laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Boogie Down Productions

Boogie Down Productions הייתה להקת היפ הופ שבמקור כללה את הראפרים KRS-One, D-Nice והדי ג'יי Scott La Rock. ב-27 באוגוסט 1987 נרצח Scott La Rock, כמה חודשים לאחר שחרור אלבום הבכורה של הלהקה, Criminal Minded. שמה של הלהקה, Boogie Down, נגזר מכינויה של דרום ברונקס, אחד מחמשת רובעי העיר ניו יורק. הלהקה סללה את דרכם של הרגאיי וההיפ הופ ואלבומם כולל תיאורים גלויי לב על החיים בדרום ברונקס של שנות ה-80 המאוחרות. בזמן שחלוצי ההיפ הופ האמינו כי מקורו של ההיפ הופ הוא מדרום ברונקס, מילות השירים של הלהקה היריבה ג'וס קרו לא הובנו כהלכה וחברי להקת Boogie Down Productions חשבו שבשיר The Bridge נטענת הטענה כי ההיפ הופ התחיל במקור בקווינס ברידג'. חברי הלהקה השיבו בכעס ובחריפות עם השירים כמו The Bridge is Over ו-South Bronx, שהתחילו את אחת ממלחמות הראפ הראשונות בהיסטוריית ההיפ הופ. קרב זה הסתיים במהירות לאחר מותו של סקוט לה רוק. יצא לשווקים:1987 מיקום במצעד בילבורד: - מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 73 סינגלים: "South Bronx"/"The P Is Free", "Super Hoe"/"Scott LaRock (Megamix)", "Poetry"/"Elementary", "The Bridge Is Over"/"A Word from Our Sponsor" יצא לשווקים:1988 מיקום במצעד בילבורד: 75 מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 18 סינגלים: "I'm Still #1"/"Essays on BDP-ism"/"Jimmy", "My Philosophy"/"Stop the Violence", "Stop the Violence"/"Jimmy" יצא לשווקים: 28 ביוני 1989 מיקום במצעד בילבורד: 36 מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 7 סינגלים: "Jack of Spades"/"Necessary"/"I'm Still #1", "You Must Learn"/"Jah Rulez"/"World Peace", "Why Is That?"/"Who Protects us From You?" יצא לשווקים: 17 ביולי 1990 מיקום במצעד בילבורד: 32 מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 9 סינגלים: "Love's Gonna Get'cha (Material Love)"/"The Kenny Parker Show", "Ya Know the Rules" יצא לשווקים: 12 במרץ 1991 מיקום במצעד בילבורד: 115 מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 25 יצא לשווקים: 25 בפברואר 1992 מיקום במצעד בילבורד: 42 מיקום במצעד R&B/Hip-Hop: מקום 20 סינגלים: "Duck Down"/"We in There", "13 N Good"/"Build & Destroy" יצא לשווקים: 23 בספטמבר 1997 יצא לשווקים: 8 במאי 2001 אתר האינטרנט הרשמי של Boogie Down Productions Boogie Down Productions, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Boogie Down Productions, באתר ספוטיפיי Boogie Down Productions, באתר AllMusic (באנגלית) Boogie Down Productions, באתר MusicBrainz (באנגלית) Boogie Down Productions, באתר דיזר Boogie Down Productions, באתר Yandex.Music (ברוסית) Boogie Down Productions, באתר Discogs (באנגלית) Boogie Down Productions, באתר Songkick (באנגלית) Boogie Down Productions, באתר Genius Boogie Down Productions, באתר בילבורד (באנגלית)
אגל אזור

אגל אזור (בצרפתית: Société Aigle Azur Transports Aériens) הייתה חברת תעופה צרפתית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה אורלי שליד פריז. החברה הפעילה טיסות ליעדים בצפון אפריקה כמו אלג'יריה, מרוקו ומאלי וליעדים באירופה - רוסיה, גרמניה, איטליה ופורטוגל. במזרח התיכון טסה החברה ללבנון, באסיה לסין ובדרום אמריקה לברזיל. כן החברה הפעילה טיסות שכר ושירות טיסות מטען. החברה הוקמה באפריל 1946 על ידי סילבאן פלוארה (Sylvain Floirat) בשם אגל אזור, והייתה אחת מחברות התעופה הראשונות שהיו בבעלות פרטית לאחר מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1946 ל-1955 הפעילה החברה צי גדול של מטוסי DC-3 דקוטה. בתחילת שנות ה-50 הפעילה החברה טיסות סדירות ליעדים קרובים באסיה ובצפון אפריקה. ב-1970 החברה הפכה לחברת תעופה אזורית ושינתה את שמה ללוקאס תעופה (Lucas Aviation) ובהמשך שינתה את שמה ללוקאס אגל אזור. בחודש מאי 2001 רכשה חברת "Groupe GOFAST" את חברת התעופה והחזירה את שמה לשם המקורי אגל אזור. מנהל החברה החליף את מטוסי הבואינג 737 של החברה במטוסים ממשפחת האיירבוס A320. כיום עובדים בחברה כ-450 עובדים. בשנת 2012 רכשה חברת החזקות סינית בשם HNA Group חצי ממניות החברה, בשנת 2017 רכש דייוויד נילמן, איש עסקים אשר ברשותו נמצאות החזקות במספר חברות תעופה, 32% מהמניות הנותרות. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: ב-10 בינואר 2008 פגע מטוס החברה מדגם איירבוס A321 עם הזנב במסלול בזמן הנחיתה בשדה התעופה שבאלג'יר. איש מהנוסעים לא נפגע. מדיה וקבצים בנושא אגל אזור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אגל אזור פרטי צי המטוסים של אגל אזור, באתר airfleets.net (באנגלית)
מג טילי

מרגרט אי.צ'אן, (באנגלית: Margaret E. Chan; נולדה ב-14 בפברואר 1960) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ורקדנית אמריקאית- קנדית. זכתה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1985 על תפקידה בסרט "סיפורה של אגנס". טילי נולדה בלונג ביץ', קליפורניה בשם מרגרט אי. צ'אן למשפחה ממוצא סיני -אמריקאי, אביה הארי צ'אן הוא סוחר מכוניות ואמה פטרישיה טילי היא שחקנית לשעבר ומורה במקצועה בהווה. לטילי אח אחד, סטיב ושתי אחיות רבקה והשחקנית ג'ניפר טילי. הייתה בת שלוש כאשר הוריה התגרשו, לאחר הגירושים עברה לגור עם אמה ואביה החורג ג'ון וארד. למדה בתיכון בקולומביה הבריטית, קנדה. בנערותה רקדה טילי בלט מקצועי ועשתה ביכולות אלו שימוש בסרטו המוזקלי של אלן פארקר "תהילה", שם שימשה כרקדנית רקע. את הופעתה המשמעותית הראשונה עשתה טילי ב-1982 בסרט "טקס". בשנה לאחר מכן השתתפה טילי בתפקידי משנה בתור המלצרית מרי לומיס בסרט ההמשך למותחן האימה "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק ובתור הסטודנטית קלואי בדרמה הקומית "החברים של אלכס". טילי זכתה בשנת 1985 בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במותחן הדתי "סיפורה של אגנס", בסרט גילמה את האחות אגנס, אמו לכאורה של תינוק החנוק למוות שמתגלה במנזר. שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "ולמונט" בתפקיד מאדם דה טורבאל. טילי הופיעה ב-1990 בסרט "ג'ק וג'ק", סרט ההמשך של ג'ק ניקולסון לדרמת המתח של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון". שיחקה בסרט "חוטפי הגופות", סרט אשר הופק 37 שנים לאחר הסרט המקורי "פלישת חוטפי הגופות". הופעתה האחרונה של טילי הייתה ב-1994 בתפקיד הראשי בקומדיה "אשה גנובה". החליטה לפרוש ממשחק כדי לגדל את ילדיה ולעסוק בכתיבה. לטילי נולדו שני ילדים בן ובת מנישואיה הראשונים למפיק הסרטים טים זינמן. טילי הייתה נשואה במשך חמש שנים לשחקן קולין פירת' אותו הכירה על סט הסרט "ולמונט", לשניים נולד בן אחד. נישאה בשלישית ב-1995 לנשיא חברת "סרטי סוני" לשעבר ג'ון קלי, הם נפרדו ב-2002. תהילה (1980) טקס (1982) פסיכו 2 (1983) החברים של אלכס (1983) סיפורה של אגנס (1985) דחף חושני (1986) חתיך מבוקש (1988) הנערה על הנדנדה (1989) ולמונט (1989) ג'ק וג'ק (1990) התחלות חדשות (1993) חוטפי הגופות (1993) אשה גנובה (1994) Journey‏ (1995) - סרט טלוויזיה של CBS מכונת מלחמה (2017) נשים פצצה (2013-2012) צ'אקי (2022) Ordinary Angels‏ (TBA) מדיה וקבצים בנושא מג טילי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מג טילי מג טילי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מג טילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מג טילי, באתר AllMovie (באנגלית) מג טילי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')

('Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin (הופץ כ-"Dre Day") הוא סינגל מהאלבום The Chronic של ד"ר דרה, עם הופעתו של האורח סנופ דוגי דוג. השיר הופץ כסינגל בשנת 1993. הסינגל נכשל בשחזור הפופולריות של הלהיט הקודם של דרה, ""Nuthin' but a 'G' Thang", למרות שהוא הגיע למקום מספר שמונה במצעד בילבורד ביוני 1993. בשיר, ד"ר דרה וסנופ דוגי דוג מקללים את הראפרים Eazy-E וטים דוג; ראפר מהחוף המזרחי שזעם על כל הראפרים מהחוף המערבי וביטא זאת בשיריו, כמו בשיר "Fuck Compton". לשיר צולם גם קליפ שבוים על ידי ד"ר דרה. השורה "we have your motherfucking record company surrounded; put down the candy and let the little boy go" הוא רפרנט אפשרי לשמועה כי שומריו של שוג נייט כפו על Eazy-E לוותר על החוזים של ד"ר דרה ושל The D.O.C, ואיימו עליו עם צינורות ומחבטי בייסבול. ההנחה הרווחת היא שבקליפ מופיע חיקוי פארודי של Eazy-E הנקרא "Sleazy-E", עם סגנון התספורת "Jheri Curl" ומשקפי השמש המאפיינים את Eazy-E. בקליפ אפשר לראות את הדמות מוחתמת על חוזה חדש תמורת כסף רב. Sleazy-E מופיע במספר מצבים, הכוללים את Sleazy-E נורה, נהפך לחסר בית, נרדף על ידי גברים חמושים, ולבסוף, נראה על הכביש המהיר "Pasadena" עם שלט בו כתוב: "Will Rap for Food". בקליפ מופיעה פארודיה נוספת על Luke Campbell כשהוא בעל רווחים בין השיניים. מידע על היצירה "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')‎" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')‎" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')‎" באתר יוטיוב
הנריק גורצקי

הנריק מיקולאי גורצקי (בפולנית: Henryk Mikołaj Górecki ‏ 6 בדצמבר 1933 - 12 בנובמבר 2010) היה מלחין פולני. יצירתו הנודעת ביותר, הסימפוניה השלישית, "סימפוניה של שירי היגון" מ-1976 הייתה מעין תפילת אשכבה מוקדמת לקומוניזם והעובדה שמוזיקה דתית כל כך באופייה יכלה להיכתב במדינה טוטליטרית היא אות לכך, שאין מדינה יכולה לשלוט ביצירתיות של אזרחיה. גורצקי נולד בצ'רניצה ולמד באקדמיה למוזיקה בקטוביץ בשנים 1955 עד 1960 אצל בולסלב שאבלסקי. ב-1968 הצטרף לסגל המורים והגיע לדרגת ניהול לפני שפרש בשנת 1979. גורצקי נמנה עם השורה הראשונה של האוונגארד הפולני בתקופת ההפשרה התרבותית שאחרי מות סטלין. יצירות הסריאליות משנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20, שהשפעת וברן ניכרה בהן, התאפיינו בצמידות למודרניזם דיסוננטי. בכתיבתן הושפע גורצקי גם מלואיג'י נונו, קרלהיינץ שטוקהאוזן, קשישטוף פנדרצקי וקז'ימייז' סרוצקי. הוא המשיך בכיוון זה במשך שנות ה-60' וראשית ה-70', אך באמצע העשור שינה כיוון לצליל מינמליסטי, מורכב פחות, כפי שאפשר לראות ביצירת המעבר, הסימפוניה השנייה, ובסימפוניה השלישית, ה"סימפוניה של שירי יגון". שזכתה לפופולריות עצומה. הסגנון המאוחר הזה התפתח במהלך כמה שלבים אחרים, נבדלים בבירור, מיצירות כמו ה-Beatus Vir מ-1979, למזמור התפילה Miserere מ-1981, ה-Kleines Requiem für eine Polka משנת 1993 והרקוויאם "לילה טוב". עד 1992 ראו בגורצקי דמות קנאית ומרוחקת, מוכרת רק למתי-מעט אניני טעם ובקיאים, בראש ובראשונה כאחד מכמה מלחינים, שהיו אחראים להצתת הרנסאנס במוזיקה הפולנית שלאחר המלחמה. הקלטה של הסימפוניה השלישית של גורצקי, "סימפוניה של שירי יגון", להנצחת זכרם של הנספים בשואה, יצאה ב-1992, 15 שנים לאחר כתיבתה, ונחלה הצלחה מסחרית וביקורתית ברחבי העולם. גורצקי, שהופתע גם הוא מן הפופולריות של הסימפוניה, אמר, "אולי אנשים מוצאים משהו שדרוש להם ביצירה המוזיקלית הזאת [...] מצאתי איך שהוא את הנימה הנכונה, משהו שחסר להם. משהו שאבד להם במקום מן המקומות. אני מרגיש, שידעתי בחוש מה דרוש להם.." ההצלחה הזאת לא חוללה עניין נרחב ביצירותיו האחרות של גורצקי, והוא עמד בנחישות בפיתוי לחזור על הצלחה מוקדמת, או להלחין תמורת גמול מסחרי. גורצקי עשה את רוב ימיו בדרום פולין, פרט לשתי תקופות קצרות של לימודים בפריז ותקופת שהייה קצרה בברלין. מדיה וקבצים בנושא הנריק גורצקי בוויקישיתוף הנריק גורצקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר AllMovie (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר ספוטיפיי הנריק גורצקי, באתר Last.fm (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט הנריק גורצקי, באתר AllMusic (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר דיזר הנריק גורצקי, באתר Discogs (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר Songkick (באנגלית) Henryk Mikołaj Górecki interview with Bruce Duffie הנריק מיקולאי גורצקי בריאיון עם ברוס דאפי USC Polish Music Center biography ביוגרפיה של גורצקי במרכז למוזיקה פולנית Henryk Górecki @ Boosey & Hawkes הנריק גורצקי בהוצאת בוזי את הוקס Polish Music Journal, Vol. 6 No. 2, Winter 2003 - A special edition marking Górecki's 70th birthday, consisting of articles exclusively on Górecki הז'ורנל למוזיקה פולנית, כרך 6 מס' 2, חורף 2003, הוצאה מיוחדת ליום הולדתו ה-70 של הנריק גורצקי, מוקדשת כולה למאמרים על גורצקי הנריק גורצקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנריק גורצקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדריאן תומאס, "הנריק גורצקי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
דרסטה

אנדרה ד'שון ויקר (באנגלית: Andre DeSean Wicker; נולד ב-18 באפריל 1971), הידוע בכינוי הבמה דרסטה או גנגסטה דרסטה, הוא ראפר אמריקאי שנודע בשל שיתוף הפעולה עם Eazy-E בסינגל "Real Muthaphuckkin G's". הוא גם אחיו הגדול של הראפר B.G. Knocc Out, שהשתתף גם הוא בשיר. וויקר נולד וגדל בעיר קומפטון שבקליפורניה. הוא הפך לחבר בכנופיית "קריפס" יחד עם אחיו. שניהם היו מקושרים עם חבורת Nutty Blocc Compton Crips. הוא הורשע בשל תקיפת חבר כנופיה אחר בקומפטון בשנת 1985 או 1986, ונכלא בבית הכלא לעבריינים צעירים בקארמילו, קליפורניה. בזמן שריצה את זמן המאסר, התחיל וויקר לכתוב מילים לשירים ולשיר ראפ באופן רציני, ונשאר בקשר צמוד עם אחיו B.G. Knocc Out. לאחר שחרורו המוקדם, Eazy-E גילה את שני האחים, נפגש איתם והקליט עימם שירים. דרסטה ו-B.G. Knocc Out הוחתמו ל-Ruthless Records על ידי איזי-אי. שניהם הופיעו במיני אלבום של איזי-אי "It's On (Dr. Dre) 187um Killa" בסינגל "Real Muthaphuckkin G's". בעקבות הצלחתו של הסינגל, האחים קיבלו חשיפה והחלו להקליט את אלבום הבכורה שלהם, Real Brothas. לאחר מותו של איזי-אי, יצא לאור האלבום. כמו כן, ערכו האחים שלוש הופעות באלבומו של איזי-אי "Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton". לאחר מותו של Eazy-E ומאסרו של B.G. Knocc Out, דרסטה החל לעבוד עם Death Row Records. דרסטה הופיע בשני שירים של אלבום הקומפילציה של דת' רואו Too Gangsta for Radio, אך למעשה מעולם לא הוחתם לחברת התקליטים. דרסטה הצהיר בראיון שהוא כרגע עובד על סדרת מיקסטייפים בשם Dirty West. דרסטה גם כתב שיר לאלבום של ד"ר דרה Detox, אך דרה לא רוצה לשתף פעולה עמו. דרסטה מתח ביקורת על ד"ר דרה על שהקיף עצמו בראפרים ממוצעים ואיחר את תאריך שחרור האלבום. כרגע דרסטה מתגורר בלנקסטר, קליפורניה. בינואר 1994, שרד דרסטה פגיעות מרובות מאקדח במהלך עימות בין כנופיות. הוא הורשע גם כעבריין מין. Real Brothas - יצא לשווקים: 15 באוגוסט 1995, בלייבל "Def Jam" של חברת התקליטים Outburst Records Jealousy 50/50 Luv D.P.G./K דרסטה, באתר AllMusic (באנגלית) דרסטה, באתר MusicBrainz (באנגלית) דרסטה, באתר Discogs (באנגלית)
הקרע

"הקרע" (בצרפתית: "La Rupture") הוא סרט צרפתי משנת 1970 בבימויו של קלוד שברול. הסרט עוסק בניסיונו של איש עסקים עשיר לעקוב אחר אשת בנו ולטפול עליה אשמות שוא בעזרת אדם ששכר וזאת, במטרה לקבל משמורת על נכדו, לאחר שהאשה מבקשת להתגרש מבנו. הסרט מבוסס על מותחן שכתבה ב-1968 סופרת הספרות הזולה הבריטית שרלוט ארמסטרונג (אנ'),‏ "The Balloon Man" (מוכר הבלונים). הלן היא אישה פשוטה שהייתה חשפנית בעברה ועתה היא עובדת כמוזגת ומפרנסת את שארל בעלה, המעורער בנפשו, ואת ילדם. בוקר אחד תוקף אותה שארל ולאחר מכן מטיח את בנם על רהיט בבית. הלן מגנה על עצמה ועל ילדה. היא חובטת בשארל במחבת ומפנה את הילד שנפצע בראשו לבית החולים. שארל שנחבל משוחרר להחלמה בבית הוריו העשירים ואילו הלן שוכרת חדר קטן בפנסיון הסמוך לבית החולים בו מאושפז בנה. לאחר שהלן מודיעה על כוונתה להתגרש משארל, מחליט אביו העשיר של שארל לעשות כל שניתן כדי להשיג משמורת על נכדו. הוא שוכר את פול, מכר המשפחה הזקוק לכסף, כדי שירגל אחרי הלן ויגלה התנהגות נלוזה שלה שתסייע במשפט על המשמורת. פול שוכר גם הוא חדר בפנסיון ועוקב אחרי הלן, אך כל מאמציו לגלות פגם ולו קטן במעשיה עולים בתוהו. המשפט קרב וברוב יאושו הוא רוקם מזימה להכשיל את הלן ומגייס לכך את חברתו. סטפאן אודראן - הלן (גיבורת הסרט) ז'אן-פייר קאסל - פול תומא (מרגל אחר הלן) מישל בוקה - לודוויק (אב הבעל) אני קורדי - גברת פינלי (מנהלת הפנסיון) ז'אן-קלוד דרואו - שארל (בעלה של הלן) מישל דושוסואה - עורך דינה של הלן קתרין רובול - סוניה (חברתו של פול תומא) שברול עצמו הגדיר סרט זה כמושפע מסרטיו של הבמאי פריץ לנג. הצגת המאבק של הלן האחראית והישרה, בת המעמד הנמוך, מול אביו של בעלה והמרגל ששכר, שניהם חסרי מעצורים מוסריים, נראית לחלק מהמבקרים כהמשך הסתערותו של שברול על הבורגנות הצרפתית, תוך שימוש בתערובת מדויקת של מרכיבים שנועדו לזעזע (סמים, אלימות, פורנוגרפיה). מבקר הקולנוע וינסנט קנבי טוען כי עלילת הסרט היא שרירותית ומאולצת. הוא גם מבקר את שברול על שימוש באלימות מופרזת ובפורנוגרפיה המוגזם לדעתו לנדרש בסרט. למרות זאת, הוא מציין כי בנקודות רבות הסרט הוא כה יפה עד שהתעוררה בו הרגשה כי האכזבה שחש בסיום הסרט נובעת מחולשותיו עצמו ולא מחולשת הסרט. במיוחד הוא מציין את משחקה של סטפאן אודראן, המגלמת את גיבורת הסרט, אותה הוא מגדיר כ"מוכשרת בצורה בלתי רגילה". את המונולוג בו היא מתארת את השתלשלות חייה ונישואיה באוזני עורך דינה בזמן נסיעתם ברכבת הוא מגדיר כ"אחד הדברים המרגשים ביותר בהם חזיתי השנה". הסרט נפתח בתמונה לא ברורה שניתן לפרשה אולי כמערה. על רקע תמונה זו מופיע ציטוט של ז'אן רסין, מתוך מחזהו, "אנדרומכה": "Mais quelle épaisse nuit tout a coup m'environne" ("איזו עלטה כבדה אופפתני לפתע"). המצלמה מתרחקת והצופים מגלים כי ה"מערה" היא שקע בעץ שמאחוריו נמצא הבית בו חיים הלן ושארל. יש הרואים בתמונת הפתיחה ובמוטו המופיע בה כמשל לכוונת הבמאי להסתכל אל תוך העלטה שבתוך חיי המעמד הבינוני שבפרברים. "הקרע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הקרע", באתר נטפליקס "הקרע", באתר AllMovie (באנגלית) "הקרע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הקרע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) משה נתן, רחוק מפנינים מכרה, מעריב, 27 בינואר 1971 זאב רב נוף, והאשם - היצ'קוק!, דבר, 29 בינואר 1971 יצחק בן נר, סרטי השבוע (הקרע), על המשמר, 29 בינואר 1971 וינסנט קנבי, La Rupture (1970)‎, הניו יורק טיימס, 5 באוקטובר 1973 La Rupture, מגזין טיים אאוט, קנבי, שם ג'ים אמרסון, Ruptures: Three openings/closings by Claude Chabrol (1930 - 2010)‎, שיקגו סאן-טיימס, 8 באוקטובר 2010
האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן

האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן (ברוסית: Каза́нский федера́льный университе́т; בטטרית: Казан дәүләт университеты, Qazan dəwlət universitetı) היא אחד המרכזים האקדמאים הוותיקים ביותר ברוסיה. האוניברסיטה שוכנת במרכז העיר קאזאן, שעל גדות הוולגה במרחק 800 ק"מ ממוסקבה הבירה. במשך תקופה ארוכה בתקופה הצארית הייתה המכון האקדמי המזרחי ביותר במדינה. באוקטובר 2009, הנשיא דמיטרי מדבדב חתם על צו לייסוד שורת אוניברסיטאות פדרליות, בהן האוניברסיטה הפדרלית של הוולגה, שהוקמה על בסיס אוניברסיטת קאזאן. מאז פתיחתה, הכשירה האוניברסיטה יותר מ־70,000 מקצוענים. האוניברסיטה הוקמה בנובמבר 1804 על פי צו קיסרי מהצאר אלכסנדר הראשון בתור האוניברסיטה הקיסרית של קאזאן. ב-1919 פתחה האוניברסיטה "פקולטה לעובדים" בהתאם להוראה ממשלתית שיועדה לספק השכלה לאיכרים. כתוצאה מכך, יכלו איכרים להתקבל וללמוד באוניברסיטה ללא מעבר בחינת כניסה. ב-1925 החלה לשאת את השם האוניברסיטה הממלכתית של קאזאן על שם ולדימיר איליץ' לנין, מתלמידי האוניברסיטה המפורסמים ביותר. לנין, לימים מנהיגה של ברית המועצות, למד באוניברסיטה בפקולטה למשפטים ארבעה חודשים בלבד, החל מאוגוסט 1887 ועד דצמבר של אותה שנה, כאשר גורש ממנה בנימוק "הפרעות סטודנט". בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, עברה האוניברסיטה תהליך של התרחבות ופיתוח בסיסה האקדמי. כהכרה בתרומתה לחינוך אנשי ברית המועצות, קיבלה האוניברסיטה ב-1953 את "עיטור הסרט האדום של העבודה" וב-1979 את "עיטור לנין". בשנות ה-70 נבנו באוניברסיטה שני בניינים רבי קומות: המחלקה לפיזיקה ב-1973 והפקולטה למתמטיקה ב-1978. השינוי המשמעותי האחרון באוניברסיטה בתקופת ברית המועצות היה פתיחתו של מרכז ספורט ותרבות ב-1989. באוקטובר 2009 האוניברסיטה הפכה לאוניברסיטה הפדרלית של קאזאן הידועה גם בשם האוניברסיטה הפדרלית של אזור הוולגה. בשנת 2011 באוניברסיטה שולבו מספר מוסדות להשכלה גבוהה של העיר קאזאן וכתוצאה מכך מספר הסטודנטים שלה גדל באופן משמעותי. באוניברסיטה לומדים 44,000 סטודנטים ומועסקים בה כ-3,000 מרצים. האוניברסיטה כוללת 16 פקולטות ו-2 שלוחות בערי שדה. בין מחלקות האוניברסיטה: מדעי הטבע: המחלקה כוללת את המכון לגאולוגיה, המכון לרפואה וביולוגיה, המכון למדעי הסביבה והמכון לכימיה. פיזיקה, מתמטיקה וטכנולוגיות מידע: מחלקה זו כוללת את המכון לטכנולוגיות מידע, המכון להנדסה, המכון למתמטיקה חישובית, המכון למתמטיקה ומכניקה, המכון לפיזיקה כלכלה וניהול: במחלקה פועלים המכון לניהול, כלכלה ופיננסים ובית הספר הגבוה לעסקים. מדעי החברה, מדעי הרוח ומשפטים: המחלקה כוללת את המכון ליחסים בינלאומיים, מכון לב טולסטוי לבלשנות ותקשורת בין תרבותית, המכון לפסיכולוגיה וחינוך, המכון למדעים פילוסופיים ותקשורת המונים, הפקולטה למשפטים, המכון לעיצוב. יחידות אקדמיות נוספות כוללות בית ספר גבוה למינהל ציבורי, מחלקה לחינוך גופני וספורט. מיכאיל לברנטייב - מתמטיקאי סטניסלב גובורוחין - שחקן ותסריטאי מילי באלאקירב - מלחין אלכסנדר בוטלרוב - כימאי מדיה וקבצים בנושא האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, ברשת החברתית פייסבוק האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, ביישום טלגרם האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, ברשת החברתית אינסטגרם האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, ברשת החברתית VK האוניברסיטה הפדרלית של קאזאן, סרטונים בערוץ היוטיוב Institutes & Faculties, אתר אוניברסיטת קאזאן (באנגלית)
האוניברסיטה הפדרלית הדרומית (רוסיה)

האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב (ברוסית: Ростовский государственный университет) הייתה אוניברסיטה מרוסטוב על הדון שהתקיימה בין 1915 לבין 2006. האוניברסיטה הוקמה על בסיס סגל של אוניברסיטת ורשה ונפתחה על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-1817 והייתה לאוניברסיטה בעלת מעמד ממלכתי. בשנת 1915, בעקבות התקרבות הכוחות הגרמנים לוורשה במהלך מלחמת העולם הראשונה נסגרה האוניברסיטה וחלק משמעותי של הסטודנטים עזבו את העיר ופונו לרוסטוב על דון. האוניברסיטה פעלה עד לשנת 1930 כאשר פוצלה למספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1931 היא הוקמה מחדש. משנת 1957 ועד לשנת 1988 בראש האוניברסיטה עמד יורי ז'דאנוב. בשנת 2006 המוסד אורגן מחדש ושמו שונה לאוניברסיטה הדרומית הפדרלית (Южный федеральный университет). בשנת 2006 באוניברסיטה לומדים כ-30 אלף סטודנטים. ב-5 במאי 1917 נקראה בשם אוניברסיטת דון. בשנים 1918–1925 נקראה על שם מיטרופאן בוגאייב. בשנים 1925–1934 נקראה בשם האוניברסיטה הממלכתית של צפון הקווקז. בשנתיים שלאחרי זה נקראה בשם האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב על הדון ובשנים 1937–1957 נשאה את השם האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב על הדון על שם ויאצ'סלב מולוטוב, בשנים 1957–1982 נקראה בשם האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב (בשנים 1982–1991 נקראה על שם מיכאיל סוסלוב) ומאז 1991 עד 2006 נקראה בשם האוניברסיטה הממלכתית של רוסטוב. בנובמבר 2006 החלה לשאת את שמה הנוכחי, על פי הנחיה ממשלתית. אלכסנדר בובין, דיפלומט איוואן גוליאקוב - יושב ראש בית המשפט העליון של ברית המועצות, מהתובעים הכלליים של רוסיה הסובייטית, חי בשנים 1888–1961 אלכסנדר סולז'ניצין, סופר נודע - מחבר ארכיפלג גולאג מדיה וקבצים בנושא האוניברסיטה הפדרלית הדרומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה הפדרלית הדרומית האוניברסיטה הפדרלית הדרומית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה הפדרלית הדרומית, ביישום טלגרם האוניברסיטה הפדרלית הדרומית, ברשת החברתית VK ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תופי בונגו

תופי בונגוס הם כלי נגינה קובני שמקורו ככל הנראה במרכז אפריקה. הבונגוס הם זוג תופי ידיים קטנים, עגולים המחוברים בדופן על ידי מוט קשיח (לרוב הקטן בקוטר 20 סנטימטר, הגדול 25 סנטימטר). הבונגוס פתוחים מלמטה. בימינו, בונגוס עשויים מעץ או מפיברגלס, עם עור עגל מעובד, עץ או חומר סינתטי בתור ממברנת התנודות. הנגינה בבונגוס מתבצעת לרוב על ידי אחיזתם בין ברכי הנגן (כך שהשוקיים מקבעות אותם משני הצדדים, והתחתית שלהם נשענת על השרפרף עליו יושבים), והטייתם קדימה כך שלנגן נוח לתת מכות קצה (slap) ומכות עם עקב היד (backhand). המקצב הנפוץ לנגינה על תופי בונגוס הוא קצב פשוט הנקרא מרטילו. בלהקות סון וטימבה, הבונגוסרו (נגן בונגוס) מאלתר עליהם במהלך הקטעים השקטים בשיר (הבתים), ועובר לנגן על קאמפאנה במהלך הקטעים היותר אנרגטיים (ה"קורו"- הפזמון). בשל הקומפקטיות הרבה שלהם, נוחות ההובלה וקלות הנגינה, הבונגוס הפכו לכלי פופולרי גם מחוץ לעולם הלטיני. בליווי גיטרה או מפוחית, הבנוגוס מאפשרים נגינה בחיק הטבע בלי לוותר על בסיס קצבי. כיום, להקות רבות משתמשות בבונגוס בקטעים מסוימים. תופי קונגה מדיה וקבצים בנושא תופי בונגו בוויקישיתוף תופי בונגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)