טאהא חוסיין

טָאהָא חוסֵיין (בערבית: طه حسين, בתעתיק מדויק: טה חסין; 14 בנובמבר 1889 – 28 באוקטובר 1973), אינטלקטואל משפיע, היסטוריון, סופר ומבקר מצרי, אשר על אף עיוורונו, היה מייסד ורקטור של אוניברסיטת אלכסנדריה וכיהן כראש האקדמיה המצרית ללשון ערבית וכשר החינוך של מצרים. מכונה "הדיקן של הספרות הערבית", נחשב כגדול האינטלקטואלים המצרים במאה העשרים, ונמנה עם חלוצי התנועה המודרניסטית במצרים. חוסיין נולד בכפר אל סעיד במחוז אל-מיניה שבדרום מצרים, והתעוור בגיל 6 כתוצאה ממחלה. הוא היה השביעי מבין שלושה-עשר ילדים וחי במשפחה ממעמד הביניים הנמוך. בתחילה למד בכּוּתַאבּ (ה"חדר" המוסלמי), ובו למד על-פה את הקוראן. בגיל 13 הגיע לקהיר, ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר, שם קיבל חינוך דתי. עם זאת סירב להתחנך ברוח המסורת הקוראנית שהייתה מקובלת במצרים. חוסיין נישא לבחירת לבו סוזאן, אותה הכיר בעת שהותו בצרפת. הכינוי שהעניק לה, "הקול המתוק", ניתן בזכות הקראתה מן הכתב בעת שניסה ללמוד את השפה הצרפתית. סוזאן העמידה לו שני צאצאים והייתה בת לווייתו במשך כל חייו. ילדיו של חוסיין, אמינה ואחיה מוניס, היו לימים דמויות חשובות במצרים. אמינה, שהלכה לעולמה בגיל 46, הייתה אחת הנשים המצריות הראשונות שהחזיקו בתואר בוגר אוניברסיטה. הם תרגמו לצרפתית את חיבורו "אלאדיב" ("האינטלקטואל"). מפעל זה היה חשוב במיוחד לאביהם, שכן הוא איפשר לחלוק את סיפורו בדבר ההלם התרבותי שחווה כמצרי בשנותיו הראשונות בצרפת. כאשר נוסדה אוניברסיטת קהיר החילונית בשנת 1908, חוסיין היה נכון להצטרף לשורותיה, וחרף עיוורונו ונכותו התקבל למוסד. בשנת 1914 היה לבוגר הראשון שקיבל תואר דוקטור. את התזה שלו כתב על המשורר והפילוסוף העיוור אבו אל-עלאא אל-מערי הסקפטי. חוסיין למד והשיג תואר דוקטור נוסף באוניברסיטת סורבון בשנת 1917. בכך הפך חוסיין למצרי הראשון שקיבל תוארי מוסמך ודוקטור בצרפת. את עבודת הדוקטורט השנייה שלו הקדיש להיסטוריון התוניסאי בן המאה ה-14 אבן חלדון, לו מיוחס התואר "אבי הסוציולוגיה". שנתיים מאוחר יותר, ב-1919, שבו חוסיין ומשפחתו למצרים, שם נתמנה לכהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קהיר. בהמשך כיהן כרקטור המייסד של אוניברסיטת אלכסנדריה. בתקופה זו עמד בקשרים עם יהודה לייב מאגנס ואף ביקר באוניברסיטה העברית. חוסיין חיבר מאמרים וספרים רבים, אולם במערב הוא נתפרסם בעיקר בזכות הביוגרפיה שלו, "הימים" ("אל-איאם"). כלל עבודותיו פורסמו ב-16 כרכים. פרק חשוב בחייו הוקדש לכתיבת ספרו "על הפואטיקה הטרום-אסלאמית" ("פי אלשער אלגאהלי"), שבו הטיל ספק במקוריותה של השירה הערבית המסורתית, וטען שאפשר שזו זויפה בחלקה הניכר בעת העתיקה על רקע תחרות בין-שבטית. נוסף על כך רמז בעקיפין לכך שאין לקבל את הקוראן כמקור אובייקטיבי להיסטוריה. הספר עורר את זעמם של אנשי דת במצרים ובראשם אנשי האוניברסיטה האסלאמית אל-אזהר וכן מוסלמים נוספים. חוסיין הואשם בכפירה ובהטחת עלבון באסלאם, אולם התובע הכללי במצרים קבע כי דבריו של חוסיין נאמרו במסגרת מחקר אקדמי, ועל כן לא ננקטו נגדו צעדים משפטיים. ספרו אמנם נאסר לפרסום, אולם יצא לאור מאוחר יותר בשינויים קלים תחת הכותר "על הספרות הטרום-אסלאמית". טאהא חוסיין היה אינטלקטואל ומראשי זרם הרנסאנס המצרי. הוא תמך בלהט באידאולוגיה המתפתחת של הלאומיות המצרית, והאמין שהציוויליזציה המצרית הייתה מנוגדת בתכלית לזו הערבית. על רקע זה טען שהקידמה במצרים תגיע רק כאשר יקבלו המצרים את שורשיהם העתיקים והטרום-אסלאמיים. בשנת 1950 נתמנה חוסיין לשר החינוך של מצרים, ושם ביקש לממש את אמונתו לפיה "החינוך שקול לאוויר שאנו נושמים ולמים שאנו שותים". הוא הקדיש חלק ניכר מפועלו לקידום החינוך במצרים ולביעור הבערות, בעיקר באזורים הנידחים של המדינה. חוסיין עורר מחלוקת רבה בתומכו בנאורות כנגד התפיסות המסורתיות השוררות במצרים. במסגרת ניסיונו להגן על עצמו מפני התקפות מתנגדיו, טען חוסיין כי אימץ גישה מחקרית מערבית ברוח הפילוסוף הצרפתי דקארט לניתוח הכתבים הטרום-אסלאמיים, תוך שהוא שם דגש על חיפוש האמת. ניתן לחלק את כתביו של טה חוסיין לשלוש קטגוריות: מחקרים על אודות התרבות הערבית והמוסלמית סיפורת שהתמקדה בביקורת חברתית כנגד העוני והבערות מאמרים פוליטיים להלן מבחר מכתביו של טה חוסיין: זכרונותיו של אבו אלעלא - 1915 שירים נבחרים מהדרמה היוונית - 1924 דרמות של הכותבים הצרפתיים הידועים ביותר - 1924 הפילוסופיה של אבן ח'לדון - 1925 חלוצי המחשבות - 1925 דיבורי יום רביעי - 1925 השירה הטרום-אסלאמית - 1926 בקיץ - 1933 הימים - 1933 חאפז ושוכי - 1933 חיי הנביא - 1933 ממרחק - 1935 אדיב - 1935 החיים הספרותיים בחצי האי ערב - 1935 יחד עם אבי אלעלא בכלאו - 1935 שירה ופרוזה - 1936 ארמון החלומות - 1937 יחד עם אלמותנבי - 1937 עתיד התרבות במצרים - 1938 רגעים - 1942 קול פריס - 1943 חלומות שחרזאדה - 1943 עץ האומללות - 1944 גן עדן של קוצים - 1945 פרקים על ספרות וביקורת - 1945 קולו של אבו אלעלא - 1945 עת'מאן - (החלק הראשון של "מלחמת האחים הגדולה") - 1947 מסע האביב - 1948 העינוי של המצפון המודרני - 1949 ההבטחה האלוהית - 1950 גן העדן של החיות - 1950 האהבה האבודה - 1951 משם - 1952 הבדלים - 1952 במרכז - 1952 עלי ובניו (החלק השני של "מלחמת האחים הגדולה") - 1953 אנטגוניזם ורפורמה - 1955 ביקורת ורפורמה - 1956 הספרות בת זמננו - 1958 מראת האסלאם - 1959 הבלי קיץ - 1959 על הדרמה המערבית - 1959 שיחות - 1959 אלשיח'אן (אבו בכּר ועמר בן אלח'טאב) - 1960 מהבלי קיץ לרצינות החורף - 1961 השתקפויות - 1965 מעבר לנהר - 1975 מילים - 1976 מסורת והתחדשות - 1978 הספרים והסופר - 1980 מהחוף האחר - 1990 עם מתרגמי כתביו לעברית נמנים אבא אבן ועמנואל קופלביץ. חטיבת הביניים בסח'נין קרויה על שמו. "טהא חוסין והתחדשותה של מצרים", בעריכת עמנואל קופלביץ ובתרגומו, ירושלים, מוסד ביאליק, 2001 פואד עג'מי, ארמון החלומות של הערבים: אודיסיאה של דור (תרגמה מאנגלית: עתליה זילבר; תרגמה וערכה קטעי שירה וספרות מערבית: חנה עמית-כוכבי), תל אביב, עם עובד, 2000 מדיה וקבצים בנושא טאהא חוסיין בוויקישיתוף טהא חוסין והתחדשותה של מצרים, מבחר קטעים מכתביו דף מידע מפורט באתר שרות הידיעות הממשלתי המצרי (באנגלית) הגיע הזמן לתרגם את"אַלְאַיַאם" (הימים) של טַאהַא חוסיין, אלמוג בהר, 27 בנובמבר 2009 טאהא חוסיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טאהא חסין, דף שער בספרייה הלאומית טאהא חוסיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טאהא חוסיין, באתר Discogs (באנגלית) מר אבא אבן, מפעל חיים, תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה - נימוקי השופטים, באתר משרד החינוך