laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ואן מהמצודה

ג'ואן מאנגליה (באנגלית: Joan of England;‏ 5 ביולי 1321 - 7 בספטמבר 1362), הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני. ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת. בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר הטוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה. בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת. דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי. פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם. ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים. ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון. מדיה וקבצים בנושא ג'ואן מהמצודה בוויקישיתוף ג'ואן מהמצודה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מייבאך

מַיְבָּאךְ-מוֹטוֹרֶנְבָּאוּ (בגרמנית: Maybach-Motorenbau GmbH) היא חברה גרמנית לייצור רכבי יוקרה אשר נוסדה בשנת 1909. החברה, שנוסדה על ידי וילהלם מייבאך ובנו קרל מייבאך, הייתה במקורה חברת בת של חברת צפלין ונקראה תחילה "Luftfahrzeug-Motorenbau GmbH" ("חברת מנועי ספינות אוויר") עד שנת 1918. כיום המותג נמצא בבעלות התאגיד מרצדס-בנץ AG שמרכזו בשטוטגרט. בשנותיה הראשונות פיתחה החברה וייצרה מנועי בנזין ודיזל עבור צפלינים ומכוניות מסילה. המכונית הראשונה יוצרה ב-1919 והוצגה שנתיים מאוחר יותר בתערוכת הרכב בברלין. בין השנים 1921 ו-1940, החברה יצרה מספר כלי רכב יוקרתיים. החברה המשיכה גם כן לבנות מנועי דיזל עבור כלי שיט ורכבות. מייבאך לקחה חלק במאמץ המלחמתי הגרמני במלחמת העולם השנייה בייצור מנועים לטנק פנתר וטנק טיגר. לאחר המלחמה המפעל ביצע עבודות תיקונים, אבל ייצור המכוניות לא חודש. כ-20 שנה לאחר מכן החברה התמזגה עם חברת דיימלר. ב-1997, מרצדס-בנץ הציגה בתערוכת הרכב בטוקיו מכונית תצוגה יוקרתית תחת השם "מרצדס-בנץ-מייבאך" (V12, 5987 cc, 550 hp). המכונית הפכה להצלחה ומרצדס-בנץ החליטו לפתח אותה למכונית סדרתית. מרצדס החליטו לשווק את המכונית תחת מותג עצמאי – 'מייבאך'. מייבאך חזרה לחיים כמותג בתחילת שנות ה-2000 עם ייצור דגם בעל שני גדלים – המייבאך 57 ו-62 (המספרים שווים לאורכם של הרכבים בדצימטרים (5.7 מטרים ו- 6.2 מטרים, בהתאמה). דגם ה-62 הארוך מאפשר שכיבה מלאה לנוסעים מאחור [1]). טווח המחירים נע בין €231,000 ($346,500) ו-€300,000 ($460,000). ב-2005, התווסף דגם ה-57S, בעל מנוע ספורטיבי חזק יותר (6.0L V12 bi-turbo) המפיק 604 כוחות סוס וחזות ספורטיבית. לימוזינות מסוג מייבאך שימשו בין היתר את ראמה התשיעי, מלך תאילנד ואת קאבוס בן סעיד אאל סעיד, סולטאן עומאן (לו היה אוסף מכוניות פאר וביניהן 4 מכוניות מסוג מייבאך 62) לנסיעותיהם. 1919 מייבאך W1: מכונית ניסוי מבוססת מרכב של מרצדס 1921 מייבאך W3: המייבאך הראשונה, הוצגה בתערוכת הרכב בברלין. בעלת מנוע 5.7 ליטר ישר, 6 בוכנות ו-70 כוחות סוס. 1928 מייבאך W5 SG: בעלת מנוע 7 ליטר ישר, 6 בוכנות ו-120 כוחות סוס. 1928 מייבאך צפלין: יוצרו 2 דגמים הקרויים גם : "מייבאך DS7 צפלין": 7 ליטר V12,‏ 150 כוחות סוס, ובשנת 1931 פותח הדגם: "מייבאך DS8 צפלין" : 8 ליטר V12,‏ 203 כוחות סוס 1929 מייבאך 12: V12 מקדים ל-DS7/8 1930 מייבאך DSH:‏ Doppel-Sechs-Halbe (חצי תריסר צילינדרים) 1930-37 1931 מייבאך W6: אותו מנוע כמו W5, בסיס גלגלים ארוך יותר. 1931-33 1934 מייבאך W6 DSG: בעל מערכת הילוך מופלג זהה 1935 מייבאך SW35:‏ 3.5 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס 1936 מייבאך SW38:‏ 3.8 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס 1939 מייבאך SW42:‏ 4.2 ליטר I6,‏ 140 כוחות סוס 1945 מייבאך JW61:‏ 3.8 ליטר I6,‏ 145 כוחות סוס כ-1800 מכוניות מייבאך יוצרו עד למלחמת העולם השנייה. 2002 מייבאך 57 ו-62 2005 מייבאך אקסלרו (אב טיפוס אשר הוצג בתערוכת פרנקפורט) 2005 מייבאך 57S 2006 מייבאך 57 ו-62S 2007 מייבאך 62 לנדו (אב טיפוס) 2008 מייבאך אקסלרו בקונקורס די'אלגנס אתר האינטרנט הרשמי של מייבאך (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מייבאך (באנגלית ובגרמנית) Maybach Manufaktur הביוגרפיה של וילהלם מייבאך בגרמנית מידע טכני על מנועי מייבאך בטנק "טייגר I” מועדון בעלי מכוניות מייבאך Times Online: Maybach 62 vs Rolls-Royce Phantom Edmunds: Review of Maybach 57 2005 Maybach Information - Standard Maybach Features דגמי "מייבאך" ranker.com/list/full-list-of-maybach-models
מרגרט דראמונד

מרגרט דראמונד (באנגלית: Margaret Drummond; שנת 1340 לערך - 31 בינואר 1375) הייתה המלכה הרעיה השנייה של מלך סקוטלנד דייוויד השני. מרגרט הייתה בתו של האביר סר מלקום דראמונד ורעייתו מרגרט. מרגרט נישאה לסר ג'ון לוגי, אולם לא נולדו להם ילדים. לאחר שהתאלמנה הפכה לפילגשו של המלך דייוויד השני, לאחר שהתאלמן מרעייתו הראשונה, ג'ואן מהמצודה ב-14 באוגוסט 1362. המלך דייוויד השני נשא את מרגרט לאישה ב-20 בפברואר 1364 בפיף. מאחר שלא נולדו להם ילדים התגרש המלך ממרגרט ב-20 במרץ 1369. מרגרט התנגדה לגירושים, ונסעה אל האפיפיור לאביניון בבקשה שיבטל את הגירושים. המלך דייוויד השני נפטר בטרם האפיפיור הכריע בבקשה. מרגרט נפטרה ב-31 בינואר 1375 או זמן קצר לאחר תאריך זה.
תאו הפיליפינים

תאו הפיליפינים (שם מדעי: Bubalus mindorensis) הנקרא גם "תאו מינדורו" הוא מין בסוג תאו האנדמי לאי מינדורו שבפיליפינים, אך מאמינים שבעבר שגשג גם באי לוזון. תאו הפיליפינים הוא היונק הגדול ביותר בפיליפינים, ואחד היונקים הגדולים הנדירים ביותר בעולם - נותרו ממנו פחות ממאה פרטים. תאו הפיליפינים הוא אחד המינים הקטנים ביותר בתת-משפחת הפרים. אורך הגוף הוא 220 סנטימטרים ללא הזנב, אורך הזנב הוא 60 סנטימטרים. משקלן של הנקבות, לפי הערכה, הוא בין 200 ל-300 ק"ג. אורך הקרניים מגיע עד 51 ס"מ. תאו הפיליפינים תועד לראשונה בשנת 1888 באי מינדורו. לפני שנת 1900 האי לא היה מאוכלס בשל מלריה. בעבר הוא היה מצוי בכל מינדורו, מגובה פני הים עד להרים, אבל התיישבות בני-אדם, ציד לא מבוקר וכריתת עצים, צמצמה את תפוצתו לכמה ערבות עשב נידחות באי. בניגוד לאמונה הרווחת וסיווג קודם, תאו הפיליפינים אינו תת-מין של הקראבאו המקומי, שהוא גדול ממנו רק במקצת, או של התאו האסייתי המצוי. ישנם כמה מאפיינים המבדילים בין השניים: תאו הפיליפינים שעיר יותר ולו סימנים בהירים על הפנים, הוא אינו חי בעדרים ולקרניו צורת V, בניגוד לקרבאו שקרניו מעוקלות כלפי מעלה. תאו הפיליפינים הוא החיה היבשתית הגדולה הגדולה ביותר בפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא תאו הפיליפינים בוויקישיתוף תאו הפיליפינים, באתר ITIS (באנגלית) תאו הפיליפינים, באתר NCBI (באנגלית) תאו הפיליפינים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תאו הפיליפינים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תאו הפיליפינים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תאו הפיליפינים, באתר GBIF (באנגלית) תאו הפיליפינים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תאו הפיליפינים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנואל גולמאיו טוריאנטה

מנואל גולמאיו טוריאנטה (בספרדית: Manuel Golmayo de la Torriente;‏ 12 ביוני 1883, הוואנה – 7 במרץ 1973, מדריד) היה שחמטאי ספרדי-קובני. מנואל גולמאיו טוריאנטה היה בנו של סלסו גולמאיו ואחיו של סלסו גולמאיו טוריאנטה. היה אלוף ספרד בשחמט פעמים רבות (1902, 1912, 1919, 1921, 1927, 1928) והגיע למקום השני באליפות 1929/30 (הפסיד בדו-קרב על האליפות בתוצאה +1 -4 =2 לרמון ריי ארדיד). (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1922 הפסיד טוריאנטה מיני-דו-קרב לאלכסנדר אלכין בתוצאה +0-1 =1 במדריד. במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה שנערכה בפריז, הגיע טוריאנטה למקום השמיני. (ניצח: הרמניס מטיסונס). בשנת 1928 הגיע טוריאנטה למקום הרביעי באליפות העולם לחובבים שהתקיימה בהאג. ניצח: מקס אויבה. טוריאנטה ייצג את ספרד בשלוש אולימפיאדות: באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -4 =9. בין היתר ניצח את זיגברט טאראש וסיים בתיקו עם בוריסלב קוסטיץ', ג'ורג' קולטנובסקי, ארנסט גרינפלד, פרדריק ייטס והנרי גרוב. באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השני השיג תוצאה של +3 -4 =3. באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -5 =7. בין היתר ניצח את הנס יונר וסיים בתיקו עם עקיבא רובינשטיין, ארנסט גרינפלד, גדעון סטולברג, ולדאס מיקאנס, מיר סולטאן חאן ועם אלוף העולם אלכסנדר אלכין. בשנת 1929 הגיע טוריאנטה למקום השישי בתחרות ברצלונה (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע שביעי בתחרות סיטגס בשנת 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), הגיע שלישי בתחרות מדריד 1934, הגיע רביעי בתחרות פריז 1938 (ניצח: בלדור הנלינגר), חלק מקום 9–10 בתחרות ברצלונה 1946 (ניצח: מיגל ניידורף), הגיע שישי בתחרות חיחון בשנת 1948 (ניצח: אנטוניו ריקו), חלק מקום 8–9 בתחרות אלמריה 1948, וניצח הן בתחרות מדריד 1947 והן בלינארס 1951. בשנת 1951 העניקה פיד"ה לטוריאנטה תואר שופט בינלאומי. מדיה וקבצים בנושא מנואל גולמאיו טוריאנטה בוויקישיתוף מנואל גולמאיו טוריאנטה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי Ajedrez, web.archive.org, ‏2005-07-31 Alexander Alekhine: Sportive Biography, web.archive.org, ‏2007-07-19 OlimpBase :: Chess Olympiad Paris 1924: championship final standings, web.archive.org, ‏2008-03-21 OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad The Hague 1928: Amateur World Championship, www.olimpbase.org OlimpBase :: 1st Chess Olympiad, London 1927, Spain, www.olimpbase.org OlimpBase :: 3rd Chess Olympiad, Hamburg 1930, Spain, www.olimpbase.org OlimpBase :: 4th Chess Olympiad, Prague 1931, Spain, www.olimpbase.org Manuel Golmayo y de la Torriente (1883-1973), web.archive.org, ‏2008-02-06 GER-ch 2nd Aachen 1934, web.archive.org, ‏2006-08-21 Amsterdam (NED-ch10th) 1938, web.archive.org, ‏2007-02-22 1946, web.archive.org, ‏2007-02-22 [1] [2]
בנטנג

בנטנג או בנטינג (שם מדעי: Bos javanicus) מין מסוג פר המצוי בבורמה, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורנאו, ג'אווה ובאלי. אוכלוסייה פליטת תרבות קיימת בטריטוריה הצפונית באוסטרליה. הבנטנג בוית במקומות ספורים בדרום-מזרח אסיה, ויש בערך 1.5 מיליון בנטנגים מבויתים, הנקראים בקר באלי. חיות אלה משמשות בתור בהמות עבודה, ומגודלות גם לצורכי בשר. בנטנג פראי ובנטנג מבוית יכולים להזדווג וברוב המקרים, הצאצא יהיה פורה. בנטנגים מבויתים הובאו ב-1849 לטריטוריה הצפונית באוסטרליה, וכיום מצויה שם אוכלוסייה פראית. הבנטנג מצוי במגוון רחב של בתי גידול בהם יערות נשירים פתוחים, יערות ירוקי עד למחצה, חוות נטושות ואזורי מרעה, אך לא ביערות גשם. בעבר הבנטנג היה נפוץ בכל דרום-מזרח אסיה ממחוז יונאן שבסין דרך חצי האי המלאי וצפון-מזרח הודו עד לאיים ג'אווה, באלי ובורנאו אך הוא נכחד מאזורים רבים בשל ציד ובירוא יערות. הבנטנג נמצא בסכנת הכחדה עקב ירידה של 50 אחוז באוכלוסייה שלו בנוסף לציד ובירוא יערות. בשנת 2008 הרשימה האדומה של IUCN העריכה שנותרו 5000–8000 פרטים בלבד. הבנטנג הוא היונק השני בסכנת הכחדה ששובט בהצלחה. הבנטנג בוית לראשונה בסביבות 3500 לפני הספירה בג'אווה או בחלק היבשתי של דרום-מזרח אסיה. מדיה וקבצים בנושא בנטנג בוויקישיתוף בנטנג, באתר ITIS (באנגלית) בנטנג, באתר NCBI (באנגלית) בנטנג, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בנטנג, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) בנטנג, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בנטנג, באתר GBIF (באנגלית) בנטנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנטנג באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאור

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. גאור (שם מדעי: Bos gaurus לפני כן Bibos gauris), נקרא גם סלנדנג או ביזון הודי, הוא סוג של פר החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. האוכלוסיות הגדולות ביותר שלו מצויות כיום בהודו. הגאור הוא אחד המינים הגדולים ביותר מבין מיני הבקר, כשפרט בוגר יכול להגיע למשקל של יותר מ-1.2 טון. הגאור הוא המין הגדול ביותר בשבט הבקר. גדול יותר מהתאו האפריקני, התאו האסייתי והביזונים. רק זנים של בקר הבית גדולים ממנו. הגאורים הם הכבדים והחזקים ביותר מכל מיני בקר הבר. לזכרים גוף שרירי ביותר עם רכס גבי אופייני ועור מדולדל ורחב, המקנים לו חזות חזקה במיוחד. הנקבות קטנות יותר, והרכס הגבי והעור המדולדל פחות מפותחים אצלן. גאורים הם בעלי חיים גדולים מאד, והם הפריים היחידים שגובה הכתפיים מגיע לשני מטרים. משקלו של הגאור יכול להגיע לכ-1,250 ק"ג. אויבו הטבעי של הגאור הוא הטיגריס הבנגלי, המנסה לעיתים לתקוף עגלים צעירים. תועדו אף מקרים של טיגריסים שטרפו פרטים בוגרים. אויב טבעי נוסף של הגאור הוא תנין הים, האורב לגאור ליד מקווי מים. תניני ים גדולים מסוגלים להרוג ולטרוף גם פרטי גאור בוגרים. לגאור ארבעה תת-מינים: Bos gaurus laosiensis תפוצתו ממיאנמר עד סין. גאור דרום-מזרח אסיאתי - Bos gaurus readi תת-המין הנדיר ביותר. כיום, הוא מצוי בעיקר בהודו-סין ותאילנד. האוכלוסייה במיאנמר הושמדה כמעט כליל. גאורים דרום-מזרח אסיאתיים מצויים באוכלוסיות קטנות ביערות המפוזרים במחוז. Bos gaurus gaurus (הודו, נפאל). גאור הודי. הקרוי גם "ביזון הודי" הוא תת-המין הנפוץ ביותר. אוכלוסייתו כוללת יותר מ-90% מכול אוכלוסיית הגאור בעולם. מצוי מאוד באזור עיירת הנופש קודאי קנאל שבדרום הודו Bos gaurus hubbacki (תאילנד, מלזיה). מצוי בדרום תאילנד ובחצי-האי מלזיה. הקטן מבין ארבעת תת-המינים. Bos gaurus frontalis או גָּיָל, גאור מבוית. כנראה הכלאה של גאור ופרה. מדיה וקבצים בנושא גאור בוויקישיתוף גאור, באתר ITIS (באנגלית) גאור, באתר NCBI (באנגלית) גאור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גאור, באתר GBIF (באנגלית) animal/seladang גאור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גאור באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלן-פורנייה

אלן-פורנייה הוא שם עט של אנרי-אלבאן פורנייה (בצרפתית: Alain-Fournier; ‏3 באוקטובר 1886 - 22 בספטמבר 1914), סופר צרפתי. אלן פורנייה נולד בעיירה לה שאפל-ד'אנז'יון (במחוז שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר בצרפת) להורים שהיו מורים. בילה את ימי ילדותו בכפר אפיניי לה פלוריאל באזור מיוער מדרום לנהר הלואר - מקום שאווירתו שימשה כרקע ("הכפר סנט אגאת") לרומן היחיד שלו "מון הגדול". מגיל 12 נרשם לתיכון וולטר בפריז, בו קטף את כל הפרסים האפשריים, ומאוחר יותר למד בבית הספר התיכון לאקאנאל בעיירה סקו שמדרום לפריז ובתיכון "לואי לה גראן" .באותה תקופה התכונן ללא הצלחה לבחינות כניסה לאקול נורמל סופרייר והתיידד עם ז'אק ריבייר, הסופר לעתיד, שמאוחר יותר נשא לאישה את אחותו הצעירה של אלן-פורנייה. אחר כך למד בבית הספר הימי בעיר הנמל ברסט שבחבל ברטאן. ב-1905, כאשר טייל על רציפי הנהר סן בפריז, הכיר את איבון דה קייוורקור שהפכה לאהבתו הגדולה הראשונה, ואשר בהשראתה יצר את דמותה של איבון דה גאלה ברומן "מון הגדול". הייתה זו אהבה נכזבת, וכאשר פגש בה שוב שמונה שנים מאוחר יותר, הייתה נשואה והיו לה שני ילדים. בין 1908 ו-1909 עשה את שירותו הצבאי, וב-1910 שב לפריז, הפך לכתב לענייני ספרות של העיתון "ז'ורנאל", ופגש באנדרה ז'יד ובפול קלודל. בין 1910 ו-1912, כאשר שימש כעוזרו של קלוד קזימיר-פרייה כתב את הרומן "מון הגדול" שיצא לאור ב-1913. בשל רומן זה שבו תיאר מאורעות שונים המבוססים על התנסותו האישית, היה מועמד לפרס גונקור אך לא זכה בו. ב-1914 החל לכתוב רומן בשם "קולומב בלאנשה", אך באוגוסט של אותה שנה התגייס לצבא הצרפתי שלחם נגד הגרמנים. הוא מילא תפקיד של קצין מילואים בחיל הרגלים, ונשלח לחזית בכפר אפארז' שליד העיר ורדן (במחוז מז שבחבל לורן), שם נעלם ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הוכרז כנעדר. רק ב-1991 זוהו עצמותיו בקבר משותף בגרמניה, ונקברו בבית הקברות הצבאי בכפר סן-רמי-לה-קולון שליד ורדן. על קירות הפנתאון בפריז חרות שמו בין הסופרים שהקריבו את חייהם למען צרפת במלחמת העולם הראשונה. רוב כתביו של אלן-פורנייה יצאו לאור אחרי מותו: 1924 - "הניסים" (קובץ מסות ושירים). 1926 - התכתבותו עם הסופר ז'אק ריבייר. 1930 - מכתביו למשפחתו. 1990 - 133 דפים, הערות, רשימות וטיוטות שעשה כהכנה לכתיבת הרומן "קולומב בלאנשה". מדיה וקבצים בנושא אלן-פורנייה בוויקישיתוף אלן-פורנייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלן-פורנייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלן-פורנייה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אנרי אלבן פורניה, דף שער בספרייה הלאומית אלן-פורנייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מוג'אהדין ח'לק

מוג'אהדין-אה-ח'לק (בפרסית: مجاهدین خلق - מוג'אהדין האומה) הוא ארגון טרור שיעי הפועל באיראן החל משנות השישים של המאה העשרים. בראשית ימיו קיבץ הארגון מתנגדים לשלטונו של השאה מוחמד רזא פהלווי. בשנות השבעים ביצע הארגון מספר פיגועים נגד משטר השאה ונגד מטרות אמריקניות באיראן, שגרמו למותם של מספר אזרחים אמריקנים. כיום פועל הארגון בעיקר נגד שלטון הרפובליקה האסלאמית של איראן. מבחינה אידאולוגית קשה להגדיר את המוג'אהדין ח'לק, שכן הארגון ניסה לשלב בין הסוציאליזם לאסלאם תוך הסתמכות חזקה על מנהיגתם, מריאם רג'אווי, עד כדי פולחן אישיות. כלפי חוץ מנסה הארגון להציג עצמו כמפלגה פוליטית מתונה ופרו-דמוקרטית, כדי לזכות בתמיכת המערב. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979 לא הורשה הארגון להשתתף בשלטון בשל נטיותיו השמאלניות. רבים מפעיליו נעצרו ואף הוצאו להורג. לבסוף נאלץ הארגון לגלות מאיראן, ומאז תחילת שנות השמונים הוא פועל נגדה ממדינות אחרות. לאחר המכה שניחתה על הארגון ב-1979, הוא שינה את דרך פעולתו והתמקד בניסיונות להתנקש בבכירי המשטר של הרפובליקה האסלאמית האיראנית. קשה לאמוד את היקפי פעילותו, שכן הארגון והמשטר האיראני גם יחד מוסרים נתונים בלתי מדויקים לצורכי תעמולה (למשל האשמת הארגון ברצח חאיק חובספיאן, בישוף ארמני). רציחתם של מוחמד בהשתי (איש דת וראש בתי הדין האיראניים, שני לרוחאללה ח'ומייני) ובעלי תפקיד רבים בפיגוע בשבעה בתיר וההתנקשות במוחמד ג'וואד בהונאר (ראש הממשלה השני של הרפובליקה האיסלאמית של איראן) מיוחסת לארגון, כמו גם מספר מתקפות גרילה צבאיות כניסיון ההשתלטות על העיר כרמאנשאה ב-1988. מאז מלחמת איראן–עיראק ועד מלחמת עיראק נתמך הארגון בידי סדאם חוסיין, שסיפק לו נשק כבד, מימון ואימונים צבאיים. הארגון העביר בעקבות כך את מפקדתו מפריז לבגדאד. הארגון נלחם בשורות צבא עיראק במלחמותיה נגד איראן ונגד הכורדים. מאז מלחמת איראן–עיראק מועברת בתוך איראן ביקורת קשה כנגד הארגון, רבים מאשימים את הארגון בבגידה במדינה שכן הם תמכו בהרג איראנים. בשנת 1997 הכריזה ארצות הברית על הארגון כארגון טרור, ב-2000 נכלל ברשימת ארגוני הטרור של החוק למניעת טרור בבריטניה, ובשנת 2002 באיחוד האירופי, וחלק מנכסיו בצרפת הוחרמו. תומכי הארגון טענו כי החלטת האיחוד האירופי ב-2002 נועדה לרצות את המשטר האיראני, לאור העובדה כי הארגון התנער משימוש באלימות בפומבי בשנת 2000. במאי 2008 בית המשפט לערעורים בבריטניה פסק כי החלטת ממשלת בריטניה לכלול את הארגון ברשימת ארגוני הטרור אינה מוצדקת וביוני 2006 בריטניה החליטה להסיר את שמו של הארגון מרשימת ארגוני הטרור. כוחות צבא ארצות הברית בעיראק פירקו את הארגון מנשקו, אך הבטיחו להם הגנה תחת אמנת ז'נבה כך שלא יישלחו חזרה לאיראן. על פי תחקיר של רשת NBC, הארגון אחראי לשורת רציחות של מדענים באיראן שהיו מעורבים בתוכנית הגרעין האיראנית. בתחקיר נאמר שאנשי המוסד מאמנים את פעילי הארגון בשימוש באופנועים וחומרי נפץ, ובתמורה מעבירים אנשי הארגון לישראל מידע על המתרחש באיראן. הממשלה האיראנית הגולה מדיה וקבצים בנושא מוג'אהדין ח'לק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוג'אהדין ח'לק סקירה קצרה על הארגון, המועצה ליחסי חוץ (CFR) (באנגלית) רונן א' כהן, מדינה במעבר ופוליטיקה בשעת מבחן: יחסי המֻגַ'אהִדִין חַ'לְק והממשלות העיראקיות, פוליטיקה 21, קיץ 2012 מוג'אהדין, דף שער בספרייה הלאומית Iranian Exiles Aren’t Terrorist Group, British Court Says תחקיר על המוג'אהדין ח'לק באתר NBC.
צבי קמיל

צבי קמיל (23 במאי 1935 – 27 ביולי 2010) היה מדען וממציא ישראלי, מראשי רפא"ל, ממקימי הכור הגרעיני בדימונה, חתן פרס ביטחון ישראל, וראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית. קמיל נולד בפולין למשפחה דתית, וערב מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. אביו, סוחר שטיחים, הקים בפתח תקווה את מפעל "מרינו" לטוויית צמר ועמד בראשו עד פטירתו ב-1963. קמיל למד בבית הספר הדתי "מוריה" ובתיכון העירוני הדתי. בסיום לימודיו, בשנת 1953, למד בטכניון לימודי אלקטרוניקה ובקרה אוטומטית, ובשנת 1958 השתלם בבית הספר למדעי הגרעין בשיקגו. כעבור שנה, השתלם בצרפת כחבר הצוות שעתיד היה להקים את הקריה למחקר גרעיני - נגב בשנת 1960. בשנה הראשונה לאחר הקמת הקריה למחקר גרעיני היה קמיל אחראי לבטיחות מבנה הכור. לאחר מכן הצטרף לרפא"ל ועבד בה במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1965 על פועלו. בשנת 1969 פרש להקמת מפעל האלקטרוניקה "בטא" בבאר שבע, שבו פותחו מערכות לאיתור מוקשים, בקרי חום ומכשירים העוסקים בשדות מגנטיים. בשנת 1976 שב לשירות הציבורי, לאחר שמונה על ידי שר התקשורת, אהרן אוזן, למדען הראשי במשרד התקשורת. בתקופת כהונתו, הוקמה מעבדת הפיתוח הראשונה במשרד, ובה פותח תחום הסיבים האופטיים ומחשוב מרכזיות הטלפון. לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לחברת "אלסינט" בה שימש במספר תפקידים, בהם פיתוח וייצור מכשיר ה-MRI הראשון בישראל, עבורו זכה בפרס קפלן. לאחר שבע שנות עבודה ב"אלסינט", ייסד קמיל את חברת "אירוטל", שבה פותח לראשונה כרטיס החיוג וכן פותח מכשור רפואי. במקביל לפעילותו זו מונה בשנת 1974 לחבר בוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית. בשנת 1985 נבחר לעמוד בראשה, ושימש בתפקידו עד לפטירתו בשנת 2010. קמיל נישא לצפירה, בתו של ד"ר ישראל האיתן (הייטנר), שהיה רבו של חיל הים. אמה, שרה תמר האיתן, הייתה בתו של הרב משולם ראטה. בתו הבכורה, רחל חגית, הייתה נשואה לאבי רט עד פטירתה בשנת 2023. בשנת 1982 שכל קמיל את בתו עטרת, שהייתה בת 20 במותה. כמו כן קמיל היה דודנו של הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים. במקביל לתפקידיו הרבים והחשובים לביטחונה של מדינת ישראל, ניהל קמיל אורח חיים דתי אדוק, שכלל יקיצה מדי יום בשעה 3:30 לפנות בוקר, טבילה במקווה, ומסירת שיעור בדף היומי בבית הכנסת ברחוב בר כוכבא בתל אביב. פעם אמר "אנשים היודעים מהם תפקידיי הביטחוניים הסודיים, חושבים שביטחון מדינת ישראל נובע ממה שאני עושה בין שמונה בבוקר לשמונה בערב. ואני אומר לך שביטחון ישראל נובע ממה שאני עושה בין שלוש בבוקר לשמונה בבוקר". יוסי מלמן, השריף של הכור הגרעיני, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2005 עוזי ברוך, המדען צבי קמיל הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 27 ביולי 2010 אבי רט, חתן תורה ומר ביטחון, באתר ynet, 29 ביולי 2010 יואל יעקובי, צדיק נסתר, באתר ערוץ 7, 26 באוגוסט 2010 אבי רט, מקור ראשון, גיליון 735, 9 בספטמבר 2011 עמוד 9
T3

האם התכוונתם ל... T3 (תקן) – תקן לריבוב מידע תריודוטירונין – הורמון של בלוטת התריס
יצחק אלמוג

יצחק אלמוג (במקור, "יצחק ורצמן"; 5 באוקטובר 1922 - 21 בדצמבר 2012) היה איש צבא ישראלי. שימש קצין הקשר הראשי השני בצה"ל וסיים את שירותו הצבאי בדרגת אל"ם. אלמוג נולד ב-1922 בבלץ שבבסרביה בנם של רות וחנוך ורצמן, עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1933, בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1937 הוא הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בשירות הקשר. ב-1942 הצטרף לצבא הבריטי ושירת כקצין קשר בבריגדה היהודית. במלחמת העצמאות הדריך את קשרי חטיבות גבעתי וקרייתי ושימש קצין הקשר במבצע נחשון. בנובמבר 1949 מונה לקצין הקשר הראשי השני (אחרי אל"ם יעקב ינאי (יאן)), תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 1954, אז פינה את מקומו לאריאל עמיעד. לאחר שחרורו מצה"ל, עמד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ובהמשך במזרח הרחוק. בשנת 1957 הוא מונה לראש אמ"ת, ובשנת 1958 לראש אגף הבינוי והמשק במשרד הביטחון. בשנת 1960 הוא מונה לעמוד במקביל גם בראש אגף האספקה במשרד הביטחון, ושימש בתפקידים אלו עד 1961. היה פעיל במפלגת העבודה וחבר מרכז-המפלגה. נפטר ב-21 בדצמבר 2012 בגיל 90. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול. אחיו הבכור היה מרדכי אלמוג, מייסד יחידת האיסוף 8200. דניאל רוזן, אל"ם יצחק אלמוג (ורצמן) – מפקדו השני של חיל הקשר, הראשון שנשא בתואר קשר"ר, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, יוני 2020 מינויים במשרד הבטחון, דבר, 15 במאי 1956 רשות לפיתוח אמצעי לחימה, דבר, 9 ביולי 1958 לשכת העבודה ממליצה למנות את סורקיס סגן מזכ"ל, דבר, 25 באוגוסט 1972 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייל אלפרד

אייל אלפרד (שם מדעי: Rusa alfredi) הוא מין בסוג אייל רוסה המצוי בפיליפינים ביערות של האי פנאי וחלק מוויסאיאן (קבוצת איים) במרכז הפיליפינים. אייל אלפרד הוא אחד מתוך שלושה מיני האייליים המצויים בפיליפינים. אורך גופם הוא בין 125–130 ס"מ, גובהם בין 70–80 ס"מ ומשקלם בין 25–80 ק"ג. עונת הרבייה של האייל היא מנובמבר עד דצמבר כשהנקבה ממליטה לאחר היריון של 240 יום צאצא יחיד. המין נמצא בסכנת הכחדה ובערך 70 פרטים מוחזקים בשבי ועוד 300 פרטים נמצאים בטבע. המין מוגן בחוק על ידי ממשלת הפיליפינים. הגורמים לירידה במספר הפרטים הם בירוא יערות וציד עבור מסעדות ושווקים. בשנת 2009 המין התגלה מחדש בטבע בידי חוקרים בריטיים ופיליפינים שגילו עקבות וגללים המיוחסים לאייל באי נגרוס. בנוסף לאיילים התגלו באזור גם צמחים רבים כמו כדנית, עופות וצפרדעים. אייל אלפרד, באתר ITIS (באנגלית) אייל אלפרד, באתר NCBI (באנגלית) אייל אלפרד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אייל אלפרד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אייל אלפרד, באתר GBIF (באנגלית) אייל אלפרד באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיי

דיי (בטורקית: Dayı; בערבית: داي, מילולית: דוד מצד האם) הוא תואר מטעם האימפריה העות'מאנית שניתן לשליטי תוניסיה ואלג'יריה. בפועל, האנשים בעלי התואר "דיי" כיהנו כשליטים כמעט עצמאיים. הדיי נבחר בידי אנשי צבא, דת ומנהל וזכה לאוטונומיה מרובה מהאימפריה העות'מאנית. עמד בראש מועצה שנקראה "דיואן". בה היו חברים מפקדי הצבא והצי, שר האוצר והאחראי על המיסים. באלג'יריה - מאז החלת השלטון העות'מאני על אלג'יריה בשנת 1535 נשאו מושליה את התואר פאשה. החל משנת 1671 נוסף גם הכינוי דיי. אלג'יריה הפכה לעצמאית בפועל וקשורה לעות'מאנים באופן סמלי בלבד. אחרי כיבוש אלג'יריה בידי צרפת גלה הדיי האחרון, חוסיין דיי. בתוניסיה - בשנת 1591 התמרדו היאניצ'רים בתוניסיה ומינו שליט מטעמם שנקרא דיי. הדיי שלט באזורי החוף של תוניסיה ובפנים הארץ שלט ביי, שניהם כמיופי כוח של האימפריה אך שליטים עצמאיים בפועל. בין השניים היו מאבקי שלטון. בשנת 1705 השתלט הביי חוסין אבן עלי על השלטון ומאז עד התקופה הצרפתית שליט תוניסיה היה הביי בלבד. דיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעקב שמעוני, מדינות ערב בימינו (עמ' 65), הוצאת עם עובד, ‏1965 ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.