אנדריאה ארנולד

אנדריאה ארנולד (באנגלית: Andrea Arnold;‏ נולדה ב-5 באפריל 1961) היא יוצרת קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. זוכת פרס האוסקר לסרט הקצר ופרס חבר השופטים בפסטיבל קאן. ארנולד נולדה בדרטפורד, קנט, לאם יחידנית שהייתה בת 16. אשר גידלה אותה ואת שלושת אחיה הצעירים בדיור ציבורי. בילדותה מצאה מפלט במחול, בגיל 17 התקבלה לבית ספר למחול בלונדון, אולם בשל היעדר הכשרה פורמלית בבלט לא הצליחה לקבל מלגה למימון לימודיה ולא המשיכה בהם. בגיל 18 עברה לבדה ללונדון והצטרפה ללהקת מחול. יחד עם הלהקה הופיעה בתוכניות טלוויזיה ובהן "טופ אוף דה פופס". זכתה להכרה כשחקנית ומנחה בתוכנית הילדים הפופולרית "מספר 73" (No. 73) ששילבה בין קומדיה וראיונות. בתחילת שנות התשעים החליטה למקד את מאמציה בכתיבה ובימוי. היא עברה להתגורר בלוס אנג'לס ולמדה קולנוע במכון הסרטים האמריקאי. סרטיה של ארנולד מתאפיינים בריאליזם, היא נוהגת לשלב בין שחקנים מקצועיים לכאלה ללא ניסיון במשחק, וכן לאפשר לשחקנים לאלתר במהלך סצנות. כך למשל הסרט "אמריקן האני" הופק ללא תסריט מסודר וללא סטוריבורד, כדי לאפשר לשחקנים (שלרובם לא היה ניסיון קודם במשחק) לשמור על אותנטיות ולנהוג בספונטניות. הסרט מוצג מנקודת המבט של בני הנוער המוצגים בו, והוא נעדר מהלכי עלילה מובהקים או התפתחות של הדמויות במובן הקלאסי. ארנולד עוסקת בסרטיה באוכלוסיות שוליים, לרוב בני ובנות מעמד הפועלים. היא מתארת דמויות של נשים צעירות ורגישות שמבקשות למצוא את מקומן במציאות מגבילה וקשה. בסרטים היא יוצרת תחושת הזדהות חזקה עם אותן דמויות נשיות, בניית הדמויות היא חוייתית ופנומנולוגית ולעיתים קרובות נעשית דרך ייצוג הגוף הנשי, וכן ייצוגים של אימהות ומיניות נשית. סרטה הקצר הראשון, "חלב", משנת 1998 מתאר את סיפורה של אם שעוברת לידה שקטה. הסרט הקצר "צרעה" יצא בשנת 2003. העלילה עוקבת אחרי אם חד הורית שנאלצת לקחת את ילדיה הקטנים איתה לדייט, ומשאירה אותם לחכות לה מחוץ לבר. הסרט מומן על ידי מועצת הסרטים הבריטית וערוץ 4 הבריטי. "דרך אדומה" משנת 2006 הוא סרטה הראשון של ארנולד באורך מלא. העלילה מתמקדת במפעילת מצלמות במעגל סגור בחברת אבטחה, שמבחינה באחד הימים באדם שאחראי לטראומה בעברה ומחליטה להמשיך לעקוב אחריו ולחפש נקמה. שם הסרט לקוח משמו של מתחם דיור ציבורי בגלאזגו, שבו גם צולם מרבית הסרט. הסרט שובר מוסכמות של ז'אנר המותחן בכך שהדמות המציצנית היא זו של אישה אשר עוקבת וצופה אחר גבר. הסרט הופק כחלק מפרויקט בשם "Advanced Party" שיזם היוצר לארס פון טרייר, שמטרתו הפקת שלושה סרטים דלי תקציב של במאים ובמאיות בראשית דרכם. הסרטים הופקו בשיתוף פעולה של חברות הפקה בסקוטלנד ובדנמרק. שלושת הסרטים בפרויקט הופקו בהתאם לרשימת כללים שיצרו חברות ההפקה וטרייר, במסגרתם על העלילה להתרחש בסקוטלנד וכן הדמויות צריכות להופיע בכל שלושת הסרטים ולהיות מגולמות על ידי אותם שחקנים. מחוץ למים, משנת 2009, הוא סרטה העלילתי הבא של ארנולד. העלילה מתמקדת בנערה מנותקת חברתית והאופן שבו חייה משתנים לאחר שבן הזוג החדש של אימה עובר להתגורר בבית המשפחה. לאורך הסרט משתמשת הגיבורה בריקוד כמקור מפלט ואמצעי לביטוי עצמי ולתקווה להיחלץ מהמציאות הקשה שבה היא חיה. "אנקת גבהים" משנת 2011 הוא עיבוד לספרה של אמילי ברונטה. בעיבוד מוסיפה ארנולד משמעויות חברתיות חדשות ובנות זמננו לסיפור של ברונטה, זהו גם העיבוד הראשון למסך של הספר שבו שחקן שחור מגלם את דמותו של היתקליף. סרטה "אמריקן האני" מתאר את המסע שעוברת נערה שברחה ממשפחה מפורקת ואת הצטרפותה לחבורת נערים שנוסעים ברחבי המערב התיכון בארצות הברית ועוסקים במכירות. בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטה התיעודי "פרה" שבו מתועדים חייה של פרה במשק חלב תעשייתי. 1998: חלב - סרט קצר 2001: כלב - סרט קצר 2003: צרעה - סרט קצר 2006: דרך אדומה 2009: מחוץ למים 2011: אנקת גבהים 2016: אמריקן האני 2021: פרה - סרט תיעודי 2024: Bird 2003: Coming Up - בימוי, פרק אחד 2015-2017: טרנספרנט - בימוי, 4 פרקים 2017: לאהוב את דיק - בימוי, 4 פרקים 2019: שקרים קטנים גדולים - בימוי, 7 פרקי העונה השנייה. בשנת 2005 זכתה בפרס האוסקר על סרטה הקצר "צרעה". ארנולד זכתה פעמיים בפרס באפטא לקולנוע, בשנת 2007 זכתה בפרס לבמאים בבכורתם, ובשנת 2010 זכה סרטה "מחוץ למים" בפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר. סרטה "אמריקן האני" היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר בשנת 2017. זכתה שלוש פעמים בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן, בשנת 2006 על סרטה "דרך אדומה", בשנת 2009 על "מחוץ למים" ובשנת 2016 על "אמריקן האני". זכתה בפרס הבימוי של פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי על סרטיה "אמריקן האני" ו"מחוץ למים". סרטה התיעודי "פרה" מועמד לפרס הבינלאומי בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2021. בשנת 2010 קיבלה את אות מסדר האימפריה הבריטית (OBE). מדיה וקבצים בנושא אנדריאה ארנולד בוויקישיתוף אנדריאה ארנולד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריאה ארנולד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אנדריאה ארנולד, באתר AllMovie (באנגלית) אנדריאה ארנולד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The 77th Academy Awards, Academy of Motion Picture Arts and Sciences Andrea Arnold, Festival de Cannes Arnold, Andrea (1961-), Screen Online Sophie Elmhirst, Andrea Arnold's Immersive Cinema, The New Yorker, ‏2016 Andrea Arnold, Women Make Film Arnar Pétursson, The Revival of Film Realism: The case of neo-neo-realism, 2018 Brogan Morris, Where to begin with Andrea Arnold, BFI, ‏2021 Amber Jacobs, On the Maternal ‘Creaturely’ Cinema of Andrea Arnold, Journal of British Cinema and Television 13, 2016, עמ' 160-176 Ayanna Dozier, The Short Films of Andrea Arnold, Screen Slate, ‏2021 A potential change of ownership of Channel Four Television Corporation - Channel 4 response to DCMS consultation September 2021 UK filmmaker wins Oscar for Best Live Action Short Film, 4rfv Broadcast, Film and Television, ‏2005 מסמך על הסרט דרך אדומה שפורסם לרגל זכיית הסרט בפרס חבר השופטים, פסטיבל קאן Bob Nowlan, Zach Finch, Directory of World Cinema: Scotland, Intellect Books, 2015, עמ' 239-241 Anthony Kaufman, When the Party’s Over: “Red Road” Launches Advance Party, But Other Films Stalled, Indie Wire, ‏2007 Mahsa Khadem, The Hearts Inside the High-Rises: Social Exclusion and Character Representation in Andrea Arnold’s Fish Tank, Hog Creek Review: A Literary Journal of The Ohio State University at Lima, Ohio State University at Lima, 2015 María Valero Redondo, Giving Voice to the Subaltern: Ideology and Socio-Historical Factors in Andrea Arnold’s Adaptation of Wuthering Heights, English and American Studies in Spain: New Developments and Trends, 2015 תחרות בינלאומית, פרס שנטל אקרמן - פרה, באתר פסטיבל הקולנוע בירושלים, ‏2021 Andrea Arnold - Awards, IMDb פסטיבל הקולנוע ירושלים 2021 - תחרות בינלאומית, באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים, ‏2021 New Year Honours: CBEs for David Suchet and Sheila Hancock, BBC News, ‏2010