laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שקד מורג

שקד מורג (נולדה ב-15 בספטמבר 1984) היא מנכ"לית לשעבר של "שלום עכשיו", מיוני 2018 עד 2022. שקד מורג נולדה בסאו פאולו, ברזיל. גדלה ברמות השבים. למדה בתיכון עמי אסף בבית ברל. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובמדעי הקוגניציה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. מורג היא חברת הנהלת סניף מרצ בירושלים. בבחירות לכנסת ה-19 הייתה מנהלת מרחב ירושלים במטה השטח של מרצ. בבחירות לכנסת ה-20 הייתה מנהלת מטה טלמרקטינג הארצי של מרצ. בכנסת ה-19 ובכנסת ה-20 שימשה יועצת פרלמנטרית ופוליטית לחברת הכנסת מיכל רוזין. בעקבות פרישתו של מוסי רז מתפקיד מזכ"ל מרצ, מונתה מורג בשנת 2018 לממלאת מקום מזכ"ל מרצ. מורג היא חברת הוועד המנהל של עמותת מהפך - تغيير, ארגון יהודי-פלסטיני פמיניסטי לשינוי חברתי, ושימשה בו כרכזת הקהילות בירושלים בתקופת לימודיה. בעבר שימשה חברת הנהלה בקואופרטיב "שבוס" לתחבורה שיתופית. ביוני 2018 מונתה למנכ"לית "שלום עכשיו". נפגשה עם נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, וכן נאמה במוקטעה בכנס של פעילי שלום. בסמוך לחקיקת חוק הלאום הובילה מורג הפגנה נגד החוק, וכן יזמה פעולת מחאה של הנפת דגל שחור במליאת הכנסת במהלך הדיון בחוק. לא אחת מתחה ביקורת על התנהלות ממשל טראמפ ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין היתר, בפני שגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן. לאחר פרסום "עסקת המאה", הובילה מורג הפגנה נגד התוכנית. מורג מתגוררת ברמת גן. שקד מורג, ברשת החברתית פייסבוק שקד מורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שקד מורג (אורכב 28.07.2017 בארכיון Wayback Machine), באתר מרצ פרלמנט שישי עם רועי כ"ץ - אורחת: שקד מורג, בערוץ יוטיוב של ערוץ הכנסת שקד מורג בפודקאסט "אזרח בתפקיד" 10.6.22 Board of Directors, באתר "מהפך" יותם ברגר, מנכ"לית חדשה ל"שלום עכשיו": שקד מורג, לשעבר ממלאת מקום מזכ"ל מרצ, באתר הארץ, 28 ביוני 2018 טל שניידר, ‏אבו מאזן לח"כים - האמריקאים הציעו לי קונפדרציה עם ירדן, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2018 אריק בנדר, ‏מליאת הכנסת דנה ב"חוק הלאום"; פעילי שלום עכשיו הניפו דגל שחור, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2018 Peace Now argues for two-state support at meeting with envoy Friedman, The Jerusalem Post | JPost.com פעילי שמאל הפגינו בתל אביב: "לא לסיפוח, לא לאפרטהייד", באתר ynet, 1 בפברואר 2020
התחנה הקטנה טרבלינקה

התחנה הקטנה טרבלינקה הוא שיר מאת ולדיסלב שלנגל שנכתב בעת שהותו בגטו ורשה ונכלל באלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק". את השיר חיבר המשורר ולדיסלב שלנגל בגטו ורשה כמעין סימן אזהרה ליהודי הגטו על הצפוי להם במחנה טרבלינקה (הנסיעה לשם נמשכת "חיים שלמים עד מותך" ו"בעבור מיליון לא תקבל כרטיס חזור"). תרגמה אותו לעברית מפולנית הלינה בירנבאום, אימו של יעקב גלעד. הלחין ושר אותו פוליקר. הקליפ מצולם לאורך מסלול של רכבת, כהשוואה לרכבות שהובילו יהודים אל מחנות ההשמדה בזמן השואה. בן שלו, לרקוד את טרבלינקה, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2008 לדף השיר באתר הספרייה הלאומית כאן התחנה טרבלינקה, באתר ynet, 20 באפריל 2009
מוחמד ואנה - האומץ להציל

מוחמד ואנה - האומץ להציל (באנגלית: Mohamed and Anna: In Plain Sight) הוא סרט תיעודי של הבמאית והמפיקה טליה פינקל. הסרט מספר את סיפורו של ד"ר מוחמד חלמי, רופא מצרי שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. חלמי המצרי היה יוצא דופן בברלין בתקופת המלחמה בשל מוצאו וחזותו, ונרדף בעצמו על ידי הגסטפו, ומצד שני זכה להגנה מסוימת בזכות הקשרים שהיטלר שאף לפתח עם ארצות האסלאם. חלמי עבד בבית חולים שרוב הרופאים בו היו יהודים, וראה איך כולם מגורשים בין יום ליעד לא ידוע, ורופאים נאצים תופסים את מקומם. הוא בז לנאציזם והביע את סלידתו מהשלטון בצורה גלויה, ופוטר גם הוא בשל כך מבית החולים. הוא פתח יחד עם אשתו מרפאה פרטית שטיפלה בעיקר ביהודים, והצליח בתחבולות שונות להציל ילדה יהודייה, אנה בורוס, תוך הצגתה לעיני כל כאחייניתו המוסלמית ולאחר מכן גם כאסיסטנטית במרפאתו. בסרט שלושה מרואיינים: העיתונאי הגרמני רונן שטיינקה(גר') שכתב ספר על הסיפור ההיסטורי של מוחמד חלמי, והוא מגולל את הפרטים ההיסטוריים; ד"ר אירנה שטיינפלד - ראש אגף חסידי אומות העולם ביד ושם, מספרת על חסידי אומות העולם וייחודיותו של מוחמד חלמי בנוף זה; וצבי אברהמזון אבירם, שהיה ילד בברלין בזמן המלחמה והוא מתאר מגוף ראשון את הצד הפסיכולוגי של ילד לבדו שצריך להסתיר את זהותו תחת המשטר הנאצי. הצילומים נעשו בחורף בלוקיישנים האותנטיים בברלין של היום, כשהרחובות ריקים ומהדהדים את ההיסטוריה המורכבת של העיר. הסרט שזור בתמונות וקטעי ארכיון נדירים שלא נראו עד כה. את התחקיר לסרט עשתה טליה פינקל שגם ביימה והפיקה אותו עבור הערוץ הראשון. הסרט שודר לראשונה בערב יום השואה ב-26 באפריל 2017 והיה בין ההפקות האחרונות של רשות השידור בטרם סגירתה במאי 2017. הסרט דובב לגרמנית ונכלל בתוכנית הלימודים בבתי הספר התיכונים הממלכתיים במדינה. הסרט זכה בפרס גרשון קליין בפסטיבל הסרטים היהודיים בברלין בשנת 2018. כעבור מספר שנים מצאת הסרט פינקל ביימה סרט נוסף בנושא חלמי, בשם "אנה והרופא המצרי". הסרט הזה שם דגש גדול יותר על המפגש בין קרוב משפחתו של חלמי ד"ר נאסר קוטבי לבין בתה של בורוס ועל המהלך בו קיבל קוטבי את אות חסיד אומות העולם בשם חלמי. קדימון של הסרט מוחמד ואנה - האומץ להציל על הסרט באתר האינטרנט של המפיקה Mohamed and Anna: In Plain Sigh, על הסרט באתר IMDb כתבה על הסרט בערוץ כאן, 2017 על הסרט באתר הגרמני Die Deutsche Gesellschaft e. V אתר פרס גרשון קליין כאן דוקו | אנה והרופא המצרי - סרט מיוחד ליום השואה הבין-לאומי, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:44)
מנישב

מְנִישֶב (בפולנית: Mniszew) הוא כפר בגמינה מגנושב (אנ') במחוז קוז'יניצה (אנ') בפרובינציית מזוביה בפולין. הכפר שוכן על גדות נהר ויסלה, בקרבת המקום בו נשפך אליו נהר פיליצה, והוא נמצא במרחק של כ-12 קילומטרים צפון-מערבית למגנושב, בירת הגמינה, במרחק של כ-35 קילומטרים צפון-מערבית לקוז'יניצה, בירת המחוז, ובמרחק של כ-47 קילומטרים דרום-מזרחית לוורשה, בירת מזוביה ופולין. בכפר מתגוררים כ-520 תושבים (נכון ל-2011). הכפר קיבל את שמו לאחר שנמסר במאה ה-12 למסדר הנזירים הנורברטריאני (אנ') מאזור קרקוב, והוא נובע מהביטוי הפולני למסדר נזירים: זקון מנישי (Zakon mniszy). ב-1382 הכפר קיבל זכויות עירוניות מסוימת בתבנית של חוק קולם (אנ') מטעם יאנוש הראשון הזקן (אנ'), דוכס מזוביה. במאות שלאחר מכן אדמות הכפר החליפו ידיים פעמים רבות בין משפחות אצולה שונות. הכפר נשען על פעילות מסחרית בוויסלה, אשר נפגעה באופן משמעותי בעקבות מרידת קושצ'ושקו ב-1794. ב-1944, בשלבים המתקדמים של מלחמת העולם השנייה, הוקם באזור ראש גשר של ארמיית המשמר השמינית של הצבא האדום עם כוחות של הארמייה הפולנית הראשונה (אנ'), והכפר הוחרב בקרבות שנעשו במקום. ב-1977 נפתח בכפר מוזיאון פתוח שמנציח את הארמייה הפולנית, בטקס בנוכחות מפקד הארמייה זיגמונט ברלינג. במחצית השנייה של המאה ה-19 פעל במנישב בית חרושת לסוכר שהיה בבעלות יהודית. ב-1921 ישבו בכפר כ-160 יהודים מתוך 720 תושבים, והקהילה הייתה כפופה לזו שישבה במגנושב. ב-1939, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את האזור, הוקם בכפר יודנראט. הכפר קלט פליטים יהודים רבים בשלבים ההתחלתיים של המלחמה; מכתב ממאי 1941 של היודנראט שפנה למשרדי הג'וינט בקרקוב לבקשת עזרה ציין שבמנישב ישבו אז יותר מ-600 משפחות יהודיות, רובן של פליטים מוורשה וסביבתה. לעומת זאת במאמר של היסטוריון שחקר את השואה באזור נספרה באותה שנה במנישב כמות מצומצמת בהרבה, של 317 יהודים בלבד; ייתכן שההבדלים נובעים מתזוזת פליטים שהתרחשה בחודשים לאחר מאי 1941 או מהערכת יתר של היודנראט במטרה להגדיל את הסיוע לקהילה. ככל הנראה בדצמבר 1941 הוקם בכפר גטו שהתפרש על שני רחובות. לפי גרסה אחת בפברואר 1942 היהודים הועברו לגטו מגנושב ואז באוגוסט לגטו קוז'יניצה ולפי גרסה אחרת רק באוגוסט באותה שנה 350 יהודי הגטו הועברו ישירות לגטו קוז'יניצה, שם רוכזו אלפי יהודים מגטאות מנישב, מגנושב, מריאמפול (אנ') ושצ'חוב (אנ'), וכעבור כחודש נשלחו כולם למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא מנישב בוויקישיתוף "מנישב", באתר JewishGen (באנגלית) מנישב (Mniszew), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם יולנטה קריימר, מנישב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 258–259), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מנישב באתר Polska w liczbach (בפולנית). היסטוריה של המוזיאון באתר המוזיאון הפתוח של הארמייה הפולנית בראשונה במנישב (בפולנית) נחום סוקולוב, "חיים יחיאל בורנשטיין ז"ל", התקופה כה, ה'תרפ"ט, עמ' 525 (סרוק בארכיון האינטרנט) מנישב (Mniszew), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "מנישב", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, מנישב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 258–259), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קולדה

האם התכוונתם ל... קולדה (פורמט קובץ) – פורמט קובץ עבור יישומי 3D אינטראקטיביים קולדה (עיר בסנגל) – עיר בסנגל קולדה (זמר) – זמר-יוצר דרום קוריאני קולדה (מחוז בסנגל) (אנ') – מחוז בסנגל קולדה (נפה בסנגל) (אנ') – נפה בסנגל
קרין ג'יימס

קרין א' ג'יימס (באנגלית: Caryn A. James) היא מבקרת קולנוע, עיתונאית וסופרת אמריקאית. היא גדלה בפרובידנס שברוד איילנד, וקיבלה תואר דוקטור לספרות אנגלית באוניברסיטת בראון. היא החלה לעבוד כעיתונאית עצמאית ב"ניו יורק טיימס", ב"ניוזדיי", ב-"TV Guide" וב"ווג". בהמשך השיגה משרה זמנית בת שלושה שבועות ב-"The New York Times Book Review", ובהמשך הפכה לחברת צוות קבועה. היא החלה לכתוב בעיתון היומי ככתבת תרבות. בשנת 1995 החלה לעבוד כמבקרת טלוויזיה ובשנת 1997, נבחרה ג'יימס למבקרת הטלוויזיה הראשי הראשון של "ניו יורק טיימס". שנה לאחר מכן פרסמה את הרומן הראשון שלה, "Glorie", שקיבל ביקורות טובות. בשנת 2006 פרסמה את הרומן השני שלה, "What Caroline Knew: A Novel", ועד שנת 2010 עזבה את "ניו יורק טיימס", וחזרה לכתוב ביקורות קולנועיות. לאחר מכן החלה לעבוד במגזין "Marie Claire", תוך כדי עבודות פרילנס. בשנה שלאחר מכן החלה ג'יימס לכתוב ב-"IndieWire", במחלקה שנוצרה עבורה – "James on Screens". היא כותבת עבור "וול סטריט ג'ורנל", "הוליווד ריפורטר", והיא מרצה מן החוץ (Adjunct professor) ללימודי קולנוע באוניברסיטת קולומביה. James, Caryn (1998). Glorie: A Novel. Zoland Books. ISBN 978-0-944072-87-5. James, Caryn (7 במרץ 2006). What Caroline Knew: A Novel. St. Martin's Press. ISBN 978-0-312-34312-5. {{cite book}}: (עזרה) קרין ג'יימס, באתר Rotten Tomatoes קרין ג'יימס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרין ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרין ג'יימס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "Caryn James". James on Screens. IndieWire. אורכב מ-המקור ב-5 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) James, Caryn (6 במאי 1984). "Publishers' Confessions-Rejections I Regret". The New York Times. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה) Tanz, Jason (במרץ–באפריל 2000). "Who Wants to Be a Critic?". Brown Alumni Magazine. Providence, Rhode Island: Brown University. 100 (4). אורכב מ-המקור ב-8 במרץ 2005. {{cite journal}}: (עזרה) "Glorie". Kirkus. Kirkus Reviews. 1 במאי 1998. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) James, Caryn (15 באוקטובר 2010). "Egghead". The New York Times. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Caryn James". columbia.edu.
הקורפוס ה-11 (ארצות הברית)

הקורפוס ה-11 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס ה-11 הוקם ב-29 ביולי 1921 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-15 ביוני 1942 הופעל בשיקגו, אילינוי תחת פיקודו של צ'ארלס הול. במרץ 1944 נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם פעלה בתחילה כחלק מכוח אלמו בגינאה החדשה. לאחר מכן לחם הקורפוס במהלך המערכה בפיליפינים כחלק מהארמייה השמינית בפיקודו של רוברט אייכלברגר, ואף נטלה חלק בלחימה בלוזון ודרום הפיליפינים. לאחר הכניעה היפנית ב-2 בספטמבר 1945, עבר הקורפוס לשרת כחיל כיבוש ביוקוהמה, יפן וסביבתה, וב-11 במרץ 1946 פורק הקורפוס במיטו, יפן.
אדוארד הידלגו

אדוארד הידלגו (באנגלית: Edward Hidalgo;‏ 12 באוקטובר 1912 – 21 בינואר 1995) היה מזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר מאוקטובר 1979 ועד ינואר 1981. קודם לכן הוא שימש כסגן מזכיר הצי לכוח אדם ומילואים. אדוארד הידלגו נולד כאדוארדו אידלגו (Eduardo Hidalgo) במקסיקו סיטי לאגון ודומיטה קונהרדט אידלגו. בגיל שש הוא היגר עם משפחתו לניו יורק, התאזרח והסב את שמו לשם אנגלי, אדוארד, והגיית שם משפחתו הפכה ל"הידלגו". ב-1933 הוא סיים את לימודיו בקולג' הולי קרוס שבמסצ'וסטס וב-1936 קיבל תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. במלחמת העולם השנייה שירת הידלגו כלוטננט בכוחות המילואים של צי ארצות הברית. במסגרת זו הוא שירת במספר תפקידים. בין השנים 1942–1943 הוא שירת במונטווידאו, אורוגוואי כיועץ המשפטי לשגריר למועצת החירום להגנה פוליטית. לאחר מכן ועד לסיום המלחמה הוא שירת כקצין מודיעין קרבי אווירי על סיפון נושאת המטוסים אנטרפרייז. בין השנים 1945–1946 הוא שימש כעוזר מיוחד למזכיר הצי ג'יימס פורסטל. לפני המלחמה עבד הידלגו כפקיד משפטי בחברה ניו יורקית. עם תום המלחמה הוא חידש את הקריירה שלו וניהל את המשרד במקסיקו סיטי של משרד עורכי הדין "קרטיס, מלט-פרווסט, קולט ומוסלי", עד שב-1948 הוא היה לשותף-מייסד של המשרד "בררה, סיקווריוס וטורס לנדה" גם הוא במקסיקו, שם הוא עבד עד 1965. לאחר מכן ועד 1966 הוא שימש כעוזר מיוחד למזכיר הצי פול ניצה, ולאחר מכן חידש את עיסוקו המשפטי במשרד עורכי הדין "קהיל, גורדון וריינדל", שם הוא היה עד 1972 האחראי על שלוחותיהם באירופה. לאחר מכן הוא עזב את המשרד ושב לשירות הממשלתי כעוזר מיוחד ליחסים כלכליים של ראש סוכנות ההסברה של ארצות הברית. בשנה שלאחר מכן הוא היה ליועץ הראשי והנספח של הסוכנות בקונגרס. ב-25 באפריל 1977 החל הידלגו לכהן כסגן מזכיר הצי לכוח אדם, מילואים ולוגיסטיקה. ב-13 בספטמבר 1979 הכריז הנשיא ג'ימי קרטר על מינויו של הידלגו כמזכיר הצי של ארצות הברית במקומו של ו. גרהאם קלייטור הבן. אחד מהסוגיות שקיבלו עדיפות בסדר יומו כמזכיר הצי היה גיוסם של היספנים לצי, במיוחד כקצינים. ב-1980 ייסד הידלגו את "פרס תת-אדמירל ג'יימס בונד סטוקדייל למנהיגות השראתית", פרס של הצי על שמו של ג'יימס סטוקדייל, מעוטר מדליית הכבוד שגילה מנהיגות לדוגמה בעת שהיה שבוי בצפון וייטנאם במשך כמעט שמונה שנים. הפרס הוענק לראשונה ב-1981. לאחר סיום כהונתו כמזכיר הצי היה הידלגו ליועץ בתאגיד ג'נרל דיינמיקס, שהיה ספק של מחלקת ההגנה שאיתו ניהל הידלגו משא ומתן על חוזה בשווי של 643 מיליון דולר כאשר הוא היה מזכיר הצי. על שירותיו עבור התאגיד שולם לו סכום של 66,000 דולר, שלטענתו היו קשורים למיזם ה-F-16 פייטינג פלקון של חיל האוויר. אדוארד הידלגו היה נשוי שלוש פעמים, כשמשתי נשותיו הראשונות הוא התגרש. הוא היה אביהם של ארבעה ילדים. הוא נפטר ב-21 בינואר 1995 בפיירפקס, וירג'יניה מדום לב. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא אדוארד הידלגו בוויקישיתוף אדוארד הידלגו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Edward Hidalgo: 1912-1995: U.S. Secretary of the Navy Biography". biography.jrank.org. Honorable Edward Hidalgo Secretary of the Navy, Naval History and Heritage Commans. "Navy Legend Vice Adm. Stockdale Led POW Resistance". Howard Kurtz and Michael Isikoff, Navy Secretary Who Settled With Arms Firm Later Worked for It, The Washington Post, May 5, 1984
רולס-רויס קורניש 2000

רולס-רויס קורניש 2000 באנגלית: Rolls-Royce Corniche (2000)) היא מכונית סלון יוקרתית, בתצורת קבריולה מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרה בין השנים 2002–2000 בבריטניה. יוצרו 375 יחידות. 2 דלתות. 4-5 מושבים. מנוע קדמי מתוצרת "רולס רויס" ("Rolls-Royce V8 engine" (אנ')). מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. מנוע קירור מים. קיבולת מכל דלק - 100 ליטר. יחס כוח / משקל: 124.48 כ"ס ל-1,000 ק"ג. תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.5 שניות. מחיר היחידה בשנת 2000 (דגם בסיסי) עמד על 359,900 דולר. רולס-רויס קורניש (אנ') רולס-רויס סילבר דאון רולס-רויס סילבר סראף רולס-רויס ריית (2013) מדיה וקבצים בנושא רולס-רויס קורניש 2000 בוויקישיתוף רולס-רויס קורניש 2000, סרטון באתר יוטיוב רולס-רויס קורניש 2000, סרטון באתר יוטיוב רולס-רויס קורניש 2000, סרטון באתר יוטיוב "רולס-רויס קורניש 2000" rrab.com/rcor5 "רולס-רויס קורניש 2000" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car "רולס-רויס קורניש 2000" autoevolution.com/cars/rolls-royce-corniche-v-2000 "רולס-רויס קורניש 2000" - תמונות cars-data.com/en/rolls-royce-corniche-2000
מגדל ההפלה של ברמן

מגדל ההפלה של ברמן (בגרמנית: Fallturm Bremen תעתיק "פאלטורם ברמן") הוא מגדל הניצב במתחם אוניברסיטת ברמן בעיר ברמן שבגרמניה. הוא משמש לעריכת ניסויים מדעיים. המגדל משתייך למרכז לטכנולוגיית חלל יישומית ומיקרו-גרביטציה שבאוניברסיטה. הוא נבנה בין השנים 1988-‏1990. זהו מגדל הפלה (אנ') המשמש ליצירת מצב של חוסר משקל למשך שניות אחדות, ומשרת מגוון של ניסויים מדעיים בתחומי הפיזיקה השונים ובתחומים מדעיים נוספים. המגדל, שגובהו הכולל 146 מטר, בנוי מבטון מזוין ובראשו כיפת זכוכית המכילה חדר תצפית ואירועים. המגדל נבנה בעלות של כ-24 מיליון מארק בתמיכת משרדי המדע והחינוך של גרמניה, ממשלת מדינת ברמן ומספר חברות מסחריות. בתוך המגדל מותקנת שפופרת הפלה המאפשרת גובה הפלה של 110 מטר. השפופרת הותקנה באופן שפעולתה לא תושפע מתנודות של מבנה המגדל עקב משבי רוח. לצורך כל ניסוי, נשאב האוויר מתוך השפופרת לשם יצירת לחץ קרוב לריק במידה של 10 פסקל בתהליך שאורכו כשעה וחצי. לאחר מכן מופל מכל ניסוי ובו מתקנים וחיישנים מראש השפופרת אל תחתיתה. מכל ממולא פוליסטירן הממוקם בתחתית השפופרת משמש לבלימת מכל הניסוי בתום הנפילה. ממדי מכל הניסוי הם קוטר של 80 סנטימטר ואורך של 1.6 או 2.4 מטר. השפופרת המרוקנת מאוויר מאפשרת יצירת תנאי חוסר משקל למשך זמן של 4.74 שניות. באמצעות שימוש בקטפולטה המאיצה את מכל הניסוי מתחתית השפופרת אל ראשה אפשר לייצר תנאי חוסר משקל למשך זמן של מעט יותר מ-9 שניות (כולל זמן הנפילה). הקטפולטה הותקנה במגדל בשנת 2004. לפני איסוף מכל הניסוי לבדיקה מוזרם לתוך חלל השפופרת אוויר שיובש מראש מלחות בתהליך הנמשך כ-20 דקות. מדיה וקבצים בנושא מגדל ההפלה של ברמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל ההפלה של ברמן המגדל, באתר Structurae סרטון על המגדל והניסויים בו, באתר יוטיוב
אלכס אנדרסן

אלכס האג אנדרסן (בדנית: Alex Høgh Andersen;‏ 20 במאי 1994) הוא שחקן וצלם דני. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו של איבר חסר העצמות בסדרת הטלוויזיה הדרמטית ההיסטורית "ויקינגים". נולד וגדל בעיירה קטנה מדרום-מערב לקופנהגן, אנדרסן גילה את אהבתו למשחק בזמן שלמד דרמה בבית הספר. שם למד את היסודות של משחק, כולל המשמעת, המיקוד ועבודת הצוות הדרושים כדי להצליח בעסק. אנדרסן השתתף בהצגות רבות בעלות אוריינטציה מוזיקלית והיה לו מזל לצבור ניסיון רב עם הרבה תפקידים גדולים. כמו עמיתיו, הוא החל לאודישנים לתפקידי קולנוע. בגיל 17 אנדרסן הבין את ההבדל בין הופעות חיות למשחק מול מצלמה. זה עודד אותו להמשיך בלימודי קולנוע ומדיה באוניברסיטת קופנהגן. אנדרסן עסק גם בצילום. בהתחשב בעצמו כאדם בעל חזות אופקית, הוא ממשיך ללמוד יותר ויותר על מצלמות בגלל הניסיון שלו לצלם ולביים סרטים קצרים. בנוסף, הוא למד ריקודים, שירה, ספורט, גידור ופעלולים. 2017–2018; פרסומות לרשת DISH כדמותו "ויקינג" בדמותו "איבר" עם הציטוט המסיים של: "או לאן שהאלים עשויים לקחת אותך." אתר האינטרנט הרשמי של אלכס אנדרסן מדיה וקבצים בנושא אלכס אנדרסן בוויקישיתוף אלכס אנדרסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכס אנדרסן, ברשת החברתית אינסטגרם אלכס אנדרסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכס אנדרסן, באתר AllMovie (באנגלית) אלכס אנדרסן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מפלגת עתיד מזהיר (איסלנד)

עתיד מזהיר (איסלנד) היא מפלגה ליברלית באיסלנד שנוסדה בשנת 2012. המפלגה הוקמה ב-4 בפברואר 2012, לקראת בחירות 2013. בשעת הקמתה למפלגה היו שני חברים בלבד, פונדם סטינגרימסון, שערק מהמפלגה הפוגרסיבית, ורוברט מרשל שערק מהברית הסוציאל-דמוקרטית. בבחירות 2013 זכתה המפלגה בשישה מושבים מה שהפך אותה למפלגה השישית בגודלה. מאז היבחרה לפרלמנט המפלגה הלכה וצנחה בכוחה הפרלמנטרי עד שבבחירות 2017 לא הצליחה להיבחר לפרלמנט. המפלגה תמכה בהצטרפות איסלנד לאיחוד האירופי ואימוץ מטבע האירו. טום לנספורד, מפלגות בעולם, 2015 אישרור הקמת 'עתיד בהיר' "מדריך הבחירות לריקוואק'
איוב מוסאלם

איוב מוסאלם יעקוב מוסאלם (בערבית: أيوب مسلم; 1905–2001) היה ראש עיריית בית לחם בתקופת השלטון הירדני משנת 1958 ועד 1962. מוסאלם נולד בבית לחם למשפחה נוצרית קתולית. בימי המנדט הבריטי הוא היה עורך של מספר עיתונים בערבית. בבעלותו היו מתפרות. בשנת 1935 היה בין מייסדי מפלגת "חזב אל ג'יהאד" שהוקמה על ידי תושבים מבית לחם ובין מטרותיה היו "לשרת את המולדת, ולעבוד לשם התקדמותה הרוחנית וחכלכלית ולשם חופשתה הפוליטית ... להשכין אחדות בין חלקי האומה בארץ ותלחם בנטיות העדתיות, ותשליט את השכל על הרגש ותטפל בדברים ממשיים המביאים תועלת למולדת ולאומה. ... תעמוד בפני כל מי שיפנע בזכיות בני הארץ הנמצאים בה ובארצות הנכר ותעזור לכל מהגר הרוצה לשוב למולדתו.". ב-11 בפברואר 1936 נאם בכנס היסוד של פלוגות הנוער הערבי (אל-פותווה) שנוסדו על ידי המפלגה הערבית הפלסטינית והציג כדגם לפעולה את נוער היטלר ואת הנוער של מוסטפא כמאל אטאטורק. באפריל 1936 הוזכר שמו כאחד ממובילי השביתה שתחה את המרד הערבי הגדול. בשנים 1958-1962 הוא היה ראש עיריית בית לחם. הוא כיהן כחבר הפרלמנט של ירדן (אנ'), בשנת 1963 מונה לשר הפיתוח והבינוי בממשלת ירדן ונשיא האגודה הערבית לשיקום, בית לחם ובית ג'אלה. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 היה בין אנשי הציבור המתונים בגדה המערבית, ותמך בקיום הבחירות לרשויות המקומיות בגדה המערבית (1976) תחת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים. במרץ 1968, הוזמן לנאום בוועידה של מפלגת מפ"ם. במאי 1968 הוא קרא לישראל לאפשר בחירת נציגות של תושבי יהודה, שומרון וחבל עזה שתוכל לנהל שיחות שלום עם ישראל ללא מעורבות מדינות ערב. הוא התמודד בבחירות לראשות עיריית בית לחם ב-2 במאי 1972 בראשות רשימה שהקים בשם "החזית לפיתוח בית לחם", ונחשב למועמד המוביל. אולם יריבו, אליאס פריג' הנוצרי אורתודוקסי, זכה כמוהו בארבעה מתוך תשעה מושבים והצליח להרכיב קואליציה עם מועמד עצמאי וכך זכה בתפקיד. מוסאלם המשיך להתגורר בבית לחם כל חייו ונפטר בעיר בשנת 2001. בנו, אדנן מוסאלם, הוא פרופסור למדע המדינה והיסטוריה באוניברסיטת בית לחם. The Bethlehem Chronicle:A legacy from the heart of Bethlehem אלי אייל, דו-קיום "מתחת לשולחן", מעריב, 26 בפברואר 1971 199 מועמדים לבחירות המוניציפליות באיזור חברון ובית־לחם, על המשמר, 20 באפריל 1972 ירחון צופים ערבי, הירדן, 20 בספטמבר 1934 תופיק חורי, התמודדות חמה על ראשות העיר בית לחם, דבר, 7 באפריל 1972 עודד זראי, דרך ארוכה מדי, דבר, 5 באוגוסט 1970 המפלגה הערבית הששית בארץ, הַבֹּקֶר, 5 בנובמבר 1935 אספת היסוד של פלוגות הנוער הערבי, דואר היום, 13 בפברואר 1936 כורך של אימרות וילסון והיטלר בפי מייסדי פלוגות הגבורה, דבר, 12 בפברואר 1936 המצב בארץ, הארץ, 29 באפריל 1936 לה פירה - אזרח כבוד של בית לחם, על המשמר, 4 בינואר 1962 Daily Report, Foreign Radio Broadcasts, Issues 133-134, By United States. Central Intelligence Agency, Jordan, July 10, 1963 דני רובינשטיין, בחירות בכל ערי הגדה עד סוף מאי, דבר, 20 בדצמבר 1971 בעיות גדולות - פכים קטנים, על המשמר, 22 במרץ 1968 שר ירדני לשעבר קורא לישראל לאפשר כינוס ועידה פלשתינאית, דבר, 22 במאי 1968 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוב לוגמן

בוב לוגמן (באנגלית: Bob Loughman;‏ נולד ב-8 במרץ 1961) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש הממשלה של ונואטו. נולד באי טאנה. חבר מפלגת ונואקו פטי (אנ'). לוגמן נבחר לראשונה לפרלמנט כנציגה של טאנה בבחירות הכלליות שנערכו ב-6 ביולי 2004. הוא נבחר לפרלמנט פעמיים נוספות בבחירות שנערכו ב-2008 וב-2012. במרץ 2013, עם החלפת הממשלה, מונה לוגמן על ידי ראש הממשלה מואנה קרקאסס (אנ') לשר החינוך. בדומה לחברים נוספים במפלגת ונואקו פטי, ב-15 במאי 2014, חצה לוגמן את הקווים כאשר תמך בהפלת ממשלתו של קרקאסס. בממשלתו של ראש הממשלה החדש ג'ו נטומן (אנ'), המשיך לכהן לוגמן כשר החינוך. ב-11 ביוני 2015, הודח לוגמן מתפקידו כאשר ממשלתו של נטומן הופלה בהצעת אי אמון. בשנת 2018 נבחר לוגמן לראש מפלגת ונואקו פטי. ב-20 באפריל 2020 ועד ל-4 בנובמבר 2022 כיהן לוגמן כראש ממשלת ונואטו. מדיה וקבצים בנושא בוב לוגמן בוויקישיתוף פרופיל, אתר הפרלמנט של ונואטו כתבה על היבחרו, באתר הגרדיאן
הית'

האם התכוונתם ל... הית – עיר בעיראק הית' לדג'ר – שחקן אוסטרלי אדוארד הית' – פוליטיקאי בריטי ג'ימי הית' – מוזיקאי אמריקאי לואיס הית' – איש צבא בריטי תומאס הית' – מתמטיקאי, מתרגם והיסטוריון של המתמטיקה היוונית העתיקה הית' סלייטר – מתאבק אמריקאי היס היט
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה

האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה (בנורווגית: Sjøkrigsskolen; בראשי תיבות: RNoNA) היא מוסד אקדמי המופקד על הכשרת קצינים לשירות בצי המלכותי הנורווגי. האקדמיה, שנוסדה ב-27 באוקטובר 1817, ממוקמת בלקסוואג שבברגן. במהלך שנות האיחוד בין נורווגיה ודנמרק, הכשרתם של קציני ים בצי המלכותי המשותף נורווגי-דני התבצעה במסגרת מוסד ה-Søcadet-Akademiet, אשר הוקם בקופנהגן בשנת 1701. לאחר התפרקות האיחוד בין דנמרק לנורווגיה בשנת 1814, נוצר צורך בהקמתו של מוסד נורווגי עצמאי להכשרת קציני ים, מה שהוביל בשנת 1817 להקמתה של האקדמיה בבסיס הצי הנורווגי בפרדרסקוורן, שפעלה בימיה הראשונים בשם "המוסד להכשרת צוערים לצי הנורווגי המלכותי (Kongelige Norske Søcadet-Institut)". במהלך שנת 1864, הבסיס הימי ומוסד ההכשרה הועתקו להורטן, שם המשיכו לפעול עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. בעקבות פרוץ מלחמת העולם ובמהלך תקופת הכיבוש של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1940–1945, הוקמה בלונדון בשנת 1941 אקדמיה ימית נורווגית זמנית, הרחק מהישג ידם של כוחות הכיבוש הגרמנים. לאחר תום המלחמה ושחרור נורווגיה מהכיבוש הנאצי האקדמיה הימית נפתחה מחדש בעיר אוסלו, בירת נורווגיה. בשנת 1960 האקדמיה הועברה למקום משכנה הנוכחי בלקסוואג, ברגן. האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה נהנית ממעמד של מוסד אקדמי עצמאי במסגרת החוק הנורווגי. במסגרת מעמד זה, האקדמיה רשאית לפתח ולקיים תוכנית לימודים קדם אקדמית, להעניק תואר ראשון לבוגריה וכן להכיר בתארים ממוסדות אקדמאים אחרים. האקדמיה אינה מוסמכת להעניק תואר שני, ובוגרי האקדמיה המעוניינים בלימודים מתקדמים יכולים להמשיך בלימודים במסגרת אוניברסיטת ההגנה באוסלו, או לחלופין באוניברסיטה אזרחית. נכון לשנת 2013, האקדמיה הימית כוללת שש תוכניות לימוד לתואר ראשון בלימודי צבא, כאשר שלוש מביניהן מקנות זכאות לתואר ראשון בהנדסה. הצי המלכותי הנורווגי אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה (בנורווגית) היסטוריה, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה הסמכה, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה תוכניות לימודים, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה