laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
As I Came of Age

As I Came of Age (בעברית: כשהגעתי לגיל) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-1 במאי 1990, בהוצאת חברת התקליטים פולידור רקורדס. מתוך האלבום יצאו הסינגלים: "Love Changes Everything" ו-"Something to Believe In". במטרה לעזור בקידומו, הופץ As I Came of Age בשלושה פורמטים: תקליטור, קלטת שמע ותקליט. As I Came of Age הופק על ידי ואל גאראי. חלק מהשירים שנכללים בו הם שירים ידועים, אותם ביצעה שרה ברייטמן מחדש, כדוגמת השירים: "Love Changes Everything", "Good Morning Starshine", ו-"Alone Again Or". על בסיס שמו של "Love Changes Everything", נוצר שמו של האלבום, Love Changes Everything‏ (2005). עטיפת האלבום מציגה ציור של ברייטמן, שהושפע מהציור הידוע The Kings' Orchard, של ארתור יוז, משנת 1858. מידע על האלבום As I Came of Age באתר MusicBrainz האלבום As I Came of Age באתר Discogs האלבום As I Came of Age באתר ספוטיפיי As I Came Of Age, 1990-01-01, נבדק ב-2022-01-20 Sarah Brightman - As I Came Of Age, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - As I Came Of Age, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - Something To Believe In, Discogs (באנגלית) Sarah Brightman - Something To Believe In, Discogs (באנגלית) As I Came of Age by Sarah Brightman, נבדק ב-2020-02-07 As I Came Of Age, נבדק ב-2019-07-23 Love Changes Everything - The Andrew Lloyd Webber collection vol.2, 2005-01-01, נבדק ב-2022-01-20
הילדה ואן דר מלן

הילדה ואן דר מלן (בהולנדית: Hilda van der Meulen; נולדה ב-3 בינואר 1971) היא דוגמנית ושחקנית הולנדית. ואן דר מלן נולדה בהירנפיין במחוז פריסלנד שבהולנד. היא עסקה ברכיבת סוסים והשתתפה בתחרויות בתחום. בהיותה דוגמנית נבחרה למיס פריסלנד, לאחר מכן זכתה בתחרות היופי מיס הולנד. היא ייצגה את הולנד בתחרות מיס עולם 1993. היא עבדה בלונדון ובלוס אנג'לס, ולמדה בבית ספר למשחק בבוורלי הילס (Beverly Hills Playhouse). ב-1998 הופיעה בסרט הקומדיה "FL 19,99", שהוצג בפסטיבל הסרטים של רוטרדם. ב-1999 הופיעה בסרט האמריקאי "Soccer Dog: The Movie", אודות כלב המפגין יכולות בספורט. ב-2000 שיחקה בשני פרקים של אופרת הסבון "Goede tijden, slechte tijden", המשודרת בערוץ RTL 4. באותה שנה שיחקה בסרט הדרמה "Attraction" לצד גרטשן מול ובסרט הטלוויזיה "Bar Hopping" לצד ניקול סאליבן. ב-2002 שיחקה בסרט הפשע "Liberty Stands Still" לצד הארט בוכנר. ב-2005 גילמה את רעייתו הרוסייה של דולף לונדגרן בסרט הגרמני-אמריקאי "The Mechanik". ב-2008 הופיעה בסרט האימה "Shark in Venice" לצד סטיבן בולדווין. ב-2011 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט "Penny's Shadow". היא פעילה בנושאי זכויות האדם. אתר האינטרנט הרשמי של הילדה ואן דר מלן הילדה ואן דר מלן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הילדה ואן דר מלן".
יחסי הונגריה–מונקו

יחסי הונגריה–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הונגריה לבין נסיכות מונקו. עד שנת 2016 בין שתי המדינות לא שררו יחסים דיפלומטיים איך התקיים ייבוא וייצוא של סחורות ותיירים נכנסו ויצאו באופן חופשי (הכניסה למונקו היא חופשית דרך צרפת). ב-2 במאי 2016 נערך טקס כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הונגריה לבין נסיכות מונקו בפריז, שגרירות הונגריה בפריז הואמנה גם על מונקו בהתאם. הונגריה ומונקו יכלו לכונן את היחסים הדיפלומטיים אודות לאמנה המתירה את מונקו מצרפת בקשרי החוץ שלה שנחתמה ב-1 בדצמבר 2005. מונקו היא המדינה האחרונה שכוננה עם הונגריה יחסים דיפלומטיים רשמיים, וכך השלימה הונגריה יחסים עם כל מדינות אירופה. הונגריה אינה מיוצגת במונקו בדרג השגרירות, אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת צרפת הסמוכה, ואמונה על מונקו. הונגריה מיוצגת במונקו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר המדינה עצמה. מונקו אינה מיוצגת בהונגריה בדרג השגרירות. מונקו מיוצגת בהונגריה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בבודפשט, בירת המדינה. Establishment of Diplomatic Relations between the Principality of Monaco and Hungary, אתר משרד החוץ של מונקו, 4 במאי 2016 And Finally, Monaco: Hungary Now Has Diplomatic Relations With All European Countries, הונגרי טודיי, 4 במאי 2016 Representation of the Hungary in the Principality of Monaco CONSULATE OF HUNGARY IN MONACO, MONACO CONSULATE OF MONACO IN BUDAPEST, HUNGARY
צנתר ורידי פריפרי

ברפואה, צנתר ורידי פריפרי (באנגלית: peripheral venous catheter) או ונפלון הוא צנתר (צינור קטן וגמיש) המונח בווריד היקפי לטיפול תוך ורידי כמו נוזלים תרופתיים. לאחר ההכנסה ניתן להשתמש במתקן לצורך החדרת תרופות ושאיבת דם. הוונפלון מוחדר לווריד על ידי מחט (בדומה לשאיבת דם), שמוסר לאחר מכן בזמן שצינורית הפלסטיק הקטנה נשארת במקומה. לאחר מכן מקבעים את הוונפלון על ידי הדבקתו באמצעות איספלניות. ונפלון הוא אמצעי הגישה הוורידית הנפוצה ביותר ברפואה. צנתר ורידי פריפרי בדרך כלל מחובר לווריד ביד או בזרוע. יש להבדיל אותו מקטטר ורידי מרכזי המוחדר לווריד מרכזי, או צנתר עורקי אשר ניתן למקם בעורק היקפי או מרכזי. בילדים ניתן להשתמש בג'ל הרדמה מקומי (כגון לידוקאין) במקום ההכנסה כדי להקל על ההחדרה. הגדלים של הוונפלונים השונים נמדדים באמצעות מד בירמינגהאם. המדדים הם ביחס הפוך לקוטר הצנתר ומסומנים באות G (מהמילה gauge באנגלית). מדיה וקבצים בנושא צנתר ורידי פריפרי בוויקישיתוף p. 110 in: Edward Doyle (2007). Paediatric Anaesthesia. OUP Oxford. ISBN 9780199202799.
קו 1 (הרכבת התחתית של מדריד)

קו 1 של הרכבת התחתית של מדריד (בספרדית: línea 1) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של מדריד. הקו, שהוא הקו הראשון שנפתח במערכת, נוסע לאורך כל מסלולו מתחת לאדמה. סמל המסלול של הקו הוא בצבע תכלת ופועלות בו 33 תחנות על 24 קילומטר מקצה לקצה. קו 1 הוא הקו השני העמוס ביותר במערכת הרכבת התחתית של מדריד, לאחר קו 6, עם יותר מ־7.5 מיליון נסיעות חודשיות. הקו, החוצה את מדריד מצפון לדרום בכעין חצי עיגול, מתחיל את מסלולו ברובע קוסטייארס(אנ') שבצפון העיר. בדרכו הוא מצטלב עם קווים נוספים, אך ברוב הדרך הוא אינו נפגש עם קווים נוספים ונוסע במסלול נפרד משלו. בסמוך למרכז העיר פונה הקו במסלול מעט אלכסוני לכיוון דרום-מזרח ומגיע עד לשכונת אנסנצ'ה דה ואייקאס(אנ') (Ensanche de Vallecas), שם נמצאת תחנתו הסופית. הקו היה קו המטרו הראשון של הרכבת התחתית של מדריד, וקו המטרו הראשון שנבנה בכל ספרד. הוא הכיל במקור רק 8 תחנות המחברות את קואטרו קמינוס(אנ') (Cuatro Caminos) שבצפון למרכז העיר בפוארטה דל סול. קו 1 מציין את תחילת הרכבת התחתית של מדריד עם חנוכתה ב־17 באוקטובר 1919, והוא החל לשרת את ציבור הנוסעים 14 יום לאחר מכן, ב־31 באוקטובר. מאז שנפתח הורחב הקו מספר פעמים, כולל ההארכה הצפונית האחרונה לקוסטייארס (פינר דה צ'מרטין) ב־11 באפריל 2007, והארכה דרומית ב־16 במאי 2007 לוולדקארוס(אנ'). אתר האינטרנט הרשמי של קו 1 אתר האינטרנט הרשמי של קו 1 מדיה וקבצים בנושא קו 1 בוויקישיתוף
רסלמניה 17

רסלמניה 17 (או בשמו המוכר יותר WrestleMania X-Seven) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי ה-WWF. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-1 באפריל 2001, באצטדיון הרליאנט אסרודום שביוסטון, טקסס. האירוע היה האירוע ה-17 בסדרת אירועי רסלמניה. רסלמניה נחשב לאירוע הדגל של ה-World Wrestling Federation‏ (ה-WWF, כיום ה-WWE), מאז שהתקיים לראשונה בשנת 1985. זה הוא אירוע השלם וצפה עם תקופת הקיום הארוכה ביותר בהיסטוריה והוא נערך מדי שנה בין אמצע חודש מרץ לאמצע חודש אפריל. הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רויאל ראמבל, סאמרסלאם וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים". אירוע הרסלמניה מתואר כ"סופרבול של הספורט הבידורי". באירוע נערכו 12 קרבות וביניהם קרב TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות על אליפות הזוגות העולמית של ה-WWF בין ההארדי בויז (ג'ף הארדי ומאט הארדי), אדג' וכריסטיאן האלופים, והדאדלי בויז. במהלך הקרב, ביצע אדג' את מהלך הסיום שלו, ספיר, מהחבל העליון, על ג'ף הארדי שהיה תלוי על החגורות שהיו תלויות מעל הזירה, מהלך זה נחשב עד היום לאחר ממהלכי הסיום המפורסמים ביותר שנראו ב-WWE. בסוף הקרב, הצליח אדג' בעזרתו של ריינו לטפס על הסולם, להוריד מוו התלייה את חגורות האליפות ולזכות בהן ביחד עם כריסטיאן. קרב נוסף שהתקיים היה בין אנדרטייקר לטריפל H. אנדרטייקר הצליח לבצע את אחד ממהלכי הסיום שלו, הנסיעה האחרונה, וניצח את טריפל H. הקרב המרכזי של האירוע היה קרב ללא חוקים על אליפות ה-WWF בין האלוף המכהן, דה רוק למנצח ברויאל ראמבל 2001, סטון קולד סטיב אוסטין. במהלך הקרב, הגיע יו"ר ה-WWF, וינס מקמהן ומנע מדה רוק לנצח בקרב. בהמשך הקרב, עזר וינס מקמהן לאוסטין ובכך ניצח בקרב. בסיום הקרב, לחץ אוסטין את ידו של מקמהן, מה שסיים את יריבותם של סטון קולד ווינס מקמהן, שהייתה אחת מהיריביות הגדולות ביותר בהיסטוריה של ה-WWE. ברויאל ראמבל, צ'יינה נפצעה בצוואר (כחלק מהעלילה) במהלך קרב נגד אייבורי, מה שגרם לה להפסיד ולהיכשל בניסיונה לזכות באליפות הנשים. על מנת שצ'יינה תקבל הזדמנות נוספת להתמודד על התואר, אייבורי דרשה חוזה קרב שבתוכו יהיה סעיף אשר יפטור אותה מכל אשמה במידה שצ'יינה תספוג פציעה. עם ההסכמה לסעיף זה, נכנס סעיף נוסף לחוזה שבו חברי קבוצת Right To Censor של אייבורי יורחקו מהזירה. סדר ההדחות: לוק ויליאמס, בוץ' מילר, דיוק דרוסי, דוינק הליצן, ניקולאי וולקוף, טאגבוט, דה גון, ארת'קווייק, גובלדי גוקר, בראדר לאב, מייקל הייז, וואן מאן גאנג, קאמאלה (עם הארווי וויפלמן), קים צ'י, ג'ים קורנט, ריפו מן והסמל סלוטר מדיה וקבצים בנושא רסלמניה 17 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רסלמניה 17 רסלמניה 17, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
כמיליא ג'ובראן

כמיליא ג'ובראן (בערבית: كميليا جبران; נולדה ב-18 בספטמבר 1962) היא זמרת, מוזיקאית ופזמונאית ערביה-ישראלית, המגדירה עצמה כפלסטינית. ג'ובראן נולדה בעכו. אביה אליאס הוא מורה למוזיקה ובונה כלי נגינה מסורתיים, בפרט עוד. אחיה, חאלד, גם הוא מוזיקאי. קורות המשפחה הובאו בסרט התיעודי "Telling stirngs" ('מיתרים חושפים') המעלה סוגיית הפערים הבין דוריים וכן עוסק בשאלת הזהות התרבותית בישראל. ב-1981 עם מעברה לירושלים ובמקביל ללימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, גיבשה ג'ובראן את זהותה והחל לחקור במורשת תרבותית זו. במסגרת תהליך אישי זה פגשה את סעיד מוראד (سعيد مراد), מייסד להקת "סאברין" ('סבלניים'), והצטרפה ללהקה שנתיים לייסודה במהלך 1982, ובכך הייתה לילידת מדינת ישראל היחידה בקבוצה. ב-2002 העתיקה את מרכז פעילותה לאירופה. ג'ובראן מנגנת בעוד ובקאנון בין היתר. בשנים 1982 – 2002 הייתה הזמרת המובילה בלהקת סאברין. החל משנת 2002 מופיעה עצמאית ובמגוון שיתופי פעולה עם מוזיקאים מרחבי העולם בהם ורנר האסלר. ב-2013 הופיעה לצד טום מורלו וג'וליאן אסאנג' כאורחת בחדשיר "Multi_Viral" מאת להקת Calle 13. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. רשימה חלקית. וואמיד'ון (وميض 'הבזק') – 2006 מקאן (مكان 'מקום') – 2009 עם להקת סאברין "דוחאן אל ברקין" (دخان البراكين 'הרי געש מעשנים') – 1984 "מאות א-נאבי" (موت النبي 'מות הנביא') – 1988 "ג'אי אל חאמאמו" (جاي الحمام 'היונים') – 1994 מדיה וקבצים בנושא כמיליא ג'ובראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כמיליא ג'ובראן (באנגלית) כמיליא ג'ובראן, באתר MusicBrainz (באנגלית) כמיליא ג'ובראן, באתר Discogs (באנגלית) כמיליא ג'ובראן, באתר Songkick (באנגלית) כמיליא ג'ובראן, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסיס מריון

פרנסיס מריון (באנגלית: Marion Benson Owens;‏ 18 בנובמבר 1888 – 12 במאי 1973) הייתה עיתונאית, תסריטאית, מפיקה ומחזאית אמריקאית. היא זכתה פעמיים בפרס אוסקר. מריון בנסון אוונס נולדה בסן פרנסיסקו. הוריה התגרשו כאשר היא הייתה בת עשר והיא התגוררה עם האם. בהיותה בסן פרנסיסקו היא עבדה כעוזרת צלם. בקיץ 1914 היא התחילה לעבוד אצל לויס וובר כעוזרת תסריטאי ועברה ללוס אנג'לס. כאשר הוקמה סרטי יוניברסל, לויס וובר המליצה לקחת גם את מריון. באותה תקופה היא לקחה שם במה "פרנסיס". זמן קצר אחרי זה, חברה שלה, מרי פיקפורד המליצה לה להתחיל לכתוב תסריטים לסרטים. התסריט הראשון לסרט בו בהמשך הצטלמה מרי פיקפורד, נמכר לאדולף צוקור תמורת 125 דולר. בשנת 1917 היא הוחתמה על חוזה שנתי של 50 אלף דולר לכתיבת תסריטים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא נסעה לאירופה כעיתונאית. לאחר סיום המלחמה, מריון חזרה לארצות הברית והמשיכה בכתיבת תסריטים לחברות שונות. ב-1930 כתבה תסריט לסרט אנה כריסטי בכיכובה של גרטה גרבו. בשנת 1931 פרנסיס מריון זכתה בפרס אוסקר עבור התסריט ובשנת 1932 זכתה בפעם השנייה. בסך הכל היא כתבה תסריטים לכ-300 סרטים והפיקה כ-130 סרטים. במשך שנים רבות היה לה חוזה עם מטרו גולדווין מאייר. בשנת 1946 היא עזבה את תעשיית הקולנוע ועברה לכתיבת מחזות וספרים. מדיה וקבצים בנושא פרנסיס מריון בוויקישיתוף פרנסיס מריון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנסיס מריון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנסיס מריון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנסיס מריון, באתר AllMovie (באנגלית) פרנסיס מריון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פרנסיס מריון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סיוה (חברה טכנולוגית)

Ceva היא חברה לתכנון רכיבי מוליכים למחצה, שבסיסה נמצא במאונטיין ויו שבקליפורניה ומתמחה במעבדי אות ספרתיים (DSP), טכנולוגיות קישוריות אלחוטיות וחישה חכמה. מרכז הפיתוח העיקרי של החברה ממוקם בהרצליה, ישראל ובסופיה אנטיפוליס, צרפת. Ceva נכללה ברשימת 100 הטכנולוגיות הישראליות ששינו את העולם. Ceva נוסדה בנובמבר 2002, באמצעות השילוב של חטיבת הרישוי די.אס.פי. גרופ ו-Parthus Technologies plc (חברה אירית שהוקמה בשנת 1993). החברה מפתחת רכיבי מוליכים למחצה למולטימדיה וטכנולוגיית תקשורת אלחוטית. Ceva תכננה את המספר הגדול ביותר של מעבדי פס בסיס בשנת 2010, ונתח שוק של DSP IP של 90% בשנת 2011. בשנת 2007, שבבים המבוססים על הידע של החברה נבחרו לשימוש בטלפונים חכמים מסדרת אייפון של חברת אפל. והחברה החלה לקבל תמלוגים של מספר סנטים עבור כל מכירה של טלפון. ביולי 2014 רכשה את החברה הצרפתית RivieraWaves SAS, תמורת כ-19 מיליון. חברה שמספקת רישיונות לתכנון שבבי קישוריות בטכנולוגיות WiFi ובלוטות'. ביולי 2019 רכשה את החברה האמריקאית הילקרסט, המספקת תוכנה ורכיבי עיבוד שמשולבים בחיישנים למוצרי אלקטרוניקה והאינטרנט של הדברים. בשנת 2020 החלה החברה לספק את מעבד האותות שלה עבור טלפונים חכמים מהדור החמישי (5G). Ceva מתכננת מעבדי אותות דיגיטליים, מעבדי בינה מלאכותית, פלטפורמות אלחוטיות ותוכנות משלימות לאיחוי חיישנים, שיפור תמונה, ראייה ממוחשבת ועיבוד קול. כל אלה הן טכנולוגיות מפתח המאפשרות עולם חכם ומחובר יותר. Ceva משתפת פעולה עם חברות מוליכים למחצה ויצרני OEM ברחבי העולם כדי ליצור מכשירים חסכוניים, חכמים ומחוברים למגוון שוקי קצה, כולל ניידים, צרכנים, רכב, רובוטיקה, תעשייה ו-IoT. מדיה וקבצים בנושא סיוה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיוה סיוה, אתר המשקיעים מידע עסקי על חברת סיוה באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) סיוה, בגוגל פיננסים סיוה, באתר Crunchbase (באנגלית) סיוה, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) Ceva-XM4 : ראייה ממוחשבת להבנת הסביבה החזותית, באתר "חדשנות ישראלית" "Israel Innovation Authority" (PDF). "DSP Group, Parthus to merge IP licensing businesses in new company", Electronic Engineering Times, 5 באפריל 2002 {{citation}}: (עזרה) Peter Clarke (31 בינואר 2011). "CEVA claims top spot for cell phone DSP". Electronic Engineering Times. נבדק ב-23 במרץ 2017. {{cite news}}: (עזרה) "CEVA Continues to Dominate DSP IP Market with 90% Market Share". Press release. 14 במאי 2012. נבדק ב-23 במרץ 2017. {{cite news}}: (עזרה) שלומי כהן, ‏סיוה למסיבה, באתר גלובס, 28 ביוני 2007 שמוליק שלח, ‏סיוה מצפה לצמיחה של עד 14% השנה, באתר גלובס, 28 בינואר 2010 שירי חביב ולדהורן, ‏סיוה רוכשת את חברת RivieraWaves תמורת כ-19 מיליון ד', באתר גלובס, 9 ביולי 2014 דרור רייך, סיוה רוכשת את RivieraWaves הצרפתית ב-19 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2014 שירי חביב ולדהורן, ‏רכישה משמעותית לסיוה: "הילקרסט מרחיבה ומגדירה מחדש את גבולות הפתרונות הטכנולוגיים שאנו מציעים, בעולם שבו המידע הוא הכוח המניע", באתר גלובס, 23 ביולי 2019 מודם 5G העתידי של אפל יתבסס על סיוה, באתר TechTime‏, 18 בפברואר 2020 המודם של סיוה נכנס לטלפון ה-5G של הייסנס, באתר TechTime‏, 23 בדצמבר 2020
Touch

האם התכוונתם ל... אייפוד טאץ' – נגן של חברת אפל Touch (יוניקס) – פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס Touch (שיר של Shift K3Y) – שיר של Shift K3Y Touch (שיר של הסופרימס) – שיר של שליישית הסופרימס Touch (שיר של ליטל מיקס) – שיר של הלהקה הבריטית ליטל מיקס Touch ID – מערכת של חברת אפל לזיהוי טביעת אצבע Touch My Body – סינגל של הזמרת מריה קארי Touch screen – מסך מגע Touch the Sky – סינגל של קניה וסט Ubuntu Touch – גרסה של מערכת ההפעלה אובונטו טאץ' (שעשועון) – שעשועון טלוויזיה ישראלי טאץ' ווד – הצגה וסרט מאת שמוליק קלדרון טאץ' עליז לסטרייט שיעיז – תוכנית מציאות אמריקאית מסך מגע – נקרא גם טאץ' (מאנגלית: Touch screen)
בית חינוך שער הנגב

בית חינוך שער הנגב (שם רשמי: בית חינוך שער הנגב ע"ש יצחק שביט) הוא בית ספר מקיף שש שנתי (כיתות ז'-י"ב) במועצה האזורית שער הנגב. בית החינוך ממוקם בלב המועצה האזורית שער הנגב הנמצאת בצפון הנגב המערבי, דרומית לאשקלון ובסמוך לשדרות. הכניסה אל קריית החינוך שער הנגב, בה נמצא בית החינוך, כולל בית הספר היסודי "שער הנגב" הוא דרך כביש הגישה לקיבוץ גבים. בית החינוך שער הנגב הוקם בשנת 1959 ומשמש מאז בית הספר האזורי לעשרת הקיבוצים והמושב באזור. רוב התלמידים מאזור שער הנגב. תלמידים נוספים מגיעים משדרות, נתיבות, מועצה אזורית שדות נגב, מועצה אזורית לכיש, מועצה אזורית חוף אשקלון ומועצה אזורית מרחבים בשנת 2011 הסתיימה בנייתו של בית הספר הממוגן החדש. כל הכיתות ומרחבי הלמידה בבית החינוך ממוגנים ומצוידים בטכנולוגיה החדישה ביותר. נכון לשנת 2019 בבית הספר 1,200 תלמידים הלומדים בכ־50 כיתות ועם כ־120 מורים. בית חינוך שער הנגב בליווי ופיקוח של מחלקת החינוך במועצה האזורית שער הנגב. במהלך השנים איבד בית הספר בוגרים רבים במערכות ישראל ובפעולות האיבה. נושא מיגון בית הספר עלה בבג"ץ אדוארדו. בבית הספר 3 מגמות: אשכול אמנויות, הלימודים כוללים: לימודי אמנות, קולנוע, רדיו, מוזיקה תיאטרון ומחול. אשכול מדע וטכנולוגיה, הלימודים כוללים: תחבורה מתקדמת, ביולוגיה, חקר החלל, מדעי המחשב, רובוטיקה, פיזיקה, כימיה, חקלאות, חינוך גופני. בחטיבת הביניים הלימודים כוללים מדע וטכנולוגיה. אשכול הומניסטיקה - מדעי הרוח והחברה ושפות, הלימודים כוללים לימודי היסטוריה, תנ"ך, לשון, אנגלית, מדעי החברה, גאוגרפיה, אזרחות, ספרות, הומנסטיקה, ערבית ומתמטיקה. התכנון של "בית חינוך שער הנגב" נתן מענה לצרכים הביטחוניים הייחודיים, בשל מיקום בית הספר בצפון הנגב, סמוך לרצועת עזה. עשרים ושש מבני מגוניות פוזרו במרחב החצר וסביבן נשתלו צמחים מטפסים, שעם הזמן יכסו את המבנים הביטחוניים. בחצר משולבים מתחמים נושאיים - גן ארכאולוגי שנושאו מעגל החיים ובו התלמידים המבקרים בגן עוברים בין מוצגים בנושא חיי היום יום, בניה, אדריכלות וקבורה. הגן הגדול, כולל חממה לימודית אקולוגית, כיתות חוץ, חלקות עיבוד, כרמים ומטעים של עצי פרי. הצמחייה שנבחרה היא באופי מקומי, ים-תיכוני. רשימת בוגרי בית הספר בית ספר היסודי "שער הנגב" אתר הבית בית ספר "שער הנגב" "בית חינוך משותף ניסויי שער הנגב ע"ש יצחק שביט" https://sng-edu.tik-tak.net/ "בית חינוך שער הנגב" מדלן מחלקת החינוך מועצה אזורית שדות נגב sng.org הנופלים מבוגרי בית חינוך שער הנגב אתר מועצה אזורית שער הנגב תחבורה מתקדמת, באתר edu.gov.il "המתחם החינוכי בשער הנגב" - אדריכלות: מנספלד-קהת אדריכלים, יובל גני אדריכלים
המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי

המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי (בהונגרית: Magyar Zsidó Múzeum és Levéltár) הוא תערוכה מתמדת במתחם הבניינים של בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהני ומציג את השרידים החומריים של התרבות וההיסטוריה היהודית הונגרית. אחד מאוספי היודאיקה הבולטים ביותר במרכז אירופה נמצא בבעלות המוזיאון ובניהולו של התאחדות הקהילות היהודיות בהונגריה (MAZSIHISZ).בין יוזמי הקמת המוזיאון היה פרנץ מזאי. פריטי פולחן יהודים הוצגו לראשונה בפומבי בהונגריה בשנת 1894 בתערוכת עבודות הצורפות ההונגריות. בחגיגות האלף שנה (לכיבוש הונגריה על ידי השבטים המדיארים) בשנת 1896, בתערוכה הלאומית של אלף שנים אלה הציגה הקהילה היהודית בהונגריה תשעים פריטים. ההחלטה לגבי הקמתו הרשמית של המוזיאון היהודי הונגרי התקבלה ב־1 בדצמבר 1909. אז קיבלה האגודה הספרותית היהודית-הונגרית החלטה והחלה עבודת האיסוף. התערוכה הראשונה לציבור נפתחה ב־23 בינואר 1916, בדירה שכורה ברחוב הולד 23. בשלב זה נאספו כבר קרוב ל-1,500 פריטים פולחניים יהודיים ושרידים היסטוריים. פתיחת המוזיאון היהודי הונגרי לא פיגרה אחר פתיחת מוסדות אירופיים דומים (וינה 1895, פרנקפורט, המבורג 1898, פראג 1906, סנקט פטרבורג 1914). בשנת 1932 הושלם בניין המוזיאון בצורה של אגף נוסף שהשתלב היטב בבניין הראשי של בית הכנסת. תערוכת הקבע החדשה נפתחה ב-26 בדצמבר. המוזיאון היהודי הונגרי מילא בהדרגה תפקיד חשוב יותר ויותר בחיים התרבותיים והאינטלקטואליים של יהדות הונגריה. קהילות, משפחות, אנשים פרטיים תרמו לאוסף את הפריטים בעלי הערך שהיו בבעלותם. עם זאת, האידאולוגיה האנטישמית של שנות השלושים, והאידאולוגיה האנטי דתית של שנות החמישים, היוו מכשול רציני בהתפתחות המוסד. בשנת 1938, לאחר פרסום החוק היהודי הראשון, הציג המוזיאון, תערוכה בשם "תערוכת אמנציפציה", בה הוצגו הנסיבות סביב הולדתו של "חוק האמנציפציה" משנת 1867 וכן הוצג תהליך ההתבוללות של יהודי הונגריה. בין השנים 1944-1939 אירח המוזיאון את תערוכות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, שהתקיימו על ידי אמנים שנאסר עליהם להציג בפורומים הרגילים בשל יהדותם. בשנת 1940 אורגן על ידי אנשי המוזיאון סיורי איסוף מקיפים כדי לאסוף את זיכרונות הקהילות הכפריות שהלכו ודעכו. בשל איום המלחמה הוצב חלק מחומר המוזיאון במרתפי המוזיאון הלאומי ההונגרי בשנת 1942. בשנת 1943 ביקשו לאחסן פריטים יקרי ערך נוספים בכספות בנקאיות, אולם לאחר מכן הם נעלמו במהלך המלחמה. הארכיון היהודי הונגרי נפתח במכון הלאומי להכשרה רבנים בבודפשט בשנת 1972 ובשנת 1994 הוא מוזג עם המוזיאון, ושמו הרשמי של המוסד הפך למוזיאון והארכיון היהודי הונגרי. בשנת 1993 נשדדו כמעט כל החומרים שהוצגו במוזיאון; הפריטים נמצאו רק בקיץ 1994 ברומניה. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי (בהונגרית ובאנגלית) https://nava.hu/id/05317_1994/ http://www.deluxe.hu/a-legnagyobb-magyarorszagi-mukincslopasok/20120325 גניבות האומנות הגדולות ביותר בהונגריה (בהונגרית)
ברנהרד ליכטנברג

ברנהרד ליכטנברג (בגרמנית: Bernhard Lichtenberg)‏ (3 בדצמבר 1875 – 5 בנובמבר 1943) היה כומר קתולי ותאולוג גרמני שהתנגד במופגן לרדיפת היהודים על ידי הנאצים והיה בעצמו לקרבנם בעקבות זאת. ליכטנברג נולד באוחלאו שבשלזיה (בסמיכות לברסלאו, בפולין של היום) ולמד תאולוגיה באינסברוק, אוסטריה. ב-1899 הוסמך לכמורה. מ-1900 שימש ככומר בקהילה בשרלוטנבורג שבברלין. בימי מלחמת העולם הראשונה היה ליכטנברג כומר צבאי של גדוד חיל רגלים. במקביל נכנס לפוליטיקה המקומית כחבר מועצת העיר מטעם מפלגת המרכז הקתולית. ליכטנברג סומן כאויב על ידי יוזף גבלס, מי שעתיד היה להיות שר התעמולה של הרייך השלישי, עוד ב-1931, כאשר היה בין הקוראים למאמיני הדת הקתולית ללכת לראות את הסרט במערב אין כל חדש, עיבוד לספרו הפציפיסטי של אריך מריה רמרק על מלחמת העולם הראשונה. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 ערכו שוטרי הגסטפו חיפוש בדירת משפחתו. בשנים שלאחר מכן נערכו בה חיפושים נוספים. ב-1935 מחה ליכטנברג במכתב רשמי להרמן גרינג על התנאים במחנה הריכוז אסטרווגן. ב-1938 התמנה לכומר הראשי בקתדרלת הדוויג הקדושה בברלין. הבישוף של ברלין הטיל עליו אז לעזור לנוצרים שמוצאם יהודי לעזוב את גרמניה. לאחר ליל הבדולח הנהיג ליכטנברג תפילה למען היהודים הנרדפים והמגורשים בתפילת הערב בקתדרלה. הוא אף מחה כנגד תוכנית האותנסיה של הנאצים. במכתבו ללאונרדו קונטי, הרופא הראשי של הרייך, יצא נגד רצח חולי הנפש והנכים על ידי המדינה. הדיקטטורה הנאצית לא נהגה לעבור לסדר היום על התרסות פומביות כגון זו, אף שחששה לעיתים לפגוע באנשי הכנסייה. ב-23 באוקטובר 1941 נעצר ליכטנברג וב-22 במאי 1942 נידון לשתי שנות מאסר. לאחר שנגזר דינו נשאל אם יש לו דבר מה נוסף לומר לפרוטוקול. הוא ניצל הזדמנות זו כדי להצהיר ש"שום נזק לא נגרם למדינה מכך שאזרחים מתפללים למען היהודים". לאחר שסיים לרצות גזר דין זה ב-1943, הציע הגסטפו להניח לו, ובלבד שיתחייב לא להטיף עד תום המלחמה. הוא סירב וביקש במקום זאת להשלח לפולין ולשמש ככומר עבור הנוצרים שגורשו לשם בשל מוצאם היהודי. לבסוף נשלח למחנה הריכוז דכאו, אולם בדרכו לשם חלה ומת. ב-1965 הובאו עצמותיו לקבורה בקתדרלת הדוויג הקדושה במרכז ברלין. ב-23 ביוני 1996 הכריז האפיפיור יוחנן פאולוס השני בביקורו בברלין עליו כמבורך. תהליך הקאנוניזציה של ליכטנברג כקדוש קתולי נמשך עדיין. ב-7 ביולי 2004 הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם וב-18 במאי 2005 העניק שגריר ישראל בגרמניה שמעון שטיין את תעודת הכבוד והמדליה המוענקות לחסידי אומות העולם לקרדינל גאורג שטרצינסקי, הארכיבישוף של ברלין, שקיבל אותה בשמו של ליכטנברג בטקס שנערך בקתדרלת הדוויג הקדושה. ההתנגדות הגרמנית לנאציזם הצלת יהודים במהלך השואה מדיה וקבצים בנושא ברנהרד ליכטנברג בוויקישיתוף ברנהרד ליכטנברג באתר יד ושם (עברית) ברנהרד ליכטנברג, חסיד אומות העולם, באתר יד ושם על יחס הנאצים לקתולים, באתר יד ושם ברנרד ליכטנברג, באתר יד ושם