laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כביש 204

כביש 204 הוא כביש אורך אזורי בנגב ואורכו כ-30.4 קילומטר. הוא מתחיל בצומת חלוקים עם כביש 40, חולף על-פני העיירה ירוחם ומסתיים בצומת דימונה על כביש 25, סמוך לדימונה. הקטע הדרומי של הכביש, מירוחם דרומה, נפרץ בידי צה"ל החל משנת 1951, במסגרת סלילת הכביש לאילת דרך מכתש רמון. הכביש לאילת נחנך רשמית בפברואר 1954. הקטע הצפוני של הכביש נסלל בשנת 1952 ונחנך בפברואר 1953, במסגרת סלילת כביש באר שבע - סדום. הוא נסלל כמעקף זמני המחבר את הכביש מסדום לכביש הנפט ובכך דחה את ההוצאות של סלילת כביש 25 מדימונה לבאר שבע. הכביש הפך את ירוחם לצומת דרכים מרכזית בנגב בשנות ה-50 וה-60. פתיחת כביש 25 מבאר שבע לדימונה, צמצמה את השימוש בקטע הצפוני של הכביש, בעוד הקטע הדרומי שימש את הדרך הראשית לאילת. במאי 1961 נסגר הקטע הצפוני לזמן מה לתיקון ובשנת 1963 בקשו ראשי דימונה וירוחם לשפצו ולהרחיבו. אולם מע"ץ ביקש לסלול כביש חדש במקום הכביש הישן ועל כן לא שפצו ולא בנה בו גשרים, למנוע את סגירתו בגלל שיטפונות. בינואר 1966 תואר הכביש: "הקטע של 14 הקילומטרים בין דימונה לירוחם, איננו ראוי כלל להיקרא כביש. נותרו שם כ"מזכרת" חלקי אספלט מרופטים לכל האורך, אפילו ללא שוליים. בהמשך מצויים כ-4 קילומטר טובים מירוחם ושוב 15 קילומטרים גרועים ביותר". הרחבת הכביש לכל אורכו נכלל בתוכנית של מע"ץ לשנת 1968 ושוב בתוכנית לשנת 1969 ויצא אל הפועל בשנים 1969-1970. הכביש נחשב לעדיף על פני הדרך המפותלת של כביש הנפט, במיוחד לאחר הרחבת הכביש. בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 204 התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204. הכביש עובר בקער שבין קמר חתירה של המכתש הגדול לקמר חלוקים. תוואי הכביש עובר במשוער על דרך עתיקה, בין ממשית ועבדת. הכביש עובר בחלקו בתוואי דרך האתרים המקראית ולאורכו נמצאו מספר מצודות ישראליות בנגב כמו חרבת חלוקים וחרבת הרועה . כביש הנפט (נגב) נסללוהולך כביש נוסף לאילת, על המשמר, 16 באפריל 1953 נסתיימה שלילת קטע כביש, חרות, 16 באפריל 1953 ט. יצחק, נפתחה תנועה לאילת בכביש, על המשמר, 21 בפברואר 1954 השלמת כביש כורנוב סדום, הצופה, 23 בנובמבר 1952 אפרים תלמי, נחנך כביש סדום - נפתחה תקופה חדשה לאזור הנגב, דבר, 27 במרץ 1953 אפרים תלמי, ילדים בנגב והכביש החדש, דבר, 23 בינואר 1958 כביש דימונה - כפר ירוחם בתיקון, מעריב, 22 במאי 1961 שלמה גבעון, דימונה וירוחם כרתו ברית ערים, מעריב, 12 במרץ 1963 שום כביש לא נשטף, מעריב, 28 באוקטובר 1965 כבישי הנגב מתבלים, מעריב, 27 בינואר 1966 אושרו תכניות לסלילת כבישים, דבר, 3 בינואר 1968 כבישים ועבודות עפר, דבר, 30 בדצמבר 1968 מע"ץ סוללת כבישים בנגב, מעריב, 24 בפברואר 1969 שלמה גבעון, אמרתי לבן גוריון שצריך לשרוף את ירוחם, מעריב, 29 במרץ 1972 משולם עד, כביש הנפט ייסגר, דבר, 12 במרץ 1973 אברהם רותם, ראשי ירוחם עלו לתל אביב כדי לזעוק, מעריב, 30 באוגוסט 1976 משולם עד, הכביש שנחסם לירוחם, דבר, 2 בספטמבר 1976 בוקי נאה, ירוחם תובעת חידוש פניו של כביש הנפט, מעריב, 13 בפברואר 1980 שלמה גבעון, ירוחם:דפוק לכל החיים, מעריב, 4 באפריל 1986 כביש גולדה - ב.ג. ייחנך ביום ג' הבא בשדה בוקר, דבר, 6 בפברואר 1973 נחנך כביש המקשר משאבי שדה עם שדה בוקר, דבר, 14 בפברואר 1973 רמת הנגב: סקר נוף ומסלולי טיול, עמ' 49
משלב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משלב – מונח בבלשנות המתאר רמות לשון שונות. משלב (מוזיקה) – מונח המציין את גובה הטון של כלי מוזיקלי. יוסף מישלב – אלוף בצה"ל.
ולטר טריר

וַלְטֶר טְרִיר (צ'כית: Walter Trier;‏ 25 ביוני 1890, פראג – 8 ביולי 1951, קרייגלית', אונטריו, קנדה) היה צייר ומאייר ספרים הידוע בעיקר בזכות איוריו לספרי הילדים של אריך קסטנר, ולדפי השער של כתב העת "ליליפוט" (Lilliput). טריר נולד בפראג למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בשנת 1905 נרשם לבית הספר לאמנות שימושית, ומאוחר יותר עבר לאקדמיה לאמנות. בשנת 1910 עבר לברלין שבה חי עד לשנת 1936. כבעל דעות אנטי-פשיסטיות, הקריקטורות שיצר היו למורת רוחו של המשטר הנאצי. בשנת 1936 היגר ללונדון, שם גם סייע למשרד ההסברה ליצור תעמולה פוליטית כנגד המשטר בגרמניה. שם עבד עבור כתבי העת "ליליפוט" ו"פיצ'ר פוסט". בשנת 1947 היגר לקנדה, והצטרף אל בתו, שהתגוררה שם עוד משנות השלושים. טריר נפטר בשנת 1951 בקרייגלית' (Craigleith) שבאונטריו, בן 61 במותו. בפראג עבד טריר עבור כתבי העת "זימפליציסימוס" (Simplicissimus) ו"יוגנד" (Jugend). אחר כך שוכנע לעבור לברלין כדי לאייר את כתב העת "דפים עליזים" (Lustigen Blätter). בשנת 1929 פגש את אריך קסטנר ואייר את ספרו "אמיל והבלשים". אחר כך אייר ספרים נוספים של קסטנר ("עצרת החיות", "אורה הכפולה", "שלושים וחמישה במאי", ועוד). ניתן לומר שהזיקה לספרי הילדים של קסטנר תרמה רבות לפרסומו העולמי. איור השער ל"אמיל והבלשים" הופיע בשנת 1999 על בול דואר גרמני שהוקדש לאריך קסטנר במלאת מאה שנה להולדתו. משנת 1949 יצר את דף השער של כל אחד מגיליונות "ליליפוט". כל איור כזה הכיל תמיד דמות אדם, דמות אשה וכלב. ככל הנראה ביקש להנציח את כלבו האהוב שנדרס. טריר חתם תמיד את איוריו בפינה הימנית התחתונה. וולט דיסני הציע לו להצטרף אל מפעלותיו אך טריר דחה את ההצעה כי לא רצה לעבוד תחת שם אחר. מדיה וקבצים בנושא ולטר טריר בוויקישיתוף ולטר טריאר (1890-1951), דף שער בספרייה הלאומית כתבי ולטר טריר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ולטר טריר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולטר טריר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ולטר טריר, באתר Discogs (באנגלית)
כביש 206

כביש 206 (כביש אורון) הוא כביש אורך אזורי בנגב, בין המכתש הגדול למכתש הקטן, ואורכו הוא 16.4 קילומטר. הכביש משמש בעיקר את עובדי אזורי התעשייה אורון וצין מכרות הפוספטים הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש, ואת המטיילים במסלולי ההליכה שבקרבת הכביש. הכביש מתחיל באורון ככביש גישה פרטי לאזורי התעשייה אורון וצין ולמכרות הפוספטים שבדרום הכביש. הכביש פתוח לכל כלי רכב החל ממצד יורקעם. משם ממשיך הכביש צפונה דרך המפגשים עם כביש 225 הפונה לכיוון המכתש הגדול וירוחם; וכביש 227 המוביל אל המכתש הקטן ומעלה עקרבים - אל נקודת הסיום שלו על כביש 25 בצומת רותם, סמוך לפארק התעשיות רותם. כבישי ישראל טיול במכתש הקטן, mapa.co.il
מנשיית נאצר

מָנְשִיָית נאצר (בערבית: منشية ناصر) הידועה גם כעיר הזבל, היא שכונת מצוקה בפרברי קהיר בירת מצרים, המבוססת על איסוף ומיחזור האשפה של העיר. שכונת הפחונים ממוקמת במורדות גבעת אלמקטם (جبل المقطم). למרות שבאזור רחובות, חנויות ובתי מגורים (כמו בכל אזור אחר בקהיר), אין בה תשתיות עירוניות כמו מים זורמים, מערכת ביוב או חשמל. חלק ניכר מן הבניינים בעיר נבנו ללא קבלת היתרים מסודרים של הרשויות. רק לכ-10% מתושבי השכונה יש גישה למים זורמים; וכ-80% מן הבתים אינם מחוברים למערכת הביוב. בין תושבי השכונה יש המכונים זבאלין (زبالين) - אספני אשפה - שתפקידם להביא את האשפה לשכונה מרחבי קהיר וממיינים אותה על מנת למצות ממנה את התועלת. משפחות מסוימות "מתמחות" במיון סוג מסוים של אשפה שהם ממיינות ומוכרות. מוצרי נייר או זכוכית שנמצאים נמכרים, ואספני המתכת מתיכים אותה לשימוש נוסף. קבוצת הזבאלין מונה כ-60-70 אלף נפשות, המשתייכות ברובן לעדה הקופטית הנוצרית. בשל דתם, הם מגדלים גם חזירים, אשר ניזונים מאשפה אורגנית. בשר חזירים אלה נמכר באיטליזים של קופטים ברחבי העיר. בשנים האחרונות, בשל החרדה הציבורית משפעת החזירים, הגביר המשטר המצרי את הפיקוח על עדרי החזירים של מנשיית נאצר. כלכלת השכונה לא-פורמלית ומשפחות רבות מתקיימות מאיסוף האשפה למרות קיומם של שירותי איסוף אשפה ציבוריים בקהיר. הכנסייה המונוליטית "שמעון הקדוש" שברובע יכולה להכיל עד 20000 מתפללים והיא הכנסייה הגדולה ביותר במזרח התיכון. ב-6 בספטמבר 2008 התחולל אסון בעיר, לאחר שסלעים מגבעת אלמקטם התדרדרו אל תוך השכונה וקברו תחתיהם כמה עשרות אנשים. כ-100 אנשים נהרגו באסון, וכמה עשרות נוספים נפצעו.[דרוש מקור] פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר האינטרנט הרשמי של מנשיית נאצר מדיה וקבצים בנושא מנשיית נאצר בוויקישיתוף שמעון איפרגן, ‏זבאלין: עיר הזבל שהפכה למוקד עלייה לרגל, באתר ‏מאקו‏, 1 באפריל 2022 Garbage City: An Unbelievable Real-Life Urban Wasteland - תמונות מ"עיר הזבל" (באנגלית) אתר הבית של כנסיית שמעון הקדוש
רפידוגרף

רפידוגרף הוא שם גנרי לעט לשרטוט טכני ולשימוש גרפי. המשתמשים העיקריים בו הם שרטטים, מהנדסים ואדריכלים, אף שהוא משמש גם גרפיקאים, אמנים ומעצבים. העט משמש גם לתיוג אותיות הספרי תורה תפילין ומזוזות בידי סופרי סת״ם. "רפידוגרף" הוא סימן רשום של חברת רוטרינג הגרמנית, שהפך לשם גנרי לעטים הטכניים של חברות אחרות שבאו אחריו. עד אמצע המאה ה-20 השתמשו ברייספדר לצורך שרטוט. לאחר המצאת העט נובע פותח גם עט נובע עם בוכנה בתוכו במקום ציפורן, אך רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 שוכלל הכלי בחברת רוטרינג והופץ בשם רפידוגרף. הרפידוגרף קיבל את צורתו הסופית בשנות ה-60 והפך לעט השרטוט העיקרי של המתכננים. מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ירד השימוש ברפידוגרף בגלל המעבר לתכנון ושרטוט ממוחשבים. הרפידוגרף מורכב מבוכנה שבקצה חוט פלדה הנע בתוך שרוול דק שעוביו כעובי הקו המשורטט. הדיו, שנתון במיכל מעל הבוכנה, עוטף את הבוכנה, זורם בין החוט לשרוול, וניגר אל דף השרטוט בקצה השרוול. הבוכנה, החוט והשרוול מכונים "ראש" הרפידוגרף. בניגוד לרייספדר, שבו ניתן לכוון את עובי הקו המשורטט על ידי הרחבה והצרה של הרווח בין זרועותיו נושאות הדיו, כל רפידוגרף משרטט קו בעובי אחיד. לפיכך משתמשים לשרטוט טכני במספר רפידוגרפים - אחד לכל עובי קו שיש בשרטוט. הרפידוגרפים בנויים בצורה מודולרית כך שכל הרפידוגרפים מתוצרת חברה מסוימת זהים במידותיהם מלבד ראשי הרפידוגרף שניתנים להחלפה בין כלי לכלי. מדיה וקבצים בנושא רפידוגרף בוויקישיתוף
מירוסלב שאשק

מירוסלב שַׁאשֶׁק (בצ'כית: Miroslav Šašek;‏ 18 בנובמבר 1916 – 12 במאי 1980) היה סופר ומאייר צ'כוסלובקי, נודע בסדרת ספריו על ערים ומדינות בעולם. שאשק, יליד פראג, למד ארכיטקטורה בפראג מכוון שהוריו לא היו מעוניינים שיהיה צייר. אחר כך למד תקופה בבית הספר לאמנויות בפריז. בשנת 1948 ברח מפראג עם עליית המפלגה הקומוניסטית והתיישב במינכן. הוא מוכר בזכות סדרת ספריו "This Is...." בהם מציג בציורים מגוון מקומות ברחבי העולם. את הספר הראשון כתב על העיר פאריס בשנת 1959 בעת ששהה שם בחופשה. בין השנים 1951 ל-1957 עבד ברדיו אירופה החופשית. בשנים 1959 ו-1960 זכו ספריו בפרס של הספר המאויר הטוב של השנה של הניו יורק טיימס. שאשק נישא ואחר כך התגרש, והיה לו בן חורג מאשתו. בשנות השמונים התגורר בפריז ונפטר בוטינגן, בזמן שביקר את אחותו בשווייץ. זוהי פאריס (1959) זוהי לונדון (1959. עיטור ה"ניו-יורק טיימס") זוהי רומא (1960) זוהי ניו-יורק (1960. עיטור ה"ניו-יורק טיימס") זוהי אדניבורו (1961) זוהי ונציה (1961) זוהי מינכן (1961) זוהי ישראל (1962) זוהי סן-פרנסיסקו (1963) זהו כף-קנדי (1964) זוהי אירלנד (1965) זוהי הונג-קונג (1965) זוהי יוון (1966) זוהי טקסס (1967) זהו האו"ם (1968) זוהי אוסטרליה (1970) זוהי בריטניה (1974) אתר המוקדש לשאשק
יעקב מנדל

יעקב (יענק'לה) מנדל (נולד ב-23 בנובמבר 1952) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי, שימש משנת 2002 עד 2021 כיושב ראש איגוד אמני ישראל. מנדל שירת בצוות הווי צנחנים. ב-1972 התאחד ההרכב עם להקת פיקוד המרכז. לאחר שחרורו עבד מנדל בעיריית תל אביב במשך 28 שנים, שם הקים את מדור המופעים ועמד בראש אגף התרבות של העירייה. בשנת 2002 מונה לתפקיד יושב ראש אמ"י לאחר פרישתו של חנן יובל. במשך שנים הנחה מנדל בערוץ 33 את התוכנית "הלילה יענקל'ה לאן?", בה אירח אמנים מתחומים שונים. כמו כן, הגיש את התוכנית "חולה ירח" ששודרה ברשת ב' במוצאי שבת, וכן הנחה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שם נולדתי", שבה התארח אצל אנשי רוח ומוזיקאים מעדות ישראל השונות. בין המשתתפים בתוכנית היו: גברי בנאי, אילון בן יוסף, ישראל אהרוני, רבקה מיכאלי, דין דין אביב, זאב רווח וענת עצמון. בשנים 2014-2012 הנחה מנדל לצד אירית דקל את תוכנית האירוח "נפגשים בשישי עם יענקל'ה ואירית" ששודרה בימי שישי בערוץ 1. מנדל נשוי לזמרת דורית ראובני, ולהם שלושה ילדים, טל מנדל (מפיק), אסי ומור (זמרת). מדיה וקבצים בנושא יעקב מנדל בוויקישיתוף יענק'לה מנדל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בועז גריילסמר, עלילות יענק'לה בערוץ 33, באתר nrg‏, 29 באוגוסט 2004 לי-אור אברבך, ‏רשות השידור ביטלה את תוכניתו של יענקל'ה מנדל, באתר גלובס, 11 במרץ 2014
אהמט עריף

אהמט עריף (בטורקית: Ahmed Arif;‏ 21 באפריל 1927 – 2 ביוני 1991) היה משורר טורקי ממוצא כורדי. את לימודי התיכון עשה בדיארבקיר, שם נולד, ואחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת אנקרה. באותה תקופה נעצר פעמיים (1952–1953) על רקע פוליטי. הוא פרסם שירים בכתבי עת שונים בין השנים 1940 ל-1955 וזכה להצלחה. שירו "33 כדורים" שנכתב לזכרם של 33 אזרחים כורדים שהוצאו להורג ביולי 1943 בהוראת הגנרל מוסטפא מולאלי, נהפך לאחד מהמנונים של התנועה הכורדית. נפטר באנקרה ב-2 ביוני 1991. מדיה וקבצים בנושא אהמט עריף בוויקישיתוף צבי בראל, שכנים | 33 כדורי זיכרון, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2010 33 כדורים(הקישור אינו פעיל) בתרגום לאנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא כורדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פליכס זולמן

פליכס גד זוּלְמן (Felix Gad Sulman;‏ 30 במרץ 1907, ברלין – 20 בספטמבר 1986, ירושלים) היה פרופסור לפרמקולוגיה ומנהל המחלקה לפרמקולוגיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. היה ממייסדי פסטיבל אבו גוש למוזיקה. זולמן נולד בשנת 1907 נולד בברלין בירת גרמניה. למד באוניברסיטת ברלין; בשנת 1930 קיבל ממנה תואר דוקטור לווטרינריה (DVM) ובשנת 1933 תואר דוקטור לרפואה. בנוסף, למד נגינה בפסנתר וגיטרה בקונסרבטוריון ברלין. הוא ניצח בברלין על מקהלה שנהגה לשיר בחגים בבתי כנסת. בשנת 1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, ובשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ. טרם עלייתו, בשנים 1930–1932, שימש כאסיסטנט מחקר במכון למחקר היגיינה ואימונולוגיה בדאהלם שבברלין. בשנת 1934 שימש כאסיסטנט במעבדת מחקר להורמונים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1944 מונה בה למרצה, בשנת 1954 מונה למרצה בכיר, בשנת 1959 לפרופסור חבר ובשנת 1969 לפרופסור מן המניין. בשנת 1976 פרש לגמלאות. בסוף שנות השלושים החל זולמן לארגן את מקהלת ירושלים. בשנת 1949 החל לקחת את המקהלה לשיר בכנסייה באבו גוש. הופעות אלה צברו פופולריות והיוו את הבסיס לפסטיבל אבו גוש. בשנת 1956/7 העביר את ניהול הפסטיבל לידי זיגי שטדרמן. זולמן שימש כעורך של כתב העת "רפואה וטרינרית". בשנת תשכ"ב הוציאה את הספר "הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם" בהוצאת ספריית השדה. היה נשוי לאדית ואב לשניים. על שמו מוענק פרס לתלמידי מוסמך או דוקטורט מצטיינים בבית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית. פ"ג זולמן, הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם, תל אביב: ספרית השדה, תשכ"ב. פרקים בפרמקולוגיה; ערך לפי הרצאות: דן גורדון, ירושלים: אקדמון, תש"ל. הגורם האנטיגונאוטרופי ובעיית האנטיהורמונים בכלל, ביחד עם פרופ' ברנרד צונדק, דפוס הפועל הצעיר, תל אביב, תש"ג. תפקודי הורמוני המין במנגנון המין של בעלי החיים, לפי הרצאה של פרופ' ברנרד צונדק וד"ר פ. זולמן בכנוס השנתי 1940, מו"ל : הסתדרות הרופאים הוטרינרים בא"י, 1940, (10 דפים). בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר פליכס זולמן: אנטי הורמונים בכלל ועל החומר הגורם הגונאדוטרופי (1 ביוני) ביוגרפיה קצרה באתר Bach Cantatas Website (באנגלית) אתר הספרייה הלאומית, ערך : ברנרד צונדק תוכנית הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס תוכנית הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס רחוב צ'נסלור, ירושלים. בין המשתתפים (לפי א'-ב'): הנרי אונגר, יצחק איצקוביטש, מקס בוכמן, יחיאל קרל גוגנהיים, אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בנו גרינפלדר, אברהם דרוקמן, פריץ דרייפוס, פנחס וייל, חיים ארנסט ורטהיימר, יעקב זס, רפאל משה חפץ, פליכס זולמן, לודוויג פרדיננד מאייר, פליקס מנדל, דוד מרגלית, מכס מרכוס, אריה סדובסקי, רוברט פישר, יוסף פרגר, ברנרד צונדק, גאורג צונדק, הרמן צונדק, יוליוס קליברג, שמעון רוזנבאום, יהודה לייב רוקח, משה רחמילביץ'
כביש 227

כביש 227 הוא כביש רוחב אזורי החוצה את מזרח הנגב. הכביש מתחיל בכביש 206 סמוך לנחל חתירה, ועובר דרך מעלה עקרבים אל עבר הערבה, שם הוא מסתיים בצומת עין חצבה שעל כביש 90 (כביש הערבה). בשנת 2017, סגרה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים את הכביש מצומת מצפור המכתש הקטן ודרומה בשל ליקויי בטיחות חמורים. מכביש 206 (כביש אורון-רותם) יוצא כביש 227 מזרחה בדרך אספלט ישנה ומשובשת וחוצה את מסילת רכבת המשא למפעלי אורון וצין. הכביש חולף מדרום למישור ימין, ועובר דרומית לכור הגרעיני - דימונה (קמ"ג). לאחר מכן עובר הכביש המשובש סמוך למכתש הקטן (מכתש חצרה), שם הוא חוצה את שביל ישראל בסמוך למצד צפיר. משם מתפתל הכביש דרומה בסמוך לנחל גוב אל מעלה עקרבים ההיסטורי, דרך משובשת ומפותלת, ובה 18 עיקולים חדים ותלולים מאוד, היורדת מהרי מזרח הנגב, רום 402 מטרים מעל לפני הים - לערבה, 80 מטרים מתחת לפני הים. שם חוצה הכביש את נחל צין וממנו מסתעפת דרך פרטית אל מפעלי התעשייה צין ואורון. מכאן נעשה הכביש ישר יותר והוא ברמת תחזוקה גבוהה יותר, והוא ממשיך מזרחה עד לנקודת סיומו בערבה בצומת עין חצבה שעל כביש 90 (כביש הערבה), סמוך ליישובים עין חצבה ועידן. ערך מורחב – מעלה עקרבים מעלה עקרבים מאוזכר כבר בתנ"ך. בשנת 1927, בתקופת המנדט הבריטי, נפרצה במקום דרך לכלי רכב בין שתיים מתחנות משטרת רוכבי הגמלים: משטרת כורנוב (ממשית) ומשטרת עין חוצוב (עין חצבה). מטרת הדרך הייתה לחזק את שליטת המשטרה באזור הפקר זה. דרך זו שימשה כעורק תחבורה עיקרי בין באר שבע לאילת עד לסלילת כביש מעלה העצמאות שבמכתש רמון (כיום כביש 40). טבח מעלה עקרבים המכתש הקטן דרך הבשמים כבישי ישראל סרפנטינות מעלה העקרבים מדיה וקבצים בנושא כביש 227 בוויקישיתוף אילנה קוריאל, החברה להגנת הטבע בפנייה למשרד התחבורה: לפתוח את כביש 227 לנוסעים, באתר ynet, 24 בנובמבר 2019
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה

מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה (בצרפתית: Marguerite III de Flandre;‏ 13 באפריל 1350 - 16 או 21 במרץ 1405), הייתה אשתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. מרגריט נולדה ב-13 באפריל 1350, והייתה בתם של לואי לה מאל, רוזן פלנדריה ושל מרגרט מבראבנט. בהיותה בת שבע שנים בלבד, השיא אותה אביה לפיליפ דה רובר, נכדו ויורשו של אודו הרביעי, דוכס בורגונדיה. בשנת 1361 מת פיליפ דה רובר, ועם מותו דוכסות בורגונדיה עברה בירושה לז'אן השני, מלך צרפת. בשנת 1363 מסר ז'אן השני, מלך צרפת את דוכסות בורגונדיה לפיליפ, בנו הצעיר, שהפך לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1369 נישאה מרגריט השלישית לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1384, עם מות אביה, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, היא ירשה את רוזנות פלנדריה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1404 מת בעלה, ובנם הבכור ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה עלה לשלטון במקומו. על פי ההיסטוריון הצרפתי פרנסואה גיזו, אביה של מרגריט, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, לא אבה להשיא אותה לצרפתי, משום שרצה לשמור על קשרי ידידות עם אנגליה. אך אמו של לואי לה מאל, מרגריט הראשונה מבורגונדיה, שהייתה בתו של פיליפ החמישי, מלך צרפת השפיעה על בנה להשיא את בתו לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. ב-19 ביוני 1369 התחתנה מרגריט עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ממנו נולדו לה 9 ילדים: ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (1371–1419) שארל (1372–1373) מרגריט מבורגונדי, דוכסית בוואריה (1374–1441), התחתנה עם וילהלם השני, דוכס בוואריה לואי (1377–1378) קתרין מבורגונדי (1378–1425), התחתנה עם לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה בון (1379–1399) הייתה מאורסת לז'אן הראשון, דוכס בורבון אנטואן, דוכס ברבאנט (1384–1415) מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (1386–1422), התחתנה עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה פיליפ השני, רוזן נבר (1389–1415) מדיה וקבצים בנושא מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה בוויקישיתוף מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תולדה

האם התכוונתם ל... סיבתיות צאצא בהלכה, "תולדה" היא מונח המוזכר תדיר עם המושג "אב", ומשמש לתיאור פעולה פרטית שדינה נגזר מתוך העיקרון הכללי שמייצג ה"אב". עיקרון זה בא לידי ביטוי בכמה תחומים הלכתיים: תולדות מלאכות שבת תולדות מלאכות שביעית – ראו מלאכות שביעית#פירוט המלאכות תולדות אבות נזיקין - ראו ארבעה אבות נזיקין#תולדות אבות הנזיקין ולד הטומאה תולדות אבות נגעים יוהאן תולדה – אלכימאי, מומחה לייצור מלח בישול, ומוציא לאור גרמני בן השליש האחרון של המאה ה-16
שארל עיסאווי

שארל פיליפ עיסאווי (1916 - 8 בדצמבר 2000) היה כלכלן והיסטוריון ממוצא מצרי שעסק במזרח התיכון. נמנה עם סגל אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פרינסטון. עיסאווי היה מחלוצי המחקר של ההיסטוריה הכלכלית של האימפריה העות'מאנית בתקופתה המאוחרת ושל מדינות ערב. עיסאווי נולד בקהיר למשפחה ממוצא סורי שהשתייכה לכנסייה הסורית-אורתודוקסית. למד בוויקטוריה קולג' שבאלכסנדריה ולאחר מכן בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד. החל ב-1937 שירת בממשל המצרי; תחילה במשרד האוצר המצרי ולאחר מכן בבנק הלאומי המצרי. מ-1943 החל להרצות באוניברסיטה האמריקאית בביירות וב-1947, בה סיים להורות בביירות, יצא לאור ספרו הראשון, "Egypt: An Economic and Social Analysis". המהדורה הראשונה של הספר אזלה ולאחר מכן אסרה הצנזורה המצרית (במשטר המלוכני) את המשך הוצאתו לאור. בשנים 1948–1955 כיהן במחלקה לעניינים כלכליים במזכירות האו"ם. ב-1951 החל להרצות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובשנים 1964-1962 ניהל את "המכון ללימודי המזרח הקרוב והתיכון" באוניברסיטה. ב-1975 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם התיידד עם המזרחן, ברנרד לואיס, למרות חילוקי הדעות הפוליטיים ששררו ביניהם. ב-1986 פרש מהוראה בפרינסטון ועבר להרצות באוניברסיטת ניו יורק, שם לימד בשנים 1987–1991, אז פרש סופית מהוראה. פרסם ספרים רבים. רובם עסקו בהיסטוריה הכלכלית של המזרח התיכון בעת החדשה, כולל עיסוק בנושא הנפט ובשילוב שבין ההתפתחויות הפוליטיות והכלכליות באזור. הוציא סדרה בת ארבעה ספרים שעסקו בהיסטוריה של כלכלת המזרח התיכון והיוו למעשה אוסף של תרגומים וקטעים נבחרים מפרסומים של חוקרים אחרים שלוו בהתייחסויותיו לנושאים השונים. בשנות ה-60 עסקו חלק מפרסומיו בתאוריות החדשניות של פיתוח כלכלי (אנ'), שהיו אז נושא פופולרי בכלכלה ובאפשרות יישומן בכלכלות העולם הערבי. עמיתו, ברנרד לואיס, העריך לאחר מותו, כי חיבוריו החשובים היו ספריו שעסקו במצרים וסדרת ספרי ההיסטוריה הכלכלית שחיבר. אחד מספריו, "Egypt in Revolution", שיצא לאור ב-1963, נתרגם לעברית בשם, "מצרים במהפכה". Charles P. Issawi, 84, Dies; Studied Mideast Economics, אתר הניו יורק טיימס, 18 בדצמבר 2000 חזות קשה למצרים, דבר, 5 במרץ 1948 על פי הקדמת עיסאווי לספרו, "מצרים במהפכה" שארל עיסאווי, מצרים במהפכה, תרגמו: אליהו לוי ושלמה גונן, עיינות - הוצאה לאור, תל אביב, 1966
Christmas Lights

Christmas Lights הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. הסינגל יצא ביום רביעי, 1 בדצמבר 2010 כהורדה דיגיטלית באינטרנט. ההודעה על תאריך הפצת הסינגל פורסמה באתר הרשמי של קולדפליי ב-24 בנובמבר 2010. קולדפליי הפיצה שלושה קטעי וידאו דרך אייטיונס המציגים את תהליך היצירה של קליפ הסינגל. השיר נמכר בלמעלה מ-400,000 עותקים בבריטניה. מידע על היצירה "Christmas Lights" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Christmas Lights" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Christmas Lights" באתר Discogs סרטון השיר "Christmas Lights" באתר יוטיוב הפרסום באתר קודפליי ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרייך הרביעי

הרייך הרביעי (גרמנית: Viertes Reich) הוא מונח המתאר שלטון עתידי שיישם את האידאולוגיה הנאצית ויהווה המשך לרייך השלישי, מונח בו השתמשו הנאצים כדי לתאר את גרמניה הנאצית. המונח הופיע לראשונה בגרמניה הנאצית, בבדיחות פוליטיות שלעגו לתעמולה הנאצית שתיארה את השלטון הנאצי כנצחי (בגרמנית: Tausendjähriges Reich, הרייך בן אלף השנים). כתוצאה מכך ביולי 1939 הוצא המונח הרייך השלישי משימוש. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית מול בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, נעשה במונח שימוש, כדי לתאר חזון נאו-נאצי אוטופי של תחיית הרעיונות הנאציים, או כחזון דיסטופי המתאר השתלטות של כוחות גרמנים או נאו-נאצים על אירופה. בחזונם של נאו-נאצים מאופיין הרייך הרביעי בהגשמת הרעיונות הנאצים (עליונות לבנה ובפרט עליונות הגזע הארי), מרחב המחיה, מיליטריזם טוטליטריזם, מימוש תורת הגזע ואנטישמיות. נאו-נאצים מאמינים שעליית הרייך הרביעי תסלול את הדרך לביסוס "האימפריה המערבית", אימפריה עולמית ארית, הכוללת ארצות עם צאצאי עמים אירופאים בולטים: אירופה, רוסיה, אנגלו אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, אמריקה הדרומית ומדינות אחרות עם מספר תושבים לבנים באופן משמעותי באמריקה הלטינית. לעומתם, אנטי-דויטשים גרמניים חששו מרייך רביעי לאחר איחוד גרמניה, לאור גל הפשעים נגד זרים הפוגרומים והגזעניים שפרחה מחדש במדינות מזרח גרמניה לשעבר. בספרו, "עלייתו של הרייך הרביעי: האגודות החשאיות שמאיימות להשתלט על אמריקה" (The Rise of the Fourth Reich: The Secret Societies That Threaten to Take Over America), טוען העיתונאי והסופר ג'ים מארס כי חלק מהאישים ששרדו מהרייך השלישי בגרמניה, יחד עם אוהדים בארצות הברית ובמקומות אחרים, מגובים במבטחים על ידי ארגונים נאצים, ועובדים "מאחורי הקלעים" מאז סיומה של מלחמת העולם השנייה, לחוקק לפחות כמה עקרונות של נאציזם לתרבות, לממשלה ועסקים לרחבי העולם, אך בראש ובראשונה לארצות הברית. הוא מצטט את ההשפעה שהביאו הנאצים אל ארצות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, כמו מדענים בכירים נאצים שהובאו תחת מבצע פייפרקליפ במטרה לעזור לקדם את תחום התעופה והחלל, רכישה והקמה של תאגידי ענק בידי נאצים ואוהדיהם לאחר המלחמה, הן בארצות הברית והן באירופה. Infield, Glenn Secrets of the SS (Stein and Day, New York, 1981) ISBN 0-8128-2790-2 Schultz, Sigrid Germany Will Try It Again (Reynal & Hitchcock, New York, 1944) Tetens, T.H. The New Germany and the Old Nazis (Random House, New York, 1961) LCN 61-7240 Wechsberg, Joseph The Murderers Among Us: The Simon Wiesenthal Memoirs (Mc Graw Hill, New York, 1967) LCN 67-13204 Vidojević, Milan Dosije Omega: Novi svetski poredak kao novi satanizam (IP "Metaphysica", Belgrade) Vidojević, Milan Četvrti Rajh: Amerika kao novi Rajh" (IP "Metaphysica", Belgrade) עומר גנדלר, עלייתו של הרייך הרביעי ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.