laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דרך הטבק (סרט)

דרך הטבק (באנגלית: Tobacco Road) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1941 בבימויו של ג'ון פורד. התסריט מבוסס על המחזה "דרך הטבק" של ג'ק קירקלנד (1933) המבוסס על רומן בשם זה מאת ארסקין קולדוול (1932). המחזה מוצג בברודוויי מאז 1933 והוא במקום ה-19 ברשימת ההצגות שהוצגו לאורך זמן ובמקום שני להצגות שאינן מחזות זמר. קולדוול נולד וגדל במזרח ג'ורג'יה וב-1930 בעת השפל הגדול חזר לביקור שם והחליט לכתוב על מצבם העגום של החקלאים המרוששים וחסרי התקווה. הסרט הופץ בארץ ישראל המנדטורית בשם "ברחוב הטובקו". משפחת לסטר יושבת כבר 100 שנים באזור כפרי במזרח ג'ורג'יה, שנקרא "דרך הטבק". בעבר האזור פרח מגידולי טבק וכותנה, ומצבם הכלכלי היה מצוין, אבל עם השנים המצב הלך והדרדר וכיום הם גרים בבית מט ליפול על אדמה שכבר אינה שלהם. אבי המשפחה הוא ג'יטר לסטר (צ'רלי גרייפווין), אשר מתאפיין בבטלנות ואנאלפביתיות, לבוש סחבות, שמתפרנס ממכירת גזרי עצים במכונית המקרטעת שלו. הוא מסרב בעקשנות לעבור לעיר ולהיות פועל בבתי החרושת לטכסטיל. אתו גרה אשתו, עדה (אליזבת פטרסון), בנו דוד חובב המכוניות ומוגבל קצת בשכלו, בתו אלי מיי בת 23 (ג'ין טירני), שמשדרת מיניות, אבל כמעט אינה פותחת את פיה. חתנו, לאב בנסי (ווארד בון) נשוי לבתו פרל, אבל היא בורחת ממנו. כשלאב מגיע להתלונן על כך, ובידיו שק עם לפת, מתנפלים עליו הלסטרים הרעבים וחוטפים את השק כדי לאכול מיד את הלפת. לאחר שמצפונו מציק לו, הוא מבקש מחילה מהאחות בסי. למקום מגיע טים הרמון (דיינה אנדרוז), בנו של בעל האדמות, ביחד עם הבנקאי שלו מר פיין (גרנט מיטשל). ג'יטר מבקש הלוואה אבל טים מודיע לו שהאדמה כבר בידי הבנק והבנקאי פיין מוכן להחכיר לו תמורת 100 דולר לשנה. בבניין סמוך גרה בסי רייס (מרג'ורי רמביו), אלמנה בת 50, שמטיפה לכולם לחזור לדת ולשיר מזמורים דתיים. היא מודיעה לג'יטר כי ברצונה להינשא לדוד. ג'יטר מרוצה, מכיוון שיודע כי ברשותה כסף מהביטוח של בעלה המנוח. אולם הוא מתאכזב, כשהיא קונה לדוד מכונית חדשה בסכום של 800 דולר. דוד נוהג במכונית בפראות וגורם לה נזקים. ג'יטר מבקש לנסוע איתם העירה לקנות עצים. הם משתכנים במלון ובלילה בורח ג'יטר עם המכונית, נתפס על ידי שוטר ומובא לחקירה, שם הוא פוגש את בסי ודוד. המכונית החדשה נראית כגרוטאה. לאב מגיע שוב לג'יטר, ובוכה על בריחת פרל, וג'יטר מציע לו את אלי מיי שהיא "רווקה זקנה" בת 23, והיא שמסכימה מיד ומצטרפת ללאב. ג'יטר לא מצליח לגייס 100 דולר והבנק מבקש לפנותו. הם אורזים את מטלטליהם הספורים וצועדים לעבר בית מחסה אבל בדרך עוצר אותם טים, נותן לג'יטר 50 דולר לחצי שנה ו-10 דולר לקניית זרעים. ג'יטר אומר לאשתו כי יתחיל את תוכנית שיקום החווה "בהקדם". מדיה וקבצים בנושא דרך הטבק בוויקישיתוף "דרך הטבק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דרך הטבק", באתר AllMovie (באנגלית) "דרך הטבק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דרך הטבק, באתר TCM דרך הטבק - אהוד בן עזר, בפרויקט בן יהודה. קטעים והסבר על דרך הטבק, באתר יוטיוב דרך הטבק בביצוע הדודאים, באתר יוטיוב המחזה הועלה בתיאטרון האוהל ב-1953 בתרגומו של דן בן אמוץ עם מאיר מרגלית בתפקיד הראשי. השיר "דרך הטבק" של רפי בן משה זכה לפרסום רב בביצוע הדודאים. ברחוב הטובקו, המשקיף, 4 בדצמבר 1942
Ici, d'ailleurs...

Ici, d'ailleurs... (פרוש השם "פה ושם") היא חברת תקליטים צרפתית, שהוקמה בשנת 1997 בנאנסי על ידי סטפן גרגורי על בסיס החברה "Sine Terra Firma". החברה הקודמת הוציאה יצירות ראשונות של יאן טירסן בשנת 1995 ו-1996 שזכו להצלחה. בעקבות ההוצאה של אלבומו השלישי בשנת 1998 החברה הרחיבה את פעילותה, והחלה להקליט אמנים נוספים מצרפת ומדינות נוספות. בשנת 2002 הוקם הלייבל 0101, שמופץ בצורה מקוונת בלבד. בשנת 2004 החברה החלה להפיק אוסף חדש בשם OuMuPo (בדומה לאוליפו). בסוף שנת 2004 הוחלט ליצור אוסף על בסיס יצירות של הלהקה האנגלית Coil (אנ'). בפרויקט זה השתתפו אמנים כמו יעל נעים, ויל אולדהם, יאן טירסן ונוספים. בשנת 2017 החברה הוציאה אלבום חדש של וינטר פמילי. אתר האינטרנט הרשמי של Ici, d'ailleurs... מידע מאתר Discogs מידע מאתר MusicBrainz
פרד לייסט

פרדריק ויליאם לייסט (באנגלית: Frederick William Leist‏; 21 באוגוסט 1873 – 18 בפברואר 1945) היה אמן אוסטרלי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה אמן מלחמה רשמי עם כוחות אוסטרלים באירופה. אביו אדוארד היה בנאי, במקור מלונדון. הוא החל כמעצב רהיטים אצל דייוויד ג'ונס בע"מ, אך החליט על קריירה באמנות. הוא למד במכללה הטכנית בסידני לפני שנכנס לבית הספר לאמנות של ג'וליאן אשטון ממנו למד טכניקות ציור בחוץ. בשנות ה -90 של המאה ה-19 החל לעבוד כאמן בשחור-לבן במגזין "הבוליטין" והפך לאמן צוות ב"מייל". לאחר שנת 1900 היה גם נציג של סידני במגזין "הגרפי" של לונדון. האיורים של לייסט נכללו גם בספרים כגון ספר של חבר העמים בשנת 1902. הוא היה אחד החברים המקוריים של חברת האמנים. בשנת 1907 הוא ואשתו עדה נסעו ללונדון, כדי שיוכל לעבוד ישירות עם המגזין "הגרפי", אך הוא היה מוצף בעבודה מכדי שיצייר, ולכן הוא הפסיק את העבודה. שלוש שנים לאחר מכן, הוא החל להציג עם האקדמיה המלכותית לאמנויות. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא קיבל עבודה בעיצוב כרזות עבור משרד המלחמה. בשנת 1917 מונה לייסט לאמן מלחמה רשמי עם הכוח האוסטרלי בצרפת. לייסט השלים למעלה מ -150 ציורים ורישומים במהלך המלחמה, ולאחר שירות המלחמה שלו תרם שני ציורי קיר גדולים לביתן אוסטרליה בתערוכת האימפריה הבריטית שהתקיימה בוומבלי בשנת 1924. באותה שנה הוא נבחר לחבר במכון המלכותי לציירי שמן. כתוצאה מעבודות אלה גדלה הפופולריות של לייסט והוא זכה במספר עבודות מארצות הברית: הפקת ציורי קיר דומים בסנט אוגוסטין ובטמפה. הוא סייר גם בדרום מערב אמריקה וביקר בטקסס, ניו מקסיקו ואריזונה. בשובו לאוסטרליה בשנת 1926, נכנס לייסט לתפקיד ראש מחלקת הציור במכללה הטכנית במזרח סידני. הוא הציג בתערוכות רבות, והיה חבר באגודות אמנות שונות. לייסט נפטר במוסמן, מחוץ לסידני, בפברואר 1945. הוא הותיר אחריו את אשתו עדה ובת נשואה. לייסט מיוצג בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס עם עשר עבודות וכן נציגויות בכמה אוספים פרטיים. רבים מציוריו כאמן מלחמה נמצאים באוסף אנדרטת המלחמה האוסטרלית בקנברה. חלק מדיוקנאותיו נמצאים בבית הפרלמנט בקנברה. הסנדלר קרבות של היחידות האוסטרליות נגן הגיטרה דיוקן בוקר מדיה וקבצים בנושא פרד לייסט בוויקישיתוף כתבי פרד לייסט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Martha Rutledge, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University Reid, John B. (1977). Australian Artists at War, Vol. 1, pp. 14–15. "A Modern Tiresias". The Evening News (Sydney) (11, 043). New South Wales, Australia. 1 November 1902. p. 7 Australian official war artists - First World War | Australian War Memorial, www.awm.gov.au Reid, John B. (1977). Australian Artists at War, Vol. 1, pp. 14–15. "Death Of Leading Portrait Painter". The Advertiser (Adelaide). LXXXVII (26951). South Australia. 19 February 1945. p. 4.
שפות קויסאן

שפות קויסאן הן קבוצה של שפות אפריקאיות המתאפיינות בשימוש ייחודי בעיצורי קליק ומדוברות על ידי הבושמנים, בני קויקוי, בני הדזה וקבוצות נוספות בדרום-מערב אפריקה. שפות קויסאן ידועות בעיקר בעיצורים המצוצים (קליקים) הפונמיים בהן. במשך רוב המאה ה-20, נחשבו שפות אלו קשורות אחת לשנייה מבחינה פילוגנטית (דיאכרונית), אך תפיסה זו כבר אינה מקובלת במחקר. השפות הקויסאניות מורכבות משלוש משפחות-שפה מובחנות ומשתי שפות מבודדות. מקורן של כל השפות הקויסאניות, פרט לשתיים, בדרום אפריקה. נראה כי דוברי משפחת השפות קווה נדדו לדרום אפריקה זמן לא רב לפני הגירת דוברי שפות הבנטו לאזורים אלו. לפני התפשטות שפות הבנטו, שפות קויסאן התפשטו ככל הנראה ברחבי אפריקה הדרומית והמזרחית. כיום הן מוגבלות לתחומי מדבר קלהארי, בעיקר בנמיביה ובוטסואנה, ולמרכז טנזניה. מרבית שפות קויסאן נמצאות בסכנת הכחדה, וכמה מהן כבר נכחדו. רובן לא זכו לשום תיעוד כתוב. השפה בעלת מספר הדוברים הגדול ביותר במשפחה היא קויקוי (Khoekhoe, ידועה גם בשמות נאמה או דמארה, ובעבר "הוטנטוט") המדוברת בנמיביה, בבוטסואנה ובדרום אפריקה, עם רבע מיליון דוברים. שפת סנדאווה (Sandawe) בטנזניה היא השנייה בגדולה, עם כ-40,000 דוברים. שפת צְחוּן (Kung! או Xun!, כאשר "!" בתחילת המילה נהגה כצקצוק "צ") בצפון הקלהארי מדוברת על ידי כ-16,000 אנשים. משפחת השפות הקויסאניות הוצעה כאחת מארבע משפחות השפות האפריקאיות במיון של ג'וזף גרינברג (1949–1954, תוקן בשנת 1963), אך בלשנים אחרים חלוקים עליו. לא כל השפות המשתמשות בעיצורים מצוצים כפונמות כלולות במשפחת קויסאן, למשל חלקן הן שפות בנטו בדרום אפריקה. בשפה הכושית הדרומית דאהלו (אנ'), המדוברת בקניה, יש עיצורים שיניים מצוצים בכמה עשרות מילים, אך היא אינה קשורה לשפות קויסאן. כמו כן, דמינית, שהיא שפה אוסטרלית ילידית פולחנית נכחדת וככל הנראה מלאכותית, כללה עיצורים מצוצים אפיים בלבד. משפחת שפות ערש המין האנושי היסטוריה של דרום אפריקה מדיה וקבצים בנושא שפות קויסאן בוויקישיתוף תמרה טראובמן, מחקר: האתיופים והקויסאנים – העמים העתיקים ביותר ששרדו, באתר הידען שפת הציפורים - מסע אל האנשים הראשונים. שפות קויסאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מור לוי (רב)

מור לוי (בהונגרית: Lőwy Mór; מושדוש, מחוז שומוג', 1854 – אופטיה, 25 באפריל 1908) רבה הראשי של העיר טימישוארה, אביהם של העיתונאים ארנה לנדייל ושל לאסלו לנדייל. מור לוי סיים את הגימנסיה בקאפושוואר ובאוראדיה ושם הוא למד גם פרקי תלמוד ירושלמי וגמרא בקביעות, אחר כך למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובאוניברסיטת ברלין. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בפילוסופיה מאוניברסיטת לייפציג. משנת 1879 ועד מותו היה רבה הראשי של מרכז העיר טימישוארה. כדרשן מצוין וכמלומד בולט נהנה מכבוד רב וזכה להישגים גדולים בקהילתו. מחקריו שעוסקים בעיקר בפילולוגיה ארמית פורסמו בכתבי עת גרמניים, בעוד עבודותיו התאולוגיות, הארכאולוגיות והפילולוגיות התפרסמו בכתבי העת: סקירה יהודית-הונגרית שנתון IMIT עלון ההיסטורי והארכאולוגי של טימישוארה Jüdisches Literaturblatt Monatschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums בית הכנסת ההונגרי מור לוי הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בטימישוארה. Drei Abhandlungen von Josef b. Jehuda (ibn Aknin). ברלין, 1879. (עבודת הדוקטורט) נאום חגיגי. המלך פרנץ יוזף הראשון לציון 50 שנה להוד מלכותו; 18 באוגוסט 1880. טימישוארה, 1880. נאום אבל לזכרו של המנוח יורש העצר רודולף, נישא בבית הכנסת של קהילת טימישוארה 11 בפברואר 1889. Skizzen zur Geschichte der Juden in Temesvár. Szegedin, 1890. Über das Buch Jóna. Exegetisch-kritischer Versuch U. שם, 1892. (סקירה יהודית-הונגרית) יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1902 לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. גישה מקוונת שמו בורובסקי: מחוזות וערים בהונגריה. מחוז שומוג'. פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939-2002.
מושדוש

מושדוש (בהונגרית: Mosdós) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר. הכפר מושדוש נמצא כ-17 ק"מ מזרחה מקאפושוואר, על מורד המדרון של גבעות שומוג' החיצוניות, הוא שוכן לצד הכביש הראשי 61. את גבולו חוצה נחל הקאפוש (אחד הנחלים שנשפכים לנחל השיו), הנוף הוא כרי דשא, יערות וכרמים. יש לכפר קישורי אוטובוס מצוינים. אף על פי שקו הרכבת דומבובאר - ג'יקינש עובר ממש ליד היישוב, יש תחנת רכבת רק בשני הכפרים הסמוכים, באטה (Baté) ונג'ברקי (Nagyberki). אמנם האזור לא קרוב מדי לחוף הדרומי של אגם בלטון, אך היישוב הוא עדיין חלק מאזור היין בלטונבוגלאר. מושדוש היה מיושב מימי קדם. קביעה זו נסמכת גם על ידי היישוב הקלטי שנחפר בפאתי הכפר. ההיסטוריה של הכפר מוכרת מראשית המאה ה-16. על פי מרשם המיסים משנת 1550, הוא היה בבעלותו של יאנוש פטה באותה עת. ברישומי המיסים של האוצר הטורקי השנתי מ-1563 רשומים במקום 11 בתים ובשנת 1573–1574 תועדו 17 בתים. הכפר נהרס במאה ה-17 ועל פי מפקד 1715 "יושב רק משנה לפני כן". הרב הראשי של טימישוארה, מור לוי (1854) טירת פאלאוויצ'יני - הטירה שמחקה טירות אבירים סקוטיות הושלמה בשנת 1892. הבונה שלה, אדה פאלאויצ'יני, היה בעל הבית של הכפר, שאחוזותיו הגדולות היו בעיקר בסביבת העיר סגד, הוא יצא תחילה לאחוזתו במושדוש רק כדי לצוד. הרוזן הזקן סבל מאסתמה וחשב שהאקלים באזור מושדוש מקל על מחלתו. הטירה שימשה לבסוף כביתו עד מותו בשנת 1932. הנכס בעל הערך הגבוה, על ספרייתו בת 4,000 הכרכים ואוסף יקר של קרני צבי, הפך לנחלת בנו, ג'רג', שהפקיד את גורל הטירה בידי המנהל. הרכוש היקר נרכש בשנת 1936 על ידי המחוקק של מחוז שומוג', אז לצורך הקמת מוסד רפואי. לאחר מכן שימש כמחנה פליטים צבאי פולני בשנת 1939, כבית חולים צבאי סובייטי בדצמבר 1944. בשנת 1947 היה זה ביתם של ילדי פליטים יוונים והפך לבית החולים לחולי ריאה ולב במחוז שומוג' החל מ-16 בנובמבר 1949 בהתאם לייעודו הנוכחי. ציור ספרדי מהמאה ה-16, של הצייר האיטלקי סבסטיאנו דל פיומבו, הועבר ממושדוש למוזיאון לאמנוות יפה של בודפשט (זהו העתק של הפייטה של אובדה) בשנת 1994. הקפלה בגבעת ויגאדו אנדרטה לזכר ייסוד הממלכה בגבעת ויגאדו שמו בורובסקי : מחוז שומוג' אתר האינטרנט הרשמי של מושדוש (בהונגרית) מדיה וקבצים בנושא מושדוש בוויקישיתוף מושדוש באתר reisom.com פורטל מסלולי יין אירופיים מבט מהאוויר על ארמון פאלאויצ'יני [1]
משה שמואל תג'ר

הרב משה שמואל תג'ר (בבולגרית: Моше Шмуел Таджер ‏; 1832, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 1913, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה) היה ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה בשלהי המאה ה-19. משה שמואל תג'ר נולד בסופיה והוסמך לרבנות בעירו. ב-1850 נישא לבת למשפחת נוטאבלים אמידה מקיוסטנדיל ועבר להתגורר בעיר. הוא היה מקורב לאנשי תנועת התחייה הלאומית הבולגרית והושפע מהם. רכש השכלה כללית נרחבת בנוסף להשכלתו הרבנית. עמד בקשרים עם ראשי הכנסייה בעירו ובשל כך נקלע לעימות עם הפלג השמרני בקהילה, אשר קיצונים שנמנים עמו העלו באש את הספרייה שלו. תג'ר הפך לאיש ציבור המקובל על כל העדות ועל השלטונות העות'מאניים וב-1864 מונה על ידי מידהט פאשה מושל וילאייט הדנובה למנהל בנק מסחרי אזורי, ובהמשך מונה לשופט בבית המשפט האזרחי בקיוסטנדיל. עוד פעל תג'ר להקמת בית ספר מודרני לתושבי עירו. ב-1866 יזם הקמת בית ספר מודרני לקהילת קיוסטנדיל. תג'ר תמך בסתר ועמד בקשרים עם מהפכנים בולגרים שלחמו לעצמאות בולגריה ובכללם טודור פאאב(בול'). במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבל הבטחה ממפקד הכוחות הבולגריים באזור קיוסטנדיל אילייה מרקוב(אנ') שהוא ערב לביטחונו וביטחון בני משפחתו ונותר להתגורר בעיר. לאחר עצמאות בולגריה כיהן כחבר מועצת העיר קיוסטנדיל. ב-1891 פוטר הרב הראשי ליהודי בולגריה סימון דנקוביץ' לאחר תקרית בפרלמנט הבולגרי והנהגת הקונסיסטוריה פנתה לתג'ר בבקשה למלא את מקומו עד למציאת רב במינוי קבע. תג'ר שהיה בעל מעמד ציבורי ומקובל בקרב השלטונות נאות לבקשה, וכך גם שר הדתות הבולגרי דימיטר גרקוב שמינה אותו בספטמבר 1891 לתפקיד. תג'ר ומילא את מקום הרב הראשי עד להגעתו של מוריץ גרינוואלד ב-1893. ב-1898 לאחר הדחתו של יקיר בקיש כממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה, הסכים לבקשת הקונסיסטוריה היהודית ומילא את תפקידו עד להגעתו ב-1900 של הרב הראשי במינוי קבע מרקוס אהרנפרייז. ב-1900 שב לקיוסטנדיל ובה הלך לעולמו ב-1913 והוא בן 81 שנים. נכדו היה אברהם תג'ר, קצין בכיר בצבא בולגריה וממנהיגיה הבולטים של יהדות בולגריה. רשימת היהודים המפורסמים ביותר בבולגריה בשנים 1900–2000 (2002) Bulgaria Virtual Jewish History Tour, www.jewishvirtuallibrary.org Mathilde Tagger & S. Alfassa Marks (2004 ?),’’Bulgaria Chief Rabbis’’, Fondation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture, http://www.sephardicstudies.org/bulg-rab.html יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, ISBN 9789652352125, עמודים 60–61, 67. יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 74. חיים קשלס, דורות הראשונים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 72-70. יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 140.
מור לוי (אסטרונום)

מור לוי (גם מוריס לוי; בהונגרית: Lőwy Mór; 15 באפריל 1833, באזין – 15 באוקטובר 1907, פריז) היה אסטרונום, מתמטיקאי וצלם יהודי-הונגרי-צרפתי. מנהל המצפה הלאומי בפריז. מור לוי נולד במשפחה יהודית, למד בווינה, שם גם החל את דרכו האקדמית. זה בלט בעיקר בחישובי מסלולי שביטים. בשנת 1860, בהזמנתו של לבריאה (Le Verrier, Urbain Jean Joseph (Leverrier)), נסע לפריז, שם הפך לעובד של ה"Bureau des Longitudes" (המשרד הגאוגרפי). בשנת 1878 הוא היה סגן מנהל המצפה הלאומי (Observatoire National) ומ-1896 היה המנהל. הוא היה המכוון והמנהל המרכזי של עבודת מיפוי הצילומים הגדולה של השמיים. הוא הועסק במיוחד באסטרונומיה מעשית ובתצפית ותכנן כמה טלסקופים גדולים בצרפת. מה שנקרא "טלסקופ מרפק" (coudé-refraktor או בגרמנית: Coudé-Strahlengang). מפת צילום רחבת היקף של הירח (Atlas Photographique de la Lune, 1896-1910) נעשתה על ידו בטלסקופ-מרפק גדול של מצפה הכוכבים בפריז ביחד עם עמיתו פייר אנרי פואיסו (Pierre Henry Puiseux) (1855–1925) תוך שימוש בכ-6,000 תצלומי ירח שצילמו. מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (1889) צלב הקצין של לגיון הכבוד הצרפתי על שמו נקרא אסטרואיד 12897 מכתש על הירח נושא את שמו זיגמונד בודק : ממציאים הונגרים I. הונגרים בתולדות הצילום, 2002 פאל גוליאש : חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 1939-2002. מדיה וקבצים בנושא מור לוי בוויקישיתוף לוח שנה של מלומדים מוריס לוי באנציקלופדיה הבינלאומית Obituaries of M. Loewy in the Astrophysics Data System Atlas photographique de la Lune, on the digital library of Paris Observatory ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מור לוי (אסטרונום)".
טירת פן

טירת פֶן (בצרפתית: Château du Faing) נמצאת בשכונת ז'אמואן (צר') שבעיירה שיני (צר'), מחוז לוקסמבורג בבלגיה. הטירה הוקמה בשנת 1880 על חורבות טירה שנבנתה במאה ה-14 על ידי ז'יל דה פן (Gilles du Faing) ונקראה על שמו. בזמן מלחמת העולם השנייה פעל בטירה בית יתומים בו הוסתרו בזהות בדויה 87 ילדים יהודים. משנת 2012 שוכנים בטירה משרדי עיריית שיני, שמוזגה עם ז'אמואן ומספר יישובים נוספים ב-1977. מדיה וקבצים בנושא טירת פן בוויקישיתוף הסיפור שהחל בבריחה מהנאצים - והגיע עד חדר 118 בשיזפון, באתר www.idf.il (הקישור אינו פעיל) על אנדרה גלן-הרשקוביצ'י, שהצילה ילדים יהודים שחלקם הוסתרו בטירת פן (ג'מואן), באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא בלגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תלמה דרייק

תלמה דיי דרייק (באנגלית: Thelma Day Drake; נולדה ב-20 בנובמבר 1949) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה בשנים 2005–2009. דרייק, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה טרם היבחרה אל הקונגרס של ארצות הברית כחברת בית הנבחרים המדינתי של ויר'גיניה. דרייק נולדה בשם תלמה מרי דיי בעיר אלירייה (Elyria) שבאוהיו, שם למדה גם בבית הספר התיכון הקתולי של העיר. בגיל 17 עזבה את אוהיו ועברה לנורפוק שבווירג'יניה, שם הוצב בעלה במסגרת שירותו בצי ארצות הברית. בהמשך למדה באוניברסיטת אולד דומיניון השוכנת בנורפוק. בשנת 1995 נהפכה דרייק לאדם השני מהמפלגה הרפובליקנית שייצג ת העיר נורפוק בבית הנבחרים המדינתי של וירג'יניה, מאז תקופת השיקום. במשך תשע שנים ייצגה את מחוז הבחירה ה-87 בבית תחתון זה של בית המחוקקים. בין היתר הייתה דרייק יושבת ראש ועדת השיכון של וירג'יניה וחברה בנציבות מפרץ צ'ספיק. בבחירות 2004 נבחרה דרייק אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציגת מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה, אשר שוכן במזרח וירג'יניה ובתוכו נמצאות הערים וירג'יניה ביץ', ויליאמסבורג וחלקים מנורפוק. דרייק נכנסה למירוץ על בית הנבחרים לאחר שנציג המחוז המכהן, אד שרוק, פרש מהחיים הפוליטיים וקטע את מסע הבחירות שלו לתקופת כהונה נוספת. ביום הבחירות הכלליות גברה על דייוויד אש, מועמד המפלגה הדמוקרטית, והייתה לאישה השלישית שייצגה את וירג'יניה בקונגרס אחרי לזלי בירן (אנ') וג'ו אן דייוויס (אנ'). בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת של מדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש, והתנגדה לסיום מלחמת עיראק. בבחירות אמצע הכהונה של 2006 נבחרה דרייק מחדש לתקופת כהונה שנייה ברוב דחוק, עם 51% מקולות הבוחרים לעומת 49 האחוזים שגרף יריבה הדמוקרטי פיליפ קלם. עם זאת, בשנת 2008 הובסה דרייק על ידי גלן ניי, וכהונתה תמה בראשית ינואר 2009. לאחר שעזבה את הקונגרס מונתה דרייק למנהלת מחלקת הרכבות והתחבורה הציבורית בווירג'יניה על ידי מושל וירג'יניה בוב מקדונל, ובהמשך הפך לעוזרת מנהל אגף התחבורה הציבורית בעיריית נורפוק. לזמן מה אף התמקצעה בעולם הנדל"ן. ב-15 בפברואר 2018 הועמדה דרייק בידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לניהול מנהל התעבורה הפדרלי (FTA). ב-3 בינואר 2019, בעקבות התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, פג המינוי. ב-16 בינואר 2019 הועמדה דרייק מחדש למשרה. עם זאת, שוב המינוי לא קרם עור וגידים וב-3 בינואר 2020 תהליך המינוי נקטע. מדיה וקבצים בנושא תלמה דרייק בוויקישיתוף תלמה דרייק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) DRAKE, Thelma D., באתר ההיסטוריה, האמנות והארכיונים של בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית) ג'ורדן פסקייל, Norfolk's Thelma Drake nominated to lead Federal Transit Administration in trying time for transit, באתר The Virginian-Pilot‏, 13 בפברואר 2018 (באנגלית) Trump nominates Drake to serve as FTA administrator, באתר Progressive Railroading‏, 15 בפברואר 2018 (באנגלית)
ויליאם ליסטר

ויליאם ליסטר ליסטר (באנגלית: William Lister Lister‏; 27 בדצמבר 1859 – 6 בנובמבר 1943) היה צייר אוסטרלי, שהתמחה בציור נופים. פרס ווין הוענק לו שבע פעמים. הוא גם זכה בפרס "חבר העמים" על ציורו "באתר הבירה הפדרלית בקנברה". בגיל שמונה עבר עם הוריו ליורקשייר באנגליה, היכן שנולד אביו. שם הוא למד בבית הספר בדפורד, ולאחר מכן בילה שנה בפריז בלימודי אמנות. בזמן שהיה שם, אביו שינה את שם המשפחה מבוטרי לליסטר. בין השנים 1876–1880 הוא למד הנדסת מכונות במכללה למדעים ואמנויות ועבודות הנדסה פיירפילד, בגלאזגו, ולאחר מכן הפך למהנדס ספינות. תוך כדי הלימודים הצטרף למועדון האמנות סנט מונגו, שהוקם על ידי קריקטוריסט סקוטי והציג במהרה באקדמיה המלכותית הסקוטית, שהיה רק בן שבע עשרה. לאחר ששירת ארבע שנים בים כמהנדס ספינות, התיישב בלונדון בשנת 1884, שם החל לצייר במקצועיות וכן עסק בהוראה. במהלך שהותו בלונדון הציג בחברה המלכותית לאמנים בריטיים, במכון המלכותי לציירי שמן ועוד בכמה ארגונים אחרים. הוא חזר לסידני בשנת 1888 שם החל להפיק את נופי הים ואת סצינות החוף הידועות ביותר. הוא הצטרף לאגודת האמנות המלכותית של ניו סאות' ויילס ונשאר בארגון זה כאשר כמה אמנים נפרדו והקימו את "אגודת האמנים, סידני" בשנת 1907. במהלך תקופה זו הוא גם הפך לנאמן של הגלריה הלאומית לאמנות של ניו סאות' ויילס ושימש כסגן נשיא משנת 1919 ועד מותו. בשנת 1898 זכה להצגה מוצלחת בתערוכת האמנות האוסטרלית בגלריות גרפטון, לונדון. באותה שנה הוא קיבל את פרס וויין הראשון. בשנת 1899 הוא התחתן עם בסי ג'נקינס. הוא היה מציג קבוע בגלריה לאמנות של אנתוני הורדרן בשנים 1919–1940. הוא היה ידוע בהעדפתו בדים גדולים מאוד. מונית במוסמן פגעה בו, הוא סבל מפגיעות קשות בראש שמהן נפטר כעבור כמה שעות. הוא הותיר אחריו בת. אשתו נפטרה לפניו בשנת 1935. ההרים הכחולים חצי האי מורנינגטון מקום הבירה הפדרלית דמדומים חורש אגם נראבין מדיה וקבצים בנושא ויליאם ליסטר בוויקישיתוף McCulloch, Alan and Susan. Encyclopedia of Australian Art. 3rd Edition, Allen & Unwin, Sydney, 1994. Page 432 J. Fenton-Smith, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University Artist Killed By Taxi". The Sydney Morning Herald. NSW: National Library of Australia. 8 November 1943. p. 6. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם ליסטר".
מג'אדלה

האם התכוונתם ל... סורת אל-מג'אדלה - הסורה ה-58 בקוראן אישים ששם משפחתם מג'אדלה: מוחמד מג'אדלה – עיתונאי ואיש תקשורת, בנו של ראלב מג'אדלה ראלב מג'אדלה – שר וחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה