laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טרה רוסה

טרה רוסה (מלטינית: Terra rossa – "אדמה אדומה") היא סוג של קרקע חרסיתית חומה-אדומה המתהווה מבלייה של סלע גיר קשה (או דולומיט). קרקע זו רדודה בדרך כלל עם עומק מעל הסלע שלרוב אינו עולה על חצי מטר. קרקע טרה רוסה היא גרגירית, האופק העליון בה כהה יחסית וסלעים רבים בולטים ממנו על פני השטח. אופק A שלה מכיל אחוז גבוה של חומר אורגני ושל אנרגטים גרעיניים יציבים ובעל מבנה גרעני הנחשב טוב לחקלאות. אופק B הוא יחסית כבד ומהודק ובעל מבנה רגבי. צבעה האדום האופייני נובע מתכולה גבוהה של תחמוצות ברזל וחומר אורגני. היא בעלת pH נייטרלי או מעט חומצי ויכולת ניקוז טובה. קרקע טרה רוסה היא כבדה ובעלת שיעור חרסית גבוה של 50-70%. ההרכב הכימי הממוצע של הטרה-רוסה הוא 60% צורן דו-חמצני (SiO2), 28% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al2O3+Fe2O3), 4% סידן פחמתי (CaCO3), 1.4% אשלגן חד-חמצני (K2O) ו-6% חומר אורגני. לקרקע טרה רוסה יכולת תפיחות והתכווצות מועטה, ונקודת כמישה גבוהה של כ-22%. קרקע טרה רוסה שנשטפה היא לרוב נעדרת גיר. קרקע טרה רוסה פורייה אך יכולת העיבוד שלה תלויה באחוז הסלעיות שלה, ולרוב מחייבת סיקול ובניית טרסות. קרקעות בעלות סלעיות נמוכה שאינן שטחיות מדי משמשות למטעי בעל ושלחין, במיוחד עצים נשירים, כמו אפרסק, שזיף, אגס, תפוח ודובדבן וגפנים. קרקע טרה רוסה בעלות סלעיות נמוכה הנמצאות במישורים משמשות לעיתים לגידולי שדה ובאזורים מסוימים שימש לגידול טבק. קרקע טרה רוסה בעלת סלעיות גבוהה שמשמשת בעיקר למרעה, וקרקעות בסלעיות גבוהה ביותר משמשות לייעור, במיוחד עצי אורן. סוג זה של אדמה נמצא באזורים הרריים של אקלים ים-תיכוני לח. בארץ ישראל, נפוצה הטרה רוסה בעיקר בהרי הגליל, הכרמל, הגלבוע, השומרון ויהודה. מדיה וקבצים בנושא טרה רוסה בוויקישיתוף האנציקלופדיה לחקלאות, כרך ראשון, עמוד 187 עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 64 ארנון מגן, יישובים על הסלע, למרחב, 3 בספטמבר 1965 אהרן דולב, הגשם לא מחה את כתמי הדם, מעריב, 27 בפברואר 1970 יואש ידידיה, התוסר הקללה מן הגלבוע?, על המשמר, 13 באוקטובר 1961 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Respect

Respect הוא שיר משנת 1965 של אוטיס רדינג. בשנת 1967 הפך השיר ללהיט בביצועה של הזמרת אריתה פרנקלין בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס (השיר הוקלט באולפני FAME). מנגינת השיר בשני ביצועיו הראשונים שונה באופן משמעותי ואף שהוכנסו במילות השיר רק שינויים קטנים, גוון הסיפור המסופר בו השתנה. השיר בגרסתו של אוטיס רדינג היא תחינה של אדם נואש, אשר ייתן לאהובתו כל שתבקש אם תכבדו כאשר הוא שב לביתו. לעומת זאת, שירה של פרנקלין הוא בבחינת הצהרה של אישה חזקה ומלאת ביטחון, אשר לה כל אשר בן זוגה רוצה. היא מעולם לא הזיקה לו, ותובעת "כבוד". משיצא לאור השיר בביצועה של פרנקלין, הוא הפך לנקודת ציון לתנועה הפמיניסטית. השיר זכה להערכה רבה מצידם של מבקרי מוזיקה ודורג כאחד השירים הטובים בסוגת הרית'ם אנד בלוז ואחד השירים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 1968 זכה השיר בביצועה של פרנקלין בשני פרסי גראמי בקטגוריות "הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה" ו"ביצוע קולי נשי לשיר רית'ם אנד בלוז". בשנת 1987 הוכנס השיר להיכל התהילה של פרסי גראמי. בשנת 2002 הוסיפה ספריית הקונגרס את הקלטת השיר בביצועה של פרנקלין למרשם ההקלטות הלאומי האמריקאי, כאות הוקרה לזמרת. השיר מופיע במקום החמישי ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין "רולינג סטון" בשנת 2004, במקום הראשון ברשימה מעודכנת שערך המגזין בשנת 2021, ובמקום הרביעי ברשימת "שירי המאה" בסקר שנערך בארצות הברית בשנת 2001 בין נבחרי ציבור ואנשי תעשיית המוזיקה. מידע על היצירה "Respect" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Respect" באתר יוטיוב The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
גואטימאק

גואטימאק (בספרדית: Guatimac) היא צלמית חימר קטנה, דמוית ינשוף, בגובה 16 סנטימטרים, של תרבות גואנצ'ים. הצלמית נמצאה בשנת 1885, טמונה במערה בדרום מזרח טנריפה (האיים הקנריים), כשהיא עטופה בעורות עיזים. הצלמית משויכת לעולם הדתי-מיסטי של תרבות גואנצ'ים, ושמשה את הכוהנים כרוח מגנה. בצלמית יש חור המאפשר העברת רצועה דרכו, לשם תליית הצלמית על הצוואר. לממצא חשיבות אנתרופולוגית גדולה, משום שהוא אחת מהצלמיות המעטות מהתקופה הפרהיסטורית שנמצאו בטנריפה. הצלמית מוצגת כעת במוזיאון הארכאולוגי של העיר פוארטו דה לה קרוז. Las manifestaciones artísticas prehispánicas y su huella המוזיאון ארכאולוגי של פוארטו דה לה קרוז ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא האיים הקנריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדנובה הכחולה

הדנובה הכחולה, או בשמו המלא, על שפת הדנובה הכחולה היפהפייה (בגרמנית: An der schönen blauen Donau), אופוס 314, הוא ואלס שהלחין המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס בשנת 1866. היצירה בוצעה לראשונה ב-15 בפברואר 1867 במסגרת מקהלת הגברים הווינאית (Wiener Männergesangsverein), ונותרה מאז אחת היצירות הקלאסיות הפופולריות בכל הזמנים. נגינת היצירה אורכת כ-11 דקות. לאחר כתיבת הלחן המקורי למקהלת גברים בליווי פסנתר, נכתבו לו מילים בידי יוזף וייל, המשורר של המקהלה. מאוחר יותר הכניס שטראוס תוספות ושינויים במוזיקה, והיה על וייל להכניס שינויים בטקסט בהתאם. לאחר מכן הכין שטראוס גרסה תזמורתית, ללא טקסט, עבור התערוכה הבינלאומית בפריז באותה שנה, והיא הגרסה המוכרת והנפוצה ביותר בימינו. התזמור של היצירה כולל את הכלים הבאים: 2 חלילים. 2 אבובים. 2 קלרינטים. 2 בסונים. 4 קרנות יער. 2 חצוצרות. טרומבון בס. טובה. טימפני. תוף בס. משולש. תוף סנייר (אנ'). נבל. כינורות. ויולות צ'לו. קונטרבס. כמילים לוואלס המפורסם נכתבו גרסאות רבות. את הגרסה ה"רשמית" כתב פרנץ פון גרנרת (גר'): היצירה זכתה לפרסום נרחב עם הקרנתו של הסרט "2001: אודיסאה בחלל" של הבמאי סטנלי קובריק. היצירה מתנגנת ברקע טיסה נעימה בחלל, ומאז הפכה למזוהה עם סרטי המדע הבדיוני ותעופה בחלל. מדיה וקבצים בנושא הדנובה הכחולה בוויקישיתוף הדנובה הכחולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תמונות חוברת התווים מידע על הוואלס, הדנובה הכחולה שירת מילות היצירה, בתיאור כתובות המילים, באתר יוטיוב
יש אין סוף

יש אין סוף הוא אלבומו השני של הזמר, המלחין והיוצר אמיר דדון, שיצא ב-7 במרץ 2013. האלבום כולל 10 שירים, שנכתבו והולחנו על ידי דדון, למעט השיר "נגד הרוח" של שלום חנוך, אותו חידש דדון כשיר הנושא לסדרת הדרמה של רשת "סימני שאלה".
המשבר ב-16 במאי 1877

המשבר ב-16 במאי 1877 (בצרפתית: La crise du 16 mai 1877 או Crise du seize mai) היה משבר חוקתי של הרפובליקה השלישית בצרפת שעימת את נשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון, מלוכני (מונרכיסט) בדעותיו, עם בית הנבחרים שנבחר ב-1876 ושנשלט על ידי רוב רפובליקני בראשותו של לאון גמבטה. כאשר פיטר ב-16 במאי 1877 הנשיא מק-מהון את ראש הממשלה ז'ול סימון (נציג הרפובליקנים ה"אופורטוניסטים") ומינה במקומו את הדוכס דה ברולי, סרבה האספה הלאומית לתמוך בממשלה החדשה, דיוניה הושהו למשך חודש על ידי הנשיא ובסופו של דבר היא פוזרה בחודש יוני בעזרת החלטה של הסנאט. אחרי מערכת בחירות סוערת, שבה סיירו הנשיא מק-מהון ויריבו גמבטה בכל רחבי צרפת, התקיימו הבחירות החדשות שהביאו שוב לניצחון הרפובליקנים. השלכות המשבר היו מרחיקות לכת: הוא חיזק את המשטר הרפובליקני, אז צעיר בשנים, הרס את תקוות המלוכנים להשיג בפעם השלישית "רסטורציה" של המלוכה, ומעל לכל, נתן כיוון ארוך טווח לחלוקת התפקידים בין מוסדות השלטון: הפירוש של ה"אורליאניסטים" (תומכי בית אורליאן) של חוקי החוקה משנת 1875, לפיו הממשלה צריכה לתת דין וחשבון בו זמנית בפני ראש המדינה ובפני הפרלמנט, כלומר הנשיא המוסמך למלא תפקיד פעיל בניהול המדינה, נדחק הצידה לטובת הפירוש הרפובליקני הקפדני, המהפכני אפילו, לפיו הממשלה תלויה אך ורק בפרלמנט, המאשר את הקמתה והמדיח אותה. בשנת 1879 התייצבה הנהגה פרו-רפובליקנית, בעלת רוב ולגיטימציה חסרי תקדים לקדם תפיסות ברורות של לאומיות חילונית, בין היתר באמצעות שינוי מבנה מערכת החינוך במדינה, וכך אכן עשתה בשנים שלאחר מכן. הרפובליקה השלישית התנהלה לפי השיטה החדשה והלך רוח זה עד סופה בשנת 1940. Jean-Jacques Chevallier, Histoire des institutions et des régimes politiques de la France de 1789 à 1958, éd. Armand Collin, Paris, 20019, ISBN 2247045286. Dominique Lejeune, La France des débuts de la IIIe République, 1870-1896, ed. Armand Colin, Paris, 20074. Jean-Marie Mayeur], La vie politique sous la troisième République, 1870-1940, Paris, Seuil, 1984, 443 p. Marcel Morabito, Histoire constitutionnelle de la France (1789-1958), ed. Montchrestien, Paris, 20048, ISBN 2707613894 Léon Muel, Gouvernements, ministères et constitutions de la France de 1789 à 1895, ed. Guillaumin et Cie, Paris, 1893. Online la Gallica Michel Winock, La Fièvre hexagonale. Les grandes crises politiques de 1871 à 1968, ed. du Seuil, Paris, 1995. Émile de Marcère, Le seize mai et la fin du septennat, Plon, 1900 מסמכים על דיונים חוקתיים בצרפת - נאומו של לאון גמבטה בבית הנבחרים ב-17 במאי 1877 והודעת הנשיא מאק מהון מ-18 במאי 1877 (בצרפתית) באתר של מישל לקומב אמאל מוסא, מתוצאות הקורונה: בחברות הערביות מתפשטת מגמה של חילוניות גמישה, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏09.11.2020 William Howerton, A Comparative Study of the Political Development of Georges Clemenceau and the French Third Republic (1871-1906), 2009, עמ' 18 ואילך ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אפיה – שיטת הכנת מזון אפיה (עיר) – בירת סמואה אפיה (קולומביה) – עיר במחוז ריסרלדה שבקולומביה אפיה – עיר במיתולוגיה היוונית שנשלטה על ידי המלך אפיס (Ἄπις ‏Apis) ויה אפיה – הדרך הרומאית הראשונה שנסללה אישים ג'קי אפיה – שחקנית גנאית-קנדי סטפן אפיה – כדורגלן גאנאי מושיק עפיה – זמר ישראלי
בית אתין

בית אתין הוא מבנה בהדר הכרמל שבחיפה, שנבנה בשנים 1919–1920 עבור יהודה אתין על ידי גדליהו וילבושביץ. בית אתין הוא בניין אבן בסגנון הלקטני בן שתי קומות ומגדלון מרובע בצדו הצפוני. הבית ממוקם בסמוך לבניין הטכניון הישן, ברחוב שמריהו לוין 30 (פינת בן שמן). בית זה שימש את המשפחה זמן מועט ואחר כך הושכר להסתדרות הציונית הדסה, כבית חולים (בתחילה נקרא הדסה, בהמשך שונה שמו לרוטשילד, וכיום הוא נקרא המרכז הרפואי בני ציון). לאחר פרישת הדסה מאחזקת בית החולים, החזיק בו ועד הקהילה העברי בחיפה, ובשנת 1942 עברו רוב מחלקות בית החולים למיקומו הנוכחי ברחוב גולומב והבית שימש כבית ספר לאחיות, עד שנת 1956, שנה שבה עבר בית הספר לאחיות לרחוב גולומב מול בית החולים בני ציון. מ-1957 ועד 1977 שימש המבנה כמשכנו של בית הספר למסחר ולשפות "במעלה", בהמשך שימש כמשכנו של קמפוס חיפה של בית הספר אנקורי שעבר לקריות. מאז שנת 2017 הוא משמש כמשכן לבית הספר הערבי אל-חיואר. מדיה וקבצים בנושא בית אתין בוויקישיתוף הסבר על בית יהודה איתין (אורכב 12.10.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר עיריית חיפה אריה נשר, ממיסדי הדר הכרמל, הארץ, 3 ביולי 1959 אוסף משפחת הומל אין קשר לבית הספר "מעלה הכרמל". הפגנה: ביה"ס חיואר בחיפה, ללא ספרייה, ללא חדר מחשבים וללא אחזקה | "תעודת עניות לחיפה", באתר חי פה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏1 ביוני 2020
רנדזינה

רנדזינה (מפולנית: rzędzić שפירושו "לדבר") היא סוג של קרקע חרסיתית שנוצרת מסלעי גיר רכים, כמו קירטון וחוואר. צבעיה חומים או אפורים. קרקעות אלו נחשבות כרדודות, אך עדיין עמוקות מעט יותר מטרה רוסה וכאשר הן מתפתחות על מדרונות מתונים אדמה זו היא בעלת ניקוז טוב ועשירה בגיר ובחומר אורגני כדוגמת הומוס. החומר האורגני מתרכז בשכבת הקרקע אופק A. באופן ממוצע ברנדיזיה 22% צורן דו-חמצני, 10% אלומינה ותחמוצת ברזל, 65% סידן פחמתי, 1% אשלגן חד-חמצני ו-2% חומר אורגני. נוח לגדל עליהן גידולים חקלאיים. קרקע מסוג זה מעולה לגידול גפנים ועצי זית ושאר עצי פרי, וכן טבק. צמחייה צפופה תורמת להתהוות הרנדזינות. רנדזינה חומה נמצאת בדרך-כלל ביערות ואילו אפורה תימצא בדרך-כלל בהרים. מדיה וקבצים בנושא רנדזינה בוויקישיתוף עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 64 עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 61 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בזיליקת הלב הקדוש

האם התכוונתם ל... בזיליקת הלב הקדוש (פריז) בזיליקת הלב הקדוש (ברצלונה) בזיליקת הלב הקדוש (בריסל)
בזיליקת הלב הקדוש (ברצלונה)

בזיליקת הלב הקדוש, הידועה גם בשמה הקטלאני "סַגרת קור" (בקטלאנית: Temple Expiatori del Sagrat Cor, בספרדית: Basilica Templo Expiatorio del Sagrado Corazón de Jesús), היא כנסייה קתולית ובזיליקה מינורית הממוקמת על הר הטיבידאבו בברצלונה, קטלוניה, ספרד. הבניין הוא עבודתו של האדריכל הספרדי אנריקה סגניאר והושלם על ידי בנו ג'וזפ מאריה סגניאר אי וידאל. הקמת הכנסייה, המוקדשת ללב הקדוש נמשכה מ-1902 ועד ל-1961. הרעיון של הקמת בית תפילה על פסגת הטיבידאו עלה בסוף המאה ה-19 בעקבות שמועות על בניית כנסייה פרוטסטנטית ומלון קזינו במקום. הדבר נתן מוטיבציה ל"חבר האבירים הקתוליים" לרכוש את השטח ולהעניק אותו לג'ובאני בוסקו בשנת 1886, כאשר הוא ביקר בעיר. מכאן עלה הרעיון לבנות מקדש ללב הקדוש, הקדשה מאוד פופולרית בזמנו תודות לאפיפיור פיוס התשיעי, ובעקבות בניית כנסייה ברומא (Sacro Cuore di Gesù a Castro Pretorio) וסקרה קאר המפורסמת בפריז. בשנת 1886 נבנה בניין בסגנון נאו-גותי, ושנתיים אחר כך, בשביל התערוכה העולמית, נסללה דרך לבניין בפסגה בסגנון המודחאר שישמש גם כנקודת תצפית על העיר כולה. אולם, בניית המקדש קיבל דחייה משמעותית בעקבות קידום פרויקט חדש לבניית מצפה כוכבים על פסגת הטיבידאו. בסופו של דבר המצפה נבנה על גבעה סמוכה. לבסוף, ב-28 בדצמבר 1902, הונחה אבן הפינה בטקס בראשות הבישוף של ברצלונה. הקריפטה נבנתה בין השנים 1903–1911, ומבנה הכנסייה הראשי נבנה בין השנים 1915–1951. הכנסייה בורכה על ידי הבישוף בשנת 1952. המגדלים הושלמו לאחר מכן, והבנייה הסתיימה באופן רשמי בשנת 1961. ב-29 באוקטובר 1961, לכנסייה הוענק התואר בזיליקה מינורית על ידי יוחנן העשרים ושלושה. המראה החיצוני של הבזיליקה הוא של מבצר רומנסקי מאבן מהמונז'ואיק, ומעליו כנסייה בסגנון נאו-גותי שמגיעים אליה משני גרמי מדרגות מרשימים. לכנסייה יש קומה מרכזית בעלת כיפה מתומנת על שמונה עמודים. על הכיפה קיים ציור של הלב הקדוש. החלק העליון הוא ריבוע, ממנו עולים 3 אפסיס, המציגים מגדל גדול מרכזי וארבעה מגדלים נמוכים יותר, המגדירים את פינות הריבוע. בחזית ישנם 3 גופים, המרכזי רחב יותר, ובקשת מעל הכניסה המרכזית, יושב הדמות של המלאך מיכאל וג'ובאני בוסקו על הגמלון מעליו. חזית הקריפטה בעלת טימפנון מקושט מאוד ופסלים של אמנים שונים. הפסלים מייצגים את יעקב בן זבדי, גאורגיוס הקדוש והבתולה של מרסי, הפטרונים הקדושים של ברצלונה, קטאלוניה ושל ספרד. הפנים מחולק ל-3 ספינות בעלות אפסיס חצי מעגלי עם ויטראז'ים וארבעה חלונות רוזטה בחזיתות. במקדש הראשי עומד הצלב הגדול, עבודתו של חואן פואיגדולורס (Joan Puigdollers). החלונות של ארבעת המגדלים מכילים את הכיתוב הלטיני tibi dabo (פירוש: אתן לך), שמו של ההר. הקריפטה תוכנן בסגנון נאו-ביזנטי, המשלב סגנון גותי עם אלמנטים קלאסיים וקישוטים הקרובים יותר למודרניזם קטלאני. חלל הקריפטה מכיל 5 ספינות המופרדות באמצעות עמודים, כאשר המרכזית רחבה יותר, וכולן בעלות אפסיס חצי מעגלי. הקירות והקמרונות מקושטים עם אלבסטר או מוזאיקות, עם סצנות המוקדשות למזבחים השונים. מחוץ לקריפטה, בשני צדדיה של הדלת הראשית, 2 גרמי מדרגות המובילים למקדש עצמו. המקדש מקושט בפסל הברונזה הענק של הלב הקדוש שפוסל על ידי ז'וזפ מירט בשנת 1950, שהחליף את הפסל המקורי שהוכן בשנת 1935, ונהרס שנה אחר כך. הדרך העוברת במקדש ומסתיימת בפסל, מבטאת את העלייה והטיהור של האדם על ידי הקרבה וכפרה. מדיה וקבצים בנושא בזיליקת הלב הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת הלב הקדוש
בית איצקוביטש

בית איצקוביטש היה בית המגורים של עליזה ויצחק איצקוביטש שהיה הרנטגנולוג הראשון בצפון ארץ ישראל. הבית שוכן ברחוב ארלוזורוב 16, בהדר הכרמל שבחיפה. הבית מוכר כאתר מורשת. הבניין הוקם בשנת 1930, והוא תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד בסגנון הארץ ישראלי. עם הפצצת חיפה בידי האיטלקים עברה המשפחה לכרמל, ובבניין מוקמו משרדי ועד הקהילה בחיפה. עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 שימש הבניין כמשכן הרבנות בחיפה. בשנת 2000 נתנה העירייה את המבנה לערוגות- המרכז לקידום הילד והמשפחה (לשעבר מכון ה.ל.כ.ה), כאות הוקרה על קידום ילדי העיר. נכון לאוקטובר 2013 מפעילה עמותת המרכז את הבניין ומציעה בו טיפולים דידקטיים, רגשיים ופרא-רפואיים לילדים תושבי חיפה והסביבה. בית הרמן שטרוק מדיה וקבצים בנושא בית איצקוביטש בוויקישיתוף אתר ערוגות בית איצקוביטש (אורכב 12.10.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר "בתים מספרים על חיפה - שילוט היסטורי" של עיריית חיפה עורכים: מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי (1989). חיפה בהתפתחותה, 1918 - 1948: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר. הוצאת יד יצחק בן-צבי. המחלקה לחינוך והדרכה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאו (משחק קלפים)

מאו (ידוע גם בתור: משחק אוסטרלי) הוא משחק קלפים שחוקיו נהיים מובנים במהלך המשחק בו. לשחקנים חדשים, שמעולם לא שיחקו במשחק, יוצגו חוקי הבסיס של המשחק בלבד. לחלופין, יוצג לשחקנים אלו 3 חוקים בלבד: "אסור לדבר", "אסור לדבר על החוקים/לגלותם" ו"אסור לשאול שאלות". המשחק הפך פופולרי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד שבאנגליה בשנת 1975, אף כי סביר כי הוכר עוד לפני כן. המשחק רווח בתוכניות לילדים מחוננים בארצות הברית, ומשוחק באולימפיאדה לפיזיקה, ממנה הגיע המשחק לישראל בראשית שנות התשעים של המאה העשרים.[דרוש מקור] יש הגורסים כי המשחק קרוי על שמו של מאו דזה-דונג. סברה זו מקבלת חיזוק מן השימוש בביטוי "שמו של מנהיגנו הדגול" במהלך המשחק, במקום המילה "מאו". המשחק יוצר סביבה של חוסר ודאות בה החוקים שרירותיים והענישה נראית שרירותית אף יותר, אם לא מבינים את החוקים. החוקים אינם מוסברים, ואפילו כשעונשים יש להיזהר מלגלות את החוק שעברו עליו (אלא אם עברו על חוק מומצא). הדיבור אסור, אלא במסגרת מסודרת. החוקים עשויים להשתנות, אף כי יש להודיע על הוספת חוק למשחק. בכל אלה מהווה המשחק פרודיה על סין הקומוניסטית. יש הגורסים כי המשחק מהווה התפתחות של משחק גרמני בשם "מאו מאו" (Mao-Mao), המזכיר בחוקיו את המשחק טאקי, אך משוחק באמצעות חבילת קלפים רגילה. בשנת 1899 כתב ארתור מאצ'ן (Arthur Machen) סיפור קצר בשם האנשים הלבנים. בסיפור מתארת נערה צעירה את חוויותיה בנושא כישוף: "אסור לי לכתוב את שמותיהם האמיתיים של הימים ושל החודשים שגיליתי לפני שנה, ולא את הדרך ליצור אותיות אקלו, או את שפת הצ'יאן, או את המעגלים היפים הגדולים, או את משחקי המאו, או את שירי הצ'יף." הסיפור קודם למשחק בכמה עשורים, אך סביר שממציאי המשחק הכירו את הסיפור והושפעו ממנו. הספר "The Mao Game" משנת 1997, מאת ג'ושוע מילר, והסרט משנת 1999 בבימויו רומזים למשחק זה. החוקים הבסיסיים ביותר, שאותם אומרים לשחקנים חדשים: חוק ראשון: מי שמסיים את הקלפים שלו מנצח ויוצא מהמשחק. הוא יכול לחזור מתי שהוא רוצה, ולהוסיף חוק חדש. חוק שני: אין לדבר על אף חוק, פרט על החוקים הראשון והשני. חוק שלישי: אין לשאול שאלות בשום שלב של המשחק. חוקים אלו מהווים בעצם את מהות המשחק: יש ללמוד את החוקים שלו, ומתווספים חוקים תוך כדי משחק. קיימות גרסאות רבות למשחק, בעיקר משום שחוקי המשחק אינם מוצגים במלואם לשחקנים חדשים. קריאת החוקים מומלצת בעיקר לשחקנים אשר רוצים להתחיל קבוצת משחק חדשה, בה אין אף שחקן מנוסה. בשל ריבוי חוקי הבסיס האפשריים, אין צורך להשתמש בכולם. כשרוצים להתחיל אפשר לשחק ללא חוקים מיוחדים בהתחלה, אלא רק עם חוקים מאוד בסיסיים על אופן המשחק. החוקים הבסיסיים המקובלים: האנשים הלבנים סיפור מאת ארתור מאצ'ן (באנגלית) משחק מאו באתר משחקי הקלפים של ג'ון מקלאוד (באנגלית) "הדיקטטורה הדמוקרטית העממית" גרסה של מאו שהמציא ג'וזף גריילי, בה לכל השחקנים כח שרירותי שווה (באנגלית)
רוברט מילטון זולינגר

רוברט מילטון זולינגר (באנגלית: Robert Milton Zollinger;‏ 4 בספטמבר 1903–1992) היה כירורג אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת המדינה של אוהיו. רוברט מילטון זולינגר נולד במילרספורט, אוהיו, וגדל בחווה של משפחתו. אבותיו בשם צולינגר היו שווייצרים שהיגרו לארצות הברית מאזור ציריך. את לימודיו התחיל רוברט זולינגר בבית ספר יסודי ממוקם בחדר אחד, כ-1.6 ק"מ מרחק מחוות הוריו. לבית ספר התיכון היה נוסע לעיר, מרחק של 5 ק"מ, רכוב על הפוני שלו. עוד בילדותו ידע לתרום לפרנסת הבית על ידי הובלת חלב וירקות לשכנים בעזרת הפוני הרתום לעגלה. בימי התיכון שיחק כדורסל. התכוון תחילה להירשם לאקדמיה הצבאית וסט פוינט, אך בסופו של דבר החליט ללמוד רפואה. בשנת 1927 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. התמחה בהמשך בכירורגיה אצל הארווי קושינג בבית החולים פיטר בנט בריגם PBBH והיה למדריך לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. מיוזמתו של קושינג נשלח זולינגר לעבוד ולהשתלם לצידו של תלמידו המועדף של קושינז, הכירורג אליוט קאר קאטלר (1947-1888) בבית החולים Western Reserve Hospital בקליבלנד. עסק שם, בין השאר, בסיווג אוסף הגידולים של קאטלר. חזר אחר כך כמתמחה בבית החולים פיטר בנט בריגם כדי לחזורבשנת 1929 לבית החולים וסטרן ריזרב. בשנת 1939 היה זולינגר מדריך לכירורגיה בבית החולים פיטר בנט בריגם, תחת ניהולו של קאטלר, שבינתיים התמנה שם לפרופסור לכירורגיה. הם פרסמו ביחד את המהדורה הראשונה של האטלס הידוע שלהם לניתוחים כירורגיים. בימי מלחמת העולם השנייה שרת זולינגר ביחידה הרפואית של צבא ארצות הברית באירלנד והיה למנהל בית החולים הכללי הצבאי מס. 5 עם דרגת קולונל. על תרומתו כרופא צבאי זכה לעיטור לגיון ההצטיינות, וכן על כוכבי הקרבות בנורמנדיה, בצפון צרפת ובריינלנד, כהוקרה על ארגון צוותי כירורגים ניידים. אחרי המלחמה, בשנת 1947 התמנה זולינגר לפרופסור וראש החוג לכירורגיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. פרש לגמלאות במעמד פרופסור אמריטוס בשנת 1974. מילא בחייו תפקידים של יושב ראש האיגוד האמריקאי לכירורגיה, ושל פורומים אחרים של הכירורגים בארצו - American Board of Surgery והקולגיום האמריקאי של הכירורגים. בגלל עיסוקו בפנאי בגידול ורדים, נבחר אף ליושב ראש החברה האמריקאית לוורדים. 1965 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליון, צרפת חבר לשם כבוד של הקולגיום הממלכתי של הכירורגים באנגליה (1965) ובאדינבורו (1966) הפרס שין (Sheen Award) של איגוד הרופאים האמריקאי, תואר דוקטור מצטיין במדעי הרפואה של ארצות הברית זולינגר פרסם מאל 340 מאמרים, בעיקר בתחום הכירורגיה של מערכת העיכול. כמו כן היה עורך ראשי של הכתב העת American Journal of Surgery בשנים 1956–1984. שמו הונצח במיוחד בשם התסמונת זולינגר אליסון אותה תיאר בשנת 1955 יחד עם אדווין הומר אליסון. רוברט מילטון זולינגר נפטר בשנת 1992 מסרטן הלבלב. ביוגרפיה של זולינגר באתר whonamedit אתר גנאלוגי של המשפחות צולינגר, זולינגר
מדרגות ניידות

מדרגות ניידות הן מתקן המשמש בנמל תעופה לצורך עליית אנשים למטוס נוסעים וירידתם ממנו. השימוש במדרגות הניידות הוא נחוץ משום שעל הקרקע, בעת שהמטוס עומד על כן הנסע שלו, גבוהים פתחיו עד כדי מטרים אחדים מעל פני הקרקע (מתקנים אחרים המשמשים כדי להעלות ולהוריד נוסעים ממטוסים הם גשר עלייה למטוס, טרקלין נייד או מדרגות המותקנות במטוס עצמו). השימוש במדרגות ניידות נפוץ יותר בנמלי תעופה קטנים ופחות בנמלי תעופה גדולים, העושים שימוש בעיקר בשערי עלייה למטוס שבהם מותקן גשר עלייה למטוס. קיימים שני סוגים של מדרגות ניידות: מדרגות המותקנות על גבי כלי רכב - אלו מוצמדות אל המטוס באמצעות תנועת כלי הרכב. מדרגות ניידות לא ממונעות - אלו מורכבות על גבי מסגרת בעלת ארבעה גלגלים. הן נגררות ומוצמדות אל המטוס על ידי רכב שירות של נמל התעופה או על ידי עובדי קרקע. בראש גרם המדרגות הנייד מותקנת רחבת עמידה אופקית קטנה, המשפרת את נוחות השימוש במדרגות של הנוסעים וצוות המטוס. תחת גרם המדרגות הנייד מותקן מנגנון בוכנות, המאפשר לשנות את זווית גרם המדרגות ועל ידי כך להתאים את גובהו לגובה פתח המטוס. לצורך שירות למטוסים גדולים, שגובה פתחיהם מעל פני הקרקע גדול במיוחד - למשל בואינג 747 - מצויות בשימוש מדרגות ניידות שלהן גרם מדרגות ארוך במיוחד, שלעיתים הוא טלסקופי. מצויות בשימוש גם מדרגות ניידות שעליהן מורכב גגון, לשם הגנה על המשתמשים בהן מפני תנאי מזג האוויר. סוג מיוחד של מדרגות ניידות הוא למעשה רמפה, המאפשרת להעלות למטוס נוסעים בכיסאות גלגלים. היא מפוצלת לשני מקטעים הניצבים במקביל, וזאת לשם הקטנת זווית העלייה של הרמפה. היא מתאימה לשימוש כאשר אין בנמצא גשר עלייה למטוס. מדרגות ניידות נישאות על גבי רכב ומצוידות בגגון מדרגות ניידות טלסקופיות שאינן ממונעות (נגררות) רמפה להעלאת כסאות גלגלים למטוס מדיה וקבצים בנושא מדרגות ניידות בוויקישיתוף
חברים על הכוונת 3

חברים על הכוונת 3 (באנגלית: Open Season 3) הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה. הסרט הופץ בשנת 2011 ישירות ל-DVD. הסרט זה הוא חלק מסדרת סרטים, והוא המשך ישיר של עלילת הסרט השני. הסרט נכתב על ידי דייוויד י. סטרן. בוג מתכנן טיול גברים אך אף אחד מחבריו לא מצטרף אליו מפני שלכולם יש משפחות. בעקבות זאת בוג מחליט לצאת לטיול בעצמו. במהלך הטיול נתקל בוג בקרקס נודד, בוג מחליף תפקיד עם דב הגריזלי של הקרקס, ונשאר להופיע בקרקס. אבל כשהקרקס מחליט לחזור לרוסיה, מתחיל מרוץ נגד הזמן עבור אליוט, מקסקיזי, מר וויני ושאר החבורה כדי להציל את בוג לפני שיהיה מאוחר מדי. חברים על הכוונת (סדרת סרטים) חברים על הכוונת 1 חברים על הכוונת 2 חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב אתר האינטרנט הרשמי של חברים על הכוונת 3 "חברים על הכוונת 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", באתר נטפליקס "חברים על הכוונת 3", באתר AllMovie (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", באתר Metacritic (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "חברים על הכוונת 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חברים על הכוונת 3, באתר הביקורות והדירוגים Rotten Tomatoes (באנגלית) חברים על הכוונת 3, באתר הביקורות והדירוגים מוג'ו (באנגלית) Open Season 3 Blu-ray Announced, blu-ray.com Open Season 3, moviesanywhere (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.