laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיליונר בצרות

מיליונר בצרות הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1978, בבימויו של יואל זילברג. הסרט המספר על איש עסקים החוזר לישראל לאחר כ-20 שנה בארצות הברית ומחליף זהויות עם נהגו האישי. הסרט מכר 450,000 כרטיסים בארץ. ג'רי אופנהיימר (יהודה ברקן) הוא מיליונר החי בארצות הברית ומיודד עם שרגא פיש (יעקב בודו), נהגו האישי. בעקבות נסיעת עסקים לישראל, מחליטים השניים לערוך התערבות ביניהם ולהתחלף בזהויות בישראל כאשר ג'רי שואף לנסות ולהצליח בישראל גם ללא כספה של משפחתו. השניים חתמו יחדיו על חוזה בנדון, להחלפת זהויות למשך חודש אחד, בנוכחות עורך הדין ליברמן (ארי סורקו-רם). העלילה מסתבכת כאשר נכנסת לתמונה גילה פרסמן (אוריאלה וייט) והשניים מנסים את מזלם בחיזור אחריה. "מיליונר בצרות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מיליונר בצרות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "מיליונר בצרות", באתר אידיבי "מיליונר בצרות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מיליונר בצרות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 227. ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעל קינן

יעל קינן היא מאמנת ושחקנית אס"א חיפה, וקפטן נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי לשעבר. קינן הייתה הקפטן הראשונה של נבחרת ישראל, בשנים 2006-2005, ובלטה כשחקנית מוכשרת, אתלטית ונידת. ב-2008 הייתה שותפה להעפלתה של הנבחרת לטורניר הגמר של אליפות אירופה. מאז אותה האליפות קינן כמעט לא שיחקה במשך שנתיים, עד סוף עונת 2010/2009, ובחרה להתמקד באימון ופיתוח רוגבי הנשים בארץ, לאחר לידת בתה הבכורה. למרות זאת, היא נמנתה על סגל הנבחרת לאליפות אירופה לנבחרות דרג א' ב-2009. זמן קצר לאחר חזרתה למגרשים הניחה טריי בגמר טורניר גביע איל"ת, בו הפסידה בסופו של דבר לאס"א תל אביב. שימשה גם כאחראית פיתוח תחום הנשים באיגוד הרוגבי הישראלי. נשואה לישי, מנהל נבחרת הנשים וחבר הנהלה. קבוצת הנשים של אס"א חיפה איגוד הרוגבי הישראלי כתבה מאתר איגוד הרוגבי הישראלי על גביע איל"ת
פלך (כלי)

פלך (מכונה לעיתים פלך טווייה) - מוט עץ המשמש כציר לטוויית צמר, פשתן, קנבוס, כותנה וסיבים אחרים. הפלך הוא מכשיר ששימש לטווייה בעת העתיקה ובתקופת ימי הביניים, יחד עם הכישור. פלכים או חלקי פלכים מסוגים שונים נמצאו באתרים ארכאולוגיים רבים, והם עשויים לייצג את אחת הטכנולוגיות המוקדמות בהיסטוריה של האנושות. הפלך שצורתו הבסיסית לא השתנתה מן האלף הרביעי לפסה"נ מורכב משלושה חלקים: הכוש: קנה דק, עשוי מעץ או מתכת, מחודד בשני קצותיו, שעליו כורכים את החוט. הפיקה: משקולת הקבועה בראש הכוש על מנת לאפשר סיבוב קבוע של הפלך, והיא עשויה ממתכת, עצם, אבן או חרס. הצינורה: וו מתכת שחובר מעל הפיקה ובו נתלה החוט. הפלך מוזכר במקרא בשיר המפורסם הפותח במילים "אשת חיל מי ימצא" (משלי פרק לא), בו נאמר (פסוק יט): "יָדֶיהָ שִׁלְּחָה בַכִּישׁוֹר וְכַפֶּיהָ תָּמְכוּ פָלֶך". במחזה עוץ-לי-גוץ-לי של אברהם שלונסקי נפוץ השימוש במילה פלך, בעיקר בחריזה למילה "מלך", לדוגמה: "כלומר, תפשוט ידה לפלך / ותטווה זהב למלך". טווה בכישור ופלך טוויה בפלך מימין - טוויה בכישור ופלך, משמאל טווייה בכישור וגלגל טווייה מדיה וקבצים בנושא פלך בוויקישיתוף חיה, כץ, "היבטים מתודולוגיים בחקר מעמד האישה בתקופת המקרא", בית מקרא קפ"ד (תשס"ו), עמ' 74-77. ראו משנה, מסכת כלים, פרק י"א, משנה ו'
בלדווין השני, רוזן פלנדריה

בלדווין השני, רוזן פלנדריה (צרפתית Baudouin II de Flandre; בערך 865 - 10 בספטמבר 918), היה בנם של בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה ושל יהודית (בתו של שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית). בלדווין השני ירש את רוזנות פלנדריה ב-879, אחרי מות אביו, כשהוא בן ארבע עשרה שנה בלבד. כבר בתחילת שלטונו הנורמנים הרסו את העיר תרואן, החריבו את פלנדריה, בזזו את מנזריה והשאירו אחריהם מוות וייאוש. בחורף 880 הגיעו אל העיר גנט ובאביב 881 בזזו את טורנה. ב-882 - את קמברה ואת אראס וב- 883 הגיעו לבולון סור מר ושוב לתרואן ולגנט. ב-885 בזזו שוב את אראס וב- 886 - את קורטרייק. בתגובה, בלדווין השני הקים טירות מבוצרות רבות - מה שאפיין את תקופת שלטונו ואת תחילת תקופת הפיאודליזם באזור. ב-884 נשא לאישה את אלפטרית' בתו של אלפרד הגדול מלך אנגליה - נישואים שחיזקו את ההתנגדות הפלמית-אנגלית לפלישות הנורמנים. בזאת הונחה אבן היסוד למדיניות הפלמית של ברית עם אנגליה שנמשכה מאות בשנים. בתקופתו של קרל השמן, בלדווין השני ניצל את המאבקים בין שארל התם לבין אודו, רוזן פריז. הוא לקח לעצמו רכוש נטוש, השתלט על שטחים שלחופי התעלה, הגיע עד בולון סור מר (בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת) והרחיב את נחלותיו הרבה מעבר לאלה של אביו. ב-887, אחרי פרישתו של קרל השמן ובחירתו של אודו, מלך צרפת על ידי האצולה (888), בלדווין השני תמך במועמדותו של שארל התם, בעוד שהרברט השני, רוזן ורמנדואה תמך באודו. ראול, רוזן קמברה, אחיו של בלדווין השני, נכנס לורמנדואה וכבש את הערים פרון וסן-קנטן, אך נהרג בידיו של הרברט השני (17 ביוני 896). אחרי מותו של ראול, שהיה אב מנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר, אחיו בלדווין השני דרש לעצמו את ניהול מנזר זה, אך הנזירים שפחדו מרוזן פלנדריה קראו לעזרתם את פולק הנערץ, ארכיבישוף ריימס שהתמנה לאב המנזר. שמו של בלדווין השני כרודף בצע הושפע מן העובדה שחמד את המנזרים שאותם לא עלה בידו להשיג. בלדווין השני תכנן את רצח הרברט השני, רוזן ורמנדואה, שבינתיים שב ותמך בשארל התם, אך הרברט השני כבש את פרון והשתלט גם על סנט-אומר. שארל התם, שהפך למלך צרפת ב- 898, מינה את פולק הנערץ לשומר החותם של חצרו - מה שגרם לטינה מצדו בלדווין השני, שהורה על רצח פולק הנערץ (17 ביוני 900). ארווה, שהתמנה לארכיבישוף החדש של ריימס, הוקיע את מעשיו של בלדווין השני והאפיפיור בנדיקטוס הרביעי הטיל עליו חרם. אך הכול היה ללא הועיל, כי שארל התם לא היה מסוגל לעשות דבר לבלדווין השני, שהיה החזק שבוסאלים שלו. בלדווין השני מת ב-918, וכמו אביו לפניו, נקבר במנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. עצמותיו הועברו מאוחר יותר לכנסיית סן-פייר שבעיר גנט. בנו ארנולף הראשון ירש את מקומו כרוזן פלנדריה. מדיה וקבצים בנושא בלדווין השני, רוזן פלנדריה בוויקישיתוף בלדווין השני, רוזן פלנדריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נמרוד קפלן

נמרוד קפלן (נולד ב-1985) הוא קפטן נבחרת ישראל ברוגבי לשעבר. אביו הוא מילטון קפלן, ממייסדי ליגת הרוגבי הישראלית, הוא גדל בקיבוץ יזרעאל. גדל בקבוצת הנוער של הפועל יזרעאל-גלבוע. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התקבל לקבוצה עד גיל 18 של מועדון "לו" בעיר ליון שבצרפת. לאחר מכן עבר לקבוצה עד גיל 20 של מועדון ראנדוויק שבסידני שבאוסטרליה. את שירותו הצבאי העביר כספורטאי מצטיין בבסיס חיל האוויר ברמת דוד ושיחק ביזרעאל, עמה זכה בשתי אליפויות. מאז 2008 משחק בקבוצת לונדון סקוטיש (אנ') מהליגה האנגלית השלישית. ב-10 באפריל 2010 ערך בכורה כקפטן הנבחרת, והניח שני טריים כאשר ישראל הביסה את בולגריה 10:50 במסגרת אליפות אירופה דרג שלוש. בהמשך, הוא הוביל את הנבחרת לניצחון על נבחרתה של יוון 0:39. בעקבות ניצחונה זה של הנבחרת עוד בטרם סיימה את הטורניר היא הבטיחה את ראשות הבית ועלתה דרג (דרג B3).‏ אחיו יונתן קפלן שיחק אף הוא במועדונים בחו"ל ובנבחרת ישראל. הוא התמודד עם עוד שניים מבני קיבוצו בתוכנית ראש בקיר. איגוד הרוגבי הישראלי כתבה מאתר איגוד הרוגבי הישראלי אמיר שהם, איגוד הרוגבי הישראלי‏, רוגבי: ישראל הביסה את בולגריה 10:50, באתר וואלה, 10 באפריל 2010 אורן אהרוני, היסטוריה: נבחרת ישראל בראגבי עלתה דרג, באתר ynet, 17 באפריל 2010
השכונה שלנו

השכונה שלנו הוא סרט ישראלי משנת 1968, מן הראשונים בהשתתפות שלישיית הגשש החיוור. ז'אקו (שייקה אופיר) אב לבנות רבות אך ללא בנים, מנהל את ועד השכונה ונלחם בלוקה (גדי יגיל), נוכל עם מבטא רומני, בעל דיסקוטק ובעל קבוצת כדורגל מקומית. רוזה (דבורה דותן), אחותו של ז'אקו מאוהבת בלוקה, למורת רוחו של ז'אקו, ואילו דייר חדש שהוא אף מורה למחול (גדעון זינגר) מתאהב בה ומחזר אחריה, למרות הסכנה שבדבר. גבריאל (גברי בנאי) המשחק בקבוצת הכדורגל המקומית וקרוב משפחתו של ז'אקו מאורס לשריקה (ליאורה לפידות), בתו של מזרחי (שייקה לוי) אולם נוטה לבגוד בה עם נשים אחרות. ז'אקו מונע את החתונה עד שגברי ומזרחי יקנו דירה לבני הזוג. מזרחי עצמו מחזיק באסטה בשוק אולם לא נוטה לעבוד יתר על המידה. מזל (רבקה מיכאלי), אחותו של גבריאל, נשואה לפוליאקובסקי (ישראל פוליאקוב). ושלושתם (מזרחי, גבריאל ופוליאקובסקי) מבלים את זמנם בחוף הים. הדירה והחתונה לא הולכות להתממש בקצב עבודה זה של מזרחי וגבריאל. בסרט שולבו כמה מהמערכונים המוקדמים של "הגשש החיוור", בהם "דייג אוהב דגים", "תיבת הדואר" ו"הסיידים". דמותו של לוקה מהסרט, המבוססת על פוקה הירש, שימשה השראה לדמותו של סרג'יו קונסטנצה בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", ולדמותו של פולי כקלרשו במערכון "המוסך" של הגשש החיוור. "השכונה שלנו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השכונה שלנו", באתר ספר הקולנוע הישראלי "השכונה שלנו", באתר אידיבי "השכונה שלנו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "השכונה שלנו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זאב רב נוף, דפים מפנקסו של סאלח שבתי, דבר, 19 בנובמבר 1968 מאיר שניצר, "השכונה שלנו" הוא סרט רע, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלפר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בלפר – עיירה באנגליה אלה בלפר – מרצה וחוקרת ישראלית במדעי המדינה בר בלפר – שחקנית ועיתונאית ישראלית יצחק בלפר – צייר ופסל ישראלי בלפר (סרט) – סרט קולנוע ישראלי ספריית בלפר – ספרייה ציבורית ברמלה
טלמטריה

טלמטריה (באנגלית: Telemetry) היא טכנולוגיה המאפשרת מדידה מרחוק ודיווח של מידע באופן אוטומטי. מטרתה לאסוף מדידות של המכשירים הנמצאים על מערכת מרוחקת (כדוגמה: חלליות, מטוסים, מכוניות) ולשדר את הנתונים לחדר הבקרה שמנהל ומפקח על המערכת המרוחקת. שידור הנתונים נעשה לרוב מיידית בזמן אמת, או בהשהיה במקרים של קצב שידור נמוך במסלולים מרוחקים. המילה נגזרת מהשורש היווני טלה=רחוק, מטרון=מדידה. המונח מתייחס בדרך כלל למנגנוני העברת נתונים אלחוטית (למשל באמצעות רדיו או מערכות תת-אדום), אך הוא כולל גם נתונים המועברים באמצעות מדיה אחרת, כגון טלפון או מחשב, קישור אופטי או תקשורת קווית אחרת. דוגמאות לשימושי טלמטריה: בחלל, טלמטריה משמשת לוויינים ומעבורות חלל מאוישות או בלתי מאוישות, להעברת נתונים ממרחקים העשויים להגיע למיליארדי קילומטרים, לדוגמה על ידי וויאג'ר 1. בספורט מוטורי, טלמטריה היא גורם מפתח במרוצי מכוניות מודרניים המאפשרת למהנדסים לפרש נתונים שנאספו במהלך מבחן או מרוץ ולהיעזר בהם לכיוון המכונית לביצועים מיטביים. במטאורולוגיה, שידור נתוני המדידה מבלוני חיזוי מזג אוויר. בתעשיית הנפט והגז, משודרים נתוני מדידה ממכונות קידוח בארות הנמצאות מתחת לפני הקרקע. טלמטיקה מדיה וקבצים בנושא טלמטריה בוויקישיתוף טלמטריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירות האבטחה הפדרלי

האם התכוונתם ל... שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית (FPS) - הארגון האחראי לאבטחת מתקנים רגישים בארצות הברית שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה (אף-אס-או) - השירות הרוסי לאבטחת אישים
אנקור שחור

אנקור שחור הוא טיל אוויר-קרקע לדימוי טיל בליסטי מסדרת אנקור, בפיתוח וייצור רפאל – מערכות לחימה מתקדמות. הטיל משוגר ממטוס (בישראל נעשה שימוש במטוס מסוג F-15 איגל) ומדמה בטיסתו טיל בליסטי או טיל שיוט. הטיל נגד טילים "חץ 2" יירט בהצלחה טילי "אנקור שחור" במהלך ניסויים שבוצעו בישראל. ב-1 באפריל 2015 הצליחה מערכת קלע דוד ליירט טיל אנקור שחור. טיל המטרה "אנקור שחור" מיוצר ברישיון בארצות הברית על ידי חברת ריית'יאון, בשיתוף חברת רפאל. אנקור כחול אנקור כסוף עלון מידע על טילי המטרה ממשפחת טילי אנקור, באתר חברת רייתיאון
הסופה (צ'ייקובסקי)

הסופה (ברוסית: Гроза) אופוס 76 מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי היא אוברטורה סימפונית על פי מחזה מאת אלכסנדר ניקולייביץ' אוסטרובסקי. כסטודנט בקונסרבטוריון בשנת 1864, משכה את לבו של צ'ייקובסקי הדרמה הריאליסטית "הסופה" מאת אוסטרובסקי. תחילה חשב צ'ייקובסקי לעבד את הדרמה ללברית כדי לכתוב אופרה, אך נמלך בדעתו ובחר בפורמט של אוברטורה סימפונית, גם משום שראה ביצירה תרגיל טוב לחופשת הקיץ, לאחר שמנהל הקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג, אנטון רובינשטיין, הטיל עליו לכתוב יצירה תזמורתית. הדרמה, המתארת את חייה הקשים של קטיה קאבאנובה עם בעל חלש אופי ואל מול אימו השתלטנית, נגעה אל לבו של המלחין. הפרטיטורה עברה שינויים רבים עד שקיבלה את המבנה המופיע היום בדפוס. צ'ייקובסקי כתב יצירה זו בצורת סונאטה, שאפשרה לו להציג את הנושאים והאירועים שבחר לתאר מתוך דרמה טראגית זו. לאחד הפתיחה המבשרת על בוא הסופה, מציג צ'ייקובסקי את הנושא הראשון, של קטיה המבוהלת אל מול הסופה האימתנית. החלק הבא הוא רגע קצר של אושר ושמחה בחייה של קטיה. עתה חוזר נושא הסופה והיצירה מסתיימת בהתאבדותה של קטיה. פיתוח הנושאים איננו הדוק דיו ומלמד על חוסר הניסיון של צ'ייקובסקי. עם זאת, על אף שהיצירה לוקה בחוסר לכידות ואחידות מבחינת המבנה והתוכן, התיזמור מלא דמיון ועשיר בהמצאות ויש פסקאות מוזיקליות ומלודיות, המתארות במדויק את הלך הרוח של הנפשות הפועלות ואת רגשותיהן. ביצירה זו מתגלה יכולתו של צ'ייקובסקי לעורר בצלילים תחושות ורגשות במאזינים. היצירה לא פורסמה בימי חיו של צ'ייקובסקי אלא רק לאחר מותו ומכאן מספר האופוס הגבוה. המחזה "הסופה" נתן השראה גם למלחין לאוש יאנאצ'ק באופרה "קטיה קאבאנובה". צ'ייקובסקי חיבר את ה"סופה" במעון קיץ שאליו הוזמן לבלות את חופשתו. במלאכת התזמור השתמש בכלים, שהיו מוקצים בעיני רובינשטיין, כמו נבל, טובה וקרן אנגלית. כיוון שחשש מתגובתו של רובינשטיין לחיבור, שהפר את הנחיותיו המפורשות, ניצל את המחלה שפקדה אותו כשהתכונן לשוב לסנקט פטרבורג ושלח את כתב היד של היצירה אל ידידו הקרוב וחברו ללימודים, הרמן לארוש, כדי שיגיש אותו בשמו לאנטון רובינשטיין. המורה אכן זעם על החריגות שמצא ביצירה ואת זעמו שפך על השליח לארוש. מידע על היצירה "הסופה" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "הסופה" באתר AllMusic The Storm, Op.76 (Tchaikovsky, Pyotr) - IMSLP הרברט ויינשטוק, "צ'ייקובסקי", עמ' 31–32 הוצאת לדורי, תרגום א. לביוש.
היינריך ליכנר

היינריך ליכנר (בגרמנית: Heinrich Lichner;‏ 6 במרץ 1829 – 7 בינואר 1898) היה מלחין גרמני, הנודע כיום בעיקר ביצירותיו הלימודיות - יצירות פשוטות לפסנתר, שנכתבו לתלמידי נגינה. ליכנר נולד בהארפרסדורף שבשלזיה. הסונאטינות שלו, בהן אופוס 4, 49 ו-66, בין השאר, כתובות בסגנון התקופה הקלאסית, קליל ורהוט, אף כי ההרמוניה מסגירה לא אחת את השפעת התקופה הרומנטית. נוסף לפעלו כמלחין, היה ליכנר גם מנהל מוזיקלי ונגן עוגב - הוא עבד כנגן עוגב ב"כנסיית 11,000 הבתולות" וחלק גדול מחייו עשה כמנהל פסטיבל המקהלות בברסלאו, שם הלך לעולמו. היינריך ליכנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) היינריך ליכנר, באתר Discogs (באנגלית) Classical Composers Database entry
בלוקו

בלוקו (באלבנית: Blloku) היא שכונה בטירנה, בירת אלבניה, ששימשה בעבר כרובע המגורים של צמרת השלטון במדינה. הרובע שוכן דרומית לנהר הלאנה וצפונית לפארק הלאומי. בתקופת השלטון הקומוניסטי באלבניה התגוררו ברובע בכירי השלטון האלבני, בהם אנוור הוג'ה ששלט במדינה בין 1944 ל-1985, בתנאי חיים טובים משל פשוטי העם. הרובע היה מגודר ונתון תחת שמירה כבדה, והכניסה לאזרחים מן השורה הייתה אסורה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1991 נפתח הרובע לציבור והוא החל לשנות פניו. נבנו בו בתי מגורים גבוהים ובתי מלון, וברבים מהבתים נפתחו בתי קפה ומסעדות. כיום בלוקו הוא רובע מגורים יוקרתי ואזור הבילויים העיקרי של טירנה. כן שוכנות בו מספר נציגויות זרות, בהן שגרירויותיהן של רוסיה, סרביה ודנמרק. לאורך שדרות דשמורט א קומביט, התוחמות את בלוקו ממזרח, מספר מבני ציבור בולטים, בהם בניין הקונגרס, מעונו הרשמי של ראש ממשלת אלבניה, המוזיאון הארכאולוגי, האקדמיה לאמנות ובניין הפירמידה, שנבנה כמוזיאון המוקדש לאנוור הוג'ה, ומאז נפילת השלטון הקומוניסטי משמש כאולם כנסים ואירועים. מדיה וקבצים בנושא בלוקו בוויקישיתוף בלוקו באתר go-albania סיור באתרים הקומוניסטים של בלוקו Albania's Block party: Dancing away the dictator's legacy בלוקו, באתר לונלי פלנט ארכיטקטורה של הפירמידה בטירנה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M5

M5 (מ-Messier 5, נקרא גם NGC 5904) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים ראש הנחש הנמצא במרחק של כ-24,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים. הצביר התגלה כבר בשנת 1702 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירש ואשתו מריה בעת שצפו בכוכב שביט, ותואר כ"כוכב מעורפל". בשנת 1764 התגלה הצביר מחדש על ידי שארל מסיה וצורף לקטלוג מסיה. גם מסיה לא זיהה שמדובר בצביר כוכבים ותיאר אותו כ"ערפילית חסרת כוכבים" ורק בשנת 1791 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר. הצביר ניתן לצפייה בעין רק בתנאי תצפית מיטביים, והוא נמצא בקצה המערבי של הקבוצה בסמוך לכוכב העמום 5 בנחש. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב אך רק באמצעות ציוד איכותי ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 12.2. צורתו של M5 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-165 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-24,500 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-23 דקות קשת - כמחצית מגודלו הזוויתי של הירח. הוא צפוף למדי - חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-15 שנות אור בלבד סביב מרכזו. בצביר נתגלו עד היום מעל ל-100 כוכבים משתנים רובם משתני RR בנבל הנפוצים יחסית בצבירים כדוריים ומסייעים בקביעת מרחקו. אחד מהכוכבים המשתנים האחרים הוא נובה ננסית ושניים אחרים (משתנה 42 ומשתנה 84) הם משתנים קפאידיים בעלי זמני מחזור של 25.7 ימים ו-26.6 ימים ושבהירותם משתנה מדרגה 10.6 לדרגה 12.1 ומדרגה 10.8 לדרגה 12.3 בהתאמה. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F7. גילו של הצביר מוערך בכ-13 מיליארדי שנים, מהזקנים ביותר בשביל החלב. הצביר מקיף את מרכז שביל החלב בזמן הקפה של כ-437 מיליוני שנים. מדיה וקבצים בנושא M5 בוויקישיתוף M5 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M5, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Allen, C. & Martos, M. A The galactic orbits and tidal radii of selected star clusters p. 34 Allen, C. & Martos, M. A The galactic orbits and tidal radii of selected star clusters p. 31
האגודה האנגלו-ישראלית

האגודה האנגלו-ישראלית (אנגלית: The Anglo-Israel Association) היא עמותה בריטית הפועלת למען חיזוק הקשרים בין בריטניה לישראל. האגודה הוקמה בשנת 1949 על ידי סר וינדהאם דידס שהיה המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בראשית תקופת המנדט ואוהד הציונות. מטרותיה המוצהרות הן לתמוך בתוכניות חינוכיות המאפשרות לבריטים וישראלים להעמיק את הידע זה על זה, לקדם הכרה עמוקה יותר של ישראל בבריטניה, ולטפח ידידות בין שתי המדינות. בעוד ארגונים יהודיים שונים פועלים מתוך מטרות דומות, האגודה אינה יהודית במהותה ולכן יכולה לפעול בקרב קבוצות אוכלוסייה שונות ורחבות יותר. בין פעילויותיה של העמותה: מלגות המוענקות לסטודנטים בריטים ללימודים בארץ ולסטודנטים ישראלים ללימודים בבריטניה. בממוצע 70 סטודנטים מקבלים מלגות מהאגודה בשנה. באגודה מציעים שתי מלגות לסטודנטים, מלגת קרן קנת לינדזי לישראלים המעוניינים ללמוד בבריטניה, ומלגה על שם סר וינדהאם דידס המיועדת לסטודנטים בריטים שברצונם לערוך מחקר במוסדות אקדמיים בישראל בתחומים כגון מדעי החברה, מדעים או כלכלה. קיום סמינרים וכנסים בנושא ישראל בבריטניה. הוצאה לאור של המגזין Anglo-Israel. הענקת פרס האגודה האנגלו-ישראלית ("Anglo-Israel Association prize"). יו"ר האגודה הוא סר אנדרו ברנס, דיפלומט בריטי שהיה שגריר בריטניה בישראל בין השנים 1992 ל-1995. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה האנגלו-ישראלית מלגות ללימודים בבריטניה, באתר British Council מידע על מלגת האגודה האנגלו ישראלית, לימודים בישראל, 2020 Seminars, Anglo-Israel Association
אולמות הכנס של באת'

אולמות הכנס של באת' (אנגלית: Bath Assembly Rooms), שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות. האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I. ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים. חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים. בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות. תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות. צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים. חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים. אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר. האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים. אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר. אירועים כאלה זכו לתיאור ברומנים של ג'יין אוסטן, שהתגוררה בבאת' עם הוריה ואחותה בין 1801 ל-1805. שני הרומנים שלה שעלילתם מתרחשת בבאת', מנזר נורת'אנגר והטיית לב, פורסמו ב-1818 ושניהם מזכירים את אולמות הכנס. צ'ארלס דיקנס ביקר גם כן בבאת' פעמים אחדות. הוא ערך אירועי הקראה ציבוריים באולמות הכנס, והזכיר אותם בספרו רשומות מועדון הפיקוויקים, שיצא לאור ב-1837. אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן. החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט. חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות. גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית. מדיה וקבצים בנושא אולמות הכנס של באת' בוויקישיתוף אולמות הכנס של באת' באתר BathVenues אולמות הכנס של באת' באתר הקרן הלאומית
מכון פרדס

מכון פרדס הוא מכון לחינוך יהודי הפועל בירושלים משנת 1972 המיועד לסטודנטים יהודים מחו"ל. המכון משלב לימודים בהשקפת עולם מסורתית ומחויבת להלכה האורתודוקסית בגישה פתוחה ופלורליסטית. במכון מספר מסלולים, הנמשכים בין שנה שלמה לקורסי קיץ. בסגל ההוראה במכון עובדים נשים וגברים, רובם בעלי הכשרה אקדמית בנושאי יהדות. כיום לומדים במגוון התוכניות השנתיות של המכון כ-150 תלמידים. כל המסלולים פתוחים לתלמידים מכל הזרמים היהודיים, וכוללים: תוכנית רימון בת שנה, תוכנית ללימוד מתקדם, תוכנית דו-שנתית למחנכים שמכשירה סטודנטים להוראה במקצועות היהדות, "כולל", ולימודים מתמשכים הפתוחים לקהילה הרחבה. כמו כן, כ- 150 סטודנטים נוספים לומדים בקורסי הקיץ, ומאות נוספים לומדים בתוכניות קצרות במהלך השנה. סטודנטים שלומדים במסלול השנתי נדרשים לקבל על עצמם פרויקט חברתי, כגון עבודה עם משפחות עולים, תלמידים טעוני טיפוח, או מקרים של עוני, זיקנה או מחלה. על פי הערכת המכון, עשרות מהסטודנטים שלומדים במכון פרדס כל שנה נשארים בארץ. השאר, חוזרים הביתה לתפוצות. חלקם נכנסים לעבודה בתחום החינוך היהודי, הרבנות או עבודה בקהילה היהודית והיתר יוצאים ממכון פרדס כיהודים בעלי מחויבות מוגברת וממשיכים להיות פעילים בקהילות המקומיות. במסגרת מכון פרדס, הוצאו לאור עשרות ספרים, וביניהם: "חמאת החמדה לספר בראשית", "נשים בחוץ - נשים בפנים", ספרי תפילות ועוד. כמו כן, מפרסם המכון דפי לימוד מקוונים באינטרנט, בנושאי תלמוד, פרשת השבוע, חגים וכדומה. בשנת 2021 אישרה עיריית ירושלים את הקמתו של "מגדל פרדס", בניין בן 30 קומות, הראשון מסוגו באזור תלפיות, שישמש את המכון בעתיד. על התוכנית ואישורה נמתחה ביקורת ציבורית שהתמקדה בטענות לג'נטריפיקציה ולאי-התחשבות בסביבה ובאוכלוסיות המוחלשות המתגוררות בה. בראש המכון עומד הרב לאון מוריס. אתר האינטרנט הרשמי של מכון פרדס מכון פרדס, ברשת החברתית LinkedIn מכון פרדס, סרטונים בערוץ היוטיוב מכון פרדס לחינוך יהודי, דף שער בספרייה הלאומית רשימת מאמרים על מכון פרדס [1] [2] [3] אלעד חיימוביץ, מול קניון הדר: התוכנית להקמת מגדל פרדס בדרך לאישור | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2021-07-19 כך עיריית ירושלים מקדמת מגדל מפלצתי בלב תלפיות, באתר Ice, ‏2021-07-18
בעיית תרבוע העיגול של טרסקי

בעיית תַּרְבּוּעַ העיגול של טרסקי היא בעיה שהציג המתמטיקאי אלפרד טרסקי בשנת 1925, ובה דרישה לפרק עיגול נתון למספר סופי של חתיכות, שמהם יורכב ריבוע ששטחו שווה לשטח העיגול. בשנת 1990 הוכיח מיקלוש לצקוביץ שלבעיה יש פתרון. הוכחתו עושה שימוש נרחב באקסיומת הבחירה ולכן אינה קונסטרוקטיבית. בהוכחה יש בערך 10 50 {\displaystyle 10^{50}} חתיכות. אי אפשר לחתוך עיגול ולהרכיב מהחתיכות ריבוע, כאשר החיתוך נעשה באמצעות מספריים (כלומר לאורך עקום ז'ורדן). החתיכות בהוכחה של לצקוביץ הן קבוצות לא מדידות. לצקוביץ הוכיח שלהרכבה די בהזזות בלבד, ואין צורך בסיבוב של חתיכות. במהלך ההוכחה הוכיח גם שכל מצולע ניתן לפירוק למספר סופי של חתיכות שמהן ניתן להרכיב ללא סיבובים ריבוע שווה בשטחו (אם מתירים סיבובים, ההוכחה לטענה פשוטה). במרחב התלת-ממדי ניתן להגיע, על פי הפרדוקס של בנך-טרסקי, לפירוק של כדור למספר סופי של חתיכות כך שלאחר הזזה וסיבוב של החתיכות, ניתן יהיה להרכיב מהם שני כדורים מלאים, זהים במידותיהם לכדור המקורי. לתוצאה זו אי אפשר להגיע במישור, עקב קיומה של מידת בנך. בעיית תרבוע העיגול, שבה עסקו היוונים הקדמונים, היא בעיה אחרת. בעיה זו דורשת לבנות ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון, באמצעות סרגל ומחוגה בלבד. בשנת 1882 הוכיח פרדיננד לינדמן את משפט לינדמן שממנו עולה שלבעיה זו אין פתרון. תרבוע העיגול
נפת ביסאן

נפת ביסאן (באנגלית: Sub-district of Baysan) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיירה הערבית ביסאן (כיום בית שאן). לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית, ולאחר מלחמת העצמאות מרביתו נשאר בישראל וחלקו בגדה המערבית שהייתה בשליטת ירדן. לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 23,590 תושבים והתפלגה כדלקמן: 16,590 ערבים 7,000 יהודים לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 367,087 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן: שטח בבעלות ערבית - 164,984 דונמים שטח בבעלות יהודית - 124,755 דונמים שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) - 77,384 דונמים פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בירת הנפה: ביסאן (בערבית: بيسان) כפרים ויישובים: סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
Vinitaly

Vinitaly היא תערוכת יין ואלכוהול בינלאומית המתקיימת בוורונה שבאיטליה מדי שנה החל משנת 1967. בשנת 2008 הגיעו לתערוכה כ-150,000 מבקרים, אשר טעמו מוצרים של 4,300 חברות משלושים מדינות שונות. התערוכה התפרשה על פני 87 דונם ב-13 ביתני ענק. אתר התערוכה הרשמי, (באיטלקית) אתר התערוכה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נס הנשיא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נס הנשיא – הדגל המייצג את נשיא מדינת ישראל נס הנשיא (אירלנד) – דגלו האישי של נשיא אירלנד נס הנשיא (גרמניה) – דגלו האישי של נשיא גרמניה נס הנשיא (רוסיה) – דגלו האישי של נשיא רוסיה