laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיפנילבוטילפיפרידינים

דיפנילבוטילפיפרידינים (בצרפתית ואנגלית: Diphenylbutylpiperidines) הם קבוצת תרופות אנטיפסיכוטיות מן הדור הראשון שסונתזו, פותחו ושווקו על ידי חברת Janssen Pharmaceutica. חמרים אלה, המקורבים לבוטירופנונים, מתאפיינים בשרשרת אָלִיפַטית, בה האטום פחמן (C) האחרון מחובר לשני רדיקלים פ-פלואורופניל. בקצה השני של השרשרת מתחברים מתמירים המבדילים את החומרים זה מזה. הדיפנילבוטילפיפרידינים בדומה לבוטירופנונים משמשים בפסיכיאטריה לטיפול ממושך בהפרעות עם תסמינים פסיכוטיים כמו סכיזופרניה או ההפרעה הדלוזיונלית, לפעמים גם בתסמונת טורט. הדיפנילבוטילפיפרידינים כוללים את התכשירים: כלופימוזיד Clopimozide (R-29,764) פלוספירילן Fluspirilene) Imap Redeptin) פנפלורידול (Penfluridol) Semap, Micefal, Longoperidol פימוזיד Pimozide) Orap) קיים בקבוצה זו תכשיר יוצא מן הכלל - Amperozide - הנחשב ל"אנטי-פסיכוטי לא טיפוסי" אך הוא משמש ברפואה הווטרינרית. פימוזיד, פלוספירילן ופנפלורידול הם תרופות אנטי-פסיכוטיות בעלות חוזק גבוה (ביחס לכמות במיליגרמים), קצת פחות מזה של הבוטירופנונים. תופעות לוואי דומות לאלו של הבוטירופנונים אבל בגלל החוזק המופחת במקצת, יכולות להיות פחותות מאלו. התכשירים פותחו מתוך ציפייה - שלא התגשמה - לפיתוח תרופות בטוחות יותר השמות המסחריים שנבחרו להם הם קיצורים כדלהלן: IMAP - (פלוספירילן) - משמעותו "intramuscular + antipsychotic" ("תוך שרירי"+ אנטי-פסיכוטי. זריקת IMAP נועדה למתן פעם בשבוע. ORAP - (פימוזיד) - משמעותו "oral + antipsychotic" ("פומי" + אנטיפסיכוטי") - התרופה נועדה למתן פומי יומיומי. (בגלל מחצית זמן חיים ארוכה נוסה גם בשימוש ארוך-טווח יותר) Stephen Bazire Psychotropic Drug Directory Quay Books, Mark Allen Publishing, Wilts 2000 ISBN 1 85642 180 5 עמ' 105
התאן באהברי

התאן סולטאן באהברי (בערבית: هتّان سلطان باهبري; נולד ב-16 ביולי 1992) הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת הקיצוני והקשר ההתקפי בא-שבאב ובנבחרת ערב הסעודית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. במאי 2018 זומן באהברי לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 אשר התקיים ברוסיה. ב-8 בינואר 2019, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת צפון קוריאה במסגרת גביע אסיה 2019. נכלל בסגל נבחרת ערב הסעודית לטורניר מונדיאל 2022. מדיה וקבצים בנושא התאן באהברי בוויקישיתוף התאן באהברי, באתר Transfermarkt התאן באהברי, באתר Soccerway התאן באהברי, באתר WorldFootball.net התאן באהברי, באתר National Football Teams התאן באהברי, באתר FootballDatabase.eu قائمة الأخضر في كأس العالم FIFA قطر בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ערב הסעודית, 11 בנובמבר 2022 (בערבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא ערב הסעודית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשחקים העולמיים לנשים 1922

המשחקים העולמיים לנשים 1922, הם האירוע הבינלאומי הראשון, שנערך ב-20 באוגוסט 1922 באצטדיון פרשינג שנמצא ביער ונסן, פריז, צרפת. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale, בגלל סרוב הוועד האולימפי הבינלאומי לאפשר לנשים להתחרות באתלטיקה באולימפיאדת פריז (1924). התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-20,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 77 אתלטיות מ-5 מדינות, ב-11 תחרויות שונות ונקבעו 18 שיאי עולם. ארצות הברית ארצות הברית - 13 אתלטיות: קתרין אגר, פלורידה בטסון, לוסיל גודבולד, מייבל גיליילנד, אסתר גרין, אן הארויק, לואיז וורהייז, ננסי וורהייז, פרנסס מיד, קמיל סאבי, אליזבת סטין, ג'נט סנואו ומוד רוזנבאום הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה צרפת צרפת - מדינה מארחת: 32 אתלטיות שווייץ שווייץ מרי ליינס (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), זכתה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדיה וקבצים בנושא המשחקים העולמיים לנשים 1922 בוויקישיתוף סרט ממשחקי העולם לנשים 1922 תמונות של אתלטיות ממשחקי העולם לנשים 1922 תמונה של משלחת בריטניה בטקס הפתיחה(הקישור אינו פעיל) כל אתלטית הדפה כדור ברזל 3 הדיפות ביד ימין ו-3 הדיפות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההדיפה הטובה ביותר ביד ימין וההדיפה הטובה ביותר ביד שמאל כל אתלטית הטילה כידון 3 הטלות ביד ימין ו-3 הטלות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההטלה הטובה ביותר ביד ימין וההטלה הטובה ביותר ביד שמאל
רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה

רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה (באנגלית: Romeo & Juliet: Sealed with a Kiss) הוא סרט הנפשה אמריקאי לכל המשפחה המבוסס על המחזה "רומיאו ויוליה" שכתב ויליאם שייקספיר. הסרט נכתב, נוצר, בוים ונערך על ידי פיל ניבלינק, אשר היה אנימטור בחברת וולט דיסני. הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-27 באוקטובר 2006. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2006. אורך הסרט הוא כ-71 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ואיטלקית). הסרט נוצר בתקציב משוער של 2 מיליון דולר, ואורך היצירה שלו לקח 4 וחצי שנים. למרות הביקורות השליליות על הסרט, הוא זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הדרום מערביים. הסרט מספר על רומיאו ויוליה, שני כלבי ים צעירים אשר מתאהבים זה בזו, אך לא יכולים לממש את אהבתם בגלל סכסוך עתיק בין משפחותיהם. כשרומיאו מבקש להתחתן עם יוליה, יוליה הופכת לאומללה. רומיאו מחליט לעשות כל מה שהוא יכול בשביל לבטל את רוע הגזירה, ויחד עם האב לורנס הוא מכין תוכנית כדי להתאחד עם אהובתו. תוכניתם מצליחה, רומיאו ויוליה מוצאים את דרכם זה אל זו, והמשפחות משלימות לאחר שהבינו שהסכסוך ביניהן פגע בכולם. במאי הדיבוב בעברית היה עמי מנדלמן ומפיק הדיבוב בעברית היה עוזי פוקס. רומיאו ויוליה מדיה וקבצים בנושא רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה בוויקישיתוף "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", באתר AllMovie (באנגלית) "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", באתר Metacritic (באנגלית) "רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אליאש

האם התכוונתם ל... יחיאל אליאש – מייסד בני עקיבא ומשמרות אליצור, אחראי על הפלוגות הדתיות בהגנה כרמל אליאש – ראש המועצה המקומית טירת כרמל וחבר הנהלת המרכז לשלטון מקומי שולמית אליאש – היסטוריונית ישראלית שרה אליאש – אשת חינוך ופעילה פוליטית ישראלית. חברת גוש אמונים, ממייסדי היישוב קדומים וממקימי מערכת החינוך בשומרון מרדכי עליאש – משפטן, איש ציבור ודיפלומט בימי היישוב וראשית מדינת ישראל. כיהן כציר הראשון של מדינת ישראל בבריטניה.
המלחמה של אנה

המלחמה של אנה (ברוסית: «Война Анны») הוא סרט קולנוע משנת 2018 של הבמאי, המפיק והתסריטאי הרוסי אלכסיי פיודורצ'נקו, המספר את סיפורה של אנה, שבתקופת השואה, מוצאת את עצמה בקבר אחים שבו נהרגה כל משפחתה ומוצאת מפלט בארובת בניין בשנות המלחמה. הסרט הוקרן לראשונה ב-28 בינואר 2018 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם. הסרט הוקרן בהמשך גם בקינוטאבר בסוצ'י ביוני 2018 שבמסגרתו השחקנית מרתה קוזלובה קיבלה פרס מיוחד מטעם חבר השופטים ובינואר 2019 הסרט זכה בפרסי עיט הזהב לבימוי הטוב ביותר לשנת 2018 ובפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר. במרץ 2019 זכה בפרס ניקה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר (מריה קוזלובה) ובקטגוריית הסרט העלילתי הטוב ביותר. הסרט ישוחרר להקרנות מסחריות מצומצמות מ-9 במאי ועד ל-12 במאי 2019. אוקראינה הסובייטית, 1941. בכפר קטן שתחת הכיבוש הנאצי אנה בת ה-6 מתעוררת כשהיא לכודה בקבר המוני, היחידה מבני משפחתה ששרדה את הטבח. המקומיים מסגירים אותה לידי הרשויות, אך היא מצליחה להימלט ולבסוף מוצאת מפלט בארובה של בניין בית הספר אשר הופקע על ידי השלטונות הנאצים ובעוד בחוץ משתוללת המלחמה, בפנים: ילדה קטנה המנסה לשרוד. מרתה קוזלובה - אנה ליובוב וורוז'צובה איליה בלוב אלכסנדר ואחוב קונסטנטין איטונין יקטרינה סוקולובה דניס טריפונוב סרגיי פיודורוב מדיה וקבצים בנושא המלחמה של אנה בוויקישיתוף "המלחמה של אנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המלחמה של אנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים רוסיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' (סרט)

האם התכוונתם ל... יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' (סרט, 1970) – עיבוד אמריקאי לספר באותו שם מאת אלכסנדר סולז'ניצין, משנת 1970. יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ' (סרט, 2020) – עיבוד רוסי לספר באותו שם מאת אלכסנדר סולז'ניצין, משנת 2020.
Million Years Ago

"Million Years Ago" (בעברית: "לפני מיליון שנים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבומה השלישי, 25. השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-3 במדיה פורסט, וה-24 במצעד שבסקוטלנד. השיר נכתב והופק על ידי אדל וגרג קורסטין. השיר הוא שיר בסגנון הפולק, המאפיין כמה שירים נוספים מתוך האלבום, 25. בלי שיצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס למצעדי פזמונים רבים, ואף הגיע אל המקום ה-15 במצעד השנתי של גלגלצ. זוכת העונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "The Voice of Holland", ביצעה את השיר באחד פרקי התוכנית. ההופעה הפכה לוויראלית ונצפתה בכלמעלה מ-3 מיליון פעמים. עם השיר הופיעה אדל בתוכנית הטלוויזיה Adele at the BBC, ששודרה באופן מיוחד. ב-25 בנובמבר 2015, היא הופיעה עם השיר בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "Today". ב-17 בנובמבר 2015, היא הופיעה איתו באולם המוזיקה רדיו סיטי. בנוסף לכך, קיבלה אדל על השיר מועמדות בטקס פרסי האמי לתוכניות טלוויזיה יומיות. מילות השיר "Million Years Ago" באתר Genius Million Years Ago באתר ספוטיפיי XL Recordings, http://www.xlrecordings.com www.mediaforest.biz(הקישור אינו פעיל) Official Scottish Singles Sales Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) S, ra Sperounes Updated: November 19, 2015, Album review: Adele soars on new release 25 | Edmonton Journal, ‏2015-11-19 (באנגלית) המצעד הלועזי השנתי - 2017, באתר גלגלצ, ‏דצמבר 2017 The voice of Holland, Pleun Bierbooms â€“ Million Years Ago (The Blind Auditions | The voice of Holland 2016), נבדק ב-2019-01-26 See Adele's moving 'Million Years Ago' performance on TODAY, TODAY.com (באנגלית) Adele Performs "Million Years Ago" on "Today", Pitchfork (באנגלית) cdn.emmyonline.org
המשחקים העולמיים לנשים 1926

המשחקים העולמיים לנשים 1926, הם האירוע השני, שנערך בין ה-27 באוגוסט ל-29 באוגוסט 1926 באצטדיון סלוצקוגסוואלאן, גטבורג, שוודיה. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale. התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-20,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 100 אתלטיות מ-9 מדינות ב-13 תחרויות שונות ונקבעו מספר שיאי עולם. מרי פון סידוב, אשתו של אוסקר פון סידוב ראש ממשלת שוודיה לשעבר, נאמה בטקס הפתיחה. גוסטב החמישי, מלך שוודיה הגיע לטקס הפתיחה לצפות במשחקים. בלגיה בלגיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת יפן יפן - 1 אתלטית לטביה לטביה פולין פולין צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה צרפת צרפת שוודיה שוודיה שווייץ שווייץ מרגריט רדידו (צרפת צרפת), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד קינואה היטומי (יפן יפן), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד סרט מהמשחקים העולמיים לנשים 1926 תמונות מהמשחקים העולמיים לנשים 1926 בתחרות השתתפו רק שתי אתלטיות כל אתלטית הדפה כדור ברזל 3 הדיפות ביד ימין ו-3 הדיפות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההדיפה הטובה ביותר ביד ימין וההדיפה הטובה ביותר ביד שמאל כל אתלטית הטילה כידון 3 הטלות ביד ימין ו-3 הטלות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההטלה הטובה ביותר ביד ימין וההטלה הטובה ביותר ביד שמאל
איוואן דניסוביץ' (סרט, 2021)

איוואן דניסוביץ'. (ברוסית: Иван Денисович) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של גלב פאנפילוב, המהווה עיבוד קולנועי ליצירה "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" שנכתבה על ידי אלכסנדר סולז'ניצין. בסרט מככבים פיליפ יאנקובסקי וארתור בסצ'אסטני. הסרט זכה לתמיכת קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים לקראת יום הניצחון, במאי 2020, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה יציאתו נדחתה לספטמבר 2021. הסרט מהווה עיבוד לספרו הראשון של סולז'ניצין "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'" ומגולל את הנעשה בגולאג הסטליניסטי, את השגרה המוחלטת וניסיונות ההישרדות של האסירים. עבור הבמאי גלב פאנפילוב זהו העיבוד השני לספרו של סולז'ניצין. בשנת 2006 הוא ביים את סדרת הטלוויזיה "במדור הראשון" על ספרו השני של סולז'ניצין, שהיה העיבוד הרוסי הראשון לספריו של סולז'ניצין. הסרט מספר את סיפורו של החייל איוואן שוחוב, שברח מהשבי ונשלח למחנה של הגולאג. הסרט מתאר יום אחד בשגרת חייו במחנה גולאג בסיביר בשנת 1951. צילומי הסרט נערכו בשני שלבים. בשלב הראשון הצילומים נערכו מדצמבר 2017 עד פברואר 2018 ובשלב השני מינואר עד מאי 2019. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל לוקרנו ב־13 באוגוסט 2021, במהלכו הוענק לפיליפ יאנקובסקי פרס על תפקידו בסרט. "איוואן דניסוביץ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איוואן דניסוביץ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איוואן דניסוביץ' באתר VGTRK (באנגלית) קדימון הסרט (ברוסית) [1] Светлана Наборщикова, «Солженицын не только телегеничный, но и театральный», Известия, ‏2018-12-11 (ברוסית) קדימון הסרט, smotrim.ru "Иван Денисович": опубликованы трейлер и постер нового фильма Глеба Панфилова [2] [3] [4] "Один день Ивана Денисовича": Глеб Панфилов завершил съемки картины накануне своего юбилея, דיווח באתר Vesti.ru Филипп Янковский получил в Локарно приз за роль в "Иване Денисовиче", smotrim.ru ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Just in Love

Just in Love (בעברית: פשוט מאוהב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאית ג'ו ג'ונאס, מתוך אלבום בכורתו, Fastlife. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2011, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים הוליווד רקורדס. השיר הגיע למקום השישי במצעד שבוולוניה, וה-22 במצעד שבפלנדריה. השיר נכתב על ג'ו ג'ונאס, ג'יימס פאונטלרוי ורוב נוקס והופק על ידי ג'סטין טימברלייק. השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז. הרמיקס הרשמי של השיר יצא לאור ב-3 באוקטובר 2011, והוא יצא בשיתוף עם ליל ויין. בנוסף לכך, הופיע ג'ונס עם השיר במהלך סיבוב ההופעות שלו "Joe Jonas & Jay Sean: Live in Concert". הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי ג'קי ג'ודלסון והועלה ליוטיוב ב-29 במרץ 2013. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ג'ונאס מחכה בתחנת רכבת לבת זוגו. בהמשך, השניים מבלים ביחד. נכון לינואר 2019, מונה הציפות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון צפיות. מידע על הסינגל "Just in Love" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Just in Love" באתר יוטיוב Hollywood Records (באנגלית) Joe Jonas - Just In Love, ultratop.be Joe Jonas - Just In Love, ultratop.be Joe Jonas – Just in Love (באנגלית), נבדק ב-2019-01-26 JoeJonasVEVO, Joe Jonas - Just In Love, נבדק ב-2019-01-26 joejonasmusic.com Joe Jonas Tour Statistics: Joe Jonas & Jay Sean Tour | setlist.fm, www.setlist.fm
בית על ההורן

בית על ההורן (בגרמנית: Musterhaus Am Horn) הוא בית מגורים בוויימאר שבגרמניה, שעוצב בידי הצייר גיאורג מוש ובסיועם של תלמידי ומורי המוסד. הבית הוקם במסגרת תערוכה שערך הבאוהאוס בעיירה, שהתקיימה מיולי עד ספטמבר 1923. זה היה המבנה הראשון המבוסס על עקרונות העיצוב של הבאוהאוס, אשר חולל מהפכה בחשיבה האדריכלית והאסתטית של המאה ה-20. בשנת 1996 הוכרז הבניין אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הבית נבנה בקצה העיירה ומחוץ לקמפוס הבאוהאוס הראשי, על אדמה ששימשה כגן ירק, כשהרעיון היה שהוא יהווה דגם לשכונה שלימה שתבנה באמצעות שכפול תוכנית הבית, מהלך שלא יצא אל הפועל. עיצובו חריג בנוף הבנייה הטיפוסי בוויימאר המתהדרת בבנייה כפרית ושמרנית. הוא מעוצב בסגנון הבינלאומי עם גג שטוח, מטויח בצבע לבן ומורכב מגושים קופסתיים פשוטים בצורתם. תוכנית הבית הייתה החידוש המרכזי והיא הציגה חדר מגורים (סלון) מרווח בעל תקרה גבוהה שבשונה מהנהוג הוא לא פנה אל הגינה המקיפה את הבית, אלא הוקף כולו בחדרים השונים (שינה, רחצה, מטבח, עבודה) שהיו קטנים יחסית ועוצבו בהתאם לשימושם. בהתאם לתפיסת העולם שגובשה בבאוהאוס הוקם הבית באמצעות מעורבות התלמידים שהתנסו באופן מעשי בבנייה ובייצור תעשייתי של החפצים והכלים ששולבו בו. כל רהיט בוצע בסדנאות הבאוהאוס (בין השאר על ידי מרסל ברויאר, אדריכל ומעצב רהיטים שהיה אז תלמיד במוסד) לרבות עיצוב הקרמיקה למטבח וגופי התאורה (שבעיצובם הוביל לסלו מוהולי-נג'י, מורה במוסד). הבית שנבנה במיוחד לתערוכת הבאוהאוס ב-1923 הפך לאטרקציה המרכזית בתערוכה ומשך אליו עניין רב. התושבים המקומיים העניקו לו את הכינוי "Kaffeemühle" (מטחנת הקפה) בגלל צורתו הריבועית וגגו הבולט, שהזכיר להם מטחנת קפה טיפוסית בתחילת המאה ה-20. התייחסות התקשורת לבית נעה בין הערצה אוהדת, ולעיתים קרובות יותר, דחייה גלויה. לאחר התערוכה נמכר הבית ועבר שינויים לאורך השנים. ב-1998 נרכש על ידי העירייה שהחכירה אותו לאוניברסיטת באוהאוס ויימאר, והיא שהביאה לשיקום כללי ראשוני. צוות האוניברסיטה ותלמידיו השתמשו בבניין ונערכו בו תערוכות ואירועים. בשנת 2018 נערך במבנה תהליך שימור יסודי והוא עתיד להיפתח לציבור במאי 2019 כאתר תיירות לכבוד שנת ה-100 לבאוהאוס. מדיה וקבצים בנושא בית על ההורן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית על ההורן (בגרמנית) הבית על ההורן (אורכב 16.04.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר "100 לבאוהאוס" מיכאל יעקובסון: באוהאוס חוגגים רק פעם במאה שנה: האירועים הבולטים בגרמניה ובעולם, 25 בינואר 2019, xnet
וינצ'נצו בליני

וינצ'נצו בליני (באיטלקית: Vincenzo Bellini; ‏3 בנובמבר 1801 – 23 בספטמבר 1835) היה מלחין איטלקי מהתקופה הרומנטית. בליני נולד בשנת 1801 בעיר קטניה שבסיציליה. בגיל שש הלחין את יצירתו הראשונה בהנחיית סבו. בשנת 1819 התחיל בליני ללמוד בקונסרבטוריון סן סבסטיאנו שבנאפולי ולמד בכיתתו של ניקולו זינגרלי. בתקופת לימודיו שם חיבר יצירות פשוטות, אולם כשכתב את האופרה "אדלסון וסלוויני" החליט להיות מלחין אופרה. האמרגן דומניקו ברבאיה התרשם מאוד מהאופרה והזמין בשנת 1827 את האופרה "שודד הים", שנכתבה בשיתוף עם פליצ'ה רומאני (שותפו של בליני לאופרות רבות) עבור בית האופרה "לה סקאלה" שבמילאנו. בשנת 1830 הלחין את האופרה "בני קפולט ובני מונטגיו", גם הפעם עם רומאני. הצמד כתב גם את "הסהרורית" (1831) ובהמשך אותה שנה, את "נורמה". בזמן כתיבת "בני קפולט ובני מונטגיו" נאלץ בליני להיפרד מאהובתו הראשונה בגלל לחץ הוריה. אולם הוא התאהב בג'ודיתה טורינה, וניהל איתה רומן עד מותו. את האופרה האחרונה שלו, "הפוריטנים", כתב בליני עם קרלו פפולי, משום שבליני ורומאני הסתכסכו אחרי סיום עבודתם על "נורמה". אחרי כתיבת האופרה תקפה את בליני מחלה קטלנית, ובשנת 1835 הוא מת בגיל שלושים וארבע בלבד. חייו של בליני מונצחים כיום במוזיאון הניצב בעיר מולדתו, קטניה. על קברו חרוטים התווים הראשונים של האריה של אמינה "AHǃ NON CREDEA", מתוך סיום "הסהרורית". בליני הלחין אופרות בתקופה שבה רוסיני ודוניצטי שלטו בכיפת האופרה האיטלקית. בניגוד לרוסיני ולדוניצטי, שהשתמשו בסגנון הבל קנטו, שבדרך כלל התבסס על קולורטורה, בליני העדיף להשתמש בקווים קוליים נקיים, דבר ששימח את מורו, זינגרלי. בליני הלחין בעיקר יצירות דרמטיות, כמו: הפיראט (מלודרמה), נורמה, והפוריטנים. John Rosselli, The Life of Bellini, Cambridge University Press, 1996 (הספר בקטלוג ULI) Herbert Weinstock, Vincenzo Bellini: his Life and his Operas, Weidenfeld & Nicolson, 1971 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא וינצ'נצו בליני בוויקישיתוף וינצ'נצו בליני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינצ'נצו בליני, באתר ספוטיפיי וינצ'נצו בליני, באתר AllMusic (באנגלית) וינצ'נצו בליני, באתר MusicBrainz (באנגלית) וינצ'נצו בליני, באתר Discogs (באנגלית) וינצ'נצו בליני, באתר DNCI וינצ'נצו בליני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וינצ'נצו בליני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תומאס סטרזל

תומאס ארל סטרזל (בשם מלא באנגלית: Thomas Earl Starzl; ‏11 במרץ 1926 – 4 במרץ 2017) היה רופא כירורג וחוקר אמריקאי, אשר נודע בזכות תרומתו החלוצית והנרחבת לתחום השתלות האיברים. סטרזל נולד במדינת איווה למשפחה ממוצא אירי-גרמני. הוא ייעד את עצמו להיות כומר, אך מות אמו ממחלת סרטן השד הביא למהפך בתוכניותיו. לאחר לימודי תואר ראשון בביולוגיה למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו, שם הוענקו לו תואר שני באנטומיה (1950) ותוארי דוקטור לרפואה ודוקטור (Ph.D) לנוירופיזיולוגיה (1952). סטרזל התמחה בכירורגיה בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור וב-Jackson Memorial Hospital במיאמי. משנת 1962 שימש כמנתח וכחוקר באוניברסיטת קולורדו. בשנת 1981 עבר לאוניברסיטת פיטסבורג, בה כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה. הקריירה הקלינית והמחקרית של סטרזל התמקדה כולה בתחום השתלות האיברים ותרומתו בו הייתה חלוצית. נזקפים לזכותו בין היתר הישגים אלו: הגדרת השימושיות של השתלת איברים כטיפול למחלות מטבוליות ניסוח ההתוויות והתוויות הנגד להשתלת איברים ביצוע השתלת הכבד האנושי הראשונה בעולם (1963) וההשתלה המוצלחת הראשונה מסוג זה (1967), שתיהן בקולורדו פיתוח טכניקות מתקדמות לקצירת איברים, שימורם והשתלתם הוכחת היעילות הרפואית של התכשירים ציקלוספורין וטקרולימוס למניעת דחיית איברים מושתלים ביסוס הקשר הסיבתי בין שימוש בתכשירים מדכאי חיסוניות לבין הופעת הפרעות לימפופרוליפרטיביות בעקבות השתלת איבר ביצוע ההשתלה המשולבת הראשונה בעולם של לב וכבד - בילדה בת השש סטורמי ג'ונס ב-1984 סטרזל שימש כנשיא האגודה האמריקאית להשתלות וכנשיא האגודה האמריקאית של רופאים משתילים. הוא גם היה חבר המכון לרפואה של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1991 פרש סטרזל מעיסוק פעיל כמנתח, אך המשיך לכהן כפרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג ובמרכז הרפואי שלה וקיים בהן פעילות מחקרית פורה במסגרת המכון שנקרא בו על שמו - מכון ההשתלות על שם סטרזל. פרסומיו של סטרזל כוללים חמישה ספרים ולמעלה מ-120 מאמרים. פרסומיו היו מהמצוטטים ביותר בתולדות הרפואה - 26,456 ציטוטים בין 1981 ל-1998. בשנת 1992 פרסם סטרזל את האוטוביוגרפיה שלו תחת השם The Puzzle People. סטרזל היה נשוי ואב לשלושה ילדים, ששניים מהם מתו לפניו. לסטרזל הוענקו עשרות פרסים על ידי גופים בארצות הברית ומחוץ לה, וביניהם פרס לסקר (2012), המדליה הלאומית למדעים (2004) ומדליית בנג'מין פרנקלין של החברה הפילוסופית האמריקאית (2016). הוענקו לו 26 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות במדינות שונות בעולם. ב-1995 עיטרה אותו פורטוגל באות הצלב הגדול של מסדר ג'יימס הקדוש של החרב. בשנת 2006, לכבוד יום הולדתו ה-80, קראה אוניברסיטת פיטסבורג על שמו את אחד מבנייניה החדשים - מגדל תומאס א. סטרזל למחקר במדע ביו-רפואי. בשנה שלאחר מכן שינתה עיריית פיטסבורג את שמו של רחוב ליד המגדל לשמו של סטרזל. ביוני 2018, לאחר פטירתו, חנכה אוניברסיטת פיטסבורג פסל לכבוד סטרזל בקמפוס שלה, בסמוך לקתדרלת ההשכלה. אתר האינטרנט הרשמי של תומאס סטרזל אתר האינטרנט על תומאס סטרזל של אוניברסיטת פיטסבורג Dr. Thomas E. Starzl, Pioneering Liver Surgeon, Dies at 90, באתר הניו יורק טיימס, 5 במרץ 2017 רשימת פרסומיו של סטרזל, באתר PubMed תומאס סטרזל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומאס סטרזל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Ap (1990-02-20). "New Liver for Stormie Jones". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-16.
בליני

האם התכוונתם ל... בליני (משקה) – קוקטייל המכיל שמפניה ומיץ אפרסק בליני (מאכל) – מאכל רוסי דמוי בלינצ'ס או פנקייק, מוגש לרוב עם קוויאר או סלמון בליני (להקה) – להקת אינדי אמריקאית תיאטרו מאסימו בליני – בית אופרה ותיאטרון בקטניה אישים: וינצ'נצו בליני – מלחין איטלקי ג'ובאני בליני – הבולט מתוך משפחה של ציירים איטלקיים, בנו של יאקופו בליני ואחיו של ג'נטילה בליני יאקופו בליני – צייר איטלקי ג'נטילה בליני – צייר איטלקי, בנו של יאקופו בליני ואחיו של ג'ובאני בליני הילדרלדו בליני – כדורגלן ברזילאי
נסטור ראטש

נסטור ראטש (ברומנית: Nestor Rateș, באנגלית: Nestor Ratesh, בשמו בלידה -נתן שטסל Nathan Stessel, נולד ב-7 באפריל 1933 במוינשט, רומניה) הוא עיתונאי יהודי-רומני שהתיישב בארצות הברית, נודע בעיקר בפעילותו ככתב, עורך ומנהל המחלקה הרומנית בתחנה "רדיו אירופה החופשית". נסטור ראטש נולד בשם נתן שטסל במשפחה יהודית בעיירה מוינשט בחבל מולדובה. אביו נקרא אנטון שטסל ואמו-בלינה (לימים בלינה צ'אושו). הוא למד בתיכון בערים בקאו ופיאטרה ניאמץ וסיים בחינות הבגרות בשנת 1948. בשנים 1948–1951 הוא למד בבית הספר לבנייה הידרוטכנית בפיאטרה ניאמץ ובהמשך התיישב בבוקרשט, בה עבד כטכנאי בתחום זה בחברה הממשלתית "אנרגו-קונסטרוקציה". בשנים 1953–1958 הוא למד בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט. הוא עבד בהמשך בשנים 1958–1972 כעורך בסוכנות הידיעות הממלכתית הרומנית "אג'רפרס". בינואר 1973-ינואר 1972 עבד כעורך במסגרת הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה. בשנת 1973 יחד עם המשפחה עלה לישראל באופן בלתי חוקי (ללא רשות השלטונות הרומנים) וכעבור שבועיים היגר לאיטליה ומשם לארצות הברית. באותה שנה, 1973, התקבל לעבודה במחלקה הרומנית של תחנת הרדיו אירופה החופשית במערכת בוושינגטון די. סי. ובמינכן. הוא שימש במשך שנים כתב של רדיו אירופה החופשית בוושינגטון. פעמיים הוא מילא את התפקיד של מנהל המחלקה הרומנית בתחנה ששידרה מינכן ואחר כך מפראג:בשנת 1989 (אחרי מותו של ולאד ג'ורג'סקו) ואחר כך בשנים 1994–2002 . בשנת 2003 הוא כיהן כיועץ למדיניות העריכה של מנכ"ל התחנה. אחרי פרישתו לגמלאות כיהן ראטש למשך שנה כיועץ ראשי של יו"ר התחנות "אירופה החופשית" ו"סבובודה". ראטש נשוי ליואנה לבית נוימן מן העיר לוגוז' שעבדה ברומניה כמורה להיסטוריה וספרנית בספרייה המרכזית הממלכתית בבוקרשט ואחר כך במשרד האוצר של ארצות הברית. אמו הביולוגית, בלינה ואמו החורגת, שרה ריטנשטיין, עלו לישראל והתיישבו בה ב-1951 ובהתאמה ב-1970. 1992 - פרס האקדמיה הרומנית-אמריקאית - עבור ספרו "רומניה:המהפכה התקועה". Romania: The Entangled Revolution (רומניה:מהפכה תקועה) (-ברומנית - 1994 România: Revoluția încîlcită) תיק אישי בארכיון הסקוריטאטה ביומן- ערוץ אנטנה 3 לפי Mihai Pelin, Operaţiunile "Meliţa" şi "Eterul" – Istoria "Europei Libere" prin documentele de Securitate, Bucureşti, Editura Albatros, 1999 (מיכאי פלין - מבצעי "מליצה" ו"האתר" - תולדות "אירופה החופשית" דרך מסמכי הסקוריטאטה) 1999 קטע תשדיר של אירופה החופשית עם קולו של נסטור ראטש, 2000 (ברומנית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נסטור ראטש".