laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוסיו קוסטה

לוסיו מרסל פרירה ריביירו לימה קוסטה (בפורטוגזית: Lúcio Marçal Ferreira Ribeiro Lima Costa;‏ 27 בפברואר 1902, טולון – 13 ביוני 1998, ריו דה ז'ניירו) היה אדריכל ומתכנן ערים ברזילאי חשוב. קוסטה היה מחשובי הזרם המודרניסטי בברזיל וזכור בעיקר בזכות תכנון העיר ברזיליה ב-1956. קוסטה נולד בצרפת להורים ברזילאים והתחנך באנגליה ובשווייץ עד 1916. את לימודי האדריכלות סיים בריו דה ז'ניירו ב-1924. עבודותיו האדריכליות התאפיינו בשילוב בין הבנייה המסורתית של ברזיל, "הבארוק הבריזילאי" והשפעה ניכרת של האדריכלות המודרנית שהחלה לפרוח בימיו כאדריכל צעיר. בין 1930 ל-1932 היה שותף לעבודה עם האדריכל הרוסי גרגורי וורשבצ'יק, פוטוריסט שהביא למעשה לראשונה את המודרניזם לברזיל. בשנת 1936, הזמין קוסטה את לה קורבוזיה להיות שותף בתכנון משרדיו החדשים של משרד החינוך והבריאות הברזילאי כמחאה על ההחלטה לתכננם בסגנון אר דקו על ידי ארכימדס ממוריה, אדריכל ברזילאי נוסף בתקופה זו. הזמנה הפגנתית זו הביאה כבר אז למחלוקת סביב מקומה של האדריכלות המודרנית בברזיל. בסוף שנות ה-30 חבר קוסטה לאוסקר נימאייר ותכנן יחד איתו את הביתן הברזילאי ליריד העולמי בניו יורק בשנת 1939, פרויקט שבו השפעתם של לה קורבוזיה והתפישה המודרניסטית הייתה רבה. החברות בין השניים נמשכה גם בזמן תכנון העיר ברזיליה בשנות ה-50. באותן שנים תכנן יחד עם האדריכלית הצרפתית שארלוט פאריו על הביתן הברזילאי באוניברסיטת פריז. תכנון העיר ברזיליה ב-1956 הושפע במידה רבה מתכנון העיר צ'אנדיגאר בהודו על ידי לה קורבוזיה, שנים ספורות קודם לכן. את תכנון העיר ביצע קוסטה, ואילו נימאייר תכנן רבים ממבני הממשל והציבור של העיר החדשה. תכנון העיר, שגרר מחלוקות רבות הנמשכות עד היום, היה דוגמה לתכנון עירוני מודרניסטי שניסה ליצור סוג חדש של עירוניות. התכנון פרס את העיר על שטח עצום בגודלו ובצורה המזכירה צורתו של מטוס וכלל מערכת כבישים מתקדמת מאוד. עיקר הטענות כנגד התכנון הוא שהעיר בנויה למעשה עבור מכוניות ולא עבור הולכי רגל, מה שיוצר בעיר בעיות של תנועה ,ובעל השלכות סביבתיות בריאותיות חברתיות וכלכליות קשות שנובעות מבניית העיר בסגנון של פרוור משתרע. ברזיליה אדריכלות בברזיל אוסקר נימאייר מדיה וקבצים בנושא לוסיו קוסטה בוויקישיתוף בית לוסיו קוסטה לוסיו קוסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הקוסם מארץ עוץ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הקוסם מארץ עוץ – הספר הראשון בסדרת ספרי עוץ מאת ל. פרנק באום משנת 1900 הקוסם מארץ עוץ (סרט) – סרט מוזיקלי משנת 1939 המבוסס על הספר הקוסם מארץ עוץ (אנימה) – סדרת אנימציה יפנית משנת 1986 המבוססת על הספר הקוסם מארץ עוץ (סלמאן רושדי) – ספר מאת סלמאן רושדי, בתרגום יניב פרקש. הוצאת רסלינג, 2008
גשר קלטרווה

האם התכוונתם ל... מספר גשרים נקראים על שמו של מתכננם, האדריכל סנטיאגו קלטרווה: גשר המיתרים שבכניסה המערבית לירושלים גשר המיתרים שבפתח תקווה גשר החוקה – מקשר בין פיאצלה רומא לתחנת סנטה לוצ'יה בוונציה
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (24 בפברואר 1557 – 20 במרץ 1619) מבית הבסבורג מלך אוסטריה והונגריה מ-1608, מלך בוהמיה מ-1611 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1612. מתיאס נולד ב-24 בפברואר 1557 בווינה שבאוסטריה למקסימיליאן השני ומריה מספרד, והיה אחיו הצעיר של רודולף השני. לאחר שאישטוואן בוצ'קאי (Bocskay) ובני בריתו העות'מאניים התקוממו התקוממות אלימה נגד השלטון ההבסבורגי בהונגריה (1604–1606), בזמן שאחיו רודולף השני היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מתיאס צבר סמכות שלטונית בפועל אשר עלתה על זו של אחיו. המרד ניצת בעקבות ניסיונו של רודולף לכפות את האמונה הקתולית על תושבי הונגריה. בשנת 1608 נאלץ רודולף להיענות לתביעותיו של מתיאס והעניק לו את השליטה באדמות הונגריה, אוסטריה ומוראביה; מתיאס שלט באדמות אלו משנת 1608 ועד מותו. רודולף פרסם היתר מלכותי מיוחד בשנת 1609 המתיר חופש דתי לאצילים ולערים הבוהמיות כדי לפצות על כך ולחזק את התמיכה בו בבוהמיה. ואולם מאמץ זה לא נשא פירות, ורודולף נאלץ לוותר על אחיזתו בבוהמיה לטובתו של מתיאס בשנת 1611. בשנת 1612 נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה עם מות אחיו. כיון שלא היו למתיאס ילדים, החליט מתיאס למנות את פרדיננד משטיריה ליורשו, והלה הוכתר בשנת 1617 למלך בוהמיה, ובשנת 1618 למלך הונגריה. הכתרתו של פרדיננד שהיה קתולי אדוק, גרמה לפריצת המרד הבוהמי ומלחמת שלושים השנים. מדיה וקבצים בנושא מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בוויקישיתוף מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דינר

דינר הוא יחידת מטבע של מדינות מוסלמיות רבות במזרח התיכון ובצפון אפריקה וכמו כן במדינות סלאביות במערב הבלקן, כולל סרביה וצפון מקדוניה של היום. המילה "דינר" (دينار בערבית ובפרסית, משם גם Динар או Dinar בסרבית-קרואטית ובמקדונית) נובעת מהמילה denarius, שמו של מטבע רומי, שבעברית ובארץ ישראל נקרא "דינר" (וגם "זוז"), ובשם זה הוא נזכר בספרות חז"ל. ירדן: דינר ירדני אלג'יריה: דינר אלג'ירי איראן: ריאל איראני מתחלק ל-100 דינר עיראק: דינר עיראקי בחריין: דינר בחרייני כווית: דינר כוויתי לוב: דינר לובי סרביה: דינר סרבי מקדוניה: דינר מקדוני תוניסיה: דינר תוניסאי אבו דאבי: דינר אבו דאבי בוסניה והרצגובינה: דינר בוסניה והרצגובינה קרואטיה: דינר קרואטי האזור האוטונומי של קריינה הסרבית: דינר קריינה רפובליקה סרפסקה: דינר רפובליקה סרפסקה פדרציית דרום ערב: דינר דרום ערב דרום תימן: דינר דרום תימני סודאן: דינר סודאני יוגוסלביה: דינר יוגוסלבי אזור כורדיסטן: "דינר שווייצרי" דינר פרנקי היה בשימוש במספר מדינות בימי הביניים. מדיה וקבצים בנושא דינר בוויקישיתוף money/dinar-currency דינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך "דינר", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה למשל משנה, מסכת כתובות, פרק י', משנה ב'; תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ח', עמוד א'.
ניקולאיה קאז'אל

ניקולאיֶה קאז'אל (ברומנית: Nicolae Cajal;‏ 1 באוקטובר 1919 – 8 באפריל 2004) היה רופא וירולוג ומנהיג קהילתי יהודי רומני. קאז'אל כיהן בסנאט הרומני בין השנים 1992 – 1994, והיה ראש הקתדרה לוירולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בשנים 2004-1994. ניקולאיה קאז'אל נולד בשנת 1919 בבוקרשט כבנו של מרקו קאז'אל, רופא ילדים, לימים פרופסור וטיפולים ברפואת ילדים ולפואריקולטורה בבית הספר לרפואה בבוקרשט. קאז'אל סיים בשנת 1944 את לימודי הרפואה במכון לרפואה בבוקרשט עם תואר דוקטור לרפואה וכירורגיה. בימי המשטר הצבאי-פשיסטי של המרשל יון אנטונסקו כששערי האוניברסיטאות נסגרו בפני היהודים, למד קאז'אל לימודי רפואה במכללה לרפואה שהתארגנה בבוקרשט עבור סטודנטים יהודים בראשות כמה רופאים, בייהם אביו מרקו קאז'אל. כמדען, קאז'אל תרם ליצירת שיטות אבחון מעבדתי של נגיפים בתחום החיסון ותחום הגנטיקה של הנגיפים. הוא פרסם יותר מ־400 מחקרים וחיבר, בעצמו או בשיתוף עם אחרים, 14 ספרי לימוד והנחיה בתחום. בין השנים 1967–1994 היה מנהל המכון לוירולוגיה של האקדמיה הרומנית. משנת 1966 הוא היה למומחה של ארגון הבריאות העולמי. בנוסף, הוא היה חבר בחברה המלכותית לרפואה של לונדון, בחברה הבינלאומית לפתולוגיה השוואתית, בחברה הצרפתית למיקרוביולוגיה ובאקדמיה למדעים של ניו יורק. משנת 1990 היה סגן יובש ראש האקדמיה למדעי הרפואה ומשנת 1998 יושב ראש האקדמיה לרפואה. הוא כיהן משנת 1994 כסגן נשיא המועצה למדע וטכנולוגיה. קאז'אל נבחר בשנת 1990 כעצמאי, מטעם אזור בוקרשט, לסנאט הרומני ומשנת 1994 היה ליושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה. משנת 1977 הוא היה גם מנהל השירותים הרפואיים של הפדרציה היהודית. בשנת 2004 נפטר ניקולאיה קאז'אל בבית החולים אליאס בבוקרשט עקב מחלה במערכת העיכול. הוא נקבר בבית העלמין היהודי פילנתרופיה בבוקרשט. קאז'אל היה נשוי לברטינה, ולהם נולדו שני ילדים: בת בשם אירינה-סאנדה קאז'ל-מארין ובן, שטפאן קאז'אל. 1990 - חבר האקדמיה הרומנית היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות באוראדיה (1994), טימישוארה (1995), קלוז' (1995) ויאש (1996) 2014 - במכון לווירוסולוגיה בבוקרשט נחנך פסל דיוקן שלו. בית החולים קריטס בבוקרשט קיבל את שמו עד לשנת 2011 כשנסגר. אחר כך נושא את שמו רק מבנה אחד ממנו שהפך לדיור מוגן לקשישים על שם ניקולאיה קאז'אל. הדף של קאז'אל באתר הפרלמנט של רומניה
אן ברונטה

אן ברונטה (באנגלית: Anne Brontë;‏ 17 בינואר 1820 - 28 במאי 1849) הייתה סופרת אנגליה, האחות הצעירה והפחות ידועה משלוש האחיות הסופרות ממשפחת ברונטה. אן ברונטה נולדה בתורנטון שבמחוז יורקשייר, הבת הצעירה מששת ילדי משפחת הכומר פטריק ברונטה. באותה שנה עברה המשפחה להווארת', ואמה מתה שנה אחרי שנולדה. אחיותיה הגדולות נשלחו לבית ספר, ואן נשארה בבית מטופלת בידי דודתה, שהשפיעה עליה בדעותיה הדתיות. אן כתבה עם אחיה ואחיותיה סאגה על ממלכות דמיוניות בשם "אנגריה" ו-"גונדל", היא שיתפה פעולה בעיקר עם אמילי וביחד יצרו את הסיפורים על "גונדל". בשנת 1836 הצטרפה לאחותה שרלוט בבית הספר רוהד, וב-1839 התחילה לעבוד כאומנת. הרומנים שלה הושפעו מניסיונה בעבודתה עם ילדי עשירים מפונקים. בשנת 1845 עבדה אצל משפחה בשם רובינסון, באותה תקופה אחיה ברנוול לימד את בן המשפחה, עבודתה זו הסתיימה בעקבות הסתבכותו של ברנוול ברומן עם אם המשפחה ופיטוריו. ב-1846 פרסמו האחיות ספר שירים משותף בשמות עט גבריים, אן נקראה אקטון בל. בשם זה היא פרסמה גם את הרומנים שלה, "אגנס גריי" פורסם ב-1847, ו-"הדיירת מאחוזת ויילדפל" פורסם ב-1848. אן מתה בסקרבורו ממחלת השחפת, חודשים ספורים אחרי מות אחיה ברנוול ואחותה אמילי מאותה מחלה. Agnes Grey, Oxford University Press, 2020 (הספר בקטלוג ULI) The Tenant of Wildfell Hall, Oxford University Press, 1998 (הספר בקטלוג ULI) האחיות ברונטה מדיה וקבצים בנושא אן ברונטה בוויקישיתוף אן ברונטה, ברשת החברתית Goodreads כתבי אן ברונטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אן ברונטה, חייה ויצירתה (באנגלית) אן ברונטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אן ברונטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אן ברונטה באתר www.bronte.org.uk אן ברונטה באתר www.biography.com
מיגל פרימו דה ריברה

מיגל פרימו דה ריברה אי אורבאנחה (בספרדית: Miguel Primo de Rivera y Orbaneja;‏ 8 בינואר 1870 - 16 במרץ 1930) היה שליט ספרד בין 1923 ל-1930. פרימו דה ריברה נולד ב-8 בינואר 1870 למשפחה אריסטוקרטית בחרס דה לה פרונטרה. הוא התגייס לצבא הספרדי והשתתף במלחמותיה של ספרד במרוקו, בקובה ובפיליפינים. מאוחר יותר החזיק במספר תפקידים בכירים בצבא. בשנת 1923 פרסם את מניפסט ברצלונה ותפס את השלטון בספרד בהפיכה שנערכה בתמיכת הצבא, בעלי אחוזות וארגוני סוחרים. המלך אלפונסו ה-13 הכיר בשלטונו ומינה אותו באופן רשמי לראש הממשלה. עם עלייתו לשלטון השעה פרימו דה ריברה את החוקה, הכריז על ממשל צבאי, חיזק את הצנזורה והוציא את המפלגות מחוץ לחוק. לאחר מכן הקים את המפלגה החוקית היחידה, "האיחוד הספרדי הפטריוטי" (Unión Patriótica Española). פרימו דה ריברה ניסה לצמצם את האבטלה באמצעות השקעת כספים בעבודות ציבוריות, אך הדבר הביא לעלייה באינפלציה. בסופו של דבר איבד את תמיכת הציבור, ועזב את כיסאו בינואר 1930. חודשים ספורים אחר כך מת בפריז, ככל הנראה מסוכרת. לפרימו דה ריברה היו 4 ילדים. אחד מהם, חוסה אנטוניו, הקים את המפלגה הפשיסטית "הפלנחה הספרדית", והוצא להורג ב-1936. דה ריברה נודע באהדתו ליהדות וליהודים ובין השאר תרם מאות ספרים לספרייה הלאומית לכבוד ייסודה של האוניברסיטה העברית. בדצמבר 1924 הוא פרסם צו המתיר לכל אדם ממוצא ספרדי לקבל אזרחות ספרדית, ובכך איפשר ליהודים ספרדים רבים, להגר לספרד. בזכות צו זה ניצלו יהודים רבים, בעיקר מאזור הבלקן, מהשואה. מדיה וקבצים בנושא מיגל פרימו דה ריברה בוויקישיתוף מיגל פרימו דה ריברה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיגל פרימו דה ריברה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) חיים ביינארט, היישוב היהודי החדש בספרד רקע, מציאות והערכה, המכון ליהדות זמננו, תשכ"ט, עמוד 23 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארבעת שלבי ההארה

בבודהיזם, ארבעת שלבי ההארה מייצגים את הדרגות דרכן עובר האדם במאמציו להגיע להארה ולהשתחרר מסבל: סוטפאנה, סקדאגאמי, אנאגאמי וארהנט (בשפת פאלי). כל אחד משלבים אלה מסמן רכישה של תובנה חווייתית עמוקה הקשורה בארבע האמיתות הנאצלות אודות הקיום. תובנות אלו משנות באופן מהותי את הדרך בה הוא תופש את העולם ואת מקומו בתוכו, ומשחררות אותו בהדרגה מעשרת הכבלים המהווים מעצור להארה. מידת השחרור מהכבלים מאפשרת לזהות את השלב הנוכחי בו נמצא האדם. הלימוד של ארבעת שלבי ההארה הוא מרכיב מרכזי בזרמים המוקדמים של הבודהיזם, כולל בזרם הטהרוואדה. בסנסקריט: "סרוטפאנה". שלב ההארה הראשון. ה"זרם" אליו נכנס האדם הוא הדרך המתומנת הנאצלת שהתווה הבודהה. התואר סוטפאנה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים (היאחזות ב"עצמי", ספק והיצמדות לטקסים ולפולחנים), רכש הבנה אינטואיטיבית של התורה הבודהיסטית ("ראייה נכונה"), ומחזיק בביטחון מלא בשלוש אבני החן (הבודהה, הדהרמה והסנגהה). ע"פ המסורת, לא ייוולד מחדש כבעל חיים, פרטה (רוח רעבה), או ישות גיהנום, וייוולד מחדש שבע פעמים נוספות לכל היותר לפני שיגיע לנירוואנה. בסנסקריט: "סקרדאגאמין". שלב ההארה השני. תואר זה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים, החליש משמעותית את אחיזתם של הכבלים הרביעי והחמישי (השתוקקות ורצון-להרע), והפחית את בורותו ביחס לטבע המציאות. ע"פ המסורת, יגיע לנירוואנה לאחר שייוולד מחדש עוד פעם אחת לעולם בני האנוש. בסנסקריט: "אנאגאמין". שלב ההארה השלישי. תואר זה מגדיר אדם שניתק את כל חמשת הכבלים הראשונים, אשר קשרו אותו לעולם החושים. ע"פ המסורת, הוא לא יחזור עוד לעולם בני האנוש, ולאחר מותו ייוולד מחדש בעולמות גבוהים דמויי גן עדן, בהם יגיע לנירוואנה. בסנסקריט: "ארהט"; "זה שניצח את כל האויבים". שלב ההארה הרביעי והאחרון. תואר זה מגדיר אדם שהוסיף וניתק את חמשת הכבלים הנותרים (תאווה חומרנית, תאווה לקיום חסר-צורה, גאוותנות, חוסר שקט ובורות), זכה בהארה ובנירוואנה, והשתחרר מסבל. ע"פ המסורת, בנקודה זו מעגל גלגולי החיים של האדם מגיע לידי סיום, והוא נחלץ סופית מהסמסרה. ארהנט שהצליח לטהר את עצמו לחלוטין מכל המשקעים הלא-טהורים שנותרו בנפשו (סנקהארות) עשוי להיחשב בודהה.
מסגד חסן השני

מסגד חסן השני (בערבית: مسجد الحسن الثاني, "מסג'ד אלחסן אלת'אני") הוא מסגד שהוקם בקזבלנקה (מרוקו). בנייתו החלה ב-12 ביולי 1986 והפתיחה החגיגית נערכה ב-30 באוגוסט 1993. רחבת המסגד יכולה להכיל עד 80,000 מאמינים ואולם התפילה עד 25,000 מתפללים. זהו המסגד הגדול ביותר בעולם אחרי המסגד במכה, ערב הסעודית. הקמת המסגד התאפשרה הודות לתרומות שנאספו מכל תושבי מרוקו. כל תושב תרם סכום לפי מצבו הכלכלי, גם יהודים תושבי מרוקו תרמו כסף להקמת המסגד. הכניסה למבקרים במסגד היא בתשלום, למעט מוסלמים המגיעים בזמני התפילה. חלק מהמסגד בנוי על הים, במרכזו צריח בגובה של 210 מטר - מה שהופך אותו לצריח המסגד הגבוה ביותר בעולם ולמבנה הדתי הפעיל הגבוה ביותר בעולם. בראש המגדל יש קרן לייזר המצביעה על הכיוון למכה. אמנים ואומנים מכל ערי מרוקו הובאו למסגד כדי לגלף 53,000 מטר מרובעים של עץ, וכן לרצף 10,000 מטרים מרובעים של קרמיקה. במסגד יש גג בר-פתיחה לשם הזרמת אוויר טרי למתפללים. אדריכל המסגד היה מישל פנזו (Michel Pinseau) שנעזר בבנאים צרפתיים ומרוקאים. לפי בקשת המלך חסן השני, מנהיגם הרוחני של המוסלמים במרוקו, שאימץ פסוק מהקוראן "כס מלכותו של אללה הוא על המים", נבנה חלק מהמסגד על המים. כמו כן כולל המסגד גג ענק שנפתח מעל כל אולם התפילה, מדרסה, מוזיאון, ספרייה ובחלקו התחתון בית מרחץ. מרבית חומרי הגלם הגיעו ממרוקו, כולל עצי ארז מהרי האטלס. עבודות נרחבות של חיזוק ושימור מבוצעות מאוגוסט 2006 בחלק של המסגד הבנוי מעל הים. מדיה וקבצים בנושא מסגד חסן השני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסגד חסן השני ערך זה הוא קצרמר בנושא מסגדים ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל מים חמים

נמל מים חמים הוא בהגדרה הצרה נמל ללא קרח, כלומר המים שבו אינם קופאים (מה שיכול לגרום לאי שמישותו בחורף). לפי מספר חוקרים מערביים, "נמל מים חמים" היה מטרתהּ ארוכת הטווח של מדיניות החוץ הרוסית. במקרה זה הכוונה היא לאו דווקא לנמל שבו המים אינם קופאים, שהרי נמלים כאלה כבר היו לרוסים בים השחור ובמזרח הרחוק של רוסיה, אלא לכך שהנמלים, הן במערב והן במזרח רוסיה, לא נתנו גישה מספקת אל האוקיינוס. יש חוקרים הסוברים שחלומהּ של רוסיה בנמל מים חמים, היה המוטיבציה שלה ב"משחק הגדול" באפגניסטן, כנגד הבריטים והרבה לאחר מכן במלחמתה באפגניסטן. כיום, החלום לנמל מים חמים עדיין נתמך על ידי מפלגות לאומיות ברוסיה. שוברת קרח
אזור דלדול

בפיזיקה של מוליכים למחצה, אזור הדלדול (נקרא גם אזור המחסור או אזור הצמצום; באנגלית: depletion region) הוא אזור מבדד אשר נמצא בתווך מוליך של חומר מוליך למחצה מאולח. באזור זה נושאי המטען הניידים (אלקטרונים או חורים) עברו התאחות (רקומבינציה, recombination), כלומר, באזור זה חסרים נושאי מטען ניידים. הבנת הפיזיקה של אזור הדלדול היא המפתח להבנת אלקטרוניקה מודרנית של מוליכים למחצה ודרך פעולתם של רכיבים נפוצים כגון דיודה, טרנזיסטור MOSFET או טרנזיסטור ביפולרי. אזור הדלדול נוצר במעבר בצומת PN של מוליך למחצה כאשר הצומת נמצא בשיווי משקל תרמודינמי. באזור מוליך למחצה מסוג N אלקטרונים יהיו נושאי המטען הניידים ובאזור מוליך למחצה מסוג P חורים יהיו נושאי המטען הניידים. החומר כולו הוא נייטרלי, כלומר באזורים השונים יש נושאי מטען נייחים הפוכים בסימנם לנושאי המטען הניידים. נושאי המטען הניידים יתפשטו בפעפוע (diffusion) לעבר האזורים בהם יש ריכוז נמוך של נושאי מטען דומים; אלקטרונים ינדדו לעבר אזור P, וחורים ינדדו לעבר אזור N. כאשר חורים ואלקטרונים נפגשים מתרחשת התאחות, כלומר האלקטרונים ירדו מפס ההולכה וימלאו את החורים שבפס הערכיות. באזור המגע בין הסוגים נשארים רק המטענים הנייחים (חיוביים באזור N ושליליים באזור P). תהליך זה ממשיך להתרחש עד אשר נוצר שיווי משקל חדש בו השדה החשמלי הסטטי שנוצר מהמטענים הנייחים גדול מספיק כדי לדחות את המטענים הניידים ולמנוע את המשך הפעפוע שלהם לעבר האזור האחר. אינטגרל על השדה האלקטרוסטטי באזור הדלדול שווה להפרש הפוטנציאל הפנימי, או מחסום הפוטנציאל של הצומת. ממתח אחורי הוא מתח המופעל על צומת PN על ידי חיבור אזור P לאלקטרודה השלילית וחיבור אזור N לאלקטרודה החיובית. ממתח חיובי הוא מתח המופעל על צומת PN על ידי חיבור אזור N לאלקטרודה שלילית וחיבור אזור P לאלקטרודה חיובית. בממתח אחורי החורים שבאזור P ימשכו לאלקטרודה השלילית והאלקטרונים שבאזור N ימשכו לאלקטרודה החיובית. תהליך זה ירחיב את אזור הדלדול המבדד ולא יזרום זרם חשמלי בצומת. בממתח קִדמי החורים שבאזור P ידחו מהאלקטרודה החיובית והאלקטרונים שבאזור N ידחו מהאלקטרודה השלילית. תהליך זה יצמצם את אזור הדלדול. בממתח קדמי מספיק גדול, תהליך זה יבטל את אזור הדלדול ויאפשר לזרם חשמלי לזרום בצומת. מדיה וקבצים בנושא אזור דלדול בוויקישיתוף
באדן פאוול (גיטריסט)

באדן פאוול דה אקינו (בפורטוגזית: Baden Powell de Aquino‏; 6 באוגוסט 1937 – 26 בספטמבר 2000) היה גיטריסט בוסה נובה ברזילאי. באדן פאוול נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל. אביו קרא לו על שמו של הגנרל רוברט באדן פאוול. כשהיה בן 3 משפחתו עברה לגור בפרבר בעיר ריו דה ז'ניירו. לסביבה החדשה שבה הוא חי הייתה השפעה רבה עליו ומוזיקאים מפורסמים רבים עברו בביתו במהלך שנות נערותו. הוא התחיל ללמוד גיטרה אצל ג'יימי פלורנס שהיה גיטריסט שורו מפורסם בשנות ה-40. פאוול התגלה כגיטריסט מוכשר מאוד וזכה בתחרויות רבות עוד בצעירותו. בגיל 15 הוא כבר ניגן באופן מקצועי יחד עם זמרים ולהקות בסגנונות שונים. בצעירותו אהב פאוול מאוד לנגן סווינג וג'אז, אבל הוא ידוע בעיקר כגיטריסט בוסה נובה ברזילאי יוצא מן הכלל. פרסומו הראשון הגיע לאחר שהלחין את שירו של בילי בלנקו ב-1959. השיר נקרא "Samba Triste" וזכה להצלחה רבה ובוצע על ידי אמנים רבים כמו סטן גץ וצ'ארלי בירד באלבומם "ג'אז סמבה". ב-1963 פגש את המשורר-פזמונאי ויניסיוס דה מוראיס והחל שיתוף פעולה שהוליד קלאסיקות מהמוזיקה הברזילאית של שנות ה-60. למרות שהבוסה נובה הייתה המוזיקה האהובה בברזיל של שנות ה-60, באדן וויניסיוס רצו להתעלות אל מעבר לסאונד האהוב על ידי שילוב של סגנונות אפרו ברזילאים וסמבה מריו דה ז'ניירו. התוצאה הייתה האלבום "Os Afro-Sambas de Baden e Vinícius" שיצא ב-1966. במהלך אותן שנים הוא למד הרמוניות מורכבות, והוציא הקלטות בחברות תקליטים ברזילאיות, צרפתיות, וגרמניות. בנוסף עבד כגיטריסט אולפן בברזיל. בשנות ה-70 הרבה להקליט באירופה ובברזיל. את שנות ה-80 הוא העביר בצרפת ובגרמניה ופרש באופן זמני. ב שנות ה-90 חזר לברזיל יחד עם משפחתו ושם המשיך להקליט ולהופיע. בסוף שנות ה-90 עבר גמילה מאלכוהול אך למרות זאת הידרדר מצבו הבריאותי, והוא נפטר בשנת 2000 מדלקת ריאות. בגיל 19 החליט להפסיק לנגן על גיטרה חשמלית. הוא ניגן על גיטרה קלאסית במשך כל הקריירה שלו. נוסף על סמבה ובוסה נובה הוא התעניין בסגנונות מוזיקליים רבים והושפע בעיקר מהג'אז האמריקאי, במיוחד בי-בופ וסווינג, ומן הגיטריסט דג'אנגו ריינהארדט. הוא ביצע את הסטנדרטים המפורסמים 'Round Midnight של ת'לוניוס מונק ואת All the Things you Are של ג'רום קרן באלבום הסולו הראשון שלו. בסגנון הנגינה המפותח של באדן פאוול אפשר להבחין בשילוב של הרמוניות ג'אז מורכבות וטכניקת נגינה קלאסית יחד עם מקצב הבוסה נובה האופייני המנוגן ביד ימין. אתר האינטרנט הרשמי של באדן פאוול מדיה וקבצים בנושא באדן פאוול בוויקישיתוף באדן פאוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) באדן פאוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) באדן פאוול, באתר AllMusic (באנגלית) באדן פאוול, באתר MusicBrainz (באנגלית) באדן פאוול, באתר Discogs (באנגלית) באדן פאוול, באתר Songkick (באנגלית) באדן פאוול, באתר SecondHandSongs באדן פאוול, באתר DNCI
יורי טיניאנוב

יורי טיניאנוב (ברוסית: Юрий Насо́нович Тынянов‏; 18 באוקטובר 1894 - 20 בדצמבר 1943) היה סופר, תסריטאי, מבקר ספרות וחוקר קולנוע יהודי-סובייטי. נחשב כשייך לקבוצת הפורמליסטים הרוסיים וכקולנוען שהתייחס לקולנוע כשפה. נולד ברזקנה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה), למשפחה יהודית. אביו, ניסן טיניאנוב, היה רופא. אמו, שרה אפשטיין, הייתה עקרת בית. בשנת 1918 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. אשתו, לאה זילבר הייתה אחותם הגדולה של לב זילבר, אלכסנדר זילבר ווניאמין קאברין. טיניאנוב הושפע מתורת הסמיולוגיה של הבלשן פרדינן דה-סוסיר אשר קבע שמילה היא סימן המורכב ממסמן ומסומן. בעוד שדה סוסיר התייחס לשפה המדוברת, טיניאנוב השליך את הרעיון אל הקולנוע. טיניאנוב הסביר את רעיונו המרכזי באמצעות "משל הנמר". הוא הסביר כיצד סימנים נוצרים באמצעות סיפור על אדם קדמון שצייר נמר על להב גרזנו. ציור זה ניסה לחקות את המציאות (מימזיס). האדם העניק במחשבתו לאותו ציור תכונות מאגיות של שמירה וכוח המיוחסות לנמר הממשי. במשך הזמן, הנמר הופך לסמל של כוח, של גבורה או של שבט או קבוצה מסוימת. עם הזמן הוא מקבל פונקציה נמונית (זכרונית), כך שלא באמת צריך לראות את הנמר בציור אלא מספיק שניזכר בנמר מהציור. הנמר אט אט מאבד מהמימזיס שלו וכך נוצר סימן. טיניאנוב טען שהקולנוע (ראינוע בזמנו) לא יכול להיות מימטי בגלל הפער בין התמונה המצולמת לבין המציאות (שחור-לבן, פרופורציות, דו־ממדיות). במקביל לעבודות בתחום ביקורת ספרותית החל לכתוב. בשנים 1925–1928 כתב שני רומנים: "קיוחליה" ו"מותו של ואזיר מוכתר". בשנים 1926-1927 כתב תסריטים לסרטים של גריגורי קוזינצב. בסוף שנות ה-20 חלה בטרשת נפוצה ולכן לא יכול היה להמשיך בקצב פעילות כמו בעבר. הוא כתב ספר על מותו של אלכסנדר גריבויידוב "מותו של וזיר-מוכתר: אהבתו וחייו של גריבוידוב" שבנת 2009 על בסיסו הופקה סדרת טלוויזיה. בתו היחידה, אינה טיניאנוב (1917 - 2004), הייתה סופרת ומתרגמת לרוסית מספרדית ופורטוגזית. הסגן נים (הסגן קיז׳ה) - הוצאת קתרזיס, 2022. תרגום לעברית: דוד ישראל ארונשטם. מדיה וקבצים בנושא יורי טיניאנוב בוויקישיתוף ביוגרפיה ביוגרפיה (ברוסית) יצחק לאור, פרודיה איננה הגחכה של יצירה מוקדמת, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2016 יורי טיניאנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יורי טניאנוב (1894-1943), דף שער בספרייה הלאומית יורי טיניאנוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורי טיניאנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) דוסטויבסקי וגוגול – לקראת התיאוריה של הפרודיה, באתר קדימה בית הוצאה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
XML

XML (ראשי תיבות של eXtensible Markup Language) הוא תקן לקידוד וייצוג נתונים במחשבים. שימוש ב־XML מקל על החלפת נתונים בין מערכות שונות שפועלות על גבי תשתיות שונות. תקן ה-XML לא מגדיר איזה מידע יוצג אלא מגדיר כיצד לייצג מידע באופן כללי. תקן XML שייך למשפחת שפות הסימון (markup language), ומבוסס על תקן משנת 1986 בשם SGML. מבחינה טכנית, XML איננה שפת תכנות, שכן אף על פי שהתחביר (syntax) שלה מוגדר היטב, אין לה אוצר מילים ולא בקרת זרימה. למעשה, ניתן לראותה כתבנית ליצירת שפות אחרות, ביניהן XHTML, XAML, XUL, SVG, XBRL וכדומה. גם תקן ה-XML, בדומה לשפת HTML, נקבע על ידי ה־World Wide Web Consortium. תכונות ה־XML: ייצוג המידע באופן טקסטואלי. שמירת המטא-מידע ביחד עם המידע עצמו. כלומר, שמירת תיאור הנתונים עם הנתונים עצמם. סידור המידע במגוון צורות ולא רק בטבלה כמו ברוב הפורמטים האחרים. ב-XML טבעי מאוד לסדר מידע באופן היררכי (עץ). הייצוג עצמו מתבצע תוך שימוש בתגיות (Tags) שמגדירות רכיבי מידע (Elements). בתוך רכיבי המידע ניתן לאחסן את המידע עצמו או רכיבים נוספים. דוגמאות לרכיבי מידע: מלבד צורה בסיסית זו, ניתן לציין ב-XML "תכונות" (Attributes) לכל תגית: <number-of-articles updated="today">102,119</number-of-articles> שפת התגיות HTML שמתארת דפים של אתרי אינטרנט בנויה גם היא בצורה דומה ל־XML. היסטורית, ה־XML התפתח מהצורך לתקנן ולשכלל את שפת ה־HTML שהביאה את רעיון התגיות שנוצר לראשונה בשפת SGML לפרסום רחב בזכות האינטרנט. XHTML הוא תקן חדש ל־HTML, המגדיר כל דף HTML כמסמך XML תקין. דף XHTML, בדומה לדף HTML, מתאר את תוכן הדף, ולעיתים גם את עיצובו. ה־XML שימושי כמעט בכל תחום של מחשבים. חשיבותו הגדולה ביותר היא בחיבורים בין מערכות שונות. לדוגמה: קיים תקן כיצד לייצג מידע על חולה והטיפולים שהוא עובר ("תיק חולה") באמצעות מסמך XML. כך יכולה המערכת של בית החולים לשלוח את המידע הזה לרופא המשפחה שיכול לקלוט לתוך מערכת המידע שלו את התרופות אותם קיבלו חוליו במהלך אשפוזם. כדי לתמוך בהחלפת מידע מסוג זה פותחו תקנים להעברת מסמכי XML כדוגמת SOAP. ניתן להגדיר את המבנה של קובץ XML על ידי שימוש בקובץ נוסף, שמגדיר באילו תגיות ניתן להשתמש, מה המבנה שלהן ואיזה מידע יכול להיות מאוחסן בכל אחת מהן. קובץ כזה יכול לתאר לדוגמה את המבנה של "תיק חולה". בעבר השתמשו בפורמט DTD כדי להגדיר את התחביר. כיום משתמשים בפורמט XSD (המכונה גם Schema), שבעצמו מנוסח ב־XML (לעומת DTD שיש לו תחביר נפרד). המפרט של XML מגדיר בדיוק חמש ישויות (Entity references) או הפניות לתווים, או ייצוג לתו באמצעות תווים אחרים, שכל מפענחי ה-XML מכירים. שימוש בישויות אלו יעשה לרוב כשמעוניינים להכניס תו מיוחד, שמשמש כחלק מהתחביר של XML. ניתן להצהיר במפורש על הישויות ב-DTD אך אם עושים זאת, חייבים לתת לישויות את ערכי ברירת המחדל. XML מאפשר ישויות נוספות בתנאי שהן מוגדרות מראש בקובץ הגדרת המסמך. בטבלה למטה רשימה של 5 הישויות שמובנות ב-XML. עמודת "קוד יוניקוד" מראה את אופן ייצוג התו בפורמט יוניקוד, בצורה הקסדצימלית. מספר היוניקוד בצורה עשרונית מוצג בסוגריים. עמודת ה"גרסה" מציגה את הגרסה הראשונה של XML שהחל ממנה הישות מוכרת. מונחים בתוכנה XSD XAML XSL XRI DTD XPath XHTML RSS JSON XQuery RDF RDF Schema WSDL OWL WML ATOM FOAF DOM SAX Smil SVG XUL אתר האינטרנט הרשמי של XML (באנגלית) xml.org עורך XML חופשי כלי עריכה לכתיבת מסמכי XML Liquid XML Editor XML, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפת סימון מסמכים, XML, דף שער בספרייה הלאומית