יחסי אינדונזיה–יפן

יחסי אינדונזיה-יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין יפן. שתי המדינות הן מדינות אסייתיות אשר חולקות קשר היסטורי, כלכלי, ופוליטי. במלחמת העולם השנייה, בעקבות כיבושה של אינדונזיה (אז איי הודו המזרחיים ההולנדים) על ידי האימפריה היפנית, חלה התקרבות בין העם האינדונזי לעם היפני, אשר תמך בעצמאות אינדונזיה והתנתקותה מהאימפריה ההולנדית. יפן היא שותפת מסחר מרכזית עבור אינדונזיה. יפן היא אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר של אינדונזיה. בנוסף, יפן היא מקור סיוע גדול לאינדונזיה, ואינדונזיה היא בית למגוון משאבי טבע אשר מגדילים את המסחר עם יפן.שתי המדינות חברות ב-G-20 וב-APEC. באינדונזיה ישנם 19,717 אזרחים יפנים (2017) ואילו ביפן ישנם 51,811 אזרחים אינדונזיים (יוני 2018). לאינדונזיה יש שגרירות בטוקיו וקונסוליה באוסקה. ליפן יש שגרירות בג'קרטה וקונסוליות במדן, דנפסאר, סורביה ומקאסאר. על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC שנערך בשנת 2014, 70% מהאינדונזים רואים את השפעתה של יפן על העולם באופן חיובי, כאשר 14% מביעים עמדה שלילית על יפן, מה שהופך את אינדונזיה לאחת המדינות הפרו-יפניות ביותר בעולם. בתחילת המאה ה-17 החלו להתיישב באיי הודו המזרחיים ההולנדיים מתיישבים יפנים. גל הגירה גדול יותר הגיע מאוחר יותר באותה המאה. הרשומות ההולנדיות על איי הודו המזרחיים ההולנדיים משנת 1898 מעידות כי 614 יפנים התגוררו באותה התקופה באיי הודו המזרחיים (166 גברים, 448 נשים). כתוצאה מצמיחת האוכלוסייה היפנית באיים, בשנת 1909 הוקמה בעיר טאטיה קונסוליה יפנית. החל מסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו דייגי אוקינאווה להתיישב בצפון סולאווסי שבאינדונזיה. בסך הכל חיו באינדונזיה 6,349 יפניים בשנת 1938. בשנת 1942 פלשה ההאימפריה היפנית למדינות בדרום-מזרח אסיה, ובכללן אינדונזיה. היפנים השתלטו על אזורי ייצור הנפט העיקריים של איי הודו המזרחיים ההולנדיים בבורנאו, ג'אווה וסומטרה, והביסו את הכוחות ההולנדיים. היפנים עודדו את התפשטות הלאומיות האינדונזית בתקופת שלטונם בה, ובכך תרמו ליצירתם של מוסדות אינדונזיים חדשים ולעלייתם של מנהיגים פוליטיים כמו סוקרנו. באמצעות גיוס המנהיגים הלאומנים האינדונזיים, ניסו היפנים לגייס גם את תמיכת ההמונים לטובת מלחמתה במסגרת מלחמת העולם השנייה. חוויית הכיבוש היפני באינדונזיה השתנתה במידה ניכרת - רבים שהתגוררו באזורים שנחשבו חיוניים למאמץ המלחמתי של יפן סבלו עינויים, עבדות מינית, מעצר, הוצאה להורג ופשעי מלחמה אחרים. אלפים נלקחו מאינדונזיה כעובדי כפייה לפרויקטים צבאיים בהם היה שיעור מוות גבוה מאוד. כדי לזכות בתמיכתם, לה הייתה זקוקה באופן נואש, האימפריה היפנית החלה לטפח את התנועה הלאומנית האינדונזית וסיפקה לבני נוער אינדונזיים אימונים צבאיים וכלי נשק. בנוסף, הקימה צבא מתנדבים מקומי בשם PETA. בהמשך, הכשרה צבאית זו הפכה לנכס משמעותי עבור הרפובליקה האינדונזית במהלך המהפכה הלאומית מ-1945 עד 1949. בשנת 1945, כשהיו היפנים על סף תבוסה, ניסו ההולנדים לחדש את שליטתם באינדונזיה, אך היפנים העדיפו לתמוך בעצמאות אינדונזיה על פני השבתה לידי ההולנדים. ב-7 בספטמבר 1944 הבטיח ראש הממשלה היפני קוניאקי קויסו עצמאות לאינדונזיה, אך לא קבע מועד לקבלתה. ב-29 באפריל 1945 הקים הצבא היפני את BPUPKI - ועדה יפנית שמטרתה להכין את האי ג'אווה למתן העצמאות. על אף הקמתה של הוועדה, ב-17 באוגוסט 1945 הכריזה אינדונזיה על עצמאותה בראשותו של סוקרנו באופן עצמאי וללא תמיכה רשמית של יפן. לאחר סיום הכיבוש היפני על אינדונזיה, כ-3,000 חיילים מהצבא היפני בחרו להישאר באינדונזיה ולהילחם לצד התושבים המקומיים נגד הכוחות ההולנדיים במלחמת העצמאות של אינדונזיה; בערך חצי נהרגו, שרבים מהם קבורים בבית הקברות לגיבורים צבאיים בקליבתה, ואילו החצי נוסף בחר להישאר באינדונזיה לאחר תום הלחימה, חלקם עוטרו כגיבורי עצמאות אינדונזיה. העצמאות האינדונזית הוכרה במלואה על ידי רוב מדינות העולם עד סוף 1949 לאח מלחמת העצמאות של אינדונזיה העקובה מדם. באמצע שנות ה-50 החלו השיחות בין יפן לאינדונזיה על פיצויים בעקבות המלחמה אשר גבתה גם קורבנות יפניים, לאחר שנחתם הסכם סן פרנסיסקו. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1958. בשנות ה-70 החלו היצרנים היפנים, בעיקר אלו בענף האלקטרוניקה, להקים מפעלים באינדונזיה; הדבר גרם לנהירה של אנשי יפן, בעיקר מנהלים וצוות טכני המחובר לתאגידים יפניים גדולים, אל עבר אינדונזיה. גם תעשיית הרכב היפנית החלה לשלוט בשוק האינדונזי וכיום נהנות יצרני הרכב היפניות מנתח השוק הגדול ביותר באינדונזיה. במקביל אנשי אינדונזיה החלו לצרוך מוצרי צריכה יפניים וקיבלו אותם בברכה לשוק האינדונזי. עם זאת, השליטה הכלכלית היפנית על אינדונזיה הביאה למתיחות בין העם האינדונזי ליפן. חלק מהעם האינדונזי טען שהחברות האינדונזיות מקבלות נתח שוק מזערי מהשוק האינדונזי. בעקבות כך, כאשר ראש ממשלת יפן, קקואיי טנאקה, הגיע לביקור בעיר ג'קרטה ב-15 בינואר 1974 החלו הפגנות אנטי-יפניות שנערכו מ-14 בינואר ועד ל-17 בינואר 1974. ההשקעה היפנית באינדונזיה גדלה בהתמדה מאז שנות ה-80 והמשיכה היטב עד המאה ה-21. בשנת 2012 פעלו באינדונזיה בין 1,200 ל-1,300 חברות יפניות, וכ-12,000 אזרחים יפנים התגוררו באינדונזיה. יפן משקיעה באינדונזיה כבר עשרות שנים, בעיקר בענפי הרכב, מוצרי האלקטרוניקה, האנרגיה והכרייה. לפני הקמת הרפובליקה האינדונזית, היפנים ראו באינדונזיה מקור חשוב למשאבי טבע. הצורך היפני במשאבי טבע היה בין הסיבות שהביאו את האומה היפנית להתקדם אל עבר דרום-מזרח אסיה ולהמשיך בכיבושיהם בזמן מלחמת העולם השנייה. כיום אינדונזיה היא הספק העיקרי של יפן למשאבי טבע כגון: גז טבעי נוזלי, פחם, מינרלים, עיסת נייר, פירות ים כמו שרימפס וטונה, וקפה. אינדונזיה נחשבת לשוק מרכזי של מוצרי רכב ואלקטרוניקה יפנים. עבור עסקים יפנים, אינדונזיה מהווה כמקום לפעילות ייצור בעלות נמוכה וכן מקור למשאבי טבע שונים. כאלף חברות יפניות פועלות באינדונזיה ומעסיקות כ-300,000 איש. מגמת העלייה במסחר של יפן באינדונזיה עלתה כתוצאה מגידול בהכנסות, גידול האוכלוסייה והגידול בצריכת מוצרי צריכה באינדונזיה. כתוצאה מכך, ההשקעה המסחרית של יפן אינה מוגבלת עוד למגזרים המסורתיים, וכעת כוללות גם מדיה קמעונאית, ומוצרי צריכה.[דרוש מקור] רשתות יפניות שונות, חנויות אופנה, קמעונאות ומוצרי חשמל לבית, וחנויות ספרים נכנסו לאחרונה לשוק באינדונזיה. המגמה של נפח הסחר בין המדינות בתקופת 2007–2011 חשפה עלייה ממוצעת של 11.97% לשנה, בנוסף, נתוני הסחר מראים עלייה משמעותית מ-30.15 מיליארד דולר בשנת 2007 ל-53.15 מיליארד דולר בשנת 2011. התרבות היפנית ידועה באינדונזיה, מלבד סימני ההיכר הקלאסיים של התרבות היפנית כמו קימונו, איקבנה, אוריגמי או סמוראי, התרבות היפנית ידועה גם בקרב בני נוער אינדונזיים דרך תופעות תרבות הפופ כמו מאנגה, אנימה, ג'יי-פופ, ומשחקי וידאו. תכנות אנימציה יפניות פופולריות כמו דורימון צברו פופולריות בקרב אינדונזים. בנוסף לכך, גם יפנים רבים מתעניינים בתרבות האינדונזית. פולקלור בולט אינדונזי כגון ריקודי העם האינדונזי, בטיק, וגמלאן זכו לתשומת לב ביפן. באלי ובורובודור הפכו ליעדים פופולריים עבור תיירים יפנים: יפן היא אחת מהמקורות הגדולים ביותר לתיירות בבאלי. ישנם מעל 85,000 אינדונזים הלומדים את השפה היפנית, המספר הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה והשישי בגודלו בעולם. ההתעניינות האינדונזית בשפה היפנית עוררה כמות גוברת של עסקים יפניים באינדונזיה מאז שנות ה-80, וגידול במספרם הגדול של התיירים היפנים המבקרים באינדונזיה. מיומנות ביפנית הפכה לנכס לא קטן עבור סטודנטים ועובדים אינדונזיים. בשנת 2014 ביטלה ממשלת יפן את דרישות הוויזה לאזרחים אינדונזים המחזיקים בדרכון ביומטרי רגיל, במאמץ להגדיל את חילופי הדברים בין אנשים בין יפן לאינדונזיה. השגריר היפני הנוכחי באינדונזיה, מסאפומי אישי, ידוע בחיבתו לאוכל מהמטבח האינדונזי. לעיתים קרובות הוא מפרסם את פעילויות האכילה שלו באינסטגרם, מה שהפך אותו למפורסם גם ביפן ובייחוד באינדונזיה. יפן היא אחת התורמות הגדולות ביותר לסיוע בפיתוח של אינדונזיה; הכסף היפני לסיוע בפיתוח אינדונזיה מועבר באמצעות סוכנות השיתוף הבינלאומית ביפן (JICA) ובאמצעות סוכנויות בינלאומיות אחרות בהן הבנק לפיתוח אסיה. בקרב מדינות ASEAN, אינדונזיה היא המדינה שמקבלת את הסיוע היפני הגדול ביותר בפיתוחה במשך ארבעים שנה, בין השנים 1967–2007, הוענק סיוע יפני לאינדונזיה במסגרת ההסדרים של הקבוצה הבין-ממשלתית באינדונזיה, ובהמשך הקבוצה המייעצת באינדונזיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אינדונזיה–יפן בוויקישיתוף שגרירות אינדונזיה בטוקיו, יפן שגרירות יפן בג'קרטה, אינדונזיה Jusuf Wanandi (24 במרץ 2008). "Japan-Indonesia relations: A 50 year journey". thejakartapost.com. The Jakarta Post. נבדק ב-23 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) Novan Iman Santosa (12 בדצמבר 2012). "Japan, Indonesia to strengthen ties". thejakartapost.com. The Jakarta Post. נבדק ב-23 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) https://www.mofa.go.jp/region/asia-paci/indonesia/data.html 2014 World Service Poll BBC Shiraishi & Shiraishi 1993, p. 8 Fukihara 2007, p. 27 Ricklefs (1991), page 207 Kusuma, A.B.; Elson, R.E. (2011), "A note on the sources for the 1945 constitutional debates in Indonesia" (PDF), Bijdragen tot de Taal-, Land- en Volkenkunde, 167 (2–3): 196–209, doi:10.1163/22134379-90003589, ISSN 0006-2294 Inomata, Aiko Kurasawa (1997). "Indonesia Merdeka Selekas-lekasnya: Preparations for Independence in the Last Days of Japanese Occupation". In Abdullah, Taufik (ed.). The Heartbeat of Indonesian Revolution. PT Gramedia Pustaka Utama. pp. 97–113. ISBN 978-979-605-723-8. Hatakeyama & Hosaka 2004 "秋篠宮ご夫妻、英雄墓地に献花　ジャカルタ", Sankei Shimbun, 2008-01-19, אורכב מ-המקור ב-2009-01-09, נבדק ב-2010-04-21 "Changing Faces", The Jakarta Post, 2008-03-28, נבדק ב-2010-04-23 Huge opportunity from Japanese investment http://www.mofa.go.jp/press/release/press4e_000498.html [1] [2] JICA Indonesia Office