laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיווג

האם התכוונתם ל... סיווג (סטטיסטיקה) – הפרדה בין פריטים שונים בקבוצה לתת-קבוצות. סיווג ארנה-תומפסון – כלי מחקרי המשמש באתנופואטיקה לסיווג מוטיבים עלילתיים של מעשיות סיווג ביטחוני - מידע מסווג – קביעת דרגת הסודיות של מידע תחקיר ביטחוני – קביעת כשרותו של אדם לגשת למידע מסווג סיווג היינות של 1855 בבורדו – שיטת סיווג ודירוג של מיני יינות מאזור בורדו שבצרפת סיווג מורפולוגי של גלקסיות – שיטה בה משתמשים אסטרונומים כדי לחלק את הגלקסיות לקבוצות לפי הצורה החיצונית שלהן סיווג מכוניות – שיוך דגמי המכוניות לקטגוריות מוכרות סיווג ספקטרלי – חלוקת כוכבי השמים להקבצות על פי אופי הקרינה הנפלטת מהם סיווג צפייה – סיווג של סרטי קולנוע ולתוכניות טלוויזיה, על פי מידת התאמת התוכן המוצג בהם לצפייה של ילדים ונוער מיון
פאריד עבדאללה אסעד ג'אלד

פאריד עבדאללה אסעד ג'אלד (נולד ב-1944 בטולכרם) הוא נשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית לשעבר. קיבל הסמכה לעריכת דין בשנת 1979. בשנת 1989 מונה לסגן ראש לשכת עורכי הדין הפלסטינים. בשנת 1994 מונה לראש לשכת עורכי הדין בגדה המערבית. בשנת 2003 מונה לסגן שר המשפטים ובשנת 2005 מונה לשר המשפטים. בשנת 2009 מונה ליועץ משפטי לנשיא הרשות הפלסטינית ובאותה שנה מונה לבית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית וראש המועצה השיפוטית העליונה. כיהן כנשיא בית המשפט עד 2014. חבר בוועד של ארגון זכויות האדם אל-חאק. פרטים אישים באתר המועצה העליונה לצדק
מט חנק

בשחמט, מט חנק הוא סוג של מט שבו המלך אינו יכול לברוח כי הוא מוקף על ידי כלים מהצבע שלו. מט חנק מבוצע על ידי פרש בלבד, כי הוא היחיד שיכול "לדלג" מעל הכלים שחוסמים את המלך. מט חנק נקרא כך כי המלך "חנוק" ואינו יכול לזוז. התמונה משמאל היא דוגמה למט חנק. זהו מט החנק הפופולרי ביותר, כיוון שהוא בפינת הלוח ולכן מספיקים מעט כלים כדי למנוע את תזוזת המלך. לעיתים קרובות, המט הזה מבוצע בעזרת הקרבת מלכה: 1.מהז8+! צ:ז8□ 2.פו#7. הפרש יהיה בדרך כלל קודם לכן ב-ח6, כדי שהמלך לא יוכל להכות בעצמו את המלכה. עמדה זו היא דוגמה למט המתואר בתחילת הערך. היא לקוחה מהמשחק יאן טימן – נייג'ל שורט 1990. המשחק המשיך: 27.פו7+ מז8□ 28.פח6++ מח8□ 29.מהז8+! צ:ז8□ 30.פו#7. דוגמה מהמשחק אדוארד לסקר - ישראל הורוביץ ניו יורק סיטי, 1946: 1.ד4 פו6 2.פו3 ד5 3.ה3 ג5 4.ג4 ג:ד4 5.פ:ד4 ה5 6.פו3 פג6 7.פג3 ד4 8.ה:ד4 ה:ד4 9.פב5 רב4+ 10.רד2 0-0 11.ר:ב4 פ:ב4 12.פב:ד4 מהא5 13.פד2 מהה5+ פה2 פד#3. גם בבעיות שחמט נעשה לעיתים שימוש במט חנק. הבעיה מימין היא בעיה מז'אנר ה-"גרוטסקו" שהן בעיות המציגות מצבים מגוחכים לחלוטין, כמו פה, שמלך ורגלי מתגברים על מערך כלים מלא. הבעיה חוברה על ידי אוטו בלאטי, 1922, ופתרונה הוא: 1.מ:ה1 מהא1 2.ח3 מהא2 3.ח4 מהא1 4.ח5 מהא2 5.ח6 מהא1 6.ח7 מהא2 7.ח8=פ!! מהא1 8.פו7 מהא2 9.פד8 מהא1 10.פה6 מהא2 11.פ:ג5 מהא1 12.פה4 מהא2 13.פד6 מהא1 14.פ:ג4 מהא2 15.פא5 מהא1 16.פ:ב#3. ניתן לראות שהלבן ניצח באמצעות הכתרת פרש והנחתת מט חנק. במילים אחרות, כדי לנצח על השחקן הלבן קודם כול להכות את הפרש במשבצת ה1 באמצעות המלך שלו ולאחר מכן לא להזיז את המלך שלו בכלל כך שלאורך המשחק השחקן השחור יכול להזיז רק את המלכה שלו ממשבצת א2 למשבצת א1 ולהפך, אחר כך להזיז את הרגלי שלו משבצת אחת קדימה היות שזה מסע מאוד קריטי שבלעדיו יאפסו הסיכויים שלו לנצח, להכתיר את הרגלי שלו לפרש, להכות את הרגלי במשבצת ג5, להכות את הרגלי במשבצת ג4, ובסוף להכות את הצריח במשבצת ב3 ובכך להנחית מט חנק.
פרס גזן

פרס גזן (בהולנדית: Geuzenpenning) הוא פרס המוענק על ידי הארגון ההולנדי "גֵזֵן רסיסטנס 1940 - 1945" (Geuzen Resistance). הפרס מוענק מדי שנה לארגוני זכויות האדם וליחידים שפעלו למען דמוקרטיה, זכויות האדם ולמיגור אפליה בעולם. ארגון זה הוקם על ידי ותיקי המחתרת ההולנדית (Geuzen) שפעלה בימי מלחמת העולם השנייה בהולנד נגד הנאצים במטרה לקדם את האידיאלים של המחתרת. 1987: אמנסטי אינטרנשיונל 1988: וילהלמינה, מלכת הולנד 1989: עמותת פברואר 1941 (Stichting Februari 1941) 1990: ריכרד פון וייצזקר, נשיא מערב גרמניה 1991: Bernard IJzerdraat 1992: עמותת אנה פרנק (Anne Frank Stichting) 1993: מקס ואן דר סטואל 1994: רופאים ללא גבולות 1995: ואצלב האוול 1996: הארי וו, מתנגד משטר סיני 1997: האמהות מכיכר דה מאז'ו 1998: צ'ירוואה ורה (מלוואי), נואל פירסון (אוסטרליה), מוצ'טאר פאקאהן (אינדונזיה), רוזלינה טויוק (גוואטמלה), סרגיי קובליוב (רוסיה) 1999: איגוד זכויות האדם בטורקיה (İnsan Hakları Derneği) 2000: נטשה קנדיץ' (סרביה) וונטון סורוי (אלבניה\קוסובו) 2001: המרכז האירופאי לזכויות הרומא (צוענים) 2002: אסמה ג'אנגיר, פקיסטן 2003: Defence for Children International 2004: אינגריד בטנקור 2005: ריצ'רד גיר על פעילותו למען טיבט 2006: חיתאם מלח, פעיל זכויות אדם סורי 2007: משמר זכויות האדם 2008: מרטי אהטיסארי 2009: בצלם ואל-חאק 2010: בטי ביגומבה, יועצת לבנק העולמי ושרה לשעבר באוגנדה, מתווכת להפסקת אש במדינה 2011: סימה סאמר, רופאה ופעילת זכויות אדם אפגנית והכוחות המזוינים של הולנד 2012: גרגורי שבדוב, העורך הראשי של העיתון המקוון "הקשר הקווקזי" 2013: רדחיה נאסרוי, פעילת זכויות אדם תוניסאית 2014: תומאס האמרברג, פעיל זכויות אדם שוודי, נציב האיחוד האירופאי לזכויות אדם 2015 – Free Press Unlimited, הולנד 2016 – Migrant Offshore Aid Station 2017 – אליס נקום ומישל טוגואה, עורכי דין ופעילים למען הקהילה הגאה, קמרון 2018 – ילדות לא כלות(אנ'), ארגון בינלאומי למניעת נישואי קטינות 2019 – אלחנדרו סולאלינדה, כומר פעיל זכויות אדם, מקסיקו 2020 – ארגון זכויות האדם(אנ'), ערב הסעודית 2021 – Małgorzata Gersdorf(אנ'), עורכת דין ושופטת, פולין 2022 – Lawyers for Lawyers 2023 – ארגון הסיוע לאסירים פוליטיים(אנ'), בורמה מדיה וקבצים בנושא פרס גזן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס גזן פרס גזן, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
הרכבת התחתית של נובוסיבירסק

הרכבת התחתית של נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים ותיקה הפועלת בנובוסיבירסק וסביבתה ברציפות מאז שנת 1986. זו הרכבת התחתית הרביעית ברוסיה וה-11 במספר שנחנכה בברית המועצות. זו מערכת הרכבת התחתית המזרחית ביותר ברוסיה והרכבת התחתית היחידה בסיביר. קו הרכבת התחתית הראשון נחנך ב-28 בדצמבר 1985, וב-7 בינואר 1986 הוא נפתח לציבור. מערכת הרכבת התחתית מורכבת משני קווים: קו לנין - שאורכו 10.5 קילומטר, והוא בעל 8 תחנות. קו דזרז'ינסקי - שנחנך ב-31 בדצמבר 1987; אורכו 5.5 ק"מ, והוא כולל 5 תחנות. התחנות תחנת כיכר מרקס תחנת זאיילצובסקאיה תחנת כיכר לנין תחנת רציף הנהר תחנת השדרה האדומה תחנת סטודנצ'סקאיה תחנת אוקטובר תחנת ניבה הזהובה תחנת גגארין תחנת כיכר גארין-מיכאילובסקי תחנת חורש הליבנה תחנת מרשל פוקרישקין בעת נסיעה לכיוון אחד מערכת הכריזה מכריזה בקול נשי, בכיוון ההפוך מערכת הכריזה מכריזה בקול גברי. הרכבת התחתית של נובוסיבירסק עוברת על פני גשר על מנת לחצות את נהר האוב. מאז פברואר 2015 עלות נסיעה בודדת 20 רובלים (כ-1.20 ש"ח), אם כי בעת הקמתה, בתקופת ברית המועצות, מחיר נסיעה עלה 5 קופייקות בלבד. לסטודנטים ולתלמידי בית ספר תעריף הנחה: 10 רובל (כ-60 אגורות). גשר הרכבת התחתית של נובוסיבירסק, החוצה את הנהר אוב תחנת כיכר לנין מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של נובוסיבירסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של נובוסיבירסק ‏08.06.2010‏, В метро зазвучали предупреждения о прибытии поездов, אתר НГС.НОВОСТИ (מקור ברוסית)
רבעי אלמדהון

רבעי אלמדהון (בערבית: ربعي المدهون; נולד ב-1945 באל-מג'דל (באזור אשקלון) הוא סופר ועיתונאי פלסטיני. בעקבות מלחמת העצמאות הגיע עם משפחתו בשנת 1948 למחנה הפליטים ח'אן יונס ברצועת עזה. הוא למד באוניברסיטת אלכסנדריה במצרים. משנת 1973 הוא עובד כעיתונאי וכיום משמש כעורך בעיתון א-שרק אל-אווסט בלונדון. בשנת 2010 ספרו "הגברת מתל אביב" היה אחד מששת המועמדים הסופיים לזכות בפרס הבינלאומי לסיפורת ערבית. הספר עוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני דרך סיפורו של פליט פלסטיני השב במטוס לאחר שנים ארוכות באירופה שלצידו בטיסה יושבת בחורה מתל אביב. האדיוט מח'אן יונס, אוסף סיפורים קצרים האינתיפדה הפלסטינית, מחקר אקדמי טעם הפרידה, אוטוביוגרפיה אודות ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרכבת התחתית של יקטרינבורג

הרכבת התחתית של יקטרינבורג (Екатеринбургский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים מהירה ביקטרינבורג ובמחוז סברדלובסק הפועלת ברציפות מאז 1991. תוכניות ראשונות לבניית הרכבת התחתית בסברדלובסק (שמה של יקטרינבורג בתקופה הסובייטית) הונחו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20. את החלק הראשון של הרכבת התחתית בנתה חברת חרקוב מטרו-פרויקט (Харьковметропроект) שזכתה במכרז. בשנות ה-80 של המאה ה-20, העבודה עמדה לקראת סיום, אך תאריך חנוכת התחנה הראשונה נדחה כמה פעמים. תחילה תוכנן לפתוח ב-1987, לבסוף התאריך נדחה ל-1989 ולבסוף נחנכה התחנה הראשונה באפריל 1991. רכבות בשירות: כרגע ברכבת התחתית ישנם שלושה דגמים של רכבות, וכולם מתוצרת ברית המועצות לשעבר: 81-717.5/714.5, 81-717.5M/714.5M, ו - 81-717.6/714.6. כ-70 קרונות מהדגמים הנתונים נמצאים במחסן של הרכבת התחתית, כל רכבת בנויה מארבעה קרונות. מתכננים לרכוש רכבות מדגם חדש לגמרי, שישנה את קרונות הרכבת הישנים שמסיימים את השירות שלהם למרות שהדגם 81-717.6 הכי חדש בינתיים, ונכנס לשירות רק בשנת 2019. ברכבות החדשות מותקנות מצלמות וידאו אשר מאפשרות לנהג הרכבת לראות מה קורה באולם הנוסעים, הרכבות גם כוללות אזורים לנכים ומערכת אוורור מפותחת אך ללא עמדות לטעינת טלפון סלולרי. מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של יקטרינבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של יקטרינבורג (ברוסית) מידע מפורט על הרכבת התחתית של יקטרינבורג, באנגלית הרכבת התחתית של יקטרינבורג, ביישום טלגרם הרכבת התחתית של יקטרינבורג, ברשת החברתית VK UrbanRail.Net > Asia > Russia > Yekaterinburg Metro, www.urbanrail.net ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאול בלובל

פאול בלובל (בגרמנית: Paul Blobel; ‏13 באוגוסט 1894 – 8 ביוני 1951) היה שטנדרטנפיהרר באס אס ופושע מלחמה נאצי. אחראי לרצח עשרות אלפי יהודים בטבח באבי יאר ובטבח בדרוביצקי יאר. פיקד על מבצע 1005. הורשע במשפט האיינזצגרופן, נידון למוות ב-1948, והוצא להורג ב-1951. בלובל למד בנאות ונגרות בבית הספר למקצועות הבניין. במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחיל ההנדסה. אחרי המלחמה המשיך בלימודיו, היה לאדריכל והתיישב בזולינגן (Solingen). בזמן המשבר הכלכלי של 1929 היה ללא תעסוקה. באוקטובר 1931 הצטרף למפלגה הנאצית, וב-1 בינואר 1932 התגייס לאס אס. ממרץ 1933 שירת במשטרת המדינה (Stapo) בדיסלדורף, וב-1 ביוני 1934 עבר לאס דה בדרגת אונטרשטורמפיהרר, וניהל את אזור דיסלדורף באס דה. הוא התקדם באס אס, וכבר ב-30 בינואר 1941 קיבל דרגת אס-אס שטנדרטנפיהרר (אלוף-משנה). בראשית יוני 1941 נקרא בלובל לעיירה פרץ' (Pretzsh), על הנהר אלבה, מצפון מזרח ללייפציג, שבה רוכזו המועמדים לאיינזצגרופן (עוצבות המבצע של האס דה) שעמדו לפעול בשטחי הכיבוש בברית המועצות. בלובל נתמנה למפקדה של זונדרקומנדו 4a שבמסגרת איינזצגרופה C שעמדה לפעול באוקראינה. בלובל נע בראש יחידתו מסוקאל (Sokal) דרך ווהלין (Volhynia), ושם ערך אקציות בלוצק, בדובנו, ולאחר מכן בז'יטומיר, בברדיצ'ב ועוד. משנפלה קייב נכנס בלובל עם יחידתו לעיר, ובימים 29-30 בספטמבר 1941 ארגן וניהל את רצח יהודי העיר בבאבי יאר. בלובל ויחידתו המשיכו במסע הדמים שלהם לאורך החלק הצפוני של אוקראינה. פעולתו האחרונה הייתה בחרקוב, שבה רצחה יחידתו בסוף דצמבר 1941 כ- 22,000 יהודים בדרוביצקי יאר (Drobitzki-Yar). ב- 13 בינואר 1942 שוחרר בלובל מתפקידו בגלל מחלת כבד, שהוחמרה מחמת שתיית אלכוהול מופרזת. אחרי שהחלים נקרא למשרד לביטחון הרייך בברלין, והופקד על מבצע 1005, שנועד לטשטש את עקבות רצח ההמונים. בלובל קבע את לודז' למרכז פעילותו והיה כפוף ישירות למפקד הגסטפו היינריך מילר. עד סתיו 1943 טיפל בשיטות שריפת הגופות על מוקדים גדולים, שהניסיונות הראשונים בהם נעשו בחלמנו, וכן הוכנסו למחנות הקבע, כגון אושוויץ, תנורי משרפות. באותו זמן ארגן בלובל את סילוק הגופות מקברות המונים בשטחים הכבושים בברית המועצות בידי יחידות שכונו "זונדרקומנדו 1005". בתום העבודה נרצחו האסירים היהודים והאחרים שהועסקו בכך. בכמה מקומות הצליחו אסירים, בעיקר יהודים, לברוח, כגון בבאבי יאר, במחנה ינובסקה, בפורט התשיעי, בפונאר ובגרבובקה (Grabowka) שליד ביאליסטוק. באוקטובר 1944 רוכזו אנשי האס דה, הסיפ"ו והשוטרים ממשטרת הסדר ששירתו בזונדרקומנדו 1005 ליחידה אחת – "איינזצגרופה אילטיס" (Iltis), בפיקודו של בלובל, והיא נשלחה לקרינתיה (Carinthia) שבגבול אוסטריה-יוגוסלביה, כדי לסייע במלחמה בפרטיזנים. לאחר המלחמה נאסר בלובל והיה אחד הנאשמים המרכזיים במשפט האיינזצגרופן, התשיעי בין משפטי נירנברג, בפני בית הדין הצבאי האמריקני בנירנברג. איתו עמדו למשפט גם אוטו אולנדורף ופושעי מלחמה נוספים. ב-1948 נידון למוות, וב-8 ביולי 1951 נתלה בכלא לנדסברג שבבוואריה. מדיה וקבצים בנושא פאול בלובל בוויקישיתוף עדותו של בלובל על שריפת הגופות וטשטוש פעולות האיינזאצגרופן, באתר יד ושם
Doggystyle

Doggystyle הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי, סנופ דוגי דוג, ראה אור בשנת 1993 בחברת התקליטים Death Row Records. האלבום הקולט זמן קצר לאחר אלבום הבכורה של ד"ר דרה, The Chronic, שהופץ בשנת 1992. רוב מבקרי המוזיקה שיבחו את סנופ דוג על ה"ריאליזם" הלירי שהוא מספק, ועל קולו הייחודי. למרות הביקורות הרבות שקיבל על השקתו, Doggystyle זכה להכרה של מבקרי מוזיקה רבים כאחד האלבומים החשובים ביותר של שנות ה-90, וכאחד מאלבומי ההיפ הופ החשובים ביותר אי פעם. האלבום, שהניב 3 סינגלים, הוא הנמכר ביותר של סנופ דוג אי פעם, כשהגיע למעמד פלטינה מרובעת על מכירת יותר מ-4,000,000 עותקים. Doggystyle הגיע בהופעת הבכורה שלו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, כשמכר מעל 802,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, והוא שבר שיא בתור האלבום שמכר את המספר הכי גבוה של עותקים בזמן הכי קצר, עד אלבומו של אמינם, The Marshall Mathers LP בשנת 2000. אתר About.com הציב את האלבום במקום ה-19 ברשימת אלבומי הראפ/היפ הופ הטובים ביותר בכל הזמנים. ביולי 2024 דירג מגזין בילבורד את האלבום במקום השביעי ברשימת "100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות". מידע על האלבום Doggystyle באתר MusicBrainz האלבום Doggystyle באתר Discogs Damien Scott,Gail Mitchell,Angel Diaz,Carl Lamarre,Michael Saponara,Heran Mamo,Kyle Denis, Damien Scott, Gail Mitchell, Angel Diaz, Carl Lamarre, Michael Saponara, Heran Mamo, Kyle Denis, The 100 Greatest Rap Albums of All Time: Staff List, Billboard, ‏11 ביולי 2024 (באנגלית אמריקאית)
הרי קטסקיל

הרי קטסקיל (באנגלית: Catskill Mountains) הוא אזור של רמה מבותרת במדינת ניו יורק, מצפון־מערב לעיר ניו יורק ומדרום־מערב לעיר אולבני. אזור הרי קטסקיל מהווה את חלקה המזרחי של רמת אלגני ויש הרואים בו את המשך הרי האפלצ'ים אל שטח מדינת ניו יורק, אף שאין זהות גאולוגית בין האזורים. הרי הקטסקיל הם ממערב לנהר הדסון ונמצאים על גבול שישה מחוזות במדינת ניו יורק. בשוליים המזרחיים של האזור ההרים עולים בחדות ב"מתלול קטסקיל" מעמק נהר הדסון. גבולם המערבי של הרי קטסקיל הרבה פחות ברור, כיוון שההרים יורדים בהדרגה בגובהם ובשיפועיהם ומתמזגים לרמת אלגני. לא קיים קונצנזוס אף באשר לגבולות הצפוניים והדרומיים של הרי קטסקיל, ההסכמה היחידה היא כי המגיע לכביש I-88, לנהר דלאוור או לרכס שוואנגונק (Shawangunk Ridge) יצא מתחום האזור. אזור הפוקונוס הנמצא מדרום-מערב לקטסקיל, בתחומי מדינת פנסילבניה, הוא למעשה המשך האזור מבחינה גאוגרפית אך תחת שם אחר. באזור הקטסקיל יותר משלושים פסגות בגובה שמעל 1,000 מטר, וערוציהם של שישה נהרות מרכזיים עוברים באזור. הר סלייד הוא הגבוה בקטסקיל, בגובה 1,274 מטר. באזור הקטסקיל נמצאת אף חלק משמורת יער ניו יורק. כ-60% משטח הקטסקיל מורכב מאדמות פרטיות, אך נעשים מאמצים נמשכים להעביר שטחים נוספים לרשות הציבור. איות שמם המקורי של ההרים היה Kaatskil, מקורו בשם שהעניקו למקום מהגרים הולנדים שהתיישבו באזור במאה ה-17, ואיות זה עדיין מצא ביטוי בסיפורו של וושינגטון אירווינג "ריפ ואן וינקל". באתרים שונים בהרי קטסקיל עדיין ניתן למצוא מוסדות הדבקים באיות המקורי. במהלך המאה ה-19 הפך האזור למוקד משיכה לעשירי העיר ניו יורק אשר הקימו באזור בתי נופש כמפלט מהמולת העיר. ההרים, כמו גם עמק הדסון, משכו לאזור אף ציירים שבאו לצייר את נופי האזור. במקביל התקיימה באזור אף פעילות ערה של חוות חקלאיות וכריתת עצים, פעילות שהכחידה רבים מנופי היער. במאה ה-20 החלו מאמצים לשמר את הנוף הייחודי לקטסקיל על ידי הקמת פארק קטסקיל ושמורת יער. תדמיתו של אזור, כאזור נופש מועדף המשיכה גם במאה ה-20, ובמחצית המאה ברוב אזור הקטסקיל היו אתרי נופש וחניוני קמפינג. קבוצות אתניות רבות מן העיר ניו יורק, בהן גרמנים, צ'כים, ויהודים הקימו אתרי נופש. נודעו במיוחד אתרי נופש שנועדו לאוכלוסייה היהודית של ניו יורק ואשר זכו לכינוי רצועת הבורשט, אתרים בהם קומיקאים ומוזיקאים רבים החלו את דרכם המקצועית (יש אף המכנים בהומור את האזור בשם "האלפים היהודיים"). אזור זה אף שימש השראה לאתר הנופש הדמיוני בו מתרחשת עלילת הסרט "ריקוד מושחת" המתרחשת כביכול ב-1963. אף שהדגש על האופי האתני של נופשי האזור פחת במידה רבה מאז שנות ה-60, תדמית רצועת הבורשט עדיין נותרה במידה רבה חלק ממורשת הרי קטסקיל, וכמה מאתרי הנופש מאותה תקופה עדיין פעילים. אזור הקטסקיל הוא אף מוקד לרבבות ילדים ומבוגרים המגיעים למחנות קיץ מדי שנה. בתחילת המאה ה-21 החלו קמים באזור אתרי נופש קטנים יותר, הפונים לקהל המחפש חופשה פעילה בטבע וכן נופשים המגיעים בעונת הסקי בחורף. מדיה וקבצים בנושא הרי קטסקיל בוויקישיתוף אתר התיירות הרשמי של הרי קטסקיל (באנגלית) מידע למטיילים בשבילי הרי קטסקיל (באנגלית) ארכיון היסטורי של הרי קטסקיל (באנגלית) מדריך להרי קטסקיל (באנגלית) הרי קטסקיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית סורסוק

בית סורסוק הוא מבנה היסטורי גדול ומפואר בן ארבע קומות ברחוב רזיאל מספר 4 ביפו, שהיה בבעלותה של משפחת סורסוק מביירות. בשנת 1921 רכשה המשפחה מבנים אחדים ברחוב בוסטרוס (לימים רחוב רזיאל), שיפצה אותם ובנתה מבנים נוספים. גולת הכותרת של בניית המשפחה ברחוב היא "בית סורסוק" שנחנך בשנת 1925 - השנה בה מכרה משפחת סורסוק לקרן קיימת לישראל את מרבית אדמות עמק יזרעאל. מרפסת לכל חדר בחזית מדגישה את אופיו המלוני האחיד של הבית. סגנונו של הבניין מאפיין את סגנון הבנייה שהיה נפוץ ביפו במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ומתאפיין גם בסגנון "קולוניאלי צרפתי–אירופאי" של חזית מלון כשל ערי החוף האירופיות, אף כי על פי המסורת היפואית של המאה ה-19 נהגו להשתמש בשיש איטלקי (קררה). הבית נחנך על ידי הנציב העליון הבריטי, לורד הרברט פלומר. בבניין שכנו משרדים יוקרתיים של יפו, חברות ספנות, קונסולים זרים וגדולי הסוחרים, ובנוסף משרדיהן של חברות יהודיות ובהן לשכת המסחר של תל אביב וחברתו של מאיר דיזנגוף שעברה אליו מ"בניין הוועד הארץ ישראלי" ששכן באותה העת ברחוב רזיאל 17 ושבו פעלה התנועה הציונית בראשית ימיה. היהודים נטשו את הבית והרחוב במאורעות 1936. אחרי מלחמת העצמאות וכיבוש יפו ב-1948 נמסר הבית לידי משרד הביטחון ושימש את משרדי השקם שעברו אליו ב-1974 עד להעברתם אל בניין היסטורי אחר, בשדרות ירושלים 8. המבנה נרכש בשנת 1999 על ידי חברה פרטית בשם "רזיאל", אשר מפעילה אותו מאז 2003 כמקבץ דיור. חורבת געתון מדיה וקבצים בנושא בית סורסוק בוויקישיתוף אילן שחורי, ארוך ומשגע: מה הסיפור של בית סורסוק?, באתר nrg‏, 5 בינואר 2011 שלומית צור, ‏נדחתה תביעה ב-26 מ' ש' נגד עיריית ת"א למרות עיכוב באכלוס, באתר גלובס, 22 בפברואר 2015 בקשה לקבלת פטור להמשך שכירת מקבץ דיור רזיאל ביפו, באתר החשב הכללי, ‏5 בנובמבר 2018
אברהם יצחק אולמן

הרב אברהם יצחק אולמן (נולד בשנת 1947) הוא רב, דיין ופוסק הלכה, חבר בד"ץ העדה החרדית בירושלים, ורבה של שכונת גבעת שאול מטעם העדה החרדית. נולד בגרוסוורדין שברומניה ליעקב דוב ולשושא, משפחת אביו היא מצאצאי הרב שלמה זלמן אולמן ממאקווא שבהונגריה, בעל "יריעות שלמה". סבו הוא הרב אלימלך גולדשטיין, מחבר הספר "אמירה יפה". בשנת 1960 עלה עם משפחתו לישראל. בצעירותו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ולאחר מכן בישיבת "בית יוסף צבי" דושינסקי בירושלים. לאחר נישואיו מונה לראש כולל תרביצ"א בירושלים, למו"ץ בעדה החרדית ולאחר מכן לדיין בבית דין של העדה החרדית וכן כמכשיר מטעם מערכת הכשרות של הבד"ץ. כמו כן מכהן כרב בית הכנסת נר ישראל "זופניק" בשכונת גבעת שאול וכרב השכונה מטעם העדה החרדית. לאחר פטירת הרב יעקב בלוי, מונה במקומו להיות רבו של ועד הכשרות של העדה החרדית. הרב אולמן משתייך לחסידות דושינסקיא. בנו הרב חיים צבי אולמן הוא ראש כולל לאקענבאך בירושלים, בנו השני הרב מאיר שמעון אולמן הוא מו"ץ מטעם העדה החרדית בבית שמש. אחותו שרה היא אלמנתו של הרב בנימין אייזנר, איש חינוך דתי-לאומי. כתבות עליו באתר בחדרי חרדים.
אנטנה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אנטנה – רכיב חשמלי. אנטנה (מחוש) – איבר חישה של פרוקי רגלים. אנטנה (סרט) – סרט קולנוע ישראלי משנת 2017.
הוועדה לביטחון המדינה (בולגריה)

הוועדה לביטחון המדינה (בבולגרית: Комитет за държавна сигурност או בקיצור ДС) היה השירות החשאי, (המקביל לקג"ב בברית המועצות) של בולגריה, מ-1925 ועד 1990. בתקופת הרפובליקה העממית הבולגרית שימש הארגון כזרוע מרכזית לרדיפת מתנגדי המשטר ואף קיבל הנחיות מהק.ג.ב.. 'בולגריזציה' כפויה על המיעוטים הפומקים והטורקים בהנחייתו של טודור ז'יבקוב. רציחתו של הסופר הגולה גאורגי מרקוב. ניסיון לרצח העיתונאי ולדימיר קוסטוב. ישנן הערכות הקושרות את הד"ס לניסיון ההתנקשות באפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1981. המינהל הראשי הראשון - ביון חוץ. ב-1990 ירש אותה שירות הביון הממלכתי של בולגריה. המינהל הראשי השני - ביטחון פנים וסיכול ריגול. ב-1990 הפכה להסוכנות לביטחון לאומי של בולגריה. המינהל השלישי - סיכול ריגול בצבא המינהל הרביעי - עד 1968 עסק במבצעים טכניים, החל מ-1986 הוצב למאבק בפשעי כלכלה המינהל החמישי - אבטחת אישים. כיום מחליף אותו שירות האבטחה הלאומי של בולגריה. המינהל השישי - עסק בבילוש ומעקב פוליטי. בימינו מבצע את הפעילות המינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של בולגריה. מחלקה 1 - פיקוח על האינטליגנציה: סופרים ומדענים מחלקה 2 - פיקוח על סטודנטים מחלקה 3 - פיקוח על הדתות מחלקה 4 - פיקוח על הטורקים והלאומנים המקדונים(אבל המחלקה הרביעית העמידה לדין גם לאומנים בולגרים שרצו שהרפובליקה העממית של בולגריה תוביל מדיניות פעילה יותר בשאלת המקדונית, תוך התנגדות ללחץ הסובייטי לטובת יוגוסלביה, ולפני השיקום החלקי של הלאומיות הבולגרית בשאלת המקדונית ב-1963 - ואלה הטוענים, שהאוכלוסייה הסלאבית המקומית של מקדוניה היא בולגרית) מחלקה 5 - פיקוח על המפלגות הפוליטיות מחלקה 6 - מאבק נגד מתנגדי הקומוניזם מחלקה 7 - ניתוח מידע השירות (המינהל) המרכזי לניתוח מידע דימו דיצ'ב (1944–1949) איוואן רייקוב (1949–1951) גאורגי קומבאלייב (1952–1960) אנגל סולאקוב (1965–1969) מירצ'ו ספאסוב (1963–1973) גריגור שופוב (1970–1990) תוכנית גישה למידע שנאסף על ידי הארגון הנציבות לחשיפת מסמכים ולהצהרת השתייכותם של אזרחי בולגריה לוועדה לביטחון המדינה ולשירותי הביון של צבא העם הבולגרי Белким се бяха гръмнали, Иво Беров БКП и загубата на стратегическа инициатива по македонския въпрос
Big City Life

Big City Life הוא סינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה מטאפיקס, Signs of a Struggle. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים בגרמניה, פולין, אוסטריה, איטליה, שווייץ וניו זילנד. השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים האירופי. למרות שהלהקה היא בריטית, השיר הצליח יותר מחוץ למדינה ברחבי אירופה, אך עם זאת הגיע גם למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי. ב-1 בספטמבר 2006, זכה הסינגל בפסטיבל השירים ה-43 הבינלאומי בפולין. השיר הופיע גם כרצועה ברשימת ההשמעה במשחק 2006 FIFA World Cup, ובאלבום האוסף הבריטי Now That's What I Call Music! 62 ב-2005, מתוך סדרת האלבומים. מידע על היצירה "Big City Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Big City Life" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Big City Life" באתר Discogs סרטון השיר "Big City Life" באתר יוטיוב
אדד-ניררי השני

אדד-נִרַרִ השני מלך באשור בשנים 911–891 לפנה"ס, ונחשב למלך הראשון באימפריה האשורית החדשה. היה בנו של אשור-דן השני, מלך אשור. אדד-ניררי השני נחשב למייסדה של האימפריה האשורית החדשה. הוא היה זה שחילץ את ארץ אשור סופית מאחיזתם של הארמים בצפון-מערב, והוא שפתח את הפרק האחרון והמזהיר ביותר בתולדותיה של ארץ אשור. המלחמה שהוא פתח בה וניצח, נחשבה בעיניו למלחמת שחרור לאומית. הוא לא חיכה להתקפות שכניו, אלא יזם בעצמו מסעות מלחמה נגדם. בכתובותיו, הדגיש אדד-ניררי את החידוש שבכיבושיו לאחר השפל המדיני בדורות שקדמו לו. את סדרת מסעותיו הוא פתח במסע לכיוון הפרת על מנת לפתוח את הדרך עד חבור והמורדות הדרומיים של הרי ארמניה. הוא שלח משלחת עונשין נגד האח'למו והארמים שבארץ סוח'ו על הפרת התיכון האזור שפך החבור לנהר פרת. כתוצאה מכך הביא לדיכוי פעילותם למשך מספר שנים. בצפון הוא ערך שבעה מסעות מלחמה כנגד הארמים שבאזור הרי כשיארי (טור עבדין) – רכס געשי ממזרח למרדין (Mardin), אזור שממנו הם איימו על העיר נינוה – עד שלבסוף הוא הצליח להפוך אזור זה לפרובינציה אשורית. במלחמה זו הופיע אלמנט חדש, שהפך מאוחר יותר לדפוס קבוע אצל אשור: אדד-ניררי לקח גדודי רכב מהעמים הנכבשים וצירפם אל הצבא האשורי. אשור בנתה את כוחה, במידה רבה, תוך כדי ניצול כוח האדם שנלקח בשבי. אדד-ניררי ערך צפונה יותר מסע אל כומאני בקפדוקיה, משם פנה לכיוון ארץ אררט, ובמסעו חזרה סיפח את ארץ כותמוח'י. באותו אזור הוא ערך מסעות נגד "ארצות נאירי", אם כי ככל הנראה לא הגיע לתוצאות של ממש. במזרח הוא יצא נגד ארץ לולומה (לולובים), באזור הרי הזגרוס, ונגד ארץ זמוא (Zamua; באזור סולימאניה של ימינו) באותו אזור. בדרום נלחם אדד-ניררי נגד ארץ בבל והנחיל שתי תבוסות לשמש-מודמיק, מלך בבל. כתוצאה מכך איבדה בבל רצועת קרקע גדולה צפונית לנהר הדיאלה ועיירות גבול על הפרת התיכון – את היט (Hit) וזנקו (Zanqu). מסע נוסף נגד נבו-שום-אוכין, יורשו של שמש-מודמיק, הסתיים ככל הנראה בלי הכרעה ובעקבותיו נחתם חוזה שלום בין אשור לבבל למשך כ-80 שנה. סיכום מסעותיו של אדד-ניררי מראה כי הארמים גורשו מעמק החידקל וסולקו מהרי טור עבדין; אדד-ניררי החזיר לידי אשור גם מספר ערים במזרח הג'זירה – ערים שנלקחו בשעתו על ידי הארמים מידי אשור. במזרח פעל אדד-ניררי באזור כורדיסטן של ימינו ודחק את יושביו של אזור זה חזרה למרומי ההרים. האשורים תקפו גם את דרומה של ארץ בבל. מלבד הפעולות הצבאיות דאג אדד-ניררי גם לארגון ממלכתו מבפנים – הוא ערך תיקונים במנהל וקבע בין השאר את סדרי הרוטציה במוסד ה"לימו", שלפיו נקראו ונמנו השנים בממלכת אשור. מימיו ואילך קיימות רשימות "אפונים" סדירות שנמצאו בספריית אשורבניפל. בתחום המשק והכלכלה הוא המשיך בפעולותיו של אשור דן השני, ובדומה לו שכלל את מתקני החריש וההשקאה, והגדיל את יבולי התבואה. אדד-ניררי מתפאר גם שהגדיל את מספר סוסיו. A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991 מדיה וקבצים בנושא אדד-ניררי השני בוויקישיתוף