ברכת מציב גבול אלמנה

ברכת מציב גבול אלמנה היא ברכה שתקנו חכמים על ראיית יישוב חדש שהוקם בארץ ישראל לאחר שעם ישראל גלה מארצו וכעת מיישבה מחדש, כאשה שנותרה עזובה מבעלה כגרושה (בלשון חז"ל גם גרושה נקראת "אלמנה"), וכעת שבה אל ביתו. הראשונים נחלקו האם הברכה נתקנה בעיקרה על ראיית כל מבנה, או דווקא על ראיית בית כנסת. כיום המנהג לברך את הברכה על ראיית בית כנסת. ברכת מציב גבול אלמנה מוזכרת בתלמוד הבבלי במסכת ברכות: ”תנו רבנן: הרואה בתי ישראל בישובן, אומר: 'ברוך מציב גבול אלמנה'”. ונפסקה בשולחן ערוך. הברכה מדמה את עם ישראל בגלות לאשה שנעזבה מבעלה, שהיא כאלמנה. כאשר שבו ישראל לארצם וגבולם, הם כאלמנה ששבה לבעלה. דימוי עם ישראל בחורבן ובגלות לאלמנה, מקורו בפסוק בישעיהו: ”כִּי יָמִין וּשְׂמֹאל תִּפְרֹצִי וְזַרְעֵךְ גּוֹיִם יִירָשׁ וְעָרִים נְשַׁמּוֹת יוֹשִׁיבוּ: אַל תִּירְאִי כִּי לֹא תֵבוֹשִׁי וְאַל תִּכָּלְמִי כִּי לֹא תַחְפִּירִי כִּי בֹשֶׁת עֲלוּמַיִךְ תִּשְׁכָּחִי וְחֶרְפַּת אַלְמְנוּתַיִךְ לֹא תִזְכְּרִי עוֹד”. במשך שנות הגלות, כאשר היישוב היהודי בארץ היה דל, לא נהגו לברך ברכה, מכיוון שהיישוב בארץ לא היה יציב ולא הייתה בו כל כך נחמה. כאשר החלה ההתיישבות היהודית בארץ להתרחב, בעת עליית חובבי ציון ובעת היציאה מחומות ירושלים, החלו לברך ברכה זו על יישובים שנבנו בארץ. רש"י על הגמרא במסכת ברכות מבאר שמברכים את הברכה על יישוב ”כגון יישוב בבית שני”. ובאר הבית יוסף: ”היינו כשישראל מיושבים בלא שטן ולא פגע רע” (טור אורח חיים רכד). יש אומרים שגם על יישובים החיים בצל פיגועים והתנכלויות אויב ניתן לברך כיוון שהם נחשבים יושבים לבטח הרבה יותר ממצב עם ישראל בגלות. לדעת הרי"ף ברכת "מציב גבול אלמנה" נתקנה על ראיית בית כנסת של יישוב ישראלי. אולם לדעת רוב הראשונים, בהם רבנו חננאל, רש"י, רמב"ם והשולחן ערוך, הברכה היא על יישוב חדש ולאו דווקא בית כנסת. בפועל, כדי לצאת ידי חובת כל הדעות, המנהג לברך את הברכה בבית הכנסת שביישוב החדש. לדעת הרב אליעזר מלמד שונה הדין לגבי ירושלים, מאחר שעליה עיקר אבל החורבן, יש לברך על כל בניית שכונה חדשה בתוכה אף על פי שהיישוב היהודי בה מבוסס וקדום. להלכה כתב במשנה ברורה בשם הפרי מגדים שבימינו טוב לברך ברכה זו בלא שם ומלכות. הרב צבי יהודה הכהן קוק כתב שהחשש והפחד בדורינו שמא יש כאן ברכה לבטלה בשל מחלוקת הראשונים, וההחמרה עקב כך שלא לברך כלל, נגזרים מחסרון שלמות באמונה. את ברכות הראייה הקשורות למקומות ואתרים מברכים בכל שלושים יום, לכן גם ברכה זו מברכים בכל שלושים יום שרואים את היישוב החדש. אמנם יש אומרים שמאחר ואין כל כך התפעלות מראיית יישובים חדשים, לכן רק על ראייה ראשונה של יישוב, שאז ישנה התפעלות, מברכים ברכה זו. הרב מאיר בראלי, מציב גבול אלמנה: בירורים בדין רואה בתי ישראל ביישובן ובחורבנן, בוויקיטקסט הרב יהושע ון-דייק, לבירור 'מקחו של צדיק' בעניין ברכת מציב גבול אלמנה - בירור שיטתו של רבינו הרצי"ה קוק זצ"ל ירחון האוצר גיליון פח תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד ב' שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רכ"ד, סעיף י' ספר ישעיהו, פרק נ"ד, פסוק ג' - ד פניני הלכה ברכות פרק ט"ו, הלכה כ"ב הרב אלישיב (מובא בספר 'מציב גבול אלמנה' עמ' 67 הערה 4) הרב יהודה עמיחי, באתר ברכת מציב גבול אלמנה, באתר מכון התורה והארץ הבית יוסף שם מעלה אפשרות להסביר שהברכה נתקנה על הרואה "בתי עשירי ישראל בתוקפן ובגבורתן", על פי הסיפור עם רב חסדא ועולא, המובא בגמרא בברכות מיד לאחר הבאת ברכת מציב גבול אלמנה. אולם למעשה הוא מסיים: "ואפשר שאף על פי שישראל מיושבים בתוקף וגבורה בקצת מקומות אין מברכין עליהם אלא אם כן היו בארץ ישראל ובזמן הבית. ונראה שזו הייתה כוונת רש"י גם כן במה שכתב כגון ביישוב בית שני". ומה שכתב "בזמן הבית", בארו רבים שהכוונה שיושבים בבטחה כמו בימי בית המקדש השני, אך לא בא להתנות שברכה זו היא רק בעת שבית המקדש קיים. לכן פסק הבית יוסף דין זה בשולחן ערוך, שהוא ספר הלכה למעשה, גם לימים בהם בית המקדש עוד לא בנוי (, ועוד) פניני הלכה ברכות פרק ט"ו, הלכה כ"ב, הערה 18 בשם הרב אברהם שפירא מסכת ברכות דף מ"ג, עמוד ב' בדפי הרי"ף משנה ברורה רכד יד פניני הלכה ברכות ט"ו, כ"ב שיחות הרצי"ה על ויקרא עמ' 288-291, הרב יהודה זולדן, ברכת מציב גבול אלמנה, באתר "דעת" שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רכ"ד, סעיף י"ג. וכך פסק בפניני הלכה ברכות ט"ו, כ"ב