laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
30 יום של לילה

30 יום של לילה (באנגלית: ‎30 Days of Night) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2007, המבוסס על מיני סדרת קומיקס באותו השם. הסרט בוים על ידי דייוויד סלייד, ומככבים בו ג'וש הארטנט ומליסה ג'ורג'. הסרט הופק בתקציב של 30 מיליון דולר והכניס למעלה מ-75 מיליון דולר בקופות במהלך שישה שבועות, החל מ-19 באוקטובר 2007. הסרט מתמקד בעיירה באלסקה המוקפת על ידי ערפדים כשהיא נכנסת לליל קוטב בן שלושים יום. אתר האינטרנט הרשמי של 30 יום של לילה "30 יום של לילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "30 יום של לילה", באתר נטפליקס "30 יום של לילה", באתר AllMovie (באנגלית) "30 יום של לילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "30 יום של לילה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "30 יום של לילה", באתר Metacritic (באנגלית) "30 יום של לילה", באתר אידיבי "30 יום של לילה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "30 יום של לילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Roger Ebert, 30 Days of Night movie review (2007) | Roger Ebert, https://www.rogerebert.com/ (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאורו רודריגש

מאורו דניאל רודריגש טיישיירה (בפורטוגזית: Mauro Daniel Rodrigues Teixeira; נולד ב-15 באפריל 2001 בפורטוגל) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית ובנבחרת גינאה ביסאו. רודריגש גדל במחלקת הנוער של פ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית. ב-12 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במסגרת הסיבוב השני של הגביע השווייצרי. ב-21 בפברואר 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-14 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 2-1 לסרבט ז'נבה במסגרת המחזור ה-25 לעונת 2020/2021. הוא ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו. ב-30 במרץ 2021 ערך רודריגש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 3-0 על נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. נכלל בסגל נבחרת גינאה ביסאו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023. מאורו רודריגש, באתר Transfermarkt מאורו רודריגש, באתר Soccerway מאורו רודריגש, באתר WorldFootball.net מאורו רודריגש, באתר National Football Teams מאורו רודריגש, באתר FootballDatabase.eu Mauro Rodrigues et Edgar André prolongent au FC Sion באתר Rhone FM, ‏ 9 בפברואר 2021 (בצרפתית) Der umgekehrte Söldnercheck der RSL-Spieler: Einige Debüts und wichtige (Sieg-)Treffer באתר Sport, ‏ 1 באפריל 2021 (בגרמנית) BACIRO CANDE ANUNCIA LISTA DOS CONVOCADOS COM 14 ESTREIANTES PARA O CAN'2024 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל של גינאה ביסאו, 22 בדצמבר 2023 (בפורטוגזית)
ורסאמה חסן

ורסאמה חסן חוסיין (בצרפתית: Warsama Hassan Houssein; נולד ב-17 במרץ 1999 בג'יבוטי שבג'יבוטי) הוא כדורגלן ג'יבוטי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ארטה/סולאר ובנבחרת ג'יבוטי. חסן נולד בג'יבוטי, ובשנת 2007 הצטרף למחלקת הנוער של סטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. בשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של ראסינג גנק, בה שיחק במשך ארבע שנים. ב-2 בינואר 2019 חתם חסן על חוזה לשתי עונות בסרינג מהליגה הבלגית השלישית, במדיה ערך שבע הופעות במשך שתי העונות. ב-8 באוקטובר 2020 חתם חסן בסרד מליגת העל הסלובקית. הוא לא זכה לשחק במדי המועדון. ב-6 באוגוסט 2021 חתם חסן בסלימה וונדררס מליגת העל המלטזית. ב-4 בספטמבר 2019 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ג'יבוטי, בניצחון 2-1 על נבחרת אסוואטיני במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-6 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 4-2 לנבחרת ניז'ר, גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ורסאמה חסן, באתר Transfermarkt ורסאמה חסן, באתר Soccerway ורסאמה חסן, באתר WorldFootball.net ורסאמה חסן, באתר National Football Teams ורסאמה חסן, באתר FootballDatabase.eu Warsama Hassan : Le premier Djiboutien à percer dans le foot professionnel en Europe באתר La Nation, ‏ 8 בינואר 2019 (בצרפתית) AFRICA WARSAMA HASSAN : FIRST DJIBOUTIAN TO SIGN IN FIRST DIVISION CLUB IN EUROPE באתר Africa Top Sports, ‏ 8 באוקטובר 2020 (באנגלית) L’Ouffetois Warsama Hassan signe en D1 maltaise באתר L'Avenir, ‏ 9 באוגוסט 2021 (בצרפתית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ורסאמה חסן".
כדורגלנית השנה של אופ"א

פרס כדורגלית השנה של אופ"א (באנגלית: UEFA Women's Player of the Year Award ובעבר UEFA Best Women's Player in Europe Award), הוא תואר אישי בכדורגל נשים הניתן לכדורגלנית המשחקת באחד ממועדוני הכדורגל באירופה, ונחשבת לזו שהייתה הטובה ביותר בעונת הכדורגל החולפת בליגות באירופה או במשחקי הנבחרות הבינלאומיים. הפרס הוכרז בשנת 2013, שנתיים אחרי שפרס כדורגלן השנה של אופ"א נוצר עבור כדורגלנים. נדין אנגרר מגרמניה הייתה הראשונה שזכתה בו. על פי אופ"א, הפרס ניתן לכדורגלנית שהפגינה את רמת הביצועים הגבוהה ביותר בשנה החולפת בכל המסגרות התחרותיות, המקומיות והבינלאומיות, בקבוצתה ובנבחרת הלאומית. זהות הזוכה נקבעת על ידי קבוצת מומחים המורכבת ממאמני המועדונים שהגיעו לשמינית הגמר של ליגת האלופות לנשים בעונה הקודמת ומ-20 עיתונאי ספורט (אנ') מרחבי אירופה המתמחים בכדורגל נשים. כל אחד מהמומחים בוחר שלוש כדורגלניות, שלפי דעתו ראויות לפרס, כשהשחקנית הממוקמת במקום הראשון מקבלת 5 נקודות, השחקנית במקום השני מקבלת 3 נקודות, והשחקנית במקום השלישי נקודה אחת. למאמנים אסור לבחור בשחקניות מהקבוצה שלהם. השחקנית שמקבלת את המספר הרב ביותר של נקודות זוכה בפרס. כדור הזהב לנשים כדורגלן השנה בעולם The Best (פיפ"א) אתר האינטרנט הרשמי של כדורגלנית השנה של אופ"א
רוני אפטה

רון-נתן "רוני" אפטה (4 באוקטובר 1949 – 2 בדצמבר 2021) היה פרופסור, ראש המחלקה למיקרוביולוגיה, אימונולוגיה וגנטיקה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מומחה לציטוקינים, בעיקר לאינטרלוקין 1. אפטה נולד וגדל בחולון. בשנת 1973 סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה למדעי החיים, מיקרוביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1978 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת בר-אילן בנושא ויסות של גרנולופואזה (אנ') ויצירת מקרופאגים על ידי ליפופוליסכרידים חיידקיים. המחקר של אפטה עסק בין היתר באימונוביולוגיה של גידולים, אימונותרפיה של גידול, ביולוגיה של ציטוקינים, ביולוגיה של IL-1 בהומאוסטאזיס במצב יציב ובמחלות (מעורבות תגובות דלקתיות בתהליך הסרטני) והתפקיד התוך-גולגולתי של IL-1 בפיברובלסטים. בשנים האחרונות לחייו התגורר עם בן זוגו בחולון. בשנת 2010 זכה בפרס מדען מצטיין בתחום הרפואה, מטעם קק"ל. רוני אפטה, ברשת החברתית LinkedIn פרופ' רוני אפטה, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב חוקרים משיבא גילו גן הגורם לאי-ספיקת כבד כתוצאה מכבד שומני, בית חולים שיבא - תל השומר, 31 במרץ 2011 פרס יוקרתי מטעם הקק"ל לפרופ' רוני אפטה, באתר News1‏ 2 באוגוסט 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זכויות להט"ב בפיטקרן

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בטריטוריה הבריטית שמעבר לים בפיטקרן מוגדרות כשווים לאלו של תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית חוקית בקרב קבוצת האיים מאז 2001, בעוד אפליה על רקע נטייה מינית אסורה חוקתית משנת 2010 ונישואים חד-מיניים מוכרים מאז 14 במאי 2015. עם זאת, אין הכרה בשינוי מגדר בקרב טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית ברחבי האיים ולא ידועים נתונים לגבי התרתן של תרומות דם בקרב גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים או גישה עבור הפריה חוץ-גופית בקרב זוגות לסביות. פעילות הומוסקסואלית בקרב מבוגרים בהסכמה הפכה לחוקית באיי פיטקרן מאז 2001. נישואים חד מיניים הפכו לחוקיים באיי פיטקרן ב-14 במאי 2015. פקודה להכשרת הנישואים אושרה פה אחד על ידי מועצת האי (אנ') ב-1 באפריל 2015, ונחתמה על ידי המושל ג'ונתן סינקלייר (אנ') ב-5 במאי. החוק פורסם ב-13 במאי 2015 ונכנס לתוקף ביום למחרת. צו החוקה של איי פיטקרן משנת 2010 אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית, בין קטגוריות נוספות באומרו: "הביטוי "מפלה" פירושו מתן יחס שונה לאנשים שונים מכל סיבה שהיא כגון מין, נטייה מינית, גזע, צבע, שפה, דת, גיל, מוגבלות, דעה פוליטית או אחרת, מוצא לאומי או חברתי, קשר עם מיעוט לאומי, רכוש, לידה או מעמד אחר". המונח זהות מגדרית מוזכר רק פעמיים בחוקי פיטקרן. בפקודת הנישואים שקובעת כי "'נישואים" פירושם איחוד של שני אנשים ללא קשר למינם, נטייתם המינית או זהותם המגדרית" ושנית בפקודת גזר הדין שמחייבת בתי משפט להתייחס לגורמים מסוימים בעת התמודדות עם עבריין, לרבות אם העבירה בוצעה על בסיס זהותו המגדרית של הקורבן כמו גם על בסיס נטייה מינית כגורם מחמיר (אנ'). הכשרתם של נישואים חד-מיניים משנת 2015 כוללת הוראה שקובעת כי זוגות חד-מיניים רשאים להיות הורים לילדים. פקודת אימוץ תינוקות ברחבי האיים קובעת שזוגות נשואים, זוגות לא נשואים ורווקים רשאים להגיש בקשה משותפת לאימוץ ילדים. לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בלוי בכוחות המזוינים של בריטניה שכן ההגנה על איי פיטקרן כטריטוריה בריטית מעבר לים היא באחריות הממלכה המאוחדת. זכויות להט"ב זכויות להט"ב באוקיאניה זכויות להט"ב בחבר העמים הבריטי Wayback Machine, web.archive.org, ‏2015-06-29 Same sex marriage legalised in Pitcairn | Radio New Zealand News, web.archive.org, ‏2015-10-17 Pacific's tiny Pitcairn Island legalises same-sex marriage - Yahoo News, web.archive.org, ‏2016-02-16 The Pitcairn Constitution Order 2010, pitcairn.pn Wayback Machine, web.archive.org, ‏2016-01-07
ווילסון בנטלי

ווילסון אלווין בנטלי (באנגלית: Wilson Alwyn Bentley ;‏ 9 בפברואר 1865 – 23 בדצמבר 1931) היה צלם ומטאורולוג אמריקאי. הוא האדם הראשון שידוע כי חקר וצילם פתיתי שלג. הוא פיתח תהליך בו תפס את פתיתי השלג על קטיפה שחורה כך שהצליח לצלם אותם לפני שנמסו או עברו המראה. הפרופסור קנט ליברכט כתב שתהליך הצילום שווילסון פיתח משמש עד היום וש"התמונות שצילם כל כך טובות שאף אחד לא טרח לצלם פתיתי שלג כמעט 100 שנים". אוסף התמונות הגדול ביותר שצילם שמור במוזאון בעיר מגוריו יריחו שבורמונט. ווילסון נולד בחווה בעיר יריחו שבורמונט. בגיל 15 קיבלו מאמו מיקרוסקופ ישן, הוא ניסה לצייר פתיתי שלג שראה בעזרתו. פתיתי השלג נמסו במהירות והיה קשה לצייר אותם לכן חיבר מצלמה למיקרוסקופ. לאחר ניסיונות רבים הצליח לצלם בבירור פתית שלג ראשון ב-15 בינואר 1885. במשך חייו צילם יותר מ 5000 פתיתי שלג. בעזרת פרופסור ג'ורג' פרקינס הוא פרסם מאמר שאין שני פתיתי שלג זהים, ולאחר מכן כתב על כך במגזינים שונים כגון נשיונל ג'יאוגרפיק, סיינטיפיק אמריקן, נייצ'ר ועוד. ב-1931 פרסם ספר בשם Snow Crystals המכיל יותר מ-2500 תמונות של פתיתי שלג. בנוסף ווילסון צילם סוגים שונים של קרח, עננים וערפל. הוא נפטר מדלקת ריאות ב-1931. וספרו מודפס עד היום. מדיה וקבצים בנושא ווילסון בנטלי בוויקישיתוף ווילסון בנטלי, באתר Discogs (באנגלית) Historic Bentley snowflake photos for sale in US
קבוצת הקרב וישגראד

קבוצת הקרב וישגראד היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. הקבוצה כוללת חיילים ממדינות קבוצת וישגראד בהנהגת פולין. ב-12 במאי 2011 הכריז שר ההגנה הפולני בוגדן קְליך (אנ') על כוונת ארצו להקים קבוצת קרב אשר תורכב ממדינות קבוצת וישגראד. על פי מדיניות ההגנה האירופית, כל קבוצת קרב מתקיימת במשך חצי שנה אשר במהלכה היא משמשת כיחידת תגובה מהירה של האיחוד. לאחר חצי שנה אמורה הקבוצה להתפרק. נקבע כי קבוצת הקרב וישגראד תקבל את חצי השנה הראשונה של 2016. ב-2014 הודיעו מדינות ברית וישגראד כי בכוונתן לצרף לקבוצה גם חיילים מאוקראינה, וכמו כן הצהירו כי בהתחשב במלחמת האזרחים במדינה, הן שוקלות גם להמשיך ולקיים את קבוצת הקרב מעבר לזמן שנקצב לה. החלטה זו נגנזה בסופו של דבר, וקבוצת הקרב התקיימה חצי שנה בלבד. מיד לאחר מכן הודיעה הוועדה הצבאית של האיחוד האירופי כי קבוצת הקרב תוקם מחדש במהלך המחצית השנייה של 2019. הפעם השתתפו בקבוצה גם חיילים מקרואטיה. לאחר פירוק הקבוצה בסוף השנה, יצאה הצהרה רשמית כי הקבוצה תוקם מחדש ב-2023.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] קבוצת קרב (האיחוד האירופי) מידע על קבוצת הקרב באתר יורוסקופ (בצ'כית) הודעה רשמית באתר משרד ההגנה הסלובקי
קבוצת הקרב האמפיבית הספרדית-איטלקית

קבוצת הקרב האמפיבית הספרדית-איטלקית היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. הקבוצה כוללת כוחות חיל נחתים מספרד, איטליה, יוון ופורטוגל. הקבוצה הוקמה ב-1998 על בסיס כוחות נחתים מחיל הנחתים של ספרד (אנ') המסונף לחיל הים הספרדי ומהבריגדה הימית סן מרקו המסונפת לחיל הים האיטלקי. מאוחר יותר הצטרפו לקבוצה חיילים מיוון ומפורטוגל. הקבוצה כוללת בסך הכול 1,500 חיילים מארבע המדינות. יש לה שני בסיסים ימיים: ברינדיזי באיטליה ורוטה בספרד. לרשות הקבוצה עומדת נושאות המטוסים האיטלקית "קאבור" (אנ') ו"ג'וזפה גריבלדי" (אנ') וספינת התקיפה האמפיבית הספרדית "חואן קרלוס". במסגרת מדיניות קבוצות הקרב של האיחוד האירופי, הקבוצה נכנסה לכוננות במהלך המחצית הראשונה של 2009. במהלך תקופה זו, היא הייתה אמורה לשמש ככוח תגובה מהירה של האיחוד במקרה שיפרוץ משבר צבאי. מידע באתר הצי האיטלקי מאמר על הקבוצה בספרדית
אארוקאר

אארוקאר (באנגלית: Aerocar) היה אמצעי תחבורה המוגדר כ"מכונית מעופפת", אשר תוכנן ונבנה על ידי חברת "מולטון טיילור" (Molt Taylor) במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20. זה מכונית מעופפת היחידה שהייתה קרובה לייצור סידרתי. מולטון טיילור החל בתכנון מכונית מעופפת בשנת 1946. אב טיפוס היה מבוסס על מכונית רגילה עם כנפיים מתפרקות. היה ניתן להכין את מכונית לטיסה תוך חמש דקות. לפי התוכניות המכונית הייתה יכולה להגיע למהירות של 90 קמ"ש ובמצב טיסה לכ-200 קמ"ש. רשות התעופה האזרחית נתנה לטיילור את כל האישורים הדרושים בשנת 1956. טיילור סיכם עם חברת Ling-Temco-Vought על תחילת ייצור סדרתי, בתנאי הוא יציג הוכחות ל-500 הזמנות. מכיוון שטיילור הצליח להשיג רק כמחצית מהכמות הזמנות הנדרשת, ייצור סדרתי לא החל. בסך הל נבנו שישה מכוניות מדגם זה. חלק מהם מוצבות במוזיאונים ונמצאים במצב מוכן לטיסה. מכונית N102D שנבנתה בשנת 1960 זה המכונית שביצע את הטיסה בשנת 2008. היא נמצאת בבעלות של אד סוויני, מתכנן של מכונית "אארוקאר 2000". צוות - טייס ונוסע אורך - 6.55 מטר מוטת כנפיים - 10.36 מטר מהירות שיוט - 156 קמ"ש מהירות מרבית - 188 קמ"ש מהירות הזדקרות - 80 קמ"ש טווח טיסה - 480 קמ"ש מנוע - 1 × Lycoming O-320 מדחף מסוג Hartzell HA12 UF בעל 2 להבים מדיה וקבצים בנושא אארוקאר בוויקישיתוף תיאור המכונית
De oppresso liber

De oppresso liber הוא המוטו של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. משמעות המוטו של הכוחות המיוחדים בצבא ארצות הברית, הוא "לשחרר מדיכוי" או "לשחרר את המדוכאים". תרגום מילולי של הביטוי בלטינית de oppresso liber הוא "מאדם מדוכא, לאדם חופשי". "לִמְדוּ הֵיטֵב דִּרְשׁוּ מִשְׁפָּט, אַשְּׁרוּ חָמוֹץ; שִׁפְטוּ יָתוֹם, רִיבוּ אַלְמָנָה." ישעיהו א' יז'. המוטו התפתח במבצעי המשרד השירותים האסטרטגיים במלחמת העולם השנייה צוותי ג'דבורג/סאסקס פעלו מאחורי קווי האויב בצרפת. תחת קולונל אהרון בנק, אבי הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. צוותיו אפשרו להתנגדות הצרפתית להתפתח ולהתנגד לצבא הגרמני הכובש. הלוחמה הבלתי קונבנציונליות של קולונל בנק היו שונות מהלוחמה הקונבנציונליות של צבא ארצות הברית. בכך שכללו תמיכה חשאית בפעילויות חתרניות נגד הכוחות הנאצים. הפסל "אנדרטת התגובה של אמריקה" עם כותרת משנה: De Oppresso Liber. הוא פסל ברונזה הממוקם ליד של המרכז הפיננסי One World מול הגראונד זירו בניו יורק. האנדרטה ידועה בשם הלא רשמי: "פסל חייל הסוס". זוהי האנדרטה הציבורית הראשונה המוקדשת לכוחות המיוחדים של ארצות הברית ומנציחה את המשרתים בכוחות המיוחדים, מ-11 בספטמבר, בתוכם לוחמים שפעלו בימים הראשונים של מבצע חופש מתמשך, שהוביל לתבוסה הראשונית של הטליבאן באפגניסטן. הפסל נהגה על ידי הפסל דאו בלומברג, והוזמן על ידי קבוצה אנונימית של בנקאים בוול סטריט שאיבדו חברים בפיגועי 11 בספטמבר. הפסל נחנך ב-11 בנובמבר 2011 בטקס בראשות סגן הנשיא ג'ו ביידן ולוטנט גנרל. ג'ון מולהולנד, מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית. מוטו היחידה שימש גם את בריגדת הכוחות המיוחדים המוטסים 65 (בריגדת NOHED) של איראן, שבהקמתה נעזרה ביועצים ממרכז הלוחמה המיוחד ובית הספר על שם ג'ון פ. קנדי לפני המהפכה האיראנית ב-1979. "Unit History for Staff Sergeant Robert J. Miller - Medal of Honor Recipient". www.army.mil (באנגלית). נבדק ב-2021-01-10. "Unconventional Work". Blackwater. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2013. נבדק ב-13 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Quade, Alex (27 באוקטובר 2011). "Commando monument near ground zero unveiled on Veterans Day". Washington Times. נבדק ב-12 בינואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Iran Expands Presence in Syria With Special Forces Deployment". Offiziere.ch (באנגלית אמריקאית). 2016-04-19. נבדק ב-2021-01-10.
בת'וול אוגוט

בת'וול אוגוט (באנגלית: Bethwell Allan Ogot; נולד ב-3 באוגוסט 1929 בקניה) הוא היסטוריון קנייתי שמתמחה בהיסטוריה של אפריקה. בת'וול אוגוט נולד בכפר במחוז ניאנזה. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטה בקמפלה והמשיך לאוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת לונדון. בהיותו בלונדון הוא היה ראש אגודת הסטודנטים יוצאי קניה והיה מעורב בשיחות שהתנהלו באותה תקופה בהקשר לעצמאות קניה. לאחר סיום הלימודים אוגוט חזר לקניה והחל ללמד באוניברסיטת ניירובי. הוא הקים בית ספר ללימודי אפריקה באוניברסיטה, היה דקאן של בית הספר לאמנויות למדעי החברה של האוניברסיטה. אוגוט היה נשיא וועדה מדעית בינלאומית שהיכנה General History of Africa בחסות אונסקו. אוגוט אישית היה עורך של הכרך מס' 5 של הספר. בשנים 1975–1977 אוגוט היה נציג קניה בוועידת חוקה של הקהילייה המזרח-אפריקנית. בשנים 1977–1983 הוא היה נשיא של ארגון ארכאולוגיה האפריקני. תקופה מסוימת אוגוט היה יושב ראש הדואר של קניה. במקביל לפעילות הציבורית, בת'וול אוגוט המשיך לעבודה באוניברסיטה ומונה לפרופסור. על פעילותו הרבה לאוגוט הוענקו מספר עיטורים לרבות מדליית זהב של אונסקו. החל משנת 1959 אוגוט היה נשוי לגרייס אוגוט. לזוג נולד ארבעה ילדים. קורות חיים ורשימת פרסומים קורות חיים
בנימין זהר

בנימין זהר (1905 – 21 בינואר 1961) היה שופט בארץ ישראל המנדטורית, ועם קום המדינה, המשיך כשופט בית המשפט המחוזי, ולאחר מכן שופט במינוי זמני בבית המשפט העליון. נולד בשנת 1905 בפולין, בשם בנימין זאב הרצל רוזנצוייג, וגדל בפתח תקווה. במהלך השנים שינה את שמו לבנימין זהר. סיים את גימנסיה הרצליה בתל אביב. בשנים 1924–1929 למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים והתמחה בביירות. בשנת 1929 הוסמך כעורך דין. בשנים 1930–1935 עבד במחלקת סידור הקרקעות של ממשלת המנדט. בשנים 1935–1937 עבד כעו"ד במשרדו של שלום (סולומון) הורוביץ. בשנים 1937–1947 כיהן כשופט שלום בתל אביב ובחיפה. בשנת 1941 ייסד את האגודה לתיקון האסיר והעבריין ועמד בראש האגודה. בשנים 1947–1948 כיהן כשופט בית המשפט המחוזי בירושלים. במסמך השופטים החסוי, שהוכן שהוכן ערב הקמת מדינת ישראל, ובו חוות דעת על השופטים היהודים שכיהנו במערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי, נכתב עליו "שופט שנתמנה לא מזמן מבית משפט השלום. מרננים אחריו שהוא פתוח להשפעות. כעת בשליחות מחוץ לישראל. אולי כדאי להעבירו לעבודה לא-משפטית". חרף חוות דעת זו מונה ב-1 ביולי 1948 לשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה, וכיהן בתפקיד זה עד 1951. בספטמבר 1951 מונה במינוי זמני לשופט בבית המשפט העליון, וכיהן בתפקיד זה עד 1952. ב-24 ביוני 1952 מונה לנשיא תורן של בית המשפט המחוזי חיפה, וכיהן בתפקיד זה עד לפטירתו. ב-1 בנובמבר 1956 מונה לעמוד בראש ועדת חקירה לחקר אירועי טבח כפר קאסם. ב-6 בנובמבר הגישה הוועדה את הדו"ח שלה לראש הממשלה, דוד בן-גוריון, ובו המליצה להעמיד לדין את מפקד הגדוד, רב-סרן שמואל מָלִינקי, וכמה מפקודיו, וכן קבעה פיצוי כספי למשפחות הקורבנות. הוועדה לא המליצה להעמיד לדין את מפקד החטיבה המרחבית, אלוף-משנה יששכר שדמי, אך הוא הועמד לדין בהחלטת הפרקליט הצבאי הראשי. נפטר ב-21 בינואר 1961, ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל. הותיר אישה, בן ובת. בנימין זהר, באתר הרשות השופטת אורי קיסרי, שופט מלידה, הארץ, 14 ביולי 1961 השופט ב. זוהר נפטר בחיפה, הארץ, 22 בינואר 1961 מינויים ברשות המשפטית, הצופה, 4 ביולי 1948 מינויי שופטים, חרות, 23 בספטמבר 1951 מינויים חדשים, חרות, 29 ביוני 1952 יחקרו פרשת הריגת ערבים בימי עוצר במשולש, מעריב, 6 בנובמבר 1956; לטיף דורי, הממשלה נתבעת לענוש האחראים להריגת אזרחים ערביים במשולש, על המשמר, 7 בנובמבר 1956. הושלמה החקירה על התקריות עם משמר הגבול, חרות, 12 בנובמבר 1956; המאורע בכפרי המשולש, הודעת ראש הממשלה, הישיבה המאתיים ושלוש של הכנסת השלישית, 12 בדצמבר 1956. הוגש כתב אישום נגד א/מ י. שדמי, שערים, 2 בנובמבר 1958 חיפה אבלה על שני שופטיה, למרחב, 23 בינואר 1961; בנימין זהר באתר חברה קדישא חיפה
ברטונוב

האם התכוונתם ל... אייל ברטונוב – שחקן ומדבב ישראלי, בנו של שלמה ברטונוב דבורה ברטונוב – רקדנית, כוריאוגרפית וחוקרת מחול ישראלית, בתו של יהושע ברטונוב יהושע ברטונוב – שחקן תיאטרון ישראלי שלמה ברטונוב – שחקן וחוקר תיאטרון ישראלי, בנו של יהושע ברטונוב שלומי ברטונוב – שחקן ומוזיקאי ישראלי, בנו של אייל ברטונוב ברטון
שרגא סגל

שרגא סגל (1939 – 2006) היה פרופסור, דקאן (1994–2000) וממייסדי הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומשנה לרקטור האוניברסיטה. ראש המחלקה למיקרוביולוגיה, אימונולוגיה וגנטיקה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשיא האגודה הישראלית לאימונולוגיה ויו"ר המועצה לניסויים בבעלי חיים. חוקר בתחום הסרטן. נולד בפששניץ שמצפון לוורשה שבפולין. אביו שירת בצבא פולין וסבא שלו לקח את המשפחה לוורשה, שם נתלה ואחיותיו נשלחו לאושוויץ. הוא נותר עם אמו. השניים גורשו לארכנגלסק שבצפון רוסיה. לאחר כמה שנים הצטרף אבא שלו אל המשפחה. בשנת 1949 עלה עם הוריו לישראל למעברת שער העלייה. אחר כך התיישבה המשפחה בבית דגן, בבית ערבי נטוש. כחמש שנים חיו ללא חשמל ומים זורמים. סיים את לימודי התואר הראשון במחלקה למדעי החיים, מיקרוביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט שלו סיים במכון ויצמן למדע. ואת הפוסט דוקטורט שלו עשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובאוניברסיטת סטנפורד. הגיע לדרגת אלוף-משנה בחיל השריון והיה בשירות מילואים פעיל עד ליום מותו. בשנת 1975 הקים את המחלקה לאימונולוגיה ולמיקרוביולוגיה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אשר ביססה את מעמדה כאחת המחלקות המובילות בארץ בתחומה. הוא שימש כראש המחלקה במשך שנים רבות, ובמקביל ייסד את החטיבה למדעי היסוד בפקולטה, ואף עמד בראשה בין השנים 1981–1984. בין השנים 1994–2000 נבחר סגל לדקאן הפקולטה אף על פי שאינו רופא. תחת ניהולו הוקמו בית הספר למדעי המעבדה הרפואית, המחלקה לרפואת חירום, בית הספר לרפואה בינלאומית בשיתוף עם אוניברסיטת קולומביה, ותוכנית לימודי תואר שני בבריאות הציבור. הוא אף יזם והקים את בית הספר לרוקחות. סגל כתב כ-200 מאמרים מדעיים אשר פורסמו בכתבי עת יוקרתיים. סגל נפטר מאירוע לבבי בשנת 2006. כיכר האור, בכניסה לשכונת רמות בסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב קרויה על שמו של פרופ' שרגא סגל. בכיכר פסל פרי עבודתה של פאולה עובדיה. פרופ' שרגא סגל, באתר אוניברסיטת בן-גוריון בנגב אורי דרומי, פצצת האנרגיה של אוניברסיטת הנגב, באתר הארץ, 7 במרץ 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרגרט שרה קרפנטר

מרגרט שרה קרפנטר (באנגלית: Margaret Sarah Carpenter;‏ 1793 – 13 בנובמבר 1872) הייתה ציירת אנגלייה. היא ציירה בעיקר פורטרטים בדרכו של סר תומאס לורנס. היא הייתה חברה קרובה של הצייר ריצ'רד פארקס בונינגטון. קרפנטר נולדה בסולסברי, אנגליה, בתם של קפטן אלכסנדר גדס, שהיה ממשפחה באדינבורו, והרייט איסטון. היא למדה אמנות אצל אמן רישום מקומי. לימודי האמנות הראשונים שלה נעשו מהתמונות בטירת לונגפורד, השייכת לרוזן מרדנור. ב-1812, אחד מהעתקים של קרפנטר - ״ראשו של נער״ קיבל מדליה על ידי האגודה לאמנויות, שהעניקה לה מדליה נוספת ב-1813, ומדליית זהב ב-1814. היא נסעה ללונדון ב-1814, ועד מהרה ביססה את המוניטין שלה כציירת דיוקנאות אופנתית. היא הציגה דיוקן של לורד פולקסטון באקדמיה המלכותית בשנת 1814, ותמונה בשם 'מגיד העתידות' במוסד הבריטי. היא הציגה באופן קבוע באקדמיה המלכותית בין 1818 ל-1866 . על ציורה ״יהודי פולני״, שהוצג במוסד הבריטי ב-1823, כתב מבקר: "רק לעיתים רחוקות קורה שעבודת אמנות כזו מופקת מידה של גברת: הצבע, האור, החוזק והאפקט, והבט האנטומי". הציור נקנה על ידי המרקיזה מסטפורד, פטרונית אמנות משפיעה, אשר קנתה בעבר את הציור שלה זוכה המדליות משנת 1813. בדצמבר 2013 התמונה עלתה מחדש במכירה פומבית (עם כמה נזקי שריפה) ונרכשה על ידי בן משפחה לשיקום. בין הדיוקנאות של קרפנטר היו אלה של סר ה. בונברי (1822), ליידי דנביג (1831) וליידי קינג (1835). עבודתה האחרונה הייתה דיוקן של ד"ר וויול. שלוש מיצירותיה נמצאות באוסף הפרוטרטים הלאומי בלונדון, כולל דיוקנאות של בעלה, בונגטון והפסל ג'ון גיבסון. יש גם כמה דיוקנאות שלה באוסף במכללת איטון. הדיוקן שלה של 'הלורד השני בגלימה אקדמית' תלוי בחדר האוכל בבית טבלי. יש גם אחד מהפורטרטים שלה במכללת פרוון, של הלן לואיזה פרוון ובנה אדוארד. "דיוקן גברת" שלה תלוי במוזיאון בית ניל-קוקרן באוסטין, טקסס. ב-1817 היא נישאה לוויליאם הוקהם קרפנטר, אוצר הדפסים ורישומים במוזיאון הבריטי ילדיהם כללו שני ציירים ידועים, ויליאם קרפנטר ופרסי קרפנטר. היא הכירה לאחותה הרייט את הצייר הצעיר ויליאם קולינס. בסופו של דבר הם נישאו, מה שהפך את מרגרט לדודה של וילקי קולינס, סופר וחברו של צ'ארלס דיקנס. עם מות בעלה בשנת 1866, היא קיבלה קצבה שנתית של 100 ליש"ט על ידי המלכה ויקטוריה. מענק זה התבסס בחלקו על שירותו של בעלה, אך גם כהכרה ביכולותיה האמנותיים. היא מתה בלונדון ב-13 בנובמבר 1872, בשנתה ה-80, ונקברה עם בעלה בצד המערבי של בית הקברות הייגייט. לקבר אין עוד מצבה. בתם הנרייטה נקברה באותו קבר ב-1895. מדיה וקבצים בנושא מרגרט שרה קרפנטר בוויקישיתוף Brian Stewart & Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club. Christopher Wood (1978). The Dictionary of Victorian Painters. Antique Collectors' Club. Smith, Richard J, Margaret Sarah Carpenter, A Brief Biography, Salisbury & South Wiltshire Museum, 1993 Whitley, W.T, Art in England 1821-1837, Cambridge, 1930 The Literary Gazette of Belles Lettres, Arts and Sciences; Volume 7, p.268, 1823 Carpenter, William Hookham (1887). "Carpenter, William Hookham" . In Stephen, Leslie (ed.). Dictionary of National Biography. 09. London: Smith, Elder & Co.