laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קנון הולדינגס

קנון הולדינגס (באנגלית: Kenon Holdings) היא חברת החזקות שפוצלה מהחברה לישראל. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125. ב-7 בינואר 2015 נוצרה החברה במהלך של ספין-אוף מהחברה לישראל. לחברה הועברו החזקותיה של החברה לישראל בחברות הבאות: 32% מחברת הספנות צים, 24% מחברת השבבים טאואר-ג'אז סמיקונדקטור, 50% מיצרנית הרכב הסינית קורוס אוטו ו-100% בחברת תחנות הכוח איי.סי. פאואר. בגין כל מניה אחת של החברה לישראל קיבל בעל המניה 7 מניות של חברת קנון הולדינגס. ב-11 בינואר 2015 החלה מניית החברה להיסחר בבורסת תל אביב, ומיד צורפה למדד תל אביב 25, וב-14 בינואר החלה מניית החברה להיסחר בצורה רגילה גם בבורסת ניו יורק. עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה בת"א נקבע לחברה שווי שוק של 960 מיליון דולר. בעדכון חודש יוני 2015 נגרעה מניית החברה ממדד תל אביב 25, והתווספה למדד תל אביב 75. בחודש יולי 2015 חילקה קנון את רוב מניותיה בחברת טאואר-ג'אז בתור דיבידנד לבעלי מניותיה של קנון. המהלך בוצע כחלק מהאסטרטגיה של חברת קנון, לפיה על החברה להתמקד בהשקעה בחברות איי.סי. פאואר וקורוס מצד אחד, ומצד שני למכור או לחלק את שאר החברות שבבעלותה. עד אפריל 2021 מכרה קנון את כל אחזקותיה בקורוס. איי.סי. פאואר - 100% צים - 32% איי.סי. גרין אנרג'י - (100%) פרימוס - 91% הליופוקוס - 70% אתר האינטרנט הרשמי של קנון הולדינגס (באנגלית) קנון הולדינגס בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב קנון הולדינגס בע"מ, באתר "מאיה" קנון הולדינגס, באתר Crunchbase (באנגלית) מידע עסקי על חברת קנון הולדינגס באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) קנון הולדינגס, בגוגל פיננסים קנון הולדינגס, באתר Crunchbase (באנגלית) קנון הולדינגס בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. אבי שאולי, החל המסחר במניה שמצטרפת היום למעו"ף - מזנקת כבר כמעט 9%, באתר ביזפורטל, 11 בינואר 2015 מניות קנון יצטרפו למדדי הבורסה היום, 11 בינואר 2015, באתר הבורסה החלה להיסחר בת"א ב-11.1, תעבור למסחר רגיל בNYSE ב-14.1, ‏13 בינואר 2015, באתר הבורסה עדכון הרכבי מדדי המניות - יוני 2015, באתר הבורסה חילקה 18,030,041 מניות והשאירה בידיה 1,669,795 מניות. גיא בן סימון, קנון אישרה: הפצת ההחזקה בטאואר ב-23 ליולי - צפו מה קרה למניה, באתר ביזפורטל, 7 ביולי 2015 חלוקת מניות טאואר: קובע 20.7, תשלום 23.7, יחס 0.335861 למניה, עמוד 4, באתר הבורסה עומרי כהן, ‏קנון נופלת 7%; על הכוונת: חלוקת מניות טאואר כדיבידנד בעין, באתר גלובס, 13 בינואר 2015 דובי בן גדליהו, ‏לתפארת מדינת ישראל, וסין: אנחנו על מפת תעשיית הרכב, באתר גלובס, 15 באפריל 2021 יורם גביזון, קנון החזירה לעצמה 72% מההשקעה הכושלת ביצרנית הרכב קורוס, באתר TheMarker‏, 19 באפריל 2021 ‏F-20 לשנת 2014, עמוד 71, באתר הבורסה. קנון מחזיקה בפרימוס ובהליופוקוס דרך חברת איי.סי. גרין אנרג'י (השקעה בחברת HelioFocus).
פדרציית מלאיה

פדרציית מלאיה (במלאית: Persekutuan Tanah Melayu, בג'אווי: ڤرسكوتوان تانه ملايو, באנגלית: Federation of Malaya; לעיתים בקיצור מלאיה) הייתה פדרציה של 11 מדינות בחצי האי המלאי שהתקיימה בין 1948 ו-1963. הפדרציה החלה את דרכה כחלק מהאימפריה הבריטית, קיבלה עצמאות ב-1957 והייתה אחת המרכיבות של מלזיה. ב-1946 נוצר האיחוד המלאי, קולוניה פדרלית שאיגדה בתוכה את כל המושבות של בריטניה בחצי האי המלאי. מסיבות מגוונות הייתה התנגדות מקומית רחבה לאיחוד במתכונתו כפי שהייתה שהונהגה על ידי הארגון הלאומי של המלאים המאוחדים (UMNO). רוב חברות הפדרציה היו במעמד של מדינת חסות של בריטניה, למעט פננג ומלאקה שהיו במעמד של קולוניות. ב-31 באוגוסט 1957 הפדרציה קיבלה את עצמאותה. ב-1963 מלאיה התאחדה עם סינגפור, מושבת הכתר של סראוואק ומושבת הכתר של צפון בורנאו וכך נוצרה מלזיה. סינגפור פרשה מהמדינה החדשה כעבור שנתיים. ג'והור (מלזיה) ג'והור טרנגנו טרנגנו מלאקה (מדינה) מלאקה נגרי סמבילן נגרי סמבילן סלנגור סלנגור פהנג פהנג פננג פננג פרליס פרליס פרק (מלזיה) פרק קדה קדה קלנטן קלנטן היסטוריה של מלזיה מדיה וקבצים בנושא פדרציית מלאיה בוויקישיתוף קיבלה עצמאות ב-31 באוגוסט 1957. ראו דיוני הפרלמנט הבריטי: Federation of Malaya Independence Bill, Hansard ערך זה הוא קצרמר בנושא מדינות ובנושא מלזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספיר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ספיר – מינרל ואבן חן ספיר (אבן חן מקראית) – אבן חן מקראית, אחת מאבני החושן ספיר (יישוב) – ישוב בערבה מנחת ספיר ליד היישוב בערבה המכללה האקדמית ספיר – בשדרות, על שמו של פנחס ספיר פרס ספיר – פרס לספרות שמעניק מפעל הפיס, על שמו של פנחס ספיר אבן ספיר – מושב בפרוזדור ירושלים פארק העסקים והטכנולוגיות ע"ש ספיר – אזור תעשייה בנתניה על-שם פנחס ספיר ("פארק פולג") סולם ספיר-סימפסון – סולם המשמש לדירוג עוצמת הוריקנים היפותזת ספיר-וורף מגדל ספיר – בניין משרדים במתחם הבורסה ברמת גן, הקרוי על שום דמיון צורת התכסית שלו לאבן ספיר. אישים: אדוארד ספיר – בלשן אמריקאי אליהו ספיר – מנהל הסניף הראשי של בנק אנגלו-פלשתינה בארץ ישראל גדעון ספיר (משפטן) – פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן גדעון ספיר (איש קק"ל) איש קק"ל, יושב ראש עמותת בית אשל ויקיר העיר באר שבע דורון ספיר – סגן ראש עיריית תל אביב-יפו הוגו ספיר (Speer) - שחקן אנגלי זאב ספיר – ממקימי ממגורות התבואה בחיפה ויוזם הקמת מלון "מרפא" באל-חמה יואב ספיר – הסניגור הציבורי הארצי בישראל יוסף ספיר – שר בממשלת ישראל יוסף ספיר (רופא) – פעיל ציוני, סופר ואמן, מנהל בית החולים ביקור חולים יעקב משה ספיר – רבה של העיר סאראטוב שברוסיה ובסוף ימיו מרבני פתח תקווה יעקב ספיר – חוקר כתבי יד, שד"ר ישראל אריה ספיר – מרבני פתח תקווה מאיר ספיר מוריץ גוטליב ספיר – סופר ועיתונאי סאטירי אוסטרי-יהודי שהמיר את דתו לפרוטסטנטיות מיכל ספיר – מוזיקאית וסופרת ישראלית, נכדתו של פנחס ספיר נעמי ספיר – ראו: נעמי שמר פנחס ספיר – שר בממשלת ישראל ציון ספיר – קצין צה"ל ומנכ"ל האגודה למען החייל ספירה סופר
דן מלוי

דאנל פטריק "דן" מלוי (באנגלית: Dannel Patrick "Dan" Malloy; נולד ב-21 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט ה-88, מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא כיהן בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית. מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מבוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005. בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת המכהנת. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009. מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט. בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט. החל מ-1 ביולי 2019 מכהן מלוי כנשיא המערכת האוניברסיטאית של מדינת מיין. הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא דן מלוי בוויקישיתוף דן מלוי, ברשת החברתית פייסבוק דן מלוי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דאן מלוי, באתר מושל מדינת קונטיקט Malloy Sees Win As Affirmation Of Strategy, Message, 5 Nםהקצנקרת 2014
וסילי סוקולובסקי

וסילי דנילוביץ' סוקולובסקי (ברוסית: Васи́лий Дани́лович Соколо́вский;‏ 9 ביולי 1897 – 10 במאי 1968) היה מרשל ברית המועצות, מקציני המטה המוכשרים והבולטים ביותר של הצבא הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר תום המלחמה שימש כמפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה, וכראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות בשנים 1952–1960. וסילי סוקולובסקי ב-9 ביולי 1897 נולד בכפר קוזליקי שליד ביאליסטוק (אז היה הכפר בתחומי האימפריה הרוסית, כיום נמצא הכפר בשטחה של פולין). הוריו היו איכרים בלארוסים. בשנת 1918 התנדב סוקולובסקי לשרת בצבא האדום. הוא קיבל הכשרה בקורס קצינים מזורז ובהמשך לחם נגד כוחות הצבא הלבן בחזית המזרחית, בחזית הקווקזית ונטל חלק בקרבות בדרום אוקראינה. לאחר תום המלחמה למד באקדמיה צבאית במוסקבה. בשנת 1921, לאחר סיום הלימודים, נשלח לטורקסטן, שם שירת כקצין מבצעים במטה של הכוחות הסובייטים בטורקסטן. בהמשך מונה לראש מטה של דיוויזיית חיל רגלים. בשנים 1926–1930 היה ראש מטה של גיס חיל רגלים. בשנים 1930–1935 פיקד על דיוויזיית חיל רגלים שהוצבה באזור סמרקנד. לאחר מכן היה ראש מטה של אחד המחוזות הצבאיים של ברית המועצות. בשנת 1938 הועבר למוסקבה, שם התמנה לראש מטה של המחוז הצבאי של מוסקבה. בתחילת 1941 עבר לשרת במטה הכללי של הצבא האדום. לאחר פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות ביוני 1941, מונה סוקולובסקי לראש מטה של החזית המערבית. הוא מילא את התפקיד הזה עד לפברואר 1943. סוקולובסקי היה קצין מטה מוכשר. המטה, תחת פיקודו, תכנן את מתקפת הנגד הסובייטית בקרב על מוסקבה. בשנת 1942 תכנן התקפה פחות מוצלחת באזור רז'ב וויאזמה. בפברואר 1943 מונה סוקולובסקי למפקד החזית המערבית. בתפקיד פיקודי היה סוקולובסקי הרבה פחות מוצלח, מאשר בתפקידי מטה. שני מבצעי התקפה גדולים שביצע החזית תחת פיקודו הסתיימו בכישלון (מתקפה באזור אורשה באוקטובר-דצמבר 1943 ומתקפה באזור ויטבסק בפברואר - מרץ 1944). לאחר כישלונות אלו הודח סוקולובסקי מתפקיד מפקד החזית. באפריל 1944 הוא מונה לראש מטה החזית האוקראינית הראשונה. המטה תחת פיקודו תכנן את מבצע לבוב-סנדומייז' ומבצע ויסלה-אודר. באפריל 1945 מונה לסגן מפקד החזית הבלארוסית הראשונה (עליה פיקד גיאורגי ז'וקוב) עמה השתתף בקרב על ברלין. לאחר תום המלחמה פיקד סוקולובסקי על כוחות הכיבוש הסובייטים בגרמניה. בשנת 1949 הוא מונה לסגן שר ההגנה ובשנת 1952 מונה לראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1960, אז פרש למעשה מהשירות הפעיל. נפטר ב-8 במאי 1965 ונקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין. מדיה וקבצים בנושא וסילי סוקולובסקי בוויקישיתוף וסילי סוקולובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי

סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי היא סדרת רשימות מדרג שהפיק המכון לסיכום המאה ה-20 בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הרשימות פורסמו מדי שנה בין 1998 ל-2008, עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS. הרשימות נקבעו על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, שבחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים בתחומים השונים בתעשייה שנסקרו ברשימות. ידוענים אמריקאים כמו ג'ון טרבולטה וארנולד שוורצנגר נבחרו להגיש את הרשימות בפרקים מיוחדים ששודרו ברשת CBS. 1998: מאה שנים... מאה סרטים - הסרטים האמריקאיים הגדולים במאה 1999: מאה שנים... מאה כוכבים - כוכבי וכוכבות הקולנוע האמריקאי הגדולים במאה 2000: מאה שנים... מאה צחוקים (אנ') - הקומדיות הגדולות במאה בקולנוע האמריקאי 2001: מאה שנים... מאה מותחנים (אנ') - סרטי המתח הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי 2002: מאה שנים... מאה תשוקות (אנ') - סרטי האהבה הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי 2003: מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים - הגיבורים והנבלים הנחשבים לטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי 2004: מאה שנים... מאה שירים - שירי הסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי 2005: מאה שנים... מאה ציטוטים - מאה הציטוטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי 2005: מאה שנים... מאה פסקולים (אנ') - קטעי המוזיקה המקורית לסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי 2006: מאה שנים... מאה השראות - הסרטים מעוררי ההשראה של המאה בקולנוע האמריקאי 2006: הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר - הסרטים המוזיקליים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי 2007: מאה שנים... מאה סרטים (מהדורת השנה העשירית) (אנ') - גרסה מעודכנת לרשימה ששודרה לראשונה ב-1998 2008: עשרת "עשרת הגדולים" - 10 רשימות "טופ 10" במגוון תחומים בתעשיית הקולנוע האמריקאית אתר האינטרנט הרשמי של סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי
קולינדה גרבר-קיטרוביץ'

קולינדה גרבר-קיטרוביץ' (בקרואטית: Kolinda Grabar-Kitarović; נולדה ב-29 באפריל 1968) היא פוליטיקאית ודיפלומטית קרואטית, כיהנה כנשיאת קרואטיה מ-19 בפברואר 2015 ועד 18 בפברואר 2020. גרבר-קיטרוביץ' כיהנה כשרת החוץ בממשלת קרואטיה, כשגרירת קרואטיה בארצות הברית וכעוזרת מזכ"ל נאט"ו. גרבר-קיטרוביץ' נולדה בעיר רייקה ובנעוריה התגוררה בארצות הברית. ב-1992 החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כשמונתה ליועצת במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד המדע והטכנולוגיה, שנה לאחר מכן עברה למשרד החוץ, ב-1995 מונתה לראש תחום צפון אמריקה במשרד וב-1997 מונתה לקונסול דיפלומטי בקנדה. ב-2003 נבחרה לפרלמנט הקרואטי מטעם מפלגת HDC, היא מונתה לשרה לענייני האיחוד האירופי ועסקה בצירופה של קרואטיה לאיחוד. בפברואר 2005 מונתה לשרת החוץ וכיהנה בתפקיד עד ינואר 2008. בתפקידה הבא מונתה לשגרירת קרואטיה בארצות הברית. ביולי 2011 מונתה לעוזרת לענייני הסברה של מזכ"ל נאט"ו. היא חברה בקבוצה האירופאית של ועד השלישייה. בדצמבר 2014 התמודדה בבחירות לנשיאות קרואטיה, היא זכתה ב-37.22% מקולות הבוחרים לעומת 38.46% לנשיא המכהן איוו יוסיפוביץ'. בסיבוב הבחירות השני שהתקיים בינואר 2015 זכתה במעט יותר מ-50% מקולות המצביעים, גברה על יוסיפוביץ' ונבחרה לנשיאות. היא נכנסה לתפקידה ב-19 בפברואר 2015, והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה. בנאום ההשבעה שלה ציינה ערכים של אחדות לאומית, פטריוטיות וקידמה. גרבר-קיטרוביץ' זכתה לתשומת לב תקשורתית מיוחדת בעקבות מונדיאל 2018, בו צולמה מעודדת את נבחרתה בעודה לבושה בחולצה עם דגל קרואטיה וכן בשל העובדה שטסה אל משחקי הנבחרת במחלקת תיירים. גרבר-קיטרוביץ' בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית וספרדית מאוניברסיטת זאגרב ב-1992 ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת זאגרב. זכתה למלגת פולברייט ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מלגת לימודים באוניברסיטת הרווארד ושימשה עמיתה אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. היא נשואה ואם לשניים. נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ', מקבלת את נשיא המדינה ראובן ריבלין בביקורו הממלכתי בקרואטיה, יולי 2018 מדיה וקבצים בנושא קולינדה גרבר-קיטרוביץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולינדה גרבר-קיטרוביץ' (בקרואטית) קולינדה גרבר-קיטרוביץ', ברשת החברתית פייסבוק קולינדה גרבר-קיטרוביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולינדה גרבר-קיטרוביץ', ברשת החברתית אינסטגרם ביוגרפיה באתר נאט"ו דניאל בטיני, מגה סטאריץ', באתר "ידיעות אחרונות", 19 ביולי 2018 THE TRILATERAL COMMISSION AFP, בתום קרב צמוד: נשיאה ראשונה בקרואטיה, באתר ynet, 12 בינואר 2015 Grabar-Kitarović prisegnula za predsjednicu RH האוהדת מס' 1: נשיאת קרואטיה משגעת את העולם, באתר ynet, 14 ביולי 2018
יעקב לוקסנבורג

יעקב לוקסנבורג (לוקסי) (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש עסקים ישראלי ובעל השליטה בחברת "לפידות קפיטל", העוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים בשדה הנפט חלץ. נולד בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים. כיום גרוש עם שני ילדים בוגרים ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב. בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג. ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל החזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים. במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה. בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא החזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור. ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה. לפידות קפיטל לפידות חלץ סאני תקשורת סלולרית (45.85% ממניות החברה) סאני תקשורת (בפירוק) סאני אלקטרוניקה (39% ממניות החברה) סאני.קום בע"מ (100% ממניות החברה) פרטנר תקשורת (אחזקה זניחה של 1.4% ממניות החברה) Inraz Trade ‏ (50% ממניות החברה) Zaforo Oil & Gas Limited (חברה קפריסאית בבעלות מלאה) Vista Trade Finance & Services S.A ‏ (66.67% ממניות החברה) Gamenal Trading Limited ‏ (66.67% ממניות החברה) Alpros אסף גילעם, לוקסי כבר היה כאן קודם, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2013 מתראיין אצל ביזפורטל יעקב לוקסנבורג בראיון בלעדי ל-G: "בן-דב הבין שעם הכניסה שלי לזירה, המשחק הוא אחר", באתר גלובס, 10 ביוני 2012 ועידת שוק ההון 2014 - יעקב לוקסנבורג (לוקסי) בשיחה עם גיל קליאן, סרטון באתר יוטיוב שי שלו, ‏יעקב לוקסנבורג רוכש מרפפורט את השליטה בלפידות ב-8.6 מיליון דולר, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2000 תדמור אישר עיסקאות קרדן-תה"ל ולוקסנבורג-לפידות, באתר ynet, 21 בנובמבר 2000 רותם שטרקמן, יעקב לוקסנבורג התפטר מהדירקטוריונים שבשליטתו בעקבות הרשעתו, באתר הארץ, 13 במרץ 2005 איתי הר אור, סוף לפרשת אורסיס: גם יעקב לוקסנבורג ואריה פוגלמן זוכו, דה מרקר, 6-7 בינואר 2009
זכריה חומרי

הרב זכריה חומרי (א' בכסלו תרס"ח 7 בנובמבר 1907 - א' באלול תשע"ד 27 באוגוסט 2014) היה מקובל ישראלי שזכה לזקנה מופלגת. נודע בין היתר כבקי גדול בכל חלקי הש"ס, נוסף של שליטתו וידיעותיו בכל ספרי הקבלה, ברפואות עתיקות, ובעריכת קמיעים. נולד בתימן ליפת ולחנה. עלה לישראל ונמנה עם תלמידיו של הרב חיים סינואני. עסק בתרופות וסגולות, נודע כבקי בתורת הקבלה, וכונה בקרב תלמידיו ״מורי חומרי״. בין תלמידיו[דרושה הבהרה]: הרב אברהם רובין מרחובות, הרב משה נחשוני (בנו של יהודה נחשוני), רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר והרב אריה שכטר. נותר בריא עד סוף ימיו בדעה צלולה. נפטר בגיל 106 בראשון לציון ונקבר בבית הקברות בעיר. המקובל בן ה-106: רבי זכריה חומרי זצ"ל, באתר בחדרי חרדים צביקה גרוניך, ‏המקובל מורי זכריה חומרי הלך לעולמו בגיל 107, באתר כיכר השבת, 27 באוגוסט 2014 מורי זכריה חומרי זצ"ל נפטר, באתר הקול היהודי שמוליק קרסיק, ה'מורי חומרי' ע"ה • המורי הזקן בעולם הלך לעולמו בגיל 106, באתר חרדים10, 27 באוגוסט 2014 חיים לב, זקן המקובלים נפטר, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2014 הרב חומרי מראשון לציון נפטר אתמול בלילה באתר רבנים.נט
טולי באומן

שאול (טולי) באומן (1933 - 10 בינואר 2015) היה צייר ופסל ישראלי, יליד ארגנטינה. שאול באומן נולד בארגנטינה בשנת 1933. בשנת 1956 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עמיר. החל לעסוק באמנות כאוטודידקט. באומן שימש כיו"ר של איגוד האמנים של התנועה הקיבוצית והיה מיוזמי אירוע "תל חי 80". בשנת 1986 הקים, ביחד עם רעיתו אילנה, את המרכז לאמנויות בגבעת חביבה ובשנת 1989 היה ממקימי כתב העת לאמנות "סטודיו". בשנת 2014 זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט כחבר קיבוץ עמיר הוא הצליח לרתום את התנועה הקיבוצית למפעלי עשייה, שהותירו חותם עמוק על התרבות בישראל". יצירתו של באומן משלבת טכניקות של הדפס עם פיסול. ברבות מעבודותיו מובלט פן חברתי ופוליטי. בעבודה "מקלט" (1980), לדוגמה, הציג כתבות עיתון שנושאן הפגזות בגליל העליון, אותן הדפיס על אבנים. בשנת 1983 יצר פסל בטכניקה דומה בעקבות מותו של אמיל גרינצוויג. היה שחמטאי חובב ויזם את "תחרות הבנים" המסורתית, בקיבוץ עמיר, לזכרם של בני הקיבוץ, שנפלו במערכות ישראל. התחרות הפכה למסורת. נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו עמיר. היה אב לשניים. בתו, שלומית באומן, היא אמנית קרמיקה, פסלת ואוצרת. פרס להדפס, קאדקס, ספרד (1983) פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד התרבות והספורט על פועלו ותרומתו הייחודית לקידום והעשרת תחום אמנות הפלסטיק בישראל (2014). נימוקי ועדת הפרס: "טולי באומן שייך לקבוצה קטנה מאוד, קטנה מדי של אנשים שהעשייה העקבית, העיקשת והעקרונית שלהם, מסמנת ומפלסת דרכים חדשות בעולם האמנות הישראלי בכוח האישיות המיוחדת שלו, היזמות למען הכלל והחזון התרבותי-חברתי מרחיק הלכת שלו" (באומן נפטר יומיים לפני קבלת הפרס, שהוענק ב-2015). טולי באומן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל הפרופיל של שאול באומן, באתר תנועת העבודה קרני עם-עד, פרס יוקרתי לאמן טולי באומן מקיבוץ עמיר, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 באוגוסט 2014 שני ליטמן, מת האמן שאול טולי באומן, זוכה פרס מפעל חיים לאמנות, באתר הארץ, 11 בינואר 2015 קרני עם-עד, קיבוץ עמיר: נפטר האמן טולי באומן, באתר mynet‏ קיבוץ, 14 בינואר 2015 שלמה קנדלשיין, שאול ("טולי") באומן (1933-2015), באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 7 בפברואר 2015
דוד וייסמן (שחיין)

דוד וייסמן (נכתב גם כ"ויסמן"; נולד ב-17 בנובמבר 1942) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. וייסמן נולד בתל אביב. כשהיה בן 9, עברה משפחתו לרמת גן. התאמן בקבוצת "ברית מכבים עתיד" בהדרכתם של נחום בוך וד"ר אבוני מהונגריה. בשנת 1960 התגייס ויסמן לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. לאחר השחרור, טס לווינה כדי לעבוד במפעל המשפחתי למברשות. הוא הצטרף למחלקת השחיה של הכח וינה בשחייה. באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכה וייסמן בכל 3 מדליות הזהב במשחי החופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.2 דקות, לפני יצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.5 דקות) ועוזי בק ממכבי חיפה (1:01.6 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לנוער של 4:52.6 דקות, לפני דניאל פרוכטר מהפועל גוש זבולון (4:56.5 דקות) ולפני אברהם מלמד מהפועל גוש זבולון ודני קרפן חברו לקבוצה (4:58.1 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:06.3 דקות, לפני דניאל פרוכטר (20:24.4 דקות) ודני קרפן (20:24.7 דקות). שבוע לאחר מכן, הוא זכה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה בתוצאה המהירה ביותר למשחה זה של 42:35.0 דקות. באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה. באליפות עצמה זכה וייסמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשחייה איטית מכוונת של 5:21.2 דקות, לפני דני קרפן (5:21.4 דקות) ודוד קרצקי (5:23.6 דקות) ובמדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי עוזי בק ממכבי חיפה (1:03.0 דקות). בעשור השני של המאה ה-21 מתגורר וייסמן ברמת גן ומוסיף לשחות מדי יום. מדיה וקבצים בנושא דוד וייסמן בוויקישיתוף כ. עמוס, קרבות מרתקים בתחרויות השחיה, מעריב, 16 באוקטובר 1960 שלמה מוזר, שחייני הפועל גוש-זבולון זכו באליפות ישראל, דבר, 16 באוקטובר 1960 2 שיאי שחיה לנוער ב-800 ו-1500, דבר, 9 באוקטובר 1960 וייסמן ניצח במשחה ל-1500, למרחב, 9 באוקטובר 1960 שחייני ב.מ.ע זכו במשחה שבי ציון-נהריה, דבר, 23 באוקטובר 1960 במקום אליפות שחיה - שערוריה, מעריב, 15 באוקטובר 1961
יוסף גינת

יוסף (יוסי) גינת (6 במרץ 1936 – 12 במאי 2009) היה מזרחן ואנתרופולוג. התמחה באנתרופולוגיה של חברות במזרח התיכון. היה יועץ לענייני ערבים לראשי ממשלה בישראל, פרופסור אמריטוס בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, סגן נשיא לקשרים בינלאומיים ולמחקר במכללה האקדמית נתניה ומנהל המרכז לדיאלוג אסטרטגי שם. נולד לבלה ולמשה גולוביצקי ביישוב עטרות שמצפון לירושלים בתחילת המאורעות של המרד הערבי הגדול. גדל בעטרות עד לפינוי היישוב בעיצומהּ של מלחמת העצמאות. כחבר גרעין נח"ל השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת קדש במסגרת חטיבת הצנחנים וב-1957 הצטרף לקיבוץ אוּרים שבנגב. בשנים אלו הרבה להסתובב בקרב הבדואים שבאזור, קשר עמם קשרים ולמד את מנהגיהם. הוא התמנה לנציג המחלקה הערבית של ההסתדרות בנגב, ובמקביל לכך למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וללימודי המזרח התיכון. גינת המשיך בלימודים לתואר מוסמך באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית על דפוסי הנישואין ומעמד האישה בחברה הערבית הכפרית בישראל. את דרכו במחלקה לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה עשה גינת תוך שילוב מחקר אקדמי. בדצמבר 1968 התמנה לסגן יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים. מילא תפקידי ייעוץ למשרדי הממשלה השונים בנושאי ערבים ומיעוטים אחרים. שימש כיועצם של משה דיין, עזר ויצמן ומשה ארנס בכהונתם כשרים ושל שמעון פרס ושל יצחק רבין בכהונתם כראשי ממשלת ישראל. בין היתר פעל כיו"ר ועדת הגבולות של המועצות הערביות המקומיות בוואדי עארה במשרד הפנים ("ועדת גינת") וכיו"ר הוועדה ליחסים עם הערבים וארצות האסלאם במפלגת העבודה. שנים ארוכות לימד באוניברסיטת חיפה, ובתוך כך (בשנים 1989–1992) כיהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. גינת היה חבר בוועדת ההיגוי של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה. ניהל את המרכז ללימודי שלום באוניברסיטת אוקלהומה והיה ממייסדי המרכז לחקר השלום ולפתרון סכסוכים המשותף לאוניברסיטאות אוקלהומה, חיפה, רבת-עמון ובית-לחם. חתר ליישוב סוגיית הפליטים הערביים ונמנה עם תומכי יוזמת ה"הודנה" בין ישראלים ופלסטינים כפתרון מדיני. אחרי פרישתו ב-2004 מאוניברסיטת חיפה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה. גינת חי תקופות ארוכות בקרב שבטים בדואים בישראל, בסיני, במצרים ובירדן. מחקריו וכתביו עסקו בחברה הערבית הכפרית והבדואית באזורנו, בנשים בחברה הכפרית המוסלמית, בנוהגי המסורת בחברות אלה, בתרבות כבוד המשפחה, הנידוי ונקמת הדם וכן במבחן ה"בִּשׁעָה" (גילוי האמת בטקס כוויית הלשון בברזל מלובן). נטמן בבית העלמין של בני עטרות. בלכתו הותיר את אשתו דליה ואת ילדיו, נעמה ועידו. אורי דרומי, מחוץ למגדל השן, באתר הארץ, 24 במאי 2009 גיליון סתיו 2010 של קומון סנס (מגזין לחשיבה אסטרטגית של המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה) הוקדש לזכרו של יוסי גינת וכולל רשימות על אודותיו רשימת הפרסומים של יוסף גינת, בקטלוג הספרייה הלאומית יוסף גינת (1936–2009), דף שער בספרייה הלאומית לימודי ארץ-ישראל באוניברסיטת חיפה נפטר דיקן וסגן נשיא מכללת נתניה על משפחתו של גינת באתר מורשת עטרות אליהו לוי, הבדווים מחפשים פאיד'ה, דבר, 9 במאי 1963 יוסף גינת נתמנה סגן יועץ לענייני ערבים, מעריב, 3 בדצמבר 1968 אלי אשכנזי, ועדת גינת: 10 אלפים דונם יוחזרו ליישובי ואדי ערה; התושבים: הדו"ח מאכזב, באתר הארץ, 5 במאי 2004 על פתרונות אפשריים לסוגיית הפליטים הודנה כפתרון מדיני