laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שייר

שייר (באנגלית: Shire Plc) היא חברת תרופות גדולה עם משרדים ראשיים בג'רזי, אירלנד. עם שווקים גדולים בעיקר בבריטניה וארצות הברית, ומוצרים הכוללים: ליסדקסאמפטמין (עם הכנסה של מעל מיליארד דולר שנתית), אדרול, גואנפסין, מסלזין, לנת'נום קרבונט, אלפא-גלקטוסיד, אידורסולפז, ולגלוסרז-אלפא, איקטיבנט ודרמגרפט. החברה רשומה בבורסת לונדון ושייכת למדד FTSE 100 היוקרתי, וכן בנאסד"ק. באפריל 2017 העסיקה כ-22,000 עובדים ושווי השוק שלה הוערך במעל 53 מיליארד דולר. במאי 2018 חברת התרופות היפנית טקדה הגיעה להסכם על רכישת שייר תמורת 62 מיליארד דולר. שייר הוקמה בשנת 1986 בבריטניה על ידי חמישה יזמים: הארי סטרטפורד, דניס סטפנס, פיטר מוריארטי, ג'וף הול וד"ר ג'ים מוריי. תחת ניהולו של רולף סטאהל. מניות שייר נרשמו לראשונה למסחר בבורסה של לונדון בשנת 1996. המוצרים הראשוניים של שייר היו תוספי סידן (Calcichew-D3) עבור חולים המבקשים לטפל או למנוע אוסטאופורוזיס. החברה גדלה במהירות באמצעות שורה של רכישות ומיזוגים. באוגוסט 2000, רכשה את חברת ביוקם תמורת כ-4 מיליארד. בפברואר 2007, רכשה את שותפתה האמריקאית ניו ריבר פארמסוטיקלס תמורת 2.6 מיליארד דולר במזומן בפברואר 2005, רשות הפיקוח על שוק התרופות בקנדה הורתה לה למשוך מהשוק הקנדי את התרופה הנמכרת ביותר שלה, אדרל XR, עקב מותם של עשרים אנשים שהשתמשו בה. אדרל משמשת לטיפול בהפרעות קשב.במרץ 2006 הגישה לבית משפט מחוזי במדינת פנסילווניה תביעה נגד חברת התרופות הישראלית טבע תעשיות פרמצבטיות, בטענה כי גרסה גנרית שפיתחה טבע מפרה שני פטנטים על תרופת הדגל שלה - אדרל (Adderall XR) - בשחרור מושהה. במרץ 2018, מנהל מערכות המידע (מנמ"ר) של חברת טבע עבר לעבוד בחברה. במרץ 2000, רכשה מחברת די-פארם הישראלית את הזכויות לתרופה לטיפול באפילפסיה שפיתחה. במסגרת ההסכם חברת די-פארם המשיכה ליצר את התרופה עובר שייר בישראל. באוגוסט 2006 חברת יישום, העוסקת במסחור הטכנולוגיות של האוניברסיטה העברית, חתמה על הסכם עם שייר, לפיו שייר תמסחר מולקולה שפותחה באוניברסיטה העברית. ב-2010 חתמה חברת הביופרמצבטיקה הישראלית קמהדע על הסכם ההפצה עם שייר. אתר האינטרנט הרשמי של שייר שייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שירות גלובס, ‏מיזוג בענף התרופות: שייר תרכוש את באקסלטה ב-32 מיליארד ד', באתר גלובס, 3 בינואר 2016 גלי וינרב, ‏בכיר בטקדה: "המיזוג עם שייר יאפשר להנגיש מוצרים שלנו", באתר גלובס, 8 בינואר 2019 שירות, ‏שייר תרכוש את ביוקם ב-4 מיליארד ד', באתר גלובס, 11 בדצמבר 2000 איי אונליין, חברת התרופות הבריטית Shire רוכשת את BioChem הקנדית ב-4 מיליארד ד', באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2000 סוכנויות הידיעות, מיזוג נוסף במגזר התרופות: שייר הבריטית תרכוש את שותפתה האמריקאית ניו ריבר עבור 2.6 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 20 בפברואר 2007 מניית חברת התרופות הבריטית שייר צנחה: תרופתה הנמכרת ביותר גרמה למקרי מוות, באתר גלובס, 10 בפברואר 2005 עומרי כהן, שייר הבריטית תובעת את טבע בטענה להפרת פטנטים על תרופה של 730 מיליון דולר; טבע נפלה בכ-4%, באתר הארץ, 4 במרץ 2006 יהודה קונפורטס, ‏גיא הדרי החל את תפקידו כמנמ"ר חברת התרופות שייר, באתר "אנשים ומחשבים", 7 במרץ 2018 מיכל רוה, ‏קבוצת שייר הבריטית רכשה מדי-פארם הישראלית הזכויות לתרופה לטיפול באפילפסיה, באתר גלובס, 15 במרץ 2000 אביבה משמרי, ‏חברת הביוטק די-פארם מרחובות השלימה גיוס של 30 מיליון דולר, באתר גלובס, 16 באוקטובר 2001 גלי וינרב, ‏יישום חתמה על הסכם רישוי עם שייר שעשוי להגיע להיקף של עשרות מיליוני דולרים, באתר גלובס, 23 באוגוסט 2006 גלי וינרב, ‏קמהדע מרחיבה השת"פ עם שייר: רף הכנסות מינימלי של 237 מ' ד', באתר גלובס, 16 באוקטובר 2016
עורק הקיבה הימני

עוֹרֵק הַקֵּבָה הַיְמָנִי (TA: arteria gastrica dextra) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הכבד המיוחד, או מעורק הכבד המשותף, ומספק דם לקיבה. ראשיתו של העורק מעל לשוער הקיבה, בהסתעפותו מעורק הכבד המיוחד, או בשכיחות נמוכה יותר, מעורק הכבד המשותף. העורק יורד אל קצה השוער ועובר מימין לשמאל לאורך העקומה הקטנה של הקיבה, עד להשקתו עם עורק הקיבה השמאלי. לאורך מהלכן מסתעפים ממנו ענפים לעקומה הקטנה של הקיבה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צב הפנקייק

צב הפנקייק (שם מדעי: Malacochersus tornieri; לפי האקדמיה ללשון: צב מתנפח) הוא מין יחיד בסוגו של צב יבשה קטן ביותר החי בערבות מזרח אפריקה. אורכו של צב הפנקייק הוא 15–20 סנטימטר בממוצע ובולט בעיקר עקב שריונו השטוח והמוארך. השריון בצבע חום-כתום עם כתמים כהים עליו, אלו עוזרים לו להסתוות בקלות בין האבנים. הגוף קטן ואפרפר והמקור קרני וקטן. לגוף כולו צורת פנקייק - מה שנתן לצב את שמו. הצב מצוי בטבע בערבות במזרח אפריקה רק בדרום קניה ומזרח ומרכז טנזניה וייתכן שגם בזמביה. הוא מצוי באזורים חמים וצחיחים עם צמחייה מועטה ושכבת סלעים רבה, בה הוא יכול להימצא במשך היום וכן בין שיחים קוצניים שונים. כמו רוב בני המשפחה, צב יבשתי זה ניזון מעשבים שונים, מצמחייה יבשה ואף מעלים. הוא פעיל בעיקר בשעות הבוקר ובין הערביים ובשאר הזמן נח בין הסלעים. הסלעים עוזרים לצב להיכנס אל נקיקים קטנים בהם הוא יכול להתחבא מטורפיו. שריונו השטוח עוזר לו לחמוק בבטחה בצורה שרוב הצבים לא מסוגלים לה, אך הוא רך מכדי לאיים על טורפים קשוחים כמו אריות, נמרים, עופות דורסים, צבועים, בבונים ותנינים. הם חיים בין הסלעים בקבוצות קטנות ומשפחתיות. צב זה נדיר בטבע ומצוי בסכנה, בעיקר עקב ציד יתר, גידול לחיות מחמד ופגיעה בסלעים למטרות פיתוח ועל ידי פרות וכבשים הפוגעים בצמחייתם. הוא מוגן במדינות בהם הוא חי. מדיה וקבצים בנושא צב הפנקייק בוויקישיתוף צב הפנקייק, באתר ITIS (באנגלית) צב הפנקייק, באתר NCBI (באנגלית) צב הפנקייק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צב הפנקייק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב הפנקייק, באתר GBIF (באנגלית) צב הפנקייק באתר הרשימה האדומה של IUCN צב הפנקייק באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחרית (אלבום)

שחרית הוא אלבום הבכורה של הזמר שי צברי שיצא בפברואר 2015. במרץ 2014 יצא הסינגל הראשון "קשה בלילה", שאותו הלחין צברי למילותיו של המשורר אברהם חלפי. אחריו יצאו הסינגלים "המלך" שהלחין למילותיה של חביבה פדיה ו"לווי אותי", שיר של המשורר יהודה עמיחי שהלחין ברי סחרוף. "לווי אותי" הגיע למקום ה-16 במצעד השנתי של שנת תשע"ה. האלבום המלא "שחרית" יצא בפברואר 2015 ובו מלווה את צברי "נבחרת הגרוב של המזרח התיכון" בהובלתו של אסף תלמודי שגם הפיק את האלבום, כשיחד איתו אייל תלמודי, גרשון וייספירר, איתמר ציגלר וניר מנצור. האלבום כלל 11 שירים, כשלצד שירי המשוררים של חלפי ועמיחי, הופיעו בו פיוטים ושירי בקשות כמו "אבוא בגבורות אדיר" ו"תפילת הדרך". שירי האלבום זכו לשבחי המבקרים, שציינו לטובה את הפרשנות החדשה שמעניק צברי למוזיקה מזרחית ולפיוטים. את האלבום חותם השיר "מעליי דממה", שיצא לאור שנתיים קודם לכן באלבום שירי אהובה עוזרי הנושא שם זה. איל תלמודי: קלרנית, סקסופון איתמר ציגלר: גיטרה חשמלית, גיטרה בס גרשון וייסרפירר: עוד חשמלי, טרומבון כפתורים ניר מנצור: תופים וכלי הקשה אלקטרוניים אסף תלמודי: קלידים, והפקה מוזיקלית מידע על האלבום שחרית באתר MusicBrainz האלבום שחרית באתר Discogs האלבום שחרית באתר ספוטיפיי האלבום שחרית באתר דיזר האלבום שחרית באתר אפל מיוזיק האלבום שחרית באתר טיידל האלבום המלא להאזנה באתר של שי צברי אסף לבנון, שי צברי מבצע את "קשה בלילה", אתר הארץ, 8 במרס 2014 רועי בהריר פרל‏, טעון קיפוח 18: השיר שמחייה את הז'אנר הים-תיכוני, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2014
הגביע הארץ-ישראלי 1941

הגביע הארץ-ישראלי 1941 הייתה התחרות ה-12 מאז היווסדה. עקב האי-הסכמות בהתאגדות לכדורגל, המשחקים החלו רק ב-20 בספטמבר 1941 והסתיימו ב-15 בנובמבר 1941. בתחרות השתתפו 27 קבוצות. לאור הנוכחות המוגברת של הצבא הבריטי, גדל באופן משמעותי מספר הקבוצות הבריטיות שהשתתפו בתחרות. חלק מהקבוצות הוקמו רק לצורך התחרות ונקראו על שם הקפטן. מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם הרביעית. בשלב זה נערכו 11 משחקים. מועדון ספורט ארמני לאור הצורך המבצעי התייצבו 8 כדורגלנים בלבד בהארכה המשחק הראשון הופסק במחצית. נציגי לשכת הגיוס טענו שחלק מהכדורגלנים ברי גיוס ולא מורשים לשחק הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
רעף

רעף הוא לוח המיוצר מחומרים עמידים נגד חדירת מים וחום, כגון חרס, אבן, לווחה, חרסינה, עץ וזכוכית, ומשמש לקירוי גגות. רעפי הגג מונחים בחפיפה, ומטרתם להגן על המבנה מפני משקעים כמו גשם או שלג. הרעפים המסורתיים עשויים מחומרים זמינים מקומיים כמו חימר או צפחה. מאוחר יותר יוצרו אריחים מחומרים כמו בטון ופלסטיק. אפשר לחבר רעפים בדבק או באמצעות ברגים או מסמרים, ובמקרים מסוימים הרעפים שמשתלבים בחלק החופף שלהם מאפשר מערכות משתלבות התומכות בעצמן. רעפים מכסים בדרך כלל מערכת תחתית, האוטמת את הגג מפני חדירת מים. עקרונות הבנייה ברעפים בימינו דומים לגגות הרעפים שבנו היוונים והרומאים במאה השישית לפני הספירה. ברוב מדינות העולם המפותח מקורים מרבית בתי המגורים ברעפי חרס או בטון. הרעף הוא האלמנט החיצוני ביותר במערכת הגג, ועל כן נמצא חשוף לפגעי הטבע: חום וקור, קרינה, קרח, פיח. מידותיו הקטנות ואופן חיבורו לגג מאפשרים לו לספוג הפרשי חום וקור קיצוניים ללא עיוותים ופגעים במבנה הגג. עיצובו של הרעף נשאר כמעט ללא שינוי מאז החל ייצורו המודרני התעשייתי, אשר איפשר נעילה מדויקת בין מרכיביו. רעפים המונחים על קורות עץ ואגדים מתועדים כבר לפני 4,000 שנה ועדיין משמשים ונחשבים ברחבי העולם כשיטת הקירוי המועדפת בבניית בתי מגורים. השיטה התפתחה בשני מוקדים במקביל: בסין וביוון העתיקה. במזרח הקרוב ובאגן הים התיכון נפוץ הגג הרומי/יווני הבנוי משני חלקים: הטיגולה (התחתון) והאימבריקס (העליון). השיטה נמצאת עד היום בשימוש נרחב ללא כל שינוי בארצות הלטיניות (יוון, צרפת, פורטוגל ואיטליה). גגות רעפים כאלו נבנו בהרחבה בארץ ישראל עד המאה השביעית והכיבוש הערבי. גג הרעפים הלטיני הוא בעל שיפוע מתון בניגוד לגג הצפון אירופאי שהתפתח ממסורת של קירוי בלוחות עץ. רעפי חרס לא עברו צפונה מהאלפים עד למאה ה-8 לספירה. הם נקלטו בצפון אירופה בתחילת המאה ה-11 בצורת לוחות שטוחים בעלי חפיפה כפולה ומשולשת, בשונה מהגג הלטיני עם החפיפה הבודדת. השם לרעף המסורתי בשפות הצפון אירופאיות הוא אריח Zigel Tile. גג האריחים הצפון אירופאי המסורתי שונה מהלטיני: מבנה קורות עץ מסיבי הנושא משקל כפול ומשולש. אריחים שטוחים וצפופים עם חפיפה כפולה אשר אינם דורשים כל שכבת איטום תחתונה. שיפוע חזק מעל 45% למניעת חדירת מים קפילרית. ללא כל קשר לשלג. ב-1920 הופיעו לראשונה רעפי בטון ננעלים מתועשים באנגליה. רעפי הבטון מיוצרים בתהליך שונה מרעפי החרס ונפוצים מאוד ברחבי העולם. בשוק העולמי המתועש מקורים מדי שנה כ-1.5 מיליארד מ"ר של גגות רעפים, כ-50% רעפי חרס וכ-50% רעפי בטון. באמצע המאה ה-19 הופיעו רעפי חרס מתועשים מדויקים וננעלים, אשר יוצרו בבלגיה ובצרפת. רעפים אלו אשר הגיעו גם לארץ ישראל וכונו כאן רעפי "מרסיי" החליפו בכל רחבי העולם את שיטות הקירוי המסורתיות. עם הזמן נבנו בארץ ישראל מספר מפעלים לייצור מקומי של רעפי מרסיי, בעיקר על ידי הקהיליה הטמפלרית בירושלים. מדיה וקבצים בנושא רעף בוויקישיתוף אלי אשכנזי‏, ממצא מדהים בספינת מפרש שטבעה מול חיפה לפני 130 שנה, באתר וואלה, 31 באוגוסט 2023 אורן אלדר, רדו מהגג - הבית הישראלי נפרד מסמלו הבולט: גג הרעפים האדום, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2012 CLAY TILE ROOFING, https://ludowici.com/, ‏2022
צב בל מפריק

צב בל מפריק (שם מדעי: Kinixys belliana) הוא מין של צב מפריק, מסוג קדום החי במזרח אפריקה ולו כתפיים מוגבהות ושריון שנמוך בחלקו הקדמי וגבוה באמצעו. צב בל מפריק נקרא על שם הזואולוג תומאס בל (1792 – 1880). צב בל מפריק יכול להגיע לאורך של 22 ס"מ והוא בעל שריון גדול ומקומר כלפי מעלה. החלק האחורי של השריון נמוך ומותאם לרגליו ולזנבו שימוגנו, אך החלק העליון של החזה מקומר כלפי מעלה ומשאיר חשוף יחסית את הרגליים הקדמיות והבטן כשהראש קצר ומקורב לשריון. צב זה בעל צבעים כתומים וחומים והוא בעל 5 טפרים על הכפות. צבים אלה חיים בטבע בסוואנות טרופיות וסוב טרופיות באפריקה, בין השאר בסודאן, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד דרום אפריקה. יש הטוענים שמין זה חי רק באזורים הדרום מערביים של אפריקה מאנגולה עד בורונדי. צבים אלה הם אוכלי כל, אם כי יעדיפו מזון צמחוני. הם אוכלים ירוקת, פירות, שורשים ועשבים וכן חרקים, תולעים וחסרי חוליות קטנים. הם עלולים להיטרף בעיקר על ידי נמרים, עיטים, ינשופים, נצים ולטאות כוח. הם ניצודים גם על ידי האדם וכן נסחרים ונפגעים משרפות יזומות. K. b. belliana K. b. domerguei K. b. nogeuyi K. b. zombensis לעיתים K. b. nogeuyi ו-K. b. zombensis נחשבים למינים עצמאיים. מדיה וקבצים בנושא צב בל מפריק בוויקישיתוף צב בל מפריק, באתר ITIS (באנגלית) צב בל מפריק, באתר NCBI (באנגלית) צב בל מפריק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב בל מפריק, באתר GBIF (באנגלית)
צב נמרי

צב נמרי (שם מדעי: Stigmochelys pardalis) הוא מין של צב יחידי בסוגו החי בסוואנות בדרום-מזרח אפריקה. צב זה תואר על ידי חוקר הטבע תומאס בל ב-1828. הצב הנמרי נכלל בין חמשת הקטנים. זהו הצב הרביעי בגודלו בצבי היבשה בעולם (לאחר צב גלאפגוס, צב אלדברה וצב יבשה דרבני). הוא יכול להגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 54 ק"ג. התגלו גם פרטים באורך של יותר מ-100 ס"מ. צב זה קיבל את שמו מטבעות השריון שלו המנומרות בכתום, צהוב ושחור וביניהם הרקע שחור. השריון גבוה ומקומר כלפי מעלה והרגליים קטנות אך יכולת לרוץ והטפרים חדים וחזקים. צבע הקשקשים הוא צהוב חיוור או חום. הראש מזכיר צורת מלבן עם מקור כמעט בלתי נראה ואין לו שיניים. הצבים הנמריים הם יצורים איטיים, שלווים ואוכלי עשב החיים בקבוצות קטנות. לעיתים הם מותקפים על ידי טורפים גדולים כמו אריות, נמרים ועיטים גדולים ואצל הקטנים גם נצים, בזים, ינשופים, עורבים, לטאות, נחשים ושועלים. הם מתחפרים בשריון ומחכים שהסכנה תחלוף וגם משמיעים עקב כך קול שריקה פתאומי. צבים אלה רועים בסוואנות ואזורים חמימים וטרופיים ברחבי אפריקה בבוצוואנה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, רואנדה, סומליה, סודאן, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, זמביה, זימבבואה ודרום אפריקה. צב זה ידוע כמאריך ימים עד לגילאים 80–100 שנים. מדיה וקבצים בנושא צב נמרי בוויקישיתוף צב נמרי, באתר ITIS (באנגלית) צב נמרי, באתר NCBI (באנגלית) צב נמרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב נמרי, באתר GBIF (באנגלית) צב נמרי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתנה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אתנה – אלת החוכמה, האמנות והצדק במיתולוגיה היוונית אתנה פרתנוס – פסל המייצג את כוחה וגדולתה של אתנה אתנה - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט – מועצה ישראלית לעידוד השתתפותן של נשים בספורט אתנה הולכות רחוק – פסטיבל ישראלי לפעילות ספורטיבית אתנה (משגר) – משגר חלליות ולוויינים אמריקאי אטנה – הר געש באיטליה אתונה
צב משונן-שריון

צב משונן-שריון (שם מדעי: Psammobates oculifer) הוא מין של צב מדברי קטן החי בדרומה של אפריקה. הוא חי בטבע בנמיביה, בוצוואנה ודרום אפריקה ברחבי מדבר קלהארי. אורכו הממוצע 12–15 ס"מ והוא צב קטן למדי. שריונו מקומר כלפי מעלה עם "כתרים" משולשים בקצה, המזכירים מעט שיניים ואלה נתנו לו את שמו. צבע השריון שחור ברובו עם סימני כוכב צהובים בתוך הלוחיות ועם קווים כתומים מחוצה לו. הבטן שטוחה וקרובה לאדמה והרגליים קטנות ובעלות 4 טפרים. לזכרים זנב ארוך יותר מהנקבות. צבים אלה ניזונים בעיקר מצמחי מדבר שונים והם גדלים יפה בשבי. הם מותאמים לאזורי ערבות חמות, אך גם למדבריות עם סלעים. תפוצתם העיקרית היא במדבר קלהארי. אין מצב שימור לצב זה, אך הוא מין מוגן במדינות מוצאו והוא נרדף על ידי הבושמנים היוצרים מגופו המת בושם וטבק. צב משונן-שריון, באתר ITIS (באנגלית) צב משונן-שריון, באתר NCBI (באנגלית) צב משונן-שריון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב משונן-שריון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב משונן-שריון, באתר GBIF (באנגלית) צב משונן-שריון באתר carecentre
צב קשותי

צב קשותי (שם מדעי: Chersina angulata) הוא מין של צב יבשתי גדול החי בשיחים ואזורים חמים בדרום אפריקה. הוא המין יחיד בסוגו. זהו צב קטן בגודלו עד 28 ס"מ והוא בעל שריון קמור מעט וצבעו צהוב מלמטה ומלמעלה שחור עם לוחיות צהובות מרובעות. מצידי הראש שני זיזי שריון גדולים היוצרים לו מחסה והבטן מוארכת וצמודה לקרקע. העור חום חום כהה ואף אדמדם לעיתים. כמו להרבה מיני צבים, הצוואר בעל עורף נוקשה ולזכרים ישנם זיזים מצידי הראש העוזרים להם להילחם על נקבות. הצבים הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ובעלי צורת שריון מוארת יותר. הנקבות קטנות יותר ושריונן יותר קעור כלפי מעלה ויוצר צורת חצי כדור וכן אין להן זיזים. הם חיים רק בדרום אפריקה בסביבות ערבות ועשבים ועצים ים-תיכוניים שונים, כמו באזור הקארו הדרום אפריקני, אך יכולים לחיות גם באזורים קשים יותר ומגיעים עד לשפת הים של כף התקווה הטובה. הצבים צמחוניים כמעט לגמרי ויכולים להתקיים גם מצמחייה קשה כולל קקטוסים וצמחים רעילים יחסית. הם פעילים יותר בשעות בין הערביים. הם עצמם משמשים טרף לנמיות, אריות, נמרים, צבועים, עופות טרף, תנים, גיריות, ובבונים, כשרובם מעדיפים לצוד צבים צעירים או כאלה שרק בקעו. קטל גדול יותר נגרם משריפות יער המכלות שטחים גדולים, כיוון שקשה להם לברוח. הם נפגעים גם מהאדם הצד אותם ופוגע בסביבתם. למרות שהמין לא נמצא בסכנה, מעריכים שהוא נפגע מעט בידי האדם וכן ממכוניות, וכן ממין העורב עורב צבוע, המתפשט על יד מגורי האדם והורג צבים צעירים. מדיה וקבצים בנושא צב קשותי בוויקישיתוף צב קשותי, באתר ITIS (באנגלית) צב קשותי, באתר NCBI (באנגלית) צב קשותי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צב קשותי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב קשותי, באתר GBIF (באנגלית) צב קשותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צב כף מנומר

צב כף מנומר (שם מדעי: Chersobius signatus) הוא מין הצב הקטן ביותר בעולם והוא חי בטבע בדרומה של דרום אפריקה ודרום נמיביה. אורכו הממוצע של מין זה 6–8 ס"מ בזכרים והנקבות, הגדולות יותר, מגיעות ל-10 ס"מ ומשקלם 95–165 גרם בלבד. למין שריון קטן ושטוח יחסית ובקצוות פיצולים קטנים דמויי משולש. הצבע אפור-חום כהה והלוחיות כהות. לזכרים בטן מכונסת יותר מלנקבות. יש לו טפרים של 5 רגליים. צב זה קטן ביותר והוא אנדמי לאזורי השיחים הקרויים נמקוואלנד - אזורי שיחים וסלעים הרריים בין דרום אפריקה ונמיביה. באזור זה שיחים וצמחים שונים אנדמיים, שם הוא נפוץ בעיקר בפארק לאומי נמקואה. מזון: צב זה פעיל בשעות בין הערביים וניזון מצמחייה בשרנית קטנה. טורפים: לצב הקטן טורפים רבים מדורסים שונים, תנים, גיריות, נמיות, בזים, עורבים, לטאות כוח, נחשים, בבונים וחתולים שונים. הוא מתגונן בעיקר בבריחה אל בין הסלעים או התכרבלות בשריונו, אם כי הוא לא חזק מספיק לטורפים גדולים. מצב שימור: צבים מאוימים בטבע וקרובים לסיכון. הם נפגעים מפיתוח כבישים בשמורות בהם הם חיים, ציד בלתי חוקי, דריסה ופגיעה מחיות שמובאות כמו כלבים, חתולים ועורבים. הוא מין מוגן שאסור לצודו ועם זאת הוא מותאם לגידול בייתי ויכול לשרוד בטמפרטורות נמוכות ומזון מועט אך מגוון מספיק. תת-מינים: Homopus signatus signatus (צב כף מנומר נמיבי) Homopus signatus cafer (צב כף מנומר דרומי) מדיה וקבצים בנושא צב כף מנומר בוויקישיתוף צב כף מנומר, באתר ITIS (באנגלית) צב כף מנומר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב כף מנומר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב כף מנומר, באתר GBIF (באנגלית) צב כף מנומר באתר הרשימה האדומה של IUCN
אולף השלישי, מלך נורווגיה

אולף האראלדסון (בנורדית עתיקה: Óláfr Haraldsson, בנורווגית: Olav Haraldsson) ידוע גם בכינוי אולף שירה (בנורדית עתיקה: kyrri, בנורווגית: Kyrre) "השלו"‏ (1050 – 22 בספטמבר 1093) היה מלך נורווגיה, תחת השם אולף השלישי, מ-1067 ועד מותו. ב-1066 השתתף בקרב גשר סטמפורד באנגליה, בו הובס ונהרג אביו, האראלד השלישי, אירוע שבעקבותיו הוא עלה לכס המלוכה. במהלך תקופת מלכותו השכין אולף יחסי שלום עם הכנסייה, שבדורות קודמים היו עימותים בינה לבין המלוכה. חיזק את הסמכות המלכותית, ומקובל שהוא זה שייסד את העיר ברגן ב-1070. אולף היה בנם של האראלד השלישי ושל תורה תורברגסדאטר. הוא הצטרף לאביו בפלישתו לאנגליה ב-1066. כשהתנהל קרב גשר סטמפורד היה אולף בן 16. הוא נשאר בספינות של צי הפלישה שעגנו על החוף ולא השתתף בלחימה. לאחר התבוסה הנורווגית, הוא הפליג עם שארית הצבא הנורווגי המוכה בחזרה לאורקני, שם הם העבירו את החורף. רק בקיץ 1067 הם שבו לנורווגיה. לאחר מותו של אביו חלק אולף את המלוכה עם אחיו מגנוס השני, שהוכתר כמלך שנה קודם לכן. ב-1069 מת מגנוס ואולף היה למלך היחיד של נורווגיה. במהלך תקופת מלכותו התנסתה האומה הנורווגית בתקופה ממושכת ונדירה של שלום. הוא ויתר על כל גישה תוקפנית במדיניות החוץ והגן על שלומה של הממלכה באמצעות הסכמי שלום ונישואים פוליטיים. בתחום מדיניות הפנים הוא שם את הדגש על בניין מבנה הכנסייה ועל מודרניזציה של הממלכה. המודרניזציה התבטאה בין השאר בארגון מחדש של שומרי ראשו ובאמצעים שננקטו להפיכתם של ערי מפתח, במיוחד ברגן, למקום מגורים מלכותי ולמקום משכן הבישוף. מקובל לחשוב שאולף ייסד את ברגן ב-1070. התבוסה הקשה שספג אביו של אולף ב-1066, פיתתה את סוון השני, מלך דנמרק להתכונן למתקפה על נורווגיה. סוון לא ראה יותר את עצמו כבול להסכם הפסקת האש שנחתם עם האראלד ב-1064, שכן הסכם זה היה תקף רק לתקופת חייהם של שני המלכים שחתמו עליו. אולף כרת שלום עם סוון ונשא לאישה את בתו, אינגריד. מאוחר יותר, נישאה אחותו-למחצה של אולף לבנו של סוון, לימים אולף הראשון, מלך דנמרק. אף על פי שהיו כמה התקפות על אנגליה על ידי כוחות דנים, שרר שלום בין דנמרק לבין נורווגיה. אולף גם כרת ברית שלום עם ויליאם הראשון, מלך אנגליה. אולף שינה את מערכת היחסים של המלוכה עם הכנסייה בהשוואה לזו של אביו. האראלד השלישי קרא תיגר על הארכיבישופות של ברמן ועל סמכותה כלפי הכנסייה הנורווגית. אולף הכיר בסמכות זו במלואה. ניתן להסביר גישה פייסנית זו בשיקולים פוליטיים. אולף גם עסק בשינויים במבנה הארגוני של הכנסייה. עד לתקופתו היו הבישופים חלק מחצר המלכות והם נסעו עם המלך ברחבי הארץ כדי לדאוג לעניינים הכנסייתיים, הרוחניים, בעוד שהמלך דאג לנושאים הגשמיים. הבישופים ישבו באוסלו, נידארוס (טרונדהיים) ובברגן. אולף גם יזם את בנייתן של כנסיות, כולל כנסיית המשיח בברגן, וקתדרלת נידארוס בטרונדהיים. אולף גם חיזק את מעמד המלוכה והקים מערכת של גילדות בנורווגיה. ישנן עדויות על כך שממשלתו של אולף חוקקה חוקים בהיקף נרחב והעלתה אותם על הכתב. אולף השלישי מת ממחלה ב-22 בספטמבר 1093. הוא נקבר בקתדרלת נידארוס. מנישואיו לאינגריד לא נולדו צאצאים, אך בנו הבלתי חוקי, מגנוס השלישי ירש אותו ובכך המשיך את שושלתו. בשנת 1225 לערך, כתב סנורי סטורלוסון סאגה על אולף במחזור העולם, החיבור ההיסטורי על מלכי נורווגיה. מדיה וקבצים בנושא אולף השלישי, מלך נורווגיה בוויקישיתוף הסאגה על אולף השלישי במחזור העולם. אולף השלישי, מלך נורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אולף השלישי, מלך נורווגיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אזור מופחת פליטות

אזור מופחת פליטות (באנגלית: Low-Emission Zone; בקיצור: LEZ) הוא אזור מוגדר שבו מוגבלת כניסת אמצעי תחבורה מזהמים, מתוך מטרה להקטין את זיהום האוויר. ייתכן שבאזור זה יורשו לנוע כלי רכב כגון רכבים היברידיים, או כלי רכב ללא פליטה כלל כמו רכבים חשמליים. אזור ללא פליטות (באנגלית: Zero-Emission Zone ; בקיצור: ZEZ) הוא אזור מופחת פליטות שבו מורשים לנוע כלי רכב ללא פליטה כלל. באזור אלה, כל כלי הרכב בעלי מנוע בעירה פנימית אסורים, כולל רכבים היברידיים. רק רכבים חשמליים מורשים להיכנס לאזור זה, כולל הולכי רגל, רוכבי אופניים, תחבורה ציבורית חשמלית כגון חשמלית, אוטובוסים חשמליים וכו'. מעל 194 ערים ב-9 מדינות באירופה מפעילות בתחומן אזורים מופחתי פליטות, במטרה לענות על דרישות האיחוד האירופי לערכי איכות האוויר המינימליים. באזור אלה חל איסור על כניסת חלק מכלי הרכב, או שהם נדרשים לשלם בעבור הכניסה לאזור, אם רמת הפליטה שלהם עולה על הרמה שנקבעה. כלי רכב שונים יכולים להיות תחת מגבלות, בהתאם לקביעות מקומיות. כל האזורים מופחתי הפליטות מגבילים תנועת כלי רכב כבדים, חלקם מגבילים רכבי דיזל וגם רכבי בנזין. אתרי אינטרנט מציגים את מגבלות הרכבים בכניסה לאזורים אלה. בגרמניה האזורים נקראים אזורים סביבתיים (Umweltzone). ישנם 47 אזורים כאלה אשר פעילים או בשלבי תכנון. בערים ברלין, קלן והנובר קיימים האזורים מינואר 2008. במנהיים ושטוטגרט הם קיימים ממרץ 2008. אזורים מופחתי פליטות קיימים בערים: גטבורג, מאלמה, סטוקהולם, הלסינגבורג וערים נוספות. ראש עיריית לונדון הכריז על אזור מופחת פליטות שנכנס לתוקף בפברואר 2008 ומתייחס כמעט לכל לונדון רבתי - האזור מופחת הפליטות הכי גדול בעולם. בלונדון רמות זיהום האוויר מהחמורות באירופה, ותחבורה יש השפעה על כמחצית מהפליטות של חומר חלקיקי ו-NOx בעיר הבירה. בהולנד קיימים אזורים המגבילים כניסת כלי רכב כבדים, בדנמרק מוגבלת הכניסה לרכבים מעל 3.5 טון ובאיטליה ישנם אזורים בהם מוגבלת הכניסה לכל כלי הרכב. החל מינואר 2016, מוגבלת תנועת משאיות כבדות בשעות השיא, בכבישים מרכזיים בחיפה ובמקביל מעודדים את נסיעתן במנהרות הכרמל באמצעות הנחה שתינתן לכלי רכב כבדים. ההחלטה על אזור מופחת פליטות בחיפה היא חלק מהתוכנית של השר להגנת הסביבה, אבי גבאי, להפחית את זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה. מדיה וקבצים בנושא אזור מופחת פליטות בוויקישיתוף אזורים מופחתי פליטות באירופה אזור מופחת הפליטות בלונדון נאבקים בזיהום: תוגבל כניסת משאיות לחיפה, באתר ynet, 2 בינואר 2016