laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פאניוניוס (כדורסל)

מועדון הכדורסל פאניוניוס אתונה (ביוונית: Πανιώνιος KAE) היא קבוצת כדורסל יווני מעיר הבירה, אתונה. המתמודדת בליגה היוונית השלישית. המועדון נוסד בשנת 1890 כמועדון אתלטיקה ומוזיקה בעיר איזמיר, בטורקיה של ימינו (אז באימפריה העות'מאנית). באותה עת שכנה באיזמיר אוכלוסייה יוונית גדולה. מחלקת הכדורסל של המועדון נפתחה ב-1919. ב-1922, במסגרת חילופי אוכלוסין נרחבים בין יוון לטורקיה, עקרו תושבי איזמיר היוונים לתחומי יוון של ימינו, והמועדון העתיק את פעולתו לפרבר סמירני באתונה שבו התרכזו רבים מגולי איזמיר. המועדון החל להתחרות במסגרת מסודרת כשהליגה היוונית הוקמה, ב-1929. אך המועדון לא נחל הצלחה רבה בליגה כשעד היום הוא מחזיק בתואר יווני אחד - הגביע היווני של שנת 1991, לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת פאוק סלוניקי 62-74. בעונת 2007/2008 המועדון הגיע עד לחצי גמר הפלייאוף ביוון, אך הפסיד לפנאתיניקוס. בקרב על המקום השלישי המבטיח השתתפות במפעל היורוליג היוקרתי ניצח את מארוסי 3-2 בסדרה של הטוב מחמש לאחר פיגור 2-0 בסדרה. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום החמישי והגיעה עד לסדרת חצי גמר הפלייאוף, בו נוצחה על ידי קבוצת אולימפיאקוס 3-0. בסדרה על המקום השלישי ניצחה את קבוצת קולוסוס רודוס 2-3. בעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה במסגרת היורוקאפ. הליגה היוונית: מקום שני: 1929, 1987 חצי גמר: 2005, 2007, 2008, 2012 הגביע היווני: זכייה (1): 1991 גמר: 1977, 1995 חצי גמר: 2009 יוון תאופאניס כריסטודולו יוון תיאודורוס פאפאלוקאס יוון פנאיוטיס יאנאקיס יוון גיאורגיוס דיאמנטופולוס בוסניה והרצגובינה ננאד מרקוביץ' מדיה וקבצים בנושא פאניוניוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאניוניוס פאניוניוס, ברשת החברתית פייסבוק פאניוניוס, ברשת החברתית אינסטגרם
שפות אורלו-אלטאיות

שפות אורלו-אלטאיות, או אורל-אלטאיות, או טוראניות, היא משפחת-על של שפות שאמורה להכליל את השפות האורליות ואת השפות האלטאיות (משפחה שעצם קיומה שנוי במחלוקת). בעבר הייתה נטייה, בטורקיה בעיקר, לאידאולוגיה פאן-טוראנית, שהיא איחוד פוליטי של כל העמים הדוברים את השפות הטוראניות. כמעט בכל הלשונות אותן משייכים למשפחת השפות הטוראניות מופיע העיקרון של הרמוניית תנועות, העדר מין דקדוקי וריבוי של סופיות על אותו הבסיס ומיעוט של תחיליות. לפי הנחה זו, משפחות אלו כוללות את השפות הפינו-אוגריות, השפות הטורקיות ועוד. קרובה למשפחת השפות המונגוליות, למשפחת השפות הפלאו-אסיאתיות ועוד. כמו כן גם הועלו השערות, במרוצת המאות התשע-עשרה והעשרים, בדבר קרבה אפשרית בין משפחה זו, לבין משפחת השפות הדראווידיות, המדוברות בדרום הודו ולשפה השומרית, אך הדבר מעולם לא הוכח. קיומה של המשפחת-על האוראלו-אלטאית היה תחילה מקובל על מרבית הבלשנים אך כיום הוא שנוי במחלוקת. שפות אורלו-אלטאיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאניוניוס

האם התכוונתם ל... פאניוניוס (כדורסל) – קבוצת כדורסל מאתונה, יוון פאניוניוס (כדורגל) – קבוצת כדורגל מאתונה, יוון
אנטול טשפורנוף

אנטול טשפורנוף (בפינית: Anatol (Anatoly) Tschepurnoff (Tchepurnoff, Chepurnov, Czepurnow)‎;‏ 19 בדצמבר 1871, לוביזה – 29 באפריל 1942, הלסינקי) היה שחמטאי פיני שניצח באליפות פינלנד בשחמט בשנת 1922. לפני מלחמת העולם הראשונה שיחק טשפורנוף בתחרויות רבות בסנקט פטרסבורג. בשנת 1903 הגיע למקום החמישי, בשנת 1904 הגיע למקום התשיעי (ניצח: אז'ן זנוסקו-בורובסקי), בתחרות אחרת הגיע למקום השני (ניצח: הלבך), בתחרות אחרת חלק מקום 4-5 (ניצח: קוילוביץ'). בשנת 1908 חלק מקום 7-8 (ניצחו: סרגיי פון פריימן ורוזנקרנץ). בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 7-8 (ניצח: גריגורי לבנפיש). בשנת 1911 הגיע למקום השמיני (ניצחו: אז'ן זנוסקו-בורובסקי ופיודור דוס-חוטימירסקי), חלק מקום 5-6 (ניצחו: איליה רבינוביץ ופלאץ). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי. לאחר מלחמת העולם הראשונה ניצח טשפורנוף באליפות פינלנד הראשונה שהתקיימה בשנת 1922. טשפורנוף שיחק בנבחרתה האולימפית של פינלנד בשתי אולימפיאדות: באולימפיאדת השחמט 1924, באולימפיאדה הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה בפריז, חלק מקום 4-6 באופן אישי (ניצח: הרמניס מטיסונס) ; נבחרת פינלנד הגיעה למקום ה-13 אך טשפורנוף ניצח בבית 7 במשחקי המוקדמות. באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +4 -7 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) נבחרת פינלנד הגיעה למקום ה-14. טשפורנוף היה אחד מבין 15 המייסדים של ארגון פיד"ה שנוסד ב-20 ביולי 1924. בשנת 1926 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט. בשנת 1928 חלק מקום 12-14 בתחרות האג (אליפות העולם השנייה לחובבים, ניצח : מקס אויבה). בשנת 1929 הגיע למקום השביעי בתחרות גטבורג (האליפות ה-14 של ארצות הצפון, ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1930 הגיע למקום השלישי התחרות סטוקהולם (האליפות ה-15 של ארצות הצפון, ניצח: אריק אנדרסן). באותה שנה חלק מקום 2-4 בתחרות הלסינקי (ניצח: אירו בוק). בשנת 1931 הפסיד בדו-קרב לאירו בוק 4.5-5.5. אנטול טשפורנוף, באתר צ'סגיימס (באנגלית) Tschepurnoff, Anatol - Men's Chess Olympiads, באתר OlimpBase Euwe, Max vs Tschepurnoff, Anatol Aleksievitis, 1928, Haag olm, באתר "RED HOT pawn"
פסטיבל סן ג'נארו

פסטיבל סן ג'נארו (באנגלית: Feast of San Gennaro; באיטלקית: Festa di San Gennaro) הוא פסטיבל רחוב המתרחש מדי שנה בשכונת איטליה הקטנה, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפסטיבל נמשך 11 ימים, שתחילתם ביום חמישי השני של חודש ספטמבר. הפסטיבל מהווה אירוע בו מוצגת תרבות איטליה ותרבות המהגרים האיטלקיים שהגיעו לאמריקה. הפסטיבל נערך באזור רחוב מאלבורי, ונערכת במסגרתו תהלוכה ברחוב הסגור לתנועה. ראשיתו של הפסטיבל בתהלוכה דתית שנערכה ביום ג'נארו הקדוש (הוא הקדוש של העיר נאפולי) - ב-19 בספטמבר מדי שנה. התהלוכה הראשונה התקיימה בשנת 1926 ביוזמת מהגרים רבים מאיטליה שהתגוררו בשכונת איטליה הקטנה. תהלוכה זו יוצאת מכנסיית הדם היקר ביותר בשעה 14:00, לאחר טקס מיסה שנערך בכנסייה. זוהי תהלוכה נוצרית קתולית שבה נושאים נרות, כאשר בראש התהלוכה מובל מנשא ועליו פסלו של הקדוש. עם יציאת האוכלוסייה האיטלקית מאזור שכונת איטליה הקטנה ומעבר האוכלוסייה לשכונות אחרות, החלו להיערך באותן שכונת תהלוכות וטקסים דומים, וכיום הפסטיבל נחוג גם באזורים נוספים בהם מתגוררת אוכלוסייה איטלקית, כגון באזור פורדהאם ברובע הברונקס. פסטיבל סן ג'נארו מוזכר בסרטים מסדרת הסנדק. ב"הסנדק חלק שני" מנצל ויטו קורליאונה את הפסטיבל על מנת לרצוח את ראש המאפיה המקומית דון פאנוצ'י, וכך הופך בעצמו לראש משפחת מאפיה. ב"הסנדק חלק שלישי" רוצח ויני מאנסיני קורליאונה את ג'ואי זאזה במהלך הפסטיבל, ועושה זאת בחוסר דיסקרטיות שגורמת לפאניקה בין באי הפסטיבל. הפסטיבל שימש רקע לאחת הסצנות בסרט "רחובות זועמים" משנת 1973 וכן לאחד מפרקי הסדרה: "CSI:NY". דוכני ממכר מזון. כנסיית הדם היקר ביותר במהלך הפסטיבל. במת הקדוש משמאל התמונה. במת פסל הקדוש בחצר הכנסייה. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל סן ג'נארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל סן ג'נארו
אברהם יששכר בער רבינוביץ

רבי אברהם יששכר בֵּר (יידיש: בער) רבינוביץ (תר"ג - תרנ"ב, 1843–1892), היה האדמו"ר השני לשושלת חסידות ראדומסק. נולד בעיר ראדומסק שבפולין. לאחר פטירת אביו, שלמה הכהן רבינוביץ' (ה"תפארת שלמה"), נתמנה לאדמו"ר. ספרו הוא "חסד לאברהם". רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש הספידו בספר "מאמר זיכרון הצדיקים". לאחר הסתלקותו בי"ג באלול תרנ"ב, נקרא בנו, רבי יחזקאל רבינוביץ למלא את מקומו. רבי יחזקאל רצה שאחיו הצעיר רבי יעקב יוסף ישמש כממשיך אך האחרון התנגד. לבסוף הוכרע העניין על ידי רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. רבי יחזקאל רבינוביץ מחבר "כנסת יחזקאל", האדמו"ר השלישי לשושלת ראדומסק. רבי נתן נחום רבינוביץ האדמו"ר מקרימילוב. רבי שלמה רבינוביץ מעלקוש. רבי יעקב יוסף רבינוביץ מקלאבוצק מחבר "אמת ליעקב". הרב משה אלימלך הכהן. חותנם של אחיינו רבי שלמה חנוך מרדומסק, ושל רבי ירחמיאל משה רפפורט מראווה. חתנו רבי מנחם מנדל אלטר, בנו של השפת אמת ורבה של פאבניץ. חתנו רבי אברהם קאליש, בנו של רבי מנחם מאמשינוב. חתנו רבי מרדכי מנדל מאוטבוצק. רשימת המאמרים של אברהם יששכר בער רבינוביץ, באתר רמבי"ש אברהם יששכר בר בן שלמה רבינוביץ (1843–1892), מרדומסק', דף שער בספרייה הלאומית
רחוב קאנאל

רחוב קאנאל (באנגלית: Canal Street) הוא רחוב ראשי בדרום רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב חוצה את מנהטן ממזרח למערב ומקשר בין מנהרת הולנד המובילה לניו ג'רזי ולדרך בינמדינתית 78 מצד מזרח לגשר מנהטן ולרובע ברוקלין של העיר ניו יורק ממערב. הרחוב מהווה את הרחוב הראשי של שכונת צ'יינה טאון, את הגבול הדרומי של השכונות איטליה הקטנה וסוהו, ואת הגבול הצפוני של שכונת טרייבקה. הרחוב נקרא על שם תעלה (באנגלית: קאנאל) שעברה במקום בראשית המאה ה-19. התעלה נחפרה על מנת לנקז את מימי הביצות ומימי אגם קולקט. האגם מולא בשנת 1811 והתעלה יובשה והפכה לרחוב בשנת 1820, כאשר הרחוב עובר במסלול האלכסוני בו עברה התעלה. ייבוש האגם הביא, בניגוד למצופה, להגברת הביצתיות של האזור, מאחר שהאגם ניקז את מימי המעיינות שבאזור, ובתי השכונה החלו לשקוע. בעקבות מצב הבניינים הרעוע הפך האזור שכונה אז שכונת פייב פוינטס לשכונת עוני הידועה בפשיעה הרבה שבה. בראשית המאה ה-20 התפתח במפגש הרחובות קאנאל ובאורי מסחר ביהלומים (שעבר לימים למחוז היהלומים שברחוב 47). בשנות ה-20 של המאה ה-20 נבנה ברחוב הבניין של הנהלת בנק סיטיזנס סייבינגס (Citizens Savings Bank) - המבנה המרשים בעל הכיפה הוא המבנה הבולט ברחוב גם כיום. כיום מהווה הרחוב חלק מצ'יינטאון, ולאורכו של הרחוב חנויות רבות המוכרות מוצרים מזויפים באיכות נמוכה ובמחירים נמוכים. מדיה וקבצים בנושא רחוב קאנאל בוויקישיתוף מפת רחובות ובה מיקום הרחוב תצלומי חזיתות הבתים לאורך הרחוב
גן של צללים

"גן של צללים" הוא הרומן החמישי בסדרת הפרחים (הידועה גם בשם סדרת דולנגיינג'ר) פרי עטה של הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז. הספר פורסם לראשונה ב-1987, שנה לאחר מותה של הסופרת. מכיוון שאנדרוז הלכה לעולמה ב-1986, לא ברור אם היא עצמה השלימה את כתיבת הרומן או שסופר הצללים אנדרו ניידרמן הוא זה שכתב אותו לפי רשומותיה. הספר נכתב בהשראת ארבעת הרומנים שקדמו לו – פרחים בעליית הגג, עלי כותרת עפים ברוח, פרחים הצמיחו קוצים ופרחים נבלו קמלו, ואף על פי שהוא האחרון שיצא לאור בסדרה זו, הוא משמש כקדימון, מאחר שעלילתו מתרחשת טרם עלילת הספר הראשון בסדרה, "פרחים בעליית הגג". עלילת "גן של צללים" מתמקדת בסיפורה של אוליביה ווינפילד פוקסוורת', הסבתא מ"פרחים בעליית הגג", ומביאה את סיפור חייה החל מנערותה כצעירה אמידה ועד זקנותה. הספר מתאר את סיפור היכרותה עם מלקולם פוקסוורת', נישואיהם והחיים לצידו, ומגלה מהם הגורמים להפיכתה לאישה אכזרית וקרת רוח כפי שהיא מצטיירת בשאר הרומנים. בין אותם גורמים – בגידותיו התכופות של מלקולם ואכזריותו כלפיה. מלקולם מכריח אותה לגדל את בתו מחוץ לנישואין,קורין, שנולדה כתוצאה מיחסיו עם אליסה, אשתו הצעירה של אביו. העובדה שקורין בעצם אינה בתה הביולוגית של אוליביה מתגלה רק בספר זה ושופכת אור על מעשיה של אוליביה ב"פרחים בעליית הגג". למרות שהספר מציג את אוליביה באור חיובי יותר ומעורר הזדהות עם דמותה בקרב הקוראים, הספר מסתיים כאשר אוליביה הזקנה כולאת את ארבעת נכדיה, ילדיה של קורין מאחיה למחצה, כריסטופר. פרחים בעליית הגג עלי כותרת עפים ברוח פרחים הצמיחו קוצים פרחים נבלו קמלו גן של צללים, באתר OCLC (באנגלית)
דיאקון

דיאקון (מיוונית: Διακονος, דִיאָקוֹנוֹס) הוא שמה של אחת משלוש המשרות של הכמורה הנוצרית בכנסייה הקתולית, האורתודוקסית והאנגליקנית. שתי המשרות האחרות הן הכומר והבישוף (או הארכיבישוף). מקורה של המילה דיאקון הוא מהמילה היוונית דיאקונוס, אותה אפשר לתרגם בתרגום חופשי למילה "משרת". מקור המשרה, לפי המסורת הנוצרית, הוא בבחירתם של שבעה אנשים שיעזרו במשימות של הכנסייה הנוצרית הקדומה כמו דאגה וחלוקת נדבות לעניים (מעשי השליחים ו' 1–6). בכנסייה הקתולית הקדומה הדיאקונים עזרו לכומר או לבישוף בביצוע המיסה ובקבלת תרומות המתפללים בסופה. עם אישור מיוחד הם יכלו לעסוק גם במתן חלק מהסקרמנטים, כמו טבילת תינוקות. בכל כנסייה שרתו מספר דיאקונים ובכנסיות הגדולות נמצא גם ממונה על הדיאקונים הוא הארכידיאקון (אנ') הכפוף ישירות לבישוף. גם בחצר האפיפיור שרתו דיאקונים (בתקופות רבות מספרם היה שבעה) שנקראו קרדינלים-דיאקונים. במשך הדורות פחתה חשיבותה של מישרה זו עד למצבה הנוכחי של שלב ביניים לפני קבלת המינוי לכמורה. כיום, בכנסיות הקתוליות, אנגליקניות ואורתודוקסיות, תפקידם של הדיאקונים הוא לשמש כעוזרי הכמרים במטלותיהם הרוחניות והמנהליות. יש להם תפקיד מוגדר בקריאת ספרי הקודש הנוצריים, ביצוע חלק מטקסי הדת הנוצריים (הסקרמנטים). בכנסייה האורתודוקסית הם אחראים גם על פיזור הקטורת, קריאה לקהל המאמינים לבוא לתפילה, וניהול תפילות מסוימות. הדיאקונים מזוהים על ידי תשמישים ולבוש טקסי המיוחד להם. בכנסייה האנגליקנית יכול דיאקון להינשא, ואילו בכנסיות האורתודוקסיות והקתוליות, אדם נשוי יכול להתמנות לדיאקון, אך לדיאקון אסור להינשא. בכנסיות הקתוליות והאנגליקניות המודרניות הסמכה לדיאקון מהווה בדרך כלל שלב מעבר לפני ההסמכה לכמורה. עם זאת בשנים האחרות ישנו תהליך של יצירת מעמד דיאקונים קבועים, שתפקידם מוכר על ידי הכנסייה. תפקיד הדיאקון מופיע גם במספר זרמים בכנסייה הפרוטסטנטית, אולם שם התפקיד לא מהווה שלב רשמי בדרך לכמורה, ולרוב מסתכם בחובות מנהליות ותקציביות. מדיה וקבצים בנושא דיאקון בוויקישיתוף דיאקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עלי כותרת עפים ברוח

"עלי כותרת עפים ברוח" (באנגלית: Petals on the Wind) הוא הרומן השני בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר) מאת הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז. הספר יצא לאור ב-1980, שנה לאחר פרסום הרומן שקדם לו בסדרה, "פרחים בעליית הגג". הסיפור מסופר מנקודת מבטה של קאת'י דולנגיינג'ר. העלילה מתחילה עם הימלטם של האחים כריס, קאת'י וקארי ממקום שביים באחוזת פוקסוורת', שם נכלאו למשך כארבע שנים. הם משתמשים בפריטים שגנבו מהאחוזה טרם בריחתם כדי לממן כרטיסים לאוטובוס. במהלך הנסיעה הם מתגלים על ידי עוזרת הבית של הרופא דר' פול שפילד. הרופא לוקח אותם תחת חסותו ומנסה לטפל בקארי החולה. היא נמצאת תחת השפעת הרעל אשר באמצעותו אימם ניסתה לרוצחם (כמסופר ב"פרחים בעליית הגג"), כפי שקרה עם קורי, אחיה התאום של קארי. הנערים הופכים לבני בית אצל הרופא, המכונה בספר דר' פול, הוא מממן לכריס את לימודיו בבית הספר לרפואה, ואף מסייע לקאת'י להגשים את חלומה להפוך לרקדנית בלט. למרות שהאחים מתרגלים עד מהרה לחיים מחוץ לכלא באחוזת פוקסוורת', קאת'י נותרת מרירה ונשבעת לנקום באימם על כליאתם בעליית הגג באחוזה. היא מאשימה אותה במותו של האח הצעיר, קורי, מרעל עכברים, ובבעיותיה הרפואיות של קארי, שהתפתחותה נעצרה לאחר שלא ראתה אור יום במשך שנים. עד מהרה קאת'י הופכת לבלרינה מפורסמת ועל אף שהיא מתאהבת בדר' פול, היא מתחתנת עם רקדן מפורסם בשם ג'וליאן, נישואים שיודעים עליות ומורדות בעקבות קנאתו הטורדנית של ג'וליאן ויחסיה המסובכים של קאת'י עם אחיה כריס. בעקבות תאונת דרכים קשה, ג'וליאן מגלה שלא יוכל ללכת, ומתאבד בבית החולים. הוא מותיר את קאת'י אלמנה ובהריון. היא קוראת לבנה הבכור ג'ורי (שילוב של ג'וליאן וקורי). כחלק מניסיון הנקמה באמה, קאת'י מתחברת לבארת ווינסלאו, עורך דין הנשוי לאמה, ומנסה לפתות אותו. עד מהרה השניים מתאהבים והיא אף יולדת לו בן - בארת ג'וניור. האחות הצעירה קארי, שלא מתפתחת כראוי, מתאבדת לאחר פגישה אקראית עם אמה והתעלמות מוחלטת מצד האם. במהלך הספר קאת'י חוזרת לעליית הגג באחוזת פוקסוורת', שם היא מגלה פרטים מזעזעים נוספים אודות העבר, ומצליחה להוציא לפועל את הנקמה המתוקה באמה. בשנת 2014 הספר עובד לסרט טלוויזיה בעל אותו השם, בבימויה של קארן מונקריף. פרחים בעליית הגג. פרחים הצמיחו קוצים. פרחים נבלו קמלו. גן של צללים. עלי כותרת עפים ברוח, באתר OCLC (באנגלית)
פרחים הצמיחו קוצים

"פרחים הצמיחו קוצים" הוא הרומן השלישי בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר) של הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז. הוא יצא לאור בשנת 1981, שנה לאחר יציאת קודמו בסדרה, "עלי כותרת עפים ברוח". הספר "פרחים הצמיחו קוצים" מסופר, לסירוגין, מנקודת מבטם של האחים ג'ורי ובארת. דבר זה שונה משני הספרים הקודמיםשל הסדרה. ג'ורי ובארת הם ילדיה של גיבורת הסדרה, קאת'י, הנשואה כעת לד"ר כריסטופר שפילד. כריסטופר הוא אחיה כריס, שמערכת היחסים האסורים אתו החלה בעודם כלואים בעליית הגג. עובדה זו נשמרת כמובן בסוד. הם מגדלים יחד את בארת וג'ורי ילדיה של קאת'. בארת' הוא בנה של קאת'י מיחסיה עם אביה החורג, בארת' ווינסלאו. הוא ילד מגושם, מריר וכועס. אביו של ג'ורי היה רקדן בלט שנהרג בתאונת דרכים בספר הקודם. ג'ורי הוא נער יפה תואר ומוכשר, השואף ללכת בעקבות אימו ולהפוך לרקדן בלט מפורסם. כאשר שכנה חדשה ומסתורית מגיעה להתגורר בסמוך לבית המשפחה, בארת' המרדן מתחבר אליה ולמשרתה, ג'ון עמוס, מבלי לדעת שאותה שכנה זקנה היא בעצם סבתו, קורין, אשר ממנה נמלטו הוריו שנים רבות קודם לכן, כאשר היו כלואים באחוזת פוקסוורת'. השכנה משכנעת את בארת לשמור את עובדת קיומה ואת יחסיהם בסוד, וג'ון משכנע את בארת הצעיר כי המין הנשי מושחת וכי נשים כמו אמו, החושפות את גופן על הבמה, הן מופקרות. כאשר ג'ון נותן לבארת לקרוא את יומנו של מלקולם פוקסוורת' (מבלי שבארת ידע שהוא היה סבה של אמו) בארת נסחף בתוך דמותו של מלקולם ומשתכנע שהמין הנשי הוא אכן בזוי. תוך כדי ההתרחשויות, קאת'י נפצעת במהלך ריקוד ומגלה כי לא תוכל לרקוד שוב. בעודה מרותקת לכיסא גלגלים, היא מתחילה להעלות את זיכרונותיה על הכתב. כאשר משפחתו מבחינה בשינויים בהתנהגותו של בארת, קאת'י מגלה את האמת אודות השכנה המסתורית ומתעמתת עמה. בארת מסייע לג'ון בתוכניתו לכלוא את שתי הנשים במרתף ביתה של קורין ולהרעיבן למוות, אך לבסוף מסכל את התוכנית ומציל את אמו כאשר הוא מבין שהוא בעצם אוהב אותה. הבית עולה בלהבות ולמרות שקאת'י ניצלת, קורין וג'ון נספים בשריפה. בסופו של דבר קאת'י מצליחה לסלוח לאמה כאשר היא מובאת למנוחות. בשנת 2015 הספר עובד לסרט טלוויזיה בעל אותו השם, בבימויה של ננסי סאבוקה. פרחים בעליית הגג. עלי כותרת עפים ברוח. פרחים נבלו קמלו. גן של צללים. פרחים הצמיחו קוצים, באתר OCLC (באנגלית)
פרחים נבלו קמלו

"פרחים נבלו קמלו" (באנגלית: Seeds of Yesterday) הוא הרומן הרביעי בסדרת הפרחים (הידועה גם כסדרת דולנגיינג'ר) מאת הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז. הוא פורסם ב-1984, כשלוש שנים לאחר הספר הקודם בסדרה, "פרחים הצמיחו קוצים". ספר זה מביא את סאגת משפחת דולנגיינג'ר לסיומה, כאשר הספר שיצא אחריו, "גן של צללים", מספר את קורות משפחת פוקסוורת' טרום היוולדם של קאת'י וכריס. הסיפור מסופר דרך עיניה של קאת'י בת ה-52. היא מגיעה יחד עם בעלה-אחיה כריס לביתו החדש של בנה בארת, שירש את הונו העצום של סבה של קאת'י, מלקולם פוקסוורת'. הבית החדש הוא העתק מדויק של אחוזת פוקסוורת', ביתו של מלקולם, בו קאת'י ואחיה כריס (לימים בעלה) היו כלואים יחד עם אחיהם התאומים קורי וקארי (אחוזת פוקסוורת' המקורית נשרפה בסוף הרומן "עלי כותרת עפים ברוח"). בארת, ירש את הונו של מלקולם לאחר שהתחבב על סבתו קורין, אמה של קאת'י ב"פרחים הצמיחו קוצים". הוא עדיין מריר, כועס על הוריו בשל יחסיהם האסורים, ומקנא באחיו ג'ורי, רקדן הבלט המצליח. כאשר ג'ורי ואשתו מלודי, יחד עם הוריו ואחותו המאומצת סינדי שוהים באחוזה, המתח מצטבר והשהות אינה נעימה. בנוסף לכך, דמות חדשה מופיעה במפתיע בחיי המשפחה: אדם בשם ג'ואל, שטוען כי הוא אחיה האובד של קורין, ובנו של מלקולם. במשך שנים רבות הוא נחשב למת, כאשר בפועל שהה במנזר באיטליה. בארת רואה בג'ואל דמות אב, והלה מרעיל את נפשו בדיבורים קיצוניים על דת, חטא ועונש, מה שגורם לבארת להפוך למריר אף יותר. במקביל, ג'ורי עובר תאונה והופך למשותק מהמותניים ומטה. מלודי, אשתו ההרה, נעשית מתוסכלת ומתחילה ברומן עם בארת כמענה על צרכיה. היא יולדת תאומים, דארן ודירדרה, וקאת'י רואה בהם דמיון רב לאחיה התאומים המנוחים קורי וקארי. כאשר היא אינה עומדת בלחץ מלודי בורחת, משאירה את ילדיה ואת הטיפול בהם לג'ורי הנכה ומשפחתו. כל זאת ועוד גורמים לקאת'י וכריס להישאר באחוזה במשך שנים, על אף שהיא מזכירה להם את האחוזה המקורית בה נכלאו ועונו. באחוזה זו הסיפור מגיע לקיצו כאשר כריס נהרג בתאונת דרכים, בדומה לאביו, וקאתי מתה מצער בישיבה בעליית הגג. לאחר תהפוכות רבות, סאגת משפחת דולנגיינג'ר-שפילד מגיעה לסיומה בגלגולו החדש של אותו בית בו הכל התחיל. בשנת 2015 הספר עובד לסרט טלוויזיה בעל אותו השם, בבימויו של שון קו. פרחים בעליית הגג עלי כותרת עפים ברוח פרחים הצמיחו קוצים גן של צללים פרחים נבלו קמלו, באתר OCLC (באנגלית)
שמואל ארנפלד

הרב שמואל ארנפלד (עהרנפעלד) (ידוע בכינויו חתן סופר על שם ספרו; ה'תקצ"ה, 1835, א' באב ה'תרמ"ג, אוגוסט 1883) היה רב ותלמיד חכם, מגדולי רבני הונגריה. נכדו של החת"ם סופר. נולד בפרסבורג (כיום ברטיסלבה בסלובקיה). אביו, הרב דוד צבי ארנפלד, היה חתנו הראשון של החת"ם סופר. למד אצל אביו וכן למד בישיבת פרסבורג אצל דודו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"כתב סופר". בתחילה עסק במסחר, אך לא ראה בו ברכה. בשנת ה'תרכ"ו (1866) התמנה לרב בעיירה בעטלען שבטרנסילבניה. בשנת ה'תרכ"ח (1868) עבר לשמש ברבנות סיקסו, בה הייתה ישיבה גדולה, והוא מסר בה שיעורים. בשנת ה'תרל"ז (1877) התמנה לרבה של מטרסדורף. הקדיש את כל זמנו להנהגת הקהילה ולחיזוק הישיבה שם. בישיבתו הרביץ תורה בדרכו המיוחדת, ששאפה להבנה בהירה של התלמוד ולמיצוי ההלכות שבו. נפטר בשנת ה'תרמ"ג, בגיל 48. את מקומו ברבנות מטרסדורף מילא בנו הרב שמחה בונם ארנפלד, בעל "מענה שמחה" (נפטר בז' באב ה'תרפ"ו). חתנו של הרב שמחה בונים היה הרב מנחם סופר, בעל שו"ת "מנחם משיב" (נספה בשואה). נכדו הרב שמואל ארנפלד היגר ממטרסדורף לניו יורק בה'תרצ"ח (1938), וייסד שם את ישיבת "חתן סופר" מטרסדורף ומוסדות המסונפים לה. בשנת ה'תשי"ח (1958) ייסד בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף. חתן סופר על שולחן ערוך, אורח חיים (מונקאטש, ה'תרל"ח) חתן סופר על שולחן ערוך, חושן משפט (ניו יורק ה'תש"ז) שו"ת חתן סופר על ארבעה חלקי השולחן ערוך (פאקש, ה'תרע"ב) פירוש על הגדה של פסח, נדפס ביחד עם פירוש החת"ם סופר בווינה, 1884 חתן סופר - עטרת הבחורים - על עניינים שונים בעיקר בדיני ממונות (אונגוואר, ה'תרל"ד) מדיה וקבצים בנושא שמואל ארנפלד בוויקישיתוף דוד הלחמי, רבי שמואל אהרנפלד אב בית דין מטרסדורף (בעל „חתן סופר”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' של"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) ספרו ספר "חתן סופר" באתר Hebrewbooks.org שמואל בן דוד צבי ארנפלד (1835-1883), דף שער בספרייה הלאומית
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה

המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה (ספרדית: Real Monasterio de Nuestra Señora de Guadalupe) הוא מתחם מנזרי השוכן ברשות המוניציפלית גואדלופה שבנפת קסרס, הנמצאת בקהילה האוטונומית הספרדית אקסטרמדורה. המנזר היה אחד מהחשובים ביותר בספרד במשך כארבע מאות שנים, ובשנת 1993 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מקורו של המנזר הוא בשלהי המאה ה-13, לאחר שרועה צאן מקסרס גילה על גדת נהר הגואדלופה פסל של המדונה, שככל הנראה הוחבא על ידי התושבים המקומיים מפני הפולשים המורים בשנת 714. באתר שבו התגלה הפסל נבנתה קפלה. הקפלה הפכה לכנסייה מספר שנים לאחר הקמתה, והיא הורחבה פעם נוספת על ידי המלך אלפונסו ה-11, שביקר בקפלה מספר פעמים. אלפונסו עשה זאת כהוקרה על ניצחונו בקרב ריו סלדו, אותו ייחס להתערבותה של המדונה. הוא הכריז על הכנסייה בגואדלופה כאתר קדוש מלכותי, והחל לבצע את תוכניתו לבנות את המקום מחדש. הנזירים ההיירונימיטים תפסו את השליטה על המנזר ב-1389 והפכו אותו לאתר המרכזי של פעילותם. עבודות הבנייה נמשכו תחת חסותו של ראש המסדר הראשון, וב-1474 נקבר במקום אנריקה הרביעי לצד אמו. אקסטרמדורה הייתה המקום הראשון שאליו כריסטופר קולומבוס עלה לרגל כדי להודות לאלוהים על שגילה את יבשת אמריקה. המנזר מכיל חפצים רבים הקשורים לעולם החדש, ומבנים רבים הוקמו שם לכבוד הבתולה מגואדלופה, בהם בזיליקת גואדלופה המקסיקנית. החסות המלכותית נותרה על כנה גם לאחר שנזירים מגואדלופה הקימו את מנזר אל אסקוריאל המפורסם, שהיה קרוב יותר לעיר הבירה המלכותית מדריד. המנזר נחשב לאחד הקלויסטרים החשובים ביותר בספרד עד לחילון המנזרים ב-1835. בעקבות חילון המנזרים הועבר המנזר לבעלותה של ארכידיוקסיית טולדו, שהעבירה אותו ב-1908 לבעלותו של המסדר הפרנציסקני. במהלך המאה ה-20 שוקם המנזר על ידי המסדר, והאפיפיור פיוס ה-12 העניק לו מעמד של "בזיליקה אפיפיורית קטנה" ב-1955. מחוץ למנזר, במזרקה שבמורד המדרגות, הוטבל לנצרות אברהם שניור קורונל, שר האוצר של המלכים הקתולים בשנת 1492, אחיו ושלושה יהודים נוספים. הסנדקים בטקס היו המלכים הקתולים. הכנסייה הראשית (Templo mayor), שנבנתה על ידי אלפונסו ה-11 ויורשיו במאה ה-14 והמאה ה-15, היא המבנה הבולט ביותר בכנסייה, שהאדריכלות שלה השתנתה והתפתחה לאורך השנים. הכנסייה ידועה בזכות דלתותיה, המקושטות באלמנטי ברונזה מהמאה ה-14. פנים הכנסייה כולל ספינה ושביל מזבח עם קמרונות. הקפלה המרובעת של קטלינה הקדושה (Santa Catalina) מתוארכת אף היא למאה ה-15, והיא ידועה בשל קבוצת קברים מקושטים מהמאה ה-16. קפלת השרידים הקדושים מהמאה ה-16 מחברת את קפלת קטלינה עם חדר תשמישי הקדושה (1638–1647), המקושט בציורים רבים מאת פרנסיסקו דה סורבראן. מאחורי הבזיליקה נמצא הקמרין דה לה וירחן (Camarin de la Virgen), שהוא מבנה בארוק מתומן שנבנה בין 1687 ל-1696 עם חדר הבתולה הסטוקואי, ותשעה ציורים של הצייר לוקה ג'ורדנו. האלמנט החשוב ביותר בחדר זה הוא כס המלכות שעליו נמצא פסל המדונה, שעל שמו נקרא המנזר. מבנים ידועים נוספים כוללים את הקלויסטר בסגנון מודחאר, שנבנה בין 1389 ל-1405, הידוע בזכות השער הפלטרסקי שלו; הקלויסטר הגותי, שנבנה בין 1531 ל-1533, והכנסייה החדשה, שנבנתה ב-1730 לפי הוראה של אחד מצאצאי קולומבוס וכוללת שלוש ספינות. בשנת 1856 נהרס הארמון של איזבלה הראשונה מקסטיליה, שנבנה בין 1487 ל-1491. מדיה וקבצים בנושא המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המנזר המלכותי של סנטה מריה דה גואדלופה
שלזוויג (מחוז)

שלזוויג הוא שמו של מחוז היסטורי וגאוגרפי המתפרש על שטחי צפון גרמניה ודרום דנמרק, כאשר חציו הצפוני נמצא בחלק הדני, וחלקו הדרומי שייך למדינת שלזוויג-הולשטיין הגרמנית. באופן מסורתי, האזור היה בעל חשיבות מסחרית וכלכלית. כיוון ששימש כנתיב המסחר בין הים הצפוני והים הבלטי, וכאזור שדרכו התחברו נתיבי הסחר מרוסיה עם נתיבי הסחר של נהר הריין והחוף האטלנטי. הדוכסות של שלזוויג הייתה תחת שליטה דנית משנת 1460 ועד לשנת 1864, חלק מממלכת דנמרק רבתי. במהלך המאה ה-19 הייתה דוכסות שלזוויג, יחד עם שכנתה, דוכסות הולשטיין, מקור לחיכוכים וסכסוכי גבול בין גרמניה ודנמרק. בשנת 1864, בעקבות מלחמת פרוסיה-דנמרק, עברו שלזוויג והולשטיין לפרוסיה, שאיחדה אותן ליחידה מדינית אחת. בשנת 1920 חולקה שלזוויג לשני חלקים, כאשר חלקה הצפוני, צפון שלזוויג, עבר לשליטת דנמרק, וחלקה הדרומי נשאר תחת שליטת גרמניה. מדיה וקבצים בנושא שלזוויג בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא גאוגרפיה של דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
And Close As This

And Close As This הוא אלבום משנת 1986 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. למרות שהדבר לא הובן בזמנו, אלבום זה מבשר על דרכו הנוכחית של האמיל: ריבוי שירים אישיים מאוד, בליווי גיטרה אקוסטית או פסנתר, עם שימוש בכלי MIDI להעמקת הצליל. שילוב זה יוצר באלבום זה ורבים ממשיכיו צליל שקרוב לצליל של הופעה חיה, או אף של ביצוע פרונטלי ואישי. שירי האלבום הוקלטו בביצוע בודד. כלומר, האמיל לא שר ולא ניגן שיר יותר מפעם אחת בודדת. "Too Many Of My Yesterdays" "Faith" "Empire Of Delight" (Hammill/קית' אמרסון) "Silver" "Beside The One You Love" "Other Old Clichés" "Confidence" "Sleep Now" מידע על האלבום And Close As This באתר MusicBrainz האלבום And Close As This באתר Discogs