laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל ברוך

ישראל ברוך (נולד ב-13 באוגוסט 1960) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן כיום במחלקות הנוער של הפועל עומר הפועל באר שבע. עלה עם קבוצתו לליגות בכירות יותר, שלוש פעמים ברציפות. כיום מאמן את קבוצת מכבי דימונה מליגה א'. בשנת 1995 שימש כעוזר מאמן של פיני גרשון בנבחרת צה"ל בכדורסל, ובמקביל שימש כעוזר מאמן של אלי קנטי במכבי רמת גן. בעונת 1995/1996 שימש כעוזר מאמן של קנטי בגבעת שמואל. בעונת 1996/1997 אימן במכבי אשדוד. בין השנים 1998–2001 אימן את הפועל בארי, ובמקביל את קבוצות הנוער של ביתר באר שבע. בין הישגיו בהפועל בארי – העפלה לליגה הארצית, ובאותן שנים העפיל עם קבוצת הנוער של ביתר באר שבע לליגה הלאומית. בעונת 2001/2002 אימן את קבוצת הבוגרים של ביתר באר שבע. בעונת 2002/2003 היה שותף להקמתה של מחדש הפועל באר שבע, ואימן אותה עד שנת 2007, כשפשטה רגל פעם נוספת. בעונת 2012/2013 שוב היה שותף להקמתה של הקבוצה מחדש, יחד עם כפיר ארזי (א.א. ארזי), ואימן אותה. מאז הוקמה עלתה הקבוצה שלוש ליגות ברציפות, עונה אחר עונה, באימונו של ברוך. משנת 1995 משמש כמאמן נבחרות ישראל הצעירות. בשנת 1998 יזם והתחיל את פרויקט הכדורסל בבית הספר מקיף ג' בבאר שבע, ומשמש כמנהל הפרויקט. בין הישגיו עם נבחרת הנוער של המקיף - העפלה לרבע הגמר ולליגת העל לתיכונים. בעונת 2020/2021 אימן ברוך את קבוצת הנוער המחוזית של הפועל עומר, תחת חסות של הפועל באר שבע, איתה עלה בסופו של דבר לליגת הנוער ארצית, אך ויתר על המשכת אימונה עקב עומס נסיעות. נכון לעונת 2021/2022 מאמן ברוך את קבוצת הנוער מחוזית של הפועל באר שבע. חוזרים למקום הראשון, אתר הפועל באר שבע, 2 בפברואר 2015 ישראל ברוך, באתר "מנהלת הליגה" שלומי פרי, ישראל ברוך חוזר לאמן נוער, באתר "ספסל", 24 ביולי 2008
טוביה ציפין

טוביה ציפין (נולד ב-29 במאי 1967, י"ט באייר תשכ"ז) הוא מחזאי ישראלי, מורה לביולוגיה ומחנך בתיכון מקיף ג' בבאר שבע. ציפין נולד בלבוב, אוקראינה בשם אנטולי ציפין. ציפין הוא בן יחיד במשפחה. בשנת 1974 עלתה משפחתו ארצה והתמקמה בבאר שבע. לאחר סיום התיכון התגייס לצה"ל ושובץ לשרת בחיל האוויר ביחידת למד"מ ובממר"ם. בהמשך למד תואר ראשון בביולוגיה, ותואר שני באוניברסיטת בן-גוריון. ציפין הוא מורה לביולוגיה ומחנך בתיכון מקיף ג' באר שבע ועוסק בתחום ההוראה משנת 1991. מחזותיו של ציפין "מי מכיר את עמוס חפר" ו"הסלבריטאים" עלו בתיאטרון בית ליסין ובקאמרי, בהתאמה. בשנת 2007, ביום הולדתו ה-40, נרשם ציפין לבית הספר לכתיבה דרמטית של יובל המון בתל אביב. בשנת 2008 השתתף בפסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית לסין וזכה במקום שני ובתואר "חביב הקהל" עם המחזה "מי מכיר את עמוס חפר". שנה לאחר מכן (2009) המחזה הוצג בהפקה מלאה במסגרת הרפרטואר של תיאטרון בית ליסין עם השחקנים דני גבע, מרב גרי ועוד. ב-2014 עלה מחזהו השני הנקרא "הסלבריטאים". המחזה עלה במסגרת תיאטרון הקאמרי עם השחקנים שלמה וישינסקי, דנה וישינסקי, יוסי קאנץ ואלחי לויט. בנוסף לכך הועלו עוד מספר הצגות שכתב, במסגרת מספר תיאטראות חובבים בבאר שבע ומחוץ לה. הוא הומו גלוי ומתגורר עם בן זוגו, שרון, בבאר שבע. הילה סגיב ויעל שטיין, מורה לחיים, באתר כביש ארבעים, גיליון 133, חינוך ערן אלדר, הבמה שלו, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2009 יניב הלפרין, אל תדברי על עמוס, באתר GoGay, 11 בספטמבר 2009 מי מכיר את עמוס חפר? באתר עכבר העיר הסלבריטאים באתר עכבר העיר בית הספר לכתיבת דרמה ערן אלדר, הבמה שלו, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2009
עצלן תלת-אצבע

הסוג עַצְלָן-תְּלַת-אֶצְבָּעִי (שם מדעי: Bradypus) הוא הסוג היחיד במשפחה עצלני תלת-אצבע והוא כולל ארבעה מינים: מין: עצלן חום-גרון (Bradypus variegatus) מין: עצלן חיוור-גרון (Bradypus tridactylus) מין: עצלן רעמתי (Bradypus torquatus) מין: עצלן גמדי (Bradypus pygmaeus) כל מיני העצלן תלת האצבע חיים בדרום ומרכז אמריקה, וניזונים בעיקר מפירות ועלים. העצלן תלת האצבע נמצא במשפחה שונה מעצלני דו אצבע. מדיה וקבצים בנושא עצלן תלת-אצבע בוויקישיתוף עצלן תלת-אצבע, באתר ITIS (באנגלית) עצלן תלת-אצבע, באתר NCBI (באנגלית) עצלן תלת-אצבע, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עצלן תלת-אצבע, באתר GBIF (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אן פאקר

אן פאקר (באנגלית: Ann Packer; נולדה בשנת 1959) היא סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים. יצירתה הידועה ביותר היא הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (פורסם באנגלית בשנת 2002; יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2007, בתרגום מיכל אלפון). היא זכתה בפרס ג'יימס מיצ'נר ובמלגת הקרן הלאומית לאמנויות של ארצות הברית. פאקר נולדה בסטנפורד, קליפורניה, לזוג המרצים באוניברסיטת סטנפורד הרברט וננסי פאקר. אמה לימדה ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת. אביה (שהיה יהודי) לימד משפטים, והתרכז במתח בין הליך נאות לבין מלחמה בפשיעה. בשנת 1969, בהיות פאקר בת 10, לקה בשבץ מוחי ששיתק את צידו הימני; שלוש שנים לאחר מכן, התאבד. דודה של פאקר, ג'ורג' האדלסטון ג'וניור, וסבה, ג'ורג' האדלסטון סיניור, היו חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה. אחיה, ג'ורג' פאקר, הוא סופר, עיתונאי, ומחזאי. פאקר מתגוררת בצפון קליפורניה, והיא אם לשני ילדים. פאקר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת ייל, והחלה לכתוב סיפורת בשנה האחרונה של לימודי התואר הראשון. היא עקרה לניו יורק לאחר סיום התואר, והחלה לעבוד בהוצאת באלנטיין בכתיבת כיתובי גב (blurbs) על ספרים בכריכה רכה. היא השתתפה בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בין 1986 ל-1988, ומכרה סיפור קצר ראשון לניו יורקר שבועות ספורים לפני שהשלימה את התואר השני בכתיבה יוצרת. בשנת 1988 עקרה למדיסון, וויסקונסין כעמיתה במכון וויסקונסין לכתיבה יוצרת. במשך שנתיים פרסמה סיפורים בכתבי עת ספרותיים, לרבות הסיפור "תינוקות", שנכלל באסופת הסיפורים זוכי פרס או הנרי לשנת 1992. סיפור שפרסמה בניו יורקר, ושמו "מנדוסינו", הפך לכותרת ספרה הראשון, "מנדוסינו וסיפורים אחרים", בהוצאת Chronicle Books בשנת 1994. פאקר עבדה על הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (במקור: The Dive From Clausen's Pier), כעשר שנים. הספר יצא בהוצאת אלפרד קנופף, והתקבל בביקורות חיוביות וזכה בפרס הספרותי על שם קייט שופן. לאחר ההצלחה, הוציאה שני ספרים נוספים בהוצאת קנופף: רומן בשם Songs Without Words (2007), וקובץ סיפורים קצרים בשם Swim Back to Me (2011). בשנת 2015 פרסמה פאקר רומן בשם The Children's Crusade ("מסע הצלב של הילדים") בהוצאת צ'ארלס סקריבנר. בביקורת בניו יורק טיימס על הרומן, כתבה ג'נט מסלין שהוא "חסר צורה, חסר כיוון, ותועה". בנוסף לסיפורת, חיברה פאקר גם מסות עבור הוושינגטון פוסט, ווג, כתב העת Real Simple, וכתב העת O של אופרה וינפרי. הקפיצה מהמזח עובד לסרט טלוויזיה, שלא התקבל יפה, בין היתר בשל הפיכת הדמויות לצעירות בהרבה מגילן ברומן. מדיה וקבצים בנושא אן פאקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אן פאקר (באנגלית) אן פאקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אן פאקר, ברשת החברתית Goodreads שירי ארצי, פשוט וישר כמו נערה מהמערב התיכון של אמריקה, באתר הארץ, 30 באפריל 2007 היידי בנסון, "Thicker Than Water", באתר הסן פרנסיסקו כרוניקל, 27 באוקטובר 2005. Keeping the Faith, על ג'ורג' פאקר, באתר הניו יורק טיימס, 27 באוגוסט 2000. ג'נט מסלין, ביקורת על "מסע הצלב של הילדים" (אנגלית), באתר הניו יורק טיימס, 16 באפריל 2015.
צ'ארלס ריי

האם התכוונתם ל... צ'ארלס ריי (שחקן) (1891–1943) - שחקן ראינוע צ'ארלס ריי (פסל) (נולד ב-1953) - פסל אמריקאי צ'ארלס ריי (עורך) (1874–1962) - עורך אנגלי של אנציקלופדיות, בעיקר המיועדות לילדים צ'ארלס איי. ריי (נולד ב-1945) - דיפלומט אמריקאי ריי צ'ארלס – זמר-יוצר ונגן אמריקני עיוור
נשרי

האם התכוונתם ל... דב נשרי – איש צבא ישראלי, מנכ"ל "החברה לפיתוח חוף אילת" מירי נשרי – אמנית בין תחומית עזרא נשרי – מהנדס אלקטרוניקה ודוקטור להיסטוריה עמנואל נשרי – איש צבא ישראלי צבי נשרי – איש חינוך ישראלי נשר (פירושונים)
Pretty Girls

Pretty Girls (בעברית: בנות יפות) הוא סינגל משותף של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס והראפרית האוסטרלית איגי אזליה. זהו הסינגל הראשון של ספירס מאז אלבומה האחרון "Britney Jean". הסינגל יצא ב-4 במאי 2015. בחודש אפריל צולמו ספירס והזמרת איגי אזליה ביחד לצילומי הווידאו של הסינגל. ב-25 באפריל, חשפה ספירס כי תוציא לאור את הסינגל ב-4 במאי. ב-22 באפריל 2015, לאחר הרבה ספקולציות, בילבורד והפקות קלארק דיק אישרו שספירס ואזליה יופיעו לראשונה עם הסינגל בטלוויזיה בטקס פרסי בילבורד המוזיקה 2015, בלאס וגאס ב-17 במאי, והוסיפו "זאת תהיה אחת ההופעות הכי גדולות של מוזיקת הפופ של השנה עד כה." מאוחר יותר ציינה ספירס ששיר זה יתווסף לרשימת הלהיטים שלה במופע שלה בלאס וגאס. הצלחת הסינגל הייתה סבירה. הוא התמקם בין 30 המובילים באוסטרליה, מצעד הוט 100 וצרפת, בקנדה ובריטניה התמקם השיר במקום 16. אזליה ציינה בדף הטוויטר שלה שהשיר יכול היה להפוך ללהיט גדול ולא הצליח כמצופה בשל קידומה המועט של ספירס, מה שהוביל בהמשך לתגובתה של ספירס ולריבוי השמועות אודות הידרדרות היחסים בין השתיים. מידע על היצירה "Pretty Girls" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Pretty Girls" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Pretty Girls" באתר יוטיוב ג'ורג' אסטאסיו, ג'ייסון פאבוורת', ג'ון שייב, מייגן קוטון, איגי אזליה, פרי אדוארדס, ג'סי נלסון, לי-אן פינוק, ג'ייד ת'ירוול Girls&cat=s&cat=s‏ מידע על Pretty Girls, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד הגרמני Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד הספרדי Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד הפיני Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון Girls&cat=s&cat=s מידע על Pretty Girls, באתר המצעד השוודי ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Złote płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
ויליאם ממלר

ויליאם ה. מַמלֶר (באנגלית: William H. Mumler, 1832 – 16 במאי 1884) היה צלם רוחות אמריקאי שפעל בניו יורק ובבוסטון. "צילום רוחות", משמעו צילום של אדם חי, כשברקע מופיעה לכאורה רוחו של אדם מת. שתי עבודותיו המפורסמות, הן של מרי טוד לינקולן עם רוחו של אברהם לינקולן, וצילום של המדיום מאסטר הארוד, עם שלוש רוחות מנחות. תצלום הרוחות הראשון של ממלר היה דיוקן עצמי שכלל גם את מה שנראה כרוחו של בת דודתו שנפטרה. ממלר עזב את עבודתו כיהלומן, והחל לעבוד כצלם רוחות, בנצלו את מצוקתם של המשפחות שאיבדו את יקיריהן במלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר שהואשם במספר אישומים, ולמרות שזוכה מאשמת הונאה, הקריירה שלו בתור צלם רוחות הסתיימה, והוא נפטר בחוסר כל. תצלומיו של ממלר נחשבים כיום כזיוף. לפני פרוץ הקריירה שלו כצלם רוחות, ממלר עבד כחרט בבוסטון ועסק בצילום כתחביב. בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19, פיתח תשליל של דיוקן עצמי שלו, ובתצלום הופיע, מה שנראה, כרוחה של בת דודתו שנפטרה כתריסר שנים קודם לכן. תצלום זה הוכר כתצלום הרוחות הראשון, תצלום המשלב איש חי עם רוחו של אדם שנפטר (בדרך כלל קרוב משפחתו). ממלר החליט להפוך לצלם רוחות מקצועי, ועבר לניו-יורק. מספר מומחי צילום בזמנו בחנו את עבודותיו ולא מצאו הוכחות לזיוף. צילום רוחות הפך להיות מבוקש בקרב משפחות שאיבדו את יקירן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ושחיפשו זכר להם. האישה איתה התחתן ממלר עסקה כ"מדיום מרפא", לצידו. אנשים רבים מתחו ביקורת על פועלו של ממלר, וביניהם המתחן פי. טי. ברנום שטען שממלר ניצל את אמונם של אנשים שדעתם שובשה מיגון. זאת, לאחר שנתגלה שכמה מה"רוחות" שהופיעו בתצלומיו של ממלר, היו בעצם של אנשים חיים, והאשמות שפרץ לבתיהם של כמה מהמצולמים, על מנת לגנוב תצלומים של הנפטרים. ממלר הואשם בזיוף באפריל 1869. ברנום העיד כנגדו במשפט, תוך הצגת תצלום שזייף הצלם אברהם בוגרדוס לבקשתו, המציג את ברנום עצמו עם "רוחו" של אברהם לינקולן. למרות שבמשפט עצמו ממלר זוכה, הקריירה שלו כצלם רוחות, נהרסה עקב הפרסום השלילי. לאחר המשפט, פיתח שיטת צילום שנודעה כ"שיטת ממלר", בה הדפיס תמונות באמצעות תחריטי עץ. ממלר נפטר ב-1884 ותצלומיו ידועים כהונאה. אחד מתצלומיו המפורסמים של ממלר, מראה את מרי טוד לינקולן, עם "רוחו" של בעלה, אברהם לינקולן. מלווין ווילין, חוקר העל-טבעי, טוען בספרו "רוחות שנתפסו בפילם", שהתצלום צולם בסביבות 1869 ושממלר כלל לא ידע את ייחוסה של הגברת, בחושבו ששמה גברת טנדל, ורק לאחר שפיתח את התשליל, הבין את זהותה האמיתית. אף על פי שהתמונה אובחנה כזיוף מסוג חשיפה כפולה, היא זכתה לתפוצה רחבה. מאסטר הארוד היה מדיום צעיר ממסצ'וסטס, שצולם בערך ב-1872. תצלום אחד שלו הראה לכאורה גם את שלוש הרוחות של אירופה, אפריקה ואמריקה. התצלום פורסם ב"ז'ורנאל הדתי-פילוסופי" ב-24 באוגוסט 1872. תצלומים אחרים של ממלר כללו תמונות של רוחות מגוונות, כולל קרובים, ארוסות ורוחות מנחות, בתצלומים של אנשים חיים. ג'והן ג'יי. גלובר עם רוחה של גברת זקנה גברת פרנץ' עם רוחו של ילד מצולם אנונימי, עם שתי רוחות מוזס איי. דאו, עורך עיתון, עם הרוח של העוזרת שלו, מייבל וורן פאני קונאנט, מדיום נודעת מבוסטון עם רוחו של אחיה, צ'אס מדיה וקבצים בנושא ויליאם ממלר בוויקישיתוף אודי יוגב, זיוף תמונה שווה אלף מילים, באתר ynet, 19 בדצמבר 2014 The Mumler Mystery, באתר המוזיאון האמריקאי לצילום ויליאם ממלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טופי (חיה)

טוֹפִּי (שם מדעי: Damaliscus lunatus korrigum) הוא תת-מין של דאמאליסק הסהר, אנטילופה גדולה מתת-משפחת בובאלים במשפחת הפריים, החיה בסוואנות במזרח אפריקה בעדרים גדולים. לעיתים הוא מוגדר כמין עצמאי (Damaliscus korrigum). הטופי מזכיר מעט את המין בובאל איילי, החי באותם אזורים, אך כהה יותר וקרניו ישרות יותר. ראשו מוארך, על צווארו דבשת קטנה וגופו חום-אדמדם למעט רגליו וראשו השחורים. משקל הטופי הממוצע מגיע ל-68-160 ק"ג ולאורך 150-210 ס"מ, כשגובהו 100-130 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. אויביהם של הטופים הם האריה, הנמר, הברדלס ובעיקר הצבועים, המחפשים בשולי העדרים פרטים חלשים. להגנתם הם רצים במהירות של עד 80 קמ"ש, אף על פי שבדרך כלל ירוצו ריצה קלה והם גם יודעים לקפוץ טוב. למעשה הטופי הוא אחד האנטילופות המהירות באפריקה. מדיה וקבצים בנושא טופי בוויקישיתוף טופי, באתר NCBI (באנגלית) טופי, באתר GBIF (באנגלית) טופי באתר הרשימה האדומה של IUCN
משה שצקס

רבי משה שַצקֶס (לפעמים שאצקס ; באנגלית: Moshe Shatzkes; ה'תרמ"ב, 1881, וילנה - י"ח בטבת ה'תשי"ט, 29 בדצמבר 1958, ניו יורק) היה רב וראש ישיבה ליטאי-פולני, רבה האחרון של לומז'ה ובסוף ימיו ראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק. נולד בעיר וילנה, מרכז תרבות יהודי בצפון-מערב רוסיה, לחיה ראשע ולרב אברהם אהרן שצקס, "העילוי מזטיל", גאון מפורסם וידידו של רבי חיים עוזר גרודזנסקי. כשהיה בן 3 התייתם מאביו, ואמו נישאה לרבי יצחק בלזר, רבה של פטרבורג. בילדותו למד מפי אביו החורג, בבחרותו למד בישיבת סלובודקה ובישיבת טלז, בטלז היה לתלמידם הקרוב של רבי שמעון שקאפ ורבי אליעזר גורדון, ונסמך לרבנות על ידי הרב גורדון, רבי רפאל שפירא ורבי אליעזר רבינוביץ ממינסק. בגיל 27 התמנה כרבה של העיירה ליפנישוק בה שימש ברבנות שש שנים. מאוחר יותר התמנה כרבה של העיר איוויה, שבה כיהן 15 שנים. הוא נעשה מקורבם של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין ושל רבי חיים עוזר גרודזנסקי, ועסק עמם בענייני ציבור. הוא התפרסם בחיוכו הנצחי והרב גרודזנסקי היה קורא לו בהלצה "ישמח משה". בשנת ה'תרצ"א התמנה כרבה של העיר לומז'ה וכיהן בתפקיד זה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. תחילה נשאר בלומז'ה ולא הצטרף לגל הבורחים לליטא. ב-1940 חזר לווילנה והתמנה כראש ישיבת גרודנה לאחר פטירת ראש הישיבה המפורסם שלה, רבי שמעון שקאפ. הוא כיהן כסגן נשיא הוועד למען הפליטים בווילנה, ועם כניסת הקומוניסטים לעיר הצליח להימלט מאירופה והגיע ליפן שם המשיך בפעילותו הציבורית ודאג לרווחת הפליטים היהודים ששהו ביפן, הוא פעל מול השלטונות היפנים כשהוא נעזר בידידו היפני סצוזו קוצוג'י (שלימים התגייר ועלה לגור בישראל). ב-1941 היגר לארצות הברית, והתמנה כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן. בישיבה זו העביר שיעורי גמרא והלכה במשך שמונה עשרה שנים עד פטירתו בי"ח בטבת ה'תשי"ט, 29 בדצמבר 1958. ארונו הועלה לקבורה בישראל, והוא נקבר בהר המנוחות בירושלים בהלוויה רבת-משתתפים. במהלך שנות כהונתו בישיבה יוניברסיטי הסמיך לרבנות 425 רבנים, רבים מהם כיהנו במשרות רבניות בקהילות שונות ברחבי ארצות הברית. הוא כיהן גם כנשיא כבוד בהסתדרות הרבנים דאמריקה לצד רבי חיים הלר ורבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. על שמו נקרא כולל אברכים בכפר חסידים. לשצקס היו שלושה אחים: חיים (נפטר בצעירותו); הרב אהרן שצקס, שעלה לארץ ישראל בצעירותו, התיישב בירושלים ונפטר בה ב-1953;[דרושה הבהרה] ורחל ארסט. בנוסף, היו לו שני אחים-למחצה: שלמה בלזר, עורך העיתון הירושלמי "שערי ציון"; ובריינה, אשת רבי חזקיהו יוסף מישקובסקי. בנו הרב אברהם אהרן שצקס נישא ליהודית בתו של רבי חיים יצחק קארב, כיהן אחרי אביו כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן. בתו חנה נישאה לרב צבי לוינברג. דוד זריצקי, משרידי דור דעה, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 121–123 Harav Hagaon R. Moshe Shatzkes ZT”L, 1882-1958, באתר ישיבה יוניברסיטי לתולדות המחברים ראשי הישיבה זכרונם לברכה, בתוך: יבול היובלות, ספר יובל המאה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, ניו יורק תשמ"ו. עמ' 210, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) מחיבוריו: ברכת משה: שו"ת וחידושים בענייני קדשים, ירושלים תשכ"ו, באתר היברובוקס הפרדס, תשמ"ד, גליון ה', החסיד המעולה וראש הישיבה, עמ' 6. מכתב מהרב מקריניקי, הצופה, 10 בדצמבר 1939 הוא נסע באונייה היפנית האחרונה שיצאה לחופי ארצות הברית בטרם פרוץ מצב המלחמה בין ארצות הברית ליפן. יחד עמו נסעו בספינה זו: רבי משה מרדכי שקופ, רבי אברהם יפה'ן, רבי יחיאל מיכל פיינשטיין ואחרים. הרב מ. שאצקס למנוחות, חרות, 2 בינואר 1959. ר' אהרן שצקס ז"ל, הצופה, 2 בינואר 1953; ר' אהרן שצקס, דבר, 2 בינואר 1953.
ליבן (רובע)

לִיבֵּן (צ'כית: Libeň; גרמנית: Lieben) הוא רובע בעיר פראג שבצ'כיה. ליבן אוזכרה לראשונה ב-1363, אך אין לקיומה בשנה זו הוכחות ארכאולוגיות. בשנת 1901 צורפה שכונת ליבן לפראג. ברובע קיימים בית חולים, הכנסייה הקתולית סנט אדלברטקרק (Sint-Adalbertkerk) ו-2 בתי כנסת: בית הכנסת החדש ובית הכנסת הישן. מדיה וקבצים בנושא ליבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליבן
אליפות צרפת בטניס 1929

אליפות צרפת 1929 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון החדש רולאן גארוס בפריז. התחרות התחילה ב-26 במאי[דרושה הבהרה] והסתיימה ב-3 ביוני. זו הייתה התחרות ה-34 מאז ייסודה. רנה לקוסט זכה בתחרות הגברים וזוגות גברים. בתחרות זו השתתפו 83 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: אנרי קושה (צרפת צרפת), מנצח תחרויות 1926 ו-1928, הודח בחצי גמר רנה לקוסט (צרפת צרפת), מנצח תחרויות 1925 ו-1927, ניצח בתחרות ביל טילדן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי גמר זא'ן בורוטרה (צרפת צרפת), הפסיד במשחק גמר פרנק הנטר (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע גמר אומברטו דה מורפורגו (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח ברבע גמר באני אוסטין (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב השלישי קולין גרגורי (בריטניה בריטניה), הודח בסיבוב הרביעי ז'אק בריניון (צרפת צרפת), הודח ברבע גמר בלה פון קרלינג (הונגריה הונגריה), הודח ברבע גמר לואיס ריימונד (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בסיבוב הראשון ג'ורג'ו דה סטפני (ממלכת איטליה ממלכת איטליה), הודח בסיבוב הראשון קריסטיאן בוסי (צרפת צרפת), הודח בסיבוב הרביעי רנה דה בוזלה (צרפת צרפת), הודח בסיבוב השני דניאל פרן (גרמניה גרמניה), הודח בסיבוב השלישי האנס מולדנהאואר (גרמניה גרמניה), הודח בסיבוב הרביעי אנרי קושה, מנצח תחרות 1928 הודח בחצי הגמר. בגמר התחרות נפגשו רנה לקוסט (צרפת צרפת) וזא'ן בורוטרה (צרפת צרפת). רנה לקוסט ניצח ב-5 מערכות ובכך זכה באליפות בפעם השלישית. בתחרות הנשים השתתפו 58 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג: הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1928, מנצחת התחרות בובי הייני (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה ברבע הגמר פיבי ווטסון (בריטניה בריטניה), הודחה ברבע גמר איילין בנט (בריטניה בריטניה), הודחה בחצי גמר קיאה באומן (הולנד הולנד), מנצחת תחרות 1927, הודחה בסיבוב הראשון סימון מאתיה (צרפת צרפת), הפסידה בגמר סילי אאוסם (גרמניה גרמניה), הודחה בחצי גמר אירמגרד רוסט (גרמניה גרמניה), הודחה בסיבוב השלישי במשחק הגמר הלן וילס (ארצות הברית ארצות הברית) ניצחה את סימון מאטיה (צרפת צרפת) בשתי מערכות. בכך היא זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות. באותה שנה היא זכתה באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1928 ז'אק בריניון וז'אן בורוטרה (צרפת צרפת) השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר נפגשו מנצחי תחרות 1925 רנה לקוסט וז'אן בורוטרה (צרפת צרפת) עם הזוג הצרפתי הנוסף אנרי קושה וז'אק בריניון וניצחו ב-5 מערכות. בתחרות השתתפו 26 זוגות. מנצחות תחרות 1928 פיבי ווטסון ואיילין בנט (בריטניה בריטניה) הודחו בחצי גמר. במשחק הגמר לילי דה אלברס (ספרד ספרד) וקיאה באומן (הולנד הולנד) שיחקו נגד בובי הייני ואלידה ניב (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וניצחו אותן בשתי מערכות. בתחרות השתתפו 50 זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1928 איילין בנט (בריטניה בריטניה) ואנרי קושה (צרפת צרפת) נפגשו עם הלן וילס ופרנק הנטר (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו אותם בשלוש מערכות. מדיה וקבצים בנושא אליפות צרפת בטניס 1929 בוויקישיתוף תחרות נשים תחרות גברים האתר הרשמי של אליפות צרפת הפתוחה נתונים נוספים על האליפות
חוטמן חום

חוטמן חום, קואטי חום או חוטמן לבן פנים (שם מדעי: Nasua narica) הוא מין של חוטמן - חיה הקרובה לדביבון ומאותה משפחה כמוהו, החי ביערות גשם במרכז אמריקה וגם מצפון ומדרום לה. הוא דומה לקרובו - חוטמן אדום, אך חלל אפו לבן ולא שחור כמו קרובו. גם צבעו הוא יותר חום, אפור ואף שחור יותר מאשר אדום. החוטמן נפוץ ואיננו בסכנת הכחדה, אף שהיערות בהם הוא חי נפגעים. יש לו 4 תת-מינים: N. n. narica ,N. n. molaris ,N. n. nelsoni ו-N. n. yucatanica. ייתכן שתת-המין N. n. nelsoni הוא מין עצמאי החי באי קוסומל. אורך: 110 ס"מ בממוצע. משקל: 4-6 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות ויכולים להגיע עד 12 ק"ג. תפוצה: באמריקה המרכזית ודרום אמריקה הצפונית במקסיקו ואריזונה וגם בצפון אמריקה הדרומית בקולומביה, בעיקר ביערות גשם טרופיים וביערות אחרים ומעט גם בהרים נמוכים, חופים וביצות שונים בהם הם מבקרים. מזון: הקואטי כמו הראקון הוא אומניבור (אוכל-כל) ויאכל גם מזון מהצומח כמו פירות כמו של הפיקוס וזרעים שונים ומחי - חרקים, נבלות, חולייתנים קטנים, ביצים וגוזלים. הם לא מפחדים לצוד גם חיות ארסיות כמו הטרנטולה. אויבים: עופות דורסים, נחשי חנק וחתולים גדולים. הקואטי עלול לנשוך מה שמאיים עליו או שיברח אל בין העצים. מדיה וקבצים בנושא חוטמן חום בוויקישיתוף חוטמן חום, באתר ITIS (באנגלית) חוטמן חום, באתר NCBI (באנגלית) חוטמן חום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חוטמן חום, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חוטמן חום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חוטמן חום, באתר GBIF (באנגלית) חוטמן חום באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זולוטונושה

זולוטונושה (אוקראינית: Золотоноша) היא עיר במחוז צ'רקאסי אוקראינה. בראשית המאה ה-17 הייתה זולוטונושה בעיקר מושבם של הקוזאקים. ב-1640 היו ביישוב 273 בתי אב שבהם התגוררו 1,500 תושבים. ב-1803 התגוררו בזולוטונושה 4,500 תושבים. ב-1897 היו כבר כ-9,000 תושבים, מתוכם 60 אחוזים אוקראינים, 32 אחוזים יהודים ו-7.5 אחוזים רוסים. באותה שנה העבירו בעיר קו של מסילת רכבת. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-19 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-22 בספטמבר 1943. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. שינוי אוכלוסייה של זולוטונושה לאורך השנים: מדיה וקבצים בנושא זולוטונושה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זולוטונושה "זולוטונושה", באתר JewishGen (באנגלית) זולוטונושה במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) אלכסנדר פרוסין, זולוטונושה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1610–1611), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_lan_97_uezd.php?reg=1161.
דניס אגר

הרַבָּה דוידה (דניס ליס) אגר (באנגלית: Denise Leese Eger; נולדה ב-14 במרץ 1960) היא רבה רפורמית אמריקנית, כיהנה כיושבת-ראש איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR) בארצות הברית בין 2015 ל-2017. אגר נולדה בפיטסבורג, פנסילבניה וגדלה בממפיס, טנסי. אביה בנימין היה בעל עסק לממכר תכשיטים, ואמה אסתר הייתה מנהלת חשבונות. משפחתה הייתה חברה בקהילת טמפל ישראל המקומית, בה התחנכה. היא הייתה פעילה במסגרת זו מגיל 12. כילדה למדה אופרה, וסיימה תואר בזמרה באוניברסיטת ממפיס. בשנתה האחרונה שם החליטה לעבור לקריירה רבנית. ב-1980 עברה לאוניברסיטת דרום קליפורניה, לתוכנית ללימודי יהדות, אותה סיימה ב-1982, וב-1985 השלימה תואר שני בתחום בקמפוס ניו יורק של ההיברו יוניון קולג'. ב-1988 הוסמכה שם לרבנות. היא הייתה אחת המעטות מבין הבוגרים שהיו להט"בים; ב-1977 אמנם קראה הנהגת התנועה לגלות סובלנות כלפי הומוסקסואלים ולסביות, אך הם היו רחוקים מלהיות מקובלים בקרב הרפורמים. היא הגיעה ל"בית חיים חדשים" בלוס אנג'לס, בית-כנסת שהוקם ב-1972 על ידי הציבור הלהט"בי היהודי המקומי. אגר כיהנה במקום בעת משבר האיידס, כשרבים מהחברים מתו מהמחלה. ב-1990 יצאה מהארון בריאיון לעיתון מקומי, והייתה לרבה הלסבית המוצהרת הראשונה בזרם; באותה שנה העביר ההיברו יוניון קולג' החלטה לאפשר סמיכת להט"בים מוצהרים. ב-1992 התפצלה הקהילה בת ארבע-מאות החברים עקב סכסוך על הארכת החוזה שלה, והיא וכמה עשרות מתומכיה פרשו והקימו את המניין המאולתר "קול עמי" בווסט הוליווד. בית-כנסת קבוע נחנך כעבור עשור, כשהקהילה מונה יותר משלוש מאות משקי בית. ב-2003 מונתה לסגן-הנשיא מטעם הרפורמים במועצת הרבנים של דרום קליפורניה, אחד מגופי הרבנות הגדולים בארצות הברית. ב-11 במרץ 2009 התמנתה לנשיאות. במהלך שנות פעילותה נודעה כפעילה למען הכרה בנישואין חד-מיניים, ונאבקה בהצעה 8 שקראה לאסור אותם. כמו כן השתתפה בחיבור הנוסח התנועתי לעריכת טקסים כאלה. ב-2011 קיבלה את פרס הקמפיין לזכויות אדם לשוויון קהילתי. ב-16 במרץ 2015 נבחרה לכהן כיו"ר ועידת הרבנים המרכזית של הזרם. אגר הייתה נשואה בעבר לעורכת הדין קארן סייטמן, ויש להן בן משותף. ביולי 2016 נשאה את הרבה אלינור שטיינמן. ב-2017 עזבה את תפקידה ב-CCAR לטובת הרב דוד שטרן. היא עודנה מכהנת ב"קול עמי". מדיה וקבצים בנושא דניס אגר בוויקישיתוף הנריק מ. ברודר, Los-Angeles-Tagebuch: Am Schabbat fährt Frau Rabbi zum Baseball, דר שפיגל, 1 ביוני 2004. רבקה ספנס, Leading Combatant in Gay Marriage Fight To Head Southern California Rabbis, דה פורוורד, 15 באפריל 2009. דיוק הלפאנד, Activist heads Board of Rabbis of Southern California, לוס אנג'לס טיימס, 12 במאי 2009. אסושיאייטד פרס, Lesbian Rabbi Is to Become President of Reform Group, הניו יורק טיימס, 15 במרץ 2015.