laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שער העננים

שער העננים (באנגלית: Cloud Gate) הוא פסל שיצר אניש קאפור המוצב בפארק המילניום שבשיקגו בארצות הברית. צורתו של הפסל אליפטית, ובשל צורה זו הוא זכה לכינוי "השעועית" לפני שהוחלט על שמו הרשמי. הפסל עשוי מ-168 לוחות פלדת אל חלד משוייפים. מידותיו: גובהו כ-11 מטרים, אורכו 22 מטרים, רוחבו כ-12 מטרים, ומשקלו 110 טונות. הפסל משקף את קו הרקיע של העיר. קאפור אמר שהפסל נועד להיות "שער לעיר שיקגו, המשקף את העיר שאליה הוא מוביל". מבקרים הבאים לראות את הפסל יכולים לעבור תחת חלקו המרכזי, ולהביט על התחתית הקעורה של הפסל. קאפור כינה חלק זה "טבור הפסל" או "האומפלוס". המתבוננים מנקודה זו רואים השתקפויות מרובות של עצמם ושל מבקרים אחרים. שער העננים הפך לסמל של העיר שיקגו, ולאתר תיירות מרכזי, ואחד האתרים המצולמים ביותר בעיר שיקגו. ראש העיר ריצ'רד דיילי הכריז על יום הצבת הפסל, 15 במאי 2006, כ"יום שער העננים". אורברט דייוויס, נגן הג'אז, אף כתב יצירה על שם הפסל. בחצי השני של 2016 נספרו כ-12.9 מיליון מבקרים בסביבת הפסל. בשנת 1999 נבחרה הצעתו של קאפור לפסל שעתיד היה להיות מוקם בפארק המילניום על פני הצעה של האמן ג'ף קונס. מספר שנים ארכה השגת המימון לבניית הפסל, והעבודה החלה בשנת 2002. בין השנים 2002–2004 הוכנו לוחות הפלדה המרכיבים את הפסל באוקלנד שבקליפורניה. בעת תכנון הקמת הפסל הכוונה הייתה להרכיבו במלואו באוקלנד, ולאחר מכן להעבירו לשיקגו דרך תעלת פנמה ונהר סנט לורנס, אולם בשל החשש לפגיעה בפסל הוחלט להרכיב אותו בפארק עצמו. בשל עיכוב בלוחות הזמנים הוצג הפסל החלקי בעת פתיחת הפארק ביולי 2004, ובשל העניין הציבורי בו המשיך הפסל החלקי להיות מוצג והעבודות הופסקו. רק לאחר כחצי שנה כוסה הפסל ועבודות ההקמה נמשכו. הפסל הושלם ונחנך ב-15 במאי 2006. עלויות הקמת הפסל הוערכו ב-6 מיליון דולרים אולם העלויות בפועל הגיעו ל-23 מיליון דולרים. הקמת הפסל מומנה באמצעות תרומות. מדיה וקבצים בנושא שער העננים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שער העננים (באנגלית) תיאור הפסל באתר פארק המילניום "אתר "בחר בשיקגו",סיורים ואטרקציות/שער העננים בפארק המילניום ‏ CBS שיקגו, שיא במספר התיירים לפארק המילניום בשנת 2016 פארק המילניום, שיקגו, שער העננים
אתר (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית היה האתר (Αἰθήρ - אוויר עליון) ההאנשה של "השמיים העליונים", החלל והרקיע. זהו האוויר הטהור אותו נושמים האלים, בניגוד ל"אר" (Ἀήρ), אותו נושמים בני האדם. אתר היה בנם של ארבוס וניקס, ואחיה של המרה. הוא נשמת העולם וכל החי נובע ממנו. האתר היה גם חומת ההגנה של זאוס; המחסום שנעל את טרטרוס מהקוסמוס. האתר הוא גם קונספט מסתורי הקשור לאש. מושג יווני זה מגיע כנראה מבן-זוגו ה"אקאשה" ההינדי. ברשימת היסודות הקלאסיים, האתר הוא היסוד החמישי, יחד עם ארבעת האחרים: אש, אדמה, אוויר ומים. האתר מתאים לאש השמיימית. חמשת היסודות הללו אינם אלו המרכיבים את העולם, אלא דווקא אלו המחריבים אותו; אש (תבערה); מים (הצפות); אוויר (רוחות והוריקנים); אדמה (רעידות אדמה). בהקשר זה, האתר הוא חום מוקרן, כמו החום המוקרן מהשמש, שיכול להתפשט בחלל הריק. תורת ארבעת (או חמשת) היסודות היא עתיקה ביוון, ומתוארכת לתקופה הפרה-סוקרטית. אך היא ותיקה אף יותר מכך במזרח הרחוק, והייתה מקובלת ונפוצה בהודו ובסין, שם היא מהווה בסיס הן לבודהיזם והן להינדואיזם, בעיקר בהקשר אזוטרי. המלה היוונית "אתר" נגזרת מהשורש ההודו-אירופי "את" ("אש", "שרפה"). משורש זה ככל הנראה גם נגזר שמה של אתיופיה, שמשמעותו בערך "פנים שרופות". אתר (פיזיקה) אתר (כימיה) אלכימיה גליליאו צעיר, ‏אוויר האלים, באתר "הידען", 23 במאי 2015
Eclipse

אקליפס (באנגלית: Eclipse) היא פלטפורמת תוכנה פתוחה וחופשית לפיתוח יישומי צד־לקוח עשירים. אקליפס מנוהלת על ידי Eclipse Foundation, מוסד ללא כוונת רווח המתווה את כיווני ההתפתחות של הפלטפורמה. כלי פיתוח רבים מפותחים כיום על־גבי אקליפס וחלקם מנוהלים כתתי־פרויקטים במסגרת קרן אקליפס (אנ'). על הפלטפורמה מפותחים מוצרים מסחריים רבים וכן פרויקטים פתוחים וחופשיים שונים (לדוגמה Vuze). עם זאת, השימוש הרווח ביותר באקליפס הוא ככלי פיתוח ליישומים בשפת ג'אווה. אקליפס מספקת סביבת פיתוח מתקדמת לשפה זו, והיא בעצמה משמשת לפיתוח פלטפורמת אקליפס, הכתובה גם היא באקליפס. נוסף על כך, לאקליפס יש מספר רב של פרויקטים משניים, המספקים סביבות פיתוח לשפות אחרות כגון C++‎, פייתון ורבות אחרות. ההשערה הרווחת היא שהשם אקליפס נבחר בגלל התחרות עם חברת סאן מיקרוסיסטמס, מפתחת שפת ג'אווה. "סאן" פירושו שמש ו"אקליפס" פירושו ליקוי חמה. Google Plugin for Eclipse מדיה וקבצים בנושא Eclipse בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Eclipse (באנגלית) www.eclipse.org - האתר הרשמי של Eclipse Eclipse, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Adjuvant! Online

Adjuvant! online היא תוכנה המיועדת לסייע לאנשי רפואה וחולים הנמצאים בשלבים ראשונים של מחלת הסרטן לדון בתועלת ובסיכון שבבחירת טיפול משלים (כימותרפיה או טיפול הורמונלי) למחלה לאחר ניתוח. המטרה היא לקבל הערכות לגבי הסיכון לתוצאה שלילית (חזרה של המחלה או מות מן המחלה) ללא טיפול ולהעריך את ההפחתה בסיכון כתוצאה מטיפול משלים. בנוסף מחשבת התוכנה את הסיכון שבתופעות הלואי של הטיפול. הערכות אלו נעשות על פי מידע המסופק על ידי המשתמש, המידע כולל: מעורבות בלוטות לימפה, גיל, גודל הגידול, מיון היסטולוגי ועוד. על פי המשתנים שהוזנו מחושב הסיכוי לחזרת המחלה (או תמותה מהמחלה), הסיכוי לתמותה שאינה קשורה למחלה והסיכוי לאי חזרה. כל התוצאות מוצגות באופן גרפי ומספרי. הגרסה הנוכחית מחשבת את התועלת שבשימוש בטיפול משלים בסרטן השד, סרטן המעי הגס וסרטן הריאות. בגלל מורכבות הנתונים הנדרשים לתוכנה מומלץ כי רק אדם מקצועי ובעל ניסיון בתחום הסרטן יזין את הנתונים. התוכנה אינה מתחשבת במשתנים כבעלי השפעה פרוגנטסטית כגון נוכחות her-2 בסרטן השד. התוכנה אינה מקיפה את כל האפשריות הטיפוליות כגון טיפול בקרינה או טיפול בתרופות חדשות כגון הרצפטין, למעשה העובדה שהתוכנה מבוססת על ניתוח נתונים רטרוספקטיבי מונעת התחשבות בשינויים שנעשו בעשור האחרון בדרך הטיפול. פיתוח התוכנה החל בשנת 1996 והיא מבוססת על נתונים המשתנים מעת לעת, על פי תוצאות תצפיות רטרוספקטיביות ומתוצאות ניסויים קליניים. מימון לפיתוח התוכנה ניתן מתרומות אישיות, מקרנות נדבנות וממענקים ממשלתיים ותעשייתיים. התוכנה פועלת בסביבת Java. ניתן להפעיל את התוכנה בגרסת אינטרנט או בגרסת pocket PC. גרסת Adjuvant הנוכחית היא גרסה 8. adjuvant online אתר התוכנה
עצם החישור

עצם החִישּׁוּר (רדיוס, TA: Radius), היא עצם ארוכה, שנמצאת בין מרפק היד לשורש כף היד. עצם החישור קצרה וקטנה יותר מעצם הגומד, ושתי העצמות יחד, מרכיבות את האמה. שמה של עצם החישור מקורו במונח הלטיני radius, שפירושו חישור של גלגל, וניתן לה לפי צורתה המזכירה חישור גלגל. חלקה העליון של העצם כולל ראש, צוואר וגבששת. לראש (Caput radii) מבנה גלילי, עם שקע במשטח העליון שלו, המתאים למבנה העגול של הראשיש של עצם הזרוע, אליו הוא מופרק. היקפו של הראש חלק, חלקו התיכון רחב ומופרק עם נישה מתאימה בעצם הגומד. יתר ההיקף, צר יותר ועטוף ברצועה הטבעיתונית (Ligamentum anulare radii). בהמשך לראש נמצא הצוואר (Collum radii) ובהמשך לו, בצד הקדמי של העצם, נמצאת בליטה בשם גבששת החישור (Tuberositas radii). לגבששת החישור מתחבר שריר הזרוע הדו ראשי. לגוף עצם החישור (Corpus radii), צר בחלקו העליון ומתרחב ככל שמתקרבים לחלקו התחתון, צורת מנסרה. שלושה קווים המפרידים את גוף העצם לשלושה משטחים, מעניקים לו את צורתו: גבול קדמי (Margo anterior radii), גבול אחורי (Margo posterior radii) והרכס הבין גרמי (Margo interosseus radii). לרכס הבין גרמי, מחובר הקרום הבין גרמי (Membrana interossea), המחבר בין עצם החישור לעצם הגומד. שרירים המניעים את שורש כף היד ואת אצבעות כף היד, נאחזים לאורך גוף העצם. ביניהם, מרבית השרירים החיצוניים (לכף היד) המניעים את האגודל והשרירים האחראים על תנועות הסיבובים כלפי מטה וכלפי מעלה של האמה. החלק התחתון של עצם החישור, רחב ובעל שני משטחים מפרקיים. בצידו התיכון נמצאת נישה (Incisura ulnaris) המתאימה לראש עצם הגומד, אליו היא מופרקת דרך מפרק החישור והגומד המרוחק. תחתון יותר, בקצה העצם, משטח מפרקי נוסף, מחולק לשניים, המתאים לעצמות שורש כף היד - הסירה והסהר. בחלק האחורי בולטת הגבשושית הגבית (Tuberculum dorsale) התומכת ומפרידה בין חלק מגידי פושטי כף היד והאגודל, הנעים משני צדדיה. בחלק הצידי, בולט זיז החרט (Processus styloideus radii), נקודת אחיזה לרצועות כף היד ומעבר לחלק מהגידים המניעים את האגודל. עצמות - מונחים שבר בעצם החישור הרחיקנית מרפק משוך מדיה וקבצים בנושא עצם החישור בוויקישיתוף עצם החישור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סקורץ'

סקורץ' (באנגלית: Scorched Earth; נקרא גם בעברית: אדמה חרוכה) הוא משחק פלטפורמה שנוצר בשנת 1991 על ידי וונדל הייקן למערכת ההפעלה DOS. במשחק נלחמים טנקים שונים בתורות זה בזה בסביבה דו־ממדית, כאשר בכל תור על הטנק לנסות לפגוע ולהביס את יריבו על ידי קביעת זווית הירי ועוצמת הירי של הטנק שלו לפני כל ירייה. במשחק יכול לשחק שחקן בודד (נגד המחשב) עד מספר שחקנים רב. המטרה היא להשמיד כמה שיותר טנקי אויב ולהישאר הטנק היחיד בסוף השלב. לכל טנק צבע אחר, כך שניתן להבדיל בין הטנקים השונים בקלות. ישנם גם כמה דגמים של טנקים אך ההבדלים ביניהם אינם משמעותיים והשפעת ההבדל בין דגמי הטנקים על מהלך המשחק קטנה, זאת מלבד טנק אחד שהבחירה בו מותרת רק למחשב. שימוש בטנק זה גורם לשדרוג הנשק הנורה. בצורה זו, טיל בסיסי הנורה על ידי טנק זה הופך לטיל בעל ראש נפץ גרעיני. סביבת המשחק היא הר של חול שגובהו אינו אחיד או מערה אשר בה יש גם תקרה מחול. בעת פגיעה בחול על ידי פגז או נשק אחר נוצר פיצוץ אדום והחול שהיה במקום הפיצוץ נעלם. כל חול שנשאר מעל נקודת הפיצוץ נופל מטה ולפעמים קובר תחתיו טנק אחד או יותר. לסביבת המשחק השפעות נוספות על מהלך המשחק. חלקו העליון של המסך המהווה את השמים יכול להציג מגוון התנהגויות, למשל ספיגת הפגז ופיצוצו המיידי, או החזרתו מטה כמו כדורסל על רצפה. לסביבה יש אלמנט נוסף של רוח. כיוון הרוח ועצמתה משפיעים על תעופת הפגזים ויש להתחשב בה בעת תכנון הירי. בתחילת השלב הטנקים ממוקמים על הר החול במיקומים אקראיים. כל שחקן בתורו בוחר נשק מהארסנל שברשותו, קובע את זווית ירי ואת העצמה ויורה, מתוך מטרה לפגוע בכמה שיותר טנקים. בסיום כל שלב כל אחד מהשחקנים מקבל סכום כסף לפי מידת הנזק שגרם לטנקים האחרים. את הכסף ניתן להשקיע בין השלבים במסך קנייה - רשימת נשק שהשחקן קונה ממנה כלי נשק שונים לפי הבנתו וככל שהנשק רב עצמה יותר מחירו גבוה יותר. הנשק החדש מצטרף לארסנל של השחקן והוא יכול להשתמש בו בסיבובים הבאים. המנצח במשחק הוא השחקן שהשיג את מספר הניצחונות הגדול ביותר לאחר מספר סיבובים שנקבע מראש. אתר האינטרנט הרשמי של סקורץ' Scorched Earth, באתר מסע אל העבר סקורץ', באתר PCGamingWiki (באנגלית)
אלפבית גאורגי

האלפבית הגאורגי הוא האלפבית שבו משתמשים בשפה הגאורגית, בשפות גאורגיות אחרות (כמו מגרלית), ולעיתים גם בשפות אחרות המדוברות בקווקז (כמו האוסטית בשנות ה-40). בשנת 2016 הכיר ארגון אונסק"ו באלפבית הגאורגי כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. באלפבית הגאורגי המודרני ישנן 33 אותיות. בעבר השתמשו באותיות נוספות (מודגשות בצבע בטבלה שלהלן), וכעת הן נחשבות לאותיות מתות. האותיות שמסומנות בכוכבית אלה אותיות שנוספו לאלפבית הגאורגי אבל הן לא חלק מהאלפבית הגאורגי עצמו. כתב היד הגאורגי אינו מבחין בין אותיות גדולות לאותיות קטנות. מכל מקום, משוררים מודרניים מסוימים עשו שימוש באותיות אסומטברולי כאותיות גדולות, כמעין ניסוי בכתיבה. הדוגמה הישנה ביותר של הכתב האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי שאינה שנויה במחלוקת, היא הקדשה מכנסייה בבית לחם משנת 430. גמקרלידזה טוען בספרו "כתיבת האלפבית והכתב הגאורגי העתיק" (1990) כי זה חייב להיות עיקבי להופעת הנצרות בגאורגיה (שנת 317). וכן, כי צורת האותיות הומצאה כחיקוי חופשי של המודל היווני. בכל אופן, רבים מצורות האותיות דומות לכתב הפהלווי המודרני (הכתב של הפרסים הסאסאנים). וכן גם לאלפבית של השפה הסוגדית, שפה שדוברה בצפון מזרח איראן, כשהכתיבה משמאל לימין וסדר האותיות היה של האלפבית היווני. במסורת ההיסטורית הגאורגית, מיוחסת החדרת האלפבית הגאורגי לפרנאווז הראשון במאה השלישית לפני הספירה. על פי סברות אחרות, הוחדר האלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי בשנת 412 לפנה"ס על ידי כומר גאורגי מכת ה"מטרה" (מיטרה הפרסי), ועברה רפורמה בשנת 284 לפנה"ס על ידי פרנוואז הראשון. האלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי ידוע גם בשם "מרגוולובני" (מעוגל). דוגמה לכך השתמרה בהקדשות המונומנטליות, כמו זו של הכנסייה בבית לחם (משנת 430) וזו של כנסיית בולניסיס סיוני אשר בבולניסי (מהמאות ה-4 וה-5). הקדשות אחרות באלפבית האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי תוארכו לתקופה שלפני הופעת הנצרות, המאה השלישית לפני הספירה ועד המאה השלישית לספירה. אלה נמצאו בארמזציחה (ליד מצחתה) ונקרסי, שבקאחתי, בשנת 1940 ובשנים 1995–2003 במסעו המדעי של סימון ג'נשיה (1900-1947) ולבן צ'ילשווילי. ההקדשות מארמזציחה נחקרו על ידי פבלו אינגורועבה (התמחה בספרות ושירה גאורגית עתיקה, אשר יצירתו הראשונה, "השירה הדתית של גאורגיה העתיקה בין המאה השמינית לעשירית" מהווה את הבסיס לכל מחקר בתחום זה). הכתיב ה"נוסחורי" ("אות קטנה") והכתיב ה"קוחוואני" (עגול), הופיעו לראשונה במאה ה-9. האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי והנוסחורי, יחד, ידועים בשם "חוּצוּרי" (בגאורגית: ხუცური) או "הכתב הכנסייתי", שכלל 38 אותיות, היו בשימוש יחד לכתיבת תרגומים לגאורגית של התנ"ך והברית החדשה, כאשר האֲסוֹמְתַוְרּוּלִי משמש כאותיות הגדולות. בהקשר זה, הספרים הראשונים שנכתבו בגאורגית הם: "עיוניה של שושניק" מאת יעקוב חוצסי מהמאה ה-5, "עיוניו של אווסטתה ממצחתה" מהמאה ה-6, "עיוניו של אבו תביללי" מאת יואן סבניסדזה מהמאה ה-8. האלפבית המודרני נקרא "מחדרולי" (მხედრული), "הכתב החילוני", "הכתב הצבאי" או "כתב האבירים". כתב זה הופיע לראשונה במאה ה-11, ושימש מטרות לא-דתיות. כאשר הוא החליף לגמרי את החוצורי, טענו בלשנים גאורגים כי האורתוגרפיה פוֹנֶמִית. לפי קורוין (אנ'), היסטוריון ארמני מהמאה החמישית, האלפבית הגאורגי, ואף האלפבית הארמני, הומצאו על ידי מסרוב משדוץ הארמני. אבל מדענים גאורגים שוללים סברה זו, עקב ההבדל הגדול שבין האלפבית הארמני לגאורגי. הבשורות של אנבנדידי מדיה וקבצים בנושא אלפבית גאורגי בוויקישיתוף
הר ריינייר

הר רֶיינְיֵיר (באנגלית: Mount Rainier) הוא הר געש במחוז פירס של מדינת וושינגטון, כ-87 ק"מ דרומית-מזרחית לסיאטל, בארצות הברית. ריינייר הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד ומתנשא לגובה 4,392 מטר. שכבת הלבה המוקדמת ביותר היא בת 840,000 שנה. הרישום האחרון להתפרצות הר הגעש היה בין 1820 ל-1854, אך עדי ראייה רבים דיווחו על פעילות בשנים 1858, 1870, 1879, 1882 ו-1894. בפסגתו שני לועות געשיים בקוטר של כ-300 מ' כל אחד. אגם לוע קטן – הגבוה באמריקה הצפונית (4,329 מ') – שוכן מתחת לשכבת הקרח בחלקו התחתון של הלוע המערבי, והוא נגיש רק דרך המערות. במטרה להגן על הנוף ולספק הנאה כמו גם לתרום להגדלת מספר הנוסעים במסילת הרכבת ולעסקים המקומיים, הוחלט ב-2 במרץ 1899 להכריז על ההר כפארק לאומי בשם הפארק הלאומי הר ריינייר. הכרזה זו של נשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי הפכה את הר ריינייר לפארק הלאומי החמישי בארצות הברית. שטח הפארק הוא כ-950 קמ"ר. נמצאים בו 26 קרחונים, בהם קרחון קרבון (Carbon Glacier) שהוא הקרחון הגדול ביותר ב-48 המדינות הדרומיות של ארצות הברית (Contiguous United States). הר ריינייר הר ריינייר מכוון דרום-מערב מדיה וקבצים בנושא הר ריינייר בוויקישיתוף הר ריינייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נטע קלימי עילם, ‏יעדי טיול בפארק הלאומי הר ריינייר, באתר GoTravel אתר Global Volcanism Program ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע העולם בכדורסל נשים

גביע העולם בכדורסל נשים (בעבר אליפות העולם בכדורסל נשים) היא תחרות כדורסל בינלאומית המיועדת לנבחרות נשים מכל העולם. האליפות נערכת כל ארבע שנים, ובאותה השנה בה נערכת גביע העולם לגברים. באליפות משתתפות 16 נבחרות. כמו גביע העולם לגברים, גם אליפות זו נוצרה על ידי פיב"א. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1953, שלוש שנים אחרי אליפות העולם הראשונה לגברים. בשנים המוקדמות, לא נערכה האליפות לנשים באותה השנה שבה נערכה אליפות הגברים ובנוסף, היא לא נערכה בעקביות כל ארבע שנים. החל משנת 1986 מתקיימת האליפות באותה שנה כמו האליפות לגברים. שינוי נוסף בתקנות נעשה בשנת 1974, אז נקבע גובה הסל במשחקי נשים למטר ושישים ושלושה סנטימטרים על מנת לאפשר גם לנשים יכולת הטבעה. עד כה זכו רק ארבע נבחרות באליפות הנשים. נבחרת ארצות הברית זכתה תשע פעמים באליפות, כולל ארבע פעמים בשש האליפות האחרונות. ברית המועצות זכתה בתואר שש פעמים, כולל חמש פעמים רצופות בין השנים 1959-1975. שתי הנבחרות האחרות שזכו באליפות הן: ברזיל (1994) ואוסטרליה (2006). ישראל הגישה את מועמדותה לאירוח הטורניר ב-2018 אך הפסידה את האירוח לספרד. הערה: משנת 1953 ועד 1979, וגם בשנת 1990, נערכה האליפות בפורמט של ליגה ולא של נוק-אאוט. רק 4 מדינות זכו בתואר העולמי (צבע כחול). מדיה וקבצים בנושא גביע העולם בכדורסל נשים בוויקישיתוף
דיאתיל אתר

דיאתיל אתר (Diethyl ether; נקרא גם אתר דיאתילי או אֵתאוֹקְסִיאֵתָאן (Ethoxyethane) או בפשטות: אֶתֶר) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה   CH 3 CH 2 OCH 2 CH 3 {\displaystyle \ {\mbox{CH}}_{3}{\mbox{CH}}_{2}{\mbox{OCH}}_{2}{\mbox{CH}}_{3}} . דיאתיל אתר הוא ממס בעל חשיבות גבוהה בתעשייה הכימית. גילוי התרכובת נזקף לזכותו של האלכימאי רמון ליול (בשנת 1275 לערך), אולם אין עדויות מהימנות לכך. התרכובת סונתזה לראשונה בידי הרופא הגרמני ולריוס קורדוס בשנת 1540. קורדוס כינה את האתר "שמן מתוק של חומצה גופריתית", וציין כמה מתכונותיו הרפואיות של החומר. בערך באותה תקופה גילה האלכימאי והרופא פאראצלסוס את תכונות שיכוך הכאבים של האתר. השם "אתר" ניתן לחומר בשנת 1730, בידי הגרמני אוגוסט זיגמונד פרובניוס. דיאתיל אתר הוא דוגמה אחת לאלפי התרכובות האורגניות המוגדרות כאתר; אתר בהגדרתו הכימית הוא כל תרכובת המכילה את הקבוצה C-O-C, ואין להתבלבל בין המושגים. מצב דומה קיים במושג כוהל, שמה של קבוצת תרכובות אורגניות וכן שמו היום-יומי של החומר הידוע ביותר בקבוצה זו: אתנול. המנתח האמריקאי קרופורד ויליאמסון לונג היה הראשון שהשתמש בדיאתיל אתר להרדמה כללית (ב-30 במרץ 1842). דיאתיל אתר מיוצר בתגובה בין חומצה חזקה, לרוב חומצה גופרתית (H2SO4) לאתנול. החומצה מתפרקת במים ויוני מימן נקשרים לחמצן האלקטרו-שלילי של האתנול: C H 3 C H 2 O H + H 3 O + ⇒ C H 3 C H 2 C O H 2 + + H 2 O {\displaystyle CH_{3}CH_{2}OH+H_{3}O^{+}\Rightarrow CH_{3}CH_{2}COH_{2}^{+}+H_{2}O} בשלב הבא החמצן של מולקולת אתנול אחרת נקשר לפחמן במולקולה שעברה פרוטונציה בתגובת התמרה נוקלאופילית לקבלת דיאתיל אתר תוך שחרור מים ויון מימן C H 3 C H 2 C O H 2 + + C H 3 C H 2 O H ⇔ C H 3 C H 2 C O C H 2 C H 3 + H 2 O + H + {\displaystyle CH_{3}CH_{2}COH_{2}^{+}+CH_{3}CH_{2}OH\Leftrightarrow CH_{3}CH_{2}COCH_{2}CH_{3}+H_{2}O+H^{+}} התגובה מתבצעת בטמפרטורה הנמוכה מ-150°C כדי למנוע יצירת אתילן מהאתנול. התגובה ליצירת דיאתיל אתר הפיכה (רברסיסבלית) כך שייווצר שיווי משקל בין אתנול לדיאתיל אתר. כדי לקבל ניצולת גבוהה נדרש זיקוק להוצאת האתר כך שעל פי עקרון לה שטלייה תתקדם הריאקציה לכיוון התוצר הרצוי. The Unusual History of Ether, Thomas J. Evans science/ethyl-ether דיאתיל אתר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוסטון קומטס

יוסטון קומטס (באנגלית: Houston Comets) הייתה קבוצת כדורסל נשים אמריקאית ששיחקה כדורסל בליגת ה-WNBA. הקבוצה נוסדה ב-1997, והייתה אחת הקבוצות המקוריות של ליגת ה-WNBA. הקבוצה זכתה בארבע האליפויות הראשונות של הליגה, ובכך הייתה לשושלת הראשונה של הליגה. לקבוצה יש את מספר האליפויות הגבוה ביותר בליגה במשותף עם הלינקס והסטורמס. הרכב הקומטס היה ידוע בחוזקה ההתקפית שלו ובשלל הכוכבות ששיחקו בו - סינתיה קופר (ה-MVP הראשונה של הליגה), שריל שוופס וטינה תומפסון. הקומטס הייתה קבוצת-אחות של היוסטון רוקטס. ב-2008 התפרקה הקבוצה והנהלת הליגה הסירה אותה מהקבוצות המתמודדות משום שלא נמצאה לה בעלות. יוסטון קומטס היא אחת מהקבוצות המקוריות של ליגת ה-WNBA. ב-1997, הם ניצחו את ניו יורק ליברטי בגמר ה-WNBA וזכו באליפות הראשונה בתולדות הליגה. בעונה שלאחר מכן, עברה הקבוצה ממחוז המזרח למחוז המערב. באותה שנה, זכתה הקבוצה באליפות שנייה, לאחר שניצחה בסדרת הטוב משלוש את פיניקס מרקורי. ב-1999, הובילו "שלוש הגדולות" (סינטייה קופר, שריל שוופס וטינה תומפסון), את יוסטון לאליפות שלישית ברציפות, לאחר ניצחון בגמר על ניו יורק ליברטי של תרזה וותרספון. באותה השנה, איבדה הקבוצה את קים פרוט, שנפטרה ממחלת הסרטן. על שמה של פרוט נקרא פרס הספורטיביות של ה-WNBA. בשנת 2000 הגיעו הקומטס לגמר ה-WNBA בפעם הרביעית ברציפות, וזכו באליפות ללא מאמץ לאחר ניצחון על ניו יורק ליברטי. עקב כך, הפכה יוסטון קומטס לשושלת ידועה בספורט העולמי. בשנת 2001, לאחר פרישתה של סינטייה קופר, הודחה יוסטון כבר ברבע הגמר על ידי לוס אנג'לס ספארקס. שנה לאחר מכן, עקב פציעתה של שריל שוופס, הודחה שוב פעם הקבוצה ברבע הגמר. בעונת 2004, הקבוצה לא עלתה לפלייאוף בפעם הראשונה בתולדותיה, אבל שנה לאחר מכן, כבר הייתה בו שוב. סינתיה קופר ג'נט ארקיין קלי גיבסון פראן האריס סוניה הנינג טמי ג'קסון אדוויג לוסון קים פרוט ג'ניפר ריזוטי קוקווייסי וושינגטון טינה תומפסון שריל סוופס מישל סנואו דון סטיילי מדיה וקבצים בנושא יוסטון קומטס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוסטון קומטס
אתר (כימיה)

אתרים (Ethers) הם קבוצה של תרכובות אורגניות. חומרים ידועים רבים הם אתרים, כשהידוע בהם הוא דיאתיל אתר, הקרוי לעיתים בפשטות אתר, אחד החומרים הראשונים ששימשו להרדמה רפואית. החומר משמש גם כסם שנצרך בשאיפה, ומשרה הרגשה כללית של אופוריה, ופגיעה קשה ביכולת המוטורית והקוגניטיבית. אתרים מורכבים משתי שרשראות פחמימניות המחוברת יחדיו באמצעות אטום חמצן. החיבור, הנקרא קשר אתרי או קבוצת אתר, מיוצג באופן כימי כך: R'-O-R. ה-R מייצגת כל שרשרת פחמימנית שהיא, וה-'R מייצגת אף היא כל שרשרת פחמימנית שהיא, אשר עשויה להיות שונה מהשרשרת הראשונה או זהה לה. האתרים קוטביים במקצת בשל 2 זוגות האלקטרונים הלא קושרים באטום החמצן, היוצרים מטען חלקי בצידם וכיפוף בקשר C-O-C בזווית של כ־110°, המשמר את הדיפול. קוטביות זו מאפשרת לאתרים יצירת קשרי מימן, ולכן האתרים מסיסים במים. האתרים קוטביים יותר מאלקאנים וקוטביים פחות מכהלים, אסטרים או אמידים. אתרים טבעתיים (לעומת אתרים אליפטים), כדוגמת טטרה הידרו פוראן, בעלי מסיסות גבוהה, משום שהמטען החלקי השלילי באזור אטום החמצן חשוף יותר ליצירת קשרי מימן. מולקולות אתר לא יוצרות קשרי מימן בינן לבין עצמן ולכן טמפרטורות הרתיחה של אתרים נמוכות מאלו של האיזומרים הכוהליים שלהם (למשל דימתיל אתר רותח ב־23°C- והאיזומר אתנול ב־78°C), ההפרש בטמפרטורות הרתיחה הולך וקטן ככל שהשרשרת הפחמנית ארוכה, בשל הגדלת השפעתן של אינטראקציות ואן דר ואלס ביחס לקשרי המימן. למתן שמות לאתרים ראו מונחון IUPAC. נסכם בקצרה: השרשרת הקצרה מבין השתיים מקבלת תחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן בה ואת הסיומת -אוֹקסי. השרשרת הארוכה נקראת בדיוק כפי שהייתה נקראת לו הייתה אלקאן נפרד. האתר הפשוט ביותר הוא מתאוקסימתאן. הוא מורכב משתי "שרשראות" זהות, כשכל אחת מהן היא בעצם קבוצת מתיל (CH3). בנוסף לשיטת IUPAC קיימת שיטה למתן שמות טריוויאליים לאתרים. השימוש בשמות אלו נפוץ יותר ביום-יום. בשמות הטריוויאליים נקראת כל אחת משתי השרשראות כקבוצת אלקיל (שוב, לפי מספר אטומי הפחמן שבה: מתיל (1), אתיל (2), פרופיל (3) וכן הלאה), והשם מקבל את הסיומת אתר. אם שתי השרשראות זהות, משתמשים בתחילית די-. מתאוקסימתאן, למשל, מכונה באופן טריוויאלי דימתיל אתר (או באופן מיושן יותר: אתר דימתילי). מתאוקסיאתאן יכונה באופן טריוויאלי אתיל מתיל אתר. אתר (פיזיקה) מדיה וקבצים בנושא אתר בוויקישיתוף גליליאו צעיר, ‏אוויר האלים, באתר "הידען", 23 במאי 2015 אתרים, דף שער בספרייה הלאומית
ציפי זרנקין

ציפי זרנקין (מוכרת מחוץ לישראל כציפי; נולדה ב-7 בדצמבר 1954) היא זמרת ישראלית. ציפי נולדה בחיפה וגדלה במושב שורש שליד ירושלים. את שירותה הצבאי עשתה בצוות הווי הנח"ל לצדם של יזהר כהן, נאוה ברוכין וחני מולדבין. לאחר השירות הופיעה עם המלחין משה וילנסקי בביצועים לשיריו, ואף הקליטה כמה מהם, כמו "תני לו פרח" (שהתפרסם מאוחר יותר בביצוע גלי עטרי), "נערי בים ביתו" (ששרה במקור דורית ראובני.) ועוד. לאחר שהות של 5 שנים בארצות הברית, שם הופיעה לפני הקהילה היהודית, שבה לישראל ומאז היא מופיעה ברחבי הארץ ובעיקר באילת, בה היא מתגוררת. בשנת 2010 הוציאה בעקבות מופע משירי וילנסקי אלבום חדש ומצליח, "תנו לו פרח", המאגד שירים של המלחין משה וילנסקי, חלקם לא הוקלטו קודם לכן. המפיק והמעבד המוזיקלי של אלבום זה הוא רפי קדישזון. בת זוגו של יואב איגרא, יזם, אדריכל ובעלים-משותף של מלונות הרודס באילת. "א-ביסל יידישקייט" (1999) - אלבום שירים ביידיש (הסיבה שהאלבום ביידיש היא שזרנקין חיפשה אחר השורשים של הוריה, שהיו ניצולי שואה). "מיסטי" (2000) (באנגלית) - אלבומה הבינלאומי הראשון של זרנקין. "שלום על ישראל" (2003) - אלבום המורכב משירים עבריים. "תנו לו פרח" - שירי משה וילנסקי (2010) - אלבום משירי משה וילנסקי, שמרבית מהם מוקלטים בפעם הראשונה. ציפי זרנקין, באתר שירונט ציפי זרנקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ציפי זרנקין, באתר Discogs (באנגלית) ציפי זרנקין, דף שער בספרייה הלאומית ציפי זרנקין, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ציפי זרנקין שרה בבכורה שירים של משה וילנסקי, באתר הספרייה הלאומית האתר של ציפי זרנקין, כולו באנגלית ואינו מעודכן כמעט (לרוב; הביוגרפיה היא המקום היחיד באתר שגם בעברית) ציפי זרנקין שרה "סתיו" של משה וילנסקי; הושר במקור על ידי אסתר עופרים, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנריקה גרנדוס

אנריקה גרנדוס (בספרדית: Enrique Granados;‏ 27 ביולי 1876 – 24 במרץ 1916), מלחין ופסנתרן ספרדי. גרנדוס למד נגינה בפסנתר בברצלונה ובריסל. לאחר מכן שב לברצלונה וניהל שם את האקדמיה לפסנתר. הוא פתח בקריירה של פסנתרן, מלחין ופדגוג. גרנדוס כתב שש אופרות, סרסואלות, מוזיקה קאמרית, שירים ובעיקר מוזיקה לפסנתר. ביצירתו ניכרת השפעתם של שופן ליסט וגריג, אך יחד עם זאת מורגש בן תמיד הטעם הספרדי הלאומי הקרוב לזה של ידידו איסק אלבניס. גרנדוס היה גם צייר מוכשר והעריץ את גויה. לכבודו הוא חיבר את יצירתו המפורסמת לפסנתר - הסוויטה Goyescas. ביצירה זו שבעה קטעים הקרויים על שמות ציוריו של גויה. הצלחתה של יצירה זו הניעה אותו לכתוב אופרה על נושא זה. האופרה הייתה אמורה לעלות על הבמה בשנת 1914, אך עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נדחתה הצגת הבכורה האירופית ובוצעה לבסוף ב-26 בינואר 1916 בניו יורק. גרנדוס נכח בהצגת הבכורה בניו יורק וזכה בהצלחה רבה. הנשיא וודרו וילסון הזמין אותו לנגן לפניו. עובדה זו חרצה את גורלו של גרנדוס. בגלל רסיטל זה הוא החמיץ את האניה שהפליגה לספרד ונאלץ לנסוע באוניה שהפליגה לאנגליה. בעת שהאניה עברה בתעלת למאנש היא טורפדה על ידי צוללת גרמנית וטבעה. גרנדוס הצליח לעלות על סירת הצלה אבל כשראה את אשתו מפרפרת במים קפץ בניסיון להצילה וטבע. יצירתו המפורסמת ביותר של גרנדוס היא 12 מחולות ספרדיים לפסנתר אופוס 37. מיצירה זו מפורסם ופופולרי עד היום המחול הספרדי מספר 5 (אנדלוסיה), בעיקר העיבוד של מיגל לובט לגיטרה. מדיה וקבצים בנושא אנריקה גרנדוס בוויקישיתוף אנריקה גרנדוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנריקה גרנדוס, באתר ספוטיפיי אנריקה גרנדוס, באתר AllMusic (באנגלית) אנריקה גרנדוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנריקה גרנדוס, באתר Discogs (באנגלית) אנריקה גרנדוס, באתר Songkick (באנגלית) אנריקה גרנדוס, דף שער בספרייה הלאומית אנריקה גרנדוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנריקה גרנדוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)