laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגדל קנטון

מגדל קנטון (בסינית: 广州塔), או בשמו הקודם, מגדל הטלוויזיה האסטרונומי והתצפית של גואנגג'ואו (בסינית: 广州电视台天文及观光塔), או פשוט מגדל גואנגג'ואו (בסינית: 廣州塔), הוא מגדל תקשורת ותצפית רב תכליתי בגובה 600 מטר ברובע האיז'ו בעיר גואנגג'ואו במחוז גואנגדונג, סין. המגדל הושלם בשנת 2009 והפך פעיל ב-29 בספטמבר 2010 לרגל משחקי אסיה שנערכו בעיר באותה שנה. המגדל החזיק בתואר המגדל הגבוה בעולם משך זמן קצר, לאחר שהדיח מהתואר את מגדל סי אן, ונושל מהתואר על ידי עץ השמיים בטוקיו בשנת 2011. זהו המבנה השני בגובהו בסין, והמבנה החמישי בגובהו בעולם. המגדל נבנה על ידי "קבוצת מגדל הטלוויזיה החדש של גואנגג'ואו". הוא תוכנן על ידי האדריכלים ההולנדים מרק המל (Mark Hemel) וברברה קויט (Barbara Kuit) מקבוצת אדריכלות מבוססת מידע (IBA) ביחד עם ארופ (Arup), קבוצת תכנון בינלאומית שממוקמת בלונדון. אבן הפינה הונחה בשנת 2005. המגדל, למרות שלא הושלם לחלוטין, נפתח לקהל ב-1 באוקטובר 2010, בזמן למשחקים האסייתים ה-16, שאירחה העיר גואנגג'ואו בנובמבר 2010. תצפית הגג הושלמה לבסוף בדצמבר 2011. הצורה המסובבת או היפרבולית של מגדל קנטון מבוססת על הפטנט הרוסי מס' 1896, המתוארך ל-12 במרץ 1899, של המהנדס והאדריכל הרוסי, ולדימיר שוחוב. מותן המגדל מכיל שביל פתוח באורך 180 מטר בו מבקרים יכולים לטפס פיזית על המגדל. ישנם גנים חיצוניים בתוך המבנה, ובחלק העליון, קצת מעל 450 מטר, ישנו דק תצפית פתוח. פנים המבנה מחולק לאזורים הניתנים לשינוי בעלי שימושים רבים הכוללים מתקני שידור לטלוויזיה ורדיו, מרפסות תצפית, מסעדות, חדרי משחקי מחשב, חללים לתערוכות, חדרי ישיבות, חנויות ואפילו קולנוע 4D. כל תשתיות החיבור לתחבורה נמצאות בקומה מתחת לאדמה, מטרו ותחנות אוטובוסים. בקומה הזו ישנו גם אזור לתערוכות, אזור מסחרי, אזור אוכל (food court) ומגרשי חניה. לבניין 2 סוגי מעליות, איטית המאפשרת מבט פנורמי למטה ומהירה בעלת סיפון כפול. האזור בין 80 מטר ל-170 מטר גובה מאכלס קולנוע 4D, אזור משחקים, מסעדות, בתי קפה וגנים חיצוניים. חדר מדרגות חיצוני (skywalk), מתחיל בגובה 170 מטר ועולה בצורה סיבובית כמעט 200 מטר, עד לאזור המותן. האזור העליון של המגדל מתחיל מעל גרם המדרגות ומכיל מסעדה מסתובבת בת 2 קומות ואת אזורי התצפית העליונים. מאזור התצפיות העליון ניתן לעלות אף גבוה יותר, דרך גרם מדרגות נוסף לתצפית בטרסה ריבועית המתנשאת מעל טבעת המגדל. התצפית הציבורית העליונה נמצאת בגובה 449 מטר, והיא בצורה אליפטית בגודל כיכר קטנה של עיר. בדצמבר 2011 נפתח לקהל החלק האחרון של המגדל, תצפית הגג, שבגובה 488 מטר היא התצפית החיצונית הגדולה והגבוהה בעולם. בלילה, המגדל זוהר ומפיץ אור. כל מעגל בתאורה ניתן לשליטה לאפשר אנימציה ושינוי צבע לאורך כל גובהו של המגדל. כל תאורת המבנה מבוססת נוריות LED וכל גופי התאורה נמצאים על המבנה עצמו. צריכת החשמל לוקחת רק 15% מהצריכה המותרת להארת מבנים. החלק המרכזי של המגדל מתנשא לגובה של 450 מטר. בצירוף עם אנטנה בגובה 150 מטר, מגדל קנטון מתנשא לגובה של 600 מטר, דבר שהופך אותו למגדל התקשורת השני בגובהו בעולם, ולגבוה ביותר בסין. למגדל 37 קומות ושתי קומות מרתף. משקלו של המגדל 100,000 טון, הכוללים את האנטנה, ששוקלת 1,550 טון. בסה"כ משתרע המגדל על פני 175,458 מטר רבוע שטח בנוי. רשימת המבנים והבניינים הגבוהים ביותר בעולם גורדי השחקים הגבוהים בעולם רשימת המגדלים הגבוהים בעולם רשימת הבניינים הגבוהים בעולם על פי גובה הגג מדיה וקבצים בנושא מגדל קנטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל קנטון
דן פנורמה תל אביב

דן פנורמה תל אביב הוא בית מלון ברשת מלונות דן, הממוקם בחלק הדרומי של הטיילת של תל אביב, מדרום־מערב לשוק הכרמל. את המלון תכנן האדריכל יעקב רכטר (אדריכל אחראי: גדי הלר) שתכנן כמה מבתי המלון הגדולים בישראל. במלון ישנם 492 חדרים. המלון הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-20 כחלק ממתחם בית הטקסטיל שהיה אמור להיות מרכז העסקים הראשי החדש של העיר. בניית שלד המלון הושלמה ביוני 1974 אך ביולי 1974 התקבלה החלטה על הקפאת הבנייה. המלון נפתח לבסוף באפריל 1979, תחת השם מלון "לרום תל אביב". בפברואר 1981, קיבלה רשת הייאט את חוזה הניהול של המלון, לאחר שנרכש על ידי איש העסקים אלפרד אקירוב ושותפים נוספים, ושם המלון שונה ל"הייאט תל אביב". המלון סבל מהפסדים ואקירוב החליט למכור את המלון לקבוצת רובינשטיין, וגם הסכם הניהול עם "הייאט" בוטל והוא החל לפעול תחת השם מלון "אסטוריה". האחים רובינשטיין גם מכרו את חלקם במלון תוך זמן קצר והוא המשיך לצבור הפסדים, ונמכר לבסוף לרשת מלונות דן בשנת 1986 מאז הוא פועל תחת השם "דן פנורמה תל אביב". המלון שופץ ונפתח מחדש במאי 1986. בשנת 1994 נבנה בצמוד למלון מרכז קונגרסים. בחודש מרץ 2020, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, המלון הוסב על ידי פיקוד העורף ביחד עם עוד מספר מלונות במדינה לקליטת חולים במצב קל כדי להקל על העומסים בבתי החולים. מדיה וקבצים בנושא דן פנורמה תל אביב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דן פנורמה תל אביב מיכאל יעקובסון: סיבוב במלון דן פנורמה תל אביב, באתר 'חלון אחורי', 10 במאי 2017 מיכאל יעקובסון: דן פנורמה, מלון הקורונה: מה מצפה לחולים שיגיעו להתארח כאן בבידוד, 16 במרץ 2020, xnet שלד הפלדה בן 19 הקומות של מלון "לרום" — הושלם, מעריב, 5 ביוני 1974 דוד ליפקין, בעלי פרוייקטים מערערים כל ההחלטות להפסקת הבנייה, דבר, 31 ביולי 1974 מלון "לרום" נפתח ב"סיטי" של תל אביב, מעריב, 4 באפריל 1979 מלון "לרון" עובר ל"הייאט" מפברואר 81, מעריב, 23 בדצמבר 1980 רשת היאט תנהל מלון לרום בת"א, דבר, 27 בנובמבר 1980 קוזאקים במלון "הייאט", דבר, 20 באוגוסט 1981 היאט בתל-אביב ממשיך להפסיד, דבר, 18 בספטמבר 1981 אלעזר לוין, קללת אסטוריה, חדשות, 31 בינואר 1986 יגאל לביב, מלונות דן ירכשו את אסטוריה, חדשות, 13 בינואר 1986 רשת "דן" רכשה את "אסטוריה", חדשות, 3 באפריל 1986 דן ארקין, מלון "אסטוריה" בתל אביב ייקרא "דן פנורמה" וייפתח ב-15 במאי, מעריב, 3 באפריל 1986 אור הלר, נגה ניר נאמן, פרסום ראשון: החל ממחר - מלון דן פנורמה ת"א יקלוט חולי קורונה, באתר חדשות 13, 16 במרץ 2020
צימר (פירושונים)

צימר: מילה בגרמנית (Zimmer) וביידיש שפירושה חדר. צימר – חדר המושכר לנופשים שם משפחה ממקור גרמני האם התכוונתם ל... אישים: אוריאל צימר – סופר והוגה דעות ישראלי הנס צימר – מלחין מוזיקה לסרטים גרמני חיים צימר – איש עסקים ישראלי שמעון צימר – סופר ישראלי צמר צימרמן
פרדי סטרומה

פרדי סטרומה (באנגלית: Freddie Stroma; נולד ב-8 בינואר 1987) הוא שחקן ודוגמן אנגלי. מוכר בעיקר בתפקידו בסדרת סרטי "הארי פוטר" בדמות קורמק מקלאגן. נולד בשם פרדריך ויליאם ס. ג'וסטורם ב-8 בינואר 1987, בלונדון שבבריטניה. סטרומה נולד לאבא שוודי ואמא גרמניה, האח האמצעי בין אחות גדולה לאח צעיר. בזמן לימודיו לתואר הראשון במדעי המוח בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, קריירת הדוגמנות והמשחק שלו החלה לשגשג, והובילה אותו להפסקת לימודיו האקדמאים על מנת שיוכל לשחק בסדרת הסרטים "הארי פוטר". לאחר סיום צילום הסרטים חזר והשלים את לימודיו לתואר השני. התקבל לתיאטרון הלאומי לצעירים, מה שהוביל אותו לשחק בתפקידי משחק שונים ומגוונים. סטרומה שיחק בסדרות בטלוויזיה הבריטית, ולוהק לסרט "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" כקורמק מקלאגן, ולאחר מכן לוהק לסרט המותחן "4.3.2.1" כדמות בשם קול ברט, וחזר לשחק בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות". שיחק בסרט "סיפור סינדרלה: היה היה שיר" שהופץ ישירות ל-DVD. בתפקידו ב"סיפור סינדרלה היה היה שיר" סטרומה הראה את כישרונו המוזיקלי כאשר שר, וניגן בגיטרה, אף על פי שלא הוכשר לעשות זאת באופן מקצועי. בנוסף הוא שיחק בתפקיד משני בסרט "פיץ' פרפקט" משנת 2012. מעבר להיותו שחקן, סטרומה גם דגמן עבור חברת "acne underwear" בחורף 2008. מאז אמצע 2015, מככב כרווק בסדרה האמריקאית "Unreal" המתמקדת בנעשה מאחורי הקלעים של סדרת הריאליטי "באושר ובעושר" (סגנון "הרווק"). בשנת 2018 שיחק בסרט "סיבוב שני". בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "גרנד הוטל" ברשת ABC, בדמותו של אוליבר. בשנת 2020 שיחק בסדרה "ברידג'רטון" בתפקיד הנסיך פרדריק. בשנת 2021 החל לשחק בסדרה הקומית של נטפליקס "דם חדש" בכיכובו של קווין ג'יימס. במאי 2016 התארס לשחקנית האמריקאית ג'ואנה בריידי, ובדצמבר 2016 השניים התחתנו באטלנטה, ג'ורג'יה. פרדי סטרומה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרדי סטרומה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדי סטרומה, באתר AllMovie (באנגלית) פרדי סטרומה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פרדי סטרומה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדי סטרומה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדי סטרומה, באתר Genius
קמי ברץ

קמי ברץ (נולד ב-7 באפריל 1957) הוא עורך דין ובעל משרד עורכי דין המתמחה בנזקי גוף, נפגעי תאונות דרכים, תאונות עבודה ומפגעים, צוואות וירושות. בעבר, שדרן ספורט ברשת ב' של קול ישראל. קמי (קמואל) ברץ נולד בחדרה ליעקב ולוטי ברץ. בצעירותו שיחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חדרה. בשירותו הצבאי שימש כמדריך בבית הספר לקצינים, כמ"פ בחיל ההנדסה וכמפקד בפנימיה הצבאית תל אביב והשתחרר בדרגת רב-סרן. ברץ בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ובעל משרד עורכי דין המתמחה בעיקר בנזקי גוף ופיצויים לנפגעי תאונות דרכים ותאונות עבודה. ברץ הוא בן זוגה של העיתונאית סמדר פלד. ברץ עבד כשדרן ספורט בקול ישראל משנות השמונים ועד שנת 2014, בעיקר בתוכנית "שירים ושערים". במסגרת עבודתו שידר בין היתר מהמשחקים האולימפיים בביג'ינג ובלונדון ומשחקי כדורסל של מכבי תל אביב ביורוליג. בין השנים 1995–2000 שימש מפיק ועורך שידורי הרדיו של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. בתפקידו זה ערך והגיש במשך כחמש שנים את יומן החדשות "רק שנייה" ששודר מדי יום בכל תחנות הרדיו האזוריות. ברץ שימש שנים רבות גם ככתב ועורך במספר מקומונים והיה בין היתר ממקימי העיתון "צומת השרון" וכיהן כסגן עורך העיתון, כעורך החדשות וכעורך מדור הספורט. מדיה וקבצים בנושא קמי ברץ בוויקישיתוף דף עו"ד קמי ברץ, באינדקס עורכי הדין
האדם האמפיבי

האדם האמפיבי (ברוסית: Человек-амфибия) הוא סרט סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים לנפילם ב-1961. הוא הפך לשובר קופות בברית המועצות (למעלה מ-65 מיליון צופים). הסרט מבוסס על רומן של אלכסנדר בלייב באותו שם. הפופולריות של הסרט הפכה אותו לסרט סובייטי קלאסי, שמוקרן גם 50 שנה לאחר הפקתו. לצילום הסרט היה צורך בצילומים תת-מימיים רבים והיו ספקות לגבי היכולת הטכנית לבצע אותם. התסריט הוכן כבר בסוף שנות ה-40 אך אף במאי קולנוע לא היה מוכן לגשת ליישומו. גם בארצות הברית היה רעיון לצלם את הסרט אך גם הוא לא מומש. בסוף שנות ה-50, לאחר התייעצות עם המומחים והספורטאים הוחלט להתחיל בצילומים. הצילומים התת-מימיים בוצעו בים השחור לחופי חצי האי קרים. השחקנים הראשיים עברו קורס צלילה וביצעו רוב הסצנות בעצמם. ראשי תעשיית הקולנוע הסובייטית לא האמינו בהצלחת הסרט, אך לאחר תחילת ההקרנות התברר שהוא זכה להצלחה גדולה. דייגים ומחפשי פנינים בבואנוס איירס מפחדים מ"שד הים" - ייצור בדמות אדם שיכול לשהות מתחת לפני הים במשך תקופה ארוכה. איש העסקים פדרו זוריטה (מיכאיל קוזקוב) מעוניין ללכוד את היצור ולאלף אותו למציאת פנינים גדולות. "שד ים" זה הוא בחור צעיר שבילדותו עבר ניתוח מסובך להשתלת זימים של כריש. הוא לא מכיר את העיר ורוב הזמן מבלה בים או בבית של הרופא המנתח שלו, סלבטור. במהלך שחייה בים הבחור מציל בחורה צעירה בשם גוטיארה (אנסטסיה ורטינסקי שהייתה בת 17 וזו היה התפקיד הראשון שלה בקולנוע) ומתאהב בה, אך אביה לוחץ שהיא תתחתן דווקא עם זוריטה. לאחר מספר ניסיונות, זוריטה מצליח ללכוד את הבחור ושם אותו בחבית עם מים מזוהמים. גוטיארה מצילה אותו, אך יכולתו לנשום באוויר נפגעה והוא חייב מעתה לשהות במים בלבד. מדיה וקבצים בנושא האדם האמפיבי בוויקישיתוף "האדם האמפיבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האדם האמפיבי", באתר נטפליקס "האדם האמפיבי", באתר AllMovie (באנגלית) "האדם האמפיבי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האדם האמפיבי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרט (עם כתוביות באנגלית)
קמפן (גיל גאולוגי)

קמפן הוא הגיל החמישי מתוך שישה בתת-התור קרטיקון עליון. תקופת גיל קמפן משתרעת מלפני 0.7 ± 83.6 מיליון שנים ועד לפני 0.6 ± 72.1 מיליון שנים. קדם לו גיל סנטון ואחריו היה גיל המאסטריכט. את המונח קמפן טבע הגאולוג הצרפתי אנרי קוקן (Henri Coquand‏; 1881-1813) ב-1857. מקור השם בכפר הצרפתי שמפן (Champagne) במחוז השראנט הימי שבמערב צרפת. המיקום המייצג היה מחשוף בסמוך לכפר אובטר-סור-דרון (Aubeterre-sur-Dronne) באותו אזור. בשל שינויים בהגדרות סטרטיגרפיות, משויך חלק זה כיום לגיל המאסטריכט. תחילת גיל קמפן נקבעה למועד שבו נכחדה חבצלת ים מהמין Marsupites testudinarius. נכון ל-2009 טרם אושר אתר בעולם שבו ניתן לסמן את גבול השכבה (Global Boundary Stratotype Section and Point בראשי תיבות GSSP). אחד המועמדים הוא קטע בסמוך לסכר בעיירה וקסאהצ'י (Waxahachie) בטקסס שבארצות הברית. סיום גיל קמפן מוגדר כמקום בטור הסטרטיגרפי שבו הופיע לראשונה מין האמוניטים Pachydiscus neubergicus. לעיתים מחלקים את גיל הקמפן לתתי-שלבים: תחתון, תיכון ועליון. בים הטתיס כולל קמפן שישה אזורים ביוסטרטיגרפיים של אמוניטים. אזורים אלה, מהצעיר ביותר לקדום ביותר, הם: האזור של Nostoceras hyatti האזור של Didymoceras chayennense האזור של Bostrychoceras polyplocum האזור של Hoplitoplacenticeras marroti/Hoplitoplacenticeras vari האזור של Delawarella delawarensis האזור של Placenticeras bidorsatum במהלך גיל הקמפן חל גידול מואץ במספר המינים של הדינוזאורים. באמריקה הצפונית לדוגמה מספר הסוגים עלה מ-4 בתחילת הקמפן ל-48 לקראת תום הגיל. התפתחות זו מכונה לעיתים "המפץ הקמפני" ("Campanian Explosion"). עם זאת, עדיין לא ברור אם המאורע מלאכותי. כלומר, האם המספר הנמוך של המינים בתחילת הקמפן נגרם בשל תנאי שימור מאובנים גרועים באותו זמן. כללית, מזג האוויר החמים והשטח היבשתי הנרחב המכוסה בים רדוד במהלך הקמפן התאים לדינוזאורים. בגיל הבא, גיל מאסטריכט נמצאו 30% פחות סוגים של דינוזאורים מאמריקה הצפונית מאשר בשלהי הקמפן. בעלי חיים שחיו בתקופת גיל הקמפן כוללים: דייוויד ואריצ'יו (David J. Varrichio) ציין שבשלהי הקמפן היו באזור אלברטה בקנדה של ימינו ובאזור מונטנה שבארצות הברית של ימינו תרופודים דומים מאוד, למרות הבדלים משמעותיים במיני הדינוזאורים אוכלי העשב בין שני האזורים. GRADSTEIN, F.M.; OGG, J.G. & SMITH, A.G.; 2004: A Geologic Time Scale 2004, Cambridge University Press. Varricchio, D. J. 2001. Late Cretaceous oviraptorosaur (Theropoda) dinosaurs from Montana. pp. 42–57 in D. H. Tanke and K. Carpenter (eds.), Mesozoic Vertebrate Life. Indiana University Press, Indianapolis, Indiana. WEISHAMPEL, D.B.; BARRETT, P.M.; CORIA, R.A.; LE LOUEFF, J.; XU, X.; ZHAO, X.; SAHNI, A.; GOMANI, E.M.P. & NOTO, C.N.; 2004: Dinosaur distribution, in: WEISHAMPEL, D.B.; DODSON, P. & OSMÓLSKA, H. (eds.): The Dinosauria, University of California Press, Berkeley (2nd ed.), ISBN 0-520-24209-2, pp 517–606. מדיה וקבצים בנושא קמפן בוויקישיתוף Late Cretaceous timescale באתר של תת-הוועדה למידע סטרטיגרפי של ה-ICS קמפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יצחק גאשצינני

יצחק גאָשצינני (קרי: גוּשְצִינִּי; תר"ה, 1845 – י"ג בכסלו תרע"א, 14 בדצמבר 1910) היה מחלוצי העיתונות העברית והעיתונות ביידיש בארץ ישראל, בעל בית דפוס, ומבוני ירושלים. יצחק בן צבי גאשצינני נולד בוורשה בשנת תר"ה (1845) ועלה לירושלים בגיל 22. בירושלים נשא לאשה את שרה בת בן ציון זילברשטיין ("טלאל"). בני הזוג נמנו עם בני כולל ורשה. גאשצינני עשה את צעדיו הראשונים במלאכת הדפוס בבית המלאכה של ישראל ב"ק ובשנת תרל"ב (1872) יסד יחד עם גיסו שמעלקע יוסף שמער ויעקב דוד סלוטקי בית דפוס בירושלים - השישי במספר והשלישי בבעלות יהודית. עם השנים התחלפו השותפים ועמם - שמו של בית הדפוס (שם בית הדפוס לא הוכן בגלופה אלא סודר מחדש עם כל הדפסה ולפיכך קיימות וארציות רבות לשם בית הדפוס בשערי הספרים שהודפסו בו): גאשצינני הוציא לאור מספר עיתונים: "שערי ציון" שיצא לאור בירושלים בשנים תרל"ו- תרמ"ה, "דער היילגער אנצייגער" (עיתון יידי שראה אור בגליונות בודדים בתרמ"ז/תרמ"ח), Jerusalem - עיתון כתוב גרמנית שהופץ בחוץ לארץ. וכן הדפיס את עיתוניהם של אחרים: "עמוד היראה ועמוד התורה" של עקיבה יוסף שלזינגר ו"האריאל" שהודפס בבית דפוסו של גאשצינני בין השנים תרל"ד-תרל"ו. עד סוף שנת תר"ן (1890) נדפסו בבית הדפוס כמאה ספרים, בעברית, יידיש ולאדינו. בין הספרים היה אחד פרי עטו של גאשצינני עצמו: משניות עם פירוש ותרגום אשכנזי בשם "נר נשמה". אין ידיעות ברורות על עיסוקיו של גאשצינני לאחר סגירת בית הדפוס - ייתכן כי הפעיל מאפייה או עסק בסחר בפחם עץ. גאשצינני היה בין המתיישבים הראשונים בשכונת מחנה יהודה וכן היה שותף לניסיון-הנפל להקמת שכונת "נוה שלום" באזור בקאע. יצחק גאשצינני נפטר בירושלים בשנת 1910 ונקבר בהר הזיתים. שער ספר יצירה עם ביאור הגר"א - בדפוס המשובח של הר"ר מיכל הכהן, ויצחק גאשצינני הי"ו, מו"ל „האריאל” שער הספר "שיר תהלות" שחיבר שלום משה חי גאגין לכבוד משה מונטיפיורי - בדפוס המשובח של יצחק גאשצינני ושותפו שער הספר "בגדי ישע" של צדוק הרופא - דבפוס של ר' יצחק ב"ר צבי גאשצינני נ"י מכתב בקשת תרומות להכנסת כלה שבו שם הנמען והשנה מולאו בכתב יד - בדפוס של יצחק ושותפו שער ספר "ארשות החיים" שחובר בידי חיים יצחק בן ידידיה רפאל חי אבולעפיה והובא לבית הדפוס בידי מנחם נתן נטע אויערבאך שושנה הלוי, ספרי ירושלים הראשונים, הוצאת אריאל, עמ' לז-לח רודיקה לופו-יעקב, בתי-הדפוס של ירושלים, ירושלים, תשע"ב, עמ' 30 ראו שורה 20 בעמוד זה ממפקד מונטיפיורי לשנת תרל"ה (1875) הלוי, עמ' לה על פי הלוי על פי אסתר קנדלשיין, הדפוס העברי בארץ ישראל של"ז-תרפ"ג : היבטים ביבליוגרפיים, תרבותיים וסוציו-אקונומיים (חיבור לשם קבלת תואר "דוקטור לפילוסופיה"), רמת גן, תשס"ד, עמ' 365 גדעון פוקס, ‏עיתונים וכתבי-עת יהודיים בירושלים, תרי"ד-תרפ"ג (מתוך הלקסיקון הביבליוגראפי של יעקב שכטר לתולדות ירושלים), קתדרה עמ' 187-218 אמנון מיכלין, "נתגלה העורך של העיתון "ירושלים" (1882)", קשר 12, אוניברסיטת תל אביב, 1992, עמ' 118 הלוי, עמ' לז אסתר לפון-קנדלשיין ושפרה ברוכסון-ארביב, "דפוסי לאדינו בארץ-ישראל מב"ק עד עזריאל (1923-1843)", בתוך: אפרים חזן ושמואל רפאל (עורכים), מחברות ליהודית : קובץ מחקרים מוגש לפרופ’ יהודית דישון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ג, עמ' 351-388 אליעזר רפאל מלאכי, ""דער הייליגער אנצייגער" עיתון אידי ירושלמי — ביטאונה של הרבנית מבריסק", בתוך: אלחנן ריינר וחגי בן-שמאי (עורכים), מנגד תראה : אסופה ממאמרי א.ר. מלאכי בענייני ארץ-ישראל, יד יצחק בן צבי, ירושלים, תשס"א, עמ' 168 יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים, תשל"ט, עמ' 229-230
ערב

עֶרֶב הוא החלק האחרון ביום, הזמן שלאחר שקיעת השמש ושלפני תחילת הלילה. המילה ערב משקפת מצב של ערבוב בין אור יום וחושך. השימוש הקדום במילה ערב היה כדי לציין את הרבע האחרון של שעות האור ביום. בתקופה הרומית פוצלו שתים עשרה השעות הזמניות לארבעה חלקים: בוקר (mane), לפני הצהריים (ad meridiem), אחר הצהריים (de meridie) והערב (suprema). הערב התייחס למשך הזמן מתחילת השעה העשירית ועד סיום השעה השתים עשרה, זמן שקיעת החמה. ערב הוא גם כינוי מטפורי לזמן שלפני תחילה עידן, תקופה, או מאורע חשוב ("ראש הממשלה הפחית מיסים ערב הבחירות"). בלוח העברי יום שישי (כולו) הוא ערב שבת, וכל היום שלפני חג הוא ערב חג. הסיבה לכך היא, שיום בלוח העברי מתחיל לאחר השקיעה של היום הקודם. בנצרות קיים מונח דומה: ערב חג המולד, וכן החג החילוני המודרני האלווין מקורו בחגיגות שנערכו בערב יום כל הקדושים - ומכאן שמו של החג "האלווין" (Halloween) - "ערב הקדושים" (All-hallow-eve). בין השמשות תפילת ערבית
מיקה רוטנברג

מיקה רוטנברג (בספרדית: Mika Rottenberg;‏ נולדה בשנת 1976) היא אמנית וידאו ארט ישראלית הפועלת בארצות הברית. מיקה רוטנברג נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ועלתה לישראל בשנת 1977 עם משפחתה. בשנות ה-2000, לאחר לימודים במדרשה לאמנות, עברה לניו יורק והחלה ללמוד שם אמנות. בעבודות הווידאו של רוטנברג מופיעים ייצוגים של נשים גדולות ממדים, העסוקות בפעילויות גופניות. פעולות אלו מהוות אלגוריות למצבו של האדם בעידן הפוסט-תעשייתי. במיצב הווידאו "Cheese"‏ (2008), לדוגמה, הציגה נשים העסוקות בפעולת של חליבה ויצירת גבינה, בעזרת מנגנון המונע על ידי תנועת שיערן של הנשים. בשנת 2013 הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיה במוזיאון ישראל בירושלים. 1998 המדרשה לאומנות בית ברל, ישראל 2000‏ BFA, בית ספר לאומנות וויזואלית, ניו-יורק, ארצות הברית 2004 ‏MFA, אוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק, ארצות הברית 2001 פרס לפרויקט 2001, מוזיאון איסליפ, ניו-יורק, ארצות הברית 2002 מלגת הדיקן, אוניברסיטת קולומביה, ניו-יורק 2004 פרס, קרן הורט מן, ארצות הברית 2006 פרס קרטיה בשיתוף עם יריד פריז לאומנות 2009 שלב הגמר, פרס קסטלו, המרכז לאמנות עכשווית, קסטלו, ספרד 2010 תוכנית ניו וויז'ן, פסטיבל הסרטים CPH: DOX, קופנהגן, דנמרק 2010 מלגת פסטיבל הסרטים פלטרטי, ניו יורק, ארצות הברית 2011 בחירת הפסטיבל, פסטיבל הסרטים Planete Doc, ורשה, פולין 2011 תוכנית שהות, מרכז פאול קליי, ברן, שווייץ מיקה רוטנברג, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מיקה רוטנברג, עבודות וידאו, תערוכה במוזיאון ישראל (2013) קורות חיים מיקה רוטנברג, ברשת החברתית אינסטגרם
היווצרות המינים

היווצרות המינים (באנגלית: Speciation; מכונה גם ספציאציה או הִתְמַיְּנוּת מינים) היא התהליך שבו נוצרים מינים חדשים של יצורים. ישנם שלושה מנגנונים שבהם ספציאציה יכולה להתרחש, אשר נבדלים זה מזה במידת הבידוד הגאוגרפי בין האוכלוסיות שעוברות ספציאציה, ובמספר הדוגמאות המתועדות בטבע. ערך מורחב – ספציאציה אלופטרית מנגנון זה, אשר הוצע על ידי ארנסט מאייר, הוא המקובל ביותר במחקר, ובעל מספר הדוגמאות הרב ביותר. לפי מנגנון זה תחילה מתרחש מאורע אשר גורם לבידוד גאוגרפי בין שתיים או יותר מאוכלוסיות מין כלשהו. המאורע הגורם לבידוד יכול להיות הגירה של קבוצה מסוימת לאזור גאוגרפי אחר מסיבה כלשהי, או מאורע אקלימי, גאולוגי או אחר, אשר מביא להקמת מחסום פיזי בין אוכלוסיות. כאשר נוצר המחסום בין האוכלוסיות, נוצר גם מחסום בזרימת גנים, כך שאין ערבוב והאחדה בין האוכלוסיות השונות. עם הזמן בתהליכים שונים, כמו סחף גנטי, ברירה טבעית וברירה זוויגית, נצברים הבדלים במאגרים הגנטיים של האוכלוסיות השונות, תהליך המוביל בסופו של דבר לבידוד רבייתי בין האוכלוסיות, כך שהן הופכות למינים שונים. צורה זו של ספציאציה מתועדת היטב בעולם הטבע. ספציאציה מסוג זה מתרחשת כאשר יש גרדיאנט כלשהו של תכונה כמותית בסביבה, המשפיעה על המין, ופרטים שונים נמשכים לערכים שונים שלה. כך נוצרות מספר אוכלוסיות שכנות שפרטיהן מותאמים לערך מסוים של התכונה הסביבתית. עם הזמן נוצר בידוד רבייתי בין האוכלוסיות השונות ומתרחשת ספציאציה. דוגמה לכך נצפתה בעשב ממין Anthoxanthum בסביבת מכרות. באזורים אלה קיים לחץ ברירתי לסבילות כלפי המתכות הנכרות שמזהמות את הסביבה, ונוצרות אוכלוסיות בעלות מידה שונה של סבילות כלפי המתכות. מאחר שבני הכלאיים שנוצרים אינם מותאמים היטב לסביבתם, נוצר לחץ ברירתי נגד רבייה בין האוכלוסיות, וכתוצאה מכך זמני הפריחה שלהן משתנים וגוברת ההאבקה העצמית. דוגמה נוספת לספציאציה פרפטרית היא מיני טבעת. במנגנון זה, לא מתקיימת הפרדה במרחב בין האוכלוסיות והן יכולות לחפוף זו לזו במידה מסוימת. ספציאציה במנגנון זה יכולה להתרחש כאשר קיים לחץ ברירתי להתפלגות, ויש מתאם בין תכונת בחירת בן זוג והתכונה שעליה פועל הלחץ. לדוגמה: זבובים אשר מזדווגים על גבי צמח מסוים. אם קיימת תכונה בזכרים להעדיף אחד משני צמחים אפשריים, ובנקבות קיימת נטייה לבחור בזכרים אשר נמצאים בצמח מסוים, הרי שיכולה להתרחש ספציאציה לשני מינים – מין אשר מזדווג על צמח א' ומין אשר מזדווג על צמח ב'. במצב כזה, הפרדה גאוגרפית אינה תנאי להתרחשות הספציאציה. למנגנון זה מספר תיעודים בעולם הטבע. מדיה וקבצים בנושא היווצרות המינים בוויקישיתוף יונת אשחר, ‏איך נוצרים מינים חדשים של בעלי חיים?, באתר ‏מאקו‏, 27 באפריל 2021 היווצרות המינים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זנים, דף שער בספרייה הלאומית
טורפים ימיים

טורפים ימיים או טורפי הים (שם מדעי: Pinnipedia; נקראים גם סנפירגליים) היא קבוצה גדולה של יונקים ימיים מסדרת הטורפים, ותת-סדרת דמויי כלב אשר במיונים עתיקים נחשבו לסדרה עצמאית. זו הקבוצה היחידה ששרדה מדמויי-טורפים ימיים הקיימת החל מסוף האוליגוקן. על-המשפחה התפתחה מהטורפים היבשתיים תוך התאמת גופם לפעילות במים. גופם קיבל צורה הידרודינמית. רגליהם הפכו לדמויי סנפיר, צורתם שטוחה וקרום מחבר את אצבעותיהם. לשתי אצבעות ברגליהם האחוריות צורת זנב של דג והן משמשות לייעוד דומה, כלומר לשם התקדמות בתנועתם במים. רובם נפוצים באזורים קרים וממוזגים. חלקם מתקיימים גם במקומות חמים יותר ואפילו טרופיים. למרות שמם, חלקם מצויים גם בנהרות ובאגמי מים מתוקים. הם ניזונים מטרף חי שמקורו במים כמו צדפות, דגים, סרטנאים ודיונונים, בעוד שהמינים הגדולים טורפים גם עופות ימיים ואף יונקי ים אחרים. הזכרים גדולים יותר מן הנקבות, כשאצל פיל הים ישנה דו-צורתיות זוויגית גדולה ביותר. גופם מכוסה שכבת שומן השומרת על חום גופם, ועורם – המכוסה פרווה שמנונית – אטום כליל למים. את רוב זמנם הם מבלים בים, וליבשה מגיעים רק כדי לרבוץ על החוף לצורך מנוחה או השתזפות בשמש לשם חימום גופם, וכן למטרות רבייה, כמו הזדווגות והמלטת גורים. תנועתם ביבשה איטית למדי אך במים תנועתם קלילה ומהירה והם גם מסוגלים לשהות זמן רב מתחת לפני המים. טורפיהם הטבעיים הם מספר כרישים, דוב הקוטב ולווייתני שיניים גדולים ואף טורפים ימיים אחרים, אך אויבם הגדול ביותר הוא האדם, שצד אותם בהמוניהם לצורך מזון, ביגוד ושעשועים. בשיטות מיון ישנות הייתה סדרה עצמאית ובהמשך הועברה אל תת-הסדרה דמויי כלב שבסדרת הטורפים: קבוצה טורפים ימיים (Pinnipedia) על-משפחה Phocoidea משפחה כלבי ים (Phocidae) על-משפחה אוטריואידה (Otarioidea) משפחה דסמנטופוקיים (Desmatophocidae) - נכחדה משפחה ניבתניים (Odobenidae) - בו סוג ומין יחיד ניבתן (Odobenus rosmarus) קבוצה Panotariidae סוג Eotaria - נכחד משפחה אוטריים (Otariidae) מדיה וקבצים בנושא טורפים ימיים בוויקישיתוף טורפים ימיים, באתר ITIS (באנגלית) טורפים ימיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טורפים ימיים, באתר GBIF (באנגלית) טורפים ימיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טוֹרְפֵי הַיָּם במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
פרדריק אוגוסט ברתולדי

פרדריק אוגוסט ברתולדי (בצרפתית: Frédéric Auguste Bartholdi‏; 2 באוגוסט 1834 – 4 באוקטובר 1904) היה פסל צרפתי שנודע כפסל של "פסל החירות" אשר נמצא בליברטי איילנד, ניו יורק. נולד בקולמר שבצרפת. למד בקולמר, ואחר כך למד בפריז אדריכלות וציור. הוא הפך לאחד הפסלים הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה ובאמריקה הצפונית במאה ה-19. היצירה המפורסמת ביותר שלו היא פסל החירות בארצות הברית אשר נתרם על ידי ממשלת צרפת ב-1886 כאות ידידות בין שתי הממשלות. יש הסבורים שהפנים בפסל החירות עוצבו לפי פניה של אמו של ברתולדי. פסל מונומנטלי נוסף שלו הוא האריה מבלפור בצרפת. ברתולדי נפטר בפריז, ב-4 באוקטובר 1904 כתוצאה ממחלת השחפת. מדיה וקבצים בנושא פרדריק אוגוסט ברתולדי בוויקישיתוף פרדריק אוגוסט ברתולדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרדריק אוגוסט ברתולדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Leslie Allen, Liberty: The Statue and the American Dream, p. 21 פרדריק אוגוסט ברתולדי באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.