laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טופולוגיה חלשה

טופולוגיה חלשה היא טופולוגיה שבה ה"מרחק" או ה"סביבות" מוגדרות באמצעות קבוצה של פונקציות רציפות על המרחב. נהוג להשתמש במונח זה כאשר מגדירים טופולוגיה שכזו על מרחב מטרי (ובפרט, מרחב בנך) שעליו קיימת כבר הטופולוגיה המטרית/הנורמית - שהיא טופולוגיה חזקה יותר. יהי X {\displaystyle X} מרחב נורמי ותהי   F ⊂ C ( X ) {\displaystyle \ F\subset C(X)} משפחה של פונקציות רציפות על X {\displaystyle X} . הטופולוגיה החלשה המתאימה ל- F {\displaystyle F} היא הטופולוגיה הגסה ביותר (כלומר: עם אוסף הקבוצות הפתוחות הקטן ביותר האפשרי) שביחס אליה כל הפונקציות של F {\displaystyle F} הן רציפות. תת בסיס טבעי לטופולוגיה חלשה הוא הבא:   U ( x 0 , f , ε ) = { x ∈ X     |     | f ( x 0 ) − f ( x ) | < ε } {\displaystyle \ U\left(x_{0},f,\varepsilon \right)=\left\{x\in X\ \ |\ \ |f(x_{0})-f(x)|<\varepsilon \right\}} כאשר עוברים על כל הנקודות   x 0 ∈ X {\displaystyle \ x_{0}\in X} , על כל   f ∈ F {\displaystyle \ f\in F} ועל כל ε > 0 {\displaystyle \,\varepsilon >0} . כלומר, האוסף   B = { U ( x 0 , f , ε ) | f ∈ F , ε > 0 , x 0 ∈ X } {\displaystyle \ \mathbb {B} =\{U\left(x_{0},f,\varepsilon \right)|f\in F,\varepsilon >0,x_{0}\in X\}} הוא תת-בסיס לטופולוגיה החלשה המתאימה ל- F {\displaystyle F} . אם המשפחה F {\displaystyle F} מפרידה נקודות (כלומר: לכל x , y ∈ X {\displaystyle x,y\in X} יש f ∈ F {\displaystyle f\in F} כך ש- f ( x ) ≠ f ( y ) {\displaystyle f(x)\neq f(y)} ) אזי הטופולוגיה החלשה היא האוסדורף. התכנסות: בטופולוגיה זו   x n → x {\displaystyle \ x_{n}\to x} אם ורק אם לכל   f ∈ F {\displaystyle \ f\in F} מתקיים ש-   f ( x n ) → f ( x ) {\displaystyle \ f(x_{n})\to f(x)} . משפט בנך-אלאוגלו: יהי X {\displaystyle X} מרחב בנך ונגדיר טופולוגיה חלשה מעל המרחב הדואלי   X ∗ {\displaystyle \ X^{*}} על ידי   w ( X ) {\displaystyle \ w(X)} כאשר   X ⊂ X ∗ ∗ {\displaystyle \ X\subset X^{**}} (כאן X {\displaystyle X} משחק בתפקיד של F {\displaystyle F} ואילו   C ( X ) ⊂ X ∗ ∗ {\displaystyle \ C(X)\subset X^{**}} . אזי במרחב טופולוגי זה, הנקרא w ∗ {\displaystyle w*} , מתקיים שכדור היחידה הוא קומפקטי. טופולוגיות אופרטוריות מרחב טיכונוף משפט טיכונוף אנליזה פונקציונלית טופולוגיה חלשה, באתר MathWorld (באנגלית)
בן זכאי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בן זכאי – מושב עובדים דתי באזור השפלה ליד יבנה אישים רבן יוחנן בן זכאי – מגדולי התנאים ומנהיג יהודי חשוב בתקופת חורבן בית שני והמרד הגדול זכאי בן אחינאי – ראש הגולה בשנים ד'תקל"א-ד'תק"ס דוד בן זכאי – ראש הגולה בבבל בשנים ד'תר"פ-ד'ת"ש, נודע בשל סכסוכו עם רב סעדיה גאון יוחנן בן-זכאי (גלוברמן) – מתרגם שירה ומשלים לעברית (1899-1971) טלילה לוי בן-זכאי – שחקנית תיאטרון, עיתונאית ותסריטאית ישראלית, בתו של המתרגם יוחנן בן-זכאי
מונוקל

המונח "משקף" מפנה לכאן. לערך העוסק במכשיר הרפואי הקרוי מַשקף, ראו אנדוסקופ. מונוקל או מִשקף הוא סוג של משקפיים המשמש לתיקון ראייה של עין אחת בלבד. הוא מורכב מעדשה עגולה ובדרך כלל כולל גם מסגרת עשויה מתכת על מנת לאפשר חיבור שרוך. הצד השני של השרוך קשור לבגד המרכיב כדי למנוע את איבוד המונוקל. המונוקל היה נפוץ ביותר בסוף המאה ה-19 וכיום הוא מאוד נדיר. זאת בעיקר בגלל ההתקדמות בתחום האופטומטריה אשר איפשרה הבחנה טובה יותר של כושר הראייה וכן גם בגלל היכולת לייצר משקפיים ועדשות מגע עם עוצמה שונה לכל עין. המונוקל מוחזק במקומו על ידי שרירי הפנים של המרכיב כאשר גודל המונוקל מותאם כך שיוכל להחזק במקומו בין הגבה ללחי של המרכיב על ידי קריצה קלה. בגלל אופן ההרכבה הזו, יכול המונוקל ליפול בקלות עם הבעת פנים לא מתאימה. השימוש במונוקל מקושר בדרך כלל עם גברים בני המעמד העליון העשיר. מונוקל משולב עם טוקסידו ומגבעת משלים תלבושת של ג'נטלמן סטריאוטיפי. גם תיאור סטריאוטיפי של קצין בצבא פרוסיה כלל מונוקל, למשל בקריקטורות של ג'ורג' גרוס. ישנם מספר מפורסמים אשר ידועים בדבר הרכבת מונוקל כגון הפוליטיקאי הבריטי ג'וזף צ'מברלין ובנו אוסטן, הנשיא הפורטוגזי אנטוניו דה ספינולה ויוליוס אבולה האיטלקי. בין המפורסמים כיום ניתן למצוא את האסטרונום הבריטי סר פטריק מור ואת המתאגרף לשעבר כריס אובנק. בסדרת הטלוויזיה האמריקנית הגיבורים של הוגאן דמותו של קולונל קלינק הרכיבה מונוקל כחלק מסטריאוטיפ הקצין הפרוסי. סהר שלו, המונוקל חוזר, אבל בלי עין הרע הוא שוב יעבור מן העולם, באתר הארץ, 25 באפריל 2014
אנדרה גיו

אנדרה גיו (בצרפתית: André Guillot‏; 15 באוקטובר 1908 - 23 בפברואר 1993) היה שף צרפתי, השף של מסעדת "אוברז' די וייה מארלי" (l’Auberge du Vieux Marly) במארלי-לה-רואה. אנדרה גיו נולד ב-1908 בפארמוטייה, בהיותו בן 16 החל לעבוד בבישול, בתחילה כשוליית שף המאפה פרנאן ז'יטו, שף שגרירות צרפת ברומא. חלקה הראשון של הקריירה שלו שימש כשף בבתים פרטיים, בכלל זה בשירותו של הסופר הסוריאליסטי רמון רוסל (Raymond Roussel), עשיר אנין טעם שלביתו הובאו פירות וירקות מקוט ד'אזור ברולס-רויס. במלחמת העולם השנייה נפל בשבי, אחריה עבד במספר מוסדות ואחר-כך התיישב בנורמנדי במארלי-לה-רואה ב-1952, שם היה שף המסעדה "אוברז' די וייה מארלי". המסעדה הצרפתית בעלת השם הגדול ביותר שמדריך מישלן האדום התעלם ממנה. ב-1966 דירג מדריך ג'וליארד את המסעדה כ"מסעדה הטובה ביותר בשכנות לפריז" והיא קיבלה 17.5/20 נקודות במדריך גו מיו ותרנגול שחור מוכתר (הציון הגבוה ביותר) מידי מדריך קלבר. גיו פרש ב-1972, לימד בישול. בין השפים אותם לימד נכללו ז'אן-מארי אמט, פייר בארדש, ז’אק קאניה, גי ז'דה, אמיל יונג, גי מארטן, מארק מנו, ז'אן-פייר רוברט, אנרי סגן (Henri Seguin) וז’ראר וייה. אנדרה גיו מוכר כממציאו של הרטבים בלי קמח, על ידי סילוק הרביכה והקמח, הוא הסמיך את הרטבים באמצעות צמצום, ההצלחה נזקפת גם לזכות מתכון מגדנאות מיוחד. כריסטיאן מיו תיאר אותו כ"הבלתי מובן ביותר מבין השפים הצרפתיים הגדולים ביותר", הוא נחשב כחלוץ המטבח הקל, הרבה לפני עידן הדיאטה. הוא היה גלוי לב ולא היסס לתקוף מסורות מבוססות היטב, כך למשל תקף את הנוהג להבעיר את המנה לעיניו של הלקוח כהצגה גרידא וגרס שיש לעשות זאת במטבח בלבד. הוא הלך לעולמו ב-1993 בסן-ז'רמן-אן-לה. La grande cuisine bourgeoise (Flammarion) La vraie cuisine légère (Flammarion) .Larousse Gastronomique. president Gastronomic Comitee: Joel Robuchon, Calrkson Potter, random House, 2001, p. 587.
מרים מבית עניה

מרים מבית עניה (ביוונית: Μαρία - מריה) היא דמות המתוארת בברית החדשה, בבשורה על-פי יוחנן ובבשורה על פי לוקאס. על פי ספרים אלה מרים היא אחותם של לזרוס (אלעזר) ומרתא מבית עניה (הסמוכה לאלעיזריה של ימינו, יישוב בחבל יהודה בצפון הר הזיתים). על פי מסורת הכנסייה הקתולית מרים מבית עניה היא מרים המגדלית. מסורות הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית והנצרות הפרוטסטנטית סוברות כי הן נשים שונות. על פי הבשורה על פי לוקאס, ישוע ביקר בבית האחיות מרתא ומרים. בעוד שמרתא עסקה בעניינים שונים מרים הקשיבה לתורתו של ישוע, ולכן זכתה לשבחי הברית החדשה. ויהי בנסעם ויבא אל-כפר אחד ואשה אחת ושמה מרתא אספה אותו אל-ביתה. ולה אחות ושמה מרים אשר ישבה לרגלי ישוע לשמע אל-דברו. ומרתא יגעה ברב שרותה ותגש ותאמר הלא תשים על-לבך אדני אשר אחותי עזבתני לשרת לבדי אמר-נא אליה ותתמך-בי. ויען ישוע ויאמר לה מרתא מרתא את דאגת ומבהלת לדברים הרבה. ואין צרך אלא באחד ומרים בחרה בחלק הטוב אשר לא-יקח ממנה. — הברית החדשה, הבשורה על-פי לוקאס, פרק י', פסוקים 38–42 פרשנים ראו בישיבתה של מרים לרגלי ישוע, היותה אחד מתלמידיו. הבשורה על-פי יוחנן מזכירה את מרים בשני אירועים - האחד תחיית לזרוס: וַיְהִי אִישׁ חוֹלֶה וְהוּא אלַעְזָר מִבֵּית עניה כְּפַר מִרְיָם וּמָרְתָא אֲחוֹתָהּ. הִיא מִרְיָם אֲשֶׁר אֶת הָאָדוֹן בְּמִרְקַחַת וַתְּנַגֵּב אֶת רַגְלָיו בְּשַׂעֲרוֹתֶיהָ וְאלַעְזָר אָחִיהָ הוּא חָלָה׃ וַתִּשְׁלַחְנָה אַחְיוֹתָיו אֵלָיו לֵאמֹר אֲדֹנִי הִנֵּה אֲשֶׁר אָהַבְתָּ חֹלֶה הוּא׃ וַיִּשְׁמַע יֵשׁוּעַ וַיֹּאמַר הַמַּחֲלָה הַזֹּאת לֹא לַמָּוֶת הִיא כִּי אִם לִכְבוֹד הָאֱלֹהִים לְמַעַן יִכָּבֶד בָּהּ בֶּן הָאֱלֹהִים׃ ויֵשׁוּעַ אָהֵב אֶת מָרְתָא וְאֶת אֲחוֹתָה וְאֶת אלַעְזָר. — הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"א, פסוקים 1–5 וכן בתיאור משיכתו של ישוע על ידי מרים: וַתִּקַּח מִרְיָם מִרְקַחַת נֵרְדְּ זַךְ וְיָקָר מְאֹד לִטְרָא אַחַת מִשְׁקָלָהּ וַתָּסָךְ אֶת רַגְלֵי יֵשׁוּעַ וַתְּגַנֵּב אֶת רַגְלָיו בְּשַׂעֲרוֹתֶיהָ וְהַבַּיִת יִמָּלֵא רֵיחַ הַמִּרְקָחַת. — הברית החדשה, הבשורה על-פי יוחנן, פרק י"ב, פסוק 3 על פי תיאור זה מרים שפכה שמן ריחני על רגליו של ישו, ונגבה את רגליו בשערותיה. הכנסייה הקתולית מזהה את מרים מבית עניה עם מרים המגדלית. אף שאין לזיהוי זה תימוכין בספרי הברית החדשה, המלומדים הקתולים סברו שלאור שבחיו הגבוהים של ישוע למרים, לא ייתכן כי לא הייתה באירוע צליבתו וקומו לתחייה ולכן היא מזוהה עם מרים המגדלית שהייתה בשני אירועים אלה. הכנסיות המזרחיות אינן מקבלות פרשנות זו, וסבורות כי מרים מבית עניה ומרים המגדלית הן שתי קדושות נפרדות. הכנסיות המזרחיות סבורות כי אף מרים מבית עניה נכחה באירוע הצליבה, כמו גם אחותה מרתא, והן מתוארות כ"נשים נושאות המור" המוזכרות שנכחו באירוע. על פי המסורות האורתודוקסיות, בעקבות מותו של סטפנוס הקדוש נמלטו מרים, מרתא ואלעזר מירושלים והחלו להפיץ את בשורת ישוע בארצות שונות. על פי הנצרות האורתודוקסית היום המקודש למרתא ומרים הוא ה-4 ביוני, וכן היום השלישי לאחר הפסחא. על פי הכנסייה הלותרנית, הכנסייה האפיסקופלית והכנסייה האנגליקנית, היום המקודש של מרתא, מרים ואלעזר הוא ה-29 ביוני. מרים המגדלית מדיה וקבצים בנושא מרים מבית עניה בוויקישיתוף מילון התנ"ך של איסטון האנציקלופדיה הקתולית - דיון בזהות בינה לבין מרים המגדלית היום המקודש למרים
ישו בבית מרתא ומרים

ישו בבית מרתא ומרים (בהולנדית: Christus in het huis van Martha en Maria) המכונה גם ישו בבית מרים ומרתא הוא ציור שמן על בד משנת 1654 או 1655, מעשה ידי הצייר ההולנדי יאן ורמיר. הציור מוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו. יצירה זו היא אחד הציורים המוקדמים של ורמיר, וייחודה במכלול יצירתו של ורמיר בכך שהיא מתארת אירוע מהברית החדשה. יצירה זו היא היחידה מיצירות ורמיר העוסקת בסיפור מכתבי הקודש. על פי הבשורה על פי לוקאס ביקר ישו בבית האחיות מרתא ומרים. מרתה עסקה בעניינים שונים אך מרים הקשיבה לתורתו של ישו, ולכן זכתה לשבחי הברית החדשה. ויהי בנסעם ויבא אל-כפר אחד ואשה אחת ושמה מרתא אספה אותו אל-ביתה. ולה אחות ושמה מרים אשר ישבה לרגלי ישו לשמע אל-דברו. ומרתא יגעה ברב שרותה ותגש ותאמר הלא תשים על-לבך אדני אשר אחותי עזבתני לשרת לבדי אמר-נא אליה ותתמך-בי. ויען ישו ויאמר לה מרתא מרתא את דאגת ומבהלת לדברים הרבה. ואין צרך אלא באחד ומרים בחרה בחלק הטוב אשר לא-יקח ממנה. — הבשורה על פי לוקאס, 10, 38 - 42 ביצירה נראית מרים יושבת למרגלותיו של ישו ומאזינה לדבריו, בעוד שאחותה עוסקת בהגשת מזון ומפניה ניכר כי אינה מקשיבה לדבריו. ביצירה מוקדמת זו בולטים השימוש בצבעי אדום וחום עמוקים יותר משהופיעו ביצירותיו המאוחרות יותר של ורמיר, ומשיכות מכחול שוטפות, חופשיות וניכרות לעין, שאף הן אינן מופיעות ביצירתו הבשלה יותר. היצירה שייכת לקבוצה של יצירות מוקדמות, כמו "רחצת דיאנה" ו"היצאנית", בהן ניסה ורמיר לאמץ ביצירתו תמות מיתולוגיות או תמות "בתי מרזח" כנוהג התקופה. גם ביצירה מוקדמת זו בולט המשחק הנועז באור ובצל של ורמיר, כולל השימוש הייחודי בצל צבעוני (כלומר, שאינו גוון חום מוכהה) על פני המצוירים. בציור מופיעים כמה אלמנטים החוזרים ביצירתו הבשלה יותר של ורמיר, כמו האור הזורם מצידו השמאלי של הבד, ומשחק על־פני האנשים, העצמים והבדים ושורת חפצים מוכרים, כמו השטיח שעל השולחן, מסעד הכיסא, סלסלת הלחם והשרפרף, השבים ומופיעים ביצירות מאוחרות רבות. מדיה וקבצים בנושא ישו בבית מרתא ומרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ישו בבית מרתא ומרים תיאור היצירה
סאדנלי

סאדנלי (אנגלית: Suddenly) הוא סרט מתח אמריקני. את הסרט כתב ריצ'רד סייל, הפיק רוברט בסלר (יונייטד ארטיסטס) וביים לואיס אלן. הקרנת הבכורה שלו נערכה ב-7 באוקטובר 1954 ואורכו 75 דקות. הסרט מתאר ניסיון כושל להתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית, בעיר הקטנה סאדנלי. קבוצה של שלושה מתנקשים שנשכרו לחסל את הנשיא, בהנהגת ג'ון בארון (פרנק סינטרה), משתלטת על בית גבוה שצופה על תחנת הרכבת, ומחזיקה את יושבי הבית כבני ערובה. בני הערובה הם בעל הבית - הסבא (ג'יימס גליסון), כלתו (ננסי גייטס. בנו נהרג במלחמת העולם השנייה), נכדו הקטן, השריף של העיר (סטרלינג היידן) וטכנאי הטלוויזיה. הסרט צולם בשחור-לבן, ובשנות השמונים נוצרה גרסה צבעונית, למכירה בווידאו. בגלל הדמיון בין עלילת הסרט לבין רצח הנשיא קנדי בשנת 1963, ובין דמות המתנקש המעורער בנפשו לבין רוצח קנדי, שידור הסרט הופסק למשך שנים רבות. לפי שמועה נפוצה, רוצחו של קנדי צפה בסרט והתרשם ממנו, מספר ימים לפני שהתנקש בנשיא. השריף מקבל הודעה דחופה וסודית על הגעתו הקרובה של הנשיא, ברכבת מיוחדת. מספר סוכנים של השירות החשאי מגיעים לעיר, בעקבות מידע מודיעיני שהגיע לידיהם, ומסייעים לשריף בהכנות למבצע ובסידורי האבטחה. השריף מנסה ליצור קשר רומנטי עם האם הצעירה (ננסי גייטס), שבעלה נהרג במלחמה לפני כמה שנים, אך היא מסרבת להפסיק להתאבל. היא מביעה כעס על מותו ה"מיותר", והוא מנסה לשכנע אותה שמותו היה מכובד, כי הגן על ערכים חשובים (הכוונה לשחרור אירופה מאימת גרמניה הנאצית). גם הסבא (אביו של הבעל, ובעברו מאבטח אישי של הנשיא וילסון) מנסה להסביר לה שהמוות לא היה לחינם, אך בשלב זה היא עדיין מסרבת להשלים עם האבידה. קבוצת המתנקשים שמגיעה לעיר בוחרת בבית המשפחה, שניצב על גבעה גבוהה וצופה על תחנת הרכבת, כמיקום לפעולה. הם מציגים עצמם כסוכני FBI, בוחנים את הבית מבפנים, ומשתלטים על היושבים באיומי אקדח. השריף מנסה לתקוף אותם ונורה בידו. במהלך ההמתנה הארוכה לרכבת, הם מציבים עמדת צליפה ליד החלון, ומכינים את רובה הצלפים. בני הערובה מנסים לשכנע אותם לוותר על ההתנקשות בדרכים שונות, אך לשווא. מנהיג הקבוצה מספר שהפך לרוצח שכיר בעקבות שירותו הצבאי במלחמה, שהוציא אותו מדעתו. מפקד צוות השירות החשאי, שנכנס לבית כדי לפגוש את חברו הוותיק (הסבא), נורה ונהרג. אחד מחברי הקבוצה מתקרב לתחנת הרכבת, יורה למוות בסגן השריף ונורה למוות בעצמו. טכנאי הטלוויזיה והסבא מצליחים לחשמל את שולחן המתכת ליד החלון (באמתלה של תיקון מכשיר הטלוויזיה), וכך מתחשמל למוות החבר השני בקבוצה. מנהיג הקבוצה, ג'ון בארון (פרנק סינטרה), נורה למוות על ידי האם הצעירה באקדח שהוחזק בביתה, לאחר שניסה לירות בבנה הקטן. הרכבת המיוחדת של הנשיא עברה במקום, אך לא עצרה בסופו של דבר, בשל ההתראה המודיעינית. בסופו של הסרט, האם הצעירה מסכימה לצאת לבילוי משותף עם השריף, ומביעה הבנה לצורך בהקרבה עבור ערכים מקודשים. מדיה וקבצים בנושא סאדנלי בוויקישיתוף "סאדנלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סאדנלי", באתר נטפליקס "סאדנלי", באתר AllMovie (באנגלית) "סאדנלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סאדנלי", באתר אידיבי "סאדנלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
המועצה הארכיאולוגית

המועצה הארכיאולוגית היא גוף סטטוטורי ישראלי הקיים מתוקף סעיפים 36-34 לחוק העתיקות. חברי המועצה ממונים על ידי שר החינוך והתרבות. לייעץ לשר החינוך והתרבות, למנכ"ל רשות העתיקות ולמועצת רשות העתיקות בענייני ארכאולוגיה ועתיקות, שיובאו בפניה על ידיהם. כלומר, המועצה הארכאולוגית היא הגוף המקצועי העליון במדינת ישראל המייעץ לרשות העתיקות הממונה על אכיפת חוק העתיקות והסדרת כל הפעילות הנוגעת לעתיקות ולאתרי עתיקות בישראל. המועצה רשאית לאצול מסמכויותיה לוועדות מבין חבריה. הוועדה העיקרית הקיימת מטעמה של המועצה הארכאולוגית היא הוועדה למתן רישיונות לחפירה ארכאולוגית, לפי סעיף 12 לחוק העתיקות. ועדת הרישיונות - ועדה שחברים נציגים מן המחלקות לארכאולוגיה של האוניברסיטאות בישראל. הוועדה בודקת מצד אחד את הכשרתו המקצועית של מבקש הרישיון ואת ניסיונו המעשי (בשירותם של ארכאולוגים ותיקים ממנו), וכן את כשירותו של המוסד שמטעמו מבוקש רישיון החפירה להעניק שירותים מקצועיים לחפירה (כגון, מעבדות, מחסנים, ספרייה מקצועית, שירותים טכניים שונים). ועדת שימור - ועדה לבירור סוגיות בעיתיות בשימור ובשחזור מבנים עתיקים ולייעוץ לתחום השימור שברשות העתיקות בדבר הפעולות שיש לנקוט, או להימנע מנקיטה, בסוגיות ספציפיות המובאות בפניה. ועדת ערר - ועדה שחברים בה שני חברים שממנה המועצה שלא מבין חבריה הקבועים (אלה יהיו בדרך כלל ארכאולוגים מקצועיים מן המוסדות האקדמאים בארץ). בראש הוועדה עומד שופט, או מי שכשיר להיות שופט שממנה שר המשפטים. אל ועדת הערר יכולים לפנות מי שרואים עצמם נפגעים מהחלטות מנכ"ל רשות העתיקות. חוק העתיקות (סעיף 36) מונה את ההחלטות שניתן לערער עליהם, ובהן: קביעת גודלו של אתר עתיקות, סירוב לתת רישיון חפירה, סירוב לתת רישיון למסחר בעתיקות, ועוד. הגשת העררים לוועדת הערר נעשית באופן מקוון באתר ועדת הערר לפי חוק רשות העתיקות, התשל"ח-1978. המועצה הארכאולוגית הראשונה הוקמה בידי פרופ' ג'ון גרסטנג שהקים את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי והיה למנהלה הראשון. המועצה הוקמה מתוקף פקודת העתיקות הראשונה שנוסחה בשנת 1920. המועצה כונתה "המועצה הארכאולוגית המייעצת" (Archaeological Advisory Board). הישיבה הראשונה של המועצה הארכאולוגית התקיימה ביום 20 בספטמבר 1920, במעמד הנציב העליון, הרברט סמואל. בישיבה הראשונה של המועצה השתתפו: ג'ון גרסטנג; ויליאם ג'ון פיתיאן-אדמס (W.J. Phythian-Adams) מבית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים; האדריכל אנטוניו ברלוצי; האב לגראנז' מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים; הארכימנדריט קלאופס, הפטריארך האורתודוקסי של ירושלים; ד"ר ויליאם פוקסוול אולברייט, מנהל בית הספר האמריקאי לחקר המזרח בירושלים. הנציג היהודי היה ד"ר ארתור רופין. בעקבות התערבות הנציב העליון, הוחלף רופין לאחר מכן בד"ר נחום סלושץ מטעם החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה. עם סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל הוקמה מחלקת העתיקות הישראלית, וגם מטעמה התמנתה מועצה ארכאולוגית שהמשיכה לפעול כל העת. חוק העתיקות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט ועדת ערר לפי חוק העתיקות, התשל"ח-1978 אתר ועדת הערר לפי חוק רשות העתיקות, התשל"ח-1978
שמעון קיירא

רב שִׁמְעוֹן קַיְירָא, (חי בסביבות שנת 840) היה תלמיד חכם ופוסק שחי בתקופת הגאונים, ככל הנראה מן העיר בצרה שבבבל. לא ידוע עליו כמעט מאומה מלבד העובדה שכנראה חיבר את הספר הלכות גדולות. רבי שמעון קיירא לא הוגדר כ"גאון", שכן לא תפס משרה רשמית של ראש ישיבה. יש המשערים שהוא הושפע מדרכה של ישיבת סורא ואף ששימש כאחד מחכמיה. לדעת חלק מהחוקרים, לספרו "הלכות גדולות" היה מעמד מיוחד בקרב גאוני סורא. ספרו, הלכות גדולות, מבוסס על החיבור הלכות פסוקות בשילוב השאילתות וקטעים נוספים מהתלמודים וממסורות על-פה שרווחו בישיבות הגאונים. הוא מראשוני הגאונים שהשתמשו בחומר ארץ-ישראלי בתר-משנאי, ויש המשערים שהחיבור לא חובר בבבל גופא. בספר הקבלה לרבי אברהם אבן דאוד ובראשונים נוספים, מיוחס ספר הלכות גדולות לרב שמעון קיירא. רש"י ובעל הסמ"ג סוברים שחובר על ידי רב יהודאי גאון, אך לא פרשו באיזה יהודאי מדובר, רב יהודאי גאון או רב יהודאי הכהן גאון. לפי המובא בספר הכרוניקה צמח דוד, יש סוברים כי רב יהודאי כהנא חיבר הספר, וזאת על פי דברי הסמ"ג שגאון בשם 'רב יהודאי' חיברו ואילו ההבנה שמדובר על רב יהודאי גאון בן נחמן לא ייתכן כי הוא מוזכר בספר השאילתות של רב אחאי משבחא, המוקדם לספר הלכות גדולות, ובכך מייצר אנכרוניזם בחשבון שנות פעילותם. אך הדעה הרווחת היא שהספר הלכות גדולות חובר על ידי רב שמעון קיירא. דעה זו נשענת בין השאר על כך שבספר נזכר רב צמח בר פלטוי שנפטר בשנת ד'תר"ן (890), רב צמח מאוחר מהזיהויים האחרים כרב יהודאי גאון או כרב יהודאי הכהן גאון שפעלו כמאה שנה ויותר לפני רב צמח בר פלטוי. "שמעון קיירא", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) שמעון קירא, דף שער בספרייה הלאומית משמעות השם "קיירא" אינה ברורה, אך השערה רווחת היא שהכוונה היא לעושה נרות שעווה - קירוס ביוונית. לדעת רבי גדליה אבן יחיא (שלשלת הקבלה) חי בסביבות שנת ד'תק"א (=740–741). רב האי גאון מכנה אותו "שמעון בצרויא". לדעת רבי גדליה אבן יחיא (שלשלת הקבלה) אף לא נסמך. רבי שמואל בר חופני, גאון ישיבת סורא, אמר עליו שהיה בקי בדבר הלכה וכוונתו לשמיים (תשובות הגאונים, הרכבי, שיב). רבי גדליה אבן יחיא, בעל "שלשלת הקבלה", מצרף שתי הדעות יחד: ואחרי רב יהודה שהיה סגי נהור, ועם כל זה חבר ספר הלכות גדולות כדאיתא במרדכי פ' אלו מגלחין ... ובימיו רב שמעון קיירא ולא נסמך וגם הוא חבר הלכות גדולות — רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס ספר צמח דוד, לאלף החמישי דף מו, חלק א דפוס ורשא ה'תרל"ח ראו לדוגמה 'הלכות גדולות' מהד' ירושלים תשל"ב, עמ' 197.
ישו הירוק

ישו הירוק (בצרפתית: Le Christ vert) או גולגותא של ברטאן הוא ציור שמן על בד שצויר בשנת 1889 על ידי הצייר הצרפתי פול גוגן בעת שהותו בפונט אוון בברטאן שבצרפת. ציור זה, לצד היצירה "ישו הצהוב" של גוגן נחשבות יצירות מופת בתחום הסימבוליזם באמנות. היצירה מתארת פסל של ההורדה מהצלב של ישו, על ידי שלוש הנשים בשם מרים: מרים, אם ישו, מרים המגדלית ומרים, אשת קלופס. לרגלי הפסל אישה הלבושה כאישה צרפתית מאזור ברטאן, האוחזת שה שחור. פניה ירוקים. ברקע ניתן לראות נוף האופייני לברטאן, לחוף האוקיינוס האטלנטי. פסלים המתארים את ההורדה מהצלב היו נפוצים באזור ברטאן. ברקע התמונה ניתן לראות גבר בלבוש אופייני לאזור בדרכו לעבודה, ואישה כפרית נוספת הלבושה שחורים. תושבי הכפרים של ברטאן נהגו לעצור ולהתפלל ליד הפסלים, וגוגן ראה בכך את אדיקותם הרבה. הצבע הירוק מקשר בין הנשים שלרגלי הצלב לבין ישו עצמו, ומבהיר שמדובר בחלק מהפסל. תנוחה האישה הברטאנית מהווה הד לתנוחת הנשים המהוות את הפסל, ובתנוחתה נראה האישה כמתאבלת עימן. בדומה לשימוש בצבע הצהוב בציור ישו הצהוב, גם כאן קורא הצייר תיגר על האמנות הנוצרית הקלאסית, בעזרת שימוש בצבע. הצבע הירוק האינטנסיבי, אינו מקושר בדרך-כלל לנושא צליבתו של ישו והורדתו מהצלב. צבע שונה זה משפיע על כלל היצירה, והופך את הסצנה למסתורית ולא טבעית. Naomi E. Maurer, The pursuit of spiritual wisdom : the thought and art of Vincent van Gogh and Paul Gauguin, Madison: Fairleigh Dickinson University Press, 1998 מדיה וקבצים בנושא ישו הירוק בוויקישיתוף תיאור היצירה מורר, בעמ' 128
השערת האפס

השערת האפס (באנגלית: Null hypothesis) או בהסקה סטטיסטית, השערת H0, היא הצהרה כללית או עמדת ברירת מחדל לפיה אין הבדל בין שתי תופעות מדודות או ששתי דגימות נגזרות מאותה אוכלוסייה כללית. בדיקה (שדוחה או לא דוחה) של השערת H0 – ואז הסקה שיש (או אין) יסוד להניח כי קיים קשר בין שתי תופעות (למשל, כי לטיפול פוטנציאלי יש השפעה מדידה) היא משימה מרכזית בפרקטיקה מדעית מודרנית; תחום הסטטיסטיקה, וליתר דיוק בדיקת השערות, נותן קריטריונים מדויקים לדחייה או אי דחיית השערת H0 ברמת סמך נדרשת. השערת H0 בדרך כלל נחשבת לנכונה עד שראיות מצביעות אחרת (בדומה למקרה שלפיו הנאשם במשפט מושבעים נחשב לחף מפשע עד להוכחת האשמה). גורם בייס מבחן יחס הנראות חזקת חפות בדיקת השערות ערך P השערת האפס, באתר MathWorld (באנגלית) Helmenstine, Anne Marie. "What Is the Null Hypothesis? Definition and Examples". ThoughtCo (באנגלית). נבדק ב-2019-12-10. "The Definitive Glossary of Higher Mathematical Jargon — Null". Math Vault (באנגלית אמריקאית). 2019-08-01. נבדק ב-2019-12-10. Everitt, Brian (1998). The Cambridge Dictionary of Statistics. Cambridge, UK New York: Cambridge University Press. ISBN 978-0521593465. Hayes, Adam. "Null Hypothesis Definition". Investopedia (באנגלית). נבדק ב-2019-12-10.
המופע של אנדי גריפית'

המופע של אנדי גריפית' (באנגלית: Andy Griffith Show) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית-דרמטית ששודרה במסגרת CBS בין אוקטובר 1960 לאפריל 1968. ב-2002, פרסם מגזין הטלוויזיה TV Guide רשימה של 50 תוכניות הטלוויזיה הגדולות של כל הזמנים, ודרג את "המופע של אנדי גריפית'" במקום התשיעי. הסדרה הניבה סדרת בת: "מייברי אר.אף.די."(אנ'). אנדי גריפית' משחק שריף אלמן בעיירה הקטנה מייבורי שבצפון קרוליינה, חייו מסתבכים עם סגנו חסר הכישרון אך בעל הכוונות הטובות ברני פייפ (דון נוטס), דודתו הרווקה ועקרת הבית דודה בי (פרנסס בוויאר), ובנו הצעיר אופי (רון הווארד). אליהם מצטרפים אנשי העיירה, מכרים, וחברות זמניות שמסבכות עוד יותר את חייו. הסדרה זכתה להצלחה רבה, ולעולם לא ירדו מתחת למקום השביעי במדד נילסן, כאשר העונה האחרונה סיימה במקום הראשון. אף שהסדרה וגריפית' לא זכו בפרסים, שחקני משנה זכו בשישה פרסי אמי. שידורים חוזרים עדיין נפוצים ברחבי ארצות הברית, והסרטים ניתנים לקניה בדי וי די. מדיה וקבצים בנושא המופע של אנדי גריפית' בוויקישיתוף המופע של אנדי גריפית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "המופע של אנדי גריפית'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המופע של אנדי גריפית'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המופע של אנדי גריפית'", באתר Metacritic (באנגלית) "המופע של אנדי גריפית'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מקומיות (תורת הקבוצות)

המקומיות של פונקציה או של יחס היא פונקציה σ : F ∪ R → N {\displaystyle \sigma \colon {\mathcal {F}}\cup {\mathcal {R}}\rightarrow \mathbb {N} } המוגדרת באופן הבא: לכל סימן פונקציה f ∈ F {\displaystyle f\in {\mathcal {F}}} הערך σ ( f ) {\displaystyle \sigma (f)} הוא כמות הפרמטרים שהפונקציה מקבלת. לכל סימן יחס R ∈ R {\displaystyle R\in {\mathcal {R}}} הערך σ ( R ) {\displaystyle \sigma (R)} הוא מספר האיברים עליהם חל היחס, כאשר כל איבר הוא או קבוע או משתנה. המקומיות אינה משתנה תחת ייחוס. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרי במדבר

ספרי במדבר הוא מדרש הלכה לספר במדבר, מדבי רבי ישמעאל. (לפרקים: ה-יב, טו, יח-יט, כה א-יג, כו נב-לא כד, לה ט-לד). המדרש נקרא לעיתים מדרש "וישלחו", על שם הדרשה הראשונה שבו על פרשה ה פסוק ב: ”וישלחו מן המחנה”. הדרשות ממשיכות על פי סדר הכתובים, כך שחסרות דרשות על ארבע הפרשיות הראשונות. הקובץ כולל מדרשים על רוב חלקיו ההלכתיים של ספר במדבר ומעט מהחלקים הסיפוריים. תכנים רבים ואף סגנון הכתיבה מורים שמקור הדרשות הוא מבית מדרשו של רבי ישמעאל. רוב הדרשות התלמודיות בשם "תנא דבי רבי ישמעאל" נמצאות בספרי שלנו, וישנם אף דרשות מקבילות לכאלה הנמצאות במכילתא דרבי ישמעאל על ספר שמות. על פי שמות התנאים המוזכרים במדרש, נראה כי הוא קדום יחסית לשאר מדרשי ההלכה. נראה כי בספר יש גם רובד עריכה מאוחר מבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא. בשנת תרע"ז הוציא חיים שאול הורוביץ מהדורת מדעית של הספרי בלייפציג, ביחד עם ספרי זוטא. הרב שכנא קולדצקי הוציא לאור את הספרי ביחד עם פירוש רבינו הלל. בשנות תשע"א - תשע"ה הוציא מנחם כהנא מהדורה מדעית עם פירוש בחמשה כרכים. ספרי ספרי זוטא במדבר ספרי דברים מהדורה מדעית של ספרי במדבר עם פירוש מדעי נרחב יצאה לאור על ידי מנחם כהנא (חמישה כרכים, הוצאת מאגנס, תשע"א-תשע"ה). ענת‏ רייזל‏, "ספרי במדבר", בלקסיקון מבוא למדרשים‏, עמ' 70; הוצאת תבונות - מכללת הרצוג, תשע"א. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" ספרי במדבר, באתר ויקיטקסט ספרי במדבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ענת רייזל, ספרי במדבר, באתר מחלקי המים. ספרי במדבר, טקסט דיגיטלי באתר ספריא ספרי במדבר, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" ספרי וספרי זוטא במדבר, מהדורת רח"ש הורביץ, באתר היברובוקס ספרי עם פירוש רבינו הלל, באתר היברובקס. הספרי באתר "דעת" דוד צבי הופמן, Zur Einleitung in die halachischen Midraschim, Beilage zum Jahresbericht des Rabbiner-Seminars zu Berlin, ברלין: M. Driesner, ה'תרמ"ז (1886-87), עמ' 54 (בגרמנית) ישי רוזן-צבי, "ספרי במדבר": בשבחה של הפילולוגיה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2015