laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרמילודון

פרמילודון (שם מדעי: Paramylodon; מילולית: "קרוב למילודון") הוא סוג של עצלן קרקע שחי בפליוקן עד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית, אליה היגר מאמריקה הדרומית. עצלן זה היה קרובו של המילודון הדרום אמריקאי. הוא קיבל את שמו ב-1903 מברנום בראון. מאובניו של העצלן נמצאו בארצות הברית ומקסיקו וגם דרומה יותר עד גואטמלה. עם זאת חלק מהמאובנים מבלבלים בינו לגלוסותריום. העצלן היה יצור גדול באורך שלושה ומטרים ומשקל 1,000-1,090 ק"ג. הוא דמה למילודון, אך ההבדל ביניהם נבע ממספר השיניים בלסת העליונה: לפרמילודון היו ארבע שיניים בלסתו העליונה, לעומת חמש שיניים למילודון. בעזרת שיניו הוא לעס עלים מענפי עצים, בדומה לעצלנאים המודרניים. הוא היה בעל טפרים גדולים איתם הוא תלש ענפים והיה בעל עצמות קטנות בעורפו ששימשו להגנה מטורפים. מאובני העצלן נמצאו בין 4.9 מיליון שנה ללפני 12,000 שנה, קצת לפני הגעת האדם לאמריקה. עצלן קדום זה הופיע בפרק הראשון של הסדרה "מפלצות שפגשנו", לצד חיות פרהיסטוריות נוספות מאמריקה הצפונית. מדיה וקבצים בנושא פרמילודון בוויקישיתוף פרמילודון, באתר NCBI (באנגלית) פרמילודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרמילודון, באתר GBIF (באנגלית)
בית חרושת

המונח "מפעל" מפנה לכאן. לערך העוסק בטורניר ספורט, ראו מפעל (ספורט). בית חרושת או מפעל הוא סדנת ייצור גדולה, לרוב ממוכנת, שבה מייצרים דברים (כגון כלי רכב, מוצרי צריכה, מכשירים ביתיים, שעונים, אריזת ושיווק מזון ועוד). בתי החרושת המודרניים ממוכנים ברובם ומתבססים על פס ייצור. בית חרושת הוא בדרך כלל מבנה גדול ומקורה, שבו אולם אחד גדול ("אולם ייצור") ובצידו מספר חדרים שנועדו להנהלה ולעובדים (משרדים, חדר אוכל, חדר מנוחה, ארוניות לציוד אישי וכו'). לעיתים קרובות, קרוב לבית החרושת ישנו מחסן בו מאוחסנים חומרי הגלם והתוצרים. באולם הייצור פזורות מכונות המהוות חלק מפס הייצור. לצידן ניתן למצוא כלי עבודה, כיסאות לפועלים וכבלי חשמל, מים, אוויר ותמסורת. באולמות ייצור מסוימים ישנו עגורן גשר המרחף מעל כל מרחב הייצור ומאפשר העברת משאות כבדים ממקום למקום בתוך האולם בקלות ויעילות. באולמות שבהם אין עגורן משתמשים לרוב במלגזות. המפעלים המתקדמים ביותר מתבססים על פס ייצור שכמעט כולו אוטומטי שרוב העבודה בו נעשית על ידי רובוטים המבוקרים בידי מחשב. בתי החרושת החלו להופיע בעקבות המהפכה התעשייתית ורתימת כוח הקיטור על מנת לבנות מכונות שמסוגלות לבצע עבודה גדולה בהרבה מאשר מסוגל האדם הרגיל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו בתי החרושת מקור פרנסתם העיקרי של תושבי הערים, שגדלו מאוד באותה תקופה. באותה תקופה הייתה מודעות מאוד נמוכה לזיהום אוויר והמפעלים גרמו לערפיח גדול שנפלט מארובותיהם עקב הצורך בשריפת פחם ודלק אחר כדי להניע את המכונות. בשנות ה-60 גדלה המודעות לאיכות הסביבה ובשנות ה-80 החלו בתי חרושת לנקוט בהדרגה צעדים להקטנת זיהום האוויר שהם גורמים. גם העברת מקור הכוח משריפת דלק לחשמל גרמה לירידה בערפיח ובזיהום הנפלט מבתי החרושת. עדות להווי החשוב של בתי חרושת ממוכנים אלה ניתן למצוא בסרטו של צ'ארלי צ'פלין על הווי התעשייה בשנות ה-20 של המאה ה-20: "זמנים מודרניים". תעשייה המהפכה התעשייתית מכונה פס ייצור בית חרושת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפעלים, דף שער בספרייה הלאומית
פיונגיאנג סינמון

פיונגיאנג סינמון (בקוריאנית: 평양신문; תרגום לעברית: חדשות פיונגיאנג) הוא עיתון צפון-קוריאני אשר נוסד ב-1 ביוני 1957 על ידי המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג. העיתון, אשר יוצא לאור שישה ימים בשבוע, נכתב ומפורסם על ידי תת-מחלקה מיוחדת במפלגת הפועלים של קוריאה (המפלגה השלטת בקוריאה הצפונית). אף שהפיונגיאנג סינמון נוסד במקור כעיתון מקומי, המתמקד בחדשות מפיונגיאנג וסביבתה, הוא מופץ ברחבי קוריאה הצפונית, וכולל סיפורים ודיווחים מכל חלקי הארץ. העיתון השיק לראשונה גרסה מקוונת ב-1 בינואר 2005. במקביל לעיתון, הנכתב בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית גופה, קיימת גם מהדורה זרה בשפה האנגלית והצרפתית, בשם פיונגיאנג טיימס. תקשורת המונים בקוריאה הצפונית פיונגיאנג טיימס "North Korea this week". Yonhap. 8 ביוני 2007. נבדק ב-21 ביוני 2009. {{cite news}}: (עזרה) Sung Chul Yang (2001). Soong Hoom Kil, Chung-in Moon (ed.). Understanding Korean Politics: An Introduction. SUNY Press. p. 307. ISBN 978-0-7914-4889-2. Europa World Year Book 2. Taylor & Francis. 2004. p. 2483. ISBN 978-1-85743-255-8. "Japan-based site notes North Korean paper's pursuit of profits". Choson Sinbo. 21 במרץ 2005. נבדק ב-21 ביוני 2009. {{cite news}}: (עזרה) Yonhap News Agency, Seoul (27 בדצמבר 2002). North Korea Handbook. M.E. Sharpe. p. 416. ISBN 978-0-7656-3523-5. {{cite book}}: (עזרה)
היינריך השלישי, רוזן הסן העילית

היינריך השלישי, רוזן הסן העילית, כונה "העשיר" (בגרמנית: Heinrich III. „der Reiche“ von Hessen;‏ 15 באוקטובר 1440‏ - 13 בינואר 1483) היינריך נולד ב-15 באוקטובר 1440, והיה בנם השני של לודוויג הראשון, רוזן הסן ולאנה מסקסוניה, רוזנת הסן, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה וקתרינה מבראונשווייג-לינבורג. בשנת 1458 מת אביו, ורוזנות הסן חולקה בין לודוויג שקיבל את הסן התחתית (הסן-קאסל), לבין אחיו לודוויג שקיבל את הסן העילית (הסן-מרבורג). האחים נלחמו ביניהם על התיחום המדויק של נחלותיהם עד מאי 1470. באמצעות נישואיו לאנה מקאצנלבוגן, בתו של פיליפ הראשון, רוזן קאצנלבוגן, ירש היינריך נחלות נרחבות באזור הריין, ומשום כך כונה "העשיר". ב-13 בינואר 1483 מת היינריך במרבורג, ובנו וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית ירש את נחלותיו. לווילהלם לא היו ילדים, ומשום כך לאחר מותו ירש אותו בן דודו וילהלם השני, רוזן הסן. בשנת 1458 התחתן היינריך עם אנה מקאצנלבוגן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן קאצנלבוגן ואנה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים: פרידריך (מת בצעירותו) לודוויג השלישי מהסן (1461-1478) אליזבת מהסן (1466-1523) התחתנה עם יוהאן החמישי, רוזן נסאו-דילנבורג והם היו הסבים של וילם הראשון, נסיך אורנז'. וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית (1471-1500), התחתן עם אליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן. מכטילד מהסן (1473-1524), התחתנה עם יוהאן השני, דוכס קלווה, והם היו הסבים של אן מקלווה. היינריך (1474) היינריך השלישי, רוזן הסן העילית Morby, John. Dynasties of the World: a chronological and genealogical handbook (Oxford, U.K.: Oxford University Press, 1989), page 135.
בוב הינס

בוב הנרי הינס (בהולנדית: Bob Henry Hiensch; נולד ב-17 במאי 1948) הוא דיפלומט הולנדי. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הינס נולד בהילברסום שבהולנד ושירת בצבא ההולנדי, הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת אמסטרדם בדגש על יחסים בינלאומיים, מ-1970 ועד 1973 שימש כדייל אוויר בחברה התעופה KLM, מ-1974 ועד 1977 היה חבר במועצת העיירה "לוסדרכט". ב-1976 הצטרף לשירותי החוץ וביצע התמחות בשגרירות הולנד באתונה. ב-1979 התמנה לקונסול בהונג קונג, ב-1983 עבר עם משפחתו לפריז על מנת לשמש בתפקיד אדמיניסטרטיבי בשגרירות בעיר וב-1986 חזר להולנד. מ-1993 ועד 1997 היה ראש המחלקה למידע ותקשורת של משרד החוץ ההולנדי ושימש גם כדובר של שני שרי חוץ במהלך זמן זה. ב-2003 התמנה לשגריר הולנד בישראל, במסגרת כהונתו נכח בין היתר בטקס פתיחת תערוכה ביד ושם של האמנית שרלוטה סלומון שנספתה בשואה. לאחר שסיים את כהונתו בישראל מונה כשגריר ארצו בהודו וכשגריר לא תושב בבהוטן ובנפאל. דיאנה בחור-ניר, שגריר הולנד: אירופה למדה להאמין בשרון, באתר ynet, 24 בדצמבר 2004 "Good to Be an Ambassador in Tel Aviv". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-12-30. 5 שגרירים חדשים הגישו כתבי אמנה לנשיא המדינה, באתר ערוץ 7 תערוכה חדשה: מיצירותיה של שרלוטה סלומון, באתר יד ושם, ‏16 ביוני 2006
פסגת מילר (רכס סנטינל)

פסגת מילר (באנגלית: Miller Peak) היא הר דו-פסגתי, ברמת פטוואר בקצה הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת בין קרחון האדמן וקרחון קארי. הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הפסגה נקראת על שם צ'ארלס ס. מילר (Charles S. Miller) שהיה טכנאי אלקטרוניקה אווירי בצי ארצות הברית, ונהרג בהתרסקות מטוס P2V נפטון, בתחנת מקמרדו באוקטובר 1956. פסגת מילר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת מילר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע היסטורי וגאוגרפי
מנהטן ביץ'

האם התכוונתם ל... מנהטן ביץ' (קליפורניה) – עיר במדינת קליפורניה בארצות הברית. מנהטן ביץ' (ברוקלין) – שכונה ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק בארצות הברית. מנהטן (פירושונים)
נות'רותריופס

נות'רותריופס (שם מדעי: Nothrotheriops) הוא סוג של עצלן קרקע שמאובניו נמצאו במרכז מקסיקו ובדרום ארצות הברית ובאחד הממצאים ממכתש בניו מקסיקו נמצאו גם שרידי שיער ואף גללים. במראהו הוא הזכיר את המגתריום, אך הוא היה קטן בהרבה. הוא חי מלפני שני מיליון שנה עד ללפני 11,000 שנה. עצלן זה היה מבין הקטנים שבעצלנים הקרקעיים. הוא הגיע לאורך 2.75 מטרים ושקל מעל 250 קילוגרם. הוא היה בעל זנב ארוך ורגליים אחוריות חזקות, איתם הוא נשען כדי לייצב אותו בעודו עובר מתנועה ארבע-רגלית למצב זקוף, כנראה כדי להוריד ענפים מהעצים. ייתכן שהוא ניזון ממיני צמחים כמו קקטוסיים, יוקה ומיני חלמיתיים. הוא היה לטרף לטורפים גדולים כמו הסמילודון, אך כנראה שמראהו הזקוף הרתיע את הסמילודון. לא נמצאה במאובנים הוכחה, אך ייתכן שלעצלן הייתה לשון ארוכה כמו של ג'ירפה ששימשה להגעה לעלים מבלי להידקר מקוצים. עצלן זה הופיע בסדרות העולם החדש הפראי וענקי עידן הקרח. מדיה וקבצים בנושא נות'רותריופס בוויקישיתוף נות'רותריופס, באתר NCBI (באנגלית) נות'רותריופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נות'רותריופס, באתר GBIF (באנגלית)
סאלי לנצח

סאלי לנצח (באנגלית: Sally4Ever) היא סדרה קומית בריטית שיצרה ג'וליה דייוויס. בסדרה מככבים קתרין שפרד, ג'וליה דייוויס ואלכס מקווין, והוזמנה על ידי רשת HBO וערוץ Sky Atlantic. שידור הבכורה של הסדרה היה ב-25 באוקטובר 2018 ב-Sky Atlantic וב-11 בנובמבר 2018 ב-HBO. קתרין שפרד – סאלי אלכס מקווין – דייוויד ג'וליה דייוויס – אמה ג'וליאן באראט – נייג'ל פליסיטי מונטגיו – אלנור סטיב אורם – מיק ג'ואנה סקנלן מארק גאטיס – רופא "סאלי לנצח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סאלי לנצח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סאלי לנצח", באתר HBO Max (באנגלית) "סאלי לנצח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Petski, Denise (1 במאי 2018). "'Camping' Creator Julia Davis To Topline Comedy 'Sally4Ever' For Sky & HBO". Deadline Hollywood. נבדק ב-28 בספטמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Sally4Ever episode guide". British Comedy Guide. "HBO/Cinemax Programming Overview - Fall 2018" (באנגלית). נבדק ב-7 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Sally4Ever Debuts Nov. 11 on HBO". HBO & Cinemax PR. HBO. 11 באוקטובר 2018. נבדק ב-11 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
גליפטותריום

גליפטותריום (שם מדעי: Glyptotherium; מילולית: "בהמה מחורצת") הוא סוג דלשינאי נכחד מקבוצת הגליפטידוניים שחי באמריקה הדרומית בתקופת הפליסטוקן, והוא היה אחד מהמגה-פאונה הפליסטוקנית שנכחדה ככל הנראה בידי שינויי אקלים או אולי הכחדה אנושית. מקור השם של היצור הוא עקב קרבתו לגליפטודון וממבנה שיניו בעלי החריצים. הוא היה מקרובי משפחתו של הגליפטודון ודמה לו במראה. הוא נמצא ב-1903 בדרום ארצות הברית ובמקסיקו, אך גם באמריקה המרכזית ובצפון אמריקה הדרומית עד ונצואלה. היצור הגיע לאורך של 1.8 מטר ושקל מעל טון. הוא היה עטוי שריון גדול בדומה לצבים ופחות לקרוביו הארמדיליים היכולים להתגלגל לכדור כדי להתגונן. השריונות היו מצופי קשקשים קטנים. לגליפטותריום היה ראש קטן ובתוכו שיניים דקות ששימשו כנראה לרעייה. למרות הגנתו המרשימה ישנם עדויות לכך שפרטים צעירים בעלי שריון נטרפו בידי סמילודונים, אשר הרגו אותו באמצעות ניביהם הגדולות. מדיה וקבצים בנושא גליפטותריום בוויקישיתוף גליפטותריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גליפטותריום, באתר GBIF (באנגלית)
פסגת מילר

האם התכוונתם ל... פסגת מילר (רכס אקספלוררז) – הר ברכס אקספלוררז שבאנטארקטיקה פסגת מילר (רכס סנטינל) – הר ברכס סנטינל שבאנטארקטיקה פסגת מילר (אריזונה) – הר בהרי הואצ'וקה במדינת אריזונה שבארצות הברית פסגת מילר (מונטנה) – הר במדינת מונטנה שבארצות הברית
פסגת מילר (רכס אקספלוררז)

פסגת מילר (באנגלית: Miller Peak) היא הר ברכס אקספלוררז בהרי באוורס שבאנטארקטיקה. גובהה של הפסגה 2,420 מטרים מעל פני הים. הפסגה ממוקמת 4 קילומטרים דרומית להר פורד. הפסגה מופתה לראשונה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד בין השנים 1964–1963. הפסגה נקראת על שם ג'וזף הולמס "בוב" מילר (J. H. "Bob" Miller) המודד הראשי ומוביל משלחת המחקר שגילתה את הפסגה. פסגת מילר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת מילר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה פסגת מילר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד מידע היסטורי וגאוגרפי
לודוויג היונקר מהסן

לודוויג היונקר מהסן (בגרמנית: Ludwig der Junker; ‏1305 - 2 בפברואר 1345) היה אציל גרמני מבית הסן. לודוויג נולד בשנת 1305, לאוטו הראשון, רוזן הסן ולאדלהייד מרבנסבורג, בתו של אוטו השלישי, רוזן רבנסבורג. בשנת 1326 ביקרו אוטו הראשון ואשתו את האפיפיור יוחנן העשרים ושניים באביניון עם ליווי גדול. במהלך הביקור, הבטיח האפיפיור כי לודוויג יקבל משרה כנסייתית, אולם, לודוויג סירב להישאר רווק, וויתר על הקריירה הכנסייתית שלו. בשנת 1328 מת אביו, ואחיו הבכור היינריך השני, רוזן הסן, ירש את רוזנות הסן, בעוד לודוויג קיבל את טירת גרבנשטיין. לודוויג נפטר ב-2 בפברואר 1345. אחיו היינריך השני החליט בשנת 1367, אחרי מות בנו אוטו הצעיר מהסן, לאמץ את בנו של לודוויג - הרמן השני, רוזן הסן כיורשו. ב-15 באוקטובר 1340, התחתן לודוויג עם אליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג, ממנה היו לו שלושה ילדים: אוטו מהסן (1341–1357) הרמן השני, רוזן הסן (1341–1413) אגנס מהסן (1344–1394) לודוויג היונקר מהסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צרוולציס

צרוולציס (שם מדעי: Cervalces) הוא סוג נכחד של אייל שחי באמריקה הצפונית בתקופת הפליסטוקן. אייל זה היה דומה במראהו לאייל קורא - הגדול שבאיילים החיים. בסוג היו 4 מינים שמרביתם חיו בצפון אירופה וצפון אסיה, אך מין אחד - Cervalces scotti חי באמריקה הצפונית. אחרוני איילים אלה נכחדו לפני 11,000 שנה, בסופו של עידן הקרח. אייל זה היה גדול בהרבה מרוב האיילים שחיו פעם. הוא הגיע לאורך 3 מטר ולמשקל של מעל 705 ק"ג. מוטת קרניו הענקיות הגיע לאורך 2 מטר, אך היו קטנות יותר מאייל אחר מאותה תקופה - המגלוצרוס שקרניו הגיעו לאורך 2.5 מטר. לאייל היו קרניים כפופות מעט שפנו לצדדים ואחורה והיו שפלות מעט. בצורתם הם דמו לקרני אייל הקורא הרחבות יותר משאר האיילים. ואולם מבנה גופו היה דומה יותר למראה אייל אציל מאשר לאייל קורא. הקרניים נועדו לעזור לאייל להילחם עם יריביו ולהבליט את נוכחותו בעיני הנקבות, בהתאם לעקרון ההכבדה. האייל חי לאורך אירואסיה ואמריקה הצפונית ביערות, ערבות, ביצות וגדות נהר וכנראה ניזון מצמחי מים ומעשבים. מדיה וקבצים בנושא צרוולציס בוויקישיתוף צרוולציס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צרוולציס, באתר GBIF (באנגלית)
אנדרסונוויל

כלא אנדרסונוויל (אנגלית: Andersonville prison) היה בית הסוהר הצבאי ומחנה השבויים הגדול ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. במקום הכלא, ששוכן במחנה סמטר (Camp Sumter), ניצב כעת האתר ההיסטורי הלאומי באנדרסונוויל שבג'ורג'יה. הוא כולל את הכלא עצמו מזמן מלחמת האזרחים, את בית הקברות הלאומי באנדרסונוויל שבו קבורים כ-13,000 מחיילי האיחוד שמתו בזמן שהותם בבית הכלא (בעיקר ממחלות) ואת המוזיאון הלאומי לשבויי מלחמה. קפטן הנרי וירץ (Henry Wirz), מפקד המחנה, היה אחד משני החיילים היחידים במלחמת האזרחים האמריקנית שהוצאו להורג בעוון פשעי מלחמה. עד לתום מלחמת האזרחים היה הכלא שייך לצבא הקונפדרציה. לצורך הקמתו פונתה מעצים רצועת אדמה סמוכה לכפר אנדרסונוויל (על שמו נקרא המחנה) ששטחה כ-67,000 מטרים מרובעים (16.5 אקר) וגודרה כעין מכלאה. אסירים החלו להגיע בפברואר 1864, טרם השלמת הבנייה וקבלת אספקה מספקת. במאי עלה מספרם למעל 10,000. ביוני הוגדל שטחו של הכלא לכדי מעל 107,000 מטרים מרובעים ( 26.5 אקרים), על מנת שיהיה סיפק בידו להכיל את השבויים הרבים שנתווספו, אך הצפיפות הוקלה באופן זמני בלבד ובאוגוסט חצה מספר האסירים את רף ה-33,000. לאסירים לא סופק כל מחסה; הראשונים שהגיעו בנו מחסות משאריות של חומרי בנייה מהמכלאה ואחרים בנו אוהלים משמיכות וחתיכות בד זמינות אחרות, או שחפרו בורות באדמה. בשל המשאבים הדלים של הקונפדרציה, היה נתון בית הסוהר במחסור תמידי של מזון, שאף אם היה בנמצא, איכותו הייתה נמוכה והוא הוכן בצורה עלובה עקב המחסור בכלי מטבח. המים, שאספקתם הוערכה כשופעת כאשר תוכנן הכלא, הזדהמו בגלל הצפיפות והתנאים. במהלך קיץ 1864 סבלו האסירים רבות מרעב, חשיפה לחום ומחלות ובמשך שבעה חודשים מתו כשליש מהם. בסתיו, לאחר נפילתה של אטלנטה, נשלחו כל האסירים שניתן היה לשלחם למילן (Milln), ג'ורג'יה ולפלורנס, דרום קרוליינה. במהלך המלחמה התקבלו באנדרסונוויל 49,485 אסירים, מתוכם מתו כ-13,000. מקרי המוות הרבים באו בעיקר כתוצאה מן המחלות (שהתגברו בשל הצפיפות הרבה), המחסור במזון במדינות הקונפדרציה, חוסר היכולת של פקידי הכלא לסייע וסירובן של הרשויות הפדרליות לערוך חילופי שבויים (ההנחה הייתה כי חילופי שבויים ייטיבו יותר עם הדרום, הדל יותר בכוח אדם). התנאים הקשים לא פסחו על הסוהרים; רבים מהם מתו מסיבות זהות לאלו של האסירים. לאחר המלחמה, נערך משפט צבאי למפקח על בית הסוהר, הנרי וירץ, שבסופו הואשם בגרימת פשעי מלחמה ונתלה ב-10 בנובמבר 1865. הגילויים על הסבל של האסירים היו בין הגורמים שעיצבו את דעת הקהל של מדינות הצפון על הדרום. בסיומה של המלחמה נעשה בית הקברות של האסירים לבית קברות לאומי שמכיל 13,714 קברים, מתוכם 921 מסומנים כ"לא ידועים". מדיה וקבצים בנושא אנדרסונוויל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרסונוויל (באנגלית) אנדרסונוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדרסונוויל, ברשת החברתית פייסבוק אנדרסונוויל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרסונוויל, סרטונים בערוץ היוטיוב
תיקי דרזדן

תיקי דרזדן (באנגלית: The Dresden Files) היא סדרת ספרי פנטזיה אורבנית מאת הסופר האמריקאי ג'ים בוצ'ר. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 2000 בשפה האנגלית. העלילה מתרחשת בעיר שיקגו של ימינו, כאשר בעולם זה יש גם כוחות קסם, אשר מרבית בני האדם אינם מודעים אליו. גיבור העלילה, הארי דרזדן, הוא מכשף, אשר עובד כבלש פרטי וקוסם מקצועי. כל ספר בסדרה מתמקד בפתרון תעלומה בלשית אשר קשורה ליצור מיתי/קסום המוכר לנו מעולם האגדות (מכשף, איש זאב, ערפד, פיות וכן הלאה), שעל פי רוב יהיה היריב העיקרי של הארי במהלך הספר. במהלך ההתפתחות של הסדרה, הארי מגבש קבוצה של דמויות משנה, אשר מהוות חלק מצוות הסיוע שלו, אשר משתנה קלות מספר לספר. עד כה יצאו 17 ספרים באנגלית, כאשר 5 מתוכם תורגמו לעברית על ידי ורד טוכטרמן ופורסמו על ידי יניב הוצאה לאור: חזית סערה – דרזדן נשכר לפתור תעלומה בלשית, במקביל לכך שהמשטרה שוכרת את שירותיו לפתור מקרה של רצח כפול. בספר זה מתוארים דמויות המפתח אשר יופיעו בספרים הבאים. הספר יצא לאור בעברית ב-2015. ירח של שוטים – דרזדן מנסה לפתור מקרה של גופה מרוטשת. בספר זה מתוודעים לעולם של אנשי הזאב. רוח רעה – דרזדן נמצא במסלול התנגשות עם רוחות רפאים וערפדים מהחצר האדומה. אביר קיץ – דרזדן נשכר על ידי פיה מעולם הפיות לפתור מקרה העלמות, ומשתתף בקרב בין ממלכת הקיץ לממלכת החורף. מסכות מוות – בהמשך לאירועי הספרים הקודמים, דרזדן נאלץ להשתתף בדו-קרב קטלני מול ערפד, כדי לנסות ולמנוע מלחמה כוללת של הקוסמים בערפדים. הארי דרזדן – גיבור הסדרה. סוזן רודריגז – עיתונאית, המסקרת את העולם העל טבעי, ובהמשך אהובתו של הארי. סגן קארין מרפי – בלשית במשטרה, אחראית על מחלקה של פתרון תעלומות על טבעיות, אשר שוכרת את שירותיו של הארי. ג'נטלמן ג'וני מרקון – ה"בוס" של המאפיה בשיקגו. המועצה הלבנה – מועצת קוסמים בכירים, אשר מנטרים ומפקחים על הקוסמים ואוכפים את חוקי הקסם. החצר האדומה – חצר ערפדים, אחת מתוך 5 חצרות שונות. בוב – ישות רוחנית הכלואה בתוך גולגולת ונמצאת במרתף של הארי. ב-2007 יצאה סדרת טלוויזיה המתבססת על סדרת הספרים. הסדרה ירדה משידור לאחר עונה אחת בת 12 פרקים. הספר ה-15 בסדרה, "Skin Game" היה בין המועמדים הסופיים לפרס הוגו בשנת 2015. אתר האינטרנט הרשמי של תיקי דרזדן (באנגלית)
המיאוצ'ניה

המיאוצ'ניה (שם מדעי: Hemiauchenia; מילולית: "חצי צוואר") הוא סוג נכחד של גמל גדול שחי בתקופת המיוקן ועד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית. בפליסטוקן הגמל עבר גם לאמריקה הדרומית. מרבית המאובנים נמצאו ברחבי ארצות הברית, וכמה מינים נמצאו גם במקסיקו ואמריקה המרכזית. הראשון שבהם נמצא ב-1880. באמריקה הדרומית הגמל נמצא בכמה אתרי חפירות בארגנטינה, בוליביה וברזיל. במראהו גמל זה דמה ללמה גדולה והגיע לאורך של 180 סנטימטרים ולמשקל של עד 90 קילוגרם. הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים בהרבה מהלמה המודרנית. Hemiauchenia macrocephala Hemiauchenia minima Hemiauchenia blancoensis Hemiauchenia vera Hemiauchenia paradoxa Hemiauchenia seymourensis Hemiauchenia edensis Hemiauchenia guanajuatensis מדיה וקבצים בנושא המיאוצ'ניה בוויקישיתוף המיאוצ'ניה, באתר GBIF (באנגלית)
אן סטוק

אן סטוק (באנגלית: Ann Stock; נולדה בשנת 1944) הייתה עוזרת מזכירת המדינה האמריקאית לענייני חינוך ותרבות ומילאה תפקידים נוספים מטעם המפלגה הדמוקרטית ואנשיה. סטוק נולדה באינדיאנה בשנת 1944. היא בוגרת תואר אקדמי מאוניברסיטת פרדו, היא עבדה כמורה בבית ספר יסודי וכדיילת בפאן אם. במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980 היא שימשה כסגנית מזכירת העיתונות עבור סגן הנשיא וולטר מונדייל, לאחר מכן הייתה סגנית אחראית תקשורת ויחסי ציבור של תאגיד חנויות הכלבו בלומינגדיילס. בשנת 1993 הנשיא ביל קלינטון מינה אותה כמזכירה החברתית של הבית הלבן (White House Social Secretary), באחראית על המסיבות והאירועים של הבית הלבן, תפקיד אותו ביצעה עד 1997 (הוחלפה על ידי קפריסיה מרשל). מ-1997 ועד 2010 עבדה במרכז לאומנויות הבמה על שם ג'ון קנדי (אנ'), שם ניהלה את התוכניות הבינלאומיות לניהול אמנויות, ופיקחה על משרד קשרי הממשלה, משרד העיתונות והמשרד לענייני מוסדות. היא מונתה על ידי הנשיא אובמה כעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני חינוך ותרבות, תחת הילרי קלינטון. היא כיהנה בתפקיד זה בשנים 2010-‏2013. מדיה וקבצים בנושא אן סטוק בוויקישיתוף [1] W. W. D. Staff, W. W. D. Staff, At the Swearing In of Ann Stock, WWD, ‏2010-07-15 (באנגלית) MERIDIAN INTERNATIONAL CENTER, The Honorable Ann Stock Former U.S. Assistant Secretary of State @ Educational and Cultural AffairsChair @ Meridian Board of Trustees
טפיר קליפורני

טפיר קליפורני (שם מדעי: Tapirus californicus) הוא מין נכחד של טפיר אשר חי באמריקה הצפונית ונכחד לפני 11–13 אלף שנה, בסיומו של עידן הקרח. מאובני טפיר זה נמצאו בכמה אזורים באמריקה הצפונית, ובעיקר בקליפורניה, ממנה קיבל את שמו. בחפירות של בור זפת בפארק בלוס אנג'לס נמצאו שלדי טפירים משומרים שנפלו פנימה. מאובנים שנמצאו באי אלסמיר שבקנדה דמו במראם ומשוער שתפוצת הטפיר הייתה כלל אמריקאית (באותה תקופה האקלים באי הארקטי היה ממוזג ונוח בהרבה). הטפיר היה דומה למיני הטפיר הרגילים והגיע לאורך 140 סנטי מטרים ולמשקל 225 קילוגרם וכנראה שהוא ניזון מצמחייה טרופית כמו שיחים, פרחים, עלים שונים, פירות וזרעים, תוך שימוש בחדקו השרירי כדי לתלוש את העלים. הוא עצמו נטרף בידי הטורפים של הפליסטוקן כמו הסמילודון, אריה אמריקני או זאב הבלהות. גם פלאו-אינדיאנים צדו אותו. טפיר זה לצד מינים נוספים (כמו: Tapirus merriami ,Tapirus veroensis ו-Tapirus copei) היו נפוצים באמריקה הצפונית לפני ההחלפה האמריקאית הגדולה, בה מיני טפירים עברו לאמריקה הדרומית, שם הם נפוצים בימינו. טפיר זה הופיע בסדרה העולם החדש הפראי. מדיה וקבצים בנושא טפיר קליפורני בוויקישיתוף טפיר קליפורני, באתר GBIF (באנגלית)
יעקב אלבוים

יעקב אלבוים (נולד ב-1939 תרצ"ט) הוא חוקר ספרות עברית ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. פרופסור יעקב אלבוים חוקר וכותב על מדרשי חז"ל, הספרות התורנית בימי הביניים בפולין ואשכנז, חסידות, וספרות יידיש. שימש שנים רבות מעורכי כתב העת 'תרביץ' - רבעון למדעי היהדות בשפה העברית. יעקב אלבוים נולד בחיפה ולמד בתיכון הדתי "יבנה" בעיר. למד בחוגים לספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "זרמים ומגמות בספרות המחשבה והמוסר בפולין ובאשכנז במאה הט"ז", בהנחייתו של פרופ' ישעיהו תשבי. אלבוים סיים את הדוקטורט בשנת 1976, ועל בסיסו כתב את ספרו "פתיחות והסתגרות", שזכה בפרס ע"ש לייב יפה. אלבוים שימש פרופסור מן המניין בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית ובתפקידים שונים באוניברסיטה. כן שימש במשך שנים רבות עורך בכתב העת תרביץ. לימד באוניברסיטת אוקספורד, במכללה דתית למורים ע"ש רא"מ ליפשיץ, במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין, במכון שכטר למדעי היהדות ובמוסדות נוספים. בשנים האחרונות מתמקד במדרש, בספרות יידיש ובספרות המוסר (בעברית וביידיש) של ראשית העת החדשה. מתגורר בירושלים, אב לשלושה ילדים וסב לחמישה עשר נכדים. פתיחות והסתגרות: היצירה הרוחנית-הספרותית בפולין ובארצות אשכנז בשלהי המאה השש-עשרה, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1990. הספר זכה בפרס ע"ש לייב יפה מטעם קרן היסוד של המגבית המאוחדת לישראל לשנת תש"ן. תשובת הלב וקבלת ייסורים: עיונים בשיטות התשובה של חכמי אשכנז ופולין 1648-1348, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1990. להבין דברי חכמים: מבחר דברי מבוא לאגדה ולמדרש משל חכמי ימי הביניים, מוסד ביאליק, ירושלים, 2001. הספרים של יעקב אלבוים, באתר "סימניה" רשימת ספריו וספרים שערך באתר מגנס רשימת מאמריו באתר ACADEMIA רשימת המאמרים של יעקב אלבוים באתר רמב"י פרופ' יעקב אלבוים - מבית הכנסת אל המדרש, הרצאה מכנס שבעים פנים להגדה: דרכי לימוד במדרש ובאגדת חז"ל, 16/05/2016 אוניברסיטת בר-אילן, סרטון באתר יוטיוב פרופ' יעקב אלבוים - עקבות ספר חסידים ביצירותיהם של יהודי פולין ואשכנז בראשית העת החדשה, כנס ... אדר תשע"ז, מרץ 2017 האוניברסיטה העברית, סרטון באתר יוטיוב פרופ' יעקב אלבוים - 'קיצור שני לוחות הברית' לר' יחיאל מיכל עפשטיין והקשריו, כנס ערב עיון לכבוד פרופ' חוה טורניאנסקי בהגיעה לגבורות, יוני 2018, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, סרטון באתר יוטיוב פרופ' יעקב אלבוים - דרך משה לר' משה מגיביטש - מהדורותיו והדפסתו ברצף חיבורים ללימוד חודשי, כנס "מעברים": עיונים בדרכי מסירת התורה שבעל-פה מימי התנאים ועד ימינו, במרץ 2018, אוניברסיטת בר-אילן, סרטון באתר יוטיוב יעקב אלבוים, באתר Academia.edu