אופירה נבון

אופירה נבון (21 בינואר 1936 - 22 באוגוסט 1993; ה'תרצ"ו - ה'תשנ"ג) הייתה רעיית נשיא המדינה החמישי, יצחק נבון. פסיכולוגית במקצועה, ופעילת ציבור בנושאי חברה, חינוך ורווחה. נשיאת יוניצ"ף בישראל, וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל. נולדה בתל אביב בשנת 1936, לבתיה ספיטקובסקי ואליעזר רזניקוב-ארז, ממנו התייתמה בגיל 8. לאחר שסיימה לימודי חינוך והוראה בסמינר לוינסקי, שירתה בצה"ל כמורה חיילת וככתבת צבאית בביטאון "במחנה". ב-1956, במהלך שירותה הצבאי, זכתה בתואר "צברית 56" של השבועון "העולם הזה", לאחר מכן תמונתה התנוססה על שערי כתבי עת ועיתונים ובזכות כך הפכה לסמל הצברית, בזכות מראהּ שנחשב לכל-ישראלי[דרוש מקור]. בעקבות זכייתה בתחרות היופי "נערת ישראל" נשלחה לייצג את המדינה במפגש "בנות עמים" שארגן המגזין "Elle" שבצרפת, וכתבה משם רשימות על חוויותיה, שכן פורסמו ב"העולם הזה". באותה שנה שיחקה בסרט הקולנוע "באין מולדת" לצד שייקה אופיר ושושנה דמארי. בעקבות זכייה בתחרות יופי בינלאומית שנערכה בצרפת, שבה ייצגה את ישראל, קיבלה מלגה ללימודי פסיכולוגיה בארצות הברית. עם חזרתה לארץ, עבדה כפסיכולוגית שיקומית באיל"ן וכפסיכולוגית במיח"א ת"א. בשנת 1963 נישאה ליצחק נבון, ששימש כמזכירו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. לאחר מספר שנים בהן היו חשוכי ילדים, החליט הזוג נבון לפנות לשירות למען הילד בבקשה לאימוץ. לאחר כשנתיים וחצי של המתנה אושר להם לאמץ בת (נעמה), ומספר חודשים לאחר מכן הצליח הזוג להביא לעולם בן, לו קראו ארז, כשם נעוריה של אופירה. כשהתמנה יצחק נבון לנשיא ישראל בשנת 1978 הייתה נבון ילידת הארץ הראשונה שכיהנה כאשת הנשיא והחלה לעסוק בפעילויות ציבוריות שונות. היא הייתה פעילה בנושאי קידום מעמד הנשים, עשתה למען ילדים במצוקה ונרתמה לפעילות באגודות למען הילד. לאחר פרוץ מבצע שלום הגליל פגשה חיילים פצועים. נבון הקימה את "עצרת בית הנשיא לשלום הילד" וכן את קרן "אכפת לי", שיזמה פרויקטים בתחומי החינוך והרווחה. היא גם מילאה את תפקידי נשיאת יוניצ"ף בישראל וראש ארגון הגג של ארגוני הנכים בישראל. יחד עם נשות נשיאי מצרים וארצות הברית זכתה בתעודת הוקרה מיוחדת עבור פעילותה למען ילדים באזורים מוכי אסון. בקיץ 1979 במהלך שנותיה במשכן הנשיא חלתה נבון בסרטן השד, ובאוגוסט 1979 נותחה בבית החולים שיבא ועברה כריתה חלקית של השד. חודשיים לאחר הניתוח נסעה לבית החולים "בית ישראל" שבבוסטון, שם עברה במהלך חמישה שבועות טיפול חדשני הכולל החדרת מחטים לאזור הנגוע, תחת הרדמה מלאה וניתנו לה הקרנות וטיפול כימותרפי. התמודדותה האמיצה עם המחלה ותרומתה להעלאת המודעות לנושא הפכו אותה לסמל. נבון לא הסתירה את מחלתה ולא חששה להעלות את הנושא לסדר היום הציבורי, הרבתה לדבר בנושא ועודדה נשים להיבדק כדי לאפשר גילוי מוקדם של המחלה. נבון סירבה לעבור כריתה מלאה של השד, אף כי הרופאים בארץ עדיין לא היו מיומנים בניתוח הסרה חלקי, והייתה לאחת הנשים הראשונות בארץ שעברו ניתוח הסרה חלקי בשילוב עם הקרנות וכימותרפיה. שבוע לאחר ניתוח ההסרה עמדה גאה ונרגשת בקבלת הפנים לנשיא מצרים, אנואר סאדאת בחיפה. נבון הייתה בריאה במשך כעשור, עד שהמחלה התפרצה בשנית, וב-3 בינואר 1991 עברה ניתוח נוסף בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים. באוגוסט 1993 נפטרה אופירה נבון מסיבוך של המחלה, בגיל 57. היא נקברה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים. קודם מותה, הביעה את התקווה כי גנים ציבוריים ייקראו על שמה, וכי ילדים ילכו לשחק ב"גן אופירה". מספר רשויות מקומיות כיבדו את רצונה, המוכר מביניהם הוא ״פארק אופירה״ הנמצא בעיר כרמיאל והוא אחד הפארקים הגדולים בעיר, אשר משתרע על שטח של 70 דונם. כמו כן, קרוי על שמה בית ספר יסודי בכפר סבא. צברית השנה, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, יומן כרמל II-201, מיום 5 במאי, 1956 אבירמה גולן, וצמתה מוטלת, באתר הארץ, 22 באפריל 2007 כתבה בעקבות מותה, בארכיון ה"ניו יורק טיימס" (באנגלית) אופירה נבון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אופירה נבון, באתר ספר הקולנוע הישראלי אופירה נבון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בתיה ספיטקובסקי- (1903-1978), עבדה עשרות שנים בבית החולים הדסה (תל אביב) כאחות בכירה כיפה אדומה - בין מחנות חיילי הנח"ל, "העולם הזה", גיליון 961 מ-15 במרץ 1956, עמוד 12 ניסים משעל, ישראל 70 – להיות ישראלי, עמוד 63, ידיעות אחרונות יהודה גולן, אופירה נבון נותחה – שוב התגלה אצלה סרטן השד, מעריב, 4 בינואר 1991