laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צפרדע חץ שחורה-ירוקה

צפרדע חץ שחורה-ירוקה (שם מדעי: Dendrobates auratus) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיכת חצים מורעלים. צפרדע זו חיה במרכז אמריקה וצפונה של דרום אמריקה וגם בהוואי שבאוקיינוס השקט. למרות תפוצתה הקטנה היא אינה נמצאת בסכנת הכחדה. צבעיה של הצפרדע מהווים אות אזהרה לטורפיה בדבר היותה רעילה ביותר. הצפרדע ניזונה מקרדיות, חיפושיות ונמלים ארסיות ומשתמשת ברעל הקטלני שלהן על מנת להפוך לרעילה. בשבי צפרדע זו מאבדת את רעילותה. אורכה של הצפרדע ממוצע למשפחתה ומגיע ל-25–42 מ"מ. גוון עורה ירוק כהה עם כתמים כהים הנפרשים לאורך הגוף. הבולט ביניהם הוא הכתם שמתחיל מהעורף עד לקצה עמוד השדרה ומתלכד עם כתמים באזורי אגן הירכיים. למרות שמה, הצפרדע מופיעה לעיתים בצבעים נוספים כגון ירוק מתכתי, ירוק ברקת, טורקיז, צהוב חיוור, ואף כחול. הכתמים עשויים להיות חומים או שחורים ואף להופיע בדוגמת חברבורות כמו שיש לצפרדע Oophaga sylvaticus. הצפרדע בעלת אצבעות ארוכות עם כריות הדבקה, המאפשרות לטפס במעלה העצים. היא חיה על העצים וישנה בחורים בעץ. צפרדעים ממין זה מתרבות על קרקע היער, שומרות על ראשניהן בתוך צמחים מטפסים הגדלים במקווי מים ומגינות עליהם מטורפים ומטפילים. הראשנים ניזונים מאצות וחסרי חוליות קטנים החיים בתוך הצמחים. מדיה וקבצים בנושא צפרדע חץ שחורה-ירוקה בוויקישיתוף צפרדע חץ שחורה-ירוקה, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע חץ שחורה-ירוקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפרדע חץ אנתוני

צפרדע חץ אנתוני (שם מדעי: Epipedobates anthonyi) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים המכונים גם צפרדעי חץ הרעל על שם ארסם החזק ששימש את האינדיאנים במשיכת חצי רעילים. צפרדע חץ אנתוני חיה בטבע ביערות גשם, ביצות ומקווי מים טרופיים באקוודור ופרו. היא מאוימת בטבע על ידי כריתת היערות וזיהום הסביבה. אורכה 19-26 מ"מ ולה עיניים גדולות, ראש קטן וגפיים חזקות. גופה אדום עם כמה פסים אנכיים ירוקים-לבנים ועוד פס אנכי באמצע. היא משוטטת בפסולת העלים של היער ומחפשת חרקים קטנים למאכל ופעילה ביום בעיקר. ארסית ביותר עם מעט מאד טורפים מעטים ביותר עקב כך. כרוב צפרדעי החץ הם מתרבה בלהקות טריטוריאליות לקרקע היער. הזכר שומר על הביצים לאחר ההזדווגות ומטמין אותם מתחת לעלים עד שהראשנים בוקעים ואחרי הבקיעה הוא מעביר אותם למחסה ולאזורים לחים בהם יוכלו להתפתח. מדיה וקבצים בנושא צפרדע חץ אנתוני בוויקישיתוף צפרדע חץ אנתוני, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע חץ אנתוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
אניליוס

נחש האָנִילְיוּס או האניליס (שם מדעי: Anilius scytale) הידוע גם כנחש אלמוגים חקיין, הוא מין יחידי במשפחת האניליים (Aniliidae), החי בדרום אמריקה ביערות גשם ואזורים לחים. על אף הדמיון לכמה מיני פתנים כמו פתן אלמוגי, הוא איננו ארסי כלל. הוא מקורב יחסית למשפחת הסילינדרופיים ובעבר נחשב כבן למשפחה זו שחיה באסיה הטרופית. שתי המשפחות נחשבות לפרימיטיביות מאוד ודמויות לטאות. האניליוס הוא נחש בינוני שאורכו עד 70 ס"מ והוא מצוי בעיקר על קרקע היער של יער האמזונאס מוונצואלה, גיאנה, סורינאם, גינאה הצרפתית ובאזור האמזוניה בקולומביה, אקוודור, פרו וברזיל. הוא נפוץ גם בטרינידד וטובגו. גופו של הנחש צר יחסית, זנבו קצר מאוד וגולגולתו מזכירה מעט לטאה. הוא בעל לשון היכולה לחוש את הסביבה כמו רוב הנחשים והוא בעל ראייה טובה. הנחש הוא פעיל יום וניזון מטרף קטן שהוא מוצא ביער כמו צפרדעים שונות, לטאות כמו המטבעון ונחשים קטנים יותר וגם חיפושיות, דגים ותולעניים. נחש זה לא מטיל ביצים, אלא משריץ צאצאים לעולם אחרי שבקעו בגוף הנקבה. לאניליוס שני תת-מינים מוכרים: A. s. phelpsorum A. s. scytale מדיה וקבצים בנושא אניליוס בוויקישיתוף אניליוס, באתר ITIS (באנגלית) אניליוס, באתר NCBI (באנגלית) אניליוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אניליוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אניליוס, באתר GBIF (באנגלית) animal/Anilius-scytale, animal/false-coral-snake אניליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אָנִילְיוּס באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ החלטות האקדמיה
עין-חתול אמריקאי מפוספס

עין-חתול אמריקאי מפוספס (שם מדעי: Leptodeira annulata) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי ביערות אמריקה המרכזית. בניגוד לרוב מיני המשפחה לנחש זה יש ארס, אך בשונה מהארס של מיני הפתניים והצפעיים, הוא אינו מסוגל להרוג בני אדם. למרות השם, נחש זה אינו קרוב משפחתי של הסוג עין חתול, וזכה לשמו בשל עיניו הגדולות המותאמות לחיי חושך. נחש זה חי בטבע במקסיקו, אמריקה המרכזית, אמריקה הדרומית כולל איי מרגריטה וטרינידד. הוא חי בעיקר ביערות גשם לחים או יערות יבשים, בגדות יערות וכן בשולי ביצות ואף בחופים. אלו נחשים קטנים. אורכם הממוצע 750 מ"מ והם בעלי ראש מגודל עם עיניים צהובות בולטות הרואות טוב בחשכה. מצידי העיניים ישנם פסים שחורים לאורך וגם על הגב ישנם "רצועות" שחורות לאורכו. הקשקשים עצמם הם צהבהבים או חומים. לנחש שיני ארס קטנות בצידם האחורי של הלסת התחתונה. הנחש יכול להרוג עם הארס את טרפו שכולל בעיקר צפרדעים, סלמנדרות ולטאות וגם גוזלים, השפעתו על האדם חלשה, ודומה לעקיצת דבורה. הנחש חי רוב הזמן בין ענפי העצים אך יכול גם לרדת לקרקע. הוא יוצא לציד בעיקר בשעות הלילה, ולשם כך משתמש בעיניו הגדולות. Leptodeira annulata ashmeadi Leptodeira annulata annulata מדיה וקבצים בנושא עין-חתול אמריקאי מפוספס בוויקישיתוף עין-חתול אמריקאי מפוספס, באתר ITIS (באנגלית) עין-חתול אמריקאי מפוספס, באתר NCBI (באנגלית) עין-חתול אמריקאי מפוספס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עין-חתול אמריקאי מפוספס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עין-חתול אמריקאי מפוספס, באתר GBIF (באנגלית) עין-חתול אמריקאי מפוספס בinaturalist עין-חתול אמריקאי מפוספס באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפרדע חץ תותית

צפרדע חץ תותית (שם מדעי: Oophaga pumilio) היא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים, המכונים גם "צפרדעי חץ הרעל" על שם רעלם החזק ששימש את האינדיאנים במשיחת חצים מורעלים. סימני הזיהוי העיקריים של הצפרדע הוא רגליה הכחולות וגופה האדום - המהווים אזהרה לאויביה על כך שהיא רעילה מאוד. תפוצתה העיקרית היא במרכז אמריקה ביערות גשם לחים בעלי צמחייה מרובה. צפרדע זו היא המין הרעיל ביותר בסוגה. שמו של האי רד פרוג איילנד בארכיפלג בוקס דל טורו בצפון פנמה קרוי על שם הצפרדע החיה ביערות האי. אורכה הממוצע של הצפרדע 17.5–22 מ"מ. היא בעלת ראש קטן ורגליים חזקות העוזרות לטפס על צמחיית היער. הצפרדעים ניזונות מחרקים קטנים שונים. חלק ממיני הטרף שלהם, כמו האקריות מסדרת Oribatida, מפרישים רעלים מסוכנים מסוג Pumiliotoxin 251D. רעלים דומים נמצאים בנמלים מסוג Brachymyrmex. הצפרדעים מסוגלות לספוג את הרעל הקטלני של הטרף בגופן ולהשתמש בו בתור הרתעה נגד טורפים. עם זאת בשבי הצפרדעים מאבדות את היכולת הזאת. נקבות צפרדע החץ התותית מובילות את ראשניהן הצעירים אל מרומי העצים, לעבר צמחים המכילים מים. שם הן שומרות את הראשנים ומטילות עבורם ביצים עקרות מהם הם ניזונים עד בגרותם. באופן זה הן שומרות עליהם מטורפים. מדיה וקבצים בנושא צפרדע חץ תותית בוויקישיתוף צפרדע חץ תותית, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע חץ תותית, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע חץ תותית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפרדע חץ תותית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע חץ תותית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע חץ תותית, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע חץ תותית באתר הרשימה האדומה של IUCN
מורפו כחול

מורפו כחול (שם מדעי: Morpho peleides) הוא פרפר החי ביערות הגשם של האמזונאס של דרום אמריקה וגם צפונה משם באמריקה המרכזית ומקסיקו הטרופית. נמצא בסכנת הכחדה. זהו פרפר צבעוני בעל כנפיים כחולות בוהקות. מטרתם של הברקות האור הנוצרות על ידי עשרות קשקשים זעירים בין הכנפיים להבהיל טורפים ולסנוור אותם. פעולה זו מיועדת בעיקר נגד עופות וזוחלים רעבים שהם הטורפים המסוכנים ביותר לו. מוטת כנפיו מגיעה ל 7.5–20 ס"מ והפרפר חי חיים קצרים, אך הופך לבוגר תוך 115 ימים מבקיעתו. הזחלים אדומים-שחורים עם כתמים ירוקים ואוכלים בעזרת לסתותיהם הגדולות עלים שונים, בעיקר של צמחים ממשפחת הקטניות או ביגוניים וגם אוכלים פירות נרקבים ומיצים. עם זאת בעתות מחסור הם עלולים להיות קניבלים. הם עלולים להיטרף על ידי עכבישים, צרעות, גמלי שלמה, נמלים וחוליתנים. להגנתם הם נוהגים להתקבץ יחדיו ואף לתקוף טורפים קטנים יחידים. הפרטים הבוגרים אוכלים רק צוף פרחים וכן מיצי פירות כמו מנגו, ליצ'י וקיווי. מלפנים מאחור מורפו כחול בבית הפרפרים של וינה מדיה וקבצים בנושא מורפו כחול בוויקישיתוף מורפו כחול, באתר ITIS (באנגלית) מורפו כחול, באתר NCBI (באנגלית) מורפו כחול, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מורפו כחול, באתר GBIF (באנגלית) מורפו כחול באתר waza
דיונון הומבולדט

דיונון הומבולדט הידוע גם כדיונון ג'מבו (שם מדעי: Dosidicus gigas) הוא מין רכיכה ימית גדולה החיה באוקיינוס השקט. זהו מין דיונון יחידי בסוג Dosidicus והוא הדיונון הגדול ביותר באזור מחייתו. זהו אחד ממיני הדיונונים הגדולים ביותר ואורך גלימתו כולה להגיע ל-1.9 מטרים (6.2 רגל) ולשקול 50 קילוגרם (110 ליברות). הם ידועים בכך שתקפו צוללים, אך רק בעת טירוף אכילה הם פונים אל בני האדם. לא ידוע מקרה של טריפת אדם על ידי מינים אלה. הדיונון הוא אוכל בשר תוקפני הצד במהירות על ידי קרסים מחודדים בזרועותיו דגים, סרטנים, חסילונים ויצורי ים קטנים אחרים. הוא ניזון מדיונוני הומבולדט אחרים באופן תדיר ורבים מהצעירים נאכלים על ידי הבוגרים. גם פרט שנפצע במהלך ציד ייאכל על ידי חבריו. הם עצמם נטרפים על ידי דגים כמו דג-החרב, מפרשניים גדולים, טונה, כלבי ים שונים, כרישים ודולפינים וגם לווייתן הראשתן גדול-הראש. בדומה לרוב הדיונונים, הם מומחים בהחלפת צבעים למטרות הסוואה, אזהרה ותקשורת. הם עוטים בעת הציד צבעי אדום כהה שמוחלפים במהירות בלבן בהיר, העוזרים להם לבלבל את טרפם ולהזהיר את חבריהם שהם עומדים לעוט קדימה ולאחר הציד הם חוזרים לצבעים חיוורים העוזרים להסוואה בעומק הים. בעזרת מערכת ההנעה שלהם הם יכולים לעוט קדימה אחורה, למעלה ולמטה במאמץ מזערי. הם רואים אור מצוין גם כשכמעט איננו ויכולים לפלוט דיו להגנתם מטורפים. דיונונים אלה חיים עתים בחבורות ונצפו באוקיינוס השקט בעומק 200–700 מטרים (660–2,300 רגל) בשטח שמשתרע מארץ האש לקליפורניה. עם זאת עקב התחממות כדור הארץ והתמעטות דגי טרף כתוצאה מדיג יתר, הם החלו לאחרונה להתפשט צפונה לאורך אורגון, וושינגטון, קולומביה הבריטית ואלסקה. הם ניצודים על ידי דייגים במקסיקו ובפרו למאכל. הדיונון קרוי על שמו של חוקר הטבע אלכסנדר פון הומבולדט. השוואה בין האדם לדיונון דיונון הומבולדט, באתר ITIS (באנגלית) דיונון הומבולדט, באתר NCBI (באנגלית) דיונון הומבולדט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דיונון הומבולדט, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דיונון הומבולדט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דיונון הומבולדט, באתר GBIF (באנגלית) Jumbo/Humboldt Squid, Marinebio The Fierce Humboldt Squid | KQED QUEST, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 10:05) דיונון הומבולדט באתר הרשימה האדומה של IUCN "המדען שעורר השראה בדרווין, ונשכח". הארץ. נבדק ב-2024-01-16.
הכוחות המזוינים של פקיסטן

הכוחות המזוינים של פקיסטן (באורדו: پاکستان مُسَلّح افواج, בתעתיק: פקיסטן מוסאלה אפוואג', באנגלית: Pakistan Armed Forces) מהווים את הכוח הצבאי הרשמי של פקיסטן. הוא השביעי בגודלו בעולם מבחינת כוח אדם. הכוחות המזוינים של פקיסטן מורכבים ממספר ענפים מרכזיים: הצבא, חיל הים, חיל האוויר, נחתים, ועוד. מאז 1962 נוהלו קשרי צבא הדוקים עם סין. בין השאר פעלו יחדיו לפתח את מטוס הקרב הרב משימתי JF-17, ואת מטוס האימונים 8-K. מאז 2013, סין היא הספקית הגדולה ביותר של ציוד צבאי לפקיסטן. שתי המדינות משתפות פעולה גם בתחום הגרעין וטכנולוגיות חלל והן מנהלות תרגילים משותפים דרך קבע. לכחות המזוינים של פקיסטן גם קשר חזק עם ארצות הברית אשר נתנה לפקיסטן מעמד של בעלת ברית עיקרית שאינה בנאט"ו בשנת 2004. מדיה וקבצים בנושא הכוחות המזוינים של פקיסטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכוחות המזוינים של פקיסטן הכוחות המזוינים של פקיסטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רס"ן (מיל') ד"ר ניר רייכנטל, "צבא עם מדינה גרעינית", הוצאת מערכות, גיליון 479 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא פקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירווין שיף

אירווין אלן שיף (באנגלית: Irwin Allan Schiff;‏ 24 בפברואר 1928 - 16 באוקטובר 2015) היה דמות בולטת בתנועה האמריקאית נגד שיטת המיסוי, הידוע בעיקר בזכות הספרות הענפה שכתב בנושא. לאורך השנים שיף הפסיד במספר תביעות אזרחיות נגד הממשל הפדרלי והורשע מספר פעמים בעבירות מס. בזמן מותו היה בעיצומו של ריצוי עונש בן 13 שנה. שיף היה אביו של המשקיע והמועמד האמריקאי לסנאט, פיטר שיף. שיף נולד למשפחה יהודית בפולין והיגר לארצות הברית, שם עבד כנגר. בשנת 1950 קיבל תואר ראשון בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת קונטיקט. לאחר לימודיו עסק בביטוח, והיה מעורב במקלט מס שבמסגרתו נפל קורבן להונאת פונזי בה איבד את כל כספו וכספי לקוחותיו. בשנת 1968 העיד בפני ועדת הסנאט לבנקאות ומטבע והביע את התנגדותו להסרת תקן הזהב משטרות הפדרל רזרב. בשנת 1996 שיף התמודד בבחירות המקדימות למועמדות לנשיאות מטעם המפלגה הליברטריאנית. שיף כתב את "המאפיה הפדרלית" בשנת 1992, בעודו מרצה עונש בגין אחת מהרשעותיו. בספר זה הוא טוען שכל שיטת מס ההכנסה האמריקאית וה-IRS, הסוכנות האחראית על גבייתו, הם בלתי חוקתיים. בתשיעי באוגוסט 2004 בית משפט פדרלי לערעורים פסק לטובת קיום צו מניעה שהוצא על ידי בית משפט בנבדה כנגד שיף ועמיתיו, האוסר עליהם (אך לא על אחרים) לקדם ולמכור את הספר. כמו כן הם נדרשו לפרסם את צו המניעה באתרי האינטרנט שלהם, לשלוח אותו לכל לקוחותיהם ולספק לממשלה את רשימת הלקוחות. טענותיו של שיף על כך שהצו מפר את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית נדחו משום שבית המשפט מצא שהספר מכיל תוכן כוזב מעצם ניסיונו ללמד את קוראיו כיצד לא לשלם מס הכנסה. בתגובה שיף ועמיתיו החלו להפיץ את הספר בחינם באינטרנט. אתר האינטרנט הרשמי של אירווין שיף אירווין שיף, אתר אישי (באנגלית) אירווין שיף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אירווין שיף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנס פלבר

גנרל הנס פלבר (בגרמנית: Hans Felber;‏ 8 ביולי 1889 – 8 במרץ 1962) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פלבר נולד ב-8 ביולי 1889 בויסבאדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פלבר לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פלבר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1929 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1928 הועלה פלבר לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 באוקטובר 1932 מונה לראש מטה רגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקדו. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-1 ביולי 1935 לראש מטה הקורפוס ה-3, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השלישית, שהפכה לאחר מכן לארמייה השמינית. עם פרוץ המלחמה היה פלבר ראש מטה הארמייה השמינית, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-20 באוקטובר 1939 מונה פלבר לראש מטה הארמייה השנייה שהוקמה על בסיס הארמייה השמינית, וב-15 בפברואר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות C. במהלך המערכה על צרפת השתתף פלבר בלחימה עם קבוצת ארמיות C, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר 1940 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-13, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פלבר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-14 בינואר 1942 פרש מתפקידו. ב-1 באפריל 1943 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-45, שהיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות D, וב-25 במאי 1942 הפך הקורפוס לקורפוס ה-83. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פלבר למושל הצבאי בבלגרד, וב-26 בספטמבר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה סרביה. ב-6 באוקטובר 1944 מונה פלבר למפקד מפקדת הכוחות בהרי הווז', שהפכה ב-8 בינואר 1945 לקורפוס ה-13, שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B. ב-22 בפברואר 1945 מונה פלבר למפקד הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרבות באזור הריין. ב-23 במרץ הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G, וב-25 במרץ פרש פלבר מתפקידו. ב-8 במאי 1945 לאחר סיום המלחמה, נלקח פלבר לשבי האמריקני. ב-8 במאי 1948 שוחרר פלבר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פלבר בפרנקפורט עד למותו ב-8 במרץ 1962. מדיה וקבצים בנושא הנס פלבר בוויקישיתוף הנס פלבר באתר www.lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
דומיניק קוריגן

דוֹמִינִיק ג'וֹן קוֹרִיגָן (באנגלית: Dominic John Corrigan; ‏ 2 בדצמבר 1802 – 1 בפברואר 1880) היה רופא אירי, שנודע בשל תצפיותיו על ההסתמנות הקלינית של מחלות לב. צורת הדופק החריגה באי-ספיקת מסתם אבי העורקים קרויה על שמו, כמו גם על שמו של תומאס ווטסון. קוריגן נולד בדבלין. אביו היה סוחר בכלים חקלאיים. הוא למד ב קולג' פטריק הקדוש ב מיינות', סמינר לכמרים אשר בזמנו כלל גם מחלקה ללימודי חול. הוא נמשך ללימודי רפואה הודות לרופא המטפל בסמינר, ושימש במשך מספר שנים אחר כך שוליה של הרופא המקומי, אדוארד טלבוט או'קלי. קוריגן למד רפואה בדבלין, ולאחר מכן עבר לבית הספר לרפואה באדינבורו, שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1825. קוריגן חזר לדבלין ב-1825 והקים מרפאה פרטית בעיר, ומלבד עבודתו שם עבד גם כרופא במוסדות ציבוריים. עבודתו עם רבים מתושביה העניים דבלין הביאה אותו להתמחות במחלות של הלב והריאות, תחומים שעליהם הרצה ובהם פרסם מאמרים רבים. הוא נודע כרופא חרוץ, במיוחד בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. בשנת 1870 הוא נבחר לחבר בפרלמנט הבריטי מטעם דבלין, שם תמך ברפורמות בחינוך באירלנד ובשחרורם המוקדם של אסירים פניאנים. בשנת 1874 לא נבחר בשנית, ככל הנראה בשל תמיכתו בסגירתם של פאבים בימי ראשון. קוריגן מונה בשנת 1847 לרופא מן המניין באירלנד. שנתיים לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטריניטי קולג'. בקשתו להתקבל כעמית בקולג' המלכותי לרופאים באירלנד נחסמה, חסימה אשר נעקפה תשע שנים לאחר מכן כשעבר בהצלחה את מבחני הקבלה לקולג' יחד עם הרופאים הצעירים. בשנת 1859 נבחר לנשיא הקולג', הקתולי הראשון לכהן במשרה, ונבחר מחדש במשך ארבע כהונות רצופות. בשנת 1866 קיבל קוריגן את התואר ברונט, בין היתר בשל תפקידו כמפקח על החינוך. קוריגן נשא לאישה את ג'ואנה וודלוק, בתו של סוחר עשיר, בשנת 1827. היו להם שלושה בנים ושלוש בנות. בנו הבכור, שהיה קפטן במשמר הדרגונים, מת בגיל 35 באוסטרליה, ועל כן נכדו של קוריגן ירש ממנו את תואר הברונטות. קוריגן נפטר בדבלין ב-1 בפברואר 1880 לאחר שחודשיים קודם לכן לקה בשבץ מוחי. מדיה וקבצים בנושא דומיניק קוריגן בוויקישיתוף דומיניק קוריגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אק אוקס

ז'אק אוקס (בצרפתית: Jacques Ochs; ‏18 בפברואר 1883 – 3 באפריל 1971) היה סייף (התמחה בדקר וברומח) יהודי-בלגי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912). נוסף לכך, היה צייר וקריקטוריסט ביומון הצרפתי לה פיגארו. אוקס נולד בניס, האלפים הימיים שבצרפת ובשנת 1893 עבר עם משפחתו ללייז'. הוא סיים את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' בשנת 1903 והמשיך את לימודיו באקדמיה ז'וליאן בפריז עד שנת 1905. בשנת 1912 זכה אוקס באליפות בלגיה בסיף. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה אוקס במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי לפני בריטניה והולנד. לזכייה במדליית זהב הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: בני הדודים פאול והנרי אנספך וגסטון סלמון. נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות רומח אישי ובתחרות דקר אישי ובשתיהן עבר את הסיבוב הראשון. במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא בלגיה ונפצע קשה בהפצצה מאוויר. ב-1920 התמנה אוקס למרצה לציור באקדמיה המלכותית לאמנויות בלייז' ובשנת 1934 התמנה לאוצר המוזיאון העירוני לאמנויות. במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר הכיבוש הגרמני של בלגיה נכלא אוקס במבצר ברנדונק של ונאלץ לצייר דיוקנאות של אסירי המחנה. ב-1944 הוא נעצר שוב ונכלא במחנה מעבר מכלן. ב-3 באפריל 1971 נפטר אוקס בלייז'. חלק מהציורים שלו שצוירו במחנה מעבר מכלן נתרמו לבית לוחמי הגטאות. מדיה וקבצים בנושא ז'אק אוקס בוויקישיתוף ז'אק אוקס, באתר olympedia.org ז'אק אוקס, באתר Ask Art (באנגלית) ז'אק אוקס - Artists and Breendonk, באתר Memorial Breendonk (באנגלית) ז'אק אוקס, באתר Holocaust Education (באנגלית)
קורט ליבמן

גנרל קורט ליבמן (בגרמנית Curt Liebmann;‏ 29 בינואר 1881 – 2 ביולי 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על ארמייה בתחילת מלחמת העולם השנייה. ליבמן נולד ב-29 בינואר 1881 בקובורג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאביו קונרד ליבמן שהיה גנרל בצבא הפרוסי. בשנת 1889 התגייס ליבמן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-88 (נסאו ה-2), ובשנת 1901 הועבר לרגימנט הרובאים ה-90 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין). ליבמן לחם בשורות הרגימנט במלחמת העולם הראשונה, וב-28 בדצמבר 1916 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר ליבמן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1922 הועלה ליבמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1922 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-1 (הפרוסי). ב-1 בספטמבר 1924 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 בפברואר 1926 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1930 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בדצמבר 1931 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5 של הרייכסווהר, וב-1 באוגוסט 1934 הועבר שוב למשרד המלחמה בברלין. ב-1 באפריל 1935 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-30 באפריל 1939 פרש לביתו, אולם חזר לשירות עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם פרוץ המלחמה מונה ליבמן למפקד הארמייה החמישית. הארמייה השתתפה בהגנת קו זיגפריד בחזית המערבית כחלק מקבוצת ארמיות C. לאחר המערכה בפולין פורקה הארמייה, וליבמן מונה למפקד מפקדת משמר הגבולות מרכז, אשר הוקמה על בסיס מטה הארמייה. בסוף אוקטובר 1939 פרש ליבמן מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי. באביב 1947 שוחרר ליבמן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר ליבמן בהולצמינדן, עד למותו ב-2 ביולי 1960. מדיה וקבצים בנושא קורט ליבמן בוויקישיתוף קורט ליבמן באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
תומאס ווטסון (רופא)

תוֹמָאס ווֹטְסוֹן (באנגלית: Thomas Watson;‏ 1792–11 בדצמבר 1882) היה רופא בריטי, אשר נודע בעיקר בשל תיאורו את דופק הלם המים אשר מופיע באי-ספיקת מסתם אבי העורקים. שימש נשיא הקולג' המלכותי לרופאים בין השנים 1862–1866. ווטסון נולד בקנטיסביר, הסמוכה להוניטון שבמזרח דבון במחוז דבון. הוא למד רפואה בבית החולים ברתולומאו הקדוש ובאדינבורו, וקיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת קיימברידג' ב-1825. הוא עבד כרופא בבית החולים מידלסקס ב-1827, והיה מרצה לרפואה קלינית באוניברסיטת לונדון במשך שנה. לאחר מכן עבר לקינגס קולג', שם היה מרצה לרפואה משפטית, ובשלב יותר מאוחר לעקרונות הרפואה והעיסוק בה. בשנת 1833 תיאר לראשונה דומיניק קוריגן, רופא אירי, את המתיחה והתמט של העורקים התרדמניים במטופלים עם אי-ספיקת מסתם אבי העורקים. ווטסון המשיך לתאר את הדופק הנמוש במטופלים אלה, אשר נקרא גם על שמו. ווטסון התפטר ממשרותיו בקינגס קולג' ב-1840 ובבית החולים מידלסקס ב-1843, וב-1859 מונה לרופא מחוץ למניין. הוא קיבל את התואר ברונט ב-1866, וב-1870 מונה לרופא מן המניין. בשנת 1857 נבחר לשמש נשיא האגודה לפתולוגיה במשך כשנתיים, ובשנת 1859 נבחר כעמית לאגודה המלכותית. בשנת 1868 נבחר לנשיא האגודה הקלינית של לונדון. מדיה וקבצים בנושא תומאס ווטסון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסיטז'

אסיטז' (ASSITEJ, ראשי תיבות בצרפתית: "Association Internationale du Theatre de l'Enfance et la Jeunesse", בעברית: האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים) הוקם בשנת 1965 כהתקשרות בינלאומית של אנשי מקצוע העוסקים בתיאטרון לילדים ולצעירים. אסיטז' מאפשר להם גישה וחילופי רעיונות ומסורות תרבותיות מכל העולם. ישנם 83 מרכזים לאומיים ברחבי העולם. בכל שנה מקיים הארגון מפגש אמנותי באתר כלשהו בעולם. אחת ל-3 שנים מקיים הארגון קונגרס עולמי ופסטיבל. הקונגרסים העולמיים של אסיטז' נערכו בפראג (1966), האג (1968), ונציה (1970), מונטראול (1972, 2005), מזרח ברלין (1975), מדריד (1978), ליון (1981), מוסקבה (1984), אדלייד (1987, 2008), סטוקהולם (1990), הוואנה (1993), רוסטוב על הדון (1996), טרומסה (1999), סיאול (2002), קופנהגן (2011) וורשה (2014). אסיטז' מקושר למספר רשתות של עוסקים במקצוע, ובהן רשת כלל האמנויות הבינלאומית (IIAN) ורשת מחקר התיאטרון הבינלאומי לקהלים צעירים (ITYARN). בישראל ישנו מרכז לאומי של אסיטז' שייסדה אורנה פורת שהייתה גם ממקימי הארגון העולמי. יושבי הראש של אסיטז'-ישראל היו חגית רכבי ניקוליבסקי‏ (2010-1995) ורזי אמיתי (2012-2022) ושניהם אף היו חברים בוועד ההנהלה העולמי של הארגון (רכבי 2003-1997, אמיתי 2011-2005) ועדי בארי (2016-2015), מנכ"ל תיאטרון מופע. יושבת ראש של אסיטז' ישראל משנת 2022 היא נאוה אדלר-ביק. מנהל העמותה הוא איתי בלייברג. רזי אמיתי מונה כנשיא כבוד של הארגון. בסניף הישראלי חברים כ-70 יוצרים, אמנים, מנהלי תיאטראות, מפיקים ואנשי אקדמיה. היעד המרכזי של הארגון הוא קידום מעמדם של תיאטרוני הילדים והנוער ויוצרים בתיאטרון לצופים צעירים בישראל תוך חתירה מתמדת להכרה של הממסד התרבותי בחשיבות תחום התיאטרון וחתירה להשגת תמיכה ציבורית ומשאבים לשם כך ומקדם שיתופי פעולה בין יוצרים ותיאטראות והנהלתו משתתפת בקונגרסים בין-לאומיים. אסיטז' פועל כל השנה לקידום תיאטרון לצופים צעירים. המרכז מקדם את תחום התיאטרון לילדים באמצעות השגת תמיכה ציבורית ותקציבים, החל משנת 2006, מחלקת עמותת אסיטז' ישראל (המרכז הישראלי לעידוד הצגות תיאטרון לילדים ונוער) את פרס הבמה לילדים ונוער. נשיאות כבוד של אסיטז' ישראל בעבר היו אורנה פורת וגילה אלמגור. אתר אסיטז' הבינלאומי אתר אסיטז' ישראל אסיטז' ישראל, ברשת החברתית פייסבוק אסיטז' בעולם, באתר אסיטז' הבינלאומי אתר IIAN אתר האינטרנט הרשמי של ITYARN חגית רכבי ניקוליבסקי, ב"אתר מחזאי ישראל" אסיטז'-ישראל, באתר אסיטז' הבינלאומי מרב יודילוביץ', רזי אמיתי יכהן בוועד העולמי של אסיטאז', באתר ynet, 27 בספטמבר 2005 חברי הוועד המנהל, באתר אסיטז' הבינלאומי אסיטז' ישראל באתר מרכז תיאטרון בובות חולון