דייוויד ויליאם דייוויס

דייוויד ויליאם דייוויס באנגלית: David William Davis;‏ 23 באפריל 1873 – 5 באוגוסט 1959) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איידהו ה-12 בשנים 1919–1923. לאחר מכן ועד 1925 הוא כיהן כמנהל לשכת הטיוב של ארצות הברית, ולאחר מכן ועד 1932, כעוזר מיוחד למזכיר הפנים של ארצות הברית. דייוויד ויליאם דייוויס נולד בקארדיף, ויילס, הממלכה המאוחדת. ב-1875 היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בריפי שבאיווה. העיר ריפי, השוכנת 56 ק"מ מצפון-מערב לדה מוין, הייתה אז מרכז לכריית פחם. היה זה לפני חקיקת החוקים הקפדניים לפיקוח על העסקת ילדים, ודייוויס החל לעבוד במכרות פחם ב-1885, כאשר היה בן 12. לאחר כמה שנים במכרות, השיג דייוויס משרה במחסן של חברת כריה בדאוסון, 8 ק"מ מדרום לריפי. בהיותו בחור נאה וחרוץ, הוא הפגין את כישוריו במכירה קמעונאית. מכאן זה הוביל אותו למשרה כמנהל של האגודה הקואופרטיבית של החוואים המקומיים. זמן קצר לאחר מכן הוא היה לקופאי בבנק בריפי. באותה עת, קופאי בבנק קטן היה בעל מעמד גבוה יותר בהשוואה לקופאים של היום. קופאי ראשי היה תפקיד בעל חשיבות, בעל סמכות להוציא המחאות בנקאיות. לאור הקריירה המאוחרת שלו בבנקאות, נראה שדייוויס היה בעל מעמד זה. בשל חוסר השכלתו הפורמלית, הוא גם שקד על לימוד עצמי. דייוויס גם שירת שירות קצר בצי ארצות הברית, והגיע לדרגת נגד (Petty Officer) מדרגה ראשונה לאחר שירות בהצטיינות בפיליפינים. לפי דיווחים מאוחרים יותר, המשיך דייוויס לסבול מההשפעות הבריאותיות של התקופה בה עבד במכרות. יחד עם המאמצים שהשקיע בעבודתו ומחוצה לה, ההתדרדרות במצבו הבריאותי אילצה אותו לפרוש מהעבודה למשך שנה לצורך ריפוי. ב-1907 סייע דייוויס להקים את הבנק הלאומי הראשון של העיירה אמריקן פולס. במשך השנים הבאות הוא קידם בחריצות את העיירה ואת האינטרסים החקלאיים שלה. בנקודת זמן מסוימת הגיעו הוריו של דייוויס אליו לאמריקן פולס, שם אביו חי עד למותו ב-1913. דייוויס גם היה פעיל במפלגה הרפובליקנית באיידהו. ב-1912 הוא היה נציג מטעמה לוועידה הארצית של המפלגה. בשנים 1913–1915 הוא כיהן מטעמה כחבר הסנאט של איידהו. ב-1916 ניצח דייוויס בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איידהו, אך נוצח בהפרש קטן על ידי המושל הדמוקרטי המכהן מוזס אלכסנדר. ב-1918 זכה דייוויס שוב במועמדות הרפובליקנים, והפעם הביס את מועמד הדמוקרטים הנרי פלויד סמואלס. המושל לשעבר ג'יימס האולי אמר, שבשל סיבות שונות, "רבים מוותיקי הדמוקרטים במדינה סייעו לתמוך במר סמואלס". דייוויס ניצח לאחר שזכה ב-57,626 קולות מול 38,499 הקולות שקיבל סמואלס. ב-1920 הוא נבחר לכהונה שנייה. אף על פי שבחירות אלו היו בין שלושה מועמדים, זכה דייוויס ב-53 אחוזים של הקולות כאשר מספר המצביעים בעדו הגיע ל-75,748 מול 38,509 מול המתמודד הבא אחריו. במהלך תקופת כהונתו של דייוויס כמושל, אושר מימון להקמת הלשכה לתקציב ולמיסוי, והופעלו תוכניות לרווחת ותיקי המלחמה ולמערכת גמלאות למורים. הופעלה יוזמה לסלילת כבישים, מערכת החוקים של המדינה אורגנה מחדש, אוחדו סוכנויות מנהליות של המדינה, והתקבלו שלושה תיקונים לחוקת איידהו. ב-1 בינואר 1923 הסתיימה כהונתו של דייוויס כמושל. לצד הקריירה הפוליטית שלו, נשאר דייוויס מעורב בעסקי הבנקאות, גם לאחר שעבר לבויסי עם היבחרו כמושל. תחום עיסוק זה הוביל לבחירתו כנשיא אגודת הבנקאים של איידהו ב-1918. דייוויס גם היה שותף פעיל במיזמי השקיה, בעיקר אלו שקודמו על ידי חוק קארי לאורך נהר סנייק. במהלך כהונתו כמושל, ארגן דייוויס פגישה בסולט לייק סיטי בה השתתפו נציגים מ-15 מתוך המדינות הצחיחות המערביות כדי לדון בסוגיות מים. מתוך פגישה זו נוסדה אגודת הטיוב של המדינות המערביות, כדי ליצור קול אחיד שייעץ לממשלת ארצות הברית במיזמי מימון פדרליים להשקיה. חודשיים לאחר סיום כהונתו כמושל, מונה דייוויס כעוזר מיוחד למזכיר הפנים של ארצות הברית, תפקיד בו הוא פיקח על לשכת הטיוב של ארצות הברית ושימש בו עד 1924. לאחר מכן ועד 1932 הוא שימש כמנהל הפיננסי של מחלקת הפנים, ולזמן קצר ב-1931 הוא שימש כיועץ מיוחד לנשיא הרברט הובר. לאחר תום שירותו בממשל הפדרלי, שב דייוויס לעסקי הבנקאות באיידהו ואף הרחיב את השקעותיו במיזמי הכריה בצפון-מערב המדינה. ב-1903 הלכה לעולמה רעייתו הראשונה של דייוויס, פלורנס גילילנד. שנתיים לאחר מכן הוא נישא בשנית לנלי ג'ונסון, שאביה היה בעל בנק שהתמזג עם אחד הבנקים בהם עבד דייוויס. בשנה שלאחר מכן עבר הזוג לאמריקן פולס. דייוויד ויליאם דייוויס נפטר בבויסי ב-5 באוגוסט 1959. הוא נטמן בבית הקברות קלוורדייל שבעיר. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ויליאם דייוויס בוויקישיתוף דייוויד ויליאם דייוויס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דייוויד ויליאם דייוויס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) James H. Hawley, History of Idaho: The Gem of the Mountains, The S. J. Clarke Publishing Company, Chicago (1920), v.2, pp. 238-242.