laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מערת קיטום

מערת קיטום (באנגלית: Kitum Cave), היא מערה הנמצאת בשמורת טבע בהר אלגון בשטח המתחלק בין קניה לאוגנדה. המערה, הידועה גם בשם "מערת הפילים", נמצאת בהר אלגון ביבשת אפריקה, בגבול שבין קניה לאוגנדה. חלק מהמערה עשויה סלעים וולקניים, שכן הר אלגון הוא הר געש כבוי, אך דפנות הפנים שלה מכילות מלח שהיה חיוני להתפתחותם של בעלי חיים שחיו באזור. במשך עשרות אלפי שנים נהגו הפילים שבאזור לחפור באמצעות לשונם את פנים המערה במטרה למצוא מלח, החשוב להתפתחותם וקיומם. פעולה זו ארוכת השנים גרמה להעמקת המערה עד לכ־200 מטרים. כאמור, חלק מהמלחים מסופקים לפילים על ידי אכילת פרות וירקות, אך לא בכמות מספקת. עדויות לחפירתם של הפילים נמצאות בתוך מערת קיטום על גבי הקירות כשריטות וסדקים. כמו כן, עצמות פילון שכנראה נפל בתוכה ומת. מדיה וקבצים בנושא מערת קיטום בוויקישיתוף אודות השמורה בצד של אוגנדה ועל המערות, אתר שמורות הטבע באוגנדה. המערות בשמורת הר אלגון ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MTV Unplugged (אלבום של שאקירה)

MTV Unplugged הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. האלבום יצא לאור ב-29 באוגוסט 2000, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט וקולומביה רקורדס. האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר מכר 400,000 עותקים בארצות הברית, 150,000 בגרמניה, 150,000 במקסיקו ובנוסף מכר 5,000,000 עותקים ברחבי העולם, והוא במהרה הפך לאלבום ההופעה הנמכר ביותר בכל הקריירה של הזמרת, והוא אחד מאלבומי ההופעה הנמכרים ביותר בכל הזמנים. במצעדים האלבום הצליח להגיע למקום ה-1 במקסיקו, ובנוסף הצליח להיכנס למצעדים רבים אחרים שם הגיע למקומות גבוהים. האלבום עצמו מכיל שני חלקים, החלק הראשון CD אשר יצא בשנת 2000, ובו נמצאים 11 שירים שבוצעו בהופעות, החלק השני הוא חלק של DVD אשר יצא בשנת 2002, כשנתיים לאחר צאת האלבום, והוא מכיל את אותם כמות שירים רק שסדר הרצועות בחלק זה שונה, ובנוסף זמן השירים קוצר או הוארך. האלבום זכה לתואר של אחד מאלבומי ההופעה הלטיניים הטובים ביותר בכל הזמנים. בשנת 2000, הודיע הזמרת כי אלבום ההופעה ראשון שלה יצא ב-MTV ויקרא על שם האלבומים שלהם MTV Unplugged. במהרה האלבום זכה להצלחה רבה בכל רחבי האלבום כאשר מכר 5,000,000 עותקים ברחבי העולם והפך לאחד מאלבומי ההופעה הנמכרים בכל הזמנים. שנה לאחר מכן בשנת 2001, האלבום זיכה את הזמרת בפרס גראמי והפך לפרס גראמי הראשון של הזמרת, כאשר זכה בקטגוריית – "האלבום הלטיני הטוב ביותר של השנה". בנוסף, האלבום קיבל דירוג של 4.5 כוכבי זהב ב-AllMusic. מידע על האלבום MTV Unplugged באתר MusicBrainz מידע על האלבום MTV Unplugged באתר AllMusic האלבום MTV Unplugged באתר Discogs האלבום MTV Unplugged באתר יוטיוב Stats: SHAKIRA : The Receipts - Classic ATRL, classic.atrl.net (באנגלית) (ארכיון) "Shakira". GRAMMY.com (באנגלית). 2017-05-14. נבדק ב-2017-10-15. MTV Unplugged - Shakira | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic Argentine Chamber of Phonograms and Videograms Producers "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-02-22. "Gold & Platinum - RIAA". RIAA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-03-16. "CERTIFICADOS - Pro-Música Brasil". Pro-Música Brasil (בBrazilian Portuguese). נבדק ב-2018-02-22. Bundesverband Musikindustrie, BVMI | Datenbank, www.musikindustrie.de (בגרמנית) Certificaciones Amprofon | Amprofon, www.amprofon.com.mx (בספרדית) (ארכיון)
עופר גרשון

עופר גרשון (נולד בשנת 1968) הוא ספורטאי ישראלי בעבר. 6 פעמים ברציפות אלוף ישראל (1985–1990) בזריקת דיסקוס. עופר גרשון גדל בבאר שבע. הוא התאמן בקבוצת הפועל באר שבע בהדרכתו של אמנון גור. אליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1985 זכה גרשון במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.18 מטר. בתחרות שנערכה בתל אביב ב-27 ביולי 1986 הוא זכה במדליית ארד בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 50.30 מטר. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1987 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 44.98 מטר. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1988 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.18 מטר. בתחרות שנערכה בלברקוזן שבגרמניה ב-10 במאי 1989 זכה גרשון במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 15.93 מטר. בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.22 מטר, אחרי טוד קאופמן מארצות הברית (55.70 מטר) וסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.96 מטר, שני בין האתלטים הישראלים. באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.84 מטר. בתחרות שנערכה בדורטמונד שגרמניה ב-9 באוגוסט הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 55.18 מטר, 4 ס"מ פחות מהשיא הישראלי של גדעון אריאל (55.22 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי עד אותה העת. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.04 מטר. זריקת דיסקוס: 55.18 מטר (1989) הדיפת כדור ברזל: 15.93 מטר (1989) הטלת כידון: 50.30 מטר (1986) אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה, באתר gbrathletics (באנגלית) 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - זריקת דיסקוס, באתר איגוד האתלטיקה בישראל 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל, באתר איגוד האתלטיקה בישראל 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הטלת כידון, באתר איגוד האתלטיקה בישראל אלכס פרלסמן, מדליית זהב בפטיש עם תוצאה מ-1939, מעריב, 26 ביוני 1985
סקוט האוול

סקוט א. האוול (באנגלית: Scott A. Howell; נולד ב-27 בינואר 1965) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. האוול גדל בקדיז שבקנטקי, אחד משלושה ילדים של ג'י. די. וקרוליין. ב-1983 סיים את לימודיו בתיכון המחוזי טריג. ב-1987 סיים תואר ראשון בניהול מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. לאחר גיוסו לחיל האוויר, סיים קורס טייסי מסוקים בפורט ראקר שבאלבמה. שירת כטייס UH-1 בטייסת החילוץ ה-37, בדיוויזיה המשוריינת השנייה ובדיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר הסבה למטוסי MH-53 שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20, וכן בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 שהוצבה באנגליה. שירת כראש ענף קצינים בכירים בתחום המסוקים במחלקת כוח אדם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. באוגוסט 2004 מונה לקצין המבצעים של טייסת המבצעים המיוחדים ה-20 וביוני 2005 מונה למפקד הטייסת. בינואר 2007 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. ביוני 2008 מונה למפקד להק מבצעים מיוחדים מסווג (Aviation Tactics Evaluation Group) הפועל תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וכן שימש מפקד מפקד כוח בראבו בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר שפעל בעיראק ובאפגניסטן. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. ביוני 2012 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף תחת פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן. במאי 2013 מונה לראש אגף המבצעים המיוחדים והלוחמה בטרור במטות המשולבים והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ביולי 2015 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר. ביוני 2016 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן. ביולי 2017 הועלה לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוגוסט 2021 פרש משירותו הצבאי. במהלך שירותו צבר הוואל כ-2,600 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, ‏TH-53, ‏MH-53, ‏MH-6 ליטל בירד, CH-47 צ'ינוק. הוא פעל במשימות חילוץ ומבצעים מיוחדים בין השאר בג'יבוטי, כווית, מוזמביק, עיראק, בוסניה, קוסובו, האיטי ואפגניסטן. האוול בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית. נשוי לסוזאן ואב לילדים. מדיה וקבצים בנושא סקוט האוול בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית Cadiz native nominated for brigadier general, ‏kentuckynewera.com Air Force Lt. Gen. Howell named as next head of JSOC, ‏fayobserver.com, ‏9 במאי 2018
האוול

האם התכוונתם ל... ארלין האוול – מיס ארצות הברית 1958 ביילי האוול – כדורסלן אמריקאי דניאל האוול – יוטיובר בריטי ואצלב האוול – מחזאי וסופר, נשיאה הראשון של הרפובליקה הצ'כית וולטר הוול – דיפלומט גרמני סקוט האוול – גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית ריצ'רד האוול – כדורסלן אמריקאי האוול (עיר) – עיר בניו ג'רזי האבל הול
הנקודה הירוקה

הנקודה הירוקה (בגרמנית: Der Grüne Punkt) היא סמל הרישיון של רשת מערכות איסוף חומרי האריזה של מוצרי צריכה למיחזור, במימון התעשייה. הלוגו הוא סימן מסחרי מוגן ברחבי העולם. מקור הסמל מאירופה ושם בעיקר הוא נפוץ. הרעיון למערכת איסוף שכזו נהגה בידי קלאוס טופר (Klaus Töpfer), שר איכות הסביבה בגרמניה בתחילת שנות התשעים. הרעיון הבסיסי שלו הוא שצרכנים הרואים את הלוגו יודעים שהיצרן של המוצר תורם למימון המיחזור של האריזה של אותו מוצר. האריזות יכולות להיאסף למיחזור בעזרת תשתית שתהיה פרוסה ברשויות המקומיות (בגרמניה למשל ישנם שקים צהובים שצריכים להכיל רק אריזות ריקות המיועדות למיחזור) המערכת ממומנת בדמי טיפול שהיצרנים של אותם מוצרים משלמים. דמי הטיפול משתנים ממדינה למדינה וחומר לחומר שממנו האריזה מורכבת (כגון נייר, פלסטיק, מתכת, עץ, קרטון וזכוכית). דמי הטיפול צריכים לגלם את עלות האיסוף, מיון והעברה למיחזור של אותן אריזות. המערכת מעודדת יצרנים ויבואנים להקטין את גודל האריזות של המוצרים שלהם שכן זה חוסך להם בדמי טיפול שעליהם לשלם. לוגו הנקודה הירוקה מנוהל על ידי ארגון בשם Pro Europe המהווה ארגון הגג של ארגונים אירופיים העוסקים באיסוף והעברה למיחזור של אריזות מטעם יצרנים במדינתם. לעיצוב סמל הנקודה הירוקה יש דמיון ברור[דרוש מקור: ידוע שזו הסיבה לעיצוב?] לסמל היין-יאנג ולסמל המיחזור. הסמל רק מעיד על כך שהיצרן של המוצר העביר כספים לארגון העוסק באיסוף ומיחזור אריזות, כדי לממן את המיחזור של אותו מוצר. הסמל לא מעיד על כך שהאריזה של המוצר ניתנת למיחזור. תווי סימון ותקינה מדיה וקבצים בנושא הנקודה הירוקה בוויקישיתוף German Green Dot recycling system Deutsche Welle 15.07.2013 אודות ארגון Pro Europe (באנגלית)
שטפן השלישי, דוכס בוואריה

שטפן השלישי, דוכס בוואריה (1337–26 בספטמבר 1413), היה דוכס בוואריה-אינגולשטאדט בין השנים 1375–1413. שטפן נולד בשנת 1337 לשטפן השני, דוכס בוואריה ואיזבלה מסיציליה, דוכסית בוואריה, בתם של פדריקו השלישי, מלך סיציליה ואלינור מאנז'ו. בשנת 1375 מת אביו שטפן השני, דוכס בוואריה, ושטפן ואחיו פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין יוהאן לאחיו: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין שטפן שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, לבין אחיו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את שטפן. בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1403 תמך שטפן בהתקוממות אזרחים במינכן, ובשנת 1410 ניסה לכבוש את טירול שהייתה תחת שלטון בית הבסבורג, אולם לא הצליח בכך. ב-26 בספטמבר 1413 מת שטפן בצ'סקה בודייוביצה בבוהמיה, ובנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. ב-13 באוקטובר 1364 התחתן שטפן עם תדאה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה, ממנה היו לו שני ילדים: לודוויג השביעי, דוכס בוואריה (1368–1447) איזבו מבוואריה (1370–1435), התחתנה עם שארל השישי, מלך צרפת ב-16 בינואר 1401 התחתן שטפן עם אליזבת מקלווה, בתם של אדולף השלישי, רוזן מארק ומרגרטה מיוליך, אך לא היו לו ילדים ממנה. מדיה וקבצים בנושא שטפן השלישי, דוכס בוואריה בוויקישיתוף שטפן השלישי, דוכס בוואריה (בגרמנית)
לודוויג השביעי, דוכס בוואריה

לודוויג השביעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Ludwig VII, Herzog von Bayern;‏ 1368–1 במאי 1447) היה דוכס בוואריה-אינגולשטאדט בין השנים 1413–1443. לודוויג נולד בשנת 1368 לשטפן השלישי, דוכס בוואריה ותדאה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה. בצעירותו שהה לודוויג כמה שנים בצרפת, אצל אחותו איזבו, מלכת צרפת ובעלה שארל השישי, מלך צרפת, והושפע מאוד מהתרבות הצרפתית. בשנת 1375 מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין אביו לדודיו: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו אביו קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין דודו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, לבין אביו ולודוויג עמד לצד אביו, ובסיומה ניצח דודו יוהאן את אביו. בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1413 מת אביו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו וילהלם וארנסט ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה. בשנת 1443 נכלא לודוויג על ידי בנו לודוויג השמיני, דוכס בוואריה שתפס את השלטון, וחבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. בשנת 1445 מת בנו לודוויג השמיני, וב-1 במאי 1447 מת לודוויג כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה, שסיפח עם מותו את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט לנחלותיו. ב-1 באוקטובר 1402 התחתן לודוויג עם אן דה בורבון, בתם של ז'אן הראשון, רוזן לה מרשה וקתרין דה ונדום, ממנה היו לו שני ילדים: לודוויג השמיני, דוכס בוואריה (1403–1445) יוהאן מבוואריה (1404) ב-1 באוקטובר 1413 התחתן לודוויג עם קתרין ד'אלנסון, בתם של פייר השני, רוזן אלנסון ומארי שאמילאר, רוזנת בומון-או-מן, ממנה נולדו לו שני ילדים: יוהאן מבוואריה (1414–1420) אנה מבוואריה (1416–1418) מדיה וקבצים בנושא לודוויג השביעי, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
לודוויג השמיני, דוכס בוואריה

לודוויג השמיני, דוכס בוואריה (1 בספטמבר 1403 – 7 באפריל 1445), היה דוכס בוואריה-אינגולשטאדט בין השנים 1443–1445. לודוויג נולד ב-1 בספטמבר 1403 בפריז, ללודוויג השביעי, דוכס בוואריה ואן דה בורבון, בתם של ז'אן הראשון, רוזן לה מארשה וקתרין מוונדום. בשנת 1413 מת סבו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ואביו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו וילהלם, דוכס בוואריה-מינכן וארנסט, דוכס בוואריה-מינכן ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג השביעי, ובשנת 1420 פרצה מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה. החל משנת 1438 התנהל מאבק בין לודוויג לאביו, שהעדיף על פניו בן לא חוקי. ב-20 ביולי 1441 התחתן לודוויג עם מרגרטה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, אך לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1443 כלא לודוויג את אביו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה ותפס את השלטון, ולאחר מכן חבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. ב-7 באפריל 1445 מת לודוויג במפתיע, ובשנת 1447 מת אביו לודוויג השביעי כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה, שסיפח עם מותו את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט לנחלותיו. לודוויג השמיני, דוכס בוואריה (בגרמנית)
ברברה פלין

ברברה פלין (באנגלית: Barbara Flynn; נולדה ב-5 באוגוסט 1948) היא שחקנית אנגלייה. פלין נולדה בשם ברברה ג'ו מקמארי בסנט לנרדס און סי בסאסקס. אמה הייתה ג'וי קרופורד הרסט. היא למדה בבית הספר סט מרי בהייסטינגס. אחר כך למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וזכתה במדליית זהב ב-1968. בהמשך הופיעה בתיאטרון רפרטוארי. לראשונה זכתה פלין להכרה בתפקיד פרדה אסטון בסדרת הדרמה "A Family at War" של ITV, על אודות משפחה מהמעמד הבינוני נמוך החיה בליברפול בשנים 1938 ובמהלך מלחמת העולם השנייה. היא גילמה את ג'ודית פיצג'רלד אשתו של אדי פיצג'רלד, גיבור הסדרה "המפצח". בסדרה הקומית "Open All Hours" שיחקה בתפקיד אשת החלב, מושא אהבתו של גרנוויל. בשנות השמונים של המאה העשרים לוהקה פלין לסדרות דרמה קומית בטלוויזיה הבריטית בהן "טרילוגיית ביידרבק" ו-"A Very Peculiar Practice". תיאטרון ב-1976 הופיעה פלין בהפקה התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם של המחזה "פיתגורס" מאת דני אבס. ב-2016 השתתפה בהפקת בכורה עולמית של המחזה "Elegy" בתיאטרון דונמאר ורהאוס. ב-27 בפברואר 1982 התחתנה עם ג'רמי ג'ורג' טיילור. בנוסף לעבודתה כשחקנית, הייתה פלין קריינית במספר רב של תוכניות תעודה: Body Styles (1989) Time of Her Life (1993) Network First (1996) The Lost Gardens of Heligan (1997) Deaf Century (1999) The 1900 House (1999) Horizon (numerous episodes, 2002 to present) The 50s and 60s in Living Colour (2003) George Orwell: A Life in Pictures (2003) From Here to Paternity (2004) The Monastery (2005) The Ghost in Your Genes (2005) Time Shift: Alan Plater (2005) The Queen's Castle (2005) Guarding the Queen (2007) The Restaurant (2008) Big Fat Gypsy Weddings (2011 to present) Jet! When Britain Ruled the Skies (2012) The Flying Scotsman: A Rail Romance (2013) The Planners (2013) Permission Impossible: Britain's Planners (2014) מדיה וקבצים בנושא ברברה פלין בוויקישיתוף ברברה פלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) BBC interview Shenton, Mark. "Casting Announcd for Donmar Warehouse Premiere of Elegy; to Include Zoë Wanamaker". Playbill (באנגלית). נבדק ב-2017-04-08.
קרקס הרעב

קרקס הרעב (ברומנית: Circ al foamei) היה כינוי רומני עממי למבני ענק שנבנו בתקופת שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו ברחבי בוקרשט ונועדו לספק לאוכלוסייה מזון מוכן לאכילה. השם קרקס נגזר מהגג בצורת כיפה, שהזכיר את כיפת הקרקס. לפי חזונו של צ'אושסקו, היו אמורים מרכזים אלה לספק לאוכלוסייה מזון מוכן לאכילה, כך שעקרות הבית יתפנו ממלאכת הבישול. המודל לכך היו הסופרמרקטים המערביים, אך עם תוספת של מסעדות גדולות בהן יוגש מזון בריא (פחות בשר ויותר רטבים, פחות סוכר בעוגות וכדומה) לרוצים לאכול במקום ואפשרות לרכוש מזון מוכן לאכילה ולקחת הביתה, שם יצטרכו רק לחמם אותו. בכל מגזר של בוקרשט (בוקרשט הייתה מחולקת לשישה מגזרים) תוכנן מרכז כזה (אגרו-אָלימנטרי), אך עד המהפכה הרומנית (1989) הושלמו רק שניים ולאחר המהפכה נפסקה בניית יתר המרכזים. במרכזים שהושלמו נעשה מאמץ גדול למלא אותם במוצרי מזון, למרות המחסור הכללי במזון ברומניה באותה תקופה. המרכזים אכן התמלאו במזון המבוקש, אך זה היה על חשבון הצרכניות הרבות שהתרוקנו. רבים הגיעו למרכזים כדי לרכוש מזון וכך התחיל המזון להיגמר בשעות הערב ולאחר זמן מה המזון התחיל להיגמר בשעות הצהריים ולבסוף המלאי אזל כבר בשעות הבוקר. לאחר המהפכה הרומנית אחד המרכזים הפך למרכז קניות בשם אוניראה והשני היה לחלק מהשוק של שכונת פנטלימון. המבנים שלא הושלמו עברו שינוי יעוד או הריסה - אחד מהם הפך ל"אוניברסיטה נוצרית על שם דימיטריה קנטמיר". מדיה וקבצים בנושא קרקס הרעב בוויקישיתוף "Circurile foamei" De la Fabrica de mâncare "Circul foamei din Rahova se transformă în mall" באותה תקופה משטר צ'אושסקו היפנה כמויות גדולות של מזון לייצוא על מנת לשלם את החוב החיצוני של רומניה. הפניה זו יצרה מחסור במזון ברומניה.
גאון יעקב

האם התכוונתם ל... ישיבת גאון יעקב – שמה של ישיבת הגאונים בארץ ישראל בימי הביניים ישיבת גאון יעקב – ישיבה שהוקמה בשנות ה-70 בבני ברק גאון יעקב - שם ספרו של הרב יעקב כהנא מווילנה על מסכת עירובין גאון יעקב - שם ספר שיעוריו של הרב יעקב שפירא מוולוז'ין צבי גאון יעקב - ספרו של הרב צבי יעקב אופנהיים
אולומואוץ (מחוז)

מחוז אולומואוץ או מחוז אולומואוצקי (בצ'כית: Olomoucký kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע על פני מרכז וצפון-מערב מוראביה ההיסטורית, ועל פני חלק קטן של שלזיה הצ'כית. המחוז נקרא על שם בירתו, העיר אולומואוץ. שטחו הכולל של המחוז מסתכם ב -5,271.43 קמ"ר (כלומר 6.7% מכל שטח צ'כיה). האוכלוסייה הסתכמה נכון ליום 31 בדצמבר 2016 ב 633,925 תושבים . בשטחו של המחוז הוקמו 13 מחוזות מינהליים של עיריות עם סמכויות מורחבות ו 20 מחוזות מינהליים של עיריות עם משרה עירונית מורשית. מחוז אולומואוץ, מחולק לחמישה מחוזות משנה (אוקרס, Okres): מחוז משנה יסניק (אנ') מחוז משנה אולומואוץ (אנ') מחוז משנה פרוסטיוב (אנ') מחוז משנה פז'רוב (אנ') מחוז משנה שומפרק (אנ') מדיה וקבצים בנושא אולומואוץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולומואוץ (בצ'כית) אתר הממשל של מחוז אולומואוץ (בצ'כית) אולומואוץ, ברשת החברתית פייסבוק אולומואוץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אולומואוץ, ברשת החברתית אינסטגרם אולומואוץ, סרטונים בערוץ היוטיוב olomouc-region, Businessinfo.cz
מוראביה-שלזיה (מחוז)

מחוז מוראביה-שלזיה או מחוז מוראבסקוסלזסקי (בצ'כית: Moravskoslezský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, המשתרע על פני צפון-מזרח מוראביה ההיסטורית, ועל פני רוב שטח שלזיה הצ'כית. המחוז מתועש מאוד ובעידן הקומוניסטי כונה "לב הפלדה של המדינה". במחוז גם אזורים הרריים. עד מאי 2001 נקרא המחוז על שם בירתו אוסטרבה, מחוז אוסטרבה או מחוז אוסטרבסקי. מחוז מוראביה-שלזיה, מחולק לשישה מחוזות משנה (אוקרס, Okres): מחוז משנה ברונטאל (אנ') מחוז משנה פרידק-מיסטק (אנ') מחוז משנה קרבינה (אנ') מחוז משנה נובי ייצ'ין (אנ') מחוז משנה אופאבה (אנ') מחוז משנה אוסטרבה-מייסטו (אוסטרבה-העיר) (אנ') מדיה וקבצים בנושא מוראביה-שלזיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוראביה-שלזיה (בצ'כית) אתר הממשל של מחוז מוראביה-שלזיה (אורכב 06.06.2017 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) מוראביה-שלזיה, ברשת החברתית פייסבוק מוראביה-שלזיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוראביה-שלזיה, ברשת החברתית אינסטגרם מוראביה-שלזיה, סרטונים בערוץ היוטיוב
זלין (מחוז)

מחוז זלין או מחוז זלינסקי (בצ'כית: Zlínský kraj) הוא אחד מ-13 מחוזות של הרפובליקה הצ'כית, הממוקם בחלק המרכזי-מזרחי של מוראביה ההיסטורית. המחוז נקרא על שם בירתו, העיר זלין. מחוז זלין, מחולק לארבעה מחוזות משנה (אוקרס, Okres): מחוז משנה קרומייז'יז' (אנ') מחוז משנה אוהרסקה הראדישטיה (אנ') מחוז משנה וסטין (אנ') מחוז משנה זלין (אנ') מדיה וקבצים בנושא זלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זלין (בצ'כית) זלין, ברשת החברתית פייסבוק זלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זלין, ברשת החברתית אינסטגרם זלין, ברשת החברתית LinkedIn זלין, סרטונים בערוץ היוטיוב
מלכה ליף

מלכה ליף (24 באוקטובר 1928 – 18 בנובמבר 2017) הייתה מזכירתם של שרי הביטחון דוד בן-גוריון, פנחס לבון, לוי אשכול ומשה דיין. ניהלה את מוזיאון בית בן-גוריון בתל אביב מיום הקמתו כמוזיאון (1974, על פי צוואתו של דוד בן-גוריון) ועד שנת 2006. זכתה בפרס בן-גוריון לשנת 2006. נולדה בת"א ליצחק ארוך, סוחר ובעל חנות לבדים, ומרים ארוך (לבית שלמן שנולדה בחברון), עקרת בית. למדה בתיכון למסחר ובאוניברסיטה העממית בתל אביב. בשנת 1947 התנדבה למרכז המפקד לשירות העם. בשנים 1948–1951 שירתה במרכז הגיוס בתל אביב, בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון (באיסוף חומר על חללי מלחמת העצמאות) ובמפקדת הגדנ"ע. בשנים 1951–1963 הייתה מזכירת שרי הביטחון דוד בן-גוריון ופנחס לבון. בשנים 1963–1967 הייתה מזכירת שרי הביטחון לוי אשכול ומשה דיין. בשנים 1968–1972 שהתה עם משפחתה בדרום אמריקה בעקבות שליחות בעלה. בשנים 1974–2006 ניהלה את בית בן-גוריון בתל אביב. ב-9 באוקטובר 2006 הוענק לה פרס בן-גוריון לאותה שנה, בו נכתב: "על מסירות, נאמנות ואהבה גדולה לבן-גוריון; על פעולתה המאומצת בארגון בית בן-גוריון ובעיצוב תכניו; על הפיכת הבית לאתר ביקורים פעיל לציבור רחב מהארץ ומהעולם ומיצובו כמוקד חינוכי מרכזי להנחלת מורשת בן-גוריון". הייתה נשואה לאל"ם עו"ד אליעזר ליף שנפטר בשנת 1993. לזוג נולדו שני בנים. עופר ורדי, הקוץ' מוץ' של בן גוריון, באתר ynet, 23 ביולי 2007 אבי רז, מלכה ליף: "לבן-גוריון לא היה יחס לשעונים", מעריב, 27 במרץ 1987 מלכה ליף, "בית בן-גוריון – כאן לוטשה מגילת העצמאות", בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 149–152, מסת"ב 9650503846 עופר אדרת, התינוקת הכי יפה בעיר, שהפכה למזכירה של בן גוריון, באתר הארץ, 24 בינואר 2018 עופר אדרת, "לחזות בזיווך, לשתות מספלך": מכתב החיזור מיצחק נבון אל מזכירתו של בן גוריון - היסטוריה מתמשכת, באתר הארץ, 29 בינואר 2018
מעברת רחובות

מעברת רחובות (נקראה גם "מעברת רמה") היא מעברת אוהלים שהוקמה על ידי הסוכנות היהודית בין השנים 1950–1951 בסמוך לעיר רחובות, אשר על שמה נקראה. מעברת רחובות הייתה חלק ממספר מעברות אשר הוקמו מסביב לעיר רחובות מפני שלא הייתה להם את האפשרות לתפקד באופן עצמאי והזדקקו למשאבי העיר ומשרדי הממשלה. המעברה חולקה לשלושה מחנות: רחובות א', רחובות ב' ורחובות ג'. היא תוכננה להכיל כ-400 משפחות עולים ממגוון עדות (תימן ומזרח אירופה). בסוף 1950 שוכנו בה כ-100 משפחות. תנאי המחיה במעברות ברחבי הארץ גרמו לסבל רב ולתחושת קיפוח בקרב תושביהן ומעברת רחובות לא יצאה מן הכלל. תושביה סבלו מצפיפות, תנאי תברואה ירודים ובידוד ממשאבי היישובים הקרובים למעברה. למרות תלונותיהם לרשויות, הדיירים לא זכו לפתרון ממשי לטווח ארוך, וכתוצאה מכך, החליטו הדיירים למחות. מחאתם כללה שביתת רעב בנוסף לנטישת אוהליהם ומעבר לשטח פתוח, סמוך לעיר רחובות, מתחת לכיפת השמיים. בחורף 1951–1952, התרחשו שיטפונות קשים ברחבי מדינת ישראל. תושבי מעברת רחובות, אשר התגוררו באוהלים, איבדו את רכושם בעקבות השיטפונות וסבלו ממחלות שונות כתוצאה מהם. במהלך המבצע הארצי "קורת גג", תושבי מעברות הועברו למקומות מבטחים בעקבות השיטפון. בין האזרחים הרבים שהועברו לערים, היו תושבי מעברת רחובות. ממשלת ישראל החליטה לסגור את המעברות בשנים שלאחר קום המדינה. המעברות שנסגרו התפתחו ליישובים עצמאים או שתושביהם עברו לשטח שיפוטן של ערים סמוכות. כחלק מכך, בקיץ 1958, בא קצה של מעברת רחובות בהפיכתה לשכונת אושיות בעיר רחובות. מדיה וקבצים בנושא מעברת רחובות בוויקישיתוף מפת Rehovot 1:20,000 בהוצאת מחלקת המדידות, מעודכנת לשנת 1954 (הדפסת 1955) עם סימון מעברה ממערב לשכונת רמת אהרון ברחובות, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור בר-מעוז, דני. טעם של פעם. הגלריה העירונית לאמנות: 2015 בר-מעוז, דני. ממושבה לעיר. בית ״יד לבנים״: 2012. עיתון ״דבר״, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏29.10.1951 עיתון ״חרות״, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏31.8.1952