הקונגרס היהודי העולמי

הקונגרס היהודי העולמי (באנגלית: World Jewish Congress; בראשי תיבות: WJC) הוא ארגון יהודי בין-לאומי, שמורכב מקהילות וארגונים יהודים ברחבי העולם. הקונגרס נוסד בשנת 1936 על מנת להבטיח את קיומו ואחדותו של העולם היהודי ולהבטיח את זכויותיהן ומעמדן של הקהילות היהודיות ברחבי העולם, לסייע להן בפיתוח החיים החברתיים והכלכליים היהודים, ולייצג את האיגודים היהודיים הארציים בפני הממשלות והגופים הבינלאומיים השונים. החברות בקונגרס היהודי העולמי (להלן WJC) פתוחה לנציגי כל האיגודים והקהילות היהודיות, ללא קשר לאידאולוגיה, פוליטיקה או מערכת חברתית של הארצות שבהן הם חיים. מטה הארגון נמצא בניו-יורק ולארגון יש משרדים בבריסל, ירושלים, פריז, מוסקבה, בואנוס אייריס וז'נבה. ל-WJC יש מעמד מיוחד של יועץ במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. לחזק את הסולידריות בין הקהילות היהודיות ברחבי העולם, ולחזק את הקשרים בין הקהילות היהודיות והיהודים בתפוצות לבין מדינת ישראל מתוך הכרה במרכזיותה של מדינת ישראל בזהות היהודית העכשווית. להבטיח את זכויותיהם, מעמדם והאינטרסים של היהודים והקהילות היהודיות, ולהגן עליהם בכל מקום שבו מתכחשים להם, פוגעים בהם או מאיימים עליהם; לעודד ולסייע בפיתוח היצירתי של חיי חברה, חיי דת וחיי תרבות יהודיים בכל העולם, לתמוך בחינוך יהודי ובטיפוח ערכים יהודיים, ולהבטיח את המשך קיומה של המורשת היהודית ואת העברתה מדור לדור; לסייע לקהילות יהודיות בחיזוק זהותן היהודית ובהתמודדות עם בעיות פוליטיות, משפטיות, חברתיות, דתיות, תרבותיות או כלכליות; לייצג את הקהילות החברות ואת העם היהודי ולפעול בשמם מול ממשלות, רשויות ממשלתיות, ארגונים ורשויות בין-לאומיים ובין-ממשלתיים, ארגונים לא ממשלתיים, קבוצות בין-דתיות וגופים דתיים ואזרחיים אחרים; לשמר את זיכרון השואה ואת זכרם של מיליוני היהודים ואינספור הקהילות היהודיות שנמחקו בשואה, ולפעול למען הניצולים ובני משפחותיהם; להילחם באנטישמיות על כל צורותיה, ולהגביר את המודעות בקרב הציבור הרחב לסכנה הטמונה בהסתה לחוסר סובלנות, לדיכוי או לרדיפה על רקע דתי, גזעי או אתני; לעודד דיאלוג בין-דתי ולהשתתף בו; וכן לעודד ולקדם שוויון בין המינים ומעורבות של צעירים יהודים במנהיגות היהודית הקהילתית והארגונית. הרעיון לכנס קונגרס יהודי עולמי המשיך רעיונות דומים שאפיינו גורמים יהודים-לאומיים בני כל המעמדות. כך יש לראות למשל את הקונגרס הציוני הראשון, כמו גם את המאמצים שנעשו ב-1909 לכינוס קונגרס יהודי עולמי לענייני הגירה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, על רקע הבעיות הקשות עימן התמודדו יהודים ברחבי אירופה ומוצה לה, שבו ועלו רעיונות לכנס קונגרס יהודי עולמי אחרי המלחמה. בתום המלחמה הוקם ועד המשלחות היהודיות שכלל נציגי ארגונים יהודיים שונים על מנת לתבוע בוועידת ורסאי את זכויות היהודים בסדר העולמי החדש המתגבש. הצלחות ועד הצירים בוועידת השלום בוורסאי והתגברות האנטישמיות בעולם היו הרקע לגיבוש הרעיון של יצירת נציגות קבועה שתפעל למען הגנה על זכויות היהודים. אחד האישים שקידם את הרעיון היה ליאו מוצקין שהופיע ב-1923 בפני הוועד המנהל של הקונגרס היהודי האמריקאי והעלה את הצורך בקיום ועידה עולמית של יהודים שתדון במצבם של היהודים בארצות השונות ובמציאת דרכים יעילות להגנה על זכויות היהודים. ועידות שכללו נציגים מקהילות יהודיות כונסו בלונדון ב-1926 ובציריך ב-1927, בראשות מוצקין וראשי הקונגרס היהודי האמריקאי יוליאן מאק וסטפאן וייז. על אף שלוועידה בציריך הגיעו נציגים מ-13 ארצות ומ-43 ארגונים, לא השתתפו במפגשים אלה נציגים מהקהילות החשובות והגדולות כמו בריטניה, הולנד וצרפת והוועד היהודי האמריקאי. הוועידה המכינה לקונגרס היהודי העולמי התכנסה באוגוסט 1932 בז'נבה בראשותו של נחום גולדמן. מניפסט שהוצא לקראת הקמתו של הקונגרס קרא לעם היהודי להתאחד כדי שיוכל לפעול בכוחותיו הוא, ובסיוע הכוחות הנאורים בעולם כנגד הרעל האנטישמי. כמו כן הודגש כי הגוף שיוקם אינו אמור לפגוע בארגונים יהודיים קיימים, אלא לחזק אותם. המניפסט הדגיש כי "הארגון החדש יהיה מבוסס על הרעיון שהעם היהודי הוא ישות לאומית שיש לה את הסמכות ואת המחויבות לעסוק בבעיות המשפיעות על העם היהודי". לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 גברו הקולות להקמת הקונגרס. ההתכנסות הראשונה של הקונגרס נערכה בחודש אוגוסט 1936 בז'נבה והשתתפו בה 230 צירים מ-32 מדינות. הכוונה לקיים את הקונגרס כגוף דמוקרטי מומשה בארצות הברית ה-52 הצירים לקונגרס נבחרו בוועידה שנערכה ביוני בהשתתפות 1000 נציגים מ-99 קהילות מ-32 מהמדינות בארצות הברית. הקונגרס הצהיר שמטרתו היא ליצור כח פוליטי שיבטיח את המשך קיומו של העם היהודי כולל הקמת מדינה יהודית. יוליאן מאק נבחר כנשיא הכבוד של הקונגרס, סטיבן וייז נבחר לנשיא הקונגרס ונחום גולדמן כיו"ר הוועד המנהל. ההצהרה הראשונה שפרסם הקונגרס הייתה פניה לממשלת בריטניה בדרישה שתאפשר לפליטים יהודים להגיע לפלשתינה. פעולותיו הראשונות של הקונגרס היו המאמצים לארגן לובי בחבר הלאומים, שהיה מחויב כביכול להגן על זכויות המיעוטים, כנגד האנטישמיות המתגברת והניסיונות לפגוע במעמד היהודים בעיקר במזרח אירופה. נחום גולדמן ששימש גם כנציג הקונגרס ליד חבר-הלאומים פנה לארגון הבין-לאומי בדרישה להבטיח את הארכת תחולתו של הסכם המיעוטים בשלזיה העלית ובכך למנוע מלהחיל שם את החוקים האנטי-יהודיים שחוקקו הנאצים. ב-1938 כאשר חוקקה ממשלת אוקטוין גוגה ברומניה חוקים נגד היהודים, התלונן גולדמן לחבר-הלאומים על הפרת הסכם המיעוטים. הוקעת צעדיה של רומניה בארגון הבין-לאומי תרמה לנפילת ממשלת גוגה ב-10 בפברואר 1938. הניסיון לארגן חרם בין-לאומי כנגד סחורות מגרמניה הנאצית נחל כישלון צורב, כאשר המדינות הדמוקרטיות, ואפילו הנהגות היהודים בגרמניה ובארצות הברית לא הכירו באיום שטמון במשטר הנאצי. גם הניסיונות שעשה ה-WJC לאחר ליל הבדולח לשכנע את ארצות הברית ומדינות אחרות לפתוח את שעריהן לפליטים היהודים לא הביאו כמעט לתוצאות, כפי שהוכיח הכישלון של ועידת אוויאן ב-1938. עם פרוץ המלחמה עבר מטה WJC מפריז לז'נבה, וב-1940 לניו יורק. משרד מיוחד הוקם בלונדון כדי לשמור על קשר עם היהודים באירופה הכבושה על ידי גרמניה הנאצית. ממשרדים אלו התקיימה פעילות במטרה להביא לידיעת העולם את זוועות מעשי הנאצים בתקווה להשפיע על דעת הקהל העולמית ובכך להציל יהודים רבים ככל האפשר. עיקר המאמץ התרכז בניסיון להשיג אשרות חירום לאנשי שם יהודים. כדי להוציאם מאירופה. עד 1942 הידיעות על המתרחש באירופה היו מפוזרות ולא זכו לאימון רב. ב-8 באוגוסט 1942 נציג ה-WJC בז'נבה גרהארט ריגנר העביר לבעלות הברית ידיעות מהימנות על מהלך הפתרון הסופי בשטחי השלטון הנאצי. סטיפן וייז וה WJC עשו ניסיון להציג את המידע לציבור הרחב אך ללא הצלחה יתרה. משרד החוץ הבריטי ומחלקת המדינה של ארצות הברית, שמשיקוליהן הפוליטיים רצו להימנע מכל קישור בינם לבין גורל היהודים, העדיפו להתעלם מן המידע. על אף הקשרים האישיים הטובים שהיו בין סטיבן וייז ופרנקלין ד. רוזוולט נמנע הנשיא מכל פעולה לשינוי מדיניות ההגירה של ארצות הברית כך שתתאפשר כניסת פליטים יהודים לגבולותיה. ביטוי מובהק לכך היה כישלון ועידת ברמודה באפריל 1943 שבתגובה לה פרסם ה-WJC הודעה ש"מה שמונע באמת הושטת עזרה ליהודים באירופה על ידי האומות, הוא לא החשש מסכנה שיש בתוכנית כזו אלא פשוט חוסר רצון להיתקל בבעיות בגללה" המנהיגות היהודית בראשות וייז וגולדמן העדיפה להמשיך לפעול מאחורי הקלעים, בגלל החשש מהתגברות האנטישמיות בארצות הברית. פעילות "קבוצת ברגסון" בראשות הלל קוק, שיצאה במסע תעמולה גלוי ואפקטיבי כדי להשפיע על דעת הקהל ולהביא את מקבלי ההחלטות לפעול להפסקת טבח היהודים ולקבלת פליטים יהודים, אתגרה את הנהגת ה-WJC שערך ביולי 1942 ובמרץ 1943 עצרות המוניות בניו יורק. בינואר 1944 הורה רוזוולט על הקמת מועצה לפליטים שמטרתה הוגדרה כ"הצלת קורבנות הדיכוי של האויב הנתונים בסכנת מוות מיידית" פעולותיה של מועצה זו, וגם הניסיונות של ה-WJC להיעזר בצלב האדום כדי להעביר חבילות מזון ליהודים באירופה כמעט ולא הניבו תוצאות. פניה נואשת של מחלקת ההצלה של ה-WJC ב-9 באוגוסט 1944 למחלקת המדינה בבקשה להפציץ את תאי הגאזים באושוויץ נדחתה על הסף. בזכרונותיו, תיאר נחום גולדמן את הפעולות שנעשו בתקופת השואה כך: "פרשה עגומה ומדכדכת, רצופה אכזבות וכישלונות... כל הפעולות האלה היו כטיפה בים ולא היה בהן כדי להביא להישג של ממש. באשמה זו נושאים כולנו - כל אלה שנמנו אז עם ראשי המדברים בשם העם היהודי, מי פחות ומי יותר, ואינני מוציא עצמי מכלל זה" תוכניות ראשונות של WJC לשיקום העם היהודי ובדרכים לפיצויו הועלו כבר בנובמבר 1944 בוועידה שהתקיימה באטלנטיק סיטי. בוועידה הוחלט לדרוש מגרמניה לאחר המלחמה לפצות את היהודים שנרדפו על ידה ולהשתמש ברכוש יהודי שנשדד לשיקום יהודים. עם סיום המלחמה השתתף הקונגרס היהודי העולמי בפעולות לשיקום הקהילות היהודיות, בסיוע לעקורים ולניצולי השואה ובתביעה להענשת המנהיגות הנאצית על פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות. ה-WJC לקח חלק פעיל במיוחד בהתווית העקרונות המנחים למשפטי נירנברג ולהצגת העדויות במשפטים. ב-1949 ה קונגרס היהודי העולמי פנה לגרמניה בקריאה לקבל את האחריות ואת המחויבות על הפשעים שנעשו על ידי העם הגרמני לעם היהודי תחת השלטון הנאצי. ב-1950 ה-WJC פתח בפרנקפורט משרד קישור למעקב אחר ההתפתחויות בנושא. ב-1951 בעקבות בקשתה של ממשלת ישראל הקים נחום גולדמן נשיא הקונגרס את ועדת התביעות. בעקבות הקמת ועדת התביעות הודיע קנצלר גרמניה, קונראד אדנאאור שגרמניה מקבלת על עצמה את האחריות המוסרית ואת חובתה לפיצוי חומרי לעם היהודי וכי היא תיכנס למשא ומתן על כך עם נציגות משותפת של העם היהודי ומדינת ישראל. ב-10 בספטמבר 1952 חתמה ועדת התביעות בראשותו של נחום גולדמן על הסכם עם ממשלת גרמניה שבו שני סעיפום: יוחק חוק לפיצוי קורבנות הנאצים באופן ישיר על ידי שיפוי והחזרה של רכוש שנגזל כתוצאה מרדיפות הנאצים. ממשלת גרמניה תעביר לוועדת התביעות סך 450 מארק גרמני לצורכי טיפול, שיקום ויישוב מחדש של קורבנות רדיפות הנאצים. הסכם דומה נחתם גם מול מדינת ישראל. ועדת התביעות המשיכה במעקב ובליווי מתמיד של ביצוע ההסכמים. הוועדה דיווחה על כ-278,000 ניצולי שואה שקיבלו פנסיות מממשלת גרמניה. הסכום הכולל של השילומים שהועברו לוועדת התביעות בעקבות ההסכמים הוא כ-60 מיליארד דולר. ב-1992 הקים הקונגרס היהודי את "ארגון ההשבה היהודי העולמי - World Jewish Restitution Organization (WJRO), במטרה שינהל משא ומתן עם הממשלות על השבת רכוש של העם היהודי שנשדד בשואה. הכספים נועדו להבטיח את שימור הפעילות התרבותית והחינוכית היהודית באותן ארצות. ה-WJC מקיים תמיכה בפעולות אלה בפולין, גרמניה והונגריה. בשנות ה-1980–1990 ניהל WJC משא ומתן עם ממשלות באירופה במגמה להביא להחזרת רכוש יהודי שנשדד בשואה. תהליכים משפטיים נוהלו כנגד בנקים בשווייץ והחזרת פיקדונות של יהודים שנספו בשואה. כמו כן נערכו פעולות לאיתור אוצרות אומנות של יהודים שנשדדו בשואה. מאז ייסודו תמך ה-WJC בתנועה הציונית וראה בהקמת בית לאומי לעם היהודי את אחת ממטרותיו. ב-1946 הציג הקונגרס היהודי לוועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל מזכר המצהיר שהקונגרס רואה בהקמת בית לאומי עצמאי ליהודים, שיוכר כקהיליה (commonwealth) יהודית, בפלשתינה, את התקווה היחידה להחייאת החיים והתרבות של העם היהודי. ה-WJC הפעיל את אנשיו בשכנוע חברות האו"ם להצביע למען ההחלטה על הקמת מדינה יהודית וביום הכרזת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948 הכריז הוועד המנהל של הקונגרס היהודי העולמי על הסולידריות של יהדות העולם עם מדינת ישראל. כדי להדגיש את הסולידריות של ה-WJC עם מדינת ישראל התקיימה אספת המליאה השישית שלו ב-1975 בירושלים, ומאז התקיימו בירושלים כל אסיפות המליאה, פרט לאחת. כמו כן הושג הסכם של שיתוף פעולה עם ההסתדרות הציונית העולמית. הקונגרס העולמי היהודי השתדל מאז היווסדו לשמור על נייטרליות במאבק הבין-גושי ולנקוט באסטרטגיה מדינית זהירה כלפי הרדיפות השלטון הסובייטי כנגד הדת והתרבות היהודית. לאחר מות סטלין הפכה מדיניותו לאסרטיבית יותר. ב-1956 העביר ה-WJC מזכר למנהיגי ברית המועצות ניקולאי בולגאנין וניקיטה חרושצ'וב בדבר מצב היהודים בברית המועצות ובארצות הקומוניסטיות האחרות. בשנה שאחריה יצא הוועד המנהל של הקונגרס היהודי בקריאה פומבית לקמפיין בינלאומי למען הזכויות הדתיות והתרבותיות של היהודים בברית המועצות ולמען איחוד משפחות של היהודים שהופרדו בגלל המלחמה הקרה. חידוש הקשר עם הקהילות שמאחורי מסך הברזל החל ב-1947 עם הקמתה של הקהילה היהודית בהונגריה. ב-1960 נערכה בפריז ועידה בינלאומית למען יהדות ברית המועצות שכונסה על ידי הקונגרס היהודי העולמי בראשות נחום גולדמן. ב-1971 התכנסה בבריסל הוועידה העולמית הראשונה של קהילות יהודיות בברית המועצות בחסות הקונגרס היהודי העולמי. הוועידה השנייה למען יהדות ברית המועצות שנערכה בבריסל ב-1976 יצאה בקריאה "לברית המועצות לקיים את הצהרת הלסינקי על זכויות האדם, לכבד את החוקה שלה עצמה ולהכיר בזכותם של יהודי ברית המועצות להתאחד עם אחיהם בארץ ישראל המולדת היהודית ההיסטורית". בהשראת הסיסמה "שלח את עמי" נוצרה תנועה למען יהדות ברית המועצות שזכתה לפרסום רב, הביאה למעורבות של אישי ציבור ומפורסמים ולתמיכה ציבורית נרחבת בארצות המערב. התנועה קראה לאפשר ליהודי ברית המועצות זכויות אדם יסודיות כמו חופש ההגירה, חופש הדת, החופש ללמוד בשפת עמם, ולחיות על פי תרבותם ומורשתם. הקונגרס היהודי העולמי המשיך להיות מעורב במאבק למען חופש ההגירה של יהודי ברית המועצות עד שנות ה-1990. נושאים מרכזיים שבהם פעל הקונגרס היהודי העולמי בשנים אלה: סיוע לשיקום ולחידוש הפעילות של קהילות יהודיות בארצות שהיו תחת שלטון קומוניסטי. מהלכים דיפלומטיים ומשפטיים כנגד ארגונים, מדינות במטרה להשיב רכוש יהודי שנשדד בשואה. ביניהם, כנגד בנקים בשווייץ המחזיקים בפקדונות של נספים בשואה. פניה לאו"ם בעניין רכוש הפליטים היהודים מארצות ערב. המשך הדיאלוג בין יהדות לנצרות באמצעות מגעים שוטפים עם הוותיקן מאז 1945. קידום דיאלוג בין יהדות לאסלאם באמצעות מגעים עם מנהיגי דת מוסלמיים בולטים. בשנים 2004–2007 התמודד הקונגרס היהודי העולמי עם שערורייה פומבית שפרצה סביב האשמות באי סדרים כספיים. בכירים בהנהלת הקונגרס לא עמדו אמנם בפני משפט פלילי, אך ההאשמות הביאו לשינויים פרסונליים ולרפורמות בניהול הכספי של הארגון. 1936–1943 – ג'וליאן מק 1944–1949 – סטיבן שמואל וייז 1949–1977 – נחום גולדמן 1977–1979 – פיליפ קלוצניק 1979–2007 – אדגר ברונפמן 2007–הווה – רון לאודר אוזבקיסטן: הקהילה היהודית של אוזבקיסטן אוסטריה: האגודה הפדרלית של הקהילות הדתיות היהודיות באוסטריה אוסטרליה: המועצה המבצעת של יהדות אוסטרליה אוקראינה: הקונפדרציה היהודית של אוקראינה אורוגוואי: הוועד המרכזי הישראלי של אורוגוואי אזרבייג'ן: הקהילה היהודית של אזרבייג'ן איטליה: איגוד הקהילות היהודיות של איטליה אירלנד: המועצה הייצוגית היהודית של אירלנד אל סלוודור: הקהילה הישראלית של אל סלבדור (אנ') אסטוניה: הקהילה היהודית של אסטוניה אפריקה: הקהילה היהודית של אפריקה אקוודור: האגודה הישראלית של קיטו ארגנטינה: הנציגות של איגודים יהודים ארגנטינאים ארובה: הקהילה הישראלית בית ישראל ארמניה: הקהילה היהודית בארמניה ארצות הברית: המדור האמריקאי של הקונגרס היהודי העולמי בוטסואנה: הקהילה היהודית של בוטסואנה בוכרה: הקהילה היהודית של בוכרה בולגריה: שלום – אגודת היהודים בבולגריה בוליביה: הקהילה היהודית של בוליביה בוסניה והרצגובינה: הקהילה היהודית של בוסניה והרצגובינה בלארוס: איגוד האגודות הציבוריות והקהילות של יהודי בלרוס בלגיה: ועדת התיאום של ארגונים יהודיים בבלגיה (צר') ברבדוס: מועצת הקהילה היהודית (אנ') ברזיל: הקונפדרציה היהודית של ברזיל בריטניה: ועד שליחי הקהילות גאורגיה: הקהילה היהודית של גאורגיה גואטמלה: הקהילה היהודית של גואטמלה גיברלטר: מועצת המנהלים של הקהילה היהודית של גיברלטר ג'מייקה: הקהילה המאוחדת של בני ישראל גרמניה: המועצה המרכזית של יהודי גרמניה דנמרק: הקהילה העברית של דנמרק דרום אפריקה: מועצת הסגנים של יהודי דרום אפריקה (אנ') האיים הקריביים: המרכז הישראלי של הרפובליקה הדומיניקנית הודו: מועצת יהדות הודו הולנד: עדה הולנדית-ישראלית הונגריה: איגוד הקהילות הדתיות היהודיות בהונגריה הונג קונג: מרכז הקהילה היהודית הונדורס: הקהילה העברית של טגוסיגלפה הפיליפינים: האגודה היהודית של הפיליפינים ונצואלה: קונפדרציה של האגודות הישראליות של ונצואלה זימבבואה: מועצת הסגנים היהודית של זימבבואה זמביה: המועצה ליהדות זמביה טג'יקיסטן: הקהילה היהודית של טג'יקיסטן טורקיה: הקהילה היהודית של טורקיה טורקמניסטן: הקהילה היהודית של טורקמניסטן יוון: המועצה המרכזית של הקהילות היהודיות ביוון יפן: הקהילה היהודית של יפן ישראל: הקונגרס היהודי העולמי – ישראל לוקסמבורג: הקונסיסטוריה הישראלית של לוקסמבורג לטביה: מועצת הקהילות היהודיות של לטביה ליטא: קהילת יהודי ליטא לסוטו: הקהילה היהודית של לסוטו מצרים: הקהילה היהודית של קהיר נורווגיה: קהילת נורווגיה מאוריציוס: הקהילה העברית במאוריציוס מוזמביק: הקהילה היהודית של מוזמביק מולדובה: איגוד הקהילות והארגונים היהודיים של מולדובה מונגוליה: הקהילה היהודית של מונגוליה מונטנגרו: הקהילה היהודית של מונטנגרו מונקו: אגודת הקהילה היהודית של מונקו מיאנמר: הקהילה היהודית של מיאנמר מלטה: הקהילה היהודית של מלטה מקדוניה: הקהילה היהודית ברפובליקה של מקדוניה מקסיקו: הוועד המרכזי של הקהילה היהודית של מקסיקו מרוקו: מועצת הקהילות היהודיות של מרוקו מרטיניק: אגודת הקהילה היהודית של מרטיניק ניו זילנד: המועצה היהודית של ניו זילנד ניקרגואה: הקהילה הישראלית של ניקרגואה סינגפור: ועדת הרווחה היהודית סלובניה: הקהילה היהודית של סלובניה סלובקיה: הפדרציה של הקהילות היהודיות בסלובקיה ספרד: הפדרציה של הקהילות היהודיות של ספרד סרביה: הפדרציה של הקהילות היהודיות בסרביה פולין: ועדת התיאום של הארגונים היהודיים בפולין פורטוגל: הקהילה הישראלית של ליסבון פינלנד: המועצה המרכזית של הקהילות היהודיות בפינלנד פנמה: מועצת הקהילה העברית המרכזית של פנמה פרגוואי: הוועדה הנציגה הישראלית של פרגוואי פרו: האגודה היהודית של פרו צ'ילה: הקהילה היהודית של צ'ילה צ'כיה: הפדרציה של הקהילות היהודיות בצ'כיה צרפת: המועצה הנציגה של המוסדות היהודיים של צרפת קובה: הקהילה העברית של קובה קולומביה: קונפדרציה של הקהילות היהודיות של קולומביה קוסטה ריקה: המרכז הישראלי הציוני קזחסטן: הקונגרס היהודי של קזחסטן קירגיזסטן: הקהילה היהודית של קירגיזסטן קנדה: המרכז לענייני ישראל ויהדות קניה: הקהילה העברית בניירובי קפריסין: הקהילה היהודית של קפריסין קרואטיה: תיאום עיריות יהודיות ברפובליקה של קרואטיה רומניה: פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה רוסיה: הקונגרס היהודי-רוסי שוודיה: המועצה הרשמית של קהילות יהודי שוודיה שווייץ: הפדרציה השווייצרית של קהילות ישראל תאילנד: האגודה היהודית של תאילנד תוניסיה: הקהילה היהודית של תוניסיה אורט בני ברית האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים ההסתדרות הציונית העולמית הוועדה היהודית הבינלאומית להתייעצויות בין-דתיות הליגה נגד השמצה הלל המועצה הבינלאומית של נשים יהודיות הסוכנות היהודית הקונגרס היהודי האפריקאי ויצו ועידת רבני אירופה מזרחי מכבי איחוד הקהילות היהודיות של אמריקה הלטינית והקריביים (אנ') הוועדה הבינלאומית לתביעות ביטוח מתקופת השואה המועצה הישראלית ליחסי חוץ הסכם השילומים הקונגרס היהודי האירופי ועידת התביעות תביעת הקונגרס היהודי העולמי נגד בנקים בשווייץ (אנ') מדיה וקבצים בנושא הקונגרס היהודי העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס היהודי העולמי הקונגרס היהודי העולמי, דף שער בספרייה הלאומית הקונגרס היהודי העולמי, ברשת החברתית פייסבוק הקונגרס היהודי העולמי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקונגרס היהודי העולמי, ברשת החברתית אינסטגרם מטרות הקונגרס היהודי העולמי באתר הרשמי הארכיון הציוני המרכזי – הארכיון הרשמי של מוסדות התנועה הציונית, ביניהן הקונגרס היהודי העולמי הקונגרס היהודי העולמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקונגרס היהודי העולמי נערך לראשונה בישראל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1964 יוסף קרוק, פרק חמישי, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב: מחברות לספרות, 1972 הישיבה הראשונה, הצפירה, 28 באוקטובר 1917 World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York 1948, p. 28 World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York 1948, p. 34 נחום גולדמן, ירושלים, זכרונות, ויינפלד וניקולסון, 1972, עמ' 185 - 186 World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York, 1948, p. 165 World Jewish Congress, Unity in Dispersion – A History of the World Jewish Congress, New York, 1948, p. 166 נחום גולדמן, זכרונות, ירושלים: ויינפלד וניקולסון, 1972, עמ' 172 איתמר לוין, ‏דו"ח חמור של התובע הכללי בניו-יורק: אי סדרים כספיים וניהוליים חמורים בקונגרס היהודי העולמי, באתר גלובס, 1 בפברואר 2006