laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ח'ורי

ח'וּרִי, בערבית خوري, הוא שם משפחה נפוץ בקרב ערבים נוצרים, והנפוץ ביותר בקרב ערבים-נוצרים בישראל. האם התכוונתם ל... משפחת ח'ורי (משפחת סלים ח'ורי בחיפה; נכתב גם "כורי") – משפחה נוצרית–מרונית שבמאה ה-19 היו בבעלותה קרקעות רבות בצפון ארץ ישראל אליאס ח'ורי (יליד 1948) – סופר, מחזאי, מבקר, אינטלקטואל ופעיל פוליטי לבנוני אליאס ח'ורי (עורך דין) (יליד 1951) – עורך דין ערבי-ישראלי אמיר ח'ורי (יליד 1995) – שחקן ערבי ישראלי מכרם ח'ורי (יליד 1945) – שחקן ערבי ישראלי, חתן פרס ישראל לתיאטרון נידאא ח'ורי (ילידת 1959) – משוררת ערבייה-ישראלית, מרצה באוניברסיטת בן-גוריון קלרה ח'ורי (ילידת 1976) – שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבייה-ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה; בתו של מכרם ח'ורי באיות דומה בשארה אל-ח'ורי (الخوري; 1890–1964) – הנשיא הראשון של לבנון ג'קי חורי – עיתונאי ערבי-ישראלי חורי (פירושונים)
High Altitude Platforms

(High Altitude Platforms (HAPs‏ היא משפחת כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) המוצבים בגובה רב (17 עד 22 ק"מ) ומהווים חלופה זולה ללוויין עבור משימות תקשורת, מודיעין צבאי, צילום, מכ"ם, מיפוי בזמן אמת, התראות שיגור, הכוונת סיוע אזרחי באזורי אסון, בקרת נזקים (למשל לאחר סופות הוריקן או רעידת אדמה) ועוד. עקב הימצאותו של ה-HAP באטמוספירה, הוא רגיש לרוח ולכן יש לייצב את מקומו באמצעות מנועים. הייצוב נעשה באופן אוטומטי על ידי שימוש ב-GPS והמנועים מונעים מכוח אנרגיה סולארית או מנועי סילון. על מנת למזער את כמות האנרגיה אותה יש להשקיע נבחר טווח הגבהים 17-22 ק"מ, שבו מהירות הרוח מזערית, באופן יחסי לשאר שכבות האטמוספירה. ה-HAP זול בהרבה מלוויין, ועם זאת נותן כיסוי שטח קרקעי של כ-500 קמ"ר, טוב לשימושים טקטיים ואזרחיים רבים בראשם תמיכה במערך קשר אלחוטי, תוך שימוש בציוד קרקע זול יחסית. באופן נסיוני נבחנת הקמת רשת של מספר HAP-ים המנוהלים באמצעות לוויין מרכזי השולט בהם ליצירת "תקשורת סלולרית" רחבת-תאים על פני שטחים גדולים הן עבור כוחות מתמרנים והן עבור יישומים אזרחיים כגון תקשורת לרכבת או תחבורה ציבורית. בהשוואה ללוויין ה-HAP זול יותר בהרבה, גם ציוד הקרקע שלו הרבה יותר זול, כי נדרשת פחות אנרגיה כדי לתקשר איתו מאשר ללוויין GEO שנע בגובה 36,000 ק"מ. כמו כן ניתן להורידו לקרקע לשם תחזוקה, מה שלא ניתן בלוויין. מצד שני, ה-HAP ניתן ליירוט על ידי מטוסי קרב או נ"מ, מה שאין כן בלוויין. חיסרון נוסף הוא הניסיון המועט יחסית בשימוש בטכנולוגיה, בהשוואה לכארבעים שנות לוויינות. HAP יכלול לרוב משטח סולרי או מנוע סילון, מנועים לייצוב מיקום, מטע"ד (מטען ייעודי) לביצוע המשימה. HAP גם יכול להיות בצורה של בלון תצפית "צפלין". HAA - ר"ת של High Altitude Airship: פרויקט של צבא ארצות הברית יחד עם לוקהיד מרטין ובואינג לבלון תצפית ברום גבוה Zephyr - חברת Qinetiq הבריטית Saterlite בלון הליום של TAO הגרמנית עם Sanwire האמריקאית Northrop Grumman RQ-4 Global Hawk ‏(RQ-4 גלובל הוק) - מערכת רשת אסטרטגית מבצעית של HAPs של צבא ארצות הברית Data Space - חברה פרטית מאריזונה המספקת מגוון שירותי צילום, תצפית on-line ותקשורת עם בלוני הליום COST297 - HAPCOS - פרויקט מחקר אירופאי JAXA - פרויקט של סוכנות החלל היפנית ושל מכוני מחקר יפניים David Grace, Mihael Mohorcic, Broadband Communications via High-Altitude Platforms, Wiley שימוש לתקשורת סקירה של ממשלת שווייץ בנושא אתר מרכז הנושא באוניברסיטת יורק
ג'ורג' סייקס

ג'ורג' סייקס (באנגלית: George Robert Hughenden Sykes, ‏19 באפריל 1897, לונדון - 26 באוגוסט 1929, חיפה) היה מנהל מחלקת תנועת הרכבות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ראשון נרצחי מאורעות תרפ"ט בחיפה. סייקס נולד ב-19 באפריל 1897 בלונדון לג'ורג' הנרי סייקס, מהנדס טלגרף בהשכלתו ולפרנסס ריצ'ס (Frances Riches). את השכלתו רכש בדאלוויץ' קולג' (Dulwich College) שבעיר. באוגוסט 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לחיל ההנדסה המלכותי. ברוב שנות המלחמה שירת בצרפת כשליח רכוב והגיע לדרגת רב"ט. סייקס נשאר בצבא עד 1919 ולאחר מכן הצטרף לחברת הרכבות המזרחית הגדולה (Great Eastern Railway Company) סטרטפורד, שם השתלם בתחום הנדסת מכונות ורכבות ובשנת 1926 הוצב בחיפה כמפקח על תנועת הרכבות מטעם חברת הרכבות הבריטית (Palestine Railways). ב-25 באוגוסט 1929, בסביבות השעה 18:40, בעת שנסע דרך רחוב הבורג' (כיום רחובות שיבת ציון ומעלה השחרור) יחד עם אשתו לכיוון ביתו בפאתיה המערביים של שכונת הדר הכרמל בעיר, נתקל במתפרעים ערבים אשר החלו לעלות לעבר הדר הכרמל וחשבוהו ליהודי. המתפרעים סקלו את מכוניתו ופצעוהו בראשו. לפני שהתמוטט הצליח סייקס לבלום את רכבו ולעצור. ההמון הערבי התפזר ואל רכבו נכנס איש ההגנה אשר פינה את בני הזוג סייקס לרחבת הטכניקום. סייקס נלקח לבית חולים הדסה בעיר עם שבר בבסיס הגולגולת ולמחרת, בשעה 13:15, נפטר מפצעיו. סייקס נטמן בשעות הערב של ה-26 באוגוסט בבית העלמין האנגליקני ברחוב יפו בחיפה. בעקבות רציחתו חומשו כל השוטרים הבריטים בארץ ישראל. סייקס הניח אחריו את אשתו דוריס קלארק (Doris Clarke), איתה התחתן ב-21 בנובמבר 1928 ואת שתי אחיותיו, מארי אגנס (Marie Agnes) ודורותי הילדה (Dorothy Hilda). אשתו חזרה לאנגליה ונפטרה בסארי בשנת 1965. לבני הזוג לא היו ילדים. במהלך השנים הרסו גנבי מתכות את מצבת קברו של סייקס בבית הקברות האנגליקני בחיפה, עד למצב בו כמעט ובלתי אפשרי היה לזהותו. בין השנים 2010–2011, ביוזמתו של חבר העמותה לתולדות חיפה, מיכאל גוטשלק, ובסיוע עמותת חברי המשטרה המנדטורית (Palestine Police Old Comrades Association and Friends), שוקמה המצבה, וב-22 בפברואר 2011 נערך טקס גילויה מחדש. מאורעות תרפ"ט תיאור על חייו (באנגלית)(הקישור אינו פעיל) מתוך פורום לחקר מלחמת העולם הראשונה כתבה אודות טקס גילוי המצבה של ג'ורג' סייקס HaRakevet - A Quarterly Journal on the Railways of the Middle East. Issue 91, December 2010. pp. 16-17. ‏קישור ישיר לביטאון. HaRakevet - A Quarterly Journal on the Railways of the Middle East. Issue 90, September 2010, pp.11-12. ‏קישור ישיר לביטאון. כתבה אודות גילוי המצבה של ג'ורג' סייקס. מרדכי נאור, יוסי בן-ארצי, חיפה בהתפתחותה 1918 - 1948, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1989, עמ' 179. במאורעות ולאחריהן, דבר, 14 באוגוסט 1930. המאורעות בחיפה, דבר, 3 בספטמבר 1929. מתוך כתבה בעיתון הניו יורק טיימס, 28 באוגוסט 1929. ‏Joshua Freedman, Haifa man crusades for British hero's grave, The Jerusalem Post, 22 July 2010.
1818 בארצות הברית

1818 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 42 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 7 באפריל – מלחמת סמינול הראשונה: כוחותיו של הגנרל אנדרו ג'קסון כובשים את סנט מרקס שבפלורידה מידי אנשי השבט האינדיאני סמינול. 24 במאי – מלחמת סמינול הראשונה: כוחותיו של הגנרל אנדרו ג'קסון כובשים את פנסקולה שבפלורידה. 20 באוקטובר – נחתם הסכם 1818 (Treaty of 1818) בין ארצות הברית לבריטניה אשר קבע היכן יעבור הגבול הצפוני של ארצות הברית עם קנדה. 3 בדצמבר – אילינוי מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-21 פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 6 בפברואר – ויליאם אברטס, פוליטיקאי אמריקני (נפטר ב-1901) 28 במאי – פ.ג.ט. בורגארד, גנרל בצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה, שפרשו מן האיחוד בעת מלחמת האזרחים האמריקנית (נפטר ב-1893) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 10 במאי – פול רוויר, לוחם חופש אמריקני (נולד ב-1735) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מערכת אוטובוסים מהירה

מערכת אוטובוסים מהירה (באנגלית: BRT – Bus Rapid Transit) היא מערכת תחבורה להסעת המונים, בה נעשה שימוש באוטובוסים רבי קיבולת, בדרך כלל דו-מפרקיים, שנוסעים בנתיב תחבורה ציבורית ייעודי תוך קבלת עדיפות בתנועה על פני כלי תחבורה אחרים, באופן דומה למערכות אחרות, כגון רכבות קלות. הרעיון הוא לשלב את המהירות, האמינות והיעילות של הרכבת הקלה עם הגמישות המתאפשרת בהפעלת שירות אוטובוסים. מערכת האוטובוסים המהירה הראשונה בעולם הופעלה בקוריטיבה, ברזיל בשנת 1974. כיום פועלות מערכות כאלו בערים רבות בעולם, כגון: איסטנבול, לוס אנג'לס, לאס וגאס, הלסינקי ואתונה, אשר מספקות שירות מהיר יותר מקווי אוטובוס רגילים. הן משרתות כ-27 מיליון נוסעים ביום ברחבי העולם, מתוכם כ-17 מיליון בדרום אמריקה לבד. בישראל קיימות כיום שלוש ערים שבהן נעשה שימוש במערכות מסוג זה: בירושלים, כחלק מתוכנית הרכבת הקלה בירושלים, חלק מהרפורמה בתחבורה ציבורית בעיר ובחיפה, בה הושמשה בשנת 2013 מערכת המטרונית, ובאשדוד, בה פועלת מערכת ה-Reway (Ashdod Metro Bus) מאז 2022. ברחבי גוש דן מתוכננים כחמישה קווי מערכת אוטובוסים מהירה, כחלק מהמיזם שמבצעת החברה הממשלתית נת"ע, אשר מקימה גם קווי רכבת קלה ותחתית. קו מספר 1 הוא הקו הראשון שיושם על ידי חברות דן ונת"ע בגוש דן. מסלולו דומה מאוד למסלול המתוכנן של הרכבת הקלה, אך הוא עובר במעט מאוד נתיבי תחבורה ציבורית בלעדיים (נתיבי האוטובוסים לאורך דרך ז'בוטינסקי בפתח תקווה, למשל), ולכן אינו עונה על ההגדרה המדויקת למערכת אוטובוסים מהירה. הקו החום בתוכנית מערכת התחבורה במטרופולין ת"א מיועד אף הוא לפעול באוטובוסי BRT, אף שתחילה תוכנן כקו רכבת קלה. נבחנת אף האפשרות להפעילו באוטובוסים המונעים בחשמל לפחות בחלק ממסלולה שבין ראשון לציון וביה"ח אסף הרופא בבאר יעקב. מדיה וקבצים בנושא מערכת אוטובוסים מהירה בוויקישיתוף פאדי עיאדאת, המטרונית - מערכת התחבורה החדשה של חיפה והקריות - יצאה לדרך, באתר הארץ, 7 ביולי 2009 MTA - Planning Studies http://www.embarq.org/en/node/28 Embarq ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1817 בארצות הברית

1817 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 41 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) עד 4 במרץ, ג'יימס מונרו (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש עד 4 במרץ, דניאל טומפקינס (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 4 במרץ – ג'יימס מונרו מושבע לנשיאות ארצות הברית 8 במרץ – ייסוד הבורסה לניירות ערך בניו יורק 29 באפריל – נחתמת אמנת ראש-באגוט בין ארצות הברית ובריטניה. 4 ביולי – מתחילה בניית תעלת אירי. 20 בנובמבר – מלחמת סמינול הראשונה מתחילה בפלורידה 10 בדצמבר – מיסיסיפי הופכת למדינה ה-20 של ארצות הברית פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 12 ביולי – הנרי דייוויד תורו, סופר ופילוסוף (נפטר ב-1862) 4 באוגוסט – פרדריק פרלינגהויסן, מזכיר המדינה של ארצות הברית (נפטר ב-1885) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1816 בארצות הברית

1816 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 40 שנה מיום היווסדה. הנשיא: ג'יימס מדיסון (המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 27 באפריל – הקונגרס האמריקני העביר את תעריף דאלאס. נובמבר – הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1816: ג'יימס מונרו מנצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית. 11 בדצמבר – אינדיאנה מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-19 נובמבר: הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1816: ג'יימס מונרו מנצח בבחירות לנשיאות ארצות הברית. 11 בדצמבר: אינדיאנה מצטרפת לארצות הברית בתור המדינה ה-19 פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 23 בספטמבר – אליהוא וושבורן, פוליטיקאי אמריקני (נפטר ב-1887) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רורוטו

רורוטו (Rurutu) הוא הצפוני מבין איי ארכיפלג טובואיי (איי אוסטרל) השייך לפולינזיה הצרפתית וממוקם 572 קילומטרים דרומית לטהיטי. האי נוצר בפעילות געשית של נקודה חמה לפני כ-12 מיליון שנים. הפעילות הגעשית המשיכה לעצב את פניו עד לפני מיליון שנה אז חלף קטע קרום כדור הארץ שבו מצוי האי מעבר לנקודה החמה המקומית, והפעילות הגעשית באי נפסקה. רורוטו התגלה ב-1769 על ידי ג'יימס קוק וב-1889 הפך למדינת חסות צרפתית. ב-1990 הפך להיות חלק מצרפת. בזכות שוניות האלמוגים המפותחות שסביב האי, הוא משמש כסביבה מועדפת ללווייתנים כמו גם נקודת תצפית נוחה על לווייתנים בידי בני אדם. הקהילה הקטנה שעל האי (כ-2,300 אנשים) עדיין מתפרנסת בעיקר מדיג ומחקלאות בסיסית אולם ענף התיירות הולך ומתפתח שם. מדיה וקבצים בנושא רורוטו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין הסיטי

בניין הסיטי (לשעבר מבנה סניף בנק אַפַּ"ק בחיפה) הוא מבנה היסטורי שתוכנן בשנת 1925 בדרך יפו בעיר התחתית בחיפה, ובנייתו הושלמה בשנת 1928. המבנה הוא מבנה אבן מונומנטלי הכולל שני אגפים. אגפו המזרחי תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד. בתכנונו של המבנה ביקש ברוולד ליצור קשר בין ההיסטוריה של עם ישראל לארץ ישראל. עיצוב המבנה כולל קשתות ותבליטים של מטבעות בר כוכבא ומטבעות מימי בית שני. בשנת 1954, נבנה האגף המערבי; אגף זה תוכנן על ידי האדריכל יוחנן רטנר תוך שמירת סגנונו האדריכלי של הבניין. בתכנונו של המבנה ביקש ברוולד להביא לידי ביטוי את הסגנון ה"יהודי-מזרחי" שישלב צורות אירופאיות עם אלמנטים מזרחיים. ברוולד היה מראשי מעצבי סגנון זה שרווח בשנות ה-20 של המאה ה-20. המבנה צופה באבן בהתאם לדרישות הבנייה של הבריטים. המבנה נבנה בצמוד וממערב למרכז המסחרי הראשון שנבנה בחיפה, שבנייתו הושלמה בשנת 1927. סניף בנק אפ"ק נפתח לראשונה בחיפה בשנת 1908. המנהלים הראשונים של הבנק היו נתן קייזרמן ושלמה זלמן נתנזון. בשנת 1918, בסוף מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש ירושלים ויפו על ידי הצבא הבריטי, נותר הסניף בחיפה מנותק מסניפיו האחרים כשבקופתו מזומנים. כדי שהכסף לא יאבד את ערכו, השתמשו בו לרכישת קרקעות על הכרמל, בעיקר קרקעות שהיו בבעלות הטמפלרים שביקשו למכור את קרקעותיהם בעקבות תבוסת צבאות גרמניה והאימפריה העות'מאנית. את הרכישה ביצעה חברת הכשרת היישוב. קרקעות אלה שימשו לאחר מכן לייסוד שכונת כרמל מרכזי. במשך השנים הונצחו מנהליו הראשונים של סניף הבנק ברחובות העוברים ליד המבנה. בשנת 1952 שונה שמו של הרחוב ממזרח למבנה לנתן קייזרמן, ובשנת 1964 שונה שמו של קטע רחוב דרך יפו העובר ליד המבנה לנתנזון. המבנה שוכן ברחוב נתנזון 1. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 לערך, שכן במבנה הסניף הראשי של בנק לאומי (שמו הנוכחי של בנק אפ"ק) בחיפה, עד שעבר למבנה משרדים מודרני מולו בדרך יפו 21. במשך השנים המבנה הוגדר כמבנה לשימור. לאחר שהמבנה נמכר לחברה פרטית, הוא עבר שיפוץ תוך שמירה על אופי המבנה. המבנה משמש כבניין משרדים ושוכנים בו משרדי עו"ד, רואי חשבון וכדומה. מדיה וקבצים בנושא בניין הסיטי בוויקישיתוף חברת אנגלו - פלשתינה, הצבי, 25 באפריל 1909 דוד הנדל, "חיפה של פעם - מרכזים מסחריים בעיר התחתית", חיפה, ביטאון העמותה לתולדות חיפה, חוברת 1, 2004. סילבינה סוסנובסקי וגילברט הרברט, "ארכיטקטורה בחיפה בתקופת המנדט הבריטי", חיפה ואתריה, הוצאת אריאל, 1985, עמ' 185. יעקב שורר, לטייל בחיפה בין כרמל וים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003, עמ' 34-32.
רטנר

האם התכוונתם ל... אבגני (ג'נקה) רטנר – מהנדס וממציא ישראלי, ממייסדי חיל המדע וחתן פרס ביטחון ישראל אברהם רטנר (1895–1978) - צייר יהודי-אמריקאי בסגנון האקספרסיוניסטי ברט רטנר – במאי וידאו קליפים ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי דב בר רטנר – חוקר תלמוד, מחבר סדרת הספרים אהבת ציון וירושלים יוחנן רטנר – אדריכל, איש אקדמיה ואיש צבא. מראשי ארגון "ההגנה" ועדת רטנר – ועדה בראשות יוחנן רטנר שדנה בביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל שמעון רוטנר (ידוע בטעות כרטנר) - שחקן ומאמן כדורגל ישראלי שרה רטנר – ביוכימאית אמריקאית יהודיה
איציק אשל

איציק אשל (נולד בשם: יצחק אשוואל ב-1980) הוא זמר ישראלי דתי מזרחי. איציק אשל נולד בראש העין לעובדיה ושרה אשואל. בשנת 1999 הוציא את אלבומו הראשון "חנני". כעבור שלוש שנים הוציא עם אחיו, הזמר חיים ישראל, אלבום משותף שנקרא "בגן של חיים". בקיץ 2004 לאחר התייעצות עם אחד מהמקובלים בישראל עברת את שם משפחתו לאשל. הוא הוציא אלבום כפול "רק אתה", שבו שיתף פעולה עם הזמר אלי לוזון בשיר "אלי שבשמים" שהפך ללהיט, ועם אחיו הזמר חיים ישראל בשיר "עוד אבינו חי" עם ראפר מצרפת. בשנת 2009 הוציא את אלבומו הרביעי "זה לא ממני רק מה'", שבו מארח את יניב בן משיח, מידד טסה ומנדי ג'רופי. בשנת 2010 הוציא עם אחיו אבישי אשל אלבום פיוטים של סליחות לכבוד הימים הנוראים עם הנגנים אבי סינגולדה אריק שחר ועוד. במאי 2012 חידש את שירו של הזמר היווני ניקוס ורטיס למילים "עד שתישאני". התברר שאייל גולן הקליט שיר זהה לאותו לחן עם מילים. בקיץ 2012 הוציא אלבום שירי שבת. שנה לאחר מכן שחרר חלק מהפרויקט ובו הוא מארח את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, אבישי אשל, יחיאל נהרי ועוד. לקראת ראש השנה 2013 שיתף פעולה בשיר לכבוד רבי נחמן מברסלב עם המוזיקאי החסידי דודי קאליש. בסוכות 2014 התארח בפרויקט 'קומטאנץ' של תזמורת המנגנים. בתחילת שנת 2012 החל בפרויקט שירי שבת, שעתיד לכלול חמישה אלבומים שיתמקדו בזמירות שבת שונות. עד כה יצאו שני אלבומים שזכו למעמד אלבומי זהב. בפרויקט אשל משתף פעולה עם מגוון זמרים, בתוכם חיים ישראל, אבישי אשל, יניב בן משיח, גד אלבז, מנדי ג'רופי. בימים אלו עובד על שירי שבת חלק ג'. אשל נשוי ואב לשישה מתגורר באלעד. אחיו הם הזמרים חיים ישראל ואבישי אשל. מקורב לחסידות ברסלב, ובין הלהיטיו שירים הקשורים לחסידות זו ולרבי נחמן מברסלב. "חנני" - (2004) "בגן של החיים" - אלבום משותף עם אחיו חיים ישראל (2004) "רק אתה" - אלבום כפול (2004) "זה לא ממני רק מהשם" - (2009) "סליחות" - (אלבום משותף עם אחיו אבישי אשל) (2010) "איציק אשל עם אוסף להיטים קצבי" - (2010) "לכבוד שבת קודש" (חלק א') - (2012) "לכבוד שבת קודש" (חלק ב') - (2013) עולה על הכל רבי נחמן בר יוחאי יש חתונה פה עם ניסו סלוב שיר המקווה עם ניסו סלוב איציק אשל, באתר שירונט איציק אשל, באתר MusicBrainz (באנגלית) איציק אשל, דף שער בספרייה הלאומית עדי דוד, איציק אשל: ההצלחה שלי בזכות רבי נחמן, באתר ynet, 4 בדצמבר 2008 נדב גלעד, זה מהשם: דיסק חדש של איציק אשל, באתר nrg‏, 26 בינואר 2010 יצחק טסלר, התשובה לריאליטי: איציק אשל בא לשבת, באתר ynet, 20 בדצמבר 2013 ברוך טולדנו / בקהילה, אחים ושרים: ראיון משולש עם חיים ישראל, איציק ואבישי אשל – ערוץ הידברות מידע על אשל, איציק, 1980- בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פינג-פונג בירה

פינג-פונג בירה, או: ביר פונג (מאנגלית: Beer pong) הוא משחק שתייה בו על השחקנים לזרוק כדור טניס שולחן מצד אחד של שולחן במטרה לקלוע לתוך אחת מכוסות הבירה שבצדו השני. בעת קליעת הכדור לתוך כוס הבירה על שחקני הצד השני לשתות את הבירה שבכוס שבה נחת הכדור. ניצחון מושג כאשר כל הכוסות של צד כלשהו ריקות, ובשלב זה על הצד המפסיד לשתות את כל כוסות הבירה שנשארו בצד המנצח. בדרך כלל כל קבוצה היא בת שניים עד ארבעה שחקנים. המשחק אינו מוגדר באמצעות כללים רשמיים, אך על פי רוב הוא כולל שש או עשר כוסות פלסטיק לכל צד, המסודרות במבנה של משולש. מספר השחקנים בכל צוות משתנה אף הוא. המשחק פופולרי בארצות הברית. אף שניתן לשחק בו ללא הכנה מוקדמת, התפתחה סביבו תעשייה של אבזרים למשחק, כגון שולחנות המותאמים לו. אוניברסיטאות אחדות בארצות הברית אוסרות על קיומו של משחק זה (ומשחקי שתייה אחרים) בתחומן, בראותן אותו כמעודד שכרות. החל משנת 2006 נערך מדי שנה בלאס וגאס או בסביבתה טורניר פינג-פונג בירה רב-משתתפים בשם World Series of Beer-Pong. בטורניר שנערך ב-2010 השתתפו מעל 1,000 איש, רובם מארצות הברית ומקנדה אך חלקם גם מגרמניה, סקוטלנד, יפן ועוד. הפרסים המחולקים בטורניר הם בסך עשרות אלפי דולרים. מדיה וקבצים בנושא פינג-פונג בירה בוויקישיתוף האתר הרשמי של טורניר World Series of Beer-Pong אילנה שוחט, גם זה ספורט: תכירו את ה"ביר פונג", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 30 ביולי 2012 מידע נוסף על פינג-פונג בירה, ועל משחקי שתייה נוספים, מתוך אתר מחשבה. ביר פונג (פינג-פונג בירה): חוקי המשחק, משימות והמלצות. באתר תחביבים.קום, 12 בנובמבר 2021, אוחזר ב-16 ביוני 2022 Shelly Banjo, "Thwock, Gulp, Kaching! Beer Pong Inspires Inventors", Wall Street Journal, August 29, 2007 Meghan Haire, "The War Against Beer Pong", Time, July 31, 2008
אלימלך ירחמיאל איתמר

אלימלך ירחמיאל איתמר (ה'תרס"ט, 1909–1994) היה רב ואיש ציבור דתי בארצות הברית ובישראל. איש ועד ההצלה בארצות הברית, וממניחי היסוד של הרבנות הראשית בישראל לאחר קום המדינה. נולד בפולין בשם אלימלך ירחמיאל וולגלרנטר. בצעירותו למד אצל הרב אריה צבי פרומר מקוז'יגלוב ובמתיבתא של הרב מנחם זמבה בוורשה. בהיותו כבן 14 היגר הגיע לאמריקה, שם הצטרף לאביו ר' ישראל אלעזר שהתפרנס כשוחט ובודק, ואל אחיו שהגיע לפניו. למד בישיבה אוניברסיטה בניו יורק, והוסמך לרבנות. שימש כרב בקהילות יהודיות בהמילטון ולאחר מכן בדטרויט (החל משנת 1937; שם ייסד את ישיבת 'בית יהודה' המקומית). היה פעיל בחיים הציבוריים ביהדות אמריקה, שימש מנהל ארגון ה-Orthodox Union (התאחדות הקהילות האורתודוקסיות באמריקה) וסגן יושב-ראש הסתדרות הרבנים דאמריקה (The Rabbinical Council of America (RCA) . לאחר מלחמת העולם השנייה סייע לאחיו, שלום פנחס וולגלרנטר, שהיה פעיל מרכזי בוועד ההצלה האמריקאי ועסק בשתדלנות להצלת יהודי אירופה בזמן השואה ולאחר מכן במתן עזרה וסיוע לשארית הפליטה. בשנת 1956 עלה לישראל עם משפחתו, וזמן קצר לאחר מכן התמנה למזכיר הכללי של הרבנות הראשית לישראל ושל בית הדין הגדול. במסגרת תפקידו מיסד את דפוסי הפעולה של הרבנות הראשית, והיה פעיל מרכזי בכל ענייני הדת שהיו בסמכותה של הרבנות הראשית. בביקוריו בארצות הברית נפגש עם גדולי רבני אמריקה ודן איתם בנושאים הקשורים בעולם הדת בישראל. בין השאר נפגש עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק בניסיון לשכנעו לקבל עליו את משרת הרב הראשי לישראל. כמו כן נפגש עם רבי מנחם מנדל שניאורסון, אשר ביקשו לפעול להחלת שמירת השבת ברשויות המדינה, בין השאר בהפלגות אוניות צים. עם פרישתו ממוסד הרבנות הראשית המשיך כבכיר במשרד הדתות, ואחר כך בהנהלת מכון הרי פישל להכשרת דיינים בירושלים. איתמר הוא צאצא של רבי איתמר וולגלרנטר מקונסקובולה, תלמידו של רבי יעקב יצחק הורוביץ "החוזה מלובלין", ומחבר הספר "משמרת איתמר". לשם שימור זכרו (וכחלק מהנוהג המצופה בשנות החמישים מנושאי משרות ממשלתיות במדינה לעברת את שם משפחתם), שינה אלימלך ירחמיאל את שם משפחתו ל"איתמר". בתו היא פרופ' תמר רוס. בנו ר' יהושע איתמר, מגיד שעור בישיבת קריית מלאכי, הוא חתנו של הרה"ג רבי קלמן כהנא רב קיבוץ חפץ חיים ומייסד בית המדרש להלכה בהתיישבות. התגורר בשכונת רחביה בירושלים. אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' ירחמיאל אלימלך וואלגעלערנטער שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 40, באתר היברובוקס הרב ירחמיאל א. איתמר זצ"ל, "הפרדס", מרחשון תשנ"ה - אוקטובר 1994, באתר היברובוקס מכתבו של הרב ירחמיאל איתמר אל דוד בן-גוריון בסוגיית 'מיהו יהודי' ויחסי דת ומדינה.http://www.archives.gov.il/NR/rdonlyres/4C3D8BF6-D90C-4ADB-9EC9-3541340465F1/0/herzog19.pdf עיתון "היסוד", 4 ביוני 1946 הרב וולגלרנטר במשלחת ועד ההצלה לאירופה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורוטאי

מוֹרוֹטָאי (באינדונזית: Pulau Morotai) הוא האי הצפוני ביותר באיי מאלוקו שבמזרח אינדונזיה. האי הוא חלק מקבוצת איי הלמהרה, ושייך מנהלית לנפת האי מורוטאי (Kabupaten Pulau Morotai) במחוז מאלוקו צפון (Maluku Utara). שטח האי 1,800 קמ"ר ורובו הררי. בשנת 2009 התגוררו באי 54,876 תושבים. מורוטאי הוא אי הררי ברובו, מיוער (למעט אזורי ביצות בחלקו הדרום מערבי) השוכן צפונית מזרחית להלמהרה. אורכו מצפון לדרום כ-80 ק"מ, רוחבו (במקום הרחב ביותר) 42 קילומטרים, ושטחו כ-1,800 קמ"ר. באי יש מעט יישובים וכמעט כולם שוכנים על חופי האי. רוב התושבים הם בני הגללארזה (Galelarese מאזור גללה בצפון האלמאהרה) או טובלורזה (Tobelorese) שניהם במקור מהאלמאהרה, ומעט ילידים שהיגרו מאיים אחרים, סנגירזה (Sangirese) ובוטונזה (Butonese). מחצית האוכלוסייה מוסלמים ומחציתם נוצרים. העיירה הגדולה ביותר באי היא דַרוּבָּה (בחוף הדרומי של האי). לא רחוק משם, סמוך לפיטו (Pitu) בקצה הדרום-מערבי של האי פועל שדה תעופה. כביש סלול מחבר בין דרובה לבֶּרֶבֶּרֶה (Berebere) העיירה העיקרית על חופו המזרחי של מורוטאי במרחק 68 קילומטרים מדרובה, שבשל הניתוק היחסי במשך שנים רבות הצליחה לשמר את התרבות של בני הגללארזה. כאמור, האי מיוער בצפיפות וכלכלת האי מתבססת על ייצוא עץ ושרף, אם כי קיימות גם טענות על ניצול יתר של היער באזורים הפנימיים. במהלך המאות ה-15 וה-16 הייתה מורוטאי בחסות הסולטנות החזקה שבאי טרנאטה. האי מורוטאי היה במרכז אזור רחב יותר שכונה "מורו" (Moro) שכלל גם את החוף של האלמאהרה מדרום למורוטאי. באמצע המאה ה-16 פעלו באי מיסיונרים ישועים פורטוגזים. שליטי המדינות המוסלמיות בטרנאטה ובהאלמאהרה ראו בעין רעה את פעילות המיסיון בניסיונו להמרת הדת של התושבים והצליחו לגרש את המיסיונרים ב-1571, במקביל לנסיגת הפורטוגזים ממושבות אחרות שלהם באזור. במאה ה-17 הגבירה טרנאטה את שליטתה במורוטאי ואלצה אוכלוסיות שלמות להגר מהאי. בתחילת המאה הועברה מרבית האוכלוסייה לדודינגה (Dodinga), עיירה קטנה בנקודה אסטרטגית בחוף המערבי של האלמאהרה. מאוחר יותר, בשנים 1628-1627 הכריח הסולטאן חמזה מטרנאטה את מרבית התושבים הנוצרים של מורוטאי לעקור למלאיו (Malayu) בטרנאטה, שם היה יכול לפקח עליהם ביתר קלות. הצבא היפני כבש את מורוטאי בתחילת 1942. בספטמבר 1944 השתלטו כוחות אמריקנים על המישור הדרומי של האי במהלך קרב מורוטאי והקימו בו שדה תעופה שסייע לפלישת בנות הברית לפיליפינים בתחילת 1945 ולבורנאו במאי ויוני 1945. הקרבות באי נמשכו לסירוגין עד תום המלחמה. בדצמבר 1974 נתגלה בג'ונגלים של מורוטאי חייל יפני (יליד טאיוואן) בשם טראו נקמורה (中村輝夫), החייל היפני האחרון שנכנע ממלחמת העולם השנייה. ב-2003 פקדה האי רעידת אדמה בעוצמה של 6.4 בסולם ריכטר שגרמה נזקים ניכרים לצפון מורוטאי. Andaya, Leonard (1993). The world of Maluku: eastern Indonesia in the early modern period. Honolulu: University of Hawaii Press. Villiers, John (1988). Las Yslas de Esperar en Dios: The Jesuit Mission in Moro 1546-1571. Modern Asian Studies 22(3):593-606. מדיה וקבצים בנושא מורוטאי בוויקישיתוף Morotai: Maluku's Northernmost Island - תמונות ומידע תיירותי Pulau Morotai Things to Do תמונות ומידע תיירותי מורוטאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Morotai: Maluku's Northernmost Island באתר יש צילומים של הופעות של להקות זמרים ורקדנים המבצעים את ריקוד הקקאללה (cakalele) ואת ריקוד הדנגה-דנגה (denge-denge) About Morotai גלובס, רעידות אדמה באינדונזיה ובדרום הפיליפינים