laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ת'רד בס

הבס השלישי (באנגלית: 3rd Bass) היה הרכב היפ הופ אמריקאי, שפעל בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. ההרכב כלל את אם סי סרץ', פיט נייס, ודי ג'יי ריצ'י ריץ'. ההרכב היה ידוע בכך שהיה אחד ממופעי ההיפ הופ הבין-גזעיים המצליחים הראשונים. יחד עם ביסטי בויז והמפיק ריק רובין, אם סי סרץ' ופיט ניס היו שניים מאמני ההיפ הופ הלבנים הבודדים שהיו מוכרים בקהילה. ההרכב התפרק ב-1992 ושוב ב-2000 וב-2013 לאחר איחודים קצרים. ההרכב הוציא לאור שני אלבומי אולפן, אשר זכו במעמד אלבום זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ריצ'י ריץ' היה תקליטן מקומי, בעוד שניס היה לומד לימודי אנגלית באוניברסיטת קולומביה והנחה תוכנית היפ הופ בתחנת הרדיו של האוניברסיטה, WKCR-FM . סרץ' הופיע במועדונים ובמסיבות, והוציא לאור סינגל בשם "Hey Boy" בחברת התקליטים העצמאית אידלרס (באנגלית: Idlers). השניים הופיעו לראשונה בתור '3 the Hard Way', שם שהופיע בשיר "Wordz of Wisdom". לפני שהקליטו את אלבומם הראשון שנו את כינויים ל"הבס השלישי". ב-1989 יצא לאור אלבום הבכורה שלהם, The Cactus Album, אשר הופק על ידי סבר, פרינס פול ודה בומב סקואד. האלבום זכה לשבחים והגיע למעמד של אלבום זהב. הסינגל "The Gas Face" מתוך האלבום הגיע למקום ה-5 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ. הסינגל כלל דיס שכוון לראפר אם סי האמר ולמנהל התקליטים ליאור כהן. ב-1991 יצא לאור אלבומם השני, Derelicts of Dialect, שכלל הופעת אורח של הראפר ונילה אייס. הסינגל "Pop Goes the Weasel" מתוך האלבום הגיע למקום ה-1 במצעד שירי הראפ וסייע למכירות האלבום עד להגעה למעמד של אלבום זהב. שיתוף הפעולה האחרון של ההרכב היה רצועת הכותרת לפסקול הסרט גלדיאטור משנת 1992 לפני שההרכב הכריז על התפרקות. בשנת 1992, סרץ' היה שותף לכתיבה והפקה של מספר רצועות לאלבום היחיד של הראפר בוס מדטרויט, "Born Gangstaz". הוא הוציא אלבום סולו, Return of the Product, באוגוסט אותה שנה, שכלל את נאז. ב-1993 נייס וריץ' חברו ביחד להרכב בשם פריים מיניסטר פיט נייס ודיידי ריץ', והוציאו לאור את אלבומם היחיד, Dust to Dust. הסינגל המוביל, "Rat Bastard", הכיל דגימות קול מתוך שתיקת הכבשים ונרמז מהשיר כי עבר דם רע בין הצמד לסרץ', למרות שזה לא אושר. לא ניס ולא סרץ' הצליחו להגיע בחזרה לפופולריות לאחר שההרכב הבס השלישי התפרק. ב-1998 ההרכב הבס השלישי התאחד להופעה במסיבת יום ההולדת של אנדי הילפיגר (אחיו של טומי הילפיגר). הם גם הופיעו בפסטיבל וודסטוק 99, והוציאו את הסינגל "Hail to the Chief". היו שמועות על כך שההרכב יוציא אלבום חדש בשם "Ichabod's Cranium", אבל כל איחוד ותוכניות ארוכות טווח בוטלו בסופו של דבר. נייס פרש מעסקי המוזיקה ופתח חנות למזכרות בייסבול בקופרסטאון, ניו יורק. בשנת 2003 הוא פרסם ספר, Baseball Legends of Brooklyn's Green-Wood Cemetery, תחת שמו האמיתי. ב-6 באפריל 2013, אם סי סרץ' הודיע בפייסבוק שהבס השלישי יתאחד לאחר למעלה מ-20 שנה לסיבוב הופעות לרגל חגיגות 25 שנה לאלבום "The Cactus Album". עם זאת, הם עשו רק שתי הופעות באותה שנה: מופע איחוד במועדון בברוקלין, והופעה ביום העבודה בפסטיבל באינדיאנפוליס, שיה ההופעה הידועה האחרונה שלהם. ת'רד בס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ת'רד בס, באתר ספוטיפיי ת'רד בס, באתר Last.fm (באנגלית) ת'רד בס, באתר AllMusic (באנגלית) ת'רד בס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ת'רד בס, באתר דיזר ת'רד בס, באתר Discogs (באנגלית) ת'רד בס, באתר Songkick (באנגלית) ת'רד בס, באתר Genius ת'רד בס, באתר בילבורד (באנגלית) סוויהארט סטנטון, The Cactus Album – 3rd Bass, AllMusic Arcadia Publishing (אורכב 25.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
קניון עזריאלי עכו

קניון עזריאלי עכו הוא מרכז קניות בעיר עכו, הקניון בבעלות קבוצת עזריאלי. הקניון ממוקם בכניסה לעיר, סמוך לצומת תל עכו, ומכיל שתי קומות. שטחו של הקניון כ-12,500 מטרים רבועים וקיימות בו כ-90 חנויות. ב-2015 הוערך כי 10,000 איש מבקרים בקניון בכל יום. הקניון הוקם בשנת 2011 על ידי קבוצת עזריאלי (שבבעלות דוד עזריאלי). עלות הקמת הקניון המשוערת היא 130 מיליון ש"ח. ב-2015 פורסם שקבוצת עזריאלי תבנה שתי קומות משרדים בשטח של 9,000 מטר רבוע מעל קניון עכו, כחלק מתוכנית־האב לעיר[דרושה הבהרה]. מיכל מרגלית, ‏קבוצת פישמן שכרה כ-2,500 מ"ר בקניון עזריאלי בעכו, באתר גלובס, 3 באפריל 2011 קניון עזריאלי- עכו, באתר זכיינות ישראל דותן לוי, עזריאלי תבנה קומות משרדים מעל קניון עכו, באתר כלכליסט, 13 באוגוסט 2015
רשת עירונית

רשת עירונית (באנגלית: Metropolitan area network; ר"ת: MAN) היא רשת תקשורת הפרוסה על פני עיר או קמפוס (של אוניברסיטה למשל). רשת עירונית יכולה לשמש לחיבור מספר רשתות מקומיות קרובות גאוגרפית, כאשר ביניהן קיים קשר לוגי הדוק. במקרים רבים משמשת רשת זו כדרך לחבר את הרשתות המקומיות לא רק זו לזו אלא גם לרשתות גדולות יותר, ארציות או עולמיות, כדוגמת האינטרנט. לדוגמה, באוניברסיטה קיימת רשת מקומית לכל פקולטה. הרשתות מחוברות ביחד לרשת עירונית, שמחוברת (בנקודה אחת או יותר) לרשת אזורית, למשל רשת בין-אוניברסיטאית או לאינטרנט. בישראל נפוצות רשתות עירוניות בעיקר באוניברסיטאות ובמכללות. רשת עירונית מודרנית עושה בדרך כלל שימוש בסיבים אופטיים על מנת לספק את רוחבי הפס ומרחקי ההעברה הנדרשים ממנה. מונחים ברשת מחשבים
סרגיי אחרומייב

סרגיי פיודורוביץ' אחרומייב (ברוסית: Сергей Фёдорович Ахроме́ев;‏ 5 במאי 1923 – 24 באוגוסט 1991) היה איש צבא סובייטי; מרשל ברית המועצות, ראש המטה הכללי בשנים 1984 - 1988. ב-1991 נטל חלק פעיל בניסיון הפיכה בברית המועצות. אחרומייב נולד בכפר וינרדאי שבמורדוביה. מגיל 14 למד בפנימיה צבאית. בשנת 1940 התנדב לצבא האדום ונשלח ללימודים בבית הספר לקציני חיל הים בלנינגרד. ביולי 1941, בעקבות התקרבות הצבא הגרמני אל העיר, הופסקו הלימודים, הוקמו יחידה לוחמת מהצוערים. אחרומייב לחם במסגרת היחידה בחזית לנינגרד עד דצמבר 1941, אז נפצע קשה באחד הקרבות. לאחר שהחלים מפציעתו, עבר קורס קצינים חיל רגלים מזורז בעיר אסטראחן. לאחר סיום הקורס לחם כמפקד מחלקה בקרב סטלינגרד ובהמשך לחם בחזית הדרומית. בקיץ 1943 מונה לקצין מבצעים בגדוד חי"ר. ביולי 1944 הועבר לשרת כסגן מפקד גדוד רובאי בחטיבת תותחים מתנעים. לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד ולאחר מכן מפקד גדוד תותחי סער. בשנת 1952 סיים אקדמיה צבאית של חיל שריון במוסקבה ולאחר מכן מונה למפקד רגימנט שריון. בשנת 1962 מונה למפקד דיוויזיה משוריינת. בשנת 1964 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנים 1965 - 1967 למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. בתום הלימודים - מונה לראש מטה של ארמיית הטנקים השמינית. בשנים 1968 - 1972 פיקד על ארמיית הטנקים השביעית. ב-1972 - 1974 היה סגן מפקד הכוחות הצבאיים בהמזרח הרחוק. בשנים 1974–1979 היה ראש אגף המבצאים במטה הכללי של ברית המועצות. בשנת 1979 מונה לסגן ראש המטה הכללי ובשנת 1984 מונה לראש המטה הכללי. אחרומייב היה בין התומכים הגדולים של פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. בתור מפקד אגף המבצעים תכנן את הפלישה ובהמשך ביקר כמה וכמה פעמים באפגניסטן וניהל את המבצעים בשטח. החלטת הדרג המדיני ב-1988 על הוצאת הכוחות הסובייטים מאפגניסטן היה אחד הגורמים העיקריים בהחלטתו של אחרומייב לפרוש מהשירות בדצמבר 1988. לאחר פרישתו מהצבא שימש כיועצו הצבאי של נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבאצ'וב. ב-19 באוגוסט 1991, בעת תחילת ניסיון הפיכה של החוגים השמרנים בשלטון הקומוניסטי, נפש אחרומייב עם משפחתו בסוצ'י. הוא לא ההיה בין הקושרים שתכננו את ההפיכה, אך כששמע עליה, החליט לחזור למוסקבה ולהצטרף אליהם. ניסיון ההפיכה לא צלח ואחרומייב העדיף להתאבד, כדי לא לעמוד למשפט. הוא שם קץ לחייו ב-23 באוגוסט במשרדו במוסקבה. נקבר בבית העלמין טרויקורובסקויה. מדיה וקבצים בנושא סרגיי אחרומייב בוויקישיתוף סרגיי אחרומייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רצח בשבת בבוקר (סרט טלוויזיה)

רצח בשבת בבוקר הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1991 בבימויו של נדב לויתן, עם ארנון צדוק, גילת אנקורי ואבנר חזקיהו בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי בתיה גור והוא מבוסס על ספרה "רצח בשבת בבוקר" משנת 1988. הסרט שודר בערוץ 1 בשני חלקים. זה סרט מתח בלשי העוסק בחקירת רצח של פסיכיאטרית בכירה ונערצת במכון הפסיכואנליטי בירושלים שנמצאה ללא רוח חיים בשבת בבוקר, זמן קצר לפני שעמדה לשאת הרצאה חשובה לפני חברי המכון. ד"ר אווה ניידורף (אביבה מרקס) מגיעה בשבת בבוקר למכון הפסיכואנליטי בירושלים כדי לעבוד על הרצאה בפני סגל עובדי המחוז. היא מתקשרת למנהל המכון פרופ' הילדסהיימר (אבנר חזקיהו) אך אשתו (מרים נבו) מוסרת לה כי אינו בבית. ד"ר ניידורף חוזרת לחדרה אך אלמוני חודר לשם, נשמע כי היא מכירה אותו אך האלמוני מכוון אליה אקדח ויורה מספר יריות בראשה והיא נהרגת מיד. על חקירת הרצח מופקדים פקד מיכאל אוחיון (ארנון צדוק) ועוזריו צילה (מילי אביטל), אלי (דורון צפריר) ורפי (דן תורן). אוחיון מכנס את צוות הפסיכיאטרים ואומר כי בינתיים כולם חשודים. הוא מתמקד בפרופ' הילדסהיימר וחוקר אותו במכונת אמת ומקבל על כך נזיפה חמורה מהקצין הממונה עליו (שלמה תרשיש). הוא מגלה כי הרצאתה המודפסת של ד"ר ניידורף נגנבה ומבין שכנראה הייתה סיבה רצינית לאחד מאנשי הקהילה, הבכירים או הזוטרים, או אולי לאחד מהמטופלים, למנוע את קיומה של ההרצאה. אוחיון גר לבד. הוא גרוש מסמדר (גיליה שטרן) ובנם המשותף יובל (יונתן ריגר) מגיע אליו מדי פעם. את אקדח הרצח מוצא טובול (אדם זילברמן), חולה נפש שמאושפז במוסד סמוך. הוא מאיים בן על האחות נחמה (צופית גרנט). האקדח נתפס ומתברר שהוא שייך לפסיכיאטר מסגל המכון ד"ר שלמה לינדר (סיני פתר) שטוען שאמנם לא סבל את ד"ר ניידורף אבל לא רצח אותה וכי האקדח נגנב מביתו לאחר שערך שם מסיבה לסגל המכון. את האקדח קבל מידידו אל"ם יואב אלון (שמיל בן ארי) שהיה בטיפול אצל ד"ר ניידורף בגלל הפרעות בתפקוד מיני. אוחיון חוקר את ד"ר דורית סילבר (גילת אנקורי) ונתקל בצעיר בשם אלישע נווה (איציק עצמון) שמתווכח אתה. הוא חוקר גם את פרופ' דיבואה (אברהם פלטה) שערך מחקר עם אווה והודה שהתאהב בה והתכונן להציע לה נישואין. החקירה נתקלת במבוי סתום עד שאלישע נווה מתאבד. אוחיון חוקר את חברו של אלישע, שחר (אריאל שחר) והוא מגלה לו שבין ד"ר סילבר ואלישע, התפתח רומן אינטימי אסור. שחר גילה זאת לד"ר ניידורף והיא התעמתה עם סילבר והודיעה שהיא עומדת לגלות זאת בהרצאה לסגל המכון. אוחיון שותל מכשיר הקלטה על פרופ' הילדסהיימר ובשיחה עם סילבר היא מפלילה את עצמה מבלי שתדע שהיא מוקלטת. אוחיון ואנשיו עוצרים אותה מיד באשמת רצח ד"ר אווה ניידורף. "רצח בשבת בבוקר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רצח בשבת בבוקר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רצח בשבת בבוקר - קטעים מהסרט, באתר יוטיוב
סמל קוויבק

סמל פרובינציית קוויבק, או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותו בעבור פרובינציית קוויבק (באנגלית: Arms of His Majesty in Right of the Province of Quebec ) הוא סמלה הרשמי של פרובינציית קוויבק שבקנדה על פי צו מלכותי של מלכת בריטניה המלכה ויקטוריה מה-26 במאי 1868. הסמל שונה בהחלטת מועצת הפרובינציה ב-9 בדצמבר 1939. הסמל מורכב ממגן שבו שלושה שדות אופקיים: בשדה העליון מצוירים שלושה פרחי אירוס בצבע זהב על רקע כחול כהה המסמלים את צרפת המלוכנית. במרכז, אריה מוזהב על רקע אדום מסמל את בית המלוכה של בריטניה. בשדה התחתון, שלושה עלי אדר ירוקים על רקע אדום. עלה עץ האדר מסמל את קנדה. בראש הסמל מופיע כתר מלכותי, ומתחת למגן האבירים מוטו הפרובינציה: בצרפתית: Je me souviens - "אני זוכר". סמל הפרובינציה המקורי ניתן לפרובינציה על ידי מלכת בריטניה, המלכה ויקטוריה בשנת 1868 ובו, בשדה העליון היו רק שני פרחי אירוס. סמל זה שונה על ידי ממשלת פרובינציית קוויבק בשנת 1939 ועל פי החלטת ממשלת הפרובינציה נוסף פרח אירוס נוסף. מבקרי החלטה זו טוענים כי הסמל מוענק על ידי בית המלוכה, ורק בית המלוכה יכול לשנות את הסמל ולא ממשלת הפרובינציה, וכי ממשלת הפרובינציה חרגה מסמכותה. על אף הביקורת, ממשלת הפרובינציה עושה שימוש בפועל בסמל החדש. השלטון הפדרלי הקנדי משתמש בצורה לא עקבית הן בסמל הישן והן בסמל החדש. סמלי קנדה דגל קוויבק מדיה וקבצים בנושא סמל קוויבק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופוס קלאוסן

סוֹפוּס קְלַאוּסֶן (בדנית: Sophus Claussen‏; 12 בספטמבר 1865 – 11 באפריל 1931) היה משורר וסופר דני. הוא זכור בעיקר בזכות הפואמות הנאו-רומנטיות שלו. סופוס קלאוסן נולד ב-1865, בנם של הפוליטיקאי רסמוס קלאוסן (Rasmus Claussen) והאנה סופי (Hanne Sophie לבית הנריקסן). הוא החל את לימודיו ב-1884 ופרסם את אוסף השירה הראשון שלו, Naturbørn ("ילדים טבעיים"), שמשך תשומת לב בשל תעוזה וארוטיקה נועזת בנוסח יצירתו של אמיל אורסטרופ (אנ'). במשך מספר שנים היה קלאוסן מעורב בעיתונות המקומית. הוא החל להתפרסם תחילה באמצעות שתי אידיליות סמליות בחלקן, חלקן ריאליסטיות על החיים בעיירות השוק, "Unge Bander" ("כנופיות צעירות"; 1894) ו"Kitty" ("חתלתול"; 1895), אשר באמצעות שילוב של פרוזה ושירה כמו גם שובבות וחן כבשו את הקוראים (במיוחד ההקדמה שלו ל-"Unge Bander"‏: "Frøken Regnvejr" ("העלמה מזג אוויר גשום"), כנראה יצירתו המשמעותית ביותר [מהדורה מתוקנת 1912]). מאוחר יותר המשיך קלאוסן את תיאור חיי האי הדני באוסף השירים השני "Pilefløjter" ("חלילן"; 1899) וב-"Mellem to Kyster" ("בין שני חופים"; 1900). רומני המסע הקטנים שלו "Valfart" ("עלייה לרגל") ו-"Antonius i Paris" ("אנטוניוס בפאריס") (שניהם 1896) ייחודיים בין יצירותיו בטון הפיוטי הפטפטני שלהם. בנוסף, הוא כתב את המחזה "Arbejdersken" ("העובד"). קלאוסן חי בפריז מספר שנים והיה ידידו של פול ורלן. הוא פרסם מספר ספרים קטנים יותר ("Trefoden" ("חצובה"; 1901), "Djævlerier" ("שיניים"; 1904), "Eroter og Fauner" ("ארוטים ופאונים"; 1910)). לאחר שחזר לדנמרק, הוא פרסם אוסף שירה מקיף ואופייני, Danske Vers ("חרוזים דניים"), המגדיר את אופייה הגחמני של גוף יצירתו. בין יצירותיו המאוחרות, ניתן להדגיש את "Heroica" ("הרואיקה"; 1925) ו-"Foraarstaler" (שיחת אביב; 1927) כמייצגים במיוחד את אופיו הפיוטי. יצירותיו השלמות של קלאוסן זמינות בתשעה כרכים. קלאוסן תרגם לדנית שירים של היינריך היינה ופרסי ביש שלי. קלאוסן והסופר יוהאנס יורגנסן (אנ') כתבו יחד את כתב העת קצר הימים Taarnet (אנ') ("המגדל") כחלק מתנועת הסימבוליזם הדנית, שהושפעה מהסימבוליסטים הצרפתים. לצערו של קלאוסן, מעולם לא הייתה לו פריצת דרך גדולה. ההכרה הגיעה בסופו של דבר בקרב קוראי כתב העת Heretica (אנ') שיצא לאור שנים רבות אחרי מותו, במשך 5 שנים מ-1948, ומהסופרת הנודעת קארן בליקסן. קלאוסן היה קשור קשר הדוק עם הצייר אלברט גוטשלק (אנ'). הוא נקבר בבית הקברות גנטופטה (Gentofte). מדיה וקבצים בנושא סופוס קלאוסן בוויקישיתוף סופוס קלאוסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "54 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind V: Cikorie—Demersale)". Project Runeberg (בדנית). נבדק ב-2020-06-23.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Sophus Claussen". Forfatterweb. "54 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind V: Cikorie—Demersale)". runeberg.org (בדנית). "213 (Salmonsens konversationsleksikon / Anden Udgave / Bind XXVI: Supplement: A—Øyslebø)". runeberg.org (בדנית). הערך קְלַאוּסֶן, סוֹפוּס באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 700 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סופוס קלאוסן".
ויליאם בונאר

ויליאם בונאר (באנגלית: Wiiiam Bonnar;‏ 1800–1853) היה צייר דיוקנאות סקוטי. בונאר נולד באדינבורו בשנת 1800. אביו תומאס בונאר היה צייר ומעצב פנים בעל מיומנות גבוהה. בונאר גילה כישרון מוקדם לציור, ולמד אצל אחד המעצבים המובילים באותה תקופה. כאשר ג'ורג' הרביעי ביקר באדינבורו בשנת 1822, בונר סייע לדייוויד רוברטס בעיצוב אולם הנשף הממלכתי הגדול אשר נערך לכבוד המאורע. זמן קצר לאחר מכן, כמה שלטים שצוירו על ידו, עוררו את תשומת לבו של קפטן באזיל הול, שחיפש ועודד את האמן הצעיר. בשנת 1824 תמונתו של מקבץ נדבות בסימטה, ביססה אותו כצייר מוכר בקרב הציבור, וזמן קצר לאחר הקמת האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1830 הוא נבחר לאחד מחבריה. בונאר מת באדינבורו בשנת 1853 ונקבר בכנסיית סנט קאת'ברט בעיר. האנדרטה שלו כמעט זהה לזו של אביו בבית הקברות שמת רק כמה שנים ספורות קודם לכן, ולכן משערים שהם נעשו על ידי דייוויד ווטסון סטיבנסון. אחותו אליזבת ובתו אליזבת קבורות במקום אחר בבית הקברות. הוא הותיר אחריו תמונות רבות, שכמה מהן נחרטו על ידי אחיו הצעיר, תומאס בונאר (1810–1873). לבונאר מיוחס לעיתים קרובות את הפיקוח על השלמת אנדרטת סקוט בעקבות מותו בטרם עת של גיסו, ג'ורג' מייקל קמפ, שתכנן את האנדרטה ופיקח על השלמתה. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בונאר בוויקישיתוף From Robert Isaac Wilberforce, Oxford University Press, 1979-06-14, עמ' 20–20 "Engravings and Engravers - Mezzotint Engravers, Etchers, etc" ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם בונאר".
סמל הטריטוריות הצפון-מערביות

סמל הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית: Coat of Arms of the Northwest Territories) הוא הסמל הרשמי של הטריטוריה הקנדית, הטריטוריות הצפון-מערביות. סמל זה ניתן בצו מלכותי של מלכת בריטניה המלכה אליזבת השנייה ב-7 בפברואר 1957. הסמל כולל שני חדשנים מוזהבים השומרים על שושנת הרוחות המסמלת את הקוטב הצפוני. חלקו העליון של שלט האצולה צבוע לבן, ומסמל את קרחוני הקוטב הצפוני והאוקיינוס הארקטי הצפוני. הקו הגלי הכחול מסמל את המעבר הצפון-מערבי. הקו האלכסוני המפריד בין החלקים האדומים והירוקים המצויים בחלקו התחתון של שלט האצולה מסמל את גבול העצים. החלק הירוק מסמל את היערות שדרומיים לקו זה, והחלק האדום מסמל את הטונדרה הצפונית לו. ראש השועל הלבן מסמל את ענף הפרוות ומטילי הזהב מסמלים את המינרלים הרבים בטריטוריה - הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הטריטוריה. ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמואל בו

סמואל בו (באנגלית: Samuel Bough;‏ 8 בינואר 1822 – 19 בנובמבר 1878) היה צייר נוף יליד אנגליה שבילה חלק ניכר מהקריירה שלו בעבודה בסקוטלנד. הוא נולד השלישי מתוך חמישה ילדים בקרלייל, צפון אנגליה, בנם של ג'יימס בו (1794–1845), סנדלר, ולוסי ווקר, טבחית. הוא גדל בעוני יחסי, וללא עידוד להגיע לקריירה באמנויות. הוא היה אוטודידקט והתיידד עם אמנים מקומיים כמו ריצ'רד הרינגטון וג'ורג' שפילד, והושפע מאוד מעבודתו של ויליאם טרנר. לאחר ניסיון לא מוצלח לחיות כאמן בקרלייל הוא השיג עבודה כצייר נוף בתפאורות תיאטרון במנצ'סטר ב-1845, מאוחר יותר עבד באותו תפקיד בגלאזגו. בעידוד של דניאל מקני לעסוק בציור נוף הוא עבר להמילטון בין השנים 4–1851 ועבד שם עם אלכסנדר פרייזר. בשנת 1854 הוא עבר לנמל גלאזגו כדי לעבוד על הטכניקה שלו בציור ספינות ונמלים. הוא גם החל להשלים את הכנסתו באיור ספרים, לפני שעבר לאדינבורו ב-1855. כשהגיע לאדינבורו הוא התגורר בבית מדורג באזור Stockbridge של העיר. בעקבות הדוגמה של טרנר, הוא הפך לצייר מיומן של נמלי ים. הוא זכה להערצה על ידי רוברט לואיס סטיבנסון וצייר נוף של ביתו בסוואנסטון, ובניית מגדלור באזור. העבודה ההנדסית למגדלור נעשתה על ידי האחים תומאס ודייוויד סטיבנסון, אביו ודודו של רוברט לואיס בהתאמה. בריאותו החלה להתדרדר בשנת 1877 ובינואר 1878 הוא לקה בשבץ מוחי. הוא מת מסרטן הערמונית בביתו מאוחר יותר. הוא נקבר בבית הקברות באדינבורו ב-23 בנובמבר 1878. הקבר נושא מדליון ברונזה של ראשו מאת ויליאם ברודי. מדיה וקבצים בנושא סמואל בו בוויקישיתוף סמואל בו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Wood, James, ed. (1907). "Bough, Sam". The Nuttall Encyclopædia. London and New York: Frederick Warne. Oxford Dictionary of National Biography (2004); "Samuel Bough" Hitchon, Gil; Hitchon, Pat (1998). Sam Bough, RSA: the Rivers in Bohemia. Book Guild.
סמל ניו ברנזוויק

סמל ניו ברנזוויק או, בשמו הרשמי, שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור פרובינציית ניו ברנזוויק (באנגלית: The Arms of Her Majesty in Right of the Province of New Brunswick) הוא הסמל הרשמי של פרובינציית ניו ברנזוויק שבקנדה. הסמל הוענק למדינה על ידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ב-26 במאי 1868. בראש שלט האצולה נמצא אריה ניצב, המסמל את הקשר לאנגליה (שבסמלה יש שלושה אריות) ולבראונשוויג שבגרמניה (שבסמלו שתי אריות). במרכז שלט האצולה מצויה ספינה המסמלת את הקשר בין הפרובינציה לים. מתחת השלט מופיע מוטו הפרובינציה: "התקווה הושבה" (בלטינית: Spem reduxit) - המתייחס להיות הפרובינציה מקום מקלט למלוכנים, אשר התנגדו למהפכה האמריקנית ומצאו בפרובינציה מקלט. לסמל נוספו תוספות בטקס ממלכתי שנערך ב-25 בספטמבר 1984 לרגל ציון 200 שנה לייסוד הפרובינציה. בטקס זה מלכת בריטניה, אליזבת השנייה העניקה לפרובינציה את הציצה והתומכים. הציצה מורכבת מדג סלמון קופץ, היושב על קסדה מוזהבת וזר עלי אדר, וכן כוללת את כתר אדוארד הקדוש. התומכים הם איילי פרדי לבני-זנב, ודוב שעליו צבעי היוניון ג'ק ופרח החבצלת המסמלים את אנגליה וצרפת בהתאמה. החלקה מכוסה בפרחי הפרובינציה: סיגלית ורודה וראש הכינור (fiddlehead) - שרך מקומי. דגל ניו ברנזוויק סמלי קנדה סמלי ניו ברנזוויק באתר ממשלת הפרובינציה (באנגלית) דגל וסמל ניו ברנזוויק ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט בראו

רוברט בראו (באנגלית: Robert Brough;‏ 20 במרץ 1872 – 21 בינואר 1905) היה צייר סקוטי. הוא נולד ב-20 במרץ 1872 ליד אינברגורדון. אמו הייתה הלן בראו, המשרתת של הדוכסית מהמילטון. אביו ג'ון קמרון, היה העגלון של המילטון. בראו גודל על ידי קרובי משפחה בחווה בפאתי אברדין. הוא היה תלמיד בבית הספר רוטרייסטון באברדין עד 1884, ועזב כדי להיות חניך בחרטות אצל אנדרו גיב ושות', אברדין עד 1890/1891.על אף שעות העבודה הרבות, בראו השתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות של גריי, אברדין, משנת 1885. לאחר מכן הוא נכנס לאקדמיה הסקוטית המלכותית, ובשנה הראשונה קיבל את פרס סטיוארט לציור דמויות, את מלגת הציור ואת המדליה לקומפוזיציה. לאחר שנתיים בפריז בהדרכת ז'אן-פול לורנס ובנג'מין-קונסטנט באקדמיה ז'וליאן, הוא השתקע באברדין ב-1894 כצייר פורטרטים וקריקטוריסט פוליטי. דיוקן של מר ויליאם דאלאס רוס הפנה את תשומת הלב לכישרונו לראשונה ב-1896, ובשנה שלאחר מכן זכה להצלחה ניכרת באקדמיה המלכותית עם Fantaisie en Folie, אותו הוריש לגלריה הלאומית לאמנות בריטית (גלריית טייט). שניים מציוריו, נמצאים בגלריה העירונית של ונציה. סגנון האמנות של בראו הושפעה מהצייר הסקוטי הנרי רייבורן ומהכשרה הצרפתית שלו, אך סגנונו מרשים ביחודו. בראו הקים סטודיו בשנים הראשונות של המאה ה-20 ברחוב בצ'לסי, ליד זה של חברו ומורו ג'ון סינגר סרג'נט. ב-19 בינואר 1905 בראו נסע חזרה ללונדון ברכבת האקספרס הלילי מגלזגו. באופן טראגי הרכבת הייתה מעורבת בתאונה ביורקשייר. הרכבת בה נסע עלתה באש. שבעה בני אדם נהרגו ועשרים נפצעו, חלקם באורח אנוש כולל בראו שנכווה קשות. הוא נפטר ב-21 בינואר 1905 ונקבר בחצר הכנסייה של קתדרלת סנט מאכר, באברדין. מדיה וקבצים בנושא רוברט בראו בוויקישיתוף רוברט בראו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Brough, Robert". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. Johnston, W T (23 September 2004). "DNB". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. "TERRIBLE DISASTER". West Gippsland Gazette (Warragul, Vic. : 1898 - 1930). 28 March 1905. p. 4. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוברט בראו".
סמל אונטריו

סמל אונטריו (באנגלית: The Coat of Arms of Ontario), או, בשמו הרשמי שלט האצולה של הוד מלכותה בעבור אונטריו (באנגלית: The Arms of Her Majesty in Right of Ontario) הוענק כסמל רשמי לפרובינציית אונטריו שבקנדה בצו מלכותי של מלכת בריטניה, המלכה ויקטוריה בשנת 1868. הסמל המקורי כלל מגן בלבד. הציצה והתומכים הוענקו לאונטריו בצו מלכותי של מלך בריטניה אדוארד השביעי בשנת 1909. מגן האבירים, המופיע אף על דגל הפרובינציה כולל שלושה עלי עץ אדר מוזהבים, המייצגים את קנדה, על רקע ירוק, המסמל את יערות המדינה. בחלקו העליון של המגן מופיע צלב ג'ורג' הקדוש המסמל את אנגליה. הציצה כוללת דוב שחור אמריקאי העומד על עטרה בצבעי ירוק וזהב. לסמל שני תומכים: אייל קנדי ואייל קורא. מתחת מגן האבירים מופיע מוטו הפרובינציה: Ut incepit Fidelis sic permanet (מלטינית: "נאמנה ראשיתה, נאמנה נשארה") - מוטו המתאר את נאמנותם של תושבי הפרובינציה לבריטניה, תושבים שהגיעו אליה לאחר שנמלטו משטחי שלוש עשרה המושבות במהפכה האמריקנית. דגל אונטריו מדיה וקבצים בנושא סמל אונטריו בוויקישיתוף סמלי אונטריו באתר למורשת קנדה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לבנים ללא תבן

לבנים ללא תבן הוא ביטוי, המתייחס למשימה שיש לבצעה ללא משאבים מתאימים. בשמות פרק ה' נפגשים משה ואהרון עם פרעה ומעבירים את בשורת "שלח את עמי". פרעה לא רק מסרב, אלא גם מעניש את בני ישראל באומרו לממונים מטעמו על עבודת העברים ולמנהלי העבודה מבני ישראל: "לא תאספון לתת תבן לעם ללבן הלבנים כתמול שלשם הם ילכו וקששו להם תבן", אך עדיין דורש את אותה תפוקה יומית של לבנים כמו לפני הגזירה. בני ישראל מתלוננים בפני משה ואהרון שעכשיו החמירו את הגזירה איתם, ומשה בתורו מתלונן בפני ה' שבכל פעם שהוא הלך לפרעה בשם בני ישראל, המצב החמיר עבורם. ה' משיב למשה שיבוא הזמן שבו פרעה עצמו יגרש את בני ישראל ממצרים; וכי יגאל ה' את בני ישראל "ביד חזקה ובזרוע נטויה", למען יכירו אותו. מוצרי חימר רבים דורשים תוספת של חומרים אחרים כדי להוסיף חוזק ועמידות. במקרה של לבנים במצרים במקרא - חימר נהר מורכב בדרך כלל מחלקיקים עדינים מאוד ולכן היה מתייבש לאט - הוספת קש "תפתח" את החימר, מה שמאפשר לו להתייבש ביתר קלות בשמש. בנוסף לסיוע בייבוש, האופי הליניארי של הקש מוסיף יציבות ללבנת החימר, באותה צורה שבה ברזל או רשת תיל מחזקים בטון מודרני. לבנים שנעשו ללא תבן היו נשברים ומתפוררים בקלות. לבני טיט (אנ') המשמשות ברחבי העולם, מיובשות בדרך כלל רק בשמש, אך לחימר מוסיפים עשבים, קש וחומרים אחרים מאותן סיבות בסיסיות. ניתן לראות את תהליך ייצור הלבנים העתיק בציורי קברים ודגמים מצריים. הביטוי 'לבנים ללא תבן' מופיע בסרט זוכה פרס האוסקר "עשרת הדיברות", כאשר רעמסס השני (בגילומו של יול ברינר) גוזר על כך שמשה "ישא את [המטה שלו] בפני אנשיו [שלו] שיבקשו מהם [בני ישראל] לעשות לבנים ללא תבן". הביטוי "תֶּבֶן אֵין נִתָּן - וּלְבֵנִים אוֹמְרִים עשׂוּ!" נלקח מתוך שמות פרק ה פסוק טז ופירושו דרישה לבצע דברים ללא האמצעים הנדרשים לביצוע. שמות פרק ה פסוק א שלח את עמי שמות פרק ה פסוק ז שמות פרק ה פסוק יא Building with the Adobe Brick Technique תֶּבֶן אֵין נִתָּן - וּלְבֵנִים אוֹמְרִים עשׂוּ! ד"ר דוד א' פולק, באיזה סוג של בנייה עסקו בני ישראל במצרים?