הפלישה הצרפתית לשווייץ

הפלישה הצרפתית לשווייץ (בגרמנית: Franzoseneinfall) התרחש מינואר עד מאי 1798 כחלק ממלחמות המהפכה הצרפתית. הקונפדרציה השווייצרית הישנה והעצמאית התמוטטה מהפלישה וממרידות פנימיות בו-זמנית שנקראו "המהפכה ההלווטית". מוסדות המשטר השווייצרי הישן בוטלו והוחלפו ברפובליקה ההלווטית הריכוזית, אחת הרפובליקות האחיות של הרפובליקה הצרפתית הראשונה. לפני 1798, קנטון וו של ימינו היה שייך לקנטון ברן, שאליו היה כפוף. יתרה מכך, רובם של הפרנקופונים הוודואים הרגישו מדוכאים על ידי ברן דוברת הגרמנית. כמה פטריוטים של וו כמו פרדריק-סזאר דה לה הארפ דגלו בעצמאות. בשנת 1795, לה הארפ קרא לבני ארצו להתקומם נגד האריסטוקרטים הברניים, אך פנייתו נפלה על אוזניים ערלות, והוא נאלץ לברוח לצרפת המהפכנית, שם חידש את פעילותו. בסוף 1797, הגנרל הצרפתי נפוליאון בונפרטה, שזה עתה כבש בהצלחה את צפון איטליה והקים את הרפובליקה הציסאלפינית, לחץ על הדירקטורט הצרפתי לכבוש את שווייץ. המטרה העיקרית של צרפת בפלישה הייתה הבטחת הגישה לצפון איטליה דרך מעברי האלפים, תוך אספקת המאמץ המלחמתי שלה ושימוש בפוטנציאל הצבאי של שווייץ כיעדים משניים. עקב טלטלה פוליטית וחברתית פנימית, הקונפדרציה לא יכלה להגיע להסדר עם צרפת ולא לארגן התנגדות. בספטמבר 1797, מצבה של שווייץ הוחמר עוד יותר על ידי סילוקו של פרנסואה ברת'למי מהדירקטורט, שהגן על עמדה חיובית כלפי הקונפדרציה. ב-10 באוקטובר 1797, ואלטלינה, שיאבנה ובורמיו, שהיו כפופות לשלוש הליגות, התקוממו ובתמיכת צרפת פרשו מהקונפדרציה והצטרפו לרפובליקה הציסאלפינית. בדצמבר נכבש החלק הדרומי של הנסיכות-בישופות של בזל וסופח לצרפת. עד מהרה נאספו 10,000 חיילים צרפתים ליד ז'נבה. האווירה בתוך שווייץ השתנתה באופן משמעותי עקב ההתפתחויות הללו, ופטריוטים פרו-צרפתים רבים קיוו, ושמרנים אנטי-צרפתים חששו, שהמהפכה תתפשט כעת לשאר הקונפדרציה, עם או בלי התערבות צבאית צרפתית ישירה. צרפת השתמשה בחוסר שביעות הרצון של האליטות הכפריות ובאזרחים הנאורים בקנטונים כדי לעורר התרגשות מהפכנית. האירוע הראשון של מה שנודע כמהפכה ההלווטית קרה עם מרד פטריוטי בליאשטל בקנטון בזל ב-17 בינואר 1798. המורדים דרשו שוויון בפני החוק, הקימו עץ חירות ושרפו שלוש טירות אצילים עד ה-23 בינואר. ב-24 בינואר הכריזה האליטה העירונית של וו על הרפובליקה הלמאנית (République lémanique) בלוזאן, שהפכה למושב הממשלה שלה. לאחר מכן, מרדו אזרחים ונתינים באינספור ערים, קנטונים ושטחים כפופים בשווייץ, ולאחר הדוגמה של וו, יותר מ-40 רפובליקות קצרות מועד אחרות הוכרזו בפברואר, מרץ ואפריל ברחבי המדינה. בהזמנת הרפובליקה הלמאנית, 12,000 חיילים צרפתים תחת הגנרל פיליפ רומן מנאר (צר') פלש לוו ב-28 בינואר. תקרית ב-25 בינואר, שבה נהרגו שני הוסרים צרפתים על ידי חיילים שווייצרים בטיירנס, צוינה כעילה. הם כבשו את וו ללא התנגדות וזכו לעידוד מצד האוכלוסייה, כאשר כוחות ברן נסוגו לאזור מורטן ופריבור. צבא שני בפיקודו של הגנרל בלתזאר אלכסיס אנרי שאונבורג התקדם ממון-טריבל, הנסיכות-בישופות לשעבר של בזל, לעבר ברן ודרש מממשלתה להעלות מפלגות מהפכניות פרו-צרפתיות לשלטון. הסירוב הברני לעשות זאת שימש את הצרפתים כדי להצדיק מלחמה. הפילדמרשל הברני קרל לודוויג פון ארלך מונה למפקד העליון של כל הכוחות השווייצריים, בעוד הגנרל גיום ברון החזיק בתפקיד המקביל על הכוחות הצרפתיים. הקרבות החלו ב-1 במרץ, ולמחרת נערכו קרבות סביב לנגנאו, גרנשן וביער רוהזל בין אלפרמי לטוואן, שהסתיימו בכניעת קנטון זולותורן. ב-4 במרץ התפטרה ממשלת ברן, למרות זאת חייליה המשיכו להתנגד להתקדמות הצרפתית. למחרת, הובסו הברנים בפראוברונן והצרפתים השיגו ניצחון מכריע בקרב גראוהולץ, מה שאישר את פרישת וו. לאחר מכן קיבל שאונבורג את הכניעה שנחתמה יום קודם לכן על ידי קרל אלברכט פון פרישינג, מנהיג המפלגה הרפורמית הפרו-צרפתית, שמונה לראש ממשלה זמנית חדשה. ארלך, שהתכוון להמשיך בהתנגדות לאחר נסיגתו מגראוהולץ, נרצח ליד וויכטראך על ידי חייליו שלו שחשבו אותו כבוגד. ניצחון ברני בנוינג ב-5 במרץ, שעצר התקדמות צרפתית מדרום דרך מורטן ופריבור, לא השפיע על תוצאות המלחמה. ברן ספגה 700 הרוגים בקרבות, בעוד שאבידות צרפת לא ידועות. הכניעה של ברן הביאה לכך שעוד יותר שטחי חסות ברחבי שווייץ הכריזו על עצמם כרפובליקות עצמאיות. עם זאת, הדירקטורט חפץ במדינה רפובליקנית מרכזית אחת בגבולה המזרחי של צרפת, לא עשרות קטנות, ונטה לעבר (מחדש) הקמת אחדות לאומית, אם כי הפעם עם שוויון לכל חלקי המשנה שלה. חוקה חדשה כבר נכתבה בפריז על ידי פיטר אוקס ואושרה על ידי הדירקטורט. מורדים שווייצרים רבים תיעבו אותו, והוועידה הלאומית בבזל העבירה גרסה שונה, שאומצה אז על ידי גורמים רבים אחרים, אך ממשלת צרפת התעקשה על המקור. הצעה של ברון ב-16 וב-19 במרץ לחלק את שווייץ לשלוש רפובליקות (טלגובית, הלווטית ורודנית) נדחתה אף היא. ב-12 באפריל 1798 הכריזו 121 צירים קנטונים על הרפובליקה ההלווטית, מדינת חסות של צרפת המהפכנית. המשטר החדש ביטל את הריבונות הקנטונלית ואת הפיאודליזם, והקים מדינה יחידה המבוססת על רעיונות המהפכה הצרפתית. לאחר מכן, הקנטונים שוויץ, נידוולדן ואורי במרכז שווייץ דחו את החוקה ההלווטית. הם הצליחו לאסוף כ-10,000 חיילים, בפיקודו של אלואיס פון רדינג, לנדשאופטמן משווייץ. כוחותיהם התפזרו על קו הגנה ארוך שנמתח מהנאף לראפרסוויל. רדינג השתלט על לוצרן והתקדם על פני מעבר ברוניג אל עבר הרמה הברנית, אך שאונבורג פתח במתקפת נגד לעבר שווייץ מציריך הכבושה, תוך כדי מעבר דרך צוג, לוצרן ומעבר סאטל. צוג ולוצרן נכנעו, ובמהרה בעקבותיהם נכנעה גלרוס לאחר לכידת ראפרסוויל וקרבות ליד וולראו. חייליו של רדינג נאלצו לסגת לאחר תבוסה בשינדלגי, ולמרות שניצחו ברוטנתורם, הם לא הצליחו להחזיר את המצב. ב-4 במאי, ה-Landsgemeinde של שווייץ ויתרו על המאבק. הצרפתים התרשמו מההתנגדות של השווייצרים המרכזיים, והעניקו להם תנאי כניעה מתונים ואיפשרו להם לשמור על נשקיהם. האירוע האחרון של הפלישה הצרפתית היה מרד מוצלח בתחילה בוואלה העילית, שדוכא בסוף מאי. מרד נידוולדן, פרק הקשור לפלישה אם כי נבדל ממנה, התרחש בספטמבר 1798 ודוכא על ידי הצרפתים בפיקודו של שאונבורג, והותיר כ-100 הרוגים משני הצדדים, יחד עם 300 אזרחים שנטבחו. הפלישה ערערה את הסכם קמפו פורמיו (18 באוקטובר 1797) שנחתם לאחרונה, שסיים את מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת. כעת, המונרכיות האירופיות שוב חששו שצרפת הרפובליקנית מרחיבה את אחיזתה ביבשת, ויהיה צורך להתנגד לה ולהדוף אותה. הכיבוש הצרפתי של שווייץ, ששמרה על הנייטרליות שלה מאז פרוץ המהפכה הצרפתית, היה אחת הסיבות להקמת הקואליציה השנייה, שבה צבא אוסטרו-רוסי ניהל את המשלחת האיטלקית והשווייצרית ב-1799 ו-1800. מדיה וקבצים בנושא הפלישה הצרפתית לשווייץ בוויקישיתוף הפלישה הצרפתית לשווייץ באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית) Nappey, Grégoire (2012). Swiss History in a Nutshell. Basel: Bergli Books. p. 43. ISBN 9783905252453. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite book}}: (עזרה) הרפובליקה ההלווטית באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית) המהפכה ההלווטית באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית) המילה lémanique התייחסה לשם הצרפתי של אגם ז'נבה, Lac Léman. זה בעקבות הנוהג של צרפת המהפכנית למחוק את הטופונימיה המסורתית של המשטר העתיק, ולהחליף אותה ביחידות טבעיות כמו נהרות. Hug, Lina; Stead, Richard (1890). The Story of Switzerland. United States: Library of Alexandria. p. 210. ISBN 9781465597243. נבדק ב-11 במאי 2016. {{cite book}}: (עזרה) קרל לודוויג פון ארלך באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית) גיום ברון באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית) נידוולד באתר מילון היסטורי של שווייץ (בגרמנית)