחדר במנטיקור. השחקנית ג'סיקה אלבה זכתה על תפקידה בסדרה בפרס סאטורן לשנת 2000 בקטגוריית השחקנית בסדרת טלוויזיה הטובה ביותר. כמו כן, היא זכתה בחמישה פרסים בשנת 2001: פרס בחירת הקהל לתפקיד בסדרה דרמטית, פרס מגזין TV Guide עבור פריצת הדרך הטובה ביותר לשחקנית בסדרת טלוויזיה, פרס בחירת הנוער לשחקנית ראשית, פרס ליאו בקטגוריות הצילום האומנותי ואפקטים מיוחדים הטובים ביותר לסדרת טלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא מלאך שחור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלאך שחור "מלאך שחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלאך שחור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלאך שחור", באתר Metacritic (באנגלית) "מלאך שחור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר רשמי למשחק המחשב על הסדרה
יוחסין

האם התכוונתם ל... אילן יוחסין – מגילת יוחסין או שושלת יוחסין - גנאלוגיה, רשימת הוריו, הורי הוריו וקרובי משפחה נוספים של אדם מסוים. ספר יוחסין – ספר הרושם את אילן היוחסין של אוכלוסייה מסוימת "ספר יוחסין" וספר יוחסין השלם - חיבור רחב העוסק בתולדות עם ישראל, מאת הרב אברהם זכות. מגילת היוחסין/ספר היוחסין המוכר בשם מגילת אחימעץ - מעין תיאור לקורות היהודים בקהילות דרום איטליה בשלהי האלף הראשון לספירה. לצִד אגדות ומעשיות. עשרת היוחסין – עשר המחלקות תחתן סווגו המשפחות שחזרו לארץ ישראל בשיבת ציון
צ'ארלס ברוקס ג'וניור

צ'ארלס ברוקס ג'וניור (אנגלית: .Charles Brooks, Jr‏; 1 באפריל 1942 - 7 בדצמבר 1982) היה רוצח אמריקני שהיה האדם הראשון שהוצא להורג על אדמת ארצות הברית באמצעות זריקת רעל. הוצאתו להורג הייתה הראשונה בטקסס מאז 1964, והאפרו-אמריקני הראשון שהוצא להורג מאז פרשת משפטו של טרוי לאון גרג בשנת 1976 (אנ') שעסק באכזריותן של שיטות הוצאה להורג שונות. ברוקס היה בן למשפחה אמידה בעיר פורט וורת', ולמד בבית הספר התיכון איי.אמ טרל (I.M. Terrell). ברוקס נשפט למאסר לפני הוצאתו להורג, לאחר שהורשע באחזקה לא חוקית של כלי נשק. ב-14 בדצמבר 1976 ברוקס נכנס למגרש למכירת מכוניות משומשות וביקש לקחת את אחד הרכבים לנסיעת מבחן. בעל המגרש, דייוויד גרגורי, ליווה אותו בנסיעה. לאחר שברוקס אסף את וודי לודרס (Woody Loudres), השניים כלאו את גרגורי בתא המטען של המכונית ונסעו למוטל. לאחר שהובא למקום, גרגורי נקשר לכיסא ונורה פעם אחת בראשו. ברוקס ולודרס לא סיפרו מי מהם ירה בגרגורי. בעקבות טיעונים שהועלו תוך כדי ההליכים המשפטיים גזר דינו של לודרס היה 40 שנות מאסר, ואילו זה של ברוקס היה עונש מוות. בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה ברוב של 3-6 את בקשתו של ברוקס להשהות את הוצאתו להורג. ועדת החנינות ושחרור על תנאי של טקסס המליצה ברוב של 1-2 כי התהליך יימשך. לאחר שאכל את ארוחתו האחרונה, ברוקס הובל אל חדר ההוצאה להורג בבית הכלא הנטסוויל שבטקסס. במקום זה הוא אמר את דבריו האחרונים. ברוקס המיר את דתו לאסלאם בזמן מאסרו ומסיבה זו הוא התפלל לאללה לפני שהוצא להורג. הרעלים הוזרקו לגופו בשעה 12:09 לפנות בוקר, ומותו של ברוקס הוכרז 7 דקות לאחר מכן. תמונה של גופתו הכבולה למיטה לאחר ביצוע גזר הדין פורסמה בטיים מגזין בשבוע שלאחר מכן, במסגרת כתבה שבה הוזכר כי בוצעה ההוצאה להורג החוקית הראשונה באמצעות זריקת רעל. Robert Reinhold, Technician Executes Murderer in Texas By Lethal Injection, The New York Times, 07 December, 1982 Offender Information from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005 Last Statement from the Texas Department of Criminal Justice. Retrieved 22 August, 2005 Final Meal Requests. Texas Department of Criminal Justice (2003-09-12)Archived from the original on 02 December, 2003. Retrieved 17 August, 2005 Appeals Court Ruling from Jurisearch.com. Retrieved 25 August, 2005 Supreme Court Ruling from FindLaw.com. Retrieved 25 August, 2005 Clark County Prosecutor file on Charlie Brooks, Jr.