laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרשונה שונה

"גרשונה שונה" הוא ספר אשר נכתב על ידי נאוה סמל בשנת 1988. הספר מספר על החיים בארץ בשנות ה-50 כאשר אירועי הספר מתרחשים בקיץ של 1958. בספר ישנם מספר דמויות עיקריות שהגיבורה היא "גרשונה". העלילה בספר מתחילה כאשר אביה נוסע באוניה לאמריקה להביא את סבא שלה, אביו, שלא הכירו מעולם. כעבור שישה חודשים הוא חוזר באוניה יחד עם סבה. סבה של גרשונה הוא עיוור. למרות המגבלה, בינו לבין גרשונה נרקם קשר מיוחד. הסיפור מתחיל ומתרחש בבית של גרשונה כאשר אמה וסבתה הולכות להביא את אביה וסביה מהנמל ולקבל את פניו של סבה. גרשונה בכלל לא ידעה שיש לה סבא והיא לא מבינה איך הסתירו ממנה זאת בכל הימים? בספר זה יש עלילות רבות לגרשונה שכולן מסופרות בעניין רב. ביניהן: סבה של גרשונה מגיע והיא בכלל לא מכירה אותו ולא יודעת מה זה סבא אך כעבור זמן מה הם נהנים יחד ומתחברים. ילדים רבים לא אוהבים את גרשונה וצוחקים על שמה ועל כך שהיא מעט מוזרה. אהבתה לנמרוד, אשר איננה יכולה להתוודות בפניו לגביה. בסופו של הספר הבעיות נפתרות למעט זו של האהבה לנמרוד בשל אירוע בין גרשונה לנמרוד. גרשונה - גרשונה בעת הסיפור בת 12 בת יחידה לאם ניצולת שואה ומשפחה של ניצולי שואה ברובה. גרשונה שונאת את שמה וילדים אחרים צוחקים על שמה ומכנים אותה בשמות כגון "גרשונה פרימדונה". גרשונה גרה בבית יחד עם אביה, סבה, סבתה ואמה. עד שסבה וסבתה עוברים לגור יחד והיא מבקרת אותם כל יום לאחר בית הספר ובינה לבין סבה העיוור נוצר קשר חזק מאוד. כאשר מגיע נמרוד לבית השכן היא מתאהבת בו וגם בינם נוצר קשר טוב למדי, והם נהיים חברים. נמרוד - עולה חדש שבא לבית השכן וכעבור זמן מה עובר לנגב במטרה להתיישב בו. נמרוד עלה ארצה רק עם אביו ואיבד את כל משפחתו בשואה. נמרוד מתידד עם גרשונה ונהיה חבר שלה. הסבא - סביה של גרשונה היה באמריקה מאז שבנו (אביה של גרשונה) נולד. כעבור שנים רבות בנו נוסע לאמריקה וכעבור שישה חודשים חוזר איתו. גרשונה שונה, באתר OCLC (באנגלית)
המנון בנין

שחר של יום חדש (בצרפתית: L'Aube Nouvelle) הוא ההמנון הלאומי הרפובליקה של בנין. השיר הולחן ונכתב על ידי ז'ילבר ז'אן דגנון והוכרז כהמנון הלאומי יחד עם הכרזת העצמאות של המדינה בשנת 1960. עם שינוי שמה של המדינה מדהומיי לבנין בשנת 1975, נשמר מעמדו של השיר כהמנון הלאומי, אך מילותיו שונו בהתאמה מדהומיי ונגזרותיה לבנין ונגזרותיה, דבר ששבר את המשקל של החרוז האלכסנדרוני בן שתים עשרה התנועות שבו נכתב השיר. דגל בנין סמל בנין מידע על היצירה "המנון בנין" באתר מיוזיק בריינז
המנון מדגסקר

ארץ אבותינו האהובה (במלגשית: Ry Tanindrazanay malala ô) הוא ההמנון הלאומי של רפובליקת מדגסקר. מילותיו נכתבו על ידי פסטר רהאג'סון (Pasteur Rahajason) ללחן של נורברט רהאריסואה (Norbert Raharisoa). הוא אומץ כהמנון רשמי ב-27 באפריל 1959, עת מדגסקר הייתה רפובליקה אוטונומית תחת שלטון צרפתי. דגל מדגסקר סמל מדגסקר מדיה וקבצים בנושא המנון מדגסקר בוויקישיתוף
הבחירות לנשיאות ישראל (1952)

הבחירות השלישיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-8 בדצמבר 1952, בעקבות פטירתו של הנשיא הראשון חיים ויצמן כחודש קודם לכן ב-9 בנובמבר. בתקופת הביניים שבין מותו של ויצמן לעריכת הבחירות, שימש יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק כנשיא בפועל. ראש הממשלה דוד בן-גוריון הציע למדען היהודי הנודע אלברט איינשטיין לכהן במשרה אולם הלה סירב להצעה. המועמדים שהציעו עצמם היו: יצחק בן-צבי: ממייסדי מפא"י (המפלגה השלטת מטעמה גם שימש כחבר הכנסת) וההסתדרות, נשיא הוועד הלאומי לשעבר, מחותמי מגילת העצמאות. פרץ ברנשטיין: חבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים, נמנה אף הוא על חותמי מגילת העצמאות. יצחק גרינבוים: חותם נוסף על המגילה, שר בממשלה הזמנית. במועצת המדינה הזמנית כיהן מטעם הציונים הכלליים, אך עם השנים הפך למזוהה עם מפ"ם. מרדכי נורוק: חבר הכנסת מטעם המזרחי ושר הדואר בממשלה המכהנת. שלושה סיבובי הצבעה נדרשו בטרם הושג רוב מוחלט לאחד המועמדים. פרץ ברנשטיין פרש לאחר הסיבוב השני וחברי מפלגתו הצביעו בעד מרדכי נורוק. חברי מפ"ם העבירו את תמיכתם בסיבוב השלישי ליצחק בן-צבי ובכך הביאו לבחירתו. ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית: 8 בדצמבר 1952: היום בחירת נשיא המדינה, דבר, 8 בדצמבר 1952 הכנסת תיגש היום אחה"צ לבחירתו של נשיא המדינה, הארץ, 8 בדצמבר 1952 היום - בחירת הנשיא, הַבֹּקֶר, 8 בדצמבר 1952 היום בחירת נשיא ישראל, הצופה, 8 בדצמבר 1952 מפא"י "מאיימת" בפירוק הקואליציה אם הדתיים יצביעו בעד נורוק, חרות, 8 בדצמבר 1952 בחירת הנשיא היום - הקפאון בעינו עומד, מעריב, 8 בדצמבר 1952 נחמן בן-עמי, היום ההצבעה על בחירת הנשיא, על המשמר, 8 בדצמבר 1952 בחירת הנשיא - היום בכנסת, קול העם, 8 בדצמבר 1952 הכנסת בוחרת היום בנשיא המדינה, שערים, 8 בדצמבר 1952 9 בדצמבר 1952: יצחק בן־צבי - נבחר הנשיא השני של מדינת ישראל, דבר, 9 בדצמבר 1952 משה תבור, שיחה ראשונה עם נשיא המדינה י. בן־צבי - מיד לאחר בחירתו, דבר, 9 בדצמבר 1952 יצחק בן־צבי נבחר נשיא מדינת ישראל, הארץ, 9 בדצמבר 1952; המשך י. בן־צבי נבחר לנשיא המדינה, הַבֹּקֶר, 9 בדצמבר 1952; המשך יצחק בן־צבי הנשיא השני של מדינת ישראל, הצופה, 9 בדצמבר 1952; חלק ב', הצופה, 9 בדצמבר 1952; חלק ג', הצופה, 9 בדצמבר 1952 בקולות מפא"י, מפ"ם והערבים - נבחר בן צבי לנשיא המדינה, חרות, 9 בדצמבר 1952 21 יריות תותחים וקול שופר יבשרו כניסת הנשיא לכהונתו, מעריב, 9 בדצמבר 1952 החגיגה בבית הנשיא, מעריב, 9 בדצמבר 1952 שלום רוזנפלד, כך נבחר הנשיא השני בישראל, מעריב, 9 בדצמבר 1952; המשך י. בן-צבי נבחר כנשיא המדינה בקולות מפא"י ומפ"ם בכנסת, על המשמר, 9 בדצמבר 1952; המשך יצחק בן-צבי נשיא המדינה, קול העם, 9 בדצמבר 1952; המשך יצחק בן־צבי נשיא המדינה, שערים, 9 בדצמבר 1952 התכתבות ושיחות עם אלברט איינשטיין בנוגע להצעה לכהן כנשיא המדינה, בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
הבחירות לנשיאות ישראל (1957)

הבחירות הרביעיות לנשיאות ישראל נערכו בכנסת ב-28 באוקטובר 1957, בעקבות סיום תקופת כהונתו הראשונה בת חמש השנים של יצחק בן-צבי. בן צבי התמודד שוב על הכהונה, כאשר מולו היה אמור להתייצב המזרחן יוסף יואל ריבלין (אביו של ראובן ריבלין) כמועמד מטעם חרות. אולם ריבלין פרש מהמירוץ, ולפיכך נערכו הבחירות בהשתתפות בן צבי בלבד, כאשר לחברי הכנסת ניתנה האפשרות להצביע בעד בחירתו או נגדה. 76 חברי כנסת הצביעו בעד בן צבי, 18 נמנעו ו-26 נעדרו, בעיקר משום ששהו בחוץ לארץ. אסתר רזיאל-נאור אמרה שסיעת חרות לא הצביעה בעד יצחק בן-צבי למרות ההערכה כלפיו, משום שהיה קשור למפא"י והוא לא הפסיק "כל חברות במפלגה פוליטית הלכה למעשה". אסתר וילנסקה הסבירה את ההימנעות של מק"י מתמיכה בבן צבי בכך שמועמדותו "מסמלת תמיכה במדיניות הממשלה". זלמן בן יעקב הסביר את ההימנעות מהצבעה בעד בן צבי, למרות ההערכה כלפיו, בכך "שאגודת ישראל דוגלת בדמות, צביון ומהות תורתית למדינת ישראל ולמלכות ישראל, המוגדרים בחז״ל ובספרי יסוד שלנו, ורוצה לראות את נשיאה הולם ומתאים לשאיפותינו אלה". בן צבי נבחר בהיעדר מתנגדים, וכהונתו השנייה החלה רשמית עוד באותו היום. למחקר מקיף על הבחירות לנשיאות 1957 בדגש על עמדתה של חרות בסוגיה ראו: שהם וקסלר, "בגין הציע להעניק לנשיא זכות עיכוב לחוק בכנסת". האומה, גיליון 229, פברואר 2023. ידיעות מאתר עיתונות יהודית היסטורית: 28 באוקטובר 1957: היום - בחירת הנשיא, הארץ, 28 באוקטובר 1957 נשיא המדינה ייבחר היום, הצופה, 28 באוקטובר 1957 היום בחירת הנשיא וסקירת שרת־החוץ, למרחב, 28 באוקטובר 1957 הנשיא בן־צבי ייבחר היום מחדש, מעריב, 28 באוקטובר 1957 הנשיא בן־צבי ייבחר היום מחדש, על המשמר, 28 באוקטובר 1957 י. בן־צבי ייבחר היום מחדש כנשיא, שערים, 28 באוקטובר 1957 29 באוקטובר 1957: י. בן־צבי נבחר לתקופת נשיאות שניה, דבר, 29 באוקטובר 1957 י. בן-צבי נבחר מחדש לנשיא, הארץ, 29 באוקטובר 1957 הנשיא י. בן-צבי נבחר מחדש - יושבע מחר, הַבֹּקֶר, 29 באוקטובר 1957 י. בן צבי נבחר שנית כנשיא המדינה, הצופה, 29 באוקטובר 1957 יצחק בן-צבי נבחר אתמול לנשיא המדינה ל-5 שנים נוספות, חרות, 29 באוקטובר 1957 י. בן-צבי נבחר לתקופת נשיאות שנייה, למרחב, 29 באוקטובר 1957 תקיעת שופר ומטחי תותחים יבשרו את השבעת הנשיא, מעריב, 29 באוקטובר 1957 יצחק בן-צבי - נשיא המדינה, על המשמר, 29 באוקטובר 1957 יצחק בן-צבי נבחר נשיא המדינה, קול העם, 29 באוקטובר 1957 הנשיא בן-צבי נבחר לתקופת כהונה שנייה, שערים, 29 באוקטובר 1957 דברי הכנסת, 28 באוקטובר 1957
המטוספרמיה

המטוספרמיה או המוספרמיה (ביוונית: היימה = דם, ספרמה = זרע) היא תופעת הימצאות דם בנוזל הזרע הגברי. צבע הזרע של גבר הלוקה בתופעה זו הוא חום או אדום. בדרך כלל מדובר בתופעה לא מסוכנת ללא גורם ידוע, אך לעיתים היא יכולה להעיד על בעיה רפואית כגון פצע, דלקת בשופכה או בבלוטת הערמונית' והמופיליה. המטוספרמיה יכולה להיגרם גם כתופעת לוואי של פרוצדורה מקומית כגון ביופסיה של הפרוסטטה. המטוספרמיה נפוצה ב-2% מההפניות האורולוגיות, אולם תפוצתה בציבור הכללי אינה ידועה. מטופלים עם המטוספרמיה צריכים להיבדק על ידי אורולוג כדי לזהות או לשלול גורמים רפואיים. המטוספרמיה אידאופתית (מסיבות לא ידועות) מטופלת לעיתים ב-tetracycline ובעיסוי של הפרוסטטה. המטוריה - הימצאות דם בשתן ד"ר רונן הולנד, המטוספרמיה - זה רק דם בזרע, באתר BEOK,‏ 7 בדצמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אמון אמארת'

האם התכוונתם ל... אמון אמארת' (להקה) – להקת דת' מטאל מלודי משוודיה. אמון אמארת' (שר הטבעות) – ב"שר הטבעות" של ג'.ר.ר טולקין - הר הגזירה (אורודרוין), מיקום במורדור.
ישיבת שדמות נריה

ישיבת שדמות נריה (נקראת גם ישיבת הבקעה) היא ישיבת הסדר השוכנת ביישוב שדמות מחולה שבצפון בקעת הירדן. הישיבה קרויה על שם הרב משה צבי נריה. חלק נכבד מתושבי היישוב, המונה כ-130 משפחות, הם רבני ובוגרי הישיבה. ראשי הישיבה הם הרב שלמה רוזנפלד, המשמש גם כרב אזורי בעמק בית שאן וחבר בהנהלת איגוד ישיבות ההסדר בישראל ולצידו מכהן הרב נחמיה רענן. מנהל הישיבה הוא שלמה חזות, שגם הקים וניהל את ישיבת גבעת אולגה. הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד על ידי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה כאשר ראש הישיבה, הרב משה צבי נריה החליט על הקמת ישיבת הסדר בכפר הרואה, ונענה לבקשה להעתיק את מיקומהּ לשדמות מחולה על מנת לחזק את היישוב היהודי בבקעת הירדן ולהוות מענה רוחני לתושבי האזור. הרב נריה רצה לקרוא לישיבה "גאון הירדן", דבר שלא התקבל, אך שם זה ניתן לעלון שהישיבה מוציאה לבחוריה וחייליה ובעבר גם לבוגריה. הישיבה היא המוסד האחרון מבין מוסדות רבים שהקים בחייו הרב נריה, שנפטר שנה לאחר הקמתה. בחודש אוקטובר 2013 לאחר רצח אל"ם שריה (יאיא) עופר, אכלסה הישיבה באופן זמני, ביחד עם מספר משפחות משדמות מחולה את ברוש הבקעה. באפריל 2022 נכנסה הישיבה לפנימיות הקבע שנבנו בעזרת גיוס המונים, זאת לאחר שבית המדרש חידש את פניו באלול תש"פ. מעבר לפיתוח התלמידים, הישיבה מתמקדת גם בקשר עם תושבי בקעת הירדן ועמק בית שאן במגוון דרכים, כגון העברת פעילויות בבתי ספר, השלמה למניין בבתי כנסת בדגש על חגי ישראל וימים נוראים, מפגשים עם חיילים המשרתים באזור, העברת שיעורי תורה ביישובי הסביבה, התנדבות בתנועות הנוער ועוד. בנוסף לכך יש גם קשר מיוחד בין הישיבה ליישוב שכולל הדרכה בבני עקיבא, משפחות המאמצות את הבחורים ועוד. תלמידים בוגרי צבא יכולים לשלב בתוכנית הלימודים שלהם לימודים לתעודת הוראה במכללת הרצוג או ללמוד למבחני רבנות. בעבר מרבית תלמידי הישיבה היו בוגרי ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, אך כיום נמנים עם תלמידיה גם בוגרי ישיבות תיכוניות רבות מכל הארץ. רבני הישיבה ברובם בוגרי ישיבת מרכז הרב וישיבת הר עציון אך גם בוגרי הישיבה עצמה, ומכאן שתפיסת עולמה של הישיבה מגוונת ומורכבת מאסכולות שונות של הציונות הדתית. הישיבה מונה כ-40 תלמידים. בישיבה פעל כולל אברכים הנקרא "בני אלישע", על שם הנביא אלישע בן שפט המוכר מספר מלכים שהתגורר באזורה של שדמות מחולה. לאחר מספר שנים התמזג הכולל עם הישיבה. החל מזמן אלול ה'תשפ"א מכהן כראש הישיבה לצד הרב רוזנפלד הרב נחמיה רענן, עד אז ר"מ בישיבת הר עציון. הרב רענן מרבה לעסוק בחסידות והוא הוסיף לישיבה את הפן החסידי. ישיבת שדמות נריה, אתר איגוד ישיבות ההסדר עמוד הפייסבוק של ישיבת הבקעה ערוץ היוטיוב של ישיבת 'שדמות נריה' מאמרי ממעין מחולה, כתב העת של הישיבה, באתר ספריית אסיף. חדשות כיפה, ‏ראש ישיבה חדש בשדמות מחולה, באתר כיפה, ט"ו בשבט תשפ"א.
EWI

המונח "איווי" מפנה לכאן. לערך העוסק במונח מתחום הפסיכו אנליזה, ראו איווי (תשוקה). אִיוִוי (EWI, ראשי תיבות של Electronic Wind Instrument) הוא כלי נגינה אלקטרוני ממשפחת כלי הנשיפה, אשר נהגה על ידי נייל סטיינר (Nyle Steiner) ופותח בהמשך על ידי תאגיד המוזיקה האלקטרונית AKAI היפני. הדגמים הראשוניים של הכלי כללו שני חלקים נפרדים - ממשק נשיפה וסינתיסייזר - אחד הדגמים -EWI4000S משלב יחד את שני החלקים השונים, האחד מתחת לשני. הכלי מעוצב כך ששיטת האצבוע בנגינה עליו דומה לסקסופון, כך שגם נגני קלרינט מסוגלים לנגן עליו בקלות רבה. הכלי מאפשר גם שיטות אצבוע שונות, כמו למשל לכלי נשיפה ממתכת (קרן יער, חצוצרה, טרומבון) או כלי נשיפה מעץ (אבוב, חלילית וחליל). הכלי בנוי בצורה קווית, ומוחזק בקדמת גופו של הנגן באמצעות רצועת צוואר. ממשק הנשיפה של ה-EWI כולל פייה המכילה חיישנים למדידת שני מאפייני נגינה מרכזיים: לחץ האוויר - השולט בעוצמת הצליל המתקבלת. לחץ השפתיים - השולט בוויבראטו, רטיטת הצליל. ה"שסתומים" של ה-EWI אינם מכניים, אלא מופעלים באמצעות מקשי מגע, המודדים את מיקום ועוצמת לחיצת האצבעות באמצעות מדידת מוליכות חשמלית. העובדה שהנגינה בכלי מתבצעת באמצעות מקשי מגע, מאפשרת נגינה מאוד מהירה על הכלי. גובה האוקטבה של הצליל המופק נקבע באמצעות מערך של גלגלות הממוקם בחלק האחורי של הכלי ומופעל באמצעות האגודל השמאלי של הנגן. בזכות יכולת שינוי האוקטבות, המנעד של ה-EWI הוא הרחב ביותר מבין כלי הנשיפה (כ-8 אוקטבות). קפיצת אוקטבה מהירה על אותו תו למעלה או למטה מושגת בעזרת גלילת האגודל בין גלגלות סמוכות. קפיצות מרווחים מחוץ לתחום אותה אוקטבה נעשית בעזרת מעבר למרווח הרצוי באצבוע ובחירת האוקטבה הרצוייה, מעלה או מטה. ממשק הנשיפה שולט בסינתיסייזר אשר מפיק את הצלילים. חלק מדגמי ה-EWI מחוברים לסינתיסייזר ספציפי, וחלקם מקושרים לממשק MIDI, המאפשר הפקת מגוון רחב יותר של צלילים. יש דגמים עם חיבור מידי בחיבור USB חוטי או אלחוטי. ניתן לרכוש סט צלילים להתקינו במחשב ולהעשיר את הכלי במגוון גדול של צלילים. היות שהכלי אלקטרוני, נפתחות אפשרויות מגוונות בפני הנגנים. כך, ניתן לנגן בכלי מבלי להפריע לסביבה, ולהאזין למהלך הנגינה בעזרת אוזניות. לחלופין, ניתן לחבר את הכלי להגברה, הן הגברה חוטית והן הגברה אלחוטית. לדגם ה 5000 s יש מתקן הדומה לראוטר שבעזרתו נגן הכלי יכול לנגו חופשי מכבלים. את הראוטר ניתן לחבר להגברה עם כבלים אבל הכלי מקבל את הצלילים מהראוטר באופן אלחוטי. ניתן גם לחבר את הכלי להגברה ולמחשב עם כבלים. היצרנים העיקריים של ממשקי הנשיפה הם AKAI וימאהה. הדגמים הקיימים כיום כוללים את AKAI EWI3020, AKAI EWI4000s, Yamaha WX5, Yamaha WX11, Yamaha WX7 ו-Synthophone. בנוסף, פותח ממשק נשיפה הנקרא EVI, המתאים לנגני כלי נשיפה ממתכת. דגם ה AKAI EWI4000S, מכיל את ממשק ה-EVI. דגמים מאוחרים הם ה EWI 5000 וה EWI solo. דגם זה האחרון כולל רמקול פנימי וכן מאגר של 200 צלילים, מאה דגימות של כלים אקוסטיים ומאה צלילי סינתיסייזר שונים. על אף העובדה שהכלי מוזכר בדרך כלל בהקשר של מוזיקת פיוז'ן ג'אז-רוק ולמוזיקת ניו אייג', הוא מאוד מגוון מבחינה סגנונית. חיישן לחץ האוויר מאפשר טווח דינאמי נרחב מאוד, והקישור לסינתיסייזרים חיצוניים מאפשר מגוון צלילים כמעט אינסופי. הסברים על ממשק הנשיפה (באנגלית) דף הבית של הוגה ה-EWI (באנגלית) סקירה אודות הדגם הנפוץ של ה-EWI וידאו המדגים נגינה בכלי, סרטון באתר יוטיוב
המנון סן מרינו

ההמנון הלאומי של הרפובליקה (באיטלקית: Inno Nazionale della Repubblica) הוא המנונה הלאומי של המדינה הזעירה סן מרינו. הוא נכתב על ידי פדריקו קונסולו, כנר ומלחין מסן מרינו, והוכרז רשמית בשנת 1894. זהו אחד ההמנונים הלאומיים הבודדים שאין להם מילים, ולכן הוא נקרא פשוט "ההמנון הלאומי". ג'וזואה קרדוצ'י כתב לו מילים, אך ממשלת סן מרינו מעולם לא אימצה אותן באופן רשמי. הוא מושמע באופן קבוע ברחובות העיר סן מרינו על ידי נגני התזמורת הצבאית של סן מרינו במהלך חגים לאומיים ודתיים. דגל סן מרינו סמל סן מרינו מדיה וקבצים בנושא המנון סן מרינו בוויקישיתוף באתר סן מרינו
סמל מדגסקר

שלט האצולה של מדגסקר כולל את תרשים מפת האי במרכזו (יחד עם שני האיים הקטנים שבחסות מדגסקר), ומתחתיו ראש של זבו. צבעי הסמל הם אדום, ירוק, צהוב, שחור ולבן. אדום וירוק מסמלים את דגלה של המדינה, פרושים כקרני שמש ממרכז הסמל. בהיקף הפנימי העליון של הסמל מופיע כיתוב במלגשית שמשמעותו: "רפובליקת מדגסקר", ובבסיס מופיע כיתוב שמשמעותו "מולדת - חירות - פיתוח". דגל מדגסקר המנון מדגסקר מדיה וקבצים בנושא סמל מדגסקר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זכות אבות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זכות אבות – הודות למעשים וחסדים הטובים של דורות קודמים (ביטוי ביהדות) תנועת זכויות אבות – תנועה חברתית, משפטית ופוליטית להשיג שוויון בין הורים במשפחה בכל הקשר וגישה לילדיהם, לדרוש הזכויות של ילדים לקשר עם אבא שלהם וגם להגנתו. דין הדם – אזרוח על סמך קשר אתני לאוכלוסייה של מדינה מסוימת.
עדולם

עֲדֻלָּם הייתה עיר מקראית מרכזית בשפלת יהודה, בנחלת שבט יהודה. מיקומה המשוער הוא בתל המצוי דרומית למושב אדרת, על גבעה ברום 439 מטר מעל פני הים. העיר הקדומה מזוהה כיום עם תל ששמו המקורי הוא "ח'רבת א-שיח' מד'כור", הנמצא במזרח פארק עדולם, דרומית למושב אדרת. הזיהוי הוצע לאור נתוני המקרא ועדותו של אוסביוס, ולאור שמה של חורבה קטנה לצד התל, הנזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תחת השם "ח'רבת עיד אלמיה". מבקרים במקום באותה העת ציינו כי הוא האתר אינו מאוכלס, למעט במשך עונת הגשמים, המביאה רועי צאן מקומיים לתפוס מחסה במערות בשעות הלילה. בה על-פי מסורת מקומית שתועדה במאה ה-19, העיר עיד אלמיה חרבה חורבן כליל וכל תושביה נטבחו, כולל נשים, זקנים וטף, וכן שמונים זוגות אחים. לפי הסברה, שמו של התל השתמר בשמה של חורבה זו, כאשר השיבוש נובע מהפיכת השם הקדום לשם בעל משמעות בערבית - "חג (עיד) המאה (אלמיה)". בתל ובחורבה שרידי בורות מים, מבנים קדומים ומערות. מקום בארות המכונות כיום "בארות עדולם", וכן מערות הקרויות כיום "מערות עדולם". בספר בראשית נזכר חירה, רעהו העדולמי של יהודה. זה גם המקום בו פגש יהודה את אשתו לעתיד, בת שוע (שילדה לו את ער, אונן ושלה). בספר יהושע נזכר מלך עדולם בין שלושים ואחד המלכים אשר נוצחו על ידי יהושע בן נון. בספר יהושע נזכרת עדולם כאחת מערי נחלת שבט יהודה שבשפלה, לצד ירמות, שוכה ועזקה. בספר שמואל ב' נזכרת מערת עדולם כאחד המקומות בהם שהה דוד במהלך מלחמותיו עם הפלשתים. בספר שמואל א' נזכרת העיר עדולם כאחד המקומות בהם התחבא דוד בבורחו מפני שאול. בספר דברי הימים ב' נזכרת עדולם בין הערים שרחבעם מלך יהודה ביצר בגבול ממלכתו. בספר מיכה נזכרת עדולם בנבואות החורבן על ערי שפלת יהודה. בספר נחמיה נזכרת עדולם כעיר אליה שבו בני שבט יהודה שהוגלו בגלות בבל. בספר הישר פרשת וירא כותב שלוט ושתי בנותיו נמלטו אל מערות עדולם. בספר מכבים ב' נזכר כי יהודה המכבי אסף את כוחותיו בעדולם לקראת קרב נגד היוונים במרשה הסמוכה, בימי מרד החשמונאים. באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה) נזכרת עדולם כ"כפר גדול מאוד", השוכן כ- 10 מיל צפונית לבית גוברין. תל עדולם המשוער בארות עדולם פתח מערה בתל עדולם מדיה וקבצים בנושא עדולם בוויקישיתוף place/Adullam-region-Israel עדולם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 93-94. C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881-1883, עמ' 363 י' אליצור, שמות מקומות קדומים בארץ ישראל השתמרותם וגלגוליהם, הוצאת יד יצחק בן-צבי והאקדמיה ללשון העברית, עמ' 159-161. ספר בראשית, פרק ל"ח, פסוק א'. ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק ט"ו. ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ל"ה. ספר שמואל ב', פרק כ"ג, פסוק י"ג; ספר דברי הימים א', פרק י"א, פסוק ט"ו. ספר שמואל א', פרק כ"ב, פסוק א'. ספר דברי הימים ב', פרק י"א, פסוק ז'. ספר מיכה, פרק א', פסוק ט"ו. ספר נחמיה, פרק י"א, פסוק ל'. ספר מכבים ב', יב, 38. אונומסטיקון, 84, 22; 140, 20; 172, 7.
סיימון וודס

סיימון וודס (באנגלית: Simon Woods; נולד ב-7 בינואר 1980) הוא שחקן אנגלי, שהתפרסם עקב תפקידו כאוקטביוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". וודס למד בבית הספר התיכון איטון קולג', ולאחר מכן במודלין קולג' באוקספורד. ב-2003 קיבל וודס את תפקידו הראשון, במיני-סדרה "מרגלי קיימברידג'", בהפקת ה-BBC. ב-2005 השתתף בסרט "גאווה ודעה קדומה", המבוסס על ספרה של ג'יין אוסטן, בו גילם את דמותו של צ'ארלס בינגלי. ב-2007 הצטרף לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רומא", בה גילם את דמותו של אוקטביוס, החל מן הפרק הרביעי, בו אוקטביוס הבוגר שב לרומא. עד לאותו הפרק גולמה דמות זו בידי מקס פירקיס, הצעיר יותר. עוד ב-2007 השתתף בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "קרנפורד", המבוססת על ספריה של אליזבת גסקל, בתפקיד הרופא ד"ר האריסון. בשנת 2023 ביים וכתב את הסרט הקצר "Such A Lovely Day". בשנת 2008 נסע וודס לארצות הברית, במטרה לסייע בקמפיין של הילרי קלינטון בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית. וודס הוא בן-זוגו של מעצב האופנה כריסטופר ביילי; יש להם שני ילדים יחד. סיימון וודס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיימון וודס, באתר AllMovie (באנגלית) סיימון וודס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) David Foxley, "Simon Woods: Actor! YSL Model! Hillary Supporter?", אתר Style,‏ 18 בינואר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס פירקיס

מקס ויליאם ר. פירקיס (אנגלית: Max William R. Pirkis; נולד ב-6 בינואר 1989 בלונדון) הוא שחקן אנגלי, המוכר בשל תפקידו כאוקטביאנוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". כבר בגיל 14 קיבל פירקיס תפקיד בסרט הקולנוע, "אדון ומפקד", בכיכובם של ראסל קרואו ופול בטאני, בו גילם קצין צעיר. על תפקידו בסרט זכה בשנת 2004 בפרס האמן הצעיר (Young Artist Award) בקטגוריית השחקן הזר הטוב ביותר, ובפרס הקולנוע של ה"איוונינג סטנדרד", בקטגוריית השחקן הצעיר המבטיח ביותר. בשנת 2005, והוא בן 16, החל לגלם את דמותו של אוקטביאנוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". פירקיס גילם את התפקיד עד ראשית העונה השנייה, בה בגר אוקטביאנוס, והוא הוחלף בסיימון וודס. בשנת 2014 שיחק בסרט הבלגי-גרמני "לעוף הביתה" בכיכובו של ג'יימי דורנן, ובסרט האימה העל-טבעי "הדוממים",(אנ') לצד סם קלאפלין. פירקיס למד בבית הספר התיכון היוקרתי איטון קולג', וכיום הוא לומד פילוסופיה של הדת באוניברסיטת קיימברידג'. מקס פירקיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מקס פירקיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס פירקיס, באתר AllMovie (באנגלית) מקס פירקיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקס פירקיס באתר הסדרה "רומא"
אמפוריאי

אמפוריאי (בלטינית Emporiae, בספרדית Ampurias) היא עיר עתיקה בחוף הים התיכון, בחבל קטלוניה שבספרד, ממנה נותרו לימינו שרידים ארכאולוגיים בלבד. העיר נוסדה ב-575 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים מפוקאיה (Φώκαια), שהעניקו לה את השם אמפוריון (Εμπόριον). בשל מיקומה בנתיב הסחר בין הערים מרסיי וטרטסוס, הפכה אמפוריאי למרכז כלכלי ומסחרי גדול, כמו גם המושבה היוונית הגדולה ביותר בחצי האי האיברי כולו. בתחילת המלחמה הפונית השנייה עברה לידי הרומאים, אך בשלהי המאה השלישית לספירה ננטשה. היצירות שנמצאו בחפירות אמפוריאי (שהחלו בשנת 1908) הן בעיקר יווניות, רומיות ואיבריות ושמורות במוזיאון הארכאולוגי בקטלוניה שבברצלונה. מדובר בעיקר בכלי חרס, פסיפסים, פסלים, סרקופגים, תכשיטים וכלים. Ampurias: el inicio de la conquista de Hispania (Gerona), LUGARES CON HISTORIA, ‏21-4-2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב קיסה

קרב קיסה (בלטינית Cissa) ניטש בסתיו 218 לפנה"ס, בתחילת מלחמה הפונית השנייה, בין חילות רומא וקרתגו. הקרב התחולל בהיספניה (ספרד), דרומית לטאראקו (Tarraco, כיום טרגונה), בין צבא רומאי בפיקוד גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס לבין צבא קרתגי גדול פי כמה בפיקוד חנו. ניצחון הרומאים היה שלם, ובעקבותיו השיגו את השליטה על האזור שמצפון לנהר היברוס (אברו), אשר חודשים ספורים בלבד קודם לכן נכבש על ידי חניבעל. היה זה הקרב הראשון שניהלו הרומאים על אדמת היספניה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנוך ילון

חנוך ילון (דיסטנפלד; ח' באייר תרמ"ו, 13 במאי 1886 – י"ב באדר א' תש"ל, 18 בפברואר 1970) היה בלשן ישראלי, מחשובי חוקרי לשון חז"ל וחתן פרס ישראל למדעי היהדות לשנת תשכ"ב (1962). ילון נולד בעיירה טריטקי שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. לצד לימודי התלמוד למד גם לימודים כלליים ושפות. הוא עבר ללופאטין ושם לימד עברית. בגיל 18 למד לקראת בחינות בגרות אקסטרניות בלבוב, והושפע מאליעזר מאיר ליפשיץ. בתום מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה ונישא לציפורה לבית אימבר (אחייניתו של נפתלי הרץ אימבר). ילון עלה לישראל בשנת תרפ"א (1921) והתגורר בירושלים. בהזמנת רא"מ ליפשיץ החל ללמד בבית המדרש למורים "מזרחי" (היום "מכללת ליפשיץ - המכללה האקדמית הדתית לחינוך"). הוא נבחר לוועד הלשון העברית והיה חבר האקדמיה ללשון העברית עם היווסדה. ילון הרבה לחקור את לשון חז"ל וכן את לשון המקרא ולשון הפיוט. הוא ניקד את כל ששה סדרי משנה, שיצאו עם פירושו של חנוך אלבק. ש"י עגנון הגדירו כ"ראש לחכמי לשוננו שבדור". ילון זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית ובפרס ישראל במדעי היהדות בשנת תשכ"ב-1962. נפטר בגיל 84, והותיר בת אחת, לאה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מבוא לניקוד המשנה פרקי לשון קונטרסים לענייני הלשון העברית - שנה א' קונטרס א' קונטרסים לענייני הלשון העברית - שנה א' קונטרס ב' קונטרסים לענייני הלשון העברית - שנה ב' קונטרס ב' ענייני לשון, הוצאת מוסד הרב קוק מגילות מדבר יהודה; דברי לשון. מאמרים תש"ט-תשי"ב ונספחות שאול ליברמן, שרגא אברמסון, יחזקאל קוטשר, שאול אש (עורכים), ספר חנוך ילון: קובץ מאמרים, ירושלים: קריית ספר, תשכ"ג 1963. (למלאות לו 75 שנה) רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י יחזקאל קוטשר, שאול ליברמן, מנחם צבי קדרי (עורכים), ספר זיכרון לחנוך ילון, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן – המחלקה ללשון עברית וללשונות שמיות על ידי הוצאת קריית ספר, תשל"ד. רשימת מאמרים בקטלוג רמב"י פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ביבליוגרפיה: שאול אש, 'חנוך ילון: ביבליוגראפיה, תרפ"ב–תשמ"ג', בתוך: ספר חנוך ילון (תשכ"ג), עמ' 37–50. רשימת הפרסומים של חנוך ילון, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של חנוך ילון באתר רמב"י ספר זיכרון לחנוך ילון דוד תדהר (עורך), "ד"ר חנוך ילון (דיכטנפלד)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4233 אפרת ארד, חוברת קטנה אחת – ועוד 217 עבודות, מעריב, 8 במאי 1962 (עם זכייתו בפרס ישראל) ג. קרסל, לכבודו של חכם־לשון (עם הופעת "ספר חנוך ילון"), דבר, 14 ביוני 1963 חנוך ילון (1886-1970), דף שער בספרייה הלאומית חנוך ילון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה נקבעו ששה חתני "פרס ישראל", דבר, 4 במאי 1962 במאנר "משמני ארץ" הספר חנוך ילון ילון, חנוך, מגילות מדבר יהודה, דברי לשון ונספחות, ירושלים: היכל הספר בהוצאת "קרית-ספר בע"מ, תשכ"ז ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.