laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחנה HKP

מחנה HKP ("מחנה לתיקון כלי רכב צבאיים", ובגרמנית: Heereskraftfahrpark 562 Zwangsarbeitslager) היה מחנה לעבודת כפייה שהוקם בתקופת מלחמת העולם השנייה ברחוב סובוץ (Subocz, שמו הוחלף ל-Subačiaus), בעיר וילנה שבליטא על ידי האס אס אך נוהל בפועל על ידי הצבא הגרמני. מפקד המחנה בפועל היה המהנדס הגרמני רב-סרן קרל פלגה שהגן על העובדים היהודים מפני האס אס. במחנה נכלאו כ-1,250 פועלי כפייה יהודים. מחנה HKP הוקם בחפזה בספטמבר 1943 על ידי פלגה כשזה שמע על התוכנית לחסל את גטו וילנה ואת היהודים הגרים בו. פלגה קיבל אישור להעביר את עובדיו היהודיים, שהוגדרו כעובדים החיוניים למאמץ המלחמה הגרמני, וכן את בני משפחותיהם, למחנה בפרברי וילנה. הוא טען שחיוני להעביר גם את בני משפחותיהם של העובדים כדי לשמור על המורל ולא לפגוע בתפקודם כפועלים. במחנה, ששכן בשני בתים סמוכים בווילנה, שוכנו כאלף יהודים - גברים, נשים וילדים. הודות למאמציו של פלגה היו יהודים אלה חופשיים בדרך כלל מהתעללות ומרעב. רוב אנשי יחידתו של פלגה, קצינים וחיילים, התייחסו ליהודים באופן הוגן. לעיתים נכנסו אנשי אס אס למחנה, התעללו ביהודים וחטפו יהודים לשם שילוחם למחנות השמדה או לגיא ההריגה פונאר שליד וילנה. באקציית הילדים של 27 במרס 1944 חטף האס אס את הרוב מבין 250 הילדים שהיו במחנה, כשהוריהם היו בעבודה, ורצח אותם מחוץ למחנה. ביוני 1944 קרב הצבא האדום לווילנה, והחלה המתקפה על וילנה (אנ'). פלגה נאלץ להתפנות מערבה. הוא לא יכול היה להזהיר את עובדיו היהודיים, כיוון שנפרד מהם בנוכחות אנשי אס אס, אך אמר: "כולכם יודעים עד כמה זהיר האס אס בהגנת אסיריו היהודים" ("Sie wissen alle genau, Wie sorgfältig die SS ist beim Schutz ihrer jüdischen Gefangenen")[דרוש מקור]. לפי גרסה אחרת, היו דבריו: "אתם יודעים שללא ספק האס-אס הוא ארגון שמגן על פליטים." כמחצית מהעובדים הבינו את האזהרה המובלעת בדברים והסתתרו לפני הגעת יחידות הפשיטה של האס אס, ב-3 ביולי 1944. 500 אסירים שהתייצבו לקריאת האס אס נלקחו לפונאר ונרצחו שם. במהלך שלושת הימים הבאים סרקו אנשי האס אס את מחנה HKP ומצאו כמחצית מהאסירים החסרים, שהיו במקומות מסתור. יהודים אלה, כ-250 במספרם, נורו בחצר המחנה. עם שחרור מחנה HKP על ידי הצבא האדום, נמצאו במחנה 250 ניצולים יהודים. זו הקבוצה הגדולה ביותר של ניצולים שנמצאה בווילנה בתום השואה. מדיה וקבצים בנושא מחנה HKP בוויקישיתוף על מחנה HKP בתערוכה המוקדשת ליהודי וילנה בתקופת השואה, באתר יד ושם הנאצי הטוב - סרט על סיפורו של קרל פלגה ועל מחנה HKP, ערוץ כאן 11 ביוטיוב על מחנה HKP, באתר איגוד יוצאי וילנה בישראל קרל פלגה במאגר חסידי אומות העולם באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארמה (אוהיו)

פארמה (באנגלית: Parma) היא עיר במחוז קויאהוגה במדינת אוהיו בארצות הברית. העיר היא חלק מהמטרופולין של העיר קליבלנד. בפארמה מתגוררים 81,601 תושבים (נכון ל-2010). בתחיל המאה ה-19 האזור נודע בשם גרינבראייר (Greenbriar), וההתיישבות בו החלה ב-1816. ב-7 במרץ 1826 האזור הפך לתת-מחוז במחוז קויאהוגה, לאחר שהתיישבו בו מספיק אנשים. השם שונה לפארמה, בהשפעת אחד התושבים ששב ממסע באיטליה והתרשם שם מהעיר פארמה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 האוכלוסייה בפארמה החלה לגדול באופן משמעותי והאזור הפך מכפרי לעירוני. ב-15 בדצמבר 1924 תת-המחוז קיבל מעמד של כפר, וב-1 בינואר 1931 פארמה קיבלה מעמד של עיר. עם זאת השפל הגדול באותם ימים עצר את הגדילה לחלוטין, ואף היה משאל בקרב התושבים על סיפוח פארמה לקליבלנד. במשאל הרוב המוחלט של התושבים הצביעו נגד הסיפוח, והעיר החלה להתאושש כעבור מספר שנים. לאחר מלחמת העולם השנייה פארמה שבה לגדול באופן משמעותי, בעיקר על ידי תושבים שעברו מקליבלנד. פארמה הגיעה לשיא גודלה ב-1970 ומאז אוכלוסייתה החלה לקטון בהדרגה. אוקראינה לבוב, אוקראינה מדיה וקבצים בנושא פארמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארמה (באנגלית) פארמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוקולוב מאלופולסקי

סוקולוב מאלופולסקי (בפולנית: Sokołów Małopolski) היא עיירה בדרום מזרח פולין, 24 ק"מ מצפון לז'שוב, 11 ק"מ מנמל התעופה הבינלאומי ז'שוב-יאשונקה. בעיירה ישנם בית קברות יהודי מהמאה ה-17 וכן כנסייה מתחילת המאה ה-20. ראשיתה של העיירה היא בכפר, שעל פי תיעוד היה קיים במאה ה-14. בשנת 1569 קיבלה סוקולוב מאלופולסקי זכויות עיר. רחובותיה תוכננו בסגנון הרנסאנס ובמרכזה הוקמה כיכר שוק. בשנת 1608 נפגעה ונבזזה העיירה על ידי אציל פולני, אך לאחר האירוע נמשך שגשוגה של העיירה. היא הוקפה בחומה ובחפיר. בשנת 1657, בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין, נהרסה העיירה על ידי צבאו של הנסיך הטרנסילבני ג'רג' ראקוצי השני. עם חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 סופחה העיירה לממלכת הבסבורג האוסטרו-הונגרית ונשארה בחבל גליציה האוסטרי עד 1918. בשתי שרפות שפרצו ב-1864 וב-1904 עלו רוב בתי העיירה באש. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה השתייכה העיירה למחוז לבוב. למרות שהייתה ממוקמת בלב אזור תעשייתי, לא שבה העיירה לשגשג, לא נפתחו בה מפעלים ולא הונחה בה מסילת ברזל. בין מלחמות העולם היו בעיירה כ-1,350 יהודים מתוך כ-4,000 תושבים. הג'וינט סייע ליהודי העיירה, ואלה קיימו חיי תרבות וציונות תוססים. בספטמבר 1939 כבשה ברית המועצות את העיירה, שהוקצתה לה בנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב עם גרמניה הנאצית. בקיץ 1941 כבשה גרמניה את העיירה, בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה, ובעיירה הוקם גטו בו רוכזו גם יהודים מיישובים סמוכים, כ-3,000 בסך הכל. ביוני 1942 נרצחו עשרות יהודים בגטו על ידי המשטרה הגרמנית. ביולי גורשו יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא סוקולוב מאלופולסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוקולוב מאלופולסקי סוקולוב מלופולסקי (Sokołów Małopolski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם סוקולוב מלופולסקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין "סוקולוב מאלופולסקי", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, סוקולוב מאלופולסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 577–579), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הלהיטים הגדולים של האירוויזיון

הלהיטים הגדולים של האירוויזיון (באנגלית: Eurovision Song Contest's Greatest Hits, ידוע גם כ-Eurovision's Greatest Hits) הוא אירוע מוקלט מראש שאורגן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והופק על ידי תאגיד השידור הבריטי BBC, בו הונצח יום השנה השישים של תחרות הזמר האירופאית האירוויזיון מטעם איגוד השידור האירופי (EBU). מספר מדינות אישרו כי הן ישדרו את התחרות במועד מאוחר יותר המתאים למדינה המשדרת, ביניהן אוסטרליה. רשות השידור המארחת, BBC, ורשות השידור האירית, RTÉ, שידרו את האירוע ביום שישי הטוב, ה-3 באפריל 2015. רשות השידור ההולנדית, AVROTROS, הייתה הראשונה להודיע אודות החלטתה לא לשדר את האירוע. מדינות אחרות, בנוסף להולנד, גם הודיעו אודות החלטתן לא לשדר את האירוע, ביניהן לוקסמבורג, שאחד משיריה לוקח חלק באירוע. האירוע התקיים ב-31 במרץ 2015, בהאמרסמית', לונדון, בריטניה. פייטרה מיידה וגראהם נורטון הנחו את האירוע, גיא פרימן היה מפיקו של האירוע, סיימון פרוקטור היה המפיק הבכיר, ג'ף פוזנר היה המנהל ודייוויד הארץ' היה המנהל המוזיקלי של האירוע. ב-6 בפברואר 2015, החלו למכור כרטיסים לאירוע. ב-22 באוקטובר 2014, דווח כי איגוד השידור האירופי (EBU) סיכם עם רשות השידור הבריטית, BBC, שיפיקו תוכנית מיוחדת לכבוד יום השנה השישים של תחרות האירוויזיון, בדומה לתוכנית "שיר היובל באירוויזיון" שהופקה לפני כעשור לכבוד יום השנה החמישים של תחרות האירוויזיון, בשנת 2005. האירוע הוקלט בשידור חי ב-31 במרץ 2015, באולם "האמרסמית' אפולו", לונדון, בריטניה; הקלטת האירוע בשידור חי אפשרה לכל רשות שידור המעוניינת לשדר את האירוע במדינתה לשדר את האירוע במועד הנוח והמתאים לזמני שידורה. חמישה עשר אמנים המייצגים שלוש עשרה מדינות עם כמה מהלהיטים הגדולים ביותר בתולדות תחרות האירוויזיון, לקחו חלק באירוע הנצחת יום השנה השישים של תחרות הזמר האירופאית האירוויזיון מטעם איגוד השידור האירופי (EBU). שיר היובל באירוויזיון תחרות הזמר של האירוויזיון אירוויזיון 2015 "הלהיטים הגדולים של האירוויזיון - הרשימה המלאה נחשפת!", אתר bbc.co.uk. BBC‏, 6 בפברואר 2015 (באנגלית) השיר המנצח של תחרות אירוויזיון 1968 אשר במקור בוצע על ידי מסיאל. אחד מהשיר המנצחים של תחרות אירוויזיון 1969 (יחד עם הולנד, צרפת ובריטניה) אשר במקור בוצע על ידי סלומה. השיר התמקם במקום ה-2 בתחרות אירוויזיון 1973 אשר במקור בוצע על ידי מוסדאדס. "הלהיטים הגדולים של האירוויזיון: בוביסוקס יופיעו", אתר eurovoix.com‏, 5 במרץ 2015 (באנגלית) ג'וני לוגן כתב את השיר "Why Me?" ("מדוע אני?"), שזכה בתחרות אירוויזיון 1992, ובמקור בוצע על ידי לינדה מרטין.
אלכסנדר דוידוב

אלכסנדר דוידוב (בסרבית: Александар Давидов; נולד ב-7 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר. דוידוב התחיל את הקריירה שלו בהיידוק קולה בה שיחק במשך עשור, למעט עונת 2003/2004 בה הושאל לקסטילאק ITES אודז'צי, בהם הוא רשם 154 משחקי ליגה והבקיע 20 שערים. בקיץ 2010 חתם בפרטיזן בלגרד עימה זכה באליפות. בקיץ 2011 הושאל להפועל עכו. ב-12 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו בניצחון 0-2 נגד הפועל באר שבע. ב-22 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד הפועל ראשון לציון. בקיץ 2012 הושאל לבני סכנין. ב-2 בפברואר 2013 נפצע בניצחון 1-3 נגד הפועל חיפה ומאז שותף רק בשני המשחקים האחרונים של המועדון. ב-13 ביוני 2013 שוחרר בפרטיזן וחתם במ.ס. אשדוד. בסיום עונת 2014/2015 שוחרר ממ.ס אשדוד שנשרה לליגה הלאומית על אף שהיה אחד מהשחקנים המצטיינים בעונה זו ולאחר כחודש ב-11 ביולי 2015 חתם בעולה החדשה הפועל כפר סבא. ב-16 ביולי 2015 שוחרר מכפר סבא לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות עקב פגיעה בברכו. ב-6 בינואר 2016 חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון. בקיץ 2016 חתם בצ'לארבו מליגת העל הסרבית. דוידוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה בניצחון 0-3 נגד יפן. אלכסנדר דוידוב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלכסנדר דוידוב, באתר Transfermarkt אלכסנדר דוידוב, באתר Soccerway אלכסנדר דוידוב, באתר WorldFootball.net אלכסנדר דוידוב, באתר National Football Teams אלכסנדר דוידוב, באתר FootballDatabase.eu
אסעיד בלכלאם

אסעיד בלכלאם (בערבית: إسعيد بلكلام; נולד ב-1 בינואר 1989) הוא כדורגלן אלג'ירי המשחק בקבילייה בעמדת הבלם. בלכלאם התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבילייה ובשנת 2008 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-18 ביולי 2010 הבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו נגד איסמעילי. ביוני 2013 חתם בגרנדה הספרדית ל-5 שנים, אליה עבר בחינם לאחר שהחוזה שלו בקבילייה הסתיים. ב-12 באוגוסט 2013 הושאל לווטפורד עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בתום העונה. ב-28 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בווטפורד בניצחון 0–2 נגד בורנמות'. ביוני 2014 ווטפורד מימשה את הזכות ורכשה את כרטיס השחקן שלו. במהלך הקיץ הושאל לטרבזונספור. ב-19 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד מרסין אידמניורדו שהיה גם שער הבכורה שלו בקבוצה אירופית. בתום העונה חזר לווטפורד שעלתה לפרמייר ליג וכעבור חודש הושאל לטרבזונספור מליגת העל הטורקית עד לסיום העונה. ב-6 בספטמבר 2016 חתם באורליאן עד סיום העונה. את עונת 2017/2018 התחיל כשחקן חופשי ובינואר 2018 חזר לקבילייה. בצעירותו, בלכלאם שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אלג'יריה. בשנת 2010 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק נגד לוב אך לא שותף בו. ב-9 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד לוב במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013. ב-31 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד ארמניה. בלכלאם נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 והיה שותף להעפלה שלה לשמינית הגמר. מדיה וקבצים בנושא אסעיד בלכלאם בוויקישיתוף אסעיד בלכלאם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אסעיד בלכלאם, באתר Transfermarkt אסעיד בלכלאם, באתר Soccerway אסעיד בלכלאם, באתר WorldFootball.net אסעיד בלכלאם, באתר National Football Teams אסעיד בלכלאם, באתר FootballDatabase.eu
סוליה (מדינה)

סוליה (בספרדית: Zulia) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה בנויה משני חלקים משני צדדיו של אגם מרקאיבו במערב ונצואלה - החלק המערבי הגדול יותר, הגובל במפרץ ונצואלה בצפון, בקולומביה במערב, בטאצ'ירה ובמרידה בדרום ובטרוחיו בדרום-מזרח, וכולל גם מובלעת בין טרוחיו ומרידה על חוף האגם, והחלק המזרחי, הגובל בפלקון ובלרה במערב ובטרוחיו בדרום. החלקים מקושרים זה לזה על ידי גשר חנרל רפאל אורדנטה בצפון האגם. המדינה משתרעת על שטח של 63,100 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 3,704,404 תושבים (נכון ל-2011), והיא המדינה המאוכלסת ביותר בוונצואלה. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מרקאיבו. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור סוליה היו אלונסו דה אוחדה הספרדי והמשלחת שלו ב-1499. בהמשך האזור נכבש על ידי הספרדים ונותר בשליטתם עד המאה ה-19. לאזור הוענק השם סוליה על שמו של נהר סוליה הזורם בו. ב-28 בינואר 1821 סוליה הכריזה על עצמאות מספרד. בהמשך היא צורפה לרפובליקת קולומביה הגדולה והפכה למחוז במדינה החדשה. כשרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 סוליה צורפה לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות ומחוז סוליה הפך לפרובינציית מרקאיבו. ב-22 באפריל 1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת מרקאיבו. בהמשך אותה שנה שם המדינה שונה לסוליה, אך השינוי שרד רק מספר חודשים. ב-1874 השם שונה סופית לסוליה. ב-1881 סוליה אוחדה עם מדינת פלקון למדינת "פלקון סוליה", אך ב-1 באפריל 1890 הוחלט לפרק את המדינה לשתי מרכיבותיה. כלכלת סוליה מתבססת בעיקר על הפקת נפט וגז טבעי. בנוסף הכלכלה מסתמכת על גידול מקנה, דיג וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול כותנה, בננות, קוקוס, מלונים ודורה. מדיה וקבצים בנושא סוליה בוויקישיתוף סוליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת סוליה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
פילומנוס

המרטיר פילומנוס (סופוקלס הסאפיס) מבאר יעקב (ביוונית גם Φιλούμενος Χασάπης; Φιλούμενος ο Κύπριος; או Φιλούμενος Ορουντιώτης;‏ 15 באוקטובר 1913 – 29 בנובמבר 1979) היה נזיר וארכימנדריט במנזר באר יעקב בשכם, אשר נרצח על ידי יהודי לוקה בנפשו בשם אשר רבי ב-29 בנובמבר 1979. ב-2009, שלושים שנה לאחר הרצח, הועלה פילומנוס למדרגת קדוש על ידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. יום חגו נקבע כ-29 בנובמבר בלוח השנה היוליאני (16 בנובמבר בלוח השנה הגרגוריאני) ומקום פולחנו במנזר באר יעקב בשכם. נולד בשם סופוקלס הסאפיס בכפר אורונטה במרכז קפריסין. בגיל 14 עזב את ביתו יחד עם אחיו, אלפידיוס, למנזר סטרובוני, שם שהו שש שנים לפני שהמשיכו לארץ ישראל. פילומנוס הוכשר לכמורה והוסמך על ידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים ככומר וכארכימנדריט. ב-1979 מונה לאחראי על מנזר באר יעקב בשכם. פילומנוס היה דובר יוונית, אנגלית, ערבית ועברית. אשר רבי, חוזר בתשובה מעורער בנפשו מתל אביב, הרבה לשוטט באזור ולבקר בבאר יעקב. באחד הימים טיפס על חומת המנזר וכשהבחין בפילומנוס זרק לעברו רימון יד. לאחר מכן, על מנת לוודא הריגה, רוצץ את גולגולתו בגרזן. לאחר מכן נמלט רבי מהמקום, כיוון ששבר את רגלו הובא על ידי נהג מונית ערבי לבית חולים תל השומר. לפני כן, באפריל, ידה רימון יד לעבר קבוצת צליינים במקום ופצע נזירה. גם אז הצליח להימלט להר גריזים, שם קרא בתורה במשך יומיים. רבי נתפס על ידי משטרת ישראל ב-1982 באשמת רצח הגינקולוג דוד קוגן והודה ברצח פילומנוס במהלך חקירתו. רבי תירץ את מעשיו בכך שפעל לפי "צו אלוהי" ונשלח לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי. בשנת 2009, לרגל 30 שנה למותו, הועלה פילומנוס למעלת קדוש ומרטיר של הכנסייה היוונית אורתודוקסית. ב-5 במרץ 2010 הוכר כקדוש גם על ידי הסינוד של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית. פולחנו, המתרכז במתחם מנזר באר יעקב (וכן בכנסייה שבכפר הולדתו בקפריסין), מעלה על נס את מותו על מזבח ההתנגדות ללאומנות הציונית. לפי הנרטיב המקובל בכנסייה ומוצג בשלטים במתחם המנזר, קבוצת המתנחלים עינתה ורצחה את פילומנוס. זאת, על אף שלא הוכח כל קשר בין העימותים עם המתנחלים לבין הרצח. גולגולתו המנותצת מוצגת בכנסייה כשרידי קדושים. באופן יוצא דופן מוקירים גם מוסלמים מקומיים את הקדוש ועולים לרגל למנזר. Orthodox saint martyred by Zionist Jews Saint Philoumenos Palestine, סרטון באתר יוטיוב - סרט המספר את סיפורו, לפי הנרטיב המקובל דה שגב, מה חושף ציור אנטישמי אחד, אתר אסימון, 20 במאי 2008 אבי דוידוביץ. "אשר רבי – פרופיל של רוצח סדרתי" / "הכומר והנזירה" (4 באוגוסט 2017) דוד גורביץ' ויסכה הרני: Philoumenos of Jacob’s Well: A Birth of a Contemporary Ritual Murder Narrative. In Israel Studies, Vol. 22, No. 2, Indiana University Press 2017. יוסף ולטר, המשטרה חוקרת מחדש מעשי רצח בלתי ־ מפוענחים שבוצעו בגרזן, מעריב, 2 בדצמבר 1982 איה אורנשטיין, הנאשם ברצח הכומר - להסתכלות פסיכיאטרית, מעריב, 17 בדצמבר 1982 הודעת הקאנוניזציה(הקישור אינו פעיל, 17.11.2021) כתבה בגיליון "מעריב" 2.12.1982 החלטות הסינוד הקדוש כתבה מאתר הכנסייה היוונית-אורתודוכסית, 2011. אוחזרה ב-2014 Orthodox saint martyred by Zionist Jews Saint Philoumenos Palestine, סרטון באתר יוטיוב
פלקון (ונצואלה)

פלקון (בספרדית: Falcón) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מערב ונצואלה, גובלת בים הקריבי במזרח ובצפון, במפרץ ונצואלה בצפון, בסוליה במערב ובלרה ויארקוי בדרום. המדינה משתרעת על שטח של 24,800 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 902,847 תושבים (נכון ל-2011). בירתה של המדינה היא קורו והעיר הגדולה ביותר בה היא פונטו פיחו. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור סוליה היו אלונסו דה אוחדה הספרדי והמשלחת שלו ב-1499. בהמשך האזור נכבש על ידי הספרדים ונותר בשליטתם עד המאה ה-19. בתחילת מלחמת העצמאות של ונצואלה האזור נותר נאמן לכתר הספרדי, אך המורדים כבשו אותו ב-1821. בהמשך האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ונכלל במחוז סוליה. כשרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות ובמקום נוצרה פרובינציית קורו. ב-20 בפברואר 1859, במהלך המלחמה הפדרלית, הכריזה קורו על עצמאותה. לאחר ניצחונם של הפדרליסטים במלחמה ב-1864 והפיכת ונצואלה למדינה פדרלית, קורו שבה להיות חלק מוונצואלה והיא הפכה להיות מדינה פדרלית בה. ב-1872 שם המדינה שונה לפלקון על שמו של חואן קריסוסטומו פלקון, שהיה ממנהיגי הפדרליסטים במלחמה וגם נשיא ונצואלה. ב-1881 אוחדה פלקון עם מדינת סוליה למדינת "פלקון סוליה", אך ב-1 באפריל 1890 הוחלט לפרק את המדינה לשתי מרכיבותיה. ב-1899 שם המדינה שונה בחזרה לקורו, אך השינוי בוטל ב-1901. כלכלת פלקון מסתמכת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול קוקוס, בצלים, תירס, עגבניות, אבטיחים, מלונים, קפה ואלוורה, דיג, הפקת נפט (בעיקר בחצי האי פרגואנה) וכרייה. מדיה וקבצים בנושא פלקון בוויקישיתוף פלקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת פלקון, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
לרה (ונצואלה)

לרה (בספרדית: Lara) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בצפון-מערב ונצואלה, גובלת בפלקון בצפון, בסוליה במערב, בטרוחיו ובפורטוגסה בדרום ובקוחדס וביארקוי במזרח. המדינה משתרעת על שטח של 19,800 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 1,774,867 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ברקיסימטו. ב-1528 קרלוס הראשון, מלך ספרד, מסר חלקים נרחבים מוונצואלה של היום לידי משפחת ולזר (Welser), משפחת סוחרים גרמנית מאאוגסבורג. מאז ועד שנות ה-40 של המאה ה-16 הוולזרים שלחו אל האזור משלחות שטבחו במרבית הילידים ושיעבדו את היתר. האזור הוחזר לידי הספרדים ב-1556 והם שלטו בו עד המאה ה-19. ב-1824 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית ברקיסימטו, שכללה גם את שטחי מדינת יארקוי של היום. ב-1856 שטחי מדינת יארקוי של היום פוצלו לפרובינציית יארקוי. ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת ברקיסימטו. ב-1881 מדינות ברקיסימטו ויארקוי אוחדו למדינת נורטה דה אוקסידנטה, ובהמשך אותה שנה השם שונה ללרה על שמו של חסינטו לרה, גיבור מלחמה במלחמת העצמאות של ונצואלה. ב-1899 המדינה פורקה למרכיביה, כששטחי מדינת ברקיסימטו המשיכו להיקרא מדינת לרה. כלכלת לרה מתבססת על תעשייה, בעיקר תעשיות טקסטיל ועיבוד מתכות, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קנה סוכר, קפה, תפוחי אדמה, עגבניות, תירס, בננות ושעועית מצויה. מדיה וקבצים בנושא לרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לרה לרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת לרה, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
אריאל ורומן

אריאל ורומן (נולד ב-14 בפברואר 1973) הוא במאי ותסריטאי קולנוע ישראלי, מוכר בעיקר בשל סרטיו ההוליוודים "אייסמן" (2012), "קרימינל" (2016) ו-"המלאך" (2018). ורומן גדל ברמת אביב והתחיל להתנסות בקולנוע בגיל 12 עם מצלמת 8 מ"מ שהוריו קנו לו. כנער נהג לצלם יחד עם קבוצת חברים סרטים קצרים במצלמה זו ולערוך אותם בעצמו. בריאיון לעיתון הארץ אמר "זו הייתה אובססיה שלי, צילמתי יותר מ-40 סרטים כאלה - על שוטרים, פושעים, אפילו איזה חייזר שמגיע לכדור הארץ והורג את כל הגברים". ורומן העביר את שירותו הצבאי ביחידת 669. בסיום שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באנגליה. בזמן שהותו באירופה עסק בין היתר גם בתקליטנות והפך לתקליטן טראנס. בגיל 28, הוא יצא ללמוד קולנוע בניו יורק. בשנת 2001 כתב וביים את הסרט הקצר "Jewel of the Sahara" בכיכובו של שחקן לא מוכר באותה תקופה, ג'רארד באטלר. סרט זה זכה להצלחה והוקרן במספר פסטיבלים. במהלך הסרט, מתמחה ממשפחה אמידה התלווה עם ורומן על מנת ללמוד את המקצוע ובסוף עבודתו על הסרט קיבל ורומן מאותו מתמחה המחאה בסך 900 אלף דולר ואמר לו "הנה המימון לסרט הראשון שלך". תקציב זה אפשר לו לצלם את המותחן "Rx", מיד לאחריו קיבל הצעה לביים סרט נוסף בשם "Danika". על סרטו הבולט ביותר עד כה, אייסמן, החל ורומן לעבוד כבר בשנת 2005 כאשר צפה בסרט תיעודי של רשת HBO על הרוצח השכיר ריצ'רד קוקלינסקי שעבד בשירות המאפיה משנות ה-60 ועד שנות ה-80 ולפי הערכות רצח במשך השנים יותר מ-125 בני אדם. ורומן ושותפו לכתיבה, מורגן לאנד, עברו ביחד על תיקיו הפליליים של קוקלינסקי וקראו יותר מ-1,000 עמודים של תמלול הדיונים שהתנהלו בבית המשפט בעניינו של הרוצח. באוגוסט 2012, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה ובמאי 2013 יצא לאקרנים ברחבי העולם. 2001 - Jewel of the Sahara (סרט קצר) 2005 - Rx 2006 - דניקה 2011 - סקפטי - סרט דוקומנטרי (בשלבי הפקה) 2012 - אייסמן 2016 - קרימינל 2018 - המלאך TBA‏ - April 29, 1992 מדיה וקבצים בנושא אריאל ורומן בוויקישיתוף אריאל ורומן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אריאל ורומן, ברשת החברתית אינסטגרם אריאל ורומן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריאל ורומן, באתר AllMovie (באנגלית) אריאל ורומן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נירית אנדרמן, אריאל ורומן, במאי "אייסמן", מספר איך קדאפי כמעט הרס לו את הסרט, באתר הארץ, 21 במאי 2013 דותן מלאך, ‏הבמאי הישראלי שריתק את העולם הערבי למסך, בעיתון מקור ראשון, 6 בנובמבר 2018 נירית אנדרמן, אריאל ורומן, במאי "אייסמן", מספר איך קדאפי כמעט הרס לו את הסרט, באתר הארץ, 21 במאי 2013 חולית בלאו, למכור איש קרח לאמריקאים, Time Out ישראל, 3 בספטמבר 2013.
קרב ארזינג'אן

קרב ארזינג'אן (בטורקית: Erzincan Muharebesi, ברוסית: Эрзинджанское сражение), היה ניצחון רוסי על הצבא העות'אמני במערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה. במאי 1916 יזם שר המלחמה הטורקי אנוור פאשה מתקפה טורקית שנועדה להשיג השתלטות מחדש על שטחים שנכבשו על ידי כוחותיו של הגנרל הרוסי ניקולאי יודניץ' בקרבות הקודמים. בפברואר-אפריל הצליח יודניץ' לכבוש את הערים ארזורום וטרבזון ואת כל ארמניה העות'מאנית. טרבזון היה נמל חשוב שהשליטה בו איפשרה לרוסים אספקה והבאת תגבורות בחזית הקווקזית. אנוור פאשה הורה על הארמייה העות'מאנית השלישית בפיקוד והיפ פאשה לכבוש מחדש את טרבזון, אולם המתקפה הטורקית נכשלה וב-2 ביולי 1916 יודניץ' התחיל מתקפת-נגד. בעיר ארזינג'אן נמצאו, פרט לבתי מלאכה למוצרים אזרחיים, גם מטה הארמייה השלישית העות'מאנית, אז בפיקודו של והיפ פאשה, עם קסרקטינים ומפעלים לציוד צבאי. ב-12 ביולי 1916 כבשו הרוסים את היישוב מאמה חטון. הכוחות הרוסים השתלטו על רמות נגליקה וכבשו עמדה טורקית סמוכה לנהר דורום דאראסי. כמו כן הפרשים הרוסים פרצו את הקו הטורקי בוז-טפה-מטרקלי. ב-25-26 ביולי כבשו הרוסים את ארזינג'אן. הם תקפו במפתיע במרכז הפיקוד והתקשורת של והיפ פאשה ואילצו את הכוחות העות'מאנים לסגת. חיילים עות'מאנים רבים נפלו בשבי. העיר עצמה לא סבלה הרבה נזקים. הצבא הרוסי מצא בה כמויות גדולות של אספקה וציוד. כתוצאה מהנסיגה הוצאה הארמייה העות'מאנית השלישית מזירת הלחימה עד סוף אותה שנה. הכוחות הועברו לסיוואס ולמוסול. בעקבות הניצחון התקדמו הרוסים עוד 80 קילומטר לתוך אנטוליה ותפסו עמדה נוחה יותר למתקפות עתידיות אפשריות בכיוון סיווס, אנקרה ואיסטנבול. הם יכלו כבר לאיים על נמל אדנה ועל קשרי המסחר של טורקיה עם ארצות אירופה. בהגעתם לארזינג'אן הרוסים מצאו עדויות לרצח העם הארמני, שגרם גם להשמדת בני המיעוט הארמני החשוב בארזינג'אן. הגנרל יודניץ' המשיך בפעילות התקפית נגד הטורקים עד חודש אוגוסט. התבוסות של רוסיה בחזית מזרח אירופה והחלשת הצבא הטורקי בחזית הקווקזית הביאה להעברת כוחות רוסים מהמזרח התיכון לרוסיה. Anthony J.Schmaus art. Battle of Erzincan in Spencer C.Tucker, Priscilla Mary Roberts (ed) Encyclopedia of World War I :A Political,Social And Military History ABC-Clio Santa Barbara,CA, 2005 הדגל הארמני למעשה היה אז לא דגל ארמניה של ימינו אלא הדגל השני שהומצא על ידי אלישאן בסוף המאה ה-19: צבעים במאונך:אדום-ירוק-כחול ראה Flag of Armenia#/media/File:Red-green-blue flag.svg
נבחרת אוגנדה בכדורסל

נבחרת אוגנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אוגנדה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אוגנדה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-84 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. נבחרת אוגנדה השתתפה פעמיים באליפות אפריקה בכדורסל והפסידה בכל משחקיה בשתי האליפויות. נבחרת אוגנדה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל. דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א