laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרולין ולדו

קורלין ג'יין ולדו, OC (באנגלית: Carolyn Jane Waldo, OC; ‏נולדה ב-11 בדצמבר 1964) היא שחיינית צורנית קנדית בעבר. היא אלופה אולימפית (סיאול 1988) בעלת 2 מדליות זהב, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) ואלופת עולם (מדריד 1986). ולדו נולדה וגדלה במונטריאול. לראשונה נערכה תחרות שחיה צורנית במשחקים האולמפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וולדו, זכתה במדליית כסף, בתחרות אישית (195.300 נק') אחרי טרייסי רואיז מארצות הברית (198.467 נק') ולפני מיוואקו מוטויושי מיפן (187.050 נק'). במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1986 זכתה ולדו עם מישל קמרון במדליית זהב בתחרות הזוגות. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בתחרות אישית (200.033 נק'), לפני שרה ג'וזפסון מארצות הברית (194.967 נק') ומוריאל הרמין מצרפת (188.250 נק'), בתחרות זוגות ביחד עם מישל קמרון (196.267 נק'), לפני האחיות התאומות קארן ושרה ג'וזפסון (193.401 נק') ומגומי איטו ומיקאקו קוטאני מיפן (185.467 נק') ובתחרות הקבוצתית לפני קנדה ויפן. באולימפיאדת סיאול (1988) היא זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית (200.150 נק') לפני טרייסי רואיז (197.633 נק') ומיקאקו קוטאני (191.850 נק') ובתחרות הזוגות ביחד עם מישל קמרון (197.717 נק') לפני קארן ושרה ג'וזפסון (197.284 נק') ומיקאקו קוטאני ומיאקו טנקה (190.159 נק'). בשנת 1994 נכללה ולדו בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. קרולין ולדו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קרולין ולדו, באתר olympedia.org CAROLYN WALDO (CAN) 1994 Honor Synchronized Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame - ISHOF (באנגלית)
הרולד ספטימוס פאוור

הרולד ספטימוס פאוור (באנגלית: Harold Septimus Power‏; 31 בדצמבר 1877 – 3 בינואר 1951) היה אמן אוסטרלי יליד ניו זילנד, שהיה אמן מלחמה רשמי של אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה. הרולד ספטימוס פאוור נולד ב-31 בדצמבר 1877, בדנידין, ניו זילנד, לפיטר פאוור, כובען יליד אירלנד, ולרעייתו הסקוטית ג'יין. משפחתו נדדה לאוסטרליה עוד כשהיה צעיר. בשנות העשרה המוקדמות שלו הוא עזב את בית המשפחה כדי לחיות חיים כאמן. לאחר עיסוקים מגוונים עבר פאוור לאדלייד שם החל את לימודי האמנות. הוא הציג בשנת 1899 עם מועדון האמנות במלבורן וזמן קצר לאחר מכן עבר לאדלייד שם עבד כמאייר וכקריקטוריסט פוליטי עבור "האובזרוור" של אדלייד, ומגזינים נוספים. בשנת 1904 הוזמן על ידי נאמני הגלריה לאמנות של אוסטרליה הדרומית (אנ') לצייר תמונות בעלי חיים. ב-17 בספטמבר, באותה שנה, נישא לרעייתו הראשונה איזבל לורה באטרוורת'. בין 1905 ל-1907 פאוור למד באקדמיה ז'וליאן בפריז, והתיישב מאוחר יותר בלונדון. הוא הפך לחבר במכון המלכותי לציירי שמן (אנ') ובאגודת ציירי בעלי החיים. במהלך תקופה זו, הציג גם באקדמיה המלכותית לאמנויות. תערוכת היחיד הראשונה התקיימה באולם הגילדה במלבורן, אוסטרליה ביוני 1913. במהלך תערוכה זו הציג ציורי צבעי שמן וצבעי מים של נופים כפריים ששימשו תפאורות לסצנות סוסים ולצייד. לאחר פרוץ המלחמה בקיץ 1914 מינתה ממשלת אוסטרליה אמני מלחמה (אנ') רשמיים לתאר את פעילות הכוח האוסטרלי באזורי המלחמה באירופה. בשנת 1917 הוצמדו הציירים לדיוויזיה הראשונה, מספטמבר עד דצמבר של אותה שנה ואז שוב באוגוסט בשנה שלאחר מכן. כאמן המלחמה הרשמי הוא נודע בזכות תיאור בעלי החיים בשדה הקרב ובמיוחד הסוסים. לאחר המלחמה, המשיכו את החוזה איתו במשרד למשך שני העשורים הבאים. גדוד רוכבי גמלים סוחבים תותחים קרב בצרפת, 1918 התותחנים מדיה וקבצים בנושא הרולד ספטימוס פאוור בוויקישיתוף Holden, Robert, 'Power, Harold Septimus (1877–1951)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University Reid, John B. (1977). Australian Artists at War, Vol. 1, p. 15. H. Septimus Power biography
שרה וייס מאודי

שרה וייס מאודי (באנגלית: Sarah Weiss Maudi; נולדה ב-1975) היא עורכת דין ודיפלומטית ישראלית, סגנית יו"ר ועדת המשפט של האו"ם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מאודי בוגרת תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת פנסילבניה, תואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת הרווארד ותואר במשפטים (J.D Degree) מאוניברסיטת ניו יורק. היא מוסמכת לעריכת דין מטעם לשכות עורכי הדין של ניו יורק ושל ישראל. עבדה כעורכת דין במשרד עורכי הדין GKH & CO. לימדה משפט בינלאומי פומבי בקריה האקדמית אונו. עבדה במחלקת הליטיגציה של משרד המשפטים ושימשה כחוקרת משפט השוואתי בבית הדין הגבוה לצדק תחת השופטת דורית בייניש. כיהנה כמנהלת המחלקה הכללית למשפט בינלאומי במשרד החוץ, שם שימשה כמומחית למשפט ימי והומניטרי. הקימה את רשת 'נשים בדיפלומטיה' המאגדת דיפלומטיות מרחבי העולם. בשנת 2018 החלה לעבוד בארגון האומות המאוחדות בניו יורק. באוקטובר 2020 מונתה לסגנית ועדת המשפט של ארגון האומות המאוחדות, וכנציגת קבוצת המדינות המערביות והיא הישראלית הראשונה שמכהנת בתפקיד זה. ב-2019 מונתה ליו"ר המשלחת הישראלית לוועידה הבין-ממשלתית של האומות המאוחדות בעניין שימוש בר קיימא של המגוון הביולוגי הימי באזורים שמעבר לתחום השיפוט הבינלאומי. נשואה ואם לשלושה ילדים. Sarah Goldie Weiss Maudi | General Assembly of the United Nations (באנגלית אמריקאית) "MFA legal expert Sarah Weiss Maudi on the legal aspects of Gaza aid". mfa.gov.il. נבדק ב-2020-10-13. משרד החוץ, הישג ישראלי באו"ם: הדיפלומטית הישראלית שרה וייס מעודי נבחרה לכהן כסגנית יו״ר וועדת המשפט של האו"ם, ‏6.10.2020 אריאל כהנא, ישראלית נבחרה לוועדת המשפט של האו"ם, באתר ישראל היום, 6 באוקטובר 2020 "Israeli Diplomat Sarah Weiss Maudi Appointed as UN Legal Committee Vice Chair". Algemeiner.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-10-13. staff, T. O. I.; Magid, Jacob. "In win for Israel at United Nations, diplomat appointed to key committee post". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-10-13. ניצן קידר, דיפלומטית ישראלית תכהן כסגנית יו"ר ועדת המשפט באו"ם, באתר ערוץ 7, ‏6.10.20 "United Nations Intergovernmental Conference". Sarah Goldie Weiss Maudi | General Assembly of the United Nations (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יגאל מנחם

יגאל מנחם (נולד ב-9 באוקטובר 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת החלוץ והקיצוני הימני, שידוע בעיקר על תקופתו במכבי נתניה, שם שיחק רוב הקריירה. כיום מנחם הוא עורך דין במקצועו. מנחם החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה, וב-1980 הועלה לשחק בבוגרים והראה יכולת טובה. בעונת 1982/1983 שיחק בהשאלה בהפועל כפר סבא, שם שיחק כמחליפו של אלי יאני כחלוץ אך לא הבקיע. מ-1982 שיחק מנחם 8 עונות במדי מכבי נתניה, כשהוא מופיע 240 פעמים במדיה, וכובש 65 שערים, רובם מעמדת החלוץ, כאשר לפעמים הוא משחק גם בעמדת הקיצוני הימני. עונת השיא שלו הייתה עונת 1986/1987 בה הבקיע 13 שערים והיה מעורב ברוב משחקי הקבוצה. בעונות שלאחר מכן הבקיע גם כמות מכובדת של 11 שערים בכל עונה, והוזמן לנבחרת ישראל, במדיה שיחק 5 משחקים, והבקיע שער אחד, נגד נבחרת מלטה. עם השנים התחזק מנחם בדת ולא רצה יותר לשחק בשבת, ועבר להפועל ירושלים, ולאחר מכן לבית"ר נתניה, וסיים את קריירת הכדורגל המקצועני בסיום עונת 1992/1993, כשהוא בן 30 בלבד. לאחר פרישתו מעולם הכדורגל, חזר יגאל מנחם בתשובה והפך לעורך דין. אחיו של יגאל, שמעון מנחם, היה כדורגלן גם הוא במכבי נתניה בעמדת המגן, אך פרש בגיל צעיר יחסית (27), ועבר לעסקי היהלומים והנדל"ן, ולאחר מכן מנכ"ל של חברת סקורפיו, והיה משיאני המרוויחים במשק לשנת 2009. יגאל מנחם, באתר Transfermarkt יגאל מנחם, באתר National Football Teams יגאל מנחם, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של יגאל מנחם באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל גולן חזני, הדר רז וענת ציפקין, המגן לשעבר של מכבי נתניה, שמעון מנחם, כבש את טבלת השכר, באתר כלכליסט, 2 באפריל 2009
מכני-קונג (רובוט)

מכני-קונג (שיבוש של "מקאניקונגו", ביפנית: メカニコング, באנגלית: Mechani-Kong) הוא נבל-על רובוטי בדיוני, המופיע בזיכיון של קינג קונג. דמותו של מכני-קונג הופיעה לראשונה בשנת 1966 בסדרת הטלוויזיה המונפשת "מופעו של קינג קונג" וגם הופיעה בתפקיד הנבל הראשי בסרט "קינג קונג בורח" ומשמשת כהאויב המושבע של קינג קונג. בחיפוש אחר נקמה על תבוסתו, ד"ר הו (יוצרו של מכני-קונג) החל להשמיד את פפואה גינאה החדשה באמצעות מכני-קונג. הצבא המקומי בטעות מזהה את מכני-קונג לקינג קונג ושט לאי מונדו כדי לחסל את קונג. במהלך דיון עם פרופסור בונד, ששמר על קונג עם ילדיו, הצבא מקבל הודעה על תקיפה נוספת בפפואה גינאה החדשה. קונג מגיע לאזור כדי להילחם נגד מכני-קונג אך הרובוט מוכיח שידו על העליונה. עם זאת, קונג מפעל את הרובוט לעבר האוקיינוס והרובוט מחוסל סופית. באמצעות רישומי אנטומיה שגנב מקארל נלסון, ד"ר הו בונה את מכני-קונג כדי לכרות את אלמנט X. כאשר מכני-קונג החל לחפור ביסוד, מערכות הבקרה של הרובוט המפלצתי נפגעים מהקרינה של היסוד ומותירים את הרובוט פגום ומושבת. הו נאלץ להשתמש בשיטה אחרת וחוטף את קינג קונג האמיתי מאי מונדו ומשתלט על מוחו באמצעות מכני-קונג על-מנת שישלים את המלאכה. עם-זאת, קונג משתחרר מהשליטה המוחית ונלחם נגד מכני-קונג בטוקיו ומפיל את הרובוט ממגדל טוקיו. בסדרת הרומנים "גודזילה, מלך המפלצות", מתואר כי לאחר ששוחזר ושודרג על ידי ד"ר אוניאמה, מכני-קונג נבנה לגובה של כ-100 מטרים ומתוכנת לסייע למכה-גודזילה כדי להילחם בגודזילה עצמו. מכני-קונג מפתיע את גודזילה מאחור ומחזיק אותו ביציבות בעוד שמכה-גודזילה פוצע את גודזילה. לאחר שגודזילה משתחרר מאחיזתו של מכני-קונג, השניים נלחמים שוב, אלא שהפעם גודזילה משבית את הרובוט ושובר את זרועו המכנית. בלי יכולת לזוז, מכני-קונג שוכב בחוסר-אונים על הקרקע בעוד שגודזילה יורק את הקרן האטומית שלו על המכונה ומשמיד אותה באכזריות. מכה-גודזילה - דמות דומה של חברת טוהו מכני-קונג, באתר הרשמי של אולפני טוהו
באבא גנוש

באבא גנוש (בערבית: بابا غنوج, תעתיק מדויק: באבא ע'נוג') הוא מאכל המורכב מסלט חצילים בטחינה, אשר נפוץ ברחבי המזרח התיכון, בעיקר במצרים, בסוריה, בלבנון, בטורקיה וביוון. במדינות שונות יש גרסאות שונות לאופן ההכנה, בחלקן מוסיפים לחצילים עגבניות קצוצות ושום. משמעות השם היא כנראה אבא גנוש (שם פרטי), אבא מפונק או אבא-ענוֹג. לעיתים הוא נקרא גם מטאבאל (mutabbal). במצרים הסלט מכונה "באבא ראנוש" ובאתיופיה מכונה המאכל "בלאגאדוש". במצרים, המאכל מכונה 'באבא ראנוש' ומתאפיין לעיתים קרובות בטעם מעושן יותר. בטורקיה, באבא גנוש מוגש לעתים קרובות עם יוגורט, המשלים את טעמיו העשירים." סלט חצילים מדיה וקבצים בנושא באבא גנוש בוויקישיתוף מתכון, באתר It's sooo good! (באנגלית) מתכון, באתר RecipeSource (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא המזרח התיכון ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוז קחאמרקה

מחוז קחאמרקה (בספרדית: Cajamarca, הגייה ב-IPA: kaxa marka; בקצ'ואה: Kashamarka; באיימרה: Qajamarka) הוא מחוז בפרו. המחוז נמצא בצידה הצפוני של פרו וחולק גבול משותף עם אקוודור. עיר הבירה קחאמרקה נמצאת בגובה של כ-2,700 מטר מעל פני הים ונמצאת ברכס הרי האנדים. בתוך המחוז נמצא גם חלק מיערות הגשם של האמזונס. בנפת ננצ'וק שבפרובינציית סן מיגל, נמצאו תעלות ההשקיה העתיקות ביותר באמריקה (הצפונית התיכונה והדרומית). התעלות תוארכו בעזרת פחמן-14 לשנת 3400 לפנה"ס. מהמאה ה-6 עד המאה ה-10 שלטה במקום תרבות וארי. הם הקימו את המרכז המנהלי וירקוצ'פמפה (אנ'). במאה ה-15, תרבות האינקה כבשה את המחוז. הם הקימו את בירתם האיזורית במקום בו נמצאת היום העיר קחאמרקה. המחוז מחולק ל-13 פרובינציות: פרובינציית קחאבמבה (אנ') (קחאבמבה) פרובינציית קחאמרקה (אנ') (קחאמרקה) פרובינציית סלנדין (אנ') (סלנדין) פרובינציית צ'וטה (אנ') (צ'וטה) פרובינציית קונטומסה (אנ') (קונטומסה) פרובינציית קוטרבו (אנ') (קוטרבו) פרובינציית ואלגאיוק (אנ') (במבאמרקה) פרובינציית חאאן (אנ') (חאאן) פרובינציית סן איגנסיו (אנ') (סן איגנסיו) פרובינציית סן מרקוס (אנ') (סן מרקוס) פרובינציית סן מיגל (אנ') (סן מיגל דה פאיאקס) פרובינציית סן פבלו (אנ') (סן פבלו) פרובינציית סנטה קרוס (אנ') (סנטה קרוס דה סוקצ'ובמבה) שמורת הטבע צ'נקאיבניוס (אנ') מקסימה אקוניה (אנ') - זוכה בפרס גולדמן לפעילות סביבתית לשנת 2016. אימה סומאק - זמרת אקזוטיקה בשנות ה-50 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא מחוז קחאמרקה בוויקישיתוף מחוז קחאמרקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.pnas.org/content/pnas/102/47/17241.full.pdf בסוגריים עיר הבירה של המחוז
גבעות אדסון

גבעות אנדסון (באנגלית: Edson Hills) הם קבוצה של גבעות שאינן מכוסות קרח, ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. הגבעות ממוקמות מדרום למפל הקרח דרייק; וממערב לקרחון יוניון. שמן של הגבעות ניתן להן על ידי משלחת חקר הרי אלזוורת' (Ellsworth Mountains Party) מאוניברסיטת מינסוטה ממדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963. הגבעות נקראות על שם (Dean T. Edson), שהיה מהנדס טופוגרפיה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר היה חבר במשלחת החקר. • E.M. Duebendorfer and M.N. Rees, Re-evaluation of the structure and stratigraphy of the Heritage Range, Ellsworth Mountains, Antarctic Journal of the United States Review 1996 • Michael L. Curtis, Gondwanian age dextral transpression and spatial kinemarie partitioning within the Heritage Range, Ellsworth Mountains, West Antarctica, TECTONICS, VOL. 16, NO. 1, PAGES 172-181, FEBRUARY 1997 • Delpupo, Caroline; Schaefer, Carlos Ernesto Gonçalves Reynaud; Roque, Mariane Batalha; de Faria, André Luiz Lopes; da Rosa, Katia Kellem; Thomazini, André; de Paula, Mayara Daher, Soil and landform interplay in the dry valley of Edson Hills, Ellsworth Mountains, continental Antarctica, Geomorphology, Volume 295, p. 134-146., October 2017, DOI: 10.1016/j.geomorph.2017.07.002 • J. G. BOCKHEIM and J. E. LEIDE, Soil development and rock weathering in the Ellsworth Mountains, Antarctica גבעות אדסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית גבעות אדסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה גבעות אדסון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תרשים הנוף הנשקף מגבעות אדסון באתר peakvisor תצלום לוויין של אזור גבעות אדסון גבעות אדסון באתר mindat גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
מסגד סיכסיכ

מסגד סיכסיכ (בערבית: مسجد السكسك, תעתיק: מסג'ד א-סכסכ) הוא מסגד ברחוב בית אשל ביפו. מסגד סיכסיכ הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי משפחת סיכסיכ הבולטת ביפו. ההיסטוריון הערבי מחמוד יזבק אומר שחאג' עבד אלקדיר אל-סיכסיכ הוא המייסד העיקרי של המסגד. מסגד סיכסיכ נבנה על שטח אדמת הפרדס של משפחת סיכסיכ באזור הדרך ההיסטורית יפו–ירושלים. זהו המסגד השני שנבנה מחוץ לחומות יפו. המסגד הפסיק לפעול כמקום תפילה בשנת 1919. בתקופת מלחמת העצמאות, המסגד ננטש ולאחר מכן פעלו בו מפעל ומועדון חברתי ליוצאי בולגריה וכן מחסן של חברת כתר פלסטיק. בקיץ 2011 התנועה האסלאמית בישראל לקחה בעלות על המסגד והחזירה אותו לפעילות מלאה. תושבי האזור פנו על כך בתלונה לעיריה, אך בבדיקה התברר כי המקום הוא רכוש הווקף ולבסוף חודשה פעילות המסגד. במסגד ממוקם סביל. הוא בנוי באותו סגנון כמו הסביל של מסגד מחמודיה. אזור הסביל מעוטר בקשת מחודדת. בחלקו התחתון של הסביל יש שלוש קשתות שמתחתן יש ברז, שממנו זורמים המים. בקיר האמצעי יש את הטורה של הסולטן עבדול חמיד השני. מדיה וקבצים בנושא מסגד סיכסיכ בוויקישיתוף רן שמעוני, קולות המסגד ביפו הקימו עליו את שכניו היהודים החדשים. בעיר חוששים שזו רק ההתחלה, באתר הארץ, 17 בפברואר 2023 מידע על מסגד סיכסיכ
היכל התיאטרון קריית מוצקין

היכל התיאטרון קריית מוצקין הוא תיאטרון בקריית מוצקין שהוקם ביולי 2009. התיאטרון אינו מעלה הפקות משלו, אלא מארח מופעי בידור והצגות של התיאטראות הרפרטואריים והמסחריים. מבנה התיאטרון ממוקם בצמוד לגן החיות ה"חי פארק". בתיאטרון מוצגים מחזות זמר, מופעי בידור, מוזיקה ותרבות. התיאטרון נבנה לפי סטנדרטים בינלאומיים וכולל 894 מקומות ישיבה. המבנה אינו כולל יציע. במקום קיימות מערכות סאונד ואקוסטיקה אשר מספקות יתרון לקיום קונצרטים במקום. פנים התיאטרון וסביבתו מכילים לובי עליון ולובי תחתון ובית קפה של רשת בתי הקפה "גרג", לצד מגרש חנייה ובו 1,000 מקומות חניה. עד שנת 2021 הופעל התיאטרון כחלק מחברת המתנ"סים המקומית. באותה שנה, בעקבות החלטה שהתקבלה במועצת העירייה, הועבר ניהול התיאטרון לידי עמותה שהוקמה לשם כך. זמן קצר לאחר מכן, החל התיאטרון להיות שותף בהפקת מחזות שונים יחד עם גופים אחרים מתחום זה בישראל, כאשר אותם מחזות מועלים ברחבי הארץ. כך, חבר היכל התיאטרון ל"תיאטרון הארצי" (מייסודו של סמי לוי) להפקת הצגת יחיד של טלי אורן והפקה בימתית למחזמר "הלהקה". מנכ"לית התיאטרון היא דפנה צורי, רעייתו של חיים צורי שכיהן כראש עיריית קריית מוצקין. מדיה וקבצים בנושא היכל התיאטרון קריית מוצקין בוויקישיתוף היכל התיאטרון קריית מוצקין, ברשת החברתית פייסבוק היכל התיאטרון קריית מוצקין, ברשת החברתית אינסטגרם סיור וירטואלי בהיכל התיאטרון עמותת היכל התיאטרון בקריית מוצקין (ע"ר), באתר "גיידסטאר ישראל" חגיגת יום הולדת 10 לתיאטרון קריית מוצקין, באתר יוטיוב מירית פנחס, מועצת העיר אישרה פה אחד: תיאטרון מוצקין והחי פארק יופרטו, באתר mynet‏ קריות, 17 בנובמבר 2020 טלי אורן - לא מתחתנת, באתר מועדון המנויים של מפעל הפיס יאיר אשכנזי, כך הפכה תחרות בין שני תיאטראות בצפון לקרב קשה שכולל נדל"ן, כסף ופוליטיקה, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2017
Happier (שיר של מרשמלו)

Happier (בעברית: מאושר יותר) הוא שיר של המפיק המוזיקלי מרשמלו עם ההרכב הבריטי באסטיל. השיר נכתב והופק על ידי מרשלמו עצמו ביחד עם דן סמית' וסטיב מק ויצא לאור על ידי חברת Astralwerks ב-17 באוגוסט 2018. השיר הפך ללהיט ענק כאשר בין היתר הגיע למקום השני בארצות הברית ובריטניה ובכך הפך לשיר הכי המצליח של מרשמלו. לבאסטיל כבר היה שיר אחד שהגיע למקום השני בבריטניה אך עוד לאותה תקופה לא היה להם שיר שהגיע למקום הראשון. בנוסף השיר שהה 27 שבועות בעשירייה הפותחת בארצות הברית ובכך הפך לשיר התשיעי ששהה הכי הרבה שבועות אי פעם בעשירייה הפותחת. בנוסף הוא גם שבר שיא בתור השיר ששהה הכי הרבה שבועות אי פעם במקום הראשון במצעד שירי הדאנס והאלקטרוניקה האמריקאי. על מנת לקדם את השיר הופיע מרשמלו עם השיר בטקס פקסי ה-EMA. השיר דורג במקום ה-33 במצעד סוך העשור האמריקאי ונהיה גם לשיר שדורג הכי גבוה במצעד שלא הגיע למקום הראשון במצעד השבועי. השיר זכה להצלחה מסחרית אדירה. הוא הגיע לעשרים עליונים ב-30 מדינות, 28 מתוכם בעשירייה הפותחת, 20 מתוכם בחמישייה הפותחת ו-4 מתוכם במקום הראשון. בנוסף השיר דורג במקום ה-6 במצעד האירופאי הדיגיטלי. בנוסף השיר שהה 49 שבועות במצעד השירים הנמכרים ביותר בארצות הברית במכירות משולבות אף על פי שהמצעד הקודם ב-2019 והשיר יצא ב-2018. סך הכל השיר דורג ב-11 ממצעדים שונים בארצות הברית שב-8 מתוכם הגיע לעשירייה הפותחת. בסוף 2018 השיר דורג במצעדי סוף שנה של 13 מדינות, ב-19 מצעדים שונים. בשנת 2019 הוא אף דורג במצעדי סוף שנה של 19 מדינות ב-26 מצעדים שונים. במצעד סוף העשור האמריקאי השיר דורג במקום ה-33 ובמקום הראשון במצעד שירי הדאנס והאלקטרוניקה. מידע על הסינגל "Happier" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Happier" באתר Discogs מילות השיר "Happier" באתר Genius סרטון השיר "Happier" באתר יוטיוב מידע על השיר "Happier" באתר iTunes מידע על השיר "Happier" באתר ספוטיפיי
אהבה ממבט שני (סרט, 1998)

אהבה ממבט שני הוא סרט ישראלי משנת 1998 בבימויה של מיכל בת-אדם עם מיכל זוארץ ואלון אבוטבול בתפקידים הראשיים. הסרט הופק על ידי רשות השידור, קרן הקולנוע הישראלי וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, הוא היה מועמד ל-5 פרסי אופיר. נינה היא צלמת צעירה הגרה עם סבה. יום אחד היא מצלמת תמונה במהלך אירוע רחוב המושך את תשומת ליבה. היא מגלה עניין באיש המופיע בתמונה שלא הבחינה בקיומו בעת שצילמה את התמונה. אז, היא מתחילה לחפש אותו באופן אובססיבי, אף על פי שאינה מכירה אותו ואינה יודעת עליו דבר, והיא יודעת כי הוא האחד שאליו היא כמהה. עוד משחקים בסרט: נתן כוגן, יגאל שדה, דבורה ברטונוב, סמי הורי, רות גלר, דוידה קרול, חיים בנאי וגיא לואל. מבקר הקולנוע אורי קליין תיאר את הסרט כך "למרות שהסרט מתרחש במציאות מקומות עכשווית יש בו משהו ישן מישראל אחרת, מוקדמת הרבה יותר, שבה נשים צעירות התגוררו אצל קשישים ונענו לפנטזיות הרומנטיות האלמנטריות ביותר". "אהבה ממבט שני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אהבה ממבט שני", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אהבה ממבט שני", באתר אידיבי "אהבה ממבט שני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אהבה ממבט שני", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית http://idea.cinema.co.il/ideawebinter/multimedia_11/0157/01570957.pdf
חיים זה חיים

חיים זה חיים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של מיכל בת אדם. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אופיר. הסרט הופק במימון קרן הקולנוע הישראלי, וזכיינית ערוץ 2 שידורי רשת. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה הוענק לצלם יואב קוש פרס הצילום בקטגוריה העלילתית. והוא היה מועמד לפרס הסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית ומכר רק 6,000 כרטיסים בבתי הקולנוע. מקי הוא סופר ומרצה לספרות המנהל רומן עם איילה, מורה לספרות ותלמידה שלו לשעבר. בעלה של איילה עוזב את הבית והיא מתמוטטת מכך, אך עם זאת ועל אף האהבה שלה למקי היא מסרבת לראות אותו. מקי שבור מחסרונה של איילה וכתוצאה מכך הוא מרגיש שגם יכולת הכתיבה שלו יורדת. שכן בהיעדר אהבה ומושא לתשוקה גם אין יכולת יצירה. כתוצאה מכך באופן בלתי צפוי הוא מוצא את עצמו מתעניין מחדש באשתו לשעבר לאחר שנים בהם חדל מלהתעניין בה. "חיים זה חיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חיים זה חיים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חיים זה חיים", באתר אידיבי "חיים זה חיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חיים זה חיים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית פבלו אוטין, ‏"אף פעם לא חושבת על עצמי כעל אישה", באתר גלובס, 21 באוקטובר 2003 - ריאיון עם מיכל בת-אדם על הפקת הסרט עכבר העיר, המועמדים לפרסי האקדמיה לקולנוע, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003 15 סרטים עברו בהצלחה את השלב הראשון של קרן הקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 1 ביולי 2002 רוני קורן-דינר, טלעד וקשת לא עמדו במחויבות להשקעה בקולנוע ישראלי, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2004 גואל פינטו, הסרט "לא בת 17" זכה בפסטיבל הקולנוע של חיפה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2003 שירי לב-ארי, סרטים בסוכה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2003 גואל פינטו, דרושים כרישי מכירות, באתר הארץ, 23 ביוני 2004
הארון פארוקי

הארון פארוקי (9 בינואר 1944 - 30 ביולי 2014) היה קולנוען, סופר ומרצה לקולנוע גרמני. פארוקי נולד כהארון אל אוסמן פארוקי בעיר נוביי ג'יצ'ין שכיום נמצאת בצ'כיה. אביו, עבדול קודוס פארוקי, היגר לגרמניה מהודו בשנות העשרים של המאה ה-20. אמו הייתה ממוצא גרמני, ופונתה מברלין בזמן הפצצת בעלות הברית על גרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה פארוקי ומשפחתו עברו לחיות בהודו ובאינדונזיה ובשנת 1958 המשפחה כולה חזרה לגרמניה והתיישבה בהמבורג. פארוקי למד ב"אקדמיה לקולנוע וטלוויזיה" בברלין (Deutsche Film- und Fernsehakademie Berlin) בין השנים 1966–1968. הוא הושפע עמוקות מברטולט ברכט וז'אן-לוק גודאר, ומאמצע שנות השישים החל ליצור סרטים שהיו למעשה מאמרים לא נרטיביים ועסקו בעיקר בפוליטיקה של הדימוי, והמדיום הקולנועי. הוא ערך את כתב העת "Filmkritik" בין השנים 1974–1984. בין השנים 1993–1999 פארוקי לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בהמשך כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. הוא נפטר במפתיע ב־30 ביולי 2014, כשהוא בן 70. פארוקי יצר למעלה מ-90 סרטים, רובם המכריע סרטי תעודה ניסיוניים קצרים. עבודתו של פארוקי נכללה בקרנגי אינטרנשיונל 2004–2005 במוזיאון קרנגי לאמנות בפיטסבורג. פנסילבניה. (D = במאי, E = עורך, S = תסריט, P = הפקה, A = שחקן) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פארוקי היה נשוי לאורסולה לפקס (Ursula Lefkes) משנת 1966 ועד לפטירתה ב-1996. לזוג נולדו בנות תאומות. בשנת 2001 הוא נישא לאשתו השנייה, אנטיה אהמן (Antje Ehmann). היסטוריות משולבות. הווידוגרמות המהפכות של הארון פארוקי ואנדריי ויג'יקה. פנטנבורג, וולקר: "פארוקי / גודאר: סרט כתיאוריה". אמסטרדם: הוצאת אוניברסיטת אמסטרדם 2015. מדיה וקבצים בנושא הארון פארוקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארון פארוקי הארון פארוקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הארון פארוקי, באתר AllMovie (באנגלית) הארון פארוקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הארון פארוקי, באתר Discogs (באנגלית) הארון פארוקי בבנק הווידאו 'הארון פארוקי. אמפתיה', תערוכה ב-Fundació Antoni Tàpies, ברצלונה וידאו של שיחתה של אנטיה אהמן על עבודתו של הארון פארוקי "עבודה בזריקה יחידה" במוזיאון Fundació Antoni Tapies, ברצלונה, 2016 הארון פארוקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Forbes, Alexander (31 ביולי 2014). "Harun Farocki, Celebrated Filmmaker, Dead at 70". Artnet. נבדק ב-31 ביולי 2014. {{cite news}}: (עזרה) Margalit Fox (3 August 2014), Harun Farocki, Filmmaker of Modern Life, Dies at 70 New York Times. Germany, SPIEGEL ONLINE, Hamburg. "Einflussreicher Filmemacher: Harun Farocki ist tot - SPIEGEL ONLINE - Kultur". Spiegel.de. נבדק ב-22 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Harun Farocki - Bilder, die die Welt zerlegen". TagesSpiegel.de. נבדק ב-22 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Carnegie International Exhibition - Michael Maltzan Architecture". MMaltzan.com. נבדק ב-22 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה)
פיצויי מלחמת העולם הראשונה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, נחתם חוזה ורסאי בין גרמניה למדינות ההסכמה, שסימל את סוף המלחמה. החוזה, שכלל בתוכו מספר הגבלות טריטוריאליות, פוליטיות, צבאיות ומדיניות, כלל גם דרישה מגרמניה לספק פיצויים למדינות שנפגעו כתוצאה מהמלחמה, אלו הם פיצויי מלחמת העולם הראשונה. הפיצויים שנחתמו בחוזה היו בהיקף של כ־5 מיליארד דולר לשנה, עד שנת 1921, שם נכתב בחוזה שידונו בהמשך הפיצויים. מטרתם הראשונה של הפיצויים הייתה לספק תמיכה כלכלית במדינות ההסכמה כדי לאפשר שיקום והתמודדות עם נזקי המלחמה, שכללו הרס בקנה מידה רחב, חללים רבים והפסד כלכלי כתוצאה מהמלחמה ומרוץ החימוש שקדם לה. מטרה נוספת של הפיצויים הייתה "שעבוד" גרמניה לפיצויים, כך שתישאר חלשה ולא תוכל לנקוט פעולות מלחמתיות נוספות. הפיצויים היו כל כך גבוהים שגרמניה נאלצה לקבל את תמיכתה הכלכלית של ארצות הברית למשך זמן ממושך. מדיה וקבצים בנושא פיצויי מלחמת העולם הראשונה בוויקישיתוף מלחמת העולם, 1914-1918 - פיצויים, דף שער בספרייה הלאומית