מריה בשקירצבה

מריה קונסטנטינובנה בשקירצבה (ברוסית: Мари́я Константи́новна Башки́рцева‏; 24 בנובמבר 1858 - 31 באוקטובר 1884) הייתה כותבת, ציירת ופסלת אוקראינית. מריה בשקירצבה נולדה בכפר באימפריה הרוסית באזור גברונטסי, סמוך לפולטבה (היום בשטח אוקראינה), למשפחת אצולה עשירה. הוריה נפרדו כאשר הייתה צעירה ועיקר שנות ילדותה ונעוריה הייתה מחוץ למולדתה לצד אמה במקומות שונים ביבשת אירופה. היא התגוררה תקופות ארוכות יותר בגרמניה ובריביירה הצרפתית, שלאחריהן התיישבה משפחתה בפריז. חינוכה היה בידי מורים פרטיים וכשרונה המוזיקלי התגלה בגיל צעיר, אולם עקב מחלה לא הצליחה לפתח קריירה בתחום הזמרה לאחר שמיתרי קולה נפגעו. בנחישותה להיות אמנית החלה ללמוד ציור בצרפת בסטודיו של הצייר טוני רובר-פלורי ובאקדמיה ז'וליאן. האקדמיה הייתה במאה ה-19 אחד המוסדות הבודדים אשר קיבלו נשים לשורותיו, והיה בה ריכוז של תלמידות לאמנות מכל רחבי אירופה וארצות הברית. במהלך חייה הקצרים יצרה בשקירצבה אוסף יצירות בולטות באיכותן אף שאין בהן פריצת דרך אמנותית. בשנת 1880 הציגה לראשונה תערוכה בפריז בסלון, התערוכה השנתית היוקרתית של האקדמיה לאמנויות היפות ומאז שלוש פעמים נוספות עד מותה. ציוריה הבולטים של בשקירצבה הם: "המפגש", פורטרט של ילדי משכנות העוני של פריז. ציור זה מוצג במוזיאון ד'אורסה). "בסטודיו", בו מתוארים חבריה הציירים בעבודתם. פורטרט בצבעי פסטל של בת דודתה, עליו זכתה בציון לשבח. אף שבתקופת מלחמת העולם השנייה הושמדו רבות מיצירותיה על ידי הנאצים, לפחות 60 ציורים שרדו. בשנת 2000 התקיימה בארצות הברית תערוכה נודדת בשם "התגברות על כל המכשולים: הנשים של האקדמיה ז'וליאן", בה נכללו יצירותיה של בשקירצבה וחברותיה ללימודים. כציירת, קיבלה בשקירצבה השראה מידידה הצייר, ז'ול באסטי-לפאז' ומהערצתו לציור הריאליסטי. בעוד באסטי-לפאז' התמקד ביצירתו בנוף הטבעי, בשקירצבה פנתה לתיאור הנוף העירוני. היא כתבה: "אינני אומרת דבר על השדות כיוון שבאסטי-לפאז' מולך עליהם כשליט בלעדי; אולם לרחובות... עדיין אין אדון." אתרע מזלם של שני אמנים אלה והם הלכו לעולמם באותה שנה - באסטי-לפאז' מת מסרטן לאחר מספר שנים בהן סבל מהמחלה, וביומנה מתארת בשקירצבה את ביקוריה אצל הצייר הנוטה למות. בשקירצבה חלתה בשחפת בגיל 16, ומתה מהמחלה בגיל 25. במהלך חייה הספיקה להתבלט כאינטלקטואלית בקהילייה התרבותית בצרפת. באקדמיה ז'וליאן אימצה תפיסות פמיניסטיות שנחשבו אז לרדיקליות. דעותיה נגועות במיזאנדריה ופורסמו בעיתון פמיניסטי בפריז בשנת 1881 תחת שם עט. אחת מאימרותיה המצוטטות ביותר היא: "הבה נאהב כלבים, הבה נאהב רק כלבים! גברים וחתולים הם יצורים לא ראויים." מתה בפריז בשנת 1884, ונקברה בבית הקברות של פאסי ברובע השישה-עשר במאוזוליאום שבו קבורים בני משפחתה. מבנה קברה מדמה סטודיו של צייר, והוכרז כאתר היסטורי על ידי ממשלת צרפת. סתיו, 1883 המפגש, 1884 המטריה, 1883 אביב, 1884 לערך בגיל 13 החלה בשקירצבה לכתוב יומן אישי, שיצא לאור לאחר מותה בצרפת במספר כרכים, ותורגם לשפות רבות. בחלקו הראשון היא מספרת את סיפור התבגרותה, ולקראת סופו היא מתארת את מאבקה במחלת השחפת. היומן זכה לפרסום ולשבחים. בשקירצבה מיטיבה להתבטא בו, ויש בו הן עיסוק בחייה האישיים והן בביקורת על החברה הבורגנית של צרפת. בין השאר כתבה ביומן: "אם לא אמות צעירה, אני מקווה להיות אמנית דגולה, אבל אם אמות צעירה, אני מתכוונת לפרסם יומן זה, אשר אינו יכול שלא להיות מעניין." יומניה של בשקירצבה נפרסו על פני 105 מחברות בכתב ידה. הם פורסמו לאחר מותה, החל משנת 1887. זה היה היומן השני של אישה שפורסם עד אז בצרפת. הספרים זכו להצלחה מסחרית, ותורגמו למספר שפות. בין השאר זכו לשבחים מפי ראש ממשלת בריטניה ויליאם גלאדסטון, הסופר הבריטי ג'ורג' ברנרד שו והמשורר הרוסי ולרי בריוסוב. סיפור חייה היווה השראה למספר מחזות וסרטים, ויומנה של בשקירצבה הוזכר כמקור להשראה על ידי סופרות רבות, בהן קתרין מנספילד ואנאיס נין. מדיה וקבצים בנושא מריה בשקירצבה בוויקישיתוף מריה בשקירצבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי מריה בשקירצבה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) מריה בשקירצבה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מריה בשקירצבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריה בשקירצבה, באתר AllMovie (באנגלית) מריה בשקירצבה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מריה בשקירצבה, באתר Discogs (באנגלית)