laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ובאני בטיסטה פרגולזי

ג'ובאני בטיסטה פרגולזי (Giovanni Battista Pergolesi‏; 4 בינואר 1710 - 16 במרץ 1736) היה מלחין, כנר ונגן עוגב איטלקי. נולד ביזי הסמוכה לאנקונה. פרגולזי לא האריך ימים, בסך הכול חי 26 שנה, אך חיבר שפע של יצירות. בין היתר חיבר את האופרה בופה הראשונה בסוגה בשנת 1732 האופרה La Serva Padrona. אופרה בופה היא אופרה בסגנון קומי בשתי מערכות, מושפעת מן הקומדיה דל'ארטה שהתפתחה בשווקים ונכתבה סביב דמויות קבועות: האציל הטיפש והמשרת (או משרתת), ליצנים מתוחכמים, המסייעים לזוג אוהבים לממש את אהבתם. אופרה זו נכתבה תחילה כאינטרמצו לאופרה סריה (אופרה רצינית) בשם l prigioner superbo, אך הייתה פופולרית יותר כשהיא לעצמה ועם הזמן הפכה ליצירה עצמאית, המושמעת בנפרד, וכיום היא מוכרת הרבה יותר מבת-זוגה העיקרית. כאשר הוצגה בפריז בשנת 1752, עוררה את מה שנקרא מחלוקת הקומדיאנטים בין תומכי האופרה הצרפתית הרצינית, כגון ז'אן-בטיסט לולי וז'אן-פיליפ ראמו לתומכי האופרה קומיק, או בופה, האיטלקית החדשה. פרגולזי הוצג כמופת לסגנון האיטלקי במהלך המחלוקת הזאת, שפילגה את הקהילה המוזיקלית בפריז למשך שנתיים ימים. פרגולזי נפטר בשנת 1736 כתוצאה ממחלת השחפת. פרגולזי חיבר עוד אופרות שונות וכן מוזיקת קודש. הנודעת ביותר מבין יצירותיו אלה היא הסטאבט מאטר ("עמדה האם"), שנכתבה במקורה לקולות סופרן ואלט של גברים, אך כיום היא מושרת על ידי סולניות ובמקרים רבים גם עם מקהלת נשים. הסטאבט מאטר כבש לו מקום של כבוד בכל תולדות המוזיקה. באך יצר ממנו שעתוק בקנטטה Tilge, Höchster, meine Sünden, BWV 1083. בשנת 1733 הוא יצר את היצירה "המשרתת הגבירה". מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני בטיסטה פרגולזי בוויקישיתוף ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר ספוטיפיי ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר Last.fm (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר פרויקט מוטופיה ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר Discogs (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר Songkick (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, דף שער בספרייה הלאומית ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ובאני בטיסטה פרגולזי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ובאני באטיסטה פרגולזי באתר www.classicalconnect.com
סטפני הנון

סטפני הנון (באנגלית: Stephanie Hannon; נולדה ב-31 באוקטובר 1974) הייתה מנהלת הטכנולוגיות הראשית (CTO) של קמפיין התמודדות לנשיאות ארצות הברית של הילרי קלינטון ב-2016. היא הייתה האישה הראשונה להחזיק בתואר של CTO של קמפיין נשיאותי מרכזי. לפני כן הנון הייתה מנהלת חטיבת ניהול המוצר של חדשנות אזרחית והשפעה חברתית של גוגל. הפוקוס שלה היה על בניית כלים לסייע לקהילות להגיב לאסונות טבע כמו גם ביצירת שקיפות של תוצאות בחירות. היא עבדה בעבר בתור מנהלת מוצר בגוגל מפות וב-Google Wave. הנון נולדה בוושינגטון די. סי. וגדלה ברסטון שבווירג'יניה. היא למדה לתואר ראשון במדעי המחשב ולתואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד, כמו גם לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. כאשר הנון נשכרה בתור ה-CTO של הקמפיין של קלינטון, הדבר דווח במספר אמצעי תקשורת ובפרט הודגשה העובדה כי בפעם הראשונה שוכרים אישה לתפקיד זה. המינוי תואר ככזה שמסייע לפתוח את הדלת לנשים לתעשייה שהיא באופן מסורתי גברית. מדיה וקבצים בנושא סטפני הנון בוויקישיתוף Kia Kokalitcheva, 5 Things We Learned From Hillary Clinton’s Campaign CTO, Fortune.com, ‏30 August 2016 Philip Rucker, Hillary Clinton hires Google executive to be chief technology officer, The Washington Post, ‏8 April 2015 Yasmin Aslam, Hillary Clinton hires first-ever female presidential campaign CTO, MSNBC, ‏10 April 2015 Alissa Walker, Report: Hillary Clinton Just Hired a Google Exec as CTO of Her Campaign, Gizmodo, ‏8 April 2015
ג'ון ניקולסון

ג'ון ויליאם ניקולסון הבן (באנגלית: John William Nicholson, Jr.;‏ נולד ב-8 בפברואר 1956[דרוש מקור]) הוא גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון פיקד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. ניקולסון החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1982, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. ניקולסון התנדב לכוחות המוטסים של צבא ארצות הברית ובתפקידו הראשון שימש כמפקד מחלקת צנחנים בהדיוויזיה המוטסת ה-82 לחם במבצע זעם דחוף, ועוטר על גבורתו בכוכב הארד. בהמשך שימש כעוזר ראש מטה צבא ארצות הברית, אריק שינסקי, לתכנון אסטרטגי. בהמשך שימש כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר ה-23 וכמפקד חטיבה. בשנת 2012 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 ושנתיים לאחר מכן מונה למפקד כוחות היבשה של נאט"ו בטורקיה. בשנת 2016 מונה על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה להוביל את הפיקוד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן.. בספטמבר 2018 סיים את שירותו בצבא. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ניקולסון בוויקישיתוף רויטרס‏, אפגניסטן נופלת בידי טליבאן - וצבא ארצות הברית דורש עוד חיילים מטראמפ, באתר וואלה, 9 בפברואר 2017 ג'יימס מקנזי, רויטרס, טליבאן: נפתחה "מתקפת האביב" באפגניסטן, באתר nrg‏, 12 באפריל 2016. Wesley Morgan, Meet the next commander in Afghanistan, who has deeper experience there than almost any U.S. general, The Washington Post, January 28, 2016. אביתר בן-צדף, גנרל ג'ון ניקולסון יפקד על זירת אפגניסטן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בינואר 2016. אפגניסטן נופלת בידי טליבאן - וצבא ארצות הברית דורש עוד חיילים מטראמפ, באתר וואלה, 9 בפברואר 2017.
פשט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרשנות הפְּשָׁט למקרא – פרשנות השואפת לברר את המובן הטקסטואלי האותנטי של המופיע במקרא, הן בהקשר הנקודתי והן במכלול הטקסטואלי. פֶּשְׁט (הונגריה) – עיר היסטורית בהונגריה, אחת המרכיבות של העיר המודרנית בודפשט, בירת הונגריה. פֶּשְׁט (מחוז) – מחוז בהונגריה.
אסתי המכוערת

אסתי המכוערת היא טלנובלה קומית ישראלית ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת, בין השנים 2003–2006, במשך שלוש עונות ו-25 פרקים. הסדרה היא גרסה מקומית לטלנובלה הקולומביאנית "אני בטי המכוערת". הסדרה הייתה אחת מסדרות הטלוויזיה המצליחות ביותר בערוץ 2 וזכתה לרייטינג גבוה. הפרק בו נחשפו פניה האמיתיות של אסתי זכה ל-32.6 אחוזי צפייה, שיא הצפייה לפרק בסדרה בימי ערוץ 2. לסדרה אף הופקה סדרת ספין-אוף בשם "אלביס" על שם אביה של אסתי. הסדרה עוקבת אחר סיפורה של אסתי בן-דוד, בחורה שאינה שבעת רצון מחייה. אסתי מתקבלת לעבוד במשרד הפרסום של צבי רוזנטל. אביה של אסתי, אלביס בן-דוד, אינו מרוצה מחייה המקצועיים של בתו. אסתי מקיימת רומן באמצעות שיחה מקוונת עם עומר רוזנטל, בנו של מנהל המשרד. אסתי יודעת עם מי היא מתכתבת, אולם עומר אינו מודע לכך שהוא מדבר עם אסתי העובדת איתו במשרד. בין אנשי המשרד והאנשים הסובבים אותם נוצרות אהבות, בגידות, חברויות ותככים. אסתי בן-דוד (ריקי בליך), בתו של אלביס, עובדת במשרד הפרסום של אביו ביחד עם עומר ומתכתבת איתו בצ'אט. אלביס בן-דוד (שייקה לוי), אביה של אסתי. איש משטרה בדימוס שמתגעגע לעבודתו. איקה אלפנדרי (ניצה שאול), אשתו של אלביס ואמה החורגת של אסתי. צבי רוזנטל (עודד קוטלר), בעל משרד הפרסום בו אסתי עובדת. עומר רוזנטל (ליאון רוזנברג), בנו של צבי, עובד במשרד הפרסום של אביו ביחד עם אסתי ומתכתב איתה בצ'אט ללא ידיעתה. דינה רוזנטל (לאורה ריבלין), אשתו של צבי, אמם של עומר ונועם. נועם רוזנטל (עומר ברנע), בנו של צבי. ישראל מארק (ערן איוניר) ויקטור מארק (אסי דיין) עלמה מעיין רוזנטל (אביטל דיקר) חברתה הטובה ביותר של אסתי, היא משמשת אם חד הורית לבנה וניהלה רומן עם צבי. רותי כספי (חלי גולדנברג) רעייתו של דורון, חברה של דינה. דורון כספי (אלי גורנשטיין) רופא, חבר של צבי. נטלי בושרי-מארק (מיטל דוהן) חברתו של עומר. מיכל קצב (חנה אזולאי הספרי) (עונה ראשונה)- תקציבאית בכירה. נרצחה על ידי מתנקש ששלח ויקטור מארק. נצח (משה פרסטר) - ידידה הטוב של מיכל, קופירייטר, מתרחק מעברו ומגבש את זהותו המינית. אלכס שולמן (ברוך דרור) צדוק (שמוליק לוי) ניר מעיין (רועי וינברג) בנה של עלמה. שיר הנושא של "אסתי המכוערת" היה "אל תבכי ילדונת", שכתב והלחין אלון אולארצ'יק. את השיר ביצעו שני שחקניה הראשיים של הסדרה, ריקי בליך ושייקה לוי. שיר הנושא של העונות הבאות היה "נחש במסיכה", גרסה עברית לשירו של אלביס פרסלי "Devil in Disguise" בתרגומו של ימי ויסלר. את השיר ביצע שייקה לוי. פסקול הסדרה "אסתי המכוערת" הולחן ובוצע על ידי אלון אולארצ'יק. את פסקול סדרת ההמשך הלחינו במשותף גל תורן ודודוש קלמס. "אסתי המכוערת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אסתי המכוערת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אסתי המכוערת", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מילות השיר "אל תבכי ילדונת", באתר שירונט מילות השיר "נחש במסיכה", באתר שירונט רוגל אלפר, הכיעור הוא איפור, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2003 ארנה קזין, טלפרודיה, באתר הארץ, 15 ביולי 2004 ענת באלינט, אסתי האחרת, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2004 רותי זוארץ, ‏מי מכוערת?, באתר גלובס, 15 בפברואר 2005 אביבה קרול, ‏"אסתי המכוערת" של קשת בראש טבלאות הרייטינג, באתר גלובס, 14 ביולי 2003 אביבה קרול, ‏שני פרקי הסיום של "אסתי המכוערת" עלו לראש טבלת הרייטינג, לצד "אנשי השנה", באתר גלובס, 22 בספטמבר 2003 זוהר ישראל, רייטינג: שיא ל"אסתי" ו"כוכב נולד", באתר ynet, 29 ביולי 2004 אביבה קרול, ‏730 אלף צפו באסתי המכוערת, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2004 רותה קופפר, סדרת המשך ל"אסתי המכוערת", באתר הארץ, 25 במאי 2005
צבי הירש גויטיין

הרב צבי הירש גויטיין (בכתיב שנהג בזמנו: צבי הירש גאיטיין; ה'תקס"ה, 1805 - כ"ב בתמוז ה'תרי"ט, 24 ביולי 1859) היה רב הונגרי, אב בית דין בכפר העדיעס, ומחבר הספר "ידי משה" על רמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו. נולד ביארמוט, בילדותו למד בעיקר מפי אביו, והתקרב לרב מאיר איזנשטטר. בבחרותו למד בבוניהד בישיבתו של רבי צבי הירש הלר, המכונה "ר' הירש חריף", מחבר "טיב גיטין". אביו כתב עליו למיועד להיות חמיו, רבי אליהו טלר מקומרן: "הנהגת בני שיח' יסודתה על אדני היראה והחכמה, יען שמעת היותו בן שש הוצאתיו מבית הספר לא מש מאוהלי ותמיד שמתי עיני וליבי עליו ולמדתי אני בעצמי איתו סוגיות רבות מש"ס ועל בורים, וגם מסכתות שלימות ובהיותו בן י"ג הרגלתיו בחיבורי הרמב"ם ... והוא מתמיד כי אין חשקו כי אם בתורה... ובעת שנתקבל הרב הגאון העליר לק"ק באנהארד, שלחתיהו ללמוד בישיבתו.... סדר לימודו מיוסד יותר על דרך הפשט מעל דרך החריפות. יש לו סברא ישרה... ועוד לו ידיעה גדולה בתנ"ך ובשאר דברים הצריכים לתופשי תורה... במלאכת הכתיבה אינו אומן, אך יודע לכתוב יהודית ואשכנזית כמוני, וגם מעוטר בפרפראות כגון עברונות ותשבורת". בשנת ה'תקצ"ז הוסמך לרבנות על ידי החת"ם סופר[דרוש מקור]. בשנת ה'תקצ"ט נתמנה לרבנות בעיר סנטאנדרש בה כיהן עד פטירת אביו, ולאחר מכן עבר למלא את מקום אביו כרב בהעדיעס עד לפטירתו. ספרו "ידי משה" עוסק ברמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו. כתבים אחרים שלו ותשובותיו בהלכה נדפסו בספר "זיכרון אבות" (תשל"א) הכולל חידושים מתורתם של רבני משפחת גויטיין. אביו היה הרב ברוך גויטיין, מחבר "כסף נבחר" ואב בית הדין של העדיעס שבהונגריה. הוא נקרא על שם אב אביו. ב-ה'תקפ"ג נישא לשרה (זולי) לבית טעללער מקאמארן. חמיו, ר' אליהו טלר, היה נחשב בסביבתו לאיש קדוש ואנשי הקהילה נהגו ללכת להתפלל על קברו. בנו הרב אליהו מנחם גויטיין מילא את מקומו ברבנות העדיעס נכדו הרב יוסף שלמה גויטיין אשר נספה בשואה היה אחרון רבני העדיעס לפני מלחמת העולם השנייה נכדו הקרוי על שמו, הרב צבי הירש גויטיין היה רבה של קופנהגן נכדו הרב יחזקאל (אדוארד) גויטיין, רבה של בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט נינו פרופ' שלמה דב גויטיין, היסטוריון של המזרח התיכון, מגדולי ההיסטוריונים של תולדות היהודים בארצות האסלאם וגדול ההיסטוריונים של הגניזה הקהירית בנו גאבור (גבריאל גדליה) גויטיין (גר'), היה רב הקהילה היהודית בקרלסרוהה נכדתו רחל שטראוס, הייתה רופאה ופעילה חברתית ישראלית ילידת גרמניה, חברה מייסדת של אקי"ם ידי משה, פאקש, תרס"ה. פנחס זליג שוורץ, הרב מו"ה צבי הירש גאיטאן, בתוך: שם הגדולים מארץ הגר, מערכת גדולים אות צ' פריט כא יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, ירושלים תשנ"ז, עמ' 368 עץ המשפחה של צבי הירש גויטיין באתר Geni "ערכו של אביו (כולל פרטים עליו)", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) צבי הירש גאייטין זצ"ל, עולת החודש, שנה ב' קונטרס א' (יג), תשרי ה'תשל"ח. המאמר: "סיכוך תחת "לאטין" שאין ביניהם ג'", באתר היברובוקס מהר"ם א"ש מזכיר אותו בפתח תשובתו (שו"ת אמרי אש, אורח חיים, סימן נ'): "ראיתי את אשר כתב הרב המאור הגדול מו"ה הירש גאוטיין נרו...". רצ"ה היה אז כבן שמונה עשרה יעקובוביץ, זכור ימות עולם, ח"א, בני ברק תשמ"ז, עמ' קד הערה מג. שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק, תרע"ב. הערך קאפענהאגען (דענענמארק): הרב ר' צבי הירש בהרה"ג ר' אלי' מנחם ז"ל גאיטיין, באתר היברובוקס
שירות למען הילד

שירות למען הילד הוא יחידת סמך של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, האגף לשירותים אישיים וחברתיים, האחראי על פי חוק אימוץ ילדים, תשמ"א-1981. בעשור הראשון של מדינת ישראל לא היה האימוץ מוסדר במדינת ישראל. בשנת 1960 חוקק חוק האימוץ והטיפול באימוץ טופל בידי לשכות הסעד המקומיות ברשויות המקומיות. בשנת 1965 מונתה אביבה ליאון כפקידת אימוץ ראשית במשרד והיא הייתה אחראית על שירות האימוץ של המשרד שטיפל בחלק מההיבטים של האימוץ בישראל. בסוף שנות ה-70 שונה שם השירות לשם "השירות למען הילד". בשנת 1981 יזמה אביבה ליאון את הקמת ועדת עציוני ובהמשך את שינוי חוק האימוץ 1960. השירות למען הילד מרכז, מטפל ואחראי על כל נושא אימוץ ילדים בישראל, בפיקוח על עמותות פרטיות שעוסקות באימוץ ילדים מחוץ לישראל ואימוץ בין-ארצי. בראש השרות עומדת פקידת סעד ארצית. לשירות למען הילד משרדים ומרכזי שרות וטיפול במשפחות בחיפה, בירושלים, בבאר שבע ובתל אביב. תחומי פעולה עיקריים טיפול בנשים שהרו מחוץ למסגרת הנישואים טיפול בתינוקות שנולדו לנשים מחוץ לנישואים טיפול בתינוקות שנולדו לקטינות טיפול, ליווי והדרכה של משפחות מאמצות הכוונה טיפול וסיוע במשפחות המועמדות לאמץ. תיקי האימוץ נשמרים בשירות למען הילד, ובהגיע הילד המאומץ לגיל 18 הוא רשאי לעיין בתיק האימוץ שלו. אם הוריו הביולוגיים אישרו את מסירת פרטיהם, יוכל הילד לקבל פרטים אלה בהגיעו לגיל 18. אתר האינטרנט הרשמי של שירות למען הילד גל לוי מיכל ברונר, ‏אימוץ ילדים: לא מה שחשבתם, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2019 משפחתא קהילת האימוץ של ישראל יש לרכז את הטיפול בנושא אימוץ ילדים, מעריב, 6 בפברואר 1972 אישים ומוסדות, הצופה, 28 באוקטובר 1965 נדחתה בקשה להחזרת ילדה מאומצת לאמה הלא נשואה, הצופה, 30 באפריל 1969 מי מאמץ את מי, מעריב, 10 באוגוסט 1971 אריאלה ראובני, אבי "בנות" נדר ונתן ילדתו - בתקווה שייוולד זכר, דבר, 6 במרץ 1978 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמפינה

קמפינה (ברומנית: Câmpina) היא עיר במחוז פרחובה, בחבל מונטניה, ברומניה. קמפינה שוכנת בעמק הפרחובה ומוקפת בשלושה נחלים, שייצבו את המישור, קמפיניצה, דופטנה ופרחובה. מיקום העיר הוא על דרך המסחר הישנה בין בוקרשט ובין בראשוב. לאחר כמות שיא של תושבים, 41,554, ב-1992, מספר התושבים ירד ל-32,935 ב-2011. מרבית התושבים, לפחות 93%, הם רומנים ויש מיעוט של פחות משני אחוזים של צוענים. מרבית התושבים, מעל 91%, משתייכים לכנסייה האורתודוקסית הרומנית והיתר מתחלקים בין זרמים נוצריים שונים ובלתי מזדהים. קמפינה היא העיר הרומנית עם הכמות הגדולה ביותר של ימי שמש בשנה. קמפינה מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1503. ב-1783 קמפינה הפכה לעיירת שוק חופשית ומקבלת זכויות. ב-1799 אלכסנדרו מורוזי העניק לקמפינה זכות לנהל שוק ביום ראשון. תאורת פנסי רחוב על בסיס קרוסין הופעלה בקמפינה ב-1861. ב-1864 הוכרזה קמפינה כעיר וב-1879 היא התחברה לרשת מסילות הברזל הרומנית. ב-1886 הוקם במקום בית זיקוק לנפט המצוי בשפע במקום. ב-1890 נחנך שדה הנפט עם חמישה מגדלי קידוח, הראשונים ברומניה וב-1897 התחיל לפעול בית הזיקוק Steaua Română (הכוכב הרומני) החדש, שהיה אז הגדול ביותר והמודרני ביותר באירופה - הוא הפיק 1,200 טונות ביום. במהלך השנים 1893 - 1896 הקים בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו את ארמון יוליה חאשדאו. ב-1902 מותקנת אינסטלציה למים זורמים בבתים ותאורה חשמלית. ב-1917 ביקר במקום וילהלם השני, קיסר גרמניה יחד עם גנרל-פלדמרשל אוגוסט פון מקנזן. מדיה וקבצים בנושא קמפינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמפינה Prosperitatea orașului Câmpina, la început de secol XX. Cum a devenit localitatea prahoveană «Texasul României» (אורכב 18.02.2017 בארכיון Wayback Machine) (ברומנית) Aici ne-am dori toţi să locuim! Câmpina, oraşul din România cu cele mai multe zile însorite din an (ברומנית)
תבליט פסילאר

תבליט פסילאר (בטורקית: Kurt Beşiği, שמשמעותו היא "עריסת זאב") הוא פסל חתי גדול של אל הסער האנטולי השוכן ליד הכפר פסילאר (Fasıllar) כ-60 ק"מ מערבית לקוניה דרומית-מערבית לאגם ביישהיר (אנ') בנפת קוניה (אנ') בטורקיה. הפסל שוכב בודד על מידרון גיא הנמצא מעל לכפר ובו דרך המובילה אליו. בניגוד לתבליטים חתיים אחרים, שנחצבו או גולפו באתרם על מצוק או סלע, תבליט זה נמצא בודד, שוכב על צידו, על המדרון משקיף על הכפר פסילאר. במקום לא נמצא כל אתר ארכאולוגי. אורכו של הפסל הוא 8 מטר ורוחבו 2.75 מטר. ומשקלו המוערך הוא כ-70 טון. והוא גולף מגוש סלע בזלת אחד שנלקח כנראה ממחצבה סמוכה. כנראה יוצריו התכוונו להעבירו למקום אחר. הפסל מתוארך לתקופת המלך החתי תודחליאש הרביעי, שמלך בין השנים 1237–1209 לפנה"ס בתקופת האימפריה החתית. הפסל מתאר כנראה את האל תשוב שהיה אל הסער ומזג האוויר בתרבויות החורית והחתית. אל הסער מתואר עם כובע שעליו ארבע קרניים המזהות אותו כאל. ידו הימנית מורמת ואילו ידו השמאלית מופיעה רק כגדם לא גמור. הוא ניצב מעל ראשו של אל ההר. משני צידיו של אל ההר תבליט של אריה, כשרגל אחת של אל הסער ניצבת על ראשו של אל ההר, והשנייה על תבליט האריה השמאלי. חלק מהתבליט מגולף עם פרטים, וחלק אחר נעשה בגילוף גס.   החוקרים חלוקים בשאלה למה נמצא במקום זה תבליט זה. הארכאולוג ג'יימס מלארט הציע שתבליט זה, שפיסולו לא הסתיים ונמצא לא באתרו הסופי, היה מיועד במקורו להיות חלק מהאתר של אפלטון פינאר שנמצא 37 ק"מ משם, וכי מספר שברים שנמצאו באפלטון פינאר, יש להם דמיון לפסלי האריות בפסילאר, וכי פסל זה היה מיועד במקורו לעמוד מעל דיסק השמש הגדול המכונף בקיר ששרד שם. רעיון אחר בקשר לתבליט, מתייחס למיקום הספציפי בו הוא נמצא על הדרך המובילה מהאזור בשליטת החתים, דרומה לכיוון האזור שנקרא בטקסטים החתיים אדמות לוקה (אנ'), החלק הדרום-מערבי של אנטוליה. אזור זה לא נשלט על ידי החתים והוא מזוהה עם החוקרים עם השטח של ליקיה. ייתכן והתבליט ציין פרשת דרכים, או אזור מקודש שבו נערכו טקסים דתיים. במוזיאון לתרבויות אנטוליה השוכן באנקרה, נמצא העתק זקוף של התבליט. על המצוק שמעל המדרון שמול התבליט החתי, מופרד על ידי הגיא, נמצא קבר סלע מתקופת האימפריה הרומית. מימין לפתח הקבר החצוב, תבליט חצוב בסלע של סוס רתום ברתמה, הרוקע ברגלו הימנית. הקבר בנוי כקשת שאולי הכילה בעבר את פסלו של האדם שנקבר שם. משני צידי הפתח מחוברות לקשת שני עמודים קורינתיים. מתחת לפתח כתובת יוונית המציינת שהקבר מוקדש לגיבור הרווק לוקיאנוס. כתובת נוספת במקום עוסקת בכללי תחרות. מדיה וקבצים בנושא תבליט פסילאר בוויקישיתוף Fasıllar Monument באתר hittitemonuments. Fasıllar, סרטון באתר יוטיוב Fasıllar Monument באתר Turkish Archaeological News Fasıllar Monument Fasıllar Monument Proposed shape of Eflatunpınar Monument באתר .hittitemonuments.com
דיונונים מעוגלים

דיונונים מעוגלים (שם מדעי: Sepiolida) היא סדרה של רכיכות ימיות ממחלקת הסילוניות. דיונונים קטנים אלה, אשר אורכם 1-8 ס"מ בממוצע, הם הקטנים ביותר בקבוצת הדיונונאים. הם בעלי ראש מגודל ובטן ואיברים וכן זרועות קצרים מאוד. הם חיים בעיקר החופים הרדודים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי וגם בכמה ימים באוקיינוס ההודי. הם צפים בעזרת מערכת הנעה סילונית וכן בעזרת הסנפירים שלהם. חלקם פיתחו מערכת יחסים עם חיידקים אשר מאפשרת להם להאיר ולהחליף צבעים במהירות. סדרה דיונונים מעוגלים (Sepiolida) משפחה Idiosepiidae סוג Idiosepius משפחה Sepiolidae סוג Amphorateuthis סוג Heteroteuthis סוג Iridoteuthis סוג Nectoteuthis סוג Sepiolina סוג Stoloteuthis סוג Austrorossia סוג Neorossia סוג Rossia סוג Semirossia סוג Euprymna סוג Inioteuthis סוג Rondeletiola סוג Sepietta סוג Sepiola סוג Choneteuthis מדיה וקבצים בנושא דיונונים מעוגלים בוויקישיתוף דיונונים מעוגלים, באתר ITIS (באנגלית) דיונונים מעוגלים, באתר NCBI (באנגלית) דיונונים מעוגלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דיונונים מעוגלים, באתר GBIF (באנגלית)
רוברט בארו (קצין)

רוברט הילארד בארו (באנגלית: Robert Hilliard Barrow; ‏ 5 בפברואר 1922 – 30 באוקטובר 2008) היה גנרל אמריקאי יוצא חיל הנחתים של ארצות הברית אשר שימש כמפקד ה-27 של החיל. בארו נולד וגדל בבאטון רוז', לואיזיאנה. בשנים 1939–1942 למד באוניברסיטת לואיזיאנה ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל הנחתים. בשנת 1942 התגייס בארו לחיל הנחתים ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בהמשך שימש כמדריך טירונים. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס בשנת 1943 נשלח בארו לסין, שם שימש כמפקד מחלקה. בארו לחם במלחמת העולם השנייה במבצעי גרילה בסין המרכזית, כנגד הצבא היפני ועוטר בכוכב הארד. במלחמת קוריאה שימש בארו תחילה כמפקד פלוגה בגדוד ה-1 של רגימנט הנחתים הראשון, והוביל אותה במהלך הקרב על אינצ'ון. על גבורתו בקרב מאגר צ'וסין עוטר בארו בצלב הצי. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הנחתים ה-6. במלחמת וייטנאם שימש כמפקד רגימנט הנחתים ה-9. בשנת 1969 הוביל את הרגימנט במבצע "דואי קניון". בעבור האופן שבו פיקד על הרגימנט הוענק לבארו עיטור צלב השירות המצוין של צבא ארצות הברית, אף שהיה שייך לחיל הנחתים. לאחר המלחמה שימש בארו בשורת תפקידי פיקוד ומטה עד שבשנת 1979 מונה למפקדו ה-27 של חיל הנחתים. בשנת 1983 סיים את שירותו ופרש לגמלאות. מדיה וקבצים בנושא רוברט בארו בוויקישיתוף רוברט בארו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרק באודן, "אורחיו של האייתולה", הוצאת מודן, מערכות ומשרד הביטחון, 2012, עמוד 138. Martin Weil, Robert Barrow, 86; Four-Star General Led Marine Corps, The Washington Post, November 2, 2008. רוברט דאבס האינל, "ניצחון בשיא הגאות", מערכות, 1980, עמוד 110-116. אמיר ברעם וגל פרל פינקל, רף פצ"ן – לחשל את החרב, כתב העת "בין המערכות" באתר צה"ל, 20 ביולי 2021. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוברט בארו (קצין)".
צלב הברזל (סרט)

צלב הברזל (באנגלית: Cross of Iron, בגרמנית: Steiner – Das Eiserne Kreuz) הוא סרט מלחמה גרמני-בריטי מ-1977 העוסק בחיילי ורמאכט הנלחמים בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. הסרט מבוסס על הספר "הבשר מוכן" (The Willing Flesh) מאת וילי היינריך - מפקד גדוד לשעבר בוורמאכט. הספר מבוסס בחלקו על סיפור אמיתי של אחד ממעוטרי צלב האבירים של צלב הברזל. הסרט צולם ביוגוסלביה, ובולט בשל הכמות הגדולה של נשק וציוד אותנטיים ששימשו במהלך הצילומים. הסרט עוסק בגדוד גרמני המוצב בראש גשר גרמני בחצי האי טאמאן, ב-1943 במהלך הקרב על קווקז. מחלקה בפיקודו של פלדוובל (סמל) רולף שטיינר (ג'יימס קובורן) פושטת על עמדה קדמית רוסית, ולוכדת בשבי חייל-ילד רוסי. שטיינר הוא קצין ציני, קשוח ומוסרי, הדואג לחייליו ובהמשך אף מוותר על חופשת מולדת כדי לשהות במחיצתם. אל הגדוד מגיע מפקד חדש, האופטמן סטראנסקי (מקסימיליאן של). סטראנסקי הוא קצין פרוסי אריסטוקרטי, הנוהג להתרברב על כך שהוא הועבר מצרפת לבקשתו האישית של מפקד הדיוויזיה אוברסט בראנדט (ג'יימס מייסון), וכי הוא עומד לקבל את צלב הברזל. במציאות, הוא חסר כל ניסיון קרבי, וכפי שמתגלה בהמשך הסרט, אף לא יודע להפעיל רובה. מטבע הדברים, הוא אינו מסתדר עם שטיינר. החיכוכים ביניהם מתחילים כבר במפגשם הראשון כאשר שטיינר מסרב להוציא להורג את הילד שלכד. "צלב הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צלב הברזל", באתר AllMovie (באנגלית) "צלב הברזל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צלב הברזל", באתר Metacritic (באנגלית) "צלב הברזל", באתר אידיבי "צלב הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אני אוהב אותך רוזה

אני אוהב אותך רוזה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 של הבמאי משה מזרחי. עלילת הסרט מתרחשת ברובע היהודי של ירושלים בראשית המאה ה-20. מזרחי טען שאת התסריט הוא כתב על סמך מקרה אמיתי שקרה במשפחתו, ועבר בסיפורים לאורך השנים. את הפסקול המקורי כתב דובי זלצר. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשנת 1972, בקטגוריית הסרט הזר. וייצג את ישראל בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט מספר את סיפורה של רוזה, שמתאלמנת מבעלה ועל פי חוקי המסורת היהודית, עליה להתחתן עם ניסים, אחיו של בעלה המת (הליך הייבום). אולם, ניסים רק בן 11 וצעיר מדי להתחתן. כפשרה שהושגה עם הרב, הוא עובר לגור עמה, למורת רוחם של תושבי ירושלים שמנדים אותה. רוזה היא אשה צעירה, עצמאית ודעתנית, והיא מנסה לחנך את ניסים להיות אדם בוגר ונבון ואילו הוא, מצדו, מתאהב בה. לאחר סכסוך שהתגלע ביניהם, ניסים עוזב את הבית וכנראה עוקר אל מעבר לים. הוא חוזר בהיותו עלם צעיר ורוזה מבקשת ממנו לקיים טקס חליצה, במפתיע, היא עוזבת באמצע הטקס, אך זמן מה לאחר מכן הם מתאחדים שוב. הסרט מתאר מציאות של כבילה לכללי המסורת, אל מול רצון האדם להיות אדון לעצמו, בייחוד כשמדובר באשה. רצונה של רוזה להרגיש עצמאית וחופשייה מכבלים ומתכתובות, הן של המסורת והן של החברה, עמד בסתירה לתקופה ולחברה הנוקשה שבה היא חיה. רוזה אינה נכנעת לכללי המסורת ואינה נרתעת מהחברה הסובבת אותה, שנוקטת כלפיה באמצעים קשים. היא אף עומדת על דעתה מול ניסים, כשהוא קיבל את משכורתו הראשונה וקורא כלפיה: "אשה, אוכל!". היא מתעמתת איתו והוא עוזב את הבית. כשניסים בגר ומעוניין לשוב אליה, היא מתעקשת על טקס החליצה, כדי להרגיש חופשייה מתכתובות עם מי עליה להתחתן. אולם, היא אוהבת את ניסים הבוגר, ועוזבת את הטקס כדי שתוכל להיות אתו. "אני אוהב אותך רוזה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אני אוהב אותך רוזה", באתר נטפליקס "אני אוהב אותך רוזה", באתר AllMovie (באנגלית) "אני אוהב אותך רוזה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אני אוהב אותך רוזה", באתר אידיבי "אני אוהב אותך רוזה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אני אוהב אותך רוזה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בכורה ל״אני אוהב אותך, רוזה", על המשמר, 31 במרץ 1972