laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ISPRS

ISPRS או בתרגום לעברית: האגודה הבין־לאומית לפוטוגרמטריה וחישה מרחוק הוא ארגון בין־לאומי לא ממשלתי המאחד תחתיו את ארגונים העוסקים בתחום חישה מרחוק, פוטוגרמטריה, ותצלום אוויר. האגודה נוסדה בשווייץ בשנת 1910. התוכניות המדעיות והטכניות של הארגון מאורגנות על ידי חמש ועדות המתכנסות בקונגרסים של הארגון. כל וועדה של הארגון בחסות הארגון נבחרת לתקופה של ארבע השנים בין הקונגרסים. נשיאי וסגני נשיאי הוועדות אחראים להקמתן של כ- 60 קבוצות עבודה. כל אחת מאלה, אחראית על קידום המחקר בנושאים מסוימים בתחום. באמצע התקופה בת ארבע השנים נערכים כינוסים מדעיים על ידי כל ועדה. בנוסף, קבוצות העבודה מקיימות גם כינוסים וסדנאות מחקר מטעמן. האגודה הבינלאומית פועלת גם להוצאת ספרים ובמיוחד לפרסום מאמרים מדעיים ומקצועיים בשלושה מגזינים ידועים בתחום להם מעמד (אינדקס) גבוה מאוד . בין היתר הארגון אחראי על קרן המעניקה תרומות ופרסים לקידום המחקר של חישה מרחוק, צילומי אוויר ופוטוגרמטריה. בנוסף אחראית גם שיתוף פעולה בין־לאומי בין מדינות וקידום טכנולוגי בתחום. אתר האינטרנט הרשמי של ISPRS אתר הקרן של הארגון
האגודה הבין-לאומית לגאודזיה

האגודה הבין-לאומית לגאודזיה (באנגלית: International Association of Geodesy בראשי תיבות IAG) הוא ארגון בין-לאומי, אחת משמונה האגודות של "האיגוד הבין-לאומי לגאודזיה וגאופיזיקה " (International Union of Geodesy and Geophysics בראשי תיבות IUGG), העוסק בתחום הגאודזיה ובו 80 מדינות חברות. הארגון נוסד בשנת 1940 ובו 4 ועדות שונות העוסקות בתחומים שונים לקידום המחקר והפיתוח בנושא הגאודזיה. האגודה ישראלית למשאבי מים היא חברה בארגון. לשכת המודדים המוסמכים בישראל אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הבין-לאומית לגאודזיה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית

האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית (באנגלית: The International Cartographic Association, בראשי תיבות: ICA, בצרפתית: Association Cartographique Internationale, בראשי תיבות: ACI) הוא ארגון בין-לאומי העוסק בתחום הכרטוגרפיה והמיפוי. הארגון נוסד בתאריך 9 ביוני 1959 בעיר ברן בשווייץ כדי לתת במה לכל הארגונים העוסקים בתחום המיפוי ולתרום ולעודד את המחקר בתחום ולספק טכניקות חדשות. האספה הראשונה של הארגון נערכה בפריז בשנת 1961. המשימה של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית היא לעודד את המשמעות ואת הקידום של המקצועות בתחום תוך כדי שיתוף פעולה בין-לאומי. מאחר שמושבו של הארגון הוא בשווייץ נקבע בארגון כי 2 השפות הרשמיות יהיו אנגלית וצרפתית. הארגון משמש גם בתור ארגון-גג המאגד תחתיו ארגונים רבים העוסקים בתחומים גאוגרפיים. האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי משמשת בתור הנציגות הישראלית בארגון בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל. החל משנת 1990, האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית חברה במועצת המדע הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית (באנגלית) האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
101 (מספר)

101 הוא המספר הטבעי הבא אחרי 100 ולפני 102. 101 הוא המספר הראשוני העשרים ושישה בגודלו. המספר הראשוני הבא אחרי 101 הוא 103, ועל-כן השניים הם ראשוניים תאומים. 101 הוא אחד מראשוני צ'ן. 101 הוא ראשוני ייחודי. 101 הוא אחד מראשוני איינשטיין. 101 הוא המספר האטומי של מנדלביום. במינרלוגיה, 101 באינדקס מילר הוא פנים של גביש שחוצה את הציר האופקי (a) ואת הציר האנכי השלישי (c) אך לא חוצה את הציר האנכי השני (b). באסטרונומיה, 101 הוא המספר שניתן לגלקסיית "גלגל הרוח" בקטלוג מסיה. חדר 101 הוא חדר עינויים המופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו. בסדרת הטלוויזיה "חדר 101" משליך המרואיין האורח לחדר 101 את הדברים שהוא מאס בהם ורוצה שיעלמו מהעולם. הגמרא במסכת חגיגה דף ט עמוד ב מנגידה לומדים: אינו דומה שונה פרקו מאה פעמים לשונה פרקו מאה ואחד. זואי 101 – קומדיית מצבים אמריקאית לנוער בכיכובה של ג'יימי לין ספירס. 101 דלמטים – ספר הרפתקאות לנוער. טאיפיי 101 – גורד שחקים הממוקם בטאיפיי, בירת טאיוואן, בעל 101 קומות. הבניין הגבוה בעולם בין השנים 2004–2010. 101 הוא מספר הטלפון לפניה למוקד חירום טלפוני של מגן דוד אדום בישראל. 101 היה שמה של יחידת קומנדו ישראלית שהוקמה ביוזמת אריאל שרון. מדיה וקבצים בנושא 101 בוויקישיתוף
שלמה אליה

שלמה אליה (נולד ב-11 בנובמבר 1942) הוא איש עסקים ישראלי, יו"ר קבוצת נץ. בשירותו בצה"ל התקדם לדרגת תת-אלוף ופיקד על המנהל האזרחי ועל יחידת הקישור ללבנון. אליה נולד בחלב שבסוריה ועלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3. משפחתו השתקעה בשכונת התקווה שבתל אביב, בה גדל ולאחר מכן בקיבוץ נחשונים. אליה התגייס לנח"ל ובמהלך קורס הקצינים נפצע ואיבד את ידו הימנית. הוא עבר לחיל המודיעין, שירת בפיקוד הדרום במלחמת ההתשה כקצין מערך מודיעין השדה באוגדה 252 וכקצין מודיעין בחטיבה 188 ברמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין מודיעין של חטיבת אגרוף הברזל. לאחר המלחמה מונה לקצין מודיעין אוגדה 36. בתפקידיו הבאים שירת כראש ענף סוריה וראש הזירה המזרחית במחלקת המחקר וכקצין מודיעין של פיקוד הצפון. ב-1983 מונה לראש המנהל האזרחי. במהלך כהונתו הועמד לדין צבאי. עקב כך התפטר מתפקידו והורשע לאחר מכן ב-11 סעיפים בעבירות של חריגה מסמכות והתנהגות לא הולמת לקצין. הוא ערער לרמטכ"ל וזוכה מסעיף האישום המרכזי. עקב הרשעתו הועבר ב-1984 לשמש כמפקד יחידת הקישור ללבנון. לאחר שחרורו היה פעיל בעסקים בניגריה שם התקרב לצמרת השלטון, עסק בפרויקטים של תקשורת לווינית, חקלאות וביטחון כמו כן היה פעיל בעסקי ביטחון במדינות נוספות במערב אפריקה. אליה היה פעיל בארגון "צוות משרתי הקבע והגמלאים" בארגון נכי צה"ל ובשנים 1990 עד 2001 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של האגודה למען החייל. כמו כן כיהן כיו"ר החברה הממשלתית לתיירות וכיו"ר מנהלת ישראל 2000. כמו כן שימש במשך כשש שנים דירקטור בבנק דיסקונט למשכנתאות. אליה הוא ממייסדי חברת השקעות שביצעה השקעות בנדל"ן וכן הייתה זכיינית חברת סאקוני בישראל. ב-2009 רכש עם שותפיו בקבוצת נץ את השליטה בחברת אסים השקעות שלה פרויקטי נדל"ן במזרח אירופה. בינואר 2018 פורסם בידיעות אחרונות תחקיר לפיו תיווך אליה בעסקאות רבות בהן סופק נשק לגינאה המשוונית. ב-2018 יצא לאור ספרו "ביד אחת - אתגריו של קצין מודיעין", בהוצאת אפי מלצר. באותה השנה הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן. אליה אב לשלוש בנות. הוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא שלמה אליה בוויקישיתוף אלעזר לוין, הקריירה החדשה של שלמה אליה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 באוגוסט 2009 הדס מגן, ‏השותף של דנקנר: "ההצעה שלנו מניחה כסף על השולחן", באתר גלובס, 16 בנובמבר 2013 גיא ליברמן, שרי המלחמה, באתר "ידיעות אחרונות", 16 בינואר 2018 משמאל לימין: משופם בכובע מצחיה סא"ל שלמה איליה קמ"ן פיקוד צפון; אלוף אביגדור בן גל מפקד פיקוד הצפון; תא"ל אורי אור מפקד אוגדה 36; הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור; ראש אגף התכנון אלוף נתי שרוני; מאחוריו מוסתר (חצי פנים) תא"ל אמיר דרורי רמ"ח מבצעים. יוסף ולטר, ראש אכ"א נזף והתרה בתא"ל שלמה אליה, מעריב, 19 בינואר 1984 הבהרה, מעריב, 2 בפברואר 1984 יוסי מלמן, המדריך המלא למסחר בנשק ולמתן שוחד, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2006 איתי רום, ‏הגרסה התעשייתית של המאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2009 יהודה שרוני, רץ לנשיאות, באתר nrg‏, 13 בפברואר 2001 אפרים לפיד, ביד אחת, ישראל דיפנס, 14 ביוני 2018
מאיר גבע

מאיר גבע (1939 – 19 ביוני 2019) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) האחד עשר של צה"ל, בין השנים 1982–1985. גבע התגייס לצה"ל ביולי 1957 (ערב מלחמת סיני), עבר קורס שוטרים צבאיים מזורז ונשלח למחנה שבו הוחזקו שבויים מצריים. בהמשך מונה לנהג בסיורי הממשל הצבאי. לאחר שעבר קורס קצינים, שירת בכלא ארבע (כקצין ניהול כלואים), במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, בבסיס משטרה צבאית נצרת, במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (כקצין סעד לבתי הסוהר וכרמ"ד שיטור), במשטרה צבאית עזה ושוב במקמצ"ר (כקצין ניהול וארגון מילואים וכקצין הדרכה). בתפקידו הראשון כסגן-אלוף שימש כמפקד בית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13), במחנה קדום בשומרון. לאחר מכן מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הדרום (ממצ"פ דרום). הייתה זו התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בהמשך חזר למקמצ"ר, שם שימש ראש ענף השיטור וסגן הקמצ"ר. מונה לקמצ"ר באפריל 1982. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת לבנון הראשונה. בתקופת פיקודו על החיל הוקמה הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח). נפטר ב-19 ביוני 2019, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל המשטרה הצבאית 1948-2008, משהב"ט, 2008, עמודים 85–95 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל אלימלך

אמיל אלימלך (נולד ב-1945) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר). כיום אמיל משמש כמנכ"ל בניין סילבר במתחם בורסת היהלומים ברמת גן. נולד בשנת 1945 ועלה לישראל ממרוקו בשנת 1956. בשנת 1962 התגייס לצה"ל ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). לאחר הטירונות עבר קורס שוטרים צבאיים והוצב בכלא ארבע, שם תיפקד כזקיף על מגדל שמירה, יומנאי, מפקד משמר, מדריך כלואים וסמל משמעת. לקראת מועד תום שירות החובה שלו בצה"ל התקבל לקורס קצינים ובסיומו הוצב בכלא שש. לאחר תקופה קצרה עבר לשמש כמפקד מעבר ארז. מאז מילא מגוון תפקידי פיקוד ומטה לרבות פיקוד על בסיסי כליאה, יחידת המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז, ראש ענף ארגון והדרכה וראש ענף שיטור במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי (מקמצ"ר). במלחמת לבנון הראשונה שימש כסגן הקמצ"ר בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1984 היה לקצין המשטרה הצבאית הראשון שנשלח למכללה לביטחון לאומי ובתום שנת הלימודים קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את תא"ל מאיר גבע בתפקיד הקמצ"ר. פיקד על חיל המשטרה הצבאית במהלך האינתיפאדה הראשונה. בשנת 1989 העביר את הפיקוד על החיל לתא"ל שלום בן-משה. דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 95-96 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולטר ורלימונט

ולטר ורלימונט (בגרמנית: Walter Warlimont;‏ 3 באוקטובר 1894 – 9 באוקטובר 1976) היה סגנו של אלפרד יודל במטה הכללי של הוורמאכט. לאחר המלחמה נידון למאסר על פשעי מלחמה. ורלימונט נולד באוסנבריק ב-3 באוקטובר 1894. לאחר סיום אקדמיה צבאית הוא הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ביוני 1914 כקצין ארטילריה. במלחמה שימש כמפקד סוללה בצרפת ואיטליה. במלחמה עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה שירת זמן קצר בפרייקורפס ואחר כך ברייכסווהר. הוא היה בהשתלמות בבריטניה (1929) ובארצות הברית (1929). בורמאכט טיפס בדרגות במטה הכללי. ב-1936-1937 היה המתאם בין הOKH ובין משטרו של גנרל פרנקו בנושא סיוע צבאי. ב-1937 חזר לגרמניה כקצין מטה וכתב תוכנית לארגון הצבא ולהקמת ה-OKW שבו תהיה להיטלר שליטה טובה יותר על הנעשה בצבא. תוכנית זאת יושמה וורלימונט המשיך בעלייה בדרגות במטה הכללי ומונה לסגנו של אלפרד יודל. במלחמה שימש ורלימונט כאמור כסגנו של יודל והיה אחראי על כתיבה ויישום התוכניות המבצעיות. הוא היה נוכח ברוב הישיבות המבצעיות עם היטלר, כתיבת ההחלטות שנתקבלו והפצתן למפקדים. הוא סייע בתוכניות הפלישה לפולין, צרפת וברית המועצות. ב-1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1943 הגיע לתוניס ודן עם ארווין רומל על אפשרות הפינוי מצפון אפריקה. ב-1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. הוא היה אחראי על העברת אינפורמציה יומית להיטלר על המצב בחזית. ב-20 ביולי 1944 נפצע ורלימונט קל בהתפוצצות במאורת הזאב. הוא התקשר באותו יום למפקד חזית המערב גינתר פון קלוגה והודיע לו שהיטלר נשאר בחיים. לאחר מכן נשלח על ידי היטלר לצרפת, נפגש עם רומל ומפקדים נוספים ודרבן אותם לצאת לקרב בכיס פאלז שבו הובסו הגרמנים. לורלימונט לא היה קשר לחבר הקושרים אבל היטלר כבר לא היה בטוח בכך והוא הסכים לבקשתו לשחררו מהתפקיד בגלל התקפי הסחרחורת שבהם לקה לאחר פציעתו. עד סוף המלחמה היה ורלימונט ביחידת המילואים של היטלר. לאחר כניעת גרמניה במאי 1945 הוחזק ורלימונט במעצר כשבוי מלחמה. באוקטובר 1948 הוא הובא למשפט בפני בית משפט צבאי אמריקאי ביחד עם כמה קציני ורמאכט בכירים במה שנודע כ"משפט הפיקוד העליון". הוא הואשם בניסוח ובהעברת פקודתו של היטלר כי אנשי קומנדו של בעלות הברית שייתפסו, יוצאו להורג מייד ולא יהיו להם כל זכויות של שבויי מלחמה. הוא נידון למאסר עולם. ב-1951 הומתק גזר דינו ל-18 שנה, וב-1957 שוחרר בעקבות חנינה. הוא כתב מספר ספרים על המלחמה. גנרל אריך פון מנשטיין זלזל בקציני המטה ובהם ורלימונט. הוא אמר: "קייטל, יודל וורלימונט לא היו אף פעם במלחמה. העובדה שהם חסרו ניסיון בשדה הקרב גרמה להם להתעלם מקשיים אמיתיים ולשכנע את היטלר כי יש אפשרות לבצע פעולות למרות שהיה ברור בשטח שזה בלתי אפשרי". Inside Hitler's Headquarters: 1939-1945, Walter Warlimont,1962. The Decision in the Mediterranean 1942 by Gen. W. Warlimont in The Decisive Battles of WWII: The German View, edited by H.A. Jacobsen,1965. מדיה וקבצים בנושא ולטר ורלימונט בוויקישיתוף ולטר ורלימונט: תפקידים, דרגות, עיטורים ולטר ורלימונט-ביוגרפיה קצרה וקטעי ראיונות, באתר Spartacus Educational ולטר ורלימונט, באתר ww II graves ולטר ורלימונט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולטר ורלימונט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דני מגן

דניאל מגן (1919 – 12 באוגוסט 1996; כ"ז באב תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950). דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה. בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה. גויס לנוטרות ושירת בראש העין. התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית). עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל. מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950 . סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון. לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד. בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות". מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו. צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 5716 דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 18–29. מדיה וקבצים בנושא דני מגן בוויקישיתוף אתר "Billiongraves"
פירוק נשק ביולוגי

פירוק נשק ביולוגי היא פעולת עיקור המתבצעת על ידי השמדה או דנטורציה של פתוגנים ורעלנים. בסיומה, לא ניתן להשתמש בנשק ונגזרותיו לצורך הפצת מחלות. דרכי פירוק מקובלות הן: חימום (פסטור) ערבוב עם כימיקלים: חומרים מלבינים, כוהל, פנול פורמלדהיד. שימוש בקיטור בשילוב טיפול כימי. קבורה באדמה. ארצות הברית השתמשה בטיפול בקיטור חם בשילוב עם פורמלדהיד. ברית המועצות השתמשה בסידן היפוכלוריט לריסוס קירות ובערבוב עם אדמה כדי לטהר ציוד וחומרים אחרים. באופן זה נקברו באדמה טונות של בקטריות אנתרקס אשר מאוחר יותר עורבבו עם סידן כלורי וצמנט. בריטניה השתמשה בתמיסת פורמאלדהיד מדוללת במי ים כדי לטהר את האי גריניארד (אשר שימש כאתר ניסוי נשק ביולוגי) בריסוס אווירי. באזורים מזוהמים במיוחד, הוסרה השכבה העליונה של האדמה. פירוק נשק כימי Wright Susan, Biological Warfare and Disarmament (Google Books), Rowman & Littlefield, 2002. Eric A. Croddy, James J. Wirtz and Jeffrey A. Larsen, Weapons of Mass Destruction: An Encyclopedia of Worldwide Policy, Technology, and History (Google Books), 2004.
איתי לב (סופר)

איתי לב (נולד ב-1976) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי. איתי לב נולד בירושלים. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז כזמר ושחקן. לאחר שהקים אולפן יחד עם אלון פרימן, הפיקו השניים אלבום שנגנז לבסוף. בשנת 2012 הפיקו השניים אלבום בשם "נקודות" ובו שרו זמרים שונים, ביניהם גורי אלפי, אמיר דדון ואלרן דקל. כיום מתגורר לב במודיעין עם אשתו וארבעת ילדיהם. חנה (ספרית מעריב, 2005) נלך ונלך עד שנתעיף (ספר ילדים ואלבום מוזיקה) (ספרית מעריב, 2007) מעל גלים אהבתיך (הוצאת מטר, 2013) איתי לב באתר סימניה שירים של איתי לב באתר שירונט רשימת הפרסומים של איתי לב, בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוטי בירן

מוטי בירן (בורנשטיין) (נולד בשנת 1946) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הארבעה-עשר של צה"ל (1991–1995) וראש מטה פיקוד המרכז. בירן נולד בחנוכה בשנת 1946 במחנה פליטים באיטליה להורים ניצולי השואה. גדל בתל אביב והיה פעיל בתנועת הצופים. התגייס בשנת 1964 לחיל ההנדסה הקרבית. השתתף כסמ"פ בגדוד 601 בפעולת כראמה, במהלכה נפצע ברגלו מקליע שנורה ממקלע שהוצב על טנק פטון ירדני. רגלו נקטעה, אך הוא החלים תוך זמן קצר ועל אף נכותו חזר לפעילות מבצעית מלאה והתמנה למפקד פלוגה א' בגדוד. השתתף במבצעים רבים בבקעה ובעמק הירדן ובאחד מהם נפצע פעם נוספת. באוקטובר 1968 נקרא להצטרף לגרעין מצומצם של קצינים שהקימו את גדוד הצליחה 605, שהפך ליחידה מובילה בחיל ההנדסה הקרבית ושימש בסיס להקמת מערך הצליחה של צה"ל. בהמשך ביצע תפקידים נוספים במקהנ"ר ובבית הספר להנדסה צבאית. השתתף במלחמת לבנון כקצין ההנדסה של עוצבת הפלדה. לאחר ההתארגנות בלבנון התמנה למפקד מרכז ההנדסה של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה וזכה להקימו במיקומו החדש בצאלים. בהמשך שירת כראש מטה אוגדת העמקים וכראש מחלקת תקינה באגף התכנון. בשנת 1991 מונה לקמצ"ר. פיקד על החיל בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופתו הוקמו פלוגות המשטרה הצבאית שהתמחו בטיפול בהפרות סדר מצד יהודים ביש"ע ("סחלב" בחטמ"ר יהודה, "סייפן" בחטמ"ר בנימין ו"סירפד" באזח"ע). בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. לאחר שחרורו מצה"ל שימש מנהל בכיר במוטורולה. דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 101–103 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניר-עם גולדברום

ניר-עם גולדברום (1948–2022) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) החמישה-עשר של צה"ל (1995–1998) ונספח צבאי בפולין בדרגת תת-אלוף. גולדברום התגייס לצה"ל בשנת 1966. באותה שנה יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ כמפקד מחלקה בכלא שש. בהמשך שובץ כקצין שיטור בבסיס משטרה צבאית חיפה, היה מפקד בסיס המשטרה הצבאית בבית שאן והקים מחדש את בסיס משטרה צבאית טבריה. לאחר שקיבל דרגת סגן-אלוף שימש כמפקד כלא ארבע, מפקד כלא מגידו, מפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (ממצ"פ מרכז), עוזר קצין חיל המשטרה הצבאית לכליאה (עקל"כ) וסגן הקמצ"ר. לאחר שסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי מונה לקמצ"ר. על פעילותו למען הכלואים זכה להוקרה כאביר איכות השלטון. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית אושרה הכומתה הכחולה, שופרה משמעותית איכות המשרתים בחיל[דרוש מקור], לראשונה שובץ קמ"ץ להדרכה בבה"ד 1 ובית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13) הועבר ממחנה קדום למחנה בית ליד. בשנת 1995 סיים את תפקידו ומונה לנספח צה"ל בפולין, תפקיד שכלל אחריות גם על יחסי משרד הביטחון וצה"ל בבולגריה, הונגריה, צ'כיה וסלובקיה. מדיה וקבצים בנושא ניר-עם גולדברום בוויקישיתוף דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2008, עמ' 112–116 נספח צה"ל בפולין ייכנס לעסקים מיד לאחר פרישתו – בניגוד להוראות החוק, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורם צחור

יורם צחור (נולד ב-24 בנובמבר 1953) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי. יורם צחור נולד בבני ברק לשלומית ופינחס וייס. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1972 ונשלח לטירונות בבית הספר למשטרה צבאית (בה"ד 13). בסיום ההכשרה הבסיסית שובץ כשוטר צבאי בבסיס המטכ"ל (הקריה). בהמשך שירת בצריפין במגוון תפקידי שיטור ואף לקח חלק בליווי שר הביטחון משה דיין לערי הגדה במסגרת יחידת המאמ"ץ (מחלקת אבטחה של המשטרה הצבאית שאבטחה את השר בביקוריו ביהודה ושומרון). במלחמת יום הכיפורים השתתף במשימות רבות ובהן: ליווי שיירות טנקים לסיני ולרמת הגולן ושמירה על שבויי מלחמה בבית החולים לשבויים. בהמשך יצא צחור לקורס קצינים ובסיומו שובץ במשטרה הצבאית של פיקוד המרכז (שירת כקצין שיטור בתל אביב, בצריפין, כמפקד מ"צ בקעת הירדן, ירושלים, חברון וסבסטיה). בשנת 1975 מונה לפקד על מ"צ ירושלים ובשנת 1977 מונה לקצין השלישות של המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בשנת 1979 עבר לפקד על מ"צ רפידים (ביר גפגפא) שבסיני, עד שבשנת 1980, בעת פינוי סיני, הועתק הבסיס לקציעות. בשנת 1980 שובץ לפקד על בסיס מ"צ דן ובהמשך לראש מדור הסברה ודוברות ואחר כך כראש מדור שיטור ומבצעים במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי. בתפקיד זה היה שותף לכתיבת התוכניות החיליות למלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כסגן ממצ"פ מרכז, רמ"ד שיטור של חיל המשטרה הצבאית וסגן מפקד כלא שש. במקביל, פיקד על קורס הסמלים של חיל המשטרה הצבאית ועל הקורס המתקדם לקציני משטרה צבאית. בשנת 1987 מונה למפקד בה"ד 13. בתקופתו זכה הבה"ד בפרס צה"ל לבסיסי הדרכה מצטיינים. בשנת 1991 מונה במינוי זמני לשמש כקצין המשטרה הצבאית של פיקוד העורף שהוקם בקיץ של שנת 1991 ובהמשך מונה למפקד כלא מגידו שהחזיק בכ-1,600 ממחבלי האינתיפאדה הראשונה. היחידה זכתה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות מצטיינות. בשנת 1993 מונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד הצפון. התקופה התאפיינה בלחימה מתמדת בדרום לבנון, מבצע "ענבי זעם", גירוש ראשי המחבלים ללבנון ועוד. בשנת 1995 מונה לסגן הקמצ"ר וכממלא מקום הקמצ"ר טיפל באירוע מרד הכלואים בכלא שש ב-1997. בשנת 1998 קיבל את דרגת התת-אלוף והחליף את ניר-עם גולדברום כקמצ"ר. בתקופת פיקודו על חיל המשטרה הצבאית: גובש חזון חילי, גובשה תפיסת שירות העוסקת בתרבות ארגונית חדשנית ובה נקבעו מדדים לחדשנות ולהצלחה, הטיפול בחקירת תאונות הדרכים הועבר מענף השיטור והמבצעים למצ"ח והוקמו מדור אלימות במשפחה ומדור אופרטיבי. צחור פיקד על החיל במהלך האינתיפאדה השנייה ובמבצע "חומת מגן" שבמהלכו הוקמו מחדש כלא עופר וכלא קציעות. בשנת 2002 סיים את תפקידו. לאחר שחרורו מצה"ל עסק בניהול חברת כוח אדם, בייעוץ ארגוני והתנדב לתמוך בחינוך נוער בסיכון במסגרת פרויקט "צהלה". במקביל להתנדבות, עבר הסבה להוראה והחל ללמד אזרחות תלמידים מתקשים בבית ספר תיכון. דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 116–121. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רקורסיית זנב

רקורסיית זנב (באנגלית: Tail Recursion או Tail Call) היא פונקציה רקורסיבית המתוכננת בצורה כזו שהקריאה הרקורסיבית היא הפעולה האחרונה בפונקציה, ואין צורך לבצע פעולות נוספות על ערך החזרה מהקריאה הרקורסיבית. שימוש ברקורסיית זנב מאפשר ריצה בסיבוכיות מקום נמוכה יותר מאשר סיבוכיות מקום פרופורציונלית לעומק מחסנית הרקורסיה. בעיות רבות בתחום מדעי המחשב נפתרות בעזרת אלגוריתמים רקורסיביים. לעיתים אלו פתרונות פשוטים יותר להבנה ולתיאור, גם אם מסובכים יותר חישובית. עם זאת, תהליך הרקורסיות דורש לעיתים הקצאת זיכרון רב בזמן הריצה. הסיבה לכך היא שבתהליך ריצת הרקורסיה מתבצעת קריאה עצמית שוב ושוב, ובכל שלב נשמרים ערכי ביניים במחסנית הקריאות. במקרים מסוימים המחסנית עשויה לגדול באופן כה משמעותי עד שריצת התוכנית תהפוך להיות איטית יותר, או אף בלתי אפשרית. אחת הדרכים לפתור בעיה זו היא רקורסיות זנב, אלו בנויות בצורה אשר אינה דורשת שמירה של משתנים באופן מבוזר לכל עומקה של המחסנית, אלא העברת הנתונים מקריאה לקריאה תוך כדי ריצה. המבנה הייחודי של רקורסיות זנב הוא בכך שהקריאה העצמית תהיה הפקודה האחרונה שתתבצע בפונקציה, ועל כן אין טעם לבצע נסיגה אחורה. בשל כך, ניתן לוותר על מחסנית הקריאות ולהקטין באופן משמעותי את סיבוכיות המקום של האלגוריתם. באלגוריתמים הדורשים קריאות רקורסיביות רבות, רקורסיית זנב עשויה למנוע את הצפת כל הזיכרון אשר הוקצה לטובת ריצת התוכנית, ולמנוע את הצורך להקצות זיכרון חדש. בנוסף, בסוף הריצה, אין צורך לבצע התקפלות של שלבים רבים לאחור (תהליך החזרת ערכי קריאות הפונקציה), כך ריצת הרקורסיה הופכת למהירה יותר. לא כל שפות התכנות תומכות באופטימיזציות על רקורסיית זנב. את פונקציית העצרת ניתן להגדיר ברקורסיה רגילה: הגדרת !n : אם n=0, החזר 1. אחרת, החזר את n ! = ( n − 1 ) ! ⋅ n {\displaystyle n!=(n-1)!\cdot n} אם נרצה לכתוב את הקוד בעזרת רקורסיית זנב, נכתוב אותו כך שיקבל זוג סדור (n,1) ויפעל בצורה הבאה: הגדרת (a,b): אם a=0, החזר את b. אחרת, החזר את (a-1,a*b). בקוד זה, הפרמטר הראשון יורד בכל איטרציה ב-1 עד שהוא מגיע ל-0 בזמן שהפרמטר השני מגדיר את העצרת. לאחר קבלת הערך הוא יוחזר אחורה בכל שלבי הרקורסיה. Ajay Mittal, Programming In C: A Practical Approach, Pearson Education India, 2010, עמ' 284, ISBN 8131729346 Manuel Rubio-Sanchez, 11, Introduction to Recursive Programming, CRC Press, 2017, ISBN 1351647172 למשל בשפת פייתון: Steven F. Lott, Functional Python Programming: Discover the power of functional programming, generator functions, lazy evaluation, the built-in itertools library, and monads, 2nd Edition, Packt Publishing Ltd, 2018-04-13, עמ' 31, ISBN 978-1-78862-185-4. (באנגלית)
פורפיקד

הר הגעש פורפיקד (באנגלית: Fourpeaked Mountain, מילולית: ארבע הפסגות) הוא הר געש פעיל בדרום-מערב מדינת אלסקה שבארצות הברית. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כיום (2013) מסווג את ההר כסיכון אווירי. הר הגעש היה רדום במשך 10,000 שנה עד להתפרצותו בשנת 2006. גובה ההר 2,104 מטר, ופסגתו מכוסה בשלג-עד והוא חלק מרכס האלאוטים שבמדינה. ב-17 בספטמבר 2006 החלו להתקבל דיווחים על ענני קיטור העולים מפסגת ההר. עננים אלו נצפו למרחק רב, עד לעיר הומר שמעבר למפרץ קוק (Cook Inlet), ותוך זמן קצר ניתן אישור מדעי כי ההר מתפרץ. על ההר הותקנה מערכת מעקב מתקדמת, שזיהתה רצף של רעידות אדמה קטנות בבסיס ההר, דבר המעיד כי ההר עומד בפני התפרצות קרבה נוספת. אולם ההר בסופו של דבר לא התפרץ, ורמת מסוכנותו הורדה ל"ירוק" במרץ 2007. בנוסף, לאחר ההתפרצות התקבל דיווח כי ביולי-אוגוסט 1965 נצפו ענני קיטור העולים מפסגת ההר. מדיה וקבצים בנושא פורפיקד בוויקישיתוף אתר סקר הרי הגעש האלסקי על ההתפרצות Fourpeaked reported activity