laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רון דבני

רון דבני (נולד ב-29 ביולי 1979) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, צלם, עורך וידאו, ומפיק מוזיקלי ישראלי. חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזה והבעלים של חברת ההפקות "אפולו יזמות והפקות בע"מ". דבני נולד וגדל בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב. יצר, הפיק, צילום וערך את הסדרה הדוקומנטרית המשטרתית "אנשי החוק" עבור yes והפיק את העונה הראשונה והשנייה שלה, הסדרה "אנשי החוק" שודרה בערוץ yes stars Action. בגיל 14 הקים את להקתו הראשונה, "אופוריה" שם שימש כמתופף, הלהקה ערכה חזרות במקלט ביתו, שהפך בהמשך לאולפן חזרות והקלטות מקצועי בשם "בומרנג הפקות". בין השנים 1995-2003 הקליט והפיק אמנים ועבד עם סאבלימינל והצל, יוסלס איי די, שי להב, דן תורן ואם סי שירי, במהלך שנים אלו צבר דבני ניסיון רב כמוזיקאי טכנאי קול, זמר ומפיק מוזיקלי אשר הוכיח את היותו אוטודידקט, בשנת 2004 הקים רון לייבל בשם בו מיוזיק בשותפות חברת התקליטים "עננה" שבבעלותו של יניב דוידסון, שם הפיק דבני שירים ואלבומים לשי עמר, רואי לוי (חבר שוטי הנבואה), ניצן אשל ומיטל דה רזון הבינלאומית. בשנת 2005 הפיק רון את תחרות המוזיקה "אורבן מוטו מיוזיק", בה שימש גם כשופט, לצד אביב גפן ובימים אלה מפיק את פסטיבל בסוודר, פסטיבל הופעות למען הנזקקים. 2014 - שמיכה 2015 - ממשיך 2018 - אל תרגיש מוזר 2020 - עד שיהיה לי טוב, בהפקת גיא מר 2021 - לשרוט את הנצח, למילים של "שיר בשבילך" של דן תורן בשנים 2015-2000 שיחק בתפקידים שונים: "אנטנה" - סרט קולנוע "Joseph: Dreamer/Redeemer" - סדרה אמריקאית "אחת אפס אפס" - סדרת טלוויזיה "התאבדות" - סרט קולנוע "אניגמה" - סדרת טלוויזיה "תיק סגור" - סרט קולנוע "כנפיים" - ערוץ 1 "הפיג'מות" - ערוץ הילדים "מיכאלה" - ערוץ 3 מדיה וקבצים בנושא רון דבני בוויקישיתוף רון דבני, ברשת החברתית פייסבוק רון דבני, ברשת החברתית אינסטגרם רון דבני, סרטונים בערוץ היוטיוב רון דבני, סרטונים באתר Vimeo רון דבני, באתר שירונט רון דבני, באתר סאונדקלאוד (באנגלית)
הולצמן

הולצמן (Holtzman) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו איש עץ. האם התכוונתם ל... אבנר הולצמן – חוקר ספרות ישראלי ופרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אדולף הולצמן – פילולוג גרמני רד הולצמן – כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי רותי הולצמן – זמרת, שחקנית ומנחה ישראלית שי הולצמן – כדורגלן עבר ישראלי שמואל צבי הולצמן – איש עסקים חרדי שמשון הולצמן – צייר ישראלי שרון הולצמן – מוזיקאי ישראלי הולץ
פרנסואה מאסיאלו

פרנסואה מאסיאלו (בצרפתית: François Massialot; ‏1660, לימוז' – 1733, פריז) היה שף צרפתי. שירת כשף הראשי של אישים חשובים רבים, כדוגמת פיליפ הראשון, הדוכס מאורליאן, אחיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ובנו פיליפ השני, הדוכס מאורליאן, שהיה בתחילה הדוכס משארטר ואחר-כך עוצר וכן הדוכס מאומון, הסזאר ד'אסטרה והמארקי דה לובואה. ספרו Nouveau cuisinier royal et bourgeois יצא לאור בעילום שם, בכרך אחד, ב-1691, והורחב לשני כרכים ב-1712 ואחר-כך לשלושה כרכים, במהדורה המעודכנת של 34–1733. ספרו החשוב פחות, Nouvelle instruction pour les confitures, les liqueurs et les fruits, הופיע גם הוא בעילום שם, ב-1692. מאסיאלו תיאר עצמו בהקדמה "טבח שמעז לבשל לאנשי מלוכה, וזה לא בלי סיבה, בגלל שהארוחות שהוא מתאר... כולן הוגשו בחצר המלוכה או בבתים של נסיכים, ואנשים מהמעלה הראשונה." מאסיאלו הגיש סעודות פאר בשאטו דה מדון (Château de Meudon), שאטו דה סו (Château de Sceaux) ובארמון ורסאי. החידוש בספרו של מאסיאלו היה סידור המתכונים לפי סדר אלפביתי. "צעד לקראת המילון הקולינרי הראשון" ציינה ברברה ויטון, ויטון השוותה את השינויים שנעשו במהדורות השונות של מאסיאלו, כוס יין לבן בציר הדגים הופיע במפתיע במהדורה מאוחרת ב-1703. מקצפות הופיעו לראשונה בשמן המוכר אצל מאסיאלו, שלזכותו גם נזקף קרם ברולה כפי שהוא מוכר כיום, שבו הסוכר מלמעלה הומס והותך בעזרת ברנר. ספריו של מאסיאלו תורגמו לאנגלית תחת הכותר The Court and Country Cook‏ (1702) והודפסו במהדורות רבות, שפים מקצועיים נהגו להשתמש בהם עד לאמצע המאה ה-18. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה מאסיאלו בוויקישיתוף
מה החזאי מבין

מה החזאי מבין הוא אלבום הבכורה של להקת אבטיפוס מפברואר 1995. האלבום זכה לשם הלועזי: "What does the weatherman know". זהו אלבום האולפן הראשון (והמצליח ביותר) מבין שלושה שהוציאה הלהקה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמיר בן-דוד (למעט היכן שמצוין אחרת).  כל השירים עובדו על ידי אבטיפוס ויהודה עדר. שירה סולו, גיטרה אקוסטית וקולות: אייל שכטר גיטרות, שירה: אמיר בן-דוד קלידים: טל יניב בס, קולות, מילים, לחן ושירה ב"אשה אשה" ו"קצב הזמן": שרון הולצמן תופים: איציק הלל, אלון הלל גיטרה אקוסטית ב"מועקה", הפקה מוזיקלית וייעוץ אמנותי: יהודה עדר מנדולינה ב"הנה ההומור שלי": אדם מדר קולות רקע: אודי הניס גיטרה אקוסטית ועריכה מוזיקלית: יועד נבו הפקה: תמי סטמרי מפיקה בפועל: אפרת לוין עיצוב עטיפה: איל נבו צילומים: איבון מיקלוש, דניאל חכים יחסי ציבור: דניאל וייס, שרי ישראלי הקלטות: יועד נבו, אוהד דקל, בועז עצמון טכנאי הקלטות: פיני כהן, ארז עיני, בועז עצמון ניהול: נעמי אלשך הוקלט ב-DB Studios, תל אביב, הליקון (1995). מידע על האלבום מה החזאי מבין באתר MusicBrainz ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלג (דמות מקראית)

פֶּלֶג הוא דמות מקראית המוזכרת בספר בראשית י', כ"ה. הוא היה בנו של עבר, אחיו של יקטן ואביו של רעו. ”וּלְעֵבֶר יֻלַּד שְׁנֵי בָנִים שֵׁם הָאֶחָד פֶּלֶג כִּי בְיָמָיו נִפְלְגָה הָאָרֶץ וְשֵׁם אָחִיו יָקְטָן”. לפי המקרא, חי 239 שנה, משנת א'תשנ"ז לבריאת העולם (2004 לפנה"ס) ועד לשנת א'תתקצ"ו (1765 לפנה"ס). היו לו בנים ובנות נוספים מלבד בנו רעו שנולד כשהיה פלג בן 30. השם פלג ניתן לו על ידי אביו עבר, על פי המסופר בתנ"ך, כי בימיו נפלגה הארץ - כשהכוונה היא, ככל הנראה, למעשה בלילת הלשונות שבסיפור מגדל בבל. מכאן דרשו חז"ל ש"עבר נביא גדול היה". מכיוון שלא סביר ששמו ניתן לו על שם מאורע שהתרחש במהלך חייו, ייתכן כי הכוונה היא כי בלילת הלשונות אירעה בימיו של עבר, אביו. יש הגורסים כי השם פלג זהה לשמו הגאוגרפי של נהר פרת הנקרא ביוונית "Phalga".[דרוש מקור] ההיסטוריון עדיה חורון קישר בין פלג המקראי (בתרגום השבעים Φαλεκ –‏ Phalek) למונח a-falku (עוף טרף) בתמזיע'ת (הקשור גם ל־falco בלטינית, ממנו ה־falcon האנגלי), המקושר בחילופי פ־מ למונח a-malak אצל הלוביים הקדומים, ובחילופי ב־פ למונח הפרעוני bayik (balik בנפילת הל' שלא קיימת במצרית) המציין עוף טרף (המובדל מחור, ציפור הטרף המלכותית) ולשם הנהר בליח' (נהגה בליךֿ). שם חיצוני לאשתו הוא לבנה בת שנער או לומנה בת שנער. ראו גם: יוסף בן מתתיהו שדורש את שמו על מאורע זה: יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ירושלים: מוסד ביאליק, 2002, עמ' 17. סדר עולם רבה פרק א' בראשית י' כ"ה בתרגום השבעים ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 156 ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרנץ

האם התכוונתם ל... קראנץ (מוכר גם כבצק שמרים-עלים, בצק פלונדר ובצק שמרים כרוך) עוגה עשויה מבצק שמרים אגון קרנץ (Krenz) – פוליטיקאי קומוניסטי מזרח-גרמני, שנודע בעיקר בזכות כהונתו הקצרה כמנהיג האחרון של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית ר' יעקב קרנץ (קראנץ), המגיד מדוּבנא (ביידיש: דובנער מגיד) – היה דרשן יהודי נודע בן המאה ה-18 אוגוסט פרידריך קראנץ – סופר גרמני במאה ה-18 ג'ין קראנץ – מהנדס חלל אמריקאי קראנץ (Cranz) - שמה הגרמני של העיר זלנוגרדסק במחוז קלינינגרד ברוסיה קראנץ'
ניימן

האם התכוונתם ל... ניימן (נהר) – נהר במזרח אירופה ניימן (עיר) – עיר על הגדה השמאלית של נהר הניימן במחוז קלינינגרד שברוסיה; עד 1946 ידועה בשמה הגרמני Ragnit נורמנדי-ניימן (בצרפתית: Normandie-Niemen) – יחידה אווירית צרפתית שלחמה במסגרת הצבא האדום בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה אישים ששמם ניימן: אבא נאמן (ניימן) – תעשיין וממציא, ממייסדי תל אביב אינגריד ואנג ניימן – מאיירת דנית הידועה באיוריה לספר "בילבי" מאת אסטריד לינדגרן אשר אנשיל ניימאן – רבה של ואץ שבהונגריה והרב הראשון של קהילת ההונגרים בירושלים. יחזקאל משה ניימן (ניימאן) – סופר ועיתונאי עברי ויידי (נודע בשמות העט: סגול, פילמאי, א' פויגל, קיביצר) יעקב ניימן – מייסד וראש ישיבת אור ישראל בלידא ובפתח תקווה מרדכי ניימן – מאנשי העלייה הראשונה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל וממקימי מזכרת בתיה צילה ניימן – ציירת ישראלית כלת פרס דיזנגוף שמואל גדליה ניימן – רב וראש ישיבה ירושלמי, מחבר "גידולי שמואל"
תמביין

תמביין (למפת אתיופיה מוגדלת)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי תמביין (למפת אתיופיה רגילה)   אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן קניה סומליה ג'יבוטי תמביין תמביין (געז: ተምቤን) מחוז היסטורי בחבל תיגראי שבצפון אתיופיה. גבולותיו נהר ווראי עם עדווה בצפון, במערבו בנהר התכזה, בדרומו בנהר הגבגרב ובמזרחו באנדרתה. על פי המסורת המקומית אנשי תמביין הם צאצאי שבט לוי. בעברו מחוז תמביין היה חלק מממלכת אקסום ולו תפקיד חשוב בהיסטוריה הנוצרית של אתיופיה. במאות ה-18 וה-19 היה למחוז חשוב בתוך האימפריה האתיופית ולאזור שבו נולד וצמח הקיסר יוהנס הרביעי. בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 המחוז היה לנפה בתוך מחוז תיגראי. כיום שטחו של המחוז מחולק בין הנפות תמביין עלית, תמביין תחתית ואברגלה כחלק ממדינת תיגראי. Alessandro Bausi, "Tämben" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 852
אוצר יין

המונח "סומלייה" מפנה לכאן. לערך העוסק במדינה באפריקה, ראו סומליה. אוֹצֵר יין (בצרפתית: sommelier), או אחראי היין, הוא אונולוג (בצרפתית: œnologue) בעל השכלה בתחום, שבדרך כלל עובד במסעדות יוקרה ומתמחה בכל ההיבטים של שירות היין, כולל התאמת היין לאוכל. תפקידו דורש ידע רב יותר מאשר זה של מלצר היין. תפקידו העיקרי של אוֹצֵר היין הוא ברכישת יינות, אחסונם, תחזוקת מרתף היינות של המסעדה (חידוש המלאי ושמירתם בתנאי הטמפרטורה והלחות המתאימים) ושירות ייעוץ ללקוחות השותים יין. הוא אחראי גם על מלאי כוסות היין והתאמתן ליינות השונים. אוֹצֵר היין גם אחראי לשיפורו של תפריט היין, לשירות היין ללקוחות ולאימון צוות המסעדה בנושא. ביחד עם הצוות הקולינרי, הם בוחרים את היינות שיתאימו ביותר לכל מנה בתפריט האוכל. הדבר כרוך בידע מקיף בנוגע לאיך אוכל ויין, בירה, אלכוהול ומשקאות אחרים משתלבים בהרמוניה. על חוש הריח של אוֹצֵר היין להיות מפותח במיוחד, ולעיתים קרובות אוֹצְרֵי יין ימנעו מפעולות שעלולות לפגום בחוש הריח וחוש הטעם שלהם כגון עישון ואכילת מאכלים חריפים. על אוֹצְרֵי היין להתאמן ולטעום יין באופן סדיר. ישנן תחרויות אוֹצְרֵי יין שבהן משתתפים אוֹצְרֵי יין מכל העולם. ערך מורחב – טקס יין אוֹצֵר יין מקצועי גם עובד באולם המסעדה והוא בקשר ישיר עם לקוחותיה. אוֹצֵר היין מתייצב בפני הלקוחות לאחר שהוא הזמין מתפריט האוכל ומתאים את היין ללקוחות לפי טעמם וכיסם והוא בעל ידע להשיב ללקוח על כל שאלה שלו בנוגע להבדלים בין סוגים שונים של יין, מקורו של כל יין, אופיו של היין והיקב והשוני בין שנות הבציר השונות. לאחר שהוזמן היין, בוחר אוֹצֵר היין את הכוס המתאימה לו, מביא אותו ללקוח ומגיש אותו בטמפרטורה המתאימה. הוא פותח את היין למול עיניו של הלקוח, אם כי הנימוס האירופי דורש שהפעולה תתבצע בזווית העין, כאילו בהיחבא. הוא מגיש ללקוח כמות קטנה מהיין ושואל אותו אם הוא לרוחו, אם הלקוח מאשר הוא מוזג לו ולסועדים הנוספים את היין לפי סדר הישיבה. הוא צריך למזוג בין חצי לשלושה רבעים מהבקבוק, אסור שהבקבוק יבוא במגע עם הכוס ובעת המזיגה אסור שידו תסתיר את התווית שעל הבקבוק. אוֹצֵר היין דואג במהלך כל הארוחה למלא את כוסות הסועדים, ולבדוק אם הם מעוניינים ביינות נוספים. במסעדות היוקרה ההכנסות ממכירת היין הן חלק נכבד ממחזור המכירות של המסעדה וחשיבות של אוֹצֵר היין הוא גם בהעלאת ההכנסות. בתקופה המודרנית, תפקידו של אוֹצֵר היין רחב יותר מאשר עבודה עם יין גרידא, ויכול לכלול את כל היבטים של השירות במסעדה, עם דגש על יינות, בירות, מיני משקאות, קוקטיילים, מים מינרליים וטבק. במקור אוֹצֵר היין (sommelier) היה נזיר שהיה אחראי על האוכל והיין במנזרים הצרפתיים. במהלך המשטר הישן בצרפת היו במשק ביתו של המלך כמה אוֹצְרֵי יין שתפקידם היה לקבל את היין שהגיע מה sommiers (בצרפתית: bêtes de somme, בהמת משא). בזמן שלטונו של לואי ה-14 אוֹצֵר היין היה הפקיד שהיה אחראי על העברת המשא כשהחצר עברה ממקום למקום. במשק הבית של אנשי האצולה תפקידו של אוֹצֵר היין לבחור את היינות ולערוך את השולחן לסעודה. אוצר בירה Larousse Gastronomique, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 1108. שלמה פפירבלט. עולם היין. כפר סבא, אריה ניר, 2002, עמ' 198–200. מדיה וקבצים בנושא אוצר יין בוויקישיתוף
דיילי מייל

הדיילי מייל (באנגלית: Daily Mail) הוא עיתון בריטי בעל תפוצה של 1,181,023 עותקים (נכון למאי 2019), השני בתפוצתו בממלכה המאוחדת לאחר ה"סאן". העיתון יצא לאור לראשונה בשנת 1896 על ידי האחים אלפרד (אנ'), והרולד הרמסוורת', אנשי עסקים בריטים. ב-1947 וב-2006 החל העיתון לצאת לאור גם במהדורה אירית וסקוטית. העיתון מודפס בפורמט טבלואידי, ובראשית דרכו יועד לנשים בלבד, בהמשך שונתה המגמה אך גם כיום הוא העיתון הבריטי היחיד שהנשים הקוראות אותו הן למעלה מ-50% מכלל קוראיו. לדיילי מייל תחרות רבת שנים עם עיתון הדיילי אקספרס על הקוראים, בשל היותם שניהם מיועדים לאותו מגזר בחברה האנגלית, בשנים האחרונות חלה ירידה יחסית בתפוצת הדיילי אקספרס, ועלייה בדיילי מייל. העיתון מרבה להתעסק בבידור שערוריות ורכילות, וכתוצאה מכך נחשב לצהובון. בשנות ה-30 של המאה ה-20 תמך העיתון באוסוואלד מוסלי ובאיגוד הפשיסטים הבריטי והציג עמדות אוהדות לנאציזם ולפאשיזם, בעלי העיתון הלורד רות'רמיר פרסם מאמר עורך תחת הכותרת "הידד ללובשי החולצות השחורות " (!Hurrah for the Blackshirts). ביולי 1993 פרסם הדיילי מייל כתבה תחת הכותרת "התקווה להפלה אחרי התגלותם של גנים הומוסקסואלים". פרסום הכתבה עורר ביקורות שליליות חריפות. חלק מהמבקרים טענו שהכותרת מזכירה את תחילה הדרך של העיתון שתמך בעבר באידאולוגיה הנאצית. מדיה וקבצים בנושא דיילי מייל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיילי מייל (באנגלית) דיילי מייל, ברשת החברתית פייסבוק דיילי מייל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיילי מייל, סרטונים בערוץ היוטיוב דיילי מייל, באתר פינטרסט דיילי מייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 63, מסת"ב 978-965-13-2964-7 The 'gay gene' is back on the scene, The Independent, ‏1995-11-01 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יקטן

בתנ"ך, יָקְטָן היה בנו של עֵבֶר, אחיו של פֶּלֶג, ואביהם של 13 בנים: אַלְמוֹדָד, שֶׁלֶף, חֲצַרְמָוֶת, יֶרַח, הֲדוֹרָם, אוּזָל, דִּקְלָה, עוֹבָל (או: עיבל), אֲבִימָאֵל, שְׁבָא, אוֹפִר (אופיר), חֲוִילָה ויוֹבָב. שמות אלה מתאימים לעמים שחיו בדרום חצי האי ערב. על פי מדרש בראשית רבה (נח, פרשה לז, ז), פירוש שמו של יקטן הוא משום "שהיה מקטין את עצמו ואת עסקיו", ובכך מרמז הכתוב שאם הקטן מקטין את עסקיו וזוכה להעמיד 13 משפחות, גדול שמקטין את עסקיו על אחת כמה וכמה. הפירוש על תרגום יונתן מוצא בשמות בניו של יקטן לשון נופל על לשון, ומדגים זאת על השמות אלמודד – שמדד הארץ בחבלים (אלמודד מלשון מדידה), ושלף – שמשך מי הנהרות ודקדק בשמן. יקטן מוזכר בספר בראשית: וּלְעֵבֶר יֻלַּד שְׁנֵי בָנִים: שֵׁם הָאֶחָד פֶּלֶג - כִּי בְיָמָיו נִפְלְגָה הָאָרֶץ וְשֵׁם אָחִיו: יָקְטָן. וְיָקְטָן יָלַד אֶת אַלְמוֹדָד וְאֶת שָׁלֶף וְאֶת חֲצַרְמָוֶת וְאֶת יָרַח. וְאֶת הֲדוֹרָם וְאֶת אוּזָל וְאֶת דִּקְלָה. וְאֶת עוֹבָל וְאֶת אֲבִימָאֵל וְאֶת שְׁבָא. וְאֶת אוֹפִר וְאֶת חֲוִילָה וְאֶת יוֹבָב. כָּל אֵלֶּה בְּנֵי יָקְטָן. — בראשית י', כה-כט כמו כן, הוא מוזכר בדברי הימים א' א', יט-כג. תולדות בני נח ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפה אנגלה

קפה אנגלז (בצרפתית: Café Anglais) הייתה מסעדה צרפתית מפורסמת ששכנה בפינת בולוואר דז איטאליין ורי דה מאריבו בפריז, צרפת. המסעדה נוסדה ב-1802, ולקחה את שמה מחוזה אמיין, הסכם השלום שנחתם בין בריטניה לצרפת באותה שנה. בהתחלה הלקוחות היו עגלונים ומשרתים, אולם אחר-כך פקדו אותה שחקנים ולקוחות מהאופרה הפריזאית הסמוכה. ב-1822, הבעלים החדש, פול שבריי (Paul Chevreuil), הפך אותה למסעדה אופנתית שהתפרסמה בבשר הצלוי שלה. לאחר הגעתו של השף אדולפה דוגלרה, רכש לעצמו קפה אנגלז שם של מוסד גסטרונומי מהשורה הראשונה. אז פקדו אותו העשירים והאצילים של פריז. פנים המסעדה עוצב באלגנטיות ברהיטי מהגוני ועץ אגוז ומראות מצופות זהב. הבניין הכיל 22 חדרים פרטיים וטרקלינים. הידוע שבהם היה Le Grand 16.‏ המתכונים שדוגלרה יצר כוללים את "מרק ג'רמיני", המוקדש למנהל הבנק של צרפת, קומטה דה ג'רמיני. דוגלרה גם יצר את "פום אנה" שנקרא לכבודה של הקורטיזנה אנה דמיינס או של אנה דסילונז, שנחשבו לנשים היפות בעיר באותה עת. הוא גם הכין את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ונפוליאון השלישי עבור התערוכה העולמית של פריז (1867). המסעדה נסגרה ב-1913. המרתף ופאנלי העץ של החדר הגדול נרכשו בידי אנדרה טראי, הבעלים של מסעדת "לה טור דארז'אן", שנישא לבתו של הבעלים האחרון של קפה אנגלז. במקומה נבנה בניין בסגנון אר נובו. המסעדה מוזכרת בספר "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט (לקראת התחלת הכרך השני, "Within a Budding Grove"), וגם בסרט החגיגה של באבט הגיבורה באבט אומרת שהיא הייתה השפית הראשית ב"קפה אנגלז" לפני שברחה לדנמרק. לפני המהפכה היה קיים "קפה אנגלז" נוסף בפריז ב-Quat Conti, בו נהגו להיפגש על-מנת לקרוא עיתונים אנגלים. מדיה וקבצים בנושא קפה אנגלה בוויקישיתוף Algernon Bastard, The Gourmet's Guide to Europe, Echo Library (July 10, 2007) p2-4 "ארוחת שלושת הקיסרים" "קפה היסטורי: קפה אנגלז", paris-bistro.com
היכל אלכסנדר ניקוליץ'

היכל אלכסנדר ניקוליץ' (בסרבית: Хала Александар Николић), המוכר גם בשמו המקורי היכל פיוניר (בסרבית: Хала Пионир) הוא אולם כדורסל השוכן בבלגרד בירת סרביה. ההיכל נפתח ב-1 ביוני 1973[דרושה הבהרה] ותכולתו עומדת על 8,000 מקומות ישיבה. האולם מארח את משחקי קבוצות הכדורסל פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד ונודע באווירה החמה שמייצרים אוהדי הקבוצות במהלכם. כמו כן, האולם מארח את משחקיו של מועדון הנוער אוקק בלגרד. האולם אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 1975. ב-1977 אירח האולם את גמר גביע אירופה לקבוצות אלופות (שבו ניצחה מכבי תל אביב את וארזה) וב-1998 אירח את גמר היורוקאפ. ביורובאסקט 2005 התקיימו באולם כמה ממשחקי השלב המוקדם של האליפות. בנוסף למשחקי כדורסל אירח האולם אירועי ספורט גדולים נוספים, כגון אליפות העולם בג'ודו ב-1989, משחקים באליפות העולם בכדוריד נשים ב-2013, ורבע גמר גביע דייוויס ב-2017 (שבו ניצחה סרביה את ספרד). ב-2016 שונה שמו של האולם והוא נקרא על שם אלכסנדר ניקוליץ', שהיה שחקן ומאמן כדורסל, ונחשב בעיני רבים לאבי הכדורסל היוגוסלבי ואחד מגדולי המאמנים בתולדות הכדורסל האירופי. ב-2019 עבר האולם שיפוץ מסיבי, החל ממשטח הפרקט ועד ליציעים, התאורה והמערכות הנלוות. במסגרת השיפוץ הורחבה גם תכולתו של האולם, מתכולתו המקורית של מעט פחות מ-6,000 ל-8,000. פרט למשחקי הכדורסל ואירועי ספורט אחרים, מתקיימים מעת לעת מופעי מוזיקה ובין היתר הופיעו בו דיפ פרפל, אריק קלפטון, 50 סנט ועוד. בזמן מלחמת חרבות ברזל, משחקי ה"בית" של מכבי תל אביב ביורוליג, הפועל ירושלים בליגת האלופות בכדורסל ושל הפועל תל אביב ביורוקאפ נערכו באולם זה. הסיבות לכך הן שהאולם עומד בתקנים של משחקים במפעלים האירופאים, אך הוא ללא שימוש על ידי קבוצות המשחקות במפעלים אלו, סיבות נוספות הן הסכמת הסרבים לדרישות אבטחה של הקבוצות הישראליות שקפריסין ויוון הקרובות לישראל סירבו, מיקומה של בלגרד בליבה של יבשת אירופה במרחק של לא יותר מ-3 שעות טיסה מתל אביב ומערים אחרות המשחקות במפעלים האירופאים, וכן יוקר המחיה הנמוך יחסית לעומת ערים גדולות אחרות באירופה אשר מקלות על ההוצאות של הקבוצות הישראליות. מדיה וקבצים בנושא היכל אלכסנדר ניקוליץ' בוויקישיתוף אסי ממן, ‏בית חדש: כך השתלט הספורט בישראל על סרביה, באתר ONE‏, 18 בנובמבר 2023 אפרת עמורבן, ישראל, סניף פיוניר: מה מצפה למכבי ת"א והפועל ירושלים בבית הזמני בבלגרד?, באתר ynet, 26 באוקטובר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עופר שגן

עופר שגן (נולד ב-1965, בישראל) הוא אספן וסוחר עתיקות ואמנות אסייתיות ישראלי, שפועל בטוקיו, יפן. חלק מאוספיו הם ככל הנראה הגדולים מסוגם בעולם. שגן הוא גם מחברם של חמישה ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה. החל באיסוף עתיקות מגיל צעיר. בשנת 1989 עבר להתגורר בטוקיו, שם פתח כ-4 גלריות שסחרו בעתיקות אסייתיות. בשנת 2004 הפסיק את המסחר בעתיקות, הקים את חברת Vanuatu Japan Friendship CO, ומאז משמש כנשיאה. החברה עוסקת בפיתוח של משקיעים זרים במדינת ונואטו, אשר בה קיבל בשנת 2005 את התואר צ'יף באי מלקולה, והחל מ-2008 הוא משמש בה כיועץ פוליטי בעל חסינות דיפלומטית. שגן תרם רבות למוזיאון הלאומי במדינה, לפיתוח מערכות מים, סירות דיג ועוד. הבולטים באוספיו הם אוסף הבדים העתיקים מדרום-מזרח אסיה, ואוסף הטנקות (Thangka) המונגוליות, אשר נחשבים לגדולים בעולם. אוספים אלו הוצגו בתערוכות שונות, בהן במוזיאון אזאבו (1994, טוקיו; Azabu Bijutsukan) ובמוזיאון שוטו (2000, טוקיו; Shoto Bijutsukan). בתערוכות שזכו לכיסוי תקשורתי נרחב ביקרו גם בני המשפחה הקיסרית היפנית, אנשי ממשלה ודיפלומטים. בשנת 2003 החל באיסוף שונגה, אמנות יפנית ארוטית עתיקה. האוסף שברשותו מונה למעלה מ-4,000 פריטים. פריטים של האוסף נחקרים על ידי מספר גופים אקדמאים, בהם בית הספר ללימודים אוריינטליים ולימודי אפריקה באוניברסיטת לונדון (SOAS) ו- Ritsumeikan University שבטוקיו. האוסף הוצג במוזיאון ישראל (2005) ובמוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית שבחיפה (2009). שגן תרם מאוספיו כ-150 פריטים למוזיאון ישראל, ולמעלה מ-40 פריטים למוזיאון טיקוטין. במהלך השנים כתב שגן באופן סדיר לכ-3 מגזינים יפניים בנושאי עתיקות והיסטוריה (Menome ,Yuraku ,Arttop). נכון ל-2011 הוא בעל טור שבועי קבוע בעיתון היפני NikkanGendai. שגן הוא גם מחברם של 5 ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה, בהם Madmi,The Ikat Of Thailand ו-SouthEast Asian History and Art. בשנת 2011 פרסם את הספר Encyclopedia of Japanese Erotic Art: Shunga בהוצאת Heibonsha, בשני כרכים. ספרים של עופר שגן נעה ברק, מיפן בתאווה: תערוכת הדפסים מארץ השמש העולה, באתר nrg‏, 12 ביוני 2009
גורדון קרייג

גורדון קרייג (באנגלית: Edward Gordon Craig; ‏16 בינואר 1872, אנגליה – 29 ביולי 1966, צרפת) היה שחקן, במאי, תפאורן, גרפיקאי, מוציא לאור וכן תאורטיקן של אמנות התיאטרון, אחד החשובים במאה העשרים. מאמרו החשוב ביותר, "השחקן ומריונטת–העל", התפרסם בשנת 1908. בשנת 1889 הופיע קרייג בפעם הראשונה כשחקן בתיאטרון הליצאום בלונדון. בשנת 1900 התחיל לביים בעצמו, הוא ביים בין היתר את "דידו ואנאס" של הנרי פרסל. במהלך נסיעה לגרמניה בשנת 1904 הכיר את הרקדנית איזדורה דאנקן. בשנת 1907 הוא עובר להתגורר בפירנצה, מקים שם בשנת 1913 בית ספר לתיאטרון, שם הוא מלמד טכניקות חדישות. בפירנצה הוציא לאור את כתבי העת לתיאטרון באנגלית "המסכה" ו"המריונטה". בשנת 1912 הוא ביים במוסקבה בתיאטרון סטניסלבסקי את המלט, והחל משנות השלושים ועד מותו חי בצרפת. תקופה מסוימת היה ביחסים עם הרקדנית איזדורה דאנקן ונולדה להם בת שנספתה בתאונה בפריז ב-1906. בעוד שעבד לעיתים קרובות תחת שמו שלו, קרייג חתם על עבודה עם מספר רב של שמות אחרים, כולל אוליבר באת', יוליוס אוליבר, ג'וליו פיררו, סמואל פרים וסטניסלס לודוצ'ובסקי. לפי השקפתו של קרייג יש למריונטה יתרון גדול על השחקן, כי אין לה רצון משלה, והבמאי יכול ליצור את יצירתו מבלי שרצונותיו ויצריו של השחקן יפריעו. יש וויכוח על כך, האם כוונתו הייתה להחליף באמת את השחקנים בבובות, או שהוא השתמש במריונטה כדימוי. קרייג כתב ספרים רבים, והחשוב בהם הוא: On The Art Of The Theater מדיה וקבצים בנושא גורדון קרייג בוויקישיתוף גורדון קרייג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קטעים מתוך מריונטת העל ורדי בן­יעקב, ספרות חו"ל - הביוגרפיה הטובה ביותר של איזדורה דאנקן, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2002 גורדון קרייג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גורדון קרייג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על הצגה זו כותב כמה הערות הבמאי פיטר ברוק בספרו "החלל הריק" 1968, שיצא לאור בעברית ב-1989 בהוצאת אור עם תל אביב University of York, Edward Gordon Craig: An Exhibition of Wood-engravings and Woodcuts, University of York, Heslington Hall, 1982, עמ' 23 כאן ניתן לקרוא את הספר בשפה האנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.