laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטרונציום

סטרונציום (באנגלית: Strontium) הוא יסוד כימי ממשפחת המתכות האלקליות-עפרוריות שסמלו הכימי Sr ומספרו האטומי 38. היסוד מגיב מאוד בתהליכים כימיים. האיזוטופ Sr‏90 קיים בנשורת רדיואקטיבית. סטרונציום הוא מתכת צהבהבה ופעילה מאוד מבחינה כימית. הוא מגיב באוויר ולכן לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אלא בצורת מינרלים כמו סטרונטיאניט וסלסטיט. סטרונציום רך יותר מסידן. כאשר הוא בא במגע עם מים, הוא מגיב ויוצר סטרונציום הידרוקסיד (Sr(OH)2) וגז מימן. בבעירתו באוויר הוא יוצר תחמוצת סטרונציום (SrO) ובטמפרטורה שמעל 380 מעלות צלזיוס נוצר אף סטרונציום חנקני (Sr3N2). השימוש העיקרי בסטרונציום הוא בתור צבע בטלוויזיות CRT. שימושים נוספים: ייצור מגנטים וזיקוק אבץ. ל-SrTiO3 מקדם שבירה גבוה ולכן משתמשים בו במגוון יישומים באופטיקה. לעיתים נדירות SrTiO3 משמש בתור יהלום מלאכותי. לזיקוקים סטרונציום מעניק צבע אדום. SrCl2 נמצא במשחות שיניים לשיניים רגישות. בגנרטורים תרמואלקטריים ל-90Sr שימוש כדלק גרעיני. הוא מפיק 0.46 ואט לגרם, בערך 15% פחות מ-238Pu שהוא הדלק הגרעיני הנפוץ ביותר. נמצא שסטרונציום יכול ליצור תרכובות עם פולרין שנוסחתן Sr(x)C60 (כאשר x הוא משתנה). בזכות תכונותיהן החשמליות המיוחדות, מדענים מקווים שבעתיד יוכלו לשמש בתור מוליך על בטמפרטורות גבוהות. תיארוך בעזרת יחס האיזוטופים של שרידי חומר אורגני בתוך מסלע ב-1790 אדייר קרואופורד (Adair Crawford) זיהה את המינרל סטרונטיאניט בתור צורה שונה למינרל בריום וקרא לו על שם העיר הסקוטית "סטרונטיאן". סטרונציום בודד לראשונה על ידי סר האמפרי דייווי (Sir Humphry Davy) ב-1808 בעזרת אלקטרוליזה. סטרונציום מהווה בטבע כ-0.034% מהסלעים הוולקנים, בעיקר בצורת SrSO4 וSrCO3. ניתן להכין סטרונציום מתכתי באלקטרוליזת סטרונציום כלורי (SrCl2) ואשלגן כלורי (KCl). שיטה אחרת הוא לחזר SrO בנוכחות אלומיניום בוואקום בטמפרטורה גבוהה כך: 3 S r O ( s ) + 2 A l ( s ) → 3 S r ( g ) + A l 2 O 3 ( s ) {\displaystyle 3SrO(s)+2Al(s)\rightarrow 3Sr(g)+Al_{2}O_{3}(s)} לאחר עיבוי האדים מתקבל סטרונציום ברמת טיהור גבוהה למדי. סטרונציום טהור מתלקח באוויר בצורה ספונטנית ולכן נחשב כחומר מסוכן. גוף האדם מתייחס אל סטרונציום כאל סידן עקב הדמיון בתכונות הכימיות. צורות יציבות של סטרונציום לא מהוות סכנה, אך 90Sr הרדיואקטיבי יכול לגרום למספר פגיעות בעצמות (כולל סרטן). במחקר שבו נתנו סם נסיוני (שילוב סטרונציום עם חומצה רנלית) למדגם אנשים, מצאו קשר בין סטרונציום לצפיפות העצמות. צפיפות העצם אצל נשים שקיבלו את הסם הניסיוני גדלה ב-6.8%. לשם השוואה צפיפות העצם אצל נשים שקיבלו פלאצבו גדלה ב-1.3%. שילוב זה מגדיל את צפיפות העצם מכיוון שחומצה רנלית מתמוססת בעצם ומאפשרת לסטרונציום לבנותה מחדש. בנוסף לכך, כמויות זעירות של סטרונציום נמצאו בצמחים, אך לא הוכח שהוא חיוני להתפתחותם. ברפואה, למספר תרכובות סטרונציום תפקיד כתרופות נגד טטנוס ונגד דלקת עור. סטרונציום ב-Webelements (אנגלית) סטרונציום באתר סנונית (עברית) צילום נדיר של אטום של סטרונציום, באתר הארץ, 15 בפברואר 2018 זיהוי ראשון אי-פעם של יסוד כבד שנוצר בעקבות התנגשות של כוכבי נייטרונים. סטרונציום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מסקרה

מסקרה (בעברית: מִסְקֶרֶת) היא תכשיר איפור המשמש להבלטת, הארכת, עיבוי, עיגול וטיפוח הריסים ועל ידי כך הבלטת העיניים. מסקרה משמשת גם לשינוי גוון הריסים, או על מנת להכהות אותם. משערים כי ייתכן שמקור השם בשפה הספרדית או האיטלקית. בשפות הללו פירוש המילה "máscara" הוא "מסכה" או "מכתימה". אולם יש ניב בקטלנית, שבו פירוש המילה "כתם". השערה נוספת גורסת כי מקור השם הוא עיוות של השם mascaro, מוצר בו גברים היו משתמשים כדי להכהות את השפם והגבות שלהם[דרוש מקור]. איפור העיניים תועד כבר לפני כ-4000 שנה לפנה"ס במצרים העתיקה, ככחל ששימש להדגשת העיניים. עדות לכך נמצאת בפסלה המאופר של נפרטיטי. כחל שימש כדי להסוות את העיניים, לעצור את הרוחות הרעות ולהגן על הנשמה, עבור גברים ונשים כאחד. הכחל היה עשוי מגלנה, מלכיט ופחם או פיח והוסף לו דבש כדי למנוע את נזילתו. בעקבות השפעת מצרים, החלו להשתמש בכחל גם בבבל, ובאימפריות היוונית והרומית לאחר נפילת האימפריה הרומית, ירד שימושו של הכחל באירופה, שם הוא היה נחשב רק קוסמטי, לעומת זאת, הוא המשיך להיות בשימוש נרחב במזרח התיכון למטרות דתיות. איפור נחשב למכוער וללא מעודן בתרבות המערבית עד לתקופה הוויקטוריאנית. במהלכה הדעה החברתית השתנתה והחל קידום הקוסמטיקה אף על פי שהמלכה ויקטוריה הכריזה כי איפור "אינו מנומס" והוא נחשב להמוני ולראוי לשימושם של שחקנים ופרוצות. בין היתר נעשו מאמצים ליצור אשליה של ריסים ארוכים וכהים. הם נעשו באמצעות חימום תערובת של אפר או פיח ומיץ הסמבוק על צלחת ומריחת התערובת המחוממת על הריסים. במאה ה-19 הומצאה מִסְקֶרֶת הידועה כיום. כימאי בשם אז'ן רימל (Eugène Rimmel) פיתח מוצר קוסמטי המשתמש במוצר שהומצא באותה התקופה – סיליקון על בסיס נפט. מסיבה זו השם "רימל" זוהה עם המוצר, ובמדינות רבות ובשפות שונות (לדוגמה, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, הולנדית, טורקית, עברית, רומנית ופרסית) הוא משמש כשם נרדף למסקרה. המסקרת מורכבת מבקבוקון ומברשת. את הבקבוקון ממלאים בחומר טיפוח לעיניים. המברשת מחליקה דרך פי הבקבוקון, לתוך הנוזל או החומר המשמש לטיפוח, כאשר למברשת המסקרה יש שערות דמויות ריסים משלה אשר נוגעות בריסי האדם ומורחות את החומר. ישנם כמה סוגי מברשות למסקרה. עבות, דקות, צרות, וארוכות המאפשרות לכל משתמש דרך שונה לטיפוח ותוצאה שונה למראה הריסים. מסקרה היא השלב האחרון באיפור העיניים; היא נמרחת לאחר השימוש בצללית ובאייליינר. לפני מריחת מסקרה, חשוב להוציא כמות קטנה של צבע ולהסיר את השאריות כך שתישאר כמות מינימלית של צבע על המברשת. יש לשים לב שהמסקרה לא מתפוררת ומשאירה לכלוך מסביב לעיניים. לפני המריחה ניתן להשתמש במעגל ריסים שיעזור בקבלת מראה מעוגל ופתוח יותר. חשוב למרוח עד שתי שכבות של מסקרה על מנת לא ליצור שכבה עבה מידי של צבע. לבעלי עין רגישה מומלץ למרוח מסקרה רק על הריסים העליונים ועל חלק החיצוני של הריסים. הדגשת העיניים במסקרה תיעשה על ידי מריחת מסקרה על הריסים ומריחת מסקרה נוספת, בצבע העיניים, בקצות הריסים. איפור שכזה מדגיש ומבליט את העיניים. ריסים מלאכותיים אייליינר שושנה חן, מסקרות: העיפעוף המושלם, באתר ynet, 9 בפברואר 2004 מהי מסקרה, ואיך משתמשים בה בצורה נכונה?, אתר BEOK Why are long eyelashes considered feminine? - סרטון הסבר על היבטים מגדריים של הריסים והשימוש במסקרה שפה יפה – מילים מתחום הקוסמטיקה והתשפורת, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏13 במאי 2012
סילביה מיילס

סילביה מיילס (באנגלית: Sylvia Miles;‏ 9 בספטמבר 1924 – 12 ביוני 2019) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית, מועמדת לשני פרסי אוסקר על הופעותיה בסרטים "קאובוי של חצות" ו"רצח, מתוקה שלי". מיילס נולדה בניו יורק סיטי בשם סילביה ראובן לי, בתם של בל וראובן לי. מיילס ידועה בזכות הופעתה בשנת 1969 בדרמה "קאובוי של חצות", שבה גילמה את קאס, האישה העשירה שמזמינה אל ביתה את הכפרי הצעיר ג'ו בק (ג'ון וויט). על התפקיד זכתה למועמדות פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 1975 הייתה מועמדת לאוסקר בשנית, הפעם על הופעתה בתור ג'סי פלוריאן, האלכוהוליסטית במותחן הפשע "רצח, מתוקה שלי". בשנות ה-80 הופיעה בדרמה הספרותית של גאי המילטון "רצח לאור השמש", בתור המפיקה מיירה גארדינר, ובקומדיות "אישה שטן" בדמותה של אמה של הסופרת מרי פישר (מריל סטריפ) ו"אהבה ממבט שלישי" בתור השדכנית חנה מנדלבאום. מיילס שיחקה בתפקיד קטן, כסוכנת נדל"ן בסרטיו של אוליבר סטון "וול סטריט" ו"וול סטריט 2: הכסף מדבר". ב-1996 שיחקה בסרט "דניס על הקו". בשנת 1948 נישאה מיילס לוויליאם מאיירס, אך הזוג התגרש כעבור שנתיים. בין השנים 1952 ל-1958 הייתה נשואה לג'רלד פרייס. בין השנים 1963 ל-1970 הייתה נשואה לשדרן הרדיו טד בראון. בראון ציין כי הסיבה העיקרית לגירושיהם הייתה חוסר רצונה של מיילס להביא ילדים לעולם. בשנות ה-60 וה-70 נהגה מיילס לשחק שחמט ברמה תחרותית והייתה חברה במועדון השחמט של מנהטן. מיילס נפטרה ב-12 ביוני 2019, כשהייתה בדרכה לבית החולים הר סיני במנהטן, בגיל 94. בשנים האחרונות לחייה חוותה הידרדרות במצבה הבריאותי, והייתה תחת השגחה במוסד סיעודי בחודשים האחרונים לחייה. במהלך שנותיה האחרונות סבלה מאנמיה ומבעיות נשימה. סילביה מיילס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סילביה מיילס, באתר AllMovie (באנגלית) סילביה מיילס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סילביה מיילס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא סילביה מיילס בוויקישיתוף סילביה מיילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Sylvia Miles, Actress With a Flair for the Flamboyant, Dies at 94". The New York Times. 12 ביוני 2019. נבדק ב-13 ביוני 2019. {{cite news}}: (עזרה) Stark, John (10 באוקטובר 1988). "Forget That Trinket in Her Right Hand—Actress Sylvia Miles' Biggest Fan Is Sylvia Miles". People. אורכב מ-המקור ב-31 בדצמבר 2016. נבדק ב-1 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Reif, Rita (1972-08-16). "The Women of Chess—So Far It Hasn't Been Their Move". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-08-19. Gates, Anita (2019-06-12). "Sylvia Miles, Actress With a Flair for the Flamboyant, Dies at 94". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-08-19. Perpetual Chess Podcast (2021-11-04). FM Asa Hoffman, NYC Local Chess Legend, recounts his Blitz battles + shares Bobby Fischer stories. נבדק ב-2024-08-19 – via YouTube. "Sylvia Miles, flamboyant scene-stealer with two Oscar nominations, dies at 94". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. אורכב מ-המקור ב-2019-06-15. נבדק ב-2021-07-24. "'Midnight Cowboy' Actress Sylvia Miles Dead at 94". TMZ. 12 ביוני 2019. {{cite news}}: (עזרה)
משקה טופח אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה

משקה טוֹפֵחַ אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה הוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה, ומשמעותו המילולית: טיפות משקה – נוזל לח, שמכונס בכמות שהוא "טופח" מרטיב את הנוגע בו (אך לא יותר), אין טיפות המשקה השוכנות זה ליד זה נחשבות כגוף אחד, לעניין שנגיעה בטיפה אחת תשפיע על הטיפה השנייה. החידוש שבכלל זה הוא, למרות שכאשר מים מכונסים יחד במקווה, בשלולית או בכל מאסף מים ("אשבורן" בלשון המשנה) הם נחשבים כגוף אחד, הן לעניין טומאת משקין שהנוגע בטיפת מים אחת נטמאים כל הטיפות מים האחרות והן לעניין טהרה שכאשר מקצת מהמים מושקים למקווה נטהרים כל המים הן מטומאתם והן מפסול המים שאובים, הרי שכאשר המים מועטים כל כך עד שאין בהם אלא כדי שכבה אחת של מים שהיא "טופח" כדי להרטיב את הנוגע בה, לא ניתן להחשיב את טיפות המים שבצידם כמחוברים אליהם, כיוון שאין הם מכונסים יחד. כלל זה מופיע במסכת טהרות. ככלל, ההלכה מבדילה בין שתי דרגות של רטיבות מועטת: "טופח על מנת להטפיח", שהם מים שהנוגע בהם יכול לחזור ולהרטיב דבר אחר, ו"טופח" רגיל, שהמים מסוגלים להרטיב את הנוגע בהם, אך היד הנוגעת לא מסוגלת להרטיב חפץ אחר. בתלמוד הסתפקו בקשר לכלל זה ש"הטופח אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה" האם מדובר גם בטופח על מנת להטפיח או רק בטופח רגיל. אך ברור שלעניין מקוואות, טופח על מנת להטפיח חיבור, כלומר כאשר ישנן שני מאגרי מים שבאף אחת מהם אין ארבעים סאה שהוא השיעור הראוי לעשות ממנו מקווה, ובין שני מאגרי המים, ישנם טיפות מים מועטות בשיעור של "טופח על מנת להטפיח", ניתן להחשיב את שני מאגרי המים כמאגר אחד שיש בו ארבעים סאה ונחשב מהתורה ל"מקווה". יש מהאחרונים שמסבירים, כי לעניין טומאה וטהרה אנו זקוקים שהמים יחשבו כגוף מחובר אחד, ועל כך טופח אינו מועיל להחשב כמחובר, מכיוון שאינו מכונס במקום אחד, אך כדי לחבר שני מקוואות די בכך שישנם ארבעים סאה במקום אחד. אנציקלופדיה תלמודית כרך יט, טופח. גדרו; כשיעור לטומאה והכשר; כשיעור לעניין איסור; בחיבורי משקים; בחיבורי אוכלים; במשקה שקרש. טור שצג משנה, מסכת טהרות, פרק ח', משנה ט'. תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ט"ז, עמוד א' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
קעקועים בע"מ

קעקועים בע"מ (אנגלית: Miami Ink) היא תוכנית מציאות אמריקנית העוקבת אחר הנעשה במכון קעקועים הנמצא בחוף מיאמי בפלורידה. לסדרה יש כמה סדרות בת. לפני תחילת התוכנית מכון הקעקועים נקרא "305 דיו" (305 הוא אזור החיוג של מיאמי), ומאוחר יותר שינה את שמו ל"קעקועי אהבה-שנאה". המכון בבעלות משותפת של עמי ג'יימס וכריס נונייז. (באנגלית) "קעקועים בע"מ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קעקועים בע"מ", באתר Metacritic (באנגלית) "קעקועים בע"מ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסקה

פִסקה היא רצף של מספר משפטים. הפסקה משמשת להצגתו ולפיתוחו של רעיון מצומצם אחד, שהקורא מסוגל לקולטו בזמן קצר. לפסקה אין כותרת, אך היא מתחילה בשורה חדשה, ולכן מופרדת היטב, מבחינה ויזואלית, מהפסקה הקודמת. ההפרדה הוויזואלית בין פסקה לפסקה מודיעה לקורא על התחלתו של עניין חדש, ומספקת לו תמונה ראשונית של היקף הקטע שעליו לקרוא עד להשלמת קליטתו של הרעיון המובע בפסקה. גם לכותב מסייעת ההפרדה להבחין שמדובר ברעיון נפרד, שאותו עליו לפתח. פסקה כוללת משפטים ספורים. גודל מקובל לפסקה נע בין 50 ל-150 מילים. פסקה קצרה מדי עשויה להעיד על רעיון בוסר שלא זכה לפיתוח, ובמצב זה יש לשקול את השמטתה או הרחבתה. פסקה ארוכה מדי עשויה להכביד על הקורא, ולכן יש לשקול את פיצולה. את הפיצול יש לבצע בצורה שלא תראה מלאכותית. פיצול הפסקה אין פירושו חצייה שרירותית של פסקה גדולה. יש להבחין כיצד לפצל את הנושא הנידון בפסקה לשני נושאי משנה, וליצור מהפסקה הגדולה שתי פסקאות שכל אחת מהן עומדת בפני עצמה. המשפט הפותח את הפסקה משמש לאחת משתי מטרות: להצגת הרעיון המפותח בפסקה, או לקישור הפסקה לזו שקדמה לה. משפט שאלה מסקרן, ואפילו משפט שאלה שגרתי, שהפסקה הבאה בעקבותיו עונה עליו, הוא דרך טובה לפתיחת פסקה, אם כי אין להפריז בשימוש בדרך זו. נושא הפסקה מוצג במרבית המקרים במשפט הפותח, ולעיתים הוא מוצג באמצע הפסקה או בסופה. מבחינת האופן בו מתפתחת הפסקה סביב נושא זה ניתן לסווג את הפסקאות כדלקמן: התפתחות היסטורית הפסקה עוסקת בהיסטוריה של הנושא, כלומר התפתחותה נעשית על-פני ציר הזמן. פסקה תיאורית פסקה זו מספקת תיאור של מושג, חפץ, סעיף בחוק וכדומה, ונכללים בה פרטיו של הנושא המתואר. פסקת תמיכה פסקה זו מתחילה בטענה מסוימת, והמשכה הוא משפטים המפרטים ומוכיחים טענה זו. בעד ונגד בפסקה מוצגים טיעונים היבטים שונים, לעיתים מנוגדים, של הנושא הנידון. פסקת שיא פסקה זו מכילה פרטים אחדים, ובסופה מסקנה הנובעת מפרטים אלה. מאפיין של פסקה בנויה היטב הוא צימוד גבוה בין המשפטים. קל לזהות משפט שאינו קשור היטב למשפטים הסובבים אותו, משום שמשפט כזה ניתן להזיז למקום אחר בפסקה מבלי שייפגע המבנה שלה. משפט חופשי מונע יצירת רצף של קריאה, והוא מעיד שבפסקה אין התפתחות של רעיון אחד, אלא אוסף עובדות שלא חוברו יחדיו. צימוד גבוה בין משפטים פירושו שכל משפט גורר את הבא אחריו, הקריאה זורמת ממשפט למשפט, וקל לקורא לעקוב אחר התפתחות הרעיון. הקשר בין משפט לזה שקדם לו (או למשפטים קודמים אחדים), בולט כאשר המשפט מתחיל במילים המציינות גרירה, כגון "לפיכך", "בנסיבות אלה", או במילים המציינות ניגוד, כגון "אף-על-פי", "מאידך". צד שני של אותו מטבע מתבטא בהקפדה שכל המידע הקשור ברעיון המצומצם המפותח בפסקה אכן ירוכז בה, כך שלא ייווצר מצב שבו משפט הקשור לרעיון זה יימצא בפסקה אחרת שאליה הוא קשור פחות. סעיף מורכב מפסקאות אחדות, העוסקות כולן ברעיון אחד, המוגדר בכותרת הסעיף. המעבר מפסקה לפסקה בתוך אותו סעיף הוא מעבר שוטף, בהתאם להתפתחותו של הסעיף. הידוק הקשר בין הפסקאות נעשה באמצעות משפט סיום הקושר את הפסקה לזו שבאה אחריה, או בעזרת משפט פתיחה הקושר את הפסקה לזו שקדמה לה. ניתן להבחין בין סוגים אחדים של פסקאות: פסקה פותחת, המציגה את הנושא בו עוסק סעיף זה. פסקאות (או פסקה) המרכיבות את גוף הסעיף. פסקה מסיימת, ובה סיכום הנושאים שהוצגו בסעיף ומסקנות הנובעות מנושאים אלה. משפט פתיחה הבעה בכתב הבנת הנקרא John B. Colby, "Paragraphing in Technical Writing", IEEE-PC, June 1977.
אילווה

אילווה (באיטלקית: ILLVA Saronno) היא חברת משקאות איטלקית שהוקמה בשנת 1986, הנמצאת בסרונו שבאיטליה. החברה מייצרת ומשווקת מותגים מפורסמים כמו אמרטו די-סרונו, וודקה ארטיק וטיה מריה. החברה משווקת את מוצריה ל-160 מדינות ברחבי העולם. היא מייצרת גם מספר יינות סיציליאניים, כגון מרסלה פלוריו ויינות קורבו. לחברה יש גם מוצרים מוגמרים למחצה עבור גלידות ומאפים. כמו כן, היא עוסקת בתחום הנדל"ן ומחזיקה בקרקעות ובניינים רבים ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא אילווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אילווה האתר הרשמי של החברה לנדל"ן ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה ובנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוני והמחוננים

יוני והמחוננים (נכתב בלוגו כ"יוני והm2חוננים") היא סדרת ילדים ונוער, סיטקום, שיתוף פעולה של yes ודיסני, העוסקת בחברות, אהבה, לימודים ועוד. הסדרה עלתה לשידור ב-16 ביוני 2011, ועונתה הראשונה הסתיימה ב-11 באוגוסט 2011. העונה השנייה עלתה ב-8 בספטמבר 2011. משודרת בערוץ דיסני בחברת yes. ב-2017 שודרה הסדרה בערוץ הראשון. יוני, שחקן כדורסל מחונן אבל תלמיד בינוני מצטרף לגמרי במקרה לפנימיית 'אולימפוס' למחוננים. הוא לא מתעניין בלימודים, הוא עסוק כל הזמן בבילויים, בנות וכדורסל, ומגלה שדווקא בפנימייה החדשה הוא יכיר תלמידים שיהפכו לחברים הכי טובים שלו. לצד מורים הזויים ומוזרים, בעל קפיטריה תחמן ושחקני אורח, ילמדו יוני, וחבריו, עלמה, אדם ונעה, שמה שבאמת חשוב זה להיות ביחד להישאר חברים טובים, וכמובן, לעשות חיים משוגעים בזמן הלימודים. יוני (איתי עשת) – שחקן כדורסל מחונן אבל תלמיד בינוני, שמצטרף במקרה לפנימיה. הוא לא מתעניין בלימודים אלא עסוק בבילויים, בנות וכדורסל. הוא מגלה שדווקא בפנימייה החדשה הוא יכיר תלמידים שיהפכו לחברים הכי טובים שלו. מאוהב בעלמה. עלמה (מאי מלר) – מוזיקאית מחוננת. רואה ביוני רק ידיד, אך לבסוף מסכימה להיות חברתו. אדם (דביר מאזי"ה) – הגאון החנון של בית הספר. נבחר להיות השותף של יוני לחדר ומאוהב בנעה. נועה (אליסה ויסבורד) – ציירת, חובבת בעלי חיים, אופטימית ובין היתר מאוהבת באדם. ירחמיאל פומרנץ' (עידן אלתרמן) – מנהל פנימיית "אולימפוס". דורש רק הישגים וציונים גבוהים, התלמידים לא ממש מעניינים אותו. מחפש לעצמו שידוך, למרות שנכשל פעם אחר פעם. עדנה (נתי קלוגר) – המורה המוזרה לכתיבה יוצרת. התלמידים מחבבים אותה, כי כולם יודעים איך השיעור יתחיל, אבל לאף אחד אין מושג איך השיעור ייגמר, מחזיקה בתיקה המון דברים לא שימושיים (כדוגמת כמה שעונים מעוררים וכו.) מייקי (הנרי דוד) – המורה האהוב למוזיקה. משמש השראה לתלמידים בדרכו המיוחדת, למרות שלרוב אף אחד לא באמת מבין מה הוא רוצה. מויש (עידו מוסרי) – בעל המזנון, שמרמה את כולם במחירים. רון (דוד שאול) – חנון שמצטרף לפנימיה בעונה השנייה. אחיין של המנהל ומתנהג כמוהו. מאיה (גאיה צרפתי) – האהבה של רון. מופיעה בעונה השנייה. הפעם הראשונה בה הופיע סיפור הסדרה, הוא בפרק "תחרות הטריוויה" - בשני חלקיו, של הפקת המקור נוספת של ערוץ דיסני ישראל, אחרי הצלצול. בפרק הזה, שלושה תלמידים מהפנימייה, יוני, עלמה ואדם (ושחקניהם בהתאמה), להתמודד מול תלמידי התיכון המוצג באחרי הצלצול. הפרק הציג את הדמויות האורחות במה שהם טובים בו, ידע וזיכרון. על בסיס פרק הקרוסאובר הזה, נוצרה הסדרה "יוני והמחוננים", שכן הפרק שודר לפני עליית הסדרה. בעונתה השנייה של הסדרה, נוצר מעין פרק קרוסאובר נוסף של שתי הסדרות, כעת ב-"יוני והמחוננים". בפרק הזה, "ספיישל פיראטים" (גם הוא מחולק לשני חלקים), בו עלמה מזמינה את יהלי (עמרי לוקאס), שדמותו במקור מהעונה השנייה של "אחרי הצלצול", לנגן במסיבה שבה היא אחראית להופעות. גם הפעם, הדמות האורחת, הוצגה במה שהיא טובה בו, נגינה ומוזיקה. יהלי קיבל חלק די גדול בפרק שבו הופיע, ואף ביצע שיר בסוף החלק השני, מה שלא עשה במהלך "אחרי הצלצול". בנוסף על כך, עמית בר-ניר היה חלק מכתיבת ויצירת שתי הסדרות. יוני והמחוננים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
מחולות סלאביים

מחולות סלאביים הם סט של 16 נעימות מחולות שהולחנו על ידי אנטונין דבוז'אק ב-1878 (אופוס 46) וב-1886 (אופוס 72). הלחנים נכתבו במקור עבור פסנתר בארבע ידיים, המחולות הסלאבים הושפעו מהמחולות ההונגריים של יוהנס ברהמס וכן ממאפיינים לאומיים סלאבים, ותוזמרו לתזמורת לבקשת המוציא לאור של דבוז'אק זמן קצר לאחר ההלחנה. המחולות התקבלו היטב בזמן פרסומם וגם היום הם נחשבים לאחת היצירות המפורסמות ביותר של המלחין. ביצוע מלא של כל אחד מהחלקים נמשך כ-40 דקות. לפני פרסום המחולות הסלאביים (אופוס 46), לא היה דבוז'אק מלחין ידוע במיוחד. בשל כך הוא הגיש מועמדות למלגה (Austrian State Music Prize) כדי לממן את עבודת ההלחנה שלו. אחרי זכייתו במלגה שלוש פעמים במשך ארבע שנים (1874, 1876-77), הפנה ברהמס (אחד מחברי וועדת המלגה) את דבוז'אק למוציא לאור שלו. היצירה הראשונה שפורסמה הייתה הדואטים המוראבים, שזכה להצלחה עולמית. מעודד מההצלחה ביקש המוציא לאור מדבוז'אק כי ילחין משהו בעל אופי ריקודי יותר. במהלך ההלחנה נעזר דבוז'אק במחולות הונגריים של בראמס והם שימשו לו כמודל. למרות זאת ישנם מספר הבדלים בין שתי היצירות. לדוגמה, בראמס השתמש בלחנים עממים הונגריים נפוצים ודבוז'אק לעומתו השתמש רק במאפיינים המקצביים של לחנים עממיים סלאביים, המנגינה חוברה כולה בידי דבוזאק. המוציא לאור התרשם מהמוזיקה שחיבר דבוז'אק (במקור לפסנתר בארבע ידיים), וביקש ממנו לתזמר גרסה לתזמורת של היצירה. שתי הגרסאות פורסמו באותה שנה, והמוניטין העולמי של דבוז'אק בוסס. ההצלחה הכבירה של אופוס 46 הוביל את המוציא לאור לבקש ב-1886 מדבוז'אק כי ילחין סט נוסף של מחולות סלאביים. דבוז'אק נענה לבקשה והלחין את אופוס 72 במתכונת דומה. הרכב הכלים למחולות הסלאביים כולל (בשינויים קטנים בכל חלק): כלי נשיפה מעץ: פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים ו2 בסונים. כלי נשיפה ממתכת: 4 קרנות יער, 2 חצוצרות ו3 טרומבונים. כלי הקשה: תוף דוד, מצילתיים, תוף בס ומשולש. כלי קשת: כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לים וקונטרבסים. המחולות הסלאביים אופוס 46, אופוס 72 באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי (באנגלית)
הוצאת ספרים ברונפמן

הוצאת ספרים ברונפמן הייתה הוצאת ספרים, שפעלה בין השנים 1965–1985. ההוצאה התמקדה בפרסום ספרות יפה ובתרגומים. ההוצאה פעלה גם בשם "שחף, ברונפמן, אנקור". היא פעלה בהוצאת ספרים לאור יחד עם הוצאת ליכטנפלד ויחד עם הוצאת נ. טברסקי והוציאה ספרים לאור גם עבור הוצאות אחרות. לאחר פטירתו של נחום טברסקי נרכשו, כנראה, חלק מזכויות הספרים של הוצאתו על ידי ברונפמן. בשנת 1985 נרכשו זכויות הספרים של ברונפמן על ידי הוצאת כנרת. ההוצאה המשיכה לפעול כיבואנית ומשווקת של ספרים וכתבי עת עד שנסגרה ב-1987. עתי"ם, סטימצקי מבקשת לפרק את ברונפמן, חדשות, 14 ביולי 1987 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החדר הכחול

האם התכוונתם ל... החדר הכחול (הבית הלבן) – חדר מרכזי גדול, בעל צורה סגלגלה, המצוי בקומה הראשונה של הבית הלבן החדר הכחול (מחזה)(אנ') – מחזה מאת דייוויד הייר, המבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר } The Blue Room EP ("החדר הכחול") – המיני אלבום השלישי של הלהקה הבריטית קולדפליי
נשיאות הכנסת

נשיאות הכנסת היא הגוף המנהל את סדרי הדיונים בכנסת. נשיאות הכנסת מורכבת מיושב ראש הכנסת ומסגניו, והיא מתכנסת לפחות אחת לשבוע בלשכת היושב ראש. באחריותה של נשיאות הכנסת: לקבוע את סדר יומה של מליאת הכנסת. לבחון הצעות חוק פרטיות, ובסמכותה שלא לאשר להעברה אל שולחן הכנסת הצעת חוק השוללת את קיומה של מדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי או שהיא גזענית במהותה. לבחון הצעות דחופות לסדר, ולהעבירן לוועדות הכנסת לדיון מהיר. סעיף 10 לחוק הכנסת, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט תקנון הכנסת, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט סעיף 75(ה), (ו) לתקנון הכנסת.
אגרטל

אגרטל או ואזה הוא מכל פתוח, המשמש לעיתים קרובות כדי להחזיק פרחים. הוא עשוי ממגוון חומרים שונים, כגון זכוכית, חרס ופלסטיק. משמש ככלי פרקטי לקיבול ולעיתים גם או רק ככלי נוי. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סוגי אגרטלים לפי מבנה. אגרטלים מוגדרים כבעלי אנטומיה מסוימת. בסיסם הוא הרגל, המשמשת להבחנה בין אגרטלים שונים. עיצוב האגרטל יכול להיות בולבוסי, שטוח, או עיצוב בצורה אחרת. בשלב הבא, ישנו הגוף, המהווה את החלק העיקרי ולעיתים קרובות הגדול של היצירה. על גוף האגרטל מונחת הכתף, בה הגוף מתעקם כלפי פנים. הצוואר, המעניק לו גובה. לבסוף, השפה, בה האגרטל מתעקל כלפי מעלה. לאגרטלים רבים יש ידיות, צורות האגרטלים כיום התפתחו והושפעו מהאגרטלים הקדומים וקיבלו עיצובים וצורות מודרניים. לאורך ההיסטוריה, תרבויות עתיקות המציאו כלי קיבול, ראשית סלסלות, תיקים או שקים העשויים מעור. אולם אלה לא יכלו להכיל נוזל. לכן כשגילו את החימר החלו לייצר כלים שנועדו לאחסון נוזל, כדים או אגרטלים. כאשר פונקציונליות האגרטל הייתה בעיקר דקורטיבית, בעוד שכדים שימשו לאחסון נוזל בעל חשיבות, כדוגמת מים. לא כל החברות הקדומות יצרו כדי חימר, אולם רוב החברות שגדלו את יבולן בתקופת המהפכה הנאוליתית, גילו את טכניקת עיבוד החימר. הדוגמאות המוקדמות ביותר לתהליך התגלו במזרח התיכון בו שרידי קדרות מתקופת 6500 לפנה"ס נמצאו בצ'טלהויוק שבטורקיה. שאריות הקדרות שנמצאו באתר היו בסיסיות, עשויות טבעות או סלילי חימר שנבנו מבסיס עגול. קירות הכלי הוחלקו והוצרו (על ידי לחיצה בו זמנית על פני השטח הפנימיים והחיצוניים) בטרם שריפתם בתנור לחם או בכבשן העשוי מחור באדמה, ומעליו מדורה דולקת. קדרות מתקופת המהפכה הנאוליתית הייתה נעדרת עיטורים. והקישוט היחיד שהיה עליה נוצר על ידי חיתוכים שנעשו בזמן שהחימר היה לח. אולם עם הזמן יצירת האגרטל התפתחה גם כאמצעי אמנותי בפני עצמה. היוונים הקדמונים השתמשו באגרטלים כדי לתאר סצנות מורכבות הקשורות למיתולוגיה ולתרבות. שושלת סונג בסין הובילה את ייצור האגרטלים לעושר מבחינת שימוש בחומרים שונים ועיטורים רבים ליצירת מרקמים על האגרטלים. באירופה נוצרו אגרטלים מעודנים למראה, כך נוצרה החרסינה הכחולה של דלפט שבהולנד. מאז ועד לזמנים המודרניים, תחום יצירת האגרטלים התפתח ובשנת 2003 זוכה פרס טרנר היה גרייסון פרי (Grayson Perry), עבור אגרטלי הקרמיקה שיצר. אגרטלים עתיקים, בייחוד סיניים, מוערכים מאוד בשוק יצירות האמנות. כד סיני נמכר בשנת 2010 בסכום של 43 מיליון לירה שטרלינג. סכום הנחשב לשיא עבור מכירת חפץ אמנות סיני כלשהו. אגרטל פורטלנד קדרות יוון העתיקה אמפורה קיליקס (כלי) אגרטל אלטו HISTORY OF POTTERY AND PORCELAIN, באתר historyworld.net (באנגלית) History of ceramic art work, באתר 2020site.org (באנגלית) אילון גלעד, "אגרטל": חפץ יום יומי - מילה מסתורית, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2013 כדים, דף שער בספרייה הלאומית Qianlong Chinese porcelain vase sold for £43m, באתר BBC (באנגלית)