laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המילטון פיש

המילטון פיש (באנגלית: Hamilton Fish;‏ 3 באוגוסט 1808 – 7 בספטמבר 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל מדינת ניו יורק, סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית. פיש נולד בשכונה גריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק לניקולס פיש, פוליטיקאי פדרליסטי שלחם במלחמת העצמאות האמריקנית, ואליזבת' סטויוסנט, שסב סבה היה פיטר סטויוסנט, ממנהיגי ניו אמסטרדם. הוריו קראו לו המילטון על שם חברם אלכסנדר המילטון. הוא נישא לג'וליה קין ב-1836 ולזוג נולדו שלושה בנים וחמש בנות. פיש למד בקולומביה קולג', חלק מאוניברסיטת קולומביה, וסיים את לימודיו ב-1827. בשנים 1832–1833 שימש כממונה על שטרות המכר בעיר ובמדינת ניו יורק. ב-1834 התמודד על מקום בפרלמנט של מדינת ניו יורק, אך נכשל בבחירות. בשנים 1843–1845 כיהן פיש כחבר קונגרס מטעם המפלגה הוויגית בבית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות את המועמד הדמוקרטי ג'ון מק'קון. הוא הפסיד בבחירות הבאות, וחזר לעבוד כעורך דין. ב-1846, התמודד על משרת סגן מושל ניו יורק אך הפסיד למועמד הדמוקרטי אדיסון גרדנר. שנה לאחר מכן, בעקבות מינויו של גרדנר לשופט, נבחר פיש לכהן בתפקיד בשאר הקדנציה, מנובמבר 1847 עד דצמבר 1848. ב-1848 נבחר פיש לתפקיד מושל ניו יורק, כשגבר בבחירות על המועמדים האחרים ג'ון דיקס וראובן וולוורת'. הוא כיהן בתפקיד מ-1 בינואר 1849 עד 31 בדצמבר 1850. ב-4 במרץ 1851 נבחר פיש לסנאט של ארצות הברית, בהחליפו את דניאל דיקינסון. כחלק מעבודתו בסנאט, ישב פיש בוועדה לקשרי חוץ. לקראת סיום הקדנציה שלו בסנאט, הפך פיש לחבר במפלגה הרפובליקנית, והיה חלק מפלג שהתנגד לעבדות ולביטול פשרת מיזורי. עם סיום כהונתו כסנאטור ב-3 במרץ 1857, נסע פיש עם משפחתו לאירופה, שם נשאר עד פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אז חזר והיה פעיל בקמפיין לבחירת אברהם לינקולן לנשיא. בשנים 1861–1862, חבר פיש לג'ון דיקס, ויליאם אברטס, ויליאם דודג', אלכסנדר טרני סטיוארט, ג'ון ג'ייקוב אסטור ואחרים מתושבי ניו יורק, להקמת "הוועדה להגנה מאוחדת" (Union Defence Committee), שפעלה בשיתוף עם ממשלת ניו יורק לגיוס וציוד חיילים, ותרמה יותר ממיליון דולר לרווחת מתנדבי ניו יורק ומשפחותיהם. ב-1862, נסע יחד עם אדוארד איימס לבקר את חיילי צבא האיחוד שנשבו והוחזקו בריצ'מונד שבוירג'יניה, אז בירת קונפדרציית המדינות של אמריקה, אך ממשלת הקונפדרציה סרבה לאשר למשלחת להיכנס לעיר. פיש כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, תחת הנשיא יוליסס גרנט, מ-17 במרץ 1869 עד 12 במרץ 1877, והיה השר שישב משך הזמן הרב ביותר בקבינט של האחרון. הוא ניהל את המגעים עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, שהובילו לחתימת חוזה וושינגטון ב-1871. בנוסף, הוביל ב-1875 את המשא ומתן עם ממלכת הוואי, אשר בסופו נחתם הסכם סחר-חופשי בין שתי המדינות. ב-1871 היה נשיא ועידת השלום שנערכה בוושינגטון בין ספרד לבין פרו, צ'ילה, אקוודור ובוליביה, שהובילה לחתימת הפסקת אש כוללת בין הצדדים. מתינותו ואיפוקו של פיש היו בין הגורמים המרכזיים לסיום פרשת וירג'יניוס, תקרית דיפלומטית בין ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וספרד, שהתרחשה בזמן מלחמת עשר השנים. לאחר שעזב את הקבינט, חזר פיש לעבוד במשפטים ובניהול עסקי הנדל"ן שלו. המילטון פיש נפטר בגלן קלייף (Glen Clyffe), אחוזתו, שנמצאת בסמוך לכפר גאריסון, בעמק נהר ההדסון בניו יורק. הוא קבור בגאריסון בבית העלמין של כנסיית סנט-פיליפ. מדיה וקבצים בנושא המילטון פיש בוויקישיתוף המילטון פיש, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) המילטון פיש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) המילטון פיש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פאול ובר

אנדראס פאול ובר (בגרמנית: Andreas Paul Weber‏; 1 בנובמבר 1893 – 9 בנובמבר 1980) צייר ואמן ההדפס גרמני. ובר נולד בשנת 1893 בעיירה ארנשטאדט בחבל תורינגיה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד ציור בבית הספר לאמנות שימושית בארפורט. בגיל צעיר הצטרף לתנועת "יונג וונדרפוגל" (ציפור הנדודים) תנועה רומנטית שקראה לשיבה אל הטבע, ובמקביל עבד כגרפיקאי מסחרי. במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא גרמניה, ובמקביל לשירות תרם מרישומיו לעיתון צבאי. ב-1917 החל בקריירת ציור ורישום. איוריו ליוו ספרים רבים, בהם הוצאה של הספר טיל אוילנשפיגל שזכתה להצלחה רבה. ובר זכה לשם כמאייר, ומהדורות לספרים "סיפורי הברון מינכהאוזן" ו"ריינקה השועל" באיורו נחשבות לקלאסיקה בגרמניה. ב-1920 נשא אישה, וב-1925 ייסד חברה להדפסים. לזוג ובר חמישה ילדים, ובנם כריסטיאן המשיך בדרכו של אביו כאמן. שירותו במלחמה הביא להדפסיו איכות קודרת, ומוטיב חוזר ביצירתו החל משנות ה-20, מיד לאחר המלחמה, הוא השחתת הסביבה הטבעית על ידי הטכנולוגיה, והמוות שהיא מביאה, המוצג באיוריו לעיתים קרובות בצורת ליצן. מוטיב חוזר נוסף ביצירותיו הוא משחק השחמט, ולעיתים הציג משחקי שחמט בין דמויות היסטוריות וספרותיות ידועות. החל משנת 1928 היה ובר פעיל בהתנגדות לימין הקיצוני ולהיטלר. איור מפורסם מתקופה זו, המוכתר בכותרת - "היטלר - גורל גרמני", מראה המון אדם הצועד, כשהוא נושא את דגל צלב הקרס, ונופל לקבר ובו ארון מתים ענק המקושט אף הוא בצלב הקרס. הדפסיו של ובר היו בעלי איכות סיוטית, וחזו, במלוא העוצמה, את העתיד לקרות לגרמניה אם יעלה היטלר לשלטון. החל מ-1931 פרסם, במשותף עם ארנסט ניקיש עלון בשם "התנגדות" (Widerstand). בשנת 1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה. השלטון החדש החל להתנכל לוובר, והוא נעצר מספר פעמים, ונשלח למחנות ריכוז שונים באזורים שונים בגרמניה, החל משנת 1936. לאחר שחרורו חדל מפעילות פוליטית. ב-1937 נסע לפלורידה. ב-1939 שב לגרמניה, ואף יצר מספר תדפיסים התומכים במטרה הגרמנית במלחמת העולם השנייה, ומבקרים את האימפריאליזם של בריטניה. התעמולה הנאצית עשתה שימוש בתמונות אלו. ב-1945 גויס לוורמאכט, ושוחרר עם תבוסת הנאצים. לאחר המלחמה המשיך ובר בפעילותו האמנותית, ויצר תדפיסים וקריקטורות הנוגעים בענייני השעה, כאשר נושאים אקולוגיים זוכים לדגש. בין היתר היה ובר מעורב בניסיון להחיות את העיתון הסאטירי זימפליציסימוס, ותרם באופן קבוע לגלגול החדש של העיתון בין השנים 1954 ל-1967. עבודתו זכתה להערכה רבה, והוא הציג בתערוכות במקומות שונים בגרמניה ומחוצה לה וזכה בפרסים אומנותיים, בהם "צלב השירות הפדרלי הגדול" מטעם ממשלת גרמניה. בשנת 1973 הוקם ברטבורג "מוזיאון א. פאול ובר". ובר מת בשיבה טובה בשנת 1980. הותיר אחריו כ-3,000 תדפיסים, עשרות תמונות שמן, ואלפי יצירות אחרות שפורסמו בעיתונים ובמגזינים. Zbynek Zeman, Heckling Hitler,Taurus, London, 1987. מדיה וקבצים בנושא פאול ובר בוויקישיתוף מוזאון א. פאול ובר
טל דבש

טל דבש, לפעמים מזוהה במחקר עם המָן, הוא נוזל דביק מתוק שמפרישות כנימות שונות על חלקי הצמח שעליו הן נמצאות. עם החרקים המייצרים טל דבש נמנים מינים שונים של כנימות עלה וכנימות מגן, וכן כמה מיני פרפראים וציקדות. הכנימות נוהגות למצוץ בעזרת החדק המיוחד שלהן את מוהל הצמחים מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים. המוהל מכיל ריכוז גבוה מאוד של סוכרים. הכנימה מפרישה את טל הדבש בטפטוף על העלים והפרחים של הצמח, על מנת להיפטר מעודפי הסוכר במוהל שמצצה. הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה ומעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק. בין העצים המשמשים פונדקאים לכנימות המפרישות טל דבש, יש מיני מחטניים שונים (אשוח, ערער, מיני אורן), מיני ורדניים (תפוח, אגס, שזיף, אפרסק, עוזרר ודובדבן), ומינים שונים של אלון, אשל, מילה, אדר, פקאן, אלסר ועוד. לטל הדבש יש מספר תופעות לוואי שליליות. על הנוזל המתוק מתיישבות פטריות טפילות העמידות לריכוז הסוכרים הגבוה, והן מייצרות כיסוי של נבגים בצבע שחור על העלה. תופעה זו קרויה "פייחת", והיא עלולה להזיק לצמח מכיוון שכיסוי זה מפחית את קליטת אור השמש ולעיתים אף חוסם את הפיוניות, ובכך מעכב את תהליך הפוטוסינתזה. בהיעדר פריחה, כמו למשל באזורים שאקלימם קר, נוהגות דבורי הדבש לאסוף את טל הדבש כתחליף לצוף. הדבש המופק מטל דבש, צבעו כהה וטעמו עז, והוא באיכות ירודה בהשוואה לדבש המופק מצוף. לדבש המיוצר מטל דבש שמקורו ביערות אורן יש ביקוש במקומות מסוימים באירופה ובטורקיה, בשל האמונה שלדבש זה תכונות מרפא. נמלים מסוגים אחדים נמשכות לסוכר שמפרישות הכנימות, וכך נוצרים יחסי הדדיות בין הנמלים הניזונות מטל הדבש שמפרישות הכנימות, ובין הכנימות. הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים כנגד אויביהן הטבעיים, כדוגמת זחלי מושית השבע ("פרת משה רבנו") או עינפז רקום כנף. ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מחלקת מרעה אחת לאחרת. במדבר יהודה נצפו נמלים ממין אורגת האשלים המגדלות כנימות וציקדות בקנים מיוחדים כדי לנצל את טל הדבש שהן מפיקות. יש הסוברים שטל הדבש הוא המן שאכלו בני ישראל במדבר. על פי המיתולוגיה הנורדית, הטל הנוטף מהעץ האגדי הענק יגדראסיל הוא טל הדבש המזין את הדבורים. מדיה וקבצים בנושא טל דבש בוויקישיתוף ד"ר משה רענן, המאכלך מן במדבר למען ענתך – קמחית המן, באתר פורטל הדף היומי הנמלה האורגת בישראל, עלון למורי הביולוגיה מס' 155, חוברת ג', סיוון התשנ"ח, האוניברסיטה העברית בירושלים
קנטרברי

קנטרברי (באנגלית: Canterbury) היא עיר במזרח מחוז קנט בדרום־מזרח אנגליה המפורסמת בעיקר בזכות הקתדרלה שלה ובזכות היותה מושבו של הארכיבישוף מקנטרברי, הבישוף הבכיר ביותר בכנסייה האנגליקנית. השם קנטרברי נובע מהשם באנגלית עתיקה קַנְטווָרַה בּוּרְג (Cantwara burg), שמשמעותה באנגלית עתיקה "מצודת בני קנט". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כבר בתקופה הפרהיסטורית היה יישוב בקנטרברי. באזור נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה; ומעגלי אבנים מתקופת האבן. העיר שנקראה דורוברנון (Durovernon - דורו - מצודה; וורנו - ביצה) הייתה ההתיישבות החשובה ביותר בקנט עוד לפני הגעת הרומאים לאזור. בתקופת הרומאים הייתה העיר ידועה כ-Durovernum Cantiacorum, והפכה למרכז מנהלי של הרומאים, מכיוון שעמדה בצומת של הדרכים המובילות לשלושת הנמלים שלהם. שער העיר ואחת מחומות העיר מתקופה זו נותרו קיימים. לאחר שננטשה על ידי הרומאים, התיישבו בה סקסונים. לאחר הכיבוש הנורמני הוקמה בעיר טירה שהייתה מורכבת מתל שהשקיף על חצר (שיטת Motte-and-bailey, תל וחצר חיצונית), שהוחלפה ב"טירת קנטרברי" הקיימת עד היום. בשנת 596 שלח האפיפיור גרגוריוס הראשון את הנזיר אוגוסטין על מנת שינצר את בריטניה. המלך אתלברט מקנט הסכים להעניק לאוגוסטין מרחב פעילות. אוגוסטין ארגן ב-597 את בנייתה של הקתדרלה של קנטרברי (שרידים מן הקתדרלה המקורית נמצאו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו אחרי מלחמת העולם השנייה). אוגוסטין גם בנה מנזר מחוץ לחומות העיר, שבו לאחר מכן הוא נקבר; במנזר קבורים גם ארכיבישופים אחרים של קנטרברי. למרות שגרגוריוס התכוון בהתחלה לחלק את בריטניה לאזורים, עם בסיס כוח בלונדון וביורק, הצלחתו של אוגוסטין בקנטרברי הפכה אותה למושב העיקרי של הכנסייה. ב-842 ושוב ב-851 סבלה העיר מפלישות דניות. ב-978 הארכיבישוף דאנסטן הקים מחדש את המנזר שהקים אוגוסטין וקרא לו מנזר סנט אוגוסטין. ב-991 החל גל שני של תקיפות דניות ובשנת 1011 נחרבה הקתדרלה והארכיבישוף אלפה (Ælfheah) נרצח. בשל ההרס שחוללו שתי הפלישות הדניות, תושבי העיר לא התנגדו לפלישה של ויליאם הכובש ב-1066 והוא בנה בעיר טירת "מוט וביילי". בתחילת המאה ה-12 הטירה נבנתה מחדש, באבן. המוקד העיקרי בעיר הוא קתדרלת קנטרברי - קתדרלה גותית גדולה ומפוארת, שאף נרשמה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו לצד כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין. המנזר הוקם במאה ה-5 לספירה בידי אוגוסטין מחוץ לחומות העיר, אך המבנה המקורי לא שרד. בכניסה לעיר נמצא השער המערבי, שריד לביצוריה של העיר מ-1379. השער המבוצר, בגובה של כ-18.28 מטר (60 רגל), מכיל מוזיאון וכן מאפשר תצפית נאה על העיר והקתדרלה. בעיר נמצאים שרידיה של טירת קנטרברי הנורמנית. בית הכנסת העתיק של קנטרברי הוא בית כנסת הבנוי בסגנון התחייה המצרית והוא אחד משניים כאלה בעולם שעדיין ניצבים על תילם. כיום בית הכנסת משמש כחדר מוזיקה בבית הספר "קינג'ס סקול". בנוסף בעיר יש מספר מוזיאונים. צרפת ריימס, צרפת הונגריה אסטרגום, הונגריה השער המערבי ונהר הסטור קתדרלת קנטרברי שרידים של טירת קנטרברי אתר האינטרנט הרשמי של קנטרברי קנטרברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נטע קלימי עילם, ‏קנטרברי הקסומה: טיול יום אל בירת הכנסייה של אנגליה, באתר GoTravel
מצפה אבי"ב

מִצְפֵּה-אָבִי"ב הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב. היישוב נוסד בל"ג בעומר 1981, בסמוך ליישובים הערבים טמרה ואעבלין. היישוב נקרא על שם הגאוגרף וההיסטוריון אברהם יעקב ברוור. המצפה הוקם לצד עשרות יישובים קהילתיים נוספים, חלקם בשטח המועצה האזורית "משגב", כחלק ממבצע "יהוד הגליל" ובשלב הראשון התגוררו בו שלוש משפחות. במרץ 1988 החלו בבניית בתי הקבע של היישוב. מספר המשפחות בתכנון הסופי הוא כ-600 משפחות. הכבישים המובילים למצפה אביב הם מפותלים, לא נוחים והכשרתם הייתה בעייתית ויקרה. במצפה אביב ישנו מספר קטן של מבנים ציבוריים לרווחת התושב כמו שני מגרשי ספורט רב-תכליתיים, מבנים קהילתיים, שירותי מכולת ודואר. ביישוב ישנה חוות סוסים וכן חוות כבשים קטנה. בקרבת היישוב ממוקם בוסתן נוף משותף שנוסד על ידי "קרן עמרי" לזכרו של עמרי גולדין ז"ל. מצפה אבי"ב - דף הבית מצפה אבי"ב באתר המועצה האזורית משגב מצפה אבי"ב באתר הרשות לפיתוח הגליל אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מאיר הראובני, מיצפה־אביב, מעריב, 3 במרץ 1988 ארנון סופר, המצפים בגליל, הוצאת המרכז לחקר התיישבות כפרית ועירונית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נווה מנחם

האם התכוונתם ל... נווה מנחם – שכונה בקרני שומרון נחל עשן (נווה מנחם) – שכונה בבאר שבע
תזונאי

תזונאי או דיאטן הוא מקצוע פרא-רפואי המתמקד בהתאמת התזונה על פי צורכיהם האישיים של בני אדם. ההתאמה מתחשבת במאפיינים הפיזיולוגיים, בגיל, ובמצב הבריאותי והאסתטי של הגוף. תזונאים עובדים במערכות הבריאות (קופות חולים, בתי חולים, בתי אבות, לשכות בריאות הציבור ועוד), במועדוני כושר ובמגזר הפרטי. בישראל, נלמד המקצוע בחמישה מוסדות לימוד: הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית תל חי, המכללה האקדמית אשקלון והמרכז האקדמי פרס. בוגרי מוסדות אלה מקבלים את התואר בוגר אוניברסיטה בתחום מדעי התזונה (.B.Sc). לאחר סיום התואר הבוגרים נדרשים לעבור הכשרה מעשית מטעם משרד הבריאות (סטאז') במשך חצי שנה נוספת. על פי חוק הסדרת העיסוק במקצועות הבריאות, אדם רשאי לכנות את עצמו "תזונאי", "תזונאית", "דיאטן קליני" או כל שם שהמילה "תזונה" מופיעה בו, רק אם מילא את הכללים הבאים: סיים תואר ראשון במדעי התזונה באקדמיה מוכרת עבר הכשרה מעשית (סטאז') מטעם משרד הבריאות נבחן במבחן ממשלתי. תזונאים שעמדו בתנאים אלה מקבלים הרשאה רשמית לעיסוק בתחום, רישיון עם מספר סדור ממשרד הבריאות אגף לרישוי, בדומה ליתר מקצועות פרא רפואיים, פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, ועוד מי שלמד תזונה אך אינו בעל הרשאה רשמית לעיסוק בתחום (רישיון) ממשרד הבריאות, ולא עמד בתנאים לעיל, יכול לכנות את עצמו בשם שאינו כולל את המילה "תזונה" ונגזרותיה, כמו למשל "יועץ לאורח חיים בריא" או "יועץ בריאות". הביטוי "דיאטן קליני" היה מוגדר בחוק מקצועות הבריאות עד שנת 2008, ואז נעשה שינוי בנוסח החוק, והביטוי יצא מכלל שימוש. שם המקצוע כיום הוא "תזונאי" או "דיאטן". התזונאי עוסק בעיקר בהתאמה והמלצה ללקוח על תזונה, מזון ועל פעילות גופנית מיטבית, שתתאים ללקוח ולמטבוליזם בגופו, על-מנת לשפר את איכות החיים ולהאריך את תוחלת החיים של הלקוח, וכן לקדם את השקט והבריאות הנפשית, ולקיים אורח חיים בריא. התזונאי עוסק גם בייעוץ למפעלי מזון ומשקאות, לסוגיהם, כדוגמת: אסם, עלית, באשר להרכב המזון המיוצר, לטובת אורח חיים בריא. להלן תחומי העיסוק של הדיאטנים בישראל, כפי שפורסמו על ידי עמותת עתיד (עמותת הדיאטנים בישראל): ילדים, פגים, גריאטריה, חינוך וקידום בריאות, בריאות האישה, סוכרת, אורח חיים בריא, אונקולוגיה, ספורט, הריון, הנקה, הפרעות אכילה ודימוי גוף, נפרולוגיה, בריאות הלב (קרדיולוגיה), גסטרו (מערכת העיכול), ניתוחים בריאטריים, אוכלוסיות עם מוגבלויות, בריאות נפשית, שינוי ושיפור הרגלי אכילה, אנדוקרינולוגיה, צמחונות וטבעונות, בררנות אכילה בילדים ובמבוגרים, פיקוח תזונה ומזון, פוריות, הנחיית קבוצות, שיקום והחלמה, ביטחון תזונתי, הזנות מורכבות, טיפול נמרץ, סיעוד מורכב, אקדמיה הייטק ופודטק, תעשייה, בריאות הציבור, מדיניות תזונתית וכן דיאטניות עירוניות. דיאטה תוסף תזונה חיים ביאור, "מספר האנשים המציגים עצמם כדיאטנים עולה על מספר הדיאטנים הרשמיים", באתר TheMarker‏, 31 במרץ 2013 תְּזוּנַאי במילון בריאות הציבור (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית תזונה - רישוי מקצוע, באתר GOV.IL עמותת עתיד, באתר עמותת עתיד ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרויקט פדורה

פרויקט פדורה הוא ארגון שאחראי בין היתר לפיתוח הפצת הלינוקס פדורה. יסודו של הפרויקט בספטמבר 2003, כאשר מוזגו Red Hat Linux ופרויקטי Fedora linux הישנים. הפרויקט ממומן רשמית על ידי רד האט, שמעסיקה עובדים רבים בעבודה על התכנות של פרויקט פדורה. תחת פרויקטי Fedora Linux פותחו מספר הרחבות עבור הגרסאות הישנות של Red Hat Linux (לגרסה 8,9 ולגרסאות 1,2 של Fedora Core) לפני שצורף ל-Fedora Project. הפסקת הפיתוח של Red Hat Linux לטובת Fedora Core עוררה מחלוקת בקהילת הלינוקס. בעוד שרד האט מציגה את הפיצול כחלוקה להפצה יציבה המיועדת לשרתים ולהפצה חדשנית נתמכת קהילה, רבים סוברים כי רד האט זנחה במהלך זה את בסיס המשתמשים הנרחב שלה לטובת השוק העסקי, והותירה בכך משתמשים רבים ללא אפשרות שדרוג. הנהלת פרויקט פדורה מורכבת מחברי קהילה ומעובדי רד האט. בעבר הקימה רד האט את מוסד פדורה כדי לנהל את הפרויקט, אך חזרה לרעיון ההנהלה. מדיה וקבצים בנושא פרויקט פדורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרויקט פדורה (באנגלית) אתר הוויקי של פרויקט פדורה תפקיד מועצת פדורה
מרקורי האדום

המרקורי האדום הוא הבול הנדיר ביותר מבין בולי העיתון (בולים שנועדו לשליחת עיתונים) של אוסטריה. בולים אלו הופיעו לראשונה בשנת 1851. הם הציגו פרופיל של מרקוריוס, האל הרומי. צבע הבול הצביע על ערכו. צבע כחול היה שווה ערך ל-6/10 מדד קרוצר לעיתון אחד, צהוב - 6 קרוצר ל-10 עיתונים, ורוד - 30 קרוצר ל-50 עיתונים. בשנת 1856 הודפס העיצוב מחדש באדום ויחד עם הוורוד הפך לשווה ערך ל-6 קרוצר. אולם הוא הוחלף בעיצוב חדש שיצא לאור בשנת 1858 ורק עותקים ספורים ממנו שרדו. במכירות פומביות שנערכו לאחרונה נמכר הבול בכ-40,000 דולרים אמריקאים. עותקים לא משומשים של הבול שווים עשרה אחוזים פחות ממשומשים. (Linn's, 1989) ‏ Philatelic Gems 1
פרנסיסקנה לה פלטה

פרנסיסקנה לה פלטה (שם מדעי: Pontoporia blainvillei) הוא לווייתן שיניים שנפוץ במי האוקיינוס האטלנטי לחופיה הדרום-מזרחיים של דרום אמריקה. מבחינה טקסונומית הוא שייך לעל-משפחת דולפיני הנהרות, והוא ייחודי בקבוצה זו בשל חיותו במי האוקיינוס ובמי שפכי נהרות שהם מים מלוחים. פרנסיסקנה לה פלטה הוא המין היחיד בסוגו ובמשפחתו. הוא תואר לראשונה על ידי שני החוקרים הצרפתים פול ז'רווה ( (Paul Gervaisואלסיד ד'אורביני (Alcide d'Orbigny) ב-1884. מקור שמו של לווייתן הפרנסיסקנה הוא בכינוי שהודבק לו בארגנטינה ובאורוגוואי, ושאומץ לאחר מכן בינלאומית. לדולפין לה פלטה הוא בעל החוטם הארוך ביותר מכל הלווייתנים ביחס לגודל גופו. הזכרים מגיעים לאורך של 1.6 מטרים, והנקבות לאורך של 1.8 מטרים. צבע גופו חום-אפרפר, כאשר צידו התחתון מעט בהיר יותר. גם הסנפירים גדולים באופן משמעותי יחסית לגוף. הם רחבים, אולם הם הופכים צרים במקום החיבור עם הגוף. עובדה זו הופכת את צורתם לדמוית משולש. נחיר הנשיפה הוא בצורת קשת, והוא נמצא מול קמט על הצוואר. הסנפיר הגבי הוא בעל בסיס רחב והוא מעוגל בקצהו. משקלו הממוצע של לווייתן הפרנסיסקנה הוא מעל 50 קילוגרמים, ותוחלת חייו היא 20 שנים. תקופת ההריון אורכת 10–11 חודשים, והוולדות מגיעים לבגרות תוך שנים ספורות. הנקבות יכולות להוליד גורים מגיל חמש שנים. לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה הוא לווייתן כמעט לא מורגש. הוא שוחה באיטיות ובצורה חלקה, ולכן קשה לזהותו אלא בתנאי ראייה טובים ובמים רגועים. לרוב הם שוחים בגפם או בקבוצות קטנות. עם זאת, הם נצפו גם בקבוצות גדולות שמנו 15 פרטים, אולם מקרים כאלו הם נדירים למדי. בדרך-כלל הם ניזונים ממזון הנמצא בקרקעית המקום, וממצאים ממעיים של דולפיני לה פלטה הראו כי הם אוכלים בממוצע 24 מינים שונים של דגים, בהתאם לתפוצת המינים באזור מחייתם. בנוסף, הם ניזונים לעיתים מתמנונים, מדיונונים ומשרימפס (Caridea). הם עצמם נאכלים על ידי לווייתני אורקה ומספר מינים של כרישים. לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה נמצא בחוף הדרום-מזרחי של דרום אמריקה, וכן בשפך הנהר בריו דה לה פלטה. הוא החבר היחיד בעל-משפחת דולפיני הנהרות שחי בפועל באוקיינוס ובמים מלוחים ולא במים מתוקים. אף על פי שמספר מינים בעל-המשפחה מבלים את חלק מחייהם מחוץ לנהרות, פרטים רבים נותרים במשך כל חייהם בנהר, ואינם מסתכנים ביציאה ממנו למים מלוחים. מצב השימור של לווייתן הפרנסיסקנה מוגדר על ידי ארגון ה-IUCN כ"מצב לא ברור" (Date Deficient). עם זאת, דירוג זה מכסה על דאגה רווחת בקרב ה"משמרים" כי אוכלוסיית לווייתני הפרנסיסקנה לא תוכל לספוג את מספר התאונות המקריות שקורות בכל שנה. בדרך זו מצב האוכלוסייה יהיה לא יציב, נתון בעל השלכה מסוכנת על המשך קיומה. סכנה נוספת המאיימת על המין היא היעדר מזון, וזאת בשל מכמורות הדיג המיוחדות המשמשות לדיג מקרקעית החוף. מרבית ההריגות המתועדות משנות ה-70 מקורן באורוגוואי, אולם מחקרים עכשוויים מצביעים על כך שהרשתות המדוברות בחופי ברזיל וארגנטינה מסוכנות יותר. מדענים מכל שלוש המדינות הביעו את דאגותיהם, וביקשו סיוע בינלאומי בהעלאת מצוקתו של הלווייתן לסדר היום. נכון ל-2006, לא קיימים נתונים על האוכלוסייה של לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה. מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקנה לה פלטה בוויקישיתוף פרנסיסקנה לה פלטה, באתר ITIS (באנגלית) פרנסיסקנה לה פלטה, באתר NCBI (באנגלית) פרנסיסקנה לה פלטה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פרנסיסקנה לה פלטה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פרנסיסקנה לה פלטה, באתר GBIF (באנגלית) מידע על לווייתן הפרנסיסקנה לה פלטה פרנסיסקנה לה פלטה, באתר הרשימה האדומה של IUCN פרנסיסקנה לה פלטה באתר הרשימה האדומה של IUCN
כוכב לכת ארצי

כוכב לכת ארצי (באנגלית: Terrestrial Planet), המכונה גם כוכב לכת סלעי, הוא כוכב לכת מאופיין בדחיסות, הרכב סלעי, ובניגוד לענק גזים יש לו קרקע מוצקה. כוכב הלכת הארצי מתאפיין בהיעדר מערכת טבעות פלנטריות ומספר מועט של ירחים (או ללא ירחים כלל). במערכת השמש כוכבי הלכת הארציים נמצאים קרוב לשמש. ארבעת "כוכבי הלכת הפנימיים", שהם כוכב חמה, נוגה, כדור הארץ ומאדים, מוגדרים ככוכבי לכת ארציים וחלק מהאסטרואידים המצויים בחגורת האסטרואידים לדוגמה: 1 קרס מוגדרים כגופים ארציים. נכון לנובמבר 2013, ידועים כמה מאות כוכבי לכת חוץ-שמשיים ארציים, ביניהם אפשר למנות את OGLE-2005-BLG-390Lb ו-55 בסרטן e. המונח הלועזי, Terrestrial Planet, מקורו במילה הלטינית "Terra", שפירושה "אדמה". בגלל ההרכב הסלעי והאדמה המוצקה המאפיינת כוכבים אלה הם קיבלו שם כולל של כוכבי לכת בעלי אדמה, וזאת בניגוד לענקי הגז המאופיינים בהרכב גזים גדול. בשפה העברית, נטבע המונח מהמילה "ארץ". ערך מורחב – ההיווצרות וההתפתחות של מערכת השמש על פי "היפותזת הערפילית", ההיפותזה המקובלת היום בחקר מערכת השמש, ענן הגזים המכונה הערפילית הסולארית התחיל להתכווץ והחומר בתוך הערפילית התחיל להתרכז במקומות בעלי כוחות משיכה הולכים וגדלים. במרכז הערפילית התרכז רוב החומר שיצר בשלב מאוחר יותר את השמש, ובמקומות החיצוניים יותר נוצרו ענקי הגזים כמו צדק ושבתאי. חלק מאותו החומר היה אמור ליצור כוכב לכת גדול נוסף בין השמש לבין צדק, אך על פי התאוריה, הכבידה של השמש מצד אחד, ושל צדק מצד שני, לא אפשרו את התנאים לכך והחומר הזה חולק בין מספר כוכבי לכת קטנים יותר. כאשר השמש הוצתה, אותם כוכבי לכת קטנים שהיו קרובים אליה "שרפו" את האטמוספירה הראשונית שלהם כך שכל הגזים הנדיפים שלהם נשרפו. יתרה מכך, רוח השמש העיפה את החומר החיצוני שמקורו בערפילית הסולארית ושהיה מסביב לכל כוכבי הלכת. השפעות השמש היו הרסניות וכוכבי הלכת שהיו קרובים אליה נשארו "ערומים" עם החומרים הסלעיים הכבדים שלהם בלבד. בשלבים מאוחרים נוצרה מערכת השמש כפי שמוכרת לנו כיום. המערכת הייתה בעלת איזון חדש בין השמש לגופים, ובה הגופים נמשכים למרכז בגלל כוח המשיכה. הכוכבים הארציים פיתחו בשלב זה אטמוספירות משניות המוכרות לנו כיום שהגנו על הסביבה הפנימית שלהם מרוח השמש החזקה. החלו להיפתח תהליכים תרמיים פנימיים בתוך חלק מכוכב לכת וחלקם אף יצרו חיים (כדור הארץ). כוכב לכת ארצי שונה במהותו מענק גזים. בעוד ענקי הגזים מורכבים בעיקרו ממימן ומהליום ולא מכילים קרקע מוצקה בוודאות מוחלטת, הרי כוכבי הלכת הארציים מורכבים בעיקר מסיליקט וסלע והם בעלי קרקע מוצקה ודאית. ארבעת כוכבי הלכת הארציים בעלי הרכב גולמי יחסית דומה, הליבה המרכזית מתכתית, בעיקר מברזל עם מעטפת מסיליקט. כל הכוכבים הארציים בעלי אטמוספירה משנית שנוצרה כתוצאה מתהליכים וולקניים והתנגשות של שביטים - זאת בניגוד לענקי הגזים אשר מחזיקים עדיין באטמוספירה הראשונית שלהם שנוצרה עוד בתקופת הערפילית הסולארית. כוכבי הלכת הארציים מתאפיינים בהיעדר מערכת טבעות פלנטריות ומספר מועט של ירחים (או ללא ירחים כלל). ארבעת כוכבי הלכת בעלי מכתשים שנוצרו מפגיעת מטאורים, ולכולם פרט לאחד יש מאפיינים של תנועת לוחות טקטוניים ופעילות הרי געש. * ביחס לכדור הארץ. מדיה וקבצים בנושא כוכב לכת ארצי בוויקישיתוף
הנס גייגר

יוהאן (הנס) וילהלם גייגר (גרמנית: Johannes (Hans) Wilhelm Geiger‏; 30 בספטמבר 1882 – 24 בספטמבר 1945) היה פיזיקאי גרמני, חוקר הרדיואקטיביות. בשנת 1902 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה בארלנגן (Erlangen) וקיבל דוקטורט ב-1906. בשנת 1907 התחיל לעבוד אצל ארנסט רתרפורד במנצ'סטר שהעריכו כאחד מתלמידיו הטובים ביותר. ב-1912 עבר לברלין וניהל את מעבדת הרדיואקטיביות החדשה (Physikalisch-Technische Reichsanstalt). בשנת 1925 עבר לאוניברסיטת קיל ושם בשנת 1928 פיתח יחד עם תלמידו וולטר מילר את המכשיר למדידת עצמת קרינה שנקרא על שמו - מונה גייגר. גייגר הקפיד על קו זהיר, ולא התבטא בחייו בעד או נגד הנאצים. בתכתובת פרטית הוא לעג לפיזיקה הארית; קיימים דיווחים על סיוע מצדו לעמיתים יהודים שהיגרו לבריטניה, שם היו לו קשרים, וב-1940 הסכים באופן חריג לבחון סטודנטית חצי-יהודייה. מאידך סיפר מכרו, היהודי-למחצה הנס בתה, שגייגר שלח לו מכתב תשובה "כמעט מעליב" כשביקש משרה באוניברסיטת טיבינגן לאחר שפוטר משירות המדינה. גייגר היה גם בין אלו שעבדו תחת הנהגתו של ורנר הייזנברג על פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא הנס גייגר בוויקישיתוף הנס גייגר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הנס גייגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנס גייגר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקאים ובנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.