laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משוואת הגל האלקטרומגנטי

משוואת הגל האלקטרומגנטי היא משוואת הגלים של קרינה אלקטרומגנטית. זוהי משוואה דיפרנציאלית חלקית מסדר שני אשר מתארת את ההתפשטות של גל אלקטרומגנטי. המשוואה נובעת ממשוואות מקסוול. מקובל לכתוב את המשוואה במונחי הפוטנציאל החשמלי הסקלרי   ϕ {\displaystyle \ \phi } והפוטנציאל הווקטורי A {\displaystyle \mathbf {A} } , כאשר משתמשים בכיול לורנץ - ∇ ⋅ A + 1 c ∂ ϕ ∂ t = 0 {\displaystyle \mathbf {\nabla } \cdot \mathbf {A} +{\frac {1}{c}}{\frac {\partial \phi }{\partial t}}=0} . בעזרת שימוש במשוואות מקסוול, בהגדרת הפוטנציאלים ובתנאי הכיול ניתן להראות כי מתקיים: ∇ 2 ϕ − 1 c 2 ∂ 2 ϕ ∂ t 2 = − 4 π ρ {\displaystyle \nabla ^{2}\phi -{\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\phi }{\partial t^{2}}}=-4\pi \rho } ∇ 2 A − 1 c 2 ∂ 2 A ∂ t 2 = − 4 π c J {\displaystyle \nabla ^{2}\mathbf {A} -{\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial ^{2}\mathbf {A} }{\partial t^{2}}}=-{\frac {4\pi }{c}}\mathbf {J} } כאן   ρ {\displaystyle \ \rho } היא צפיפות המטען, J {\displaystyle \mathbf {J} } צפיפות הזרם,   c {\displaystyle \ c} מהירות האור בתווך. כלומר כל אחד מרכיבי הפוטנציאל מקיים משוואת גלים לא הומוגנית עם "מקור" ( 4 π ρ , 4 π J {\displaystyle 4\pi \rho ,4\pi \mathbf {J} } ). בריק או באזור נטול מטענים וזרמים מתקבלת משוואת הגלים ההומוגנית הרגילה. ארבע משוואות הגלים האלו מצומדות דרך תנאי הכיול. כיול נפוץ אחר למשוואת הגלים הוא כיול קולון. ניתן גם לכתוב את המשוואות במונחי השדה החשמלי E {\displaystyle \mathbf {E} } והשדה המגנטי B {\displaystyle \mathbf {B} } . בריק מתקיים: ( ∇ 2 − 1 c 2 ∂ 2 ∂ t 2 ) E     =     0 {\displaystyle \left(\nabla ^{2}-{1 \over {c}^{2}}{\partial ^{2} \over \partial t^{2}}\right)\mathbf {E} \ \ =\ \ 0} ( ∇ 2 − 1 c 2 ∂ 2 ∂ t 2 ) B     =     0 {\displaystyle \left(\nabla ^{2}-{1 \over {c}^{2}}{\partial ^{2} \over \partial t^{2}}\right)\mathbf {B} \ \ =\ \ 0} החיסרון בכתיבה זו הוא שקשה לראות את הצימוד בין השדות. במערכת היחידות CGS ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגסילאוס השני

אגסילאוס השני (ביוונית: Ἀγησίλαος, בלטינית: Agesilaus;‏ 444/443 לפנה"ס — 360 לפנה"ס) היה מלך ספרטה, מבית המלוכה האוריפונטידי, שעלה לשלטון ב-400 לפנה"ס לאחר שירש את אחיו החורג אגיס השני והוריש אותה לבנו ארכידאמוס השלישי. אגסילאוס השני נולד למלך ספרטה ארכידמוס השני והמלכה אופוליה. אחותו הייתה קיניסקה, שניצחה במרוץ המרכבות במשחקים האולימפיים ב-396 לפנה"ס וב-392 לפנה"ס. אחיו החורג, שהיה בכור ממנו, היה המלך אגיס השני (אשר מלכותו החלה ב-426 לפני הספירה ותמה ב-400 לפני הספירה). אגסילאוס ירש את אחיו לאחר שנפטר. הוא לא היה היורש המיועד אלא בנו החורג של אגיס השני, לאוטיכידס. האחרון נחשב לבנו הביולוגי של המדינאי האתונאי אלקיביאדס, אשר שהה בגלות בספרטה לאחר שחשבוהו לבוגד. המאבק על הירושה לאחר מותו של אגיס השני הואץ כאשר שני המועמדים לכתר הטיחו זה בזה מילות דיבה. אגסילאוס טען שלאוטיכידס הוא ממזר ושאינו ראוי למלוך על ספרטה; ואילו לאוטיכידס אמר שהוא נועץ עם האורקל מדלפי שהזהירה מפני "מלך כושל", ועל פי דבריה, טען לאוטיכידס שהכוונה היא לאגסילאוס. המאבק על הירושה הוכרע על ידי מפקד הצבא הבכיר בספרטה, ליסנדרוס (שהיה חבר קרוב ואף מאהבו לשעבר של אגסילאוס), שטען כי האורקל התכוונה ללאוטיכידס באומרה "מלך כושל". לאחר תמיכתו של ליסנדר הפך אגסילאוס למלך ספרטה. כתשלום על תמיכתו של ליסנדר, נאלץ אגסילאוס להסכים לגישתו האגרסיבית של ליסנדרוס בכל הנוגע למדיניות החוץ הצבאית של ספרטה. בשנה הראשונה למלכותו שלח אגסילאוס כוח צבאי, בפיקוד המצביא תיברון, לאסיה הקטנה, על מנת להגן על הערים היווניות באזור מפני ההתקפות הפרסיות ברשות האחשדרפן הפרסי טיספרנס. לרשותו של תיברון עמדו 5,000 חיילים מהליגה הפלופונסית בראשות ספרטה, 300 חיילים אתונאים ו-6,000 שכירי חרב יוונים ששרדו את מלחמותיהם לצד הנסיך הפרסי כורש השלישי כאשר זה נאבק על הירושה הפרסית עם אחיו ארתחשסתא השני. נוסף על כך, לאחר שחרורה של מצרים מהשלטון הפרסי, ובעקבות ברית צבאית בינה לבין ספרטה, שלחה מצרים חיילים מצרים לסייע לכוחותיו של תיברון. המערכה הצבאית להגנת הערים היווניות התבררה ככישלון של תיברון ויורשו בתפקיד דרקילידס, אשר התעכבו בפריגיה ולא הספיקו לאחד את החילות שבפיקודם על מנת לתקוף את כוחות הסטרפים הפרסים במקום, כשלבסוף נדחקו הכוחות הספרטנים צפונה. הפרסים והספרטנים החליטו להתפשר על הסכם הפוגה, דבר שיבטיח את חירותן של הערים היווניות באיוניה, אך מכיוון שהפרסים חיזקו את כוחותיהם בפיניקיה, אגסילאוס חשב שההסכם אינו אלא מרמה פרסית והחליט לפלוש לאסיה עם כוח של 8,000 חיילים. בשנת 396 לפנה"ס יצא אגסילאוס לאסיה הקטנה עם כוח של 2,000 נאודמודים ו-6,000 חיילים יוונים מקרב בעלות הברית, על מנת להגן על הערים היווניות באסיה הקטנה מפני ההתקפה הפרסית. בערב שלפני היציאה מנמל אוליס שבבויאוטיה, ביקש אגסילאוס להקריב קורבן כפי שעשה אגממנון לפני מלחמת טרויה, אך התבאים מנעו זאת, דבר שנתפס בעיניו כעלבון עליו לא סלח להם אגסילאוס. אגסילאוס נפטר בדרך חזרה ממצרים והוא בן 84, לאחר 41 שנות שלטון. מדיה וקבצים בנושא אגסילאוס השני בוויקישיתוף אגסילאוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Agesilaus – תרגום לאנגלית של החיבור הביוגרפי "אגסילאוס" מאת קסנופון, בפרויקט גוטנברג The Life of Agesilaus – תרגום לאנגלית של הביוגרפיה של אגסילאוס מאת פלוטרכוס בחיבורו "חיי אישים" אגסילאוס השני, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא יוונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי

מוזיאון לזכרם של מגורשים מסיבות פוליטיות או גזעיות (איטלקית: Museo Monumento al Deportato politico e razziale) נמצא בעיר קארפי, צפונית למודנה, במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1944, פעל ליד קארפי, בקרבת הכפר פוסולי, מחנה הריכוז פוסולי. במחנה רוכזו אסירים פוליטיים ויהודים שגורשו בסוף התקופה לאושוויץ. המחנה נסגר לאחר גירוש שוכניו לאושוויץ והתרוקנות המחנה. מספר היהודים שגורשו ממחנה פוסולי לגרמניה היה 2,461, שהם 36% מכלל היהודים שנשלחו מאיטליה להשמדה - 6,806 יהודים . המוזיאון נחנך בשנת 1973, בקומת הקרקע של "ארמון די פיו" (Palazzo dei Pio), במרכז ההיסטורי של העיר קארפי. הוא תוכנן על ידי סטודיו BBPR ששותפים בו: Belgioioso ,Banfi, Peressutti, Rogers ובשיתוף עם יוסף לאנצני (Joseph Lanzani) ורנטו גוטוסי (Renato Guttuso). מכלול המוזיאון כולל 13 חדרים בגדלים שונים. על פני הקירות מופיעות כתובות ברצף, יחד עם ציורים מהווי מחנה הריכוז ובשילוב שמות של קרבנות מאסירי המחנה. התחושה היא שהקורבנות פונים ישירות אל הצופה, בצורה פשוטה ומיידית ומעוררים תגובה רגשית במתבונן. מבנה המוזיאון כולל אולמות שעל קירותיהם צוירו סקיצות של הציירים קורדו קאלי (Corrado Cagli) פבלו פיקאסו, אלברטו לונגוני (Alberto Longoni) פרנאן לז'ה ורנטו גוטוסו (Renato Guttuso), הממחישות את גורל הכלואים במחנה. ביניהם משולבים צילומים וממסמכים מקוריים ממחנה ריכוז בפוסולי. כל אלה מאוסף המעצב אלבה שטיינר (Albe Steiner) ורעייתו ליקה (Lica). באולם האחרון של המוזיאון חרותים על הקירות שמותיהם של 15,000 אזרחים איטלקיים שנשלחו למחנות הריכוז, מחציתם יהודים. בחצר המוזיאון 15 עמודים ועליהם חרותים שמות מחנות הריכוז באירופה. אולם השמות המוזיאון בקומת הקרקע של המוזיאון Foto di Paolo Monti, 1973 Alberto Longoni Fernand Léger Renato Guttuso Corrado Cagli מדיה וקבצים בנושא מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי (באיטלקית) Statistica degli Ebrei vittime della Shoah in Italia 1943- 1945
קטרינה אסנדרה

קטרינה אסנדרה (באיטלקית: Caterina Assandra; ‏ סביבות 1580–1618), הייתה מלחינה ונזירה בנדיקטית איטלקייה, ילידת פאביה. אסנדרה כתבה מספר ניכר של מוטטים, לטקסטים שאולי כתבה בעצמה, וכן מספר יצירות לעוגב בטבלטורה לעוגב. יצירותיה היו בין הראשונות שנכתבו בסגנון הרומאי במילאנו. קטרינה אסנדרה למדה אצל בנדטו רה (רג'ו), והמו"ל לומאצו הזכיר את שמה בהקדשה ליצירות ג'ובאני פאולו צ'ימה. היא הייתה נזירה במנזר אגאטה הקדושה בלומלו. ייתכן שקיבלה הכשרה מוזיקלית כהכנה לייעודה העתידי בחיי הדת. ספר המוטטים שלה ששרד עד ימינו הוא "מוטטים לשניים ושלושה קולות", אופוס 2, מילאנו, 1609. Robert L. Kendrick. "Caterina Assandra", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed February 11 2006), grovemusic.com (subscription access). Bowers, Jane; Judith Tick. Women Making Music. University of Illinois Press (1986). ISBN 0-252-01470-7 רוברט ל. הנדריק. "קטרינה אסנדרה", מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי. ג'יין באוארס; ג'ודית טיק. "נשים יוצרות מוזיקה", הוצאת אוניברסיטת אילינוי (1986). מדיה וקבצים בנושא קטרינה אסנדרה בוויקישיתוף קטרינה אסנדרה, באתר MusicBrainz (באנגלית) קטרינה אסנדרה, באתר Discogs (באנגלית) Kendrick, Bowers
ג'ובאני פאולו צ'ימה

ג'ובאני פאולו צ'ימה (באיטלקית: Giovanni Paolo Cima; סביבות 1570–1622) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בראשית תקופת הבארוק. צ'ימה היה בן זמנם של קלאודיו מונטוורדי ושל ג'ירולאמו פרסקובלדי. צ'ימה היה בן למשפחת מוזיקאים ומן הבולטים בעולם המוזיקה של מילאנו. הוא כיהן כממונה על המוזיקה ונגן עוגב בקאפלה סנטה מריה בסאן צ'לסו במילאנו ב-1610. המוזיקה הכנסייתית של צ'ימה הייתה שמרנית בדרך כלל, אבל יצירות האינסטרומנטליות היו חדשניות יותר. הוא היה המלחין הראשון שהוציא לאור טריו סונאטות, שבהן עשה שימוש בשני כלי סופרן ובאסו קונטינואו. צ'ימה מת במילאנו בסביבות גיל 52. ג'ובאני פאולו צ'ימה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני פאולו צ'ימה, באתר Discogs (באנגלית)
בית עניה

בית עניה (למפת ירושלים מוגדלת)   בית עניה (למפת ירושלים רגילה)   בית עניה (למפת הרי ירושלים רגילה)   בית עניה (למפת הרי ירושלים מוגדלת)   בית עניה בֵּית עַנְיָה היה יישוב יהודי בתקופת בית שני אשר שכן על מורדותיו הדרום-מזרחיים של הר הזיתים, כשלושה קילומטרים מירושלים, באזור הכפר אלעיזריה של ימינו. לפי המסורת הנוצרית, בכפר גרו אלעזר (לזרוס) ואחיותיו מרתא הקדושה ומרים. על-פי המסופר בברית החדשה שהה ישו בכפר בביתו של שמעון המצורע (אנ'). בכפר פגש ישו במרתא, אחותו של אלעזר, אשר ביקשה מישו לסייע לאחיה הגוסס. ישו התמהמה, האח נפטר, ורק ארבעה ימים לאחר מותו החיה אותו: ”וְאָז יֵשׁוּעַ, נַפְשׁוֹ שׂוּב סוֹעֶרֶת בְּקִרְבּוֹ, נִגַּשׁ אֶל מְעָרַת הַקֶּבֶר הַמְכֻסָּה אֶבֶן. אָמַר יֵשׁוּעַ: "הָסִירוּ אֶת הָאֶבֶן!" אָמְרָה לוֹ מָרְתָא אֲחוֹתוֹ שֶׁל הַמֵּת: "אֲדוֹנִי, הֲרֵיהוּ כְּבָר מַעֲלֶה רֵיחַ, כִּי עָבְרוּ אַרְבָּעָה יָמִים." הֵשִׁיב לָהּ יֵשׁוּעַ: "הֲלֹא אָמַרְתִּי לָךְ שֶׁאִם תַּאֲמִינִי תִּרְאִי אֶת כְּבוֹד הָאֱלֹהִים". הֵם הֵסִירוּ אֶת הָאֶבֶן וְיֵשׁוּעַ נָשָׂא אֶת עֵינָיו לַמָּרוֹם וְאָמַר: "אָבִי, אוֹדְךָ כִּי שְׁמַעְתַּנִי. יָדַעְתִּי כִּי תָּמִיד שׁוֹמֵעַ אַתָּה אוֹתִי, וְרַק לְמַעַן הָעָם הָעוֹמֵד מִסָּבִיב אָמַרְתִּי זֹאת, שֶׁיַּאֲמִינוּ כִּי אַתָּה שְׁלַחְתַּנִי. לְאַחַר שֶׁאָמַר אֶת הַדָּבָר הַזֶּה, קָרָא בְּקוֹל גָּדוֹל: "אֶלְעָזָר, צֵא הַחוּצָה!" יָצָא הַמֵּת כְּשֶׁרַגְלָיו וְיָדָיו כְּרוּכוֹת בְּתַכְרִיכִים וּפָנָיו עֲטוּפוֹת בְּמִטְפַּחַת. אָמַר לָהֶם יֵשׁוּעַ: "הַתִּירוּ אוֹתוֹ וְהַנִּיחוּ לוֹ לָלֶכֶת."” בית עניה מוזכר שוב בברית החדשה, כאשר ישו מגיע למקום, שישה ימים לפני חג הפסח וצליבתו, ומתקבל לסעודה בביתם של האח והאחיות. מרים משחה את רגליו בשמן נרד, ויהודה איש קריות מגנה את בזבוז השמן היקר: ”וַיֹּאמֶר אֶחָד מִתַּלְמִידָיו הוּא יְהוּדָה בֶּן שִׁמְעוֹן אִישׁ קְרִיּוֹת אֲשֶׁר יִמְסֹר אֹתוֹ׃ מַדּוּעַ לֹא נִמְכְּרָה הַמִּרְקַחַת בִּשְׁלֹשׁ מֵאוֹת דִּינָר וְנִתַּן לָעֲנִיִּים׃ וְהוּא לֹא דִּבֶּר זֹאת מֵחֶמְלָתוֹ עַל־הָעֲנִיִּים כִּי גַנָּב הָיָה וְכִיס הַכֶּסֶף בְּיָדוֹ וְנָשָׁא מֵאֲשֶׁר יָשִׂימוּ בוֹ.” סיפור זה מופיע בשינויים מסוימים בחלק מן הבשורות האחרות. בית עניה מוזכרת גם כמקום פרידתו של ישו מהשליחים ועלייתו אל השמים: ”הוּא הוֹצִיא אוֹתָם עַד בֵּית עַנְיָה, נָשָׂא אֶת יָדָיו וּבֵרְכָם. בְּשָׁעָה שֶׁבֵּרֵךְ אוֹתָם נִפְרַד מֵהֶם וְנִשָֹא הַשָּׁמַיְמָה”. עם השנים שובש שמו של אלעזר ל"לזאר". בימי הביניים נקראה העיירה "לזאריום" ומכאן בא שמה של "אלעזריה". עם זאת במקורות נוצריים קרויה העיירה עד היום גם בשם המשמר את שם הכפר מימי בית שני: "בֵיתָני". בעיירה אלעזריה מצוי, על-פי המסורת הנוצרית, קברו של אלעזר אשר על שמו היא קרויה. כיום מוחזק הקבר בידי המוסלמים ולצדו עומד מסגד, שנבנה במאה ה-16 על יסודות של כנסייה צלבנית. באזור הקבר קיימים גם מוסדות דת נוצריים, והוא מהווה מוקד עלייה לרגל לצליינים נוצרים. אלעיזריה לזרוס מדיה וקבצים בנושא בית עניה בוויקישיתוף בית עניא (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"א, פסוקים 38–44 הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"ב, פסוקים 4–6 הבשורה על-פי לוקס, פרק כד, פסוקים 50–51
בית ספר לשוטרים

האם התכוונתם ל... בית ספר לשוטרים (מוסד) – מוסד בו מכשירים שוטרים המרכז ללימודי משטרה – בית הספר לשוטרים של משטרת ישראל. בית הספר לשוטרים (ירושלים) – מבנה בירושלים שנבנה על ידי ממשלת המנדט בית ספר לשוטרים מתחילים – סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 1984, ובעקבותיו הופקו סרטי המשך: תרגיל לשוטרים מתחילים וכן סדרת אנימציה וסדרת לייב אקשן שמתרחשת כמה שנים אחר כך.
יהושוע מאירי

יהושוע (שוקי) (ה) מאירי (נולד בה' באייר תשי"ט, 13 במאי 1959) הוא עיתונאי ישראלי. סבא שלו, יהושע ליכטר (שעל שמו הוא נקרא), וששמו המחתרתי היה "איש ברוריה", היה המייסד והעורך של הביטאון הרוויזיוניסטי "חזית העם". שמו של הסב הונצח ברחוב בתל אביב וברמת גן. כמו כן הוצב שלט הנצחה ברחבת הבורסה ליהלומים שם עמד ביתו המחתרתי של ליכטר ומשם יצאו אנשי הלח"י והאצ"ל לפעולותיהם. לאחר שירותו בצה"ל (מאירי היה ממייסדי יחידת העילית שלדג[דרוש מקור] שהוקמה ב-1978). בין השנים 1981 - 1989 שימש מאירי כתב העיתון "הארץ" בכנסת. במהלך 1989 יצא לחופשה ושימש כיועץ לשר אמנון רובינשטיין במהלך הקמת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. בסוף שנת 1989 יצא בשליחות לקהיר ובמשך 4 שנים דיווח משם לקול ישראל, ולרשת שוקן, עיתון הארץ ולעיתון חדשות. כמו כן פעל שם בשליחות נוספת במסגרת המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. שליחותו הסתיימה ב-1994. עם שובו מקהיר ב-1994 עבר לגור ברמת אביב הירוקה והחל אצלו תהליך החזרה בתשובה. מאז שובו ממצרים ועד שנת 2007 שידר תוכנית רדיו אישית בערוץ 7, "מתחילים מבראשית" שזכתה באחוזי האזנה גבוהים. כמו כן היה משתתף קבוע בפנאל בתוכניתו של השדרן ז'וז'ו אבוטבול "שיחות אל תוך הלילה" (שיחות עם מאזינים) המשודרת ברשת ב' של קול ישראל ובתוכניות משודרות נוספות ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 2006, בבחירות לכנסת השבע עשרה, היה מועמד לכנסת מטעם "מפלגת חרות" בראשות מיכאל קליינר. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. מאז 2001 הוא גר ברמת אביב הירוקה בסמוך לאוניברסיטה, שם היקים את ישיבת רמת אביב בביניין בית הקולנוע הישן במרכז ברודצקי. ב- 2013 חזר ליישוב עומר בו גדל והקים שלוחה של הישיבה בה לומדים נערים לפני גיוס את "תורת המילחמה הרוחנית". מאירי מפעיל דף טווייטר עם עוקבים רבים וממשיך להשתתף בתוכניות ולכתוב מאמרים באמצעי התקשורת השונים. יהושע מאירי, דף שער בספרייה הלאומית "התפילין שקיבלתי מהרב שך שינו את חיי", כתבת פרופיל מתוך השבועון "שעה טובה" סטלה קורין-ליבר, ‏"תנו צ'אנס, צאו מהדעות הקדומות וגייסו חרדים לעבודה", באתר גלובס, 28 בפברואר 2014 מהפך: הצעיר ההולל מבאר-שבע חזר בתשובה, והקים את הכולל ברמת אביב (אורכב 03.06.2020 בארכיון Wayback Machine) - ריאיון באתר ynet ראיונות נוספים עם העיתונאי יהושוע מאירי: http://www.kaduri.net/?CategoryID=213 יהושוע מאירי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יהושוע מאירי, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות רשימת מועמדים "חרות" לכנסת ה-17
שנת הפלאות

שנת הפלאות (בלטינית: Annus mirabilis) הוא ביטוי בו מכנים שנה שבה התרחשו מספר אירועים משמעותיים הנחשבים נסיים. את הביטוי טבע המשורר ג'ון דריידן. השנה ה"מקורית" שלכבודה פרסם דריידן פואמה בשם זה. ב-1666 התרחשו מלחמה עם הולנד, המגפה הגדולה של לונדון, והשרפה הגדולה של לונדון. את כולם הצליחה אנגליה לשרוד. 1666 היא גם השנה שבה אייזק ניוטון חקר וכתב את עבודותיו בתחומי האופטיקה, האקוסטיקה, החשבון האינפיניטסימלי, המכניקה והתרמודינמיקה. ניוטון החל ללמוד בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג' ביוני 1661. הוא התוודע בה לפילוסופיה של אריסטו ולרעיונותיהם של פילוסופים מודרניים יותר כגון דקארט, ושל האסטרונומים גלילאו, קופרניקוס וקפלר. בשנת 1665, זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, נסגרה אוניברסיטת קיימברידג' עקב מגפת הדבר של 1665–1666, ובמשך שנתיים שהה ניוטון בביתו בוולסתרופ. בשנתיים אלה הגה וגיבש את הבסיס לתאוריות שלו: הוא החל לנסח ולפתח את התורה המתמטית שלימים תקרא חשבון אינפיניטסימלי (או חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי), לערוך את הניסויים הראשונים שלו באופטיקה ולהסיק מהם מסקנות מהפכניות, והחל להרהר על כוח הכבידה. המחקרים פורסמו בפומבי רק שנים מאוחר יותר. ערך מורחב – שנת הפלאות (1905) ב-1905 פרסם אלברט איינשטיין ארבעה מאמרים בשנתון הפיזיקה שהיה כתב העת המדעי לפיזיקה החשוב של אותה תקופה. ארבעת המאמרים האלה העלו תרומה ניכרת ליסודות הפיזיקה המודרנית ושינו את תמונת העולם אודות חלל, זמן וחומר. ארבעת המאמרים דנים באפקט הפוטואלקטרי, תנועה בראונית, תורת היחסות הפרטית ובשקילות המסה והאנרגיה. האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) הגדיר את שנת 2005 כ"שנת הפיזיקה העולמית", לציון 100 שנים מאז פרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין. ג'רלדין ברוקס, שנת הפלאות – רומן היסטורי על רקע מגפת הדבר של שנת 1666. חמי שלו, יובל לשנת הפלאות (1961), ישראל היום, 22 באפריל 2011. הפואמה "שנת הפלאות" של דריידן (ראו שורות 1169–1216) שנת הפלא של אלברט איינשטיין – אתר המוקדש לנושא ומכיל תרגום לעברית של ארבעת המאמרים
הרמן רורשאך

הרמן רורשאך (בגרמנית: Hermann Rorschach; ‏8 בנובמבר 1884 - 2 באפריל 1922) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכיאטר שווייצרי, שדגל בהגותו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. נודע בעיקר בזכות מבחן כתמי הדיו שפיתח, הקרוי על שמו. רורשאך נולד בציריך שבשווייץ. אביו של רורשאך היה מורה לציור, והוא עצמו החל לגלות כישרון רב בתחום ונהג לצייר ציורים לא שגרתיים, בעיקר בעזרת דיו. כאשר סיים את לימודיו התיכוניים, התלבט אם לבחור בקריירה אמנותית או קריירה מדעית. הוא כתב מכתב לארנסט הקל בו פירט על התלבטותו, על-מנת שזה יעזור לו. הקל ענה כי הוא ממליץ על קריירה בתחום המדע, ורורשאך נרשם לחוג לרפואה באוניברסיטת ציריך, העיר בה נולד וגדל. במסגרת הלימודים, רורשאך למד מפסיכיאטרים בולטים באותה תקופה, כמו אויגן בלוילר, שלימד גם את קרל גוסטב יונג. תוכן השיעורים באוניברסיטה הזכירו לרורשאך את "כתמי" הדיו שצייר בילדותו. הוא תהה מדוע אנשים שלהם הראה את הכתמים רואים דברים שונים באותו הכתם. עוד כשהיה סטודנט, רורשאך הציג את כתמי הדיו שצייר לילדים שלמדו במסגרת בית-ספרית, ניתח וחקר את הדברים שאמרו, ובכך שיער כי מהתגובות לכתמים ניתן לבחון את התפקוד הרגשי ואף את מאפייני האישיות של אותו אדם. "מבחן כתמי הדיו של רורשאך" אותו פיתח, נחשב לפורץ דרך בתחום הפסיכולוגיה. פסיכולוגים רבים מעבירים אותו במסגרת אבחון פסיכולוגי לנבדקים ומטופלים, על מנת לקבל רקע על מצבם הרגשי. רורשאך נפטר בהריזאו שבשווייץ בגיל 37 בלבד, מדלקת הצפק. ב-8 בנובמבר 2013, יום הולדתו ה-129, הקדישה חברת גוגל לרורשאך לוגו דודל אינטראקטיבי מיוחד, בהשראת מבחן כתמי הדיו. מדיה וקבצים בנושא הרמן רורשאך בוויקישיתוף מוזיאון הרמן רורשאך, המאורגן על ידי ההוצאה לאור "Hans Huber" בשווייץ אבי בליזובסקי, ‏הרמן רורשאך – מפתח מבחן רורשאך – כתמי הדיו שכל אחד רואה בהם את מה שהוא רוצה, באתר "הידען", 8 בנובמבר 2013 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-129 של רורשאך, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 8 בנובמבר 2013 הרמן רורשאך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרמן רורשאך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רורשאך

רוֹ֫רְשַאך הוא התעתיק העברי לשם הגרמני Rorschach. האם התכוונתם ל... הרמן רורשאך (1884–1922) – פסיכואנליסט ופסיכיאטר שווייצרי מבחן כתמי הדיו של רורשאך – מבחן השלכה שמיועד להערכה פסיכולוגית, אותו פיתח הרמן רורשאך מקומות רורשאך (אזור בחירה) (אנ') – אזור בחירה בשווייץ בקנטון סנט גאלן, ראו סנט גאלן (קנטון) רורשאך (עיר) (אנ') – עיר באזור הבחירה רורשאך שבשווייץ קומיקס וספרות רורשאך (דמות) (אנ') – כינויו של וולטר ג'וזף קובאץ', דמות מרכזית ברומן הגרפי Watchmen משנת 1986 רורשאך (קומיקס) (אנ') – חוברת קומיקס משנת 2020 המבוססת על הדמות ומהווה המשך ל–Watchmen רורשאך – שמה של חללית חוצנית בספר "ראייה עיוורת" מאת פיטר וואטס משנת 2006, ראו ראייה עיוורת (ספר)
חיים וירשובסקי

חיים וירשוּבְּסקי (Wirszubski;‏ 25 באוקטובר 1915 – 24 באוגוסט 1977) היה היסטוריון, חוקר קבלה, ומתרגם ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. וירשובסקי נולד בווילנה ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. בשנת 1940 קיבל תואר מוסמך מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1946 הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת קיימברידג', עם עבודת דוקטור בנושא "חירות כרעיון פוליטי ברומא בשלהי הרפובליקה ובראשית הקיסרות", שראה אור כספר. החל משנת 1947 שימש וירשובסקי כחלק מהסגל של האוניברסיטה העברית והורה שם. בשנת 1956 הוא מונה למשרת פרופסור והחל לשמש כראש החוג ללימודים קלאסיים. ב-1961 נבחר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. וירשובסקי נפטר בשנת 1977 בירושלים. פועלו האקדמי של וירשובסקי הקיף תחומים רבים; עבודת הדוקטורט שלו עסקה במושג החירות בימיה האחרונים של הרפובליקה הרומית, הוא כתב מאמרים וספרים, שחלקם יצאו לאור לאחר מותו, על השבתאות, הקבלה, מקורותיה וקשריה עם הנצרות, הוא כתב על דמותו של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה והיה מייסד המחקר של הקבלה הנוצרית, תרם לכתיבתה של האנציקלופדיה העברית ועוד. וירשובסקי גם תרגם, בין השאר, שתי יצירות חשובות של הפילוסוף ברוך שפינוזה לעברית, "מאמר תאולוגי-מדיני" ו"מאמר מדיני", תרגום שיצא לאור לאחר מותו. Libertas as a political idea at Rome during the late Republic and early Principate, Cambridge University Press, 1950. שלשה פרקים בתולדות הקבלה הנוצרית, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ה. מקובל נוצרי קורא בתורה, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ח. בין השיטין: קבלה, קבלה נוצרית, שבתאות, הוצאת מאגנס, 1990. ברוך שפינוזה, מאמר תאולוגי-מדיני (תרגם חיים וירשובסקי), הוצאת מאגנס, 1961. ברוך שפינוזה, מאמר מדיני (תרגם חיים וירשובסקי), הוצאת מאגנס, 1982. "וירשובסקי, חיים", ערך באנציקלופדיה העברית, כרך מ"ב, הוצאת ספרית פועלים, 1988, עמ' 482- 483. כרטיס אישי של חיים וירשובסקי, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מידע על וירשובסקי, חיים, 1916-1977 בקטלוג הספרייה הלאומית זיכרון לראשונים - חיים וירשובסקי, קתרסיס 1 חיים וירשובסקי, ‏תרגומים מן הספרות הקלאסית, קתרסיס השלמה למאמרו של חיים וירשובסקי מגיליון 1, קתרסיס 2 חיים וירשובסקי, דף שער בספרייה הלאומית העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 16 באוגוסט 1962 יוסף קפלן, הקבורה המשונה של ברוך סניאור, סבא של שפינוזה, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרודס אטיקוס

הרודס אטיקוס (ביוונית: Ἡρώδης ὁ Ἀττικός; מופיע גם בהיפוך: אטיקוס הרודס; ידוע גם בשמו הרומי לוקיוס ויבוליוס היפרכוס טיבריוס קלאודיוס אטיקוס הרודס מאראתוניוס, בלטינית: Lucius Vibullius Hipparchus Tiberius Claudius Atticus Herodes Marathonios; בערך 101–177) היה רטוריקן ופילוסוף יווני בן האסכולה הסטואית, מתומכי הסופיסטיקה השנייה (אנ') (שהייתה מעין תנועת תחייה של תרבות יוון הקלאסית) על פי פילוסטרטוס בספרו "חיי הסופיסטים", איל הון, פילנתרופ ידוע ואזרח רומי נכבד אשר כיהן כקונסול רומא. הרודס אטיקוס נולד בעיר מרתון שבאטיקה למשפחה נכבדת בעלת עושר אגדי: סבו, היפרכוס (נולד ב-40), שהחזיק לפי ההערכות בסכום של 100,000,000 ססטרטים, היה האיש העשיר ביותר בעולם ההלניסטי בזמנו; אך הקיסר דומיטיאנוס חמס את כל כספו, וייתכן כי אף ציווה להורגו. אביו של הרודס, אטיקוס (נולד ב-65), חי בצנעה עד לעלייתו של נרווה לשלטון בשנת 96, שאז "מצא" חלק מן האוצר של אביו חבוי בחורבותיו של בניין. בעזרת סכום זה רכש אביו של הרודס מושב בסנאט הרומי (98), ושימש כנציב יהודה. הרודס עצמו טען כי הוא צאצא ישיר של קימון, מילטיאדס, תסאוס וקקרופס(אנ'), כמו גם של איקוס(אנ') (מלכו המיתולוגי של האי אגינה) ושל האל יופיטר. הרודס אטיקוס זכה לחינוך אשר כלל לימודי רטוריקה ופילוסופיה. הקיסר אדריאנוס מינה אותו למושל ערי האימפריה החופשיות בפרובינקיית אסיה בשנת 125. הרודס שב לאתונה, התפרסם כמורה ובהמשך נבחר למשרת ארכון. בשנת 140 הביאו הקיסר אנטונינוס פיוס לרומא כדי שיחנך את בניו המאומצים מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס, וכמחווה של כבוד ותודה מינה אותו ב-143 לקונסול. הרודס נשא לאישה את אפיה אניה רגילה(אנ') . בנוסף ליצירתו הספרותית, הרים הרודס מספר פרויקטים ציבוריים: הרחיב את אצטדיון פאנאתינאיקו באתונה (שנבנה בשנת 329 לפנה"ס), על מנת שיוכל להכיל 50,000 צופים (140 לספירה) בנה ב-161 את האודאון(אנ') במדרון הדרומי של גבעת האקרופוליס באתונה, לכבודה של אשתו, לאחר פטירתה. תיאטרון בקורינתוס אצטדיון בדלפי בתי מרחץ בתרמופילאי אקוודוקט בעיר קנוסה (Canusium; כיום ידועה בשם Canosa di Puglia(אנ')) שבאיטליה אקוודוקט בעיר אלכסנדריה של טרואד (Alexandria Troas) שעל חופי הים האגאי ביוון נימפאון באולימפיה (160 לספירה) מפעלי צדקה שונים עבור אנשי תסליה, אפירוס, האי אביה, בויאוטיה ופלופונסוס. הרודס היה ידוע באהבותיו הפדרסטיות. חיבתו לתלמידו פולידקס (Polydeukes או Polydeukion) עוררה שערורייה – לא בשל מינם או הבדלי גילאיהם של הנאהבים, כמו בשל האינטנסיבית שבה התנהלה, אשר נחשבה מופרזת ובלתי-הולמת. כאשר מת הנער בטרם זמנו, הקדיש הרודס מספר פסלים ומונומנטים לזכר אהובו, בחקותו את מעשיו של אדריאנוס לאחר מותו של אנטינואוס. לוקיאנוס מסאמוסאטה סיפר על מסורת אשר התגלגלה אליו, ולפיה הפילוסוף הקיניקן דמונקס(אנ') הגיע אל הרודס נושא מכתב מפולידקס המת. עולז למשמע דבריו, שאל אותו הרודס מה נכתב בו; דמונקס השיב כי הנער כתב שהוא עצוב על כך שהרודס לא יצא לחפש אותו. Papalas, A. J., "Herodes Atticus: An essay on education in the Antonine age", History of Education Quarterly, Vol. 21, No. 2 (Summer, 1981), pp. 171-188. (באנגלית) הרודס אטיקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים - אספסיאנוס האלוהי, 13 David S. Potter, The Roman Empire at Bay - AD 180-395. יובנליס, סאטירה 3. מבנה בצורת חצי עיגול שנבנה כגומחה (אקסדרה). Giovanni Dall'Orto, ERODE ATTICO (איטלקית). לוקיאנוס מסאמוסאטה, דיאלוגים ומכתמים (Dialogs and Epigrams).