laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוסמנה איסופי מאיגה

אוסמנה איסופי מאיגה (צרפתית: Ousmane Issoufi Maïga; נולד ב-1946 ליד גאו) הוא ראש ממשלת מאלי לשעבר. הוא מונה לתפקיד ב-29 באפריל 2004, לאחר שבתפקידו הקודם כיהן כשר התחבורה. הוא שימש גם כשר האוצר ושר לענייני ספורט בממשלות קודמות. עיתונאים ומתנגדי משטר נוהגים לכנות אותו "פינושה". איסופי למד כלכלה באוניברסיטת קייב (כיום באוקראינה, בזמנו חלק מברית המועצות) ולאחר מכן באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון, שבה למד בנקאות ומימון. הוא עבד בבנק העולמי ובמשרד הכלכלה הצרפתי, שבו הוא עבד כמנהל הקרן האוטונומית למימון חובות (Caisse autonome d’amortissement). ב-2002 הוא מונה למשרת שר הנוער והספורט במאלי וארגן את אירוח גביע אפריקה לאומות שנערך בשנה זו במדינה. אחרי היבחרו של אמדו טומני טורה כנשיא מאלי, איסופי הצטרף לממשלתו של ראש הממשלה אחמד מחמד אג חמאני ב-14 ביוני 2002 כשר הכלכלה. לאחר חילופי אישים ב-16 באוקטובר 2002 הוא הפך לשר התחבורה והתשתיות. ב-29 באפריל 2004 מונה כראש ממשלת מאלי וכיהן בתפקיד זה עד בחירות 2007 לפרלמנט מאלי, לאחריהן הגיש את התפטרותו לנשיא טורה. טורה מינה במקומו את מודיבו סידיבה, המכהן כראש ממשלת מאלי מאז ה-28 בספטמבר 2007. ר' הכתבה "Ousmane Issoufi, alias Pinochet, aux commandes" באתר הנשיאות של מאלי
חוצץ

במדעי המחשב חוצץ (באנגלית: Buffer) הוא מקטע זיכרון המאחסן מידע באופן זמני בעת העברתו ממקום למקום. העברה של מידע יכולה להתבצע מהתקן קלט ליישום מחשב במחשב, מיישום במחשב אל הפלט, בין שני תהליכים, בין שני התקני אחסון וכו'. חוצץ יכול להיות מיושם ברמת החומרה או התוכנה. חוצצים קשורים קשר הדוק עם התקני קלט/פלט. לרבים מהתקני החומרה יש חוצץ באמצעותו ניתן להעביר מהם או אליהם גושי מידע. בכונן קשיח למשל, ישנו חוצץ המקבל את המידע הנקרא על ידי הראש הקורא/כותב. לאחר שהחוצץ מתמלא, הכונן מסמן למערכת ההפעלה באמצעות פסיקה שיש לקרוא את תוכן החוצץ. שימוש נוסף בחוצצים הוא על-מנת לסנכרן זרם של נתונים המתקבל בקצב בלתי ידוע או במהירות שלא ניתן לטפל בו בזמן אמת. בצורב דיסקים למשל, פעולת הצריבה חייבת להתבצע מהתחלה עד הסוף בשטף בלתי פוסק על-מנת למנוע את פגימת הדיסק (Data corruption). לכן, יש להכין את כל החומר המיועד לצריבה בטרם התחלת פעולת הצריבה. בדוגמה זו, החוצץ עוזר להתגבר גם על בעיית המהירות (פעולת הכתיבה למדיה היא פעולה איטית ביחס לגישה לקובץ בזיכרון ה-RAM), וגם על כך שהנתונים נדרשים באופן סדרתי בקצב מסוים. כאשר קיים חוצץ יחיד, המידע נכתב אל החוצץ. כאשר החוצץ מתמלא, הוא מאותת למערכת ההפעלה שיש לנקות אותו, המידע מועתק מהחוצץ ליעדו, תוכן החוצץ נמחק והחוצץ חוזר לשימוש. בשיטה זו, התהליך הכותב חייב להמתין עד שהחוצץ יתפנה לכתיבה. בשיטה זו קיימים שני חוצצים. המידע נכתב בכל פעם אל חוצץ אחד בלבד. כאשר חוצץ זה מתמלא, הוא מועבר לטיפול מערכת ההפעלה שמעבירה את תוכנו ליעד. בינתיים, ממשיך התהליך לכתוב לחוצץ השני. כאשר החוצץ השני מתמלא, התהליך חוזר לכתוב אל החוצץ הראשון (שהתרוקן בינתיים) ומעביר את הטיפול בחוצץ המלא למערכת ההפעלה. יתרונה של שיטה זו הוא שבכל זמן נתון קיים לפחות חוצץ אחד פנוי אליו אפשר לכתוב מידע ולכן אין צורך לחכות לריקון של החוצץ. חוצץ מעגלי הוא חוצץ שהתא האחרון בו מצביע חזרה לתא הראשון. בעת הכנסת איבר, מוסיפים את האיבר בתא הפנוי הבא ובעת קריאה קוראים את התו הראשון שהוכנס. היתרון בשיטה זו הוא שמאחר ומדובר בתאים שונים ניתן לבצע פעולות כתיבה וקריאה במקביל. בדומה לכל מבנה נתונים, חוצצים סובלים מבעיות. חריגה מהמינימום נגרמת כאשר תהליך מרוקן חוצץ מהר יותר מאשר החוצץ מתמלא. כיוון שקצב עיבוד הנתונים גדול מקצב הכנסת הנתונים, על התהליך הקורא לעצור על מנת לאפשר לחוצץ להתמלא - דבר שעלול לגרום להשחתת מידע מכיוון שחוצצים מיושמים בדרך-כלל במקומות בהם סוג המידע אינו מאפשר עצירה כזאת. על-מנת להתגבר על הבעיה, נהוג להגדיר חוצצים גדולים מספיק ולכתוב אליהם מספיק מידע לפני תחילת הקריאה מהם. בניגוד לחריגה מהמינימום שהיא בעיה מובנית במודל, הצפה היא בעיה הקשורה ליישומים מעשיים. הצפה מתבצעת כאשר תהליך מנסה לגשת לקטע בזיכרון הנמצא אחרי המקום שהוגדר עבור החוצץ (בדרך-כלל כאשר החוצץ התמלא). המידע המוצף מהחוצץ עשוי לגרום נזק למידע המצוי בתאים הסמוכים בזיכרון. נזק זה עלול להתבטא בנתונים שגויים ואף בקריסה של המערכת. מדיה וקבצים בנושא חוצץ בוויקישיתוף
סולה צפונית

סולה צפונית (שם מדעי: Morus bassanus, בעבר Sula bassana) היא מין עוף מים גדול-ממדים המשתייך לסוג סולת גנט שבמשפחת הסולתיים. צבען של נוצותיהם של פרטים צעירים הוא חום כהה בשנתם הראשונה, ומשתנה בהדרגתיות ללבן בשנה שלאחר מכן עד שרוב הנוצות לבנות עם כתמים שחורים בקצה הכנפיים עם הגיעם לבגרות, בסביבות גיל 5 שנים, אך הצבעים משתנים בין פרט לפרט. אורכם של פרטים בוגרים בין 85 סנטימטרים למטר אחד, ומוטת כנפיהם נעה בין 165 ל-180 סנטימטרים. צבע העיניים תכלת והן מוקפות בעור שחור חסר-נוצות. בתקופת הרבייה, מקבלים הראש והצוואר צבע צהוב בהיר. ההזדווגות והרבייה מתרחשת בצפון האוקיינוס האטלנטי. על פי רוב, מקננת הסולה הצפונית במושבות גדולות מאוד, על-גבי צוקים המתנשאים מעל האוקיינוס או על-גבי איים מסולעים קטנים. המושבה הגדולה ביותר של הסולה הצפונית, שמכילה כ-60,000 פרטים, ממוקמת באי הקטן בונאונטור שבקוויבק, אך 68% מכלל האוכלוסייה העולמית מתרבה לחופי בריטניה ואירלנד. זוגות סולות צפוניות יכולים להישאר יחדיו למשך מספר שנים. קיים קשר חזק יחסית בין בני הזוג, והם מבצעים טקס "ברכת שלום" משוכלל בקן, הכולל את מתיחת החרטום והצוואר אל-על וטפיחה בעדינות זה על מקור זו. הסולה הצפונית היא מין נודד, ובחורף היא עפה לכיוון דרום. הסולה הצפונית היא צוללת מוכשרת, והיא צוללת אל מי האוקיינוס במהירות גבוה כדי לצוד את מזונה - דגים; מזונה העיקרי הוא דגים קטנים המקובצים בלהקות קרוב אל פני המים. אף על פי שתעופתה של הסולה הצפונית קלילה ומלאת החן, על פני האדמה היא מגושמת מאוד ומדדה בכבדות בשל רגליה הקצרות וקרומי השחייה שעל גבי כפות הרגליים. הסולה הצפונית מסוגלת לשייט שעות רבות על גבי זרמי אוויר, כמעט בלי לנפנף בכנפיה, ובכך היא חוסכת אנרגיה. אף על פי שהמין אינו קרוב לסכנת הכחדה ומונה כ-530,000 פרטים, מספרם כיום נמוך ממספריהם בימים עברו, זאת בשל אובדן אזורי מחיה, לקיחת ביצים והריגת פרטים בוגרים. מדיה וקבצים בנושא סולה צפונית בוויקישיתוף סולה צפונית, באתר ITIS (באנגלית) סולה צפונית, באתר NCBI (באנגלית) סולה צפונית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סולה צפונית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סולה צפונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סולה צפונית, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) סולה צפונית, באתר GBIF (באנגלית) IUCN Red List, Morus bassanus Hinterland who's who, Northern Gannet סולה צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
טיטו גובי

טיטו גובי (באיטלקית: Tito Gobbi‏; 24 באוקטובר 1913 – 5 במרץ 1984) היה זמר בריטון איטלקי. גובי נולד בבאסאנו דל גראפה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה לפני שהכשיר עצמו לקריירה של זמר. הופעתו הראשונה באופרה הייתה בשנת 1935 בתפקיד רודולפו ב"סונאמבולה" של בליני. בשנת 1942 הופיע לראשונה בלה סקאלה במילאנו ואחר כך בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון בשנת 1951, בשתי הפעמים בתפקיד בלקורה ב"שיקוי האהבה" של דוניצטי. רומא הייתה לבסיס רבות מהפקותיו של גובי בשנות ה-50 וה-60, שבשבילן יצר תפקידים רבים בעצמו. הוא נודע בקולו הייחודי ובכישרונו להצגת תפקיד בסגנון וריזמו (מציאותי). בשנות ה-60 לקח חלק בבימוי, בין השאר בהפקתו משנת 1965 לאופרה "סימון בוקאנגרה" בבית האופרה המלכותית בלונדון. גובי הופיע ב-25 סרטי קולנוע, בתפקידי שירה ודיבור גם יחד. הוא שר את תפקידו של הברון סקארפיה בהפקה של פרנקו זפירלי ל"טוסקה" של פוצ'יני בקובנט גארדן, עם מריה קאלאס בתפקיד הראשי. המערכה השנייה של ההפקה הוצגה בטלוויזיה הבריטית ושמורה כיום על קלטות וידאו ו-DVD. גובי וקאלאס שרו קודם בתפקידים אלה בהקלטה הקלאסית של EMI משנת 1953 לאופרה זו, עם ג'וזפה די סטפנו בתפקיד מריו קאוואראדוסי ובניצוחו של ויקטור דה סאבאטה. אלבום זה הוצא למכירה הן בתקליטים והן בתקליטור, ורבים רואים בו[דרוש מקור] את ההקלטה המעולה ביותר של אופרה שלמה בכל הזמנים. הקלטה מחודשת של קאלאס בתקליט סטריאו בשנת 1964 הוציאה לזמן מה את ההקלטה הקודמת מן המחזור, אך כעבור זמן קצר יצאה שוב הקלטת המונו של 1953 לשוק ועודנה קיימת עד היום ונחשבת[דרוש מקור] לאחת העבודות המשותפות הטובות ביותר של גובי וקאלאס. בשנים הבאות קבע טיטו גובי את בסיס הבית שלו בבית האופרה הלירית של שיקגו. הוא פרש מבימת האופרה בשנת 1979 והוציא לאור ביוגרפיה בשם "טיטו גובי: חיי" בשנת 1979 (שנכתבה בידי אידה קוק) ו"טיטו גובי ועולם האופרה האיטלקית שלו" (1984). גיסו היה זמר הבס הבולגרי בוריס כריסטוף. לגובי נולדה בת אחת מאשתו טילדה, צ'צ'יליה שמה, המנהלת כיום את "האגודה המוזיקלית טיטו גובי", ארגון העוסק בניהולן ושימורן של רשומות תרומותיו של טיטו גובי לאופרה. מדיה וקבצים בנושא טיטו גובי בוויקישיתוף טיטו גובי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טיטו גובי, באתר AllMovie (באנגלית) טיטו גובי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טיטו גובי, באתר AllMusic (באנגלית) טיטו גובי, באתר MusicBrainz (באנגלית) טיטו גובי, באתר Discogs (באנגלית) טיטו גובי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קוצ'במבה

קוצ'במבה (Cochabamba) היא עיר במרכז בוליביה. היא שוכנת ברמות האלטיפלאנו, בגובה 2,558 מ' מעל פני הים. בשנת 2008 התגוררו בה למעלה מ-600 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השלישית בגודלה במדינה, אחרי סנטה קרוס ולה פאס. הבוליביאנים מכנים אותה "עיר האביב הנצחי", הודות למזג האוויר הנוח שלה ולפארקים המטופחים שלה. קוצ'במבה היא אחד המרכזים הכלכליים החשובים בבוליביה. במרכז העיר שטחי מסחר, עסקים וחיי לילה, אך השכונות שבשוליה נחשלות יותר, ובחלקן אף אין חשמל, מים זורמים או כבישים סלולים. קוצ'במבה נוסדה על ידי הספרדים ב-1571, בשם ויה ריאל דה אורופסה (Villa Real de Oropeza). היא הוקמה כמרכז לתוצרת חקלאית שישמש את ערי המכרות שבאלטיפלאנו. גילוי כסף באזור תרם אף הוא להתפתחותה של העיר, אך עם הידלדלותו של מחצב זה, דעכה העיר במהלך המאה ה-18. היא שבה והתחזקה בהדרגה, במהלך המאה ה-19, שוב כמרכז חקלאי. ב-14 בספטמבר 1810 שוחררה קוצ'קבמבה מהשלטון הספרדי, כחלק מהמאבק של מדינות דרום אמריקה לעצמאות. בתאריך זה נחוג בעיר "יום קוצ'במבה" (Dia de Cochabamba), והוא מצוין בתהלוכות ובחגיגות. בראשית שנת 2000 עלתה קוצ'במבה לכותרות, לאחר שהפגנות שנערכו בה (שכונו מלחמת המים של קוצ'במבה), במחאה על הפרטת מערכות אספקת המים והעלייה במחירי המים, יצאו מכלל שליטה. השלטונות בבוליביה הכריזו על ממשל צבאי, ורק לאחר 3 חודשים שככו המהומות. בסופו של דבר, מחאותיהם של המפגינים נשאו פרי, והממשלה ביטלה את הסכם ההפרטה. בקוצ'במבה מספר אתרים שיש בהם עניין לתיירים: שוק לה קאנצ'ה (La Cancha), שהוא השוק הגדול בדרום אמריקה. פסל של ישו מתנשא לגובה של 40.44 מטרים; דמות ישו בגובה 34.20 מטרים אשר עומדת על במה בגובה 6.24 מטרים. הפסל חולש על העיר מגבעת סן פדרו, אליו ניתן להגיע ברגל או ברכבל. ארמון פורטאלס (Palacio Portales), שנבנה עבור התעשיין העשיר בבוליביה, סימון פאטינו, הוא ארמון קולוניאלי שנבנה בהשפעת הרנסאנס וארמון אלהמברה בגרנדה. בשדרת אל פראדו (El Prado) מרוכזים מרבית המסעדות, בתי הקפה ומועדוני הלילה של העיר. כיכר 14 בספטמבר (Plaza de Catorce de Sptiembre) המוצלת שוכנת במרכז ההיסטורי של העיר, ובה נמצאים הקתדרלה ובית העירייה. מהעיר ניתן לצאת לפארק הלאומי טורוטורו. צ'ילה אריקה, צ'ילה מלחמת המים של קוצ'במבה מדיה וקבצים בנושא קוצ'במבה בוויקישיתוף האתר הרשמי של מחוז קוצ'במבה (בספרדית) קוצ'במבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוצ'במבה (בוליביה), דף שער בספרייה הלאומית
נחל ספונים

נַחַל סְפוּנִים נחל ברכס הכרמל. הנחל הוא נחל אכזב בפארק הכרמל, ומים זורמים בו רק בימי החורף הגשומים. פתח הנחל תוחם את גבולו הצפוני של מצוק מגדים. בפתח הנחל מכוון מערב נמצאת מחצבה, במעלה הנחל נמצאות מערות קרסטיות אשר שימשו למגורים בתקופות הפרהיסטוריות ואתרים ארכאולוגים אשר שימשו את האדם בעת מגוריו בנחל. ערך מורחב – מערת ספונים מערת ספונים היא מערת נטיפים בצידו הדרומי של ואדי הנחל. פתח המערה נמצא כ- 15 - 20 מטר מעל האפיק. אורך המערה כ-50 מטר. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובני רודיסטים. המצאות מאובנים אלה היא עדות שגושי גיר אלה הם מתקופת הטורון. פיתחה של המערה קשתי ברוחב של 12 מטר וגובה מרבי של 5 מטר. פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה. במערה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה התקיימה בשנת 1941 בראשות הארכאולוג משה שטקליס. חפירה נוספת נערכה בין השנים 1965–1970 בראשות הארכאולוג אברהם רונן. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות והתרבויות הפרהיסטוריות הבאות: התרבות המוסטרית, התרבות הכבארית, התרבות הנאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות. שמה של המערה בערבית הוא ערק אל-ברוד שמשמעותו היא "מערת הפיצוץ". הרועים הערבים שהשתמשו במערה כמכלאה לצאן, נהגו להבריח את העטלפים השוכנים במערה על ידי פיצוצים. במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרת והנאוליתית. אתר זה נחפר על יד רונן ומ' למדן. השרידים כללו נדבך של קיר בנוי, נתזי צור, עצמות בעלי חיים, קליפות ביצי יען, גלעינים, קוצים של קיפוד ים וקונכיות. המצוק שמעל לאתר מכוסה בצמחים מטפסים בסבך צפוף ביותר. ניתן למצוא בו יערה קיסוסית, זלזלת ועוד. קיר זה נקרא "קיר המטפסים". למרגלותיו נמצא גוש סלע ענק שניתק מהמצוק ויצר מחסה אשר בתקרתו מקננת סנונית המערות ועל גגו גרים שפני סלע. במעלה הנחל בקטע שבין מצוק המטפסים ומערת ספונים מצויה מערה קרסטית גדולה הכוללת אולם מרכזי בעל קרקעית משופעת. למערה חמישה פתחים שהם פירים שקרקעיתם בעומק 16 מטר. בסמוך לבור נמצא כוך שהוא שרידי מערה שהתמוטטה. בכוך בתוך משקע גירני נמצאו עצמות ושברי צור. למרגלות הכוך נמצא גוש סלע המכיל גם הוא עצמות בעלי חיים כנראה מהתקופה הנאטופית ושברי צור. הנחל עובר במושב מגדים ונשפך לים ברצועת החוף בין חיפה לעתלית. חלק ממצוק מגדים הר הכרמל. ברקע מישור החוף הצפוני שרידי מערה במצוק הצפוני ממול למערת ספונים אפיק נחל ספונים קטע ממצוק מגדים אותו תוחם נחל ספונים. ברקע יישובי מישור החוף הצפוני מנחם מרקוס, הר הכרמל- סקר נוף ומסלולי טיול, בהוצאת רשות הטבע והגנים, 1997 מדיה וקבצים בנושא נחל ספונים בוויקישיתוף מערת ספונים (29), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל מערת ספונים ב'" (המערה המזרחית) (28), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל נחל ספונים (21), באתר הסקר הארכאולוגי של ישראל מסלול טיול מצוק מגדים - מערת ספונים - במינהלת הטיולים מסלול טיול נחל ספונים - במינהלת הטיולים מצוק מגדים ונחל ספונים באתר "טבע ונופים בישראל" Excavations at the cave of Sefunim (lraq El-Barud), Mt. Carmefl Preliminary report, by A.Ronen
סלט חצילים רומני

סלט חצילים רומני (ברומנית Salată de vinete) הוא סלט רומני שעשוי מחצילים קלויים. הקלייה מתבצעת בדרך כלל על אש גלויה - על גחלים בוערות או על כיריים דולקות - עד שהקליפה נשרפת ומתקשה. לאחר מכן מפרידים את בשר החציל מהקליפה, ואת הבשר קוצצים, באופן מסורתי בעזרת סכין עשוי עץ. הסלט נפוץ ופשוט מאוד. הוא מכיל חצילים קלויים מתובלים במלח, בצל קצוץ דק ושמן תירס ולפעמים גם זיתים. לעיתים מוסיפים גם מעט פלפל חריף טרי קצוץ דק לשיפור הטעם ולהביא לו יותר "חיספוסיות". זקוסקה מדיה וקבצים בנושא סלט חצילים רומני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה אישון

משה אישון (תרפ"ט, 1928 - ט"ו בסיוון תשע"ה, 2 ביוני 2015) היה עיתונאי ישראלי. אישון היה עורך "הצופה" בשנים 1981–1997 ולאחר מכן פובליציסט במקור ראשון. אישון (במקור: אויגאפעל) נולד בפולין לנחה ולשלמה שהשתייך לחסידות דינוב ובלז. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה המשפחה לרוסיה, שם הואשמו היהודים בריגול, ובעקבות זאת הוגלו לסיביר. בשנת 1950 עלה עם משפחתו לישראל, ומיד לאחר מכן נפטר אביו. עבד במערכת "הצופה" בתפקידים שונים. ב-1981 מונה לעורך העיתון ושימש בתפקיד זה שש עשרה שנה. פרסם מאות מאמרים פובליציסטיים בענייני השעה, והיה ממעצבי דעת הקהל בציבור הציוני-דתי. לאחר איחוד "הצופה" עם מקור ראשון, החל לכתוב מאמרי פובליציסטיקה במקור ראשון. נישא לחיה, והם גרו תקופה ממושכת בתל אביב. לזוג שלושה ילדים: בנו הרב שלמה הוא ראש מכון כת"ר. בשנת 2001 קיבל את פרס יקיר העיר תל אביב-יפו. מדיה וקבצים בנושא משה אישון בוויקישיתוף אסף גולן, העיתונאי והעורך משה אישון הלך לעולמו, באתר nrg‏, 3 ביוני 2015 מידע על אישון, משה, 1928-2015 בקטלוג הספרייה הלאומית עיתונאות כשליחות, אישון מתראיין לדף השבועי של חברת jem - אלול תשפ"ב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל פינו

אמיל פינו (בצרפתית: Emile Peynaud;‏ 29 ביוני 1912 - 18 ביולי 2004) היה יועץ יין צרפתי. פרופסור לאונולוגיה באוניברסיטת בורדו, ומי שנחשב לגורו של עשיית היין החדישה של יינות בורדו. פינו היה האיש החשוב ביותר מאחורי השינוי שחל בעשיית היין בצרפת במאה העשרים, בעיקר בבורדו. הוא המציא את מה שנחשב לסגנון בינלאומי של יין, במיוחד ביין אדום: בשל, פירותי, עם טאנינים רכים וטעמו של עץ חדש, יינות שנטעמים מצוין בעודם צעירים, אך גם בעלי יכולת התיישנות. במהלך שנות השישים ושנות השבעים של המאה העשרים, התעקש פינו שענבים יקטפו רק כאשר יהיו בשלים לחלוטין. הוא טען שטאנינים בשלים הם אלו שיאפשרו ליינות להתבגר. בבורדו דאז, הייתה זו מחשבה מהפכנית. יצרנים לרוב קטפו מוקדם יותר כיוון שדאגו פן ייקחו סיכון גדול: אם יירד גשם הענבים יכולים להיתקף על ידי הריקבון, אם ירדו ממטרי ברד היבול כולו עלול להיהרס. פינו שם כובד משקלו על מכלי תסיסה מבוקרי טמפרטורה על מנת לשמור על טריות ורעננות היינות. הוא הציע את הרעיון של בחירה קפדנית של הענבים: לקחת את החביות המובחרות ביותר עבור היין הראשון, Grand Vin הטוב יותר של השאטו, וטען בזכות הצורך לשמור את החביות הטובות פחות עבור היין השני. הוא אף הטיף לשימוש בחביות עץ אלון חדשות. במהלך שנות השבעים שאטואים רבים, שלבסוף החלו לייצר ממון רב הודות לשוק האמריקני החלו להעסיק אותו כיועץ. לא רק על מנת להציל יין בצרה, אלא גם כדי לסייע כך שייצא טוב כבר מן ההתחלה. בשיאו ייעץ פינו לשבעים יקבים. הבציר של שנת 1982 שהעלה את רוברט פארקר למעלת האיש המשפיע ביותר בעולם היין, היה לבציר שבו לראשונה הופקה תועלת מרעיונותיו של פינו אשר באו לידי ביטוי דרך יינות בורדו. פינו, בדומה לפארקר, ראה בבציר זה את אחד המשובחים של המאה הן איכותית והן כמותית, כמו הבצירים של 1947, 1949, 1959 ו-1961. אמיל פינו האמין שייננים אחראים לשינוי סגנונות על ידי עשיית יינות שמרצים אותם עצמם ועיצוב טעמו של הציבור לפי טעמם הם: "אם טעמים משתנים זה בגלל שהמוצר משתנה. הציבור לא יכול לדמיין טעם שאינו קיים". בדיוק כפי שבכל תקופה ישנו סגנון אחר במוזיקה, בבגדים ובסטנדרטים של התנהגות, כך גם ישנו סגנון אחר של יין. פינו אף הוסיף: "אבל, זוהי גם פחות שאלה של אופנה מאשר של תפישה, טכנולוגיה וארגון הייצור והשיווק". פינו אף החל את המגמה שהונהגה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (אותה פיתח פארקר) בספרו Le Gout de Vin עם רשימת הקטגוריות של ארומות היין. תלמידו החשוב ביותר של פינו הוא מישל רולאנד, הנשחב בעיניי רבים כיינן המשפיע ביותר בעולם. "Peynaud Emil", in: Robinson Jancis (editor), The Oxford Companion to Wine, Third Edition. Oxford University Press, Oxford, 2006, pp. 516-517
מאלין ברגרן

מאלין סופיה קטרינה ברגרן (אנגלית: Malin Sofia Katarina Berggren; נולדה ב-31 באוקטובר 1970) היא זמרת שוודית שהקימה בשנת 1990 את להקת הפופ אייס אוף בייס עם אחיה ג׳ונאס, אחותה ג׳ני וחברם אולף אקברג. לין, ילידת גטבורג, שוודיה, החלה כסולנית הדומיננטית בלהקה, אך משנת 97' לערך פינתה את קדמת הבמה לאחותה הצעירה ג'ני. בשנת 2002 אושר כי לין עזבה את הלהקה באופן רשמי כמה שנים לפני. הודעה זו חתמה שורת ספקולציות באשר לתפקודה של לין כחלק מהלהקה, כשנראתה בהופעות לרוב בקצה הבמה מנגנת בסינתיסייזר, הופיעה בקליפים כשדמותה מטושטשת. מאלין ברגרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאלין ברגרן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאלין ברגרן, באתר Last.fm (באנגלית) מאלין ברגרן, באתר AllMusic (באנגלית) מאלין ברגרן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאלין ברגרן, באתר Discogs (באנגלית) מאלין ברגרן, באתר Genius מאלין ברגרן, באתר SecondHandSongs אור ברנע, השוודית שלו, באתר ynet,‏ 20 ביולי 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האופרה הלירית של שיקגו

האופרה הלירית של שיקגו (באנגלית: Lyric Opera of Chicago) היא אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בארצות הברית. היא נוסדה בשיקגו ב-1954. מעונה הקבוע של הלהקה הוא בית האופרה העירוני, בניין משנת 1929 שפנימו מעוצב בסגנון אר דקו. קיבולתו בת 3,563 המושבים מציבה אותו במקום השני בגודלו בין אולמות האופרה בצפון אמריקה. ויליאם מייסון היה המנהל הכללי של האופרה הלירית, משרה בה הוא כיהן מאז נובמבר 1997 ועד 2011. מייסון נמצא בלהקה זה למעלה מ-40 שנה. אנתוני פרויד נכנס לתפקידו באוקטובר 2011, וכהונתו הוארכה עד 2026. סר אנדרו דייוויס היה המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של הלהקה מאז ספטמבר 2000 עד לפרישתו ביוני 2021. הוא העביר את השרביט לאנריקה מצולה (אנ'), המנהל המוזיקלי הנוכחי של האופרה הלירית והמנצח הראשי. דייוויס ניצח על שלושה מחזורים מלאים של טבעת הניבלונגים בעונת 2004–2005 לציון שנת היובל של הלהקה. נוסף לרפרטואר האופרה המקובל, האופרה הלירית מציגה יצירות בנות זמננו. בין ההפקות של הזמן האחרון "גטסבי הגדול (אנ')" של ג'ון הרביסון (אנ') (2000–2001), "סצנת רחוב (אנ')" של קורט וייל (2001–2002) ו"סוזנה (אנ')" של קרלייל פלויד ו"סוויני טוד" של סטיבן זונדהיים (2002–2003). המלחין ויליאם בולקום כתב את האופרה האחרונה שלו עד כה, "חתונה (אנ')", לאופרה הלירית. האופרה מבוססת על סרטו של במאי הקולנוע רוברט אלטמן, באותו שם, משנת 1978. הצגת הבכורה הייתה בעונת היובל של האופרה הלירית. בולקום עתיד היה לכתוב עוד אופרה ללהקה, שהצגת הבכורה שלה תוכננה לעונת 2009–2010. מדיה וקבצים בנושא האופרה הלירית של שיקגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האופרה הלירית של שיקגו האופרה הלירית של שיקגו, ברשת החברתית פייסבוק האופרה הלירית של שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האופרה הלירית של שיקגו, ברשת החברתית אינסטגרם
עמיל מכס

עֲמִיל מֶכֶס הנקרא גם סוכן מכס (באנגלית: Customs broker), הוא איש מקצוע המוסמך לייצג בעלי עסקים מול רשויות המכס והוא בעל ניסיון בכל התהליכים הקשורים בסחר בינלאומי. המילה עָמִיל מקורה בערבית,عميل ומשמעה נציג סוכן או מתווך. תפקידו הרשמי של עמיל המכס קשור בעיקר בפעילות מילוי הטפסים הקיימים בתהליכים השונים של יבוא ויצוא. הוא משמש שלוח ונאמן של יבואן או יצואן כלפי שלטונות המכס. עליו להכין את הניירת בהתאם לדרישות החוקיות, לגבות כסף עבור פעילותו ועבור המיסים שגובה המדינה, ולסווג את הסחורות בסיווג ממנו ייקבע המיסוי, באופן שיהיה קביל על השלטונות. בכל מסוף בו פועלות תחנות המכס, יש לעמילים עמדות וסניפים, באמצעותם הם פועלים להליכים השונים. לרוב התקשרות עם עמיל מכס כוללת גם מרכיבים אחרים בשילוח הבינלאומי, ביניהם: הובלה ימית, הובלה יבשתית, ביטוח ימי, מחסני ערובה, ועוד. רוב החברות לעמילות מכס, עוסקות בעצמן בצדדים אחרים של הלוגיסטיקה הקשורה בשינוע סחורות ממדינה למדינה, או שהן קשורות עם חברות בארץ וכן עם גורמים ורשויות גם בחו"ל. בעלי עסקים בוחרים עמילי מכס בהתאם למספר קריטריונים: ביכולתם לבצע במהירות וביעילות את הפעילות הבירוקרטית הכרוכה בשחרור סחורות או במשלוחן ליצוא. בידע המקצועי שלהם. לעיתים יש מחלוקת בין נציג המכס לבין העמיל על סיווג הסחורה המיובאת. סיווג זה קריטי בקביעת גובה המס. המחלוקות נובעות מכך שבאופן היסטורי המדינה ניסתה ליצור מערכת מיסוי מורכבת בעלת עשרות אלפי סיווגים שונים. לכך נוספו הסכמים בינלאומיים שנחתמו בנפרד מול כל מדינה. יתר על כך, מדיניות הממשלה איננה עקבית והמוצרים הקיימים בשוק אינם בהכרח תואמים להגדרות המוצרים הישנות הקיימות בספרי המכס. ביכולתם להשיג ללקוחות שלהם חיסכון בעלויות שונות הכרוכות בשילוח, אולם החיסכון לרוב מתורגם לרווח אצל העמיל. למשל, הובלה ימית או הובלה יבשתית. עמילי מכס בעלי מוניטין, מקושרים בהסכמים מסחריים רבים ומקיפים עם חברות שונות בכל רחבי העולם. עמילות מכס היא מקצוע בו נדרשים מקצועיות ואמינות ברמה גבוהה. המקצוע נלמד בקורסים מיוחדים, אשר בסיומם נדרשים לעבור בחינות מיוחדות וכן תקופת התמחות, רק אחריהן מקבל העמיל רישיון "סוכן מכס" מטעם רשות המסים בישראל אגף המכס והמע"מ. שירות גלובס, ‏חשד: עמיל מכס וסבל ניסו להסתיר סחורה מהמכס באשדוד, באתר גלובס, 14 בינואר 2018 יצחק דנון, ‏חשד: עמיל מכס סייע לסוחרים פלשתינים לעקוף בדיקות בטחוניות, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2002 שורש ע־מ־ל בעברית שמשמעו פעולה ומקביל לעברית. במדינות מסוימות עמיל הוא לקוֹח גיא כספי ושרית ליבנה, עמילות מכס: לעבור את המכס בשתי שניות, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2020 לורי אוברמן, המונחים שכל יבואן ויצואן מתחיל חייב לדעת, באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2015
פושקר

פּוּשְקָר (בהינדי: पुष्कर) היא עיירה במדינת ראג'סטאן שבהודו, המהווה עיירה קדושה להינדים ואחד ממקומות העלייה לרגל המרכזיים והעתיקים בהודו. בפושקר נמצא המקדש הידוע ביותר לאל בְּרָהמָה, שהוא האל הבורא באמונה ההינדית, ובשל כך נודעת העיירה כמקום הפולחן המרכזי ביותר לאל זה. בעת המודרנית הפכה גם למרכז תיירותי המושכת אליה תיירים רבים מכל העולם. עוד היא נודעת בשל יריד (Mela) הגמלים הגדול שנערך בה במהלך פסטיבל שנתי שבמהלכו נהוג לעלות אליה לרגל (Yatra) ולטבול באגם הקדוש שלה. פושקר נמצאת כ-11 קילומטר מהעיר אג'מר. שביניהן מפריד הר הנחש. היא מהווה נווה מדבר מוקף הרים, ושוכנת לצד אגם פושקר. אגם פושקר הוא למעשה אגם מלאכותי שנבנה במאה ה-12 על ידי בניית סכר במקורות נהר לוּנִי. על פי האמונה ההינדית, נוצר האגם במקום שבו שמט בראהמה מידו פרח לוטוס, במהלך קרב עם השד וג'ראנאבהה (Vajranabha). על פי אטימולוגיה זו שמה "פושקר", שפירושה המילולי הוא "לוטוס כחול". על פי האמונה, טבילה באגם באחת הגהאטות, מרפאת הן מחלות גופניות והן מחלות נפשיות, ואף יכולה לגאול אדם ממעגל גלגול הנשמות, סמסרה[דרוש מקור], והוא מכונה לעיתים בתואר טירטה-ראג' - "מלך המקומות הקדושים". פעם בשנה, במהלך לילות הירח המלא של חודש הקאריטה (מקביל בערך לחודש נובמבר), נערכת בפושקר מֱלָה, פסטיבל ויריד, של גמלים, בו לוקחים חלק כ-50 אלף גמלים ולמעלה מרבע מיליון אורחים. שיאה של החגיגה הוא ביום הרביעי בליל הירח המלא, שבו פוקדים עולי הרגל את מקדש ברהמה וטובלים באגם הקדוש. בשנות ה-70 של המאה ה-20 גילו ההיפים את פושקר והוקסמו מן המקום הקטן והשקט בעל הנוף היפה. מאז הפכה למרכז תיירותי, כך שבעונת התיירות (חודשי החורף) ניתן למצוא בה תיירים רבים. לישראלים, מהווה חלק משביל החומוס. כמו כן בפושקר קיים בית חב"ד (המנוהל על ידי שליח הרבי מחב"ד הרב שימי גולדשטיין) למעלה מ-20 שנה עבור המטיילים הישראלים הפעיל בעונת התיירות - מחגי תשרי (ספטמבר-אוקטובר) ועד לאחר חג הפסח (אפריל). מקדש ברהמה שקיעה באגם פושקר חיות קדושות ליד האגם יריד הגמלים בפושקר (2009) מדיה וקבצים בנושא פושקר בוויקישיתוף באתר למטייל באתר מטיילים בעולם מתוך מגלים יותם יעקובסון, פושקאר וחגיגות מאלה, באתר GoTravel יותם יעקבסון‏, יריד הגמלים בפושקר: בלגן הודי ענקי מלא עיוותים וקדושה, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2013 פושקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההיסטורה של אגם פושקאר, באתר ecoindia.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.