laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Vintersorg

Vintersorg (בתרגום: צער חורף) היא להקת פולק מטאל/ויקינג מטאל משוודיה. בלהקה ניכרות השפעות מבלאק מטאל ואף גם אלמנטים של מטאל מתקדם. הלהקה היא פרויקט יחיד של אנדרס הדלונד המכונה "Vintersorg". הלהקה הוקמה בשנת 1994 על ידי אנדרס הדלונד (הידוע גם כ-Vintersorg) תחת השם Vargatron (באנגלית: Wolfthrone, כס הזאב) והתפרקה בשנת 1996. באותה השנה חזרה הלהקה להתקיים תחת השם "Vintersorg", שמשמעותו היא "צער חורף", אך במקור השם נלקח מסדרת ספרים בשם דומה שכתבה סופרת הפנטזיה הנורווגית מרגיט סאנדמו. באותה סדרת ספרים, וינטרסורג הוא בן של מנהיג פאגאני. האלבום הראשון של הלהקה יצא בשנת 1998 והוא עונה לשם "Hedniskhjärtad" ("לב פאגאני"), שירי האלבום היו השירים שנכתבו במקור עוד בשנת 1994. לפי וינטרסורג מקים הלהקה, מטרת האלבום הייתה ליצור מוזיקת מטאל אשר שואבת את שורשיה מז'אנר הבלאק מטאל אך מתאפיינת באלמנטים פולקלוריים יחד עם שירה נקייה ולא שירת הגראול המאפיינת את רוב להקות הבלאק מטאל. הליריקה באלבום דנה בפאגאניזם ובטבע. הקו המוזיקלי הייחודי והאקספירימנטלי הזה נמשך ברוב אלבומיה של הלהקה, והמוזיקה שלה פיתחה מאפיינים פרוגרסיביים יותר עם השנים. באותה שנה יצא האלבום המלא השני של הלהקה הקרוי Till Fjälls ("להרים", "To The Mountains") וכאמור גם באלבום הזה נמשך הקו המוזיקלי המתאפיין במוזיקת בלאק מטאל יחד עם פולק. האלבום Ödemarkens Son שיצא בשנת 1999 היה מבוסס פולק גם הוא, אך הוא כבר מציג את השינוי בסאונד ואת הפנייה לכיוון מתקדם יותר מוזיקלית. אנדרס הדלונד (וינטרסורג) - הלחנה, שירה, גיטרה וקלידים. מתיאס מרקלונד (Mattias Marklund) - גיטרה. Vargher (וארגר) - קלידים ב-Hedniskhjärtad, ב-Till Fjälls וב-Ödemarkens Son. Cia Hedmark - שירה נשית ב-Hedniskhjärtad, ב-Till Fjälls וב-Ödemarkens Son. סטיב דג'ורג'יו (Steve DiGiorgio) - גיטרת בס ב-Visions from the Spiral Generator וב-The Focusing Blur. אסגיר מיקלסון (Asgeir Mickelson) - תופים ב-Visions from the Spiral Generator וב-The Focusing Blur. 1998 - Hedniskhjärtad ("לב פאגאני") 1998 - Till Fjälls ("להרים") 1999 - Ödemarkens Son ("בן הערבה") 2000 - Cosmic Genesis 2002 - Visions From The Spiral Generator 2003 - The Focusing Blur Solens Rötter - 2007 אתר האינטרנט הרשמי של Vintersorg Vintersorg, ברשת החברתית פייסבוק Vintersorg, באתר Last.fm (באנגלית) Vintersorg, באתר AllMusic (באנגלית) Vintersorg, באתר MusicBrainz (באנגלית) Vintersorg, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Vintersorg, באתר Discogs (באנגלית) Vintersorg, באתר בנדקמפ Vintersorg, באתר בילבורד (באנגלית)
בילעין חביבתי

בילעין חביבתי הוא סרט תיעודי של שי כרמלי פולק אשר יצא לאקרנים בשנת 2006 ומתאר את מאבקם של אנשי הכפר בילעין נגד בניית גדר ההפרדה על אדמותיהם. הגדר מחלקת את אדמות בילעין לשניים, ומותירה כ-1,647 מתוך סך של כ-4,085 דונמים מאדמות הכפר (40%, שכוללות את רוב השטחים החקלאיים שלו) מצידה הישראלי של הגדר. הסרט מביא גם את נקודת המבט של פעילי השמאל הישראלים והאנרכיסטים המסייעים לתושבי הכפר ומתמקד במיוחד בשני אנשים: ווג'יה בורנט ומוחמד. לפי הסרט, ווג'יה, אב ל-10 ילדים, הוא איכר כבן 50 שבבעלותו כבשים ומטע זיתים, המאבד את רוב אדמותיו בגלל הגדר ומשתתף בהפגנות נגדה. בתחילת האינתיפאדה נפגע בנו, ראני, מכדור של צלף בעמוד השדרה שלו ומאז הוא משותק ברגליו וגר בבית. מאז הפציעה נאסר על ווג'יה להיכנס לתחומי ישראל. בהמשך הסרט ראני מארגן הפגנת נכים נגד הגדר. מוחמד הוא חבר בוועדה העממית של הכפר, ומתאם חלק מהפעילות הלא אלימה כנגד הגדר. צה"ל אסר על תושבי הכפר להיכנס לתחומי הקו הירוק ביום בו נערכה הקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל הקולנוע בירושלים ב-2006, אולם עקב לחץ ציבורי הותרה לבסוף כניסתם של 22 מהם, פרט לווג'יה, אשר לא הורשה להיכנס. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי בפסטיבל הקולנוע בירושלים וגם זכה בציון לשבח בפסטיבל רוטרדאם, בתחרות של אמנסטי (Films That Matter). "בילעין חביבתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בילעין חביבתי", באתר ספר הקולנוע הישראלי "בילעין חביבתי", באתר אידיבי פסק דין בג"ץ 8414/05 מרב יודילוביץ', צה"ל אישר: גיבורי "בילעין חביבתי" ישתתפו בהקרנה, באתר ynet, 12 ביולי 2006
ירחמיאל צימבל

ירחמיאל צימבל (1900 לערך - 21 בפברואר 1971) היה חלוץ וחקלאי. מלוחמי הקרב על תל חי ומוכתר מושב תל עדשים. צימבל נולד בעיירה בראנסק שבפולין למשפחת סוחרים דלת אמצעים, בנם של אברהם טוביה ואלקה ריבה צימבל. (הוריו נספו בשואה עם אחותו הצעירה ומשפחתה בשנת 1942.) בצעירותו למד צימבל בחדר, ובשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם אחותו שושנה (לימים אשתו של בכיר ההגנה, קלמן רדין). לאחר עלייתו שיקר בנוגע לשנת לידתו, על מנת להתקבל ולעסוק בעבודה חקלאית חלוצית. יחד עמו בפרדסי ראשון לציון ופתח תקווה עבדו לוי אשכול ואברהם הרצפלד. לאחר מכן היה זמן מה בין ראשוני העגלונים בירושלים. כעבור כשבע שנים מעלייתו ביקש להתיישב עם חבריו מקבוצת הפועלים ביהודה, אך הופנה על ידי מרכז הסתדרות הפועלים החקלאיים לתל חי. בעת המאורעות בתל-חי (1 במרץ 1920) השתתף בקרבות ההגנה על החצר, ובשעת נפילתו של יוסף טרומפלדור שהה לצדו. אחותו התיישבה גם היא בתל חי ולקחה חלק בלחימה, אשר תועדה על ידה ביומנה הפרטי ששימש עדות לספרים רבים המגוללים את פרטי הקרב. בליל ה-2 במרץ הצטרף צימבל כמלווה לשיירת הפצועים שיצאה לצידון. שהותו בלבנון נמשכה עד להשגת רישיונות כניסה לארץ ישראל ולאחר שובו ארצה היה צימבל בין חברי "קבוצת תל חי בראש פינה". במהלך תקופה זו נערכו הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה והוא נבחר לשמש חבר ועדת הבחירות המחוזית של צפון הארץ. בעקבות החלטת ועדת הבחירות המרכזית על ביטול מחוז מטולה ונטילת זכות ההצבעה מיושביו, היה צימבל בין המוחים על ההחלטה ובמסגרת מערכת בחירות הפגנתית שערכו במחוז נבחר בבחירות המחאה כנציג תל חי. בתקופת שהותו בתל-חי נשא לאישה את זהבה רוז'נסקי, חלוצה עולה מפולין ואחות בביתניה. בשנת 1923 נולדה בתם הבכורה רות, הילדה הראשונה של תל-חי, וזמן קצר לאחר מכן, בעקבות איחוד כפר גלעדי ותל חי, עברו לתל עדשים והקימו משק חקלאי. בביתם קלטו את משפחת רעייתו ובשנים מאוחרות יותר את ילדי עליית הנוער. שנים ארוכות היה צימבל מוכתר המושב וקיים קשרים עם היישובים הערבים הסובבים ונציגי הבריטים. מאוחר יותר נבחר גם לחבר המועצה האזורית עמק יזרעאל וחבר הוועד הפועל של המועצה. בשנת 1947 נבחר להנהלת האגודה השיתופית "אלומה" לפלחה ולמטעים משותפים. צימבל נפטר ב-21 בפברואר 1971. במותו הותיר שלוש בנות ובן. בנו גדעון צימבל היה סגן ראש המועצה האזורית עמק יזרעאל וחלל מלחמת יום הכיפורים. בתו יעל נישאה לסופר, המשורר והמחנך מיכאל דשא. נקדימון רוגל, היוצאים אל ארץ צפון - ראשיתן של קבוצות הפועלים באצבע הגליל (1916 - 1920), עמוד 122. ראו גם: מכתב אל המרכז החקלאי של אחדות העבודה, 7/7/1919, החתום על ידי צימבל ושניאור שפושניק ומצוי בארכיון תנועת העבודה, IV-121, תיק 3. נקדימון רוגל, פרשת תל-חי, עמוד 281. רוגל, היוצאים אל ארץ צפון, עמוד 147. רוגל, פרשת תל-חי, עמוד 357, בו מובאת איגרת המחאה של הוועדה המחוזית של צפון הארץ אל ועדת הבחירות המרכזית ובה פירוט תוצאות ההצבעה לנציגי תל חי, כפר גלעדי וחמארה.
שון פנינג

שון פנינג (Shawn Fanning; נולד ב-22 בנובמבר 1980, בברוקטון, מסצ'וסטס) הוא מתכנת מחשבים הידוע בעיקר כמפתח השירות נאפסטר, במשותף עם שון פארקר, פלטפורמת שיתוף הקבצים הפופולרית הראשונה בשיטת עמית לעמית (peer-to-peer), שאותו פיתח בשנת 1998. בהיותו סטודנט במכללה, הוא קיבל השראה ל"נאפסטר" מחברו לחדר, אשר התקשה להשיג את קובצי ה-MP3 שרצה. פנינג בילה ימים ולילות בכתיבת הקוד הדרוש לתוכנה שתספק דרך קלה להורדת קובצי מוזיקה. הוא פיתח את התוכנה בזמן שלמד באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון (Northeastern University, Boston). לאחר מכן, הופיע פנינג על שער המגזין Wired, והתפרסם. אולם, זמן קצר אחרי כן, מספר ארגונים של תעשיית המוזיקה האמריקאית הגישו תביעות משפטיות כנגד נאפסטר. בסופו של דבר, נאפסטר קרסה ונסגרה עקב התביעות המשפטיות. מאז נובמבר 2002, שמה של נאפסטר וסמליליה הם רכוש של חברת Roxio, בע"מ. בשנת 2003, פנינג הקים חברה חדשה, בשם SNOCAP, יחד עם ג'ורדן מנדלסון ורון קונוויי. היעד של החברה הוא לשמש כמרכז סחר חוקי למדיה דיגיטלית. בדצמבר 2006, פנינג הקים את האתר "רפטור" (Rupture), רשת חברתית מקוונת של גיימרים שבה ניתן לפרסם פרופיל אישי וליצור קשר עם גיימרים אחרים הגולשים באתר. במקור, האתר הוקם על מנת להקל על התקשורת בין שחקני World of Warcraft. ב-2003 הופיע בתפקיד עצמו בסרט "הג'וב האיטלקי". מדיה וקבצים בנושא שון פנינג בוויקישיתוף שון פנינג, ברשת החברתית פייסבוק שון פנינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כתבה באתר 1up על הקמת הרשת החברתית רפטור האתר רפטור Shawn Fanning
סוליקו

סוּלִיקוֹ (בגאורגית: სულიკო) בתרגום לעברית: נשמה שלי (סוּלי - נשמה) הוא שיר אהבה לירי פופולרי בגאורגיה, שנכתב בשנת 1895, על ידי המשורר אקקי צרתלי. השיר התפרסם ברוסיה הסובייטית כולה כשיר שהולחן על ידי ורנקה צרתלי, והוא הושמע רבות ברדיו בתקופת שלטונו של סטלין, ואף נאמר כי היה השיר האהוב על סטלין. השיר תורגם לשפות רבות ובוצע במספר רב של שפות, ביניהן: רוסית, אוקראינית, פולנית, גרמנית ועברית. בישראל השיר בוצע על ידי להקת קולן. נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, זכה לקונצרט מאולתר לכבוד יום האהבה בשדה התעופה באמסטרדם, בדרכו הביתה מארצות הברית, כאשר בראש מקהלת הזמרים הייתה רעייתו ההולנדית של נשיא גאורגיה, סנדרה רואלופס. תרגום השיר לעברית (מאת רחל טורפוסמן): ס ו ל י ק ו ("נשמתי") את קברה חיפשתי בלי סוף, אך לשווא! הקבר אבד. בכליון עיניים קראתי לה: "נשמתי שלי, איפה את?" שושנה פרחה בין חוחים, כה יפה, שוכנת בדד. בלחישה שאלתי את השושנה: "נשמתי שלי, האם זו את?" בין עלים זמיר התחבא, על ענף ישב לו בלאט. בחיוך שאלתי את הציפור: "נשמתי שלי, האם זו את?" במרום ראיתי כוכב, זוהרו האיר לי מבט. בכמיהה נואשת התחננתי לו: "נשמתי שלי, האם זו את?" אז לחשה לי רוח: "אכן, לא בקבר אהובתך! לזמיר, לשושנה ולכוכב בעולם הזה היא הפכה". ועתה נעורו חיי שהיו בתופת עד כה, כי סוף סוף מצאתי אותך, נשמתי שלי, סוליקו! מדיה וקבצים בנושא סוליקו בוויקישיתוף מידע על היצירה "סוליקו" באתר מיוזיק בריינז סוליקו בשפות שונות מ. קווסליאבה, אנתולוגיה של השירה הגאורגית, עמ' 84 סוליקו - עדי יעקבי, סרטון באתר יוטיוב אלינור ס. שפר, ביקורת השוואתית: מהפכה וצנזורה, עמ' 30, (1994), ISBN 0521471990 אפ.איי.פי, סרנדת אהבה למנהיג, פורסם ב-nrg, 14.2.07 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמית מערבית חדשה

ארמית מערבית חדשה, אחד מניבי הארמית החדשה, הוא ניב מודרני של הענף המערבי של הארמית. הניב מדובר כיום בשלושה כפרים בסוריה. ארמית מערבית חדשה היא השריד היחיד לענף המערבי של הארמית (שקרוב לארמית של תרגום אונקלוס). זאת לעומת הענף המזרחי, שקיים היום בכמה ניבים נוצריים ויהודיים. כיום מדברים בארמית מערבית חדשה בשלושת הכפרים מעלולה (معلولا), בח'עה (بخعة) וג'ובעדין (جبّعدين), באזור קלמון שבהרי מול הלבנון, כ-60 קילומטר מצפון מזרח לדמשק. הסיבה שניב זה השתמר בסביבה שכולה דוברת ערבית היא כנראה הבידוד היחסי של שלושת הכפרים באזור ההררי. עד לפני כמאתיים שנה היו תושבי שלושת הכפרים נוצרים, ואולם כיום תושבי בח'עא וג'ובעדין מוסלמים כולם ורק במעלולה נותרו חלק מהתושבים נוצרים (בכנסייה המלכיתית). מספר הדוברים בשפה מוערך ב-15,000, מהם כ-8,000 במעלולה. כל הדוברים הם דו-לשוניים, ומדברים מלבד הארמית גם ערבית סורית. מאפייני השפה מושפעים משלושה גורמים: ירושה היסטורית מהארמית הבינונית והמאוחרת, במיוחד מהניבים המערביים ובהם ארמית גלילית (המשתקפת בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הארצישראליים) וארמית נוצרית; השפעה חזקה של ערבית סורית, בעיקר בתחום אוצר המילים; ותהליכים עצמאיים של שינוי בשפה. יש הבדלים דיאלקטליים מסוימים בין שלושת הכפרים. מחקר מודרני של השפה החל בסוף המאה ה-19, ונמשך לאורך המאה ה-20, בין השאר על ידי בלשנים שמיים שהתגוררו מספר שנים בכפרים. המחקרים כתובים רובם בגרמנית. בין החוקרים היו גוטהלף ברגשטרסר, תאודור נלדקה ואנטון שפיטלר; בשנים האחרונות החוקר הבולט ביותר של השפה הוא פרופ' ורנר ארנולד (Arnold) מאוניברסיטת היידלברג. ברחבי העולם יצא שמה של מעלולה כמקום שבו ניתן לשמוע את השפה שבה ישו דיבר. ארמית מערבית חדשה נחשבת לשפה שעברה דורות רבים בדיבור בלבד וללא כתב. עם זאת, בעת החדשה החלו אי-אלו דוברים להשתמש בכתב סורי או בכתב ערבי. מלומדים מערביים תיעדו את השפה גם בגרסה של כתב לטיני. בשנות האלפיים, במסגרת לימודי הארמית במעלולה, נעשה שימוש בגרסה מקומית של "כתב מרובע", אשר התפתח מכתב ארמי קדום — מה שנראה זהה לאותיות שמוכרות כיום בתור אלפבית עברי. בעקבות לחצים והתנגדות ציבורית, המקשרת גופן כזה לשפה העברית שמדוברת בישראל (אשר ידועה כישות אויבת בסוריה), הופסק הנוהג. במקום זאת, המורים אימצו את הכתב התדמורי. ב-2016 יצא ספר לימוד בצרפתית בנושא ארמית מערבית חדשה, ובו הוצעה גרסה של אלפבית פיניקי, בתוספת אותיות תנועה Anton Spitaler, Grammatik des neuaramäischen Dialekts von Ma'lula (Antilibanon), AKM 23,1, Leipzig 1938 Werner Arnold, Das Neuwestaramäische, 5 Bände, Wiesbaden 1989f Werner Arnold, Lehrbuch des Neuwestaramäischen מדיה וקבצים בנושא ארמית מערבית חדשה בוויקישיתוף האתר של פרופ' ארנולד הקלטות באתר של אוניברסיטת היידלברג (האתר בגרמנית) ארמית מערבית חדשה באתר אתנולוג כתבה ב"ניו יורק טיימס", 22/4/2008 מאמר מאתר DW בערבית: https://www.dw.com/ar/%D8%AD%D8%B1%D9%88%D9%81-%D8%B9%D8%A8%D8%B1%D9%8A%D8%A9-%D9%84%D9%84%D8%BA%D8%A9-%D8%A7%D9%84%D8%A2%D8%B1%D8%A7%D9%85%D9%8A%D8%A9-%D9%81%D9%8A-%D8%B3%D9%88%D8%B1%D9%8A%D8%A7/a-5200563 לעיון בספר: https://books.google.co.il/books?id=-0LPDAAAQBAJ&printsec=frontcover&hl=iw&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false
פריימל פיר

פריימל פיר (באנגלית: Primal Fear, בתרגום לעברית: "פחד קדום"), היא להקת פאוור מטאל גרמנית, שהוקמה בשנת 1997. סגנון הלהקה מושפע רבות מזרם ההבי מטאל הקלאסי ובעיקר מלהקת ג'ודס פריסט. אחת הסיבות להקמת הלהקה הייתה שראלף סחיפרס, סולן הלהקה, לא התקבל לג'ודס פריסט כמחליף של רוב הלפורד. מדיה וקבצים בנושא פריימל פיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פריימל פיר פריימל פיר, ברשת החברתית פייסבוק פריימל פיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פריימל פיר, ברשת החברתית אינסטגרם פריימל פיר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פריימל פיר, באתר ספוטיפיי פריימל פיר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פריימל פיר, באתר Last.fm (באנגלית) פריימל פיר, באתר AllMusic (באנגלית) פריימל פיר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פריימל פיר, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) פריימל פיר, באתר דיזר פריימל פיר, באתר Discogs (באנגלית) פריימל פיר, באתר Songkick (באנגלית) פריימל פיר, באתר Genius פריימל פיר, באתר SecondHandSongs פריימל פיר, באתר בילבורד (באנגלית) פריימל פיר, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגנת גרינפלד

הגנת גרינפלד Grünfeld Defence היא פתיחה במשחק השחמט המאופיינת בתנועות הבאות: ד4 פ-ו6 ג4 ז6 פ-ג3 ד5 ההגנה נקראת על שם ארנסט גרינפלד, שחקן שח שהשתמש בה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. הגנה זו אומצה מאוחר יותר על ידי כמה מן הבולטים בשחקני השח בעולם, בהם: וסילי סמיסלוב, ויקטור קורצ'נוי ובובי פישר. גארי קספרוב השתמש בהגנה זו לעיתים קרובות, בין היתר בעת התמודדותו מול אנטולי קרפוב באליפויות העולם בשנים 1986, 1987 ובשנת 1990 וכן בהתמודדות מול ולדימיר קרמניק בשנת 2000. בשנים האחרונות עשו שימוש בהגנת גרינפלד שחקני שח בולטים אחרים, בהם: לוק ואן וילי, פטר סבידלר ולוק מקשיין. פתיחה זו מתבססת על אחד מן העקרונות המרכזיים של האסכולה ההיפרמודרנית בשח, אשר בלטה בשנות העשרים של המאה העשרים ולפיה ריכוז רגלים במרכז הלוח עשוי להיות לנטל יותר מאשר ליתרון.
קופצניים

קופצניים (שם מדעי: Salticidae) או עכבישים קופצים בשפה העממית, הם משפחת עכבישים המונה כ־560 סוגים וכ־5,090 מינים. משפחה זאת היא הגדולה והמגוונת ביותר מבין משפחות העכבישאים, ומכילה כ־13% מכלל המינים בסדרה זו. בישראל ידועים כ־108 מינים ב־34 סוגים שונים. זו המשפחה השנייה בגודלה בישראל אחרי הקטועניים לקופצנים יש ראייה טובה המשמשת אותם לניווט ולציד, ויכולת קפיצה המאפשרת להם לנוע בין עלים או לקפוץ על טרף. קפיצותיהם לרוב מאובטחות על ידי קוּרים. עכבישים אלה אינם תוקפניים כלפי בני־אדם, ונשיכתם אינה מסוכנת, ודומה לעקיצת יתוש שבעקבותיה חווים לעיתים אדמומיות קלה, כאב קל וגירוד. ברחבי העולם מצוין ”יום הקופצנים הבינלאומי” בתאריך ה־10 באוקטובר. על פי היוזמים, מטרתו של יום הקופצנים היא לעורר מודעות לקיומם של עכבישים ממשפחת הקופצניים ולקרב את הקהל הרחב אל עולם פרוקי הרגליים ובכך למתן את הרתיעה שלו מפניהם. הבחירה בקופצנים נעשתה מכיוון שהם נתפסים בקרב הקהל הרחב כיצורים מעוררי חיבה ביחס לפרוקי־רגליים אחרים. קופצן תופס חרק קופצן טווסי עכביש פורטיה בגירה קיפלינגי קופצן הבתים מדיה וקבצים בנושא קופצניים בוויקישיתוף קופצניים, באתר ITIS (באנגלית) קופצניים, באתר NCBI (באנגלית) קופצניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קופצניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קופצניים, באתר GBIF (באנגלית) קופצניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורן אוסטר, 10 עובדות מדהימות על עכבישים קופצניים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2017 Zonstein S. & Marusik Y.M, 2013. Checklist of the spiders (Araneae) of Israel. Zootexa 3671(1): 1-127 יום הקופצן הבינלאומי באתר "מדע גדול, בקטנה"
ביאפרה

הרפובליקה של ביאפרה (Republic of Biafra) הייתה מדינה קצרת ימים, שמרדה בשלטון ניגריה, והתקיימה בין 1967 ל-1970 בדרום מזרח ניגריה, תוך מלחמה בשלטון המרכזי. שמה של המדינה ניתן לה על שם מפרץ ביאפרה באוקיינוס האטלנטי, שעל חופיו שכנה. רק מדינות מעטות - גבון, האיטי, חוף השנהב, טנזניה וזמביה - הכירו בעצמאות ביאפרה, אך מדינות נוספות - רודזיה, דרום אפריקה וצרפת - סיפקו לה סיוע צבאי חשאי, ואף ישראל העבירה לה נשק שלל שנתפס במלחמת ששת הימים. איי סאו טומה ופרינסיפה, אז בשליטת פורטוגל, היו מוקד חיוני של העברת סיוע הומניטרי. לעומתן, בריטניה וברית המועצות העניקו סיוע צבאי לניגריה. ההסגר שהטילה ניגריה על ייבוא סחורות לביאפרה הוביל בסופה של המלחמה לאסון הומניטרי. מספר המתים במלחמה, ברעב ובמחלות מוערך במיליון. ערך מורחב – מלחמת ביאפרה בינואר 1966 כשל ניסיון הפיכה צבאית של קצינים מבני האיגבו בממשלת ניגריה. הניסיון הוביל למעשי טבח בבני איגבו בצפון ובמערב המדינה, ומאות אלפי בני איגבו נמלטו לאזורי המוצא שלהם. באזורים אלה ערכו האיגבו פרעות בבני קבוצות אחרות. רוב בני האיגבו, שמנו אז על פי ההערכה 7 מיליון נפש, התגוררו בחבל המזרחי של ניגריה, שמושלו הצבאי היה לויטננט קולונל צ'וקוומקה אודומגוו אוג'וקוו (Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu), בן איגבו. ב-30 במאי 1967 הכריז אוג'וקוו על פרישת המחוז מניגריה, ועל הקמת מדינה עצמאית שבירתה אנוּגוּ. לחבל, שאין לו גישה לים, סופחו אזורים מדרום, השוכנים לחוף המפרץ, ובהם מרבצי נפט גדולים. באזורים אלה שכנו קבוצות אתניות שאינן איגבו, שהמתח בינן לבין האיגבו הדומיננטיים פגע ביכולת העמידה של ביאפרה. ימים אחדים לאחר הכרזת העצמאות פלש צבא ניגריה לביאפרה, ובמהרה דחק את הביאפרים לאזורי האיגבו בלבד, צר עליהם מכל העברים והחל להדק בהדרגה את טבעת המצור. בירת המדינה הועברה שלוש פעמים לאזורים פנימיים יותר. המתקפה המכרעת החלה בדצמבר 1969. בראשית ינואר 1970 נמלט אוג'וקוו, ב-13 בינואר חתם סגנו על הסכם כניעה לכוחות הניגרים וב-15 בינואר בטלה באופן רשמי הרפובליקה של ביאפרה. החשש ממעשי טבח המוני ופעולות נקם לאחר המלחמה לא התממש, ונעשה מאמץ לפיוס ולשיקום האזורים שנפגעו במלחמה, בכספי הנפט. עם זאת, פקידי ממשלה מבני האיגבו שעזבו את משרותיהם בממשל הניגרי כדי לעבוד בממשלת ביאפרה לא קיבלו את משרותיהם בחזרה. מתחים אתניים ודתיים עדיין קיימים בעוצמה רבה בניגריה. תנועה לחידוש הרפובליקה של ביאפרה בראשות נאמדי קאנו פועלת גם כיום בניגריה ובקרב גולים מחוצה לה. ראש התנועה נעצר ושוחרר בשנת 2015, אך מאז 2017 לא נראה בציבור. מדיה וקבצים בנושא ביאפרה בוויקישיתוף ביאפרה: אחרי שלושים שנה אתר הבי.בי.סי אתר התנועה לחידוש הרפובליקה של ביאפרה אתר הסניף האמריקני של התנועה רצח העם בביאפרה באתר הוועד למאבק ברצח עם. ״מדינת היהודים 2״ - פרק על מאבקם וההיסטוריה של הביאפרה בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי ביאפרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרנליט

קרנליט הוא מינרל, המהווה כלוריד ממוים של אשלגן ומגנזיום. קרנליט הוא מלח כפול שנוסחתו (KMgCl3·6(H2O. צבעו בדרך כלל לבן עד צהוב וטעמו מר. הקרנליט מהווה מקור חשוב להפקת אשלג. הקרנליט הוא מינרל אוופוריטי והיגרוסקופי. הוא נוטה להתמוסס בקלות ולכן חייבים לאחסן דגימות שלו במכלים אטומים ללחות מהאוויר. המינרל הוא פלואורסצנטי (זוהר לאחר שקלט קרינה אולטרה סגולה), וצובע להבה שבה מחממים אותו לסגול בשל תכולת האשלגן שבו. הקרנליט מתגבש יחד עם שורה של מינרלי אשלגן ומגנזיום אוואפוריטיים כגון: סילביט, קאיניט, פיקרומריט, פוליהליט וקיסריט. קרנליט הוא מינרל כלורידי כפול נדיר יחסית הנוצר רק בתנאי סביבה מיוחדים בהתאיידות מי ים או באגן שקיעה. את הקרנליט נוהגים לכרות הן בשל תכולת האשלגן והן בשל המגנזיום שבו. מקומות בהם כורים קרנליט הם המרבצים האוואפוריטיים של קרלסבד בניו מקסיקו וב"אגן הפרדוקס" בקולורדו וביוטה, בסטראספורט בגרמניה ב"אגן פרם" ברוסיה וב"אגן ויליסטון" בססקצ'ואן שבקנדה. מרבצים אלו נוצרו מתקופת הדבון ועד תקופת הפרם. לעומת זאת ישראל וירדן מייצרות אשלג מים המלח תוך שימוש בבריכות אידוי בהן מגדילים את ריכוז התמלחת. במפעלי ים המלח שואבים את התמלחת המרוכזת למפעל סמוך, שבו מפרידים מגנזיום כלורי לאשלגן כלורי לשם ייצור דשנים אשלגניים, ולהפקת מגנזיום. אשלגן הוא אומנם יסוד נפוץ אך רוב המופעים שלו בטבע הם כחלק ממינרלים בלתי מסיסים כדוגמת פצלת השדה. כדי להפריד את האשלגן מיוני המתכות האחרים, ולאפשר את השימוש בו כדשן אשלגני, הוא חייב להתמוסס במים והמלחים דוגמת הקרנליט והסילביט מתאימים לדרישה זו. התיאור הראשון של קרנליט הוא משנת 1856 מהמקום בו נמצא לראשונה, סטראספורט (Strassfurt) שבסקסוניה-אנהלט שבגרמניה. המינרל קרוי על שמו של מהנדס המכרות הפרוסי רודולף פון קרנל (Rudolph von Carnall‏ 1874-1804). מדיה וקבצים בנושא קרנליט בוויקישיתוף אתר Mindat הכולל מידע על מקומות בעולם בו מוצאים את המינרל אתר Webmineral אתר Mineral galleries קרנליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תוצר של התאיידות סופח לחות מהאוויר שסביבו
חיים מקרסנה

רבי חיים מקרסנה (נפטר א' באב תקנ"ג, 1793), תלמידו של הבעל שם טוב (בעש"ט) והראשון בשושלת אדמו"רי חסידות קרסנה. פרטים מועטים ידועים על חייו, אך ידוע כי רבי חיים נמנה עם חסידיו הראשונים של הבעש"ט. עדת חסידיו נוסדה במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה. לאחר מות הבעש"ט נמנה בין מקורביו של יורשו, המגיד ממזריטש. על פי ספרים לתולדות החסידות, רבי חיים היה בין מקורביו הבולטים של הבעל שם טוב. חשיבותו בקרב הרבנים החסידיים ניכרת במספר מקורות: בספר "כתם פז" של תלמידו, רבי צבי הירש מסמאריטשט, רבי צבי מונה את רבי חיים בין הרבנים מהם הושפע בעת לימודיו. שמו מופיע לאחר נכדו של הבעש"ט, רבי משה חיים אפרים מסאדילקוב. בספר "אמרי צדיקים" (של רבי צבי חסיד מיאמפולה) שמו מופיע ברשימת הרבנים לפני שמו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. תכתובתו עם רבי מאיר מרגליות מאוסטרהא מראה כי מרגליות ביקש את אישורו בטרם הדפיס את ספריו. מאמציו לעלות לארץ ישראל נמשכו שנים ארוכות, אך לא מומשו. ישנה עדות לכך בשנת תקמ"א מחילופי מכתביו עם רבי מנחם מנדל מויטבסק. מאוחר יותר נקשר שמו באגדות המסבירות את אי מימוש עלייתו, באחת מהן נאמר שרבי חיים היה ניצול יחיד מספינה שטבעה בדרכה לארץ. על פי המסורת נפטר בי"א באב תקנ"ג ונקבר במוהילב. לבקשתו לא נרשמו על מצבתו פרטים מזהים, משום שלא זכה לממש את עלייתו לארץ ישראל. את עדת חסידיו הנהיג בעיירה קראסנה. לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו רבי יוסף משה. בן אחר, רבי ישראל יהודה לייב, היה חתנו של רבי יעקב שמשון משיפיטובקה. מתלמידיו היה רבי יהודה מאיר משיפיטובקה, בנו של רבי פנחס מקוריץ וחתנו של רבי יעקב שמשון משיפיטובקה. החסידות נותרה בעיירה קרסנה עד המחצית הראשונה של המאה העשרים, בהנהגת האחים הרבנים משה ושלום יוסף רבינוביץ'. לאחר פטירתם הונהגה החסידות על ידי בנו של רבי שלום יוסף, רבי שמואל רבינוביץ', ללא תואר אדמו"ר, עד לפטירתו במחנות הריכוז בסיביר. מבחר מאגדות חסידיו דוד הלחמי, רבי חיים מקראסנה, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קע"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
צלעות קירור

צלעות קירור (באנגלית: Heat Sink) הן מערך של משטחים מחומר בעל מוליכות חום גבוהה, החשופות לאוויר ומפזרות בו חום, שנקלט בהן מן הגוף שתפקידן לקרר. צלעות קירור הן חלק מגוף קירור, המשמש חלק במערכת קירור. מערכת קירור יכולה לכלול גם מאווררים, צינורות להולכת גזים או נוזלים, משאבות עבור צינורות אלו, מדחסים, חומרים משפרי מגע תרמי, חומרים מבודדים וחורי אוורור. צלעות קירור יש, לדוגמה, בגופי קירור של מעבדי מחשב ומנועי אופנועים. צלעות הקירור עשויות בדרך כלל ממתכת בעלת מקדם מוליכות חום גבוה, כגון: נחושת, פליז, אלומיניום (במחשבים וברכיבים תעופתיים), ברזל (בדרך כלל במכשור תעשייתי כבד ומנועים בהספק גבוה) ועוד. צלעות הקירור קולטות אנרגיה בהולכה ישירה מהחלק במכשיר שבו נוצר החום (למשל מנוע, מעבד, מדחס, שנאי וכיוצא באלה), אנרגיית החום מתפזרת באופן יעיל בצלעות. הדבר מתאפשר בזכות מקדם המוליכות הגבוה של צלעות הקירור, ועובי שהותאם לפיזור יעיל, והסעה של החום לסביבה (אוויר, מים או נוזל אחר) בזכות שטח הפנים הגדול של הצלעות. גאומטרית, הצלעות מותאמות למעבר אוויר או נוזל והן מוצבות במקביל לזרם האוויר או הנוזל שבסביבת המכשיר. לדוגמה צלעות הקירור במנוע האופנוע ניצבות במקביל לזרם האוויר הנוצר בזמן נסיעת האופנוע. במכשירים מסוימים שבהם זרם האוויר או המים אינו מספיק לצינון המכשיר, מוצב בסמוך לצלעות הקירור מאוורר שתפקידו ליצור תנועת אוויר או מים בסביבת צלעות הקירור. מערכת קירור של מחשב משטח קירור
Light Grenades

Light Grenades הוא אלבומה השישי של להקת אינקיובס. האלבום הופץ ב-28 בנובמבר 2006 ומכר 229,000 עותקים בשבוע הראשון ברחבי העולם. בארצות הברית, Light Grenades התמקם במקום הראשון במצעד הבילבורד כשמכר 165,000 עותקים בשבוע הראשון להפצתו. עם זאת, האלבום מחזיק גם שיא שלילי, כשרשם את הירידה הגבוהה ביותר מהמקום הראשון, לאחר שבשבוע השני ירד למקום ה-37 במצעד. Quicksand A Kiss to Send Us Off Dig Anna Molly Love Hurts Light Grenades Earth to Bella (Part I) Oil and Water Diamonds and Coal Rogues Paper Shoes Pendulous Threads Earth to Bella (Part II) מידע על האלבום Light Grenades באתר MusicBrainz מידע על האלבום Light Grenades באתר AllMusic האלבום Light Grenades באתר Discogs האלבום Light Grenades באתר ספוטיפיי האלבום Light Grenades באתר דיזר האלבום Light Grenades באתר אפל מיוזיק האלבום Light Grenades באתר טיידל ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.