laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארכיון הטקסטיל והאופנה

ארכיון הטקסטיל והאופנה ע"ש רוז הוא ארכיון השוכן בשנקר בי"ס גבוה להנדסה ולעיצוב. ראשית הארכיון היא מתרומה שהגיעה לשנקר מהמכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק (Fashion Institute of Technology) בשנות השמונים של המאה העשרים, לאחר מכן הוא התרחב על ידי מספר אוספים שנוספו לו. בארכיון אוסף נדיר של פריטי אופנה של ארץ ישראל. הוא מכיל ביגוד ואביזרים שנוצרו ונלבשו בישראל עוד מהמאה ה-19, ובאוספיו גם פריטי טקסטיל ארכאולוגיים. החומרים בארכיון מתחלקים לשלושה תחומים עיקריים: תחום הטקסטיל, המכיל מגוון סוגי בדים ללבוש ולעיצוב הבית, כמו כן ישנם גם סוגי טקסטיל אתנוגרפיים עתיקים וגם בני זמננו; תחום הלבוש המכיל מגוון סוגים של פריטי לבוש כמו שמלות, מעילים והלבשה תחתונה – בתחום זה אוסף הארכיון מתמקד באופנה של מדינות מהמאות ה-19 וה-20. ישנם גם אוספי תלבושות לאומיות ממדינות שונות ותלבושות אתניות של עמים שונים, כמו כן קיים מגוון פריטים מתחום אביזרי האופנה, כמו כובעים, נעליים, חגורות ומניפות. אוסף הארכיון מכיל פריטים עשירים ונדירים בעיקר ממדינות אירופה ומארצות הברית, פריטיו מקוטלגים ונשמרים על פי תקן מוזיאונים. הוא משמש כמרכז לחקר האופנה ההיסטוריה, החברה והתרבות. הארכיון מכיל אוספים של מספר מעצבי אופנה ישראלים וביניהם רוז'י בן יוסף, הוא גם מכיל בין היתר דגמים של תלבושות שלבשו נציגי ישראל באירוויזיון. מנהלת הארכיון היא טל גרנובסקי-אמית. מדיה וקבצים בנושא ארכיון הטקסטיל והאופנה בוויקישיתוף האתר הרשמי ארכיון רוז לאופנה וטקסטיל, באתר ארכיון רוז לאופנה וטקסטיל ארכיון הטקסטיל והאופנה ע"ש רוז, באתר שנקר
אולימפיאדת השחמט המקוונת 2020

אולימפיאדת השחמט המקוונת 2020 הייתה האולימפיאדה המקוונת הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה. האירוע נוצר בעקבות מגפת הקורונה שמנעה אפשרות של התקבצות אנשים ממקומות שונים במקום אחד ולכן גרמה לדחיית אולימפיאדת השחמט 2020. האולימפיאדה נערכה בין 24 ביולי ל־30 באוגוסט בהשתתפות 163 מדינות. המדינות חולקו ל־5 דרגות לפי תוצאות המדינות באולימפיאדת השחמט 2018 ובפרט ב"פרס נונה גפרינדשווילי" שמתחשב בהישגים בתחרות פתוחה ובתחרות נשים. כאשר כל דרג שוחק לפני הדרג שמעליו וקבוצות העפילו מדרג נמוך לדרג גבוה יותר עד לדרג העליון. לאחר סיום משחקי הדרג העליון התקיימו משחקים בשיטת הפלייאופ משמינית הגמר ועד הגמר. בנבחרת של כל מדינה היו לפחות 6 שחקנים מתוכם לפחות 3 נשים ושני שחקני נוער לפי הפירוט: 2 נשים, נערה אחת (נולדה לאחר שנת 2000) ונער אחד (נולד לאחר 2000). בנוסף כל קבוצה יכולה להכיל עד 6 מחליפים ומאמן. הפלטפורמה שנבחרה לארח את התחרות היא אתר chess.com. בכל רמה הנבחרות יחולקו לבתים בני 10 נבחרות. כל נבחרת תשחק נגד שאר הנבחרות מהבית שלה, סה"כ נגד 9 נבחרות. בכל סיבוב יהיו שישה משחקים, 2 - כללי, 2 - נשים, 1 - נערות, 1 - נערים. לפלייאוף העפילו 3 הנבחרות הראשונות בבתים של רמה עילית. כאשר המקומות 2–3 משחקות בשלב מוקדמות. ממנו העפילו 4 נבחרות שהצטרפו ל־4 הנבחרות הראשונות בשלב הבתים לשלב רבע הגמר. מקראה: בעמודות עם הכותרת המספרית יש את התוצאות מול הקבוצה שסיימה באותו מקום. TB1 - מספר הנקודות כאשר ניצחון של הנבחרת מקנה 2 נקודות ותיקו נקודה אחת TB2 - מספר הניצחונות של השחקנים הבודדים במקרה ועדיין יש תיקו גם ב-TB1 וגם ב-TB2, מחושבות רק התוצאות מול הקבוצות השוויון בפלייאוף כל קבוצה פגשה את הקבוצה השנייה לשני משחקים ב-6 לוחות. במקרה של שוויון נערך משחק ארמגדון אחד מוקדמות בגמר התחרות בין הודו לרוסיה המחזור הראשון הסתיים בשוויון 3. במחזור השני לאחר שלושה משחקים שהסתיימו בתיקו כאשר 3 המשחקים האחרים היו לקראת סיום, קרתה תקלה עולמית באינטרנט שהשפיעה על מספר מדינות, ביניהן הודו מה שגרם לשני שחקנים הודים להפסיד בגלל הניתוק. המשחק השלישי הסתיים בניצחון רוסי. לפי כללי התחרות במקרה של ניתוק השחקן מפסיד ולכן תוצאת הסיום הייתה 4½–1½ לטובת רוסיה. ההודים הגישו ערעור בטענה שמדובר על תקלה עולמית ופיד"ה החליטו כי שתי הנבחרות סיימו יחד במקום הראשון. נבחרת ישראל דורגה בדרג ב', סיימה את הבית במקום החמישי וסיימה את השתתפותה בתחרות. חברי הנבחרת: מקסים רודשטיין (2624) +1, =1 -2 איליה סמירין (2678) +3, =1 -1 יוליה שוויגר (2260) +3, =0 -3 מאשה קלינובה (2301) +2, =0 -2 דוד גורודצקי (2424) +3, =0, -2 מישל קטקוב (1708) +1, =1, -3 תמיר נבאתי (2636) +3, =0 -3 ישראל כספי (2512) +0, =3 -1 אולגה גוטמחר (2243) +1, =0 -2 מיכל להב (2018) +3, =0 -1 ניסים אילייגוייב (2333) +3, =1 -0 רונית לוויטן (1734) +0, =3 -1 אנדריי גורבנוב (2284) +2, =1 -0 אלכסנדרה אלכסנדרובה (1825) +2, =0 -4 אתר רשמי חוקי התחרות מקושר מאתר FIDE מידע בסיסי על מבנה התחרות מאתר התחרות מידע על לו"ז התחרות מאתר התחרות IPCA - International Physically Disabled Chess Association - האיגוד העולמי בשחמט לבעלי מוגבלויות לארמניה הייתה בעיה בחיבור לרשת שגרר הפסד המשחק המכריע בסיבוב הראשון. בעקבותיו היא הגישה ערעור שנדחה בעקבות כללי התחרות שאומרים שמדינה שיש לה בעיה בחיבור תפסיד הפסד טכני. בעקבות זאת ארמניה לא התייצבה למשחק השני והפסידה הפסד טכני הודעה על שתי המנצחות מאתר התחרות
אלכסיי קרבצ'נקו

אלכסיי קרבצ'נקו (ברוסית: Алексей Евгеньевич Кравченко; נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא שחקן רוסי. אלכסיי קרבצ'נקו נולד במוסקבה. החל מגיל צעיר הוא החל לנגן גיטרה. לאחר סיום שמונה שנות לימוד הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל. בגיל 13 לוהק לגלם את התפקיד הראשי בסרטו של אלם קלימוב ״צא וראה״. לדברי השחקן, הצילומים נמשכו תשעה חודשים, מתוכם חמישה או שישה הוא חי לבדו, שכן הבמאי אסר על אמו לבקר אותו על מנת לספק את תחושת הבידוד שדמותו חווה בסרט. הצילומים דרשו נער רזה, לכן קרבצ'נקו היה כל הזמן בדיאטה קפדנית. יוצרי הסרט זכו בפרס המדינה של ברית המועצות בשנת 1987. לאחר סיום שרות צבאי בן שלוש שנים בצי האדום, בשנת 1991 אלכסיי קרבצ'נקו החל ללמוד משחק. בשנים 1991–2004 הוא עבד בתיאטרון וכטנגוב. החל משנת 2005 הוא משחק בתיאטרון אחר במוסקבה. אלכסיי קרבצ'נקו הצטלם בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה רבות, כמו ״הבריגדה״, ״מותה של האימפריה״, ״ירלאש״, ״פיוטר לשצ׳נקו״, ״הסימפוניה השביעית, ״יניצ'ר, ו״לב פרמה״. בשנת 2003 הוא זכה בפרס הפדרציה הרוסית על השתתפותו בסרט "הכוכב". בשנת 2020 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. בשנת 2016 הוא התחיל להנחות תוכנית טלוויזיה בערוץ NTV. צא וראה (1985) ספצנאז (2002) הפלוגה התשיעית (2009) מותה של האימפריה ירוסלאב. לפני אלף שנה (2010) סבא כפור: מלחמת המכשפים (2016) לב יאשין: שוער חלומותיי (2019) יניצ'ר (2020) שוגאליי 3 (2021) לב פרמה (2022) אלכסיי קרבצ'נקו, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסיי קרבצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסיי קרבצ'נקו, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסיי קרבצ'נקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קורות חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונתן מופז

יונתן מופז (נולד בשנת 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבת יפתח. מופז, בנם של אורית ושאול מופז, נולד וגדל בכוכב יאיר. לאחר שנת שירות, התגייס לצה"ל בנובמבר 2000, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידה ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגה ביחידה, ובתפקידי פיקוד נוספים בה. ב-22 ביולי 2020 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יפתח, ושימש בתפקיד זה עד 8 באוגוסט 2021. מופז נשוי לעמית ואב לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יונתן מופז בוויקישיתוף יוסי יהושוע, יוצא מהצללים, באתר ynet, 5 באוגוסט 2020 מכת תאונת האימונים: גם בנו של הרמטכ"ל נפצע, באתר וואלה, 16 במאי 2001 גל פרל פינקל, בלי ימי חסד, באתר זמן ישראל, 6 באוגוסט 2020 פליקס פריש, טוראי חדש לבית מופז, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2005 אור הלר, תילחם בלבנון, סוריה או עזה: צה"ל מקים אוגדה רב זירתית, באתר חדשות 13, 17 באוגוסט 2020 אתמול התקיים טקס החלפת מפקד החטיבה, דף הפייסבוק של חטיבת יפתח, 23 ביולי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע בן בליעל

מבצע בן בליעל היה מבצע פשיטה שבוצע על ידי סיירת מטכ"ל ב-15 בדצמבר 1988 בדרום לבנון, ובמהלכו נחטף איש הזרוע הצבאית של תנועת אמל, ג'וואד אל-קצפי, מהכפר בית יהון שבלבנון. בשנת 1986 נפל הנווט רון ארד בשבי ארגון "ההתנגדות המאמינה", הזרוע הצבאית של תנועת אמל בלבנון, שבראשו עמד מוסטפא דיראני, באירוע נוסף באותה שנה נפלו בשבי הארגון שני חיילי חטיבת גבעתי, יוסף פינק ורחמים אלשייך. בעקבות כך אספה קהילת המודיעין הישראלית מידע על אנשי הארגון והוחלט על חטיפתו של אחד מהמפקדים האזוריים של התנועה בדרום לבנוון, ג'וואד אל-קצפי, במטרה להוציא ממנו מידע על גורלם של ארד, פינק ואלשייך. לביצוע הפעולה נבחרה סיירת מטכ"ל בפיקודו של משה יעלון. למפקד המבצע מונה סגן מפקד היחידה פנחס בוכריס ולסגנו ומפקד הכוח החוטף מונה רן שחור. קצין המודיעין של המבצע היה יוסי בידץ. המבצע יצא לפועל ב-15 בדצמבר 1988, עת שהה קצפי בסיור בחממות באזור הכפר בית יהון. כוח סיירת מטכ"ל, שהגיע לאזור בשני כלי רכב, פשט על החממה בה היו אל-קצפי ושלושה מאנשיו. כל הארבעה נחטפו והובלו ברכב לשטח ישראל, ללא התנגדות אלימה. כוח של שייטת 13 הושם בכוננות על מנת לפשוט על המקום שבו מוחזק ארד, בתקווה שקצפי יצביע עליו בחקירתו. חקירתו של אל-קצפי לא העלתה מידע מודיעיני מעודכן שסייע באיתורו של רון ארד. קצפי מסר מידע שהתברר כנכון, שארד הוחזק בכפר בני שית, אך במועד החטיפה כבר לא היה שם. כן מסר פרטים בחקירה על האירוע הנוסף שהיה מעורב בו, שביית יוסף פינק ורחמים אלשייך. ההצלחה הטקטית של המבצע הובילה למבצעי חטיפה נוספים בלבנון, חטיפתו של עבד אל-כרים עובייד ב-1989 וחטיפתו של מוסטפא דיראני ב-1994 (מבצע עוקץ ארסי). ארגון ההתנגדות המאמינה הגיב למבצע בחטיפת ארבעה חיילי יוניפי"ל ששוחררו לאחר מספר שעות ובהשתלטות על נגמ"ש של יוניפי"ל שסייר בכפר תיבנית וחטיפת שלושה חיילים אירים שהיו בו. אף הם שוחררו יום למחרת. אל-קצפי, שהיה מעורב בירי ב-1987, ממנו נהרג קצין צה"ל ונפצעו ארבעה חיילים, ובפיגוע נוסף, ב-1988, בו נהרג חייל צד"ל וארבעה נפצעו, נשפט למאסר עולם בגין חברות ופעילות בהתאגדות בלתי מותרת, אימונים צבאיים, הנחת מטען חבלה, החזקת נשק, הריגת קצין צה"ל וחייל צד"ל. הוא שוחרר בינואר 2004, במהלך עסקת חילופי השבויים עם חזבאללה בעקבות חטיפת חיילי צה"ל בהר דב. אבנר שור ואבירם הלוי, "סיירת מטכ"ל - המבצעים הגדולים של היחידה", הוצאת משכל, 2020. משה יעלון, "דרך ארוכה קצרה" הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 60. משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", הוצאת כתר, 2000, עמ' 234. יוסי פלד, איש צבא (כתבה: רונית ורדי), תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג-1993, עמודים 358-357. רן אדליסט, אילן כפיר, "רון ארד: התעלומה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2000 עמ' 90–92 יהודה גורן, שפי גבאי, סוכנות AP, "בעקבות פעולת צה"ל בתיבנין: אמל שחרר 4 חיילי יוניפי"ל שנחטפו בידי ארגון "ההתנגדות המאמינה", מעריב, 18 בדצמבר 1988 השב"ס מפרסם רשימת האסירים שישוחררו, באתר וואלה, 27 בינואר 2004
קאמיל

קאמיל (באנגלית: Camille) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1936 בבימויו של ג'ורג' קיוקור עם גרטה גרבו ורוברט טיילור בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן הגברת עם הקמליות של אלכסנדר דיומא הבן (1848) שמבוסס על דמות אמיתית - מרי דיופלסי (אנ'), שהייתה הקורטיזנה שלו. בספר ובסרט היא נקראת מרגריט גוטייה וכונתה "הגברת עם הקמליות" ("קאמיל") כי אהבה להתקשט בפרחי קמליה (אנ'). גרטה גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט זכה להערכה ולהצלחה מסחרית. בפסקול מושמעת לעיתים קרובות מנגינה האריה האחרונה של מרגריט מתוך האופרה לה טרוויאטה של ג'וזפה ורדי. פריז 1847, המעמד החברתי העליון מבלה את זמנו בביקורים בתיאטרון, אופרה, מסיבות ומשחקי קלפים. בכל האירועים האלה נמצאות קוריטיזונות שחיות על כספיהם של הגברים העשירים שמממנים להן את הוצאותיהן הגדולות על בגדים, תכשיטים ודירות תמורת אירוח ומתן שירותי מין באופן דיסקרטי. אחת מהן היא מרגריט גוטייה (גרטה גרבו). היא מגיעה לתיאטרון עם ידידתה המבוגרת מאדאם פרודנס דיברנואה (לורה הופ קרוס). בתאים יושבים אנשים עשירים עם הקורטיזונות שלהן. פרודנס רוצה לשדך בין מרגריט לברון דה ורוויל (הנרי דניאל). במקרה מגיע לתאה ארמן דובאל (רוברט טיילור) שהיא חושבת אותו לברון. מתפתחת ביניהם שיחה נעימה והוא מוצא חן בעיניה עד שמגיע הברון האמיתי. מרגריט ששקועה החובות בגלל הוצאותיה הגדולות, מעדיפה את הברון על ארמן אך ממשיכה להיפגש איתו. היא סובלת משחפת שגורמת לה לחולשה ושיעול. הברון רוצה לצרף אותה לטיול ברוסיה אך היא מסרבת. ארמן מציע לה להתארח בבית משפחתו בכפר, להכיר את משפחתו ולהתחזק. היא מסכימה ומנתקת את קשריה עם הברון שיש לו אחוזה ליד בית משפחתו של ארמן. אביו של ארמן (ליונל ברימור), נפגש איתה ומבקש ממנה לעזוב את בנו כי מוצאה ועיסוקה הקודם יהרסו את עתידו. היא נענית לו ומודיעה זאת לארמן אך לא מגלה לו את שיחתה עם אביו. מרגריט הולכת לאחוזת הברון שמוכן לקבלה בחזרה. כעבור זמן, במועדון הימורים עשיר מגיע הברון ומרגריט למשחק קלפים. בין המשחקים נמצא גם ארמן שמנצח את הברון וגורף את הקופה. ארמן נפגש עם מרגריט ובאמצע השיחה מגיע הברון. הם מחליפים משפטים מעליבים ולבסוף מזמין אותו ארמן לדו-קרב אקדחים ופוצע אותו. מרגריט חוזרת לפריז מותשת ומטפלים בה המשרתת הקבועה שלה ננין (ג'סי ראלף) וחברו של ארמן, גסטון (רקס או'מלי). על סף חייה מגיע לחדרה ארמן והיא גוססת ומתה בזרועותיו. מדיה וקבצים בנושא קאמיל בוויקישיתוף "קאמיל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קאמיל", באתר נטפליקס "קאמיל", באתר AllMovie (באנגלית) "קאמיל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קאמיל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קאמיל", באתר אידיבי "קאמיל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קאמיל, באתר TCM קדימון לקמיל, באתר יוטיוב
Perfect (שיר של ואן דיירקשן)

Perfect (בעברית: מושלם) הוא שיר של להקת הבנים האנגלית-אירית ואן דיירקשן. השיר יצא ב-16 באוקטובר 2015 כסינגל השני מאלבום האולפן החמישי של הלהקה, Made in the AM, השיר נכנס ישירות למקום הראשון במצעד האירי, והגיע לעשירייה הפותחת במספר מדינות, בהן הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, צרפת, ניו זילנד ואוסטרליה. את השיר כתבו חברי הלהקה הארי סטיילס ולואי טומלינסון, יחד עם משתפי הפעולה הקבועים של הלהקה, ג'וליאן בונטה וג'ון ראיין, בין השאר. בראיונות שונים, חברי הלהקה ויתר הכותבים מתארים היבטים שונים של הרכבו ומשמעותו הכללית של השיר. כותב ומפיק ותיק של הלהקה, ג'וליאן בונטה תיאר את תהליך הכתיבה כ"קשה" בעקבות התנגשות עם סיבוב ההופעות של הלהקה בשנת 2015, On the Road Again. בונטה כינה את הסינגל כ-"ריבה" והצהיר שהוא שומע אותו במכוניתו לעיתים קרובות. לואיס קורנר מ-Digiltal Spy שיבח את Perfect, ותיאר אותו כרצועה מבריקה בסגנון הפופ של שנות ה-80", וכן הסביר כי השיר הוא למעשה 'תגובה טעימה' לשירה של טיילור סוויפט (האקסית של סטיילס), Style". בראיון של זאין מאליק, חבר הלהקה לשעבר, שנערך מטעם בילבורד בינואר 2016, הוא אמר שהסינגל הראשון, Drag Me Down, "די מגניב", אם כי שמע את הסינגל השני והחליט לא לקנות את האלבום. הקליפ לשיר בוים על ידי סופי מולר בסיוע של השחקן ג'ובאני ריביסי, והוקרן בבכורה ב-Vevo ב-20 באוקטובר 2015. הווידאו, שצולם בשחור לבן, מתאר כיצד הלהקה חיה תוך כדי סיבוב הופעות. הקליפ צולם במלון אינטרקונטיננטל במידטאון מנהטן, ניו יורק סיטי בתחילת ספטמבר 2015. מידע על היצירה "Perfect" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Perfect" באתר Discogs סרטון השיר "Perfect" באתר יוטיוב "One Direction Collaborator Breaks Down Group's New Songs". Rolling Stone. נבדק ב-8 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) ")u1!@n on Twitter: ha i dont know if i could say that. But its a jam. I play it in my car all the time". Twitter. נבדק ב-8 בדצמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "EXCLUSIVE: 1D's new album Made In The AM first listen". Digital Spy. 2015-11-09. נבדק ב-2016-10-24. "Zayn Malik Speaks Out in Revealing Billboard Cover Story: 'I'm Not Censoring Myself Anymore'". Billboard. נבדק ב-2016-10-24. "One Direction 'Perfect' by Sophie Muller on Promo News". Promo News. נבדק ב-2016-10-24. Steiner, Amanda Michelle. "One Direction cause trouble in hotel rooms in 'Perfect' music video". Entertainment Weekly. נבדק ב-26 באוקטובר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
מעבר קרדינל אנטוניו זאמורה

מעבר הגבול הבינלאומי קרדינל אנטוניו זאמורה (בספרדית: Paso Fronterizo Internacional Cardenal Antonio Samoré) הוא מעבר הרים בהרי האנדים, החוצה את הגבול בין ארגנטינה לצ'ילה והוא אחד המעברים העיקריים בדרום האנדים. בצ'ילה הוא מוכר יותר בשם "מעבר פויאווה" או "מעבר פאחריטוס" ובארגנטינה כ"מעבר אל רינקון". המעבר מוקף בנופים של יערות צפופים, אגמים, הרי געש, נהרות, ומפלים, ועוברים בו בממוצע כ-4,500 איש ביום. יחד עם מעבר ליברטדורס, זהו אחד הפשוטים שבמעברים בין ארגנטינה לצ'ילה, ואחד הבודדים עם כבישים סלולים באזור. כמו כן עקב מיקומו בגובה יחסית נמוך למעברים האחרים ברכס 1,305–1,314 מ' מעל פני הים, המעבר נותר פתוח גם כאשר מעברים אחרים נחסמים בעקבות אירועי מזג האוויר. העיירות והערים העיקריות משני צידי המעבר הן אנטרה לאגוס ואוסורנו בצ'ילה, וויז'ה לה אנגוסטורה ובארילוצ'ה בארגנטינה. הגישה למעבר מהצד הצ'יליאני היא דרך כביש 215-CH, ומהצד הארגנטינאי הגישה היא דרך כביש RN- 231. ב-1974 נחתמה אמנה שמבטיחה הובלת סחורות צ'יליאניות בין המחוזות הצ'ילאנים לוס לאגוס ומגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה דרך מעבר זאמורה ודרך פטגוניה הארגנטינאית. מה שהפך את המעבר למשמעותי עבור המחוזות הדרומיים של צ'ילה. המעבר נקרא על שם הקרדינל אנטוניו זאמורה שתיווך בין ארגנטינה לצ'ילה בעימות הביגל שהתרחש בין השנים 1978–1983 כשארגנטינה תכננה את מבצע סוברניה- חצייה דרך המעבר והשתלטות צבאית תחת פיקודו של לוסיאנו בנחמין מננדס על מחוז לוס לאגוס הצ'ילאני. לפני ששונה שמו של המעבר הוא נקרא "מעבר פויאווה" על שם אגם פויאווה הסמוך בפי הצ'ילאנים ו"מעבר אל רינקון" בפי הארגנטינאים. מדיה וקבצים בנושא מעבר קרדינל אנטוניו זאמורה בוויקישיתוף Article Disputa con Chile por la reapertura del paso Samoré in the Argentine newspaper "La Nación on 4. August 2011, retrieved on 4. August 2011
האחים גרובייס

האחים גְרוֹבַייס הייתה חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי. החברה שהוקמה על ידי האחים יהודה גרובייס ואברהם גרובייס בשנת 1998, נחשבה לחלוצה בתחום הפקת סרטים בציבור החרדי, כשבדרכה עמדה - לעיתים - התנגדות חריפה של גורמים שונים במחנה החרדי. הסרטים אותם הפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד סרטי קאלט במגזר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. האחים ביימו את הסרטים ואף בחלקם שיחקו בהם. אביהם, בן ציון גרובייס, הופיע גם הוא כשחקן בחלק מהסרטים. הסרטים הראשונים הופקו ברמת הפקה נמוכה, ועל כך התבטא יהודה גרובייס בריאיון לגיא פינס: "אם הייתי יכול למחוק מהרקורד שלי את השישה סרטים הראשונים שלי, הייתי עושה את זה בחפץ לב - ומוכן לשלם על זה הרבה כסף". יהודה גרובייס נשוי לביתה של ברכה קנובלוביץ' - אחת מכותבות סדרת "מסיפורי צדיקים" בהוצאת ספריית מחניים. בעקבות היכרותו עם הסדרה, יצר סרטי קולנוע חרדי המבוססים על חלק מספרי הסדרה: כוחם של תהילים (מבוסס על הסיפור "בזכות אמירת תהילים"), "הדב המרקד", "הדרך לתורה", "צדקה תציל ממוות" (מבוסס על הסיפור "החתונה שהצילה"), "פדיון שבויים" (מבוסס על הספר "המחרוזת"), "דמא בן נתינה" (מבוסס על הספר "כיבוד אב"), ו"ניצוץ באפילה" (מבוסס על הסיפור "נרות באפילה") אברהם פרש מתעשיית הסרטים לאחר שחברת הסרטים התבססה, ולפני פרישתו הפיק וביים סרט נוסף בשם "הסוכן הפלסטיני". האח השני, יהודה, המשיך לנהל את חברת הסרטים והפיק וביים סרטים רבים נוספים. יהודה גרובייס הוא הראשון שקדם והעלה את רף הקולנוע החרדי, על ידי יצירת סרטים מסוגות מגוונות יותר מאלו שהפיק עם אחיו, כגון מותחנים. עידן סרטים אלו החל בסרטו המצליח של גרובייס "הנקמה היהודית" - מותחן משולב באלמנטים של סרטי פעולה. תוך כדי החלו יוצרים נוספים ליצור ולקדם את הקולנוע החרדי כגון "ניצוצות של קדושה" (יגאל הושיאר), "האחים כהן וחצי" (אריאל כהן ושחר בן חור), "פרי עץ הדעת" (מוטי גל ושוקי בן פורת), "גל דיסק", "אולפני דינור" (ליבי אסתר ושלמה קבקוב) ועוד. ערכים מורחבים – פילמוגרפיה של יהודה גרובייס 109 סרטי קולנוע וטלוויזיה (באורך מלא או קצר), מאות פרקים לערוצי טלוויזיה, מאות סרטי תדמית וקליפים מוזיקליים הסוכן הפלסטיני יהודה גרובייס קולנוע חרדי הנקמה היהודית (סדרת סרטים) גרובייס שרי מקובר-בליקוב, הוליווד כשרה למהדרין, באתר nrg‏, 25 בינואר 2002 אהרן גרנביץ, בסרט הזה לא הייתם, באתר ערוץ 7, 11 באוגוסט 2003 גיא פינס בכתבה על יהודה גרובייס- והקולנוע החרדי, סרטון באתר יוטיוב מורן שריר, מעצמת הקולנוע החרדי של משפחת גרובייס יצרה את הסרט העלילתי הראשון על מלחמת עזה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2024 האחים גרובייס (חברה), דף שער בספרייה הלאומית ראו לדוגמה פשקוויל של "הוועד לטוהר המחנה" נגד האחים גרובייס, באתר "חדשות 24" גיא פינס בכתבה על יהודה גרובייס- והקולנוע החרדי, סרטון באתר יוטיוב האחים גרובייס, בביצוע הדב המרקד - חרדים בסרט - יהודה ודיני גרובייס - הפואדקסט, סרטון באתר יוטיוב - החל מדקה 9:00 שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב פרמטרים [ https://youtu.be/X9rlHTysjtA?si ] לא מופיעים בהגדרת התבנית הדרך לתורה | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:19:18) שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב פרמטרים [ https://youtu.be/LZqF0hJtMQU?si ] לא מופיעים בהגדרת התבנית נשמה של ילד | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:07:40) הדב המרקד | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:04:30)
יחסי סין–פורטוגל

יחסי סין–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין פורטוגל. ערך מורחב – היסטוריה של מקאו מאמצע המאה ה-19 ועד העברתה לריבונות סינית בשנת 1999, הייתה מקאו מושבה פורטוגזית. מקאו החלה להיות מיושבת בפורטוגזים בשנת 1557, והחל מ-1670 נחכר השטח מסין, על אף שלא הייתה העברת ריבונות רשמית. מקאו שגשגה כנמל ועמדה בניסיונות של ההולנדים לכיבוש במאה ה-17. לאחר חילופי השלטון בפורטוגל ב-1640 התקראה מקאו בתואר: "Cidade do (Santo) Nome de Deus de Macau, Não há outra mais Leal" [תרגום: "עיר שמו (הקדוש) של האל, אין נאמנה ממנה"]. עם היווסדה של הונג קונג כמושבת כתר בריטית, העדיפו הספנים את מימיו העמוקים של נמל ויקטוריה, ומקאו ירדה ממעמדה כמרכז סחר אזורי. ב-1849 הכריזה פורטוגל על קולוניית מקאו כעצמאית מסין, הכרזה שזכתה להכרה סינית ב-1887. בשנת 1955 הכריז שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר על מקאו כפרובינציה של פורטוגל, יחד עם קולוניות פורטוגזיות אחרות. ב-1966 הוכרז משטר צבאי בעקבות הפרות סדר על רקע חיכוכים בין תושבי מקאו הסינים לשלטונות הפורטוגזים. בהמשך עברו התושבים הסינים לפעולות מחאה לא-אלימות לדרישת זכויותיהם, ובשנת 1967 נענו דרישותיהם. בזאת החל עידן של הגמוניה תרבותית סינית, ושליטה דה-פקטו של סין במקום. לאחר מהפכת הציפורנים הדמוקרטית בפורטוגל בשנת 1974, החליט השלטון הדמוקרטי החדש לוותר על כל הטריטוריות שהחזיקה פורטוגל מעבר לים, אך סין נמנעה מלקבל לידיה את הריבונות על מקאו. בשנת 1976 הכריזה ממשלת פורטוגל על מקאו כעל "טריטוריה מיוחדת", והעניקה לה מידה רבה של עצמאות כלכלית ומנהלית. כמו כן הסכימו פורטוגל וסין לראות במקאו "טריטוריה סינית תחת מנהל פורטוגזי". בעקבות ההסכם בין הבריטים והסינים לגבי מעמדה של הונג קונג, הגיעו הפורטוגזים בשנת 1987 להבנה דומה עם הסינים לגבי מעמדה של מקאו כ"אזור אדמיניסטרטיבי מיוחד", הסדר שנכנס לתוקפו ב-20 בדצמבר 1999. הסחר בין המדינות גבר מאז החלטה על עתידו של מקאו והרפורמות הכלכליות של דנג שיאופינג בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 2002 הוערך הסחר בין שתי המדינות בכ-380 מיליון דולר. היצוא של סין לפורטוגל כולל בעיקר מוצרי טקסטיל, בגדים, נעליים, פלסטיק, ציוד אקוסטי, חומרי פלדה, מוצרי קרמיקה וציוד תאורה. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של פורטוגל. היצוא של פורטוגל לסין כולל בעיקר מעבים חשמליים וחלקי אביזר, פלסטיק ראשוני, נייר, תרופות, מוצרי טקסטיל ויין. פורטוגל השתתפה בתערוכת אקספו בשנגחאי 2010 כדי להגביר את הסחר הבילטראלי בין המדינות. סין מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון. פורטוגל מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בשנגחאי. מדיה וקבצים בנושא יחסי סין–פורטוגל בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות
פיאט 411 R

פיאט 411 R (באיטלקית : Fiat 411R) - הם מספר דגמים של טרקטורים למטרות חקלאיות שיוצרו בין השנים 1963–1958 : בארגנטינה על ידי Fiat Concord (צר'), בצרפת על ידי Someca (אנ'), בטורקיה על ידי Türk Traktör (צר') וב-רומניה על ידי UTB (צר'). "Fiat Concord", "Someca", "Türk Traktör" הם חברות בת של יצרנית הטרקטורים Fiat Trattori (אנ') בבעלות קונצרן הרכב האיטלקי פיאט. יצרנית הטרקטורים הרומניים "UTB" (שם רשמי : "Uzina Tractorul Brașov") ייצרה טרקטורים ברישיון "פיאט". בדגמי "פיאט 411 R" הורכבה תיבת הילוכים ידנית - 6 מהירויות, הדגמים היו בעלי נעילת דיפרנציאל ומעלית הידראולית 3 נקודות. מערכת החשמל הייתה במתח מתחת ל -24 וולט. "Fiat 411R" - דגם בסיסי "Fiat 421R" - רוחב הדגם מופחת, מתאים לעבודה בפרדסים "Fiat 431R" - מתאים לעבודה במטעי גפן "Fiat 441R" - לדגם כושר גרירה כפול "Fiat 481R" - דגם טרקטור בתצורה של תלת אופן "פיאט 411 R" "פיאט 411 R" טרקטורים פיאט סדרה 1000 מדיה וקבצים בנושא פיאט 411 R בוויקישיתוף פיאט 411 R, סרטון באתר יוטיוב פיאט 411 R, סרטון באתר יוטיוב פיאט 411 R, סרטון באתר יוטיוב "פיאט 411 R" - ארגנטינה pesadosargentinos.blogspot.com/2013/08/fiat-411r "פיאט 411 R" tractordata.com/farm-tractors/002/0/4/2043-fiat-411r טרקטורים של פיאט fiatagri-info.jimdo.com/technische-daten-traktoren