laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמה אלפי

אמה אלפי (נולדה ב-7 ביולי 2003) היא שחקנית ישראלית. אלפי נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב. היא בתו הבכורה של השחקן והבמאי גורי אלפי ונכדתו של הסופר והמשורר יוסי אלפי. אלפי למדה במגמת תיאטרון ודרמה בבית ספר לאומנויות. היא החלה ללמוד משחק כבר בגיל 13 כששיחקה בסדרת הטלוויזיה שביים אביה בשנת 2016, "האחיות המוצלחות שלי". ב-2017 שיחקה אלפי בסרט הקולנוע, "להציל את נטע", בבימויו של ניר ברגמן. בשנת 2019, בגיל 15, שיחקה גם בסדרה, "אמא מביכה", את דמותה של יהלי. בשנת 2020 שיחקה בסדרה, "הבאר", בה גילמה את דמותה של שי. בהמשך בשנים 2021–2023 שיחקה בסדרה, "האחיין שלי בנץ", במסגרתה שיחקה אלפי את דמותה של יולי דהן, מלכת הכיתה. בשנת 2023 שיחקה בסדרה, "מדרסה", אשר בוימה על ידי אביה, שם שיחקה את דמותה של גילי לוי. כמו כן באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "השגרירות". באותה השנה התארחה בתוכנית האירוח הסאטירית, "מה שתגידו", של כאן 11, ושיחקה גם בסדרה "יניב", שמשודרת בערוץ 13. גורי אלפי יוסי אלפי שרי אלפי אמה אלפי, ברשת החברתית אינסטגרם אמה אלפי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמה אלפי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמה אלפי, במאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "אידיבי" סמדר שילוני, "כל פדיחה קטנה שלנו מגיעה לסטנדאפ של אבא. עכשיו תורי לרדת עליו", באתר ynet, 26 בנובמבר 2021 חגית גינזבורג, אמה אלפי: "גם אם יגידו 'את כאן בזכות אבא' — הכל טוב", באתר הארץ, 28 במאי 2023 דור שלישי למשפחת אלפי, באתר www.israelhayom.co.il בידור - לא רק הבת של: אמה אלפי אהרון פורצת בגדול, באתר פרוגי, ‏2019-04-11 הבת של גורי אלפי גונבת לו את ההצגה, נבדק ב-2021-03-30 מה שתגידו | פרק 11, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 30:23)
גנדלמן

גנדלמן הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. גנדלמן או גאנדלמן היא ההגייה הרוסית של השם היידיי-גרמאני, הנדלמן (ראו גם: הנדלר), שפירושו הוא המקצוע סוחר או מוכר. האם התכוונתם ל... אופיר גנדלמן – דיפלומט ישראלי גניה גנדלמן – פסלת וציירת ישראלית יותם גנדלמן – קולנוען ישראלי עמרי גאנדלמן – כדורגלן ישראלי צבי גנדלמן – מראשי עיריית חדרה
שנינות

שנינות היא סוג של הומור אינטליגנטי, המתבטא ביכולת לבטא דברים חכמים ומשעשעים. כאשר נאמר על מישהו שהוא שנון, הכוונה היא לאדם שהתבטאויותיו משעשעות, והבנתן מצריכה תחכום ואינטליגנציה גבוהה. הערות שנונות עשויות להתאים למצבים שונים. לעיתים הערה שנונה תהיה כזו המשלבת הומור עם רמה גבוהה של הבנה, מה שמשרה חוכמה ואף גאונות. עם זאת, לעיתים הערות שנונות יהיו עוקצניות ובכך יכולות להביא לפגיעה או להיתפס כמתנשאות. שנינות בשירה מאפיינת את הסגנון המטאפיזי (אנ'), והייתה רווחת בתקופתו של המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר, שהגה את הביטוי "עדיפה טיפשות שנונה מאשר שנינות טיפשית". בספרות ובשירה משמשת השנינות לעיתים ככיסוי למסרים ורגשות עמוקים. כיוון שבשנינות משולב הומור עם תחכום, הכותב יכול להביע באמצעותה את מסריו מבלי להרחיב בדיבור, ובו בזמן להשאיר את המסר ברור. המשורר האנגלי ג'ון דאן נודע בשימושו בסגנון זה. ד. וו. ג'פרסון, "Tristram Shandy and the Tradition of Learned Wit", עמ' 49–225. הומור, דף שער בספרייה הלאומית Wit - Definition for English-Language Learners from Merriam-Webster's Learner's Dictionary, www.learnersdictionary.com WIT | Definition of WIT by Oxford Dictionary on Lexico.com also meaning of WIT, Lexico Dictionaries | English (באנגלית) Leo Salingar, Shakespeare and the traditions of comedy, London : Cambridge University Press, 1974, עמ' 245-6, ISBN 978-0-521-20384-5 Koos Daley, The Triple Fool: A Critical Evaluation of Constantijn Huygens' Translations of John Donne, De Graaf, 1990, עמ' 58, ISBN 978-90-6004-405-6. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפקט הגדה

אפקט הגדה (באנגלית: bank effect או bank suction) הוא תופעה שנובעת מהפרש בלחצים הנוצרים סביב כלי שיט שנע בנתיב מים סמוך לגדה. המים הנדחפים בין הגדה לגוף האוניה יוצרים הפרשי לחצים בין צד ימין לצד שמאל של הספינה ( port and starboard - ימין ושמאל בכלי שיט), וגם בין החרטום לירכתיים. הפרשי לחץ אלה דוחפים את הספינה לכיוון מרכז התעלה, מה שעשוי לגרום להתנגשות עם כלי שיט אחר או עם הגדה שמנגד. כשאוניה שטה בים החרטום דוחף מים קדימה, לצדדים ולמטה. במרחב הפתוח גלים אלה מתפזרים ואינם משפיעים על ניווט הספינה, אך בנתיב מים צר כמו תעלה יש להם השפעה ניכרת. המסלול הבטוח הוא במרכז התעלה, אך כשכלי שיט נמצא קרוב לשפת התעלה, גלי החרטום נתקלים בגדה ונוצרת "כרית" (cushion) שדוחפת את החרטום לכיוון מרכז התעלה. בו בזמן המים מגל החרטום נדחקים ברווח הצר שבין האוניה לגדה כדי למלא את החלל שנוצר עם התקדמותה. המים במעבר הצר זורמים מהר יותר, ופירוש הדבר הוא שהלחץ שלהם נמוך יותר מהלחץ בצד השני של האוניה (כפי שמתבטא במשוואת ברנולי). כתוצאה מהפרש הלחצים בחלקים השונים של האוניה הירכתיים נמשכים לכיוון הגדה בעוד החרטום נמשך אל מרכז התעלה, הספינה מסתובבת בזווית לגדה, וקשה לשלוט על כיוונה. התופעה יכולה לקרות בכל כלי שיט בלי קשר לגודלו, והיא מושפעת במיוחד ממהירות ההפלגה, וכן מצורת האונייה, מצורת הגדה ומעומק המים. יש השערות שאפקט הגדה תרם לחסימת תעלת סואץ בשנת 2021, כשבניסיון לנווט את הספינה אוור גיוון מול פרצי רוח שמטים אותה, הספינה התקרבה יותר מדי לגדה המערבית של התעלה ומשם הוסטה לכיוון הגדה המזרחית. מעצם האינרציה העצומה שלה החרטום נתקע עמוק בגדה המזרחית. The Ever Given and the physics of big ships clogged the Suez Canal ערך זה הוא קצרמר בנושא ימאות ובנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבירת הונגריה

גבירת הונגריה (בהונגרית: Hungária) היא ההאנשה המדינית והלאומית של הונגריה. גבירת הונגריה מוצגת במקומות רבים בהונגריה ומעבר לגבולותיה, והיא מסמלת את חירותה של הונגריה. לאחר עשרות השנים של מהפכה אבודה ומלחמת העצמאות של 1848, שושלת הבסבורג הדרדרה לרודנות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו אנדרטאות לזכר החירות האבודה. אחד מן סמלי הביטוי הללו היה גבירת הונגריה. לעיתים קרובות היא מסומלת ומיוצגת כאישה עם קסדה או עם הכתר המלכותי של הונגריה על ראשה, וחרב ומגן בידיה. בארד, אשר שם הוצאו להורג 13 חללי מלחמת העצמאות הוקמה אנדרטה ענקית בשנת 1889. האתר המרכזי באנדרטה הוא פסלה של גבירת הונגריה. לאחר חוזה טריאנון וההרס שלאחר מלחמת העולם הראשונה, הפכה גבירת הונגריה לסמל לתקווה ולהתחייה של הונגריה. סמל הונגריה דגל הונגריה https://kulturkor.wordpress.com/2011/07/24/szoborseta-2-eltunt-szobrok-nyomaban-1/ ערך זה הוא קצרמר בנושא הונגריה ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאי וייל

מאי וייל (באנגלית: May Vale‏; 1862 – 1945) הייתה ציירת אוסטרלית, שהתגוררה גם בלונדון. וייל נולדה בבלאראט ב־18 בנובמבר 1862. משפחתה עברה למלבורן בשנת 1872. לאחר מכן עברה משפחתה ללונדון, אנגליה בשנת 1874. וייל למדה בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון, ואז בשנת 1879, לאחר שחזרה למלבורן למדה בבתי הספר לאמנות בגלריה הלאומית, למדה אצל אוסוולד רוז קמפבל, ג'ורג' פולינגסבי ופרדריק מק'קבין. עמיתיה בבית הספר כללו את ג'יין סאת'רלנד וקלרה סאות'רן. בשנת 1893 היא פתחה סטודיו ברחוב סוונסטון שם העבירה שיעורי אמנות ועבדה כציירת פורטרטים שהוזמנו. בשנת 1895 הקימה בית ספר לאומנות בבנייני פלינדרס, שם לימדה ציור בחוץ. אחת התלמידות שלה הייתה אליס מריאן אלן באל. בשנת 1906 חזרה וייל ללונדון שם למדה במכון הפוליטכני של צ'לסי. וייל הציגה את ציוריה לאורך חייה במקומות הכוללים אגודת האמנים הוויקטוריאנית, מועדון האמנות לנשים והאתנאום. הייתה לה תערוכת בשנת 1927 בקווינס הול. היא הייתה חברה אגודת האמנים הוויקטוריאנית וחברת הפסלים יארה. וייל נפטרה ב־6 באוגוסט 1945 במלבורן. מדיה וקבצים בנושא מאי וייל בוויקישיתוף "May Vale Biography", www.artistsfootsteps.com "May Vale", www.ngv.vic.gov.au McGrath, Joyce. "Vale, May (1862–1945)". Australian Dictionary of Biography. National Centre of Biography, Australian National University
בית"ר עירוני קריית גת

קבוצת הכדורגל בית"ר עירוני קריית גת, הוא מועדון כדורגל עירוני, בקריית גת. המועדון משחק כיום בליגה ב' מחוז דרום. המועדון נוסד בשנת 1970 והצטרף לאגודת הספורט בית"ר. המועדון החל לשחק בליגה ד' מחוז גזר. בעונת 1981/1982 עלתה הקבוצה לליגה ב'. ונשרה אחרי 3 עונות. בעונת 1986/1987 הקבוצה עלתה שנית לליגה ב'. ונשרה שוב, אחרי 2 עונות. בשנים 1999/2000 הקבוצה התקדמה שתי ליגות בשנתיים והגיעה לליגה א'. לאורך השנים, המקום הגבוה ביותר אליו הגיע המועדון הוא המקום השישי בליגה א' (הליגה השלישית). עד 2006 היו בקריית גת, שני מועדוני כדורגל: מכבי קריית גת וביתר קריית גת ששיחקה בליגה א'. לאחר עונה זו, המועדון התמזג עם מכבי ופורק. בספטמבר 2016 הוקם המועדון מחדש בבעלות העירייה, והשתתף בעונת 2016/2017 בליגה ג' (מחוז דרום) הקבוצה סיימה במקום השני ונשארה בליגה ג'. כעבור שנה זכה המועדון בליגה ג' דרום, ועלה לליגה ב' דרום ב'. ליגה ג׳ דרום אליפות: 2017/2018 בית"ר עירוני קריית גת, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל בית"ר עירוני קריית גת, ברשת החברתית פייסבוק נאמני ביתר קריית גת, באתר "גיידסטאר ישראל" בית"ר קריית גת עלתה לליגה ב'
תותח שדה

תותח שדה הוא מערכת ארטילרית נעה בגרירה או בהנעה עצמית. בעבר המונח התייחס לתותחים קטנים שליוו צבא בתמרון, כאשר ניתן להעביר אותם בנסיבות משתנות, בשונה מתותחים קובעים שהותקנו בביצורים (ארטילרית חיל המצב, חוף ומצור. התותחים והמרגמות הללו היו גדולים מכדי להזיזם במהירות, ושימשו בהגנה או במצור ממושך). השימוש המפורסם ביותר מבחינה טקטית היה של נפוליאון בונפרטה. התותחים צוידו בגלגלים גדולים שאפשרו תנועה מהירה במהלך הקרב. ניתן היה לפגוע במגוון כוחות אויב: רגלים, פרשים ואוניות. בכל מקום בו הם התרכזו, מה ששיפר את אפקטיביות ההתקפה. עם התפתחות הארטילריה, כמעט כל התותחים בכל סדר גודל היו מסוגלים לנוע במהירות מסוימת. למעט יוצאים מן הכלל, אפילו כלי המצור הגדולים ביותר הפכו לניידים בכביש או ברכבת בתחילת מלחמת העולם הראשונה, האבולוציה נטתה לכיוון נשק קטן יותר עם ניידות מוגברת. בצבא הבריטי, תותח השדה היה על פי רוב בקוטר 45 מ"מ, תותחים בקוטר גדול יותר הוגדרו כבינוניים והתותחים הגדולים הגדרו ככבדים. התותח הגדול ביותר (להבדיל מהוביצר) היה בקוטר 5.5 אינץ' (140 מ"מ). מתחילת מלחמת העולם השנייה, תותח השדה תפקד כתותח ארוך טווח שיורה בזווית נמוכה יחסית, בניגוד להוביציר שיכול לירות בזוויות גבוה יותר. לתותחי השדה לא הייתה מטרה מוגדרת. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, התותח הנפוץ במלחמה היה הוביצר בקוטר של 105 עד 155מ"מ, או בתצורת תותח נגד טנקיים/שדה שמהירות הלוע שלו הייתה מספיק גבוהה לשימוש בשני התפקידים. תותחי השדה הנפוצים ביותר במלחמה היו: תותח בריטי בקוטר 5.5 אינץ' לונג טום האמריקאי בקוטר 155 מ"מ, פותח מנשק צרפתי ממלחמת העולם הראשונה BS-3 הסובייטי - פותח מתותח ימי ותוכנן להיות נשק נגד טנקים ZiS-3 הסובייטי בקוטר 76 מ"מ. היה אחד מתותחי השדה המיוצרים ביותר במהלך המלחמה, יוצרו למעלה מ-103,000 יחידות . ה-ZiS-3 יכול היה לירות אש ישירה נגד כלים משוריינים, אש ישירה לסיוע לחי"ר וירי עקיף נגד מטרות רחוקות. בתחילת שנות השישים ועד סוף שנות השבעים צבא ארצות הברית השתמש בתותח לטווח רחוק : התותח המתנייע M107 175 מ"מ. ה-M107 היה בשימוש נרחב במלחמת וייטנאם והוכיח יעילות בדו-קרב תותחים עם כוחות צפון וייטנאם. הוא נחשב לכלי שדורש תחזוקה גבוהה והוצא משירות בארצות הברית לאחר תקלות רבות של סדיקת קנה. ייצור ה-M107 נמשך עד 1980. התותח שימש גם את הצבא הישראלי. כלים נוספים היו בעבר בשימוש צבא העם של וייטנאם . התותח הקטן והנייד הוחלף על ידי המרגמה הניידת, שהחליפה את כל הכלים הקטנים מ-100מ"מ. תותחי הוביצר משמשים לטווח הבינוני, בקוטר נאט"ו 105- 155 מ"מ או בקוטר רוסי של 152מ"מ. כדוגמת ההוביצר L118 105 מ"מ שמשמש לתמיכה בחי"ר ושריון בטווחים בהם מרגמות אינן יעילות. בטווח הארוך משתמשות רקטות, טילים ומטוסים. מדיה וקבצים בנושא תותח שדה בוויקישיתוף גלריית התמונות של תותח השדה - אתר הים ההיסטורי של מוזיאון הים המלכותי תמונות של תותח שדה ויקרס תותח שדה של פורטסמות '- אזרחים בפורטסמות' עדיין מנהלים את ריצת התותח לשעבר של חיל הים המלכותי COMMAND100 - מאה שנה לתותח השדה פיקוד אינטר
משה מלמד (כדורגלן)

משה מלמד (1921 – 24 באוגוסט 2005) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל תל אביב בשנות ה-40, ונחשב לאחד השחקנים הבולטים של הקבוצה בשנים הללו. מלמד נולד ברפובליקה העממית של אוקראינה בשנת 1921, ואביו שהיה ציוני החליט לעלות לישראל המנדטורית יחד עם משפחתו, בתחילה לזכרון יעקב, לאחר מכן לחיפה ולבסוף הגיעה המשפחה לתל אביב, לבית ברחוב הירקון שם למעשה גר מלמד עד ליום מותו. מלמד התחיל לשחק כדורגל כנער במחלקת הנוער של מכבי תל אביב שנקראה "מכבי מולדת", בגיל 16 עבר מלמד לקבוצת הנוער של הפועל תל אביב שם שיחק כחלוץ. ב-14 במאי 1938 ערך מלמד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ומשם השתלב בה והחל לשחק באופן קבוע, ואיתה זכה ב-2 אליפויות ליגה, ו-2 גביעי מדינה. מעט לפני פרישתו שותף מלמד גם בנבחרת ישראל ורשם 2 הופעות בשנת 1950 במשחקים ידידותיים נגד נבחרת טורקיה. מלמד שיחק במשך 13 עונות בקבוצה לאחר מכן בשנת 1950, תלה את הנעליים ופרש מכדורגל פעיל. מלמד נישא למרים, ולהם שני בנים, קובי ורועי. לאחר פרישתו מכדורגל עבד מלמד למחיתו בחברת סולל בונה כמפעיל מחפר. הפועל תל אביב הליגה הארצישראלית בכדורגל: 2 1940, 1943/1944 גביעי מדינה: 2 1939, 1944/1945 עמוד השחקן של משה מלמד באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל פרופיל השחקן, באתר ויקיפועל "מכבי תל אביב יחולל העונה סנסציה" כתבה על משה מלמד, מאת יהושע שגיא, 21 ביוני 1963, ארכיון ההתאחדות לכדורגל
ברטולי

האם התכוונתם ל... אליסה ברטולי – כדורגלנית איטלקייה אנרי ברטולי – כלכלן צרפתי שהתמחה בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית, חסיד אומות העולם מריון ברטולי – טניסאית עבר מצרפת צ'צ'יליה ברטולי – זמרת אופרה איטלקייה
Breakthru

"Breakthru" (בעברית: "פריצת דרך") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין. הוא נכתב על ידי סולן הלהקה פרדי מרקיורי ומתופף הלהקה רוג'ר טיילור, ויצא ביוני 1989. השיר נכלל באלבום The Miracle. הסינגל הגיע למקום השביעי בבריטניה, והגיע לשיאו במקום הרביעי בהולנד. השיר בולט בקליפ שלו בו הלהקה מבצעת את השיר על רכבת קיטור נוסעת. גרסת האלבום לשיר מתחילה עם 30 שניות של שיר עם קצב איטי. הוא נכתב על ידי פרדי מרקיורי לשיר אחר שבסופו של דבר מעולם לא יצא, "A New Life Is Born". לאחר מכן הוא משתנה לשיר עם קצב מהיר, שנכתב על ידי רוג'ר טיילור. מידע על היצירה "Breakthru" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Breakthru" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Breakthru" באתר יוטיוב Simpson, Dave (26 באוקטובר 2018). "Queen's 50 UK singles – ranked!". The Guardian. ISSN 0261-3077. נבדק ב-22 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) Prato, Greg (6 ביוני 1989). "The Miracle – Queen". AllMusic. נבדק ב-12 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה)
אריה ברקוביץ'

האם התכוונתם ל... אריה ברקוביץ' (אמן) – אמן, אוצֵר, מעצב, מבקר אמנות ומורה לאמנות ישראלי. מנהל אמנותי ואוצר של בית האמנים תל אביב. אריה ברקוביץ' (מעבד מוזיקלי) – מעבד ומפיק מוזיקלי
רות סאת'רלנד

רות סאת'רלנד (באנגלית: Ruth Sutherland‏; 1884 – 1948) הייתה ציירת ומבקרת אמנות אוסטרלית. היא הייתה חברה מייסדת ב"אגודת עשרים ציירי מלבורן (אנ')". רות סאת'רלנד נולדה באדלייד בשנת 1884. היא הייתה נכדתו של הספורטאי הבולט ג'ורג' סאת'רלנד, שהיגר לאוסטרליה מסקוטלנד. היא הייתה תלמידה של גוון ברינגר (אנ') בדרום אוסטרליה לפני שהגיעה למלבורן. היא למדה בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ'), שם לימד אותה לינדזי ברנרד הול. סאת'רלנד כתבה מאמרים בעיתון במלבורן 'The Age' ובכתב העת 'אמנות באוסטרליה (אנ')'. סאת'רלנד הייתה אחייניתה של הציירת ג'יין סאת'רלנד ואחותה של המלחינה מרגרט סאת'רלנד (אנ'). היא הייתה גם בת דודה של סטלה בואן. היא הייתה חברה באגודת עשרים ציירי מלבורן. הייתה לה תערוכה משותפת של ציורי שמן, צבעי מים ופסטלים עם אמנים אחרים כמו דורה וילסון ומאי רוקסבורג בשנת 1918. לסאת'רלנד הייתה היסטוריה של עשייה עם דורה וילסון בהקמת אגודות אמנים מאוחר יותר. רות הציגה בשנת 1909, יחד עם ג'נט קומברה סטיוארט (אנ') ונורה גורדון. היא נהנתה לצייר נופים, ושכרה קוטג' בלילידייל (אנ') עם ברניס אדוול (אנ') ופלורנס רודווי (אנ') כדי לצייר את נופי הסביבה. היא הציגה גם עם אגודת הפסלים יארה. היא נפטרה בשנת 1948. בתערוכת זיכרון של עבודותיה הוגדרה כאמנית שקטה שנשכחה, וכי עבודותיה היו סימפתיות ביותר. מדיה וקבצים בנושא רות סאת'רלנד בוויקישיתוף "Ruth Sutherland", www.ngv.vic.gov.au Sutherland, Ruth - Artists - Australian Art Auction Records, www.artrecord.com Prints and Printmaking, Ruth Sutherland, www.printsandprintmaking.gov.au (באנגלית) "WOMEN SHOW PICTURES". Herald (Melbourne, Vic. : 1861 - 1954). 29 April 1918. p. 3 "Art show joyous in colour". Argus (Melbourne, Vic. : 1848 - 1957). 7 March 1950. p. 5.
משה נגר

משה נגר הוא פזמונאי, ומלחין ישראלי שחיבר והלחין מאות שירים לזמרים רבים ובהם ישי לוי ונתי לוי. התפרסם בעיקר סביב כתיבת המילים לרבים מלהיטיו של זוהר ארגוב. נגר נולד בראשון לציון, לאב חקלאי ואם שהייתה עקרת בית, עולים מיהדות תימן. הוא ירש את הכשרון המוזיקלי מאביו שהיה רב ופייטן בבית הכנסת. בגיל 3, התעוור בעינו הימנית בעקבות חוט ברזל שחדר לתוכה. בשל עבירות משמעת, עזב את הלימודים בכיתה ה' והחל ללמוד לנגן כאשר מפוחית הייתה כלי הנגינה הראשון שלו. הוא למד לנגן בגיטרה שקנה בעקבות שליחויות שביצע ובגיל 10, עברה משפחתו לשכונת שיכון המזרח בראשון לציון. בגיל 18, לאחר שלא גויס לצה"ל, הקים להקת רוק בשם "תל אביב אקספרס" שאיתה הופיע במבנה ששכר בשכונתו. הזמר הראשון שאיתו הופיע היה ציון גולן, מיד לאחר שחרורו בשירות במקהלת הרבנות הצבאית. בתקופה זו ניגן עם הצ'רצ'ילים ועוזי פוקס והסגנונות. באחת ההופעות הכיר את זוהר ארגוב שעבד אז כשיפוצניק עם אחיו הגדול של שימי תבורי. בשנת 1977 כתב והלחין את השיר מה לך ילדה שהיה ללהיט בביצוע זוהר ארגוב ובהמשך הופיע באלבום הבכורה שלו אלינור בעיבוד יגאל חרד. בשנה לאחר מכן הלחין את השיר "אל נבקש" (המוכר גם בשם "יש דברים נסתרים"). שירים אלו היו ללהיטים ופרסמו את ארגוב לראשונה. מלבד שירים אלו, חיבר לארגוב את השירים "ילדה חיכיתי שנים", "כל יום שעובר" ו"בכרם התימנים". בשנת 1987, חיבר לארגוב את התקליט הדרך הברוכה, שהיה לתקליטו האחרון. התאבדותו של ארגוב בשנת 1987 גרמה לנגר משבר נפשי עמוק, והוא עזב את הקריירה האמנותית שהחל בה לטובת מגורים במדבר יהודה. בין השנים 1987–1996 שוטט נגר לסירוגין במדבר יהודה ובצפון הארץ; בחורף 1–1992 שהה בסמוך למעיינות עין פשחה, בחברת נחמן פרקש. בשנת 1992, בנו חיים ששירת כנהג בצה"ל, התנגש במכונית של פרופ' יורם בן-פורת והרג אותו, את אשתו ואת בנם. לאחר שניסה להימלט לארצות הברית ונתפס, הוא הורשע בהריגה ונגזרו עליו 4 שנות מאסר בפועל. בשנת 1996 השתקע נגר בחושה לחוף ים המלח, בסמוך לחניון הלילה של קיבוץ עין גדי. את שנות מגוריו הראשונות במקום הקדיש נגר לעיון מעמיק במקורות היהודיים, ובעיקר בתנ"ך, תוך שהוא מנהל אורח חיים נזירי-למחצה. ב-2001, בנו שהשתחרר מהכלא, טבע בים כשניסה להיכנס באופן לא חוקי לארצות הברית דרך קנדה לאחר שבקשתו לקבל ויזה נדחתה. לאחר טרגדיה זו, התמכר משה לחשיש, מצבו הכלכלי הורע, והוא הקדיש את חייו להקניית ערכי-מוסר למבקרים הפוקדים את אזור מגוריו, ובעיקר לבני-נוער מן הציבור הדתי. במלאכתו זו הוא מסתייע רבות בבקיאותו הרבה בתנ"ך; מרבה לצטט פסוקים מספר בראשית העוסקים ביצירת האדם, ובייחוד "וייצר ה' אלוהים את האדם עפר מן האדמה". נגר גרוש ואב לשני ילדים, המתגוררים עם אמם בארצות הברית. מתגורר במושב סמוך ללוד. משה נגר, באתר שירונט משה נגר, דף שער בספרייה הלאומית שמעון איפרגן, לא מבקש: ראיון עם משה נגר, באתר nrg‏, 17 ביוני 2009 יעקב בר-און, ‏"התכוונו להקליט את 'יש דברים נסתרים' שוב, אבל אז זוהר מת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2018 זהר ארגוב שר משירי משה נגר - האלבום המלא, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 41:07)
ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה

ח'אלד יוסף אחמד אל-ג'לאהמה (בערבית: خالد يوسف أحمد الجلاهمة; נולד ב-1978) הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ במנאמה, בחריין, המכהן כשגרירה הראשון של בחריין בישראל. אל-ג'לאהמה נולד ב-1978, בבירת בחריין מנאמה. הוא נצר לשר הבחרייני לענייני ביטחון, יוסף אחמד חוסיין אל-ג'לאהמה. אל-ג'לאהמה בעל תואר ראשון באמנות מהמכללה הצבאית בקרוליינה הדרומית (אנ'), ותואר שני במערכות מידע מטעם אוניברסיטת וושינגטון. במסגרת לימודיו האקדמיים, יזם פרויקט מערכות מידע בשיתוף כוחות ההגנה של בחריין. לאחר הלימודים, עבד במזכירות הכללית של מועצת ההגנה העליונה בבחריין. בין השנים 2009–2013 כיהן כסגן השגרירה הבחריינית בארצות הברית, הודא עזרא נונו. משנת 2017 מנהל אל-ג'לאהמה את מחלקת התפעול במשרד החוץ הבחרייני. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבחריין וחתימת ההסכם בין המדינות במסגרת הסכמי אברהם, הודיעה בחריין ב-30 במרץ 2021 כי אל-ג'לאהמה ימונה לשגריר בחריין בישראל. ב-31 באוגוסט 2021 הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-14 בספטמבר הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג. אל-ג'לאהמה נשוי לנוף עלי חסן אלחג'ה. מדיה וקבצים בנושא ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה בוויקישיתוף ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמית ולדמן, ‏לראשונה בהיסטוריה: בחריין מינתה שגריר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 30 במרץ 2021 שמעון איפרגן., ‏בא לשכונה בחור חדש: שגריר בחריין התחיל לעבוד ורוצה שכמה שיותר ישראלים יגיעו לטייל במנאמה, באתר ‏מאקו‏, 10 בספטמבר 2021 השם על פי אבות משפחות בחריין أول من يشغل المنصب.. من هو سفير البحرين المُعين لدى إسرائيل؟ איתמר אייכנר, השגריר הראשון של בחריין בישראל הגיע לארץ: "הזדמנות להגשים את חזון המלך", באתר ynet, 31 באוגוסט 2021 יורי ילון, אריאל כהנא, שגריר בחריין נכנס לתפקידו: "מאוחדים במאבק נגד איראן", באתר ישראל היום, 14 בספטמבר 2021
פדרו הראשון

האם התכוונתם ל... פרו הראשון, מלך אראגון ונווארה (1070–1104) פדרו הראשון, מלך קסטיליה (1334–1369) פדרו הראשון, מלך פורטוגל (1320–1367) פדרו הראשון, קיסר ברזיל – מלך על פורטוגל תחת השם פדרו הרביעי (1798–1834)
אברהם קמיני

אברהם קמיני (12 באפריל 1894 – 22 במרץ 1972) היה עסקן ציוני, חבר מפא"י, חבר מועצת עיריית תל אביב, יושב ראש הוועד הארצי של הקרן הקיימת לישראל. קמיני נולד בברסלב באוקראינה, גדל באודסה, למד בבית ספר ציוני ובישיבה האודיסאית הציונית בהנהלת הרב חיים טשרנוביץ. החל בפעילות ציונית בצעירי ציון והיה חבר הוועד המקומי של הקרן הקיימת לישראל יחד עם יוסף ספיר וישראל גורי. השתתף בהתארגנויות לתמיכה בפליטי פרעות פטליורה וביוזמות שקידמו חיים נחמן ביאליק ויוסף קלוזנר להקמת בתי ספר לחינוך יהודי ועברי והוצאת ספרי לימוד. עלה לארץ ישראל ב-1919 באוניה רוסלאן, מאיר דיזנגוף קיבלו לעבודה כפקיד הרביעי בוועד תל אביב, בהמשך עבד שנים רבות בעיריית תל אביב, בין השאר כמנהל מחלקת הגבייה. היה ממייסדי ארגון עובדי העירייה וקופת הגמל של עובדי העירייה. היה חבר מפלגת הפועל הצעיר, ובהמשך לאחר התאחדותה למפא"י היה חבר מפא"י. היה נציג מפא"י בקונגרסים הציוניים, חבר אספת הנבחרים. קמיני היה פעיל בקרן קיימת לישראל, ב-1920 נבחר בוועידת עסקני קק"ל השנייה ליושב ראש הוועד הארצי של קק"ל וכיהן מאז שנים רבות בתפקיד זה. ב-1935 יזם את הקמת בית קק"ל בתל אביב, היה מעורב בהפקת כנסי קול האדמה ותערוכות עם ואדמתו. היה חבר מרכז הסתדרות הפקידים, חבר הנהלת קופת מלוה וחסכון של העובדים בתל אביב, שופט מטעם הסתדרות העובדים במשפטי חברים, בבוררויות ממשלתיות בסכסוכי עבודה ושביתות. כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של דבר. ב-1930 נישא לרחל פוליציק, היו הורים לזיוה וחיותה. קמיני נפטר ב-1972 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. ועידת קק"ל בבזל, 1946, קמיני שני מימין בכינוס "קול האדמה", קמיני משמאל, לצד יצחק אלעזרי-וולקני דוד תדהר (עורך), "אברהם קמיני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 893 מת אברהם קמיני, דבר, 23 במרץ 1972 אברהם קמיני באתר GRAVEZ ברכות לנישואי אברהם קמיני, דבר, 19 במרץ 1930
אלברט סוצין

אלברט סוצין (Albert Socin; ‏24 באוקטובר 1844, בזל, שווייץ – 24 ביוני 1899, לייפציג, גרמניה) היה מזרחן ובלשן שווייצרי, שהתמחה בחקר הארמית החדשה, הכורדית והערבית בת זמנו על ניביה. סוצין נמנה עם מייסדי האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל. המהדורות הראשונות של מדריך בדקר לארץ ישראל ולסוריה חוברו על ידיו. סוצין למד פילולוגיה באוניברסיטת בזל והשתלם בלימודי מזרחנות באוניברסיטאות ז'נבה, גטינגן ולייפציג. תואר דוקטור קיבל מאוניברסיטת האלה ב-1867. ב-1871 השלים את ההביליטציה האקדמית בלימודי מזרחנות בבזל, וב-1873 הועלה לדרגת פרופסור חבר. במרוצת השנים 1868–1879, עם עמיתו אייגן פרים (גר'), סבב במצרים, בארץ ישראל, בלבנון, בסוריה, בעיראק ובפרס וערך מחקר בלשונות המקומיות, בהן הסורית והכורדית, תוך תצפיות ותשאולים בקרב דובריהן. המסע הניב כתבי יד ודגמי ניבים בהיקף גדול. בשנים 1876–1890 שימש כפרופסור מן המניין ללשונות שמיות באוניברסיטת טיבינגן. ב-1890 ירש את הקתדרה של היינריך פליישר באוניברסיטת לייפציג, ועד מותו ב-1899 לימד בה את שפות המזרח. ב-1891 התקבל כחבר באקדמיה למדעים של מדינת סכסוניה (גר'). סוצין היה ממייסדי האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל ותרם מאמרים לכתב העת שלה. כמו כן היה פעיל בהוצאת הדוחות המדעיים השנתיים של "חברת המזרח הגרמנית" (גר'). אחת מתרומותיו החשובות למחקר החדש של ארץ ישראל במאה ה-19 הייתה קובץ הנתונים שפרסם ב-1879 על מערך היישובים וגודל האוכלוסייה במחוז ירושלים. הפרסום הציג רשימה אלפביתית של כל יישובי הקבע במחוז ונכללו בה מספר התושבים והבתים בכל יישוב. סוצין נשלח ב-1873 למזרח התיכון מטעם ההוצאה לאור של קרל בדקר וחיבר את מדריך בדקר לארץ ישראל ולסוריה, שראה אור ב-1875 והיה ראשון מדריכי בדקר לארצות שמחוץ לאירופה. במחקרם מ-1876 של סוצין והבלשן אמיל קאוטש (גר') (אנ') על "חרסי מואב", שנמכרו ב-1872 למוזיאון הישן בברלין, אוששו החשדות בדבר זיופי העתיקות של מוזס וילהלם שפירא. סוצין תרם לעריכת מהדורת 1885 של מילון גזניוס לשפת המקרא. ספרו "דקדוק השפה הערבית", שתוקן ושׁוּפר ב-1913 על ידי קרל ברוקלמן, שימש שנים רבות כבסיס התִקני להוראת השפה. אלברט סוצין מת בלייפציג ב-24 ביוני 1899 ונקבר בעיר הולדתו בזל. נתן שור, "אלברט סוצין", בתוך: ספר הנוסעים לארץ ישראל במאה הי"ט, כתר הוצאה לאור, 1988, עמ' 276–277 חיים גורן, 'לכו חקרו את הארץ': המחקר הגרמני של ארץ ישראל במאה התשע עשרה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1999, עמ' 273–276 מדיה וקבצים בנושא אלברט סוצין בוויקישיתוף כתביו בארכיון האינטרנט רשימת הפרסומים של אלברט סוצין, בקטלוג הספרייה הלאומית על אלברט סוצין בלקסיקון ההיסטורי של שווייץ (בגרמנית) Emil Kautzsch, "A. Socin †", ZDPV, 22 (1899), pp. 1–17 (בגרמנית) יהושע בן-אריה, ‏סנג'ק ירושלים בשנות השבעים של המאה הי"ט, קתדרה 36, יוני 1985, עמ' 73–122 חיים גורן, "ה'בדקר' וייחודו", בתוך: אליהו הכהן, אלי שילר (עורכים), מדריכי ארץ ישראל הראשונים לא"י, אריאל 213, 2016, עמ' 42–44 E. F. Kautzsch und A. Socin, Die Echtheit der moabitischen Altertümer geprüft (Strassburg: Karl J. Trübner, 1876)