laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מירצ'ה מונרו

מירצ'ה מונרו (באנגלית: Mircea Monroe; נולדה ב-11 במרץ 1982) היא דוגמנית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר בשל הופעתה בתור מורנינג רנדולף בסדרה "אפיזודס" (2011 - 2017), בתור טנסי טרויט בסדרה "חשיפה לדרום" (2011 - 2015), ובתור אלכסה קאמינגס בסיטקום "אין לו אלוהים" (2016 - 2017). מונרו נולדה בסנט לואיס, מיזורי. כילדה, היא גרה באיים הדרומיים של פיג'י ובאיי סולומון. שמה הפרטי מירצ'ה נבחר על ידי אביה כמחווה לפרופסור החביב עליו מירצ'ה אליאדה, איתו למד אביה באוניברסיטת שיקגו. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון למדה שנתיים באוניברסיטת וירג'יניה אך פרשה משם לאחר שנתיים. מונרו הופיעה בתפקיד אורחת במספר סרטים בהם "סלולר" (2004), "All Souls Day‏" (2005), "בית המתים 2" (2005), "החוזה" (2006), "המתנה המושלמת" (2006), "אגודת איטי ביטי טיטי" (2007), "השם שלך כאן" (2008), "finding bliss", "The Black Waters of Echo's Pond", "טקן" (2009), "חיים בהחלפה" (2011), "צעצוע של ילד" (2011), "מג'יק מייק" (2012), "רווקה קלילה באל איי", (2012), "דוקטור במונית" (2014), "חמישים גוונים של שחור" (2016), "גרייס" (2018) ו"מועדון הספר הטוב" (2018). מונרו הופיעה כאורחת במספר סדרות בהם "Just for Kicks", "ילדי האנרכיה", "מיאמי מדיקל", "צ'אק", "פרנקלין ובאש", "צווארון לבן", "המנטליסט", ו"איך פגשתי את אמא". בשנת 2007 כיכבה מונרו תפקיד ראשי בסדרה "דרייב" ברשת FOX; שארכה פרקים בודדים. בשנים 2011–2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "אפיזודס" בתפקיד מורנינג רנדולף. בשנים 2015–2016 שיחקה בתפקיד משני בסיטקום "אין לו אלוהים" בתפקיד אלכסה קאמינגס. שיחקה גם בסדרה הקומית "אמא משמעותית" ברשת The CW. בשנת 2016 השתתפה בתוכנית הריאליטי "מטבחי הגיהנום". בשנים 2018–2019 שיחקה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "הטירון". מונרו היא צוללנית ומורה ליוגה מוסמכת. בשנת 2017, מונרו החלה לצאת עם השחקן והקומיקאי האנגלי סטיבן מרצ'נט (אנ'); הם גרים יחד בבית שהיה בבעלותה של אלן דג'נרס בשכונת הוליווד הילס, לוס אנג'לס. מדיה וקבצים בנושא מירצ'ה מונרו בוויקישיתוף מירצ'ה מונרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מירצ'ה מונרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מירצ'ה מונרו, באתר AllMovie (באנגלית) מירצ'ה מונרו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מירצ'ה מונרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בוז'נה נימצובה

בּוֹזֶ'נָה ניֶמצוֹבָה (בצ'כית: Božena Němcová;‏ 4 בפברואר 1820 בווינה – 21 בינואר 1862 בפראג) הייתה סופרת צ'כית בתקופת המאוחרת של התחייה הלאומית הצ'כית. תמונתה מופיעה על שטר 500 קרונות צ'כיות. בוז'נה נימצובה נולדה בשנת 1820 בשם ברבורה פנקלובה (Barbora Panklová) בווינה. הייתה בתם של יוהאן פנקל וטרזיה נובוטנה. בילדותה נימצובה התגוררה בקרבת העיירה הקטנה רטיבור'יצה (Ratibořice) עם סבתה מגדלנה נובוטנה (Novotná). סבתה הייתה דמות חשובה מאוד בחייה ונימצובה כתבה מאוחר יותר את הרומן המפורסם ביותר שלה בהשראתה. כשהיא הייתה בת 17, נישאה ליוסף נימץ, שעבד כפקיד מכס בכיר, והיה מבוגר ממנה בחמש עשרה שנים. את השידוך סידרו הוריה של נימצובה. בשנים 1843-1847 הזוג התגורר בדומז'ליצה ובתקופה זו נימצובה החלה לכתוב את יצירותיה. הנישואים לא היו מאושרים ובני הזוג לא הבינו אחד את השנייה. מבחינת נימצובה, בעלה היה אדם גס וסמכותי מדי. שני בני הזוג היו פטריוטים צ'כים, מה שגרם לבעל לא מעט בעיות בעבודה, ולעיתים קרובות הועבר למקומות שונים ובסופו של דבר נאלץ לעזוב את מקום העבודה שלו. לזוג נולדו ארבעה ילדים. המשפחה סבלה מעוני. נימצובה מתה בעוני, לאחר שנפרדה מבעלה. הפטריוטים הצ'כיים ארגנו לה הלוויה מפוארת. נימצובה כתבה סיפורים קצרים, רומנים ואגדות. ליצירותיה נודעה השפעה רבה על הפרוזה בצ'כית; העיתונאי והסופר יוליוס פוצ'יק, שהיה גם מתנגד בולט לנאציזם ואיש המחתרת האנטי-נאצית, ראה בה את מייסדת הפרוזה הצ'כית המודרנית. היא ואחרים פנו מן הדגם הרומנטי הגבוה, הקאנוני, של משוררים כדוגמת קארל יארומיר ארבן (Erben) וקארל הינק מאכה (Mácha), לכתיבה קרובה יותר לשפת הדיבור, העוסקת בין השאר גם באנשים פשוטים. רבות מיצירותיה של נימצובה עוסקות בחיי הכפר. היא התעניינה בפולקלור ובאגדות עמים, נסעה ברחבי צ'כיה וסלובקיה וכתבה אגדות וסיפורים רבים (חלקם בעזרת מה שהכירה מילדותה). ברומנים שלה תיארה עולם כפרי אידילי, שמופרע רק מבחוץ. מבקרים וחוקרים לא מעטים דנו בשאלה לאיזו מסורת יש לשייך את נימצובה: לראשוני הריאליזם הספרותי, לרומנטיקה המאוחרת או לקטגוריה נפרדת לחלוטין. בתקופה הקומוניסטית עברו כתביה ניכוס אידאולוגי והוצגו כפרוטו-סוציאליסטיים, אך גם לאחר מהפכת הקטיפה הם נשארו במעמד קאנוני.  הכפר בהר (Pohorská vesnice) הסבתא (Babička) (1855) – יצירתה המפורסמת ביותר. עוסקת בנערה צעירה בשם Barunka (צורת חיבה של Barbora) והילדות שלה עם סבתה בכפר. Chýše pod horami O dvanácti měsíčkách Národní báchorky a pověsti (הסיפורים והאגדות הלאומיים) Slovenské pohádky a pověsti (סיפורי ואגדות סלובקיה) Selská politika (הפוליטיקה הכפרית) Hospodyně na slovíčko Dopisy z lázní Františkových (המכתבים מפרנטישקובי לאזנייה) Listy přítele přítelkyni Silný Ctibor Devět křížů (תשעת הצלבים) מדיה וקבצים בנושא בוז'נה נימצובה בוויקישיתוף העבודות של או על נימצובה ב-Internet Archive בוז'נה נימצובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בוז'נה נימצובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוז'נה נימצובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בוז'נה נימצובה, באתר Discogs (באנגלית) Julius Fučík, Božena Němcová bojující, Otto Girgal, 1940, עמ' 55. (בצ'כית) Bozena Nemcová, Encyklopedie CoJeCo.cz [online], Brno: CoJeCo.cz, ‏2020 (בצ'כית) Czech literature: The 18th and 19th centuries, Encyclopaedia Britannica Online (באנגלית) Czech Republic: Literature, Encyclopaedia Britannica Online (באנגלית) Robert B. Pynsent, S. I Kanikova (Editors), Reader's encyclopedia of Eastern European literature, New York: HarperCollins, 1993, עמ' 280. (באנגלית)
מטריצת הסנברג

באלגברה ליניארית, מטריצת הסנברג או מטריצה מצורת הסנברג (לפעמים נקראת מטריצת הסנברג עליונה) היא מטריצה ריבועית שיש לה אפסים החל מהאלכסון המשני התחתון השני ומטה. לדוגמה: [ 1 4 2 3 3 4 1 7 0 2 3 4 0 0 1 3 ] {\displaystyle {\begin{bmatrix}1&4&2&3\\3&4&1&7\\0&2&3&4\\0&0&1&3\\\end{bmatrix}}} או באופן כללי: [ ∗ … ∗ ∗ ⋱ ⋱ ⋱ ⋮ 0 ⋱ ⋱ ⋱ ⋮ ⋮ ⋱ ⋱ ⋮ 0 … 0 ∗ ∗ ] {\displaystyle {\begin{bmatrix}*&&\ldots &&*\\*&\ddots &\ddots &\ddots &\vdots \\0&\ddots &\ddots &\ddots &\vdots \\\vdots &&\ddots &\ddots &\vdots \\0&\ldots &0&*&*\\\end{bmatrix}}} כל מטריצה ריבועית דומה למטריצה מצורת הסנברג מטריצת הסנברג סימטרית (או הרמיטית) היא מטריצה תלת-אלכסונית אם מכפילים מטריצת הסנברג עם מטריצה משולשית עליונה (לא חשוב מאיזה צד) התוצאה תהיה מטריצה מצורת הסנברג. תכונה זו גורמת לכך שיעיל מאוד להפעיל את אלגוריתם QR על מטריצות מסוג זה. לכל מטריצה A {\displaystyle A} בגודל n × n {\displaystyle n\times n} , באמצעות הצמדה במטריצת שיקוף האוסהולדר מתאימות ניתן למצוא את מטריצה מצורת הסנברג הדומה למטריצה A {\displaystyle A} . תהליך זה לוקח O ( n 3 ) {\displaystyle {\mathcal {O}}(n^{3})} פעולות. דרך נוספת, בעלת זמן חישוב דומה היא באמצעות סיבובי גיבנס. Trefethen, Lloyd N., and David Bau III. Numerical linear algebra. Vol. 50. Siam, 1997. Stewart, Gilbert W. Matrix Algorithms: Volume II: Eigensystems. Society for Industrial and Applied Mathematics, 2001. Golub, Gene H.; Van Loan, Charles F. (2013), Matrix Computations (4th ed.), Johns Hopkins, ISBN 978-1421407944. מטריצת הסנברג, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1704 בצרפת

שנת 1704 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 717 שנות לאום. המונרך: לואי הארבעה עשר 13 באוגוסט – מלחמת הירושה הספרדית – קרב בלנהיים: חיילי בעלות הברית תחת ג'ון צ'רצ'יל, דוכס מלבורו והנסיך אויגן מסבויה להביס את הברית הקטנה של צרפת ובוואריה. 28 בפברואר – לואי גודין, אסטרונום צרפתי (נפטר ב-1760) 2 בפברואר המרקיז דה לופיטל, מתמטיקאי (נולד ב-1661) 24 בפברואר – מארק-אנטואן שרפנטייה, מלחין (נולד ב-1643) 12 באפריל ז'אק-בנין בוסואה, בישוף וסופר (נולד ב-1627) מדיה וקבצים בנושא 1704 בצרפת בוויקישיתוף "Anniversary of Battle of Blenheim, BBC News". 9 באוגוסט 2004. נבדק ב-2011-08-13. {{cite news}}: (עזרה)
קאוקה

קאוקה (בספרדית: Cauca) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוזות ואייה דל קאוקה וטולימה בצפון, בוילה וקקטה במזרח, בפוטומאיו בדרום, בנריניו בדרום-מערב ובאוקיינוס השקט בצפון-מערב. כמו כן האי גורגונה שייך למחוז. המחוז משתרע על שטח של 29,308 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.4 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא פופאיאן. במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום שבטי ילידים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם בני הפאס (אנ') והגואמביאנו (אנ'). האירופאי הראשון שעבר במקום היה הקונקיסטאדור הספרדי סבסטיאן דה בללקאסר שייסד את פופאיאן ב-1537. תוך שנים ספורות הוקמה פרובינציית פופאיאן (אנ'), שהשתייכה למלכות המשנה של פרו עד להקמת מלכות המשנה של גרנדה החדשה במאה ה-18. הפרובינציה כללה חלקים נרחבים מקולומביה המודרנית ובירתה הייתה העיר פופאיאן, שהפכה לאחת הערים החשובות במלכות המשנה. לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה בתחילת המאה ה-19 נוצרה פרובינציית פופאיאן שהשתייכה למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות), אך תוך שנים ספורות הייתה חלוקה מחדש למחוזות והאזור היה חלק ממחוז קאוקה (שכלל את כל מערב קולומביה המודרנית) (אנ'). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית פופאיאן נוסדה מחדש, אך בשנים שלאחר מכן פוצלו ממנה כמה יחידות מנהליות וב-1845 שטחה כבר היה דומה יותר למחוז המודרני של קאוקה מאשר לפרובינציה המקורית. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פוצלו שטחים רבים מהמחוז עד שב-1910 הוא הגיע לתצורתו הנוכחית. כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אגבה, קנה סוכר, קפה, תירס, מניהוט, שעועית ועגבניות, גידול מקנה, עיבוד מזון, דיג, חטיבת עצים וכרייה. כמו כן יש במחוז גידול נרחב של צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין. בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לחמש פרובינציות (Provincias) כדלהלן: מדיה וקבצים בנושא קאוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאוקה קאוקה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית). קולומביה - ניטור גידולי קוקה 2013, ממשלת קולומביה ומשרד האו"ם לסמים ולפשיעה (UNODC) (בספרדית).
קאוקה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קאוקה – מחוז בקולומביה. קאוקה (נהר) – נהר שזורם בקולומביה. קאוקה (מדינה) – אחת המדינות שהרכיבו את ארצות הברית של קולומביה. ואיה דל קאוקה – מחוז בקולומביה. קאוקה – שמה הלטיני של העיר קוקה בספרד.
התיאטרון שלנו

התיאטרון שלנו הוא תיאטרון רפרטוארי לילדים ונוער שהוקם בשנת 1994 על ידי הבמאי, היוצר והשחקן רונן גולדפרב פלד. בין הפקות התיאטרון: "דירה להשכיר", "איה אאוץ' אווה", "בנצי הפיל", "עכבר העיר ועכבר הכפר", "בגדי המלך החדשים", "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור", "רונן בארץ הסיפורים", "שימו לב גם אליי", "מי מה מוזיקה", "אדון חלום", "זהבה ושלושת הדובים", "עמי ותמי בבית הממתקים", "חי ודק" ועוד. והם הפיקו גם קונצרטים בשיתוף תזמורת סימפונט רעננה: "מכשפה במול", ו"איך באים השירים אל לב האדם". בין שחקני התיאטרון בהפקות העבר: אסתר אתי קסטרו, רונה בקרמן, גילה אלמגור, משי קלינשטיין, דין דין אביב, עדי אשכנזי, שלומי קוריאט, דנה סמו, אלי גלפרין, גיא פרידמן, איתי שגב, נטע הבר. "התיאטרון שלנו" הפיק תוכניות טלוויזיה וספיישלים בשיתוף ערוץ "הופ!" וערוץ "בייבי". ההצגה "אדון חלום" שודרה בערוץ "הופ!" בערב חג הסוכות של שנת 2004 (התשס"ה). וההצגה "ביער המשלים" שודרה בערוץ "הופ!" ב-10.06.2004. כמו כן, התיאטרון הפיק גם סדרה קבועה "ספר לי סיפור" בכיכובו של רונן גולדפרב פלד בHOT VOD Young וכיום ב"ערוץ הכוכבים". מה גם ששירי ההצגות שודרו בערוץ "הופ!", בערוץ "בייבי" ובערוץ "ילדות ישראלית". כיום תוכני ההצגות והסדרות של "ספר לי סיפור" ו"ספר לי סיפור - האגדות של רונן" משודרים ב"ערוץ הכוכבים", באתר PODI ובתוכן לילדים הנקראת יוקיד (YOUKID) ובעבר ב"ערוץ כוכבי הילדים". בשנת 2004 העלה התיאטרון את ההצגה המקורית "בנצי", שאת שיריה הלחינה הזמרת יהודית רביץ. במסגרת "פרס הבמה לילדים ונוער", זכתה בשנת 2008 ההצגה "איה אאוץ' אווה" של "התיאטרון שלנו" בפרס הצגת השנה. באותה שנה, גם זכה רונן גולדפרב פלד בפרס "במאי השנה", והתיאטרון, בפרס "עיצוב התלבושות". אתר האינטרנט הרשמי של התיאטרון שלנו בארי דייוויס, More Than Kids Stuff באתר [ג'רוזלם פוסט] ספר לי סיפור, באתר YouPost. בנצי באתר סל תרבות ארצי
יחסי יוון–צ'כיה

ליוון ולצ'כיה יחסים דיפלומטיים מאז 1993. היחסים הדיפלומטיים בין יוון לצ'כוסלובקיה לשעבר, כוננו כבר בשנת 1920. צ'כיה מחזיקה שגרירות באתונה ויוון מחזיקה שגרירות בפראג. שתי המדינות הן ריבוניות וחברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. בדצמבר 2015 נקרא הדיפלומט היווני פאנאיוטיס סאריס מהשגרירות בפראג חזרה לאתונה בשל הצהרה לא מובנת של נשיא צ'כיה מילוש זמאן כשדיבר על משבר החוב של יוון ועל המצב המורכב שנוצר בגוש האירו כתוצאה ממנו. מדיה וקבצים בנושא יחסי יוון–צ'כיה בוויקישיתוף Czech embassy in Athens Greek Ministry of Foreign Affairs about relations with the Czech Republic "Zaorálek zažehnal spor s Řeckem. Velvyslanec se vrátí do Česka po Vánocích". Lidovky.cz [online] (בצ׳כית). Lidove noviny (Mafra MF Dnes). 23 בדצמבר 2015. נבדק ב-24 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Greece recalls Prague ambassador after Czech president's Grexit talk". Yahoo via Reuters [online] (באנגלית). Reuters. 22 בדצמבר 2015. נבדק ב-24 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
נד קלי

אדוארד "נד" קלי (באנגלית: Edward "Ned" Kelly; דצמבר 1854 - 11 בנובמבר 1880) היה שודד דרכים אוסטרלי, ראש כנופיה, ופורע חוק, שנחשב כאחרון והמפורסם ביותר מבין שודדי הדרכים האוסטרלים (אנ'). קלי היה ידוע כמי שלבש שריון ברזל (אפוד מגן חסין כדורים, אותו יצר בעצמו) במרדף האחרון שלו נגד השוטרים. נד נולד בוויקטוריה כילד השלישי מתוך שמונה אחים לזוג אירי. אביו הואשם בגניבת חזירים כדי להאכיל את בני משפחתו, ועל כך נידון לחצי שנה בכלא. כעבור זמן הוא מת כשנד כבר היה בן 12, מה שהפך אותו לגבר הגדול בבית, שנדרש לעזור לאימו. משפחת קלי הייתה ענייה בגלל שאביו נחשב לאסיר, דבר שגרם להענשת המשפחה על ידי המשטרה. בגיל 14 הצטרף נד לכנופיה אזורית בשם כנופיית גרטה, שהיו שודדי דרכים. ב-1870 נאסר ונשלח לשלוש שנים בכלא בעקבות שיתוף פעולה עם הארי פאוור (אנ') וגניבת סוס, לאחר שניאות לקבל במתנה סוס שהתגלה כגנוב - בלא שידע על כך. מדיה וקבצים בנושא נד קלי בוויקישיתוף נד קלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נד קלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וילה (מחוז)

וילה (בספרדית: Huila, ב-IPA: [ˈwila]) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום קולומביה והוא גובל בעיר בוגוטה ובמחוזות טולימה וקונדינמרקה בצפון, במטה במזרח, בקקטה בדרום ובקאוקה במערב. המחוז משתרע על שטח של 19,890 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.2 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא נייבה. אזור וילה היה אחד המוקדים של תרבות סן אגוסטין (ספ') שהתקיימה במשך אלפי שנים בתקופה הפרה-קולומביאנית. אחת העדויות המובהקות לתרבות הזו היא הממצאים בפארק הארכאולוגי סן אגוסטין שנמצא בקרבת סן אגוסטין בתחומי המחוז. בין העמים שהתגוררו בתחומי וילה בתקופה הפרה-קולומביאנית ניתן למנות את הפיחאו (אנ'), האנדקי (אנ'), הילקון (ספ'), הפאס (אנ') והטאמה (ספ'). הספרדים החלו לכבוש את האזור במהלך המאה ה-16, אך נאלצו להתמודד עם התנגדות ילידית משמעותית, שהונהגה בין היתר על ידי גאיטנה (אנ') מבני הילקון. בסופו של דבר הספרדים התגברו על המרידות והחל הפיתוח הקולוניאלי של האזור. בתחילת המאה ה-17 נוצרה פרובינציית נייבה, שהשתייכה תחילה למלכות המשנה של פרו ומהמאה ה-18 למלכות המשנה של גרנדה החדשה. נייבה הייתה בירתה של הפרובינציה והיא כללה את שטחי המחוז המודרני ועוד חלקים קטנים ממחוזות מודרניים נוספים. ב-1811 החלו הניצנים של מאבק העצמאות הקולומביאני והוקמה הפדרציה של הפרובינציות המאוחדות של גרנדה החדשה ונייבה הפכה לאחת החברות בפדרציה, אך כעבור שנים ספורות, ב-1816, האימפריה הספרדית השתלטה על האזור מחדש. בסופו של דבר רפובליקת קולומביה הגדולה כעבור מספר שנים. האזור השתייך למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית נייבה נוסדה מחדש. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור השתייך למדינת קונדינמרקה, עד שב-1861 פוצלה ממנה מדינת טולימה שכללה את שטחי המחוזות המודרניים טולימה ווילה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המשיכו להתקיים באותה מתכונת. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז טולימה שכלל את אותם השטחים. ב-1905 פוצל מחוז וילה ממחוז טולימה. בשנים שלאחר מכן היה ניסיון לשנות את השם למחוז נייבה, אך השם החדש וילה התקבע. המחוז קרוי על שם ההר נבדו דל וילה, הר הגעש הגבוה ביותר בקולומביה שנמצא במשולש הגבולות של מחוזות וילה, טולימה וקאוקה. כלכלת המחוז מסתמכת על ענפים שונים, בהם חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, קפה, תירס, שעועית, דורה, קקאו, קנה סוכר, מניהוט וטבק, גידול מקנה, דיג, תעשייה וכרייה. בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לארבעה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן: מדיה וקבצים בנושא וילה בוויקישיתוף וילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וילה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
רוזוב

האם התכוונתם ל... יורם רוזוב – צייר ומעצב ישראלי ישראל בנימין רוזוב – איש ציבור ישראלי רפאל רוזוב – פעיל ציוני שמואל רוזוב – אדריכל ומתכנן ערים ישראלי
יחסי ליטא–קנדה

יחסי ליטא–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לבין הרפובליקה של ליטא. הסחר בין ליטא וקנדה עולה בהתמדה. ב-2013, הייבוא הקנדי מליטא הסתכם ב-188.9 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר נפט גולמי, מינרלים וריהוט עץ. הייצוא הקנדי לליטא באותה השנה הסתכם ב-88.9 מיליון דולר, והוא כלל מתכות, ציוד לחקלאות, מוצרי מזון וחלקי חילוף לרכב. אזרחי ליטא לא צריכים אשרות תייר כדי לנסוע לקנדה אם הם מחזיקים בדרכונים ביומטריים, אלא אם כן הדרכון הונפק לפני 28 באוגוסט 2006. שתי המדינות כוננו מחדש את יחסיהן הדיפלומטיים בשנת 1991 לאחר התפרקותה של ברית המועצות לשעבר. קנדה מחזיקה משרד ייצוגי קטן בווילנה המעניק שירותים קונסולריים, בפועל השגרירות ממוקמת בריגה (לטביה). ליטא מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה עיר הבירה ו-2 קונסוליות כבוד במונטריאול ובוונקובר. שתי המדינות ריבוניות וחברות מלאות בארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה ובנאט"ו. מדיה וקבצים בנושא יחסי ליטא–קנדה בוויקישיתוף Canadian Department of Foreign Affairs and International Trade about relations with Lithuania Canadian embassy office in Vilnius Lithuanian Ministry of Foreign Affairs: list bilateral treaties with Canada in Lithuanian only) Lithuanian embassy in Ottawa "Canada-Lithuania relations". אורכב מ-המקור ב-2017-08-10. נבדק ב-2017-08-21.
פרס רונלד רייגן לחירות

פרס רונלד רייגן לחירות (באנגלית: Ronald Reagan Freedom Award) הוא עיטור האזרחי הגבוה ביותר המוענק בידי הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הפרס ניתן ל”מי שעשה תרומות כבירות ומתמשכות לתכלית החירות הכלל-עולמית”. עד מותה, הוענק הפרס בידי הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר ננסי רייגן בשם בעלה, שנפטר ביוני 2004. הפרס ניתן לראשונה בשנת 1992 בידי הנשיא לשעבר רונלד רייגן וכן בשנה שלאחר מכן, אך בשנת 1994 הגברת רייגן העניקה את הפרס במקום בעלה. רונלד רייגן אובחן כחולה במחלת אלצהיימר חודשים ספורים לפני כן, ולא היה מסוגל להשתתף בטקס הענקת הפרס. על מנת לקבל את הפרס, על המקבל ”לעשות תרומות כבירות ומתמשכות לתכלית החירות הכלל-עולמית”, וכן ”לגלם את אמונתו של הנשיא רייגן, כי איש או אישה יכולים לגרום לשינוי באמת”. נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, זכה בפרס ב-6 בפברואר 2007, יום השנה ה-96 להולדתו של רייגן, אמר: ”הלוואי שהיה לי רונלד רייגן קטן בתוכי כשמדובר בתקשורת עם העם האמריקני. התברכתי במיומנות יוצאת הדופן של קודמי, מי יודע?”. בנימה רצינית יותר, אמר מאוחר יותר בנאום: "העבודה עם רונלד רייגן הייתה אחת ההנאות הגדולות בחיי". בוש שימש כעמיתו למרוץ של רייגן וכסגן נשיא ארצות הברית תחתיו בשמונה השנים בהן כיהן רייגן כנשיא. נמעני הפרס: (1992-2022) 1992 - מיכאיל גורבצ'וב, לשעבר המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. 1993 - קולין פאוול, היועץ לביטחון לאומי בממשל רונלד רייגן. 1994 - יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל החמישי 1995 - המלך חוסיין, אז מלך ירדן 1997 - בוב הופ, בדרן וכוכב קולנוע 1998 - מרגרט תאצ'ר, לשעבר ראשת ממשלת בריטניה 2000 - בילי גרהאם, כומר אוונגליסטי 2002 - רודולף ג'וליאני, לשעבר ראש עיריית ניו יורק 2007 - ג'ורג' הרברט ווקר בוש, נשיא ארצות הברית לשעבר שכיהן כסגנו ועמיתו למרוץ של רייגן 2008 - נתן שרנסקי, בעבר אסיר ציון ומסורב עלייה סובייטי, פוליטיקאי ושר בממשלות ישראל. 2011 - לך ואלנסה, מנהיג סולידרי ולשעבר נשיא פולין. 2022 - וולודימיר זלנסקי, נשיא אוקראינה. מדיה וקבצים בנושא פרס רונלד רייגן לחירות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס רונלד רייגן לחירות (באנגלית) The Ronald Reagan Freedom Award, באתר Wayback Machine Ex-President Bush Receives Reagan Award, באתר וושינגטון פוסט, 7 בפברואר 2007 שמעון כהן, פרס רייגן יוענק לנתן שרנסקי, באתר ערוץ 7, 16 בספטמבר 2008
טולימה

טולימה (בספרדית: Tolima) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוז קלדס בצפון, בקונדינמרקה במזרח, בווילה בדרום, בקאוקה בדרום-מערב ובוואייה דל קאוקה, קינדיו וריסרלדה במערב. המחוז משתרע על שטח של 23,562 קמ"ר. בירת המחוז היא איבגה. במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים, ובעיקר על ידי הפיחאו והפנצ'ה. הספרדים הגיעו לראשונה לאזור במחצית הראשונה של המאה ה-16 והכיבוש שלו הושלם ב-1551. האזור הפך לפרובינציית מריקיטה, שהשתייכה תחילה למלכות המשנה של פרו ומהמאה ה-18 למלכות המשנה של גרנדה החדשה. העיר מריקיטה הייתה בירתה של הפרובינציה והיא כללה את שטחי המחוז המודרני ועוד חלקים קטנים ממחוזות מודרניים נוספים. ב-1811 החלו הניצנים של מאבק העצמאות הקולומביאני והוקמה הפדרציה של הפרובינציות המאוחדות של גרנדה החדשה. מריקיטה הפכה לאחת החברות בפדרציה, אך כעבור שנים ספורות, ב-1816, האימפריה הספרדית השתלטה על האזור מחדש. בסופו של דבר רפובליקת קולומביה הגדולה קיבלה עצמאות כעבור מספר שנים. האזור השתייך למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית מריקיטה נוסדה מחדש. ב-1851 הבירה הועברה לאיבגה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור השתייך למדינת קונדינמרקה, עד שב-1861 פוצלה ממנה מדינת טולימה שכללה את שטחי המחוזות המודרניים טולימה ווילה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המשיכו להתקיים באותה מתכונת. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז טולימה שכלל את אותם השטחים. בתחילת המאה ה-20 פוצל מטולימה מחוז וילה וכן שטחים בצפונו נמסרו למחוז קלדס, שכלל אז את מחוזות קלדס, קינדיו וריסרלדה המודרניים. כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, דיג, כרייה, תעשייה ותיירות. בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לשש פרובינציות (Provincias) כדלהלן: מדיה וקבצים בנושא טולימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טולימה טולימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טולימה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
המוזיאון הארמני

המוזיאון הארמני הוא מוזיאון ברובע הארמני בירושלים, המציג את ההיסטוריה והתרבות של העם הארמני. במוזיאון מוצגים מההיסטוריה ומהתרבות של העם הארמני, כולל ציורים, צילומים, יצירות אמנות, ממצאים ארכאולוגיים, כלי חרס, תבליטי אבן, ומוצגים מהפולקלור הארמני. כמו כן מוצג מידע על בית הדפוס הראשון בארץ, שנוסד ב-1833 על ידי ארמנים. חלק מהתצוגה מתייחס לרצח העם הארמני שהתרחש במלחמת העולם הראשונה. המוזיאון שוכן במבנה שנבנה בשנת 1853 ושימש בעבר כאכסניית סמינר הכמרים הארמניים. בתקופה בה שימש המבנה כסמינר כמרים, הוא היה בית יתומים עבור ילדים רבים שהוריהם נספו בשואה הארמנית. המבנה הפך למוזיאון בשנת 1975, כאשר נבנה סמינר הכמרים החדש ברובע הארמני. המבנה הוא בעל שתי קומות, וכמו יתר מבני הרובע הארמני בנוי סביב חצר פנימית ובה גן קטן, כאשר אל החצר פונה ארקדת קשתות. ב-2022 הועבר פסיפס הציפורים הארמני אל המוזיאון. דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הארמני בוויקישיתוף המוזיאון הארמני, באתר העיר העתיקה מוזיאון ארמני בירושלים, באתר "ארמניה" טליה רפפורט, אוצר גנוז, אוסף הפטריארך הארמני בירושלים, דבר, 27 באפריל 1979 המוזיאון הארמני, באתר "ירושלים ברשת" משה גלעד, ביקור במוזיאון שופך אור על מצבו של המיעוט הארמני בארץ, באתר הארץ, 26 במרץ 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפטריארכיה הארמנית של ירושלים

הפטריארכיה הארמנית (בארמנית: Առաքելական Աթոռ Սրբոց Յակովբեանց Յերուսաղեմ - אראקיילאקאן אטבור סרבּוץ יאקובאֵאַנְץ ירוסר'ם -כלומר "הכס האפוסטולי של יעקב קדוש בירושלים") שוכנת במבנה הגדול והחשוב בבנייני הרובע הארמני בעיר העתיקה של ירושלים. הרחוב בו היא שוכנת נקראת על שמה. הפטריארכיה מכונה גם "הכס האפוסטולי הגבוה" או "הכס של יעקב הקדוש" המבנה, השוכן בלב הרובע, הוא מקום מושבה של הפטריארכיה, שנבנה בסוף המאה ה-12. הבניין כולל את משרדי הפטריארכיה, חדרי מגורי הכמרים ואולמות אירוח, שהיפה בהם נמצא בחדר מעל הרחוב והמעוטר בכיפה. פתח הכניסה הראשי לפטריארכיה הוא בית שער רחב ומעוטר. מעל המשקוף מצויה כתובת משנת 1456 ובה נכתב בערבית כי הפטריארכיה פטורה מתשלום מסים לשלטון הממלוכי. שער העץ של המבנה הוצב במקום ב-1646 והשוקת העשויה שיש שלידו הוצבה במקום בשנת 1900 לרגל שנת חצי היובל למלכותו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני. דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, ירושלים: מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996. מדיה וקבצים בנושא הפטריארכיה הארמנית של ירושלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפטריארכיה הארמנית של ירושלים הפטריארכיה הארמנית של ירושלים, ברשת החברתית פייסבוק ניר חסון, אין הכרה, אין הכחשה | הפטריארך הארמני: ישראלים רואים בנו אויבים, היחס מחריף, באתר הארץ, 27 באפריל 2015