laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 2013/2014 בליגת כדורגל נשים שנייה

עונת 2013/2014 בליגת נשים שנייה הייתה העונה ה-5 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-10 בנובמבר 2013 והסתיימה ב-25 באפריל 2014. לעונה זו נרשמו 7 קבוצות אך בסופו של דבר נותרו בליגה 6 קבוצות בלבד. הפועל באר שבע שנשרה מליגת נשים ראשונה הצטרפה לליגה. בנות קיסריה ובנות טבעון התאחדו שוב לקבוצה אחת – בנות קיסריה טבעון. בית"ר בנות עירוני מעלה אדומים התפרקה ולעומתה בנות נתניה הוקמה והצטרפה לליגה. כיוון שנרשמו 7 קבוצות, הפורמט שנקבע הוא של שלושה סבבים שבהן כל קבוצה תשחק 3 פעמים מול כל קבוצה אחרת ובסה"כ 18 משחקים לקבוצה במהלך העונה. בנות קיסריה טבעון הפסיקה את פעילותה לאחר סיבוב אחד, תוצאות משחקיה בוטלו אך הפורמט של הליגה נשאר וכך כל קבוצה שיחקה בסה"כ 15 משחקים במהלך העונה. מכבי צור שלום ביאליק סיימה ראשונה ועלתה לליגת נשים ראשונה. בנות נתניה סיימה במקום השני ושיחקה במשחק מבחן שנערך ב-11 במאי 2014 מול בנות סכנין שסיימה לפני אחרונה בליגה הראשונה. בנות סכנין ניצחו 7–0 ובנות נתניה נשאר בליגה השנייה. גביע המדינה בכדורגל נשים 2013/2014 עונת 2014–2013 בליגת נשים שנייה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
מדינות ברזיל

ברזיל מחולקת ל-27 יחידות: 26 מדינות (בפורטוגזית: estados do Brasil) ומחוז פדרלי אחד בו שוכנת הבירה ברזיליה (המחוז הפדרלי מוקף ברובו על ידי מדינת גויאס). המדינות הן ישויות חצי אוטונומיות. אין להן סמכויות בתחום יחסי החוץ, ביטחון והתקציב הפדרלי; אך הסמכויות בענייני פנים שונים, כגון חינוך, בריאות, תעבורה ועוד, וכן גביית המיסים, הן באחריותן. גבולות המדינות נקבעו בהסכם מדריד (1750) (אנ'), שהיה הסכם בין ספרד לבין פורטוגל, בדבר גבולות המושבות של מדינות אלה בדרום אמריקה. מדיה וקבצים בנושא מדינות ברזיל בוויקישיתוף נתוני אוכלוסין, 2019
תיאודור ליאופולד ולר

תיאודור ליאופולד ולר (בגרמנית: Theodor Leopold Weller‏; 29 במאי 1802 – 10 בדצמבר 1880) היה צייר ז'אנר גרמני ונציג מרכזי של אסכולת מינכן. הוא היה בנו השני של חבר המועצה, שרצה במקור שימשיך בקריירה משפטית, אך הוא הראה יכולת מוקדמת לציור ושאף להיות צייר. בשנת 1818 החל את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, בהדרכתו של יוהאן פיטר פון לנגר. בעודו שם פגש את פטר פון קורנליוס, שנסיך הכתר לודוויג מבוואריה הביא לשם. עם זאת, ולר החליט שהוא מעוניין יותר בציור חיי היומיום וציור בטבע מאשר יצירת פנורמות מפוארות. את טכניקת הציור המפורטת והמוקפדת שלו הוא קיבל מפטר פון הס. הוא נסע לרומא בשנת 1825 עם חברו, צייר הנוף ארנסט פריז והתקבל לאקדמיה של סן לוקא. בעודו שם, טייל ברחבי איטליה והגיע עד נאפולי. בשנת 1833 שב למנהיים. בשנת 1836 הוא התחתן עם בתו של איש עסקים ממוצא איטלקי ועבר למינכן. בין השנים 1839 עד 1848 הוא שב לאיטליה, ואז חזר למנהיים בשנת 1851, כאשר מונה למנהל האגודה לאמנות במנהיים ושימש כחבר הנהלה במשך עשרים ושלוש שנים, ובסופו של דבר הפך לאוצר. בתפקיד זה הכין קטלוג של עבודותיו, המפרט 124 פריטים. הוא נפטר משבץ מוחי. הנזיר המבשר מתארח על ידי משפחה כפרית, 1830 דיוקן של גברת עם סיכה, המאה ה-19 שיבה הביתה של איכרים איטלקים, 1831 חיזוי עתידות צועני, 1834 ביקור בכלא, 1832 שמחת קציר, 1865 נערה איטלקית עם כד מים, 1848 מדיה וקבצים בנושא תיאודור ליאופולד ולר בוויקישיתוף Friedrich von Boetticher, Malerwerke des neunzehnten Jahrhunderts: Beitrag zur Kunstgeschichte, F. v. Boetticher, 1898. (בgerman) Ludwig Nieser (1896), "Weller, Theodor Leopold", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), 41, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 678–680
דרך האבנים הצהובות

דרך האבנים הצהובות (באנגלית: Yellow Brick Road; בתרגום חופשי, "דרך הלבנים הצהובות") היא דרך דמיונית המשמשת כחלק ניכר מהאירועים המרכזיים בספר "הקוסם מארץ עוץ" של הסופר ליימן פרנק באום, ובחלק מספרי ההמשך בסדרת ספרי עוץ, ביניהם "ארץ עוץ המופלאה" ו"נערת-הטלאים מעוץ". הדרך הונצחה באלבומו של אלטון ג'ון משנת 1973, "Goodbye Yellow Brick Road". הדרך מתוארת כשביל שאבניו צבועות בצהוב, כאשר לפי פרשנים מסוימים הדרך מסמלת שמחה ותקווה ולכן היא צבועה בצבע זה. ניכר שהדרך היא הדרך הראשית בארץ עוץ ונראה שמסלולה בנוי כך שהוא מגיע ליעד האולטימטיבי, "עיר הברקת", העיר הגדולה שבה גר הקוסם. בספר "נערת-הטלאים מעוץ", הלוקח חלק בסדרת ספרי עוץ, מתגלה כי ישנה עוד דרך אבנים צהובות שמובילה לעיר הברקת ונראה שדורותי גייל הלכה במסוכנת מבין השתיים. על פי תאוריה של קוראי סדרת הספרים, לכל ארץ יש דרך אבנים שמובילה אל עיר הברקת, וההבדל בין הדרכים הוא הצבע שלהן. לתאוריה זו אין שום ביסוס בספרים עצמם, אבל בסדרת האנימה "הקוסם מארץ עוץ" היא מומשה, וכאשר דורותי הלכה לפגוש את הקוסמת מהדרום היא השתמשה בדרך האבנים האדומות. בספר, שלא כמו בעיבודים קולנועיים, דורותי גיבורת הספר נאלצת לחפש את הדרך עד שהיא מוצאת אותה. בספר נראה שהדרך אינה סלולה לכל אורכה וישנם קטעים שבהם היא דקה, אבניה שבורות והיא עוברת על צוקים ועמקים. לעומת רוב העיבודים הקולנועיים שבהם הדרך סלולה ומסודרת. בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939, נראה שבאותו מקום שבו מתחילה דרך האבנים הצהובות מתחילה גם דרך על אבנים אדומות, מה שלא נזכר בספרים. באותו עיבוד נראה שבהמשך הדרך ישנו פיצול בצורת מזלג שבו דורותי צריכה לבחור לאן היא ממשיכה. היא בוחרת בדרך הנכונה, אך בספרים מתואר שאין שום פיצולים לאורך הדרך והדרך בנויה רק כמסלול אחד. ההערכה היא שהדרך שבהשראתה יצר באום את "דרך האבנים הצהובות" היא דרך כזאת שהייתה קיימת בעיר ניו יורק, סמוך לאקדמיה הצבאית שבה למד. על פי אגדה מקומית, דרך האבנים הצהובה נגזרה מכביש מרוצף בלבנים צהובות ליד הולנד, מישיגן, שם שהה באום בקיץ. העיר אית'קה שבמדינת ניו יורק, טוענת גם היא שהיא מהווה השראתו של פרנק באום. זאת מכיוון ששם הוא פגש את מי שהייתה בהמשך לאשתו, מוד גייג באום, בזמן שהיא למדה באוניברסיטת קורנל. באותה תקופה, סללו כבישים מקומיים באמצעות לבנים צהובות. דרכי אבנים צהובות ניתן למצוא גם באברדין, דקוטה הדרומית; אלבני, ניו יורק; רוסוויל (מחוז בולטימור), מרילנד; מונטקלייר, ניו ג'רזי (פארקהרסט פלייס ודרך אפטרלו); ברונקסוויל, ניו יורק (בכבישים של פרסקוט ועמק); שיקגו, אילינוי; ליברל, קנזס; סדאן, צ'יטנגנגו, ניו יורק, וכן בית ספר באבינגטון, פנסילבניה ומחוצה לה בסופיה, בולגריה. בנוסף, חלקים מכביש 54 בארצות הברית במדינת קנזס הוגדרו כ"דרך האבנים הצהובות". ראו הקוסם מארץ עוץ (אנימה) ראו https://www.visitithaca.com/facts-trivia טריוויה אית'יקה (באנגלית) קנזס כביש 54 http://rvpolicy.kdor.ks.gov/Pilots/Ntrntpil/IPILv1x0.NSF/865782e7272861a38625655b004e9336/59c0835803d0687c8625837400598273 (באנגלית)
פטר פון הס

פטר הינריך למברט הס (בגרמנית: Peter Heinrich Lambert von Hess‏; 29 ביולי 1792 – 4 באפריל 1871) היה צייר קרבות וז'אנר גרמני. הס היה בנו של החרט קרל ארנסט כריסטוף הס. משנת 1782 אביו היה פרופסור לחריטת נחושת באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, בשנת 1783 עבר האב למינכן, מאוחר יותר חזר לדיסלדורף, שם נישא למארי למברטין, בשנת 1791. את שיעורי האמנות הראשונים הוא קיבל מאביו בדיסלדורף. משנת 1800 הס יצר את התחריטים הראשונים שלו, בעיקר העדיף תיאורים של בעלי חיים. בשנת 1806 בגיל 14 התקבל הס לאקדמיה לאמנות במינכן. הוא הצליח לעשות את שירותו הצבאי במטכ"ל הכללי של הנסיך קרל פיליפ פון ורדה. הוא עשה זאת במהלך המלחמות בין השנים 1813–1815 וגם היה בקונגרס וינה. במהלך תקופה זו יצר הס מספר רב של רישומים, אשר היוו את הבסיס לציורי השמן שלו. מאוחר יותר, הס נסע לצורכי לימוד דרך שווייץ, איטליה ואוסטריה. בעבודתו המוקדמת התמונות שיצר היו קטנות למדי, התמונה הראשונה בפורמט גדול מאת פטר הס הייתה תיאור הקרב בארקיס סור אובה במאי 1814. בשנת 1833 ליווה את המלך אוטו הראשון ליוון. בשנת 1835 עשה עליו ציור בצבעי שמן עם דיוקנאות רבים. 1839 תמונה שנייה מציגה את קבלת הפנים של אוטו באתונה. בשנת 1839 הס קיבל את הזמנתו של הצאר ניקולאי הראשון לסנט פטרסבורג ומוסקבה והציג את המאורעות העיקריים של 1812 בשמונה תמונות קרב גדולות. במינכן, הוא ועוזרו נילסון ביצעו 39 פרסקאות מההיסטוריה של היוונים ומלחמת עצמאותם. בשנת 1861 הוענק לו צלב האביר של מסדר הכבוד של הכתר הבווארי וקיבל גם תואר אצולה. בשנת 1853 קיבל אות של המסדר הבווארי למדע ואמנות. הוא זכה גם לכבוד ולמדליות זרות, כמו מליאופולד מלך בלגיה. הס נפטר בגיל 78 ב-4 באפריל 1871 במינכן. מדיה וקבצים בנושא פטר פון הס בוויקישיתוף Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Hess". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Deutsche Biographie, Heß, Peter von - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
קרב סן חסינטו

קרב סן חסינטו (בספרדית: Batalla de San Jacinto, באנגלית: Battle of San Jacinto) היה הקרב האחרון במהלך המהפכה הטקסנית, שאירע ב-21 באפריל 1836, שלושים קילומטרים ממזרח לעיר יוסטון המודרנית. בסיום הקרב לכדו הכוחות הטקסנים, בפיקודו של סם יוסטון, את הגנרל המקסיקני, אנטוניו לופס דה סנטה אנה. הקרב הביא לנסיגת הכוחות המקסיקנים דרומה מנהר הריו גראנדה ולהקמתה של רפובליקת טקסס. במהלך המהפכה הטקסנית לעצמאות ממקסיקו ואיחוד עם ארצות הברית, יצא הצבא המקסיקני להפיל את הכוחות המורדים ביד ברזל. במהלך קרב אלמו תקף הצבא המקסיקני גם במורדים טקסנים אך גם באזרחים. אזרחי טקסס הגיבו להרס בקרב אלמו וטבח הטקסנים הלא חמושים בזעם. כוחות מתנדבים מיהרו להצטרף לצבא הגדל של רפובליקת טקסס הנאבקת לעצמאות בראשותו של הגנרל סם יוסטון. בינתיים, הגנרל המקסיקני אנטוניו לופס דה סנטה אנה הצעיד את צבאו כדי למחוץ את המורדים הטקסנים. יוסטון נמנע ממגע עם הצבא המקסיקני המתקדם עד שצבאו בטקסס צבר כוח אדם נרחב והכשרה. סנטה אנה, לעומת זאת, פיצל את כוחו, ושלח כמה יחידות לאבטח את קו האספקה הארוך שלו ואילו אחרים נשלחו לכבוש את מעון ממשלת טקסס הזמנית. הוא הוביל באופן אישי את 600 החיילים הנותרים אחרי יוסטון. ב-20 באפריל נפגשו שני הצבאות באזור שפלה מלאת ביצות ליד נהר סן חסינטו. סנטה אנה ניסה להעריך ללא הצלחה את העמדה הטקסנית והיו חילופי אש ארטילריים. כאשר הגיעו כ-500 חיילים להיות לתגבורת מקסיקנית סנטה אנה החליט להקים מחנה ולתצפת עם חייליו החדשים והעייפים לפני יציאה למתקפה, אך הוא לא הצליח להציב תצפיתנים. כשלא הגיעה עוד אש חדשה מצד הטקסנים בבוקר, החיילים המקסיקניים נרגעו עוד יותר. מועצת המלחמה הטקסנית הצביעה בינתיים בעד יציאה להתקפה, ויוסטון הכין את 900 החיילים הטקסנים תחת פיקודו לקראת תקיפה מסוכנת באותו אחר הצהריים. כוחותיו הרכובים נעו סביב האגפים המקסיקניים בעוד קו הקרב הטקסני נע במהירות ובשקט ישירות על פני הערבה הפתוחה. הם התגלו בטווח של 200 מטר מהמחנה המקסיקני. באותו הרגע, הארטילריה של יוסטון פתחה באש, וחיל הרגלים הטקסני ביצע גיחה. לאחר ימים של נסיגה, אנשיו של יוסטון ביצעו את ההתקפה, הפתיעו את הכוח המקסיקני הנח, וצעקו: ”זכור את אלמו!”. הטקסנים ירו מטווח קרוב ונעו אל תוך המחנה המקסיקני בעודו ננטש על ידי חייליו המבוהלים. ההגנה של סנטה אנה קרסה כשמקסיקנים נבהלים ניסו לברוח מהפרשים מעבר לביצות. לאחר קרב של שמונה עשרה דקות, המקסיקנים שנותרו נכנעו, אך סנטה אנה ניסה לברוח משדה הקרב על סוסו. תוך 24 שעות נהרגו כ-600 מקסיקנים ונלכדו יותר מ-700, כולל בסופו של דבר סנטה אנה עצמו, ששוחרר אז לאחר שהגיע להסדר עם יוסטון לסיום המלחמה. תשעה מאנשי יוסטון נהרגו או נפצעו אנושות, וכ-30 נפצעו קלות. הקרב הביא לסיום המהפכה הטקסנית ולנסיגת הכוחות המקסיקנים דרומה מנהר הריו גראנדה. עם נסיגת המקסיקנים הוכרה עצמאות רפובליקת טקסס בידי האימפריה הבריטית וממלכת הצרפתים. מאוחר יותר סופחה טקסס לתוך ארצות הברית וטענותיה לשטח מקסיקני הפכו לטענותיה של ארצות הברית, דבר שהיה גורם מרכזי בפריצתה של מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. לזכר הקרב הוקמה אנדרטת סן חסינטו. המהפכה הטקסנית סם יוסטון קרב אלמו מדיה וקבצים בנושא קרב סן חסינטו בוויקישיתוף קרב סן חסינטו, מושבת דה-ויט קרב סן חסינטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קנבה

קנבה (באנגלית: Canva) היא פלטפורמה לעיצוב גרפי מקוון המשמשת ליצירת גרפיקה לתמונות, סרטונים, מצגות, פוסטרים, מסמכים, פוסטים ברשתות חברתיות ותכנים חזותיים אחרים. הפלטפורמה כוללת גם תבניות גרפיות מוכנות לשימוש המשתמשים וגם משלבת אפליקציות שונות, לרבות אפליקציות בינה מלאכותית, כדוגמת הרחבת תמונה קיימת או יצירת תמונה מטקסט. הפלטפורמה חופשית לשימוש בסיסי, והיא מציעה גם פיצ'רים שזמינים למנויים בתשלום בלבד: Canva Pro ו-Canva for Enterprise. משתמשים יכולים לשלם גם עבור הדפסה ושליחה של מוצרים פיזיים. מחנכים יכולים לערב ולהניע תלמידים בכל מקום שבו הם נמצאים על ידי מתן משוב בזמן אמת. ניתן לשתף עבודה כמטלות ישירות דרך קנבה או באמצעות מערכת ניהול למידה (LMS). קנבה מאפשרת לתלמידים להדגים את הלמידה שלהם באמצעות פורמטים שונים, כולל פרויקטים קבוצתיים, סרטונים, פוסטרים ועוד. גמישות זו עוזרת לתלמידים לפתח מיומנויות חיוניות ביצירתיות, תקשורת ושיתוף פעולה. קנבה מחויבת לספק כלי נגישות כדי להבטיח שעיצובים יהיו כוללניים. עם נגישות עיצוב, משתמשים יכולים לזהות בעיות נגישות בעיצובים שלהם ולטפל בהן מבלי להיות מומחים לנגישות. השימוש בכלי הנגישות של קנבה אינו מבטיח עמידה בכל דרישות הנגישות, אך הוא מסייע רבות בהשגתן. יוזמה זו היא חלק מהמאמץ המתמשך של קנבה להיות כלי העיצוב הנגיש ביותר בעולם. חברת קנבה נוסדה ב-28 ביוני 2012 בפרת' שבאוסטרליה על ידי מלאני פרקינס, קליף אוברכט וקמרון אדמס. בתחילה היו לה 750,000 משתמשים, ונכון ל 2024 יש לה כ- 150,000,000 משתמשים. מדיה וקבצים בנושא קנבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנבה (בעברית) קנבה, ברשת החברתית פייסבוק קנבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנבה, ברשת החברתית אינסטגרם קנבה, ברשת החברתית טיקטוק קנבה, ברשת החברתית LinkedIn קנבה, סרטונים בערוץ היוטיוב קנבה, באתר פינטרסט יעל קנדר, הסטודנטית ששינתה את חוקי העיצוב הגרפי: הסיפור מאחורי Canva, באתר כלכליסט, 11 באפריל 2024 Integrate Canva with your LMS שימוש בנגישות לעיצוב יעקב צדק, הכירו את קנבה - מה זה קנבה ומתי נוסדה, באתר מכללת צדק מדיה אקדמי, ‏2022-05-07 הסטודנטית ששינתה את חוקי העיצוב הגרפי: הסיפור מאחורי Canva | כלכליסט, באתר calcalist, ‏2024-04-11 ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורטו

פּוֹרְטוּ (בפורטוגזית: Porto, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר נמל בפורטוגל, והעיר השנייה בגודלה ובחשיבותה בפורטוגל. פורטו ממוקמת בגדה הצפונית של שפך נהר הדורו, על חוף האוקיינוס האטלנטי ואוכלוסייתה כוללת 237,584 תושבים נכון לשנת 2011, ו-1,762,524 במטרופולין פורטו, פורטו היא בירת צפון פורטוגל. בפורטו אקלים המזכיר אקלים ים-תיכוני, על אף שהיא מושפעת מרוח מהאוקיינוס ולכן קרירה יותר. בשיא הקיץ, במיוחד באוגוסט, הטמפרטורות יכולות להגיע גם ל-40 מעלות צלזיוס. לשמה של פורטוגל, שמה של השפה הפורטוגזית, שמו של היין הנודע פורטו (או פורט) וגם למושג אופורטוניזם מקור אטימולוגי משותף-השם "פורטו-קאלה" שנתנו הרומאים שכבשו את עיר הנמל "קאלה" המזוהה עם תרבות הקסטרו. בעיר פועלים שני מועדוני כדורגל מפורסמים, פורטו ובואבישטה, שקבוצותיהם משחקות/שיחקו בליגת האלופות. שדרות בואבישטה הן הארוכות ביותר בפורטוגל ומגיעות ממרכז העיר עד חוף האוקיינוס. ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על החלק ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית. כנסיית קלריגוש ומגדל הפעמון שלה מהווים אחד מסמלי העיר. האולם הראשי של תחנת הרכבת בפורטו - תקרה מעוטרת ואריחי קרמיקה מצוירים אזולז'ו המתאר את יריד בעלי חיים מוצג באולם הראשי של תחנת הרכבת בפורטו ההיסטוריה של העיר מגיעה עד לתקופה הקלטית במאה ה-4 לפנה"ס ואף לפני כן. בזמן שלטון האימפריה הרומית העיר הפכה לעיר נמל חשובה (במיוחד כנקודת מסחר בין ליסבון לבראגה). בזמן הכיבוש המוסלמי של ספרד, העיר נפלה לשלטון המורים בשנת 711. בשנת 868, אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס נשלח לכבוש את העיר מחדש. בשנת 1386 נחתם בעיר החוזה ההיסטורי הסכם וינדזור. במהלך המאה ה-14 וה-15 העיר היוותה נקודה מכרעת להתפתחות הצי של האימפריה הפורטוגזית המתפתחת. במהלך המאה ה-18 וה-19 התפתחה העיר ואוכלוסייתה צמחה מאוד. ב-24 באוגוסט 1820 פרצה בעיר המהפכה הליברלית שהובילה לכינון חוקה בפורטוגל ולעצמאותה של ברזיל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1492 הגיעו לפורטוגל עשרות אלפי יהודים מגורשי ספרד. עם גירוש יהודי פורטוגל התרוקן הרובע היהודי מיושביו ומאז כמעט לא ניתן למצוא שרידים לקיום חיים יהודים ברובע. לפני שנים אחדות התגלתה גומחה, שכפי הנראה שימשה את ארון הקודש בבית כנסת ברובע היהודי של פורטו, ונשמרה במבנה ששימש בתחילת המאה ה-21 כמרכז יום לקשיש. כנסיית ויקטוריה שבכניסה לרובע, נבנתה ב-1539 על מקומו של בית כנסת. שלט הנצחה ברובע היהודי בפורטו בלגיה לייז', בלגיה ברזיל רסיפה, ברזיל ליטא קלייפדה, ליטא צרפת בורדו, צרפת יפן נגסאקי, יפן ספרד ויגו, ספרד ספרד לאון, ספרד אנגולה לואנדה, אנגולה הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין הממלכה המאוחדת בריסטול, הממלכה המאוחדת איטליה קרוטונה, איטליה גרמניה ינה, גרמניה צ'כיה ברנו, צ'כיה מקאו מקאו, מקאו זמביה נדולה, זמביה אתר האינטרנט הרשמי של פורטו כרמית וייס, ‏פורטו - עיר קטנה ויין בה הרבה, באתר GoTravel הילה רוזנפלד, לבה האמיתי של פורטוגל, באתר את ארווין פלר‏, נכנס יין יצא סוד: פורטו היא היהלום הנחבא של פורטוגל, באתר וואלה, 13 במרץ 2018 סת שרווד, ניו יורק טיימס, פורטו: כך מבלים 36 שעות בעיר שהעולם מאוהב בה, באתר הארץ, 30 ביולי 2024 פורטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פורטו (פורטוגל), דף שער בספרייה הלאומית
יוסף גרמון

הרב יוסף גרמון (נולד ב-29 בינואר 1988 בירושלים) הוא נשיא הקואליציה ההומניטרית ולשעבר רבה הראשי של גואטמלה. יוסף נולד ב-29 בינואר 1988 בירושלים. למד בתלמוד תורה דרך תבונה, בישיבה קטנה אמרי נועם ובישיבת תורה אור. הוסמך לרבנות דרך מכון לימודי דעת (פרחי שושנים). בשנת 2007 החל לעבוד בישיבת "אור תורה" במקסיקו, ובמקביל היה לסופר צללים לרבנים באמריקה הלטינית. למד לתואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטה הפתוחה, ולתואר שני במדעי הרוח והחברה ב-Instituto internacional de estudios globales, וב-2018 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת Alfa y omega בוייארמוסה. בשנת 2012 החל לשמש מרצה בקהילה היהודית בבוגוטה, וב-2013 מונה לרבה של העיר סנטיאגו דה קאלי. ב-2015 מונה לרב הראשי של גואטמלה. במהלך שנותיו כרבה של גואטמלה מיסד קשרים עם הקהילה האוונגליסטית בגואטמלה, וכן חיזק את הקשר בין הממשל לבין הקהילה. בשנת 2017 היה שותף לתהליך הקמת סניף זק"א בגואטמלה. בשנת 2018 היה שותף לתהליך העברת שגרירות גואטמלה בישראל לירושלים. לאחר התפרצות הר הגעש פואגו ביוני 2018, החל גרמון בפעילות הומניטרית רחבת היקף, שכללה גיוס כספים לטובת סיוע לנפגעים, הקמת שכונת מגורים לטובת עקורים, חלוקת למעלה ממיליון ק"ג מזון לנפגעים ופעילויות הומניטריות רבות נוספות. בשנת 2019 סיים את תפקידו כרב הראשי בגואטמלה, אך המשיך לשמש בתפקיד מפקד זק"א באמריקה הלטינית, וכן מוביל את ארגון "הקואליציה ההומניטרית", אשר פועלת לחלוקת מזון, תרופות, ביגוד וצרכים נוספים לנזקקים ברחבי העולם, ובעיקר באמריקה הלטינית ובאפריקה. בנוסף, מרצה גרמון ברחבי אמריקה הלטינית לקבוצות שונות מדתות שונות, וקורא לאחדות ולגישור בין הדתות השונות. שימש כראש משלחת של תוכנית "עמיאל בקהילה", באמריקה הלטינית. בשנת 2021 נבחר על ידי JNS לאחד מארבעים המנהיגים המשפיעים באמריקה הלטינית על היחסים בין ישראל לאמריקה הלטינית. גרמון כתב שלושה ספרים בספרדית בנושאים שונים הנוגעים ליהדות, פילוסופיה ועל הסכסוך היהודי-ערבי. ב-2022 יצא לאור בעברית ספרו "מסביב לעולם ב-54 פרשות", הכולל רעיונות מפרשת השבוע, בעקבות ביקוריו ב-105 מדינות שונות. גרמון שירת שירות מקוצר בצה״ל ומשרת במילואים בגדוד שריון 9206. יצחק פלדמן, האיש שלנו בגואטמלה, בקהילה, כ"ד סיוון תשע"ח. הספר תולדות הזמן באתר סימניה הספר Toralogia הספר Rompementiras מאמרים וכתבות בספרדית של גרמון יוסף גרמון, ברשת החברתית פייסבוק יוסף גרמון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרב יוסף גרמון ביוטיוב איתמר אייכנר, היהודי החזק בגואטמלה: הרב שמאחורי העברת השגרירות, באתר ynet, 16 במאי 2018 אריאל כהנא, בית מתוך הלב, באתר ישראל היום, 4 ביולי 2019 אליהו גליל, ירושלים החדשה, גואטמלה עמוד 16, בעיתון "שביעי", 24 באוגוסט 2018 רקפת פרא, ‏העיר למען נפגעי התפרצות הר הגעש בגואטמלה תיקרא ירושלים, באתר ‏מאקו‏, 7 באוגוסט 2018 אות ההוקרה מהקונגרס בגואטמלה ירושלים באל סלבדור מצעד פרו-ישראל בגואטמלה ראיון של הרב גרמון לכיכר השבת הרב גרמון על כת לב טהור בגואטמלה ראיון עם הרב גרמון בספרדית ראיון עם הרב גרמון באנגלית (Israel21) JNS ארבעים המנהיגים המשפיעים באמריקה הלטינית אריאל שנבל, עם רבע מיליון עוקבים וקשרים בעולם הנוצרי, הרב יוסף גרמון קידם את העברת שגרירות ארצו לירושלים, מקור ראשון, 1 בינואר 2023 הרב גרמון, באתר "עמיאל בקהילה" הספר מסביב לעולם ב-54 פרשות, באתר צומת ספרים
ארנה פרידמן

ארנה יוז'ף פרידמן (בהונגרית: Friedmann Ernő József; בודפשט, 1 באוקטובר 1883 – 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, סופר של ספרות מקצועית משפטית, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים שניספה בשואה. ארנה פרידמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אוטו פרידמן בנקאי ושל דבורה שווייצר. לאחר לימודי משפטים בהונגריה עסק בעריכת דין משנת 1908 ומשנת 1911 שירת במשרד הדת והחינוך הציבורי של ממלכת הונגריה (במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית), שם עסק בסוגיות רפורמות בחינוך המשפטי. בין השנים 1912–1917 היה פרופסור למשפט רומי באקדמיה למשפטים בקושיצה, בין השנים 1917–1920 היה פרופסור באוניברסיטה הטכנולוגית של בודפשט, ואחר כך עבד שוב כעורך דין פרטי. בין השנים 1933–1939 היה העורך האחראי של היומון מאדיאר הירלאפ (Magyar Hírlap). הוא שיתף פעולה עם הלקסיקון המשפטי ההונגרי וערך את הסדרה שכותרתה "עבודות משפט פלילי". לאחר כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 הוא גורש כנראה למחנה השמדה ואין עליו יותר מידע. על האחריות המוגבלת (1902) שמרנות והתקדמות במשפט הפלילי (1907) מעשים לענישה והסכנה ציבורית (בודפשט, 1908) פסקי דין ללא הגבלת זמן (בודפשט, 1910) אחריות מוגבלת במשפט הפרטי (1910–1911) לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967–1969 לקסיקון יהודי הונגרי. פטר אויווארי. בודפשט, 1929. עמ' 295. גישה מקוונת מי זה מי? לקסיקון בני דורינו. בודפשט, 1937. ארנה פרידמן בספריית המוזיאון הספרותי פטפי "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1569/1883. folyószáma alatt". ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארנה פרידמן".
פורטו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פורטו – עיר נמל בפורטוגל. פורטו (יין) – יין פורטוגלי נודע. פוטבול קלוב דו פורטו – מועדון כדורגל נודע מהעיר פורטו. מפרץ פורטו – מפרץ בקורסיקה.
גדי פריימן

גדי פריימן (נולד ב־25 בנובמבר 1958) הוא פסל ישראלי, ידוע בפיסול יצירת אמנות באבן וברונזה, המגלמות תנועה באמצעות קווים אנרגטיים וזורמים. פריימן נולד בלודג' שבפולין, ילד שני ליצחק ניצול שואה ולאנא פריימן. עם עלייתם בשנת 1966 לישראל, שוכנו בכפר סבא. בבגרותו נשלח להתחנך בכפר הנוער הדסה נעורים ולאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1982 עבר להתגורר ביישוב הקהילתי משמר דוד ביחד עם אשתו, והחל לעסוק בחקלאות כרמים. במקביל החל לפתח את תחביב הפיסול. את עבודת האבן הראשונה יצר במחסן נטוש בקיבוץ משמר דוד (בשנת 1982) ובשנת 1995 בנה סטודיו בו הוא יוצר ומציג את עבודותיו עד היום. הסטודיו ממוקם על גבעה בשפלת יהודה הצופה על ירושלים והים התיכון ומושך אליו מבקרים רבים מרחבי הארץ והעולם[דרוש מקור]. עבודותיו מאופיינות בקווים אנרגטיים וזורמים ופסליו יוצרים תחושה של תנועה. הן משקפות תחושת מנגינה לצד תהליך ארוך ומתמשך ואת חומרי הגלם מייבא פריימן מהעולם ביניהם דרום אפריקה, איטליה וישראל. לאחר מספר שנים שכללו פיסול באבן, החל פריימן לפסל גם בברונזה. תוספת זו פתחה עבורו אפשרויות יצירה חדשות כגון שילובי צבע, טקסטורות ועוד. עבודותיו של פריימן נחלקות לסדרות: סדרת מסכות - עבודותיו בוחנות מסכות כהעמדת פנים ביחסי אנוש ובאינטראקציות אנושיות יומיומיות סדרת סיפורי מקרא - ביצירותיו בוחן פריימן נושאים של: יחסי אנוש, יצירה, הדמות הנשית, מעגל החיים וחלוף הזמן דרך דמויות מקראיות ידועות סדרת ריקודים - עבודותיו בסדרה זו מעמידות שאלות בנוגע לתנועה סדרת הפרפרים - סדרה זו מאופיינת בהתנערות מהמוסכמות, מהתבניות ומהציפיות האנושיות של החברה סדרת מערכות יחסים - עבודותיו משקפות את אופיין של יחסי אנוש סדרת הציפורים - עבודותיו משחזרות את בעלי הכנף כפי שהוא רואה אותם תוך הימנעות מהניסיון לשחזר אותן סדרת כלי נגינה – יצירותיו מאופיינות בתנועה, מנגינה, פעימה וזרימה. הפסלים א-סימטריים, וצורתם משתנה ללא הרף, עם קיפולים וסדקים, אשר מרמזים על אופי המוזיקה בשנת 2002, הוא ייסד את "בית ספר לפיסול בארד ואבן" ובמהלך השנים הוזמן ליצור פסלים עבור מיזמים ציבוריים מגוונים ביניהם מיזם מערכת השמש קריית מוצקין, מיזם גן סיפור, "על פטריות וגמדים", חולון. קבוצת פסלי אבן ושיש בדמות פטריות וגמדים יצוקים מברונזה, מיזם הנופלים אלקנה (עבור נופלי היישוב אלקנה) ומצפה רותם. עבודותיו הוצגו בתערוכות ומוזיאונים ברחבי ישראל והעולם, בהם מוזיאון השפלה בישראל, ארט מיאמי בארצות הברית, גלריה ברטוקס בצרפת, גלריה ברונו סינגפור ועוד. פריימן מתגורר כיום בקיבוץ משמר דוד. הוא נשוי לפלורה פריימן ולהם שלושה ילדים. האתר של גדי פריימן אתרי אמנים - פסלים, באתר artbeat מיטל שרעבי, ‏החבילה המושלמת: פסטיבל "חוויה בכרם" באזור השפלה מציע בילוי מלא, באתר מעריב אונליין, 1 בספטמבר 2017 המועצה שהפכה ליעד מרכזי לטיולים, באתר ישראל היום בין הפסלים, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2005 אדריכלות ואומנות: חיבור בין החומר לרוח, באתר מגזין d+a גן סיפור "על גמדים, פטריות ומה עוד?", באתר חולון גדולה לילדים אומנות באבן, באתר arcdb גלעד, באתר יזכור גדי פריימן, באתר אימדיה פרינט