laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71

טקס פרס גלובוס הזהב ה-71 (באנגלית: 71st Golden Globe Awards) נערך ב-12 בינואר 2014, ובמסגרתו הוענק פרס גלובוס הזהב למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס נערך במלון בוורלי הילטון שבבוורלי הילס, קליפורניה ושודר על ידי ערוץ NBC האמריקאי. מנחות הטקס היו טינה פיי ואיימי פולר. המועמדים לפרס הוכרזו כבר ב-12 בדצמבר 2013, על ידי עזיז אנסרי, זואי סלדנה ואוליביה ויילד. הטקס הופק על ידי חברת ההפקות של דיק קלארק בשיתוף פעולה עם איגוד הכתבים הזרים בהוליווד. בטקס נכחו מיטב שחקני הקולנוע של ארצות הברית. 16 הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של מועמדויות: 7 מועמדויות: "12 שנים של עבדות", "חלום אמריקאי" 5 מועמדויות: "נברסקה" 4 מועמדויות: "קפטן פיליפס", "כוח משיכה" 3 מועמדויות: "היא", "בתוך לואין דיוויס", "מנדלה - הדרך הארוכה אל החופש", "פילומנה" 2 מועמדויות: "הכל אבוד", "אוגוסט: מחוז אוסייג'", "יסמין הכחולה", "מועדון הלקוחות של דאלאס", "לשבור את הקרח", "Rush", "הזאב מוול סטריט" 2 הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של זכיות: 3 פרסים: "חלום אמריקאי" 2 פרסים: "מועדון הלקוחות של דאלאס" 16 סדרות הטלוויזיה הבאות קיבלו מספר רב של מועמדויות: 4 מועמדויות: "חיי עם ליברצ'ה", "בית הקלפים" 3 מועמדויות: "שובר שורות", "רוקד על הקצה", "האישה הטובה", "המלכה הלבנה" 2 מועמדויות: "American Horror Story: Asylum", "המפץ הגדול", "ברוקלין תשע-תשע", "בנות", "הסקס של מאסטרס", "משפחה מודרנית", "מחלקת גנים ונוף", "פיל ספקטור", "ריי דונובן", "קצה האגם" 2 סדרות הטלוויזיה הבאות קיבלו מספר רב של זכיות: 2 פרסים: "חיי עם ליברצ'ה", "ברוקלין תשע-תשע" מדיה וקבצים בנושא טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71 טקס פרסי גלובוס הזהב ה-71, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רודרי הגדול

רודרי אפ מרווין (בוולשית: Rhodri ap Merfyn; סביבות 820? – 878) המוכר יותר בכינויו רודרי הגדול (בוולשית: Rhodri Mawr) היה מלך וולשי אשר מלך על ממלכת גוויניד' בשנים 878–844 ובמהלך שלטונו ירש את כס השלטון של ממלכת פוויס וסיסלווג. בספר דברי ימי אלסטר, כונה רודרי "מלך הבריטונים", על שאיחד את רוב ויילס (מלבד החלקים הדרומיים) בתקופה בה האזורים שנחשבו בריטונים היו רק סקוטלנד, ויילס וחלק מדרום-מערב אנגליה. בתקופות מאוחרות יותר כונה לעיתים "מלך הוולשים", למרות שכאמור לא שלט בפועל בכל ויילס ורק כארבע מאות שנים מאוחר יותר תתאחד ויילס באופן מלא. רורדי נולד ככל הנראה בשנת 820, בנו של מלך גוויניד' 'מרווין "המנומש" אפ גוריאד'. מרווין לקח לעצמו את שלטון הממלכה לאחר שהמלך האחרון של בית קונד'ה; הוול, נפטר ללא בן יורש. כך הקים מרווין את שושלת אברפראו (על שם מרכז השלטון באנגלסי), שבתקופתו נקראה שושלת מנאו ממנה הוא בא. אימו של רורדי, נסט וורך קאדל, הייתה ביתו של מלך פוויס קאד'ל (מלך: 808–773) ואחותו של המלך סינגאן אפ קאד'ל (מלך: 854–808). כאשר נפטר אביו מרווין, ירש רורדי את כס ממלכת גוויניד' בשנת 844. מספר שנים לאחר מכן ב-855, נפטר מלך פוויס ללא בן יורש ורודרי ניצל את ההזדמנות ומשום שאימו הייתה שייכת לבית המלוכה בפוויס, לקח לעצמו את השלטון בממלכה. רורדי נשא לאשה את אנגהארד וורך מוריג מממלכת סייסל'וג, כך שכאשר אחיה גוואגון מלך סייסל'ו נפטר אף הוא ללא בן יורש, ניצל רורדי גם הזדמנות זו ולקח לעצמו את הכתר של סייסל'ו בשנת 872. בתקופת שלטונו, התמודד רורדי הן בלחץ שהופעל מכיוון מזרח באנגליה והן מחופי ויילס במערב אם התגברות התקפות הויקינגים. בשנת 854 ישנו אף תיעוד לכך שהויקינגים תקפו ובזזו התיישבויות ברחבי האי אנגלסי, שנתיים לאחר מכן רורדי ניהל מערכה מוצלחת נגד הפולשים הוויקינגים ואף הרג את מנהיגם 'גורם'. בשנת 878 נהרג רורדי במהלך מערכה כנגד פלישה של ממלכת מרסיה לפוויס, במותו השאיר רורדי לפחות ארבעה בנים לחלק ביניהם את הממלכה המאוחדת שיצר אביהם. מבין בניו של רורדי, אנרוואד הבכור ירש את ממלכת גוויניד', מרווין ירש את ממלכת פוויס וקאד'ל ירש את ממלכת סייסל'וג. הבן הרביעי תוד'וואל "העלוב", היה ככל הנראה צעיר מכדי לרשת תואר כל שהוא, לקח חלק במערכה כנגד מרסיה בשנת 881 שם הוא נפצע וקיבל את כינויו. משום שבניו עמדו כעת בראש שלוש ממלכות כשהם מקימים בהם שושלות חדשות, נוצר בסיס לחיזוק קשר השלטון בין ממלכות ויילס והטענה לקרבת דם בין מלכיה, מה שיהווה בסיס בהמשך לשיח האחדות של ממלכות ויילס ולבסוף ליצירת נסיכות ויילס במאה ה-13. הוול ד'ה - נכדו של רודרי, שהצליח אף הוא לאחד את רוב ממלכות ויילס. מדיה וקבצים בנושא רודרי הגדול בוויקישיתוף רורדי הגדול באתר 'טירות ויילס'. אודות רורדי באתר 'בריטיין אקספרס'.
ראדין

ראַדין (מיידיש) או רדון (בבלארוסית: Радунь. בפולנית: Raduń) היא עיירה במחוז גרודנו בבלארוס. ראדין מוזכרת במסמכים של הדוכס ולדיסלב השני יגיילו מהמאה ה-14. בתקופה זו הוקם בכפר מבצר. ב-1649 הוענקו לכפר זכויות עיר. עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, הייתה רדון בשטח האימפריה הרוסית. בשנת 1921 הייתה ראדין בשטח פולין. ערב מלחמת העולם השנייה הייתה ראדין במחוז נובוגרודק שבפולין. בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את ראדין כחלק מהנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את ראדין. לאחר כיבוש האזור על ידי הצבא האדום נכלל האזור בשטח בלארוס, רפובליקה סובייטית בשטחי ברית המועצות. בשנת 1958 הוקנה לראדין מעמד של עיירה. בראדין פעל רבי ישראל מאיר הכהן, הידוע בכינויו "החפץ חיים" על שם ספרו, ושם פעלה ישיבת ראדין שבהנהגתו ובראשות הרב נפתלי טרופ. בין רבני העיר היו הרב אליהו מרגליות, הרב יהודה אריה ליב ב"ר עוזר קוואל, הרב זכריה מנדל כ"ץ, הרב מרדכי סנדר קופשטיין והרב אריה ליב פופקא - בנו של החפץ חיים. ערב השואה חיו בראדין כ-900 יהודים. באוקטובר 1941 הועברו יהודי ראדין לגטו בו רוכזו גם כמעט אלף יהודים מיישובים אחרים בסביבה. במאי 1942 מרדה בגרמנים קבוצת יהודים שחפרו בורות הריגה. 17 יהודים הצליחו לברוח ויתר החופרים נרצחו. לאחר מכן נרצחו באקציה גם כ-1,000 מתושבי הגטו. מאות הושארו כפועלים ומאות ברחו או הסתתרו. אלה שהושארו בגטו הועברו לאחר כחודש לגטו שצ'וצ'ין. מדיה וקבצים בנושא ראדין בוויקישיתוף רדון (Raduń), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רדון", באתר השטעטל הווירטואלי "ראדין", באתר JewishGen (באנגלית) מרטין דין, רדון, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1266–1268), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סיפורו של אברהם אביאל, תלמיד ישיבה בראדין וניצול שואה מגטו רדון, באתר יד ושם. ריאיון עם אברהם אביאל, תלמיד ישיבה בראדין וניצול שואה מגטו רדון, באתר יד ושם. מצבת קבר אחים בראדין, סרטון באתר יוטיוב רדין (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בבלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה גת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משה גת (נולד ב-1935) - צייר ישראלי משה גת (היסטוריון) (נולד ב-1945) - היסטוריון ישראלי משה גת (קצין) – קצין צה"ל בדרגת אל"ם, מפקד חטיבה 275 משה גת (קצין הספקה ראשי) – קצין ישראלי ששימש כקצין הספקה (לוגיסטיקה) ראשי בשנים 1969-1966 משה גת (קצין הכנסת)
וילם דה סיטר

וילם דה סיטר (בהולנדית: Willem de Sitter;‏ 6 במאי 1872 – 20 בנובמבר 1934) היה פיזיקאי, מתמטיקאי ואסטרונום הולנדי. דה סיטר למד מתמטיקה באוניברסיטת חרונינגן והצטרף למעבדה האסטרונומית של העיר חרונינגן. עבד במצפה הכוכבים בקייפטאון שבדרום אפריקה (1897–1899). היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בשנים 1925 - 1928. ב-1907 מונה לראש החוג לאסטרונומיה באוניברסיטת ליידן. היה מנהל מצפה ליידן מ-1919 ועד מותו. תרם תרומות חשובות לתחום של קוסמולוגיה פיזיקלית. כתב מאמר יחד עם אלברט איינשטיין ב-1932 ובו טענו כי יכולות להיות כמויות גדולות של חומר שאינן פולטות אור, מושג המוכר כיום כחומר אפל. הוא הגה את הרעיון של מרחב דה סיטר ויקום דה סיטר, פתרון של תורת היחסות הכללית של איינשטיין, כאשר אין חומר ויש קבוע קוסמולוגי חיובי. מצב כזה גורר התפשטות אקספוננציאלית של יקום ריק. דה סיטר נודע גם בשל מחקרו על תנועת ירחי צדק. וילם דה סיטר מת לאחר מחלה קצרה בנובמבר 1934. בנו, ארנוט דה סיטר (1905 - 1944) היה מנהל מצפה בושה בלמבנג, אינדונזיה, שם חקר את הצביר הכדורי M4. פרסים: מדליית ג'יימס קרייג ווטסון (1929) מדליית ברוס (1931) מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1931) נקראו על שמו: מכתש דה סיטר (אנ') על הירח אסטרואיד 1686 דה סיטר נוסחת היקום דה סיטר (אנ') מרחב דה סיטר (אנ') מרחב אנטי דה סיטר (אנ') שמורת דה סיטר ליחסות פרטית (אנ') מרחב איינשטיין-דה סיטר (אנ') ניסוי הכוכב הכפול של דה סיטר (אנ') האפקט הגאודטי נקרא גם אפקט דה סיטר (אנ') נוסחת דה סיטר שוורצשילד (אנ') On the bearing of the Principle of Relativity on Gravitational Astronomy, 1911, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 71, p. 388–415 A proof of the constancy of the velocity of light, 1913, Proceedings of the Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences, 1913, 15 II: 1297–1298 Ein astronomischer Beweis für die Konstanz der Lichtgeschwindigkeit, 1913, Physikalische Zeitschrift, 14: 429 On the constancy of the velocity of light, 1913, Proceedings of the Royal Netherlands Academy of Arts and Sciences, 1913, 16 I: 395-396 Über die Genauigkeit, innerhalb welcher die Unabhängigkeit der Lichtgeschwindigkeit von der Bewegung der Quelle behauptet werden kann, 1913, Physikalische Zeitschrift, 14: 1267 מדיה וקבצים בנושא וילם דה סיטר בוויקישיתוף וילם דה סיטר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה וילם דה סיטר, באתר MacTutor (באנגלית) וילם דה סיטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.strw.leidenuniv.nl/outreach/strwarchief/WdS_inventory.pdf (אורכב 25.05.2019 בארכיון Wayback Machine)
תלמי פילדלפוס (בנה של קלאופטרה)

תלמי פילדלפוס (ביוונית: Πτολεμαῖος ὁ Φιλάδελφος, שמשמעותו היא "תלמי אוהב האחים"; נולד בסוף בשנת 36 לפנה"ס, מת כנראה בין השנים 29–26 לפנה"ס) היה נסיך מבית תלמי ובנם הצעיר של קלאופטרה השביעית מלכת מצרים והמצביא הרומי מרקוס אנטוניוס. מוצאו היה הלניסטי וגם רומי. הוא נולד באלכסנדריה וחי שם עד לכיבושה של אלכסנדריה בשנת 30 לפנה"ס. אימו הייתה קלאופטרה השביעית, השליטה האחרונה של מצרים התלמיית. לאחר מותה הפכה מצרים לפרובינקיה רומית. אביו היה מרקוס אנטוניוס, מצביא ומדינאי רומאי, מתומכיו החשובים של יוליוס קיסר וחבר בטריומווירט השני. קיסריון – אחיו למחצה (אביו היה יוליוס קיסר), נולד ב-47 לפנה"ס. בגיל 4 הוכתר למלך תלמי החמישה עשר לצידה של אימו. קלאופטרה סלנה השנייה – אחותו, נולדה בשנת 40 לפנה"ס. אלכסנדר הליוס – אחיה התאום של קלאופטרה סלנה, נולד בשנת 40 לפנה"ס. בנוסף, היו לאביו ילדים נוספים מנשותיו הקודמות. אלכסנדר נולד מרומן האהבים של הוריו באנטיוכיה שבסוריה. לאחר מספר שנים שבהן הוריו לא היו בקשר, הם חזרו ונפגשו בשנת 37 לפנה"ס באנטיוכיה לאחר שאנטוניוס הזמין את קלאופטרה לשם כדי לקבל ממנה סיוע למלחמתו בפרתים. בעקבות המפגש הם חידשו את הקשר ביניהם ובעקבות כך העביר אנטוניוס לקלאופטרה השביעית נחלות שונות. לקראת סוף החורף הייתה קלאופטרה בהיריון עם תלמי פילדלפוס. אנטוניוס יצא לקרב באימפריה הפרתית ובמסעו השני נגדם הצליח לכבוש את ארמניה. את מצעד הניצחון קיים בשנת 34 לפנה"ס באלכסנדריה, ובמסגרתו, בהיותו בן שנתיים, הוכתר תלמי פילדלפוס לשליט פניקיה, סוריה עד נהר הפרת וקיליקיה. בשנת 31 לפנה"ס נוצחו אנטוניוס וקלאופטרה בקרב אקטיום, הפסד שהיה תחילת הסוף. בסופו של דבר, בשנת 30 לפנה"ס, כבש אוקטביאנוס את אלכסנדריה ובאוגוסט של שנת 30 לפנה"ס התאבדו הוריו של תלמי. אחיו קיסריון נרצח על ידי אוקטביאנוס ותלמי, אחיו ואחותו נלקחו לרומא, שם השתתפו במצעד הניצחון שהתקיים בשנת 29 לפנה"ס. הם צעדו אזוקים בשרשראות זהב שהקשו עליהם את ההליכה. אוקטביאנוס נתן את שלושת האחים לאוקטביה, אשתו לשעבר של אביהם, והם גדלו במשק ביתה. ייתכן גם שבעת המצעד כבר לא היה בין החיים. לא ידוע מה עלה בגורלו של תלמי לאחר מכן. המקור היחיד הנוסף המזכיר אותו הוא דיו קסיוס, המציין אותו ואת אחיו אלכסנדר הליוס כשהוא מספר על נישואיה של קלאופטרה סלנה, ובאותה עת הם היו כבר בין המתים. ייתכן שחלה ומת, ייתכן גם שאוקטביאנוס, שחס על חייו בעת כיבוש אלכסנדריה, דאג להורגו מאוחר יותר כדי שלא יהווה איום בעת התבגרותו. מדיה וקבצים בנושא תלמי פילדלפוס בוויקישיתוף תלמי פילדלפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Adrian Goldsworthy, Antony and Cleopatra, Yale University Press, 2010, p. 597-598 דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, עמ' 781 Duane W. Roller, Cleopatra: A Biography, p. 153
ארנו (אטול)

ארנו (במרשלית: Arņo) הוא אטול באוקיינוס השקט הכולל 133 איי אלמוגים. האיים הם חלק מאיי מרשל. השטח היבשתי של ארנו הוא 13 קמ"ר. שלא כמו רוב האטולים אטול ארנו מקיף שלוש לגונות ולא אחת. שטח הלגונה הגדולה 338.7 קמ"ר ובנוסף יש שתי לגונות קטנות האחת בצפון האטול והשנייה במזרחה. באטול חיים 2,068 תושבים (נכון ל-2008) המפוזרים במספר כפרים, שהגדול בהם הוא אִין (Ine). שטחו הכולל של האטול הוא 14.7 קילומטרים רבועים. הוא מקיף לגונה בשטח של 290 קילומטרים מרובעים. ארנו הוא האטול הקרוב ביותר לאטול מג'ורו בו ממוקמת בירת איי מרשל, וממוקמת במרחק של 20 ק"מ. כלכלת ארנו מבוססת על ייצור קופרה שמשמש לייצור שמן קוקוס. נשות האטול מייצרות תיקי קילי. באטול שני מנחתים למטוסים: בכפר אין (Ine) מנחת מרובד חצץ, באורך כ-750 מטר. בכפר טינק (Tinak) מנחת מרובד חצץ, באורך כ-870 מטר. את שני המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל. מדיה וקבצים בנושא ארנו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייל בצר

אייל בצר (נולד ב-15 ביולי 1950, א' באב תש"י) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל. אייל בצר הוא בנם של שרה (לבית הורוביץ) ונחמן בצר ונכדם של שפרה לבית שטורמן (אחותו של חיים שטורמן) וישראל בצר, ממייסדי אום ג'וני, מרחביה ונהלל. הוא אחיו של קצין צה"ל מוקי בצר. ב-1968 התגייס בצר לצה"ל, לסיירת מטכ"ל. עם סיום המסלול והשירות המבצעי בסיירת, יצא לקורס קציני חי"ר. שימש כמפקד צוות בסיירת צנחנים ולאחר מכן סגן מפקד פלוגת סיור זו. במלחמת יום הכיפורים נלחם כקצין מילואים בסיירת[דרושה הבהרה]. במלחמת שלום הגליל שימש כמפקד פלוגת "עורב צנחנים" במילואים. הוא בוגר קורס מג"דים ושירת כרס"ן במילואים. בצר הוא חבר מושב נהלל ובשנים 1993–1998 שימש מזכיר המושב ויו"ר הנהלת המושב ומפעליו. במהלך כהונתו, יזם והוציא לפועל את הסדרת החובות וההתחייבויות של המושב, לאחר קריסת ארגון מושבי הצפון. בשנים 1999–2006 כיהן כסגן ומ"מ ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל. בתקופה זאת, שימש גם דירקטור במנהלת אזור התעשייה "שגיא 2000", במנהלת אזור התעשייה עפולה-יזרעאל ובחברה הכלכלית "עמק יזרעאל". עד אפריל 2013, שימש יו"ר רשות ניקוז ונחלים קישון. בין 2006 לשנת 2024, כיהן כראש המועצה האזורית. בצר כיהן גם בתפקידים ציבוריים נוספים, מלבד היותו ראש המועצה: יו"ר הוועדה המקומית-מרחבית לתכנון ובנייה יזרעאלים המשותפת לארבע רשויות – עמק יזרעאל, מגידו, זרזיר וכעבייה טבאש-חג'ג'רה, שמונות 60,000 תושבים ושטחן 500,000 דונמים יו"ר ועדת הביטחון של מרכז המועצות האזוריות יו"ר אזור התעשייה "שגיא 2000", המשותף למועצה האזורית עמק יזרעאל ועיריית מגדל העמק יו"ר החברה הכלכלית של המועצה האזורית עמק יזרעאל יו"ר חברת יובלי העמק – תשתיות מים וביוב של המועצה חבר הנהלת המרכז והמזכירות של המועצות האזוריות חבר הוועדה המחוזית צפון לתכנון ובנייה במשך חמש שנים חבר הוועד המנהל וחבר הנאמנים של מכללת עמק יזרעאל יו"ר מרכז חקלאי העמק. בצר נשוי לזהר לבית גפן, אחותו של יהונתן גפן, ואב לשלושה. הודעה על מינוי יושבת ראש ועדת ערר, ילקוט הפרסומים, עמוד 1781, שנת 2016, מאת אייל בצר
מחוז פרשינג (נבדה)

מחוז פֵּרְשִׁינְג הוא מחוז במדינת נבדה בארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים. בירת המחוז היא העיר לבלוק. בתחילה מחוז פרשינג היה חלק ממחוז האמבולדט. בשנת 1919 לאחר ששריפה כילתה את בית המשפט המחוזי בעיר וינמוקה, סירבו האנשים מלבלוק ודרומה להשתתף בבניית בית משפט חדש ודרשו יצירת מחוז חדש בדרום. דרישתם נענתה והוכרז על מחוז חדש על שם גנרל ג'ון פרשינג מפקד הכוחות האמריקאים במלחמת העולם הראשונה. פרשינג הוא המחוז האחרון שנוצר במדינת נבדה. על פי לשכת מרשם האוכלוסין של ארצות הברית שטח המחוז עומד על 15,715 קמ"ר, מתוכם 80 קמ"ר מים (0.51%). על פי מפקד התושבים של שנת 2000 במחוז 6,693 תושבים, 1,962 משקי בית ו-1,383 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 0.43 נפשות לקמ"ר. במחוז 2,389 יחידות דיור. מדיה וקבצים בנושא מחוז פרשינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז פרשינג (באנגלית)
בית הסנה

בית הסנה (היה ידועה גם בשמות "בית מנורה" ואחר כך "בית מנורה מבטחים") הוא בניין משרדים הממוקם בפינת הרחובות אלנבי ויהודה הלוי בתל אביב. הבניין בסגנון הברוטליסטי בתכנון משרד האדריכלים יסקי-אלכסנדרוני. המבנה, הכולל 13 קומות משרדים מעל שלוש קומות מסחר גבוהות וארבעה מרתפי חניה, היה אחד ממגדלי המשרדים הראשונים ברחוב אלנבי. המגדל הוקם ביוזמת 3 קבוצות יזמים דרום אמריקניות. התכנון האדריכלי הראשוני הושפע מעבודותיו של האדריכל לה קורבוזיה, והתבטא בקומות מסד בקו גובה אחד עם בתי הרחוב הצמודים למגדל, קומה פתוחה מעליהן, ולאחריה מגדל המשרדים. אך לבסוף נבחרה תוכנית שבו המבנה הורכב משני מגדלים צמודים זה לזה סביב גרעין מרכזי, כאשר חלקו הצר פונה לרחוב אלנבי. בניית המבנה החלה בשנת 1968 והוא הושלם בקיץ 1970. שלד הבניין, העמודים והרצפות נבנו מבטון ואילו החזית צופתה בבטון גלוי מעורב בגרנוליט. חלקן הקדמי של קומות המסחר מעל חלונות הראווה הפונים לרחוב הייתה אטומה וכוסתה בגרנוליט. מעליה נבנו שורות של אלמנטים להצללה, זהים בכל ארבע החזיתות. חברת הביטוח הסנה רכשה מחצית מהבעלות של הבניין ששימש את משרדיה החל מ-1973, וחברת המשביר המרכזי שכרה את קומות המסחר ומיקמה בו את בית הכלבו הגדול שלה. קומות נוספות שימשו את בנק הפועלים ואת חברת גמול השקעות. במשך השנים התבלה המבנה ובשנים האחרונות הפך הבלאי גם לסכנה סביבתית כאשר גושי בטון ניתקו ממנו וצנחו לרחוב שמתחתיו. עיקר הבלאי ניכר בחזיתו המערבית של הבניין, החשופה לרוחות וללחות המלוחה מכיוון הים. בעקבות תאונת דרכים שהתרחשה כתוצאה מנפילת גוש בטון החליטו בעלי הבניין, חברת הביטוח מנורה ובנק הפועלים על שיפוץ המבנה. בתחילת 2018 העבירה קבוצת מנורה מבטחים את עובדיה מן הבניין למגדל חדש שבנייתו הושלמה בסוף שנת 2017, בברחוב ז'בוטינסקי 23, במתחם בורסת היהלומים ברמת גן. ביולי אותה שנה פורסם כי הבניין הושכר לרשת מלונות בראון לתקופה של 25 שנים. בכוונתה של הרשת להסב אותו למלון בן 226 חדרים לאחר שיפוץ בעלות של 40 מיליון שקלים. במסגרת שיפוץ המבנה נוסרו הקורות הדקות שניצבו מול החלונות והעמודים שביניהם. קורות הבטון והחזיתות עברו חיפוי מחדש באמצעות הדבקה של פנלים מאלומיניום בצבע לבן בוהק. עם סיום השיפוץ, מקיפות חזיתות האלומיניום הלבן את גרעין הבניין האפור בהיר. לדעת אדריכל השיפוץ אלי ברוסטובסקי השילוב של האלומיניום והצבע הלבן שהסתירו את הבטון החשוף, הפכו פופולרים בשנים האחרונות, וחידשו את ימי הבניין בעיצוב מודרני המתאים למאה ה-21. בתחילת 2023 הוגשה לאישור הוועדה המקומית לתכנון ובנייה תוכנית להריסת הבניין לשם הקמת מגדל בגובה 45 קומות ובו שטחי מסחר, משרדים ודירות. צבי אלחייני, ברוטליזם תחת התקפה: למה אנחנו הורסים את הבטון החשוף, באתר Xnet‏, 20 בינואר 2014 עירן פאר, ‏הגביע של מנורה, באתר גלובס, 7 ביולי 2004 קשת רוזנבלום, האם שיפוץ "בית הסנה" יגרום לו לאבד את אופיו, באתר הארץ, 14 בינואר 2014 הסנה עולה לגובה, מעריב, 4 בדצמבר 1968 חברת "גמול" עוברת לבית "הסנה", דבר, 1 ביולי 1970 שלבים בהתפתחותה של "הסנה", על המשמר, 19 באפריל 1973 שירי דובר, ‏מנורה מבטחים חוגגת וחונכת את משכנה החדש, באתר גלובס, 16 במאי 2018 רון שטיין, ‏מלון בראון יוקם במקום משרדי מנורה מבטחים בת"א, באתר גלובס, 29 ביולי 2018 גיא נרדי, תוכנית להריסת בית מנורה בת"א והקמת מגדל של 45 קומות במקום, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2023
עיטורי הכוחות המזוינים של איטליה

אותות ועיטורים צבאיים של הכוחות המזוינים של איטליה. המסדר הצבאי של איטליה (Ordine Militare d'Italia), לשעבר המסדר הצבאי של סבויה (Ordine Militare di Savoia), מוענק בחמש דרגות: מדליית הגבורה הצבאית (Medaglia al Valore Militare) ניתנת על מעשה גבורה יוצא מגדר הרגיל בשעת מלחמה. מוענקת בארבע דרגות: צלב המלחמה (Croce al Merito di Guerra) מוענק על שירות של שנה לפחות בפעילות קרבית או על פציעה בקרב. מדליית הגבורה של הצבא (Medaglia al Valore dell'Esercito ) מוענקת בשלוש דרגות: מדליית הגבורה של הצי (Medaglia al Valore di Marina) מוענקת בשלוש דרגות: מדליית הגבורה של חיל האוויר (Medaglia al Valore Aeronautico ) מוענקת בשלוש דרגות: מדליית הגבורה של הקרביניירי (Medaglia al Valore dei Carabinieri) מוענקת בשלוש דרגות: הצלב של הצבא (Medaglia al Valore dell'Esercito ) מוענק בשלוש דרגות: הצלב של הצי (Medaglia al Valore di Marina) מוענק בשלוש דרגות: הצלב של חיל האוויר (Medaglia al Valore Aeronautico ) מוענק בשלוש דרגות: הצלב של הקרביניירי (Medaglia al Valore dei Carabinieri) מוענק בשלוש דרגות: הכוחות המזוינים של איטליה מדיה וקבצים בנושא עיטורי הכוחות המזוינים של איטליה בוויקישיתוף ODM of Italy: Ribbon Chart - Medals of the World
חנרל רוקה

חנרל רוקה (בספרדית: General Roca) היא עיר בפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. היא העיר השנייה בגודלה בפרובינציה, אחרי בארילוצ'ה, ומתגוררים בה בסביבות 86,000 תושבים. העיר שוכנת על גדות נהר ריו נגרו, וביחד עם נאוקן, צ'יפולטי, סינקו סאלטוס, אז'ן, ויז'ה רחינה וערים קטנות אחרות היא מהווה חלק מה"לינאל", קו ערים באזור אלטו וז'ה. העיר נוסדה כמבצר ב-1 בספטמבר 1879 על ידי קורונל לורנסו וינטר, כחלק ממבצע כיבוש המדבר. הוא קרא למבצר "חנרל רוקה" (בספרדית: גנרל רוקה) על שם חוליו רוקה, נשיא ארגנטינה שיזם את המבצע. בהמשך מהגרים התיישבו ליד המבצר. ב-1899 שיטפון גדול הרס את המבצר והוא הוקם מחדש לאחר מכן. חנרל רוקה ממוקמת באזור אלטו וז'ה, אזור חקלאי נרחב. הכלכלה מתבססת בעיקר על כרמים, יבול תפוחים ופרות וירקות אחרים. כמו כן פועלת בעיר תעשיית ייצור מקררים. בנוסף חנרל רוקה ידועה בתעשיית היין שלה. העיר מארחת מדי שנה בפברואר מאז 1964 את פסטיבל התפוח הלאומי. הפסטיבל, הנחוג במשך חמישה ימים, נועד להוקיר את פרות התפוח ואת מגדלי הפרות בכלל באזור. הפסטיבל כולל מספר מופעי תרבות, מוזיקה ואומנות כמו גם תחריות שונות העוסקות בתפוחים. לאירוע נלווים מספר אירועים משניים כמו "טריאתלון התפוח" ו"טורניר הגולף של פסטיבל התפוח הלאומי". מדיה וקבצים בנושא חנרל רוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חנרל רוקה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגור מויסייב

איגור מויסייב (ברוסית: Игорь Моисеев; ‏8 בינואר 1906, קייב – 2 בנובמבר 2007, מוסקבה) היה כוריאוגרף ורקדן בלט רוסי וסובייטי. הוא זכה מספר פעמים בפרס ברית המועצות ופרס הפדרציה הרוסית (1942, 1947, 1957, 1985, 1995) ובשנת 1967 הוענק לו פרס לנין. על פעילותו בתחום הריקוד הוא קיבל תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1976 ומספר עיטורים סובייטים ורוסים נוספים. כמו כן הוענקו לו עיטורים של מדינות רבות. איגור מויסייב נולד בקייב למשפחת עורך דין ואזרחית צרפת. בהיותו ילד הוא התגורר מספר שנים בצרפת ושלט בשפה. בשנת 1920 הוא התחיל ללמוד בבית הספר לבלט ועם סיומו בשנת 1924 התקבל לתיאטרון בולשוי. הוא היה חלק מלהקת התיאטרון עד לשנת 1939. כבר בשנת 1930 הוא התחיל בבימוי בלט וכמו כן היה במאי של מצעדים ספורטיביים על הכיכר האדומה. בשנת 1937, בתמיכת ויאצ'סלב מולוטוב מויסייב הקים להקה לריקודי עם. בשנת 1943 הוא הקים בית הספר לריקודי עם ליד הלהקה. הלהקה זכתה לפופולריות רבה ברחבי ברית המועצות ומויסייב ניהל אותה עד יום מותו. החל משנת 1945 הלהקה החלה להופיע מחוץ לגבולות המדינה ובסך הכול היא ביקרה בכ-60 מדינות. במהלך ניהול הלהקה מויסייב העלה על במה ריקודי עם של עמים רבים וגם ריקודים חדשים שביים בעצמו. מויסייב היה פעיל ציבורי והשתתף באופן קבוע בחבר השופטים של תחרויות בלט וריקוד והיה חבר הוועדות ממשלתיות בתחום התרבות. בשנת 1998 מויסייב פרסם ספר אוטוביוגרפי. מויסייב נפטר מסיבוכים של מחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא איגור מויסייב בוויקישיתוף הופעת להקת בלט של מויסייב, סרטון באתר יוטיוב איגור מויסייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איגור מויסייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אני, פרנקנשטיין

אני, פרנקנשטיין (באנגלית: I, Frankenstein) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הפנטזיה שיצא לאקרנים בינואר 2014. הסרט נכתב ובוים על ידי סטיוארט ביטי ומבוסס על רומן גרפי ותסריט מקורי מאת קווין גרוויו. בסרט מככבים אהרון אקהרט, ביל ניי, איבון סטרזובסקי, מירנדה אוטו, סוקרטיס אוטו, ג'יי קורטני וקווין גרוויו עצמו. בעולם דיסטופי, אדם פרנקנשטיין (אהרון אקהרט) נגרר בעל כורחו למלחמה בין שבט הגרגולילים בהנהגת ליאונורה (מירנדה אוטו) לשבט השדים בהנהגת נאבריוס (ביל ניי) המתרחשת בעיר עתיקה. הסרט מתרחש בתקופה שבה הגרגוילים, אותם פסלים שמאפיינים את האדריכלות הגותית ובסרט הם מקבלים חיים משלהם, בדמות מלאכים מעופפים השומרים על האנושות מפני הכחדה מול השדים הפראיים הזוממים שליטה עולמית מוחלטת. יציר כפיו של ויקטור פרנקנשטיין, אדם, מוצא את עצמו בתווך כששני הצדדים היריבים מנסים לגלות את הסוד להשגת האלמוות. כוחות העל שלו הם מושא לקנאה והערצה של שני האויבים המושבעים ושניהם מנסים למשוך אותו אל הצד שלהם. לאחר שהיצור קם על יוצרו והורג את אשתו ב-1795, ויקטור רודף אחריו עד שמת מקור בצפון. היצור קובר את ויקטור בבית הקברות המשפחתי במחוות כבוד, ומותקף על ידי ארבעה שדים, אך מצליח "להוריד" אחד מהם (כלומר להרוג אותו ולהוריד אותו לגיהנום). שני גרגוילים לוקחים אותו לטירה שלהם שם ניתן לו השם "אדם" (Adam), על שם האדם הראשון שנוצר על ידי אלוהים. במשך יותר ממאתיים שנה אדם צד שדים והורג אותם, אולם לאחר ששוטר נקלע לקו האש ונהרג, הגרגוילים תובעים ממנו לבחור צד ולהיות זהיר. השדים תוקפים את הטירה וחוטפים את ליאונורה, אך גדעון, הסגן שלה, מחליף אותה תמורת היומן המדעי של פרנקנשטיין. אדם חודר למעבדה המשמשת הסוואה למעשי השדים, ומגלה שם זוג מדענים אנושיים (שלא מודעים לזהות המעסיקים שלהם) שעובדים לפי היומן המדעי. אדם מוכיח למדענית מהי זהות המעסיקים, אבל נאבריוס חוטף אותה ומכריח אותה להמשיך למצוא את הנוסחה להחייאה על ידי חשמל. אחד הגרגוילים מנסה לחטוף את היומן מאדם ואדם הורג אותו בהגנה עצמית, אבל זה מעורר עליו את זעמם של כל הגרגוילים. אדם מוביל אותם בכוונה לבניין המעבדה שם מתפתח קרב איתנים, כשנאבריוס מעלה באוב רוחות שדים, כדי שישתלטו (בדיבוק) על גופות שהוחיו - אפשרי כי הם חסרי נשמה. גולת הכותרת שלו הייתה אדם, אולם משום מה זה נכשל: מתברר שלאדם הייתה נשמה, והדיבוק עליו נדחה. אדם הורג את נאבריוס, מה שמחסל את כל הבניין. אני, פרנקנשטיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "אני, פרנקנשטיין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אני, פרנקנשטיין", באתר נטפליקס "אני, פרנקנשטיין", באתר AllMovie (באנגלית) "אני, פרנקנשטיין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אני, פרנקנשטיין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אני, פרנקנשטיין", באתר Metacritic (באנגלית) "אני, פרנקנשטיין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארז דבורה, "אני, פרנקנשטיין": למה להתעלל בגופה?, באתר ynet, 26 בינואר 2014 דורון פישלר‏, "אני, פרנקנשטיין": אסון קולנועי חסר תקדים, באתר וואלה, 27 בינואר 2014 נמרוד דביר, "מיליוני אנשים חשים דחויים כמו פרנקנשטיין", באתר ynet, 18 בפברואר 2014