laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרטי הריסות

סרט הריסות (בגרמנית: Trümmerfilm) הוא כינוי של תת-סוגה בקולנוע הגרמני, המתייחס לסרטים שנעשו בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. סרטים אלו, המתארים מדינה בשיקום, מקבילים באידאולוגיה ובאסתטיקה שלהם לנאו-ריאליזם האיטלקי. סרטי הריסות נעשו במשך תקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946–1949, ושיקפו את תקופת המעבר של גרמניה, מנפילת הרייך השלישי ועד לפירוקה לשתי מדינות. בתקופה זו נוצרו כ-15 סרטים שניסו לשקף את הלך הרוח במדינה המנסה להשתקם לאחר המלחמה, את ההתמודדות עם העוני, ההריסות, והטראומה בגרמניה לאחר המלחמה. הסרטים עסקו בנושאים מגוונים, כמו נוכחות הנאצים בחברה בסרט "הרוצחים שבינינו" (Die Mörder sind unter uns, וולפגנג שטאודטה, 1946), החיים תחת שלטון הנאצים ומצבה הפיזי של גרמניה בכלל וברלין בפרט, בסרט "Berkiner Ballade" (תרגום מילולי: "בלדה ברלינאית", רוברט אדולף סטמלה, 1948) והחיים בעיי החורבות והסתגלות אחרי המלחמה בסרט "Irgendwo in Berlin" (תרגום מילולי: "אי-שם בברלין", גרהרד למפרכט, 1946). סרטי ההריסות, כפי שמרמז שמם, תיארו עירוניות גרמנית בחורבות, את הריסות ההפצצות ואת השיקום וההתחדשות העירונית שעתידה לבוא על העיר. הסרטים צולמו מחוץ לאולפנים, על רקע נופה העירוני של גרמניה ההרוסה, עובדה שהקנתה לצילום איכויות של סרט דוקומנטרי. לעיתים, השחקנים בסרטים אלו, לא היו שחקנים מקצועיים (non actors). סרטים מרכזיים כמו "גרמניה שנת אפס" משנת 1948, "הרוצחים שבינינו" משנת 1946 והסרט "אי-שם בברלין" משנת 1946, זכו להצלחה קופתית וביקורתית גדולה. עם זאת, הקהל הגרמני חש מיצוי מסרטי ההריסות, שטיפלו בבעיות החברתיות העגומות ודרשו מבט מדוקדק לאחור אל העבר הנאצי. בעקבות פינוי ההריסות ותקופת הנס הכלכלי, הקהל תבע עשייה קולנועית חדשה שתביט קדימה אל עבר עתידה הפורח כלכלית של המדינה. גרהרד למפרכט (Irgendwo in Berlin) הלמוט קאוטנר (In Jenen Tagen) וולפגאנג שטאודטה (Die Mörder sind unter uns) Lost in the Rubble Murderers Among Us, נבדק ב-2018-09-06 קולנוע - הרוצחים בינינו, באתר www.habama.co.il The Ballad of Berlin (באנגלית), נבדק ב-2018-09-06 Somewhere in Berlin (1946), נבדק ב-2018-09-06
כף

כף היא כלי אכילה פופולרי, הדומה בצורתו לאת חפירה. כמו האת, הכף ישרה מצד אחד, וקעורה מצדה השני. גודלה של כף ממוצעת נע בן-10 ל-20 סנטימטרים, ושימושה העיקרי הוא העברת אוכל אל הפה. בעברית הכף נקראת כף בגלל דמיונה לכף יד קעורה. כף ממוצעת מחזיקה כ-15 מיליליטר של נוזל. לפי ממצאים שנשמרו (כגון הכף הפרסית העתיקה בתמונה) נראה שכפות שימשו תרבויות רבות במשך מאות שנים. הכפות הראשונות, נראה שמקורן ביוון, שם נערך שימוש בכפות מקונכיות טבעיות. כפות עתיקות נמצאו גם במצרים שם הם הוכנו משנהב, צור ועץ, וסומנו בסמלים מהדת ובשטחי האימפריה הרומאית שם הם הוכנו מברונזה וכסף. עם זאת הכפות לא חדרו לשימוש יום יומי, עד ימי הביניים. במהלך תקופה זו, כפות הוכנו בעיקר מעץ וקרני בעלי חיים, בעוד מספר אצילים השתמשו בכפות של כסף. ב־1760, לאחר שינויים רבים, הפכה ידית הכף לישרה, בעוד הקערה קיבלה צורה ביצתית יותר (כאשר הצד הפונה החוצה הפך לצר יותר מזה המחובר אל הידית), ובכך נוצרה הכף בצורה אותה אנחנו מכירים היום. בימי הביניים הכפות שימשו את כל המטרות אותן משמשים המזלגות היום. כיום לעומת זאת, השימוש העיקרי שנשאר לכפות הוא האכלת נוזלים או דמויי נוזלים, כגון מרק, דייסה, מאכלים מוצקים קטנים וגרגיריים, כגון סוכר או אפונה. בחלק מתרבויות העולם אף נהוג השימוש בכף ככלי עזר לאכילת מאכלים דמויי איטריות, כגון פסטה. קיימות כפות הגשה שבאמצעותן שמים אוכל בצלחות האישיות. כף סינית כף עץ מדיה וקבצים בנושא כף בוויקישיתוף כף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משבר מטוס הריגול U-2

משבר מטוס הריגול U-2 החל ב-1 במאי 1960, כאשר מטוס אמריקני מסוג לוקהיד U-2 הופל מעל שמי ברית המועצות, במחוז סברדלובסק, בעת איסוף מודיעין, וטייסו נשבה. מטרת המבצע הייתה לאסוף מודיעין בנוגע לטילים בין-יבשתיים באזור סברדלובסק וקוסמודרום פלסצק. המטוס המריא מפשוואר בפקיסטן והיה אמור לנחות בבודו, נורווגיה. סמוך לפני שהגיע למטרותיו, הכוחות הרוסיים הבחינו במטוס והזניקו לקראתו מטוסי קרב. לאחר שהם נכשלו ביירוט המטוס, עקב גובה טיסתו הרב, שני טילי קרקע-אוויר מסוג SA-2 (מתוך 14 ששוגרו) הצליחו לפגוע בו וטייסו פרנסיס גארי פאוורס צנח בקווי הסובייטים. הוא נמצא ונשבה בידי חבורת כפריים רוסיים שהסגירו אותו לשלטונות. מספר ימים לאחר הצהרת הרוסים על הפלת מטוס אמריקני, הממשל האמריקני יצא בהודעה לעיתונות שהמטוס שימש כאחד ממטוסי נאס"א למטרות בדיקת מזג אוויר, ותעה לשטחי רוסיה עקב בעיות רפואיות של הטייס. וכדי לחזק עמדה זו מטוס U-2 נצבע בצבעי נאס"א כדי להסיר חשד מצד העיתונות ואזרחי אמריקה. ב-7 במאי, ניקיטה חרושצ'וב הודיע לציבור בנאומו כי אכן הרוסים הצליחו להפיל מטוס ריגול אמריקני מעל שמי רוסיה ואף שבו את הטייס (מתוך נאומו): "עליי לגלות לכם סוד. כאשר דיווחתי לראשונה על התקרית, לא הודעתי במכוון על כך שהטייס בריא ושלם... ועכשיו ראו את כל הדברים הטיפשיים שהם (האמריקנים) אמרו". לאחר שנשפט והואשם בריגול, פאוורס נדון לעשר שנות מאסר, אך לאחר שעברו 21 חודשים, האמריקנים והרוסים ביצעו חילופי שבויים כאשר החליפו את פאוורס ברב המרגלים הרוסי, רודולף אבל. ב-1 באוגוסט 1977 פאוורס נהרג כאשר מסוק חדשות שאותו הטיס עקב אחרי שרפת יער, אך התרסק מפאת מחסור בדלק. בסוף שנת 2015 הפיק הבמאי סטיבן ספילברג סרט על הפרשה בשם "גשר המרגלים". מדיה וקבצים בנושא משבר מטוס הריגול U-2 בוויקישיתוף רן לוי, U-2 – מטוס הריגול של המלחמה הקרה, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו) משבר מטוס הריגול U-2, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תקרית U-2, 1960, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונטרה-טנור

קונטרה-טנור הוא קול שירה גברי המקביל במנעדו לקול האלט והמצו-סופרן. לעיתים נדירות הוא אף מקביל לקול הסופרן על ידי שימוש בפלסט. הקול היה בשימוש במקהלות באירופה החל מאמצע המאה ה-16, הוא שימש בפוליפוניה ובמיוחד במנעד האלט. המונח עצמו נטבע באמצע המאה ה-17 באנגליה. במהלך התקופה הרומנטית הפופולריות של הקול עלתה ומספר מלחינים כתבו במיוחד לקול זה. במחצית השנייה של המאה ה-20 חזר הקול להיות פופולרי וגם הרפרטואר לו גדל. ביצירות הפוליפוניות של המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 היה הקונטרה-טנור קול שהתווס ל"סופריוס" (הקול העליון) ולטנור. בעקבות כתיבת יצירות בעלות ארבעה קולות, כמו של יוהנס אוקכם ויאקוב אוברכט, התפצל הקול ל"קונטרה-טנור אלט" ול"קונטרה-טנור בס" אשר היו בהתאמה מעל ומתחת לטנור. באיטליה הפך "קונטרה-טנור אלט " לאלט, בצרפת ל-Haute-contre ובאנגליה לקונטרה-טנור. בכנסייה הקתולית בתקופת הרנסאנס נאסרה שירת נשים בכנסיות. בשל כך, הקונטרה טנור שימש כתחליף לקולות הנשיים במוזיקה הליטורגית. כאשר החלה אופנת הקסטרטו בתחילת המאה ה-17 התפתחה חשיבות ייחודית לקול ונכתבו לו תפקידים באופרות המוקדמות. זמרי קונטרה-טנור קסטרטו קסטראטים מפורסמים Appelman, D. Ralph (1986). The Science of Vocal Pedagogy: Theory and Application. Indiana University Press. ISBN 978-0-253-20378-6. Boldrey, Richard (1994). Guide to Operatic Roles and Arias. Caldwell Publishing Company. ISBN 978-1-877761-64-5. Giles, Peter (1982). The Countertenor. Muller Publishing Co.. Giles, Peter (2005). A Basic Countertenor Method. Kahn & Averill Publishers. ISBN 978-1-871082-82-1. Howell, Ian. "Countertenor Technique: An Introduction to Concepts". The Countertenor Voice (Apr 2011). מדיה וקבצים בנושא קונטרה-טנור בוויקישיתוף קונטרה-טנור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנקו (כדורגלן)

קלאודיו איברהים ואז לאאל (בפורטוגזית: Cláudio Ibraim Vaz Leal; נולד ב-4 באפריל 1964), המוכר בכינוי ברנקו (Branco, שפירושו הצבע "לבן"), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי. ברנקו ייצג את נבחרת ברזיל בשלושה מונדיאלים - 1986, 1990 ו-1994. במונדיאל 1994 תרם לזכית ברזיל בגביע עם שער מבעיטה חופשית נגד הולנד ברבע הגמר. ברנקו פתח בקריירת מאמן בשנת 2012 עם אימון קבוצת פיגיירנסה, המשחקת בליגת העל הברזילאית, אבל נאלץ לעזוב את הקבוצה כעבור חמישה חודשים בעקבות הפסד עונת אליפות סנטה קטרינה ליריבתה אבאי. אליפות ריו גראנדה דו סול: 1981 אליפות ריו דה ז'ניירו: 1983, 1984, 1985 ליגת העל הברזילאית: 1984 אליפות ריו גראנדה דו סול: 1993 ליגת העל הפורטוגזית: 1989-90 הגביע הפורטוגלי: 1989-90 מונדיאל 1994 קופה אמריקה: 1989 מדיה וקבצים בנושא ברנקו בוויקישיתוף ברנקו, באתר Transfermarkt ברנקו, באתר BDFutbol ברנקו, באתר WorldFootball.net ברנקו, באתר National Football Teams ברנקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt גיא קרפ, מונדיאל 94' - ברזיל בפעם הרביעית, באתר ynet, 13 במאי 2002 כתבה על הפסקת אימון פיגיירנסה. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולגה קניסקינה

אולגה ניקולאייבה קניסקינה (ברוסית: О́льга Никола́евна Кани́ськина; נולדה ב-19 בינואר 1985) היא אתלטית רוסייה. היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם שלוש פעמים ברציפות (אוסקה 2007, ברלין 2009 וטגו 2011) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ. בשנת 2015 לאחר שהתברר שהשתמשה באימרוץ נשללו כל התארים שבהם זכתה ונפסלו כל שיאיה משנת 2009 (כולל). קניסקינה נולדה בנפולנאיה טבלה, שברפובליקת מורדוביה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה קניסקינה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:35 שעות, אחרי ריטה טוראבה מבלארוס (1:27:08 שעות) ולפני אליסה ריגאודו מאיטליה (1:28:37 שעות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:09 שעות, לפני בת ארצה טטיאנה שמיאקינה (1:30:42 שעות) ומריה ואסקו מספרד (1:30:47 שעות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אולימפי חדש של 1:26:31 שעות, לפני קיירסטי פלצר מנורווגיה (1:27:07 שעו) ואליסה ריגאודו (1:27:12 שעות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה קניסקינה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:09 שעות, לפני אוליב לורניין מאירלנד (1:28:58 שעות) והונג ליו מסין (1:29:10 שעות). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:44 שעות, לפני אניסיה קירדיאפקינה (1:28:55 שעות) וורה סוקולובה (1:29:32 שעות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה קניסקינה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:42 שעות, לפני הונג ליו (1:30:00 שעות) ואניסיה קירדיאפקינה (1:30:13 שעות). באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קניסקינה במדליית כסף ולא הצליחה להגן על תוארה, בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:25:09 שעות, 7 שניות אחרי בת ארצה, ילנה לשמנובה שקבעה שיא עולם חדש של 1:25:02 שעות ולפני קיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות). מדיה וקבצים בנושא אולגה קניסקינה בוויקישיתוף אולגה קניסקינה, באתר olympedia.org אולגה קניסקינה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אולגה קניסקינה, באתר Track and Field (נשים)
מרינה שולץ

מרינה שולץ (ברוסית: Марина Шульц; נולדה ב-18 בדצמבר 1994) היא מתעמלת אמנותית ישראלית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית. שולץ נולדה ברוסיה וכיום מתגוררת באשקלון. למדה בתיכון מקיף ד' אך השהתה לימודיה לצורך אימונים לקראת המשחקים האולימפיים. הצטיינה בנבחרת המקומית, והתאמנה תחת הדרכתה של אירנה וולקוב בבית הספר להתעמלות אומנותית באשקלון. בשנת 2009 עברה מאגודת הספורט של אשקלון למגמת המחוננות של נבחרת ישראל. בשנת 2005 הייתה אלופת ישראל לנערות בתרגיל עם חישוק, ובשנת 2009 הגיעה יחד עם חברותיה למקום החמישי באליפות אירופה לנבחרות הג'וניור. באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי. באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת אכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. בכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה. מרינה שולץ, ברשת החברתית VK מרינה שולץ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מרינה שולץ, באתר olympedia.org מרינה שולץ, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית מרינה שולץ, באתר הוועד האולימפי בישראל מרינה שולץ, באתר וואלה, 30 בינואר 2012 ynet ספורט, הצעירה, באתר ynet, 20 במרץ 2012 מרינה שולץ מאשקלון מתעמלת בנבחרת אשקלון זכתה בכרטיס לאולימפיאדת לונדון, באתר אשקלונט אשקלון - מובילה בענף ההתעמלות האמנותית, באתר mynet ליאור אבני, המתעמלת האולימפית לא מתחרטת על אובדן הילדות, באתר nrg‏, 30 ביולי 2012 אורן אהרוני, נבחרת הג'וניור במקום ה-5 באליפות אירופה, באתר ynet, 16 במאי 2009 ישראל סיימה במקום עשירי, לא העפילה ללונדון, באתר הוועד האולימפי בישראל אורן אהרוני, התעמלות: הנבחרת הבטיחה את מקומה בלונדון, באתר ynet, 17 בינואר 2012 ריתמיקה: מקום שני לנבחרת ישראל, באתר nrg‏, 18 בינואר 2012
ברבר

האם התכוונתם ל... ברבר (ברווז) – אחד מכינוייו של המין ברווז מוסקובי (נקרא גם בַּרְבּוּרִית) ברבר (תבלין) (Barbaree‏, bärbäre‏, በርበረ) – תערובת תבלינים בַּרְבֶּר (Barber) – שם משפחה שפירושו סַפָּר (מקצוע) (בדומה לשמות המשפחה ברבירו וברביירו) אישים אבי בַּרְבֶּר (יליד ~1947) – איש צבא ישראלי זויה ברבר (Бе́рбер; ילידת 1987) – שחקנית רוסיה לאנס ברבר (Barber; יליד 1973) – שחקן אמריקאי מארי אליזבת' ברבר (Barber‏; 1818–1899) – מדענית חובבת בריטית מתיו ברבר (Barber) – מחזאי ותסריטאי אמריקאי סמואל בארבר (Barber‏; 1910–1981) – מלחין אמריקאי סמדר ברבר-צדיק (ילידת 1963) – לשעבר מנכ"לית הבנק הבינלאומי הראשון פרנסס בארבר (Barber‏; ילידת 1958) – שחקנית אנגלייה קלסי לי ברבר (Barber; ילידת 1991) – אתלטית אוסטרלית שונסי ברבר (Barber;‏ 1994–2024) – אתלט קנדי ברברים (פירושונים) ברבור (פירושונים)
השריר פושט הבוהן הארוך

השריר פושט הבוהן הארוך (TA: Musculus extensor hallucis longus) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת הבוהן הראשונה לכיוון פשיטה ולהנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית. השריר פושט הבוהן הארוך ממוקם בין השריר השוקתי הקדמי לבין השריר פושט האצבעות הארוך. הוא נמצא עמוק יותר משני השרירים הסמוכים לו. תחילת השריר באמצע הפן הקדמי של השוקית ובקרום הבין גרמי של השוק. חלקו המרוחק נאחז בפן הגבי של הגליל המרוחק של הבוהן הראשונה. השריר פושט הבוהן הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus). מדיה וקבצים בנושא השריר פושט הבוהן הארוך בוויקישיתוף
השריר פושט האצבעות הארוך

השריר פושט האצבעות הארוך (TA: Musculus extensor digitorum longus) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת ארבע אצבעות כף הרגל הצידיות (כולן למעט האצבע הראשונה) לכיוון פשיטה ולהנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית. השריר פושט האצבעות הארוך הוא שריר נוצתי הממוקם צידית לשריר השוקתי הקדמי. תחילתו של השריר בעלי הצידי של השוקה, בפני השטח הקדמיים של השוקית ובקרום הבין גרמי של השוק. חלקו המרוחק של השריר מורכב מארבעה גידים הנאחזים כל אחד בחלקה הגבי של אחת מארבע האצבעות הצידיות של כף הרגל. חלקו התחתון של תחילת השריר, הסמוך לחלקה התחתון של השוק, מחובר לתחילתו של השריר השוקיתי השלישי. השריר פושט האצבעות הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus). מדיה וקבצים בנושא השריר פושט האצבעות הארוך בוויקישיתוף
מיר קומען אן

מיר קומען אָן ("מיר קוּמֶן אוֹן"; יידיש: אנחנו באים; בפולנית: Droga młodych, מילולית - "דרך הצעירים") הוא סרט תיעודי פולני משנת 1935. בסרט מתועד הסנטוריום על שם מֶדֶם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, הממוקם בעיירה מיֶידזֶשין (Miedzeszyn) שליד ורשה. הסרט מציג את שיטות החינוך ואת דרכי ההבראה ברוח ערכים סוציאליסטיים הנהוגות בסנטוריום (תנועת הבונד הייתה בין יוזמי הפקת הסרט, ומדם עצמו היה בונדיסט). הסרט נחשב ליצירת מופת בסוג סרטים זה. הצנזורה בפולין גנזה את הסרט להקרנה בפולין, בתואנה כי "תוך שימוש במצוקה ההמונית מפיץ את השקפת העולם הקומוניסטית" (כך, מפי אלכסנדר פורד). הסרט הוקרן במערב אירופה. במרכז הסרט נמצאים שלושה ילדים יהודים עניים המגיעים לסנטוריום לביקור של שלושה חודשים. בסרט מוצג עולם אלטרנטיבי לאותם ילדים המוּצאים לזמן מה ממעגל העוני. בזמן זה, מתאפשרת לילדים הילדוּת; הם משחקים, שרים, ומתיידדים עם ילדי כורים פולנים. חברת הילדים המוצגת בסרט מחונכת על פי ערכים של חברה חדשה המספקת את צרכיה בעצמה. וזאת בדומה לחינוך הילדים והנוער ב"חברת הנוער" בקיבוץ ובבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בארץ ישראל באותה תקופה. נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 85-83, 126. "מיר קומען אן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מיר קומען אן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט באתר "סינמטוגרפיה של השואה" אסף טל, לעבענס-קונסט - אמנות החיים - על הסרט מיר קומען אָן, זיקה - העיתון המקוון להוראת השואה, גיליון 21, יד ושם מרקוס זילבר, ‏מרים היא חנה'לה, לייזר הוא ולאדק, דווקא 2, ‏ינואר 2007, עמ' 33-32 גרוס, עמ' 83. זילבר, עמ' 33. זילבר, עמ' 32.
השריר השוקיתי השלישי

השריר השוקיתי השלישי (TA: Musculus fibularis tertius; Musculus peroneus tertius) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית ולהפניית כף הרגל כלפי חוץ (איברסיה). השריר השוקיתי השלישי נמצא בחלק התחתון צידי של המדור הקדמי של השוק. תחילתו, בחלק התחתון של השוקית הקדמית ובקרום הבין גרמי של השוק, משותפת לו ולשריר פושט האצבעות הארוך. חלקו המרוחק נאחז בחלק הגבי של בסיס עצם המסרק החמישית. השריר השוקיתי השלישי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus). מדיה וקבצים בנושא השריר השוקיתי השלישי בוויקישיתוף
ויקטוריה היסלופ

ויקטוריה היסלופ (באנגלית: Victoria Hislop; ‏נולדה ב־8 ביוני 1959) היא סופרת בריטית. היסלופ נולדה בברומלי, מחוז קנט, בשם ויקטוריה המסון, למדה ספרות אנגלית באוקספורד ועבדה כעיתונאית ועורכת לפני שעברה לכתיבה בשלב מאוחר בחייה. ב-1988 נישאה לעיתונאי איאן היסלופ ולהם שני ילדים. ב-2005 הופיע ספרה הראשון "The Island" (בעברית: האי של סופיה), שזכה להצלחה עצומה ותורגם לשלושים שפות. בעקבות הצלחתה פרסמה עוד שלושה ספרים נוספים. ב-2007 "The Return" (בעברית: הריקוד של סוניה), ב-2011 "The Thread" (בעברית: חוטים מקשרים) וב-2014 "The Sunrise" (בעברית: הזריחה). כל ספריה של היסלופ תורגמו לעברית על ידי שרון פרמינגר. ספריה מתרכזים באגן הים התיכון. "הריקוד של סוניה" מתרחש בספרד, שני ספרים נוספים ביוון וספר נוסף - בקפריסין. היסלופ חשה קשר עמוק לעם היווני ולתרבותו. היא דוברת יוונית שוטפת ויש לה בית בכרתים. ספריה של היסלופ בנויים בצורה דומה: אחד הגיבורים מגיע למקום מסוים ולומד על ההיסטוריה הקשה של משפחתו בתהפוכות ההיסטוריות הקשות שקרו באגן הים התיכון. האי של סופיה, ידיעות ספרים, 2007 - קורות משפחה בכרתים שחווה את הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה ונפגעת במחלת הצרעת שמאלצת חלק מהם לעזוב את המשפחה וללכת לבידוד באי המצורעים ספינלונגה. הריקוד של סוניה, ידיעות ספרים, 2008 - בת משפחה באנגליה שנישואיה עולים על שרטון, נוסעת ללמוד פלמנקו בספרד ולומדת על מלחמת האזרחים בספרד האכזרית והקשר של מלחמה זאת למשפחתה. חוטים מקשרים, ידיעות ספרים, 2012 - בן המשפחה מגיע לסלוניקי ולומד על ההיסטוריה הקשה של העיר: שרפה, מלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה חילופי האוכלוסין בין יוון לטורקיה, כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה, שואת יהודי סלוניקי, מלחמת האזרחים ביוון לאחר המלחמה, רעידת אדמה ו"משטר הקולונלים". הזריחה, ידיעות ספרים, 2015 - יחסים בין משפחה יוונית וטורקית בפמגוסטה על רקע כיבוש העיר על ידי טורקיה ב-1974. גלויות מיוון, ידיעות ספרים, 2017 - בחורה בריטית נוסעת ליוון בעקבות גלויות ומחברת סיפורים ממקומות שונים ביוון שהיא מקבלת מאדם אלמוני. האנשים שאהבנו, ידיעות ספרים, 2019 - קורות משפחה באתונה שנקרעת במאבק בין ימין לשמאל במלחמת האזרחים ביוון. לילה אחד באוגוסט, ידיעות ספרים, 2021 - המשך לספר האי של סופיה. מדיה וקבצים בנושא ויקטוריה היסלופ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויקטוריה היסלופ ויקטוריה היסלופ, ברשת החברתית Goodreads ויקטוריה היסלופ (1959-), דף שער בספרייה הלאומית רונית סבירסקי, השיבה מאי המצורעים, באתר PHOTOUR
שערי משפט

האם התכוונתם ל... המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט – מוסד אקדמי ללימודי משפטים, חשבונאות ומנהל ממשל ומשפט, השוכן בהוד השרון שערי משפט (כתב עת) – כתב עת משפטי בהוצאת המרכז האקדמי שערי מדע משפט
תותח הרים 65/17

תותח ההרים 65/17 היה תותח הרים נגרר שיוצר על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20. בתותח נעשה שימוש במלחמת העולם הראשונה בתקופה שבין המלחמות, ובמלחמת העולם השנייה במיוחד במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי. קטרו של התותח היה 65 מילימטרים, ואורך קנהו פי 17 מקטרו, ומכאן כינויו. התותח נחשב לתותח הרים קל, שנועד לשימוש בתנאי טופוגרפיה קשים, ותנאי מזג אוויר קשים. הקנה, שאורכו פי 17 מקוטר התותח, נועד לירות פגזים בעלי מסלול נמוך. עיצוב התותח עצמו היה פשוט וכלל זרוע ייצוב וגלגלים מחושקי מסגרת, שנועדו לסייע לגרירת התותח באמצעות סוסים. ניתן היה לפרק את התותח לחמישה חלקים שווים לצורכי תובלה. מגן פשוט הניתן להרכבה סופק אף הוא לצוות. התותח סופק בתחילה ליחידות ההרריות האיטלקיות ב-1913 ונעשה בו שימוש במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 סופקו ליחידות אלו דגמים מתקדמים יותר והתותח עבר לסיוע ליחידות רגלים רגילות. בשל משקלו הנמוך יחסית, קלות הפעלתו ועמידותו בתנאים קשים היה זה תותח פופולרי ביחידות אלו, שהשתמשו בו כנשק לסיוע מטווחים קצרים. ניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, ונעשה בו אף שימוש כנשק אנטי טנקי. מדיה וקבצים בנושא תותח הרים 65/17 בוויקישיתוף
בארבורה שפוטאקובה

בארבורה שפוטאקובה (בצ'כית: Barbora Špotáková; נולדה ב-30 ביוני 1981) היא אתלטית צ'כית היא פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), פעמיים אלופת עולם (אוסקה 2007 ולונדון 2017), אלופת אירופה (ציריך 2014) ושיאנית העולם הנוכחית (2017) בהטלת כידון, 72.28 מטר. שפוטאקובה נולדה ביבלונץ נד ניסואו, שבמחוז ליברץ בצפון בוהמיה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה במינכן, גרמניה סיימה שפוטאקובה במקום 17 בהטלת כידון בתוצאה של 51.71 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה שפוטאקובה במקום 23 בהטלת כידון בתוצאה של 58.20 מטר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיימה שפוטאקובה במקום 13 בהטלת כידון בתוצאה של 58.74 מטר. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר, טורקיה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 60.73 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה זכתה שפוטאקובה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 65.64 מטר, אחרי שטפי נריוס מגרמניה (65.82 מטר) ולפני מרסדס צ'ילה מספרד (61.98 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה שפוטאקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 67.07 מטר, לפני כריסטינה אוברגפול (66.46 מטר) ושטפי נריוס (64.42 מטר), שתיהן מגרמניה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה שפוטאקובה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אירופה חדש של 71.42 מטר, לפני מריה אבקומובה מרוסיה (70.78 מטר) וכריסטינה אוברגפול (66.13 מטר). חודש לאחר המשחקים האולימפיים, ב-13 בספטמבר, בתחרות גמר אליפות העולם השישית שנערכה בשטוטגרט, גרמניה קבעה שפוטאקובה בהטלת כידון שיא עולם חדש של 72.28 מטר (השיא הנוכחי - 2017). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה שפוטאקובה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.42 מטר, אחרי שטפי נריוס (67.30 מטר) ולפני מריה אבקומובה (66.06 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד זכתה שפוטאקובה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 65.36 מטר, אחרי לינדה שטאל (66.81 מטר) וכריסטינה אוברגפול (65.58 מטר), שתיהן מגרמניה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה שפוטאקובה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 71.58 מטר, אחרי מריה אבקומובה שקבעה שיא אליפות חדש של 71.99 מטר ולפני סנטה ויליון מדרום אפריקה שקבעה שיא אפריקה חדש של 68.38 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה שפוטאקובה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בהטלת כידון בתוצאה של 69.55 מטר, לפני כריסטינה אוברגפול (65.16 מטר) ולינדה שטאל (64.91 מטר) שתיהן מגרמניה. באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בשנת 2014 זכתה שפוטאקובה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 64.61 מטר, לפני טטיאנה ילצ'ה מסרביה (64.21 מטר) ולינדה שטאל (63.91 מטר). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה שפוטאקובה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 64.80 מטר, אחרי שרה קולאק מקרואטיה (66.18 מטר) וסנטה ויליון (64.92 מטר) ולא הצליחה לזכות בפעם השלישית ברציפות. התפתחות שיא העולם בהטלת כידון לנשים (ויקיפדיה באנגלית) בארבורה שפוטאקובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי בארבורה שפוטאקובה, באתר olympedia.org בארבורה שפוטאקובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית בארבורה שפוטאקובה, באתר ליגת היהלום