laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום העצמאות (ג'מייקה)

יום העצמאות של מדינת ג'מייקה הוא חג לאומי במדינת ג'מייקה, המציין את קבלת העצמאות מידי הממלכה המאוחדת. מושבת ג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב־6 באוגוסט 1962, לאחר יותר מ־300 שנה שהאזור היה בשליטתה. הלאומיות השחורה אומנה במיוחד בג'מייקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, כאשר המנהיג הבולט ביותר במדינה היה מרקוס גארבי, מנהיג העבודה וחסידי תנועת החזרה לאפריקה, שקראה לאנשים ממוצא אפריקני לחזור למולדת אבותיהם. הסנטימנט הלאומני הגיע לשיא במהלך אי שקט העבודה הבריטי במערב הודו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שבמהלכו התרחשו מחאות בין תושבים ילידים ובריטים של איי הודו המערבית הבריטיים. לאחר תום מלחמת העולם השנייה החל דה-קולוניזציה, כאשר פוליטיקאים מקומיים בג'מייקה ובאימפריה הבריטית העבירו את מושבות הכתר שלהם למדינות עצמאיות. החגיגות העיקריות מתקיימות בשעות הערב בזירה הלאומית בפארק העצמאות. ביום העצמאות ג'מייקנים משתתפים בצעדות רחוב ענקיות, לובשים בגדים צבעוניים כמו דגל ג'מייקה ומלבישים כל מיני תצוגות תרבותיות. ביום שג'מייקה קיבלה את עצמאותה, הוחלף דגל בריטניה בדגל ג'מייקה. הנסיכה מרגרט פתחה את המושב הראשון של פרלמנט ג'מייקה באיחוד. פארק האמנציפציה בקינגסטון נפתח ימים לפני יום העצמאות וערב יום האמנציפציה בשנת 2002. בשנת 2019, נשיא קניה, אוהורו קניאטה, נכח בחגיגות יום השנה ה-57, כחלק מביקור ממלכתי בן שלושה ימים בג'מייקה כאורח ראש הממשלה אנדרו הולנס. "Historian situates 'back-to-Africa' movements in broad context". 1 March 2006. Stanford.edu. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. {{cite web}}: (עזרה) https://www.caribbeannationalweekly.com/caribbean-breaking-news-featured/jamaicans-emancipation-independence-celebrate/ "A Special Gleaner Feature on Pieces of the Past". 2001. Jamaica-Gleaner. אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2013. נבדק ב-24 באוגוסט 2013. {{cite web}}: (עזרה) "The History of Emancipation Day". Trinidad and Tobago Newsday. 1 באוגוסט 2012. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite news}}: (עזרה) "The Development of Emancipation Park". Emancipation Park Jamaica. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה)
מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין

מוטב שיהיו שוגגין ואל יהיו מזידין הוא עיקרון הלכתי לפיו אין להוכיח אדם שעובר על חטא בשוגג, אם ידוע לנו שהוא לא ימנע מעבירה זו אף לאחר התוכחה, הטעם לכך הוא מפני שעדיף שאדם יעבור על איסור קל - איסור בשוגג, מאשר איסור חמור יותר - במזיד. מקור הכלל הוא בתלמוד בבלי במסכת שבת, שם מסופר ששאל רבא בר רב חנן לאביי, מאחר שההלכה היא שאין למחוא כף ביום טוב, אם כך האיך ישנם אנשים שמוחאים כפים ואין מי שימחה בהם, ויוכיח אותם על כך. רבא ענה על כך בהקדימו שהרי מצינו מקרים נוספים בהם שאנשים עושים אותם אף על פי שהדבר גובל באיסור, ובכל זאת לא מצינו אדם שימחה באותן שעושים כך. מסקנתו של רבא מכך היא - שאכן אין למחות ולהכויח בכל מקרה שאדם עובר על עבירה בשוגג אם לא ימנע לאחר שנוכיח אותו מפני ש: אלא הנח להם לישראל, מוטב שיהו שוגגין ואל יהו מזידין — תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קמ"ח, עמוד ב' בהמשך הסוגיה נאמר שכלל זה תקף הן באיסורים דאורייתא והן באיסורי דרבנן, לעולם אין להוכיח אדם על מעשיו, במקרה ואנו יודעים שלא ימנע מכך, מאחר שעדיף שיעבור בשגגה על העבירה ממה שיעבור עליה בזדון. בהמשך דברי התלמוד אף הובאה לכך ראיה, שהרי ראינו אנשים שרגילים לאכול בערב יום כיפור עד החשיכה ממש, ולא מוסיפים תוספת מחול על קודש אף על פי שהדבר נצרך מהתורה. מכך ניתן להוכיח שאף באיסורי תורה תקף כלל זה. כאמור כלל זה תקף רק במקרה והאדם הוא שוגג, אך במקרה והאדם מזיד יש להוכיחו על מעשיו אף אם ברור לנו שלא ימנע מחמת כך מהעבירה. אמנם יש שכתבו שבאדם פורק עול באופן קבוע לא נאמרה מצוות תוכחה ואין שום חיוב להוכיחו במקרה וידוע שלא ישמע לו. כאמר כלל זה נאמר הן באיסורי תורה, והן באיסורי דרבנן. אמנם בראשונים הובאו כמה הסתייגויות בהן לא נאמר כלל זה: מוסכם על כל הראשונים שכלל זה נאמר רק במקרה שהדבר וודאי שלאחר התוכחה, האדם לא ימנע ממעשיו, אך במקרה שאין הדבר וודאי, יש להוכיח - ולא נאמר כלל זה. מובא בראשונים שכלל זה נאמר רק על איסורי תורה שאינם מפורשים בתורה, אך איסורי תורה המפורשים בתורה ממש, בהם לא נאמר הכלל. יש שהוסיפו שאפילו באיסורי תורה שלא נכתבו במפורש בתורה אך הם ידועים ומפורסמים לכל, לא נאמר כלל זה. ביאור:מוטב יהיו שוגגים ואל יהיו מזידים, באתר ויקיטקסט מצוות תוכחה באתר עולמות ביאור הלכה, סימן תרח, סעיף ב כך פוסק המשנה ברורה באו"ח תר"ח ס"ק ג': ”ודוקא ביודע בודאי שלא יקבלו ממנו אבל בספק שמא יקבלו צריך למחות אפילו במידי דרבנן” בשם התוס' והתשב"ץ, ודבר זה מוסכם, ולא מצינו חולקים. הגהות הרמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תר"ח, סעיף ב' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הנדידה הגדולה

הנדידה הגדולה (באנגלית: Great Migrations) היא סדרת טבע תיעודית בת שבעה פרקים של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק, אשר שודרה במהלך חודש נובמבר 2010 ועוסקת בנדידת בעלי חיים שונים והאתגרים שעמם הם מתמודדים במהלכה. בארצות הברית שימש אלק בולדווין כקריין הסדרה ובבריטניה הקריין הוא סטיבן פריי. "הנדידה הגדולה" הייתה אחת מהתוכניות היקרות להפקה והמצליחות של הערוץ, וצולמה במשך מעל שנתיים וחצי בעשרות אתרים בעולם. היא אחת מהתוכניות הנצפות ביותר מבין סדרות הערוץ. הסדרה זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים על הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר. על סדרה זו יצא ספר מלווה, גם הוא בהוצאת נשיונל ג'יאוגרפיק. בנוסף לארבעת הפרקים הראשונים, המתעדים את נדידת בעלי החיים, ישנם שלושה פרקים מלווים. נולדו לנוע: הפרק מלווה מיני חיות שונות והצורך שלהם לנדוד, ביניהם נראים סרטנים אדומים באי חג המולד נודדים לעבר הים כדי להתרבות תוך התמודדות בלגיון נמלים צהובות, עדרי זברות וגנואים נודדים אחרי עשב ומושכים טורפים כמו ברדלסים ותניני יאור רעבים, פרפרי דנאית מלכותית במסע שלוקח לארבעה דורות עד השלמתו וראשתן גדול-ראש נודד מעל מיליון ק"מ בחיפושים אחר מזון. הצורך להתרבות: בפרק זה נראים נדידות לאתרי רבייה שונים, בין השאר של שועלים מעופפים גדולים הנודדים בלהקות ענק כשגוריהם מפתחים כנפיים, באיי פוקלנד נראים מושבות עופות ים כמו פינגווינים מצויצים ואלבטרוסים נאלצים להתמודד עם איום של קרקרות ולצידם מושבות רבייה של פילי ים רגזניים, נמלי גדוד טורפות צועדות בקוסטה ריקה וצילומים נדירים של קובוס הנילוס מציגים מסע הזדווגות קטלני בדרום סודאן. המירוץ להישרדות: בפרק נראים עדרי זברות וגנואים נודדים מעל 240 ק"מ לעבר האוקוונגו בבוטסואנה כדי לחלץ מינרלים חיוניים. באוקיינוס השקט ניבתנים נודדים הופכים לקורבנות של שינויי אקלים באזור הקוטב, כאשר הם נדחקים לאי גדוש בצפיפות הגורם לרמיסת הצעירים. בויומינג עדרי אנטילוקפרות ממשיכים בנדידתם המסורתית וכן נראה כריש לווייתני הנודד לאורך האוקיינוסים ומוצא השרצת לוטייניים בבליז. ביערות בורניאו עץ פיקוס הפורח פעם בכמה שנים מושך מכל הג'ונגל אוכלי פירות כמו אורנגאוטן בורנאי, גיבון אפור-פרווה וקופי לנגור, קוף חוטמני ומקוק וכן לטאות דואות וקלאוניים. לזלול או לצום: בפרק נראים הפילים החסונים של מאלי בנדידה הארוכה ביותר של פילים, במהלכה הם מתמודדים עם סופות אבק, יובש וחיפוש אחרי בארות לצד שבטי הטוארג ולהקת ענק של שתאים. עמלצים לבנים נודדים כל שנה מאות קילומטרים בין הוואי למקסיקו כדי לסעוד על דוב ים גואדלופה, ופילי ים ונראה מאבקם הברוטלי בפילי הים. בפלאו נראות להקת מדוזות חסרות ארס ממין Mastigias papua במסעם אחרי השמש ובנהר המיסיסיפי נחיל גדול של בריומאים מגיחים מהמים לרבייה ומושכים טורפים כמו ציפורי שיר. לצדם להקות של עופות מים כמו שקנאים, אווז קנדי, ברבורים, אגמייה אמריקאית, ברכיות ועוד נודדים לאגם כדי לאכול ולהתרבות. קבוצת העופות מושכת טורפים כמו עיטם לבן-ראש ובז נודד. מאחורי הקלעים: מאחורי הקלעים של הצילומים. מדעי הנדידה: עובדות מדעיות על נדידת החיות. קצב החיים: הפרק האחרון הוא פרק מלווה במוזיקה מקורית לצד קטעים מהפרקים הקודמים. "הנדידה הגדולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנדידה הגדולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנדידה הגדולה", באתר Metacritic (באנגלית) "הנדידה הגדולה", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית)
טים הטרינגטון

טים הטרינגטון (באנגלית: Tim Hetherington‏ 5 בדצמבר 1970 – 20 באפריל 2011) היה צלם עיתונות בריטי-אמריקאי, שנהרג במהלך מלחמת האזרחים בלוב. אלמנתו אידיל איברהים מתגוררת בניו יורק. טים הטרינגטון נולד בעיירה במרזיסייד, אנגליה. בשנת 1989 הוא סיים לימודים באוניברסיטת אוקספורד בה למד אנגלית והיסטוריה. לאחר סיום הלימודים הוא קביל מסבתה מענק שאיפשר לו לטייל בהודו וסין במשך שנתיים. לאחר חזרה לבריטניה הוא למד צילום בקרדיף. בתחילת הקריירה טים הטרינגטון עבד בעיתון The Big Issue בלונדון. בהמשך הוא נסעה לליבריה, סיירה לאון וניגריה. בהיותו באפריקה, הטרינגטון השתתף בפעולות האומות המאוחדות בחקירת הנעשה בליבריה בשנים 2006 ו-2007. בשנים 2007–2008 טים הטרינגטון היה באפגניסטן כאשר הוא הצמיד את עצמו לאחד מיחידות של צבא ארצות הברית במדינה. בשנת 2010 טים הטרינגטון עבר ללוב ונהרג בקרבות סביב העיר מיסראתה. על פעילותו בתחום הצילום, הטרינגטון קיבל ארבע פעמים World Press Photo. בנוסף לכך הוא כתב מספר ספרים על מסעותיו בעולם. בשנים 2009–2010 הוא צילם כמה סרטים קצרים. לאחר מותו, World Press Photo החליטו על הענקת מלגה על שמו לטובת צלם שמכין פרויקט על זכויות האדם. הורים של הטרינגטון הקימו קרן על שמו. בברונקס הוקמה ספרייה עם 1200 ספרים בנושא צילום שנתרמו על ידי משפחתו. בעקבות הקמת הספרייה, גם צלמים נוספים כמו יוג'ין ריצ'רדס וגופים נוספים תרמו ספרים בתחום הצילום. מדיה וקבצים בנושא טים הטרינגטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טים הטרינגטון טים הטרינגטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טים הטרינגטון, באתר AllMovie (באנגלית) טים הטרינגטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Singles

Singles ("סינגלים") הוא מארז תקליטורים הראשון של להקת נירוונה, שיצא ב-1995 בחברת גפן רקורדס. הוא שוחרר בדצמבר 1995. המארז מכיל את כל ששת הסינגלים הבודדים שיצאו, מתוך שני אלבומי האולפן האחרונים של הלהקה: "Nevermind" ששוחרר ב-1991 ו-"In Utero" ששוחרר ב-1993: למרות היותו מארז דיסקים, הוא נחשב לסינגל במצעדי התקליטים: במצעד הסינגלים הלאומי בדנמרק (מצעד "Tracklisten") כיכב המארז במקום ה-5 בשיאו ונשאר בטופ 20 במצעד במשך 11 שבועות ברצף, במצעד הסינגלים הלאומי בצרפת (מצעד "SNEP") הגיע למקום ה-17 ונשאר במצעד במשך 8 שבועות ברציפות. כמו כן הופיע במצעד 100 הסינגלים החמים של אירופה (מצעד המגזין "Music & Media") במקום ה-55 לכשיצא. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קורט קוביין (למעט היכן שמצוין אחרת).  מידע על האלבום Singles באתר MusicBrainz מידע על האלבום Singles באתר AllMusic האלבום Singles באתר Discogs
יוסף צלמייסטר

יוסף צלמייסטר (בפולנית: Józef Celmajster;‏ 27 בדצמבר 1901 – 7 בדצמבר 1968) היה רופא ופיזיקאי יהודי-פולני שהיה אחראי הרפואה של האיגוד הצבאי היהודי בגטו ורשה. יוסף צלמייסטר נולד ב-1901 בוורשה ליאן ודבורה ולסדורף. הוא שירת בצבא הפולני ושם סיים לימודי רפואה. לאחר מכן נסע ללמוד באוניברסיטת וילנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם עם צבא פולין כנגד גרמניה הנאצית בקרב על כיבוש פולין. אחר תום הכיבוש יצר קשר עם הזוג הנריק וויקטוריה איוונסקי. הזוג הבריח את צלמייסטר, אשתו וילדיו לדירה ברחוב זלוטה 56 וכך הצילום מידי הגרמנים. לפי עדותו אחרי המלחמה, איוונסקי עורר את רצונו לתקוף את הגרמנים והוא אף אימן אותו ללחימה בקרב. בהמשך הוא הצטרף לתנועת בית"ר. בקום האצ"י חבר לארגון, שהיה מורכב מרובו מאנשי בית"ר כמו פאוול פרנקל וליאון רודל, והיה לאחראי על תחום הרפואה. באפריל 1943, במרד גטו ורשה, השתתף בקרבות אצ"י בכיכר מורונובסקה. הוא הקים באזור הכיכר תחנת עזרה ראשונה ללוחמים הפצועים. במהלך המרד נתפס ונשלח למחנה אושוויץ. הוא שרד את השואה וחזר לוורשה. אחרי המלחמה עבד בוורשה כפיזיקאי. הוא נפטר ב-1968. יוסף צלמייסטר, באתר ארכיון בית לוחמי הגטאות יוסף צלמייסטר, באתר מכון ז'בוטינסקי הצהרה של צלמייסטר מ 2/12/1959 צלמייסטר העיד לטובת הזוג להחשבתם כחסידי אומות העולם
דוני פרימן

דונלד "דוני" פרימן (באנגלית: Donald "Donnie" Freeman; נולד ב-18 ביולי 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1967–1976. בעונת 1972/1973 זכה באליפות ה-ABA כשחקן אינדיאנה פייסרס, ולאורך 8 עונותיו בליגה נבחר 5 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 18.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. ניצב במקום השביעי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ליגת ה-ABA, עם 11,544 נקודות בסך הכול. בשנת 1997 נבחר לאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA. פרימן נולד וגדל בעיר מדיסון שבאילינוי, ובין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה עם הרכז טל ברודי, וקלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונתו השלישית והאחרונה קלע את ממוצע הנקודות העונתי הגבוה בתולדות הקבוצה – 27.8 נקודות למשחק – ובעת סיום לימודיו ניצב כקלעי המוביל בתולדותיה, עם 1,449 נקודות בסך הכול. בדראפט ה-NBA‏ 1966 נבחר פרימן על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-29, אולם בחר לשחק עבור קבוצת מינסוטה מאסקיז מליגת ה-ABA. בכל 3 עונותיו בקבוצה (אשר בשנת 1968 שינתה את שמה ל"מיאמי פלורידיאנס") נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA, ובעונת 1969/1970 קלע שיא קריירה של 27.4 נקודות למשחק, אשר היה ממוצע הנקודות השלישי בגובהו בליגה. בתחילת עונת 1970/1971 עבר לשחק ביוטה סטארס, ובמהלכה נשלח יחד עם ויין הייטאוור בטרייד לטקסס צ'אפרלס, תמורת רון בון וגלן קומבס. בעונה העוקבת קלע 24.2 נקודות בממוצע למשחק עבור הצ'אפרלס, ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה ב-ABA. בקיץ 1972 עבר לאינדיאנה פייסרס, אף היא מליגת ה-ABA. באינדיאנה השלים חמישייה פותחת דומיננטית, לצד מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס, רוג'ר בראון ופרדי לואיס, אשר הובילה את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה. לאורך פלייאוף 1973 קלע פרימן ממוצע של 15.6 נקודות למשחק. בעונת 1974/1975 שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, במדיה שיחק בגלגולה הקודם כ"טקסס צ'אפרלס". לקראת עונת 1975/1976 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. בעונתו היחידה ב-NBA, בטרם פרש ממשחק, קלע 10.8 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של גייל גודריץ'. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA הסטטיסטיקות של פרימן ב-ABA וב-NBA, באתר basketball-reference.com רשימת הקלעים המובילים בתולדות ליגת ה-ABA, באתר basketball-reference.com הסטטיסטיקות של פרימן בליגת המכללות, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1966, באתר basketball-reference.com פרימן והייטאוור נשלחים בטרייד לטקסס, באתר הניו יורק טיימס, 9 בינואר 1971
גיל שרון

גיל שרון הוא מנהל ישראלי שכיהן כיו"ר בזק עד 2023. כיהן כיו"ר ומנכ"ל גולן טלקום ופלאפון. שרון בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. היה ראש אגף השיווק בסלקום ולאחר מכן מונה למנכ"ל 013 ברק. ב-2001 מונה למשנה למנכ"ל פלאפון תקשורת וב-2006 מונה למנכ"ל החברה, תפקיד בו כיהן עד לשנת 2015. בתקופת כהונתו, הוקם ועד העובדים הראשון בחברות הסלולר. לאחר סיום התפקיד בפלאפון, נבחר שרון לכהן כיושב ראש דיסקונט השקעות אך מינויו בוטל בעקבות התנגדות ציבורית לחבילת השכר שסוכמה עימו. הוא מונה ליו"ר ומנכ"ל גולן טלקום ולקראת סיום תפקידו, הוביל את מכירת החברה לסלקום. ב-2 באוגוסט 2020 אישר דירקטוריון בזק את מינויו ליו"ר החברה במקום שלמה רודב שפרש. שרון פרש מתפקידו בשנת 2023 לאחר שלוש שנים. לאחר הפרישה הקים קרן השקעות פרטיות. גור מגידו, הסיבה שכל ישראלי חייב להכיר את גיל שרון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 16 בפברואר 2017 גולן חזני, "שרון רוצה לסגור מעגל בבזק, הוא בא עם מוטיבציה אדירה", באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2020 יניב הלפרין, ‏גיל שרון עוזב את פלאפון; ימונה למנכ"ל דיסקונט השקעות, באתר "אנשים ומחשבים", 25 באוקטובר 2015 שלי אפלברג, גיל שרון יחזור לקבוצת בזק? מועמד לתפקיד היו"ר במקום שלמה רודב שהתפטר, באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2020 רביב שכטר, גיל שרון - האיש שהפך 2 מיליון שקל לאקזיט של 60 מיליון, באתר אייס, 28 בפברואר 2020 גור מגידו, הסיבה שכל ישראלי חייב להכיר את גיל שרון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 באפריל 2023 גולן חזני, המיזוג הגדול בענף הסלולר יוצא לדרך: סלקום רוכשת את גולן טלקום, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2020 חזי שטרנליכט, ‏יו"ר קבוצת בזק גיל שרון פורש; מקים קרן השקעות פרטית, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2023
קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור

קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור (בספרדית: Colegiata de Santa María la Mayor), היא כנסייה קולגיאטית (אנ') קתולית מהמאה ה-12 בעיר קלטיוד, באראגון שבספרד. הכנסייה היא דוגמה בולטת לאדריכלות בסגנון מודחאר. יחד עם כנסיות אחרות בטרואל ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-2001 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון. הכנסייה הוקמה לראשונה ב-1120 לאחר הרקונקיסטה של קלטיוד על ידי המלך אלפונסו הראשון, מלך אראגון. כנסייה זו הוקמה במקום בו היה קודם המסגד הראשי של העיירה. הכנסייה היא הכנסייה הגדולה ביותר בקלטיוד, והיו כמה פעמים ניסיונות להעלותה לדרגת קתדרלה, אך ניסיונות אלו לא צלחו. הכנסייה קיבלה מעמד היסטורי בכך שהיא אירחה כמה מהפגישות של קורטס דה קלטיוד (Cortes de Calatayud, אספת האצולה) בתקופת שלטונו של המלך פדרו הרביעי, מלך אראגון, והאתר שבו נשבעה העיירה אמונים לקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומאוחר יותר למלך פליפה השלישי, מלך ספרד. בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). הכנסייה הנוכחית נבנתה בתחילת המאה ה-17. מתוך הבנייה המקורית בסגנון אדריכלות גותית-מודחארית, הכנסייה שמרה על הקלויסטר, המגדל והאפסיס. במאה ה-16 פוסל השער באלבסטר על ידי חואן דה טלאוורה (Juan de Talavera) ואסטבן דה אובראי (Esteban de Obray). בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), והשער המרכזי נחסם על ידי גדר. המגדל הבנוי מלבנים מתנשא לגובה של 70 מטרים. בסיס המגדל מתומן, וכמו רוב המגדלים מסוג זה גדלה כמות העיטורים ככל שעולים בגובה. הבנייה ארכה מאות שנים. בבסיס עובי הקירות הוא מטר וחצי. חדר המדרגות מתפתל כלפי מעלה בין קיר פנימי וחיצוני. הצריח מעל מתקן הפעמונים נבנה בין אמצע לסוף המאה ה-18. מדיה וקבצים בנושא קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור בוויקישיתוף תיאור ותמונות של קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור (בספרדית) תיאור מגדל סנטה מריה לה מאיור (בספרדית)
נוסטלגיה

נוסטלגיה הוא מונח שמשמעותו געגועים והתרפקות על העבר, על פי רוב תוך אידיאליזציה שלו. את המושג נוסטלגיה טבע בשנת 1688 יוהנס הופר, רופא שווייצרי, לתיאור תופעה אצל חיילים שווייצרים שנשלחו אל שדה הקרב רחוק מביתם. המונח הורכב משתי מילים יווניות: נוסטוס (νόστος), שמשמעותה שיבה הביתה, בעיקר ביצירות ההומריות, ואלגוס (ἄλγος), שפירושה כאב. הופר הגדיר נוסטלגיה כמחלה המתאפיינת בתשוקתו של אדם לחזור למולדתו. במרוצת המאה ה-19 השתנתה משמעות המושג, וכיום אין מתייחסים עוד לנוסטלגיה כאל מחלה. מתקנים חברתיים שונים ביקרו את הנוסטלגיה כמנוגדת להיסטוריה, כריאקציונית וכאסקפיסטית. אחרים ראו בה תופעה חיובית, המאפשרת דיאלוג בין העבר להווה. על פי רוב קשורה הנוסטלגיה לזיכרונות ילדות. כאשר אדם בוגר מבקר במחוזות ילדותו, הוא נזכר בעברו. התחושות המלוות זיכרונות אלה עשויות להיות נעימות ולעורר געגוע. חוויית הנוסטלגיה מרמזת כאילו השתבש עניין יסודי כלשהו מאז תקופת הילדות וכי יש צורך לחזור ולהתחיל הכול מחדש. נוסטלגיה (לטינית) פירושה - הבט לאחור בכאב. על כך כתב הסופר דייוויד סלע בספרו "בשבוע הבא - אמריקה": "...מאז עברו שנים רבות. מקצתן טובות, מקצתן פחות, אך תמיד הסיעו אותי מחשבותיי אל נוף ילדותי, כנווט הטועה בדרך וחוזר למקום האחרון שבו היה הכול ברור, ידוע ומסומן..." מנגנוני הזיכרון ההפכפכים מסננים את הזיכרונות הבלתי נעימים, מצרפים זיכרונות חיוביים זה לזה, מתבלים בקורט גוזמה ומשאלות לב, ויוצרים תודעת עבר נוכחת המגינה מפני אימי ההווה. לנוסטלגיה גם היבט תרבותי. אופנות רטרו מכתיבות חזרה לסגנונות העבר. אפשר לאתר זאת בתחומים שונים, החל בעיצוב המוצר ואופנה ועד סגנונות מוזיקה וספרות. טיפוח העבר מתבטא גם בחזרה אל השורשים המשפחתיים באמצעות טיולים, כתיבה ובניית עץ יוחסין, כמו גם חיטוט בארכיונים. הנוסטלגיה ואופנות הרטרו הן אבן שואבת עבור צעירים החותרים לייחד עצמם מסביבתם או המתגעגעים לדבר מה שמעולם לא חוו, אלא רק שמעו על אודותיו מהוריהם ומבני משפחתם המורחבת. העבר הערטילאי הופך בעקבות מעורבותם הרגשית לישות חיה ואהובה. הסופר עלי מוהר עשה שימוש רב בנוסטלגיה. בטורו "מהנעשה בעירנו" הרבה לעסוק בעיר תל אביב וגייס לצורך טיעוניו את זיכרונותיו מן העיר בתקופות מוקדמות יותר (בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20) ואת המשורר האהוב עליו, נתן אלתרמן. הוא התרפק על העבר מתוך גישה של עצב נוסטלגי, שהיה מהול בהומור רך וסרקסטי. פרזנטיזם דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "נוסטלגיה", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות גלי וינרב, ‏נוסטלגיה, למען העתיד: יתרונותיה של ההתרפקות על העבר, באתר גלובס, 2 במרץ 2018 נוסטלגיה, דף שער בספרייה הלאומית אתר נוסטלגייה אונליין על נוסטלגיה ישראלית. Leo Spitzer, Hotel Bolivia: The Culture of Memory in a Refuge from Nazism, (New York: Hill and Wang, 1998), 143 מהנעשה בעירנו, באתר www.am-oved.co.il
פרס באפט"א לטלוויזיה למיני-סדרה הטובה ביותר

פרס באפט"א לטלוויזיה למיני-סדרה הטובה ביותר הוא אחד הפרסים החשובים שבין פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. באתר הרשמי של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה מתוארת קטגוריית הפרס כ"סדרת דרמה שבה בין שני פרקים ל-19 פרקים, והיא מספרת סיפור שלם, ואינה מחודשת לעונה נוספת". פרסי באפט"א לטלוויזיה "British Academy Television Awards Rules and Guidelines" (PDF). BAFTA. נבדק ב-23 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "BAFTA TV 2021: Nominations for the Virgin Media British Academy Television Awards and British Academy Television Craft Awards". www.bafta.org (באנגלית). 2021-04-28. נבדק ב-2021-04-28.
לוחמה לא קונבנציונלית

לוחמה לא קונבנציונלית (באנגלית: Unconventional warfare) היא פעולת סיוע לתנועות מחתרת כדי להביא להחלפת השלטון או למלחמה בכוח כובש, והיא נשענת על כוחות מקומיים חתרניים ומלחמת גרילה. בעוד שלוחמה קונבנציונלית משמשת לצמצום יכולתו הצבאית של היריב ישירות באמצעות התקפות ותמרונים, לוחמה לא קונבנציונלית היא ניסיון להשיג ניצחון בעקיפין באמצעות כוח שלוח (פרוקסי). מחלקת ההגנה של ארצות הברית מגדירה לוחמה לא קונבנציונלית כ"פעולות המתבצעות על מנת לאפשר לתנועת התנגדות או להתקוממות לכפות, לשבש או להפיל ממשלה או כוח כובש באמצעות כוחות מחתרת וגרילה באזור בו מוכחשת פעילות אמריקאית" (נקרא גם UW). מטרת הלוחמה הלא קונבנציונלית לנצל את החולשות הפוליטיות, הצבאיות, הכלכליות והפסיכולוגיות של היריב באמצעות כוחות התנגדות מקומיים להשגת יעדים אסטרטגיים. לוחמה בלתי קונבנציונלית מתמקדת באוכלוסייה האזרחית בכוונה להשפיע על רגשותיהם, מניעיהם, ובסופו של דבר רתימתם, הכשרתם וציודם למאבק בשלטון או בכובש. היא מכוונת רק נגד גופים צבאיים ופוליטיים, תוך שהיא מבקשת לפגוע במורל כוחות הממשלה ולהפוך את מיומנותו הצבאית של האויב ללא רלוונטית באמצעות מלחמת גרילה. במסגרת זו כוחות מיוחדים, המוחדרים לשטח האויב, מאמנים, מציידים, ומייעצים לכוחות מליציה מקומיים המתנגדים לממשלתם, ומסייעים להם בפשיטות, מארבים, התנקשויות, חבלה ובחסימת דרכי אספקה צבאית. לוחמה אסימטרית לחימה בעצימות נמוכה פרטיזן לוחמה פסיכולוגית מחתרת טרור לוחמה באמצעות שליח (מלחמת פרוקסי) מלחמה בטרור כוחות מיוחדים "Glossary". The Irregular Warrior (באנגלית אמריקאית). 2015-09-29. נבדק ב-2017-09-07. "Department of Defense Dictionary of Military and Associated Terms" (PDF). pp. JP 1-02. נבדק ב-25 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה)
מאטס אק

מאטס אק (בשוודית: Mats Ek; נולד ב-18 באפריל 1945) הוא כוריאוגרף, רקדן ובמאי שוודי. הוא ניהל את בלט קולברג מ-1985 עד 1993. אק נולד במלמה, שוודיה, ב-1945, בנם של השחקן בתיאטרון המלכותי הדרמטי אנדרס אק והכוריאוגרפית בירגיט קולברג. בגיל 17, השתתף אק בקורס קיץ למחול מודרני בהדרכת דוניה פויר. הוא המשיך ללימודי תיאטרון במכללה העממית של מרייבורג בשוודיה. בין 1966 ל-1973, עבד כבמאי בתיאטרון מריונטות ובתיאטרון המלכותי הדרמטי בסטוקהולם. בשנת 1972 הצטרף אק לבלט קולברג כרקדן. ב-1975 גיבש חלק מלהקת הבלט לבלט האופרה הגרמנית בדיסלדורף, גרמניה. ב-1976 יצר את הכוריאוגרפיה הראשונה שלו בשם "משרתו של הקצין" לבלט קולברג. ב-1978 התמנה, יחד עם בירגיט קולברג, למנהל האמנותי של בלט קולברג, עד 1985, אז עברה האחריות לתפקיד באופן בלעדי לידיו. במשרה זו החזיק עד 1993. במהלך עונת 1980–1981 עמד בקשר עם תיאטרון הבלט ההולנדי, הן כרקדן והן ככוריאוגרף. אק עושה שימוש בטכניקות של בלט קלאסי ומודרני כאחת. התייחסות חברתית לדילמות פסיכולוגיות בשילוב עם הומור דק מהווה את הבסיס לכוריאוגרפיות שלו. לאק, תנועה היא אמצעי ביטוי אינדיבידואלי. ערך אסתטי איננו בראש מעייניו. הכוריאוגרפיות המוקדמות שיצר לבלט קולברג החל ה-1978 הן "ג'ורג' הקדוש והדרקון", "סוֹוֶטו" ו"בית ברנרדה". מכלול הבלטים הנרחב של מאטס אק כולל יותר מעשרים יצירות לבלט קולברג, בהן עיבודים מחודשים סנסציוניים לבלטים קלאסיים כמו ז'יזל (1982), אגם הברבורים (1987) וכרמן (1992). אחרי שפרש מבלט קולברג, היה מאקס אק לכוריאוגרף אורח בלהקות בלט בינלאומיות ידועות-שם. הוא יצר את "היפהפייה הנמה" לבלט המבורג (1996), "בערך" לתיאטרון הבלט ההולנדי (1997), ו"דירה" לאופרה של פריז (2000). כמה מן הבלטים של מאטס אק עובדו לטלוויזיה ושניים מהם זכו בפרסי אמי. יצירותיו הכוריאוגרפיות הנודעות של מאטס אק לתיאטרון כוללות את "דון ג'ובאני" (1999) ו"אנדרומכה" (2001) בתיאטרון המלכותי הדרמטי. בכוריאוגרפיה האחרונה שלו, "פלוק", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בנובמבר 2002 באולם המחול (Dansens Hus) בסטוקהולם, יצר מאטס אק שוב כוריאוגרפיה לבלט קולברג, הפעם בשיתוף פעולה עם רביעיית פורק. בשנת 2006, זכה אק בפרס בנואה למחול. Kalfaktorn (1976) St. George and the Dragon (1976) The Officer's Servant (1976) Soweto (1977) The House of Bernarda (1978) ז'יזל (1982) פולחן האביב (1984) Parken (1987) Gräs (1987) אגם הברבורים (1987) Gamla barn (1989) כרמן (1992) Meinungslose Weiden (1992) She was Black (1995) Rök (Smoke) (1995) היפהפייה הנרדמת (1996) Une sorte de... (1997) En slags (1997) På Norbotten (1999) דון ג'ובאני (1999) Down North (1999) Apartment (2000) Andromaque (2001) FLUKE (2002) Pas de Danse (2005) Pic Nic (2007) Fireplace (2008) Ajö (2010) Bye (2012) רומיאו ויוליה (2013) Utvandrarna Ada d'Adamo, Mats Ek. Palermo, L'Epos, 2002 ISBN 88-8302-175-4 מדיה וקבצים בנושא מאטס אק בוויקישיתוף מאטס אק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) http://www.euronet.nl/users/cadi/ME.html https://web.archive.org/web/20080516004308/http://www.iti-worldwide.org/pages/idd/03idd.htm אתר דאנס קונסורטיום, ביוגרפיה של מאטס אק האופרה של פריז, מאטס אק בעונת 2019-2018 אנציקלופדיה שוודית לאומית, "מאטס אק", בשוודית