laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי כווית–מלזיה

יחסי כווית–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין מדינת כווית לבין פדרציית מלזיה. היחסים בין שתי המדינות מתמקדים בעיקר בשיתוף פעולה כלכלי. מלזיה היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של כווית. בין השנים 1996 ל-2006, היקף המסחר בין כווית למלזיה זינק מכ-79.3 מיליון דולר לכ-507 מיליון דולר. "בית הכספים של כווית", אשר נחשב לבנק האסלאמי הגדול ביותר במפרץ הפרסי, החל לפעול גם במלזיה ב-2008. בין שתי המדינות נחתמו מספר הסכמים כגון תכנון מס, ושתי המדינות משתפות פעולה בתחומים כגון בחינוך, תיירות ותעשיית החלל. בשנת 2013, כווית ומלזיה החליטו להגביר את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בחינוך. כווית מחזיקה בשגרירות בקואלה לומפור. מאידך, מלזיה מחזיקה בשגרירות בכווית סיטי. יחסי כווית-סין Kuwait, Malaysia, Germany discuss prospects of cooperation. "Kuwait Major Trade Partners". Bridgat. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "MALAYSIA LURES FOREIGN INVESTORS". Malaysia Today. 17 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-2014-02-20. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Soraya Permatasari (21 במרץ 2007). "Kuwait Finance House Plans to Expand in Malaysia". Bloomberg. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "AGREEMENT BETWEEN THE GOVERNMENT OF MALAYSIA AND THE GOVERNMENT OF THE STATE OF KUWAIT FOR THE AVOIDANCE OF DOUBLE TAXATION AND THE PREVENTION OF FISCAL EVASION WITH RESPECT TO TAXES ON INCOME AND FOR THE FOSTERING OF ECONOMIC RELATIONS" (PDF). Inland Revenue Board of Malaysia. 1 בינואר 1988. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Deputy Foreign Minister Dato' Lee Chee Leong highlights Malaysian govt's excellent bilateral relations with Kuwait Government". Malaysian Chinese Association. 15 בדצמבר 2009. אורכב מ-המקור ב-2014-02-01. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Kuwait, Malaysia to strengthen academic cooperation". Kuwait News Agency. 5 בדצמבר 2013. נבדק ב-28 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) שגרירות כווית במלזיה שגרירות מלזיה בכווית
גשר מלח

באלקטרוכימיה, גשר מלח הוא מכשיר המחבר בין שני חצאי תאים בתא גלווני. המטרה שלו היא לאזן את המטען החשמלי בחצאי התאים, על מנת לשמור על הזרם לאורך זמן. מטרת גשר המלח היא לשמור על איזון מטענים חשמליים בתא, שמופר כאשר האלקטרונים נעים בין האנודה לקטודה. באנודה נוצרים יונים חיוביים ואלקטרונים, האלקטרונים מחומצנים בידי היונים בחצי התא השני. במצב הזה נוצרים בחצאי התא מטענים שונים. כאשר נוצרים מטענים שונים נוצרים שדות חשמליים שמשפיעים על מעבר האלקטרונים מאנודה לקטודה וגורמים להפסקת הזרם. גשר המלח מאזן את התא בכך שהיונים השליליים בגשר המלח נמשכים לאנודה והיונים החיוביים נמשכים לקטודה. עקב מעבר האלקטרונים בתא, נוצר מצב בו יש עודף אלקטרונים בקתודה ועודף יונים חיוביים באנודה. עודף האלקטרונים, דוחה את האלקטרונים, ואילו עודף היונים החיוביים, מונע מהאלקטרונים לעזוב את פס המתכת. בעזרת גשר המלח, היונים השליליים בתמיסה, יכולים לנוע בין צד חצי תא לחצי תא. גשר המלח מושרה בתרכובת יונית, ומאפשר את מעבר היונים השליליים בעזרת כוחות חשמליים. כך, נוצר מעגל סגור - אלקטרונים נעים מחצי תא אחד לשני, והיונים השליליים נעים מחצי תא השני לראשון. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומר רוסו

תומר רוסו (נולד ב-29 במאי 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, במאי, מחזאי ומורה למשחק ישראלי. נולד בשנת 1973 בקריית ביאליק. שירת בצה"ל כחובש בחטיבת הצנחנים. ב-1997 סיים לימודי משחק בבית הספר "בית צבי". בשנת 1997 הופיע בסדרה "כסף קטלני" בתפקיד אבישי רובין, בסרט "בחצות הלילה" בתפקיד שחר, בסרט "דנה לא רוקדת" בתפקיד יוני ובסרט "אנחנו לא כאלו". בשנת 1998 שיחק בסדרה "רמת אביב גימל" את רונן. בשנת 2000 שיחק בסרט "כיפור" בתפקיד רוסו. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 תחת השם "מבחן החלב". בשנת 2001 הופיע בסדרה "לגעת באושר" בתפקיד אורי הוברמן ובסרט "לא תנאף" בתפקיד רוני. בשנת 2002 גילם את מילק בסרט "קדמה". בשנת 2003 גילם את פרידמן החובש בסרט "קרב בדרך לירושלים" ובסרט "עלילה" את הקצין. בשנת 2005 שיחק בסרט "אזור חופשי" את איש הביטחון. בשנת 2007 שיחק בסרטו של עמוס גיתאי, "התנתקות". בשנת 2009 הופיע בסדרה "פרשת השבוע" וכן שיחק בסרטו של עמוס גיתאי, "כרמל". בשנת 2015 גילם בסרט "רבין-היום האחרון" את גבי ברבש, מנהל בית החולים. בשנת 2018 שיחק את איש האבטחה בסרט "רכבת קלה". בשנת 2022 שיחק בסרטו של ארז תדמור "בחורים טובים". בתיאטרון הסמטה: "מזרחה". בתיאטרון הספרייה: "בורגנים", "הבחור שלנו", "מיזנתרופ". בתיאטרון אורנה פורת: "שמוליק של זוהרה". בתיאטרון בית ליסין: "הקונצרט", "קול קטן", "על עכברים ואנשים". רוסו נשוי ואב לארבעה. מתגורר במצפה הילה. אמיר בוגן, סרט וראיון: תומר רוסו בסבבה עם סבתא וסבא, באתר ynet, 10 בינואר 2013 תומר רוסו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תומר רוסו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומר רוסו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי תומר רוסו, באתר ספר הקולנוע הישראלי תומר רוסו, אתר "הבמה"
אי המתים

האם התכוונתם ל... אי המתים (מיתולוגיה) – אלמנט במיתולוגיה קלטית אי המתים (טסמניה) – אי בטסמניה אי המתים (ציור) – סדרת ציורים משנות ה-80 של המאה ה-19 מאת ארנולד בקלין אי המתים (פואמה של רחמנינוב) – פואמה סימפונית מאת סרגיי רחמנינוב שנכתבה בתחילת המאה העשרים אי המתים (סרט) – סרט אימה משנת 1945 מאת מארק רובסון בכיכובם של בוריס קרלוף ואלן דרו אי המתים (רומן מאת זילאזני) – רומן משנת 1969 מאת רוג'ר זילאזני אי המתים (רומן מאת רודה) – רומן משנת 2004 מאת אמילי רודה אי המתים (משחק וידאו) – משחק וידאו משנת 1993
גובה החובות (סרט)

גובה החובות או האספן (ברוסית: Колле́ктор) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של אלכסיי קרסובסקי, שגם כתב את התסריט וזהו סרט הביכורים שלו.  הקרנת הבכורה נערכה ב-9 ביוני 2016 במסגרת פסטיבל הקולנוע "קינוטאבר" שבו הוענק פרס השחקן הטוב ביותר לקונסטנטין חבנסקי. הסרט שוחרר להקרנות מסחריות ב-6 באוקטובר 2016 וב-16 באפריל 2017 הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה NTV. העלילה מתפתחת בעזרת שיחות טלפון אשר מקבל ארתור במשרדו החושפות בפנינו את עולמו. ארתור הוא הדמות היחידה אשר נראית במהלך הסרט כאשר לאורכו דמויות נוספות משתתפות רק באמצעות קולם. הסרט התקבל באהדה רבה על ידי המבקרים וזכה לתשבחות. ארתור (קונסטנטין חבנסקי) הוא גובה חובות ציני. בעבודה שלו הוא מצליח לגרום ללקוחותיו לשלם את חובותיהם ללא שימוש באלימות, בשיטות מתוחכמות ופסיכולוגיות. כפסיכולוג טוב, הוא מהר מאוד מוצא את נקודת התורפה של החייב ומשתמש בכך במיומנות רבה. אך לפתע ארתור מוצא את עצמו קורבן לסחיטה. וידאו שערורייתי בהשתתפותו מופץ ברשת האינטרנט; כתוצאה מכך, כל חבריו ועמיתיו לעבודה מתרחקים ממנו והוא נועל את עצמו במשרד, תוך שהוא מנסה לשקול את האפשרויות שלו — האם לבצע התאבדות או שבלילה אחד עליו לברר מי מפליל אותו. כמעט כל הסרט מתרחש בתוך משרד בגורד שחקים מוסקבאי. הצילומים התרחשו בזמן אמת בטווח זמן של לילה בודד במשרד שכור בגורד שחקים במתחם מוסקבה סיטי. גובה החובות, ברשת החברתית פייסבוק "גובה החובות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גובה החובות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון הסרט באתר יוטיוב Режиссёрский дебют сценариста Алексея Красовского будет представлен на фестивале «Кинотавр» "Итоги «Кинотавра»-2016: лучшими стали Хабенский, Павленкова и Серебренников". Газета Комсомольская правда // kp.ru. "Две российских ленты получили награды в Карловых Варах". // kino-teatr.ru. XIV Международный кинофестиваль «Меридианы Тихого» — 2016. «Приз зрительских симпатий за лучший российский фильм» — фильм «Коллектор». Официальный сайт Международного кинофестиваля Меридианы Тихого] во Владивостоке // pacificmeridianfest.ru "Фильм «Коллектор» получил «Приз зрительских симпатий» XIV кинофестиваля «Меридианы Тихого»". // trud-ost.ru. "Вера, надежда, «Ника»". Российская газета. "Церемония закрытия 25-го юбилейного кинофестиваля «Виват кино России!» в Молодёжном театре на Фонтанке". Сайт XXV кинофестиваля «Виват кино России!». "Train Driver's Diary wins at Prague Independent Film Festival". Prague TV. אורכב מ-המקור ב-2020-08-03. נבדק ב-2018-01-29. "НОВОСТИ ФЕСТИВАЛЕЙ: «ПОСЛАНИЕ К ЧЕЛОВЕКУ», ПРИЗЫ ДЛЯ «КОЛЛЕКТОРА» В ПРАГЕ, ARTDOCFEST / RIGA IFF, KONIK FILM FESTIVAL, «РУДНИК»". Cinemaplex. ""Коллектор" отмечен призами кинофестиваля в Праге". Kinobusiness.
וו-לה-ויקונט

"וו-לה-ויקונט" (בצרפתית: Vaux-le-Vicomte) הוא שאטו (טירה) וגן בסגנון צרפתי במנסי (Maincy), כ־55 קילומטרים דרומית־מזרחית לפריז, במחוז סן-אה-מרן (Seine-et-Marne). הגן נבנה בין השנים 1658–1661, וידוע בעיצובו המושתת על סימטריה וגאומטריה. את הגן תכנן והקים אנדרה לה נוטר, הגנן ומתכנן הנוף המלכותי, עבור ניקולא פוקה, שר הכספים של לואי ה־14. "וו-לה-ויקונט" היה ידוע כיצירתו החשובה והשאפתנית ביותר, עד אשר תכנן את הגנים בארמון ורסאי. הגן היווה השראה ארכיטקטונית באירופה של אמצע המאה ה־17. בתכנון השאטו לקחו חלק האדריכל לואי לה וו (Louis Le Vau) והצייר שארל לה ברן (Charles Le Brun). השאטו עצמו מוגבה וניתן להשקיף ממנו על הגן, ומן הגן על השאטו. סגנונו האדריכלי מושתת על מוטיבים של הארכיטקטורה הקלאסית של יוון ורומא, עם גגות שנועדו להתמודד עם מזג האוויר בצרפת, אך עדיין מתקשרים לעולם הארכיטקטורה הקלאסית. הגנים מעוצבים בסגנון תיאטרלי וייצוגי, שנועד לבטא את שליטתו של האדם בטבע. לאחר שבנה לה נוטר את "וו-לה-ויקונט", ביקש לואי ה־14 לבנות ארמון וגנים מרשימים יותר מאלה של פוקה, ופנה ללה נוטר שיתכנן עבורו את גני ורסאי. מדיה וקבצים בנושא וו-לה-ויקונט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וו-לה-ויקונט וו-לה-ויקונט, ברשת החברתית פייסבוק וו-לה-ויקונט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וו-לה-ויקונט, ברשת החברתית אינסטגרם צילומי פנורמה של שאטו וו-לה-ויקונט באתר "ארט אטלס" וו-לה-ויקונט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Melun | History, Geography, & Points of Interest | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) Federic Lees, The Chateau de Vaux-le-Vicomte, The Architectural Record, 1905 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר קולומביה (קולורדו)

הר קולומביה (באנגלית: Mount Columbia) הוא הר גבוה ברכס הרי הרוקי, אחת הפסגות ברכס המכללות, במדינת קולורדו שבארצות הברית. גובהו של ההר 4,290.8 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-37 בגובהו במדינת קולורדו. הר נקרא על שם ניצחונה של אוניברסיטת קולומביה שבעיר ניו יורק ברגטת הנלי המלכותית בשנת 1878. הר קולומביה ממוקם ב"אזור הטבע הבראשיתי פסגות המכללות" (Collegiate Peaks Wilderness) בשטח היער הלאומי סאן איזבל. ההר ממוקם 16 קלומטרים צפונית-מזרחית מהעיר בואנה ויסטה במחוז צ'אפי שבקולורדו. ההר נקרא על שם אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ולצד הרים נוספים ברכס המכללות הוא קרוי על שם אוניברסיטאות אמריקאיות (וכן הר הרווארד, הר ייל, הר פרינסטון והר אוקספורד). מדיה וקבצים בנושא הר קולומביה בוויקישיתוף הר קולומביה באתר ממשלת ארצות הברית (רשות היערות) הר קולומביה באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר קולומביה באתר הסקר הגאודזי של ארצות הברית הנוף הנשקף מהר קולומביה הר קולומביה באתר colorado mountaineering הר קולומביה באתר summitpost הר קולומביה באתר peakbagger מסלולי טיפוס על הר קולומביה תחזית מזג אוויר עדכנית להר קולומביה (לפי גבהים) הר קולומביה, סרטון באתר יוטיוב שבילים: שביל הר קולומביה השביל המזרחי של הר קולומביה הר קולומביה באתר הסקר הגאודזי של ארצות הברית מידע גאוגרפי Columbia Daily Spectator, Volume III, Number 1, 1 October 1878
רדליך

האם התכוונתם ל... אגון רדליך – מחנך ופעיל חברתי יהודי צ'כי, ראש מחלקת הנוער בהנהלה היהודית ואחראי על כל מוסדות החינוך והטיפול בילד בגטו טרזין אורי רדליך – שחיין עבר ישראלי, שיאן ישראל ושחיין נבחרת ישראל רעיה רדליך – פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית שמעון רדליך – היסטוריון ישראלי, חוקר יהדות ברית המועצות
ממשלת מצרים

ממשלת מצרים ידועה גם בתור מועצת השרים של מצרים (בערבית مجلس الوزراء ) היא הרשות המבצעת אשר בראשה עומד ראש הממשלה. לממשלה יש תפקיד מוביל בעיצוב סדר היום של הפרלמנט. כאשר הממשלה יכולה להציע חוקים לפרלמנט ותיקונים עבור חוקים אשר נדונים במהלך ישיבות של הפרלמנט. הפרלמנט המצרי רשאי להגיש הצעה של אי אמון בממשלה, דבר אשר עלול להוביל להתפטרות מועצת השרים. לפרלמנט סמכות להורות לשרים לענות על שאלות חברי הפרלמנט, בכתב ובעל פה, במסגרת חקירות פרלמנטריות או דרך הצגת הנעשה במשרדי הממשלה. בנוסף, השרים משתתפים בפגישות פרלמנטריות, כאשר מדובר בחוקים הנוגעים לתחומי האחריות שלהם. קביעת המדיניות הכללית של המדינה בשיתוף עם נשיא הרפובליקה ופיקוח על יישומה בהתאם לחוקים ולהחלטות הרפובליקניות. ניהול תיאום ומעקב אחר עבודתם של משרדי מחלקות שונות הפועלים תחת הממשלה, וכן ארגונים ומוסדות ציבוריים. קבלת החלטות ניהוליות וביצוען בהתאם לחוקים ולצווים ופיקוח על יישומן. הכנת חשבונות וצווים. הכנת טיוטה כללית עבור תקציב המדינה. הכנת טיוטת תוכנית כללית לניהול המדינה. התקשרות ומתן הלוואות לגופים פרטים בהתאם לכללי החוקה. פיקוח על יישום החוק, שמירה על ביטחון המדינה והגנה על זכויות האזרחים והאינטרסים של המדינה. מועצת השרים בדרך כלל מורכבת מהשרים הבאים (יורדים לפי חשיבות): ראש הממשלה: ראש ממשלת מצרים והעומד בראש מועצת השרים. השרים: חברי מועצת השרים. כיום יש 27 שרים בממשלה זו. שרי המדינה: 8 שרים במשרד ראש הממשלה (שרים קבועים), שרים עם אחריות ספציפית. תפקיד שרי המדינה הוא מעבר לתפקיד שר רגיל, שבו ניתן ליצור או לבטל את המינויים כך שיתאימו לסדרי העדיפויות של הממשלה לטווח קצר או עם כישורים מסוימים במועמדים ללא שינויים במבנה הממשל, למשל משרד המדינה לענייני איכות הסביבה. שרים ללא תיק: שרים שאינם נושאים תיק ספציפי אך פועלים תחת הממשלה ולפעמים נמצאים בפגישות של מועצת השרים, למשל: האלוף מוראד מוואפי, לשעבר ראש המודיעין המצרי . ראשי הגופים: אשר מנהלים מחלקות חשובות בתחומים ספציפיים ואינם שייכים לתחום השיפוט של אף אחד מהשרים, אלא כפופים ישירות אל ראש הממשלה, למשל ראש רשות תעלת סואץ. סגני השרים: המספקים סיוע לשרים בהתמחויותיהם, כמעט ולא משתתפים בישיבות הממשלה. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. על מנת לכהן כשר בממשלה החוקה המצרית מחייבת את קיום תנאי הזכאות הבאים לכל השרים: להיות אזרח מצרי, לא פחות מ -30 שנה, וליהנות מזכויות אזרחיות ופוליטיות מלאות. השר אינו רשאי לעסוק או להחזיק בכל עסק עצמאי, פיננסי או תעשייתי בתקופת כהונתו. הממשלה הנוכחית בראשות מוסטפא מדבולי מכהנת החל מ-14 ביוני 2018, בממשלה זו 8 שרות, היצוג הנשי הגבוה ביותר אי פעם בממשלת מצרים. שרים אשר שירותו תחת הממשלה הקודמת בהנהגת שריף אסמאעיל.* שרים אשר שירותו גם תחת הממשלה בהנהגת אבראהים מחלב** נשיא מצרים פוליטיקה של מצרים ראש ממשלת מצרים הפרלמנט המצרי מדיה וקבצים בנושא ממשלת מצרים בוויקישיתוף ממשלת מצרים, ברשת החברתית פייסבוק ממשלת מצרים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ממשלת מצרים, סרטונים בערוץ היוטיוב
פאנל

פאנל או פנל (על פי האקדמיה: חֶבֶר דִּיּוּן) הוא קבוצת אנשים המתאספים במטרה לדבר על נושא או אירוע מסוים. לכל פאנל ישנו מנחה דיונים המחזיק מיקרופון או עומד על במה וישנו קהל צופים שיכול לשאול שאלות ולהעיר. המטרה של הפאנל היא להעלות את כמות הצופים של נושא או לענות על ציפיותיהם. פאנלים יכולים להיות בנושאים מדעיים, פוליטיים, חברתיים או תרבותיים וחברי הפאנל הם אנשים בעלי זיקה גבוהה לנושא הפאנל. לאחר שסרטי קולנוע מצליחים השחקנים הנוכחים בהם מגיעים לפאנלים בנושא כדי לענות על שאלות הצופים. רוב הפאנלים הם זמניים ומועסקים בנושא מסוים אך ישנם כמה פאנלים קבועים. באולפני חדשות ישנו חבר פאנלים המדבר על אירועי היום וישנם גם תוכניות אירוח בהם יש פאנל קבוע או מתחלף ובו מתארחים ידוענים לענות על שאלות. בחלק מהדיונים לצורך הגדלת פתיחות של משתתפי הדיון מופעל כלל בית צ'טהאם. בישראל, פורמט הפאנל נפוץ בעיקר במשדרי חדשות ותוכניות אקטואליה, כמו גם בשידורים חיים וישירים, עקב אירוע חירום חדשותי (מלחמה, פיגוע וכו'), בריאותי (מגפת הקורונה העולמית), או ספורטיבי (מונדיאל, יורו, ליגת העל בכדורגל). הפאנלים מורכבים בדרך כלל ממגיש התוכנית, עיתונאים ופרשנים פוליטיים, וכן מאנשי מערכת הביטחון בדימוס (בדרך כלל בתור מומחים לענייני צבא וביטחון לאומי), מפוליטיקאים לשעבר (שמתחלפים מעת לעת) ומפוליטיקאים פעילים אורחים (שלרוב מרואיינים בצורה פרטנית על ידי מנחה הפאנל או מגיש התוכנית). בפאנלים הפוליטיים לעיתים קרובות מתפתחים ויכוחים שלעיתים אף גולשים להרמות קול. מדיה וקבצים בנושא פאנל בוויקישיתוף חֶבֶר דִּיּוּן במילון שימוש כללי (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירה מלניוק

אִירָה מַלַנְיוּק (אוקראינית: Ірина Маланюк‏; 29 בינואר 1919 – 25 בפברואר 2009) הייתה זמרת אופרה אוקראינית-אוסטרית בעלת קול קונטרה-אלט, אשר ביצעה תפקידים מגוונים, מיצירות מוצרט עד לרפרטואר עכשווי. מלניוק נולדה בעיר סטניסלביב (מאז 1962 נקראת איוָנוֹ-פרנקיבסק). דודתה הייתה זמרת האופרה סולומיה קרושלניצקה. ראשית למדה בלביב אצל אדם דידור, ולאחר מכן אצל אנה בר-מילדנבורג בווינה. הופעת הבכורה שלה הייתה בעיר גראץ באוסטריה, ב-1945. ב-1947 החלה להופיע באופרה של ציריך, והשתתפה בהפקת האופרה מאת וילי בורקהרד על-פי "העכביש השחור", ושרה בהצגת הבכורה הארצית של האופרה דרכו של הולל מאת סטרווינסקי. החל משנת 1952 החלה להופיע בבית האופרה הממלכתית של מינכן ובאופרה הממלכתית של וינה. בין היתר, הופיעה בהפקות של אורפאו מאת גלוק, מקבת' מאת ורדי, וטירתו של כחול הזקן מאת ברטוק. מלניוק הופיעה במחזור הטבעת של ואגנר בניצוח וילהלם פורטוונגלר ב"לה סקאלה" במילאנו. היא ביצעה תפקידים בהופעות אורח גם ברויאל אופרה האוס בלונדון, באופרה של פריז, באופרה של מונטה קרלו, בפסטיבל זלצבורג, ובפסטיבל ביירוית, בתפקידים כגון מגדלנה באמני השירה מנירנברג מאת ואגנר, פריקה בהוולקירה מאת ואגנר, ואלטראוטה בדמדומי האלים מאת ואגנר, בראנגאנה בטריסטן ואיזולדה מאת ואגנר, אדליידה באראבלה מאת ריכרד שטראוס, ואת מרינה בבוריס גודונוב מאת מוסורגסקי. היא זכתה להצלחה גם בתפקידי אופרה איטלקית כגון דורבלה בכך עושות כולן מאת מוצרט, ויטליה בחסדו של טיטוס מאת מוצרט, אזוצ'נה בהטרובדור מאת ורדי, אמנריס באאידה מאת ורדי, ושרה גם באורטוריות ובקונצרטים. היא הרבתה לשיר את תפקידי האלט בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם של מוצרט.  בשנת 1971 פרשה מלניוק מן הבמה, ולימדה בקונסרבטוריון למוזיקה בגראץ.  בשנת 1998 פרסמה בגרמנית אוטוביוגרפיה בשם "קולו של הלב: אוטוביוגרפיה של זמרת". בגיל 90 הלכה לעולמה בצירל בהרי הטירול האוסטריים. 1953 – וגנר – טבעת הניבלונגים – בתפקיד פריקה, ואלטראוטה, והנורנה השנייה. הקלטה חיה בפסטיבל ביירוית, בניצוח קלמנס קראוס 1953 – מוצרט – כך עושות כולן – תזמורת ומקהלת הרדיו של המבורג, בניצוח הנס שמידט-איסרשטדט (מושר בגרמנית) 1953 – ורדי – הטרובדור – תזמורת ומקהלת הרדיו של קלן, בניצוח פרנץ פריצ'אי (מושר בגרמנית) 1955 – מוצרט – חסדו של טיטוס – תזמורת ומקהלת הרדיו של קלן, בניצוח יוזף קיילברת (מושר באיטלקית) אירה מלניוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אירה מלניוק, באתר AllMusic (באנגלית) אירה מלניוק, באתר MusicBrainz (באנגלית) אירה מלניוק, באתר Yandex.Music (ברוסית) אירה מלניוק, באתר Discogs (באנגלית) Wilhelm Sinkovicz, Kammerängerin Ira Malaniuk starb 91-jährig, די פרסה, ‏27.02.2009
זאורולופוס

זאורולופוס (שם מדעי: Saurolophus; מילולית: "ציצת לטאה") הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים ("בעלי מקור הברווז") אשר חי בעידן הקרטיקון לפני 68–70 מיליון שנה. הזאורולופוס התגלה באמריקה הצפונית (קנדה) ובאסיה (מונגוליה). ליד מאובניו התגלו גם מאובנים של ההדרוזאור פרזאורולופוס שכך קיבל את שמו (מילולית: "קרוב לזאורולופוס"). יצור זה הגיע לאורך 9. מ' והגיע למשקל 2 טון. כמו לקרוביו היו לו לסתות ארוכות עם חלק קדמי שטוח וחסר שיניים, וחלק אחורי בעל שיניים רבות שעזרו לו ללעוס מזון צמחי. הכפות היו שטוחות ודמויות פרסה והזנב שימש לאיזון. נראה שהוא היה יכול לעמוד על 2 רגליים ולהזדקף כדי לכופף עלים מענפים. לדינוזאור זה הייתה קרן חלולה על ראשו, מעט יותר קצרה מקרנו של הפרזאורולופוס, איתו הוא יכל להריע ולתקשר עם חבריו. הוא חי בסוף הקרטיקון בעדרים שנדדו סמוך לנהרות. דינוזאור זה הופיע בסרט המסע לעמק החלומות ובסדרות נרדף בידי דינוזאורים ופלאווורלד. מדיה וקבצים בנושא זאורולופוס בוויקישיתוף זאורולופוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זאורולופוס, באתר GBIF (באנגלית) גולגולת מודל זאורולופוס זאורולופוס על בול
אריסטובולוס הצעיר

אריסטובולוס הצעיר (מת לאחר 44 לספירה) היה נסיך מבית הורדוס, בנו הצעיר ביותר של אריסטובולוס, בנם של המלך הורדוס ומרים החשמונאית, ושל ברניקי, בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסטובר. היו לו שני אחים, אגריפס הראשון והורדוס (מלך כלקיס), ושתי אחיות, הרודיאס ומרים. הורדוס היה גדול מאגריפס בשנים, נראה שגם הרודיאס נולדה לפני אגריפס, וסביר שאריסטובולוס היה צעיר מהם. אריסטובולוס ככל הנראה גדל והתחנך ברומא עם אחיו הבוגרים אגריפס הראשון והורדוס (מלך כלקיס), יחד עם קיסר רומא העתידי, קלאודיוס. אריסטובולוס נשא לאשה את יוטפה (אנ'), בתם של המלך סמפסיקראמוס השני והמלכה יוטפה (אנ'), ששלטו באמסה בשנים 42-14. ליוטפה ואריסטובולוס נולדה בת, שגם שמה יוטפה, שהייתה חירשת. אריסטובולוס ואחיו אגריפס נעשו מקורבים אל פלאקוס, הפרוקונסול של סוריה. אולם אריסטובולוס היה עוין את אגריפס והאשים אותו בפני פלאקוס שקיבל שוחד מאזרחי דמשק תמורת תמיכתו אצל הפרוקונסול במאבקם נגד הצידונים על הגבולות. פלאקוס חקר את העניין וגירש את אגריפס מסביבתו. בתקופת שלטונו של קליגולה (41-37 לספירה), ביקש הקיסר להקים פסל של עצמו בבית המקדש בירושלים. כאשר הגיע לטבריה הנציב החדש בסוריה, פובליוס פטרוניוס, הפעיל עליו אריסטובולוס, יחד עם אנשיו, לחץ שיכתוב לקיסר וישכנעו שלא לבצע את החלטתו להקים את הפסל בהיכל. למרות מעמדו כנסיך לבית הורדוס ונישואיו לנסיכה גם היא, חי אריסטובולוס כאזרח פשוט עד יום מותו. William Smith, Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Aristobulus (5), p.301 יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק א, פסקה ב, סעיף 13: אריסטובולוס מכונה "הצעיר" במכתב של הקיסר קלאודיוס אל היהודים. כך ניתן ללמוד מאזכורו במכתב של קלאודיוס אל היהודים, שנשלח לאחר מותו של אגריפס בשנת 44 לספירה. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ה, פסקה ד, סעיף 133. יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק כח, פסקה א, סעיף 552. דניאל שוורץ, אגריפס הראשון, עמ' 47–48. Schwartz, Seth. "Herodians after 70", Josephus and Judaean Politics, p. 149, Brill, 1990 William Smith, Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Aristobulus (5), p.301 יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ה, פסקה ד, סעיף 135. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ו, פסקה ג, סעיפים 154-151. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ח, פסקה ד, סעיפים 278-273. יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק יב, פסקה ו.
שלמה ליליינבלום

שלמה ליליינבלום (1886–1971) היה זמר אופרה ארץ ישראלי. בנו של משה לייב ליליינבלום. נולד ברוסיה. בוגר הקונסרבטוריון באודסה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, בעקבות פנייתו של מרדכי גולינקין, מייסד האופרה הארצישראלית ומנצחה. במשך עשרים ושלוש שנה הופיע בה כטנור, עד לסגירתה בשנת 1947. נישא למיכל לובמן (חביב) מראשון לציון, בתו של מרדכי חביב ואחותו של זרובבל חביב. התגוררו בראשון לציון. לאחר הפסקת פעילות האופרה הישראלית עסק בפרדסנות וכן עבד ביקב בראשון לציון. גם אשתו, מיכל, הייתה מעובדות היקב וכן שימשה מזכירה של האגודה לשוויון זכויות לנשים במושבה. נקבר בבית הקברות הישן בראשון לציון.
מרגריט, נסיכת לוקסמבורג

מרגריט, נסיכת לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Margaretha vu Lëtzebuerg; נולדה ב-15 במאי 1957), היא בתו של ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג. מרגריט נולדה ב-15 במאי 1957 בטירת בצדורף, לז'אן, נסיך הכתר של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה, והיא אחותו התאומה של ז'אן, נסיך לוקסמבורג. מרגריט התחנכה בלוקסמבורג, בלגיה, בריטניה וארצות הברית, והוציאה דוקטורט במדעי החברה. מרגריט היא הפטרונית של דיסלקסיה אינטרנשיונל, ושל תנועת הצופות של לודלאנז'. מרגריט נוסעת לעיתים קרובות לבריסל, שם היא משתתפת בכנסים ופגישות הקשורות לאיחוד האירופי, וכן היא נוסעת לעיתים קרובות לסיורים רשמיים עם בעלה. התחביבים של מרגריט כוללים רכיבה, סקי, טניס, ציד, קריאה ומוזיקה מודרנית וקלאסית. ב-20 במרץ 1982 התחתנה מרגריט עם ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים: לאופולד, נסיך ליכטנשטיין (1984) מריה-אנונציאטה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1985) מארי אסטריד, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1987) יוזף עמנואל, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1989) מדיה וקבצים בנושא מרגריט, נסיכת לוקסמבורג בוויקישיתוף
רוזמרי סמית'

רוזמרי סמית' (באנגלית: Rosemary Smith;‏ 7 באוגוסט 1937 – 5 בדצמבר 2023) הייתה נהגת מרוצי ראלי אירית שלקחה חלק ואף ניצחה במרוצי ראלי ידועים במהלך שנות ה-60. לאחר מכן הייתה בעלת בית ספר לנהיגה מתקדמת באירלנד. סמית' נולדה בדבלין, אירלנד ובצעירותה עסקה בעיצוב אופנה ואף פתחה חנות שמלות בעיר הולדתה. בשנת 1959 הגיעה להתחרות כנהגת כמעט במקרה בעקבות חברתה דלפין ביגר, אשר התחרתה במרוצי ראלי. באחד מהמרוצים ביגר נותרה ללא נווט וביקשה מסמית' להצטרף אליה. סמית' התקשתה בניווט והצמד איבד את דרכו. לאחר שהתברר שהחזיקה את המפה הפוך החליפו השתיים תפקידים וסמית' המשיכה את המרוץ כנהגת. הצמד המשיך להתחרות ביחד במספר אירועים, כאשר ביגר מזנקת כנהגת ובמהלך המרוץ מתבצע חילוף תפקידים. שיתוף הפעולה נפסק בעקבות פציעתה של ביגר בתאונת דרכים. בשנת 1964 זכתה בגביע הנשים בראלי אירלנד. שנה לאחר מכן זכתה בראלי טופיל, שהתקיים בהולנד. בשנת 1966 סיימה את ראלי מונטה קרלו במקום השישי בדירוג הכולל ובמקום הראשון בקרב הנשים. מאוחר יותר נפסלה תוצאתה יחד עם תשעה נהגים נוספים. בעקבות כך הכריזה כי לא תשוב להתחרות עד שההחלטה לא תשונה. בשנת 1969 זכתה בראלי קורק 20 (אירלנד). במהלך הקריירה זכתה מספר פעמים בגביע הנשים בראלי סקוטלנד ובראלי אירלנד, פעמיים בראלי האלפיני (מרסיי, צרפת) ובראלי קנדה ופעם אחת בראלי קפריסין. במאי 2017 ערכה נהיגת מבחן ברכב הפורמולה 1 של קבוצת רנו במסלול פול ריקאר בצרפת. בכך הייתה לאדם המבוגר ביותר הנוהג במכונית פורמולה 1. נפטרה ב-5 בדצמבר 2023. מדיה וקבצים בנושא רוזמרי סמית' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוזמרי סמית' רוזמרי סמית', ברשת החברתית אינסטגרם ניר בן זקן, בגיל 79 שברה שיא בפורמולה 1, באתר ynet, 14 ביולי 2017 Rosemary Smith, באתר SpeedQuenns