laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד סט. ג'ון

דייוויד סט. ג'ון (אנגלית: David St. John; נולד ב-1949 בפרסנו, קליפורניה), משורר אמריקאי, מרצה ומורה לכתיבה יוצרת. השלים את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בפרזנו. הוא המשיך בלימודי כתיבה יוצרת, וסיים את תוארו השני באוניברסיטה של איווה, בשנת 1974. דייוויד סט. ג'ון פרסם כשבעה ספרי שירה, שזכו להצלחה בקהל הקוראים, והוא נחשב אחד המשוררים החשובים כיום בארצות הברית. יש מבקרים המשווים אפילו את שירתו, לזו של ת"ס אליוט. הוא זכה על שירתו בכמה פרסים חשובים, עיטורים ומלגות חשובות. סט. ג'ון מלמד ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת באוניברסיטה של דרום קליפורניה, בלוס אנג'לס. שירתו של דייוויד סט. ג'ון אינה מוכרת עדיין בישראל, ורק שירים בודדים משלו תורגמו לעברית בידי המשורר והמתרגם משה דור. עֲלטָה תרגם מאנגלית משה דור כְּלוּם אֵין זֶה כֹּל הָעִנְיָן כֻּלוֹ שֶׁהִיא בִּקְשָׁה עוֹרָהּ שֶׁלָהּ צָחוֹר כְּבִטְנָהּ שֶׁל טְרוּטָה וְכִמְעָט שָׁקוּף בָּאוֹר הַנוֹזְלִי שֶׁהַלְבָנָה מַנִיחָה לִגְלֹשׁ מִבַּעַד לְחֲלוֹנָהּ פָּשׁוּט דָמֵה אוֹתִי כְּפִי שֶׁאָמְרָה מִטַת הָרֶפֶשׁ שֶׁל אִזְמָרַגְד וַכֶסֶף שֶׁמִתַחְתָי הַמַיִם הַמַחֲלִיאִים הַמְלָקְקִים אֶת יְרֵכַי אֲנִי שֶׁלֹא כְּאוֹפֶלְיָה הַצָפָה שֶׁלִי אֶהֳיֶה עֵירוֹמָה שַׂעֲרִי מְנִיפָה לַחָה אֲדֻמָה וַאֲפִלוּ פִּרְחֵי פִּטְמוֹתָי יַרְגִיעוּ מִתַחַת לְעֲלֵי הַחֲבָצֶלֶת כְּשֶׁתִגְחַן מֵעָלַי עוֹרֵג לְפַשֵׂק אֶת רַגְלָי עַד שמלֹא הָעוֹלָם שֶׁל מוֹתִי יִמְשֹׁך אוֹתךָ לחִבּוּקוֹ ראיון מקיף באנגלית עם סט. ג'ון (אורכב 08.05.2008 בארכיון Wayback Machine) דייוויד סט. ג'ון, עלטה, באתר הארץ, 19 בינואר 2007
חסידות תולדות אברהם יצחק

חסידות תולדות אברהם יצחק היא חצר חסידית ירושלמית-הונגרית, המשתייכת לחסידויות היישוב הישן, מיוחסת אידאולוגית לדרכה של העדה החרדית ולהתנגדותה לציונות. החסידות נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1996) כפלג פורש של חסידות תולדות אהרן בראשותו של האדמו"ר הרב שמואל יעקב קאהן, ונקראה על שם אביו הרב אברהם יצחק קאהן. מנתה כ-1,100 בתי-אב ב-תשע"ז(2016). הרב אהרן ראטה שנודע בכינוי הרבי הזקן, הקים בשנת ה'תרפ"א (1924) את קהילת "יראי ה'" בעיר סאטמאר שברומניה, מתוך מטרה לבנות בית יוצר לאברכי עילית עובדי ה'. בשנת תרפ"ח (1928) עלה הרב אהרן לארץ ישראל, בה פתח חבורה דומה בשם "שומר אמונים". לאחר פטירתו בשנת ה'תש"ז מרבית חסידיו בחרו את חתנו רבי אברהם יצחק קאהן למנהיגם. הקהילה אימצה את השם "תולדות אהרן". בתקופתו התפתחה החסידות לממדים רחבים, מקהילה של עשרות חסידים בודדים הפכה לחסידות עם כ-800 חסידים בסוף ימיו, בשנת ה'תשנ"ז. לאחר פטירתו מרבית החסידים צידדו בבנו השני, רבי דוד קאהן, והוא ירש את מוסדות החסידות. קבוצה אחרת של חסידים בחרה בבן הבכור, רבי שמואל יעקב קאהן, שקיבל את מבנה הישיבה של החסידות ופתח בו את בית מדרשו. בין החסידים שהצטרפו לרבי שמואל יעקב היו הרב מאיר ברנדסדורפר, הרב דניאל פריש והרב מנחם דוידוביץ'. לחסידות תלמודי תורה בירושלים בבית שמש ובנוף הגליל, וכן ישיבה קטנה וישיבה גדולה בירושלים ומוסדות לבנות. קהילות של החסידות הוקמו בבני ברק ובביתר עילית, וכן בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי ולונדון. בעבר פעל גם בית כנסת באנטוורפן. על פי האדמו"ר, לחסידות שלושה מאפיינים, צניעות, תפילה ושבת. תקנות הצניעות והתפילה הם כמו בחסידות תולדות אהרן והן מיוסדות על "ספר התקנות" של רבי אהרן ראטה בו הוא מורה על כללי הלבוש הגברי והנשי, וסגנון ותקנות התפילה. שני נושאים אלו עומדים המרכז תקנון הקהילה. הלבוש של אנשי החסידות דומה לזה של חסידי תולדות אהרן. רבי שמואל יעקב מדגיש את נושא השבת , ועורך טיש ליל שבת ארוך, בהשפעת חסידות ויז'ניץ, שבה למד בצעירותו במשך כחצי שנה. בז' באדר ה'תשס"א יזם האדמו"ר סדר לימוד של "דף הקהילה", לימוד של חמישה דפי גמרא מדי שבוע. בחסידות יש מספר התארגנויות של לימוד משותף של דף הקהילה. בחסידות קבוצת עילית של אברכים להם תקנות מיוחדות בעבודת ה', כמו סדרי לימוד ארוכים, הקפדה על תפילה בבתי הכנסת של הקהילה, התנזרות ממותרות ועוד. חסידות תולדות אברהם יצחק מתאפיינת בפתיחות מסוימת בקבלת חברים חדשים, מה שהפך אותה להטרוגנית יותר ביחס לחסידות האם. חלק מהחסידים החדשים לא הצטרפו לקהילה באופן מלא, אינם לובשים את מלבושיה ואינם שולחים את ילדיהם למוסדות החסידות. בית כנסת "תולדות אהרן" על חורבותיו נבנה בית כנסת "תולדות אברהם יצחק" מעמד "חינוך הטהור" של החסידות האדמו"ר הרב אהרן ראטה, אבי השושלת Marcin Wodziński, Historical Atlas of Hasidism, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2018. עמ' 199. משה ויסברג, הפיוסים ההיסטוריים בעולם החסידות | חלק 1, באתר בחדרי חרדים, 25 בספטמבר 2018 https://mishpacha.com/souls-aflame/
נובאיה צ'ארה

נ֫וֹבָאיָה צָ'ארָה (ברוסית: Но́вая Ча́ра) היא עיירה מרכזית בנפת קלרסקיי שנמצאת בצפון מחוז צ'יטה[דרושה הבהרה] ברוסיה. העיירה ממוקמת בצומת מרכזי של מסילות רכבת בחלק הסיבירי של רוסיה. היא נוסדה ליד הכפר צ'ארה שבזמנו היה יישוב מרכזי בנפה. ההתפתחות הגדולה של העיירה התרחשה הודות לפיתוח מכרה הנחושת "אוּדוֹקָן". מדיה וקבצים בנושא נובאיה צ'ארה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטה פון דרוסטה-הילסהוף

אנטה פון דרוסטה-הילסהוף (בגרמנית: Annette von Droste-Hülshoff, ‏האזנה‏Ⓘ‏; 12 בינואר 1797 – 25 במאי 1848) הייתה סופרת ומשוררת גרמנייה, מן הנשים החשובות בספרות הגרמנית, שיצירתה השתייכה לזרם הבידרמאייר (אנ'), זרם ספרותי פוסט-רומנטי שקדם למהפכת 1848. דרוסטה-הילסהוף נולדה למשפחה אריסטוקרטית וקתולית באחוזת המשפחה הילסהוף, ליד מינסטר, בוסטפאליה. התחנכה על ידי מורים פרטיים, וכבר בילדותה החלה לכתוב סיפורים ושירים, אולם עד לגיל ארבעים לא פרסמה דבר. בין יצירותיה החשובות ביותר מחזור השירים "השנה הרוחנית" (Das geistliche Jahr) והנובלה עץ היהודים (במקור Die Judenbuche, "אשור היהודים") (אנ'). בשנת 2016 יודית קוקארט כתבה מחזה על בסיס יצירה זו. החל משנת 1946 מוענק פרס ספרותי על שמה. הוא מוענק סופרים שנולדו או מתוגגרים בווסטפליה. בשנת 1991 הפרס הוענק ליני אלוני, ישראלית ילידת גרמניה. עץ היהודים, תרגמה מן המקור הגרמני ואיירה לאה גולדברג, תל אביב, דביר, תש"ל. מדיה וקבצים בנושא אנטה פון דרוסטה-הילסהוף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטה פון דרוסטה-הילסהוף (בגרמנית) אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אנטה פון דרוסטה-הילסהוף בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטה פון דרוסטה-הילסהוף (1797-1848), דף שער בספרייה הלאומית אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטה פון דרוסטה-הילסהוף, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטיאגו קניסארס

חוסה סנטיאגו קניסארס רואיס (ספרדית: José Santiago Cañizares Ruiz; נולד ב-18 בדצמבר 1969 בסיודאד ריאל, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער. קניסארס זכה ארבע פעמים בפרס ריקרדו זאמורה, פרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה הספרדית; בעונת 1993/1992 במדי סלטה ויגו חלק את הפרס עם פרנסיסקו ליאניו (שוער דפורטיבו לה קורוניה) ובעונות 2001/2000, 2002/2001 ו-2004/2003 במדי ולנסיה. ב-1988 החל קניסארס את הקריירה שלו בריאל מדריד קסטיליה. בשנת 1990 עבר קניסארס לאלצ'ה, ושנה מאוחר יותר – למרידה. בשנת 1992 עבר השוער לסלטה ויגו במדיה שיחק עד לשנת 1994. לאחר מכן עבר קניסארס לריאל מדריד עימה זכה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשנת 1998 עבר לולנסיה, במקום אנדוני זוביזרטה שפרש. הוא שיחק בוולנסיה עד ה-20 בדצמבר 2007, כאשר שוחרר מהקבוצה עם שני שחקנים נוספים. באפריל 2008 הוחזר לסגל ולנסיה, לאחר פיטוריו של המאמן רונאלד קומאן. קניסארס עלה להופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-17 בנובמבר 1993 לאחר הרחקתו של אנדוני זוביזרטה בכרטיס אדום במהלך משחק מול נבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. קניסארס השתתף עם הנבחרת הספרדית בשלושה מונדיאלים (1994, 1998 ו-2006) וב-3 אליפויות אירופה (1996, 2000, 2004). את מונדיאל 2002 הוא החמיץ לאחר שגיד ברגלו נחתך מבקבוק אפטר שייב. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה מול נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2006. בסך הכל שיחק קניסארס ב-46 משחקים במדי ספרד. ריאל מדריד אליפות ליגת העל הספרדית – 1994/1995, 1996/1997 ליגת האלופות – 1997/1998 ולנסיה אליפות ליגת העל הספרדית – 2001/2002, 2003/2004 קופה דל ריי – 1998/1999 הסופר קאפ הספרדי – 1999 גביע אופ"א – 2003/2004 הסופר קאפ האירופי – 2004 תארים אישיים פרס ריקרדו זאמורה (4): 1992/1993, 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004 נבחרת השנה של אופ"א: 2001 סנטיאגו קניסארס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנטיאגו קניסארס, ברשת החברתית אינסטגרם סנטיאגו קניסארס, באתר Transfermarkt סנטיאגו קניסארס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סנטיאגו קניסארס, באתר BDFutbol סנטיאגו קניסארס, באתר WorldFootball.net סנטיאגו קניסארס, באתר National Football Teams סנטיאגו קניסארס, באתר FootballDatabase.eu ספרד: קניזארס נחתך מבקבוק ויחמיץ המונדיאל, באתר ynet, 18 במאי 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמת בית הכרם

רמת בית הכרם היא שכונה במערב ירושלים, אשר מהווה יחד עם שכונות יפה נוף, גבעת בית הכרם ושכונת הפועלים את שכונת בית הכרם רבתי. השכונה שוכנת במערב ירושלים, ובנויה כמשולש שחודו לכיוון דרום. גבולותיה הם: ממזרח - שדרות מנחם בגין וגבעת רם, מצפון - גבעת בית הכרם, ממערב ומדרום - בית וגן. השכונה קרויה "רמת בית הכרם" משום שהיא סמוכה אל בית הכרם וגבוהה ממנה באופן משמעותי. לאחר מלחמת העצמאות התכוונה ממשלת ישראל להקים שדה תעופה ברמה שכיום שוכנת בה השכונה, ולצורך כך הפקיעה קרקעות באזור. לאחר מלחמת ששת הימים בוטלה התוכנית, לאור קיומו של שדה התעופה עטרות, והשטח שינה ייעודו לצורכי בנייה. בצפון-מזרח הרמה נבנה בשנת 1951 מפעל למכלי מסוקים של התע"ש שפונה ב-1997. בנייתה של רמת בית הכרם החלה בשנת 1991. התכנון מייעד לרמת בית הכרם בניית 2,050 יחידות דיור, מהן כ־1,500 על קרקע של מינהל מקרקעי ישראל והיתר על קרקעות פרטיות. בשמת 1997 החלה בניית שלב ב של השכונה. עד סוף שנת 2003 נבנו ברמת בית הכרם כ־1,200 יחידות דיור. השכונה נבנתה בסגנון מודרני כשאת התשתיות של הכבישים, הניקוז והמים הקימה החברה העירונית מוריה. התכנון המפורט והביצוע נעשו במקביל לבנייה, דבר שאיפשר אכלוס מהיר של השכונה. בינואר 2004 פורסם מכרז לבניית 252 יחידות דיור בסמיכות למפעל תע"ש המפונה שבו נעשו החל מ־1996 סדרת בדיקות ופינוי קרקע נגועה כתוצאה מחשש של המצאות מזהמים בקרקע כתוצאה מפעילות מפעל תע"ש שפונה. המתחם החדש נבנה בצידה המזרחי של רמת בית הכרם, אך לא כחלק מהשכונה עצמה, כאשר מתוכנן כביש חדש שיחבר את תת-השכונה החדשה לשכונת בית הכרם הוותיקה. ב־2006 נפתח בשכונה מרכז מסחרי שבנתה קבוצת רובינשטיין. ב־2009 בוטל קו 14 שקישר את שכונות בית הכרם למרכז העיר. כיום (2024) פועלים בשכונה קו 21 לשכונת בית וגן ולתחנת הרכבת בהר הרצל, קו 50 לתחנה המרכזית בירושלים דרך בית הכרם הוותיקה, וקריית הלאום, וקו 5 להר חומה, דרך תחנת הרכבת בהר הרצל, אצטדיון טדי ואזור התעשייה תלפיות. השכונה עצמה בנויה סביב לפארק מרכזי ולגני משחקים לילדים, כאשר לרובם יש גישה ישירה לפארק. נסללו בה רחובות 'הולנדיים', והבנייה רוויה בבניינים של 3-5 קומות, בסגנון נאו-קלאסי. השכונה נחשבת לאקסקלוסיבית ואטרקטיבית, גם בשל היותה שכונה שקטה וקרובה לעורקי התחבורה הראשיים של כביש בגין ושדרות הרצל. ברוב הבתים הדירות בנות שלושה עד חמישה חדרים, ויש אף דירות גג (פנטהאוזים) ודירות רב מפלסיות (דופלקסים). רחוב האורך המרכזי בשכונה הוא על שם משה קול, ראש מחלקת עליית הנוער בסוכנות היהודית, מנהיגה של המפלגה הליברלית ושר התיירות. רמת בית הכרם המרכז המסחרי מדיה וקבצים בנושא רמת בית הכרם בוויקישיתוף ע"א 7043/14 חברת הכשרת הישוב בישראל בע"מ נ' רשות מקרקעי ישראל תע"ש ביתטיפול בזיהום הקרקע ממפעל תע"ש בית הכרם בירושלים אחים ברזאני זכתה במיכרז פיתוח מיתחם רמת בית הכרם, באתר גלובס, 29 בדצמבר 1997 ניר חסון, "זיהום פי 2,000 מהתקן בקרקע בבית הכרם בירושלים", באתר הארץ, 3 ביולי 2011 גל ניסים , ‏רמת בית הכרם: אושרה תוכנית חברת רובינשטיין למרכז מסחרי, באתר גלובס, 13 במרץ 2005
עירא היאירי

עִירָא היָאִירִי היה בנו של עקש התקועי, שהיה מגיבורי דוד. היה מקורב לדוד המלך ולבניו ושירת לפני בניית בית המקדש הראשון, על פי פשט הפסוקים ככהן, אך תרגום יונתן ומפרשים אחרים פירשו את תואר "כהן" כסימן לגדולה ולאו דווקא כהונה ממש. יש מי שפירש שעירא ובני דוד עבדו יחדיו בכהונה. הפסוקים:”וּבְנֵי דָוִד, כֹּהֲנִים הָיוּ” . וכן ”וְגַם, עִירָא הַיָּאִרִי, הָיָה כֹהֵן, לְדָוִד”. פסוקים אלו "שוחזרו" על ידי הפרשן קלוסטרמן לפסוק: "ועירא ובני דוד היו כהנים לדוד". ככל הנראה הוא השתייך למשפחת היאירי שגרה בעבר הירדן המזרחי. במסכת גיטין מבואר שהיה איש אשכולות אשר לא נראה כמוהו מימי משה רבנו, איש אשר בו "תורה וגדולה במקום אחד". במסכת מועד קטן מופיע בתור רבו של דוד המלך. עוד מסופר שדוד נהג בו בכבוד ואף ישב בפניו על הקרקע בעת שלמד ממנו תורה. במסכת עירובין מובא שדוד המלך היה נותן את כל מתנות כהונה שהיו לו לעירא רבו. במדרש רבה שיר השירים ובמסכת עירובין מובא שדוד המלך לא הראה לציבור את ידיעותיו בתורה כל זמן שעירא רבו היה חי. שמואל ב', פרק ח', פסוק יח' שמואל ב', פרק כ', פסוק כו' A. Klostermann, Die Bücher Samuelis (SZ), r München 1887 בפירושו לפסוקים הנזכרים. דף נט' עמוד א' מסכת מועד קטן דף טז עמוד ב
בקר

בקר (שם מדעי: Bovini) הוא שבט בתת-משפחת הפרים, שלו חשיבות גדולה ביותר לאדם מבחינת המשק, מאחר שכמה מינים בו בויתו. זהו שבט צעיר יחסית, אשר התפתח מאמצע המיוקן. רוב המינים חיים באירואסיה. ביזון אמריקני מצוי באמריקה הצפונית ותאו אפריקני חי ברחבי אפריקה. סוגי הבקר הם הגדולים, הכבדים והמגושמים במשפחת הפריים. ראשם אינו מתרומם מעל הכתפיים. שני הזוויגים נושאים קרניים המורכבות מציפוי קרטין על בסיס עצם מלאה. הזנב ארוך ובקצהו ציצית שיער. לנקבה יש עטין בעל ארבע פטמות והריונה נמשך תשעה חודשים. בבר, מין הבקר הגדול ביותר הוא הגאור ואחריו התאו האסייתי והביזון האמריקאי. בקר הבית יכול להיות כבד יותר בפרטים גדולים במיוחד שהואבסו. סוג: פר (Bos) מין: גאור (Bos gaurus) מין: גאיאל (Bos frontalis) מין: יאק הבית (Bos grunniens) מין: יאק הבר (Bos mutus) מין בנטנג (Bos javanicus) מין: קופראי (Bos sauveli) - ייתכן שנכחד. מין: בקר הבית (Bos taurus) סוג: ביזון (Bison) מין: ביזון אמריקני (Bison bison) מין: ביזון אירופאי (Bison bonasus) סוג: סינצרוס (Syncerus) - בו כלול מין יחיד: תאו אפריקני (Syncerus caffer) סוג: תאו (Bubalus) מין: תאו אסייתי (Bubalus arnee) מין: תאו המים ההודי (Bubalus bubalis) מין: תאו הפיליפינים (Bubalus mindorensis) מין: אנואה השפלה (Bubalus depressicornis) מין: אנואה ההרים (Bubalus quarlesi) סוג ומין יחיד: סאולה (pseudoryx nghetinhensis) סוג ומין יחיד: קייטינג-וור (Pseudonovibos spiralis) - קיומו ומעמדו הטקסונומי לא הוכח מדעית. בנוסף מינים רבים מהשבט נכחדו. פריים בקר לחלב בקר לבשר החי במקרא: בקר, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Request for Comments

ברשת האינטרנט ובהנדסת רשתות מחשבים, מסמכי בקשה להערות (באנגלית: Request For Comments) הם סדרה של מזכרים בתחום טכנולוגיות אינטרנט שונות. לרוב, המזכרים מתארים מחקר חדש, חדשנות טכנולוגית או מתודולוגיה המרחיבים באופן כלשהו את טכנולוגיות האינטרנט הקיימות. מסמכי RFC נכתבים בדרך כלל על ידי מהנדסים וחוקרים בתחום מדעי המחשב לשם ביקורת עמיתים או לשם הפצת תפיסות חדשות, מידע ולעיתים הומור הנדסי. המסמכים מפורסמים לציבור הרחב על ידי ארגון Internet Society ‏(ISOC)‏. בהמשך, כוח המשימה להנדסת האינטרנט (IETF) עשוי לאמץ את מסמכי ה-RFC כתקני אינטרנט. אתר האינטרנט הרשמי של Request for Comments שאלות נפוצות בנוגע ל-RFC מסד נתונים של RFC אינדקס של RFCs (טקסט) אינדקס של RFCs ‏(html)‏ הסטטוס הרשמי של RFCs בתהליך התקנון ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייר דה קוברטן

הברון פייר דה קוברטן (בצרפתית: Pierre de Coubertin‏; 1 בינואר 1863 – 2 בספטמבר 1937) היה מחנך והיסטוריון צרפתי, שהתפרסם בעיקר כמייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים. דה קוברטן נולד בפריז בשם פייר דה פרדי למשפחת אצולה. בבגרותו שקל לפנות לקריירה צבאית, אך ביקוריו באוניברסיטאות ארצות הברית ובריטניה (וכן מהכנסת הספורט בבתי ספר כמו של תומאס ארנולד ברוגבי, אנגליה) השפיעו עליו לחפש את ייעודו בשיפור החינוך בצרפת. חלק משיפור זה כלל חינוך לספורט, שהוא ראה כמרכיב חשוב בהתפתחות האישית של צעירים. דה קוברטן הגה רעיון לתחרות בינלאומית לעידוד אתלטיקה. לאור עניין בינלאומי גובר באולימפיאדה העתיקה, שנתעורר בעקבות ממצאים ארכאולוגיים באולימפיה, הוא הגה תוכנית להחיות מחדש את המשחקים האולימפיים. דה קוברטן ארגן קונגרס עולמי ב-25 בנובמבר 1892 בסורבון בו הציע לחדש את המשחקים האולימפיים במתכונת מודרנית. הקונגרס הוביל לכינוס נוסף, ב-23 ביוני 1894, בו הוקם הוועד האולימפי הבינלאומי, ודה קוברטן מונה למזכיר הכללי שלו. כמו כן הוחלט שהאולימפיאדה המודרנית הראשונה תתקיים באתונה בירת יוון ב-1896, ושהמשחקים ייערכו כל ארבע שנים, בניגוד לרצונו של דה קוברטן, שרצה שהמשחקים הראשונים ייערכו בצרפת בשנת 1900. המשחקים הראשונים היו הצלחה גדולה, ודה קוברטן נבחר לנשיא הוועד לאחר שהיווני דמטריוס ויקלאס פרש לאחר האולימפיאדה בארצו. קוברטן הכניס שני שינויים מהותיים ביחס למשחקים האולימפיים הקדומים: הוחלט כי במשחקים ישתתפו כל העמים, והם ייערכו כל פעם בעיר אחרת. לאחר ההצלחה הראשונית, ההמשך היה הרבה פחות טוב. המשחקים האולימפיים הבאים, שהתקיימו בפריז ב-1900 ולאחר מכן בסנט לואיס ב-1904 נבלעו בירידים בינלאומיים, וקיבלו תשומת לב מעטה בלבד. שיפור מסוים הורגש במשחקי הביניים באתונה ב-1906, ומכאן והלאה המשחקים האולימפיים גדלו והפכו לאירוע הספורט החשוב ביותר. בין השנים 1912–1948 הוענקו מדליות גם בתחומי אמנויות שונים, ודה קוברטן עצמו זכה במדליית זהב בתחום הספרות באולימפיאדה בשנת 1912, על יצירה שהגיש בשם עט. דה קוברטן פרש מנשיאות הוועד האולימפי אחרי אולימפיאדת 1924 בפריז, שהייתה מוצלחת בהרבה מהניסיון הראשון בעיר ב-1900. בשנת 1911, פייר דה קוברטן ייסד את ארגון הצופים הבין-דתי Éclaireurs Français (EF) בצרפת, שמאוחר יותר התאחד ויצר את Eclaireuses et Eclaireurs de France - ארגון הצופים הכלל-דתי בצרפת, המונה היום למעלה מ-35,000 חברים. דה קוברטן השקיע את זמנו בשני תחומים עיקריים: קידום המשחקים, על ידי קיום הרצאות וקונגרסים והמשחקים עצמם. חלקו בכתיבת חוקת המשחקים האולימפיים, התקנות והטקסים אינו מבוטל. התחום השני בו עסק היה ההוראה והחינוך, וכתיבת ספרו, "תולדות האנושות". דה קוברטן נשאר נשיא הכבוד של הוועד האולימפי עד מותו ב-1937 בז'נבה שבשווייץ. הוא נקבר בלוזאן (מקום מושבו של הוועד האולימפי), וליבו, לפי רצונו, נקבר בנפרד – באנדרטה שליד הריסות אולימפיה העתיקה. דה קוברטן עסק בספורט לאורך כל חייו והתאמן בריצה, סייף, איגרוף ובמיוחד בחתירה. פייר דה קוברטן טבע את הסיסמה לא הניצחון חשוב אלא ההשתתפות, וכן את הסיסמה מהיר יותר, גבוה יותר, חזק יותר (Citius, altius, fortius) - שהפכה להיות סיסמת הספורט בכללותו. מדיה וקבצים בנושא פייר דה קוברטן בוויקישיתוף פייר דה קוברטן, באתר olympedia.org פייר דה קוברטן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פייר דה קוברטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מגהץ

מגהץ הוא מכשיר, שמטרתו החלקת קמטים באריגים בכלל ובביגוד בפרט, בעזרת הפעלת חום ולחץ, וכיום גם בתוספת אדי קיטור. חום המגהץ פותח קשרים כימיים בין המולקולות הארוכות (פולימרים) של האריגים. לאחר שחרור הקשרים מיישר משקל המגהץ את המולקולות ואלו שומרות על צורתן המיושרת עם התקררותן. לאריגים מסוימים, כגון אריגי כותנה, מוסיפים מים בזמן הגיהוץ כדי לפתוח את הקשרים הכימיים הפנימיים שלהם. את תכונות המגהץ ניתן לנצל גם לעיקור אריגים. כבר במאה הראשונה לפני הספירה השתמשו בסין במחבתות מלאות בגחלים לוהטות כמכשירים לגיהוץ אריגים. באירופה השתמשו החל מהמאה ה-17 במגהצים יצוקים מיצקת. המגהצים היצוקים נראו כמשולש מתכת כבד שאליו מחוברת ידית. את המגהצים חיממו באש לפני כל שימוש. גרסאות מאוחרות יותר של מגהצים הורכבו מקופסת מתכת שלתוכה הוכנסו גחלים בוערות שאווררו בעזרת מפוח לשם הזנת תהליך הבעירה שלהם. בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים היו בשימוש מגהצים שהפיקו חום מבעירת סוגי דלק שונים, כגון קרוסין, אלכוהול, גז טבעי ואף בנזין. בבתים שצוידו במערכת צינורות גז להפעלת תאורת גז, השתמשו בגז להפעלת מכשירים נוספים, ביניהם מגהצים. למרות סכנת השריפות הגלומה בשימוש במגהצים הפועלים על דלק נוזלי, הם נמכרו בארצות הברית עד שנות ה-40 של המאה ה-20. בעולם התעשייתי, מגהצים הפועלים על שריפת דלק פינו את מקומם למגהצים חשמליים המפיקים חום על ידי התנגדות לזרם חשמלי. היצקת הוחלפה במשטח תחתון עשוי חמרן או פלדת אל-חלד ואת טמפרטורת גוף החימום של המגהץ קבע תרמוסטט. המצאת המגהץ החשמלי ב-1882 נזקפת לזכות הנרי סיליי (Henry W. Seeley) מניו יורק. באותה שנה הוצג בצרפת מגהץ המחומם בעזרת קשת חשמלית שכשל בשל הסכנה הצרופה בשימוש בו. בטמפרטורה של המגהצים החשמליים הראשונים היה קשה לשלוט, שליטה בחומם בעזרת תרמוסטט הופיעה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. מאוחר יותר, בזכות המצאתו של תומאס סירס (Thomas Sears), החל השימוש בקיטור בתהליך הגיהוץ. המגהצים המודרניים הם גרסאות ביתיות וניידות של מגהצים חשמליים. חלקם כוללים אפשרויות פעולה שונות שתפקידן לייעל את תהליך הגיהוץ. משלל האפשרויות ראויות לציון ויסות החום ויצירת הקיטור. ברוב המגהצים ניתן לווסת את חום הפעולה של המגהץ כדי להתאימו לאריגים שונים, אריגים דקים ועדינים שאינם עמידים בחום (כגון אריגי ניילון, צמר ומשי) מגהצים בטמפרטורות נמוכות יחסית (135–148 מעלות צלזיוס) ואילו אריגים עמידים יותר כמו כותנה ופשתן מגהצים בטמפרטורות גבוהות יותר (190–230 מעלות צלזיוס). בחלק מהמגהצים נמצא מכל מים ההופכים לקיטור במהלך הגיהוץ, כדי לייעל את התהליך באריגים מסוימים. הגיהוץ היה חשוב ונחשב בדרך כלל כפעולה של עקרת הבית. יש המכנים הוצאת כסף או קניה בעזרת כרטיס אשראי 'לגהץ כרטיס'. דיוויד סלע, 70 שנים אחרי, באתר ישראל היום, 22 בדצמבר 2017
ארבעת העקרונות

ארבעת העקרונות העיקריים (四項基本原則) הותוו על ידי דנג שיאופינג ב־1979 והיוו את ארבע הסוגיות אשר לגביהן נאסר כל סוג של דיון שמטרתו לפקפק בהן ברפובליקה העממית של סין שעליה הוא שלט. ארבעת העקרונות הם: עקרון התמיכה בדרך הסוציאליזם. עקרון התמיכה בדיקטטורה הדמוקרטית העממית. עקרון התמיכה בהנהגת המפלגה הקומוניסטית. עקרון התמיכה בדרך החשיבה של מאו. פרסום ארבעת העקרונות היווה למעשה ריכוז האידאולוגיה והרפיית השליטה המפלגתית באידאולוגיה הכוללת של החיים בסין. ההכרזה על ארבעת העקרונות כלא ניתנים לדיון יצרה חופש דיון בנוגע לשאר הרעיונות הפוליטיים במדינה. יתר על כן, בעוד העקרונות לא ניתנים לדיון, הפירושים השונים שלהם ניתנים לדיון ציבורי. כך צמח לדוגמה, דיון ציבורי ער לגבי מהות הסוציאליזם (ולא על האם סוציאליזם היא השיטה הנכונה). ערך זה הוא קצרמר בנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נים (כלי דם)

נים הוא כלי הדם הקטן ביותר במחזור הדם, קוטרו נע בין 5 ל-10 מיקרומטר. הדם מוזרם לנים מהעורק וממשיך ממנו לווריד. הנימים מגיעים לכל הרקמות והתאים החיים בגוף, כאשר כל תא כזה צמוד לנים אחד או יותר. תפקיד הנים לאפשר חילוף חומרים בין הדם לתאים. דופן: דופן הנים דקה מאוד והיא מורכבת משכבה אחת בלבד של תאי אנדותל, המאפשרת מעבר יעיל של חמצן, פחמן דו-חמצני, מים, חומרי מזון ופסולת דרכו. קוטר: קוטרו של הנים קטן במעט מקוטרו של תא דם אדום: על כן, תאי הדם האדומים זורמים בנימים בטור, תוך כדי שהם מתקפלים מעט. כתוצאה מכך שטח רב יחסית מתא הדם האדום בא במגע ישיר עם דופן הנים, ומתאפשר חילוף החומרים בדיפוזיה עם הסביבה שמחוץ לנים. קצב הזרימה: קצב הזרימה בנימים הוא האיטי ביותר ביחס ליתר כלי הדם, זאת מפני שסך שטח החתך של הנימים גדול מסך שטח החתך של כלי הדם המובילים אליהם. כמות נוזל זהה עוברת הן בעורקים והן בנימים בזמן נתון, אך מכיוון ששטח חתך הנימים הכולל גדול יותר, קצב הזרימה בנימים נמוך יותר. הזרימה האיטית בנימים מאפשרת פעפוע יעיל מאוד. בריאות מתבצע חילוף חומרים בין הנימים לנאדיות הריאה אליהן הם צמודים, פחמן דו-חמצני עובר מהנים לנאדית וחמצן עובר מהנאדית לנים. כך גם במעי הדק חומרי מזון כגון חומצות אמינו, חומצות שומן וגלוקוז עוברים לזרם הדם בנימים. בכליות מתבצע טיהור הדם, חומרים רעילים לגוף יוצאים מהנימים לכיוון שלפוחית השתן לשם הפרשה מן הגוף. Continuous - נים אשר החדירות בו מוגבלת כמעט במלואה, יוצאים ממנו חלקיקים קטנים שחלקם יוצאים מבין התאים (אלו שלא מסיסים בשומן) על ידי בועיות וחלקם יוצאים דרך הממברנה (המסיסים בשומן). סוג נים זה ניתן למצוא ברקמות שונות כמו בריאות ובשרירים. Fenestrated - נים אשר החדירות בו מוגבלת למחצה. בנים זה יוצאים רוב החלקיקים פרט לחלבונים ולתאי דם אדומים. נים זה ניתן למצוא במעי ובגלומרולוס. Sinusoidal - נים אשר החדירות בו אינה מוגבלת כלל. כל החלקיקים הנמצאים בנים זה יכולים לצאת. נים זה ניתן למצוא בכבד טחול ומח העצם. בכבד ניתן לראות כי הנוזל החוץ תאי של הכבד דומה לזה של הפלזמה. לאורך נים אחד, יכולים להיות כמה סוגים (continuos, fenestrated, sinusodial). תפקיד חשוב נוסף לנימי הדם: לאורך נימי הדם, פלסמת הדם יוצאת דרך דופן הנים ונספגת מחדש, אך רק 90% ממנה חוזר אל מחזור הדם, 10% הנותרים משמשים ליצור הנוזל הלימפטי. ארז גרטי, נימי הדם ותפקידם בחילוף חומרים, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 7 ביוני 2010