laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ECU

האם התכוונתם ל... European Currency Unit – יחידת מטבע אירופית, סל מטבעות שהונהג על ידי השוק האירופי המשותף והאיחוד האירופי טרם השקת האירו Electronic control unit – יחידת בקרה אלקטרונית (אנ') (לעיתים "מערכת בקרה אלקטרונית" או "יחידת בקרה"), סוג של מערכת משובצת מחשב הנפוצה בכלי רכב לצורך הפעלת מערכת חשמלית כלשהי Extensor carpi ulnaris muscle – השריר פושט שורש היד הגומדי, שריר ביד האדם (השריר התיכון במדור האחורי של האמה) אקו (פירושונים)
צפרדע הנחלים

צפרדע הנחלים או צפרדע הביצה (שם מדעי: Pelophylax bedriagae. לשעבר בסוג Rana) היא מין בסוג צפרדע שבמשפחת הצפרדעיים. אורך גופה מגיע ל-15 סנטימטר ומשקלה כ-60 גרם. רגליה האחוריות גדולות בצורה משמעותית מהקדמיות. אצבעות הרגליים ארוכות ומחוברות בקרום שחייה. צבעה נע בין ירוק לצהוב, ויכולה להופיע עם כתמים חומים. מאפיין של צפרדע הנחלים הוא היותה "מחודדת", זאת מכיוון שהחרטום ארוך וצר. במרבית המקרים ישנם שני פסים בהירים מקצה הגוף ועד העיניים, אחד בכל כיוון. לעיתים מופיעים פסים נוספים בצידי הגוף בצהוב או בירוק. צפרדע זו היא הגדולה בצפרדעי ארץ ישראל, ונפוצה מצפון הארץ עד לגבולות הנגב. תזונתה מורכבת בעיקר מחרקים. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. עונת הרבייה היא בקיץ, ונמשכת כמעט לכל אורכו. במהלך העונה ניתן לצפות אצל הזכרים באצבעות הפנימות בכריות הצמדה שחורות. קרקורי הרבייה מלווים בהתנפחות המהודים הלבנים כשני כדורים. הקרקורים מושכים אחריהם את הנקבות אל תוך המים, או אל הגדה. באמצעות זרועותיו, לופת הזכר את גוף הנקבה כשהוא עולה על גבה. בזמן זה, מטילה הנקבה מאות או אלפי ביצים בעוד שהזכר נותן זרעו למים. בצורה זו הביצים מופרות. הסידור של הביצים שצבר מתפרק והן מתחילות שוקעות אל הקרקעית. הביצים מתחילות לבקוע לרוב כעבור שבועיים בהתאם לתנאי הסביבה והטמפרטורה. בעבר המין Rana ridibunda זוהה כצפרדע הנחלים. בעקבות הערכה מחדש היא פוצלה מהמין Rana והועברה למין Pelophylax bedriagae ואילו Pelophylax ridibundus מזוהה עם מין אחר של צפרדע: צפרדע רידיבונדוס. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 263-265 מדיה וקבצים בנושא צפרדע הנחלים בוויקישיתוף צפרדע הנחלים, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע הנחלים, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע הנחלים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע הנחלים, באתר GBIF (באנגלית) ארז ארליכמן, הפתעה בחדרה: התגלתה צפרדע בצבע תכלת, באתר ynet, 27 באוקטובר 2015 צפרדע הנחלים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ואנג ויינג

ואנג ויינג (בלאו: ວັງວຽງ) או מואנג וואנגוויאנג היא עיירה במחוז ויינג צ'אן בלאוס לגדות נהר נאם סונג (אנ'). אוכלוסיית הקבע של העיירה נאמדת (2006) ב-25,000 נפש ובנוסף עליהם יש מספר משתנה של תיירים, טיילים מקומיים ועובדים זמניים. העיירה נמצאת כ-160 ק"מ צפונית לויינג צ'אן על דרך מס' 13, וממוקמת בין שרשרת הרים קרסטיים. בסמוך אליה נמצאות מערות רבות. לצד העיירה נמצא מנחת מטוסים שהיה בשימוש בתקופת מלחמת וייטנאם על ידי מטוסי אייר אמריקה (אנ'). העיירה הפכה במהלך השנים לאבן שואבת לתיירי תרמילאות, הנמשכים לנוף ההררי והנהר הזורם בה, האקלים הנח והמחירים הזולים, לשם שהייה ארוכה במקום. רחובה הראשי של העיירה והרחובות המסתעפים ממנו משובצים בבתי הארחה ובתי מלון, פאבים, מסעדות, בתי קפה ואינטרנט קפה, סוכנויות נסיעות ותיירות וכדומה. האטרקציות התיירותיות במקום כוללות שיט אבובים, שיט בקיאקים ורפטינג על נהר הנאם סונג, טיפוס הרים וסלעים, טיולי אופניים ואופנועים וביקור במערות הרבות ותצורות הגיר הקיימות בהרי הקרסט הסובבים את העיירה. רבים מהמטיילים ממשיכים מואנג ויינג צפונה, לעיר לואנג פרבאנג. מדיה וקבצים בנושא ואנג ויינג בוויקישיתוף
ימ"א

האם התכוונתם ל... יחידת מסה אטומית יחידת מטבע אירופית
סורת א-שרח

סורת א-שרח (בערבית: سورة الشرح – "סורת הרווחה") היא הסורה ה-94 במספר בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה האסלאמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך ג'יבריל (جبريل), במכה. לפי ספרו של אבן א-צ'ורייס, פַצָ'אאִל אל-קוראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עטאא אל-ח'וראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-צ'חא ולפני סורת אל-עצר. בסורה נדרש הנמען, מוחמד, להיזכר בהקלה וברווחה שחש בעקבות דבקותו באללה. בחלקה השני[דרושה הבהרה] היא מבטיחה כי לאחר הקשיים יבוא המזור, כאשר הפסוקים החמישי והשישי חוזרים: "אחר הקושי תבוא הקלה!". משום כך קוראת הסורה לקורא להתחזק ולהתעשת לנוכח המכשולים ולדבוק באל באהבה. תוכנה המעודד של הסורה, שנועד להשרות ביטחון במוחמד, נמענה, עולה בקנה אחד עם המסורת המייחסת את הורדת הסורה למוחמד בשלב מוקדם למדי של ימיו כנביא. בשל תוכנה, סגנונה וקוצרה נהוג לקרוא אותה יחד עם סורת א-צ'חא, המקדימה אותה, ואשר מקובל להניח ששתיהן הורדו בסמיכות גדולה זו לזו. מכונה גם סורת אל-אִנְשִרַאח سورة الانشراح. מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה. סורה 94 (סורת א-שרח), פסוקים 5–6
סמל קולומביה הבריטית

סמלה של קולומביה הבריטית (פרובינציה בקנדה) הוא שלט אצולה הנקרא באופן רשמי "מגן הוד מלכותו בשל שלטונה בפרובינציית קולומביה הבריטית" ("The Arms of His Majesty in Right of the Province of British Columbia"). הסמל, בצורתו הנוכחית, ניתן לקולומביה הבריטית ב-31 במרץ 1906 על ידי מלך בריטניה אדוארד השביעי. במרכז הסמל נמצא מגן שבראשו דגל בריטניה ובמרכז הדגל כתר. מתחת לדגל על גבי השלט מתוארת שמש השוקעת אל תוך הים - דבר המסמל את מיקומה של הפרובינציה לחוף האוקיינוס השקט. מוטו הפרובינציה, המופיע על הסמל: "זוהר מבלי בלאי" ("Splendor sine occasu") משמעו למעשה "זוהר מבלי שקיעה" - ומתייחס לשמש השוקעת לאוקיינוס. ב-15 באוקטובר 1987 התירה המלכה אליזבת הוספת הסמל המלכותי לסמל הפרובינציה - הכולל אריה מוזהב שכתר מלכותי לראשו העומד על כתר בראש מגן האבירים, פרח המורן (dogwood) מתחת לסמל (הפרח הוא פרח הפרובינציה) וכן כבש דאל ואייל קנדי משני צדדי הסמל - המסמלים את איחוד שתי המושבות בשנת 1866 למושבה אחת. הכבש מסמל את היבשה, והאייל מסמל את האי ונקובר. כבר בשנות ה-80 של המאה ה-19 השתמשו באריה העומד על כתר כסמל המושבה - נוהג שהיה מקובל בכל המושבות הבריטיות. המגן עוצב על ידי ארת'ור בינלנד ואומץ על ידי מועצת הפרובינציה ב-19 ביולי 1895. בסמל זה הייתה השמש השוקעת מעל דגל בריטניה. כיוון שהמועצה המקומית יכולה לבחור סמל, אולם שלט אצולה יכול להיות מוענק רק על ידי המלך, פנתה הפרובינציה בשנת 1897 לקולג' האבירים בלונדון, אולם הם סירבו לאשר את הסמל בשל מיקומו הנחות של דגל בריטניה, רק לאחר שהוחלף הסדר הסכים קולג' האבירים להגיש את הסמל לאישורו של המלך - אישור שניתן בשנת 1906. דגל קולומביה הבריטית שלט האצולה של קולומביה הבריטית ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אודרה טוטו

אוֹדרֶה ז'וסטין טוֹטוּ (בצרפתית: Audrey Justine Tautou, בתקשורת בישראל מוכרת בשם אודרי טוטו; נולדה ב-9 באוגוסט 1976) היא שחקנית קולנוע צרפתייה. טוטו נולדה בבומון(אנ') שבמחוז פווי-דה-דום(אנ') בצרפת, למשפחה מרקע נוצרי וגדלה ב-מונלוסון. אביה של טוטו הוא רופא שיניים ואמה היא מורה. טוטו גילתה עניין בתחום הקומדיה עוד מגיל קטן ולמדה בבית הספר לדרמה "קוּר פלוראן". לאחר שסיימה את לימודיה בחוג לספרות באוניברסיטה מקומית, החלה להשתתף בסרטים מקומיים. בשנת 1999 התפרסמה ברחבי צרפת בעקבות הופעתה בדרמה הקומית "ונוס ביוטי", על תפקידה בסרט קיבלה גם את פרס סזאר היוקרתי. בשנת 2001 זכתה להכרה עולמית כאשר שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אמלי". בסרט גילמה את דמותה של אמלי פולַן, מלצרית בבית קפה מקומי בפריז שחייה עוברים ללא ריגושים מיוחדים עד ליום אחד שבו הכל משתנה. על תפקידה קצרה שבחים וביקורות חיוביות, וכן קיבלה מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי, ל"פרס האקדמיה האירופאית" ומועמדות שנייה לפרס סזאר וזכתה בפרס לומייר. בנוסף ב-2001 כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטי הצרפתי "אלוהים גדול, אני קטנה" (אנ'), בתור דוגמנית בת למשפחה קתולית, שמתאהבת בווטרינר יהודי, שוקעת באובססיה ליהדות ומכריחה את אהובה לשקוע בכך יחד עמה. שנה לאחר מכן שיחקה בדרמה הקומית "פודינג אירופאי", במותחן הרומנטי "אוהבת... לא אוהב" ובדרמה "דברים יפים מלוכלכים" שזיכתה אותה במועמדות שנייה ל"פרס האקדמיה האירופאית". ב-2004 שיחקה לצד מריון קוטיאר בדרמת המלחמה הרומנטית מועמדת 2 פרסי אוסקר, "שנים של אירוסין". בסרט גילמה את דמותה של מתילד דונֶה, ארוסתו של חייל בחזית הצרפתית במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר מקבלת מידע שארוסה עדיין בחיים, ויוצאת למסע ארוך וכואב על מנת לגלות את האמת. על תפקידה הייתה מועמדת בפעם השלישית לפרס סזאר וקיבלה מועמדות שלישית כפולה ל"פרס האקדמיה האירופאית". בשנת 2006 כיכבה לצד טום הנקס במותחן המסתורין שובר הקופות של רון הווארד "צופן דה וינצ'י", המבוסס על רב-המכר מאת דן בראון. בסרט גילמה את דמותה של החוקרת הצרפתייה סופי נובו, שמסייעת לחוקר האמריקאי רוברט לנגדון (טום הנקס) לפענח תעלומת רצח מסתורית במוזיאון הלובר. ב-2009 גילמה טוטו את דמותה של מעצבת אופנה הצרפתייה קוקו שאנל בסרט "קוקו לפני שאנל". ונוס ביוטי (1999) מקרה (2000) אמלי (2001) אלוהים גדול, אני קטנה (2001) (אנ') אוהבת... לא אוהב (2002) פודינג אירופאי (2002) דברים יפים מלוכלכים (2002) איש הים האבוד (2003) לא על השפתיים (2003) סוף טוב (2003) שנים של אירוסין (2004) הבובות הרוסיות (2005) צופן דה וינצ'י (2006) חסר מחיר (2006) אישה זהב (2006) קוקו לפני שאנל (2009) שקרים יפים (2010) העדינות (2011) תרז (2012) צל הימים (2013) Phantom Boy‏ (2015) - דיבוב Éternité ‏(2016) The Jesus Rolls‏ (2020) מדיה וקבצים בנושא אודרה טוטו בוויקישיתוף אודרה טוטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אודרה טוטו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אודרה טוטו, באתר AllMovie (באנגלית) אודרה טוטו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אודרה טוטו, באתר Metacritic (באנגלית) אודרה טוטו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אודרה טוטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אודרה טוטו, באתר Discogs (באנגלית) אבנר שביט, פריז‏, ריאיון עם אודרה טאטו כוכבת הסרט "צל הימים", באתר וואלה, 22 באוגוסט 2013 ‏ שירית גל, אודרה טוטו: "גיל מעניק יציבות פסיכולוגית", באתר ynet, 11 במאי 2014 אודרה טוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדריאן קינג

אדריאן קינג (באנגלית: Adrienne King; נולדה ב-21 ביולי 1960) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון, מדבבת ורקדנית אמריקאית. היא ידועה כ"אליס הארדי" מסדרת סרטי יום שישי ה-13. קינג נולדה בלונג איילנד, ניו יורק. בהיותה בת שישה חודשים, הופיעה קינג בפרסומת הראשונה שלה. בשנת 1965, הופיעה בתוכנית "Hallmark Hall of Fame" בתור מלינדה. בנוסף היא למדה ריקוד באקדמיה המלכותית לאמנויות. תפקידה המשמעותי היחיד היה בשנת 1980, כשנבחרה לשחק את אליס הארדי בסרט האימה "יום שישי ה-13" ובסרט ההמשך. קינג לוהקה לתפקיד לאחר שהמפיקים לא יכלו להשיג את בחירתם הראשונה, סאלי פילד. לאחר הצלחת "יום שישי ה-13", קינג הוטרדה על ידי מעריץ אובססיבי שעקב אחריה ופרץ לדירתה. בעקבות חוויה זו, קינג פרשה מקריירת המשחק והתרכזה בציור. למרות פרישתה, קינג ביצעה קולות במספר סרטי קולנוע, כגון: "מה עובר על גילברט" (1993), "בזמן שישנת" (1995) ו"טיטניק" (1997). ב-2008, תוכננה קינג להופיע ביציאה מחודשת של "יום שישי ה-13", אך לאחר מספר ימים הוחלט בהפקה שאף שחקן מהסרט המקורי לא יופיע בסרט; אליס הארדי הופיעה בסצנת הפתיחה, אך מגולמת על ידי סטפני רודס. מאוחר יותר, הופיעה קינג סרט האימה והמדע הבדיוני "Walking Distance", סרטה הראשון מזה 27 שנים. 1965 - לרשת את הרוח (Inherit the Wind) - מלינדה 1977 - בין השורות (Between the Lines)- עלמה צעירה 1977 - שגעון (Saturday Night Fever) - רקדנית 1979 - שיער (Hair) - רקדנית 1980 - יום שישי ה-13 (סרט, 1980) - אליס הארדי 1981 - יום שישי ה-13 חלק 2 - אליס הארדי 1993 - מה עובר על גילברט (קול) 1995 - בזמן שישנת (קול) 1997 - טיטניק (קול) 2000 - כמעט מפורסמים (קול) 2010 - ניסוי על טבעי (Psychic Experiment) - לואיס סטארק 2012 - המשאלה של גבי (Gabby's Wish) - אנג'לה 2012 - חדר הפרפרים (The Butterfly Room) - רייצ'ל 2013 - לילה שקט לילה ארור: השיבה הביתה (Silent Night, Bloody Night: The Homecoming) - הזרה (קול) 2013 - סוף. - (קול) 2014 - סיפורי פו (Tales Of Poe) - מלכת החלומות 2015 - All American Bully - המנהלת קין 2018 - ויליאם פרוסט (William Froste) - ג'קי וינטרס 2020 - 13 Fanboy - אדריאן קינג (היא עצמה) מדיה וקבצים בנושא אדריאן קינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדריאן קינג אדריאן קינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדריאן קינג, באתר AllMovie (באנגלית) אדריאן קינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בוראט

בוראט הוא תרכובת כימית המכילה אוקסיאניון של בור, כאשר אטום הבור בדרגת חמצון 3+. יון הבוראט הפשוט ביותר הוא 3−BO3, לו מבנה משולש מישורי, אך קיימים רבים אחרים. היון 3−BO3 יוצר מלחים עם יסודות מתכתיים, ומינרלים מסוג זה הם הצורה הנפוצה בטבע של בור. ניתן למצוא אותו גם במבנה המשלב סיליקטים, ליצירת מנרלי בורוסיליקט כמו טורמלין. רבות מתרכובת הבוראט מגיבות בקלות עם מים ומכילות קבוצות הידרוקסיד מבניות, ולכן הן למעשה הידרוקסובוראטים. יוני בוראט מופיעים בתמיסה מימית בכמה צורות; בתנאים חומציים עד כמעט-נייטרליים, כחומצה בורית - זו מסומנת לעיתים קרובות כ-H3BO3, או באופן מדויק יותר B(OH)3. ה-pKa של חומצה בורית הוא 9.14 ב-25 מעלות צלזיוס. החומצה מגיבה עם מולקולות המים ליצירת טטרהידרוקסיבוראט: +B(OH)3 + H2O B(OH)-4 + H Ka = 5.8x10−10 mol/l; pKa = 9.24 אניונים פולימריים המכילים יחידות OH מבניות (פוליהידרוקסובוראטים) נוצרים בטווח pH 7-10, אם ריכוז הבור גבוה מכ-0.025mol/L. הידוע ביותר מבין אלה הוא היון המצוי במינרל בוראקס: 4B(OH)-4 + 2 H+ B4O5(OH)42- + 7 H2O מדיה וקבצים בנושא בוראט בוויקישיתוף Egon Wiberg, Arnold Frederick Holleman (2001) Inorganic Chemistry, Elsevier ISBN 0123526515
STS-52

STS-52 הייתה המשימה ה-13 של קולומביה וה-51 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-22 באוקטובר 1992 ונמשכה קרוב לעשרה ימים. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. מפקד המשימה: ג'ים ות'רבי (James D. Wetherbee) טייס: מייקל בייקר (Michael A. Baker) מומחה למשימה: צ'ארלס ויץ' (Charles L. Veach) מומחה למשימה: ויליאם שפרד (William M. Shepherd) מומחה למשימה: טמרה ג'רניגאן (Tamara E. Jernigan) מומחה מטען: סטיבן מקלין (Steven G. MacLean) מעבורת החלל אטלנטיס שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-22 באוקטובר. ביום שני של המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. הוא הגיע למסלול המתוכנן בגובה 5,900 ק"מ. מכשור לחקר חוסר משקל USMP-1 הופעל ביום ראשון של המשימה. בנוסף לכך בוצעו ניסויים מדעים שתוכננו על ידי מדענים מקנדה. לאחר סיום התוכנית, המעבורת נחתה ב-1 בנובמבר במסלול נחיתה 33 במרכז החלל קנדי. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-52 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
פראגוסטו

פראגוסטו (איטלקית Ferragosto) הוא חג פופולרי באיטליה, הנחגג ב-15 באוגוסט. ליום החג אין משמעות דתית, אך מועדו ביום עלייתה של מרים אם ישו השמימה, לפי המסורת הנוצרית. פראגוסטו נחגג בבילוי בחיק הטבע, כשיש הנוהגים לשוב ביום החג מן העיר אל כפר המוצא שלהם, כדי לחוג את החג בחברת המשפחה המורחבת. מנהג אחרון זה הוא סיבת פקקי התנועה הבולטים ברחבי איטליה. נוהג נוסף האופייני לחג הוא משלוח ברכות מעובדים למעסיקיהם, הגומלים להם בשי לכבוד החג. מנהג זה היה כה מושרש, עד כי בתקופת הרנסאנס אף הוסדר בצווים אפיפיוריים. מקור השם "פראגוסטו" בחג הרומי "פריאָיי אָוּגוסטי" (feriae Augusti, חגו של אוגוסטוס), שהונהג על ידי הפרינקיפס אוגוסטוס בשנת 18 לפנה"ס. החג מוזג עם חגים קודמים שחלו במהלך חודש אוגוסט, דוגמת הקונסואליה (Consualia) ב-23 באוגוסט, וכך נוצרה תקופה ארוכה של חגיגות ושל מנוחה, עם סיום העונה החקלאית המרכזית והקציר. במהלך תקופה זו התקיימו מרוצי סוסים בכל רחבי האימפריה הרומית, ואילו בהמות המשא כחמורים ואתונות זכו ב"חופש" ועוטרו פרחים. שרידים למנהגים אלה ניתן למצוא לאירועים שמתקיימים גם כיום, שהידוע שבהם הוא ה"פאליו של סיינה" החל מדי שנה ב-16 באוגוסט. מדיה וקבצים בנושא פראגוסטו בוויקישיתוף Ferragosto ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוריק

רוריק (ברוסית: Рюрик, בנורדית: Rørik) היה שליט נובגורוד משנת 862 עד פטירתו בשנת 879. רוריק הוא המייסד של שושלת רוריק, ששלטה במשך יותר משבע מאות שנים בשטחים שהיום הם רוסיה האירופית וחלקים מאוקראינה ובלארוס. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה מהמאה ה-12, רוריק הוזמן להיות מנהיג נובגורד על ידי התושבים המקומיים במטרה להפסיק מלחמות פנימיות. הוא בא בראש קבוצה גדולה שכללה גם את שני אחיו. האחים, טרובור וסינאוס קבלו תחת שליטתם אזורים בסביבת בלואוזרו ואיזבורסק. לאחר פטירתם, גם שטחים אלו הועברו לשליטת רוריק. רוריק התחתן עם אישה ממוצא סקנדינבי בשם אפנדה (Efanda). בנם, איגור, נסיך קייב היה בהמשך השליט של רוס של קייב. רוריק נפטר בשנת 879 והשליטה על השטחים עברה לאולג מנובגורוד שהיה קרוב משפחתו. על שמו של רוריק נקראה סיירת משוריינת אשר פעלה בעיקר בצי הבלטי הרוסי במלחמת העולם הראשונה. קיימת אי-בהירות לגבי מוצאו של רוריק. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה רוריק יסד ישוב באזור לדוגה. חפירות ארכאולוגיות שבוצעו במאה ה-20 מראות שישוב זה היה קיים כבר במחצית המאה ה-8 ומיושב על ידי תושבים ממוצא שוודי. נכון להיום קיימות שתי תאוריות עיקריות לגבי מוצאו. האחת מדברת על מוצאו הסקנדינבי והשנייה על מוצאו הסלבי, ייתכן משבטים סלביים שגרו באותה תקופה באזור מקלנבורג. בנוסף לכך, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הוא דמות מיתולוגית בלבד[דרוש מקור]. תאוריה ראשונה: מוצא סקנדינבי. בכרוניקה רוסית הוא מכונה ורנג - שם זה שייך ליוצאי סקנדינביה ולכן הוא וכל אנשיו סקנדינבים. השם Roðrekr מהווה גרסה של שמות «Roð» (ג'ינגי כמו תור) או «rekr» (שליט). בכרוניקות של ימי הביניים, שם זה בדרך כלל מופשט ל-Rorik. רוריק מיוטלנד - לפי חלק מההיסטוריונים מדובר בקרוב משפחת מלך דנמרק. בשנת 826 הוא קיבל מלואי החסיד מלך הפרנקים, שטחים באזור פריסלנד. אין שום עדויות על כך שהוא היה מעורב במסעות כיבושים לרוסיה, יחד עם זאת קיימות עדויות לינגוויסטיות שמקשרות את השם אזור ווירגה בפריסלנד עם השם ורנגים. אייריק משוודיה - היה שליט של אופסלה בשוודיה. בהתאם לעדויות בכרוניקות איסלנדיות, בשנת 1018, במהלך דיון באופסלה הוזכר אייריק אמודרסון שעשה כיבושים ברוסיה ונפטר בשנת 882. תאוריה שנייה: מוצא סלאבי מערבי. בהתאם לתאוריה זו השם "ורנגים" קשור לעם סלבי "וארגי" שהתגורר באזור פרוסיה. מוצא מקלנבורגי - בעדויות שנאספו בצפון גרמניה, במאה ה-8 השבט הסלבי (תושבים המקוריים של האזור) היה נשלט על ידי מלך גודלב והיו לו 3 בנים - רוריק, סיבאר וטרובאר. הם הלכו למזרח והגיעו לרוסיה בה זכו לתהילה צבאית. שני אחים נפטרו ללא צאצאים ורוריק נהפך להיות השליט הבלעדי. בהתאם לעדויות היסטוריונים גרמנים מהמאה ה-18, האחים נסעו לנובגורוד בשנת 840. יחד עם זאת, קיימת אי-התאמה בשנים שמביאה לכך, שלפי תאוריה זו, בנו של רוריק איגור נולד כאשר רוריק היה בן 70 - הדבר אפשרי אך סבירותו נמוכה. כרוניקת איואכים - כרוניקת מנובגורוד שלא שרדה עד היום, אך שימשה את ההיסטוריון הרוסי מהמאה ה-18. בהתאם לכרוניקה זו, רוריק היה בן של נסיך ורנגי מפינלנד ואישה ממשפחת נסיך נובגורוד גוסטומיסל. בסוף ימי חייו, כאשר כל יתר בניו של גוסטומיסל נהרגו, הוא ביקש שרוריק יהיה היורש שלו. לגבי אחיו של רוריק, קיימת תאוריה שהם לא היו קיימים כלל. חלק מהיסטוריונים סבורים כי סינאוס הוא למעשה "משפחה" (sine hus בשוודית) וטרובור הוא "צוות נאמן" (thru varing בשוודית). כלומר, הכוונה הייתה שרוריק בא לנובגורוד עם המשפחה (שכללה גם אולג מנובגורוד) וצוות נאמן של לוחמים. מדיה וקבצים בנושא רוריק בוויקישיתוף רוריק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
STS-53

STS-53 הייתה המשימה ה-15 של דיסקברי וה-52 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-2 בדצמבר 1992 ונמשכה קרוב לשבעה ימים. המשימה פעלה בעיקר לפי תוכנית מחלקת ההגנה של ארצות הברית. מפקד המשימה: דייוויד ווקר טייס: רוברט קאבאנה מומחה למשימה: גיון בלופורד (Guion S. Bluford) מומחה למשימה: ג'יימס ווס (James S. Voss) מומחה למשימה: מייקל קליפורד (Michael R. Clifford) המעבורת שוגרה ב-2 בדצמבר 1992 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. בנוסף למשימות שהיו סודיות ובוצעו לפי תוכנית מחלקת ההגנה של ארצות הברית בוצעו מספר פעילויות נוספות. שוחרר למסלול לוויין תקשורת USA-89 שהיה חלק של רשת תקשורת SDS. בנוסף לכך צוות שחרר מערכת ODERACS שהיית המיועדת לכיול מערכות מכ"ם לגילוי שרידי לוויינים ישנים. כמו כן בוצעו פעילויות בתחום חקר חוסר משקל וביולוגיה. צוות ביצע מספר צילומים בעזרת מצלמה דיגיטלית שנבנתה בנאס"א. המעבורת נחתה ב-9 בדצמבר במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-53 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
בשארה מרג'יה

בשארה מרג'יה (בערבית: بشاره مرجية; נולד ב-1954) הוא סופר, מסאי ומתרגם ערבי ישראלי. בשארה מרג'יה נולד ב-1954 למשפחה ערבית נוצרית בכפר יפיע שליד נצרת. לאחר לימודיו התיכוניים הוא החל ללמוד באוניברסיטת חיפה, בה סיים תואר ראשון (בשנת 1979) ותואר שני (בשנת 1982) בשפה וספרות הערבית - שניהם בהצטיינות. בשנת 1996 סיים את עבודת הדוקטורט בשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב. התיזה עסקה בייצוג האישה ומעמדה בספרות הערבית הקלאסית. בהמשך לימד באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה הפתוחה ובמספר מכללות אקדמיות. ספרו "דמות האישה בספרות הערבית הקלאסית" (בערבית: شخصية المراة في الادب العربي القديم) זכה לביקורות משבחות בעולם הערבי, והפך לרב-מכר במספר מדינות. הספר זיכה אותו בפרס נשיא המדינה לספרות לשנת 2005 (בשיתוף האוניברסיטה העברית). חברי הוועדה ציינו כי לספר תרומה חשובה להבנת מעמדה החברתי והספרותי של האישה בימי הביניים. בשנת 2005 קיבל ד"ר מרג'יה את תעודת יקיר המגזר הערבי[דרושה הבהרה]. הוא פרסם מספר ספרים בערבית שעסקו בספרות ילדים ובייצוג האישה בספרות. זאת, לצד עשרות מאמרים שפורסמו בכתבי עת ובעיתונים מקומיים. בנוסף, חיבר עשרות ספרי ילדים ותרגם מספר רב של ספרי ילדים משפות זרות, ובפרט מעברית, לערבית. כיום מנהל ד"ר מרג'יה את המרכז הארצי לספרות ילדים ערבית בישראל, הנמצא בעיר נצרת. מרג'יה נשוי ואב לשלושה, מתגורר בנצרת. הוצאה לאור של כתב היד "ספר העטרות על תככי הגזרות" (בערבית: "العنوان في مكايد النسوان"). הקבצנות במקאמות (בערבית: "الكديه في المقامات"). עאישה ואירוע האפק (בערבית: "عائشه وحادثة الافك"). ניתוח סיפור "השינה" לעבד א-רחמן אל-ח'מיסי (בערבית: "قصة النوم" لعبد الرحمن الخميسي). הנביא יוסף (בערבית: "النبي يوسف"). האמצעים הלשוניים ברומן "אל-מסאביח א-זורק" לחנא מינא (בערבית: الأساليب اللغويه في رواية "المصابيح الزرق" لحنا مينا). הניגודים ברטוריקה הערבית (בערבית: "الطباق"). המבנה והצורה בקובץ השירים "סקט א-זנד" לאבו אל-עלאא אל-מערי (בערבית: "المبنى والشكل في ديوان سقط الزند") ניתוח הרומן "קהיר החדשה" לנגיב מחפוז (בערבית: "القاهره الجديده" لنجيب محفوظ). הילדים והחינוך המיני: מסר דתי וחינוכי (בערבית: "الأطفال والتربيه الجنسيه: رساله دينيه وتربويه"). התרגום לילדים: לימוד וחינוך (בערבית: "الترجمه للاطفال: تثقيف واتصال"). הפחדת ילדים, הרס לגילאים (בערבית: "تخويف الأطفال, هدم للأجيال"). אלימות נגד ילדים: מקור לפשיעה ולהזנחה (בערבית: "العنف ضد الأطفال يدفعهم للجنوح والاهمال") ועוד מספר גדול של מחקרים וחיבורים שעסקו בספרות ילדים. "חיבוק" מאת דויד גרוסמן "על הגשר הקט" מאת עילם בן דרור "הסוד של צופית" מאת מרים רות "האגדה על השיח הקטן" מאת אסנת ישפה. בשארה מרג'יה, דף שער בספרייה הלאומית 5 סופרים יקבלו את פרס נשיא המדינה, באתר ערוץ 7, 26 ביוני 2005
סטרייד (מוזיקה)

סטרייד (באנגלית: Stride; לעיתים קרובות מוכר כסטרייד ג'אז פיאנו) הוא ז'אנר במוזיקה המנוגן על פסנתר, אשר התפתח בהארלם, ניו יורק בשנות העשרים. הסגנון יורש רבים ממאפייני סגנון הראגטיים. בסגנון, כמו גם בסגנונות פסנתר נוספים מאותה תקופה, חשיבות רבה ליד שמאל בנגינה. אבות הסגנון הם הפסנתרנים לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון ופאטס וולר. מאפייניו הברורים ביותר של הסגנון הם כאמור ביד השמאלית של הפסנתרן; היא מנגנת בס כל רבע, ונותנת את הבסיס הקצבי וההרמוני של היצירה. בניגוד לסגנונות כמו ראגטיים ובוגי ווגי התפקיד של יד שמאל חופשי מאוד, היא יכולה לנגן אקורדים בפעימה השנייה והרביעית של התיבה, היא קופצת מרווחים גדולים יותר, והתפקיד שלה יכול להיות הרבה יותר מלודי. ניתן לראות הרבה השפעה של התפתחות הג'אז, והנגינה מאלתרת הרבה יותר. כמו כן, להרבה קלאסיקות של הראגטיים כמו מייפל ליף ראג (אנ') נגני הסטרייד החליפו את המלודיה בסדרה של ריפים והפכו את תפקיד יד שמאל למלודי יותר. במשך הזמן התחילו להופיע גם בלו נוטס, ותפקידי הבס החלו להעשות לפעמים באוקטבות מקבילות או לסגנונו של ואלר גם במרווחים מקבילים אחרים. גם ליד ימין תפקיד מהותי בצליל הייחודי של הסגנון. לרוב, במקום לנגן מלודיה, יד ימין למעשה מאלתרת על ההרמוניה של השיר, ויוצרת ריפים שונים על כל אקורד, כמו כן היא תשתמש במוטיבים מקונטרפונקט. ישנם סימני היכר של הסגנון כגון "קריסה לטרצות" כששני קולות נכנסים לתוך הטרצה של האקורד משני הצדדים. בתקופה ההיא הסגנון עדיין נקרא ראגטיים ואת ההפרדה עשו רק מאוחר יותר. אחד הגורמים להתפתחות הזו שלו הייתה תרבות המועדונים בניו יורק שבה הפסנתרנים היו צריכים לנגן שעות על גבי שעות, מול קהל, ולהישאר מעניינים וחדשים. לאט לאט הם שינו את המלודיות, הם פיתחו את הבס, הם חיפשו טכניקות שילהיבו את הקהל. הנגנים עצמם היו לרוב נגני ראגטיים שהושפעו ממוזיקת הסווינג. כדי לנגן את הסגנון חייבת להיות לנגן שליטה וירטואזית בטכניקה, ולמעשה לעיתים היו נגני סטרייד מתחרים ביכולות הטכניות שלהם בתחרויות שמשכו קהל רב. בין הנגנים המפורסמים של הסגנון ניתן למנות את: לוקי רוברטס, ג'יימס פ. ג'ונסון, פאטס ואלר, וילי "האריה" סמית', ג'לי רול מורטון, ארט טאטום, דונלד לאמברט ועוד.