ז'אן-קלוד בריאלי

ז'אן-קלוד בריאלי (בצרפתית: Jean-Claude Brialy;‏ 30 במרץ 1933 – 30 במאי 2007) היה שחקן קולנוע ובמאי קולנוע צרפתי. בריאלי נולד בשנת 1933 באלג'יריה הצרפתית, שם שירת אביו קולונל בצבא צרפת. ב-1942 עבר עם משפחתו לצרפת, תחילה למארסיי ואחר כך לאנז'ר (Angers). הוא בוגר בית הספר הצבאי Prytanée national militaire (אנ') שבעיר לה פלש (La Flèche). בגיל 21 עבר לפריז כדי לעבוד כשחקן. ב-1956 שיחק בתפקידו הראשון בסרט הקצר Le coup du berger (אנ') בבימויו של ז'אק ריווט. באותה שנה הופיע לראשונה בסרט עלילתי ארוך, "אלנה והגברים" (אנ'), בכיכובה של אינגריד ברגמן ובבימוי ז'אן רנואר. בסוף שנות ה-50 הוא הפך לאחד השחקנים הפוריים ביותר בגל החדש הצרפתי. הוא הופיע בסרטים של במאי הגל החדש קלוד שברול (Le Beau Serge, 1958; Les Cousins, 1959), לואי מאל (Ascenseur pour l'échafaud, 1958; Les Amants, 1958), פרנסואה טריפו (400 המלקות, 1959), ז'אן-לוק גודאר, (Une femme est une femme, 1961), אריק רוהמר (Le Genou de Claire, 1970), וכן בסרטים של במאים צרפתים אחרים כמו ז'אן רנואר (Elena et les hommes 1958), רוז'ה ואדים (La ronde, 1964), פיליפ דה ברוקה (Le Roi de cœur, 1966) וקלוד ללוש (Robert et Robert, 1978), ובמאים שאינם צרפתים כאנטול ליטבק ("האם את אוהבת את ברהאמס?", 1961), קוסטה גברס ("גבר אחד יותר מדי" ב-1966), לואיס בוניואל ("רוח החופש", 1974), אטורה סקולה ("הלילה של וארן", 1982) ורוברטו בניני ("המופרע", 1994). בשנת 2006 הופיע בתפקידו האחרון, בסרט הטלוויזיה "מסייה מקס", בבימויו של גבריאל אגיון (Gabriel Aghion). בריאלי ביים מספר סרטים, כולל Églantine ב-1971, אשר קיבל השראה רופפת מזיכרונותיו שלו מילדות מאושרת בילה בשבלה (אנ') עם סבו וסבתו, ו-Les volets clos (תריסים סגורים) ב-1972. הוא היה הבעלים של מסעדת L'Orangerie, באיל סן לואי. עבד גם כמנחה טלוויזיה, זמר ומנחה רדיו. ב-1987 זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, על הופעתו בסרט "התמימים" של הבמאי אנדרה טשינה (André Téchiné). גודאר תיאר את בריאלי כ"קרי גרנט הצרפתי", בעוד שבריאלי תיאר את המודלים החיים שלו, כשחקן סשה גיטרי והבמאי ז'אן קוקטו. במהלך הצגת אחד מספריו, בריאלי תיאר את עצמו כך: "אני ילד שהתמזל מזלו לעשות את מה שאני אוהב בחיים". בשנת 1959 רכש בריאלי שאטו בקומונה מונטיון, ליד פריז. שם אירח חברים רבים מהקולנוע ומהתיאטרון, כמו ז'אן מארה, פייר ארדיטי ורומי שניידר, שאותה פגש במהלך הפקת הסרט "כריסטין" ב-1958. שניידר, לאחר התאונה הקטלנית של בנה דייוויד ב-1981, מצאה "מפלט מהפפראצי" בביתו של בריאלי. הזמרת הצרפתייה ברברה שרה לעיתים קרובות ליד הפסנתר בביתו. הבמאי ז'אן-פייר מלוויל צילם בשאטו את הסצינות האחרונות של סרט הפשע שלו מ-1970 "המעגל האדום", שם אלן דלון ואיב מונטן נהרגים בידי המשטרה. בספרו האוטוביוגרפי Le Ruisseau des singes ‏ (2000) וספר הזיכרונות J'ai oublié de vous dire (שכחתי לספר לך) (2004), חשף בריאלי שהוא ביסקסואלי. בריאלי נפטר ב-30 במאי 2007, בביתו במונטיון, לאחר תקופה ארוכה של סרטן. הוא הוריש את אחוזתו לקומונה של מו, ליד מונטיון, עם הצוואה שרשויות מיו יממנו את אחזקת האחוזה כל עוד שותפו, ברונו פינק, יתגורר בה. בקיץ 2020 עזב פינק את האחוזה ומסיבות בריאותיות עבר לדרום צרפת, ואז קיבלה הקומונה של מו את הבעלות המלאה על האחוזה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-קלוד בריאלי בוויקישיתוף ז'אן-קלוד בריאלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן-קלוד בריאלי, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן-קלוד בריאלי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אן-קלוד בריאלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן-קלוד בריאלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן-קלוד בריאלי, באתר Discogs (באנגלית) ז'אן-קלוד בריאלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אורי קליין, מת השחקן הצרפתי ז'אן-קלוד בריאלי, באתר הארץ, 3 ביוני 2007 Christine Sturmey, ‘I am a boy who got lucky in life’, ‏March 18, 2005 "Jean-Claude Brialy est mort à 74 ans". Le Monde (בצרפתית). Reuters. 31 במאי 2007. {{cite news}}: (עזרה) The Times, Jean Claude Brialy, The Times, ‏June 2, 2007 Arlot, Alexandre (23 באוקטובר 2020). "Seine-et-Marne : refuge des stars, le château de Jean-Claude Brialy s'ouvrira au public". Le Parisien (בצרפתית). {{cite news}}: (עזרה) "Polémique sur le coût du château de Jean-Claude Brialy, légué à la ville de Meaux". Le Figaro (בצרפתית). 17 במרץ 2021. {{cite news}}: (עזרה)