laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דב זכין

דב זכין (29 בספטמבר 1922 – 4 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך. זכין נולד בברנוביץ' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. בסיום לימודיו בכפר הנוער בן שמן, שהה תקופת מה בקיבוץ מרחביה. בשנת 1940 נמנה עם מייסדי קבוצת להבות, שעברה הכשרה בכרכור, ובשנת 1945 הקימה את קיבוץ להבות הבשן. זכין ניסח את מגילת היסוד של הקיבוץ ותקופה מסוימת היה מזכיר הקיבוץ. בשנת 1946 ייסד זכין את סניף "ברית פועלי ארץ ישראל" בוואדי עארה. היה חבר השומר הצעיר, מפ"ם והקיבוץ הארצי ונשלח מטעמם למחנות המעפילים בקפריסין (1947), לקנדה (1948) ולארצות הברית (1950, 1952, 1963). כיהן כמזכיר תנועת השלום בין השנים 1959–1961, והיה חבר מזכירות מפ"ם ודובר מפ"ם במשך שנים רבות. בשנת 1965 ארגן הפגנת מחאה נגד בואו לישראל של שגריר גרמניה, רולף פאולס. בשנת 1968 נבחר למזכיר המדיני של מפ"ם. זכין נמנה עם המחנה של מאיר יערי ויעקב חזן במפ"ם והיה מהדוחפים להשתתפות במערך עם מפלגת העבודה. בשנים 1969–1977 כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בין השאר דרש להגביר את המאמץ לגבות מס אמת. בשנת 1979 היה ראש המחלקה לקשרי חוץ במפ"ם ובשנים 1981–1984 חזר לכנסת העשירית. לאחר מכן היה חבר הנהלת הסוכנות. בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב. דב זכין, באתר הכנסת דב זכין, באתר כנסת פתוחה יצחק בן חורין ויהושע ביצור, ח"כ לשעבר דב זכין נפטר מהתקף לב, מעריב, 5 בספטמבר 1986 שרגא הר-גיל, בזכות הידע הערבי, מעריב, 2 באוקטובר 1969 יוצא ליוגוסלביה, מעריב, 22 ביולי 1959 מ. מייזלס, כל המפלגות מבטיחות קימוצים, מעריב, 19 במאי 1961 אברהם רותם, "פאולס הביתה" - צעקו הכרזות בהפגנת הדומיה בתל אביב, מעריב, 10 באוגוסט 1965 מ. מייזלס, שני מזכירים חדשים במפ"ם, מעריב, 23 במאי 1968 יהושע ביצור, ועדת הכספים דנה בצמצום הוצאות עיסקיות במפעלים, מעריב, 28 בספטמבר 1970 מ. שמריהו, משלחת מרומניה לישראל, מעריב, 13 במאי 1979
שטיינר

שטיינר (בגרמנית: Steiner) הוא שם משפחה גרמני הנגזר מהמילה שטיין שפירושה בגרמנית הוא אבן. האם התכוונתם ל... אבי שטיינר – אתלטית אמריקאית אדיר שטיינר – דובר עיריית תל אביב אנדרה שטיינר – שחמטאי יהודי-הונגרי הרמן שטיינר – שחמטאי יהודי-אמריקאי חיים שטיינר – רב ישראלי יאקוב שטיינר – מתמטיקאי שווייצרי, על שמו בעיית שטיינר ומשפט שטיינר יוסף א. שטיינר – אמן, צייר ומעצב גרפי ישראלי ישעיה שטיינר – מיסד חסידות קרסטיר מקס שטיינר – מלחין אמריקני פאול שטיינר – כדורגלן גרמני פאל שטיינר (פוליטיקאי) – פוליטיקאי יהודי-הונגרי פאל שטיינר (רופא) – רופא יהודי-הונגרי פבל שטיינר – שחיין ושחקן כדורמים יהודי-צ'כוסלובקי פליקס שטיינר – גנרל בוואפן אס אס במלחמת העולם השנייה רודולף שטיינר – פילוסוף ואדריכל אוסטרי סטיינר
יחיאל לקט

יחיאל לקט (נולד ב-12 ביולי 1941), הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כיו"ר ומזכ"ל תנועת העבודה העולמית, יו"ר דירקטוריון קק"ל וחבר הכנסת מטעם המערך. לקט נולד ב-1941 בחיפה ליוסף ושושנה לקט. למד בבית ספר אליאנס בחיפה. בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, במהלכם החל לעבוד כדובר משרד החינוך והתרבות (1965–1969). פעילותו הציבורית החלה עם בחירתו ליו"ר חוג הדוברים של משרדי הממשלה (1967–1968). לאחר מכן, עם הקמת המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, נבחר לעמוד בראשה (החטיבה להתיישבות 1975) והיה מועמד ברשימת המפלגה לכנסת השמינית. לאחר שלא נבחר לכנסת נשלח כיו"ר משלחת עלייה לארצות הברית (1975–1976). בינואר 1977 הושבע כחבר הכנסת בעקבות מותו של השר אברהם עופר וכיהן בכנסת השמינית בארבעת חודשי כהונתה האחרונים. בשנים 1978–1982 כיהן כמזכ"ל תנועת העבודה העולמית ולאחר מכן, עד שנת 1989, כיו"ר התנועה העולמית. בסיום תפקידיו במוסדות המפלגה פנה לפעילות ציבורית בהסתדרות הציונית והסוכנות היהודית. בין תפקידיו: ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית (1989–1992), ראש המחלקה לעליית יהודים ונוער בסוכנות (1992–1996) ובשנה האחרונה בתפקידו זה היה ראש המחלקה לפיתוח והתיישבות ויו"ר מוסדות עליית הנוער. בשנת 1998 נבחר ליו"ר עמית של דירקטוריון קק"ל ובשנת 2000 נבחר ליו"ר הדירקטוריון, בראשו עמד עד 2006. בשנים 2007–2009 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. לקח חלק בכנס בודפשט של ברית עברית עולמית אשר התקיים בשנת 2013. משמש כיום (2016) כיו"ר תיאטרון מיקרו בירושלים. לקט נשוי לרות והזוג הורים לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יחיאל לקט בוויקישיתוף יחיאל לקט, באתר הכנסת יחיאל לקט, באתר כנסת פתוחה
מכבי שלומי/נהריה

מכבי עירוני שלומי/נהריה הייתה קבוצת כדורגל שהורכבה כתוצאה מאיחודן של מכבי עירוני שלומי ועירוני נהריה בשנת 2005, והתפרקה בשנת 2009. ההיסטוריה של הקבוצה מתחילה ביישוב שלומי, ביישוב שלומי פעלו בעבר שתי קבוצות כדורגל: הפועל שלומי ובית"ר שלומי אשר שיחקו שנים רבות בליגה ג'. בשנת 1996 שודרה בערוץ 2 תוכנית בשם קטן עלינו, בהנחייתו של אברי גלעד, אשר מטרתה הייתה לעזור לקהילות השונות, בתוכנית רצו לקחת עיירה קטנה ולהשקיע בה כסף כדי לקדם את קבוצת הכדורגל שלה מתוך תקווה להביא אותה תוך כמה שנים לליגות הגבוהות בישראל. אחרי מספר בדיקות והתלבטויות הוחלט בצוות התוכנית ללכת על היישוב שלומי, אך הייתה להם דרישה - לאחד את שתי קבוצות הכדורגל בעיר לקבוצה אחת כדי לרכז את המשאבים על קבוצה אחת, ושתי קבוצות הכדורגל בעיר אוחדו לקבוצה אחת בשם מכבי עירוני שלומי. מדי שבוע היה עוקב צוות התוכנית אחרי הקבוצה והוא יצר את הסיסמה "שלומי עולה, שלומי עולה ללאומית" (הליגה הראשונה דאז). למרות הקמפיין הרב לא הצליחה הקבוצה לעלות לליגה ב', וסיימה במקום השני בלבד. בתום אותה עונה ביקשה הקבוצה מצוות התוכנית להמשיך ולתמוך בה אך נענתה בשלילה ומאוחר יותר אף ירדה התוכנית מערוץ 2. בשנת 1999 הצליחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לעלות לליגה ב' לאחר שסיימה במקום הראשון, בשנת 2001 בעונתה השנייה בליגה ב, הצליחה הקבוצה לסיים במקום הראשון ולרשום עלייה היסטורית לליגה א' ובכך עלתה הקבוצה שתי ליגות בשלוש שנים בלבד. בשנת 2004 הייתה הקבוצה אמורה לרדת לליגה ב' חזרה אחרי שסיימה במקום הלפני האחרון בליגה א', אך הקבוצה ניצלה לבסוף בגלל התפרקותה של מכבי חדרה ובכך התפנה מקום נוסף בליגה א'. בשנת 2005 נאבקה שלומי על העלייה לארצית וכמעט עלתה ליגה אך הקבוצה סיימה לבסוף במקום השלישי ולא הצליחה לעלות. בקיץ 2005 אוחדה הקבוצה עם עירוני נהריה, ומאז נקראת הקבוצה מכבי עירוני שלומי/נהריה, ושיחקה בליגה א' צפון. במחזור האחרון של עונת 2008/2009 ניסה יו"ר קבוצת שלומי איברהים ברהאן למכור ליריבתו מכבי השקמה/רמת חן וליו"ר של הקבוצה שלה שמוליק חיון את המשחק תמורת 30 אלף שקלים, חיון עירב את אנשי ההתאחדות לכדורגל בעניין, ואנשי משרד החקירות ויצמן-יער תיעדו את המפגש ואת החלפת הכספים. עונשה של הקבוצה היה הורדה אוטומטית לליגה ג' ובנוסף הורחק לצמיתות ברהאן מעיסוק בתחום הכדורגל, הקבוצה נקנסה גם ב 50 אלף שקלים. הקבוצה שלא יכלה לעמוד בתשלום הקנס וגם בהורדת הליגה התפרקה בקיץ 2009. עירוני שלומי נהריה הורדה לליגה ג', לירן דורף, אתר דאבל פס, 16 ביוני 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טארקאן

האם התכוונתם ל... טארקאן טבטוגלו – Tarkan Tevetoğlu זמר פופ טורקי טארקאנים – מיעוט אתני הונגרי בטרנסילבניה, רומניה טארכאן – Tarkhan תואר הנהגתי, ששימש שבטים טורקים ובהם הכוזרים שושלת טארקאן – שושלת שליטים של סינד טרקן (דמות) גיבור קומיקס פנטזיה והרפתקאות טורקי מאת סזגין בוראק וסדרת סרטים המבוססת עליו
AirPort

איירפורט (באנגלית: AirPort) ואיירפורט אקסטרים הן משפחות מוצרי רישות אלחוטי של חברת אפל שנועדו לשימוש עם מחשבי מקינטוש, PC וגם עם מוצרי אפל נוספים כדוגמת אייפון ואייפד. פרוטוקול הרשת האלחוטית במוצרים אלו מבוסס על תקן IEEE 802.11 המשמש גם במוצרי Wi-Fi. משפחת המוצרים כוללת נתבים וכרטיסי הרחבה. הגרסה הראשונה של נתב איירפורט יצאה ביולי 1999 והוצעה עם כרטיסי הרחבה של תקשורת אלחוטית תואמת לקו מחשבי המחברת iBook. עם הוצאת איירפורט הפכה אפל ליצרנית החשובה הראשונה שאמצה את תקן Wi-Fi וליצרנית היחידה בשנתיים הבאות ששיווקה מכשירים שאכן פעלו כהלכה. מאוחר יותר הוסיפה החברה אפשרות לצירוף כרטיס איירפורט כמעט לכל דגמי המחשב שלה, לבד משרתים. המכשיר הראשון איפשר מהירות העברת נתונים של 11 מגהביט לשנייה למרחק של עד 50 מטר מתחנת הבסיס, בהתאם לגרסת הפרוטוקול 802.11b. גרסת "איירפורט אקסטרים" שיצאה בשנת 2003 התבססה על גרסה 802.11g של תקן Wi-Fi ואיפשרה מהירות של עד 54 מגהביט לשנייה. גרסה נוספת של איירפורט אקסטרים יצאה בשנת 2007 ותמכה בתקן 802.11n. מכשיר "איירפורט אקספרס" שיצא בשנת 2004 היה גרסה ממוזערת של נתב האיירפורט אקסטרים שנועדה לשימוש בנסיעות וכללה גם אפשרות להזרמה אלחוטית של קובצי קול. גרסה נוספת לאיירפורט אקסטרים שיצאה ב-2008 ונקראה Time Capsule (כמוסת זמן) כללה גם כונן קשיח והפכה את איירפורט למוצר אחסון על רשת (NAS) התומך בגיבוי מרכזי אוטומטי של קבצים ממחשבי אפל השונים. אתר האינטרנט הרשמי של AirPort
סטאורוליט

סטאורוליט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת איים), שצבעו בדרך כלל חום אדום. המבנה הכימי שלו מורכב למדי כאשר ברזל, מגנזיום ואבץ נמצאים ביחסים משתנים במינרל. בזמביה קיימת גרסה נדירה בגוון כחול של המינרל הקרויה לוסקיט שבה קובלט מצוי במקום הברזל. תכונה ייחודית לסטאורוליט היא שהגבישים שלו נוצרים לעיתים קרובות כגבישים תאומים בצורה אופיינית של צלב. בדגימות בהם נראים גבישי הסטאורוליט בבירור, יש להם צורת מנסרה. לרוב הם גדולים יותר מהגבישים של המינרלים העוטפים אותם והם מכונים פורפירובלסטים. בפועל קיימים שני סוגי גבישי תאומים. כאלו שהזווית בין שני הגבישים היא 60°, וכאלו שהזווית בין הגבישים היא בת 90°. התצורה הנפוצה יותר היא של גבישים תאומים שהזווית ביניהם היא בת 60°, אבל הגבישים שהזווית ביניהם היא בת 90° פופולריים יותר בשל הדמיון לסמל הצלב הנוצרי. בדגימות נדירות יש מופעים משולבים של שני סוגי התאומים ויש להם צורה של כוכב קורן בן שש קרניים. בבדיקת שקף (פרוסת סלע בעובי של כ־0.03 מ"מ) של סטאורוליט תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי (מיקרוסקופ שבו האור מקוטב) מופיע הסטאורוליט בדרך כלל בתצורת תאומים ומראה שבירה כפולה ברמה דומה לקוורץ, כשגבישי התאומים מציגים המשכיות אופטית. ניתן לזהות את הסטאורוליט בסלעים מותמרים בשל צורת הגבינה השווייצרית (כשבתוכו גרגירי קוורץ) ואופיו הפורפירבלסטי. מקור השם מיוונית, "סטאורוס" הוא צלב ו"ליתוס" היא אבן והוא ניתן למינרל בשל צורת התאומים הידועה שלו. סטאורוליט הוא מינרל הנוצר בשלבים המאוחרים יותר של התמרה אזורית של סלעי משקע פֶּליטים לאמפיבוליט (סוג של סלע מותמר). הסטואורוליט מופיע יחד עם אלמנדין (סוג של גארנט), נציצים, קיאניט ומינרלי התמרה אחרים, משום כך הוא אחד ממינרלי האינדקס שקיומם מאפשר לשער את הטמפרטורה, העומק והלחץ שעבר הסלע בזמן ההתמרה. תפוצת הסטאורליט נרחבת. מקומות בולטים בהם ניתן למצוא סטאורוליט כוללים את: רוסיה, שווייץ, אוסטריה, צרפת (בברטאן יש גבישים תאומים גדולים), איטליה, ברזיל וארצות הברית (ג'ורג'יה - סטאורוליט הוא המינרל הרשמי של מדינה זו, מונטנה וטנסי). בישראל יש סטאורוליט בצפחות שבמסיב אילת. תצורת הצלב של הסטאורוליט מבוקשת כאבן לשיבוץ בקמעות, כך למשל נמכרת האבן בצפון קרולינה בכינויים "אבן העלפים" (Elf Stone) ו"אבן הפיות" (Fairy Stone). אתר WebMineral אתר Mindat אתר Mineral Galleries באתר Handbook Of Mineralogy סטאורוליט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה

מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה (בגרמנית: Margarete von Österreich;‏ 10 בינואר 1480 - 1 בדצמבר 1530) הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואשתו של חואן, נסיך אסטוריאס, ולאחריו אשתו של פיליברטו השני, דוכס סבויה. מרגרטה נולדה ב-10 בינואר 1480, למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולמארי, דוכסית בורגונדיה. על פי הסכם אראס (1482) בין לואי האחד עשר, מלך צרפת לבין אביה מקסימיליאן, היא הובטחה כאישה לשארל, יורש העצר הצרפתי שהיה בן 12 שנה (לימים שארל השמיני, מלך צרפת). בעקבות הסכם זה קיבלה צרפת את השליטה בבורגון, בפראנש-קונטה ובארטואה ואילו ארצות השפלה עברו לרשות האימפריה הרומית הקדושה. מרגרטה הועברה לחצרו של מלך צרפת לשם חינוכה, אולם אחרי ששארל נישא לאן מברטאן (דצמבר 1491) הוחזרה מרגרטה לחצרו של אביה ב-1493. בשנת 1497 נישאה לחואן, נסיך אסטוריאס, בנם של פרננדו השני, מלך אראגון ושל איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, אך חואן נפטר כעבור חודשים מספר. ב-1501 נישאה לפיליברטו השני, דוכס סבויה שנפטר גם הוא כעבור שלוש שנים. משנת 1507 עד 1515 הייתה מרגרטה מושלת ארצות השפלה ושימשה כאפוטרופוס של אחיינה קרל (לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). היא שימשה כמתווכת בין אביה הקיסר מקסימיליאן הראשון לבין נתיניו בארצות השפלה, וחתמה על הסכם מסחרי עם אנגליה, לרווחתם של אנשי תעשיית הבדים הפלמים. בשנת 1508 לקחה חלק בהקמת הליגה של קמברה. ב-1515 אחיינה קרל שהגיע לפרקו הכיר בה כיועצתו החשובה וב-1519 מינה אותה שוב למושלת ארצות השפלה, תפקיד שבו החזיקה עד מותה בשנת 1530. בשנת 1529 חתמה על הסכם קמברה עם לואיז, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, הסכם שנודע בשם "שלום שתי הגבירות". תקופת שלטונה הצטיינה בשקט יחסי וברווחה כלכלית בארצות השפלה, אולם בתקופה זו החלה תנועת הרפורמציה בהולנד, ושני פרוטסטנטים הועלו על המוקד (1524, 1525). מרגרטה נפטרה בעיר מכלן (כיום בבלגיה) שהייתה מקום מושבה העיקרי בארצות השפלה, ונקברה בבור-אן-ברס שבחבל אוברן-רון-אלפ בצרפת. פסלה מוצב בקתדרלה של מכלן. מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה, באתר Discogs (באנגלית)
קארל גבהרדט

קארל פרנץ גבהרדט (בגרמנית: Karl Franz Gebhardt; ‏ 23 בנובמבר 1897 – 2 ביוני 1948) היה פושע מלחמה, רופא גרמני ששימש כרופאו האישי של היינריך הימלר והיה בין מתאמי ומבצעי הניסויים הרפואיים שנערכו באסירים במחנות הריכוז ראוונסבריק ואושוויץ. גבהרדט נולד בהאג שבמחוז בוואריה. בשנת 1919 החל לימודי רפואה במינכן. הוא הצטיין בלימודיו ובשנת 1936 מונה כמרצה לאורתופדיה בברלין. גבהרדט הצטרף למפלגה הנאצית ב-1 במאי 1933. שנתיים לאחר מכן הצטרף גם לשורות האס אס ומונה לרופא הראשי של בית ההבראה באוקרמרק, אותו הוא הפך מקליניקה לחולי שחפת לקליניקה אורתופדית, ולאחר מכן, במלחמת העולם השנייה, לבית חולים עבור הוואפן אס אס. בשנת 1938 נתמנה לרופאו האישי של היינריך הימלר. גבהרדט טיפל באלברט שפר בתחילת 1944 בשל פציעה והתנפחות בברך. במהלך הטיפול כמעט והרג את שפר, שהימלר ראה בו מתחרה, והוא הוחלף ברופא אחר. גבהרדט התקדם בדרגות האס אס והגיע לדרגת גרופנפיהרר. בין אם הורה על ביצועם או שביצע אותם בעצמו, גבהרדט היה אחראי ישירות למספר רב של ניסויים רפואיים שנערכו על אסירים במחנות ריכוז. הוא היה פעיל במיוחד במחנה הנשים בראוונסבריק ובמחנה אושוויץ. במהלך מלחמת העולם השנייה, גבהרדט שימש לזמן מה כנשיא הצלב האדום הגרמני. ב-22 באפריל 1945 התקרבו הסובייטים לברלין, ויוזף גבלס הביא את אשתו וילדיו לפיהררבונקר (הבונקר של היטלר). אדולף היטלר ומספר קצינים נאמנים לו נשארו בבונקר כדי לנהל את מתקפת ההגנה האחרונה על ברלין. גבהרדט, בתור נשיא הצלב האדום, פנה לגבלס ויעץ לו לעזוב עמו את ברלין, אך זה סירב. לאחר המלחמה הועמד גבהרדט לדין יחד עם 22 רופאים נוספים בפני בית משפט צבאי אמריקאי במשפט שנודע כ"משפט הרופאים", ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. גבהרדט נשפט למוות ב-20 באוגוסט 1947. הוא הוצא להורג בתלייה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה. מדיה וקבצים בנושא קארל גבהרדט בוויקישיתוף נשיא הצלב האדום הגרמני נידון כפושע, המשקיף, 20 באוגוסט 1947
שושלת תרח'אן

שושלת תַרְח'אן (באורדו: سلسله ترخان) נוסדה ב-1554, בסינד (כעת בפקיסטן) ושלטה בה עד 1591. השושלת נוסדה על ידי התרח'אן הטורקי, גנרל מירזא עיסא בג (Mirza Isa Beg) שהשתלט על הארץ לאחר מותו של השאה חסאן ארגון, אחרון השליטים משושלת ארגון. שלטונה של שושלת תרח'אן הסתיים ב-1591, כשהמוגול אכבר הגדול ניצח את אחרון שליטי שושלת תרח'אן וסיפח את סינד. מדיה וקבצים בנושא שושלת תרח'אן בוויקישיתוף
טהאטה

טהאטה (באורדו: ٹھٹہ; בסינדית: ٺٽو), או טהאטו, היא עיר היסטורית בעלת אוכלוסייה של 22,000 תושבים השוכנת במחוז סינד בפקיסטן, ליד אגם קאלרי, שהוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר במדינה. המונומנטים הגדולים של טהאטה זכו למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1981. העיר קרובה מאוד לנמל קראצ'י, ומסיבה זו מגיעים אליה תיירים רבים. בין המאה ה-14 למאה ה-18 העיר מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של חבל סינד, כיוון שחלשה על אזור הדלתה של נהר האינדוס, וכיוון שהייתה עיר הבירה של שושלות סאמה, ארגון ותרח'אן, ששלטו בעיר בין 1592 ל-1739 בשמם של הקיסרים המוגוליים של דלהי. טהאטה הוזנחה החל מ-1739 כאשר מחוז סינד הוענק לשאה של איראן, כתוצאה מקרב כארנאל שהיה חלק מהפלישה הפרסית להודו. השרידים המצויים בעמק שבו שוכן האתר הם מתחם מונומנטים והעיר עצמה, וזאת בנוסף לנקרופוליס השוכן במרחק של 12 קילומטרים על קצה גבעת מַכְּלי. השרידים לתור הזהב של העיר, שנמשך ארבע מאות שנים, הם המונומנטים הבנויים מאבנים ומלבנים. מונומנטי האבן הבולטים ביותר הם הקברים של ג'אם ניזאם א-דין השני ששלט במקום בין 1461 ל-1509, עיסא ח'אן תרח'אן שהצעיר ואביו ח'אן באבה, שנבנו לפני 1644. מונומנט הלבנים הבולט ביותר הוא מסגד דאנביר שנבנה על ידי שאה ג'האן (1644–1647) ובו יש 93 כיפות, מספר מאוזוליאומים ומספר קברים. ניתן ללמוד מן האתר הארכאולוגי על הציוויליזציה שהתפתחה בסינד בין המאה ה-14 למאה ה-18. המונומנטים האסלאמיים של טהאטה נחשבים לייחודיים באדריכלות האסלאמית כיוון שהם הושפעו מכמה מקורות שונים. המונומנטים של טהאטה שונים מבחינת שיטת הבנייה או הצבע שלהם מאלה של לאהור. האוויר המלוח הנישא על ידי המונסון משפיע לרעה על הלבנים, ופוגע במאמצי השימור של המונומנטים השונים באתר. ערך מורחב – בית הקברות מכלי בגבעת מַכְּלי (באורדו: مکلی قبرستان; קואורדינטות: 24°45′12.92″N 67°53′59.22″E﻿ / ﻿24.7535889°N 67.8997833°E﻿ / 24.7535889; 67.8997833) שוכן אחד הנקרופוליסים הגדולים ביותר בעולם שקוטרו כ-8 קילומטרים, וההשערה היא כי קבורים בו למעלה מ-500,000 קדושים סופיים. ישנן אגדות רבות על תחילתה של הגבעה, אך הדעה הכללית היא שהנקרופוליס צמח מסביב למקדש חמאד ג'מאלי מזרם הסופיות, שנבנה במהלך מהמאה ה-14. הקברים והמצבות המפוזרים בנקרופוליס מתעדים את ההיסטוריה הפוליטית והחברתית של סינד. המאוזוליאומים האימפריאליים מחולקים לשתי קבוצות: אלה של שושלת סאמה (1352–1520) ואלה של שושלת תרח'אן (1556–1592). קברו של ג'אם ניזאם א-דין השני הוא מבנה בצורת כיכר שנבנה מאבן חול וקושט במדליונים בצורות גאומטריות ובצורות פרחים. המאוזוליאום של עיסא ח'אן תרח'אן דומה לו, והוא מבנה דו-קומתי עם כיפות ומרפסות. בניגוד לאדריכלות הסינקטיסטית של המבנים הללו, המשלבים מוטיבים אסלאמיים והינדואיסטיים, ישנם מונומנטים המראים את שורשיה המרכז-אסייתיים של שושלת תרח'אן. דוגמה לכך היא קברו של ג'אן בג תרח'אן (נפטר ב-1600), שהוא מבנה לבנים מתומן טיפוסי שכיפתו מכוסה ברעפים מזכוכית בצבעים כחול וטורקיז. Bosworth, C.E., “T́́hat́́t́ā”, in Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Andrews, P.A., “Maklī”, in Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Edited by: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. מדיה וקבצים בנושא טהאטה בוויקישיתוף איור של הרעפים אוסף התמונות של גבעת מאקלי ומסגד שאה ג'האן מאת אייאז אסיף תמונות מהספרייה הדיגיטלית Archnet.org טהאטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) www.bookrags.com
QuickTime

QuickTime היא תוכנה המשתמשת בטכנולוגיית מולטימדיה שפיתחה חברת אפל. הטכנולוגיה מאפשרת טיפול בפורמטים שונים של וידאו דיגיטלי, קול, מלל, הנפשה, מוזיקה ותמונות פנורמה, ומאפשרת צפייה או השמעה שלהם בדפדפני האינטרנט השונים. היא זמינה למשתמשים במערכות ההפעלה: windows, ו- mac. הטכנולוגיה כוללת שלושה מרכיבים: תבנית הקובץ, המתועדת ופתוחה לשימוש בלא תשלום זכויות יוצרים. אפל מפתחת בנוסף גם נגן מדיה המוצע באופן חופשי להורדה ומצורף לכל אחד ממחשבי החברה ואחרון, ישנה ערכת פיתוח למחשבי מקינטוש ומערכת ההפעלה "חלונות" המאפשרת פיתוח והתאמה של תוכנות לשימוש ושינוי קובצי קוויקטיים. הגרסה הראשונה של קוויקטיים הוצאה ב-2 בדצמבר 1991 כתוסף מולטימדיה למערכת ההפעלה 7 למקינטוש. ההדגמה הפומבית הראשונה של הטכנולוגיה כללה הצגת סרט הפרסומת המפורסם של אפל, "1984" ונחשבה אז לפריצת דרך טכנולוגית מדהימה. הארכיטקטורה הבסיסית כללה ערוצי סרטים, תמיכה רחבה בסוגי מדיה שונים, תבנית קובץ פתוחה ואפשרויות עריכה. לקוויקטיים צורפו גם מקודדים (קודקים) למענה לצרכים נוספים שונים. כיום משמשת טכנולוגיית קוויקטיים בסיס לתקן MPEG-4, שהוא התקן התעשייתי הנוכחי לווידאו. מדיה וקבצים בנושא QuickTime בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של QuickTime (באנגלית)
דוד ריקארדו

דוד ריקארדו (באנגלית: David Ricardo; דייוויד ריקארדו; 18 באפריל 1772—11 בספטמבר 1823) היה כלכלן יהודי-בריטי, מהמשפיעים המרכזיים בכלכלה הקלאסית. בנוסף היה איש עסקים מצליח, איש פיננסים וספקולנט אשר צבר הון רב. עיקר השפעתו בתאוריה המאקרו-כלכלית הייתה בנושא היתרון היחסי, שעל פיו מדינה צריכה לפתח ענפים כלכליים ותעשייתיים שיש לה בהם יתרון יחסי, ושהסחר הבין-לאומי בין מדינות יתבצע ביעילות מרבית במוצרים שיש למדינות יתרון יחסי בייצורם. הוא המנסח הראשון של חוק הברזל של השכר. דוד ריקארדו נולד באנגליה כצאצא למשפחה יהודית שברחה מפורטוגל להולנד בתחילת המאה ה-18 בעקבות גל של רדיפות נגד היהודים. המשפחה הגיעה תחילה לאמסטרדם, ואחר כך עברה ללונדון שבה נולד ריקארדו. אביו היה סוכן בורסה מצליח שהכניס את בנו לעסקיו, והקנה לו חינוך מוקדם בפיננסים. לאחר שנשא אישה קווייקרית למורת רוחו של אביו, החליט ריקארדו בן ה־21 לפתוח עסק משלו, שבו הצליח מאוד. בגיל 40 פרש מעסקיו ורכש לו אחוזה בכפר. ריקארדו החל להתרועע עם קבוצת אינטלקטואלים, שאחד מהם, ג'יימס מיל (אביו של ג'ון סטיוארט מיל), דחק בו להיכנס לבית הנבחרים ולהעלות על הכתב את משנתו הכלכלית. כנהוג באותם ימים, ריקארדו רכש חלקת קרקע שזיכתה את בעליה במושב בפרלמנט הבריטי. שם הוכיח את עצמו כליברל תקיף, שתמך אף בעניינים שנגדו את האינטרסים הפרטיים שלו. ריקארדו הושפע מכתביהם הכלכליים של אדם סמית ותומאס מלתוס. בכתביו זיהה כמה מנקודות הכשל העיקריות שלהם וגיבש את הכלכלה לכלל תאוריה מקיפה אחת, המתייחסת הן לטווח הארוך והן לטווח הקצר. כחלק מתפקידו כמדינאי פרסם ריקארדו מספר כתבים הנוגעים לענייני מדיניות שעמדו על הפרק, כמו ההצעה לבטל את המכסים על יבוא התבואה ("חוקי התבואה"), והצעות שונות לגבי אופן גיוס הכספים של השלטון. במקביל, תרם גם לפיתוח הכלכלה כתחום נפרד ממדע המדינה, באמצעות ספריו המקיפים על התאוריה הכלכלית. בשנת 1817 יצא לאור ספרו "עקרונות הכלכלה הפוליטית והמיסוי" שבו פיתח את כלל התפוקה השולית הפוחתת. חידוש נוסף של ריקארדו הוא עקרון היתרון היחסי: המניע להתמקצעות אישית ולסחר עם אחרים הוא היתרון היחסי שיש לאנשים או למדינות בייצור מוצר מסוים. ריקארדו נאבק נגד הכוח הכלכלי הרב של מעמד בעלי הקרקעות אל מול כוחם המוחלש של בעלי ההון (שאליהם השתייך) והפועלים. מאוחר יותר, השפיעו עקרונות אלו על קרל מרקס, ששם דגש על מאבקם של הפועלים בבעלי ההון. בזמן מלחמת הבריטים בנפוליאון התלבטה הממשלה אם לממן את המלחמה באמצעות מיסים או בדרך של נטילת מלוות כגון באמצעות הנפקת איגרות חוב לציבור. ריקארדו הראה ששתי האפשרויות בעצם זהות מבחינה מקרו-כלכלית, והוביל לטביעת המונח "שקילות ריקארדו". ההסבר לשקילות הוא שגיוס איגרות חוב שקול להטלת מיסים בעתיד, מכיוון שבזמן הפירעון של איגרות החוב תיאלץ הממשלה לממן את ההחזר מתקציב המדינה שמגיע ממיסי האזרחים, ולכן, אם יהוון מחיר ההחזר לזמן הנוכחי תתקבל שקילות בין סכום זה לסכום הטלת המיסים כיום. מדיה וקבצים בנושא דוד ריקארדו בוויקישיתוף דוד ריקארדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי דוד ריקארדו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) דוד ריקארדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דוד ריקרדו (1772-1823), דף שער בספרייה הלאומית סמואל גרג, "ישראל והסחר החופשי" השילוח 16, אוקטובר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היידי פליס

היידי לין פליס (באנגלית: Heidi Lynne Fleiss; נולדה ב-30 בדצמבר 1965), הידועה בארצה בכינוי "Hollywood Madam", היא מנהלת בית בושת אמריקאית. לקוחותיה היו בעיקר אישים מפורסמים ואמידים. בשנת 1997 הועמדה לדין בגין סרסרות והשתמטות ממס, ונידונה ל-37 חודשי מאסר בגין השתמטות ממס (אישומי הסרסרות בוטלו), אך ריצתה בפועל 21 חודשים בלבד. אביה, ד"ר פאול פליס, הוא רופא ילדים מפורסם. הוא הורשע בהלבנת כספים בהקשר למעשיה של בתו ונידון ליום אחד בכלא, לשלוש שנים מאסר על תנאי ול-625 שעות של עבודות שירות. ניק ברומפילד הפיק ב-1995 סרט תיעודי אודותיה בשם "היידי פליס: הוליווד מאדאם". ב-2004 הופק סרט טלוויזיה ברשת USA Network בשם "עלייתה ונפילתה של היידי פליס", כאשר את דמותה גילמה השחקנית ג'יימי-לין סיגלר. בשנת 2004 מכרה פליס את זכויותיה לסיפורה לחברת ההפקה האמריקאית סרטי פרמאונט תמורת 5 מיליון דולר. היא בעליו של הבוטיק "הוליווד מאדאם" השוכן בהוליווד. מדיה וקבצים בנושא היידי פליס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היידי פליס היידי פליס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) [1] "Heidi Fleiss: Hollywood Madam", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Call Me: The Rise and Fall of Heidi Fleiss", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מלווין פרביס

מלווין פרביס (Melvin Purvis;‏ 24 באוקטובר 1903 - 29 בפברואר 1960) היה איש חוק אמריקאי וסוכן FBI. בשנת 1934 בשיא הקריירה שלו, היה פרביס אחת הדמויות הנערצות ביותר בארצות הברית. פרביס נולד בטימונסוויל, דרום קרוליינה. פרביס למד משפטים ולאחר קריירה קצרה של שנתיים כעורך דין התגייס בשנת 1927 לשורות ה-FBI וזאת לאחר הרפורמה שעבר הארגון שביקש לגייס סוכנים בעלי כישורים באכיפת החוק, ובמיוחד ביקש למצוא עורכי דין ורואי חשבון. לאחר ששירת כראש המחלקה לחקירות באוקלהומה סיטי, ברמינגהאם ובסינסינטי הוא קודם לתפקיד ראש המחלקה בשיקגו בשנת 1932. במהלך שירותו, תפס פרביס מספר רב של מבוקשים שהוגדרו כ"אויבי הציבור", יותר מכל סוכן FBI אחר, שיא שטרם נשבר. פרביס ניהל את המצוד אחר פושעים מפורסמים כגון בייבי פייס נלסון, פריטי בוי פלויד ונצרב בזיכרון הציבור בעיקר בשל המצוד שניהל אחר ג'ון דילינג'ר שהסתיים במותו של דילינג'ר בשיקגו ב- 22 ביולי 1934. פרביס זכה לשבחים רבים בקרב הציבור האמריקאי והתקשורת לאור הצלחותיו במיגור הפשיעה האלימה ונחשב באותה עת לגיבור לאומי. רבים טענו שעובדה זו לא נעלמה מראש ה-FBI, ג'ון אדגר הובר שקינא בתהילה שנזקפה לזכות פרביס לאחר הריגתו של דילינג'ר על אף שבתחילה חיבב וטיפח אותו. יחסו המנוכר של הובר הוביל את פרביס לפרוש מה-FBI בשנת 1935 ולחזור לעסוק כעורך דין בשוק הפרטי. הוא נישא ונולדו לו שלושה בנים. בשנת 1936 רכש תחנת רדיו מקומית בפלורנס, דרום קרוליינה והנחה תוכנית רדיו לילדים בשם “Junior G-Men” שהעבירה מסרים חינוכיים וחיזקה את החשיבות של אכיפת החוק. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בדרגת קולונל בתפקידי מודיעין שונים ולקראת סופה השתייך למחלקה שטיפלה בפושעי מלחמה נאצים. לאחר המלחמה שימש כיועץ לקונגרס האמריקאי. מותו של פרביס בשנת 1960 נותר בגדר תעלומה. פרביס נמצא בביתו ירוי בראשו כשלצידו האקדח שניתן לו כהוקרה על ידי חבריו מה-FBI כשפרש. על פי הגרסה הרשמית הוא שם קץ לחייו. ממצאים אחרים העלו סברה כי ייתכן שכדור נפלט מאקדחו בעת שניקה את הקנה שלו. מיני ביוגרפיה, אתר "PBS" "מלווין פרביס G-Man", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מלווין פרביס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)