laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנה פנטנל

ארנה פנטנל (בפורטוגזית: Arena Pantanal) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר קויאבה, בירת מאטו גרוסו שבברזיל. ארנה פנטנל הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל. האצטדיון מכיל 38,859 מקומות ישיבה. שם האצטדיון מתייחס לפנטנל, אזור הביצות, אשר מכסה חלק נכבד ממדינת מאטו גרוסו. האצטדיון נבנה באתר בו עמד אצטדיון ז'וזה פרז'לי (Estádio José Fragelli), שכונה "ורדאו" (Verdão), אשר נסגר ונהרס בשנת 2010 לטובת בניית האצטדיון החדש. האצטדיון הישן היה במה מרכזית לאליפות מאטו גרוסו ושימש כמגרש ביתי של מספר קבוצות במדינה. ארנה פנטנל נחנך ב-2 באפריל 2014 במשחק בין קבוצת מיסטו לבין סנטוס שהסתיים בתוצאה 0-0. מדיה וקבצים בנושא ארנה פנטנל בוויקישיתוף תיאור האצטדיון באתר פיפ"א (באנגלית) מידע נוסף באתר stadiumguide.com (באנגלית) יאיר קטן ואליסף דעואל, הערים המארחות: קויאבה במונדיאל, באתר ynet, 20 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ונתן ליקי

ג'ונתן הארי ארסקין ליקי (באנגלית Jonathan Harry Erskine Leakey) (4 בנובמבר 1940 - 12 ביולי 2021) היה איש עסקים ופלאונטולוג קנייתי. הוא בנם הראשון של האנתרופולוגים המפורסמים לואיס ומרי ליקי. ליקי למד בבית ספר פרטי בשכונת לנגאטה (Lang'ata) בניירובי, קניה, יחד עם שני אחיו הצעירים ממנו. בתום בית הספר ליקי ליווה פעמים רבות את הוריו במסעות החקר שלהם בחפירות באתרים. לעיתים קרובות הוא שוטט באתרים לבדו בחיפוש אחר מאובנים. ב-4 בנובמבר 1960, ליקי גילה את המאובן 7 OH בערוץ אולדובאי בטנזניה. העצמות, המכונות "הילד של ג'וני", היו (יחד עם שברי מאובנים הומינידים אחרים שנמצאו קודם לכן על ידי הוריו) תוארו תחילה כמין חדש של האדם. 7 OH נחשב כיום למין הומו הביליס. ג'ונתן לא המשיך במקצוע של הוריו ומעולם לא היה פעיל במיוחד בתחום של הפליאואנתרופולוגיה, עם זאת, אחיו הצעיר, ריצ'רד, היה אנתרופולוג ופעיל שימור טבע. ליקי מפעיל את חברת "ג'ונתן ליקי בע"מ" בנאקורו, המספקת ארס של נחשי מזרח אפריקה וצמחי מרפא עבור יצרני נסיוב, מתקני מחקר רפואיים וחברות תרופות. מיני הומינידים קדומים פלאואנתרופולוגיה משפחת ליקי ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השערת abc

השערת abc היא השערה מרחיקת לכת בענף האנליזה הדיופנטית של תורת המספרים, שהציעו ז'וזף אוסטרלה (Joseph Oesterlé) ודויד מסר (David Masser) בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. ההשערה ידועה לפיכך גם בשם השערת אוסטרלה-מסר. ההשערה מכלילה משפטים חשובים והשערות מרכזיות בתחום, ובהם משפט פאלטינגס וגרסה חלשה של המשפט האחרון של פרמה. לפי ההשערה, אם a,b,c הם מספרים זרים המקיימים a + b = c {\displaystyle a+b=c} , אז הרדיקל rad ⁡ ( a b c ) {\displaystyle \operatorname {rad} (abc)} אינו קטן בהרבה מ-c. זהו נוסח עבור מספרים שלמים של משפט מייסון-סטותרס על פולינומים. באוגוסט 2012 הודיע המתמטיקאי היפני שיניצ'י מוצ'יזוקי (Shinichi Mochizuki) כי הוא פיתח גישה חדשה, "תורת טייכמולר בין-מרחבית" (inter-universal Teichmüller theory), המובילה לדבריו להוכחה של השערת abc. מומחים בגאומטריה לא קומוטטיבית העריכו שיש בגישה זו תוכן של ממש, אם כי קשה לראות בשלב זה יישומים אחרים של התורה. למרות שיתוף פעולה מסוים מצידו של מוצ'יזוקי, וכנסים שנערכו בניסיון לפענח את ההוכחה, הבעיה מתקדמת באיטיות. בסוף 2017 התקבלו מאמריו של מוצ'יזוקי לפרסום בכתב העת של ה- Research Institute for Mathematical Sciences של אוניברסיטת קיוטו, שבו מוצ'יזוקי הוא העורך הראשי. מומחים מובילים עדיין אינם רואים בכך ראיה לנכונותה של ההוכחה [1]. לכל ϵ > 0 {\displaystyle \epsilon >0} יש לכל היותר מספר סופי של שלשות של מספרים זרים a,b,c המקיימות a + b = c {\displaystyle a+b=c} ו- c > rad ⁡ ( a b c ) 1 + ϵ {\displaystyle c>\operatorname {rad} (abc)^{1+\epsilon }} , כאשר rad ⁡ ( a b c ) {\displaystyle \operatorname {rad} (abc)} היא מכפלת הגורמים הראשוניים השונים של המכפלה abc. הגרסה האפקטיבית של ההשערה קובעת שאין פתרון למשוואה a+b=c עבור a,b,c זרים המקיימים c > rad ⁡ ( a b c ) 2 {\displaystyle c>\operatorname {rad} (abc)^{2}} . עבור רוב המספרים, הרדיקל rad ⁡ ( n ) {\displaystyle \operatorname {rad} (n)} הוא מסדר הגודל של n, ורק לעיתים נדירות הוא קטן בהרבה: זה קורה כאשר n מתחלק בחזקה גבוהה של גורם ראשוני. למשל, rad ⁡ ( 2 4 ⋅ 3 5 ) = 2 ⋅ 3 = 6 ≪ 2 4 ⋅ 3 5 = 3888 {\displaystyle \operatorname {rad} (2^{4}\cdot 3^{5})=2\cdot 3=6\ll 2^{4}\cdot 3^{5}=3888} . משום כך, בדרך כלל יהיה הרדיקל של abc גדול מ-c. שלשות כמו 3 + 125 = 128 {\displaystyle 3+125=128} שבהן הרדיקל קטן, rad ⁡ ( 3 ⋅ 5 3 ⋅ 2 7 ) = 30 < 128 {\displaystyle \operatorname {rad} (3\cdot 5^{3}\cdot 2^{7})=30<128} , הן נדירות למדי. יש אמנם מספר אינסופי של שלשות שעבורן c > rad ⁡ ( a b c ) {\displaystyle c>\operatorname {rad} (abc)} , אבל על-פי ההשערה, אם מחזקים את האי-שוויון הזה מעט ודורשים c > rad ⁡ ( a b c ) 1 + ϵ {\displaystyle c>\operatorname {rad} (abc)^{1+\epsilon }} , יש לו כאמור רק מספר פתרונות סופי. אסף שטול-טראורינג, עבודה של 500 עמודים עשויה לפתור תעלומה מתמטית, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2012 "Around ABC", Preda Mihaiescu, The European Mathematical Society Newsletter, pp. 29-34, Sept. 2014. השערת abc, באתר MathWorld (באנגלית)
לואיז ליקי

לואיז ליקי (באנגלית Louise Leakey; נולדה ב-21 במרץ 1972) היא פלאונטולוגית קנייתית, וחוקרת מאובני אדם במזרח אפריקה. ליקי, ילידת ניירובי, מצאה את המאובן הראשון שלה ב-1977, בגיל שש, והייתה לאדם הצעיר ביותר שמצא מאובני הומינידים. בשנת 1993, החליפה את אביה, ריצ'רד ליקי, כראש משלחת שדה למסע מחקר פלאונטולוגי בטורקנה, בסביבה צחיחה ועוינת. כיום, יחד עם אמה, מייב ליקי, היא מובילה את פרויקט המחקר קובי פורה (Koobi Fora), שהיה תוכנית המחקר הראשית מאחורי כמה מתגליות המאובנים ההומינידים הבולטות של שני העשורים האחרונים. ממצא ה-platyops Kenyanthropus היה האחרון בהם לעת עתה. ליקי נולדה בשנה שבה סבה, לואיס ליקי, נפטר. היא קיבלה את התואר הראשון במדעים בגאולוגיה וביולוגיה מאוניברסיטת בריסטול, ואחר-כך קיבלה תואר דוקטור מהקולג' האוניברסיטאי של לונדון. נישאה לעמנואל דה מרודה, חוקר קופים בלגי בשנת 2003. יש להם שתי בנות. מיני הומינידים קדומים פליאואנתרופולוגיה משפחת ליקי לואיז ליקי מרצה על מוצא האדם בכנס TED XX FACTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסיכו (תוכנית טלוויזיה)

פסיכו היא תוכנית טלוויזיה ישראלית העוסקת בטלפתיה, בהנחייתו של נמרוד הראל ובהשתתפות אורח של אמיר לוסטיג, המשודרת החל מאוגוסט 2012 בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת. במסגרת התוכנית, הראל מבצע פעילויות של אחיזת עיניים, טלפתיה, דמיון מודרך NLP וסוגסטיה על אנשים ברחוב. אתר האינטרנט הרשמי של פסיכו "פסיכו", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית סמדר שילוני, "פסיכו" עם נמרוד הראל: לקסם הבא אזדקק לגיוון, באתר ynet, 9 בספטמבר 2012 איילה פנייבסקי, עכבר העיר אונליין, "פסיכו": אחיזת עיניים עצומות לרווחה, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המתקפה על שגרירות ערב הסעודית בח'רטום (1973)

המתקפה על שגרירות סעודיה בח'רטום הייתה פיגוע טרור שביצעו מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור בתחילת מרץ 1973 בח'רטום, בירת סודאן. המחבלים חטפו 10 דיפלומטים זרים שהתכנסו בשגרירות הסעודית בעיר ולאחר ניסיונות להשיג שחרור אסירים בארצות הברית וישראל שלא צלחו, שחררו המחבלים את הדיפלומטים הערביים ורצחו את שגריר ארצות הברית וסגנו ואת שגריר בלגיה. הפיגוע עורר זעזוע עמוק בעולם כולו, ואשמת תכנון הפיגוע הופנתה לארגון אש"ף ולעומד בראשו יאסר ערפאת. הפיגוע התרחש ב-1 במרץ 1973, כאשר בחצר השגרירות הסעודית בח'רטום התקיימה מסיבת פרידה מסגן השגריר האמריקאי, ג'ורג' מור, שסיים אז את שירותו במדינה. במהלך המסיבה חדר למתחם השגרירות כלי רכב ובו מחבלים חמושים. המחבלים השתלטו ביריות על הדיפלומטים החוגגים, תוך כדי שהם פוצעים אחד מהדיפלומטים. לאחר מכן המחבלים ריכזו את הדיפלומטים, בהם שגריר ארצות הברית בסודאן קליאו נואל, סגנו ג'ורג' מור, שגרירי סעודיה ובלגיה, ודיפלומט ירדני, בבניין השגרירות, שם החזיקו בהם כבני ערובה. החוטפים הכו את בני הערובה והשפילו אותם. החוטפים הציגו דרישות גבוהות לממשלות בעולם ובראשן שחרור אסירים, בהם סירחאן סירחאן (שרצח את רוברט קנדי וריצה עונש מאסר בארצות הברית), כל הנשים הפלסטיניות שהיו כלואות בישראל, מוחמד עודא (מראשי "ספטמבר השחור" שהיה עצור בירדן), וחברי ארגון באדר מיינהוף שהיו כלואים בגרמניה. נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון כינס מסיבת עיתונאים והודיע כי לא ייכנע למחבלים וסירב למלא את דרישותיהם. ביום שלמחרת, משלא נענו דרישות המחבלים, נלקחו השגריר האמריקני נואל, סגנו מור והשגריר הבלגי למרתף הבניין ושם רצחו אותם המחבלים ביריות מטווח קצר, זאת כאשר על פי הוראה מפורשת שקיבלו ממפקדת אש"ף בביירות הם ירו תחילה ברגליהם של הקורבנות ולאחר מכן בבטנם על מנת להוסיף עליהם סבל, לאחר מכן שחררו המחבלים את הדיפלומטים הערביים שהיו מוחזקים בידם והסגירו עצמם לסודנים. ארצות הברית האשימה את ארגון פת"ח במתקפה. בידי האמריקאים היו עדויות שהמחבלים באו מלוב במטוס של אש"ף, ושהרכב שהביא אותם לשגרירות נשא לוחית זיהוי של הנציגות הדיפלומטית של אש"ף בח'רטום. כמו כן בשדר שהגיע מביירות ושיועד למחבלים נשמעה דרישה להוצאתם להורג של החטופים. השדר נקלט בישראל והועבר לאמריקאים ושימש להוכחה כי הפלסטינים עמדו מאחוריה, האמריקאים דרשו מסודאן להטיל עונש מוות על המחבלים. ממשלת סודאן הטילה אף היא את האחריות לפיגוע על ארגון פת"ח וברחובות ח'רטום נערכו הפגנות המוניות שקראו קריאות נגד ערפאת ואש"ף, גם רוב מדינות ערב הצטרפו לגינוי הרצח. בסופו של דבר שניים מן המחבלים שוחררו מיד משום שלא נמצאו נגדם ראיות. ביוני 1974 נשפטו שישה מחבלים למאסרי עולם בעוון רצח הדיפלומטים אך 24 שעות לאחר מכן הם שוחררו בהיחבא והוטסו ללבנון. זמן קצר לאחר מכן ערך צה"ל בביירות את מבצע אביב נעורים והרג כמה מראשי אש"ף. קיום המבצע התאפשר בין היתר משום שישראל חשה שלאחר הפיגוע בסודאן היא תזכה בגיבוי ממדינות העולם להכות בארגון הטרור. שגרירי ארה"ב, בלגיה, סעודיה וירדן בידי החוטפים בחארטום, דבר, 2 במרץ 1973 מיכאל בר-זוהר וניסים משעל, המוסד, עמ' 180 מפגיני חרטום: ערפאת בוגד, דבר, 11 במרץ 1973
אליס ברזיס

אליס ברזיס היא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וראש מרכז עזריאלי למדיניות כלכלית. ברזיס היא בעלת תואר שלישי מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). תחומי המחקר העיקריים שלה הם מקרו-כלכלה, כלכלה בינלאומית וצמיחה כלכלית. ברזיס פרסמה מאמרים יחד עם חתן פרס נובל לכלכלה הפרופ' פול קרוגמן. בעברה שימשה בתפקידים בכירים בבנק ישראל. בנוסף למחקריה האקדמיים היא מפרסמת טורים כלכליים אקטואליים בכלי תקשורת ישראליים ובינלאומיים. אליס ברזיס בוחנת את התפתחות האליטות עד לעידן הנוכחי וחוקרת את השלכותיה על הכלכלה. בתחום הצמיחה הכלכלית פרסמה ברזיס מאמרים משותפים עם פול קרוגמן בו הם חוקרים את המניעים המביאים מדינות לגדולה ומניעים המורידים מדינות מגדולתן. במסגרת זאת, פיתחו תאוריה חדשה הנקראת תיאורית "קפיצת הצפרדע" ('leapfrogging'). ברזיס פרסמה מאמר מקיף ובו הם חוקרת את המספר האופטימלי של ילדים במשפחה מבחינת התועלת הכלכלית. היא בוחנת את המודל של תומאס מלתוס ומרקס ובו היא עומדת על ההבדלים בגישה זו בין מדינות מפותחות, ובין מדינות מתפתחות. ברזיס חקרה את נושא ההשכלה הגבוהה ומעמדה ומצאה כי הגורם אשר הופך מוסד לימודים למוצלח הוא מדיניות של חופש פעולה מצד המוסד, ללא התערבות המדינה, שאלת הבעלות (ציבורית או פרטית) היא בעלת חשיבות משנית. פרופסור ברזיס פעילה כנגד הרפורמה המשפטית ואף פרסמה מספר מאמרים בנושא מזווית כלכלית. כמו כן השתתפה בהפגנות כנגד אי גיוסם של חרדים לצה"ל כחלק מארגון אחים לנשק, למרות חשיפתו של העיתונאי ישי פרידמן שהיא לא שירתה בצה"ל או עשתה שירות לאומי. בתם של אלתר ורחל שיינר, אחיה הוא הרב ישעיהו שיינר, מחסידות גור. מדיה וקבצים בנושא אליס ברזיס בוויקישיתוף אליס ברזיס, ברשת החברתית LinkedIn אליס ברזיס, סרטונים בערוץ היוטיוב אליס ברזיס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אליס ברזיס, באתר גוגל סקולר אליס ברזיס, באתר Academia.edu על חינוך, תרבות וכלכלה(הקישור אינו פעיל) כתבה וראיון עם פרופ אליס ברזיס, מתוך "אתרוג", כתב עת לענייני חינוך, יהדות וחברה, דצמבר 2008 יעל גרונטמן, פרופ' ברזיס: "פירוק האיחוד האירופי בלתי נמנע, זה לא הלך - עדיף להתגרש", באתר ביזפורטל, 7 במאי 2012 רנן נצר, ‏נתניהו? שקד? רגב? האליטות הכלכליות הן אלה שקובעות, באתר גלובס, 30 בספטמבר 2017 מכתביה פרופ' אליס ברזיס, ‏חסרי חזון, באתר גלובס, 19 בפברואר 2012 פרופ' אליס ברזיס, ‏אירופה חייבת להיפרד מהאירו, באתר גלובס, 22 בינואר 2012 אליס ברזיס, ‏ילד שישי חינם, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2012 פרופ' אליס ברזיס, ‏על רה"מ להפסיק לדבר על צדק חברתי ולא לעשות כלום, באתר גלובס, 11 בינואר 2012 Ranking and Quality of Universities: Why are US Universities at the top of the International Rankings?f פרופ' שלא שירתה בצה"ל צרחה על חרדי שכן התגייס, באתר JDN‏, 17 במאי 2023
רדיאטור

רדיאטור (בעברית גם "מקרן חום") הוא התקן מכני שתפקידו להעביר במהירות וביעילות חום לסביבה או לחלופין לקבל אותו ממנה. ברדיאטור אופייני המפזר חום לסביבה יש צנרת פנימית שבה זורם נוזל חם. לצנרת שטח פנים גדול, והיא עשויה ממתכת. הנוזל מעביר את החום לסביבה דרך שטח הפנים הגדול אל האוויר, כך שביציאתו מן המקרן הטמפרטורה שלו נמוכה מזו שבכניסתו. הרדיאטור הוא רכיב פאסיבי וזרימת הנוזל דרכו נעשית על ידי משאבה חיצונית. השימוש הנפוץ ברדיאטורים נעשה במערכת הקירור של כלי רכב ובמכשירי חימום ביתיים. הרדיאטור במכוניות ובאופנועים משמש לפנוי החום מן המנוע על מנת לשמור על הטמפרטורה במנוע, בגבולות תחום העבודה. הרדיאטור בדרך כלל ממוקם במיקום אסטרטגי, בו משב הרוח שנוצר כתוצאה מהנסיעה, מנותב דרך צלעות הקירור ועוזר לפנות את החום ביעילות. מול הרדיאטור במנועים אלו, מוצב מאוורר, שמופעל כאשר טמפרטורת המנוע מתקרבת לגבול קבוע מראש (בדרך כלל 2/3 מהקו האדום), ותפקידו להגביר את קצב צינון הרדיאטור ופינוי החום, על ידי הזרמת אוויר דרך צלעות הקירור. ברדיאטור קיימת זרימת נוזל מתמדת פרט לשלבי החימום של המנוע. כיוון שעם הפעלתו המנוע, הוא טרם הגיע לטמפרטורת עבודה, זרימת הנוזל מופסקת על ידי התרמוסטט ומחודשת עם ההגעה לטמפרטורת המתאימה. הנוזל הזורם ברדיאטור אינו מים, אלא תערובת המכילה מים מזוקקים וחומר נוגד קיפאון (Anti-freeze), ביחס שווה. השימוש בנוזל נוגד קיפאון נובע מהעובדה שמים מתרחבים ככל שהטמפרטורה יורדת עד 4 מעלות צלזיוס, וכך עלולים לגרום נזק בלתי הפיך לחלקים במנוע. הטמפרטורה של נוזל הקירור יכולה לעלות מעל ל-100 מעלות צלזיוס, ועקב כך, פתיחת פקק הרדיאטור בזמן שהמנוע חם עלולה לגרום לכוויות קשות. במכשירי החימום הביתיים, תפקיד הרדיאטור הוא לחמם את האוויר שסביבו. תוך כדי חימום האוויר, הנוזל שברדיאטור מתקרר והוא זורם חזרה, דרך הצנרת, אל גוף החימום. הרדיאטור נחשב אמצעי חימום ביתי בטוח, יחסית לאמצעי חימום הפועלים עם אש גלויה או סלילי להט (כגון מפזרי חום). משום כך, הוא מומלץ כאמצעי חימום לסביבה בה נמצאים ילדים. חסרונו הוא זמן חימום ארוך יחסית. רדיאטור יכול להיות נייד (כמו שנפוץ בישראל) עם נוזל במערכת סגורה, או כחלק מממערכת להסקה מרכזית (נפוץ בעיקר בבריטניה). באלקטרוניקה, התקן הבנוי מצלעות קירור וצמוד לרכיב הדורש קירור נקרא היטסינק (באנגלית: Heat sink). התקן זה עשוי לכלול מקרן עם צנרת ונוזל הזורם בהם כדי להגדיל את יעילות הקירור. הוא משמש לקירור מעבדים, רכיבי שידור ורכיבי מיתוג הספק. ברוב המקרים מצורף להיטסינק מאוורר שמגדיל את יכולת פיזור החום, עם זאת במגברי שמע או במחשבים של אולפני הקלטה משתדלים להשתמש במקרני צלעות מיוחדים ללא מאווררים כדי למנוע את הרעש שמפיקים המאווררים. מדיה וקבצים בנושא רדיאטור בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד עודה

מוּחַמַּד דאוּד עוֹדֶה (בערבית: محمد داود عودة; 19 במאי 1937 – 3 ביולי 2010) הידוע בכוניה אבו דאוד, היה פלסטיני ממנהיגי ארגון פת"ח, ממקימי ארגון ספטמבר השחור ומיוזמי ומתכנני טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. נולד בירושלים בשכונת סילוואן והתגורר בה עד לשנת 1967. באותה שנה לאחר מלחמת ששת הימים, עבר עם משפחתו לירדן שם התגייס לארגון אש"ף. בשנת 1970 היה ממייסדי ארגון פת"ח ושנה לאחר מכן, בשנת 1971, היה מבין אלה שהקימו בחשאי את הארגון "ספטמבר השחור", שהוקם על מנת לנקום את גירושם של הארגונים הפלסטינים מירדן שנה קודם לכן, במה שכונה חודש ספטמבר השחור. כאחד ממנהיגי הקבוצה, היה אחראי לתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972 בה נרצחו 11 ספורטאים ישראלים. לאחר פעילותו בארגון ספטמבר השחור חזר עודה לפעילותו בפת"ח ואש"ף ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם אבו איאד וגורמים נוספים בארגון. בפברואר 1973 נעצר בירדן לאחר שנחשד והודה בתכנון פיגוע נגד מטרות במדינה, אולם לאחר כמה חודשים שוחרר במסגרת חנינה כללית שהעניק המלך חוסיין לאסירים בארצו. לאחר מכן פעל בלבנון ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון פיקד על קבוצות פלסטיניות חמושות. בינואר 1977 נעצר בצרפת לאחר שביקר בה תחת זהות בדויה. מערב גרמניה ביקשה את הסגרתו אולם בגלל פגמים בבקשת ההסגרה וככל הנראה בגלל חוסר רצון של צרפת להתעסק עם הארגון, הוא לא הוסגר ושוחרר ממעצרו. שחרורו זכה למחאות רבות בעולם, בהן של ארצות הברית וישראל. הוא טס לאלג'יריה ולאחר תקופה ממושכת שב לירדן. ב-1 באוגוסט 1981 נורה עודה בידי אלמוני כאשר ישב בבית הקפה של מלון סופיטל ויקטוריה בוורשה. הוא נפצע וטופל תחילה בבית חולים מקומי ולאחר מכן במזרח גרמניה. עודה ייחס את ניסיון ההתנקשות למוסד ואמר כי מדובר בתגובת נקם על טבח הספורטאים במינכן. לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, הוענקה לעודה חנינה והוא שב לרמאללה, ולאחר כמה שנים עבר עם משפחתו לסוריה והתיישב בה. בתקופה זו הרבה לדבר והעניק ראיונות לאל ג'זירה ולתקשורת הבינלאומית על חייו ועל אירועי מינכן. בשנת 1996 הותר לעודה לעבור בישראל כדי שיוכל להשתתף בוועידה של אש"ף שהתקיימה ברצועת עזה במטרה לבטל את הסעיף באמנת אש"ף הקורא לחיסולה של מדינת ישראל. בשנת 1999 פרסם את ספרו "פלסטין: מירושלים למינכן", בו הודה לראשונה כי היה שותף לטבח במינכן וגולל את חלקו בפרשה. כמה שנים לאחר מכן, כאשר פורסם הסרט מינכן, התראיין על כך וסירב להתנצל על חלקו באירוע. ב-3 ביולי 2010 מת עודה בבית חולים בדמשק מאי-ספיקת כליות. הוא נקבר במחנה הפליטים אל-ירמוכ בדרום העיר דמשק. מוחמד עודה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוחמד עודה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ראש המודיעין של ‚פתח’ נלכד בירדן, דבר, 18 בפברואר 1973; המשך מת מתכנן טבח הספורטאים הישראלים במינכן, באתר ynet, 3 ביולי 2010
קסקט

קסקט (מצרפתית: Casquette; ביטוי הקטנה של casque – כובע) הוא כובע עגול ורך, ללא שוליים ועם תיתוֹרָה נמוכה ונוקשה מלפנים. כובעים אלו מיוצרים לרוב באמצעות טוויד (הגרסה הנפוצה ביותר), צמר, כותנה או עור (הגרסה הפחות נפוצה). הכובעים לרוב מכילים ריפוד משי מבפנים. הצורה הנוכחית של הכובע הפכה פופולרית במהלך המאה ה-19 בקרב גברים ממעמד הפועלים בבריטניה, ונחשבה בהמשך גם לפריט לבוש של יום-יומי בקרב המעמד הגבוה בבריטניה, וקיבל את הכינוי "כובע גולף". על אף שכיום הכובעים הללו לעיתים רבות מזוהים עם אוכלוסייה מבוגרת, בעשורים האחרונים הכובע חזר להיות אופנתי בקרב צעירים רבים, ובמיוחד מוזיקאים ושחקנים, חלקם נוהגים לחבוש את הכובע הפוך. בציבור הדתי בימינו נהוגה חבישת קסקט בקרב חוזרים בתשובה ודתיים המנסים להתערות בחברה החילונית. הקסקט משמש כתחליף לכיפה וחבישתו מהווה ניסיון לטשטוש הזהות הדתית המתבלטת בחבישת הכיפה. תצלום משנת 1919 של שחקן הפוטבול האמריקני פרנק הינקי הקסקט הפך לסימן ההיכר של ידוענים שונים, בהם הזמר קלאוס מיינה אשר נוהג לחבוש אותו הפוך פבלו פיקאסו עם קסקט מדריך לחבישת כובע קסקט (באנגלית) צביקה קליין, גרסת כיסוי: מה הקטע של חובשי הקסקטים?, באתר nrg‏, 14 בספטמבר 2014 חנן גרינווד, ראש בראש: מחאת הלבוש של המגזר החרדי, באתר ישראל היום, 13 באוגוסט 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלפאק

קלפאק (בטורקית: kalpak; בקזחית: қалпақ; בקירגיזית: калпагы; בבולגרית, סרבית ורוסית: калпак) הוא כובע גבוה בצורת חרוט או חרוט קטום או חרוט קטום הפוך, מעוגל, בדרך כלל עשוי מלבד, עור כבשים או פרווה, שנוהגים לחבוש גברים במרכז אסיה, קווקז, איראן, טורקיה, בולגריה וסרביה. יכול להיות עם שולי פרווה או חסר תיתורה. המילה "קלפאק" נכנסה לשפות סלאביות בבלקן - בולגרית, סרבית, וגם במזרח אירופה - רוסית ואוקראינית - "קולפאק", "קובפאק". ברוסית מכנים "קולפק" סוגים רבים של כובעים - הכובעים של הליצנים ("דוראצקי קולפאק" дурацкий колпак, "שוטובסקי קולפאק" Шутовской колпак), המצוידים לפעמים בפעמונים, הכובע של הטבחים או שפים ("פובארסקוי קולפאק" Поварской колпак), מצנפת לילה ("נוצ'נוי קולפאק" Ночной колпак), וכך נקראות גם המצנפת הפריגית והקסדה היוונית העתיקה. בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל מדי הנוטרים ממשטרת היישובים העבריים כללו קלפאקים (בערבית - קלבּק). עד שנות ה-50 של המאה ה-20 השתמשו בקלפאק גם שוטרים במשטרת ישראל. מקור המנהג הוא מפולין "בפולין הונהג אות קלון בשנת 1285, ויהודים רבים היו חייבים ללבוש מלבושים ארוכים, לחבוש קולפאק (כובע פרווה אצטווני) ולחגור מטפחת במקום חגורה. במרוצת הדורות נתקדש לבוש זה על ידי היהודים וכאשר עלתה ההצעה ב 'סיים' (בית המחוקקים) בשנת 1789, לכפות על היהודים שיהיו לבושים ככל האזרחים, התנגדו הרבנים וראשי הקהילות ורוד בה גזירה נגד היהדות". בהשפעה אוקראינית עברה המילה "קולפאק" גם ליידיש, בצורה "קולפיק" המציינת כובע גבוה מפרווה חומה הנהוג אצל חלק מהרבנים החסידים. ברוסית ואוקראינית מ"קולפאק" נגזרה גם המילה "קלובוק" המציינת ברוסיה ובאוקראינה את הכובעים המיוחדים של ראשי הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית או פראבוסלבית (פטריארכים, בישופים) ושל ראשי הכנסייה "היוונית-קתולית" (המאוחדת עם רומא) מאוקראינה. תושבי הרי טאטרה חובשים כובעים לבד נמוכים הנקראים "קלובוק" Kłobuk. כובעים דומים חובשים גם החיילים שביחידות ההרריות של חיל הרגלים הפולני. גם בהרי הקרפטים ההוצולים חובשים כובעים דומים הקרויים klobuk. אצל שכניהם הרומנים מחבל אואש בחבל מרמורש חובשים כובעים קטנים אופייניים הקרויים "קלופ" (clop). שם הכובע הזה כלול באתנונימים של שתי קבוצות ממוצא טורקי: הקאראקלפאקים (כלומר "קלפאק שחור") החיים באוזבקיסטן, בה יש להם רפובליקה אוטונומית משלהם ה"צ'רנייה קלובוקי", (Чорні Клобуки), כינוי רוסי-אוקראיני בעל אותה משמעות (קלפאקים שחורים), שניתן לאוכלוסייה חצי-נוודית מהמאה ה-11–13. קולפיק מדיה וקבצים בנושא קלפאק בוויקישיתוף "calpack" in Merriam-Webster.dictionary דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: "הציבור בישראל הפך לבכיין וקנטרן", באתר ישראל היום, 11 בנובמבר 2022 אנציקלופדיה של הווי ומסורת ביהדות, כרך א', עמ' 14
דני כהן (מדען מחשב)

דני כהן (9 בדצמבר 1937 – 12 באוגוסט 2019) היה מדען מחשבים ישראלי-אמריקאי שהתמחה ברשתות מחשבים. הוא היה מעורב בפרויקט ARPAnet וסייע בפיתוח יישומים יסודיים שונים לאינטרנט. כהן היה אחת הדמויות המרכזיות מאחורי ההפרדה של TCP ו-IP (הגרסאות המוקדמות של TCP לא כללו שכבת IP נפרדת); הפרדה זו אפשרה מאוחר יותר את יצירת UDP. חבר האקדמיה הלאומית להנדסה האמריקאית ו"חבר כבוד" של IEEE. בשנת 2012 הפך לישראלי הראשון שנכנס להיכל התהילה של האינטרנט (אנ'). כהן נולד בחיפה. אמו, דורית אוסטרייכר, עלתה מהונגריה ואביו - דויד, עלה מארצות הברית. אחיו גידי נפטר כפעוט בשל מום מולד בלב. כהן התגייס לנח"ל המוצנח ונלחם במבצע קדש ב-1956. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למתמטיקה בטכניון ב-1963. ב-1965 עבר ל-MIT בארצות הברית. ב-1969 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בהנחיית איבן סאת'רלנד, עימו פיתח בהמשך את אלגוריתם כהן-סאת'רלנד (על שם שניהם) ל'חיתוך קווים'. ב-1967 כהן פיתח את מדמה הטיסה וכן את מדמה המכ"ם, שרצו לראשונה בעולם על מחשב לא ייעודי. ב-1981 הוא המיר את מדמה הטיסה לכזה שירוץ על גבי ה-ARPANet (קודמתה של רשת האינטרנט דהיום). המדמה החדש השתמש באלגוריתם אותו פיתחו כהן וסאת'רלנד. בין 1969–1973 עבד כהן בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד וגם ב-Caltech - המכון הטכנולוגי של קליפורניה, וכן הצטרף לאוניברסיטת דרום קליפורניה לשם פיתוח תהליך להעברת קול על גבי רשת ה-ARPANet (מה שכעבור זמן התפתח ל-VoIP), ובדומה - גם להעברת וידאו. במקביל הוא עבד על מספר מיזמים שהבשילו, לימים, לאינטרנט המוכר לנו כיום. כהן היה ידוע, בין השאר, כמי שטבע את הביטויים little-endian ו-big-endian, בקשר לסדר בתים, או לפעמים ביטים, במחשוב, במאמרו שפורסם ב-1980, בו השווה את הנושא לקונפליקט המופיע ברומן הסאטירי מ-1726 "מסעי גוליבר" מאת ג'ונתן סוויפט. כהן נשא לאשה ב-1961 את שושנה בראונר (מורה למוזיקה) ובהמשך התגרשו. הוא התחתן בשנית עם דליה היליג (אותה הכיר ב-ARPANet) ב-1982, וממנה התגרש ב-1996. מאשתו הראשונה נולדה לו בת - אורלי - שנהרגה בתאונת דרכים ב-1993; מנישואיו השניים נולד בנו דוד. בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת פרקינסון. דני כהן נפטר בביתו, בפאלו אלטו שבארצות הברית. אלגוריתם כהן-סאת'רלנד מדיה וקבצים בנושא דני כהן בוויקישיתוף דני כהן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דני כהן, באתר dblp עופר אדרת, הישראלי שסלל את הדרך לעידן הדיגיטלי, אך נותר אלמוני במולדתו, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2019 Separation of TCP and IP באתר איגוד האינטרנט העולמי, 25 ביוני 2022 Danny Cohen, Internet Hall of Fame (באנגלית אמריקאית) Hafner, Katie (2019-08-16). "Danny Cohen, Who Helped Set the Stage for a Digital Era, Dies at 81". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-08-22. דני כהן, ON HOLY WARS AND A PLEA FOR PEACE (על מלחמות קדושות וקריאה לשלום), (תאריך הפרסום יכול לרמוז שאף על פי שהמאמר עצמו רציני ועוסק בשאלה משמעותית, הוא נכתב בנימה היתולית), ‏1 באפריל 1980 (באנגלית)