laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרב חרונינגן

קרב חרונינגן התרחש בחודש האחרון למלחמת העולם השנייה בין 13 ל-16 באפריל 1945, בעיר חרונינגן שבהולנד. בצד התוקף הייתה הדיוויזיה הקנדית ה-2. מולה התגוננו ערב רב של חיילים, שהורכבו מלוחמים גרמנים, אנשי SS הולנדים ובלגים, ואנשי חיל אוויר גרמניים, שאיישו נשק נ"מ באזור כולו. הפיקוד הגרמני היה כושל, והחיילים לא פעלו יחד, דבר שהגביר את אי הסדר בשורות המגינים. הקנדים לעומתם היו מאומנים ומנוסים. הדיוויזיה כללה תשעה גדודי חי"ר, גדוד מכונות ירייה וגדוד סיור. מטרת כוחות הציר - הגרמנים היו נחושים למנוע ככל הניתן את זרימת כוחות בעלות הברית אל אדמת גרמניה. ההולנדים והבלגים מצידם חששו לחייהם מפני שידעו שברגע שתשוב השליטה לבעלות הברית יטפלו השלטונות בכל חברי ה-SS בשטחים שנכבשו. כמו כן חיפו המגינים על נסיגת כוחות גרמניים גדולים בחזרה לאדמת גרמניה דרך נהר האמס. מטרת בעלות הברית - כחלק מהפלישה לגרמניה נעה הדיוויזיה הקנדית ה-2 צפון מזרחה לחפות על הכוחות שנכנסים לאדמת גרמניה ולפגוע בכיסי ההתנגדות האחרונים בהולנד. הגרמנים התרכזו בעיקר בעיר העתיקה שהייתה מוגנת על ידי תעלה. הם השמידו את הגשרים בחלק המערבי של העיר, והגשר היחידי, גשר הרבורג, בחלקה הצפוני, נשמר בכוחות כבדים. כיס התנגדות גרמני נוסף תפס את תחנת הכוח של העיר, והוא נכנע לאחר נפילת העיר העתיקה. לאחר שעתיים של לחימה הכניעו הקנדים את ההגנה על הגשר ופרצו לפארק בחלק הצפוני של העיר, מקום בו היו בעבר חומות העיר העתיקה. לאחר יום של לחימה הצליחו הקנדים להתקדם לכיכר השוק, שם זכו להתנגדות כבדה ביותר, בעיקר על ידי מכונות ירייה שמוקמו בבתים בדרום השוק. הקנדים השתמשו בסיוע שריון על מנת להפיל את הבתים, והחלו נכנסים לחלקים הפנימיים של העיר. ב-16 באפריל נכנע הגנרל הגרמני, כשהיה ברור שהתנגדות נוספת היא חסרת תועלת. בסיום הקרב היו לגרמנים כ-300[דרוש מקור] הרוגים לעומת 150 הרוגים קנדים. האוכלוסייה האזרחית ספגה נזק כבד - 100 אזרחים נהרגו ו-270 בניינים נהרסו. הכוחות הגרמניים שנותרו בחיים התפצלו לשניים- כ-5,200 חיילים נכנעו ונפלו בשבי, בעוד שאר הכוחות ברחו צפונה וחזרו להפגש עם הכוחות הקנדים בשדות קרב אחרים. קרב חרונינגן היה מהקרבות העירוניים הגדולים ביותר בהם השתתפו כוחות קנדיים. בעוד שקרב אורטונה כונה בידי הקנדים סטלינגרד הקטנה, בקרב חרונינגן השתתפו פי חמישה כוחות קנדיים. מדיה וקבצים בנושא קרב חרונינגן בוויקישיתוף
פיג'ו 402

פיג'ו 402 היא מכונית צרפתית מתוצרת פיג'ו, שיוצר משנת 1938 ועד 1948. הרכב יוצר במספר רב של גרסאות: משפחתי, קופה, קבריולה, לימוזין, רודסטר, מסחרי ועוד. הרכב סופק עם מנוע 4 צילינדרים, בעל נפח של 2,142 סמ"ק, אורכו של הרכב הגיע ל-485 ס"מ ומשקלו ל-1,110 ק"ג. הרכב הגיע למהירות מרבית של 120 קמ"ש וצריכת הדלק של 8.7 ליטר ל-100 קילומטר. מנוע "פיג'ו 402" הורכב בדגמי המשאית פיג'ו DMA שיוצרה בין השנים 1941–1948. ב 1944 הופסק יצורו של הרכב, שהוחלף בדגם החדש: פיג'ו 403. 402 דגם Darl'mat Spéciales 402 דגם Darl'mat Spéciales 402 בגרסת קופה-קבריולט 402 בגרסה המשפחתית מדיה וקבצים בנושא פיג'ו 402 בוויקישיתוף
702

שנת 702 היא השנה השנייה במאה ה-8. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. ללא תאריך מדויק: טרבל יורש את כיסאו של אספרוך כמלך בולגריה הערבים כובשים את טנג'יר עבד אל-מלכ מקים את ואסיט, עיר הבירה החדשה של בית אומיה אחרי מות אגיקה, שולט ויטיזה לבד על ממלכת הוויזיגותים נכטאן השלישי מוכתר בפעם הראשונה כמלך הפיקטים קיסרות אקסום כובשת את העיר ג'דה בחצי האי ערב. בתגובה, מתקיפים הערבים את מאסאווה ואיי דחלק. שלטון הקיסרות מתערער. יפן פותחת "שגרירות" בסין ושולחת את התלמידים הראשונים למנזרים של שושלת טאנג 20 באפריל – ג'עפר א-צאדק, האימאם השיעי השישי (נפטר ב-765) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 702‎ נפטרים ב-702‎ מדיה וקבצים בנושא 702 בוויקישיתוף
דגל מסצ'וסטס

דגל מדינת מסצ'וסטס (באנגלית: Commonwealth of Massachusetts' flag) מציג משני צדיו, על רקע לבן, את שלט האצולה של מסצ'וטס. שלט האצולה מציג על רקע כחול אינדיאני נושא חץ וקשת. החץ מופנה כלפי מטה כסמל לשלום. כוכב לבן מופיע על השלט משמאל לראש האינדיאני. מסביב לשלט יש סרט כחול עליו רשום המוטו של המדינה: "בכח החרב אנו מחפשים שלום, אך שלום רק עם חרות". מעל לשלט מופיע ציצה: יד כפופה נושאת חרב. הדגל אומץ באופן רשמי בשנת 1908, אך היה בשימוש לא רשמי מאז המהפכה האמריקאית. עד שנת 1971, נשא הדגל בצד השני מגן כחול ועליו ארז הלבנון. בשנת 1971 הדגל שונה כדי שיהיה זהה משני צדיו. מדיה וקבצים בנושא דגל מסצ'וסטס בוויקישיתוף דגל מסצ'וסטס, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל מסצ'וסטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לויד בייקון

לויד פרנסיס בייקון (באנגלית: Lloyd Bacon‏; 4 בדצמבר 1889 - 15 בנובמבר 1955), שחקן קולנוע, תיאטרון ומופעי וודוויל ובמאי קולנוע אמריקני. בייקון החל את צעדיו הראשונים בתעשיית הראינוע, בשנת 1914. במהלך שלוש השנים שלאחר מכן הופיע בתפקידים משניים בסרטים קצרים שהיו בעיקר קומדיות, אשר מתוכם 12 סרטים קצרים בהשתתפות צ'ארלי צ'פלין ובניהם ב"הקבצן" (1915) ו"רחובות נוחים" (1917). ב-1922 החל גם לביים. בארבע השנים הראשונות כבמאי הוא ביים סרטי קומדיה קצרים. בייקון קנה לו שם של במאי מסחרי, אחד שיודע לקלוע לטעם הקהל, על חשבון אמירה אומנותית ואישית שלו עצמו. הוא ביים מעל 100 סרטים באורך מלא, שחלקם הגדול הוא קומדיות עתירי כוכבים. בין סרטיו המפורסמים נמנים "רחוב 42" (1933), שהיה מגדולי הסרטים המוזיקליים של אולפני "האחים וורנר", בו כיכבה ג'ינג'ר רוג'רס, שהופיעה בעוד מספר סרטים בבימויו. בנוסף ביים את "Footlight Parade" משנת 1933 בו כיכב ג'יימס קאגני, "Marked Woman" משנת 1937 בו הופיעו בטי דייוויס והמפרי בוגרט, שכיכב גם בסרטיו "סן קוונטין", "אחד מול המאפייה", "אוקלהומה סיטי" ו"אקשן באוקיינוס הצפוני", "קאובוי מברוקלין" (1938), בכיכובו של רונלד רייגן, "משפחת סאליבנס" (1944) הנחשב לטוב בסרטיו (על פי IMDb), בו כיכבו אן בקסטר ותומאס מיטצ'ל, "זה קורה כל קיץ" (1949), בו הופיע ריי מילאנד, ורבים אחרים. סרטו משנת 1928, "The Singing Fool", בו כיכב אל ג'ולסון היה לאחד הסרטים המצליחים ביותר של אולפני "האחים וורנר" בכל הזמנים. אחיו הוא השחקן ארווין בייקון, שכיכב בלמעלה מ-500 סרטים באורך מלא, סרטים קצרים, וסדרות טלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא לויד בייקון בוויקישיתוף לויד בייקון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לויד בייקון, באתר AllMovie (באנגלית) לויד בייקון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לויד בייקון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לויד בייקון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לויד בייקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סימן אירוניה

סימן אירוניה או ⸮ (בצרפתית: point d’ironie) הוא סימן פיסוק המשמש לסמן כי המשפט נאמר באירוניה. סימן האירוניה הוצע על ידי המשורר הצרפתי אלקאנטר דה ברהם (המכונה מרסל ברנרד) בסוף המאה ה-19. בסימן נעשה שימוש בספרו של הרב באזין Plumons l’oiseau משנת 1966, בו נעשה שימוש בסימנים נוספים כגון: סימן ספק () סימן ביטחון עצמי () סימן הבעת הסכמה () סימן סמכות (), סימן התמרמרות או זעם () סימן האהבה () הסימן הפך לסמלו של המגזין לאמנות Point d’ironie שיצא לאור בשנת 1997. בסימן האירוניה נעשה שימוש בעיקר בכתבי עת אמנותיים וספרותיים. הסימן אינו פופולרי בעיקר בשל העובדה שאינו ידוע לציבור הרחב, ובשל השימוש המועט באירוניה בשפת הדיבור ובעיתונות, מה גם שבסוף משפט שאלה אפשר לשים סימן שאלה ובכך משאיר הכותב את הפרשנות של המשפט ואת הבנת האירוניה לקורא. סיבה נוספת לשימוש המועט בסימן היא שבדרך כלל משפט אחד אינו אירוני כשלעצמו, אלא אמירתו בהקשר מסוים היא היוצרת את האירוניה. סימן האירוניה דומה מאוד לסימן בו נעשה שימוש בשפה הערבית על מנת לסמן סימן שאלה (؟). סימן תמיהה מדיה וקבצים בנושא סימן אירוניה בוויקישיתוף אתר כתב העת Point d'ironie דיון בעיצוב הסימן
סימן הפוך

סימן קריאה הפוך (¡) וסימן שאלה הפוך (¿) הם סימני פיסוק בהם נעשה שימוש בשפה הספרדית. הסימן ההפוך נכתב בתחילת משפט השאלה ומשפט הקריאה בספרדית, בעוד שהסימן הרגיל נכתב בסופו של המשפט (סימן שאלה בסופו של משפט השאלה, וסימן קריאה בסופו של משפט הקריאה), לדוגמה: ¿Cuántos años tienes? ("בן כמה אתה?") השימוש בסימן ההפוך בתחילת המשפט החל במאה ה-18. בשנת 1754 האקדמיה המלכותית הספרדית (Real Academia Española) פרסמה את המהדורה השנייה של La Ortografía de la Real Academia Española (כללי הכתיב בשפה הספרדית), ובו קבעה כי בנוסף לסימן בסופו של המשפט יש לשים סימן הפוך בתחילתו. קבלת הסימן על ידי הציבור הייתה איטית, ובספרים שהוצאו לאור בסוף המאה ה-19 לעיתים לא נעשה שימוש בסימנים אלה. כיום הוספת סימנים הפוכים בתחילת המשפט נחשבת לכלל מחייב, והשמטתם מהווה שגיאת כתיב. בשפה הספרדית קיימות שתי דרכים עיקריות לשילוב סימן קריאה וסימן שאלה יחדיו על מנת להביע תמיהה או פליאה, בדומה לסימן תמיהה. דרך אחת היא להתחיל משפט בסימן הפוך אחד ולסיימו בסימן רגיל אחר, לדוגמה: ¡Y tú qué te crees? ("מי אתה חושב שאתה?!") דרך שנייה היא להתחיל משפט בשני סימנים הפוכים ולסיימו בסימנים רגילים: ¿¡Cómo has podido hacer algo así!? ("איך יכולת לעשות דבר כזה?!") כיום הדרך השנייה היא הפופולרית יותר, בעוד שהדרך הראשונה נעשית מיושנת יותר ויותר.
צב ביצה מצוי

צב ביצה מצוי (שם מדעי: Mauremys rivulata) הוא מין של זוחל ממשפחת צבי הבריכה. תפוצתו העולמית חופפת אך רחבה מעט מזו של צב היבשה המצוי, החי לצידו גם בישראל. בעבר מין זה נחשב לתת-מין של צב ביצה כספי. אורך שריונו עד 23 סנטימטר. שריונו שטוח יחסית לצב יבשה ומצופה לוחות קרניים. ראשו חלק ועטוי כיסוי קרני שאינו מחולק למגינים. רגליו, צווארו וזנבו ארוכים יחסית. צב הביצה זריז יותר מצב היבשה. אצבעותיו מצוידות בטפרים ארוכים וחדים ומאוחות בקרומי שחייה. צב הביצה מסתייע בשחייתו בשני זוגות רגליו. צב הביצות ניזון מצמחי מים, אצות, דגים, דו-חיים, תולעים, רכיכות, סרטנים, חרקי מים ולעיתים אף פגרים. בשעה שהוא אוכל טרף גדול, הוא מחזיק בו ברגליו הקדמיות וקורע ממנו נתחים בלסתותיו המכוסות במקור קרני חד. הצבים הצעירים ניזונים בעיקר מן החי, בעוד שהמבוגרים יותר ניזונים לרוב מאצות וחומר אורגני נרקב. צב הביצות מבלה את רוב זמנו במים, ויוצא מהם על מנת להתחמם בשמש. בעת ההתחממות, יעמוד הצב על גדה ללא תנועה לעיתים במשך שעות. כאשר מזהה הצב טורף או אדם, הוא נמלט למים ועשוי אף להתחפר בבוץ בקרקעית ולהסתתר שם. עונת החיזור כוללת את רוב החורף, ובחודשים אפריל עד אוגוסט מטילה הנקבה את הביצים בגומה קטנה על הגדה, ומכסה אותה בעפר. בכל גומה מספר הביצים נע בין 5 ל-12. הצבים הצעירים בוקעים כעבור תקופה של 3–4 חודשים ופונים מיד למים. הביצים והצעירים מהווים טרף קל לנמיות, חסידות ואנפות. תפוצתו של צב הביצות נרחבת וכולל את דרום מזרח אירופה וחלקה המערבי של אסיה. בישראל הוא מצוי בצפון הארץ ומרכזה, ופרטים בודדים באזור ירושלים. צב הביצות יכול להימצא בביצות, נהרות, אגמים, בריכות דגים והוא יכול לחיות גם במקורות מים מזוהמים. צב הביצות היה שכיח מאוד בעבר בעמק החולה, אך כיום הוא נדיר יותר באזור זה, אף שתפוצתו בארץ התרחבה בעקבות ריבוי בריכות הדגים ברחבי הארץ. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, עמודים: 30-32 (מהדורה שלישית 2022). ISBN 978-965-91880-2-4 מדיה וקבצים בנושא צב ביצה מצוי בוויקישיתוף צב ביצה מצוי, באתר ITIS (באנגלית) צב ביצה מצוי, באתר NCBI (באנגלית) צב ביצה מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב ביצה מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב ביצה מצוי, באתר GBIF (באנגלית) החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון, 1993
רבנו פרץ

רבנו פרץ בן אליהו מקורביל (חי במאה ה-13; נפטר בין 1297 ל-1299) היה מאחרוני בעלי התוספות. למד אצל רבי יחיאל מפריז, רבי שמואל מאיוורא ורבי יצחק מקורביל. עמד בראש ישיבה בעיר קורביל. בין תלמידיו: רבי מרדכי בן הלל ורבי חיים בן שמואל אבן דוד מחבר הספר 'צרור החיים'. רבנו פרץ כתב הגהות על ספרו של רבו רבי יצחק מקורביל, ספר מצוות קטן. במהלך סיור בגרמניה יצר רבנו פרץ קשרי ידידות עם המהר"ם מרוטנבורג. לימים כתב הגהות והערות על הספר תשב"ץ קטן המלקט את מנהגיו של המהר"ם מרוטנבורג. כמו כן ערך קבצים של פירושי תוספות על התלמוד הבבלי. רבנו פרץ גם כתב תוספות משלו על מסכתות התלמוד, חיבורים אלו ידועים בכינוי 'תוספות רבנו פרץ'. חלק ניכר מתוספות אלו עברו שינויים על ידי תלמידיו של רבנו פרץ ולא נשארו בצורתם המקורית. תוספותיו של רבנו פרץ היו ידועים בקרב הלמדנים בספרד ובאיטליה כבר במאה ה-14 אך רק חלקן נדפסו. התוספות שיש בידנו הם למסכתות ברכות, עירובין, סוכה, ביצה, יבמות, בבא קמא, בבא מציעא, מכות ופסחים (פרקים א' - ד', פרק י' נדפס בספר המרדכי לפסחים ובטעות הוכנס למהדורות האחרונות של תוספות רבינו פרץ), במסכת עבודה זרה התוספות שמופיע על הדף הוא ג"כ תוספות רבינו פרץ (כך נכתב בגיליון הש"ס בתחילת המסכת). תוספות רבנו פרץ על מסכת בבא קמא נדפסו לראשונה בליבורנו שבאיטליה בשנת 1819 (תקע"ט) על ידי רבי שלמה וענונו. כתב היד שנדפס היה עמוס בשגיאות ונצרך לתיקונים רבים. בשנת 1984 (תשמ"ד) יצאה לאור מהדורה מחודשת של תוספות רבנו פרץ על מסכת בבא קמא על יד מכון אור הספר שבירושלים. המהדורה החדשה התבססה על תוספות שכתב תלמיד רבנו פרץ המופיעים בחיבור שיטה מקובצת על מסכת בבא קמא מחד, ועל כתבי יד של ספריית המוזיאון הבריטי מאידך. שבח שולמן, ‏ייחודו של רבנו פרץ בן אליהו כבעל תוספות וכפוסק, עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ד, באתר Academia.edu שלם יהלום, "תוספות פרץ: דימוי, יצירה, השפעה וחשיבות", JSIJ 21 (2021), עמ' 1–21 מרדכי מרגליות (עורך כללי), "רבנו פרץ", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1212-1211, באתר היברובוקס "רבנו פרץ", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) תוספות רבנו פרץ על מסכת יומא ותוספות רבינו פרץ על מסכת בבא קמא באתר hebrewbooks פרץ בן אליהו (נפטר ב-1295?), מקורביל, דף שער בספרייה הלאומית שלם יהלום, "תוספות פרץ: דימוי, יצירה, השפעה וחשיבות", JSIJ 21 (2021), עמ' 1, הערה 1 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסטרה פסטיניה

וינסנט פריירה פסטיניה (בפורטוגזית: Vicente Ferreira Pastinha; ‏5 באפריל 1889 – 13 בנובמבר 1981), הידוע בכינוי מסטרה פסטיניה, הוא אמן קפוארה ברזילאי, בעל תואר מסטרה (mestre). נולד בסלבדור שבבאהיה, ברזיל. בנם של חוזה סניור פסטיניה ויוג'יניה מריה קרבליו. נחשף לראשונה לאמנות הלחימה קפואירה בגיל שמונה, ולמד במשך שלוש שנים אצל אפריקאי בשם בנדיטו (Benedito). אביו התנגד להתמקצעותו בתחום זה, ושלח אותו בנערותו לבית ספר למלחים, שם לימד את חבריו קפואירה. בגיל 21 עזב את בית הספר, התאמן בקפואירה ולימד את התחום. הוא פעל בהסתר, מכיוון שעד 1920 החוק בברזיל אסר על עיסוק בקפואירה. ב-1941, הוזמן על ידי תלמידו אברה (Aberrê) למעגל לחימה של קפואירה (רודה), בהשתתפות גדולי המסטרים באזורו. במהלך השתתפותו התבקש על ידי המסטרים להוביל קבוצת קפואירה בסגנון "קפוארה אנגולה", סגנון ריקודי איטי וקרוב לקרקע. בהמשך לכך פתח פסטיניה ב-1942 את בית הספר הראשון לקפואירה אנגולה, "Centro Esportivo de Capoeira Angola". הוא הנהיג בבית הספר תלבושת שכללה מכנסים שחורים וחולצות צהובות, צבעי מדיה של קבוצת הכדורגל אותה אהד, "יפירנגה קלוב" (Ypiranga Clube); תלבושת זו נהוגה עד היום בקרב אמני קפואירה אנגולה. פסטיניה השתתף בפסטיבל הבינלאומי הראשון לאומנויות השחורים בסנגל, ב-1966, והביא איתו מספר אמני קפואירה ידועים, בהם מסטרה ג'ו גראנג'י ומסטרה גאטו פרטו. לאורך חייו התפרנס פסטיניה באמצעות עבודות מזדמנות שונות, בהן מצחצח נעליים, חייט, סלקטור (בקזינו), מאבטח ופועל בניין, ובשעות הפנאי הקדיש עצמו לקפואירה אנגולה. בשנות חייו האחרונות נותר עיוור וחולה. הרשויות פינו אותו מביתו, שלא הוחזר לו מאז, והעבירו אותו לבית מחסה עירוני, שם מת ב-1981. מדיה וקבצים בנושא מסטרה פסטיניה בוויקישיתוף
גרינר ולטלינר

גרינר ולטלינר (באנגלית: Grüner Veltliner) הוא סוג של ענב לבן. זוהי גפן הענב החשובה והניטעת ביותר באוסטריה, וכן נפוצה בעיקר במזרח אירופה. ענב זה מסתגל בקלות לסביבתו ומהווה למעלה משליש משטח הענבים באוסטריה: 486,000 דונם גידול המשתרע על פני 119,800 אקרים. הענב נפוץ בייחוד באוסטריה התחתית, שם הוא מהווה למעלה ממחצית מתפוצת הענבים הלבנים ובאזור וינה, שם הוא כולל כשליש מהנטיעות. מגרינר ולטלינר ניתן להפיק מגוון רחב של סגנונות יין, בהם יינות זקט (Sect) התוססים האוסטריים, יינות הויריגר (Heuriger) פשוטים. ניתן להפיק יינות יבשים, רעננים ומאוזנים היטב, בעלי גוף מלא, בעלי טעם פירותי קל ומבושם, ולעיתים מתובל ופלפלי. התיישנות היינות האיכותיים מזן זה מעניקה להם עומק ומנעד טעמים כשל יין בורגונדיה. היינות המגיעים מאוסטריה התחתית באזור Weinviertel רדודים למדי. היינות המשובחים מזן זה מגיעים מעמק הווכאו Wachau, Kamptel, Kremstal, Weinviertel, Donauland. היקבים האיכותיים ביותר המייצרים יינות בהם כלול ענב זה הם: Weignut Franz Hirtzberger, Weignut Josef Nigl, Weignut Franz Pichler, Weignut Prager. הענב גדל גם בצ'כיה שם הוא נודע כ-Veltlin או Veltlinske Zelene. ביקבי שופרון (Sopron) שבהונגריה הוא מכונה Zöldveltelini. גרינר ולטלינר נודע גם בגרמניה באזור Rheinhessen וב-2005 ניטע לראשונה בניו זילנד באזור היין מרכז אוטאגו (Central Otago). מדיה וקבצים בנושא גרינר ולטלינר בוויקישיתוף
בן-חצב

בן-חצב (שם מדעי: Scilla) הוא סוג במשפחת האספרגיים. הסוג מונה ה-80 מינים, שהם גאופיטים הגדלים ביערות, כרי-דשא בהרי האלפים התחתיים, ובחופיהן של אירופה, אפריקה ואסיה ("העולם הישן"). פרחיו לרוב כחולים, אולם יש גם מינים לבנים, ורודים וסגולים. מרבית המינים פורחים בתחילת האביב, ומיעוטם גדל בסתיו (כמו בן החצב הסתווני). מספר מינים אפריקנים שבעבר סווגו תחת הסוג בן-חצב הוסרו מסוג זה, והועברו לסוג Ledebouria. הידוע ביותר ממינים אלו הוא Ledebouria socialis, שבעבר נקרא Scilla violacea. תמצית בן-החצב משמשת כמרכיב בתרופות למניעת שיעול ובניתוחי לב. מקורו של שמו הלטיני (המדעי) של בן-החצב, Scilla, הוא במיתולוגיה היוונית:[דרוש מקור] בסיפור האודיסיאה של הומרוס מתוארות שתי מפלצות ים, סקילה וכריבדיס, ששכנו במצר מסינה. מעבר בין שתי המפלצות היה עלול להביא לטריפתן של הספינות שניסו לעבור במיצר, או למות חלק מצוותן. עם זאת, אודיסאוס הצליח לעבור בין שתי המפלצות, על ידי פיזור של תמצית הפקעות של פרח בן-החצב על הסלעים. התמצית הרגיעה את המפלצות, ומכאן שמו של הפרח- סקילה, ובלטינית- Scilla. שמו העברי של הסוג נגזר בשל קרבתו לחצב מצוי ועל הדמיון בין צורת הפרחים שלהם. לפרחים עטיף כותרתי ובהם 6 עלים שצבעם כחול, תכול או ורוד והם ערוכים בשני דורים, 6 אבקנים ועמוד עלי אחד. הפרי הוא הלקט המתפתח לאחר ההאבקה, והוא נפתח בשלוש קשוות ומפיץ את זרעיו. בארץ ישראל גדלים ארבעה מינים מהסוג: בן-חצב סתווני (Scilla autumnalis) בן-חצב מדברי (Scilla hanburyi) בן-חצב החורש (Scilla cilicica) בן-חצב יקינתוני (Scilla hyacinthoides) מדיה וקבצים בנושא בן-חצב בוויקישיתוף בן-חצב, באתר ITIS (באנגלית) בן-חצב, באתר NCBI (באנגלית) בן-חצב, באתר Tropicos (באנגלית) בן-חצב, באתר GBIF (באנגלית) בן-חצב, באתר IPNI (באנגלית) בן-חצב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ולרי בריוסוב

ולרי יקובלביץ' בריוסוב (ברוסית: Вале́рий Я́ковлевич Брю́сов‏; 1 בדצמבר 1873, מוסקבה, רוסיה - 9 באוקטובר 1924) היה משורר רוסי, סופר ומתרגם, היסטוריון תרבות ומודרניסט. בריוסוב נולד למשפחת סוחרים. משפחתו לא יכלה להקדיש זמן רב לחינוכו. הוא שקע בעולם הקריאה, קרא את מיטב ספרות זמנו והשלים לימודיו בגימנסיות מוסקבאיות ידועות. הוא החל בכתיבתו הספרותית כבר בהיות סטודנט באוניברסיטה של מוסקבה, בראשית המאה העשרים. הוא נחשב למשורר סימבוליסטי רוסי, תלמידו של ולדימיר סולוביוב, ובן דורם של אנדריי ביילי, אלכסנדר בלוק ווויאצ'סלב איוואנוב (אנ'). בשירים הראשונים שלו מורגשת השפעה של סמיון נדסון, אך בהמשך הוא מתח ביקורת על יצירות של נדסון. בין המשוררים הידועים שתרגם בריוסוב בצעירותו היו פול ורלן וסטפאן מלארמה הצרפתים, מוריס מטרלינק ואמיל ורהארן הבלגים, ואדגר אלן פו האמריקאי. שיריו הראשונים היו מושפעים מאוד מהמשוררים הדקדנטיים והסימבוליסטים האירופיים בני הזמן. לימים תרגם בריוסוב לרוסית גם את הפרוזאיקונים האירופים, ובהם אוסקר ויילד, לורד ביירון, ויקטור הוגו ורומן רולן. הוא תרגם גם מיצירותיהם של גדולי המחזאים. בריוסוב כתב בשמות עט אחדים. בין השנים 1900 ל-1917 ערך את הביטאון של התנועה הסימבוליסטית. בריוסוב לא נטש את רוסיה גם לאחר המהפכה הבולשביקית. הוא היה מאוהדי המשטר הקומוניסטי הצעיר ומתומכיו הגדולים בקרב המשוררים. הוא אף מילא תפקידים בכירים במשרד התרבות הסובייטי בתקופתו ההתחלתית. כאות תודה על תמיכתו, הוקם לאחר מותו בית ספר גבוה לשירה במוסקבה שנקרא על שמו. האופרה "מלאך האש" שכתב המלחין סרגיי פרוקופייב בשנת 1919 מבוססת על רומן שלו בשם זה. בבית הספרים הלאומי אצור עותק מתורגם לגרמנית של "מלאך האש". בספרות העברית ידוע בריוסוב בשל תרגומיו לשירי חיים נחמן ביאליק. שיריו תורגמו לאנגלית וללשונות אירופיות נוספות, אך לעברית תורגמו רק שירים בודדים. ולדיסלב חודסביץ', נקרופוליס (מרוסית: דינה מרקון), הוצאת כרמל, 2013 מדיה וקבצים בנושא ולרי בריוסוב בוויקישיתוף כתבי ולרי בריוסוב בפרויקט בן-יהודה תרגומי ביאליק לרוסית באתר בן יהודה ולרי בריוסוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולרי בריוסוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ולרי בריוסוב בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ולרי יקובלביץ' בריוסוב (1873-1924), דף שער בספרייה הלאומית ולרי בריוסוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולרי בריוסוב, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק מקורביל

רבי יצחק מקורביל (הסמ"ק. ד'תתק"ע, 1210 – כ"ח באייר ה'ם', 29 באפריל 1280) היה מחכמי הראשונים במאה ה-13, ומבעלי התוספות בצרפת. פעל בקורביל. כתב את הספר "עמודי הגולה", הידוע יותר בכינויו ספר מצוות קטן. נולד בתחילת המאה ה-13 לרבי יוסף, והיה חתנו של רבי יחיאל מפריז. למד אצל חותנו, רבי יחיאל, וכן אצל רבינו דוד, רבי משה בר שניאור ושאר אחיו, רבני איברא שבנורמנדיה, צרפת. עיקר מפעלו הספרותי הוא ספר מצות קטן אותו כינה 'עמודי גולה' שמטרתו לתת ספר הלכה מעשי לפשוטי העם. רבי יצחק פעל רבות להפצת ספרו ברחבי קהילות אשכנז ואכן כתבי היד הרבים של הספר והעתקתו בתוך סידורי התפילה מלמדת על תפוצתו הרחבה. בנוסף חיבר תוספות לתלמוד וכתב תשובות ופסקים. תלמידו המפורסם רבנו פרץ כתב הערות רבות על ספרו הסמ"ק והן משובצות במהדורות הנדפסות. כונה גם "רבי יצחק בעל החוטם" (כינוי המופיע כבר בתלמוד הבבלי (תענית כט, א) ומתפרש כתואר של כבוד). יש אומרים שהסיבה בגינה זכה בכינוי זה היא משום שהיה לו חוטם גדול, או מכיוון שעל חוטמו צמחו שערות. נפטר בכ"ח באייר ה'מ' (29 באפריל 1280). האנציקלופדיה העברית, הערך 'יצחק בן יוסף מקורביל', כרך כ, עמ' 178. חיים טשרנוביץ (רב צעיר), תולדות הפוסקים, חלק ב, עמ' 93–95. אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, ירושלים תשי"ז, עמ' 447–451. הערך רבי יצחק מקורביל באנציקלופדיה היהודית הערך יצחק מקורביל באתר מחשבת ישראל ממד כתב יד, ספר מצוות קטן, המבורג, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית יצחק בן יוסף מקורביל, דף שער בספרייה הלאומית שמחה עמנואל, "ר' יחיאל מפריס: תולדותיו וזיקתו לארץ-ישראל", שלם ח (תשס"ט), עמ' 91, מתוך כתב יד של ספר הפסקים של ר' יצחק מקורביל. אפרים אלימלך אורבך, "בעלי התוספות" עמ' 575 תשב"ץ קטן סימן כה, ועוד רש"י מפרש: בעל החוטם - בעל קומה וצורה. לשון אחר: גדול הדור ספר "סדר הדורות" ה' אלפים ל' הקדמת "צביון העמודים" לסמ"ק, על פי מסורת משפחתו מצאצאי ר' יצחק כ"י מוסקבה-גינזבורג RSL 366, דף 15ב. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוטי פליישר

מוטי פליישר (נולד ב-22 ביוני 1948) הוא זמר ושחקן ישראלי, אשר נחשב לאחד מכוכבי הפופ הגדולים של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים. פליישר החל את הקריירה שלו בלהקת הנח"ל ולאחר מכן בלהקת ג'אמבו. בזכות מראהו שנחשב ליפה ובמיוחד הודות לפאות הלחיים והבלורית, זכה לכינוי "ג'יימס דין הישראלי". למרות הצלחתו הגדולה, פרש פליישר בשנת 1971 מתחום המוזיקה. פליישר נולד ב-1948 בפולין, וב-1950 עלתה משפחתו לישראל והגיעה לקיבוץ גבעת השלושה. בילדותו למד מספר שנים נגינה בכינור. בנעוריו היה, בין היתר, שחקן כדוריד מצטיין בקבוצת הנערים של הפועל פתח תקווה ואף שיחק בקבוצה הבוגרת שהייתה באותה עת מהקבוצות הבולטות בכדוריד הישראלי. את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל, בה השתתף בתוכניות "הנחלאים באים" ב-1967, לצד כוכבים כמו ששי קשת, שולה חן ושלום חנוך, ובה שרה הלהקה את השירים "הייתי נער" ו"אילו ציפורים". הוא המשיך עם הלהקה ובתוכניתה הבאה, שנה אחר כך, שר עימה את השירים "קרנבל בנח"ל" ו"שלווה". בתוכנית זו קנה את פרסומו הראשון ואת ההזדמנות לשיר סולו בשיר "בשמלה אדומה", ובלהיט שפרסם אותו "החיים היפים". כשהשתחרר משירותו הצבאי הצטרף לצוות המופע "ירושלים שלי", בו שר את "ירושלים של אז" שזכה להצלחה רבה. בתקופת השתתפותו בצוות פגש ביאיר קלינגר, שהלחין בשבילו את השירים "עפרה" ו"אבשלום", שזכו להצלחה עצומה ונחשבים ללהיטיו הגדולים ביותר. לאור הצלחתו הרבה חברת התקליטים סי בי אס הוציאה לו אלבום משלו, בעיבודו של אלכס וייס. ב-1970 שיחק ב"הנערים שבחבורה", הצגה שהועלתה בתיאטרון בימות. שנה לאחר מכן הצטרף למופע "ג'אמבו", בהנהלתם של המוזיקאי יאיר רוזנבלום והבמאי דני ליטאי והקליט עם להקת המופע את להיטו מימי להקת הנח"ל, "בשמלה אדומה" ואת "שיר שבת" (בשמו האחר "בואי כלה"), שהפך ללהיט. באותה השנה השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי הראשון, בו שר את השירים "שימי ענק" יחד עם יפה ירקוני ו"אהבה גן נעול היא". ב-1971 החליט לעזוב את עולם הבידור, בטענה ש”אני לא בנוי למה שהולך כאן בבידור”, ונכנס לעסקים שונים. הופיע בתפקיד משני בסרט הלהקה. בשנת 1980 עבר לארצות הברית. שם הכיר את רעייתו, יפה, ישראלית גם היא, והצטרף לעסק של פאות נוכריות של רעייתו. באמצע שנות ה-90 עברו בני הזוג למיאמי. פליישר עוסק גם בנדל"ן. לבני הזוג שלוש בנות. שתיים מהן מתגוררות בארצות הברית. הבת אנאל שירתה בצה"ל, מתגוררת בישראל והשתתפה באודישנים של דה וויס ישראל בעונתה השנייה, אך לא עברה. מוטי פליישר - האוסף, 2003 החיים היפים של מוטי פליישר, 1970 מוטי פליישר, באתר שירונט מוטי פליישר, באתר ספוטיפיי מוטי פליישר, באתר Discogs (באנגלית) מוטי פליישר, דף שער בספרייה הלאומית מוטי פליישר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) מוטי פליישר רוצה להעלות את המורל של החבר'ה, דבר, 5 ביוני 1970
Meet The Beatles!

Meet the Beatles! הוא האלבום הרשמי הראשון של הביטלס שיצא לאור בארצות הברית. הוא מקביל לאלבום שיצא בבריטניה תחת השם With the Beatles. בשנת 2003 האלבום דורג במקום 53 מתוך 500 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר. בשנת 2020 עודכנה הרשימה, והאלבום ירד האלבום למקום ה-197. כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת. I Want to Hold Your Hand I Saw Her Standing There This Boy It Won't Be Long All I've Got to Do All My Loving Don't Bother Me (ג'ורג' האריסון) Little Child Till There Was You (מרדית' וילסון) Hold Me Tight I Wanna Be Your Man Not a Second Time מידע על האלבום Meet The Beatles! באתר MusicBrainz מידע על האלבום Meet The Beatles! באתר AllMusic האלבום Meet The Beatles! באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.