laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיונון פוזל

דיונון פוזל[דרוש מקור] (שם מדעי: Histioteuthis) הוא סוג של דיונון יחידי במשפחתו מסדרת דיונוני רחף. דיונון זה חי במים עמוקים באוקיינוסים השונים. לעינו הימנית גודל רגיל והיא משמשת לחיפוש אחר אור השמש. העין השמאלית לעומתה גדולה הרבה יותר ומוגבהת יותר והיא צינורית בצבע צהוב-ירוק. מטרתה חיפש נהורנות ביולוגית של יצורי ים קטנים יותר המשמשים כטרף. לדיונון שתי זרועות ארוכות עם קרסים חדים וזרועות המכוסות בגלימה ארוכה. הוא מתקדם במים באמצעות הנעה סילונית. הדיונון טורף דגים, חסילונים ודיונונים קטנים יותר ובעצמו נטרף על ידי כרישים, ראשתנים, לווייתני מקור ודגי חרב. Histioteuthis bonnellii Histioteuthis machrohista Histioteuthis altaninae Histioteuthis atlantica Histioteuthis reversa Histioteuthis arcturi Histioteuthis hoylei Histioteuthis celetaria Histioteuthis corona Histioteuthis miranda Histioteuthis oceani Histioteuthis heteropsis Histioteuthis meleagroteuthis מדיה וקבצים בנושא דיונון פוזל בוויקישיתוף דיונון פוזל, באתר ITIS (באנגלית) דיונון פוזל, באתר NCBI (באנגלית) דיונון פוזל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דיונון פוזל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דיונון פוזל, באתר GBIF (באנגלית)
חכאי קרפד

חכאי קרפד[דרושה הבהרה] (שם מדעי: Chaunacidae) היא משפחת דגים מסדרת החכאים החיים בתהומות האוקיינוס ומזכירים במראם קרפדים. הם חיים בכל האוקיינוסים עד לעומק 2,400 מטר. אורכם יכול להגיע ל-30 ס"מ והם בעלי ראש מגודל עם לסתות גדולות, גוף וראש שטוחים ורחבים והסנפירים שטוחים ומזכירים ידיים ויכולים להיאחז בסלעים. הם מפתים טרף להתקרב אליהם בעזרת הקצה של סנפיר הגב שלהם הפולט אור. דגים קטנים נמשכים לאור זה ונבלעים. זהו דג איטי מאוד ורוב הזמן הוא נשאר צמוד למקומו. כך הוא גם חוסך באנרגיה. Chaunacops - בו 4 מינים Chaunax - בו 25 מינים מדיה וקבצים בנושא חכאי קרפד בוויקישיתוף חכאי קרפד, באתר ITIS (באנגלית) חכאי קרפד, באתר NCBI (באנגלית) חכאי קרפד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חכאי קרפד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חכאי קרפד, באתר GBIF (באנגלית)
תמנון הפנקייק

תמנון הפנקייק[דרושה הבהרה] (שם מדעי: Opisthoteuthis californiana) הוא מין של תמנון מסדרת התמנונאים בעלי גוף שטוח המזכיר צורת פנקייק. אורך התמנון 20 ס"מ והוא בעל אדרת אדומה כהה עד כתומה עם זרועות לבנות משוטחות בצורת מטריה או מצנח. עם זרועות אלה הם נאחזים בקרקעית הים אך גם יכולים לרחף בעזרת סנפירים דמויי אוזניים איתם הם מרחפים באוקיינוס. הצעירים צוללים עד לעומק 200 מ' אך הבוגרים יכולים להגיע עד לעומק 500-1,500 מ', שם הטמפרטורות נמוכות בהרבה. כמו שאר התמנונים הוא גם יכול להשתמש בתנועה סילונית מהירה יותר. תמנון זה נמצא באוקיינוס השקט מחופי קליפורניה עד חופי יפן ונמצא גם בימים קרים כמו ים ברינג הצפוני. התמנונים ניזונים מדגיגים ומיצורים פלנקטוניים השוחים במים. מדיה וקבצים בנושא תמנון הפנקייק בוויקישיתוף תמנון הפנקייק, באתר ITIS (באנגלית) תמנון הפנקייק, באתר NCBI (באנגלית) תמנון הפנקייק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תמנון הפנקייק, באתר GBIF (באנגלית) תמנון הפנקייק באתר הרשימה האדומה של IUCN
גזעים וקבוצות אתניות בארצות הברית

רוב תושבי ארצות הברית הם צאצאים של מהגרים שהגיעו ממדינות שונות, לכן אוכלוסיית ארצות הברית מגוונת מבחינה גזעית ואתנית. הגזעים בארצות הברית נבדלים מהקבוצות האתניות, אם כי יש חפיפה מסוימת. במפקד האוכלוסין של ארצות הברית נמנות שש קטגוריות של גזע: האדם הלבן - זהו הגזע הנפוץ ביותר בארצות הברית. בדרך כלל מדובר בצאצאים של מהגרים מאירופה. הלבנים מהווים כ-61% מאוכלוסיית ארצות הברית, ללא היספנים. ביחד עם היספנים לבנים הם מהווים כ-77% מהאוכלוסייה. אפרו-אמריקאים - שחורים, בדרך כלל צאצאיהם של עבדים שהובאו מאפריקה. הם מהווים כ-13% מהאוכלוסייה. אמריקאים אסייתים - צאצאיהם של מהגרים ממדינות באסיה, בעיקר סין, יפן, הודו, קוריאה הדרומית והפיליפינים. הם מהווים כ-5% מהאוכלוסייה. אינדיאנים וילידי אלסקה - ילידי אמריקה שחיו בארצות הברית במשך אלפי שנים. כיום הם מהווים פחות מ-1% מהאוכלוסייה. ילידי הוואי ואיים באוקיינוס השקט. רבי-גזע: בעלי שני גזעים או יותר (Multiracial Americans). גזעים אחרים: קטגוריה זו הוגדרה במפקד האוכלוסין עבור גזעים המהווים מיעוט קטן באוכלוסייה. הלבנים והאסייתים-אמריקאים בארצות הברית מתחלקים לקבוצות אתניות שונות, בדרך כלל על פי ארצות מוצאם. שאר הגזעים מהווים בדרך כלל קבוצה אתנית אחידה. הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בארצות הברית היא גרמנים-אמריקאים, צאצאיהם של מהגרים שהגיעו לארצות הברית מגרמניה במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רובם מתגוררים במערב התיכון ובפנסילבניה. הם מהווים כ-15% מהאוכלוסייה. אחריה, אפרו-אמריקאים, כ-13%, ולאחר מכן צאצאי מהגרים ממקסיקו, מאירלנד, מאנגליה, מאיטליה ומפולין. ההיספנים הם קבוצה אתנית, ולא גזע. אלה הם צאצאיהם של מהגרים ממקסיקו וממדינות אחרות באמריקה הלטינית. קבוצה אתנית חדשה הוגדרה בשנת 2014: "מזרח תיכוני אמריקאי". לקבוצה זו משויכים צאצאיהם של מהגרים ממדינות המזרח התיכון וסביבותיו, בהם ערבים, ארמנים, אשורים,כורדים ועוד. בקבוצה זו מעורבים מהגרים ממדינות שונות, בהן קפריסין, גאורגיה, איראן, טג'יקיסטן וטורקיה. דמוגרפיה של ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא גזעים וקבוצות אתניות בארצות הברית בוויקישיתוף
סיאט 124 ספורט

סיאט 124 ספורט (בספרדית: SEAT 124 Sport) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, 2 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט (סיאט ב- ספרדית: SEAT- Sociedad Española de Automóviles de Turismo) בין השנים 1970–1975. סך הכול יוצרו 23,611 יחידות. דגם "סיאט 124 ספורט" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בברצלונה בשנת 1970. דגם ה"סיאט 124 ספורט" התבסס על דגם "פיאט 124 ספורט" אשר יוצר על ידי קונצרן הרכב פיאט (Fabbrica Italiana Automobili Torino) האיטלקי בין השנים 1967–1975. הדגם נבנה ברישיון פיאט. 1600 - ספורט קופה 1800 - ספורט קופה סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט, שנת 1975 סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט, שנת 1975 סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט סיאט 124 ספורט, שנת 1975 סיאט פיאט פיאט 124 סיאט 1200/1430 ספורט סיאט 850 סיאט פורא סיאט 1430 סיאט 1500 מדיה וקבצים בנושא סיאט 124 ספורט בוויקישיתוף סיאט 124 ספורט (0:42), יו-טיוב סיאט 124 ספורט (מוזיאון סיאט) (3:59 דקות), יו-טיוב סיאט 124 ספורט motorpasion.com/seat סיאט 124 ספורט VENTA DE COCHES CLASICOS SEAT 124 SPORT סיאט 124 ספורט 1600documentosdelmotor.com/noticia/60-seat-124-sport-1600 סיאט 124 ספורט 1800 pruebas.pieldetoro
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים

בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים (באנגלית: United Nations Memorial Cemetery) הוא בית קברות צבאי השוכן בעיר פוסאן שבקוריאה הדרומית. נקברו בו חיילי אחת עשרה אומות, שנהרגו במלחמת קוריאה. הם שירתו במסגרת כוחות פיקוד האו"ם, אשר לחם במלחמה זו לצד קוריאה הדרומית. כיום קבורים באתר 2,300 חללים. בית הקברות נפתח ב-11 ביולי 1950, כאחד מבתי הקברות שהוקמו על ידי כוחות האו"ם במלחמת קוריאה, ונחנך רשמית על ידי גנרל מת'יו רידג'וויי ב-6 באפריל 1951. הוא הורחב לשטח של 282 דונם והובאו אליו לקבורה חללים של צבאות כוחות האו"ם השונים. עד 1954 נקברו באתר כ-11,000 חללים מצבאות 21 מדינות, מהם כ-4,200 שהועברו מקוריאה הצפונית לאחר הפסקת האש במלחמה ב-1953. בתקופה זו הופעל בית הקברות על ידי צבא ארצות הברית. כיום שטחו הוא 145 דונם. האתר הוכר כבית קברות של כוחות האו"ם ב-15 בדצמבר 1955, בעקבות החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 977. מאז ועד 1973 תיקצב האו"ם את החזקת האתר, וזאת כנגד התנגדות מצד מדינות בגוש הסינו-סובייטי. ב-1973 הועבר ניהול האתר לידי נציבות בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים, גוף אשר בו מכהנים נציגים של 11 האומות שחייליהן קבורים בבית הקברות. בית הקברות מוכר כאתר מורשת תרבותי של קוריאה. בשנת 2011 תיאר המזכיר הכללי של האו"ם באן קי-מון את האתר כבית הקברות היחיד בעולם של האו"ם. גופות מרבית החללים שנקברו באתר הוחזרו לקבורה בארצותיהם וכיום קבורים בו 2,300 חללים מהמדינות הבאות: בריטניה - 885 טורקיה - 462 קנדה - 378 אוסטרליה - 281 הולנד - 117 צרפת - 44 ארצות הברית - 36 קוריאה הדרומית - 36 ניו זילנד - 34 דרום אפריקה - 11 נורווגיה - 1 אלמונים - 4 אזרחים - 11 בין החללים הקבורים באתר מצויים ארבעה מחיילי חבר העמים הבריטי שעוטרו בעיטורים גבוהים, מהם שלושה שעוטרו בצלב ויקטוריה, העיטור הרם ביותר של האימפריה הבריטית. קבור במקום גם קצין הולנדי, שעוטר בעיטור הגבוה ביותר של ארצו - עיטור המסדר של ויליאם. חללי כל מדינה קבורים בחלקה נפרדת, המסומנת בדגל של ארצה. במתחם בית הקברות ניצב מספר רב של אנדרטאות זיכרון, אשר נחנכו בו משנת 1960 ואילך: אנדרטאות לאומיות לחיילי אוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, דרום אפריקה, טורקיה (שתי אנדרטאות), יוון, נורווגיה, ניו זילנד, צרפת, קנדה ותאילנד. אנדרטה לחללי חבר העמים הבריטי ואנדרטה לנעדריו אנדרטת כוחות האו"ם כותל זיכרון שבו 140 לוחות, הנושא את שמות כל חללי כוחות האו"ם בקוריאה. כותל זה נחנך ב-2006. באתר נמצא גם שביל זיכרון לחללים האלמונים. שער הכניסה לבית הקברות בעיצוב מקומי נבנה על ידי עיריית פוסן ב-1966. בבית הקברות מצוי גם בית תפילה לבעלי כל האמונות שנפתח ב-1964 וחדר תצוגה למזכרות. משמר כבוד של הדיוויזיה ה-53 של דרום קוריאה עורך באתר מדי יום טקס הנפת דגלים. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים (בקוריאנית, באנגלית, בצרפתית ובטורקית) בית הקברות, באתר Find a Grave בית הקברות, באתר שגרירות דרום אפריקה בקוריאה מקור: מנהל המורשת התרבותית של קוריאה הדרומית. המדינות שהחזירו לתחומיהן את גופות כל חייליהן שהיו קבורים באתר הן אתיופיה, בלגיה, יוון, לוקסמבורג, הפיליפינים, קולומביה ותאילנד. לארצות הברית היו במלחמה 36,492 חללים, כ-89% מכלל חללי כוחות האו"ם (40,896. מספר זה איננו כולל את אבדות צבא קוריאה הדרומית).
ינשוף פנינה ננסי

ינשוף פנינה ננסי (שם מדעי: Glaucidium perlatum) הוא מין ינשוף הנפוץ באפריקה שמדרום לסהרה. מדובר במין ינשוף קטן - גודלו כ-19 ס"מ. פלג גופו העליון בצבע חום ומנוקד בנקודות לבנות (ומכאן שמו), פלג גופו התחתון מפוספס - חום ולבן. פרצוף-השמע של הינשוף בצבע לבן ועיניו צהובות. ללא הבדל בין המינים, פריטים צעירים נוטים להיות בהירים יותר ובעלי זנב קצר יותר. ישנם 2 תת-מינים מוכרים לינשוף זה Glaucidium perlatum perlatum: נפוץ בתחום שבין סנגל ל-סודאן. Glaucidium perlatum licua: נפוץ בתחום שבין אתיופיה לדרום אפריקה ואנגולה. נפוץ באזורים מיוערים ובסוואנות. נוהג לקנן בחורים בעצים, בהם הנקבה מטילה 2–4 ביצים. מין זה נוהג לעיתים לצוד באור יום, כאשר תזונתו מורכבת בעיקר מחסרי חוליות קטנים כדוגמת חגבים וצרצרים. מדיה וקבצים בנושא ינשוף פנינה ננסי בוויקישיתוף ינשוף פנינה ננסי, באתר ITIS (באנגלית) ינשוף פנינה ננסי, באתר NCBI (באנגלית) ינשוף פנינה ננסי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ינשוף פנינה ננסי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ינשוף פנינה ננסי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ינשוף פנינה ננסי, באתר GBIF (באנגלית) Pearl-spotted Owlet - Species text in The Atlas of Southern African Birds. Pearl-spotted Owlet videos, photos & sounds on the Internet Bird Collection ינשוף פנינה ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN "Pearl-spotted Owlet Glaucidium perlatum (Vieillot, 1817)". Avibase. Denis Lepage.
ישיבת איתמר

ישיבת איתמר היא ישיבה גבוהה, שקיים בה גם מסלול של ישיבת הסדר. הישיבה שוכנת ביישוב איתמר ולומדים בה כמאתיים תלמידים. הישיבה הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20. בראש הישיבה עמד במשך שנים הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הראשי לצה"ל. כיום עומד בראשה הרב יהושע ון דייק. בליל שבת, ו' באדר ב' ה'תשע"א, נרצחו ביישוב בני משפחת פוגל: הרב אודי, שהיה ר"מ בישיבה, אשתו רות ושלושה מילדיהם. ביום השלושים לרצח הונחה אבן פינה לבית המדרש. ביום השנה הראשון לרצח, ו' באדר תשע"ב, נחנך "משכן אהוד", בית הקבע של הישיבה. במעמד הוכנס גם ספר תורה שנכתב לעילוי נשמות חמשת הנרצחים ונקבעה מזוזת בית המדרש. במבנה הישיבה גם חדרי לימוד על שם רות וילדי בני הזוג. ארון הקודש עשוי מאבני המקום והאדמה שבין האבנים נלקחה מגינת משפחת פוגל. על הפרוכת של ארון הקודש נכתב "התנערי מעפר קומי, לבשי בגדי תפארתך עמי". במלחמת חרבות ברזל נפלו שישה בוגרי ישיבת ההסדר באיתמר. רבני הישיבה למדו בישיבות ההולכות בדרכו של הראי"ה קוק, כמו ישיבת מרכז הרב, ישיבת הר המור, ישיבת עטרת כהנים, ישיבת קדומים, וישיבת שבי חברון. גם סגנון הלימוד בישיבה הוא בעיקר ע"פ תורתו של הראי"ה קוק, בשילוב ספרי אמונה, מחשבה וחסידות נוספים. בכ' באייר ה'תשפ"א נרצח תלמיד הישיבה יהודה גואטה בפיגוע ירי בצומת תפוח, ושני תלמידים נוספים נפצעו. ביום השנה הראשון לרצח, נחנך לזכרו של יהודה גואטה מבנה לימוד חדש בישיבה - "בניין יהודה", הנושא את שמו. הר"מים בישיבה: הרב דוד טורנר, הרב יעקב פיינגולד, הרב עמיחי כנרתי, הרב אבי בסרגליק, הרב יעקב כהן, הרב אליהו איזק, הרב אפרים ידידיה, הרב איתי פוני, הרב בנצי רימון, הרב ניסים ירחי, הרב נעם עמנואל, הרב אסף כהן והרב אברהם כספי. החל משנת ה'תשס"ז יוצא לאור בטאון הישיבה - הכי אתמר. עד לשנת תשפ"ג יצאו לאור שמונה גליונות. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת איתמר מיכאל יעקובסון, סיבוב במשכן אהוד בהתנחלות איתמר, באתר חלון אחורי, 3 באפריל 2018 מתוך הפיוט לכה דודי, על פי הפסוק בספר ישעיה, פרק נ"ב, פסוק ב'. יהודה גואטה הי"ד הובא למנוחות, "ניצחת גיבור, הגעת לקו הסיום", ערוץ 7, כ"ד באייר ה'תשפ"א טרור בשומרון: תלמידי ישיבת איתמר נפצעו אנוש וקשה בפיגוע ירי בצומת תפוח, ערוץ 7, כ' באייר תשפ"א גיא עזרא, ‏הפצועים בפיגוע הירי: תלמידי ישיבת איתמר, באתר "סרוגים", 2 במאי 2021 כתב העת הכי אתמר, באתר אסיף
שר היער - מחווה למישל טרונייה

"שר היער - מחווה למישל טרונייה" (1985–1986) היא סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. סדרת ההדפסים "שר היער", המונה כ-12 עבודות, הודפסה בשנים 1985–1986 במרכז ברסטון לגרפיקה במהדורה של 20 עותקים (כ"א). תומרקין יצר את ההדפסים תוך צירוף פלטות שונות, חלקן חתוכות ומכופפות, שנוצרו בטכניקה של תחריט יבש ותצריב צילומי. כמו כן הוסיף לרוב ההדפסים דימוי של סרגל עשוי עץ. בחלק מן ההדפסים אף נעשה שימוש בהדפס רשת ובעיפרון חשמלי. העבודות מהוות תגובה לספרו של הסופר הצרפתי מישל טורנייה, שראה אור בעברית בשנת 1982. ספרו של טרונייה מתאר אנרכיסט ושבוי מלחמה צרפתי בתקופת מלחמת העולם השנייה. שמו של הספר קשור אל השיר "שר היער" (1782) מאת יוהאן וולפגנג פון גתה, המתארת רכיבה לילית של אב עם בנו. במהלך הרכיבה רואה הבן את דמותו של שר היער, ייצור מיסטי, ההורג אותו בסיומו של המסע הלילי. תומרקין משתמש בשלושה מוטיבים עיקריים בסדרה: תיאור האב הרוכב עם בנו, ראש של אייל צלוב וכן תצלומים של גרמניה הנאצית ושל השואה. סגנון ההדפסים אופייני ליצירתו של תומרקין והוא מאופיין בקומפוזיציה קולאז'ת ובשימוש בחללים נגטיבים. טורנייה, מישל, שר היער, שוקן, תל אביב, 1982
הורסט אקל

הורסט אקל (בגרמנית: Horst Eckel;‏ 8 בפברואר 1932 – 3 בדצמבר 2021) היה כדורגלן גרמני ששיחק בפ.צ. קייזרסלאוטרן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר. זכה עם גרמניה המערבית במונדיאל 1954. אקל נולד בפוגלבאך שבגרמניה. הוא שיחק החל מגיל 15 בפ.צ. קייזרסלאוטרן, ושיתף פעולה בהתקפה עם האחים פריץ ואלטר ואוטמר ואלטר, בימיה המפוארים של הקבוצה בשנות ה-50 של המאה ה-20. אקל זכה עם קייזרסלאוטרן באליפות גרמניה בכדורגל 1951 לאחר ניצחון בגמר על פרויסן מינסטר בתוצאה 2-1, כאשר במהלך הטורניר הבקיע שישה שערים והוכתר כמלך השערים בצוותא עם שלושה כדורגלנים נוספים. אקל זכה עם קייזרסלאוטרן גם באליפות גרמניה בכדורגל 1953 לאחר ניצחון 4-1 בגמר על שטוטגרט. באליפות גרמניה בכדורגל 1954 הגיעו אקל וקייזרסלאוטרן עד הגמר, בו הובסו 5-1 על ידי הנובר 96, כאשר אקל הבקיע את שער הכבוד לקייזרסלאוטרן. גם באליפות גרמניה בכדורגל 1955 נחלו אקל וקייזרסלאוטרן מפח נפש, כאשר הפסידו בגמר 4-3 לרוט-וייס אסן. אקל המשיך לשחק בקייזרסלאוטרן עד לשנת 1960, ועזב את המועדון לאחר שערך 213 הופעות בהן הבקיע 64 שערים. באותה שנה חתם אקל במועדון רוכלינג פולקלינגן, שם שיחק עד לפרישתו בשנת 1966. אקל החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1952. במוקדמות מונדיאל 1954 אקל היה השחקן הראשון בהיסטוריית כדורגל הנבחרות שהוחלף במהלך משחק, כאשר הוחלף בניצחון 3-0 על נבחרת סארלנד. עם זאת, החילופים הותרו באופן רשמי רק בשנת 1958. בשנת 1954 השתתף אקל עם הנבחרת במונדיאל 1954, שם שיחק כקשר באגף ימין, ונהנה משיתוף פעולה עם חבריו לקייזרסלאוטרן האחים ואלטר ועם הנס שפר, הלמוט ראן ומקס מורלוק. אקל וגרמניה המערבית הפסידו בשלב הבתים 8-3 לנבחרת הונגריה, ונפגשו עמה שוב במשחק גמר מונדיאל 1954 בעיר ברן שבשווייץ. הונגריה הובילה 2-0 בשלב מוקדם, אך גרמניה המערבית הפכה את התוצאה ל-3-2 וזכתה במונדיאל, במשחק שמכונה "הנס של ברן". בשנת 1958 השתתף אקל עם גרמניה המערבית במונדיאל 1958. אקל וגרמניה המערבית הגיעו לחצי הגמר, בו הפסידו 3-1 למארחת הטורניר נבחרת שוודיה, ובמשחק על המקום השלישי הובסו 6-3 על ידי נבחרת צרפת. משחק זה היה ה-32 והאחרון של אקל במדים הלאומיים. אקל עבד לאחר פרישתו כעובד ייצור וכמורה. בשנת 2003 ייעץ אקל לבמאי הגרמני זונקה וורטמן, שביים את הסרט "הנס של ברן" על גמר מונדיאל 1954. בשנת 2017, עם פטירתו של הנס שפר, הפך אקל לכדורגלן האחרון שנשאר בחיים מהסגל של נבחרת גרמניה המערבית שזכה במונדיאל 1954, וכן מהשחקנים שהשתתפו בגמר הטורניר (כולל שחקני נבחרת הונגריה). אקל, שהיה האחרון שנותר בחיים מבין זוכי מונדיאל 1954, נפטר ב-3 בדצמבר 2021. מדיה וקבצים בנושא הורסט אקל בוויקישיתוף הורסט אקל, באתר Transfermarkt הורסט אקל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הורסט אקל, באתר WorldFootball.net הורסט אקל, באתר National Football Teams הורסט אקל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
שלדג אפור-ראש

שַׁלְדָּג אפור-ראש (שם מדעי: Halcyon leucocephala) הוא מין עוף הנמנה עם משפחת השלדגיים שמסדרת הכחלאים. שלדג זה נפוץ באפריקה הטרופית והסובטרופית, ואף בחצי האי ערב. שלדג זה נקרא גם: שלדג ערמון-בטן (Chestnut-bellied kingfisher) מצב שימור: ללא חשש - לשלדג אפור-ראש תפוצה רחבה ואוכלוסייה גדולה ויציבה. גודל של שלדג אפור-ראש כ-21 ס"מ. ללא הבדל בין המינים, צבע הראש והחזה אפור, הגב והחלק העליון של הכנפיים בצבע שחור, כאשר קצוות הכנפיים והזנב בצבע כחול בוהק, החלק התחתון של הגוף בצבע ערמון. המקור ארוך וחד בצבע אדום. המין תואר לראשונה על ידי הזואולוג הגרמני פיליפ מולאר ב-1776 תחת השם מדעי Alcedo leucocephala. הסיווג לסוג Halcyon בוצע על ידי החוקר הבריטי ווילאם סואינסון ב-1821. מקור השם Halcyon מיוונית, המילה alkuōn - ציפור שמופיעה במיתולוגיה יוונית כשליח שביקש מהאלים להרגיע את הים וכך הפך לסמל למזל טוב, בעיקר בקרב יורדי ים. שם המין leucocephala מקורו בהלחם מילים מיוונית: leukos שמשמעו לבן ו-kephalos שמשמעו ראש. מקור השם בעברית הוא הלחם בסיסים של "שולה דגים". לשלדג אפור-ראש מוכרים 5 תת-מינים: H. l. acteon – נפוץ בכף ורדה. H. l. leucocephala – נפוץ מאזור סנגל וגמביה עד לצפון-מערב סומליה וצפון טנזניה. H. l. semicaerulea – נפוץ בדרום חצי האי ערב. H. l. hyacinthina – נפוץ בצפון-מזרח סומליה וצפון טנזניה. H. l. pallidiventris – נפוץ מאזור קונגו לדרום-אפריקה. בניגוד לשמו, שלדג זה לא ניזון מדגים, אלא ממגוון של חסרי חוליות כדוגמת: חגבאים, חיפושיות, צרצריים וחסרי חוליות נוספים, לעיתים גם לטאות קטנות. שיטת הצייד: השלדג נח על נקודת תצפית גבוהה, לרוב ענף, שממנו הוא תר אחרי טרפו, כאשר הוא מאתר טרף הוא צולל אליו מנקודת התצפית. עונת הרבייה בין ספטמבר לדצמבר, נוהג לקנן במחילות בגדות נחלים ותילי עפר, הנקבה מטילה 3-4 ביצים שעליהם שומרים 2 בני הזוג למשך כ-20 יום. הגוזלים בוקעים עירומים, ללא נוצות, ובעלי מקור בצבע שחור. לעיתים מין זה מהווה פונדקאי קינון עבור אוביל הדבש. שלדג אפור-ראש בקניה שלדג אפור-ראש ברואנדה ביצי שלדג אפור-ראש מדיה וקבצים בנושא שלדג אפור-ראש בוויקישיתוף שלדג אפור-ראש, באתר ITIS (באנגלית) שלדג אפור-ראש, באתר NCBI (באנגלית) שלדג אפור-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שלדג אפור-ראש, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שלדג אפור-ראש, באתר GBIF (באנגלית) שלדג אפור-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN Statius Müller, Philipp Ludwig (1789) [1776]. Vollständiges Natursystem Supplements- und Register-Band (בגרמנית). Nürnberg: Gabriel Nicholaus Raspe. p. 94. Peters, James Lee, ed. (1945). Check-list of Birds of the World. Vol. 5. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. p. 197. Swainson, William John (1821). Zoological illustrations. Vol. 1. London: Baldwin, Cradock, and Joy; and W. Wood. Plate 27 text. Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 185, 223. ISBN 978-1-4081-2501-4. http://hebrew-academy.org.il/wp-content/uploads/meeting52.pdf Gill, Frank; Donsker, David, eds. (2017). "Rollers, ground rollers & kingfishers". World Bird List Version 7.2. International Ornithologists' Union. http://www.eol.org/pages/1049968/overview
יחסי ארצות הברית – פלאו

יחסי ארצות הברית–פלאו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית לבין הרפובליקה של פלאו. פלאו מחזיקה בשגרירות אשר בוושינגטון די. סי, בעוד ששגרירות ארצות הברית ממוקמת בקורור. השגרירה הנוכחית של ארצות הברית לפלאו היא איימי ג'יי היאט. היחסים בין פלאו לארצות הברית מצוינים, ושתי המדינות משתפות פעולה בכמה נושאים. פלאו היא מדינה ריבונית בהתאחדות חופשית עם ארצות הברית. ב-1 באוקטובר 1994, לאחר חמישה עשורים של הממשל האמריקאי, הפכה פלאו לחברה האחרונה של שטח האמון של איי האוקיינוס השקט על מנת לקבל את עצמאותה. בשנת 1978 החליטה פלאו לא להצטרף למדינות מיקרונזיה המאוחדת, בשל הבדלי תרבות ושפה, ובמקום זאת חיפשה אחר עצמאות. ב-1986 נחתם הסכם ההתאגדות החופשית בין פלאו לארצות הברית, וסלל את הדרך לעצמאות של פלאו. ב-1993 הוא אושר, ונכנס לתוקף ב-1 באוקטובר 1994, מועד עצמאותה של פלאו. במסגרת ההסכם, ארצות הברית נותרה אחראית להגנת פלאו במשך 50 שנה, אלא שכיום רק מספר מצומצם מתוך צי הים נמצאים בפלאו. כיום, פקיד הממשל בשגרירות פלאו הוא השגריר הרסי קיוטה. בשנת 2009, בריאיון לרדיו ABC האוסטרלי, הודתה שרת החוץ של פלאו, סנדרה פירנטוזי, כי "[ממשלתה] תומכת באמברגו של ארצות הברית נגד קובה על מנת לרבות סיוע מארצות הברית". היא סיפרה לג'יימס אוטן ברדיו האוסטרלי: "יש לנו מערכת יחסים חזקה מאוד עם ארצות הברית ואנחנו לא רוצים לסכן את היחסים האלה, כי זה ישפיע על הרווחה הכלכלית של פלאו". בשנת 2015, לעומת זאת, הצביעה פלאו לגנות את האמברגו האמריקאי על קובה. הבקשה באו"ם נתמכה על ידי 191 מדינות, עם שני קולות נגד (ארצות הברית וישראל), וללא מדינות נמנעות. יחסי החוץ של ארצות הברית יחסי ארצות הברית–נאורו מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – פלאו בוויקישיתוף "Key Officers | Koror, Palau - Embassy of the United States". Palau.usembassy.gov. 2013-03-27. אורכב מ-המקור ב-2016-03-08. נבדק ב-2016-03-14. "CIA Site Redirect — Central Intelligence Agency". Cia.gov. נבדק ב-2016-03-14. "Palau Gains Independence on Saturday". Salt Lake City, Utah, USA: The Deseret News, via Google News. Associated Press. 30 בספטמבר 1994. {{cite news}}: (עזרה) "CIA Site Redirect — Central Intelligence Agency". Cia.gov. נבדק ב-2016-03-14. "Embassy of the Republic of Palau - Alii & Welcome". Palauembassy.com. נבדק ב-2016-03-14. "Palau supports US against Cuba for aid", ABC Radio Australia, October 30, 2009 "UN condemns Cuba embargo for 24th consecutive year", The Guardian, 27 October 2015
Sonic Forces

Sonic Forces (ביפנית: ソニックフォース; בתרגום חופשי: כוחות סוניק) הוא משחק פלטפורמה תלת-ממדי המהווה חלק מזיכיון משחקי הווידאו "סוניק הקיפוד" של חברת סגה. המשחק יצא לאור ב-7 בנובמבר 2017 לפלייסטיישן 4, Xbox One, נינטנדו סוויץ' ו-Microsoft Windows, וחודשיים אחרי יציאת המשחק Sonic Mania. המשחק משתמש בגרסה מעודכנת של מנוע המשחק Hedgehog Engine, אשר אחראי על הרינדור הגרפי של המשחק. תחילת הפיתוח של המשחק החלה בשנת 2013, והמשחק הוכרז לראשונה בשנת 2016, כאשר נחגגו 25 שנים לסדרת המשחקים. המשחק עוקב אחרי סוניק הקיפוד וחבריו, אשר מנסים להחזיר את העולם שלהם מידיו של דוקטור אגמן, אשר הצליח לכבוש את רובו בעזרת צבא הרובוטים שלו. במלחמה נגד אגמן והרובוטים מופיעים שאדו הקיפוד, מטאל סוניק, כאוס, זאבוק ואויב חדש בשם אינפיניט ותוקפים את סוניק בזמן שהוא מנסה לתקוף את אגמן. אחרי שהחמישה תוקפים את סוניק הם לוקחים אותו לתא הכלא של אגמן. כאשר סוניק נמצא בכלא, חברי המחתרת (נאקלס, איימי, סילבר, אספיו, רוז', וקטור וצ'רמי), יחד עם דמות חדשה שהשחקן יוצר, משתפים פעולה כדי למצוא ולהציל את סוניק. באותו זמן מגיע סוניק הקלאסי (לאחר אירועי Sonic Mania) ומשתף פעולה עם טיילס ויחד הם מגלים שסוניק חי ונלחמים נגד אגמן. באותו זמן חברי המחתרת מגיעים אל סוניק ומשחררים אותו, אך זאבוק מגיע כדי לחסל אותו. סוניק מביס את זאבוק ומגלה שהוא, כאוס, שאדו ומטאל סוניק היו שיבוטים; בעקבות כך, סוניק יוצא לחפש את שאדו המזויף שמנסה לתקוף אותו, אך זמן קצר לאחר מכן מגיע שאדו האמיתי, מביס את השיבוט, ומסביר לסוניק שאינפיניט מייצר שיבוטים שנראים בדיוק כמו המקור. לקראת סוף המשחק, המחתרת ושאר האנשים מגיעים לבסיס של אגמן. סוניק והדמות החדשה נלחמים ומביסים את אינפיניט. בשלב הסופי, סוניק הקלאסי, סוניק המודרני והדמות החדשה נלחמים נגד רובוט ביצת המוות. לאחר שהם מביסים את רובוט ביצת המוות, סוניק הקלאסי חוזר לזמן שלו. בדומה למשחק Sonic Generations, גם במשחק זה ניתן לשחק בשתי דרכים: סוניק הקלאסי, המביא עמו סגנון של שלבים המאופיינים בדרך כלל בפלטפורמה ובדו מימד, ובסוניק המודרני, אשר מאופיין בעיקר בריצה בקצב מהיר במרחב תלת־ממדי ובדו ממדי לסירוגין. בנוסף, ישנו סגנון משחק חדש: השחקן יכול ליצור דמות משלו אשר תיכלל במשחק ותהיה כחלק מהסיפור; לדמות תהיה גאדג'טים למיניהם אשר בעזרתם השחקן יוכל לעבור את השלבים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. המשחק קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים אשר שיבחו את הוויזואליות, צורת הגשת המשחק ומערכת יצירת הדמות של השחקן, אך התלוננו על עיצוב השלבים, בעיות טכניות וחוסר שאפתנות[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא Sonic Forces בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Sonic Forces Sonic Forces, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Sonic Forces, סרטונים בערוץ היוטיוב Sonic Forces, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Sonic Forces, באתר Nintendo (באנגלית) Sonic Forces, באתר Sega (באנגלית)