laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרגליות

מַרְגָּלִיּוֹת הוא מושב בישראל הסמוך לגבול בין ישראל ללבנון, 1.5 ק"מ מערבית לקריית שמונה. המושב נמצא ברכס רמים שבהרי נפתלי וממוקם סמוך להר שנאן, פסגת הרכס. המושב שייך למועצה אזורית מבואות החרמון, וקרוי על שמו של חיים מרגליות קלווריסקי שניהל את יק"א באזור הגליל בתחילת המאה ה-20, ועזר בהקמת מספר יישובים באזור. אחד מתושביו המפורסמים של המושב היה חבר הכנסת יוסי שריד, שעבר להתגורר ביישוב בשנת 2000, לאות הזדהות עם תושביו. ביישוב נמצאת טיילת על שם יוני נתניהו, המשקיפה על הנוף באזור וכן מצפור. במרחק קצר ממנו ניצבת מצודת הונין, המכונה גם "מבצר מרגליות". באזור המושב נמצאת שמורת מרגליות. כלכלת היישוב מתבססת על ענפי חקלאות שונים ובראשם ענף הביצים. ביוני 2018 זכו ארבעה לולים מהמושב, בבעלות שני אחים, במכרז לאספקת 144,000 ביצים ביום לצה"ל. המושב הוקם בשנת 1951 על ידי עולים מכורדיסטן העיראקית, על אדמות הכפר הערבי הונין שנחרב במהלך מלחמת העצמאות. היישוב פונה מתושביו בעקבות מלחמת חרבות ברזל וירי מסיבי של טילים נגד טנקים ורקטות של חזבאללה לעבר היישוב. שבועיים לאחר פרוץ המלחמה חדר למושב מחבל מלבנון ופצע חייל מילואים ששמר על המושב. במרץ 2024 נפגעו שמונה פועלים זרים מירי טיל נ"ט, אחד מהם נהרג. מדריך הגליל- מאת זאב וילנאי, הוצאת אריאל, 1954, עמוד 367 מרגליות - אתר ההתיישבות בגליל מרגליות - אתר ההתיישבות הכפרית מרגליות (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אלי לנדאו ויעקב ארז, אנשי "אל-פתח" בצעו חבלה במרגליות, בגליל, מעריב, 20 ביולי 1966 בגליל העליון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1975 מרגליות | האם צריך לסגור את המושב?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 14 במאי 1982 מבחינתם אני מפונה וזו בחירה שלי: יו"ר מרגליות קיבל הודעה עם איום ישיר מחיזבאללה, באתר חדשות 13, 29 בינואר 2024 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מצפור מרגליות - קרן קיימת לישראל - קק"ל באתר קרן קיימת לישראל שמורת מרגליות – iNature, באתר inature.info קובי פינקלר, 720 אלף ביצים, בכל שבוע, באתר ערוץ 7, 20 ביוני 2018 רובי המרשלג, הותר לפרסום: לוחם מילואים נפצע קשה מירי המחבל שחדר למושב מרגליות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 באוקטובר 2023 הרוג ו-7 פצועים בצפון מירי נ"ט לעבר מרגליות, בעיתון מקור ראשון, 4 במרץ 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בירכת חנון

בירכת חנון או ביארת חנון הוא מבנה מגורים וחווה חקלאית עתיקה של משפחת חנון בנתניה. במקום מבנים שנבנו החל מסוף המאה ה-19 ועד סוף תקופת המנדט הבריטי, המקום היה שייך למשפחת חנון מטולכרם עד 1948. במקום בית המגורים של המשפחה ובית האחוזה שהתפתח ממנו וכן שרידי הפרדסים, באר מים, אמה ארוכה המובילה את המים ובריכת אגירה למים. בסמוך לבירכת חנון הוקם אצטדיון נתניה תוך שמירה על עתיקות המקום. מדרום לאתר שכנה בעבר ביצה שניזונה מנחל אילנות. מי הנחל נחסמו ממערב על ידי רכס הכורכר ומדרום בדיונת חול גדולה. בתקופת המנדט הבריטי ניטעו בלב הבריכה עצי אקליפטוס רבים כחלק מהניסיונות ליבש אותה. חורשה זו קיימת עד היום דרומית לחניה של מכללת אורט הרמלין. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הצטמצם מאוד שטח הבריכה ובשנות ה-80 הוזרמו המים לבריכה מלאכותית. בעקבות פיתוח האזור בשנות ה-90 כחלק מפארק התעשייה של פולג נעלמה הבריכה לחלוטין. חלק מן האזור עדיין מוגדר אתר טבע לשימור.[דרוש מקור] במרץ 2015 החליטה ועדת שמות רחובות ואתרים של עיריית נתניה על עברות שמו הרשמי של המקום ל"בארות חונן". ההחלטה אושרה במועצת העיר. מדיה וקבצים בנושא בירכת חנון בוויקישיתוף ברכת חנון - ביצות הפאליק, באתר מורשת נתניה. ביארת חנון באתר מורשת נתניה. אזור הבריכה בגליון 13-18 של מפה מנדטורית 1:20,000 1944, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
דבו

האם התכוונתם ל... ז'אן באטיסט דאבו – מלחין וכנר צרפתי לואי ניקולא דאבו – ממפקדי צבאו של נפולאון מרים ד'אבו – שחקנית קולנוע ודוגמנית אנגלית עוסמאן דאבו – כדורגלן צרפתי עמנואל דבו – שחקנית צרפתייה תאומיר דבו – כומר צרפתי חסיד אומות העולם
פיטובסקי

האם התכוונתם ל... איתמר פיטובסקי – פילוסוף, ומתמטיקאי ישראלי מיכל פיטובסקי – סופרת ישראלית, בתו של איתמר שי פיטובסקי – במאי תיאטרון ישראלי
רחל נגב

רחל נגב (8 באוקטובר 1923 – 8 באפריל 1982) הייתה משוררת ישראלית ילידת פולין. נגב נולדה בפולין בשנת 1923, בתם הבכורה של יצחק ואיטה זלדין. היא גדלה בבית עברי - אביה היה סופר, מורה ומנהל בבתי ספר של רשת החינוך "תרבות" וכבר מגיל שמונה כתבה רחל שירים בעברית. ב-1935 עלתה המשפחה לארץ ישראל. רחל למדה בבית הספר החקלאי בעיינות, והייתה מראשוני המתיישבים בקיבוץ רביבים שבנגב. השירים שכתבה אז עסקו בנושא המחיר וחוב הדמים, והיו נבואה לעתיד. בל"ג בעומר 1947 נישאה לחברה לגרעין, אברהם נגב, וכשנה אחר כך נפצע אברהם ואיבד את יד ימינו במלחמת העצמאות, השניים יצאו לשליחות של תנועת "דרור הבונים" בדרום אמריקה. ב-1952 חזרו לארץ והשתקעו בירושלים, שם למד אברהם ארכאולוגיה. הייתה חברה באגודת הסופרים, שופטת ב"פרס זאב" לספרות ילדים, והשתתפה דרך קבע בתוכניות ספרות ברדיו. ב-1979, בהיותה סטודנטית לתואר שני בספרות עברית, זכתה בפרס הרי הרשון לשירה. שיריה - שירים ליריים, אישיים מאוד - התפרסמו לאורך השנים בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים, בהם "מאזנים" ו"קשת". ב-1967 ראה אור ספרה הראשון, "כמו שכתוב בלב", וב-1978 - ספרה השני, "כוכבים בוכים". שנתיים לאחר מותה התפרסם מעזבונה ספר שירים שלישי, "להיות עננה לבנה". ב-1982 מתה ממחלה קשה. על מצבתה בבית העלמין בהר המנוחות בירושלים נחקקה שורה משירה האחרון: "להיות עננה לבנה, שותה אור". הניחה שתי בנות: אילת וענת. על שמה הקים בעלה, פרופ' אברהם נגב, שהיה ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, את "פרס רחל נגב לשירה": תחרות שנתית הפתוחה לכלל תלמידי האוניברסיטה העברית, למימון הוצאתו לאור של ספר שירה שנמצא ראוי לכך. בפסטיבל "ימי שירה במדבר 2012" שהתקיים במדרשת שדה בוקר, נערך מושב לזכרה של רחל נגב בו הועלתה דמותה וקראו משיריה. כמו שכתוב בלב: שירים (תל אביב: אל"ף, 1967) כוכבים בוכים: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ח) להיות עננה לבנה: שירים (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1984) רחל נגב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" כתבי רחל נגב בפרויקט בן-יהודה רחל נגב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
אומנת

אומנת, או עוזרת האם סיפקה טיפול לילדים במשפחה כשירות. באופן מסורתי, אומנות היו משרתות משקי בית גדולים אשר דווחו ישירות אל הגברת של הבית. כיום, מטפלות העולם המודרני, כמו עובדים מקומיים אחרים, יכולות לחיות בתוך או מחוץ לבית בהתאם לנסיבות העבודה שלהן לבין אלה של מעסיקיהם. מטפלות מקצועיות מוסמכות בדרך כלל בהחייאה, עזרה ראשונה מוסמכת, ובעלות תואר או הכשרה להתפתחות הילד. דמותה של גברת בירד, האומנת ועוזרת הבית של משפחת בראון בסדרת הספרים הקלאסית של מייקל בונד "הדוב פדינגטון" דמותה של פראן פיין, אשר גולמה על ידי פראן דרשר בסיטקום "נני" דמותה של פייטון פלנדריה / גברת מוט (אותה מגלמת רבקה דה מורניי), היא האומנת בסרט "היד שמנדנדת את העריסה" (1992) דמותה של נני בסדרת האנימציה לילדים "חבובוטף" דמותה של מרי פופינס בסדרת ספרי הילדים הקלאסית של פ. ל. טראוורס, אותה גילמה ג'ולי אנדרוז בעיבוד הקולנוע של הספרים ואשר אותה גילמה אמילי בלאנט בעיבוד הקולנועי החדש לספר דמותו של אנדי המאני (אותו מגלם אדם דווין), בסדרת הטלוויזיה "משפחה מודרנית". דמותו של דניאל הילארד / יופגניה דאוטפייר (אותו מגלם רובין ויליאמס), בסרט "גברת דאוטפייר" (1993) דמותו של טוני מיסלי (אותו מגלם טוני דנזה) בסיטקום "מי הבוס?" או-פר אילי פארי, ‏מטפלת, אבל של הביוקר, באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוקן (תוכנית טלוויזיה)

דיוקן היא תוכנית טלוויזיה בריטית של ה-BBC, במקור "Star Portraits with Rolf Harris", ששודרה בישראל בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית. בכל תוכנית מתארחת דמות מוכרת בציבור ונבחרים שלושה ציירים שמציירים את הדמות כפי הבנתם ופרשנותם האמנותית. לאחר שהציירים מסיימים את הציורים שלהם הם נאספים מחדש עם הדמות, ומראים לדמות את הציורים שלהם. הדמות צריכה לבחור רק בציור אחד. הסדרה הצליחה בממלכה המאוחדת ויצרה מפגשים מרתקים ובלתי צפויים בין אישים שונים לבין האמנים שציירו אותם. הערוץ הראשון רכש את הזכויות מה-BBC, והתוכנית הופקה על ידי חברת "גיל הפקות". היא שודרה החל ממרץ 2008. את התוכנית בישראל הנחה אלדד זיו. התוכנית שודרה במשך שלוש עונות, בימי חמישי. לאחר הפסקה, עלתה העונה השנייה של הסדרה בפברואר 2010. בסוף חודש ינואר 2012 סיימה התוכנית את עונתה השלישית ובמקומה שודרה בשידור חוזר העונה השנייה של התוכנית. החל מהעונה השלישית התוכנית שודרה באיכות HD – איכות שידור בהפרדה גבוהה. משתתפי העונה הראשונה: שלי יחימוביץ', אריה אלדד, חנה לסלאו, איתן בן-אליהו, יגאל שילון, אביגדור פלדמן ולאורה ריבלין. משתתפי העונה השנייה: ח"כ ראובן ריבלין, ח"כ אחמד טיבי, יהונתן גפן, ח"כ אנסטסיה מיכאלי, עינת שרוף ועורך הדין ציון אמיר. בעונה השלישית השתתפו: שרית חדד, מוחמד בכרי, יוסי שריד, שלמה שרף, תיקי דיין, דניאלה וייס, נתן זך, ציפי פינס, אתגר קרת ואפרת גוש. "דיוקן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביקורת ניר קיפניס, ‏לראות או לא לראות, באתר גלובס, 15 בדצמבר 2011 דנה גילרמן, הרייטינג של המכחול, באתר הארץ, 18 במרץ 2008 אביטל בורג, חדשות האמנות, באתר הארץ, 27 בינואר 2010 ירון פריד, חנה לסלאו: פשוט נולדה לטלוויזיה, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2008 מורן שריר, דיוקן: נחשו מי בא לסעוד, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011
טאוור גרין

טאוור גרין (אנגלית: Tower Green) הוא אזור בתוך מצודת לונדון שבו הוצאו להורג בעריפת ראש שתי מלכות רעיות של אנגליה וחמישה אצילים בריטים. טאוור גרין שוכן בשטח פתוח בחלק הדרומי של קפלת פטרוס הקדוש בשלשלאות. עריפת ראש בטאוור גרין, שמעטים בלבד הורשו לגשת אליו, הייתה זכות יתר של אישים בכירים; הנידונים למוות לא נאלצו לספוג עלבונות מההמון, והמונרך לא זכה לפרסום שלילי. אסירים אחרים הוצאו להורג בפומבי בגבעת מצודת לונדון או בסמוך לגבולות המצודה, או בטייברן שבקצה השני של העיר. במרכז המתחם הייתה כיכר קטנה מרוצפת בגרניט, ובה ניצב בעבר הגרדום שבאמצעותו בוצעו ההוצאות להורג הבלתי פומביות. ריצוף הגרניט נוצר לפי הוראה מיוחדת של המלכה ויקטוריה. במהלך ימי הביניים שימש האזור כאתר קבורה. כתוצאה מהנחת אבני הגרניט במאה ה-19 נערכו חפירות רדודות לצורך הקמת יסודות, ובמהלך החפירות נתגלו שרידיו של בניין ששכן באתר. התוכניות ההיסטוריות של מצודת לונדון אכן כללו מבנה ששכן בטאוור גרין. המבנה נהרס ב-1684, ונבנה מחדש כעבור שנה. זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר שוב. ככל הנראה שימש המבנה כבית המשמר עבור השומרים שקדו לשומרי מצודת לונדון (Yeomen Warders). ההוצאות להורג בטאוור גרין נערכו בתוך המבנה על מנת לשמור על פרטיותם של האצילים. ידוע כי האישים הבאים הוצאו להורג בטאוור גרין: 1483 - ויליאם הייסטינגס, ברון הייסטינגס הראשון, לפי פקודה של ריצ'רד, הדוכס מגלוסטר 19 במאי 1536 - המלכה אן בולין, אשתו השנייה של המלך הנרי השמיני 27 במאי 1541 - מרגרט, הרוזנת מסולסברי, הנצר האחרון לבית פלנטג'נט 13 בפברואר 1542 - המלכה קתרין הווארד, אשתו החמישית של הנרי השמיני, לפי חוק החרמת נכסים 13 בפברואר 1542 - ג'יין בוליין, הוויקונטית מרוצ'פורד, לפי פקודה מיוחדת של הנרי השמיני 12 בפברואר 1554 - ליידי ג'יין גריי, מלכת תשעת הימים, אשתו של לורד גילדפורד דאדלי, לפי פקודה של ועדה מיוחדת שהאשימה אותה בבגידה חמורה במולדת בניסיון להדיח את מרי הראשונה 25 בפברואר 1601 - רוברט דברו, הרוזן השני מאסקס, באשמת בגידה ראשו של כל אחד מהאישים שלעיל נערף באמצעות גרזן, למעט ראשה של אן בולין שנערף באמצעות חרב. הגופות של כל האישים הללו נקברו בקפלת פטרוס הקדוש בשלשלאות. מדיה וקבצים בנושא טאוור גרין בוויקישיתוף טאוור גרין באתר Historic Royal Palaces
סטייסי דרגילה

סטייסי דרגילה (באנגלית: Stacy Dragila; נולדה ב-25 במרץ 1971) היא אתלטית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (סידני 2000), פעמיים ברציפות אלופת עולם (סביליה 1999 ואדמונטון 2001) ושיאנית עולם בקפיצה במוט. דרגילה נולדה באובורן שבקליפורניה. למדה באוניברסיטת המדינה של איידהו והייתה חברה בנבחרת הנשים באתלטיקה של האוניברסיטה. דרגילה זכתה במדליית זהב באולימפיאדת סידני (2000) ובכך הפכה לאלופה האולימפית הראשונה בקפיצה במוט. דרגילה זכתה בשתי אליפויות עולם: בסביליה-1999 ובאדמונטון 2001, באליפות העולם באולמות בפריז-1997, בתשע אליפויות ארצות הברית ובשמונה אליפויות ארצות הברית באולמות. בשנת 2001 דרגילה זכתה בתואר אתלטית השנה בעולם. מדיה וקבצים בנושא סטייסי דרגילה בוויקישיתוף סטייסי דרגילה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי סטייסי דרגילה, באתר olympedia.org סטייסי דרגילה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סטייסי דרגילה, באתר Track and Field (נשים) סטייסי דרגילה, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה אמיר ענבר, במקום "נקבות על מוטות", סטייסי דרגילה הוכיחה שנשים יכולות להיות "מפלצות אתלטיות", באתר הארץ, 30 בספטמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלסת העליונה

הלסת העליונה (TA: Os maxilla) היא אחת מעצמות הגולגולת. היא תחתונה לעצם המצח ועצם האף, עליונה ללסת התחתונה, תיכונה לעצמות הלחיים וקדמית לעצם היתד ועצם החך. הלסת העליונה היא עצם לא רגולרית ובעלת סינוסים. בחלקה התחתון נמצאים שורשי השיניים העליונות, ובחלקה העליון היא מהווה חלק מארובות העיניים. בצדדיה נמצא זיז הלחי, שמופרק לעצם הלחי. המשטח התחתון שלה מהווה את החך, ובחזיתה נקב המהווה את חלל האף. הלסת העליונה היא למעשה איחוי של שתי עצמות סימטריות, מימין ומשמאל. בראשית החיים העצמות הללו נפרדות, והן מתאחות במהלך ההיריון. הלסת העליונה היא העצם המרכזית בפנים, ומופרקת לעצם המצח, שתי עצמות הלחיים, עצם היתד, עצם האף, המחרשה, עצם החך, עצמות הדמעות, ועצמות הכברה. תפקידה הראשון של הלסת העליונה הוא להוות סדן לשיניים העליונות, מולן יכולות השיניים התחתונות שנטועות בלסת התחתונה לנוע בתנועות הנשיכה והלעיסה, השלבים הראשונים בפעולת העיכול. בנוסף, הלסת העליונה מהווה כל או חלק משלושה משטחים חשובים: משטח החך, שיש לו תפקיד חשוב באכילה, נשימה ודיבור, חלקו התחתון של חלל האף, והחלק התיכון-תחתון של ארובות העיניים. הלסת העליונה ברביע השמאלי התחתון של האיור, צבועה בירוק כהה. מבט מצד שמאל של הגולגולת מבט מלפנים ומבט מהצד בתצלום רנטגן של הגולגולת, עם הלסת העליונה צבועה באדום הלסת העליונה במבט מלמטה. ניתן להבחין בקו האיחוי של שתי העצמות, או שני החצאים של הלסת העליונה שהתאחו לכדי עצם אחת, ואת התפר של המפרק הפיברוטי עם עצם החך הלסת העליונה. בצד ימין ניתן להבחין בזיז הלחי, שהוא המשטח בו הלסת העליונה מופרקת לעצם הלחי חלקה העליון של הלסת העליונה, עצם הלחי ועצם המצח מהווים את הגבול החיצוני של ארובת העין הלסת העליונה (צבועה בוורוד), מבט מלפנים מדיה וקבצים בנושא הלסת העליונה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פועל

האם התכוונתם ל... פֹּעַל פּוֹעַל (בלשנות) – חלק הדיבר המביע בדרך כלל פעולות או התרחשויות פּוֹעֵל/פּוֹעֶלֶת (בני אדם) עובד – בעיקר העוסק בעבודת כפיים פועל בניין – ראו בנאי (מקצוע) פועל זר – ראו מהגר עבודה פועל (אופניים) – רוכב אופניים במרוץ שתפקידו העיקרי לסייע לקבוצה ובמיוחד לרוכב שהוגדר כמוביל פּוֹעֵל (משפט עברי) – מונח בהלכה ובמשפט העברי, בתחום שעניינו מעמד ומיצוב הפועל פּוֹעֶלֶת (בעלי חיים) נמלה פועלת – ראו נמליים דבורה פועלת ("עֲמֵלָה") – ראו דבורים עבודת כפיים (פירושונים)
פועל (משפט עברי)

במשפט העברי, פועל הוא אדם שנשכר לעשות מלאכה לאדם אחר. ההלכה מחלקת בין שני סוגי פועלים: פועל שכיר, שנשכר לעבוד עבודה במשך זמן מסוים והתשלום המשולם לו הוא עבור העבודה, לעומת קבלן, שהתשלום שמקבל הוא עבור התוצאה, הוא נשכר כדי לעשות מלאכה מסוימת, והוא יכול להחליט בעצמו מתי לעשות אותה. בספר תרומת הדשן נכתב שפועל ששכרו אותו להפיק סכום מסוים של חביות יין, גם אם מכורח השעה הוא נאלץ להפיק אותן מכרמי הענבים בזמן הבציר הוא נחשב לקבלן, שכן התשלום הוא עבור התפוקה ולא עבור העבודה. לעומת זאת, אם תובעים ממנו לעשות פעולה מסוימת בזמן מסוים בדווקא, נחשבת העבודה לשכירות ולא לקבלנות, וכך פוסק הנתיבות המשפט. מכיוון שעבודתו של פועל דומה יותר לעבדות, בכך שהוא משולם עבור העבודה ולא עבור התפוקה, וכל אשר יפיק בזמן העבודה שייך לבעל הבית גם אם שווה בהרבה מהתשלום, דבר המנוגד לאמירת התורה ”כִּי לִי בְנֵי יִשְׂרָאֵל עֲבָדִים עֲבָדַי הֵם”, - "ולא עבדים לעבדים" קבעו חז"ל כי פועל יכול לחזור בו אפילו באמצע היום, כך שמלכתחילה נמצא שההתחייבות לפועל היא כאילו לא חל שום שעבוד על הפועל בשעת העבודה וממילא אינו דומה לעבד. וזאת בשונה מפועל קבלן השוכר בו שלמרות שאם כאשר הוא חוזר בו בזמן שאין בעל הבית יכול לשכור פועל אחר, הוא גורם נזק לבעל הבית אינו חייב לשלם כי הוא נחשב רק גרמא בנזיקין, מותר לבעל הבית להטעות אותו ולומר לו שישלם לו שכר כפול ולמעשה לא לשלם, או לשכור פועלים אחרים ולשלם את שכרן מתשלומי הפועל על השעה שכבר עבד או מכליו של השוכר שבאו לידו של בעל הבית. פועלי קבלנות שחזרו בהם מהסכם העבודה במהלך יום העבודה או שהמעביד חזר בו, כך שהפועל שחשב שיש לו עבודה מובטחת ליום זה צריך לחזר אחרי עבודה אחרת, או בעל הבית שחשב שיש לו פועלים צריך לטרוח בזמנו הקצוב לחפש פועלים, מכיוון שהפועלים עדיין לא התחילו לעבוד לא חל מעשה קניין המשעבד את הפועלים לבעל הבית ואת בעל הבית לפועלים ואין להם זה על זה אלא תרעומת. אם הפועלים התחילו לעבוד, הם לא יכולים לחזור בהם על פי ההלכה ואם חזרו בהם חלים עליהם קנסות שונים כדי לפצות את בעל הבית על הנזק. אך אם יש פועלים אחרים במקום הם יכולים לומר לבעל הבית שיזכור מפועלים אלו, ואין להם זה על זה אלא תרעומת. היתר אכילת פועל הערך "פועל", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה הרב יואב שטרנברג, הגדרת שכיר לעומת קבלן, באתר ישיבה הרב יואב שטרנברג, פועל איננו עבד, באתר ישיבה סימן שכט. סימן רס"ד, ס"ק ח'. ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק נ"ה תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י"ב, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ו, עמוד ב' ע"ז
תרעומת

במשפט העברי, תרעומת הוא מונח בו משתמשים חז"ל בכמה מקומות לתאר את ההשלכות המשפטיות של פעולה שאינה גורמת נזק ממוני אך גורמת לעוגמת נפש. ההשלכות המשפטיות של דין זה אינן ברורות, חז"ל אינם טורחים לפרש את המשמעות המשפטית של המונח תרעומת, אך מצד שני הם טורחים לברר באילו מקרים חל דין זה. רבי ישראל מסלנט מפרש שמשמעות המונח תרעומת הוא שישנה חובת פיוס של הפוגע על המתרעם, הרב יהודה סילמן פוסק להלכה שלמתרעם מותר להוציא דיבה על הפוגע. במשנה נאמר: ”השוכר את האומנין והטעו זה את זה אין להם זה על זה אלא תרעומות”. כלומר, במקרה זה, התרעמות חלה כאשר בעל הבית או הפועלים מבצעים הפרת אמון ומבטלים את ההסכם ביניהם. בתלמוד מוסבר כי מהמילים "והטעו זה את זה" מופנות כלפי שני פועלים המטעים זה את זה, כלומר - שליח של בעל הבית המטעה את הפועלים. הגמרא מציעה ארבע אפשרויות מהו המקרה המדובר: אפשרות ראשונה: בעל הבית מבקש מהשליח לשכור פועלים בשלושה זוזים והשליח אומר לפועלים שבעל הבית רוצה לשכור אותם בארבעה זוזים, הפועלים מתרעמים כי הם חשבו שהם מקבלים ארבעה זוזים אך לבסוף הם קיבלו שלושה, הם יכולים לטעון שאילו ידעו שבעל הבית משלם שלושה הם היו טורחים ומוצאים עבודה ששכרה ארבעה זוזים. אפשרות שנייה: לפועלים יש שדה משלהם והם טוענים שאילו היו יודעים שבעל הבית משלם רק שלושה זוזים הם היו מעדיפים לעבוד בשדה שלהם. אפשרות שלישית: מכיוון שהפועלים חשבו שהם מקבלים ארבעה זוזים הם עבדו עבודה ששווה ארבעה זוזים, הם מתרעמים כי אילו ידעו שבעל הבית משלם שלושה, הם לא היו עובדים עבודה באיכות של ארבעה זוזים. אפשרות רביעית: מדובר במקרה שבעל הבית ביקש מן השליח לשכור פועלים בארבעה זוזים, והשליח שכר פועלים בשלושה זוזים, לכאורה לפועלים לא אמורה להיות תרעומת, מכיוון שהם הסכימו לקבל שלושה זוזים, אך בכל זאת הגמרא מצטטת את הפסוק ”אַל תִּמְנַע טוֹב מִבְּעָלָיו”. כלומר למרות שהם הסכימו לקבל שלושה זוזים, מגיע להם לקבל את הזוז הרביעי. 'אור ישראל', נתיבות אור, עמ' 210 דרכי חושן, ח"א עמ' ש משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ו', משנה א'. תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ו, עמוד ב' מדובר במקרה שהשליח אומר "שכרכם על בעל הבית", במידה והוא אומר "שכרכם עלי" השליח נדרש לשלם את ההפרש ספר משלי, פרק ג', פסוק כ"ז
החינוך

האם התכוונתם ל... חינוך – תהליך של למידה, בו האדם רוכש ידע, מיומנות, ערכים או עמדות החינוך (כתב עת) – ביטאון של הסתדרות המורים ספר החינוך – ספר המתאר את כל תרי"ג המצוות שמופיעות בתורה, על פי מניינו של המחבר
תחילתו בפשיעה וסופו באונס

במשפט העברי, תחילתו בפשיעה וסופו באונס היא שמה של סוגיה בדיני שומרים העוסקת בנזק שנגרם לפיקדון או לחפץ שהיה באחריות השומר באונס, אך האונס אירע כהמשך למעשה פשיעה של השומר. סוגיה זו נתונה במחלוקת אמוראים, אך להלכה נפסק בגמרא כי תחילתו בפשיעה וסופו באונס - חייב. בדומה למשפט העברי, גם הדין הישראלי (בחוק השומרים, ה'תשכ"ז-1967) קובע כי כל רשלנות בשמירה מחייבת את השומר, גם אם סופה באונס. כל השומרים שפשעו בשמירתם ונגרם נזק מחמת פשיעתם חייבים לשלם את הנזק שנגרם, וכל השומרים (למעט שואל) שנאנסו ולמרות שמירתם נגרם נזק לחפץ השמור פטורים מלשלם. הדיון הוא מה הדין כאשר הנזק נגרם עקב אונס שהוא המשך של מעשה פשיעה של השומר. הדוגמה בגמרא למקרה כעין זה הוא שומר שהטמין את הפיקדון בצריף שנעשה מערבות. שמירה זו היא שמירה מעולה מגנבים שאינם מעלים בדעתם לחפש במקום כזה, אך שמירה גרועה מפני אש שיכולה לשרוף את הצריף יחד עם הפקדון. בסופו של דבר הכסף לא נשרף כי אם נגנב, כך שנזק נגרם, אך באונס של השומר, שהרי אין השומר אמור להעלות על דעתו שגנבים יגנבו ממקום כזה. רב יוסף נדרש למעשה. אך יש שתי לשונות בגמרא מה פסק לפי הלישנא קמא, רב יוסף פסק כי "תחילתו בפשיעה וסופו באונס - חייב". ולמרות שלעניין גנבים הוי שמירה, היות שתחילתו בפשיעה חייב. לפי הלישנא בתרא רב יוסף פסק הפוך בדיוק שאפילו שתחילתו בפשיעה היות שסופו באונס פטור. היות שלעניין גנבי הוי שמירה, הרי הוא פטור. כבר הגמרא בעצמה פוסקת כלישנא קמא דרב יוסף שתחילתו בפשיעה וסופו באונס חייב. במקרה ששומר פשע בבהמה והבהמה יצאה לאגם, מה שמהוה פשיעה לגבי גנבים, אך בסופו של דבר לא נגנבה אלא מתה כדרכה. כך שאמנם סופו באונס אך האונס אינו קשור כלל לפשיעה שהרי לגבי המיתה כדרכה אין הבדל היכן נמצאת הבהמה. ישנה מחלוקת בדעת רבה, אביי בשם רבה אומר שחייב לשלם, ואילו רבא בשם רבה אומר שפטור. להלכה קיימא לן שפטור מלשלם. במקרה שבהתחלה לא הייתה פשיעה אלא הייתה רק רשלנות ברמת גניבה ואבידה, רמה המחייבת בתשלום רק בשומר שכר ולא בשומר חינם, וסופו היה באונס. דעת התוספות והרמב"ן שהשומר שכר פטור אף שבדרך כלל כן מתחייב בגניבה ואבידה. לעומת זאת בעל חידושי תלמיד הרשב"א מדייק מדברי הרמב"ם שגם תחילתו בגניבה ואבידה וסופו באונס חייב. בחידושי רבי עקיבא איגר כתב שהדבר תלוי במחלוקת אביי ורבא במקרה של אונס שאינו קשור כלל לפשיעה, והיות וקיי"ל שם שפטור הוא הדין כאן. להלכה הובאו רק דברי התוספות על ידי הסמ"ע. ואילו דברי תלמיד הרשב"א לחייב, לא הובאו בפוסקים. הנתיבות המשפט כותב שהשומר חייב לשלם כפי שהבהמה שווה בשעת האונס שנאבדה מהעולם ולא כפי ששווה בשעת הפשיעה למרות שהגורם לחיוב הוא שעת הפשיעה. בעבדים וקרקעות, שלפי שיטת הרמב"ם חייבים בפשיעה. כתב הנתיבות המשפט שגם בתחילתו בפשיעה וסופו באונס יהיו חייבים לשלם. תחילתו בפשיעה וסופו באונס, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" הרב יואב שטרנברג, תחילתו בפשיעה וסופו באונס באתר ישיבה ברוך כהנא (פרופ' נחום רקובר עורך), שומרים, עמ' 167, בתוך סדרת חוק לישראל. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"ט-1999. לפי פרשנות חכמי התוספות בבא מציעא עח א בבא מציעא מב א גמרא בבא מציעא לו ב חידושי רעק"א על בבא מציעא דף לו עמוד ב סמ"ע סימן שז ס"ק י"ג נתיבות המשפט ביאורים סימן רצא ס"ק י"ג נתיבות המשפט סימן שא הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חיים כהנוביץ

חיים כהנוביץ (נולד ב-1942) הוא אדריכל נוף ישראלי הפעיל במשך קרוב לחמישים שנה. כהנוביץ נולד בפתח תקווה בשנת 1942 ואת הכשרתו קיבל בפקולטה לחקלאות ברחובות ולאחר מכן מוסמך ללימודי סביבה ואדריכלות בטכניון בחיפה. תחילה עבד במשרדו של האדריכל שמעון מרגולין ולאחר תקופה קצרה עבר למשרדם של אדריכלי הנוף זוכי פרס ישראל ליפא יהלום ודן צור. החל משנת 1977 מחזיק משרד פרטי המתכנן גינות, פארקים, איי תנועה, כניסות לשכונות ויישובים בפריסה ארצית. כהנוביץ תכנן פרויקטים בתל אביב, ראשון לציון, רחובות, אור יהודה, נתניה וירושלים ועוד. על גן לנדס כתב משה לרום בכתב העת "אדריכלות ישראלית" (גיליון 3): "תושבי הסביבה החיים בג'ונגל התעבורתי המאיים, יכולים למצוא בו מקום מפלט ומרגוע. הגבעה המלאכותית מתפקדת כחומת מגן לגן הנמצא מאחוריה מצד אחד, וכבסיס למפל המים משיב הנפש, שצליליו לוחמים בשאון התנועה, מצד שני". בית המשפט העליון, ירושלים אחוזת פולג, נתניה שכונת נאות אשלים, ראשון לציון גינת שינקין גן השוטר, תל אביב הגן המרכזי בשכונת תל ברוך צפון, תל אביב שכונת לב הסביונים, פתח תקווה פארק בת ים ספורטק רחובות חוף הצוק, הרצליה הגן היפני, חולון שיקום מחצבות ניצנים שיקום ככר מסריק, תל אביב גן הצומת - גן וולבסקי, תל אביב חידוש שדרות בתל אביב: שדרות יהודית ושדרות בן-גוריון מקטע חדש של שדרות ח"ן על דופן כיכר רבין הכניסה הצפונית לתל אביב (דרך נמיר) כיכר רבין, ראשון לציון גן המנהיגים, ראשון לציון גן לזכר סטפן לנדס, תל אביב פרס מגשים ישראל יפה 2002 מטעם המועצה לא"י יפה על תכנון השכונה נאות אשלים בראשון לציון זכייה בשלושה פרויקטים (מתוך 11 זוכים) בתחרות מצוינות בבניה לשנת 2004 מטעם התאחדות הקבלנים והבונים בישראל: שכונת מגורים בקרית אונו. מגדלי מרום אביב ברמת-אביב ת"א. אחוזת פולג – דיור מוגן. אתר הנצחה בקבוץ דפנה המשלב אלמנט מים נבחר כאחד מעשרת הפרויקטים היפים בארץ. משה לרון: גן לנדס ושיקום ככר מסריק, אדריכלות ישראלית, גיליון 3, נובמבר 1988. Kenneth Helphand: Dreaming Grardens, Center for Aerican Places, 2002 אתר משרד חיים כהנוביץ אדריכלות נוף מיכאל יעקובסון: מנגל בהרצל-ז'בוטינסקי: הגן שמוקדש למנהיגי ישראל, 11.1.12, Xnet מיכאל יעקובסון, "נוף זה הדבר הכי חשוב. נוף זה הסביבה שלך", באתר אורבנולוגיה, המעבדה לעיצוב עירוני, 5 באוגוסט 2015
תמר לוטן

תמר לוטן (1934 – 29 בדצמבר 2011) הייתה עורכת ומפיקת טלוויזיה, מראשוני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ואחראית על תוכניות כגון "לשון המראות" אודות הספרות העברית לפי ספריו של גרשון שקד, "תיק תקשורת", "זהו זה!" ו"ערב חדש". לוטן נולדה בשנת 1934 כתמר קרצ'מר, אמה הייתה רחל בתו של הרבי מרדכי מנחם מנדל קאליש מוורקא. היא התחנכה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בצפון תל אביב. בשנת 1952 יצאה כחניכת התנועה המאוחדת להכשרה בניר עם, ושנה לאחר מכן הצטרפה לקיבוץ יפתח, שם פגשה את מיכאל לוטן, ונישאה לו. ב-1956 עזבו את הקיבוץ ועברו לבית ברל, שם שימשה לוטן כמורה לספרות. בשנת 1967 הצטרפה לצוות ההקמה של "הטלוויזיה הלימודית" (שמה של הטלוויזיה החינוכית דאז) ועיצבה את תוכניות העשרת המבוגרים. יחד עם תרצה יובל אלחנתי מגלי צה"ל גיבשה את תוכניות "אסכולה" למדע פופולרי. אורי דרומי, יפי הרוח: תמר לוטן, מראשוני הטלוויזיה החינוכית, 1934-2011, באתר הארץ, 6 בינואר 2012 תמר לוטן (1934-2011), דף שער בספרייה הלאומית על אסכולה, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית