laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממונה על היחסים

chargé d'affaires (נהגה: "שָרְזֵ'ה דָאפֵר"; צרפתית; מילולית: "ממונה על העניינים", ובעברית לעיתים: "ממונה על היחסים") הוא מונח בינלאומי בתחום הדיפלומטיה, המתייחס לשתי דרגות של שליחים דיפלומטיים העומדים בראש משלחת דיפלומטית באופן זמני. chargés d'affaires (או בתוארם המלא "ministres chargés d'affaires"), אשר נקבעו בדרג הרביעי של שליחים דיפלומטים כפי שהוגדר בקונגרס וינה, הם ראשי משלחת דיפלומטית קבועה בעלי הרשאה לשרת במדינה המארחת ואשר, עקב סיבות שונות, לא ניתן, או לא רצוי, לשלוח לאותה מדינה נציג דיפלומטי בדרגה גבוהה יותר (אף שהמדינה השולחת ומדינת החוץ מקיימות יחסים דיפלומטיים). במקרים מסוימים ה-chargé d'affaires עשוי להתמנות כשליח לתקופות ארוכות. כך למשל, כאשר בראש המשלחת עומד שגריר שאינו תושב, או כאשר מדינות קשרו ביניהן קשרים דיפלומטיים אך לא החליפו שגרירים, או כאשר השגריר נקרא לשוב למדינתו לתקופת מה (כדי להביע חוסר שביעות רצון, או חילוקי דעות בין המדינות) אולם המדינה המוחה אינה חפצה עדיין לנקוט בצעד הקיצוני של ניתוק היחסים הדיפלומטיים. קיימים מקרים בהם ה-chargé d'affaires נותר בשליחותו לפרקי זמן ללא הגבלה. כיוון ש-chargé d'affaires לא צריך להציג כתב האמנה לראש המדינה המארחת, במינויו לשליחות ניתן להימנע ממפגשים רגישים מבחינה מדינית, או מצעד העלול להתפרש כאישור או הכרה בממשל המדינה המארחת. באופן דומה, המדינה המארחת עשויה להביע את הסתייגותה בסירובה לקבל שגריר ממדינת החוץ, אולם תרצה להמשיך בקיום יחסים דיפלומטיים באמצעות ה-chargés d'affaires. Chargé d’affaires ad interim (ממונה על יחסים זמני) הוא שליח דיפלומטי העומד באופן זמני בראש משלחת דיפלומטית בהיעדרו של ראש המשלחת המואמן. המידע על היות שליח דיפלומטי Chargé d’affaires ad interim מועבר על ידי ראש המשלחת הדיפלומטית לשר החוץ של המדינה המארחת בכל עת שראש המשלחת יוצא באופן זמני את גבולות המדינה המארחת, או בעת שראש המשלחת נעדר מן המדינה המארחת לתקופת ביניים של חילופי ראש משלחת. יש ומדינות מארחות מעניקות אף לממונה על היחסים הזמני את התואר minister, המדרג אותם לצד ראשי משלחות דיפלומטיות אחרות. ההבדל במינוי Ministre chargé d'affaires להבדיל מ-Chargé d’affaires ad interim הוא בכך שכתב האמנה של הראשון מועבר משר החוץ של המדינה השולחת לשר החוץ של המדינה המארחת. ל-Ministres chargés d'affaires יש קדימה על פני Chargés d’affaires ad interim. אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים דרג דיפלומטי מדיה וקבצים בנושא ממונה על היחסים בוויקישיתוף topic/charge-daffaires-ad-interim ממונה על היחסים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הסכם השלום הנצחי (1686)

הסכם השלום הנצחי הוא הסכם שנחתם בין רוסיה הצארית לבין האיחוד הפולני-ליטאי ב-1686 וסיים את מלחמת רוסיה–פולין (1654–1667). ההסכם החדש אשרר את הסכם אנדרוסובו למעט נושא עיר קייב. בהתאם להסכם החדש העיר עברה לידי רוסיה הצארית. מצד הרוסים ההסכם נחתם על ידי וסילי גוליצין. חתימת הסכם הייתה בסיס לברית פולנית-רוסית במלחמת הצפון הגדולה בתחילת המאה ה-18. כמו כן, רוסיה הצארית החלה בתמיכה במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית שנוהלה על ידי האיחוד הפולני-ליטאי, אוסטריה וונציה. מדיה וקבצים בנושא הסכם השלום הנצחי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבי אלעאי

האם התכוונתם ל... רבי אלעאי (תנא) – תנא בדור השלישי, אביו של רבי יהודה. רבי אלעאי (אמורא) – אמורא בדור השלישי.
אפרת כהן

אפרת כהן אנגל (נולדה ב-14 במאי 1976) היא שחקנית, זמרת, רקדנית, מורה למשחק ומנחת טלוויזיה ישראלית. למדה במגמת תיאטרון בבית הספר לאומנויות רעות, חיפה. בצעירותה הייתה חברה בלהקת הנוער היצוגית של חיפה, "מפגשים ברכס", ושרה בהרכב "כרמל א-קפלה". בצבא שירתה בלהקת "חינוך מיוחד" של חיל החינוך. למדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (1999-1997) והנחתה את תוכנית הטלוויזיה "Y בלילה". השתתפה בהצגות "נימפות בערפל", "תל אביב הקטנה", "כרמל א-קפלה" ו"סטיות מיניות בשיקגו". השתתפה בהצגות לילדים "אי ההגיון", "מקום בלב" ו"אפרוחים". כמו כן השתתפה במחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים". השתתפה בסדרות "מיכאלה" (בתפקיד הראשי), "טלנובלה בע"מ", "שבתות וחגים", "פלורנטין" ו"דקות של תהילה". בשנת 2005 התחרתה בקדם אירוויזיון יחד עם סמיר שוקרי עם השיר "באהבה גדולה", אותו ביצעו במספר שפות: עברית, אנגלית, ספרדית וערבית. לקראת סוף 2006, החלה כהן לככב בסדרה "לא הבטחתי לך" (של "yes") לצד גורי אלפי, דני גבע ואלי פיניש. בתחילת 2007 שיחקה כהן בתפקיד משנה בסדרה "הנפילים" ובסרט הקולנוע "נימפות בערפל". בחנוכה באותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי הילדים "ילד פלא" וזכתה במקום השני עם השיר "לפי הנעליים" (מילים: ענת ליפשיץ לחן: יאיר קלינגר). למדה הכשרת מטפלים בקשיי תפקוד ולמידה במכללת אלבאום וקורס בהנחיית קבוצות במוזיקה ותנועה ביס להכשרות דיאדה. החל משנת 2004 מעבירה סדנאות בארגונים בנושאי תקשורת בינאישית, ניהול והתמודדות עם שינוי, מכירות ושירות, אתיקה וערכים ועוד. ההנחיה משלבת תרגילים מעולם המשחק והנחיית קבוצות. בשנים 2009–2010 הנחתה קבוצות הורים ותינוקות במוזיקה ותנועה, במכללת דיאדה להורות. בשנת 2011 שימשה פרזנטורית של המעצבת דקלה קדם. בשנת 2016 השתתפה במחזמר "בית המצוות", שהוצג במסגרת חג המחזמר באותה השנה. כיום מלמדת משחק בתיאטרון העירוני הרצליה ובאוניברסיטת בר-אילן במסגרת תוכנית הלימודים "כלים שלובים". כהן נשואה ואם לבת ולבן. תפקידים בהצגות 2009–2010 מדיה וקבצים בנושא אפרת כהן בוויקישיתוף אפרת כהן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אפרת כהן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אפרת כהן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אפרת כהן, ברשת החברתית אינסטגרם דניאל שירין, אפרת כהן מ"מיכאלה" רוצה לחזור לעניינים, באתר nrg‏, 13 בדצמבר 2016
משה קוה

משה קוה (נולד ב-1943) הוא פיזיקאי ישראלי. פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כנשיא האוניברסיטה בין השנים 1996–2013. קוה נולד בטשקנט, אוזבקיסטן, לאחר שמשפחתו נמלטה אליה מוורשה ב-1939 מאימי מלחמת העולם השנייה. ב-1950 עלה עם משפחתו לישראל, ושירת בצה"ל בנח"ל. ב-1971 פרסמו קוה ונתן אביעזר מאמר בתחום המוליכות החשמלית, בו הצביעו על מקרים שבהם ההתנגדות החשמלית אינה תלויה בחזקה חמישית של הטמפרטורה כפי שחזה חתן פרס נובל פליקס בלוך. עם השנים החל קוה לעסוק בתכונות תובלה של מערכות לא מסודרות, ובפרט באפקטים של לוקליזציה חלשה. בתקופה זו שיתף פעולה עם חתן פרס נובל בפיזיקה, סר נוויל מוט מאוניברסיטת קיימברידג'. כפיזיקאי, פרסם קוה כ-300 מאמרים בתחומי פיזיקת מצב מוצק, מערכות לא מסודרות, תאוריות כאוס בחומר וכן על מזעור מכשירים אלקטרוניים. קוה כיהן בעבר כראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן וכרקטור האוניברסיטה. בשנים 1999–2000 כיהן גם כראש ועד ראשי האוניברסיטאות בישראל (ור"ה). ב-2014 פרש לגמלאות והוא עתה פרופסור אמריטוס. מכהן החל מ-1992 כפרופסור אורח במעבדות קבנדיש באוניברסיטת קיימברידג', אנגליה. ב-2004 זכה קוה בפרס רוטרי לקידום ההשכלה הגבוהה בישראל. ב-2018 זכה בפרס ההשכלה הגבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, על מנהיגות מיוחדת לקידום מוסד אקדמי. קוה נשוי לדורית ואב ל-4 ילדים. אחותו היא פרופסור ברכה קרמרסקי, מרצה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כלתו היא העיתונאית שלי טפיירו. פרס לנדאו למחקר (1972) פרס קרן לנדאו לקידום המחקר והטכנולוגיה (1973) עמית מחקר של האגודה הבריטית למחקר באוניברסיטת קיימברידג' (1980) עמית מחקר מהאגודה האמריקאית (ONR) באוניברסיטת פנסילבניה, ארצות הברית (1981) עמית מחקר מטעם האגודה המלכותית הבריטית (1981–1985) פרס לנדאו למחקר ייחודי (1985) פרס רוטרי לקידום ההשכלה הגבוהה בישראל (2004) פרס ארץ ישראל היפה על הקמפוס האוניברסיטאי היפה (2005) דוקטורט כבוד מישיבה יוניברסיטי (2006) פרס ההשכלה הגבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה, על מנהיגות מיוחדת לקידום מוסד אקדמי (2018) אות יקיר העיר פתח תקווה (2019) בין עולמות - שאול מייזליש משוחח עם פרופ' משה קוה על מדע ואמונה יהדות, תרבות חינוך וחברה, ידיעות ספרים, 2018 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא משה קוה בוויקישיתוף קורות חייו של משה קוה, באתר אוניברסיטת בר-אילן. מאמר של פרופ' קוה על מחקר מדעי של סיפור המבול התנ"כי(הקישור אינו פעיל) מאמר של פרופ' קוה על ההתאמה בין סיפור הבריאה התנ"כי לבין מהלך היווצרות היקום (אורכב 24.10.2013 בארכיון Wayback Machine) פרופ' משה קוה: מדע ויהדות - הילכו שניהם יחדיו? ראיון באתר הידען דן מרגלית, חותם אישי - משה קוה, שיחה אישית ב"כאן חינוכית" ליאור דטל, שלושה חודשים לאחר דו"ח המבקר: נשיא בר אילן, פרופ' משה קוה, פורש, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2013 עפרה לקס, הפקולטה למדעי הפשרה, באתר ערוץ 7, 17 במאי 2012 אליעזר היון, "לא יכולה להיות סתירה בין האלוהים למדע", באתר ynet, 13 ביוני 2018 משה קוה (1943-), דף שער בספרייה הלאומית Moshe Kaveh and Nathan Wiser, Failure of the Bloch T5 Law for the Low-Temperature Electrical Resistivity of Metals, Phys. Rev. Lett. 26, 635–636 (1971) פרס הוקרה ייחודי לנשיא בר-אילן לשעבר- פרופ' משה קוה | כיפה, באתר www.kipa.co.il פרס הוקרה ייחודי לנשיא בר-אילן לשעבר- פרופ' משה קוה | כיפה, באתר www.kipa.co.il יקירי פתח תקוה לשנת 2019, באתר petahtikva.mynet.co.il, ‏24 בנובמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנץ לפורט

פרנץ יקובלביץ' לֶפוֹרְט (ברוסית: Франц Яковлевич Лефорт;‏ 2 בינואר 1656 – 12 במרץ 1699) היה מדינאי וגנרל רוסי של המאה ה-17 ממוצא שווייצרי. שימש כמפקד הצי הרוסי. לפורט נולד בז'נבה במשפחת סוחרים. עד גיל 14 למד בבית הספר המקומי, ועם סיומו נשלח למרסיי להמשך לימודי מסחר. בשנת 1674, בניגוד לרצון המשפחה, נסע להולנד. הוא שירת בצבא הצרפתי וההולנדי. זמן קצר לאחר מכך, נסע למוסקבה וקיבל דרגת קפטן בצבא. בהיעדר פעילות צבאית ממשית, החל לעבוד בתור עוזר בשגרירות דנמרק. בסוף שנת 1678 הועבר לשירות בקייב והיה מפקד פלוגה. בתקופה זו השתתף בהיתקלויות עם הכוחות שפלשו מחאנות קרים. בשנת 1681 הגיע לז'נבה. קרובי משפחתו ביקשו ממנו להישאר, אך הוא החליט לחזור לרוסיה הצארית. בחזרתו למוסקבה התברר לו שפיודור השלישי כבר לא בחיים, והשלטון במדינה הועבר לצאר שעודנו ילד, ומעשית – לנסיכה סופיה. המקורב לה, וסילי גוליצין, היה ידוע כאוהד המערב, ופרנץ לפורט התקרב אליו. בשנת 1683 הוא קיבל קידום בצבא. בשנת 1687 הוא השתתף בפשיטה לקרים, קיבל אות גבורה ועלה בדרגה. בשנת 1689 החל מאבק בין הנסיכה סופיה לבין פיוטר הגדול המתבגר. בתחילת אוגוסט 1689 פיוטר הסתגר בלאוורת השילוש-סרגייב. ב-4 בספטמבר 1689 לפורט עם מספר חיילים התייצב במנזר והכריז על תמיכה בצאר הצעיר. במהלך סתיו 1689 היחסים בין פיוטר הגדול ופרנץ לפורט התחממו. החל משנת 1690 הצאר ביקר באופן תדיר בביתו של לפורט, למרות התנגדות מקורבי הצאר ובמיוחד אנשי הכנסייה. בשנת 1690 קודם לפורט לדרגת סגן-אלוף. באותה תקופה הצאר נתן לו כסף להרחבת ביתו. לפורט השתתף באופן פעיל בכל הרפורמות של פיוטר הגדול. בשנת 1693 הוא קודם לדרגת אלוף. בשנת 1695 החלה מערכה נגד האימפריה העות'מאנית באזור אזוב. במצור על אזוב היה לפורט בין מפקדי הכוח. בנוסף לדרגת אלוף, הוא קיבל תפקיד של אדמירל ומפקד הצי הרוסי. סיבת המינוי הייתה לא ברורה, היות שלא היה לו ידע בתחום, אך לפורט הצליח להקים את הצי שהטיל מצור ימי על אזוב במסגרת המערכה השנייה בשנת 1696. בסוף שנת 1696 לפורט חלה. כאשר בריאותו השתפרה החלו חגיגות גדולות, שבמהלכן פיוטר הגדול הכיר בביתו של לפורט את אנה מונס שבהמשך הייתה בת-זוגו של הצאר במשך שנים. ככל הנראה, נסיעת פיוטר הגדול לאירופה הייתה ביוזמת לפורט. במהלך הנסיעה, פרנץ לפורט היה ראש המשלחת. בעקבות מרד 1698 לפורט ופיוטר הגדול חזרו למוסקבה. בסוף 1698 – תחילת 1699 הוא היה עסוק בבניית הארמון החדש והמפואר. אזור בו היה ממוקם הארמון נקרא עד היום "לפורטובו" לזכרו. פתיחת הארמון והחגיגות הגדולות נערכו בסוף פברואר 1699. מספר ימים לאחר החגיגות חלה לפורטובו ונפטר ב-2 במרץ 1699. מדיה וקבצים בנושא פרנץ לפורט בוויקישיתוף
דרוונט

האם התכוונתם ל... דרוונט (נהר, דרבישייר) – נהר במרכז אנגליה מפעלי עמק דרוונט – אוסף מבנים ואתר מורשת עולמית הקשורים לתעשיית הטקסטיל של אזור נהר דרוונט Derwent Cumberland Pencil Company – חברה בריטית לייצור עפרונות וכלי כתיבה דרוונט (מנוע סילון) – אחד ממנועי הסילון הראשונים, מתוצרת רולס-רויס
אדם ונחש

אדם ונחש הוא אלבומה הרביעי של להקת אתניX. מלהיטי האלבום: "ג'סיקה", "בובה", "מקדש האהבה", "אדם ונחש" ו"חברון". האלבום כולל ארבעה שירים בנושאים חברתיים ופוליטיים ואת השיר "Sit And Talk" שבוצע קודם לכן בפסטיבל המוזיקה "Midem" בצרפת בינואר 1991. האלבום מכר למעלה מ-50,000 עותקים והגיע למעמד פלטינה. מקדש האהבה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:12] אדם ונחש (מילים: זאב נחמה, שיר השירים/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:08] יפה בחלון (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:19] ג'סיקה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:20] יורי וריקה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:07] חלום (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:23] שומקום (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:47] בובה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:48] קאדילק ג'ו (מודל '93) (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:10] הקו הירוק (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:08] חברון + באובב (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [6:28] Sit And Talk (מילים: זאב נחמה ואודי הניס/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:06] "באובב" - קטע אינסטרומנטלי המתחבר לשיר "חברון" - לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי. גיל אלון - קטע גיטרה אינסטרומנטלי ב-"הקו הירוק". זאב נחמה - שירה, עיבודים. תמיר קליסקי - קלידים, עיבודים. גיל אלון - גיטרות. גל הדני - תופים. גדי פוגטש - כינור בשיר "יורי וריקה". יבגני שפובלוב - טנור בשירים "ג'סיקה" ו"הקו הירוק". כוכבה חבר - שירה בלאדינו בקטע "באובב" יסמין גמליאל ושרון בן צדוק - קולות רקע. דרור קליסקי ורוני בראון - מפיקים בפועל אדם ונחש, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube ג'סיקה, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube עמית שהם, תקליט ישראלי / ג'סיקה יש רק אחת, חדשות, 6 ביולי 1993
מערכות אזוב

מערכות אזוב - מערכות צבאיות שניהלה רוסיה הצארית בשנים 1696-1695 נגד האימפריה העות'מאנית, כחלק מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1686–1700), והסתיימו בכיבוש מבצר אזוב על ידי הרוסים וקבלת מוצא לחוף ים אזוב. מערכות אזוב היו המערכות הצבאיות הראשונות של הצאר הצעיר פיוטר הגדול. לבחירת כיוון המערכה היו מספר סיבות: למקבלי החלטות לגבי המדיניות הרוסית היה נראה שמערכה נגד האימפריה העות'מאנית לקבלת מוצא לים תהיה קלה יותר ממערכה נגד שוודיה. כיבוש אזוב היה צריך לתת ביטחון לדרום רוסיה מפלישות של חאנות קרים. בעלי ברית של רוסיה הצארית לחצו להמשיך בפעילות צבאית נגד הטורקים. מערכות צבאיות של וסילי גוליצין נגד חאנות קרים לכיוון קרים לא היו מוצלחות כתוצאה מהעדר דרכי גישה סבירות. עם יציאת הצבא לאזור אזוב, הושאר מקורבו של הצאר, הנסיך פיודור רומודנובסקי, עם התואר "נסיך קיסר" לדאוג לענייני המדינה במוסקבה. בתחילת 1695 על נהר דון נבנו ספינות למעבר כוחות ואספקה לאזור מצודת אזוב בקרבת ים אזוב. באביב 1695 החל הצבא ב-3 קבוצות בפיקודם של פרנץ לפורט, פטריק גורדון ופיודור גולובין בהתקדמות לכיוון אזוב. המצור החל בסוף יוני. למרות המצור הממושך וניסיונות כיבוש, המבצר עמד במצור. ב-20 באוקטובר הרוסים עזבו את השטח. במהלך החורף נמשכו הכנות למערכה נוספת. בינואר החלה בנייה מסיבית של אוניות מלחמה תוך קבלת עזרה מאנשי הנדסה שהגיעו מאוסטריה. לקראת האביב היו מוכנות לקרב כ-25 אוניות גדולות ומעל אלף ספינות עזר. פרנץ לפורט מונה למפקד הצי, אלכסיי שאין קיבל פיקוד על כוחות היבשה. בהתאם לצו מיוחד כל החולופים שהשתתפו במערכה היו צפויים לקבל חופש מבעליהם. היקף הצבא הוכפל לעומת המערכה הקודמת וכוחות היבשה כללו כ-70 אלף חיילים. המצור המחודש החל ב-16 במאי 1696. ב-27 במאי הצי החל במצור ימי. הספינות הטורקיות לא העזו לתקוף את הצי הרוסי. ב-17 ביולי חלק מהכוחות הצליחו לפרוץ בתוך המבצר. ב-20 ביולי, לאחר ירי תותחים מאסיבי המבצר נכבש. לאור כך שהמבצר היה הרוס ולא היה לו מקום לבסיס ימי, הוחלט על הקמת עיר חדשה - טגנרוג. המערכה הראתה את החשיבות של הצי ושיתופו במערכה צבאית. פיוטר הגדול התגלה כבעל יכולת הפקת לקחים מהמערכה לא מוצלחת הראשונה. למרות ההצלחה היה ברור שללא כיבוש חצי האי קרים אין מוצא אמיתי לים. לצורך המשך ההצלחה היה נדרש להחזיק כוח משמעותי באזור ולחזק את הצי. תוך זמן קצר נבנו אוניות מלחמה נוספות. לצורך לימוד המצב באירופה ומציאת בעלי ברית אורגנה נסיעת פיוטר הגדול לארצות באירופה המערבית. באופן רשמי המלחמה הסתיימה רק ביולי 1700 בחתימת חוזה בקונסטנטינופול. בהתאם להסכם, הטורקים הכירו בכך שרוסיה הצארית שולטת באזוב והקימה עיר חדשה טגנרוג. הרוסים שחררו מספר מבצרים שהם כבשו באזור נהר דנייפר. חתימת הסכם איפשרה לרוסיה הצארית להתחיל במלחמת הצפון הגדולה. אף על פי שתקופת ההסכם הייתה 30 שנים, כבר בשנת 1710 הלחימה החלה מחדש.
גלוריה סטיוארט

גלוריה פרנסס סטיוארט (באנגלית: Gloria Frances Stewart; ‏ 4 ביולי 1910 - 26 בספטמבר 2010) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, ידועה בעיקר בזכות תפקידה בסרט "טיטאניק", תפקיד שזיכה אותה במועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. סטיוארט נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה לפרנק סטיוארט, עורך דין, ואליס דדריק סטיוארט, עקרת בית. אביה של סטיוארט נהרג ב-1919 כתוצאה מתאונת דרכים. לאחר מכן נישאה אמה של סטיוארט בשנית, לבנקאי בשם פרד פינץ'. סטיוארט למדה ב"תיכון סנטה מוניקה" וסיימה בהצלחה בשנת 1927. לאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אך לא הצליחה לסיים את לימודיה. ב-1930 נישאה סטיוארט לפסל בשם בלייר גורדון. נישואיהם הסתיימו ב-1934. לאחר מכן נישאה סטיוארט לתסריטאי ארתור שיקמן, וב-1935 נולדה בתם סילביה. הזוג ערך טיול מסביב לעולם ב-1939, והם חזרו לקליפורניה בפרוץ מלחמת העולם השנייה. בעלה של סטיוארט נפטר בשנת 1978. זמן מה לאחר מכן חלקה סטיוארט את חייה עם המוציא לאור וורד ריצ'י, ידידו של בעלה הראשון בלייר גורדון. השניים חיו ביחד מ-1983 עד 1996. סטיוארט גילתה את יכולות המשחק שלה ב"תיאטרון פסדינה" שבפסדינה, מחוז לוס אנג'לס, וחתמה על חוזה עם חברת הסרטים "סרטי יוניברסל". ב-1932 נבחרה לאחת מ-13 כוכבות הקולנוע המבטיחות ביותר של WAMPAS. בתחילת דרכה שיחקה סטיוארט בסרטי האימה "הבית האפל והישן" ו"האיש הבלתי נראה". לאחר דעיכה בקריירה שלה עברה סטיוארט לחברת "פוקס המאה ה-20", שם הופיעה ב-40 סרטים בשנות ה-30, הבולט שבהם היה "כורי הזהב של 1935". במהלך מלחמת העולם השנייה ניסתה לתרום למאמץ המלחמתי בלוס אנג'לס, וכן השתתפה במספר סרטים. עם זאת, הקריירה הקולנועית שלה דעכה, וב-1946 פרשה מתעשיית המשחק ועברה לעסוק בתחום האמנות והעיצוב. היא פתחה חנות בה מכרה רהיטים שעיצבה. ב-1954 התגוררה תקופה מסוימת באיטליה וציירה ציורי שמן. לאחר 30 שנות הפסקה ממשחק, חזרה סטיוארט לשחק בשנת 1975 בסרט הטלוויזיה "האגדה על ליזי בורדן". לאחר מספר שנים של משחק בסדרות טלוויזיה, הופיעה סטיוארט בקומדיה "שנת חיי היפה ביותר" ב-1982, לראשונה מזה 40 שנה. בסרט הופיעה סטיוארט באחת הסצינות המפורסמות שלה, כשרקדה לצידו של פיטר או'טול. בשנת 1997 שיחקה סטיוארט בדרמה של ג'יימס קמרון, "טיטניק". בסרט גילמה את דמותה המבוגרת של רוז קלברט, ניצולת אסון הטיטניק, שמחליטה לספר את אשר היה על סיפון האונייה בליל האסון. על משחקה זכתה סטיוארט בפרס גילדת שחקני המסך בשיתוף עם קים בייסינגר והייתה בגיל 87 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, ובכך הפכה לשחקנית המבוגרת ביותר שהייתה מועמדת לפרס. ב-1999 פרסמה סטיוארט את האוטוביוגרפיה שלה, "I Just Kept Hoping". בנוסף הופיעה בסרט "מכתב אהבה". בשנת 2000 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד. ב-2004 שיחקה בסרט "ארץ האפשרויות". גלוריה סטיוארט הלכה לעולמה ב-26 בספטמבר 2010 בגיל 100 לאחר שסבלה מספר שנים מסרטן הריאות. מדיה וקבצים בנושא גלוריה סטיוארט בוויקישיתוף גלוריה סטיוארט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גלוריה סטיוארט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גלוריה סטיוארט, באתר AllMovie (באנגלית) גלוריה סטיוארט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גלוריה סטיוארט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)* גלוריה סטיוארט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חוק העתיקות

חוק העתיקות, תשל"ח-1978 הוא חוק במדינת ישראל הקובע מסגרת משפטית לחשיפה, טיפול ושימור ממצאים ארכאולוגיים המתגלים בתחומי ישראל ונותן כלים בידי רשויות המדינה לאכוף את הוראותיו. החוק מגדיר עתיקה בישראל, קובע את הבעלות עליה, התנאים להענקת רישיון לביצוע חפירה לחיפוש אחר עתיקות ודרכי ביצועה, רישיון ותנאים למסחר עתיקות, הגדרת אספני עתיקות והתנאים לניהול אוסף, הכרזה על אתרי עתיקות ודרכי ההתנהגות המותרים בהם, הפקעת קרקע לצורך חשיפה ושמירה על עתיקות. החוק קובע כי פגיעה בעתיקה או באתר עתיקות, או השחתתן בכל צורה, וכן הפרת הוראות אחרות של החוק הן עבירות פליליות שבצידן עונש מאסר. רשות העתיקות, הפועלת מכוח חוק רשות העתיקות, התשמ"ט-1989, היא הממונה על אכיפת חוק העתיקות, כולל מניעת עבירות לפי חוק העתיקות. עד לחיקוקו של חוק העתיקות המסגרת המשפטית לטיפול בעתיקות בישראל נקבעה על פי שני חוקים מנדטוריים: פקודת העתיקות, 1929, ופקודת העתיקות (חצרים), 1935. אף שהוכנסו לחוקים אלה שינויים רבים במרוצת השנים, בשנת 1976 החליטה ממשלת ישראל להציע לכנסת לחוקק חוק מודרני שיגדיר את הטיפול בנושא זה. בתחילת שנת 1978 התקבל החוק בכנסת. במוקדו של החוק נמצאת הגדרת עתיקה, המוגדרת כדלקמן: "עתיקה" - נכס, בין תלוש ובין מחובר, שנעשה בידי אדם לפני שנת 1700 לספירה הכללית, לרבות דבר שהוסף לו לאחר מכן והוא חלק בלתי נפרד ממנו; נכס, כאמור בפיסקה (1), שנעשה בידי אדם החל בשנת 1700 לספירה הכללית, והוא בעל ערך היסטורי והשר הכריז שהוא עתיקה; שרידים זואולוגיים ובוטניים מלפני שנת 1300 לספירה הכללית. הגדרה זו, המחילה את הגנת חוק העתיקות על ממצאים מעשי אדם ובתנאי שנוצרו לפני שנת 1700, ספגה ביקורת כיוון שהיא מותירה נכסי תרבות חשובים הקיימים בישראל, ואשר נוצרו במאות ה-18 וה-19, ללא הגנה מספקת. במצב חוקי זה, עיקר ההגנה של נכסים שנוצרו לאחר שנת 1700 נעשית בדרך של הכרזתם כאתר ראוי לשימור ביוזמת ראש הרשות המקומית על פי חוק התכנון והבנייה. בעבר, שרידי נכסים שנוצרו בטבע (שרידים זואולוגיים ובוטניים) היו מוגנים על פי פקודת העתיקות רק אם נוצרו לפני שנת 600 לספירה, אולם עם החלת חוק העתיקות בשנת 1978 הורחבה ההגנה גם על שרידים שנוצרו עד לשנת 1300. החוק מרחיב את ההגדרה המקובלת בחקיקה בישראל למושג "מקרקעין" ומחילם אף על ים ונהר ובכך מנסה למנוע טענות לפיהן אין החוק חל על ממצאי חפירות ארכאולוגיות תת-מימיות. החוק אוסר על כל חפירה או שימוש באמצעים אחרים כגון גלאי מתכות לחיפוש עתיקות בכל תחומי ישראל. כל עתיקה שנמצאה לאחר אישור החוק חייבת בדיווח ושייכת למדינה, כל עוד היא לא ויתרה עליה. לכאורה פיקוח הדוק זה היה אמור לצמצם את האפשרות לסחר בלתי חוקי בעתיקות ואת המוטיבציה לבצע שוד עתיקות, למעשה מספר העתיקות בחנויות שאינן רשומות, רק עלה משנות ה-70. רבים מסוחרי העתיקות השתמשו בפרצה בחוק המאפשרת להם לטעון שהעתיקות שברשותם נמצאו לפני החלת החוק. מועצה ארכאולוגית חוק העתיקות, התשל"ח-1978, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק העתיקות, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת אתר רשות העתיקות חוק העתיקות, תשל"ו-1976. הצעות חוק 1250;כ"ג בסיון, תשל"ו,314. סעיף 1 לחוק גדעון אבני, האם יש להחיל את חוק העתיקות על נכסי תרבות שנעשו למן שנת 1700? באקדמיה, נובמבר 2001, עמ' 18. יש לציין כי בהגדרת "עתיקה" בהצעת החוק משנת 1976 נקבע "שנעשה בידי אדם לפני שנת 1800 לספירה הכללית". הגדרה זו, כאמור, לא התקבלה.
מצד מאגורה

מצד מאגורה הוא מצד השוכן ברכס חלוקים, כ-3.4 ק"מ מערבית למדרשת שדה בוקר. האתר צופה על נחל הבשור בו עברה דרך הבשמים בין פטרה לעזה. האתר נסקר בשנת 1953, ונחפר בשנת 1970 על ידי הארכאולוגים רודולף כהן וזאב משל, ואובחנו בו שלושה שלבי בניה. השלב הראשון - מבנה גדול (34X40 מטר) שתוארך לתקופת הברזל. השלב השני - מצודה שנבנתה מעל המבנה הקודם (40X22 מטר), אותו תיארכו לתקופה הרומית ויחסו את בנייתו לנבטים. השלב השלישי - מצודה מרובעת (21X21 מטר) עם ארבעה מגדלי פינה ששרדה לגובה של כ- 2.5 מטר, בנויה מאבני גזית שתוארכה לתקופה הביזנטית. בתקופה זו נחצב גם בור המים מדרום, שהוזן על ידי תעלת מים. שמו של המצד ניתן לו בשל בור המים מסוג "מאגורה" שנמצא למרגלותיו. ניתוח חדש של הממצאים שעשתה הארכאולוגית טלי אריקסון גיני מרשות העתיקות, הוביל למסקנה שהשלב השני הוא למעשה מצודה חשמונאית. המכלול הקרמי מאפיין יותר את ממלכת יהודה ולא את הממלכה הנבטית. באחד מהמגדלים התגלה חדר רחצה, שמזכיר בתפקודו את חדר הרחצה מארמון התאומים ביריחו, שבנתה שלומציון המלכה. המצודה כנראה נבנתה לאחר כיבוש עזה על ידי אלכסנדר ינאי, אשר שלט גם בתל ניצנה, על פי מטבעות חשמונאיים וכלים שנתגלו בחפירת האתר. ממצאים אלה מחזקים את הדעה שממלכת יהודה החשמונאית שלטה על חלק גדול מהנגב. חדרי סוגרים של המצודה החשמונאית בור המים של המצודה הביזנטית מצד מאגורה - מראה מהאוויר מדיה וקבצים בנושא מצד מאגורה בוויקישיתוף
אפופניה

אפופניה (Apophenia) היא מונח בפסיכולוגיה המתאר חוויה או ראייה של דפוסים או הקשרים בתוך מידע אקראי או חסר-משמעות. את המונח טבע ב-1958 קלאוס קונראד, שהגדיר אותו כ"ראייה של קשרים ללא מניע" המלווה ב"חוויה מסוימת של משמעותיות חריגה". קונראד תיאר את התופעה בהקשר של עיוות המציאות הנגרם על ידי פסיכוזה, אך במונח נעשה שימוש שכיח לתיאורה בקרב אנשים בריאים. פראידוליה מה הקשר, מאמר קצר באתר מכון משאבים
ג'יי דוידסון

ג'יי דוידסון (באנגלית: Jaye Davidson; נולד ב-21 במרץ 1968) הוא שחקן קולנוע בריטי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1992 על תפקידו בסרט "משחק הדמעות". דוידסון נולד בריברסייד שבקליפורניה, ארצות הברית, בשם אלפרד איימי. הוא בנו של אב ממוצא גנאי ואם ממוצא אנגלי. בגיל שנתיים וחצי עבר עם משפחתו להרטפורדשייר שבמזרח אנגליה. דוידסון התפרסם בעולם בעיקר בזכות יכולת המשחק שגילה בתפקידו כטרנסקסואל בדרמת הפשע "משחק הדמעות" שיצאה ב-1992. בסרט גילם דוידסון את דמותה של דיל, חברתו הטרנסקסואלית של גיבור הסרט פרגוס, לוחם במחתרת האירית. על תפקידו בסרט היה דוידסון מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד לפרס באפט"א. סרט נוסף בו התפרסם דוידסון היה מותחן הפעולה הבדיוני של רולנד אמריך מ-1994, "סטארגייט", בו גילם את דמותו של רע, אל השמש בדמות חייזר אכזרי הנוסע ברחבי הגלקסיה בדמותו של ילד קטן במטרה למצוא גוף בוגר יותר כדי להכיל בו את גופו הגוסס. בהמשך עזב דוידסון את תחום המשחק וחזר לעסוק בתחום האופנה, בו עסק לפני שנכנס לתחום המשחק. דוידסון עובד כאסיסטנט אופנה בלונדון, בין השאר עבור חברת וולט דיסני. ג'יי דוידסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יי דוידסון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יי דוידסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יי דוידסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)