laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מולי סאגדן

מולי סאגדן (בשמה המלא: מרי איזובל סאגדן; באנגלית: Mary Isobel Sugden; ‏21 ביולי 1922 - 1 ביולי 2009) הייתה שחקנית קומית אנגלייה, הידועה בעיקר בשל תפקידה כגב' סלוקומב בסדרת הטלוויזיה "מישהו מטפל בך?", ששודרה בין השנים 1972–1985. סאגדן נולדה בעיירה קיילי, במחוז יורקשייר שבממלכה המאוחדת. את ההנאה שבהצחקת אנשים גילתה, לדבריה, כבר בגיל צעיר. כשסיימה את לימודיה, מלחמת העולם השנייה כבר הייתה בעיצומה, וסאגדן החלה לעבוד במפעל תחמושת שעסק בייצור פגזים עבור חיל הים הבריטי. לאחר שעזבה את המפעל, החלה ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. עם סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון רפרטוארי, בו גם הכירה את בעלה, השחקן ויליאם מור, לו נישאה בשנת 1958. במקביל, הופיעה במספר תפקידי אורח בקומדיות טלוויזיוניות שונות, ובהן "המופע של בני היל". התפקיד הראשי הראשון שקיבלה היה תפקידה של גב' קריספין בקומדיית המצבים "Hugh and I", אותו גילמה בין 1962 ל-1966. כותב הסדרה, ג'ון צ'פמן, ליהק אותה מאוחר יותר לסדרה נוספת שכתב, "The Liver Birds", בה גילמה את דמותה של גב' האצ'ינסון, בין 1971 ל-1979. בין 1965 ל-1976 השתתפה סאגדן גם בסדרת טלוויזיה שאינה קומית, אופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בה גילמה את דמותה של בעלת פאב. אף שכבר כיכבה על מסכי הטלוויזיה בבריטניה, הופעתה כגב' סלוקומב בסדרת הטלוויזיה, "מישהו מטפל בך?", החל משנת 1972, היא שנחשבת לפריצתה הגדולה, ודמות זו היא המזוהה עמה יותר מכל. בסדרה זו, שעסקה בחנות כלבו, הייתה גב' סלוקומב הממונה על מחלקת בגדי הנשים. סימן ההיכר העיקרי שלה היה שיערה, שנצבע בכל פרק בצבע אחר. גב' סלוקומב התגוררה בגפה, עם חתול בשם Tiddles, אליו התייחסה בכינוי "pussy", מילת סלנג שפירושה "חתלתול" או "פות", והשימוש בה איפשר משחקי מילים רבים. בשנות ה-80 השתתפה סאגדן בקומדיות המצבים "That's My Boy" וכן ב-"My Husband and I", שבה שיחקה לצד בעלה. הופעותיה על מרקעי הטלוויזיה פחתו בהדרגה. בין השנים 1992‏-1993 שבה לגלם את דמותה של גב' סלוקומב, בספין אוף של "מישהו מטפל בך?", "Grace & Favour" ומאוחר יותר הופיעה במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות. בתוכנית ההומור "הממלכה הקטנה" ישנה דמות חוזרת אשר טוענת מדי פעם כי הייתה השושבינה של מולי סאגדן בחתונתה. לבסוף, באחד הפרקים מופיעה סאגדן בהופעת אורח בתוכנית ומכריזה שהשושבינה בחתונתה הייתה מישהי אחרת. מולי סאגדן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מולי סאגדן, באתר AllMovie (באנגלית) מולי סאגדן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מולי סאגדן, באתר Discogs (באנגלית) מולי סאגדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "I'm Free! - The Complete Are You Being Served?", Orion Books, 1999
לחך

לחך (שם מדעי: Plantago) הוא סוג במשפחת הלחכיים הנחשב לצמח מרפא. מקליפות הזרעים של הצמח מפיקים פסיליום. צמחים מסוג זה נפוצים בכל העולם. על פי הספרות הבוטנית, לפחות מיני הלחך מסוג לחך בשרני, לחך המלחות, לחך מלבין, לחך גדול, לחך חום-לוע, לחך מצוי, לחך אזמלני, לחך גלילני, לחך כרתי, לחך סגלגל, לחך בלוטי, לחך הודי, לחך לופת ולחך ריסני הגדלים בארץ ישראל הם אלרגניים. מדיה וקבצים בנושא לחך בוויקישיתוף לחך, באתר ITIS (באנגלית) לחך, באתר NCBI (באנגלית) לחך, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לחך, באתר צמח השדה לחך, באתר Tropicos (באנגלית) לחך, באתר GBIF (באנגלית) לחך, באתר IPNI (באנגלית) לחך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חדשות ישראל

חדשות ישראל (בגרמנית: Israel Nachrichten) היה עיתון יומי ישראלי בשפה הגרמנית. מערכת העיתון שכנה בתל אביב. העיתון פעל משנת 1974 ועד אמצע שנות ה-90 היה העיתון בבעלות "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות" - חברה בשליטת מפא"י וממשיכתה מפלגת העבודה, שהוציאה לאור עיתונים בשלל שפות. בהמשך נמכר העיתון לג'ורג' אדרי, שסיפר: "ב'חדשות ישראל' הגרמני עזר לי סטף ורטהיימר, שכל שבוע קנה מודעה ב–7,000 שקל". מפעם לפעם בעיתון פורסמו גם סיפורים קצרים של סופרים הכותבים בגרמנית. בשנת 1982 פורסם סיפור של קלאוס אבנר אל יהודי וינאי. בין השנים 1975 ו-2007 ערכה את העיתון אליס שוורץ-גרדוש. במותה בגיל 91 בשנת 2007 הייתה גרדוס עורכת העיתון המבוגרת ביותר בעולם. החל מ-2007 ערכה את העיתון הלגה מילר-גנצמאווה. בשל הזדקנות אוכלוסיית העולים מגרמניה והתחרות עם אתרי האינטרנט בשפה הגרמנית, מספר המנויים ב-2007 הצטמצם ל-1,500 בלבד. בעקבות קשיים פיננסיים העיתון נסגר בינואר 2011 ופועל מאז במתכונת אינטרנטית בלבד. אתר האינטרנט הרשמי של חדשות ישראל (בגרמנית) חדשות ישראל (גרמנית) עופר אדרת, "כל מודעת אבל זה מנוי אחד פחות", באתר הארץ, 20 בדצמבר 2007 רועי צ'יקי ארד, אחרי 97 שנים, העיתון של קסטנר, קישון וטומי לפיד עומד להיסגר, באתר הארץ, 23 ביולי 2015
גדעון רפאל

גדעון רפאל (רוּפֶר) (5 במרץ 1913 – 10 בפברואר 1999) היה מראשוני משרד החוץ במדינת ישראל ומבכיריו לאורך שלושים שנות שירות ציבורי. גדעון רופר (Ruffer) נולד ב-5 במרץ 1913 בגרמניה, ולמד באוניברסיטת ברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, בעקבות עלייתו של היטלר לשלטון, ונמנה עם מייסדי קיבוץ הזורע. בשנותיו הראשונות של הקיבוץ שימש כמוח'תאר. בשנת 1939 גויס על ידי אליהו גולומב לפעול בשליחות ארגון "ההגנה", שמטעמו קיים באירופה בשנת 1940 משא ומתן להעלאתם ארצה של כ-40,000 מיהודי גרמניה. בשיחותיו עם נציגיו של אדולף אייכמן הוסכם על תוכנית להוצאת יהודים מאירופה דרך האי רודוס, אך התוכנית נפסלה עם הצטרפותה של איטליה, בעלת השלטון על האי, למלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. לאחר שחרורו החל רפאל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שאותה ייצג כמשקיף בהצבעת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר (1947). עם הכרזת העצמאות והקמת משרד החוץ, פעל כעוזרו של משה שרת, שר החוץ של הממשלה הזמנית ולימים של ממשלת ישראל. בשנת 1948 צורף למשלחת ישראל לעצרת האומות המאוחדות בראשות אבא אבן. רפאל השתתף, בין השאר, בדיונים במועצת הביטחון על ההחלטה לשביתת נשק בין ישראל למדינות ערב, אשר התקבלה ב-16 בנובמבר 1948. רפאל שירת במשלחת ישראל לאו"ם עד לשנת 1953, אז שב ארצה והתמנה כיועץ לענייני המזרח התיכון והאו"ם במשרד החוץ. בין השנים 1957–1960 שימש כשגריר ישראל בבלגיה ובלוקסמבורג וכן כמשקיף קבוע של ישראל בשוק האירופי ובמוסדות האו"ם בז'נבה. בשנת 1967 נשלח לשרת כשגריר ישראל באו"ם. כעבור כשנה שב לישראל, ושימש מנכ"ל משרד החוץ בין השנים 1967–1972. בעת מלחמת יום כיפור התנדב לצה"ל ושירת כחייל מן השורה ברמת הגולן. עוד בשנת 1973, לאחר תום מלחמת יום כיפור, נשלח לשרת כשגריר ישראל בבריטניה, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1977. הלורד ג'ורג' ויידנפלד, מראשי הקהילה היהודית באנגליה, העריך כי רפאל היה אחד השגרירים המוצלחים ביותר של ישראל במדינה זו. בשנת 1978 פרש משירות החוץ. רפאל נפטר בירושלים בשנת 1999. גדעון רפאל, בסוד לאומים: שלושים שנות מדיניות-חוץ, מבט מבפנים, ירושלים: ספרי ידיעות אחרונות/הוצאת עידנים, 1981. ISBN 965-248-051-7 גדעון רפאל (1913-), דף שער בספרייה הלאומית אתר ההנצחה של משרד החוץ פרשת הקרקע של הזורע, באתר קיבוץ הזורע. ג'ואל גרינברג, גדעון רפאל, 85, מייסד משרד החוץ הישראלי (הודעה על פטירתו), בעיתון "הניו יורק טיימס", 12 בפברואר 1999 (באנגלית) שרה ליבוביץ-דר, לונדון שוב מחכה, באתר הארץ, 14 בינואר 2004
דסקית זיהוי

דִסקית זיהוי (ובקצרה: דִסקית) היא לוחית מתכת התלויה בשרשרת מתכת על צווארו של חייל, ועליה רשומים פרטי הזיהוי שלו בשני עותקים, שניתן להפריד ביניהם. לעיתים כוללת הדסקית מידע נוסף, כגון סוג הדם ודת. הדסקית משמשת לזיהוי החייל במקרה מוות או פציעה קשה. במקרה מוות נלקח אחד משני חלקי הדסקית על ידי העוסקים בזיהוי החללים, כחלק מתהליך הזיהוי והרישום. ייצורן של דסקיות זיהוי החל כיוזמה פרטית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, והדסקיות יוצרו מנחושת או מעופרת. תושב ניו יורק בשם ג'ון קנדי פנה בשנת 1862 לצבא ארצות הברית בהצעה לנפק דסקיות לכל החיילים, אך נענה בשלילה. הוראה לנפק דסקיות זיהוי, עשויות אלומיניום, ניתנה בצבא ארצות הברית בסוף 1906. בשנת 1916 נקבע שכל חייל יקבל שתי דסקיות זיהוי זהות, שאחת מהן תילקח מגופו במקרה שימות. צבא פרוסיה ניפק דסקיות זיהוי לכל חייליו בתחילתה של מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. דיסקיות זיהוי משמשות גם לוחמי אש ולזיהוי חיות מחמד. דסקיות מתכת, הדומות לדסקיות זיהוי צבאיות, הפכו בישראל ובמקומות מסוימים בעולם לפריט אופנתי. שימוש נוסף, תעשייתי, נעשה בדיסקיות לזיהוי וניהול נכסים וציוד בתעשייה וארגונים. דיסקיות אלו עשויות מחומרים עמידים כמו מתכת ופלסטיק, והן מכילות ברקודים, מספרים סידוריים או קודי QR לזיהוי וניהול ציוד ונכסים. הדיסקיות מוצמדות לציוד, מכונות או כל רכוש אחר של הארגון. הדסקית בצה"ל עשויה לוח מתכת מלבני, מחורר באמצעו, באופן המאפשר את שבירתו לשני חלקים נפרדים, שעל כל אחד מהם רשומים פרטי הזיהוי. על הדסקית מופיעים פרטי הזיהוי – שם מלא ומספר אישי. בתקופות מסוימות צוין גם סוג הדם. עקב הקושי לזהות חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים, נוספו לדסקית הזיהוי שעל הצוואר דסקיות בנעליים הצבאיות. פקודות הצבא מחייבות את החייל ללכת כשדסקית הזיהוי לצווארו בכל עת. יש חיילים, בייחוד לוחמים, הנוהגים לעטוף את הדסקית ואת השרשרת המחוברת אליה בעטיפת בד על מנת להימנע מהברק של המתכת שעשוי לחשוף את החייל בפני האויב. צה"ל מספק בעת הגיוס עטיפת בד לדסקית בצבע ירוק זית, אך השימוש בה אינו בגדר חובה. הביטוי "מהמסטינג שלי עשו את הדסקית שלך" (וריאציה נוספת: "מהפחית שלי...") משמש חיילים ותיקים לשם הדגשת הוותק שלהם באוזני חיילים צעירים יותר. חבר הכנסת רחבעם זאבי עשה בדסקית שימוש סמלי בשנותיו האחרונות, שבהן נהג להתהלך כשלצווארו דסקית ועליה שמות נעדרי צה"ל. במלחמת חרבות ברזל הופצה 'דסקית מחויבות' שנראית כמו דיסקית צה"לית אלא שבמקום שם ומספר אישי, כתוב עליה "הלב שלנו שבוי בעזה, BRING THEM HOME – NOW!". דסקית המחויבות משמשת לעורר את המודעות לנושא החטופים והנעדרים. הכסף ממכירתה מועבר במלואו כתרומה למטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים. מדיה וקבצים בנושא דסקית זיהוי בוויקישיתוף דיסקית, באתר "מילואים בסבבה" Sarah Ashbridge, ‏The Story of the Double Dog Tag, בבלוג של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה (באנגלית) אביאל מגנזי, בתו של גנדי: עבורו לא היה קדוש יותר מחייל שבוי, באתר ynet, 17 באוקטובר 2011 חגית הורנשטיין, הלב שלנו שבוי בעזה: השרשרת שכולנו צריכים לענוד, באתר כלבו – חיפה והצפון, 29 באוקטובר 2023
1974 בקולנוע

ערך מורחב – 1974 7 בפברואר – "אוכפים לוהטים" יוצא לאקרנים בארצות הברית 1 במאי – ג'ורג' לוקאס יוצר את הטיוטה הראשונה למלחמת הכוכבים (סרט) לרוברט רדפורד יש שלושה סרטים ברשימת 10 הסרטים המרוויחים בצפון אמריקה, השחקן הראשון שעשה זאת מאז בינג קרוסבי. "אוכפים לוהטים" "המגדל הלוהט" "החיפושית דוהרת שוב" "גטסבי הגדול" "משאלת מוות" הסרט הטוב ביותר: "הסנדק 2" הבמאי הטוב ביותר: פרנסיס פורד קופולה ("הסנדק 2") השחקן הטוב ביותר: ארט קרני ("הארי וטונטו") השחקנית הטובה ביותר: אלן בורסטין ("אליס לא גרה כאן יותר") 5 במרץ – אווה מנדז, שחקנית אמריקאית 15 באוגוסט – נטשה הנסטרידג', שחקנית קנדית 30 ביולי – הילרי סוונק, שחקנית אמריקאית ￼20 באוגוסט – מישה קולינס, שחקן אמריקאי 28 באפריל – פנלופה קרוז, שחקנית 28 באוקטובר – חואקין פיניקס, שחקן אמריקאי 11 בנובמבר – לאונרדו דיקפריו, שחקן קולנוע אמריקאי 17 בדצמבר – ג'ובני ריביסי, שחקן אמריקאי 13 בנובמבר – ויטוריו דה סיקה, שחקן ובמאי איטלקי (נולד ב-1901) "צ'יינהטאון", בבימויו של רומן פולנסקי ובכיכובם של פיי דאנאוויי וג'ק ניקולסון "פרנקנשטיין הצעיר", בבימויו של מל ברוקס ובכיכובו של ג'ין ויילדר "המנסרים מטקסס" "רצח באוריינט אקספרס" "השיחה" בכיכובו של ג'ין הקמן "האיש בעל אקדח הזהב" "שרית" בבימויו של ג'ורג' עובדיה, ובכיכובם של דליה פרידלנד, יגאל בשן וירדנה ארזי. 1973 בקולנוע 1974 1975 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1974 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1974 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
1975 בקולנוע

ערך מורחב – 1975 מרץ – מתחילה הפקת הסרט "מלחמת הכוכבים". "מלתעות" הופך לסרט הראשון שהרוויח מעל למאה מיליון דולר בצפון אמריקה, וקובע את הרף לשוברי קופות בעתיד. "מלתעות", בבימויו של סטיבן ספילברג "מופע הקולנוע של רוקי" "קן הקוקייה", בכיכובו של ג'ק ניקולסון "שמפו" "פאני ליידי", סרט ההמשך של "מצחיקונת" "טומי", סרט המבוסס על אופרת הרוק של "המי": טומי הסרט הטוב ביותר: "קן הקוקייה" הבמאי הטוב ביותר: מילוש פורמן ("קן הקוקייה") השחקן הטוב ביותר: ג'ק ניקולסון ("קן הקוקייה") השחקנית הטובה ביותר: לואיז פלטשר ("קן הקוקייה") 5 בינואר – בראדלי קופר, שחקן אמריקאי 22 בפברואר – דרו ברימור, שחקנית 2 באפריל – פדרו פסקל, שחקן 10 באפריל – דייוויד הארבור, שחקן 4 ביוני – אנג'לינה ג'ולי, שחקנית 27 ביוני – טובי מגוויר, שחקן 7 באוגוסט – שרליז ת'רון, שחקנית 16 באוגוסט – טאיקה וואיטיטי, שחקן ובמאי 5 באוקטובר – קייט וינסלט, שחקנית 4 במאי – מו האוורד, שחקן היה ממקימֵי המופע של שלושת המוקיונים 2 בנובמבר – פייר פאולו פאזוליני, במאי קולנוע ואיש אשכולות איטלקי (נרצח) "הקשר הצרפתי 2", בכיכובו של ג'ין הקמן "בארי לינדון", בבימויו של סטנלי קובריק "אחר צהריים של פורענות", בכיכובו של אל פצ'ינו "מונטי פייתון והגביע הקדוש", הסרט העלילתי הראשון של חבורת מונטי פייתון "האיש שרצה להיות מלך" 1974 בקולנוע 1975 1976 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1975 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1975 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
ולטשמרץ

וֶלְטְשְמֶרְץ - בעברית צער העולם (מגרמנית Weltschmerz, מילולית "כאב־עולם") הוא מונח פילוסופי או פסיכולוגי שנטבע לראשונה על ידי הסופר הגרמני ז'אן פול (1763-1825). הוא מתאר את תחושתו המלנכולית של מי שמבין כי הממשות הפיזית לא תוכל לעמוד לעולם בדרישותיה של הרוח, או את מגבלותיו שלו עצמו. השקפת העולם הפסימית הנגזרת מהבנה זו הייתה מקובלת אצל הרומנטיקנים כדוגמת לורד ביירון, אלפרד דה מיסה, היינריך היינה, יוזף פון אייכנדורף, קלמנס ברנטאנו ואחרים. במובן הרחב יותר מציין כיום המושג גם את תחושתו של מי שנחרד מחוסר הצדק בעולם. מבחינה פסיכולוגית קשור הוולטשמרץ בדיכאון ובאסקפיזם. המונח ולטשמרץ הוא אחד הגרמניזמים (מילים מושאלות מן הגרמנית) הנפוצים ביותר. דוקהה ולטשמרץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1980 בקולנוע

ערך מורחב – 1980 שרון סטון בהופעת בכורה על המסך בסרטו של וודי אלן, "אבק כוכבים" "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" "סופרמן 2" בכיכובו של כריסטופר ריב "9 עד 5" בכיכובם של ג'יין פונדה ודולי פרטון "שגעון על תנאי" "טיסה נעימה" "הלגונה הכחולה" "אנשים פשוטים" "פופאי" הסרט הטוב ביותר: "אנשים פשוטים" הבמאי הטוב ביותר: רוברט רדפורד ("אנשים פשוטים") השחקן הטוב ביותר: רוברט דה נירו ("השור הזועם") השחקנית הטובה ביותר: סיסי ספייסק ("בתו של כורה פחם") 26 באוגוסט – מקולי קאלקין, שחקן קולנוע אמריקני 5 בנובמבר – לוק המסוורת', שחקן אוסטרלי 12 בנובמבר – ראיין גוסלינג, שחקן קולנוע קנדי 19 בדצמבר – ג'ייק ג'ילנהול, שחקן קולנוע אמריקני 29 באפריל – אלפרד היצ'קוק, במאי 24 ביולי – פיטר סלרס, שחקן 7 בנובמבר – סטיב מקווין, שחקן 8 בדצמבר – ג'ון לנון, זמר ושחקן "האחים בלוז" "איש הפיל" "יום שישי ה-13" "פלאש גורדון" "הניצוץ" בכיכובו של ג'ק ניקולסון "הערפל" "כולם נפלו על הראש" "קגמושה" "טוראית בנג'מין" "היכן שהוא בזמן" "האגרופן השיכור" 1979 בקולנוע 1980 1981 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1980 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1980 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
משה וארון

משה וארון (3 בינואר 1926– 18 בדצמבר 2007) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי. וארון נולד בבולגריה ב-1926, ובינואר 1940 עלה לארץ ישראל על גבי ספינת הליווי אוריון שהייתה קשורה לרודניצ'אר שהפעיל ברוך קונפינו בהפלגה הרביעית והאחרונה שלה. החל לשחק בהפועל פתח תקווה, ולשמש במקביל מאמן קבוצת הנוער, בה שיחק באותה תקופה נחום סטלמך. בשנת 1949 שיחק וארון 3 פעמים במדי נבחרת ישראל: פעמיים מול נבחרת יוגוסלביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1950, ומשחק ידידות מול נבחרת קפריסין. ב-1955 החל לאמן את קבוצת הבוגרים של הפועל פתח תקווה, בה המשיך לשחק, והוביל אותה לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות המדינה. בשנת 1958 מונה לתפקיד מאמן נבחרת ישראל, ואימן אותה במוקדמות מונדיאל 1958 (שני הפסדים לוויילס) ובגביע אסיה 1958 (מקום שלישי). מלבד הפועל פתח תקווה, אימן וארון את בית"ר ירושלים, מכבי פתח תקווה, הפועל רמת גן, הפועל ירושלים, ואת מכבי יפו, אותן העלה לליגה הלאומית. נפטר ב-18 בדצמבר 2007. משה וארון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל משה וארון, באתר Transfermarkt משה וארון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן של משה וארון באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמוד המאמן של משה וארון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עמוד השחקן, באתר מוזיאון פתח תקווה משה וארון הלך לעולמו, באתר וואלה, 19 בדצמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)

צ'ארלסטון (באנגלית: Charleston) היא עיר הבירה של מדינת וירג'יניה המערבית בארצות הברית. היא גם העיר הגדולה במדינה, ובירת מחוז קאנאווה. העיר ממוקמת על מפגש הנהרות אלק וקאנאווה. במפקד האוכלוסין של שנת 2009 מנתה צ'ארלסטון כ-50 אלף תושבים, והאזור המטרופוליטני מנה 309,635 נפש. הייצור התעשייתי של העיר כלל בתחילה מלח וגז טבעי. לאחר מכן הייתה זו תעשיית הפחם שהביאה לשגשוג כלכלי בעיר וסביבותיה. כיום מתבססת כלכלת העיר על מסחר, שירותים, ממשל, רפואה וחינוך. בעיר נמצאת גם אוניברסיטת צ'ארלסטון ושדה התעופה יגר. בנוסף שוכן בעיר בסיס של להק מטוסי התובלה הרקולס, המשמשים את הכח האווירי של המשמר הלאומי האמריקני, הממוקם בווירג'יניה המערבית. בתחומי העיר נמצאים פארקים אחדים: פארק קאטו (Cato Park), פארק קונסקין (Coonskin Park) והיער המדינתי של קאנאווה, שהוא פארק ציבורי ענק, הכולל בריכה, אזורי קמפינג, מסלולי רכיבה והליכה, אזורי פיקניק ואזורי שעשועים. צ'ארלסטון היא ביתן של כמה קבוצות ספורט לאומיות של וירג'יניה בתחומי הבייסבול, הכדורסל והריצה. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית החלו מתיישבים אירופאים רבים להגר באטיות מיישוביהם אל פנים הארץ. אדמות העיר נרכשו בשנים שלפני המלחמה, ויישוב הקבע הראשון הוקם בשנת 1787. בתחילת המאה ה-19 התגלה מלח רב בנהרות שבסביבת העיר, דבר שהוביל לצמיחה כלכלית נרחבת. העיר המשיכה לצמוח עד שנת 1861, שבמהלכה החליטה המדינה לפרוש מן האיחוד ולהצטרף לקונפדרציית המדינות של אמריקה, העיר הייתה מחולקת בין הנאמנות לשני המחנות היריבים. לאחר קרבות רבים שבתחילתם צבא הקונפדרציה כבש את העיר ושלט בה, העיר נכבשה לבסוף על ידי צבא האיחוד. הפיצול בין המחנות הוביל גם לפיצול בין וירג'יניה המערבית לווירג'יניה, פיצול שנעשה על ידי הנשיא אברהם לינקולן תוך כדי המלחמה. בשנת 1877 התקיימו בחירות עממיות בנודע לעיר הבירה של המדינה, בחירות שבהן צ'ארלסטון ניצחה. במהלך המאה ה-20 העיר התבססה לא רק כמרכז פוליטי, אלא גם כמרכז כלכלי- התגלו בה משאבים טבעיים רבים (כגון פחם וגז טבעי), והתפתחו תעשיות מרובות של זכוכית, כימיקלים, עץ ופלדה. קווי הרכבת גם הם הגבירו את הצמיחה. בעיר חלה תנופת בנייה רחבה, שהתגברה בזמן מלחמת העולם השנייה. נכון לשנת 2010, גרים בעיר כ-51,000 תושבים. 78.4% מהאוכלוסייה הם לבנים, 15.5% אפרו-אמריקאים, 2.3% אסייתים, 0.2% אינדיאנים, 0.3% מגזעים אחרים ו-3.2% משני גזעים ויותר. סלובקיה באנסקה ביסטריצה, סלובקיה מדיה וקבצים בנושא צ'ארלסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלסטון צ'ארלסטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולסון

האם התכוונתם ל... ביל ניקולסון – כדורגלן ומאמן אנגלי בן ניקולסון – צייר אנגלי ג'ק ניקולסון – שחקן אמריקאי ויליאם ניקולסון, ברון ניקולסון הראשון – איש צבא בריטי לורנס ניקולסון – קצין בחיל הנחתים של ארצות הברית
ריס

הריסים הם שערות הצומחות בקצות העפעפיים. תפקידם להגן על העין מפני לכלוך. כמו כן, הריסים רגישים למגע ומהווים אמצעי התרעה לקיומו של עצם (למשל אבק או חרק) הנמצא קרוב לעין. העיניים נסגרות בצורה רפלקסיבית כאשר הריסים באים במגע עם עצמים אחרים. הריסים מתפתחים אצל העובר בין השבוע השביעי לשבוע השמיני להריון. הריסים יצמחו מחדש אם יפלו או ייתלשו. צמיחה מחדש אורכת בין שבעה לשמונה שבועות. צבעם יכול להיות שונה מצבע שיער הראש, אך הם נוטים להיות כהים אצל אנשים עם שיער ראש כהה ובהירים יותר אצל אנשים עם שיער ראש בהיר. זקיקי הריסים קשורים למספר בלוטות הידועות בשמות בלוטות זייס ובלוטות מול. ערך מורחב – ריסים מלאכותיים ריסים ארוכים נחשבים סימן ליופי בתרבויות רבות. אנשים מסוימים מבקשים להדגיש את ריסיהם בצורה מלאכותית, לדוגמה על ידי שימוש בתמרוק בשם מסקרה או מכשיר בשם מעגל ריסים. ניתן גם לחבר ריסים מלאכותיים לריסים הטבעיים. בפוך נעשה שימוש כבר בתקופת הברונזה, למטרות הגנה על העין ולהארכתם של הריסים. קיימות מספר מחלות והפרעות הקשורות לריסים: Madarosis (אנ') - איבוד שיער הריסים (בדומה לקרחת - איבוד שיער הראש) בלפריטיס (Blepharitis) - גירוי של שולי העפעפיים (היכן שהריסים מתחברים לעפעפיים) דיסטיכיה (אנ') - צמיחה בלתי תקינה של הריסים באזורים מסוימים בעפעפיים. אפשר שהריסים יידבקו בטפילי כינות ערווה. שעורה (Hordeolum) - זיהום בזקיקי הריסים ובבלוטות החלב (זייס) והזיעה (מול). טריכוטילומניה (Trichotillomania) - הפרעה נפשית הדוחפת את החולה לתלוש שערות מהקרקפת, הריסים וכדומה. דמודקס פוליקולרום (Demodex folliculorum) - סוג של דמודקס, אקרית קטנה ולא מזיקה החיה בריסים ובזקיקי שיער אחרים. קרדית זו מצויה אצל רוב אוכלוסיית העולם, והיא יכולה לעיתים לגרום דלקת עפעפיים. הריסים מופיעים אצל היונקים. ריסיו של הגמל ארוכים ועבים במידה ניכרת, כדי למנוע כניסת חול המדבר לעיניו. ניתן למצוא ריסים אצל ג'ירפות, סוסים ופרות וגם אצל יענים. לנחש צפעון דקל עפעפי (Bothriechis schlegelii) יש זוג קשקשים מותאם מעל עיניהם הדומה לריסים (ומכאן כינויו הלועזי Eyelash vipers). במשפחת הקלאוניים בולטים הריסים העשויים נוצות - תכונה נדירה אצל העופות. ד"ר איתי גל, לא רק ליופי: למה באמת יש לנו ריסים?, באתר ynet, 12 באוגוסט 2015 Why are long eyelashes considered feminine? - סרטון הסבר על היבטים מגדריים של הריסים
המחלקה המדינית

האם התכוונתם ל... המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית המחלקה המדינית של משרד החוץ
ג'ון צ'רצ'יל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו (26 במאי 1650 – 16 ביוני 1722 לפי הלוח היוליאני) ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (1822–1883) ג'ון סטריינג' ספנסר-צ'רצ'יל (4 בפברואר 1880 - 23 בפברואר 1947) - אחיו של וינסטון צ'רצ'יל ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו (1897–1972) ג'ון ג'ורג' ואנדרבילט ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחת עשרה ממרלבורו (1926 - )
מל קלר

מל (מלוין) קלר (16 במרץ 1920 – 1998) היה מוזיקאי ג'אז וממובילי הזרם בישראל בשנות ה-50 וה-70. נגן קלרינט, וסקסופון, מלחין ומנצח. הופיע עם רביעייה ועם ביג בנד, וכמו כן בקונצרטים לימודיים שונים. מל קלר נולד בניו יורק שבארצות הברית. בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור ובגיל 16 עבר לנגן בסקסופון והחל לנגן מוזיקת ג'אז. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק והשלים תואר במנהל עסקים. במלחמת העולם השנייה שרת בצי האמריקאי כקצין תותחנים על משחתת. לאחר המלחמה למד עיבוד, ניצוח ונגינת קלרינט בקונסרבטוריון בפריז ושנה נוספת למד מוזיקה באיטליה. ב-1951 הגיע לביקור בישראל והחליט להשתקע בה. בתחילה ניגן בתזמורת חיפה ולאחר מכן עבר לנגן בתזמורת "קול ישראל". ב-1961 נישא להלגה, קולנוענית ופסלת. השניים אימצו בת ב-1964. ב-1967 העלה ביחד עם השחקן גדעון שמר את המופע "אהבה וג'אז" שכלל קריאת שירי אהבה על ידי שמר ונגינת קטעי ג'אז על ידי רביעיית הג'אז של מל קלר. המופע זכה להצלחה והועלה 308 פעם על הבמה. ב-1963 הלחין את פסקול הסרט אשת הגיבור בבימויו של פיטר פריי. ב-1969 הלחין את פסקול הסרט לפני מחר. ב-1965 היה המעבד המוזיקלי והמנצח בתקליט הילדים ״זרעים של מסטיק״. קלר הלחין את אות הטלוויזיה הלימודית שהיה בשימוש בשנים 1970–1977. כמו כן עיבד את אות הפתיחה של הסדרה "Here we are". רביעיית הג'אז שלו השתתפה בפרק "Adverbs and Jazz" בסדרה ללימוד אנגלית, "More About English". קלר שב להתגורר בניו יורק ב-1978. שם הופיע גם עם תזמורת משלו. ב-1987 ניגן בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו". ב-1991 השתתף קלר בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת. ב-1995 לקה במחלת אלצהיימר וב-1998 נפטר מדום לב בארצות הברית. הוא הותיר אחריו את בתו ליאורה. החופש בבית ההבראה - מילים: חיים חפר; ביצוע: אילנה רובינא ואורי זוהר שיר הפטנטים - מילים: חיים חפר; עיבוד: גיל אלדמע, ביצוע: אורי זוהר פוקר משחקים על המרפסת - מילים: חיים חפר; ביצוע: אילנה רובינא ואורי זוהר את כל פלאי הקיץ - מילים: לאה נאור; ביצוע: חוה אלברשטיין השירים בתקליט הילדים "שמוליקיפוד", על פי ספרו של ט. כרמי, שהיה פופולרי בישראל בשנות השבעים. מל קלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מל קלר, באתר שירונט מל קלר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מל קלר, דף שער בספרייה הלאומית מל קלר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים שרגא הר-גיל, מל קלר: חלומי - תזמורת ג'אז גדולה, מעריב, 19 בינואר 1971 דודי פטימר, ביוגרפיה ותמונות Adverb and Jazz בערוץ החינוכית ביוטיוב ערך הויקיפדיה על זרעים של מסטיק, באתר ויקיפדיה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1964 בקולנוע

ערך מורחב – 1964 29 בינואר – הסרט דוקטור סטריינג'לאב של סטנלי קובריק יוצא לאקרנים. 6 ביולי – סרטם הראשון של הביטלס, "A Hard Day's Night" יוצא לאקרנים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרס אוסקר הסרט הטוב ביותר: "גבירתי הנאווה" הבמאי הטוב ביותר: ג'ורג' קיוקור ("גבירתי הנאווה") השחקן הטוב ביותר: רקס הריסון ("גבירתי הנאווה") השחקנית הטוב ביותר: ג'ולי אנדרוז ("מרי פופינס") פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 7 בינואר – ניקולס קייג', שחקן ומפיק אמריקני 15 בפברואר – כריס פארלי, שחקן אמריקני 9 במרץ – ז'ולייט בינוש, שחקנית צרפתייה 17 במרץ – רוב לאו, שחקן אמריקני 7 באפריל – ראסל קרואו, שחקן אוסטרלי 25 באפריל – האנק עזריה, שחקן אמריקני 15 ביולי – קורטני קוקס, שחקנית אמריקנית 26 ביולי – סנדרה בולוק, שחקנית אמריקנית 2 בספטמבר – קיאנו ריבס, שחקן אמריקני 30 בספטמבר – מוניקה בלוצ'י, שחקנית איטלקייה 12 באוגוסט – איאן פלמינג, סופר בריטי (ספרי ג'יימס בונד) 28 בספטמבר – הארפו מרקס, קומיקאי אמריקני האחים מרקס פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 1963 בקולנוע 1964 1965 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1964 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1964 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.