laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליפות העולם בשחמט 2024

אליפות העולם בשחמט 2024 היא דו־קרב שחמט לקביעת אלוף העולם בשחמט שצפוי להתחיל בנובמבר 2024 ולהסתיים בחודש דצמבר של אותה שנה. בדו-קרב הזה ינסה אלוף העולם משנת 2023 דינג לירן מהרפובליקה העממית של סין להגן על תוארו אל מול הטוען לכתר – הזוכה בתחרות המועמדים גוקש דומרזו מהודו. האליפות מאורגנת על ידי איגוד השחמט העולמי "פיד"ה". ערך מורחב – תחרות המועמדים 2024 תחרות המועמדים נערכה בטורונטו שבקנדה בין התאריכים 3 באפריל ו־22 באפריל 2024. בתחרות נאבקו שמונה שחמטאים על הזכות להשתתף באליפות העולם כיריביו של דינג לירן, אלוף העולם הנוכחי. בתחרות השתתפו השחקנים הבאים: בתחרות ניצח גוקש דמרזו מהודו, בכך הוא היה לאדם הצעיר ביותר שניצח בתחרות המועמדים של פיד"ה אי פעם. לפי דירוג ספטמבר 2024 לפי דירוג אפריל 2024 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה שחקנים מרוסיה ובלארוס לא רשאים לשחק תחת דגל מדינתם. במקום זאת, הם מתחרים תחת דגל פיד"ה. לפי חוקי ההעפלה לתחרות המועמדים, השחקנים שזכו בשלושת המקומות הראשונים בגביע העולם בשחמט מעפילים ישירות לתחרות המועמדים. אם אחד מהם לא רוצה להשתתף בתחרות או שהוא כבר העפיל בדרך אחרת הזכות עוברת לזוכה במקום הרביעי. אם יותר מאחד מן הזוכים לא העפיל לתחרות המועמדים מסיבה כזו או אחרת הזכות תועבר לשחקנים הטובים ביותר לפי הדירוג העולמי בעקבות הודעתו שהוא לא ישתתף בתחרות המועמדים כל עוד הפורמט לא ישתנה, את מקומו תפס המדורג במקום הרביעי בגביע העולם, ניג'אט אבסוב.
גרשון גמזו

גרשון גמזו (1908, ריגה, לטביה – 1939, תל אביב, ישראל) היה אגרונום, פעיל ציוני ועיתונאי, חבר הגרעין המייסד של תנועת בית"ר ונציב התנועה בגרמניה. גמזו נולד בריגה, לטביה לשמואל ונעמי. למד בגימנסיה העברית בעיר ובתום לימודיו נסע ללימודי חקלאות בצרפת ובגרמניה. בהמשך עבר הכשרה בחווה החקלאית של תנועת בית"ר, ולאחר לימודים בגרמניה קיבל תואר אגרונום. נמנה עם הגרעין המייסד של תנועת בית"ר ובמהלך כל שנותיו היה פעיל בה. גמזו פעל לקיום הוועידה העולמית הראשונה של נציגי בית"ר בעיר דנציג בשנת 1931 ושימש ציר בה. כמו כן היה בין מייסדי גרעין התנועה בערים ברלין וממל, ושימש כנציב התנועה בגרמניה. עלה לישראל בשנת 1933, התיישב בפתח תקווה ועסק בחקלאות. לאחר עלייתו החל לעסוק בעיתונות, ובמסגרת זו השתתף בעריכת כתב העת פלניוס: שנתון לכלכלה של ארץ־ישראל. עוד פרסם מאמרים בשבועון חזית העם וביומון דואר היום שבעריכתו של איתמר בן-אב"י. נפטר בבית החולים הדסה (תל אביב) בגיל 31 עקב הרעלת דם. היה נשוי לדבורה ואב לילדה, אראלה. ח' בן ירוחם, ספר בית"ר - קורות ומקורות, כרך א', תשכ"ט; כרך ב', תשל"ג; כרך ב' - חלק שני, תשל"ו-1976. מאמר על גרשון גמזו בעיתון "חרות", באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏17 בנובמבר 1949 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גרשון גמזו". ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רצועית הגליל

רצועית הגליל (שם מדעי: Himantoglossum caprinum) היא צמח נדיר ביותר ממשפחת הסחלביים, בעל מראה מוזר ומיוחד: השפית של הפרח ארוכה מאוד ביחס לשאר אברי הפרח, מה שהעניק לצמח את שמו (באנגלית - סחלב הלטאה, lizard orchid). מנגנון ההאבקה של הפרח אינו ידוע. בארץ ישראל, המין גדל בגליל ובגולן במספר מצומצם מאוד של אתרים, ופורח בחודשים מאי-יוני. לעלי העטיף של הפרח צבע ירוק כהה, ושולי עלי העטיף חומים-סגולים. מדיה וקבצים בנושא רצועית הגליל בוויקישיתוף רצועית הגליל, באתר NCBI (באנגלית) רצועית הגליל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רצועית הגליל, באתר צמח השדה רצועית הגליל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה רצועית הגליל, באתר GBIF (באנגלית) רצועית הגליל, באתר The Plant List (באנגלית) רצועית הגליל, באתר IPNI (באנגלית)
BMJ (חברה)

BMJ היא חברת הוצאה לאור בריטית של כתבי עת רפואיים, וספקית ידע בתחום הבריאות של כלי החלטה קליניים, משאבים חינוכיים מקוונים ואירועים. החברה, שהוקמה בשנת 1840, נמצאת בבעלות איגוד הרופאים הבריטי. עד שנת 2013 שמה של החברה היה כקבוצת BMJ. נכון לשנת 2013, BMJ נחשבת אחד מחמש ההוצאות לאור המובילות בעולם בתחום של רפואה כללית. לחברה יש כ-300,000 לקוחות ב-229 מדינות. לפי החברה, הפרסומים הדיגיטליים שלה מגיעים ל-5 מיליון מבקרים מדי חודש. נכון לשנת 2024, ההוצאה מוציאה לאור 65 כתבי עת מדעיים ורפאויים, לפי החברה, כמחציתם נמצאים בעשיירה המובילה בקטגוריה שלהם. כתב העת המוכר ביותר של החברה הוא British Medical Journal‏ (The BMJ) כתב עת מדעי הנחשב רביעי מבין 167 ירחונים בתחום הרפואה, בעל אימפקט פקטור של 105.7 ובעל ציון של 15.3 ב-CiteScore 1840 : פרסם ראשון של "כתב עת פרובינציאלי רפואי וכירורגי" (שונה מאוחר יותר ל-British Medical Journal) 1847: ג'יימס סימפסון (אנ') מפרסם בכתב העת מאמר על כלורופורם, דבר שסלל את הדרך לטכניקות הרדמה מודרניות 1867: ג'וזף ליסטר מפרסם את ההקדמה שלו למושג חיטוי בריפוי פצעים 1950: ריצ'רד דול (אנ') מפרסם את גילויו על הקשר בין צריכת טבק וסרטן ריאות 1958: אליס סטיוארט מפרסמת בכתב העת את המחקר שלה על הסיכונים של קרינה ברמה נמוכה 1995: אתר אינטרנט ראשון אתר האינטרנט הרשמי של BMJ אתר האינטרנט הרשמי של BMJ (באנגלית) BMJ unveils new brand and positioning, InPublishing. 17.4.2013 על החברה, באתר ההוצאה לאור, נכון ליוני 2024
גלאם

האם התכוונתם ל... גלאם (סדרת טלוויזיה) (במקור Glamorous, זוֹהֵר) – סדרת טלוויזיה אמריקאית המשודרת משנת 2023 מוזיקה (קיצור של Glamour, זוֹהֵר) גלאם מטאל – תת-ז'אנר של סגנון ההבי מטאל גלאם רוק – ז'אנר של מוזיקת רוק אישים משה גלאם (יליד 1968) – כדורגלן ישראלי תומר גלאם (יליד 1975) – ראש עיריית אשקלון אחר GLAM (מורשת תרבותית) (אנ') ("גלאם") – ראשי תיבות באנגלית של "גלריות, ספריות, ארכיונים ומוזיאונים", מוסדות המאחסנים ומנגישים פריטים ומידע, ראו מורשת תרבותית#אחסון מורשת תרבותית והנגשתה לציבור Glam – שם מקוצר לגלמורגן (Glamorgan), אזור בדרום ויילס ומחוז מנהלי לשעבר "Galleries, Libraries, Archives and Museums"
יורי קגן

יורי קגן (ברוסית: Юрий Моисеевич Каган‏; ( 6 ביולי 1928, מוסקבה - 4 ביוני 2019, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בפיזיקה גרעינית. יורי קגן נולד בשנת 1928 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה בוגר משפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, אימו הייתה רופאת שיניים. להורים היו שורשים מויטבסק. בתקופת מלחמת העולם השנייה קגן עבד במפעל לייצור נשק. בסתיו 1944 הוא התחיל לימודים במכון ללימודי תעופה במוסקבה. בשנת 1946 הוא עבר לאוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני ובשנת 1950 סיים אותה בהצטיינות. קגן עבר בחינות בפיזיקה תאורטית אצל לב לנדאו וקיבל ממנו הזמנה ללימודי תואר שלישי. לאחר סיום הלימודים קגן החל לעבור בתעשיית הגרעין הסובייטית. פעילות של קגן קיבלה ציון גבוה מאיסאק קיקואין. בהמלצתו קגן הועבר למוסקבה והחל לעבוד במכון קורצ'טוב. בשנת 1954 קגן סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1959 פוסט-דוקטורט. החל משנת 1956 ועד סוף הקריירה קגן עבד ב"מכון קורצ'טוב". במקביל הוא היה מלמד באוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני ומשנת 1964 כיהן כפרופסור. קגן התמקד במספר תחומים של פיזיקה - פיזיקה של חומר מעובה, קינטיקה ופיזיקה גרעינית. הוא פרסם מספר מאמרים בתחום פיזיקה של חומר מעובה. ביחד עם ויטלי גולדנסקי הוא חקר תאוריה של לייזרים. בשנת 1984 קגן התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות כחבר בפעול. על פעילותו לקידום המדע הוא קיבל מספר עיטורים. בשנת 1986 הוענק לו פרס נין, בשנת 2017 הוא קיבל פרס על שם פומרנצ'וק של האקדמיה הרוסית. בנוסף לכך הוא קיבל מספר עיטורים של ברית המועצות ושל רוסיה. יורי קגן היה חבר מערכת של מספר כתבי עת בתחום פיזיקה. קגן נפטר בשנת 2019 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש. ביוגרפיה (ברוסית)
אברם דבורין

אברם דבורין (ברוסית: Абрам Моисеевич Деборин‏; 16 ביוני 1881, אופינה- 8 במרץ 1963, מוסקבה) היה פילוסוף סובייטי ממוצא יהודי. אברם דבורין נולד בשנת 1881 באופינה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בליטא) למשפחה יהודית. בצעירותו הוא למד מסגרות. בשנת 1897 דבורין החל להשתתף בחוגים של מרקסיסטים. בעקבות חקירות משטרה הוא עזב את רוסיה. באותה תקופה הוא החליף את שם משפחה מקורי "יופה" ל-"דבורין". בשנת 1908 דבורין סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת ברן. באותה תקופה הוא התקרב לגאורגי פלחנוב והכיר את ולדימיר לנין. הכרות עם לנין עזרה לו בהמשך להתקדם בהנהגה הפילוסופיה הסובייטית. דבורין היה שייך לקבוצת מנשביקים. לאחר מהפכת אוקטובר תקופה קצרה הוא היה ראש המועצה בפולטבה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בהמלצת סרגו אורדז'וניקידזה. בשנת 1921 דבורין הועלה לראש המחלקה לפילוסופיה ב"מכון לפרופסורים סובייטיים". דבורין היה חבר מערכת של מספר כתבי עת שיצאו לאור באותה תקופה והוקדשו לחקר מרקסיזם. דבורין היה בין המבקרים החריפים של תומכי פילוסופיה מכניסטית בראשות לובוב אקסלרוד. בשנת 1929 הוקם "מכון לפילוסופיה" ודבורין היה מנהלו הראשון. בינואר אותה שנה הוא ניסה להתקבל לשורות האקדמיה למדעים אך לא נבחר כמו יתר חברי המפלגה הקומוניסטית שהועמדו לבחירה. בפברואר הבחירות נערכו מחדש ועפ הרכב שונה ובלחץ השלטונות הוא נבחר. בדצמבר 1930 יוסיף סטלין מתך ביקורת על מצב הפילוסופיה בברית המועצות. בינואר 1931 דבורין פוטר מניהול מכון לפילוסופיה. מקומו של לעורך ראשי של ירחון "תחת הדגל של מרקסיזם" מונה מארק מיטין. החל משנת 1935 דבורין עבד במערכת של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. עד לשנת 1949 הוא ניהל מחלקה להיסטוריה מודרנית. הוא פוטר במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות ובהמשך התקבל מחדש אך לא לתפקיד ניהולי. בשנים 1951–1953 דבורין היה עורך ראשי של ירחון האקדמיה (באופן רשמי העורך הראשי היה נשיא האקדמיה). בשנות ה-50 של המאה ה-20 דבורין פעל לביטול כל האשמות נגדו. בשנת 1956 הוא נפגש בנושא עם אנסטס מיקויאן. בסופו של דבר האשמות בוטלו באופן חלקי בלבד ודבורין קיבל אישור לפרסם את עבודותיו. בשנת 1945 ו-1961 הוענקו לו עיטור הדגל האדום. דבורין נפטר בשנת 1963 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה (באנגלית)
סאלומי

סאלומי (באיטלקית ביחיד: Salume) הם מוצרי בשר איטלקיים האופייניים למנות אנטיפסטו, העשויים בעיקר מבשר חזיר ומיושנים. סאלומי כולל גם ברזאולה, שעשויה מבשר בקר, וכמה מוצרים מבושלים, כמו מורטדלה ופרושוטו. המילה סאלומי, 'בשר מלוח', מקורה במילה הלטינית sal, כלומר 'מלח'. פרושוטו - בשר חזיר יבש, פרוס דק ומוגש לא מבושל (prosciutto crudo) פרושוטו של פארמה (Prosciutto di Parma) Prosciutto di San Daniele Speck Alto Adige - בשר חזיר יבש מדרום טירול, איטליה Culatello Culaccia / culatta Capocollo, הידוע גם coppa או capicola – בשר חזיר איטלקי וצרפתי קר ברזאולה – בשר בקר מיובש באוויר ובמלוח Cotechino – נקניקיית חזיר בבישול איטי Cotechino Modena – נקניק חזיר טרי מבית מודנה גואנצ'לה - מוכן מלסת חזיר או לחי Lardo – רצועות שומן חזירים מבושלות ומתובלות איטלקיות לונזה ולונזינו – עשוי מחלצי חזיר מבושלים מורטדלה – נקניק עשויה מבשר חזיר טחון דק נדויה – נקניקיית חזיר מתובלת קלבריה ניתנת למריחה פנצ'טה – עשויה מבשר בטן חזיר סלמי – נקניקיות מבושלות, בשר מותסס ומיובש באוויר סלמה פלינו - מיוצר באופן מסורתי ב־Felino ובערים אחרות במחוז פארמה, מתאים כ- מוצר חקלאי מסורתי (טְפִיחָה) סלמה ג'נובה סופרסאטה – סלמי יבש Strolghino – נקניק דק ורזה צ'אוסקולו – נקניק מעושן ויבש ממארקה ומאומבריה רשימת נקניקיות רשימת מזונות יבשים שרקוטרי – ענף בישול של מוצרי בשר מוכנים, בעיקר מבשר חזיר סאלומריה - יצרן או חנות של בשר חזיר מיושן/משומר (salumi) מדיה וקבצים בנושא סאלומי בוויקישיתוף OED sv. salumeria, n.
גאצי וגאים

גאצי (בגאורגית: გაცი וגאים (გაიმ; או גא, გა) היו, לפי הרשומות הגאורגיות של ימי הביניים, אלוהויות בפנתיאון קדם-נוצרי של הפרוטו-גאורגים מכארתלי (מוכרת כאיבריה במקורות הקלאסיים). היצירה ההגיוגרפית הגאורגית 'חיי נינו הקדושה (אנ')' מספרת שכאשר נינו הקדושה, מטבילה נוצרית של הגאורגים מהמאה הרביעית, הגיעה לעיר מצחתה, היא ראתה כי בצד ימין של האליל הראשי של ארמזי "עמדה תמונה נוספת, עשויה זהב, עם פניו של אדם שמה היה גאצי, ומשמאלה אליל כסף עם פנים אנושיות, שמו גאים". קטע אחר מהרשומות הגאורגיות של ימי הביניים מספר כי גאצי וגא (ים) שלטו ב"כל רזי המסתורין". עם זאת, מלבד קטעים מתולדות גאורגיה של ימי הביניים, חסרים לנו תיעוד עכשווי ועדויות ארכאולוגיות לגבי אלוהויות אלה. שני האלוהויות הללו, על פי הדיווחים שהובאו על ידי השליט האגדי למחצה אזוי ממולדתו המקורית, אריאן כארתלי (אנ'), יכולות להיות גרסה של אטיס (אנ') וקיבלי מאנטוליה. דויד מרשל לאנג (אנ') (1956), Lives and Legends of the Georgian Saints, selected and translated from the original texts, p. 24. London: Allen & Unwin. גיורגי מליכישווילי (אנ') (1970), საქართველოს ისტორიის ნარკვევები (מחקרים בהיסטוריה של גאורגיה), Vol. 1. טביליסי: ברית המועצות. (בגאורגית) מיכאיל צרתלי 1935 מצוטט ב- סיריל טומנוף (אנ')‏ (1967),‏ Studies in Christian Caucasian History,‏ p. 90, n. 124, ‏ Georgetown University Press (אנ') ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה ובנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה פליסצקאיה

אנה אלכסנדרובנה פליסצקאיה (ברוסית: Анна Александровна Плисецкая; נולדה ב-18 באוגוסט 1971) היא בלרינה, שחקנית ומפיקה רוסייה. אנה פליסצקאיה נולדה למשפחה של אמנים, מסרר-פליסצקי. היא בתם של אלכסנדר פליסצקי, מנהל בלט ומריאנה סדובה, בלרינה בתיאטרון הבולשוי. דודתה הייתה רקדנית הבלט הנודעת מאיה פליסצקאיה. דודה היה הרקדן הראשי עזרי פליסצקי. סבתה מצד אמה הייתה שחקנית הראינוע רחל מסרר (אחותם של רקדן הבלט והמורה אסף מסרר והבלרינה שולמית מסרר). בוריס מסרר, אמן תיאטרון, הוא דודן ראשון של אביה. פליסצקאיה נולדה במוסקבה, ברית המועצות ב-18 באוגוסט 1971. ילדותה עברה עליה בדרום אמריקה. בשנים 1976-1974 חיה משפחתה בלימה, פרו, שם ייסד אביה להקת בלט באוניברסיטה הלאומית של סן מרקוס. את השנתיים הבאות עשתה המשפחה בבואנוס איירס, ארגנטינה, שם עבד אבי המשפחה בתאטרו קולון. פליסצקאיה למדה באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי בסנקט פטרבורג מ-1981 עד 1989. עם סיום לימודיה באקדמיה, הוזמנה אנה לתיאטרון מריאינסקי, שם הייתה לרקדנית סולו. בשנים 1989 עד 1995 רקדה במספר בלטים מפורסמים: "דון קישוט", הסילפידה, קופליה, מחולות פולובציים מן האופרה הנסיך איגור, ובתפקיד "מירטה" בז'יזל. בשנים 1995-1993 הייתה פליסצקאיה סולנית להקת הבלט בז'אר בהנהגת מוריס בז'אר. מ-1995 עד 2006 הייתה לה "תוכנית בלט סולו" משלה. 1983 – "Mary Poppins, Goodbye" (אנ'), בתור ג'יין בנקס. במאי - Leonid Kvinikhidze (אנ'). 1992 – סרט הבלט "The Last Tarantella", בתור נינה. במאי - Alexander Belinski (רו'). 2006-08 – עיבוד לתיאטרון של המחזה אנה קארנינה, בתור הנסיכה אליזבתה "בסטי". במאי - Andrew Zhitinkin בשנים 2010-2007 התארחה אנה פליסצקאיה במספר רב של תוכניות טלוויזיה. סרטי תעודה על אנה שודרו בערוצי טלוויזיה מקומיים ברוסיה. 2003 - כתבה והפיקה את מופע "העולם כולו" 2007 - מנהלת מופע "העיר בעיני ג'אז" עם דניאל קרמר. 2008 סינגל "בלו מון" (שיר משנת 1934) 2009 בטסי ג'יין "ג'אז לארוחת ערב". מדיה וקבצים בנושא אנה פליסצקאיה בוויקישיתוף אנה פליסצקאיה, ברשת החברתית פייסבוק אנה פליסצקאיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה פליסצקאיה, ברשת החברתית VK סן מרקוס - Alejandro Plisetski ensayando a partir de 1973 (September 8, 2009), «Mary Poppins - the creators» film by Anastasia"Sorokina, RENTV channel - 06.11.2009 (אורכב 12.09.2011 בארכיון Wayback Machine) (April 18, 2009), «The Last Tarantella» −1992 – latest film ballet by Alexander Belinsky (אורכב 14.01.2011 בארכיון Wayback Machine) The play "Anna Karenina" 2006 (אורכב 14.01.2011 בארכיון Wayback Machine) "Балерина Анна Плисецкая: "В три года я уже играла в "Анне Карениной"" [Ballerina Anna Plisetskaya: At the age of three I already performed in "Anna Karenina"]. Izvestia. 25 באפריל 2006. {{cite news}}: (עזרה) Films shown on TV channels 2007–10 (הקישור אינו פעיל) (אורכב 03.03.2012 בארכיון Wayback Machine) Радио ЭХО Москвы :: Интервью, 07.06.2003 13:17: Анна Плисецкая, web.archive.org, ‏2012-11-07 «The City by Jazz eyes» film - a performance 2007 אנה פליסצקאיה 14 בינואר 2011
הבשורות של אנבנדידי

הבשורות של אַנְבַּנְדִּידִי (בגאורגית: ანბანდიდი სახარება; אַנְבַּנְדִּידִיס סַחֲרֶבָּה) או ארבע הבשורות של אַנְבַּנְדִּידִי הן ארבע הבשורות מהמאה התשיעית. כיום הם שוכנים בארכיון הלאומי של גאורגיה (אנ'), מס' 1446, כתב יד מס' 107. כתב-היד כולל 192 עמודים, עשויים קלף. המידות הן: 317x237; אסטומובולי ; ראשי תיבות חומים, מעוטרים בדיו - במקרים מסוימים בצבע שמופק מצינובר. הטקסט נכתב מחדש בחלקים מסוימים; כתב היד כתוב כולו בכתב אסומטוורולי, בשני טורים; הגבולות העליונים חתוכים ועקבות העימוד העליון אבדו. קווי פסיקה ונקודות ברורים מאוד. לוחות הכריכה של כתב היד שמורות חלקית; ניתן להבחין בעקבות של מנעולי עור ישנים יותר; יתדות העץ לקיבוע העור נשמרו. בשל הגודל הרב של הגרפמים, כתב היד ידוע בחוגים האקדמיים כבשורת אנבנדידי (כתוב באלפבית גדול). הבשורות הן אחד מבין מספר כתבי היד הגאורגיים העתיקים ביותר; כתב היד נחשב לייחודי בגין פשטותו, עתיקותו, גרסת טקסט שלו. עיטור הטקסט מעוצב במסגרת מסודרת בקפדנות, צלב גולגולת מוטבע בטקסט (96r), ראשי תיבות מעוטרים מעוטרים בצבע המופק מצינובר, סיומות מודגשות. הבשורה אנבנדידי היא אחד מכתבי יד הנדירים המכילים ארבע בשורות אופיסה (913), ג'רוחי (936), פרחלי (973), של תבדורה (המאה ה-10) וגבריאל פטראי (המאה ה-10), הכתובות כולן בכתב האסומטברולי. כתב היד הקשוח, המוכתם, אך עדיין שמור היטב, נושא את עקבות הנסיעה בשטח גאוגרפי עצום למדי. הבשורה היא חלק רב ערך מאוצר האינטלקטואלי שלנו, תופסת את אחד המקומות המשמעותיים בחקר ההיסטוריה של כתבי היד. כתב היד כולל רשומות בגודל 17-18 סמ"ק, בעוד שרשומה גדולה של הסינודיקון (אנ') (צווי השליחים), שניתן לייחס אותו לימי הביניים המאוחרים, עדיין לא נחקר, מצורף בסוף הבשורות. בשנת 2015 נרשם בשורת אנבנדידי במרשם תוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו, אירופה וצפון אמריקה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא הבשורות של אנבנדידי בוויקישיתוף The Oldest Manuscripts Preserved at the National Archives of Georgia
שמואל קרן

שמואל קרן (נולד ב-1947 בגרמניה) הוא תת-אלוף (במיל') בצה"ל, תפקידו האחרון במערכת הביטחון היה ראש מפא"ת. תא"ל קרן (במקור ביינהורן) החל את מסלולו הצבאי במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1965–1969 למד לקראת תואר ראשון בפיזיקה בפקולטה לפיזיקה בטכניון שבחיפה. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין תותחנים בחטיבה 14. בשנת 1976 קיבל קרן דרגת סא"ל והתמנה לתפקיד ראש ענף מחקר ופיתוח במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנת 1981 קיבל דרגת אל"ם והתמנה לתפקיד ראש מחלקת תורת לחימה ופיתוח אמל"ח (תו"פ) וב-1984 התמנה לתפקיד סגן ראש תו"פ במפקדת חילות השדה (מפח"ש). ב-1985 התמנה לתפקיד רמ"ח תכנון ותקציבים במפח"ש, וב-1986 קיבל דרגת תא"ל ומונה לתפקיד ר' מו"פ במפא"ת. ב-1992 השתחרר קרן מצה"ל ועבר לתעשייה הצבאית, שם מילא את תפקידי הסמנכ"ל למו"פ מאוחר יותר משנה המנכ"ל למו"פ ומנהל קבוצת המערכות. תפקידים אלה מילא קרן עד שנת 2000, אז מונה למנכ"ל תע"ש (במשך השנים 1998–2003 היה יו"ר הוועדה העליונה לדירוג מחקר בצה"ל). ב-2002 מונה תא"ל (מיל') שמואל קרן לתפקיד ראש מפא"ת במקומו של אלוף יצחק בן ישראל שהשתחרר מצה"ל. תא"ל (מיל') קרן שימש בתפקיד ראש מפא"ת עד שנת 2010. קרן נשוי לאב (חוה) לבית סומר ואב לשני ילדים, אחיו של מבקר מערכת הביטחון לשעבר, תא"ל (מיל') יוסי ביינהורן. אתר צה"ל, קורות חיים - ר' המנהלה למחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) - תא"ל (מיל') שמואל קרן, באתר web.archive.org, ‏2007-06-29 (בעברית) יעקב הכט, ועדת רביבי אישרה את מינו שמואל קרן למנכ"ל תע"ש, באתר ynet, 19 בנובמבר 2000 דרור מרום, ‏המנכ"ל גבר על הרמטכ"ל: מנכ"ל תעש, שמואל קרן, מונה ראש מפא"ת, באתר גלובס, 3 בפברואר 2002
סאבין טמבריאה

סאבין טמבריאה (ברומנית: Sabin Tambrea; נולד ב-1984) הוא שחקן רומני-גרמני. טמבריאה נולד בטרגו מורש שברומניה למשפחה של מוזיקאים אך בגיל שלוש עבר לגרמניה, הוא למד נגינה בכינור, ויולה ופסנתר, הופעתו הראשונה על הבמה הייתה כששימש כסולן במקהלת ילדים, בגיל שמונה עשרה עזב את תחום המוזיקה על מנת להתמקד במשחק, הוא למד באקדמיה לדרמה בברלין. במהלך לימודיו התקבל לעבודה בברלינר אנסמבל, הוא הופיע בין היתר במחזות האביב מתעורר והלילה השנים עשר. הוא שיחק בקומדיית המצבים לנוער "Kurze Pause" המבוססת על אותו פורמט של "אחרי הצלצול", הוא גילם את התפקיד הראשי בסרט דרמה היסטורית אודות לודוויג השני, מלך בוואריה, הוא גילם את הדיפלומט השוודי אוגוסט גילדנסטולפה בסרט ביוגרפי אודות מארי קירי. הוא שיחק בסרט הרומני "השורקים" שהתמודד מטעם רומניה על פרס הסרט הזר בטקס האוסקר אך לבסוף לא נכלל מבין המועמדים, הוא גם שיחק בסרט השואה "Nackt unter Wölfen" המתרחש במחנה בוכנוואלד. בטלוויזיה שיחק בסדרות תחנת ברלין ובבילון ברלין. מדיה וקבצים בנושא סאבין טמבריאה בוויקישיתוף סאבין טמבריאה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאבין טמבריאה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יצחק בר ששון

רבי יצחק בר ששון היה פוסק הלכה ודיין בתקופת הראשונים, במאה ה-12. כיהן כדיין בבית דינו של הרמב"ם בפוסטאט שבמצרים. פעל במצרים בבית דינו של הרמב"ם שהיה אב בית הדין. רבי יצחק בר ששון היה הדיין השני, לצד רבי שמואל בן סעדיה (הדיין השלישי), ורבי מנשה בר יוסף (דיין רביעי). בית הדין תיקן תקנות לכל ארץ מצרים. למשל, בשנת ד'תתקמ"ז (1186) תיקן שכל ענייני הנישואין והגירושין ייעשו על פי רבני המקום שבקיאים בדינים אלו. כמו כן, בית הדין חיזק את הנשים לטבול במקווה לאחר ימי הנידה, כהלכה. בית הדין עסק גם ביחס לקראים. השתמרו מעל עשרה פסקי דין מהרמב"ם שרבי יצחק בר ששון מצטרף לדעתו. יש הסבורים כי רבי שמואל בן עלי חיבר את השיר 'בלבו תבונות' לשבחו של רבי יצחק בר ששון. בשנת תתקנ"ו (1196) החרים את רב שר שלום נגיד מצרים וראש ישיבת גאון יעקב בפוסטאט. רבי יצחק בר ששון התבטא על הרמב"ם ”רבינו משה הרב המובהק” וכן ”מורינו ורבינו משה הרב הגדול” וייתכן שהיה תלמידו. ראו שו"ת הרמב"ם סימן שמח; ובמהד' מכון ירושלים סימן רל. ראו שו"ת הרמב"ם מהד' ירושלים ספר נשים סי' קסז. ראו שו"ת הרמב"ם מהד' ירושלים ספר נשים סימן רלד. ראו: יהודה רצהבי, שלשה עשר שקיעי שיר, בתוך: סיני קא. ראו: נפתלי הכהן, אוצר הגדולים ח, פז. ראו שו"ת הרמב"ם מהד' ירושלים, ספר נשים סימן קצט. ראו שו"ת הרמב"ם מהד' ירושלים, ספר קדושה סימן שכה.
דובים ונהנים

דובים ונהנים (באנגלית: Fun with Claude - כיף עם קלוד) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית לילדים המבוססת על סדרת ספרים מאת דייוויד וויטביץ'. בבריטניה שודרה הסדרה בדיסני ג'וניור בשנת 2011 ובישראל שודרה הסדרה בערוץ לולי בשנת 2014. הסדרה בת עונה 1 ו-52 פרקים באורך 10 דקות. שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוצע על ידי לורה שופוב. דודי הוא דוב קוטב בן 3 שעזב את הקוטב הצפוני עם משפחתו והגיע לעיר בארהמפטון עיר שכל יום בה לא כולל שלג בצידו השני של העולם. בכל פרק הוא יעשה את צעדיו הראשונים יחד עם שכנו בוריס ולאט לאט יכיר את עירו החדשה. בסוף כל פרק הוא ומשפחתו ושכנו יתפנקו במשהו קר. או משהו אחר. דודי (Claude): דוב קוטב לבן, פעם גר באזור מושלג וקר, אבל עבר לעיר חמה, בכל פרק הוא יעשה את צעדיו הקטנים בעיר החדשה על שיתרגל אליה. בוריס (Boris): דוב גריזלי חום, שכנו של דודי, מופיע איתו בכל פרק. דוריס (Doris): דובה חומה, שכנתם של דודי ובוריס, יש לה אחות קטנה שגם היא דובה חומה שקוראים לה סאני. משפחתו של דודי: דובי קוטב לבנים, בעלי אוטו גלידה כחול שבסוף כל פרק מפנקים את בנם וחבריו החדשים בגלידה או ארטיק, החליטו לעבור לעיר שטופה שמש. והוריו של דודי. הדיבוב העברי הופק על ידי יעל אללוף ובוים על ידי דן שצברג. "דובים ונהנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דובים ונהנים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
שפית

שפית (labellum) היא איבר בפרחים של משפחת הסחלביים. השפית היא למעשה גלגול של עלה כותרת, שעבר מגוון אדפטציות בהתאם למנגנון ההאבקה של כל מין ומין במשפחת הסחלביים. מגוון המופעים במשפחת הסחלביים הוא עצום, וכך גם מגוון הצורות, הצבעים והתפקידים שממלאת השפית. במינים רבים, השפית משמשת משטח נחיתה לחרקים המאביקים את הפרח. בסוג דבורנית, השפית אף מפרישה הורמוני מין (פרומונים), המושכים את זכרי הדבורים אל הפרח, בחפשם אחר נקבות. בסוג רצועית, השפית ארוכה במיוחד, ומשווה לפרח צורה של לשון, רצועה, או לטאה. מדיה וקבצים בנושא שפית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצפה שדרות

מצפה שדרות הוא מצפה הנמצא על גבעה הצמודה לשכונת "האחוזה" בקצה הצפון מערבי של שדרות, מעל כביש 34. הגבעה עליה נמצא המצפה מגיעה לגובה 110 מטר מעל גובה פני הים הייתה ידועה שנים בשם "גבעת קובי", ובשל קו הראיה ממנה אל רצועת עזה הופכת מבוקשת מאוד כנקודת דיווח של עיתונאים וסקרנים בתקופות של עימותים במסגרת סכסוך ישראל – רצועת עזה. במצפה נמצאת "אנדרטת הארבעה". התצפית מהגבעה מאפשרת לראות לכיוון מערב מהעיר עזה בדרום ועד אשדוד בצפון, מצפון את גבעות הכורכר של גברעם, בצפון מזרח את העיר קריית גת והרי יהודה, ממזרח ומדרום את שכונות העיר שדרות. "גבעת קובי" כונתה כך על שם קובי הרוש, הרבש"ץ של שדרות בשנים 2001–2022, אשר בטרם הותקנה בשדרות מערכת התרעה צבע אדום ב-2004, היה עולה עליה על מנת להתריע מפני שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל. במשך שנים שימשה הגבעה כעמדת שידורי חדשות בעיתות הסלמה. בשנת 2017 החלו עיריית שדרות, משרד התיירות ומשרד הבינוי והשיכון להכשיר את הגבעה כמצפה בנוי, הכולל משקפת (בתשלום), לוחות מתכת הכוללים הסברים על התצפית וכן הסבר קולי, ופרגולות מעל מקומות ישיבה לכ-30 איש. המצפה נחנך ב-30 בינואר 2022. "אנדרטת הארבעה" הנמצאת במצפה מנציחה את ארבעת חיילי צה"ל - סא"ל דולב קידר, סג"ם יובל היימן, רס"ב קסהון (דני) ביינסאין ורס"ל נדב גולדמכר, שנהרגו בקרב מול מחבלים ב-21 ביולי 2014. האנדרטה, שנמצאת מרחק 700 מטרים מפתח המנהרה ממנה הגיחו המחבלים, היא מיצג בנוי מבטון ופלדה. האנדרטה בנויה ממשטח בטון גלי המחולק למקטעים, ועליו מוטבעות עקבות צמיגים של ג'יפ. שולי משטח הבטון מוגבהים מעט, ועליהם רשום תיאור הקרב. על המשטח מוצב פסל פלדה המעוצב כשתי דלתות של ג'יפ ממוגן, עליהן רשומים שמות הנופלים. הדלתות מוצבות פתוחות מעט, כך שמבט מבעד לחריץ שנוצר ביניהן מכוון בדיוק לשטח בו התרחש הקרב. את האנדרטה תכננו האדריכלים יעקב כהן וסיגל בן שמואל. מילן מועלם, שדרות אומרת תודה לרבש"ץ קובי, באתר הזירה, ‏3 באוקטובר 2022 אסף לבנון, הפיכת שדרות למוקד תיירותי היא צעד מתבקש, באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2021 פרסומי מצפה שדרות, באתר תיירות שדרות "מצפה שדרות": עיריית שדרות בונה גבעת תצפית לזכר חללי צה"ל, באתר "רשויות", 15 ביולי 2020 מצפה שדרות, באתר מסבירן דבר, "אנדרטת הארבעה" נחנכה בשדרות: לזכר חיילי צה״ל שנפלו בצוק איתן, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, ‏2022-01-30 ניר דבורי, כוחות צה"ל חיסלו מחבלים שחדרו לשטח ישראל, באתר ערוץ 2, 21 ביולי 2014 תיעוד: הדקות שאחרי הקרב בניר עם, באתר ישראל היום, 29 ביולי 2014 Gil, אנדרטת הארבעה - מצפה שדרות - גבעת קובי, באתר בא לי לטייל, ‏30 במאי 2022