laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סולאפור

סוֹלַאפּוּר (בהינדי: सोलापूर) היא העיר הגדולה בדרום מדינת מהאראשטרה בהודו ואחת הערים הגדולות במהאראשטרה כולה. היא סמוכה לגבול עם מדינת קרנאטקה. בעיר מתגוררים דוברי השפות מראטהי, קאנדה, טלוגו ואורדו, סולאפור ידועה בזכות תעשיית הטקסטיל, ומכונה בשל כך "המנצ'סטר של הודו". בעיר נמצאת אוניברסיטת סולאפור, וכן קמפוס של אוניברסיטת שיווג'י, שמרכזה בעיר קולהפור. בנוסף, נמצאים בעיר עשר מכללות להנדסת חשמל, שתי מכללות לרפואה וארבעים מכללות נוספות. סולאפור נמצאת בצומת חשוב של רכבות וכבישים, שמחברות את מהרשטרה עם מדינות טאמיל נאדו, אנדרה פרדש וקרנאטקה. מקדש סידשוור, שנבנה במאה ה-16 מושך תיירים רבים. כמו כן, נערך בעיר יריד שנתי. סולאפור מקושרת בכבישים לערים מרכזיות במהאראשטרה ובמדינות הגובלות בה. העיר מקושרת בקווי רכבת לערים מרכזיות בהודו, כמו ניו דלהי ומומבאי. בדרום העיר נמצא נמל התעופה סולאפור (אנ'). לסולאפור שלוש ערים תאומות: גואטמלה גואטמלה סיטי, גואטמלה הרפובליקה העממית של סין שאושינג (אנ'), ג'ג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין סרי לנקה קאנדי, סרי לנקה מדיה וקבצים בנושא סולאפור בוויקישיתוף אתר העירייה סולאפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היהודי הנצחי

האם התכוונתם ל... היהודי הנודד (או "היהודי הנצחי") – דמות נודעת-לשמצה, כחלק מעלילת דם אנטישמית הנפוצה תחילה בעיקר בקרב העולם הנוצרי אך כיום נפוצה גם בקרב העולם המוסלמי היהודי הנצחי (מחזה) – מחזה יידי מאת דוד פינסקי (1906) היהודי הנצחי (הירשנברג) – ציור מאת הצייר שמואל הירשנברג (1899) היהודי הנודד – רומן מאת אז'ן סי (1844/45) היהודי הנצחי (מוכר גם כ"היהודי הנודד") – סרט דרמה בריטי (1934) היהודי הנודד (צמח) היהודי הנצחי (תערוכה נאצית) – תערוכה של "אמנות מנוונת" שהוצגה במוזיאון הגרמני במינכן (1937/38) היהודי הנצחי (סרט, 1940) – סרט תעמולה אנטישמי מגרמניה הנאצית (1940)
לאס קונדס

לאס קונדס (בספרדית: Las Condes) היא עיר במחוז סנטיאגו שבצ'ילה. האזור מאוכלס בעיקר במשפחות עם הכנסה גבוהה. רוב הפעילות המסחרית של לאס קונדס מרוכזת בשדרת אפוקינדו, והמרכז המסחרי של העיר מכונה בפי המקומיים "סאנהטן", הלחם בסיסים של סנטיאגו ומנהטן. על פי מפקד האוכלוסין של צ'ילה שנערך בשנת 2002, שטחה הכולל של העיר הוא 99.4 קמ"ר, ומתגוררים בה 249,893 תושבים (110,916 גברים ו-138,977 נשים). אוכלוסיית העיר גדלה ב-20.1% (41,830 אנשים) בין מפקדי האוכלוסין של 1992 ו-2002. על פי הערכות משנת 2006 התגוררו בעיר 283,226. הכנסה למשק בית בממוצע לשנה: 67,672 דולר (2006) אוכלוסייה מתחת לקו העוני: 2.3% (2006) מדד הפיתוח האנושי: 0.933, 2 מתוך 341 (2003) משרדיה הראשיים של LAN איירליינס ושל עוד מספר חברות תעופה שונות נמצאים בעיר. ישראל פתח תקווה, ישראל בניין עיריית לאס קונדס נוף של הרי האנדים מלאס קונדס המשרדים הראשיים של חברת התעופה LAN איירליינס כנסיית סן וינסנט דה פרר שבעיר מדיה וקבצים בנושא לאס קונדס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאס קונדס
סטפני קוולק

סטפני קוולק (באנגלית: Stephanie Kwolek;‏ 31 ביולי 1923 – 18 ביוני 2014), הייתה כימאית אמריקאית אשר עסקה בכימיה פולימרית והמציאה את הקוולאר. קוולק נולדה בשנת 1923 בניו קנסינגטון, פנסילבניה, להורים שהיגרו מפולין. אביה היה חוקר טבע, והנחיל לה אהבה לעולם המדע. היא סיימה תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת קרנגי מלון ב-1946. היא תכננה להמשיך ללימודי רפואה, ולכן התחילה משרה זמנית בחברת דופונט בתחום הכימיה בתקווה לחסוך מספיק לשכר הלימוד - ונשארה. ב-1950 היא עברה למעבדה הגדולה של החברה בווילמינגטון, דלאוור, והובילה שם את תחום מחקר הפולימרים בחברה, עד פרישתה לגמלאות בשנת 1986. באמצע שנות ה-60, הקבוצה בה קוולק עבדה חיפשה תחליף קל לסיבי המתכת בצמיגים, שיסייע בחיסכון בצריכת הדלק של מכוניות. קוולק פיתחה פולימרים של פאראפנילן וטרפטלאמיד, שהיו קלים מאוד וחזקים פי חמישה מסיבי פלדה. היא הגיעה לתוצאה השמישה כאשר שינתה את הטמפרטורות בהן עיבדה את הפולימרים, אשר עד אותו זמן הניבו סיבים קלים אך חלשים מידי. דופונט לא איחרו להכיר בפוטנציאל של ההמצאה, וכך קם תחום המחקר הפולימרי בחברה, וצוותים שלמים הוקדשו למציאת שימושים מסחריים לחומר שנרשם תחת השם קוולאר. הקוולאר נמצא בשימוש רחב עד היום, בעיקר ידוע כחומר המגן באפודי משטרה, כפפות עבודה, וביגוד כבאות. אך הוא נמצא בשימוש גם בציוד אלקטרוני, מכשירי ספורט, כבלי גשרים, צמיגים ועוד. חברת דופונט הרוויחה מיליארדי דולרים בזכות ההמצאה, וחייהם של אלפי אנשים ניצלו בזכותה. קוולק עצמה לא זכתה לרווחים מכיוון שזכויות הפטנט היו של החברה. במהלך 40 שנותיה כמדענית, רשמה קוולק 28 פטנטים, והיא הייתה האישה הרביעית שהתקבלה להיכל התהילה הלאומי לממציאים. היא גם שירתה במועצת המחקר הארצית ובאקדמיה הארצית למדעים. 1976: פרס פוטס להנדסה של מכון פרנקלין. 1980: פרס ההמצאה היצירתית של אגודת הכימאים האמריקאית. 1995: פרס המדע של דופונט, מדליית לוואסייה, על המצאת הקוולאר. היא האישה היחידה שזכתה בפרס זה עד היום. 1996: המדליה הלאומית לטכנולוגיה. 1997: מדליית פרקין של האגודה האמריקאית לכימיה. 2003: התקבלה להיכל התהילה הלאומי לנשים. מדיה וקבצים בנושא סטפני קוולק בוויקישיתוף סטפני קוולק, באתר Justia סטפני קוולק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטפני קוולק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Chemical Heritage Foundation ‏ Stephanie L. Kwolek, Inventor of Kevlar, Is Dead at 90‏ New York Times, June 21, 2014 Stephanie Kwolek‏ NNDB.com רויטרס, הלכה לעולמה הכימאית שהצילה המוני חיילים, באתר ynet, 22 ביוני 2014
מקס סטוק

מקס סטוק בע"מ, המוכרת במותג MAX, היא רשת חנויות כולבו ישראלית. ברשת נמכרים, ליחידים ובסיטונאות, מוצרי צריכה מוזלים ממגוון קטגוריות, כגון צעצועים ומשחקים, כלי כתיבה, כלי עבודה, כלי בית וכלי מטבח, טקסטיל לבית ומוצרים לימי הולדת ומסיבות. הרשת הוקמה בשנת 2004 עם פתיחת הסניף הראשון בשכונת קריית אליעזר בחיפה. אורי מקס, הבעלים והמייסד של הרשת, ביקר בשווקים של סין, אינדונזיה, טורקיה, גרמניה ומדינות נוספות, וייבא מהן מוצרים מוזלים. את הרשת הקים עם דני אסטרוג, בעל החברה היבואנית דן-אס. ב-2014 הצטרף לבעלות על הרשת אוון ניומן, בעליה של רשת קמעונאית באוסטרליה. ביוני 2017 רכשה קרן אייפקס פרטנרס 55% מרשת "MAX", לפי שווי חברה של כ-300 מיליון ש"ח. בספטמבר 2020 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 1.7 מיליארד ש"ח. במהלך השנים נפתחו סניפים נוספים, ונכון לדצמבר 2020, הרשת מונה 50 סניפים, הפזורים בכל רחבי הארץ, ממעלות וקריית שמונה בצפון עד אילת בדרום. בשנת 2013 הקימה החברה תת-רשת בשם "MAX 10", ובשנת 2014 הקימה רשת נוספת בשם "MAX 20". בשונה מרשת האם, "MAX", אשר סניפיה ממוקמים לרוב באזורי תעשייה ומתאפיינת בחנויות רחבות ידיים, חנויות "MAX 10" ו"MAX 20" מתאפיינות בגודל חסכוני ומצומצם של עד 300 מ"ר, וממוקמות במרכזי הערים על מנת להיות נגישות יותר ללקוחות. MAX 10 - ברשת זו נמכרים בעיקר מוצרים עד 10 שקלים. רשת זו מונה (נכון למאי 2017) 2 סניפים. MAX 20 - ברשת זו נמכרים בעיקר מוצרים עד 20 שקלים. רשת זו מונה (נכון למאי 2017) 12 סניפים. נוסף על חנויות הרשת, מפעילה הרשת אתר אינטרנט. האתר משמש קטלוג למוצרים הנמכרים בסניפי הרשת. אתר האינטרנט הרשמי של מקס סטוק מקס סטוק, ברשת החברתית פייסבוק מקס סטוק, ברשת החברתית אינסטגרם ספיר פרץ, ‏האם פער דורות יכול להעיב על שותפות עסקית?, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2010 גיל קליאן, הסוד של בעלי רשת מקס סטוק: "אין לי תוכנית עסקית, אין לי כלום", באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2012 רשת "MAX 10" תמכור מוצרים לבית במחיר של עד 10 שקלים, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2013 אורנה יפת, מקס סטוק פותחת סניפים חדשים עם מוצרים במחיר של עד 20 שקל, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2014 תחיה ברק, ‏תמיד רציתי כסף בכיס, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2017 דיאנה בחור ניר, מייסד רשת מקס שנמכרה לאייפקס: "אני חולם להפוך את מקס לאיקאה של ישראל", באתר כלכליסט, 8 ביוני 2017 מקס סטוק בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב מקס סטוק בע"מ, באתר "מאיה" מקס סטוק, באתר Crunchbase (באנגלית) מקס סטוק בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. גולן חזני, אייפקס רוכשת את מקס לפי שווי של 300 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 6 ביוני 2017 שני מוזס, ‏אייפקס רוכשת 55% מרשת מקס סטוק לפי שווי של כ-300 מ' ש', באתר גלובס, 6 ביוני 2017 מיכאל רוכוורגר, שווה יותר מפסגות: זהבית כהן הצליחה להנפיק את מקס סטוק לפי שווי 1.7 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 14 בספטמבר 2020 רשימת סניפים, באתר הרשת
ברום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברום – יסוד כימי תרכובות ברום – מפעל כימיקלים מקבוצת כי"ל ברום (אוסטרליה המערבית) – עיירה באוסטרליה מחוז ברום – מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית אישים: יואב ברום – איש צבא ישראלי גבריאלה ברום – דוגמנית גרמנייה דני ברום – פסיכולוג ישראלי שלמה ברום – חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי
מרטין לותר קינג השלישי

מרטין לותר קינג השלישי (באנגלית: Martin Luther King III; נולד 23 באוקטובר 1957) הוא בנו הבכור של מרטין לותר קינג ועו"ד המתמחה בזכויות אדם. בשנת 2006 הוא נישא לבת זוגו ולהם ילדה אחת. בשנת 1997 נבחר מרטין לותר קינג השלישי לעמוד בראש התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית שהוא ארגון לזכויות אדם שנוסד על ידי אביו. זמן קצר לאחר בחירתו לתפקיד הוא נכנס לסדרת עימותים קשים עם שאר חברי הארגון, ביוני 2001 הודח מרטין לותר קינג השלישי מתפקידו על רקע שיתוק שאחז בארגון והוחזר לתפקיד שבוע לאחר מכן. הוא פרש מתפקידו בשנת 2004. באפריל 2006 נבחר מרטין לותר קינג השלישי לתפקיד יו"ר ונשיא מרכז קינג. מדיה וקבצים בנושא מרטין לותר קינג השלישי בוויקישיתוף מרטין לותר קינג השלישי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב אלבז (צלם)

יעקב אלבז (נולד ב-1945) הוא צלם עיתונות וצלם אמנותי, סוחר ויזם ישראלי בתחום האמנות. נולד בשנת 1945 במקנס, מרוקו. בגיל 8 עלה עם משפחתו לישראל; תחילה שהתה המשפחה חודשיים במחנה מעבר לעולים במרסיי, ומשם הועברה למעברת שפרעם, בה חיו בני המשפחה בצריף בתנאים קשים במשך כשנה. בשנה זו נשלח אלבז ללמוד בכפר הנוער רמת הדסה שבקריית טבעון. בהמשך למד בקיבוץ שדה נחמיה בגליל העליון, חונך לערכי ציונות ולמד חקלאות ועבודות משק. בגיל 17 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. בהמשך לקח חלק במחזור הראשון שהקים את היאחזות "כורזים", שלימים הפכה למושב אלמגור. בתום השירות חזר לשדה נחמיה ועבד כחקלאי וכנהג ב"קואופרטיב גליל עליון". בכסף שחסך קנה את המצלמה הראשונה שלו, ובחורף 1963 הופיע לראשונה צילום שצילם על עמוד השער במוסף סוף השבוע של העיתון "ידיעות אחרונות". כך החלה הקריירה המקצועית שלו בתחום הצילום. הוא עבד כצלם בסוכנות "ישראל-סאן", ולאחר שצבר ניסיון בצילום עיתונות קיבל מלשכת העיתונות הממשלתית תעודה שאפשרה לו להיות נוכח באירועים ממלכתיים בכנסת ולתעד אישים חשובים, כגון מארק שאגאל, טדי קולק, משה דיין, זלמן שזר, גולדה מאיר, הרמטכ"ל דוד אלעזר, ועוד. בשנת 1972 טס לבדו לטורונטו, קנדה, ועבד כצלם בעיתון "Canadian Jewish news". ב-1973 זכה בפרס ראשון בתחרות צילום קנדית בנושא ישראל. בתקופה זו החל גם לעסוק במסחר אמנות ובהפקת הדפסות לאמנים, ופתח בטורונטו את הגלריה הראשונה שלו. לאחר מכן פתח גלריה נוספת ברובע הסוהו במנהטן, ניו יורק, והפיק הדפסות לאמנים כגון יעקב אגם, אריה אזן, ניסן אנגל ואנדי וורהול. לאחר 35 שנה בטורונטו ומנהטן חזר ב-2010 לקיבוץ שדה נחמיה בישראל, כדי להקים מיזם אמנות מסחרי בשיתוף עם אמנים מקומיים, שמטרתו קידום והפצת אמנות ישראלית בצפון אמריקה. כיום שוכרת החברה שהקים למטרה זו חמישה מבנים ישנים בקיבוץ, שהוסבו לגלריה, סטודיו להדפסות צילום וציור, חלל למסגור עבודות ואחסון, וסטודיו-משרד. מדיה וקבצים בנושא יעקב אלבז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יעקב אלבז כתבות עיתונות על אלבז, באתר הגלריה של אלבז בפייסבוק
החיילות

"החיילות" הוא טריפטיכון מאת האמן הישראלי ניר הוד. הוא מציג שלושה תצלומים מעובדים של חיילות צה"ל. על ידי שימוש במגדר ובקיטש, מהווה העבודה ביקורת אירונית כנגד תפיסות רווחות בחברה הישראלית. "החיילות" מציג דימויים של שלוש חיילות צה"ל המופיעות על רקע חלק, בגווני צהוב-אדום. אחת החיילות, האוחזת בידה טלפון אלחוטי, היא למעשה דמותו של האמן בלבוש דראג. הוד בחר להעצים את הצבעים בתצלום, בעזרת עיבוד ממוחשב, כך שמתקבלת תחושה נוסטלגית. היא מועצמת על ידי קיטש, המתבטא בהתייחסות אל תצלומים היסטוריים של חיילות צה"ל ועל ידי שימוש במסגרות מוזהבות. העבודה הוצגה בשנת 1994 בתערוכה "מטא-סקס" שהתקיימה במשכן לאמנות על שם חיים אתר. בשנת 2008 הוצגה העבודה בתערוכה "ובסוף נמות - אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל" במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2006 נמכרה היצירה במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק בעבור 48 אלף דולר. ראו: יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 405-403. אלינור פוקס, ‏כמה עולה עבודת האמנות היקרה ביותר בישראל?, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2014
ויליאם ואין פריור

ויליאם ואן פריור (בדנית: William Wain Prior; ‏18 ביולי 1876 קופנהגן - 9 במרץ 1946 קופנהגן) היה גנרל דני. ב-1939 מונה למפקד הצבא המלכותי הדני. למרות הסכם אי-התוקפנות שנחתם בין דנמרק לגרמניה, התריע פריור, שלא בטח בהסכם, מפני פלישה גרמנית קרובה וניסה לשכנע את המלך ומפקדי הצבא, שיש להגדיל את הצבא. חששו גבר כאשר באותה שנה הותקפה פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. אולם בצמרת הדנית חששו, שצעד כזה יכעיס את גרמניה. שאר מפקדי הצבא ראו את דעתו על הפלישה הקרבה כפסימיות חסרת טעם, אולם ב-9 באפריל 1940 תקף הוורמאכט את נורווגיה ודנמרק בטענה, שבריטניה מנסה למקש את שתי המדינות. הפלישה לדנמרק התקיימה בשעה 4:15 בבוקר. כוחות גרמניים חצו לשלזוויג בכלי רכב לא מוגנים, מפני שלא חששו מהתנגדות. ספינות גרמניות הנחיתו כוחות בקופנהגן ובאיים נוספים ומטוסי הלופטוואפה פיזרו כרוזים ברחבי המדינה הקוראים להיכנע. המשמר המלכותי בקופנהגן ויחידות קטנות ביוטלנד ניסו להשיב מלחמה, אולם כעבור שעתיים נכנעה דנמרק. פריור המשיך לכהן כמפקדו של מה שנותר מהצבא הדני במשך שנה ואז התפטר, שנתיים לפני שהצבא הדני פורק בהוראה גרמנית. הוא חי את שארית חייו בממשלת הבובות שהקימו הגרמנים ועוד הספיק לראות את ארצו נגאלת בידי מונטגומרי. הוא נפטר בקופנהגן ב-9 במרץ 1946. מדיה וקבצים בנושא ויליאם ואין פריור בוויקישיתוף
ג'וניור דיאס

ג'וניור דיאס (בספרדית: Júnior Enrique Díaz Campbell; נולד ב-12 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי אשר שיחק כמגן. ג'וניור הוא בנו של הכדורגלן אנריקה דיאס ששיחק במדי הנבחרת הלאומית. ג'וניור התחיל את דרכו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל הקוסטה ריקאית. ב-2008 עבר לקבוצת ויסלה קרקוב איתה זכה בשלוש אליפויות. בשנת 2012 חתם בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה, ואחר כך עבר לדרמשטאדט 98 בשנת 2015, בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, ונשאר עמה בליגה. בקיץ 2016 חתם דיאס בווירצבורגר קיקרס, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. בשנת 2003 שיחק לראשונה במדי קוסטה ריקה, הוא שותף במשחק אחד בקופה אמריקה 2004 וכן השתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדת אתונה ואת שערו הראשון כבש בינואר 2013. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. ויסלה קרקוב אליפות ליגת העל הפולנית (3): 2008, 2009, 2011 קוסטה ריקה קופה סנטרואמריקאנה: 2005 מדיה וקבצים בנושא ג'וניור דיאס בוויקישיתוף ג'וניור דיאס, ברשת החברתית פייסבוק ג'וניור דיאס, ברשת החברתית אינסטגרם ג'וניור דיאס, באתר Transfermarkt ג'וניור דיאס, באתר Soccerway ג'וניור דיאס, באתר WorldFootball.net ג'וניור דיאס, באתר National Football Teams ג'וניור דיאס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט מנהלי

משפט מנהלי הוא הענף המשפטי המסדיר את אופן פעולתם של גופים שלטוניים המצויים תחת הרשות המבצעת, המהווים רשויות מנהליות. המשפט המנהלי שייך לתחום המשפט הציבורי, ומהווה את דיני המינהל הציבורי. המשפט המנהלי עוסק בסמכותן של הרשויות המנהליות, בהליך המנהלי החל על עבודתן ובהפעלת שיקול הדעת המנהלי בהחלטות ובמעשים המתבצעים על ידן. כללי המשפט המנהלי מסדירים את המבנה ואת היחסים הפנימיים של המנהל הציבורי, למשל, היחסים בין הממשלה לשר פלוני, או היחסים בין שר לבין הדרג המקצועי במשרד עליו הוא ממונה. בנוסף, המשפט המנהלי מסדיר את היחסים שבין הרשות המנהלית לפרט (האזרח), ובין הרשות המנהלית לעסקים ולתאגידים. בעוד שבעבר התמקד המשפט המנהלי במערכת היחסים שבין המדינה לאזרח, כיום חלק הארי שלו עוסק בהסדרת פעילותם של עסקים ושל תאגידים פרטיים, במסגרת תהליך הרגולציה. משפט מנהלי אינו מאפשר לתובע לקבל פיצוי כספי על עוול שנגרם לו. ההליך נועד לספק תגובה או פתרון. כמו כן, פרק הזמן בו ניתן לפעול במסגרת הליך מנהלי מוגבל, שכן שיהוי יכול להוביל לביטול ההליך ופסילתו. התחום הקרוב ביותר למשפט המנהלי הוא המשפט החוקתי, אך בעוד שהמשפט החוקתי מגדיר את שיטת המשטר והיחסים בין שלוש הרשויות, המשפט המנהלי עוסק באופן פעולתה של הרשות המבצעת (הגדולה מבין שלוש הרשויות). על כן, המשפט המנהלי מבטא עקרונות דמוקרטיים (כמו הבטחת הגינות ושוויון), לצד כללים פורמליים דוגמת היקף התשתית העובדתית הנדרשת לקבלת החלטה מנהלית. בעוד שהמשפט החוקתי מתמקד בזכויות אדם המשפט המנהלי רחב הרבה יותר: הוא מגן על אינטרסים של יחידים ושל קבוצות חברתיות גם כאשר אלו אינם מוגנים כזכויות. בית משפט לעניינים מינהליים בית המשפט הגבוה לצדק ברוך ברכה, משפט מינהלי, הוצאת שוקן, (כרכים א'–ב') 1986 דפנה ברק-ארז, משפט מינהלי, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, (כרכים א'–ב', ג', ד') (2010, 2013, 2017) יצחק זמיר, הסמכות המינהלית, נבו הוצאה לאור, (מהדורה שנייה מורחבת, כרכים א', ב', ג', ד') (2010, 2011, 2014, 2017) איל פלג, אתגר העוני של המשפט המינהלי, רסלינג, 2013 שרון ידין, רגולציה: המשפט המנהלי בעידן החוזים הרגולטוריים, הוצאת בורסי, 2016 אורן שבת, העתירה המנהלית והסעדים במכרזים ציבוריים, הוצאת פרלשטיין גינוסר, 2017 מדיה וקבצים בנושא משפט מנהלי בוויקישיתוף משפט מנהלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משפט מנהלי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
יוסיף פאדנהכט

פרופסור יוֹסִיף מָקְסִימוֹב פָאדֶנְהֶכְט (בבולגרית: Йосиф Максимов Фаденхехт;‏ 24 בנובמבר 1873, ארזורום, האימפריה העות'מאנית – 27 באוקטובר 1953, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה משפטן ופוליטיקאי בולגרי ממוצא יהודי, חבר מפלגת האיחוד הדמוקרטי אשר ב-1918 כיהן כשר המשפטים של הממלכה בממשלתו השנייה של אלכסנדר מלינוב. יוסיף פאדנהכט נולד למאיר קיש, בן למשפחה יהודית אשכנזית שהיגרה מהעיירה ברודי לקרקוב. מאיר קיש יצא מקרקוב ללימודי רפואה בווינה ושם נישא לברטה גילגוד. הזוג התנצר ושינה את שם המשפחה לפאדנהכט. בהמשך, שרת מאיר כרופא בצבא העות'מאני והוצב בארזורום, שם נולד יוסיף. מאוחר יותר, היגרה המשפחה לפלובדיב ובה עסק מאיר ברפואה. יוסיף רכש השכלה יסודית בפלובדיב ובהמשך עבר לסופיה. הוא למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת לייפציג ובאוניברסיטת וינה, התמחה בבולוניה שבאיטליה ורכש דוקטורט במשפט אזרחי באוניברסיטת סופיה. ב-1911 הצטרף פאדנהכט לחיים הפוליטיים ונמנה עם מייסדי מפלגת האיחוד הדמוקרטי. הוא כיהן כחבר הפרלמנט הבולגרי מ-1913 ועד 1926. בין יוני לאוקטובר 1918 כיהן פאדנהכט כשר המשפטים בממשלתו של אלכסנדר מלינוב והיה הפוליטיקאי הראשון ממוצא יהודי אשר כיהן בתפקיד שר בממשלות בולגריה המודרנית. בין 1931 ל-1939 כיהן כיושב ראש התאחדות עורכי הדין בבולגריה. בתו, אנה סרצ'אג'ייבה קיבלה את עיטור חסיד אומות העולם על השתתפותה בהצלת משפחת קָארְיוֹ מסקופיה במהלך מלחמת העולם השנייה. נכדו הוא השחקן הבולגרי הנודע יוסיף סרצ'אג'ייב (אנ'). יוסיף פאדנהכט הלך לעולמו ב-1953 בסופיה והוא בן 80 שנים. מדיה וקבצים בנושא יוסיף פאדנהכט בוויקישיתוף ארכיון ניר ברוך. בשל ההתנצרות, יוסיף כמעט ולא מוזכר בספרים בעברית העוסקים בתולדות יהודי בולגריה.
Midnight (שיר)

Midnight הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי כחלק מאלבום האולפן השישי שלהם, Ghost Stories (סיפורי רוחות) בשנת 2014. השיר נכתב והופק על ידי חברי הלהקה גיא ברימן, ג'וני באקלנד, וויל צ'מפיון וכריס מרטין, עם עזרה בהפקה מפול אפוורת', דניאל גרין וריק סימפסון בהפקה משותפת עם ג'ון הופקינס. קליפ ווידאו לסינגל יצא לאור ב-25 בפברואר 2014, כטיזר לאלבום האולפן השישי, שאז עוד לא הוכרזה יציאתו. תקליט 7" של Midnight יצא לאור בידי פרלופון (Parlophone) ביום חנויות התקליטים 2014. הסינגל, שמוצג בצדו האחד של התקליט, יצא לאור ב-17 באפריל, ונהפך לסינגל השני שיצא לאור על ידי הלהקה כדי לקדם את האלבום Ghost Stories. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר האינטרנט הרשמי של Midnight (באנגלית) מידע על הסינגל "Midnight" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Midnight" באתר Discogs סרטון השיר "Midnight" באתר יוטיוב
ג'ו דייוויס

ג'ו דייוויס (באנגלית: Joe Davis; נולד ב-1950) הוא מדען ואמן. חוקר בכיר במעבדות הגנטיקה של אוניברסיטת הרווארד, ומשמש כעמית מחקר במחלקה לביולוגיה של אוניברסיטת MIT. דייוויס הוא דמות צבעונית במיוחד בעולם המדעי, ומתעסק בתחומים כגון ביולוגיה מולקולרית, ביואינפורמטיקה, "אומנות חלל", פיסול, ביו ארט ועוד. דייוויס זכה לפרסים בתחומי ההנדסה, הביולוגיה והאמנות. מאמריו של דייוויס זכו כבר לפרסומים ב-Scientific American, ב-Nature, ובמספר ספרים. הוא מוזמן לעיתים קרובות להרצות באוניברסיטאות, מעבדות ומכוני אמנות. חייו של ג'ו דייוויס תועדו על ידי הבמאי פטר סאסובסקי בסרט "שמיים+ארץ+ג'ו דייוויס" ("Heaven+ Earth + Joe Davis") בשנת 2011. לדייוויס הופעות רבות בתקשורת, כולל שתיים בתוכנית הסאטירה "דו"ח קולבר". ב-2001 כינה ה"וושינגטון פוסט" את דייוויס "יועץ הסתרים של תנועת הביוארט" (שילוב אמנות ומדע), באומרו "דייוויס נמנע מעימות בין אומנות למדע, וטוען כי הוא דובר את שתי השפות ולא יכול להפריד בין התחומים". לעבודתו יש היבטים נוספים והיא כוללת שימוש בסטגנוגרפיה בניסיון לשלוח מסרים לעתיד עבור הדורות הבאים ובמקרה נוסף לייצר תקשורת עם יצורים מהחלל החיצון. דייוויס היה מעורב גם בפרויקטים הקשורים ל-DIYbio ב-2008. לדייוויס מיוחסות אמירות כגון "אינני רוצה ליצור ארנבות ירוקות או כלבים סגולים, אבל אני רוצה לתפעל את ערימות הדנ"א הדוממות, ה"זבל" שמהווה יותר מ-90% מתוך הקוד הגנטי של האורגניזם". "מיקרוסקופ אודיו"-מיקרוסקופ המתרגם מידע המתקבל מאור לצורת צלילים, ומאפשר "לשמוע" תאים חיים. לכל תא "חתימה אקוסטית". ניסוי בחיידקי אי קולי-כיצד הם מגיבים למוזיקת ג'אז ולצלילים נוספים.(יחד עם אנדרו זרצקי). שתילת מפה של "שביל החלב" בתוך אוזן של עכבר מהונדס גנטית. מערכת שעונים הנקראת "Primordial" (מילולית-קדמוני) פרויקט המתייחס לתאוריה האומרת כי היווצרות החיים התרחשה כבריאה ספונטנית בתהליכי הרכבה עצמית. תוכנית לשימוש באנרגיית ברקים בהמרה לפעימות לייזר-שיוקרנו לפסלי ענק ויגרמו לשינוי צבעי הלייזר ולתהודות צלילים רועמות. "הפואטיקה של הנרתיק" - אות מקודד אשר נשלח למספר מערכות כוכבים ונוצר מצלילי התכווצות הוואגינה הנשית. מדיה וקבצים בנושא ג'ו דייוויס בוויקישיתוף הראל עילם, עץ הדעת: חוקר מכניס את ויקיפדיה כולה לתפוח, בצורת DNA, באתר כלכליסט, 15 במאי 2014 Phil McKenna, "ג'ו דייוויס-המדען המשוגע של MIT?", אתר "newscientist" על הסרט התיעודי, "Heaven+Earth+Joe Davis", באתר הסרט Zareena Hussain, האמנות המיקרוביולוגית, "the tech" Gibbs, W. Wayt (באפריל 2001). "Art as a form of life (profile of Joe Davis)". Scientific American. אורכב מ-המקור ב-2008-09-27. נבדק ב-2014-06-22. {{cite journal}}: (עזרה) "The Brilliantly Weird World of MIT's 'Mad' Scientist". The Daily Galaxy. אוק' 2008. אורכב מ-המקור ב-2014-05-21. נבדק ב-2014-06-22. {{cite journal}}: (עזרה)
שוודט על האודר

שוודט על האודר, או בקיצור שוודט (בגרמנית: Schwedt/Oder), היא העיר הגדולה ביותר במחוז אוקרמארק שבצפון-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה. העיר שוכנת על נהר האודר, בקרבת הגבול עם פולין. בעיר, שבעבר הייתה מרכז חקלאי, פועל כיום אחד מבתי הזיקוק הגדולים בגרמניה, שהוקם ב-1958 והוא מקושר לצינור נפט שמגיע מרוסיה. כמו כן פועל בשוודט בית החרושת הגדול באירופה לייצור נייר. רוב מפעלי התעשייה הוקמו בתקופת שלטון מזרח גרמניה בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. עבור הפועלים הרבים שעברו לשוודט נבנו בנייני מגורים גדולים. כ-9% ממבני המגורים בעיר הם בתים בבנייה טרומית מבטון שנבנו באותה תקופה. לאחר שהופחת באופן משמעותי מספר מקומות העבודה לאחר איחוד גרמניה ולאחר שובה של כלכלת השוק, איבדה שוודט כרבע מאוכלוסייתה מאז שנת 1990. בעשורים האחרונים, נעשתה שוודט כעיר לדוגמה של תהליך הריסת בתים מסוג זה כדי להילחם בתופעה של דירות נטושות ובהתנוונות העיר. שוודט שוכנת בחלקו המזרחי של האזור ההיסטורי של אוקרמארק המשתרע בין נהר האודר לבין נהר ההאבל (Havel). העיר ממוקמת בתוך עמק קרחוני בשוליים המערביים של שטחי ההצפה של נהר האודר המשתרעים לאורך גבול גרמניה-פולין, ואשר בשנת 1995 הוכרזו כפארק הלאומי של עמק האודר התחתון (Nationalpark Unteres Odertal). על גבי הנהר, במרחק של 10 ק"מ מדרום-מזרח, שוכנת העיר הפולנית חוינה (Chojna). הערים הגרמניות הקרובות הן אנגרמונדה (Angermünde) וגארץ (Gartz). לאחר נדידת העמים יושב האזור בשבטים פולאבים. החל משנת 937 ובמשך המאה ה-11 וה-12 התחולל מאבק על השליטה באזור בין שבטים סלאבים, סקסונים ופומרנים. היישוב שוודט מוזכר לראשונה במסמך משנת 1265. בעימות שהתחולל בין ברנדנבורג לבין פומרניה ויתר לודוויג השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג על העיר עבור ברנים השלישי, דוכס פומרניה (Barnim III) ב-1354. ב-1434 הוטל מצור על העיר על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג מבית הוהנצולרן, אך ללא הצלחה. ב-1481 עברה הבעלות על האזור לידיהם של רוזני תורינגיה והם העניקו ליישוב את זכויותיו כעיר והביאו את בשורת הרפורמציה הפרוטסטנטית. פריחתה של שוודט הגיעה לקיצה עם פרוץ מלחמת שלושים השנים, כאשר העיר, שניצבה על הדרך שבין שצ'צ'ין לבין ברלין, נבזזה מספר פעמים. ב-1631 חנה במקום גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה, לאחר שנחת בפומרניה ובדרכו לקרב ברייטנפלד. שש שנים לאחר מכן העלה את העיר באש הפילדמרשל השוודי יוהאן באנר, לאחר שתושביה סירבו להיכנע. במהלך המלחמה הצפונית הגדולה נחתם במקום הסכם שוודט. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצות כבדות שנמשכו מעל חודשיים, גרמו להרס של כ-85% משטח העיר, כולל המצודה שלה. הצבא האדום כבש את שוודט ב-26 באפריל 1945, שבועיים לפני כניעתה הסופית של גרמניה הנאצית. במהלך שנות ה-60 ממשלת מזרח גרמניה עודדה את תושביה להתגורר בשוודט, מגמה שנעצרה עם נפילת הגוש הקומוניסטי. פולין קושאלין, פולין בריטה שטפן (נולדה ב-1983) - שחיינית, אלופה אולימפית במשחר ל-50 ו-100 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג מלווין אימודו (נולד ב-1999) - שחיין, אלוף אירופה לשנת 2024 במשחה ל-100 מטר חזה מדיה וקבצים בנושא שוודט על האודר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שוודט על האודר (בשפות מרובות) שוודט באנציקלופדיה בריטניקה (1911). שוודט על האודר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שווט (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית