laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האחים אזולאי

האחים אזולאי מאיר, יצחק (ג'קי), דוד וניסים הקימו את חברת התקליטים "האחים אזולאי" בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. פעילותם תרמה רבות להתפתחותה ושימורה של המוזיקה המזרחית בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל. האחים אזולאי הגיעו לארץ ממרוקו בשנת 1948 והתגוררו ביפו העתיקה. אביהם, רפאל אזולאי, עבד לפרנסתו כפועל בניין. בתחילת שנות ה-50 החליט אזולאי האבא לפתוח חנות בשוק הפשפשים ביפו ביחד עם בנו הבכור, ג'קי, שעסקה בעיקר בקנייה ומכירה של פטיפונים. באותה תקופה הופקו והופצו בארץ תקליטים עם מוזיקה של הזרם המרכזי על ידי חברות תקליטים שהזניחו את הז'אנרים שכללו מוזיקה ערבית, מוזיקה מזרחית ומוזיקה של עדות המזרח. עובדה זו והאהבה העזה למוזיקה שינק מביתו, גרמה לג'קי לפנות לתחום ההפקה של מוזיקה מזרחית ולגרור אחריו את אֶחָיו. השיר הראשון שהאחים הפיקו היה שיר הודי בשם "איצ'יקידנה" שבוצע על ידי הזמר והמלחין נעים רג'ואן. מרגע יציאתו, הפך השיר ללהיט גדול בארץ. הצלחתו של השיר עודדה את האחים להמשיך את עבודתם בתחום ולתת מענה מוזיקלי לציבור המאזינים המזרחי שהלך וגדל לנוכח העלייה הגדולה מארצות ערב באותן השנים. האחים החלו לגייס אמנים מתחילים, בעיקר מתחום הזמר המזרחי, כאשר אחד מאמנים אלו היה יוסף (ג'ו) עמר, שהפך עם השנים לטרובדור הגדול של הז'אנר המזרחי. הצלחותיו של עמר עם שני שיריו הראשונים: "שיר השיכור" ו- "שלום לבן דודי", הקנו לאחים אזולאי הצלחה רבה. בתחילת שנות ה-60 החליטו האחים אזולאי להקים חברת תקליטים מקצועית שנקראה בפשטות - "האחים אזולאי". החברה הקליטה, הפיקה והפיצה מוזיקה בסגנונות מזרחיים מגוונים: ערבי, תימני, מרוקאי, טריפוליטאי, יווני וישראלי. כחלק מפעילותם, האחים עבדו עם אמנים כגון: אריס סאן, טריפונס, גאולה ברדה, דוד נידם, יוסף "מנגו" בוארון, ויטו ג'רבי, סופה כחלון, זוהרה אלפסיה, גבי שושן, בני אלבז, אהובה עוזרי, סמיר שוקרי, שייך מואיז'ו, עופר לוי, צביקה פיק ועוזי פוקס. החנות המקורית של האחים אזולאי עדיין קיימת ביפו – ברחוב רזיאל מול מגדל השעון. בחנות עצמה ניתן למצוא בעיקר תקליטים של מוזיקה יהודית-דתית, תחום בו האחים מתרכזים בימים אלו. יצחק (ג'קי) אזולאי, הבכור מבין האחים אזולאי, נפטר בנובמבר 2023. קוליפון נויה כוכבי, האוצר הבלום של המוזיקה המזרחית, באתר הארץ, 22 ביולי 2009
מפרץ בלמונט

מפרץ בלמונט (באנגלית: Belmont Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף האוקיינוס האטלנטי בשפך נהר אוקוקוון, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית. המפרץ ממוקם בין מחוז פיירפקס, ומחוז הנסיך ויליאם. לחופי המפרץ מצויים שמורת הטבע הלאומית אליזבת הרטוול מייסון נק, והפארק המדינתי מייסון נק שבמחוז פיירפקס, ושמורת הטבע הלאומית נהר אוקוקוון שבמחוז הנסיך ויליאם. המפרץ נקרא על שם מבנה בשם זהה שנבנה במקום בשנת 1730 על ידי קטסבי קוק - אשר כיהן כפקיד המחוזי של בית המשפט של מחוז הנסיך ויליאם באותה עת. מדיה וקבצים בנושא מפרץ בלמונט בוויקישיתוף אתר רשמי של שמורת הטבע הלאומית אליזבת הרטוול מייסון נק אתר רשמי של שמורת הטבע הלאומית נהר אוקוקוון
נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים

נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של צ'כיה. הישגי השיא של הנבחרת הם זכייתה במדליית הזהב ב-2005 ובמדליית הכסף ב-2003 באליפות אירופה. כמו כן הגיעה הנבחרת למקום השני באליפות העולם 2010. הדירוג הנוכחי של נבחרת צ'כיה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-21 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, עלייה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. מדיה וקבצים בנושא נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת צ'כיה בכדורסל נשים נתונים מאתר פיב"א דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

ארטמיוס אנסטסיוס (מת ב-719 או 720, ביוונית: Αρτέμιος Ἀναστάσιος Β), המכונה גם אנסטסיוס השני היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 713 ל-715. ארטימיוס היה מזכירו הצבאי של הקיסר פיליפיקוס ורדאניס. ב-3 ביוני 713 חוללו קציניו של פיליפיקוס מן הצבא בתראקיה הפיכה צבאית נגדו ולמחרת מינו את ארטימיוס לקיסר תחת השם אנסטסיוס השני. מעט אחרי עלייתו לשלטון, הוציא אנסטסיוס להורג את הקצינים שהיו מעורבים בהפיכה נגד קודמו והחל בביצוע רפורמות במבנה הצבא והצי ובהגנת הבירה. ב-715 נפל אנסטסיוס למזימה מן הסוג שהוביל בעצמו, כשכוח צבא מרודוס ביצע הפיכה והעלה את תאודוסיוס השלישי לשלטון. באוגוסט 715, לאחר שישה חודשים של מצור על קונסטנטינופול, נמלט אנסטסיוס למנזר בתסליה. ב-719 שב בראש כוח צבא של בולגרים, בניסיון לכבוש את ביזנטיון מידי הקיסר לאו השלישי. הבולגרים מסרו את אנסטסיוס לידי לאו השלישי, והוא הוצא להורג על ידי הקיסר בקונסטנטינופול ב-719 או בתחילת 720. מדיה וקבצים בנושא אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנסטסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כריסס

כריסס (ביוונית: Χρύσης) הוא דמות במיתולוגיה היוונית, כהן בכיר לאפולו בעיר כריסה, אשר ממוקמת בסמוך לעיר טרויה. בסיפור מלחמת טרויה נלקחה בתו של כריסס, כריסאיס, בשבי בעת שהחיילים היוונים פשטו על עירה והיא ניתנת למלך אגממנון כשפחה. האיליאדה להומרוס נפתחת כאשר כריסס מתחנן לרגליי אגממנון כי ישיב לו את בתו בתמורה לכופר רב. אגממנון מצידו מסרב להצעה, בתגובה לכך כריסס מתפלל לאלוהיו, הלא הוא אפולו, כי ינקום את נקמתו באגממנון. אפולו נעתר לעזרת כוהנו ומשלח ביוונים מגפה אשר קוטלת ביוונים ומאלצת את בכירי מנהיגי יוון לכנס אספת חירום. באספה מנהיגי היוונים, ובראשם אכילס, מבקשים מאגממנון להחזיר לכריסס את בתו ולהוסיף עליה הקטומבה (זבח של מאה פרים), אגממנון מסכים להחזיר את כריסיאדה אך מתרה באכילס כי לקיחתה תגרור את לקיחת השפחה שניתנה לו, בריסאיס, בתו של בריסס. היוונים שולחים משלחת אוניות, אשר בראשה עומד אודיסאוס, ובה כריסיאדה בת הכהן והזבח לאפולו, וכאשר מגיעה המשלחת לכריסס מתוארת העלאת הזבח לאל אפולון, שמחת האל ותפילתו של כריסס כי האל יטה אוזן גם הפעם ויגמול ליוונים כפי שהענישם. על פי מקורות שונים כריסס ובריסס הם אחים, בנים לאדם בשם ארדיס. כוכב הלכת המינורי 4707 Khryses נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא כריסס בוויקישיתוף הומרוס הספר הראשון של האיליאדה בתרגום דוד פרישמן (4707) Khryses In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_4619. ISBN 978-3-540-29925-7.
ספינת השעשועים

ספינת השעשועים (באנגלית: Show Boat) הוא מחזמר אמריקאי מאת ג'רום קרן (מוזיקה) ואוסקר המרשטיין (ליברית) ונחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול. המחזמר הוא עיבוד לרומן מאת עדנה פרבר (Edna Ferber; ‏ 1926), שהופק והועלה לראשונה על הבמה ב-1927 על ידי פלורנץ זיגפלד, בהמשך הופקו שתי גרסאות לקולנוע (ב-1936 וב-1951). ההפקה המקורית "רצה" באופן חסר תקדים, במשך שנה וחצי ברציפות, בתיאטרון זיגפלד. לאחר מכן הועלה המחזמר שוב בשנים 1932, 1946–1948, 1983 ו-1994–1997, הפקה שזכתה בפרס טוני. כמו כן הועלה המחזה בלונדון ב-1928 וגם שם זכה למספר הפקות (ב-1971, 1989 ו-1998). המחזמר מגולל את סיפורה של להקת בידור על סיפונה של ספינה בשם "פריחת הכותנה" (Cotton Blossom), שנעה במעלה הנהר מיסיסיפי מאזור ניו אורלינס לשיקגו בין השנים 1880 ועד 1926, שנה בה שקעה צורת בידור זו. מלבד שירים וריקודים שובי לב ולהיטים כגון Ol' Man River (שהושמע לראשונה בהפקה הלונדונית מפיו של הזמר פול רובסון והפך לאחד מביצועיו המפורסמים), מטפל המחזה בנושא הגזענות. צוות המחזמר הוא ברובו אפרו-אמריקאי, המופיע בפני קהל לבן בעיקרו (הן בהצגה והן במציאות). המחברים הכניסו לעלילה ולתמליל לא מעט ביטויים ואירועים גזעניים, במטרה להציג את הצד השני של המטבע לקהל הלבן. עם זאת, קשה כיום לקבל רבים מהביטויים והדיאלוגים במחזה הכוללים ביטויי גזענות גסה. The Cambridge companion to the musical by William A. Everett, Paul R. Laird chap. 4 - Images of African Americans: African-American Musical Theater, Show Boat and Porgy and Bess מדיה וקבצים בנושא ספינת השעשועים בוויקישיתוף הסרט מ-1929 בשם זה איננו גרסה של המחזמר אלא עיבוד נפרד לרומן של פרבר. ראו ספינת השעשועים במסד הנתונים IBDB (באנגלית)
CAPM

מודל לתמחור נכסי הון (באנגלית: Capital Asset Pricing Model, או בראשי תיבות: CAPM) הוא מודל כלכלי שעוסק בהערכת שווי מניות, נגזרות המניות, ביטחונות ונכסים על ידי השוואה בין הסיכון הכרוך בהם כנגד התשואה הצפויה. המודל מבוסס על הרעיון שמשקיעים ידרשו תשואה נוספת (שנקראת פרמיית סיכון) עבור נטילת סיכון נוסף. על-פי המודל, התשואה שהמשקיעים ידרשו תהיה שווה לסכום של שני גורמים: שיעור התשואה מהשקעה חסרת סיכון ופרמיית הסיכון. במקרה והתשואה הצפויה מההשקעה לא עוברת את סף המינימום (סכום שני הגורמים), ההשקעה אינה כדאית. המודל פותח על ידי שורה של כלכלנים, בהם ויליאם שארפ, והתבסס על התאוריה המודרנית של תיקי השקעות. שארפ זכה בפרס נובל בשנת 1990 בשל פיתוח המודל. המודל מבוסס על שתי משוואות מרכזיות. האחת, משוואת קו השוק (באנגלית: Capital Market Line או בראשי תיבות: CML), מציגה את הקשר בין מידת התשואה העודפת הצפויה של תיק השקעות, הנובעת מחלוקת ההשקעות בין נכס חסר סיכון (למשל איגרות חוב ממשלתיות) לבין תיק השקעות בעלות סיכון (למשל מניות), לבין הסיכון של התיק כפי שמתבטא בסטיית התקן שלו: E ( r p ) = r f + σ p / σ m ⋅ [ E ( r m ) − r f ] {\displaystyle E(r_{p})=r_{f}+\sigma _{p}/\sigma _{m}\cdot [E(r_{m})-r_{f}]} השנייה, משוואת קו הנכסים (באנגלית: Security Market Line או בראשי תיבות: SML), מציגה את הקשר בין התשואה הצפויה של נכס מסוכן, למדד התנודתיות שלו עם תיק השוק (המכונה גם בטא): E ( r i ) = r f + β i ⋅ [ E ( r m ) − r f ] {\displaystyle E(r_{i})=r_{f}+\beta _{i}\cdot [E(r_{m})-r_{f}]} כאשר הבטא מחושבת כך: β   = C o v ( r a , r m ) V a r ( r m ) {\displaystyle \beta \ ={\frac {Cov(r_{a},r_{m})}{Var(r_{m})}}} או באמצעות הנוסחה: β = ρ a , b σ a σ b {\displaystyle \beta =\rho _{a,b}{\frac {\sigma _{a}}{\sigma _{b}}}} . נוסחה זו לחישוב התשואה הצפויה, משמשת לקביעת מקדם ההיוון של ההשקעה במניה או בהון העצמי של החברה, ולפיכך משמשת לתמחור שווי חברות. CAPM מורחב במציאות, ריבית חסרת הסיכון להשקעה נמוכה מריבית חסרת סיכון להלוואה ולכן, משוואת ה־SML של מודל ה־CAPM המורחב היא: E ( r i ) = r z + β ⋅ [ E ( r m ) − r z ] {\displaystyle E(r_{i})=r_{z}+\beta \cdot [E(r_{m})-r_{z}]} כשאר r z {\displaystyle r_{z}} הוא ערך מסוים בין ריבית חסרת סיכון להשקעה לריבית חסרת סיכון להלוואה. הסבר מפורט באנגלית - באתר value based management נכסי הון, מודל לקביעת מחירים, דף שער בספרייה הלאומית מודל לתמחור נכסי הון CAPM באתר אלמביר סקירות כלכליות The Sveriges Riksbank Prize in Economic Sciences in Memory of Alfred Nobel 1990, NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית)
גשר טרומסה

גשר טרומסה (בנורווגית: Tromsøbrua) הוא גשר זיזים עשוי בטון מזוין בצפון נורווגיה, המחבר בין רובע טרומסלאדן (Tromsdalen) לבין מרכזה של העיר טרומסה (Tromsø) השוכן על אי (Tromsøya). הגשר חוצה את מצר טרומסייסונדט (Tromsøysundet) בנקודה הצרה ביותר שלו, ואורכו 1,036 מטרים. לאורכו 58 מפתחים, רוחבו של המפתח הגדול ביותר הוא 80 מטרים, וגובהו מעל פני המים הוא 36 מטרים. הגשר שרוחבו 8.3 מטרים, נושא על גבו את כביש 862, ובו נתיב תנועה בודד לכל כיוון וכן מדרכות משני צדדי הכביש. בניית הגשר החלה בשנת 1958 והוא נפתח לתנועה שנתיים לאחר מכן. עלות בנייתו הייתה 14.5 מיליון קרונה נורווגית, והוא החליף שירות מעבורות שפעל בין שני צדדי המצר עד חנוכתו. הגשר עודד את התפתחותה של העיר, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נחפרה מנהרת טרומסייסונדט (Tromsøysund) מתחת למי המצר, כשלושה ק"מ צפונית לגשר. מאז שנחנך, היה הגשר, יחד עם קתדרלת איסהאב הסמוכה לקצהו המזרחי, לאחר מסימני ההיכר של טרומסה, ובשנת 2002 הוא הוכר כמבנה לשימור. הגשר הפך ליעד פופולרי למתאבדים, ובשנת 2005 נאלצו הרשויות להגביה את הגדרות לאורכו כדי להילחם בתופעה. מדיה וקבצים בנושא גשר טרומסה בוויקישיתוף אודות הגשר
אריה בז'רנו

אריה בז'רנו (נולד ב-14 בינואר 1951) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב. בז'רנו נולד במושב גינתון למשפחה ממוצא בולגרי. הוא למד בכפר הנוער בן שמן, ובהמשך עבר להתגורר עם משפחתו בבת ים. הוא גדל בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1968, כשהיה בן 17, נפצעו שני שועריה הבכירים של הקבוצה ובז'רנו הועלה לקבוצה הבוגרת. באותה עונה זכה עם הקבוצה באליפות. בז'רנו שיחק במשך 17 שנים כשוער הראשון של הפועל תל אביב, והוא השחקן היחיד שהיה שותף לאליפות בשנת 1969, שזכה גם באליפות בשנת 1981 אחרי 12 שנים בהן הקבוצה לא הצליחה לזכות בתואר האליפות. בז'רנו שיחק לצידם של שייע פייגנבוים ויחזקאל חזום בסוף שנות השישים, וכן לצידם של רפעת טורק ומשה סיני בתחילת שנות השמונים. בז'רנו גם זכה עם הפועל תל אביב בשני גביעי מדינה (בשנים 1972 ו-1983). בשנת 1985 עזב בז'רנו את הפועל תל אביב לאחר שרשם 430 הופעות בליגה הבכירה במדי הקבוצה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, אחרי יעקב אקהויז. בז'רנו עבר לשחק בהפועל ירושלים ולאחר שנה פרש ממשחק פעיל. בשנת 2012 מונה למאמן השוערים הראשי בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב. הפועל תל אביב אליפויות: 1968/1969, 1980/1981 גביע המדינה: 1971/1972, 1982/1983 אריה בז'רנו, באתר Transfermarkt אשר גולדברג, ‏‏"אריק איינשטיין התקשר אחרי שעצרתי את הפנדל", באתר ספורט1, 5 בנובמבר 2021 רביב שכטר, העשור האדום, באתר ynet, 8 באוגוסט 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משפט וממשל

משפט וממשל הוא אחד משלושה כתבי-עת משפטיים היוצאים לאור מטעם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה ואחד מכתבי-העת המשפטיים המובילים בישראל. כתב העת "משפט וממשל" יוצא לאור פעמיים בשנה, ועוסק בסוגיות הקשורות במשפט ציבורי ובנושאי מדיניות ציבורית. המערכת שלו מורכבת מעורך מסגל הפקולטה, ומחברי מערכת שנבחרים מקרב הסטודנטים המצטיינים. כתב העת יצא לאור לראשונה ב-1992, זמן קצר לאחר הקמת הפקולטה, ומייסדו הוא דקאן הפקולטה פרופ' יצחק זמיר. זמיר ערך את שלושת הגליונות הראשונים, ובהמשך שימשו כעורכים אריאל בנדור, שהיה סגן העורך בשלושת הגיליונות הראשונים, שולמית אלמוג, שהייתה סגנית עורך בשלושת הגיליונות הקודמים, עלי זלצברגר, נויה רימלט, סנדי קדר, גיא דוידוב, עילי אהרנסון וקארין כרמית יפת. כיום עורך את כתב העת ד"ר אילן סבן. בכתב העת פורסמו מאמרים של הוגים ואקדמאים בולטים בישראל, הן מתחום המשפטים והן מתחומים המשיקים לו, כגון אהרן ברק, טובה שטרסברג-כהן, עלי זלצברגר, שניאור זלמן פלר, גבריאלה שלו, אריאל בנדור, זאב סגל, יוסף אדרעי, דפנה ברק-ארז, רות גביזון, נויה רימלט, מרדכי קרמניצר, דוד אנוך, גיא דוידוב, מנחם מאוטנר, נטע זיו, מיכאיל קרייני והלל סומר. המאמר הראשון בכתב העת נכתב על ידי נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, ובו פרש את משנתו לגבי המהפכה החוקתית. "משפט וממשל", אתר הבית של כתב העת משפט וממשל, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) אהרן ברק, המהפכה החוקתית: זכויות יסוד מוגנות, משפט וממשל, חיפה, 1992, עמ' 35-9 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק-אנדרה רפלוביץ'

מארק-אנדרה רפלוביץ' (בצרפתית: Marc-André Raffalovich;‏ 11 בספטמבר 1864 – 14 בפברואר 1934), היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה. הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי. רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה. הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם. בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים. בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד. דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות. ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה. בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד. ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות. ב-1934, מת רפלוביץ' והוא בן 70. מדיה וקבצים בנושא מארק-אנדרה רפלוביץ' בוויקישיתוף
הלוויה ממלכתית

הלוויה ממלכתית היא טקס הלוויה ציבורי, הנועד לכבד ראש מדינה או דמות ציבורית חשובה אחרת. בניגוד להלוויה רגילה, הלוויה ממלכתית כוללת עיסוק רב בטקסים ומטרתם עירוב של הציבור הרחב, כולל אנשים שלא הכירו אישית את הנפטר, באבל. במרבית המדינות קיימים נהלים לטקסי הלוויה למכובדים. בבריטניה מרכבת-תותח מובילה את הגופה לאולם וסטמינסטר שבארמון וסטמינסטר, ומשם מוביל מסע הלוויה לקתדרלת וסטמינסטר או לקתדרלת סנט פול. ההלוויה מיועדת לריבון או לבן זוגו, ולעיתים גם לאישים אחרים שתרומתם לחברה רבה. הלוויה ממלכתית הוצעה למשפחותיהם של פלורנס נייטינגל ושל בנג'מין דיזראלי, ובשני המקרים סירבו המשפחות להצעה. האדם האחרון שנקבר בהלוויה ממלכתית ולא היה בן למשפחת המלוכה הוא וינסטון צ'רצ'יל, ב-1965. הנסיכה דיאנה לא נקברה בהלוויה ממלכתית כי אם בהלוויה טקסית (שהייתה דומה מאוד להלוויה ממלכתית), שכן לא הייתה הריבון או בת זוגו בזמן מותהּ. בברית המועצות הפכה ההלוויה הממלכתית לטקס פוליטי חשוב, ובהלוויותיהם של לנין ושל סטלין השתתפו אלפים. בארצות הברית זכאים נשיאים בעבר, בהווה וכאלה שנבחרו אך עדיין לא הושבעו כנשיאים להלוויה ממלכתית. בנוסף, אישים בעלי תרומה רמה לחברה עשוים להיקבר בטקס הלוויה ממלכתי. בין התמונות הזכורות ביותר היא התמונה מהלווייתו של הנשיא ג'ון קנדי, שבה מצדיע לו בנו הפעוט, ג'ון קנדי ג'וניור. במדינת ישראל מתבצעות הלוויות ממלכתיות על פי נוהל "חבצלת", שבו נקבעו האישים הזכאים באופן אוטומטי להלוויה ממלכתית: נשיא המדינה (בהווה ובעבר); ראש הממשלה (בהווה ובעבר); יושב ראש הכנסת (בהווה ובעבר); שר מכהן; נשיא בית המשפט העליון. בנוסף, מתיר החוק לממשלה או לוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים לקבוע הלוויה ממלכתית לאישים נוספים. בדרך כלל מדובר באישי ציבור ידועים אשר לא כיהנו באחד התפקידים המאפשרים להם הלוויה ממלכתית, כמו למשל חנה סנש או טדי קולק. עם זאת, במקרים אחרים נתבעות הלוויות ממלכתיות גם למתים אשר מתו באופן סמלי, בלי שהיו עצמם אישי ציבור או שתרמו באופן מיוחד לחברה, למשל במקרה של קורבנות אירועי טרור. צה"ל הוא האחראי בעתות שלום לארגון הלוויה. בין המקרים בהם נערכה בישראל הלוויה ממלכתית: חנה סנש (1950) משה סמילנסקי (1953) הראשון לציון בן-ציון מאיר חי עוזיאל (1953) 58 הרוגי הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה (1955) אלמנת נשיא המדינה הראשון ורה ויצמן (1966) אבשלום פיינברג (1967) ש"י עגנון (1970) הרוגי טיסה 330 של סוויסאייר (1970) 2 הרוגי פיצוץ בנתניה (1979) אפר חללים יהודים חברי הדיוויזיה הליטאית (1979) הרוגי אסון הבונים (1985) טוביה בלסקי (1988) יהודה עמיחי (2000) טדי קולק (2007) מרים נאור (2022) מדיה וקבצים בנושא הלוויה ממלכתית בוויקישיתוף "חבצלת" - עקרונות לתכנון ולביצוע לוויות ממלכתיות, החלטה מספר 1428 של ממשלת ישראל, משנת 2004, באתר של משרד ראש הממשלה הלוויה ממלכתית לטדי קולק - לשעבר ראש העיר ירושלים, החלטה מספר 995 של ממשלת ישראל, משנת 2007, באתר של משרד ראש הממשלה כך למשל תבעה חברת הכנסת נאדיה חילו כי תבוצע הלוויה ממלכתית לילדה רוז פיזם, שמקרה היעדרותה, הירצחה וההתעללות בה זכו להד ציבורי והיא הפכה לסמל לסבלם של ילדים העוברים התעללות והזנחה (אריק בנדר, ח"כ חילו: יש לקיים הלוויה ממלכתית לרוז, באתר nrg, nrg מעריב, 11 בספטמבר 2008). פיזם נקברה בצרפת, אך בהלוויה השתתפו נציגי הקהילה היהודית, נציג הסוכנות, נציגת הקונוסוליה ונציגת משטרת ישראל (ליאור זילברשטיין, הלווייתה של רוז: האב כתב "הכל עבור דקה איתך", ynet,‏ 22 בספטמבר 2008)
אלכסנדר מרכס

אלכסנדר מרכס (נכתב גם מארכס, באנגלית: Alexander Marx;‏ 29 בינואר 1878 – 26 בדצמבר 1953) היה היסטוריון יהודי-אמריקאי של עם ישראל, ביבליוגרף וספרן. הוא נולד בגרמניה וכיהן כפרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מרכס נולד באלברפלד (Elberfeld) שבגרמניה לגיאורג מרקס, בנקאי, ולגרטרוד, בת לבית סימון, משוררת, וגדל בקניגסברג שבפרוסיה המזרחית (היום קליניגרד שברוסיה). במשך שנה אחת היה חייל ביחידת תותחנים בצבא פרוסיה, שם הצטיין כפרש. מאוחר יותר למד באוניברסיטת ברלין וכן בסמינר לרבנים בברלין, שם למד אצל משה שטיינשניידר ואצל הרב דוד צבי הופמן שהשפיעו כל אחד על המשך דרכו. משטיינשניידר למד את שיטתו הביבליוגרפית ומהופמן את היחס החיובי למסורת הדתית וערכיה. בשנת 1903 נענה בחיוב להזמנתו של שניאור זלמן שכטר ללמד היסטוריה של עם ישראל בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק ולשמש כספרן המוסד. בשנת 1905 הוא נישא לבתו של ראש בית המדרש האורתודוקסי לרבנים בברלין, הרב דוד צבי הופמן. אחותו של מרכס, אסתר, הייתה נשואה לסופר ש"י עגנון. אלכסנדר מרקס פרסם מאמרים רבים בשפות שונות. הוא שלט בשפות שמיות וקלאסיות רבות. חיבוריו ומאמריו נוגעים לנושאים מגוונים ורחבים, חלקם נאספו ונתפרסמו כקובצי מאמרים: Studies in Jewish History and Booklore (1944). Essays in Jewish Biography (1947) A History of the Jewish people (1927, 1962). חיבור זה, שנכתב בשיתוף עם מרגוליס ככרך אחד ומקיף, מדגיש את ההיבט הכלכלי והחברתי, את המעמד המשפטי ואת התצורה הארגונית של חיי היהודים. בשנותיו המאוחרות היה מרקס חבר בוועדת הפרסומים של The Jewish Publication Society of America היא האגודה היהודית להוצאה לאור באמריקה. אלכסנדר מרכס, באתר Academia.edu מידע על אלכסנדר מרכס בקטלוג הספרייה הלאומית ש. שונמי, אלכסנדר מרכס, דבר, 18 בפברואר 1938 ג. קרסל, אלכסנדר מארכס: עם בקורו בארץ, דבר, 23 במאי 1952 ר' יוסף איש ארלי בתור מורה וראש ישיבה בסיינה, ספר היובל לכבוד לוי גינצבורג, למלאת לו שבעים שנה (עורכים: שאול ליברמן, שניאור זלמן צייטלין, שלום שפיגל, אלכסנדר מרקס, יו"ר), חלק עברי, נוירק: האקדמיה האמריקנית למדעי היהדות, תש"ו, עמ' רע"א - ש"ד, באתר "מסורתי". ספר היובל לכבוד פרופסור אלכסנד מרכס, ניו-יורק תש"ג, בעריכת דוד פרנקיל, באתר HebrewBooks ספר היובל לאלכסנדר מארכס - לכבוד אלכסנדר מארכס למלאת לו שבעים שנה, בית המדרש לרבנים באמריקה, תש"י כתביו סדר תנאים ואמוראים, ברסלוי, תרע"א, באתר היברובוקס כללי התלמוד לר' בצלאל אשכנזי, י"ל ע"פ כתב-יד על ידי אלכסנדר מארכס. ברלין תרע"ד, באתר היברובוקס הוספות ותקונים לסדר רב עמרם גאון, י"ל ע"פ כתב-יד על ידי אלכסנדר מארכס. ברלין תרס"ח, באתר היברובוקס אלכסנדר מרכס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר מרקס (1878-1953), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל אל-עג'ול

תל אל-עג'ול נמצא במרחק של 6 ק"מ מדרום מערב לעזה. התל נמצא על הגדה הצפונית של נחל הבשור, במוצא הנחל לים התיכון. שטחו של התל 112 -132 דונם. הזיהוי של התל שנוי במחלוקת. הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי זיהה את המקום עם העיר עזה מתקופת הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת. אבל חפירות שנערכו בשטחה של עזה של היום העלו שרידים של עיר מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל. זיהויים נוספים אפשריים שהוצעו: בית עֶגְלַיִם המתוארת באונומסטיקון של אוסביוס ככפר היושב על החוף 14 ק"מ מעזה. הארכאולוג אהרון קמפינסקי הציע לזהות באתר את שֶרוּחַן המופיע בספר יהושע, יט, ו – וּבֵית לְבָאוֹת, וְשָׁרוּחֶן: עָרִים שְׁלֹשׁ-עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן בפרק המספר על נחלת שבט שמעון. ויקטור גרן הציע לזהות את התל עם אנתדון. הממצאים באתר כוללים שני בתי קברות גדולים מתקופת הברונזה התיכונה I. רוב הקברים היו של קבורת יחיד מכווצת. בתוך הקברים נמצאו קנקנים, קערות שטוחות וספלים עמוקים. בחלק מהקברים היו פירים וחדרים מעוגלים. בחלקם נמצאו פגיונות. על התל נמצאה סוללה, ארמון גדול, רחובות ובנייני מגורים. באתר נמצאו כרטושים הנושאים את שמה של המלכה המצרית חתשפסות ושל המלך תחותמס השלישי. ממצאים אלה מעידים על נוכחות מצרית באתר בתקופת שלטונם המשותף במצרים. באתר נמצאה כמות גדולה ביותר של תכשיטי זהב וכסף. התכשיטים כללו: תליונים, עגילים וצמידים שיוצרו בטכניקות מתוחכמות. סיכות רכיסה מעוטרות. באתר נמצאו גם חותמות טביעה וחותמות גליל דמויי חרפושית. באתר התגלו משפחת כלים קרמיים בעלת עיטור ייחודי בשם "שוקולד על לבן", שם זה ניתן להם על ידי פיטרי לאחר חפירותיו באתר. תל אל-עג'ול היה האתר השלישי לאחר תל גמה ותל אל-פארעה (דרום) שנחפר על ידי פיטרי. החפירות נערכו בשנים 1930–1934 במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. בשנת 1938 התקיימה עונת חפירות נוספת שמנהליה היו מקיי, ומרגרט א' מריי. דוחות החפירות התפרסמו בחמישה כרכים תחת הכותרת "עזה הקדומה". אולגה טפנל, "עג'ול, תל אל-", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ג' ע' 1155-1150, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992 מדיה וקבצים בנושא תל אל-עג'ול בוויקישיתוף תל אל-עג'ול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בחפירת העתיקות, דבר, 9 במרץ 1932 חיים ברגר, לאורף חוף הנגב, דבר, 20 בדצמבר 1932 הילדה פטרי, חפירות סיר פלינדרס פטרי בעזה העתיקה, דואר היום, 6 במרץ 1933
יוקיו הטויאמה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא הטויאמה. יוקיו הטויאמה (ביפנית: 鳩山 由紀夫; נולד ב-11 בפברואר 1947) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית. הטויאמה המייצג את המחוז התשיעי של הוקאידו בבית הנבחרים היפני מאז 1986, כיהן כראש ממשלה במשך כעשרה חודשים בלבד, בין ספטמבר 2009 ליוני 2010, בטרם החליט להתפטר. הטויאמה נולד בטוקיו והוא דור רביעי לפוליטיקאים, סבא רבא שלו מצד אביו היה יו"ר בית הנבחרים, סבו איצ'ירו הטויאמה כיהן כראש ממשלת יפן בין השנים 1954 ל-1956 ואביו היה שר החוץ היפני. אמו היא בתו של מייסד קונצרן ברידג'סטון ומתורמי הכספים העיקריים לקריירה הפוליטית של הטויאמה ואחיו. ב-1969 סיים תואר בפיזיקה באוניברסיטת טוקיו ויצא ללימודי דוקטורט בהנדסת תעשייה באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית אותם סיים ב-1976. כשחזר ליפן עבד כעוזר מחקר במחלקה להנדסת תעשייה במכון הטכנולוגי של טוקיו, ב-1981 התמנה לפרופסור חבר למנהל עסקים באוניברסיטת סנשו, משרה בה נשא עד פרישתו מהקריירה האקדמאית ב-1984. הטויאמה ידוע בכינויו "החייזר" שניתן לו בשל מראה עיניו הבולטות ותספורתו המוזרה. ב-1986 התמודד לראשונה בבחירות הכלליות לבית הנבחרים של יפן, כחבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. הטויאמה זכה במושב מטעם המחוז הרביעי (כיום התשיעי) של הוקאידו ומאז מכהן ברציפות כחבר הדיאט. ב-1993 פרש מהמפלגה הליברלית דמוקרטית לטובת הקמת המפלגה החדשה יפן (סקיגייק), הוא מונה למזכיר המפלגה ולסגן שר בקבינט של מוריהירו הוסוקאווה, אך הקואליציה שהוקמה התפרקה לאחר כשמונה חודשים בלבד בשלטון. ב-1996 פרש מהמפלגה עם אחיו ויחד הקימו את המפלגה הדמוקרטית של יפן, כשב-1999 התמנה לנשיאה ולמנהיג האופוזיציה. בשנת 2002 התפטר מתפקידו, לאחר שספג ביקורת על כישלון תוכניותיו להרחיב את המפלגה דרך איחוד עם מפלגות יריבות. ב-2004 מונה לשר החוץ בממשלת הצללים של האופוזיציה היפנית וב-2005 למזכ"ל המפלגה. במאי 2009 נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית, אותה הוביל לניצחון סוחף במערכת הבחירות הכללית באוגוסט 2009, ב-16 בספטמבר 2009 נבחר על ידי הדיאט היפני לראשות הממשלה והחליף את טארו אסו. בתחילת יוני 2010 הודיע הטויאמה על התפטרותו לאחר ביקורת שהופנתה אליו כתוצאה מהפרת הבטחתו לסגור את הבסיס הצבאי האמריקאי באוקינאווה והערכה במפלגתו כי המשך כהונתו תפגע במפלגה בבחירות לפרלמנט שיערכו ביולי 2010. מדיה וקבצים בנושא יוקיו הטויאמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוקיו הטויאמה יוקיו הטויאמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל באתר BBC Japan on the brink of a new era‏, 29.8.09, Asia Times יוקיו הטויאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בגלל הבסיס האמריקני: ראש ממשלת יפן התפטר, באתר ynet, 2 ביוני 2010