laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרך

דֶרֶךְ היא רצועת ארץ אשר מחברת בין שני מקומות או יותר, ומיושרת או מוכשרת באופן אחר כדי לאפשר מעבר ותנועה של תחבורה. המונח מתייחס גם לשביל שעצם התנועה בו מונעת גידול צמחייה. הדרך הקדומה ביותר שנתגלתה היא ה-Sweet Track (אנ') אשר באנגליה, המתוארכת ל-3800 לפני הספירה. בזמנים קדומים התחבורה באמצעות נהרות הייתה קלה לאין שיעור לעומת התנועה בדרכים[דרוש מקור], בהתחשב בעלות הקמת הדרכים והבדלי הקיבולת בין כרכרות לדוברות וסירות. המילה 'דרך' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה. בפקודת התעבורה, ובתקנות שנקבעו, מוגדרת דרך כ"מקום פתוח שיש לציבור זכות לעבור בו". המחוקק מציין מספר דוגמאות אפשריות: מסילה – מסלול מכני שעליו נע כלי כלשהו מסילת רכבת רחוב סמטה כיכר מעבר גשר דרך המשי מערכת הדרכים הרומיות דרך בורמה (בורמה) דרך אדום דרך בורמה דרך המלך דרך הים דרך הבשמים דרך עולי הרגל דרך ארץ פלשתים דרך האתרים דרך ההר דרך הדואר דרך הנפט דרך הערבה דרך הסולטאן דרך עזה דרך שור דרך אברהם דרך אלון דרך בורמה כביש 2 כביש 20 כביש 4 כביש 1 כביש 6 כביש 8 כביש טרק (טיול) הערך "דרך", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ב', עמוד ב' גם זכר גם נקבה באתר "השפה העברית" ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טמפרטורת החדר

טמפרטורת החדר היא מונח המתאר טמפרטורה הנוחה לסביבה אנושית. למונח אין משמעות מספרית אחת, והוא תלוי בהקשר שבו הוא משמש; הכוונה בדרך כלל לטמפרטורה בטווח 20–25 מעלות צלזיוס, אך ייתכנו הקשרים בהם המונח מתאר טמפרטורה מוסכמת החורגת מהטווח הזה. טמפרטורה קובעת במידה רבה את מצב המערכות הפיזיקליות שסביבנו (לדוגמה, מים יהיו במצב נוזלי בטמפרטורת החדר), ולכן במדעים רבים חשיבות גדולה לטמפרטורה בה התבצע ניסוי או חישוב מסוים. בתחומים מדעיים מסוימים, כאשר נאמר שהניסוי התבצע בטמפרטורת החדר, אזי לרוב הכוונה לניסוי שהתבצע בטמפרטורה ב-C° ‏18 עד C° ‏21. בתחומים אחרים נהוג להשתמש במספר העגול של 300 מעלות קלווין (C° ‏27 בקירוב) כדי להקל על החישובים. הטמפרטורה מבטאת את רמת התנועה או האנרגיה שיש למערכת. כדי להבין מהי טמפרטורת החדר במונחים של אנרגיה, כלומר מהי אנרגיית החום של הסביבה, יש להכפיל את טמפרטורת החדר בקבוע בולצמן, התוצאה המתקבלת היא כ־26meV. חשיבתה של טמפרטורת החדר היא בעיקר בהשוואתה לאנרגיה המתקבלת או הדרושה לתהליך נתון. להלן מספר דוגמאות: בהשוואה לאנרגיה שיש לאלקטרון הולכה אופייני (אנרגיית פרמי עבור מתכת היא כ-1.5eV) במתכת, טמפרטורת החדר נמוכה מאוד, עד כדי כך שכדי לחשב בקירוב טוב את התנהגותו אפשר להניח כי המתכת בסביבה בה הטמפרטורה שואפת לאפס המוחלט והאלקטרונים בתוכה מתנהגים כגז אלקטרונים מנוון. לעומת זאת, אנרגיה של אלקטרון הולכה במוליך למחצה (אנרגיית פרמי עבור מוליך למחצה היא כ-30meV) היא מסדר גודל של אנרגיית החום בחדר, כך שנקבל מוליך למחצה שבמצב אינטרינזי אינו מוליך היטב אך אנו יכולים להשפיע עליו יחסית בקלות. תכונות אלו מהוות את הבסיס עליו נבנית המיקרואלקטרוניקה. העובדה שהקשרים ה'חלשים' בביולוגיה (קשרי ואן דר ואלס, קשרים יוניים, וכו') גם הם מסדר גודל של אנרגיית החום, משמעותה שאלו קשרים הפיכים ואפשר לבנותם ולפרקם במהירות. זוהי התכונה אשר מאפשרת את הדינמיות של החיים. להלן טבלה ובה עוד מספר דוגמאות לסקלת האנרגיה ביחס לאנרגיית החום של הסביבה. כמו כן ניתן לחשב ערך אופייני של מהירויות בעזרת חוק החלוקה השווה.
אבנובה

אבנובה (בלטינית: Abnoba) היא אלת היער והנהר מהמיתולוגיה הקלטית, שפולחנה היה נפוץ באזור היער השחור (בגרמניה של ימינו). עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהתה אבנובה עם האלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית. באזור היער השחור התגלו תשע כתובות המוקדשות לאלה, וכן מזבחות שהוקדשו לה - האחד בבאדן ויילר והאחר במולנבאך. בתבליט שעל מזבח זה מתוארת אבנובה בתיאור האופייני לדיאנה - דמות אישה לבושת טוגה, עומדת בסמוך לעץ שמאחוריו ארנבת. כתובות מהתקופה הרומית מתייחסות לכל אזור היער השחור בשם "מונס אבנובה" על שם האלה. אסטרואיד 456 Abnoba(אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף ופרידריך שוואסמן, נקרא על שמה. John T. Koch, Celtic Culture: A Historical Encyclopedia ABC-CLIO, 2006 Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology, Oxford University Press, 1994 Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers, 2002 מדיה וקבצים בנושא אבנובה בוויקישיתוף אבנובה, במיתולוגיה הקלטית של מרי ג'ונס אבנובה, באתר celtnet (456) Abnoba In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_457. ISBN 978-3-540-29925-7.
אנקאמנה

אנקאמנה (בלטינית: Ancamna - ייתכן שמדובר בעיוות של השם הגאלי "אנקאמבונה - "נהר מתפתל") היא אלת נהר ומים מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנה היה נפוץ באזור נהר המוזל (בגרמניה של ימינו). בטריר היה ממוקם מרכז פולחני לאלה, בו היא נחשבה לזוגתו של האל מרס לנוס (אל רפואה), ובולכביליג היה ממוקם מרכז פולחני לאלה בו היא נחשבה לזוגתו של מרס סמרטריוס. ייתכן שבשל זיהויה כזוגתו של מרס לנוס, גם אנקאמנה הייתה אלת רפואה. כתובות שהתגלו בלוקסמבורג מצוינת האלה אינקיאונה כזוגתו של מרס לנוס - לא ברור אם אינקיאונה ואנקאמנה הן בעצם אותה אלה. Miranda Green, Symbol and Image in Celtic Religious Art, Routledge, 1992 Ellis, Peter Berresford, Dictionary of Celtic Mythology, Oxford University Press, 1994 MacKillop, James. Dictionary of Celtic Mythology. Oxford: Oxford University Press, 1998 Wood, Juliette, The Celts: Life, Myth, and Art, Thorsons Publishers, 2002 מדיה וקבצים בנושא אנקאמנה בוויקישיתוף אנקאמנה באתר celtnet
יורק בקר

יוּרֶק בֶּקֶר (30 בספטמבר 1937 - 14 במרץ 1997) היה סופר יהודי מזרח-גרמני, ניצול שואה. בקר נולד למקס ואנט בלודז' שבפולין. מועד לידתו המדויק אינו ידוע, כיוון שאביו הצהיר על מועד לידה מוקדם יותר, כדי להציל את בנו מגירוש. בזמן השואה היה בגטו לודז'. בשנת 1944 גורש עם אמו למחנה הריכוז ראוונסבריק ומשם למחנה זקסנהאוזן, שם שוחרר בידי הצבא האדום בסוף אפריל 1945. אמו שוחררה ממחנה ריכוז, אולם נפטרה זמן קצר לאחר מכן מנזקי תת-תזונה, ממנה סבלה במהלך מאסרה. אביו שרד את השואה במחנה קניגס ווסטרהאוזן ומצא את בנו לאחר המלחמה דרך ארגון אונרר"א. השתקע עם עם אביו במזרח ברלין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1955 שירת שנתיים בהתנדבות בצבא העם הלאומי והצטרף לתנועת הנוער הגרמני החופשי. ב-1957 החל בלימודי פילוסופיה באוניברסיטה (למרות התנגדות אביו, שרצה שבנו ילמד רפואה) והצטרף למפלגה הקומוניסטית, אולם יצא לחופשה מלימודיו ב-1960, לפני שנזרק משם בשל גישה בלתי הולמת ללימודים. מאז עסק בכתיבה. הוא נבחר ב-1974 לוועד המנהל של איגוד הסופרים המזרח-גרמני. בשנת 1976 חתם על מכתב מחאה נגד שלילת אזרחותו של וולף בירמן. כתגובה נשללה חברותו במפלגה הקומוניסטית והוא הוצא מאיגוד הסופרים. בשנת 1977 פרש מאיגוד הסופרים במחאה על גירושו של הסופר ריינר קונצה. לאחר מכן קיבל אשרת שהייה במערב ברלין, לאחר שספריו לא הודפסו ותסריטים שהגיש לא הוסרטו. בקר כתב מספר רומנים, שהנודע בהם הוא "יעקב השקרן", שנכתב בהתחלה כתסריט לקולנוע אך נדחה על ידי מפיקי קולנוע בטענה כי ההומור שבו הוא זילות השואה. הרומן הפך לסרט בגרמניה (Jakob der Lügner) בשנת 1975. שנים רבות מאוחר יותר הפך הספר לסרט אמריקני (1999) בכיכובו של רובין ויליאמס. נפטר ב-14 במרץ 1997. יעקב השקרן עובד לשני סרטים, אחד בתסריט של בקר עצמו, בגרמנית ואחד באנגלית, בכיכובו של רובין ויליאמס ימים ללא שינה ידיד העולם כולו ילדי ברונשטיין המתאגרף הטעיית הרשויות מדיה וקבצים בנושא יורק בקר בוויקישיתוף יורק בקר, ברשת החברתית Goodreads יורק בקר (1937-1997), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבית הירוק (תל אביב)

הבית הירוק הוא כינויו של מבנה ברחוב ג'ורג' וייז בתל אביב, במתחם אוניברסיטת תל אביב. מקורו של הכינוי בצבעם הירקרק של קירות הבית. הבית הוקם בשנות ה-80 של המאה ה-19 בכפר שייח' מוניס, על ידי אברהים אבו כחיל, בן למשפחת בידאס. בכפר התגוררו משפחות אמידות, ובדומה לשאר בתי הכפר, גם הבית הירוק, בן שלוש הקומות, נבנה בפאר רב, הכולל ארקדה וקשתות. בתקופת המנדט הבריטי הוסבה קומת הקרקע לצורכי מסחר, ושתי הקומות העליונות המשיכו לשמש למגורים. במרץ 1948 נכבש הכפר שייח' מוניס בידי כוחות ההגנה, ותושביו נטשו אותו. בתקופה זו השתכנה בבית מפקדת הלח"י. אנשי הלח"י התכוונו להקים במקום יישוב יהודי בשם כפר יאיר (על שם אברהם שטרן (יאיר)), אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. לאחר הקמת מדינת ישראל, שימש הבית הירוק מקום מגורים זמני לעולים חדשים ולחיילים. דייריו הראשונים היו מתנדבי חוץ לארץ שהקימו ב-1949 את מושב כפר דניאל. עם הקמתה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1964 נכלל המבנה בשטח שהועבר לרשותה. בשנת 1991 שופץ הבית הירוק, בתכנונו של האדריכל האיטלקי קמילו מנפרדי. חלקים ניכרים מהבניין נהרסו, וכיום נותר על תילו רק האגף המזרחי. לאחר השיפוץ החלו לפעול בו, מועדון לסגל האוניברסיטה, מסעדה, אולם אירועים ואולם כנסים. הבית הירוק הוא אחד מהבתים הבודדים של שייח' מוניס שעודם עומדים על תילם. מדיה וקבצים בנושא הבית הירוק בוויקישיתוף אסתר זנדברג, ההיסטוריה של הבית הירוק, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2003 ערן לב, הבית הירוק: לא רק לסטודנטים שובתים, באתר ynet, 23 במאי 2005
אושרי סהר

אושרי סהר (נולד ב-20 במרץ 1973) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. סהר נולד בשם אושרי סויסה. הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית-צבי (בוגר מחזור 2000). שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, חלקם אף זכו לתפוצה רבה המפורסמים שבהם: "התערבות" וסרט ההמשך "חיילים ללא מדים" מבית "גרינטק מדיה", שעסקו בסוגיות פוליטיות ועל ההבדלים בין העולם החרדי לחילוני, ובנוסף שיחק בתפקיד ראשי בסרט "הסוכן הפלסטיני" (2002, לצד מיכאל וייגל וישראל טרייסטמן) של אברהם גרובייס, ובסרט "עבודה בעיניים" מבית "גל דיסק". בקולנוע שיחק בסרטים "ריח פועלים", "אנטארקטיקה" ו"סיפור גדול". בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" גילם את דמותו של אחד מארבעת האחים, גור, במאי תיאטרון המרותק לכיסא גלגלים. בתיאטרון הלאומי הבימה שיחק, בין השאר, בהצגות "הקומיקאים", "הכבש השישה עשר", "חתונה מושלמת", "אנטיגונה" ו"שעה יפה ליוגה". בשנת 2011 היה שותף להקמת תיאטרון תהל כששיחק את אד, בהצגה סיפור אהבה בשלושה פרקים. בשנת 2014 שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "בוגרשוב 34". סהר מתגורר בתל אביב. כיום סהר פועל כמנהל אנסמבל קול הנוער בשכונת יפו ד' אושרי סהר(הקישור אינו פעיל) באתר "הבימה" אושרי סהר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אושרי סהר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אושרי סהר, בארכיון הבימה אושרי סהר בראיון על קריירת המשחק בעולם החרדי מיכאל הנדלזלץ, "בוגרשוב 34": זוגיות זה כואב, באתר הארץ, 22 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היצ'

היצ' (באנגלית: Hitch) הוא סרט קומדיה-רומנטית, אמריקאי, בכיכובו של ויל סמית', שיצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2005. הסרט עוסק ביועץ שעוזר לגברים להתחיל עם נשים. הסרט הופק על ידי סרטי קולומביה. אלכס (היצ') היצ'נס (ויל סמית') הוא מומחה בדייטים שעוזר לגברים להשיג את נשות חלומותיהם, על פי השקפתו- אין בחורה שגבר לא יוכל להשיג אם ממש ירצה בכך. כאשר מקרה קשה מראש, פנה אליו אלברט בראנמן (קווין ג'יימס), עובד כיועץ מס שמעוניין בידוענית שבשבילה הוא עובד- אלגרה קול (אמבר ולטה), הוא מלמד אותו תחילה איך לגרום לה לשים לב לקיומו, ואחר כך איך לכבוש אותה. תוך כדי עבודתו עם אלברט הוא מוצא את עצמו מתאהב ברכלנית, שרה מילס (אווה מנדס). בזמן ששרה מנסה לחשוף את זהותו האמיתית של אלכס, מערכת היחסים של אלגרה ואלברט מתפתחת. אלכס רואה שכל ניסיונותיו להתחיל עם שרה לא מצליחים. לאחר ששרה מצליחה לחשוף את זהותו של היצ', היא מפרסמת את סיפורו בעיתון בו היא כותבת, דבר שגרם לפרידה בין אלברט ואלגרה. גם המוניטין של היצ' מאוד נפגע מהפרסום. לעומת זאת הוא עדיין נחוש לגרום לקשר בין אלברט ואלגרה להצליח. הוא מתעמת עם אלגרה מה שבסופו של דבר גורם לה לסלוח לאלברט. בסוף הסרט, אלגרה ואלברט מתחתנים, ושרה ואלכס חוזרים להיות יחד. ויל סמית' (אלכס היצ'נס - היצ') אווה מנדז (שרה מלאס) קווין ג'יימס (אלברט ברנמן) אמבר ולטה (אלגרה קול) פולה פטון (מנדי) ג'ולי אן אמרי (קייסי) מייקל רפפורט (בן) אדם ארקין (מקס) ג'פרי דונובן (וונס מונסון) רובי לי (קרסידה) קווין ססמן (נייל) נייתן לי גארם (גיוף) אתר האינטרנט הרשמי של היצ' "היצ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היצ'", באתר נטפליקס "היצ'", באתר AllMovie (באנגלית) "היצ'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היצ'", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "היצ'", באתר Metacritic (באנגלית) "היצ'", באתר אידיבי "היצ'", באתר HBO Max (באנגלית) "היצ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטרוכרומטין

הטרוכרומטין הוא אזור דחוס במולקולת ה-DNA, שהשעתוק שלו מוגבל. בדרך כלל מדובר באזורים שקשורים לבקרה על שעתוק גנים אחרים. כרומטין נמצא בשתי צורות: אאוכרומטין - הצורה הפתוחה, והטרוכרומטין - הצורה הדחוסה. במקור, שתי הצורות הובדלו זו מזו בכמות הצביעה שלהם: אאוכרומטין נצבע חלש והטרוכרומטין נצבע חזק. ההטרוכרומטין בדרך כלל מרוכז בשולי גרעין התא. מקובל לחשוב כי הטרוכרומטין משמש במגוון תפקידים, מבקרת ביטוי גנים ועד להגנה פיזית של הכרומוזומים. מגוון התפקידים קשור לדחיסות הרבה של ההטרוכרומטין. הדחיסות גורמת לו להיות פחות נגיש עבור גורמי שעתוק חלבוניים שקושרים DNA. חלקים מסוימים של ה-DNA נמצאים במצב הטרוכרומטין באופן קבוע בכל תא בגוף ובכל בני האדם. אזורים אלו נקראים הטרוכרומטין קונסטיטוטיבי (קבוע) והם כוללים את אזורי הצנטרומר והטלומרים, חלק גדול מכרומוזומים 1,9,16 ו-כרומוזום Y. אזורי הטרוכרומטין המשתנים מאדם לאדם ומתא לתא קרויים הטרוכרומטין פקולטטיבי (בלתי קבוע). היכולת להפוך אזורים שונים להטרוכרומטין תורמת להתמיינות תאים לרקמות שונות לבקרת ביטוי גנים ולשוני בין בני אדם. דוגמה להטרוכרומטין פקולטטיבי הוא בכרומוזום X המושתק אצל נשים (גופיף בר). באופן תקין כל תא בגוף האישה מקבל תבנית השתקה שונה של אחד מכרומוזומי X בעזרת הטרוכרומטין פקולטטיבי. חלבונים מקבוצת פוליקמוב וגן RNA בשם Xist הם ממנגוני הבקרה שהתגלו ליצירת הטרוכרומטין פקולטטיבי. אחת השיטות למיפוי הנוקלאוזומים והחלבונים היוצרים את ההטרוכרומטין על ה- DNA היא DNA footprinting.
עוצמה

האם התכוונתם ל... עוצמה (מתמטיקה) – בתורת הקבוצות: הגודל של הקבוצה, כולל הבחנה בין גדלים אינסופיים שונים עוצמת הרצף – העוצמה של קבוצת המספרים הממשיים עוצמה (פיזיקה) – בפיזיקה ובטכנולוגיה, הספק ליחידת שטח עוצמה (סוציולוגיה) – מאפיין בסוציולוגיה של קונפליקטים חברתיים עוצמה סטטיסטית – מידת הביטחון, שהבדל הקיים במציאות בין שתי אוכלוסיות, אכן יתגלה במבחן סטטיסטי לבדיקת השערות עוצמה פוליטית – ביחסים בינלאומיים, מונח המציין את העוצמה היחסית של מדינה אחת מול אחרות עוצמה מלכת עוץ – סדרת ספרי פנטזיה מצליחה סיפורי עוצמה – ספר של קרלוס קסטנדה עוצמה - פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש משרעת – או אמפליטודה. מונח בתורת הגלים המתאר את מידת התרחקותו של גודל מתנודד ממצב שיווי המשקל שלו עצמה, המרכז לאגודות ספורט עצמאיות עוצמה (סרט) – סרט מ-1986 בכיכובם של ריצ'רד גיר, ג'ין הקמן ודנזל וושינגטון ובבימויו של סידני לומט עצמה (היסטוריה להט"בית) – הזרוע הפוליטית של אגודת הלהט"ב, שפעלה בין השנים 1992-1989 עוצמה יהודית – מפלגת ימין עוצמה לישראל – סיעת ימין ישראלית, בראשות אריה אלדד ומיכאל בן-ארי, שהוקמה בשלהי הכנסת השמונה עשרה והתמודדה כרשימה בבחירות לכנסת התשע עשרה אך לא עברה את אחוז החסימה מגניטודה כוח חוזק
אש אלמו הקדוש

אש אלמו הקדוש היא תופעת מזג-אוויר חשמלית, בו פלזמה מאירה נוצרת עקב יינון האוויר סביב עצם מוארק, בתנאי שדה חשמלי אטמוספירי (כמו השדה שיוצרת סופת ברקים). התופעה קרויה על שם ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה (קרוי גם סנט אלמו), פטרונם של יורדי ים. התופעה מופיעה לעיתים על ספינות בים בעת סערות, והמלחים התייחסו אליה כתופעה על טבעית, ומכאן ייחוסה לפטרון. לחלופין, לעיתים מייחסים את שמה לפיטר גונזלס, שנחשב לפטרונם של המלחים הספרדים והפורטוגזים (למרות שמעולם לא הוכרז כקדוש), וגם מכונה לעיתים סנט אלמו. מבחינה פיזית, התופעה היא זוהר כחול-בהיר או סגול, הנראה כמו אש בנסיבות מסוימות, ומופיע על קצוות חדים של מבנים גבוהים, כמו כליאי ברק, תרנים, צריחים וארובות, ועל כנפי מטוסים. ה"אש" יכולה להופיע גם על עלים, עשב, ואפילו בקצות קרני בקר. לעיתים קרובות מלווה את ה"אש" קול לחשוש או זמזום. בשנת 1750 שיער בנג'מין פרנקלין כי מוט ברזל מחודד יאיר בקצהו בעת סערת ברקים, מראה דומה לאש אלמו הקדוש. בניגוד לשם "אש", אש אלמו הקדוש היא למעשה פלזמה (מצב צבירה). השדה החשמלי סביב העצם גורם ליינון של מולקולות האוויר, ויוצר זוהר חלש, אותו ניתן לראות בקלות בחושך. נדרש מתח חשמלי בין 1,000 ל-30,000 וולט לסנטימטר כדי ליצור את התופעה; אולם, מספר זה תלוי מאוד בגאומטריה של העצם המדובר. קצה מחודד דורש מתח נמוך יותר כדי לספק את אותה התוצאה מכיוון ששדות חשמליים נעשים ממוקדים יותר באזורים של עקמומיות גבוהה, ולכן הפליטה חזקה יותר בקצוות עצמים מחודדים. אש אלמו הקדוש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Darwin, Charles R. (1839), Narrative of the surveying voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle between the years 1826 and 1836, describing their examination of the southern shores of South America, and the Beagle's circumnavigation of the globe. Journal and remarks. 1832-1836., London: Henry Colburn, pp. 619 In page 44, Darwin says "On a second night we witnessed a splendid scene of natural fireworks; the mast-head and yard-arm ends shone with St. Elmo's light; and the form of the vane could almost be traced, as if it had been rubbed with phosphorus." See it also in The Complete Work of Charles Darwin Online Heidorn, K., Ph.D. Weather Elements: The Fire of St. Elmo. Van Doren, Carl. Benjamin Franklin, The Viking Press, New York, 1938. p. 159. Quoted text from May 1750 letter published in "Gentleman's Magazine" at [1] Additional reference may be made from Yale University's The Papers of Benjamin Franklin collection at [2] Scientific American. Ask The Experts: Physics.
טריזומיה 13

טריזומיה 13 או תסמונת פטאו (Patau syndrome) היא תסמונת גנטית שנובעת מטריזומיה (שלושה עותקים במקום שניים) של כרומוזום 13. העותק הנוסף מגיע בעקבות חוסר הפרדה במיוזה או טרנסלוקציה רוברטסונית. זוהי הטריזומיה השלישית בשכיחותה בלידות חיות לאחר 21 (תסמונת דאון) ו-18 (תסמונת אדוארדס). שכיחותה עולה עם גיל האישה היולדת ובממוצע עומדת על 1 ל-12,000 לידות חיות. יותר מ-80% מהתינוקות שנולדו עם תסמונת פטאו מתים בשנה הראשונה לחייהם. הסיבות לפגם זה בו מופיע חומר כרומוזומי עודף בכרומוזום 13 מתחלקות לשלוש תצורות: טריזומיה מלאה – כאשר נמצא כרומוזום 13 שלם עודף. טריזומיה מוזאיקית – כאשר הימצאותו של הכרומוזום העודף מתרחשת רק בחלק מהתאים, כלומר, באופן לא אחיד. טריזומיה חלקית – כאשר נוסף רק חלק עודף של כרומוזום 13 שלישי ולא כרומוזום שלם. מאפיינים נפוצים של בעלי טריזומיה 13: מדיה וקבצים בנושא טריזומיה 13 בוויקישיתוף טריזומיה 13, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
עמיחי מזר

עמיחי (עמי) מזר (נולד ב-19 בנובמבר 1942) הוא ארכאולוג ישראלי. חתן פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה. ביוני 2012 נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. עמיחי מזר נולד ב-1942 בחיפה. אביו חנוך היה אחיו של הארכאולוג בנימין מזר. למד בבית הספר הריאלי. בנעוריו השתתף בחפירות ארכאולוגיות בבית שערים, ברמת רחל ובעין גדי. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1963, החל בלימודי ארכאולוגיה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1966, לימודי תואר שני ב-1972 וקיבל תואר דוקטור ב-1977. במהלך לימודיו נטל מזר חלק בחפירות ארכאולוגיות באכזיב, בתל זרור ובתל שקמונה, ולאחר מלחמת ששת הימים נטל חלק בחפירות ברובע היהודי בירושלים. בשנת 1968 הוא הוביל לראשונה פרויקט חפירה וערך סקר של אמות המים בירושלים. ממצאיו בתל קסילה היוו בסיס לעבודת הדוקטורט שלו, בנושא מקדשי תל קסילה ותרבות הפולחן בארץ ישראל במאות ה-12 עד העשירית לפני הספירה. מאז עמד מזר בראש מספר פרויקטי חפירה מן הגדולים בארץ ישראל במאה העשרים, ובהם החפירות בתמנה (1977–1989), באתר הזבו (1981-1978) בגן לאומי בית שאן (1989–1996) ובתל רחוב (2012-1997). מזר החל בעבודה אקדמית בשנת 1977, במסגרת האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1982 הוא היה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית, ובה הוא משמש משנת 1994 כפרופסור מן המניין ומחזיק הקתדרה לארכאולוגיה של ארץ ישראל על שם אליעזר סוקניק. כן הוא שימש במהלך השנים ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, חבר המועצה הארכאולוגית של ישראל וחבר מועצת רשות העתיקות. בשנת 2006 הוענק לו מטעם מוזיאון ישראל פרס פרשיה שימל על מחקריו בארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא. בשנת 2009 הוענק למזר פרס ישראל לחקר הארכאולוגיה. מזר נשוי לאורה ואב לשלושה. The Quest for the Historical Israel with I. Finkelstein, edited by B. Schmidt 2007 Archaeology of the Land of the Bible 1990 ספר ירושלים: תקופת המקרא (עורך עם שמואל אחיטוב), יד יצחק בן-צבי, 2000 הפולמוס על האמת ההיסטורית במקרא (עם ישראל לוין ), יד יצחק בן-צבי, 2001 מדיה וקבצים בנושא עמיחי מזר בוויקישיתוף עמיחי מזר, באתר Academia.edu כרטיס אישי וקורות חיים, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים פרס ישראל לפרופ' עמיחי מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, באתר האוניברסיטה העברית, 24 בפברואר 2009 פרופ' עמיחי מזר, באתר פרס ישראל עמיחי מזר (1942-), דף שער בספרייה הלאומית רן שפירא, כיצד יודע עמיתי המלומד שהמלך שישק פלש לארץ ישראל ב-925 לפנה"ס?, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2003 עפרי אילני, פרס ישראל לארכיאולוג עמיחי מזר, חוקר תקופת התנ"ך, באתר הארץ, 19 בפברואר 2009 איתמר זינגר, התנ"ך כהיסטוריה?, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2001
טירת דבלין

טירת דבלין (באנגלית: Dublin Castle, באירית: Caisleán Bhaile Átha Cliath) היא טירה הממוקמת בדבלין שבאירלנד. הטירה הייתה מושב השלטון של בריטניה והממלכה המאוחדת משנת 1171 ועד לשנת 1922. תאריך הקמת הבניין עצמו מתוארך למאה ה-18, למרות שטירה עמדה באתר מאז ימי ג'ון הראשון. בין המבנים שקיימים בימינו בטירה ניתן למנות את: המגורים של משנה המלך, ששימשו בעבר את השליט הבריטי של אירלנד, וכיום משמשים כמקום מגורים לבני מלוכה מבקרים. הכנסייה המלכותית של טירת דבלין, שימשה בעבר ככנסייה הרשמית של משנה המלך הבריטי באירלנד. אולם סנט פטריק, אולם נשפים גדול, שכיום משמש כאתר משיחתם לתפקיד של נשיאי אירלנד. חדר הכס המלכותי, שמכיל כס מלכות מימיו של ויליאם השלישי מלך אנגליה מסוף המאה ה-17. הטירה מילאה מספר תפקידים לאורך ההיסטוריה. תפקידה הראשון והבולט ביותר היה לשמש כמגורים מלכותיים, ששימשו את המשנה למלך של אירלנד, נציג המלך או המלכה הבריטים. מגורי המשנה למלך (שכיום נקראים מגורי המדינה) מהווים עד היום את אחד מהאתרים המרשימים בדבלין, ומשמשים כאתר בו נערך טקס המינוי הרשמי של נשיא אירלנד. הטירה שימשה גם כמשרדו של המזכיר הכללי הבריטי של אירלנד, שהיה האדם השני בחשיבותו בשלטון הבריטי באירלנד. במהלך השנים הפרלמנט האירי ובתי המשפט נהגו להתכנס בטירה עד לבנייתם של מבנים ייעודיים למטרות אלה. הטירה שימשה גם כבסיס צבאי. הטירה שימשה גם לשמירתם של יהלומי הכתר האיריים, עד לגנבתם ב-1907. כיוון שהטירה שימשה כמרכז הכוח האנגלי בדבלין, השתרש המונח "קתולי של הטירה", בהקשר לקתולים אירים שנחשבו כתומכי הממשל הבריטי באירלנד. במהלך מלחמת העצמאות האירית הייתה טירת דבלין מרכז העצבים של הבריטים במאמציהם לדכא את המרידה האירית. במהלך המאבק, מנהיג הIRA מייקל קולינס גייס בלש ממשטרת המטרופולין של דבלין, שעבד בטירה, כסוכן של המחתרת האירית. באמצעותו הצליח קולינס לחדור לתיקים של סוכני המודיעין של בריטניה באירלנד, ובכך לחשוף אותם ולנטרל את תועלתם. הטירה הפסיקה לשמש למטרות ממשלתיות של בריטניה עם הקמתה של מדינת אירלנד החופשית ב-1922. הטירה שימשה מספר שנים כבית הזמני של מוסדת המשפט האירים. לאחר שבתי המשפט עברו ממנה, שימשה הטירה למטרת טקסיות. איימון דה ואלירה, בתוקף תפקידו כנשיא המועצה המבצעת של אירלנד, קיבל, בשמו של המלך ג'ורג' החמישי כתבי מינוי של שגרירים בשנות ה-30 של המאה העשרים. בשנת 1938 מונה דאגלס הייד לתפקיד נשיאה הראשון של מדינת אירלנד החדשה בטקס רשמי בטירה זו. טקסים מינוי אלה חזרו על עצמם במינוים הבאים של נשיאי אירלנד בשנים: 1945, 1952, 1959, 1966, 1973, 1974, 1976, 1983, 1990, ו-1997. הלווייתו הממלכתית של אמון דה ואלירה נערכה בטירה בשנת 1975. כיום (2005) לאחר שיפוצים נרחבים, משמשת הטירה כמרכז ועדות, ואתר תיירותי עיקרי בדבלין. במהלך כהונתה של אירלנד כנשיאת האיחוד האירופי, שימשה הטירה כמקום התכנסותה של המועצה האירופית. חלקים מהכנסייה המלכותית של טירת דבלין משמשים כיום כמרכז אומנות, והטירה עצמה מארחת לעיתים הופעות רוק בשטחיה. הטירה פתוחה לציבור הרחב בדרך כלל, חוץ במקרים בהם היא משמשת למטרות רשמיות של מדינת אירלנד. הטירה מתוחזקת על ידי המשרד האירי לעבודות ציבוריות, ומאוכלסת על ידי רשויות המס של אירלנד. מדיה וקבצים בנושא טירת דבלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת דבלין אתר הבית של טירת דבלין גנבת תכשיטי הכתר
איתמר פרוקצ'יה

איתמר פרוקצ'יה (נולד ב-29 בספטמבר 1949) הוא פיזיקאי ישראלי, מחלוצי תורת הכאוס ומבולטי החוקרים בתחום הפיזיקה הלא-ליניארית. חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה לשנת 2009 (תשס"ט). פרוקצ'יה נולד בתל אביב, בנו של המשפטן גואלטירו פרוקצ'יה ואחיו של המשפטן אוריאל פרוקצ'יה. את לימודיו התיכוניים סיים בתיכון חדש ולאחר מכן שירת בצה"ל (1967–1970). בתום שירותו הצבאי, למד לימודי תואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית, אותם סיים בהצטיינות בשנת 1973. בעקבות מלחמת יום הכיפורים, פרוקצ'יה גויס לשנת מילואים, בסיומה התקבל למסלול לימודי מחקר בכימיה תאורטית ולמד תחת הנחייתו של רפאל דוד לוין. את עבודת הדוקטורט סיים בהצטיינות יתרה ובסוף 1976 החל בהשתלמות פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, במהלכה עבר לעסוק בפיזיקה סטטיסטית. במשותף עם ארווין אופנהיים פיתח פרוקצ'יה בתקופה זו תאוריה בנוגע לפלוקטואציות של מערכות המצויות במצב עמיד מחוץ לשיווי משקל תרמודינמי. בשנת 1979 שב פרוקצ'יה לישראל והחל לעבוד כחוקר בכיר במחלקה לפיזיקה כימית של מכון ויצמן למדע. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרג פרופסור חבר, ובשנת 1985 היה לפרופסור מן המניין. במהלך השנים הוא שימש גם כראש המחלקה לפיזיקה כימית ובשנים 1989–2000 כדיקן הפקולטה לכימיה. עבודתו המחקרית בתחום תורת הכאוס והמתמטיקה של פרקטלים זכתה להצלחה בינלאומית. במהלך השנים, זכה פרוקצ'יה להכרה בהיותו עמית החברה היפנית לקידום המדע, זוכה פרס של החברה המלכותית הבריטית, זוכה פרס פיורינו דורו, עמית החברה האמריקנית לפיזיקה, חבר האקדמיה הגרמנית למדעים, ובשנת 2009 חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה. מדיה וקבצים בנושא איתמר פרוקצ'יה בוויקישיתוף איתמר פרוקצ'יה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרופ' איתמר פרוקצ'ה, באתר פרס ישראל דף הבית של פרוקצ'יה באתר מכון ויצמן