laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיים גרינבוים

חיים גרינבוים (נולד בתשכ"ז, 1966) הוא עיתונאי, סופר ועורך חרדי. לשעבר עורך ראשי של היומון החרדי "המבשר". חיים גרינבוים נולד בבני ברק. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת רוז'ין-סדיגורה. תחילת דרכו העיתונאית הייתה בשבועון החרדי "בקהילה", בו שימש במשך תקופה כעורך העיתון. כתב שם טור פובליציסטי קבוע בשם "סוף ציטוט", וספריו "צוואה" ו"תיק מקסיקו" התפרסמו בעיתון זה בהמשכים. בשנת 2013 התפרסם סיפור נוסף בהמשכים פרי עטו בשם "קריסת מערכות" שיצא כספר בשם "טביעת אצבע", המהווה מעין אפילוג לספרו 'צוואה'. בעת יסוד היומון החרדי המבשר ב-14 בינואר 2009, נקרא גרינבוים לשמש כעורכו הראשי עד לפרישתו ב-15 באוקטובר 2009. החל מתחילת 2016 הוא כותב טור פובליציסטי שבועי בעיתון "יתד נאמן" (בשם 'די לחכימא') תחת השם צ. שפיגלמן.[דרוש מקור] ספרו "צוואה" הפך לרב מכר וחצה גבולות בכך שנרכש על ידי ציבור קוראים רחב גם מהמגזר הכללי, עבורו הודפסה מהדורה מיוחדת בכריכה שונה. הספר הוא מותחן רווי קטעי פעולה שאין בו תיאורי אלימות, ומובעים לאורכו מסרים חינוכיים ישירים ועקיפים. בעצתו של איש הפרסום והמעצב החרדי צביקה סלומון, שבר גרינבוים מוסכמה והיה הסופר החרדי הראשון שהוציא את ספרו בכריכה רכה, עד אז ספרים חרדים חול כקודש היו כולם עם כריכה קשה. סופרים אחרים נוספים במגזר, עשו זאת לאחר מכן, והדבר הפך לסטנדרט גם בקרב עולם הספרות החרדי. גרינבוים משמש גם כעורך ספריו ההגותיים של הרב משה גולדשטיין, ראש ישיבת שערי יושר והוא מרצה קבוע במדרשיית "שמע בני" בשכונת הר נוף בירושלים. גרינבוים מתגורר כיום בירושלים, אב לחמישה. משתייך לחסידות קרעטשניף שמרכזה ברחובות. צוואה תיק מקסיקו טביעת אצבע החמישה תעלומה בסימטה מען לא ידוע בחצי הלילה בעצם היום חיים גרינבוים, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של חיים גרינבוים, בקטלוג הספרייה הלאומית צוואה באתר טקסט מאיה פלדמן, רק לא בלונדינית, באתר ynet, 23 בדצמבר 2005 רבקה יפה, חרדי וסופר?, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2005 חיים גרינבוים, דף שער בספרייה הלאומית חיים גרינבוים, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ספרים אלו הם רבי מכר, ראו: יאיר אטינגר, החג החילוני היחיד שהתקבל בחברה החרדית, באתר הארץ, 11 ביוני 2012 יהודית באומל, החרדים מקבלים פסי רכבת, החילונים סוכן שב"כ עם משקפי שמש ואקדח, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005 מה לסופר מותחנים וליציאת מצרים?, באתר כיכר השבת, 5 באפריל 2017
גבריאל ביירן

גבריאל ביירן (Gabriel Byrne, נולד בדבלין ב-12 במאי 1950) הוא שחקן ותסריטאי אירי זוכה פרס גלובוס הזהב. ביירן, שהתמחה בשפה האירית, כתב ב-1996 את הדרמה הראשונה בשפה זו, הסדרה הטלוויזיונית "Draíocht". בגיל 29 החל לעבוד לראשונה כשחקן בתיאטראות איריים ובריטיים ובאופרות סבון איריות. בגיל 37 ביקר לראשונה בארצות הברית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב"אקסקליבר", אפוס מ-1981 על המלך ארתור. מאז הוא שיחק במעל לארבעים סרטי קולנוע, הבולטים שבהם "צומת מילר" של האחים כהן (1990) ו"החשוד המיידי" (1995), בהם שיחק בתפקיד ראשי, "בגרות על תנאי" לצד ג'ארד לטו, "הגורל בכוכבים" משנת 1995 לצד הצרפתייה אן פריו, "ספיידר" של דייוויד קרוננברג, דרמת הטלוויזיה של HBO "כלי נשק של הסחת דעת המונית" מ-1997, "האיש במסכת הברזל" (1998) לצד לאונרדו דיקפריו, ו"סוף העולם" (1999) לצד ארנולד שוורצנגר (שם גילם את השטן). בשנת 2000 גילם את הדמות הראשית בסיטקום "Madigan Men" בתור בן מדיגן. הסדרה אשר שודרה ברשת ABC, בוטלה בטרם עת ושידרה תשעה פרקים מתוך שנים עשר פרקים מתוכננים. ב-2005 שיחק בסרטו של ריצ'רד אי. גרנט "בלה בלה" שמבוססת על תקופת ילדותו של גרנט באסוואטיני, ובסרט "מחלק 13" לצד אית'ן הוק. בשנת 2008 החל לככב בסדרת הדרמה היומית "בטיפול" של HBO (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם). על משחקו בה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009 ושתי מועמדויות לפרס אמי. הוא זכה במספר פרסים נוספים על משחק. ב-2012 כיכב ביירן במיני סדרה "מדינה סודית", עיבוד טלוויזיוני לרומן "A Very British Coup" מאת כריס מולין (Chris Mullin). בסדרה מגלם ביירן את טום דוקינס המכהן כראש ממשלת בריטניה. ב-2013 גילם ביירן את ארל הראדלסון - מנהיג המדינה הוויקינגית, בסדרה "הוויקינגים". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "השקט שבפנים". ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "קרי פילבי" לצד נייתן ליין. בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מלחמת העולמות", אשר מגלם את דמותו של ביל וורד. בשנת 2020 שיחק בסרט המסתורין של נטפליקס "נערות אבודות" בכיכובה של איימי ראיין. בשנת 2021 לוהק לגלם את דמותו של נהג המרוצים האיטלקי אנצו פרארי והמייסד של חברת פרארי בסרט הדרמה הביוגרפי "למבורגיני: האיש מאחורי האגדה", אשר יצא לאקרנים במהלך 2023. בשנת 2023 גילם את הסופר סמואל בקט בסרט הביוגרפי "Dance First". ביירן הוא פעיל זכויות אדם ידוע וב-2004 מונה לשגריר יוניצ"ף מטעם אירלנד. הוא היה נשוי לשחקנית אלן בארקין ולשניים שני ילדים משותפים. הוא מתגורר כיום בברוקלין. מדיה וקבצים בנושא גבריאל ביירן בוויקישיתוף גבריאל ביירן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גבריאל ביירן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גבריאל ביירן, באתר AllMovie (באנגלית) גבריאל ביירן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גבריאל ביירן, באתר Metacritic (באנגלית) גבריאל ביירן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גבריאל ביירן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרייז'ר מור, עכבר העיר אונליין, עדיין לא נמצאה התנוחה הנוחה, באתר הארץ, 27 בינואר 2008 גבריאל ביירן באתר "אמנות למען אמנסטי" (באנגלית)
ואקיזאשי

ואקיזאשי (מיפנית: 脇差; בתרגום מילולי: "חרב צדדית") היא חרב יפנית מסורתית עם להב שוטו שאורכו בין 30 ל-60 סנטימטר, באורך ממוצע של 50 סנטימטר. היא דומה לקטאנה אך קצרה יותר. היא המקבילה היפנית לחרב הקצרה האירופאית. ואקיזאשי נחגרת בדרך כלל ביחד עם הקטאנה בידי הסמוראי או הלוחם ביפן הפיאודלית. כאשר זוג החרבות נחגרו יחד הן נקראו דאישו, בתרגום מילולי "גדול וקטן". "דאי" או גדול בשביל הקטאנה, ו"שו" בשביל הוואקיזשי. בדרך כלל, הקטאנה נקראה החרב או החרב הארוכה, וואקיזאשי החרב המלווה. הוואקיזאשי היו בדרך כלל דקות מהקטאנה. לעיתים קרובות היה להן פחות ניקו (מילולית: בשר, המידה של קמירות הלהב) ולכן חתכה מטרות רכות יותר מאשר הקטאנה האגרסיבית. בדרך כלל הנדן היה בצורה ריבועית אך לעיתים נדירות לא היה נדן כלל. הוואקיזאשי שימשה את הסמוראי כנשק משני לקטאנה, ונשלפה בשדה הקרב לעיתים רחוקות, בעיקר אחרי אובדן של הקטאנה בשדה הקרב. באומנויות השימוש בחרב, קנג'וטסו, קיימים מספר סגנונות שבהם טכניקות שימוש בקטאנה והואקיזשי בו זמנית בשתי הידיים, טכניקות אלו דרשו רמת שליטה גבוהה, ולכן לא נראו בשדה הקרב בידי הסמוראים הפשוטים. הוואקיזאשי שימשה את הסמוראים גם כנשק למקומות סגורים כאשר לא היה מקום להניף את הקטאנה. הסמוראים היו מניחים את הקטאנה בצד כדי שלא תכביד עליהם ונכנסים עם הוואקיזאשי לתוך הבניין. בנוסף לשימושה כנשק קרב משני, לוואקיזשי היה מעמד של "חרב כבוד", בה השתמשו בשדה הקרב לוחמים לפני הפסד, שהעדיפו להתאבד במקום לתת לאויב להרגם, כמו כן נעשה שימוש בוואקיזשי בספוקו, ההתאבדות הטקסית של מעמד הסמוראים. יארי - החנית היפנית קטאנה ונינג'אטו - חרבות יפניות דומות מדיה וקבצים בנושא ואקיזאשי בוויקישיתוף
חוף הזהב (פלורידה)

חוף הזהב (באנגלית: The Gold Coast) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. אזור זה כולל את אזור החוף המזרחי של המדינה (לחוף האוקיינוס האטלנטי בין פאלם ביץ' לבין מיאמי. האזור מהווה תת-אזור של אזור דרום פלורידה, וכולל רק את אזורי החוף של המחוזות פאלם ביץ', ברווארד, ומיאמי דייד. בתחום האזור נמצאות הערים וסט פאלם ביץ', בוקה ראטון, פומפאנו ביץ', פורט לודרדייל והוליווד. בדומה לאזור חוף האוצר, גם מקור שמו של אזור זה באוצרות שטבעו לחופיו מספינות האימפריה הספרדית שטבעו בשל סופות ההוריקן הרבות שבאזור.
חוף השמש (פלורידה)

חוף השמש של פלורידה (באנגלית: Florida Suncoast) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. תת-אזור זה נמצא לאורך חופי מערב המדינה, לחופי מפרץ מקסיקו בין מעיינות טרפון בצפון, והעיר נייפלס בדרום. תת-אזור זה כולל את אזור החוף של אזור מפרץ טמפה וכן את אזור החוף של דרום מערב פלורידה. כינוי נוסף בו כונה אזור זה בעבר הוא "חוף הפירטים" (Pirate Coast) - בשל השוד הימי שהיה נפוץ באזור בעבר. האזור נקרא "חוף השמש" בשל חופי הרחצה הרבים המצויים בו, וכמות המשקעים הנמוכה. האזור כולל את הערים סנט פיטרסבורג, קלירווטר, לארגו, טמפה, ברנדון, ראסקין, בריידנטון, סרסוטה, פונטה גורדה, אנגלווד, קייפ קורל, חוף פורט מיירז, וניס ונייפלס. אוכלוסיית האזור והלכה וגדלה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 בשל ההגירה הגדולה של פנסיונרים ממדינות מרכז ומערב ארצות הברית לאזור זה.
לחם זנגביל

לחם זנגביל או עוגת זנגביל (בלטינית: zingiber, בצרפתית: gingebras או pain d'épices, באנגלית: Gingerbread) הוא שמו של מאפה המכיל זנגביל. מאפה זה יכול להיות מתוק (ומוגש כעוגה או עוגיות) או חריף, ומוגש כלחם. מקורו של לחם הזנגביל במאה ה-11 באירופה, בעקבות מתכונים של לחם תבלינים שהובאו על ידי הצלבנים מהמזרח התיכון. הלחם לא היה נפוץ, ונחשב כמעדן, ולכן הוגש באירועים דתיים חגיגיים או נמכר בירידים מיוחדים שנקראו "ירידי לחם זנגביל", בהם נבנו מבנים מלחם זנגביל שנקראו בתי לחם זנגביל. במסגרת ירידים אלה (שהידוע בהם היה היריד שנערך בעיר נירנברג) נמכרו עוגיות ולחמים בצורות שונות. צורת "אדם" נמכרה לנשים רווקות שרצו להינשא, מתוך אמונה שהדבר יביא בעל. לחם זנגביל הוא לחם צפוף במרקמו המכיל דבשה. לחם זה יכול להיות מתוק ולהכיל צימוקים ושקדים, או להכיל תבלינים שונים כגון חרדל או פלפל שחור. עוגה זו היא עוגה מסורתית המוגשת בחג המולד. עוגיות לחם זנגביל הן עוגיות דקות בצבע חום בהיר, הדומות לעוגת הלבקוכן הגרמנית המסורתית. עוגיות אלה הן מאכל מסורתי המוגש בחג המולד בארצות הברית ובאנגליה. לרוב העוגיות נאפות בצורת אדם המכונה "איש לחם זנגביל" (gingerbread man). על איש הלחם זנגביל יש גם אגדות עם ודמותו מופיעה בספרים וסרטים שונים כגון שרק. בית עשוי מלחם זנגביל (gingerbread houses) הוא עיטור שמקורו בגרמניה בימי הביניים. עיטור זה הוכן לחגיגות מיוחדות, ובייחוד לחג המולד, וכיום הוא נפוץ במערב אירופה וארצות הברית. מבנה זה מוזכר באגדת העם "הנזל וגרטל" ממעשיות האחים גרים. הבצק המשמש להכנת בית לחם זנגביל שונה מהבצק להכנת עוגיות. בצק זה, דמוי החימר מאפשר פיסול בבצק ועיצוב המבנים. מתכון ללחם זנגביל מתכונים היסטוריים (באנגלית) היסטוריה ופולקלור של המאכל (באנגלית) בתי לחם זנגוויל (באנגלית) מרג'ורי דורפמן, ההיסטוריה של לחם הזנגביל - מבט מתוק לחגים שריל קרפנטר, ההיסטוריה של לחם הזנגביל
מסיבה במרתף הארמון

מסיבה במרתף הארמון הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל, לאחר התפרקות להקתה "טאטו". אף על פי שז'אנר האלבום מוגדר רוק, שני השירים המפורסמים ביותר שבו נחשבים שירי פופ: השיר "על גגות תל אביב", שהפך ללהיט ולאחד מהמנוני מלחמת המפרץ, והשיר "שרה". מאותו אלבום התפרסמו גם השירים "תזהר מנסיכות", "שושנה ביין" ו"צל נוגע בצל". את כל השירים באלבום כתבה והלחינה דניאל. שרה (3:24) דומיניק (3:23) צל נוגע בצל (3:35) שושנה ביין (3:01) עד סוף העולם (3:42) על גגות תל אביב (4:07) תזהר מנסיכות (3:20) במנזר הכל מותר (0:55) קוטב הבננות (3:47) אליך (4:29) לילה בירקון (4:42) במהדורה מאוחרת שיצאה בקלטת בלבד התווסף השיר "תיאטרון רחוב". עובד אפרת – מפיק מוזיקלי עובד אפרת ואלונה דניאל – עיבודים רונן תורגמן – תופים גלעד עצמון – כלי נשיפה דני צוקרמן – גיטרה בס דורון ורדי – גיטרות דייוויד פרידלנד – קלידים וכלי נשיפה הקלטה ומיקס – אולפני DB טכנאי הקלטה ומיקס – ראובן שפירא עוזר טכנאי – דדי טל מפיק מטעם חברת "הד-ארצי" – חיים שמש אלונה דניאל באתר "סטריאו ומונו" ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוסטרומה

קוסטרומה (ברוסית: Кострома) עיר ברוסיה כ-352 ק"מ[דרושה הבהרה] צפונית מזרחית למוסקבה, בירת מחוז קוסטרומה. העיר ממוקמת על גדת הוולגה ומהווה נמל חשוב. לפי המסורת, נוסדה העיר בשנת 1152 על ידי יורי דולגורוקי במסגרת התרחבות לשטחים לאורך נהר הוולגה. בכרוניקות משנת 1213 העיר כבר מוזכרת כיישוב משמעותי. בשנות ה-30 של המאה ה-13 העיר נכבשה על ידי כוחות של באטו חאן. בשנת 1239 העיר כבר שוקמה מחדש ובשנת 1246 היא נהפכה להיות בירת הנסיכות. בשנת 1272 הנסיך ואסילי מקבל את התפקיד של הנסיך ולדימיר (הנסיך הראשי של כל הנסיכים הרוסים) אך לא מעביר את מקום מושבו לולדימיר ונשאר בקוסטרומה. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 סביב העיר נבנו מנזרים להגנתה. בתקופת הצרות העיר נכבשה פעמים על ידי הפולנים. המנזר איפטייב ליד העיר היה מקום מסתור של משפחת רומנוב. עם בחירת מיכאל רומנוב לכהונה הוא עזב את המנזר. לאור האמור לעיל העיר נחשבה למולדת של שושלת רומנוב והם התייחסו לעיר בכבוד רב. בשנת 1773 העיר נהרסה כליל על ידי שרפה גדולה. היא נבנתה מחדש בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי יקטרינה הגדולה ומהווה דוגמה של תכנון ערים של המאה ה-18. העיר מהווה נמל חשוב על הוולגה. היא גם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה מוקד תיירותי לאור המנזרים סביבה וכנסיות במרכז העיר. בעיר ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, שדה תעופה והיא צומת חשוב של מסילות הברזל. בעבר היו קיימות בעיר שתי קבוצות כדורגל, דינמו קוסטרומה וספרטק קוסטרומה, אך הן התאחדו לקבוצה אחת הנושאת את השם ספרטק. גרמניה אאכן, גרמניה בריטניה דרהאם, בריטניה קרוליינה הצפונית דרהאם, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית פינלנד הייבינקה (אנ'), פינלנד יפן טויאמה, יפן מונטנגרו צטיניה, מונטנגרו מונטנגרו בראן, מונטנגרו בולגריה סמוקוב, בולגריה גאורגיה אוצ'מצ'ירה, גאורגיה ישראל בת ים, ישראל מדיה וקבצים בנושא קוסטרומה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוסטרומה (ברוסית) מפת העיר(באנגלית) תמונות של אתרי העיר קוסטרומה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אל-ערביה

אֶלְ־עַרַבִּיַּה (בערבית: العربية) היא רשת טלוויזיה בשפה הערבית שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2003. התחנה, הממוקמת בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, שייכת לרשת MBC (רשת בבעלות סעודית). התחנה הושקה בהשקעה של 300 מיליון דולרים בפברואר 2003 על ידי קבוצת חרירי הלבנונית, ומשקיעים מכווית, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות במטרה להתחרות ברשת הקטרית אל ג'זירה, ולחקות בסגנון שידוריה המהיר את רשת CNN. על כן הרשת מייצגת במידה רבה אל האינטרסים של בית סעוד במזרח התיכון. בספטמבר 2004, כתב הרשת מאזן אל-טומייזי נהרג בשוגג על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת שצילם כתבה בעיראק.[דרוש מקור] ב-22 בפברואר 2006 נהרגה כתבת הרשת אטוור באהג'ט על ידי קיצונים מוסלמים לאחר עינויים קשים.[דרוש מקור] ב-22 בינואר 2007, לאחר שהרשת פרסמה כתבה המבקרת את הארגון חמאס, פוצצו פעילי חמאס בעזה את משרדי התחנה (שהיו סגורים באותה עת). לא היו נפגעים בפיצוץ.[דרוש מקור] ליאל אל-איח'תיאר היא בין המגישות הבולטות של הערוץ. אל-חדת' מדיה וקבצים בנושא אל-ערביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אל-ערביה (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של אל-ערביה (באנגלית) אל-ערביה, ברשת החברתית פייסבוק אל-ערביה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אל-ערביה, ביישום טלגרם אל-ערביה, ברשת החברתית אינסטגרם אל-ערביה, ברשת החברתית LinkedIn פרופיל של רשת הטלוויזיה באתר ה-BBC איטה גליקסברג, במקום אל ג'זירה: הערוץ הסעודי ששואל את בכירי חמאס שאלות קשות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 בספטמבר 2024 בכיר חמאס חאלד משעל הגיע לריאיון בטלוויזיה הסעודית - וחטף על הראש מהמגישה, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב (אורך: 03:10)
גרונטולוגיה

גֵּרוֹנְטוֹלוֹגְיָה (Gerontology; בעברית: חֵקֶר הַהִזְדַּקְּנוּת) היא חקר ההיבטים החברתיים, התרבותיים, הפסיכולוגיים, הקוגניטיביים והביולוגיים של ההזדקנות. המילה נטבעה על ידי איליה מצ'ניקוב ב-1903, מהיוונית γέρων (gérōn), שפירושה "זקן", ו-λογία (-logía), שמשמעותה "לימוד של". גרונטולוגים כוללים חוקרים ועוסקים בתחומי ביולוגיה, סיעוד, רפואה (תחום הגריאטריה – ענף הרפואה המתמחה בטיפול בזקנים), קרימינולוגיה, רפואת שיניים, עבודה סוציאלית, פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, סוציולוגיה, כלכלה, מדעי המדינה, אדריכלות, גאוגרפיה, רוקחות, בריאות הציבור, דיור ואנתרופולוגיה. הגרונטולוגיה חוקרת את הגורמים הביולוגיים להזדקנות (ביוגרונטולוגיה) ואת התהליכים והמאפיינים הפסיכולוגיים והסוציולוגיים שלה התלויים בתרבות. הגרונטולוגיה אינה עוסקת במחלות הזקנה ובהיבטים הרפואיים של הזקנה – אלו הן תחומה של הגריאטריה. בחומר התורשתי שבתאיהם של כל האורגניזמים מתרחשות כל העת מוטציות (פגמים) רבות. לתא כלים רבים להתמודדות עם המוטציות, ובאנשים בריאים מצליח התא לדכא ולתקן את רובן. התאוריה המרכזית של ההזדקנות טוענת שבמשך השנים מתרבות ומצטברות המוטציות, עד כי התא אינו מסוגל יותר לעמוד בקצב תיקונן; אז גורמות המוטציות להרס התאים (ולפיכך – הרס הרקמות, כגון העור, העצמות, שריר הלב וכו'). שלל תופעות אלו מתבטא כ"זיקנה". במקרה ומוטציה פוגעת באונקוגן (גן סרטני), עלולה להתפתח מחלת הסרטן, כפי שאכן קורה בשכיחות גבוהה אצל קשישים. נושא המעסיק את הביוגרונטולוגיה רבות בשנים האחרונות הוא הטלומרים, קצותיהם של הכרומוזומים ביצורים אאוקריוטים. הסברה הרווחת – אם כי עדיין שנויה במחלוקת – היא שהטלומרים משמשים מעין "פתיל השהיה", המתקצר עם כל הכפלה של התא עד שהוא מתכלה, דבר המונע הכפלות נוספות של התא ולפיכך – מוות. גרונטולוגיה טיפולית יחד עם המחקרים הרבים שנעשים בתחום הזיקנה בישראל ובעולם עלה הצורך ביישום ההמלצות בשטח על מנת לשפר ולשמר את איכות חייהם של הזקנים. הגרונטולוגיה הטיפולית מטרתה ליישם זאת על ידי שימוש בכלים יישומיים בעבודה אינטנסיבית עם קשישים בביתם בסביבתם הטבעית. החלק המהותי ביותר הוא הזיכרון שאובד עם השנים עקב ניוון תאי המוח ויציאה הדרגתית מהמעגלים השונים של האדם. היות שהאדם הוא יצור חברתי מטבעו אך במהלך השנים חוזר אל התא המשפחתי, חוסר התקשורת עם בני מעמד השווים גורם להידרדרות במצבו ואף לחולי. אוברי דה גריי הורמון גדילה והזדקנות רפמיצין ישראל (איסי) דורון 80 וארבע אזור כחול נמרוד צוק, הטרגדיה של גבי ויליאמס עשויה להיות עוד שלב בדרך לניצחון על הזקנה, באתר כלכליסט, 19 במרץ 2015 מחקר בתחום הזיקנה, אתר משאב-מאגר מידע ארצי לתכנון בתחום הזיקנה, ג'וינט ישראל מרכז ידע לחקר הזדקנות האוכלוסייה בישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים גרונטולוגיה, דף שער בספרייה הלאומית V.D. Dixit , L. Vikhanski, PRESIDENTIAL SYMPOSIUM: GERONTOLOGY AND METCHNIKOFF’S HYPOTHESES ON THE ROLES OF MICROBIOME AND INFLAMMATION IN AGING, academic.oup.com, ‏July 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד פתל

דוד פתל (16 בספטמבר 1921 – 6 באוקטובר 2019) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך. פתל נולד בבצרה שבעיראק, בוגר גימנסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 19 (1941). השתלם בטכניון. בשנים 1944-1946 שירת כנוטר, במלחמת העצמאות שירת כקצין שלישות, לאחר שחרורו מצה"ל נישא למלכה. פעילותו הציבורית החלה בארגון יוצאי עיראק בישראל, בראשו עמד עשרות שנים. במקביל הצטרף פתל למפא"י וכיהן מטעמה כחבר מועצת והנהלת עיריית בני ברק וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נבחר כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון שהתכנס בירושלים (אוגוסט 1951). במהלך שנות פעילותו הציבורית והפרלמנטרית תרם לחיסול המעברות. בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בכל שנות כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה וועדת השירותים הציבוריים. כמו כן היה חבר ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות. לאחר סיום פעילותו הפרלמנטרית שימש דוד פתל כיו"ר ועדת המבקר של ההסתדרות וכחבר מזכירות ויו"ר המוסד לביקורת של מפלגת העבודה. בשנות השבעים שימש פתל כשליח מתנדב של הסוכנות היהודית באיראן ותרם תרומה מכרעת להעלאת שארית הפליטה ארצה מעיראק דרך איראן ולקליטתה בישראל. בשנת 1982 סייע בהקמת מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ונמנה עם מקימיו ומנהליו הראשונים. בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן, בה התגורר עד מותו. מדיה וקבצים בנושא דוד פתל בוויקישיתוף דוד פתל, באתר הכנסת דוד פתל, באתר כנסת פתוחה יקיר העיר רמת גן מרכז מורשת יהדות בבל | המייסדים, באתר מרכז מורשת יהדות בבל (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרות לפיד

חרות לפיד (1934 - 29 בינואר 2005) היה מחנך, משחרר אסירים ומשקמם, חבר מועצת הרשות לשיקום האסיר. חרות היה חבר קיבוץ אילת השחר, הגיע לנושא שיקום אסירים אחרי שעבד כמדריך קבוצות מעליית הנוער בקיבוצו ובהדרכת חבורות רחוב. לאט לאט נשאב כולו לנושא שיקום האסירים, עד שהפך ל"ענף כלכלי" במשק. בהתחלה עסק בשיקום אסירים בישראל ומאוחר יותר גם טיפל בישראלים שנכלאו מחוץ לישראל, ניסה לשחררם ולהביאם לשיקום בישראל ובמקרים המעטים בהם לא הצליח - פעל להמתקת עונשם ולשיפור תנאי כליאתם. חרות לא הסתפק בשחרור האסירים כי לדעתו בשחרור אין מספיק, ודאג לתוכנית שיקומית לכל אחד מהם, לרוב במסגרות קיבוציות. בין האסירים המפורסמים להם סייע - חוה יערי, כושי רימון, דניס גולדברג, ואן פולארד. נפטר ב-29 בינואר 2005 מסיבוך בלב שנגרם כתוצאה ממחלת השפעת, והובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר. הותיר אישה, ארבעה ילדים ונכדים. בנו, איתמר לפיד, מ"המדרשה" של התנועה הקיבוצית במכללת אורנים, עוסק בעיצוב "הלכה חילונית". שמעון וייס, חירות של האסירים, דבר, 21 בספטמבר 1983 שעיה סגל, 'החלטתי ללכת לקיבוץ נקלטתי ועתה - שגעון', מעריב, 10 ביולי 1984 יובל לידור, חרות לפיד הלך לעולמו, באתר nrg‏, 29 בינואר 2005 שרון רופא-אופיר, "משקם האסירים" חרות לפיד הלך לעולמו, באתר ynet, 29 בינואר 2005 יאיר שלג, עולם חכמי המשנה עם קצת ביאליק, באתר הארץ, 16 ביוני 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאב כץ

זאב כץ (29 במרץ 1923 – 27 באפריל 1982) היה חבר הכנסת מטעם המערך בכנסת התשיעית. זאב נולד בלייפציג שבגרמניה, אח צעיר להנס, בן למרי ושמעון. עד גיל 12 התחנך בבית ספר גרמני רגיל, ועם התחזקות הנאצים, עבר לבקשתו לבית ספר יהודי ("ולד שולה"), ובמקביל הצטרף באותה שנה לתנועת הנוער "הבונים". בשנת 1938 עלה זאב לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער, והצטרף להכשרה בקיבוץ גבעת-ברנר, שם בלט כדמות דומיננטית. בין יוזמותיו: החלטה שחברי הקבוצה ידברו עברית בלבד. לאחר שסיימה חברת הנוער את הכשרתה בגבעת-ברנר, הצטרפה הקבוצה לקיבוץ גשר בתחילת 1941. בסוף אותה שנה, על אף שלא הספיק לשהות תקופה ארוכה בקיבוץ, החליט זאב להתנדב לגיוס לצבא הבריטי, בתקווה להגיע לאירופה ולהתחקות אחר אמו מרי עמה נותק הקשר. זאב שירת במהלך מלחמת העולם השנייה ביחידת התובלה 176 של הצבא הבריטי ושירת בו בין השנים 1941–1946. זאב שירת בחזיתות הלחימה באפריקה ואיטליה. בתום שירותו סייע באיסוף וסיוע לקהילות היהודיות באירופה, וכן בהכשרת קבוצות ילדים ונוער לקראת עלייתם לא"י. במהלך שירותו בצבא עמד זאב בקשר מכתבים עם חבריו בקיבוץ, בהם תיאר את קורותיו ואת רשמיו מאירופה לאחר המלחמה. "ואספר בקצרה על חוויה אחרת שהייתה לי במסיבת חנוכה של ילדי יהודי פלורנץ... ילדינו אשר עוד יודעים לשמוח ולשמח. החג הגדול היה שלהם, כי הם אשר מחר יעלו ארצה והם צריכים להיות נוער בריא, חי ותוסס". בפברואר 1946 חזר לגשר, ועם פרוץ מלחמת העצמאות שימש כמפקד עמדה בקרבות. עם ההחלטה לפנות את ילדי הקיבוץ (ועמם הורה אחד) התפנה זאב לחיפה. בחיפה שימש כ'מרכז הגלות' וקישר בין חברי המשק שנשארו בגשר לבין הקבוצה בחיפה. ב 1950 חזרו הילדים מחיפה והוחלט על הקמת הקיבוץ מחדש- במקומו הנוכחי. זאב שימש בתפקידים שונים במשק: מרכז גן-ירק, מרכז משק ועוד. בתחילת שנות ה-60 השתלב בוועדת הקיבוץ-המאוחד, במסגרתה פעל לליווי חברתי-מקצועי של יישובים חדשים (צור נתן). זאב שימש כמרכז המשק בגשר בתקופת מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה, תקופה קשה במיוחד לקיבוץ אשר היה נתון להפגזות כבדות ולתקיפות נוספות (מיקוש שדות וכבישים, חדירת חוליות מחבלים) ואף ספג אבדות בנפש. לאחר סיום מלחמת ההתשה המשיך זאב לעבוד במשק בתפקידים שונים, תוך שילוב פעילות פוליטית בתנועה הקיבוצית וכהונה נוספת בוועדת הקיבוץ המאוחד. זאב נבחר לכנסת התשיעית ב-12 בינואר 1979, בעקבות פרישתו של חבר הכנסת אהרן ידלין. הוא היה חבר ועדת העלייה והקליטה וועדת העבודה והרווחה. בנוסף, שימש כחבר בפועל בוועדת הכלכלה. בוועדות אלו ובהופעותיו בכנסת המשיך לעסוק בנושאי התיישבות, חינוך, חקלאות ומים. בטרם סיים את כהונתו הראשונה כחבר-כנסת חלה זאב במחלת הסרטן. הוא נפטר בערב יום העצמאות 1982. אביו של זאב נפטר בגרמניה בשנת 1937 ואילו אמו נרצחה בשואה. אחיו הנס (אליו לעיתים היה פונה במכתביו 'אחי היחידי') עלה לארץ מספר חודשים אחריו. בדצמבר 1946 נשא זאב לאישה את חנה (חנצ'ה) לבית מרכוס, ולשניים ארבעה ילדים (הגרים בגשר) ו-19 נכדים. להנצחת פועלו בתחום המים בגשר, נקרא מאגר המים הגדול והחדש של הקיבוץ מאגר ז"ך (זאב כץ), וכן יצא לאור ספר לזכרו במלאת שנה לפטירתו. זאב כץ (ספר שיצא לאור במלאת שנה לפטירתו), הוצאת קיבוץ גשר, 1983. זאב כץ, באתר הכנסת זאב כץ, באתר כנסת פתוחה אפרת מנהיימר (עורכת), זאב כץ, קיבוץ גשר, 1983
פוינטר

האם התכוונתם ל... אישים פריסילה פוינטר – שחקנית אמריקאית האחיות פוינטר – להקת R&B אמריקאית שנוסדה בשנת 1969 אחר פוינטר גרמני קצר שיער – גזע כלבים. מצביע (באנגלית: Pointer) - טיפוס נתונים המשמש בתכנות פוינטר טלוקיישן – חברה ישראלית העוסקת בפיתוח מערכות אוטומטיות לרכבים פוינטר (עיתון) (אנ') – העיתון הרשמי של הכוחות המזוינים של סינגפור
וירטמברג

וירטמברג הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית. בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך. עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות. במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות. האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות. בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה. הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת. עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה. תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג. יהודים התיישבו בווירטמברג כבר במאה ה-12 אולם גורשו בשנת 1521. הדוכס קרל אלכסנדר, אשר שלט בדוכסות בין השנים 1733–1737, מינה את הבנקאי היהודי יוזף זיסקינד אופנהיימר כיועצו הכלכלי, ובכך ניתן האישור ליהודים להתיישב בדוכסות. הוצאתו להורג של הבנקאי השיבה את איסור ההתיישבות על היהודים והוא נותר בעינו עד שנת 1828 עת קיבלו יהודי וירטמברג אמנציפציה כמו בכל רחבי אירופה המערבית והמרכזית במשך המאה ה-19. עם עליית הנאצים לשלטון חיו בווירטמברג כ-11,000 יהודים. לאחר השואה נשארו בה 550 יהודים, כולם בשטוטגרט. קהילת יהודי באדן-וירטמברג וירטמברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ווירטמברג, דף שער בספרייה הלאומית מדיה וקבצים בנושא וירטמברג בוויקישיתוף