מישיגן (BB-27)

אוניית המערכה מישיגן (BB-27), הייתה אוניית מערכה מסדרת קרוליינה הדרומית, והייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה לכבוד המדינה ה-26. היא הייתה האונייה השנייה בסדרה שלה, אוניות המערכה דרדנוט הראשונות שנבנו עבור הצי האמריקני. היא הונחה בדצמבר 1906, הושקה במאי 1908 והוכנסה לשירות בצי ב-4 בינואר 1910. מישיגן וקרוליינה הדרומית היו חמושות בסוללה ראשית של שמונה 12 אינץ' (305 מילימטרים) תותחים בצריחי תותחים תאומים; הן היו הדרדנוטים הראשונות שהציגו את הסידור הזה. מישיגן בילתה את הקריירה שלה בצי האטלנטי. היא שייטה לעיתים קרובות בחוף המזרחי של ארצות הברית ובים הקריבי, ובאפריל 1914 השתתפה בכיבוש האמריקאי של וראקרוס במהלך מלחמת האזרחים במקסיקו. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, מישיגן הועסקה כספינת ליווי ואימון של שיירות עבור הצי המתרחב במהירות בזמן המלחמה. בינואר 1918, תורן הכלוב הקדמי שלה קרס בים סוער, והרג שישה אנשי צוות. ב-1919 היא החזירה חיילים מאירופה. האונייה ערכה הפלגות אימונים בשנים 1920 ו-1921, אך הקריירה שלה נקטעה על ידי הסכם הצי של וושינגטון שנחתם בפברואר 1922, שקבע את השבתתן של מישיגן וקרוליינה הדרומית. מישיגן הוצאה משירות בפברואר 1923 ופורקה לגרוטאות בשנה שלאחר מכן. מישיגן הייתה באורך כולל של 452 רגל 9 אינץ' (138 מטר), רוחב של 80 רגל 3 אינץ' (24 מטר) ושוקע של 24 רגל 6 אינץ' (7 מטר). הדחק האונייה היה 16,000 טונות ארוכות (16,257 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,617 טונות ארוכות (17,900 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים בדירוג של 16,500 כוחות סוס (12,304 קילוואט) ו-12 דוודי Babcock & Wilcox המופעלים בפחם, שהעניקו לה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 6,950 מיילים ימיים (12,870 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). היה לה צוות של 869 קצינים ומלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) /45 קליבר Mark 5 בארבעה צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, שהוצבו בשני זוגות ירי-על מקדימה ומאחורה. הסוללה המשנית כללה 22 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר מותקנים בקזמטים לאורך דופן הגוף. כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה זוג של צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב. חגורת השריון הראשית של מישיגן הייתה בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ) מעל מחסני התחמושת, 10 אינץ' (254 מ"מ) מעל חללי המכונות, ו-8 אינץ' (203 מ"מ) במקום אחר. הסיפון המשוריין היה בעובי 1.5–2.5 אינץ' (38–64 מ"מ). לצריחי התותחים היו חזיתות בעובי 12 אינץ', בעוד שהברבטות התומכות היו בעלי חיפוי שריון בעובי 10 אינץ'. שריון בעובי 10 אינץ' הגן גם על תותחי הקזמטים. למגדל הניווט היו דפנות בעובי 12 אינץ'. מישיגן הונחה ב-17 בדצמבר 1906 בתאגיד לבניית ספינות בניו יורק, והיא הושקה ב-26 במאי 1908. עבודת האבזור הסתיימה ב-4 בינואר 1910, כאשר היא נכנסה לשירות בצי האמריקני. לאחר שנכנסה לשירות, היא שובצה בצי האטלנטי. לאחר מכן היא החלה בשייט טלטלה בים הקריבי שנמשך עד 7 ביוני. מישיגן הצטרפה לתמרוני אימון מחוץ לניו אינגלנד החל מ-29 ביולי. לאחר מכן ערכה שייט אימונים לאירופה; היא עזבה את בוסטון, מסצ'וסטס, ב-2 בנובמבר והתחנות כללו את פורטלנד, בריטניה ושרבור, צרפת. היא הגיעה לנמל האחרון ב-8 בדצמבר ונשארה שם עד 30 בדצמבר, אז יצאה לאיים הקריביים. האונייה הגיעה למפרץ גואנטנמו, קובה ב-10 בינואר 1911 והמשיכה לנורפוק, וירג'יניה, והגיעה לשם ארבעה ימים לאחר מכן. במהלך תקופה זו, חלוץ התעופה הימי לעתיד, ג'ון הנרי טאוארס, שירת על סיפונה של האונייה כתצפית על התותחים העיקריים. הטווח הארוך של התותחים, שיכול היה לירות רחוק יותר מהאופק, שכנע את טאוארס בצורך במטוסי תצפית. לאחר מכן הפליגה האונייה בחוף המזרחי במשך רוב השנתיים הבאות. ב-15 בנובמבר 1912, היא יצאה לשייט ארוך יותר למפרץ מקסיקו, עם עצירות בפנסקולה, פלורידה, ניו אורלינס, לואיזיאנה וגלווסטון, טקסס, בדרך. לאחר מכן היא המשיכה דרומה יותר לווראקרוס, מקסיקו, לשם הגיעה ב-12 בדצמבר. מישיגן נשארה שם יומיים לפני שהחלה את ההפלגה הביתה; היא הגיעה להמפטון רודס ב-20 בדצמבר. הסיורים מול החוף המזרחי התחדשו במחצית הראשונה של 1913. ב-6 ביולי היא יצאה מקווינסי, מסצ'וסטס, למסע נוסף למימי מקסיקו; המסע הזה נבע ממלחמת האזרחים במקסיקו, שאיימה על האינטרסים האמריקאים במדינה. היא הגיעה לטמפיקו ב-15 ביולי ולאחר מכן שייטה מול החוף המקסיקני עד ל-13 בינואר 1914, אז עזבה לניו יורק, לשם הגיעה שבעה ימים לאחר מכן. לאחר מכן היא עברה חזרה לנורפוק. ב-14 בפברואר, היא עזבה את הנמל להפלגה קצרה למפרץ גואקנאיבו, קובה, וחזרה להמפטון רודס ב-19 במרץ. מישיגן החלה בשייט שלישי למקסיקו ב-16 באפריל כדי לתמוך בכיבוש האמריקאי של וראקרוס. היא הגיעה לעיר ב-22 באפריל והנחיתה גדוד נחתים כחלק מכוח הכיבוש. לאחר מכן סיירה האונייה בחוף לפני שיצאה לארצות הברית ב-20 ביוני. היא הגיעה לכף דלאוור שישה ימים לאחר מכן. השגרה הרגילה בזמן שלום של הפלגות מול החוף המזרחי נמשכה בשלוש השנים הבאות. בדצמבר 1914, צוות האונייה ערך ניסויים עם מנהלי בקרת אש כדי לסייע בטיווח התותחים; מנהלי הניסוי הפיקו תוצאות משופרות משמעותית במבחני ירי שנערכו בתחילת 1915. בספטמבר 1916, מישיגן ערכה אימון ירי עם המוניטור הישנה מיאנטונומוה כמטרה, כולל תרגילי ירי ליליים ב-18. ב-21 בספטמבר, במהלך סבב נוסף של ירי לעבר מיאנטונומוה, התפוצץ הפגז בתותח השמאלי בצריח הירי הקדמי של מישיגן. התותח נחתך במקום שיצא מהצריח ורסיסים מהפגז פגעו בסיפון המצודה ובמבנה העילי. אדם אחד נפצע מרסיס. מישיגן חזרה למספנת הצי של פילדלפיה לצורך תיקונים, והגיעה לשם יומיים לאחר מכן. ב-6 באפריל 1917, ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה בשל מערכת הצוללות הבלתי מוגבלת שלה. בשל מהירותה האיטית, מישיגן שובצה לכוח אוניות המערכה ה-2 באותו יום, והוטל עליה להכשיר טירונים ימיים וללוות שיירות. במסגרת משימת האימונים, השתתפה בתמרוני צי ובתרגילי ירי. ב-15 בינואר 1918, מישיגן שייטה ליד קייפ האטרס במהלך אימון כאשר סערה כבדה וים סוער הפילו את תורן הכלוב הקדמי. האונייה התגלגלה שמאלה בים הסוער לפני שהתגלגלה בחדות חזרה לימינה. השינוי המהיר בכיוון גרם לתורן להישבר בנקודה הצרה ביותר שלו, שניזוק בפיצוץ קנה התותח ב-1916 ונתקע. בתאונה נהרגו שישה אנשי צוות ונפצעו עוד שלושה עשר. מישיגן יצאה לנורפוק, העבירה את הפצועים לאוניית בית החולים Solace, והפליגה למספנת הצי של פילדלפיה לתיקון, והגיעה לשם ב-22 בינואר. בתחילת אפריל, מישיגן חזרה לשירות; במשך החודשים הבאים, היא אימנה בעיקר תותחנים במפרץ צ'ספיק. בזמן שהייתה בליווי שיירה שיצאה מארצות הברית ב-30 בספטמבר, נפל המדחף השמאלי של האונייה. היא נאלצה לעזוב את השיירה ב-8 באוקטובר ולחזור לנמל לתיקונים, ונשארה מחוץ לשירות למשך שארית המלחמה. בנובמבר 1918 חתמה גרמניה על שביתת הנשק שסיימה את הלחימה באירופה. מישיגן שובצה לכוח הסיור והתחבורה בסוף דצמבר 1918 כדי להחזיר חיילים אמריקאים מאירופה. היא ביצעה שתי נסיעות הלוך ושוב ב-1919 במהלך המבצע, הראשונה מ-18 בינואר עד 3 במרץ, והשנייה מ-18 במרץ עד 16 באפריל, והחזירה 1,062 חיילים בשתי ההפלגות. במאי נשלחה מישיגן לפילדלפיה לשיפוץ שנמשך עד יוני. לאחר מכן היא חזרה לשגרת האימונים שלה בזמן שלום. ב-6 באוגוסט, היא הופחתה לתפקיד מוגבל והוצבה במספנת הצי של פילדלפיה. ב-19 במאי 1920, היא יצאה לאנאפוליס כדי לאסוף קבוצה של צוערים לשייט אימונים גדול. לאחר שעזבה את אנאפוליס, האונייה יצאה דרומה ועברה את תעלת פנמה לפני שהמשיכה להונולולו, הוואי, לשם הגיעה ב-3 ביולי. מישיגן ביקרה בכמה בסיסים ימיים בחוף המערבי של ארצות הברית במהלך הקיץ: סיאטל, סן פרנסיסקו, סן פדרו וסן דייגו, לפני שחזרה לאנאפוליס ב-2 בספטמבר. שלושה ימים לאחר מכן, היא חזרה לפילדלפיה, שם הוצאה משירות באופן זמני. מישיגן הופעלה מחדש ב-1921 לשייט נוסף לאיים הקריביים, שיצא ב-4 באפריל. היא חזרה לפילדלפיה ב-23 באפריל; זמן קצר לאחר מכן, האונייה הסתבכה בשערורייה קלה. מפקד האונייה דאז, קלארק דניאל סטרנס, הקים סדרה של ועדות מלחים ב-3 במאי כדי להקל על המתיחות בין הקצינים והצוות. מפקדי הצי האטלנטי והשייטת של מישיגן החליטו שהוועדות מהוות איום על המשמעת ועדויות להשפעות מרקסיסטיות. הם יצרו קשר עם אדווין דנבי, אז מזכיר הצי, שהדיח את סטרנס מתפקידו. ב-28 במאי היא אספה קבוצה נוספת של צוערים לשייט אימון נוסף. מסע זה הוביל את האונייה לאירופה, עם עצירות במספר נמלים, כולל כריסטיאנה, נורווגיה, ליסבון, פורטוגל וגיברלטר. היא חזרה להמפטון רודס דרך מפרץ גואנטנמו ב-22 באוגוסט. בשנים מיד לאחר סיום המלחמה הגדולה, ארצות הברית, בריטניה ויפן פתחו כולן בתוכניות בנייה ימיות ענקיות. כל שלוש המדינות החליטו שמירוץ חימוש ימי חדש לא יהיה נכון, ולכן כינסו את ועידת הצי של וושינגטון כדי לדון במגבלות הנשק, שהוליד את הסכם הצי של וושינגטון, שנחתם בפברואר 1922. על פי תנאי סעיף II של האמנה, מישיגן ואחותה קרוליינה הדרומית היו אמורות להתבטל. מישיגן יצאה לים בפעם האחרונה ב-31 באוגוסט, לכיוון מספנת הגריטה בפילדלפיה. היא הגיעה לשם ב-1 בספטמבר והוצאה משירות ב-11 בפברואר 1922. היא נמחקה מרשימות הצי ב-10 בנובמבר 1923 ונגרטה לגרוטאות בשנה שלאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא מישיגן בוויקישיתוף