laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
STS-84

STS-84 הייתה משימתה ה-19 של מעבורת החלל אטלנטיס, משימת המעבורות השמינית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השישית במיר. המשימה שוגרה ב-15 במאי 1997 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-24 במאי 1997 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה ואת האסטרונאוט מייקל פול, שהחליף את האסטרונאוט ג'רי ליננג'ר, שחזר לכדור הארץ על גבי המעבורת לאחר שהייה בת 4 חודשים במיר. כמו כן בוצעו במהלך המשימה ניסויים מדעיים ביחידת המעבדה ספייסהאב שנשאה המעבורת. מפקד המשימה -ארצות הברית צ'ארלס פרקורט טייסת - ארצות הברית איילין קולינס מומחה משימה 1 - צרפת ז'אן-פרנסיס קלרבוי (סוכנות החלל האירופית) מומחה משימה 2 - ארצות הברית קרלוס נורייגה מומחה משימה 3 - ארצות הברית אדוארד לו מומחה משימה 4 - רוסיה ילנה קונדקובה (סוכנות החלל הרוסית) מומחה משימה 5 - ארצות הבריתבריטניה מייקל פול (בהמראה - נשאר במיר) / -ארצות הברית ג'רי ליננג'ר (בנחיתה - חזר ממיר) משימה STS-84 הייתה המשימה השישית של עגינת מעבורת החלל בתחנת החלל מיר. המעבורת שוגרה ב-15 במאי 1997 והתחברה לתחנת החלל ב-17 במאי. המעבורת הביאה לתחנת החלל כ-3,318 ק"ג של ציוד שונה. המעבורת הביאה לתחנת החלל חבר צוות חדש, מייקל פואול שהחליף את גג'רי ליניננג'ר. ב-22 במאי מעברות התנתקה מתחנת החלל והחזירה על סיפונה מאות ק"ג של ציוד שכבר לא היה בו צורך וממצאי מחקרים שבוצעו. במהלך התקרבות של מעברות לתחנת החלל נעשה ניסוי של חיישנים חדשים שפותחו בסוכנות החלל האירופית. כמו כן על סיפון המעבורת הייתה מערכת ספייסהאב שעזרתה בוצעו מספר ניסויים. ז'אן-פרנסיס קלרבוי ערך כ-20 ניסויים בהתאם לתוכנית שהוכנה בסוכנות החלל האירופית. הנחיתה בוצע ב-24 במאי במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-84 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
הנרי רולינסון, ברון רולינסון הראשון

הנרי סימור רולינסון, ברון רולינסון הראשון (באנגלית: Henry Seymour Rawlinson, 1st Baron Rawlinson;‏ 20 בפברואר 1864 - 28 במרץ 1925) היה גנרל בצבא הבריטי אשר מוכר במיוחד בשל חלקו בתכנון ופיקוד במהלך הקרב על הסום וקרב אמיין במהלך מלחמת העולם הראשונה. רולינסון נולד ב-20 בפברואר 1864 בוסטמינסטר, לונדון, בנו של הנרי רולינסון, הברונט הראשון, איש צבא, מזרחן ופוליטיקאי בריטי מוכר בתקופה. רולינסון למד באיטון קולג' ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, הוא התגייס לצבא בשנת 1884 בתור קצין בקורפוס הקלעים המלכותי של המלך כאשר הוא נשלח לשרת בהודו. בשנת 1889, לאחר מות אימו, חזר רולינסון לבריטניה ועבר לרגימנט משמר קולדסטרים, שם הועלה לדרגת קפטן. בהמשך השנים שירת כחלק מהמטה של קיצ'נר במהלך המלחמה המהדית, בין השנים 1899–1902 שירת במספר תפקידי פיקוד שדה במהלך מלחמת הבורים. לאחר השירות באפריקה, הועלה רולינסון בשנת 1903 לדרגת קולונל והיה למפקד מכללת הפיקוד הבריטית, ב-1907 קיבל את הפיקוד על החטיבה השנייה והועלה לדרגת בריגדיר גנרל וב-1910 קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה השלישית בדרגת מייג'ור גנרל. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה, מונה רולינסון לפיקוד על הדיוויזיה ה-4 בצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על הקורפוס הרביעי. בשנת 1915 הועלה רולינסון בדרגה ועבר לפקד על הארמייה הראשונה, אך הוצא מתפקיד זה לאחר שהטיל ביקורת על הטקטיקה שנעשה בה שימוש, על כך הוא נשלח לגליפולי בטורקיה לעזור בפינוי הכוחות הבריטים. הצלחתו המפתיעה במשימה זו הרשימה את הפיקוד הגבוהה והוא הוחזר בינואר 1916 לפקד על הארמייה הרביעית בחזית המערבית. בשנת 1918 מונה רולינסון למפקד הארמייה השנייה, ופיקד עליה עד אביב 1918. לאורך מלחמת העולם הראשונה רולינסון לטקטיקן צבאי מבריק. הוא היה מחלוצי שדה הקרב המשולב, לחימה המשלבת את סוגי הכוחות השונים אחד בשני ושימוש בהם לאורך הקרב (שלא כמו בעבר שהיה נהוג להסתמך על חיל הרגלים, כאשר פרשים וארטילריה מסייעים להם). גישתו הטקטית של רולינסון שופרה שנים מאוחר יותר על ידי גרמניה הנאצית בצורת מלחמת הבזק וכיום גישות אלו עומדות בבסיס הטקטיקות הצבאיות המודרניות. לאחר המלחמה, תרומתו ושרותו זכו להערכה מצד השלטון הבריטי והוענק לו תואר ברון (ברון רולינסון הראשון) והוא קיבל את תואר האבירות אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט, מתארי האבירות המכובדים ביותר. בשנת 1920 נשלח רולינסון לשרת בתור המפקד העליון בהודו, שהוא מפקד צבא הודו הבריטית, בשנת 1924 הוא קיבל את התואר אביר מפקד גבוה של מסדר כוכב הודו. בשנת 1925, לאחר שחלה במהלך משחק פולו ביום הולדתו, נפטר כשהוא בן 61. הנרי רולינסון, ברון רולינסון הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
היחידה (סדרת טלוויזיה)

היחידה (באנגלית: The Unit) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת פעולה ששודרה ברשת CBS למשך ארבע עונות מ-7 במאי 2006 ועד ל-10 במאי 2009. הסדרה עסקה ביחידה הצבאית החשאית כוח דלתא, הממודלת לפי יחידת המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית, במתכונת החיים האמיתיים שלה, בחייהם האישיים של חברי הצוות ובמשימותיהם מחוץ לארצות הברית, בנוסף הקריירה שלהם בביתם, המשפחה והרעיות. הסדרה זכתה בפרס NAACP Image לשנת 2008 עבור השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (רג'ינה טיילור). אתר האינטרנט הרשמי של היחידה "היחידה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היחידה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היחידה", באתר Metacritic (באנגלית) "היחידה", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "היחידה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונסרבטוריון של פראג

הקונסרבטוריון של פראג (בצ'כית: Pražská konzervatoř) הוא בית ספר בפראג, המוקדש להוראת אמנויות המוזיקה והמשחק בתיאטרון. הקונסרבטוריון של פראג מציע לימודי נגינה בכלי מיתר, כלי נשיפה, פסנתר ועוגב, וכן אקורדיון וגיטרה, כמו גם שירה, הלחנה, ניצוח ומשחק. הלימודים נמשכים 6 שנים. בתוכנית הלימודים התמחות במקצועות תאורטיים, לימודי שפה והשכלה כללית. הקונסרבטוריון מקיים תזמורת סימפונית ותזמורת קאמרית משלו, כמה הרכבים קאמריים ולהקת תיאטרון. מדי שנה מקיים המוסד כ-250 קונצרטים ו-40 מופעי תיאטרון. בשנת הלימודים 2005/06 למדו בקונסרבטוריון כ-550 תלמידים צ'כים ו-40 תלמידים זרים. את הקונסרבטוריון של פראג ייסדו בשנת 1808 אריסטוקרטים ותושבים מקומיים. הלימודים החלו בשנת 1811, לאחר דחייה שגרמו מלחמות נפוליאון. בדז'יך דיויש ובר מונה למנהל הראשון של בית הספר. בשנת 1891 הצטרף אנטונין דבוז'אק לסגל המורים כראש מחלקת ההלחנה. הוא היה מנהל בית הספר בין 1901 ל-1904. בין תלמידיו של דבוז'אק המלחינים יוזף סוק (בהמשך מנהל הקונסרבטוריון), רודולף פרימל, אוסקר נדבאל ופרנץ להאר. רשימת הפרופסורים שלימדו בבית הספר כוללת גם את הפסנתרן וילם קורץ, בהמשך מנהל בית הספר. עם הקמת צ'כוסלובקיה בשנת 1918, נוספו לבית הספר מחלקות דרמה ובלט. בין בוגרי הקונסרבטוריון קארל אנצ'רל, רפאל שכטר, ייז'י בלוהלאווק, יאן קובליק ורפאל קובליק, בוהוסלב מרטינו, יאן טאליך. אתר האינטרנט הרשמי של הקונסרבטוריון של פראג (בצ'כית ובאנגלית)
STS-86

STS-86 הייתה משימתה ה-20 של מעבורת החלל אטלנטיס, משימת המעבורות התשיעית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השביעית במיר. מפקד המשימה - ארצות הברית ג'ים ות'רבי טייס - ארצות הברית מייקל בלומפילד מומחה משימה 1 - רוסיה ולדימיר טיטוב (סוכנות החלל הרוסית) מומחה משימה 2 - ארצות הברית סקוט פרזינסקי מומחה משימה 3 - צרפת ז'ן-לו קרטיין (סוכנות החלל הצרפתית) מומחה משימה 4 - ארצות הברית וונדי לורנס (סוכנות החלל הצרפתית) מומחה משימה 5 - ארצות הברית דייוויד וולף (בהמראה - נשאר במיר) / ארצות הברית מייקל פול (בנחיתה - חזר ממיר) בתכנון המשימה המקורי יועדה וונדי לורנס להחליף את מייקל פואייל ולהישאר בתחנה, אך מפני חששות שנגעו לגודל חליפת החלל הרוסית מסוג אורלן שתוכננה לה, היא הוחלפה על ידי הגיבוי שלה - דייוויד וולף. המשימה שוגרה ב-26 בספטמבר 1997 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-6 באוקטובר 1997 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה ואת האסטרונאוט דייוויד וולף, שהחליף את האסטרונאוט מייקל פואול, שחזר לכדור הארץ על גבי המעבורת לאחר שהייה בת 5 חודשים במיר. במהלך המשימה בוצעה הליכת חלל אחת, שהייתה הליכת החלל המשותפת הראשונה לאסטרונאוט וקוסמונאוט מחוץ למעבורת חלל, במהלכה הורכב כיסוי ללוח הסולארי של יחידת העגינה של התחנה. ב-27 בספטמבר המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר. החל תהליך בהעברת אספקה וביצוע ניסויים. ב-1 באוקטובר בוצע פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות. בוצעו פעילויות לגילוי מקום דליפת אוויר במודול "ספקטר" הפגוע. ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות. נחיתה המעברות בוצע ב-6 באוקטובר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. עם נחיתתה מהמשימה הועברה המעבורת אטלנטיס לשיפוץ ושדרוג, במהלכם שודרג בין היתר תא הטייס של המעבורת והוסב ל"קוקפיט זכוכית". תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-86 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר רוזן

מאיר רוזן (שמו בלידה - רוזנהאופט, 19 בפברואר 1931 – 14 באפריל 2015) היה משפטן ודיפלומט ישראלי, יהודי יליד רומניה. רוזן נולד בשנת 1931 ביאשי שברומניה, כבנם של יעקב ומינה רוזנהאופט. למד עברית עוד בגיל 5. עלה לארץ ישראל באוגוסט 1944 כשהוא על אחת מספינות המעפילים שהפליגו מנמל קונסטנצה (ביולבול, מיורינה ומפקורה). למד בסורבון שבצרפת תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במשפטים והשלים בשנת 1957 את הדוקטורט שלו במשפט בינלאומי. מאז 1953 עבד בשירות המדינה ובמשרד החוץ כשבזמן לימודיו בצרפת עבד בשגרירות ישראל בפריז, כמו כן שימש נציג "בר" בפריז ופעל במטרה להביא ללחץ על ברית המועצות לשינוי המדיניות כלפי יהודי ברית המועצות. בשנות השישים שימש רוזן קונסול ישראל בניו יורק (1969-1967), היה חבר משלחת ישראל לאו"ם בוועדה לזכויות האדם. ב-1969 מונה למרכז הוועדה לאנרגיה אטומית ומנהל קשרי החוץ שלה וייצג את ישראל בדיונים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר מכן שימש כמרצה למשפט בינלאומי באוניברסיטת חיפה. בשנים 1971 עד 1979 שירת כיועץ המשפטי של משרד החוץ. במסגרת זו נשלח לאוסלו לאחר התפוצצות פרשת לילהאמר במטרה להפגש עם העצירים הישראלים ולהגיע להבנות עם שלטונות נורווגיה. לאחר מלחמת יום הכיפורים היה חבר בצוות הישראלי במשא ומתן על הפסקת האש בין ישראל למצרים בק"מ ה-101 מקהיר, ובהמשך היה חבר המשלחת הישראלית לוועידת ז'נבה והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. ב-1978 היה חבר המשלחת הישראלית לשיחות בין ישראל למצרים, שותף בניסוח הסכמי קמפ דייוויד, בדיונים על תוכנית האוטונומיה והסכם השלום בין ישראל למצרים. ב-1979 מונה לשגריר ישראל בצרפת וכיהן בתפקיד עד 1983. על פועלו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1983 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית הוא כיהן תחת ראשי הממשלה מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס ובתקופת נשיאותו של רונלד רייגן וכהונתו של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ. בתקופתו בתפקיד הוגבר הסיוע הכלכלי האמריקאי לישראל ונחתם הסכם אזור סחר חופשי, אך מנגד הופעלו לחצים לביטול פרויקט הלביא, נחשפה פרשת איראן-קונטראס וחל משבר ביחסים בין המדינות בעקבות חשיפת פרשת פולארד. רוזן המשיך לכהן כשליח מיוחד של ישראל לטיפול בפרשה, גם לאחר סיום כהונתו, בשנת 1987. בשנים 1989 עד 1994 כיהן כנשיא ומנכ"ל ארגון הבונדס. היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2010 מונה לנשיא האגודה לזכות הציבור לדעת. מאז 1987 כיהן בדירקטוריון איי די בי חברה לאחזקות. כיהן כשותף בכיר במשרד עורכי הדין בלטר גוט אלוני ושות'. כיהן כעמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. היה נשוי מ-9 ביוני 1959 לוורה, לבית אייל, ילידת הונגריה, ואב לשתי בנות - דפנה (1968-2020) ומיכל. אם אשתו, שרה ליביה אייל, (1915-2004) הייתה צלמת ושירתה שנים רבות במוסד. רוזן נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות קריית שאול. אות לגיון הכבוד של הרפובליקה הצרפתית בדרגת אביר (1979) אחר כך מפקד (2000) מדיה וקבצים בנושא מאיר רוזן בוויקישיתוף ביוגרפיה קצרה באתר prabook (באנגלית) יוסף וקסמן, "אם התושבים ביהודה ושומרון לא ירצו לבחור במועצה מינהלית-ישאר המצב הקיים", מעריב, 20 ביולי 1979 Meir Rosenne, former top diplomat, dies at 84 באתר The Times of Israel, ‏14 באפריל 2015 אורלי הררי, שגריר ישראל לשעבר, מאיר רוזן, הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 15 באפריל 2015 צאלה קוטלר, ‏אור ראשון, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2010
1280°c

1280°c (אלף מאתים ושמונים מעלות צלזיוס) הוא כתב עת ישראלי לאמנות ואומנות היוצא לאור פעמיים בשנה בהוצאת אגודת אמני קרמיקה בישראל. שם כתב העת מתייחס לאחת הטמפרטורות הגבוהות ביותר של שריפת כלים בתנור קרמי. כתב העת מתרכז בקדרות, עיצוב קרמי ובתרבות חומרית ומכיל תיעוד של הנעשה בתחום הקרמיקה בישראל ומחוץ לה. כתב העת נוסד בשנת 2001. העורכת הראשונה של כתב העת 1280°c הייתה שרה הקרט אשר ערכה אותו ברציפות עד גיליון מספר 9 (אביב 2004). המערכת אשר ייסדה את כתב העת ולוותה אותו עד 2005 כללה את אמנית הקרמיקה רוית לצר, האוצרת תרצה ילון קולטון, האמנית טליה טוקטלי ושלומית באומן אשר כיהנה כמנהלת אגודת אמני הקרמיקה באותה תקופה. בין 2007-2005 ערכו את כתב העת עורכים אורחים ביניהם: הצורפת עינת לידר (גיליו 10 בנושא עיצוב עכשווי), אמנית הקרמיקה אסתר בק (גיליון 14 בנושא אוספי קרמיקה) והקדרית אתי גורן (גיליון 12 בנושא טכנולוגיה של הקרמיקה). בין השנים 2008-2007 ערכה את כתב העת האוצרת מוניקה לביא (גיליונות 18-15). החל משנת 2009 עורכת את העיתון האמנית טליה טוקטלי. 1280°c באתר עמותת אמנים יוצרים בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-89

STS-89 הייתה משימתה ה-12 של מעבורת החלל אנדוור, משימת המעבורות העשירית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השמינית במיר. המשימה שוגרה ב-23 בינואר 1998 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-31 בינואר 1998 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה ואת האסטרונאוט אנדרו תומאס, שהחליף את האסטרונאוט דייוויד וולף, שחזר לכדור הארץ על גבי המעבורת לאחר שהייה בת 4 חודשים במיר. מפקד המשימה - ארצות הברית טרנס וילקאט טייס - ארצות הברית ג'ו אדוארדס מומחה משימה 1 - ארצות הברית ג'יימס ריילי מומחה משימה 2 - ארצות הברית מייקל אנדרסון מומחה משימה 3 - ארצות הברית בוני דנבאר מומחה משימה 4 - רוסיה סליז'אן שריפוב (סוכנות החלל הרוסית) מומחה משימה 5 - ארצות הברית אנדרו תומאס (בהמראה - נשאר במיר) / ארצות הברית דייוויד וולף (בנחיתה - חזר ממיר) המשימה שוגרה ב-23 בינואר 1998 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי. ב-24 בינואר המעבורת עגנה בתחנת החלל מיר בה שהה צוות של מספר אנשים. המעבורת הביאה איתה אספקה חדשה ואנדרו תומאס, שהחליף את האסטרונאוט דייוויד וולף ששהה בתחנת החלל כבר כ-4 חודשים. בנוסף לכך היו מתוכננים מספר ניסויים בתחום חקר חוסר כבידה, ניווט לוויינית, ביולוגיה ותחומים נוספים. לאחר סיום תוכנית ניסויים והעברת הציוד מעבורת התנתקה מתחנת החלל ונחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-89 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
שער העמקים

שַׁעַר הָעֲמָקִים הוא קיבוץ שיתופי בעברו (כיום הקיבוץ מופרט), השייך לזרם התנועה הקיבוצית המאוחדת (בעבר השתייך לקיבוץ הארצי השומר הצעיר). הקיבוץ שוכן באזור הצפון (גליל מערבי תחתון), ליד קריית טבעון, ושייך למועצה אזורית זבולון. הקיבוץ שנוסד ב-1929 ברומניה, התאחד עם גרעין יוגוסלבי, ושני הגרעינים עלו לקרקע באזור חרתיה ב-2 ביוני 1935. עיקר פרנסתו של היישוב על מפעל דודי השמש "כרומגן" ובנוסף קיימים בו ענפי חקלאות כגון רפת, מטעי אבוקדו וגידולי שדה; כמו כן פועל בו בית סיעודי ("מול כרמל"), ענף חינוך וענף של יזמויות. ב-1 בפברואר 1935 החליטו בשיחת הקיבוץ להציע לוועדת השמות של הקרן הקיימת לישראל (קק"ל) שלושה שמות שמתוכם ייבחר שמו החדש של הקיבוץ. השמות היו: חרתיה, שער העמק, בין עמקים. הוועדה הציעה את השם שער העמקים, ורוב החברים קיבלו אותו בשמחה. שמו של היישוב נובע ממיקומו, "המחבר" בין עמק יזרעאל לעמק זבולון. ב-14 ביוני 1929 התכנסה בחוות ההכשרה "מסדה" אשר בבסרביה קבוצה של חלוצי השומר הצעיר ברומניה, שהניחה את היסוד לקיבוץ העלייה המאורגן הראשון מאותה מדינה. עם מייסדי הקיבוץ נמנה אהרן כהן. בספטמבר 1929 עלו ראשוני החברים. כמקום ריכוזו הזמני של הקיבוץ נקבעה חדרה. ב-15 באוקטובר 1929 הגיעה קבוצת עלייה שנייה. בינואר 1930 הגיע מספר החברים בקיבוץ לשלושים. הקיבוץ השתכן בחדרה ב"חצר גלילי" וחבריו עסקו בחקלאות ביישובי האזור. הסביבה הייתה נגועה בקדחת מאד ועובדה זו גרמה לחברים לדאגה רבה. כאשר הועלתה ההצעה לעבור למגדיאל, קיבלו זאת החברים ללא היסוס. ב-3 במרץ 1930 עברו ראשוני החברים למגדיאל, וב-15 במרץ 1931 נולד הילד הראשון של הקיבוץ, רמי. ב-10 במרץ 1932 נוסד קיבוץ עלייה א' ביוגוסלביה. ב-15 במאי 1932 קיבוץ ה' מרומניה, שישב בנס ציונה, התאחד עם קיבוץ מגדיאל. ב-1932 נקלע הקיבוץ למשבר וחברים רבים עזבו. כדי לייצב את המצב החברתי השברירי נדרשו החברים להצהיר מי נשאר ומי לא. ב-29 במאי 1933 התאחד קיבוץ מגדיאל עם הגרעין היוגוסלבי שבמשמר העמק. ב-20 בינואר 1935 נקבע אתר ההתיישבות של הקיבוץ בחרתיה (הכפר הערבי שזוהה עם חרושת הגויים המקראית). ב-2 ביוני 1935 עלה הקיבוץ להתיישבות בחרתיה. ממגדיאל עלו לחרתיה 107 חברים ו-3 ילדים. מבנה קבע ראשון, מבטון, שכלל 12 חדרים, הוקם בשנת 1936, בעזרת הלוואה מהקרן הקיימת. מבנה שני ובו שמונה חדרים הוקם על ידי קרן מגרמניה, ובית ילדים הוקם במימון ויצו ביוגוסלביה. בשנותיו הראשונות סבל הקיבוץ מהתקפות פורעים ערבים ושני חברים נהרגו בקרבת המשק. בשטח הקיבוץ התגלה בשנת 1966 אתר ארכאולוגי שהחל להיחפר בשנת 1984 על ידי בן הקיבוץ יהודה נאור ופרופ' ארתור סג"ל. האתר שהתגלה הוא מצד שער העמקים, המתוארך לתקופה ההלניסטית. הכניסה הראשית לחדר האוכל שער העמקים וקריית טבעון במבט מתל מעמר (צומת העמקים) טחנת הקמח של שער העמקים בשנות ה-50 של המאה ה-20 אתר האינטרנט הרשמי של שער העמקים תמונות מאוסף קיבוץ שער העמקים מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה בועז לניר, 'אנשים-קיבוץ', אוסף תצלומים, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2020 חגיגות העשור לקיבוץ שער העמקים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים שער העמקים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 קיבוץ השוה"צ להתיישבות קבע, דבר, 3 ביוני 1935 שער העמקים, דבר, 13 ביוני 1937 ערך זה הוא קצרמר בנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון הפועל

המנון הפועל הוא המנון אשר חובר על ידי המשורר עמנואל הרוסי לאיגוד הספורט "הפועל" אשר הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית. הולחן על ידי מרדכי זעירא. "המנון הפועל" הוא שיר מחורז הכולל כשלושה בתים. נושאי השיר הם מחאת העובדים ומִרדם ברוח משנות ההוגים הסוציאליסטים והקומוניסטים, ממחצית המאה ה-19 ובמאה ה-20. השיר מצטט ססמאות ארגונים שהוקמו ברוח המניפסט הקומוניסטי: „לָנוּ עוֹד טֶרֶם בַּיִת וָכֶרֶם / הַסּוֹצְיוֹטֶרְן זֶה כָּל הָרְכוּשׁ". ובהקשרו של מאבק מעמד הפועלים ומלחמת המעמדות, מאזכר המשורר שלוש פעמים את ה„מַּקֶּבֶת” - כלי עבודה כבד ששימש גם בקרבות ומערכות צבאיות, וארבע פעמים את אש ה„לֶהָבָה”, המרמזת הן לעוצמת כוחות הנפש והן לאפשרויות ההרס הטמונה במאבק מעמד הפועלים, ואת הדגל האדום, דגלם של תנועות וארגוני הפועלים ברחבי העולם. על פי עדותה המוזיקולוגית רותי פריד, לשעבר מנהלת ארכיון הצליל (הפונותיקה) בספריה הלאומית: "את הפזמון בלבד (להבה עלי להבה) נהגנו לשיר, בתנועת "השומר הצעיר" של שנות ה-50, כהמשך רצוף לשיר "על בריקדות"." שורתו הראשונה של הפזמון היא „לֶהָבָה – עֲלִי לֶהָבָה, עֲלִי לֶהָבָה!”, והשורה האחרונה מכריזה: „כָּמוֹךְ, כָּמוֹנוּ – דִּגְלֵנוּ אָדֹם אָדֹם.” ראו: המנון "הפועל", באתר זמרשת.
איילת השחר

אַיֶּלֶת הַשַּׁחַר הוא ביטוי בעברית שמקורו בתנ"ך, המתייחס לכוכב לכת המופיע זמן מועט לפני זריחת השמש ומסמן את "האור הראשון של הבוקר". האם התכוונתם ל... נוגה – כוכב הלכת העולה בעלות השחר (ראו גם כוכב השחר) מזמור וספרים תורניים "למנצח על אילת השחר" - כינויו של מזמור תהילים כ"ב המתחיל במילים אלו אילת השחר (סדרת ספרים) – סדרת ספרים מאת הרב אהרן יהודה ליב שטינמן על הש"ס והתורה איילת השחר – ספר מאת הרב יעקב הלוי פילבר אילת השחר (זאב וואלף טננבוים) – ספר מאת הרב זאב וואלף טננבוים (אביו של הרב שרגא צבי טננבוים) ישיבות ישיבת אילת השחר – ישיבת שערי יושר (ירושלים), בשכונת הר נוף שבירושלים בראשות הרב משה גולדשטיין ישיבת איילת השחר ("ישיבת אילת") – ישיבת הסדר בעיר אילת בראשות הרב יוסף רודריגז מקומות איילת השחר (קיבוץ) – קיבוץ בצפון ישראל, קרוי על שם הפסוק הפותח את המזמור בתהילים איילת השחר (אתר ארכאולוגי) – אתר ארכאולוגי מהתקופה האשורית הנמצא ליד תל חצור איילת השחר (שכונה) – שכונה חדשה בצפון בני ברק אחר איילת השחר – ארגון של קרן וולפסון להעמקת הזהות היהודית ביישובים ובקיבוצים, ראו קרן וולפסון (זאב וולפסון) איילת השחר (להקה) – להקה חסידית איילת השחר כהן (ילידת 1965) – צלמת ישראלית איילת השחר – ספר ילדים מאת מיכל סנונית כוכב השחר (פירושונים) כוכב הבוקר (פירושונים)
STS-91

STS-91 הייתה משימתה ה-24 של מעבורת החלל דיסקברי, משימת המעבורות העשירית והאחרונה במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה השמינית והאחרונה במיר. המשימה שוגרה ב-2 ביוני 1998 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-12 ביוני 1998 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל התחנה אספקה, והחזירה לכדור הארץ את האסטרונאוט אנדרו תומאס, שסיים שהייה בת כ-5 חודשים בתחנה. כמו כן הוחזרו לכדור הארץ כל הניסויים שבוצעו במיר על ידי האסטרונאוטים הקודמים ששהו בה. מפקד המשימה - ארצות הברית צ'ארלס פרקורט טייס - ארצות הברית דומיניק גורי מומחה משימה 1 - ארצות הברית וונדי לורנס מומחה משימה 2 - ארצות הברית פרנקלין צ'אנג-דיאז מומחה משימה 3 - ארצות הברית ג'נט לין קבנדי מומחה משימה 4 - רוסיה ואלרי ריומין (סוכנות החלל הרוסית) מומחה משימה 5 - ארצות הברית אנדרו תומאס (בנחיתה - חזר ממיר) המעבורת שוגרה ב-2 ביוני וב-4 ביוני היא התחברה לתחנת החלל מיר. בהמשך הועבר לתחנת החלל אספקה וציוד להמשך ניסויים. ב-8 ביוני מעברות התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה אנדרו תומאס לאחר כ-130 ימים בחלל. במהלך המשימה בוצעו מספר ניסויים לרבות בדיקה אמצעי קצה רובוטי חדש, מרכיבים אלקטרוניים ותוכנה חדשה וניסויים בתחום גידול גבישים. בין היתר בוצע ניסוי בתחום חקר חלקיקים שהוצע על ידי סמואל טינג. בזמן שמעבורת החלל הייתה בקרבת תחנת החלל ממודול פגום שלה "ספקטרום" בוצע שחרור גז בתקווה שצוות המעבורת יצליח לזהות מקום הדליפה. ניסיון זה נכשל. מעבורת נחתה ב-12 ביוני במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי. תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-91 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
STS-74

STS-74 הייתה משימה של מעבורת החלל אטלנטיס אל תחנת החלל מיר. הייתה זו המשימה הרביעית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל המשותפת לארצות הברית ורוסיה, ובוצעה בה העגינה השנייה של מעבורת חלל במיר. המשימה שוגרה ב-12 בנובמבר 1995 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה חזרה במרכז קנדי ב-20 בנובמבר. המשימה נשאה את יחידת העגינה של תחנת החלל מיר, שנבנתה על ידי רוסיה, לתחנה, יחד עם זוג לוחות סולאריים, והייתה השנייה מבין סדרה של 7 משימות רצופות של האטלנטיס אל מיר. במהלך 3 ימי העגינה העבירו צוותי התחנה והמעבורת אספקה מן המעבורת אל התחנה, והעבירו ציוד לא דרוש וניסויים מן התחנה אל המעבורת, לחזרה לכדור הארץ. כמו כן חוברה יחידת העגינה אל היחידה "קריסטל" לשימוש במשימות העגינה הבאות. מפקד: קנת קמרון טייס: ג'יימס הולסל מומחה משימה 1: כריס הדפילד (סוכנות החלל הקנדית) מומחה משימה 2: ג'רי רוס מומחה משימה 3: ויליאם מקארתור כריס הדפילד הוא האסטרונאוט הקנדי היחיד שביקר בתחנת החלל מיר. מסה: בשיגור: 112,358 ק"ג בנחיתה: 92,701 ק"ג מטען: 6,134 ק"ג פריגיאה: 391 ק"מ אפוגיאה: 396 ק"מ נטיית מסלול: 51.6° זמן הקפה: 92.4 דקות עגינה: 15 בנובמבר 1995, 06:27:38 UTC עזיבה: 18 בנובמבר 1995, 08:15:44 UTC משך: 3 ימים, שעה, 48 דקות ו-6 שניות תוכנית מיר ומעבורות החלל משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-74 בוויקישיתוף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צלופן

נייר צלופן הוא משטח דק ושקוף של חומר העשוי מתאית מחודשת של עצים או פלסטיק. הצלופן שימש לעטיפת מזון עקב אטימותו כך שמנע מעבר לחות, חיידקים, שמן ואוויר. וכך המוצר שעטוף בתוכו שומר על טריותו. בנוסף בעת גילויו זה היה המוצר השקוף היחידי (עד להמצאת הפלסטיק) כך שאפשר לראות את המוצר מבעד לעטיפתו ללא הצורך בפתיחת האריזה. הצלופן נוצר לראשונה ב-1908 על ידי כימאי שווייצרי בשם ז'אק בראנדנברגר בזמן שעבד בחברת Blanchisserie et Teinturerie de Thaon. את הרעיון הוא פיתח בשנת 1900, אולם רק בשנת 1908 הוא הצליח לייצר את הצלופן הראשון על ידי מכשיר שאיפשר לייצור משטח שקוף של תאית. הוא פרסם את תגליתו ורשם עליו פטנט בשם הצלופן בשנת 1917. זה היה גם שם החברה שהוא הקים על מנת לייצר את הצלופן בשני מפעלים שונים באזור פריז. מקור השם של הפטנט שהפך לשמו של המוצר נוצר מהלחם של שתי מילים cellulose (תאית) ו-diaphane (שקוף-למחצה). תהליך הייצור בנוי משבלונה שבו פתח צר שדרכו מעבירים זהורית בתוך אמבטיית חומצה אשר הופך זהורית לתאית בצורה של הסרט בעובי של הפתח שבשבלונה. בתהליך דומה עם שבלונה בה יש חורים, ניתן לייצר סיבים סינתטיים של זהורית. ייצור הצלופן שהחל בשנות ה-20 נמשך עד היום. הצלופן שימש במקור כדי לאטום צנצנות של ריבה. בשימוש לאטימה היו מרטיבים את הצלופן כך שהוא היה מתייבש ומתהדק על פתח הצנצנת. נייר צלופן משמש גם לאריזות ססגוניות. צלופן צבעוני או שקוף עוטף כמות ניכרת מהמתנות והחבילות שאנו מקבלים ונותנים. בעונת החגים הצלופן מככב בכל חנות או קיוסק אשר מציעים חבילות וסלסלות שי לחג. החל משנות ה-80 החליף את הצלופן הפוליפרופילן בשימושים רבים מפני שייצורו זול יותר. אולם עד היום הצלופן משמש בעיקר לאריזות. מדיה וקבצים בנושא צלופן בוויקישיתוף צלופן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע היסטורי מאתר targetstudy