laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרקוזה

מרקוזה הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אליהו צבי מרקוזה – צייר גרמני יהודי הרברט מרקוזה – פילוסוף, סוציולוג ותאורטיקן פוליטי יהודי-גרמני הרולד מרקוזה – פרופסור יהודי אמריקאי להיסטוריה גרמנית מודרנית לודוויג מרקוזה – פילוסוף יהודי-גרמני עדי מרקוזה-הס – סופרת ומתרגמת ישראלית ריקי (אריקה) שֶׁרוֹבֶר מַרְקוּזֶה – בלשנית, פעילה למען זכויות האדם ונגד הגזענות בדרום קליפורניה
פורד מודל Y

פורד מודל Y היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה על ידי חברת פורד: פורד צרפת Ford SAF) Ford Société Anonyme Française), פורד בריטניה ופורד גרמניה בין השנים 1932–1937. יוצרו 175,000 יחידות, מהן 153,117 באנגליה, ו-11,121 בגרמניה. פורד מודל Y היה הדגם הראשון של פורד ששווק מחוץ לארצות הברית. הפורד מודל Y שווק גם באוסטרליה, יפן, לטביה (הדגם היה קרוי בלטביה פורד Junior) וספרד, (הדגם היה קרוי בספרד Ford Forito). המכונית הייתה קרויה באנגלית: Ford Model Y פורד מודל Y לא נבנה בארצות הברית בגלל ייצור ה-Ford Model B בארצות הברית שמחירו היה כמעט זהה למחיר ה"פורד מודל Y." 2 דלתות - סלון 4 דלתות - סלון 2 דלתות - קבריולה (2 מושבים) 2 דלתות - ואן 2 דלתות - טנדר פורד מודל Y, שנת 1934 (4 דלתות) פורד מודל Y, שנת 1934 (2 דלתות) פורד מודל Y (2 דלתות) פורד מודל Y פורד מודל Y, קבריולט, שנת 1935 פורד מודל Y, קבריולט, שנת 1933 פורד מודל Y, קבריולט, שנת 1935 פורד מודל Y, שנת 1932 פורד מודל Y, גרסת סלון, שנת 1933 פורד מודל Y, גרסת סלון פורד פורד מודל C 10 פורד 7Y פורד פרפקט פורד מודל Y (1:24 דקות), יו-טיוב מדיה וקבצים בנושא פורד מודל Y בוויקישיתוף
הפסגה (כתב עת)

הפסגה היה שמו המקורי של מאסף תורני בעריכת הרב הלל דוד הכהן טריווש שראה אור בסוף המאה ה-19 בווילנה, בוורשה ובפיוטרקוב. כתב העת נדפס מתוך מטרה מוצהרת לשמש במה למענה נגדי למאמרי ביקורת המקרא, ביקורת התלמוד וביקורת נגד גדולי הפוסקים, שפורסמו בעיתונות העברית הכללית ובספרות המחקר העברית המתחדשת. מטרת כתב העת הוצגה בידי העורך בפתח הגיליון הראשון: ”להגן ולענות צדקת האמונה נגד משפט כוזב ומעוקל”. במאסף "הפסגה" פורסם לראשונה "ספר השטרות" של רב האי גאון מכתב יד. על גבי גיליונות "הפסגה" הותקפו בין היתר האישים הבאים: רב צעיר (חיים טשרנוביץ), בשל ספריו ומאמריו על תולדות ההלכה; חיים זליג סלונימסקי ושמואל אלכסנדרוב בשל עמדתם בנושא נס פך השמן. הקובץ הראשון יצא לאור באביב תרנ"ה (1895) ובסך הכל נדפסו עשרה קבצים. שבעת הכרכים הראשונים נערכו בידי הרב טריווש והודפסו בדפוס האלמנה והאחים ראם בווילנה, הקובץ השמיני נערך בידי בנו הרב קלמן טריווש וחתנו הרב אברהם זקהיים שערך גם את שני הקבצים האחרונים. בשל בעיות רישוי שהערים הממשל הרוסי שונה שמו של המאסף חליפות, השם המקורי "הפסגה" הוצג תמיד בצורה בולטת ונוספה לו מילת קידומת כדי לשנות את שמו: הר הפסגה, ראש הפסגה (מתרנ"ז), אשדות הפסגה (מתרנ"ח), אשדות הפסגה (מתר"ס) ועין הפסגה (מתרס"ב). הקבצים השמיני והתשיעי יצאו לאור בוורשה והעשירי בפיוטרקוב. בין הכותבים הבולטים במאסף: הרב יהודה לייב פישמן מימון שפרסם בו את פרסומיו הראשונים, שאול חנא קוק, אברהם אליהו הרכבי, רבי משה רוזין (אף הוא חתנו של העורך), רבי יצחק שלמה יואל שרמן מראוונה. יהודה רובינשטיין, הפסגה (ווילנא־וורשה־פיוטרקוב), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 228–230. גיליונות המאסף הפסגה - כל גיליונות המאסף בכרך אחד, באתר אוצר החכמה אשדות הפסגה - קובץ ששי, חוברת ב, וילנה תר"ס, באתר היברובוקס עין הפסגה - קובץ שביעי, חוברת א, וילנה תרס"א, באתר היברובוקס עין הפסגה - קובץ שמיני, חוברת ב, ורשה תרס"ב, באתר היברובוקס
יצחק ברודסקי

יצחק ברודסקי (ברוסית: Исаак Израилевич Бродский‏; 6 בינואר 1883‏ - 14 באוגוסט 1939 לנינגרד) היה צייר יהודי סובייטי - אוקראיני. נולד בסופייבקה. אביו ישראל, היה סוחר. ב-1896 סיים את לימודיו בבית ספר בעיר ברדיאנסק, לאחר מכן בין 1896 ל-1902 הוא למד בבית ספר לאמנות באודסה. ב-1902 הוא התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג, הוא היה במשך חמש שנים תלמידו של איליה רפין. בין שנים 1909–1911 על חשבונה של האקדמיה הוא טייל בגרמניה, צרפת, ספרד ואיטליה, בין היתר הוא ביקר אצל מקסים גורקי שהתגורר על האי קאפרי בין השנים 1906–1913. ברודסקי היה פעיל מבחינה פוליטית, הוא לקח חלק בהתקוממותם של הסטודנטים במהפכת 1905, וב-1907 הוא צייר מספר קריקטורות בשביל עיתונים אופוזיצאונריים. הוא לא היה פעיל בחיי יהודי רוסיה, אך בכל זאת ב-1907 הוא צייר ציור הנקרא פוסלה פוגרומה (לאחר הפוגרום) והוא היה חבר באגודה היהודית לקידום האמנות. ב-1917 הוא התחיל לצייר את דיוקנו של אלכסנדר קרנסקי וסיים את המלאכה ב-1918 לאחר שממשלת מעבר כבר נפלה. אחרי מהפכת אוקטובר הוא התמקד בציור דיוקנאות של ראשי המהפכה, כגון: לנין, סטלין ואחרים. לאחר השלמת דיוקנו של סטלין ב-1928 הוא הפך לצייר הבלתי-רשמי של חברי המפלגה. ב-1932 הוא הפך למרצה באקדמיה הכלל-רוסית לאמנות בלנינגרד וב-1934 הוא הפך למנהלה של האקדמיה. ברודסקי נודע כאספן אמנות שתרם למוזיאונים רבים ולאחר מותו דירתו הפכה למוזיאון. ברודסקי נפטר ב-14 באוגוסט 1939 בלנינגרד ושם נקבר. שנה לאחר מותו יצא לאור ספר האוטוביוגרפיה שלו. מדיה וקבצים בנושא יצחק ברודסקי בוויקישיתוף הלל קזובסקי, יצחק ברודסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) יצחק ברודסקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) דירתו של ברודסקי, כיום חלק ממוזיאון אמנות יצחק ברודסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) על פי הלוח הגרגוריאני 25 בדצמבר 1884 הלל קזובסקי, יצחק ברודסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) http://scjournal.ru/articles/issn_1997-292X_2011_7-1_08.pdf
עירא אייזנשטיין

הרב ד"ר עירא אייזנשטיין (באנגלית: Ira Eisenstein; ‏26 בנובמבר 1906 – 28 ביוני 2001) היה חתנו ושותפו של הרב מרדכי קפלן לייסודו של זרם היהדות הרקונסטרוקטיבית ומנהיג התנועה אחר מותו. נולד במנהטן, נכדו של יהודה דוד אייזנשטיין. בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1931 הוסמך לרבנות קונסרבטיבית על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS). שם פגש את מרדכי קפלן, הכיר את בתו, ג'ודית ונשא אותה לאשה. בהמשך פעל יחד עם רבו וחותנו להקמת מוסדות היהדות הרקונסטרוקטיבית ולעיצוב סידור התפילה שלה. במסגרת זו שימש כרב הקהילה הרקונסטרוקטיבית הראשונה, קהילת "אנשי אמת" בשיקגו. לאחר מכן כיהן כרב בית הכנסת הרקונסטרוקטיבי בלונג איילנד, ניו יורק. ב-1968 הקים אייזנשטיין את בית המדרש לרבנים של התנועה (בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת) בפילדלפיה. בין השנים 1959 ל-1970 היה נשיא האיגוד ליהדות רקונסטרוקטיבית (Jewish Reconstructionist Foundation) ובין השנים 1935 ל-1981 ערך את ביטאונה The Reconstructionist. Creative Judaism (1941) The Ethics of Toleration Applied to Religious Groups in America (1941) Judaism Under Freedom (1956) What We Mean by Religion (1958) Varieties of Jewish Belief (1966) Reconstructing Judaism: An Autobiography (1986) Rabbi Ira Eisenstein, 94, Dies; Led Reconstructionist Jews, נקרולוג, הניו יורק טיימס, 1 ביולי 2001 מורשת עירא אייזנשטיין, אתר האיגוד ליהדות רקונסטרוקטיבית הספד לר' אייזנשטיין(הקישור אינו פעיל), אתר האיגוד ליהדות רקונסטרוקטיבית זוכרים את ר' אייזנשטיין(הקישור אינו פעיל), אתר האיגוד ליהדות רקונסטרוקטיבית איירה אייזנשטיין (1906-1991), דף שער בספרייה הלאומית יאיר שלג, האב הרוחני של המתנ"ס, באתר הארץ, 7 בפברואר 2002
F4 DKW

F4 DKW היא מכונית משפחתית קטנה אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית DKW בין השנים 1934–1935, בגרסאות סדאן 2 דלתות, 4 מושבים, וקבריולה 2 מושבים. 2 דלתות – סלון 2 דלתות – קבריולה (2 מושבים) ד.ק.וו F4 סלון ד.ק.וו F4 קבריולט – מבט לתא הנהג ד.ק.וו F4 קבריולט, שנת 1934 ד.ק.וו F4 קבריולט, שנת 1934 ד.ק.וו F4 קבריולט, שנת 1934 F1 DKW DKW מונזה DKW Schnellaster F89 DKW F11 DKW / DKW F12 DKW ג'וניור F102 DKW אאודי מדיה וקבצים בנושא F4 DKW בוויקישיתוף
ברבי (שיר)

"ברבי" הוא פזמון בביצוע צמד הזמרים סטטיק ובן-אל תבורי שפורסם בנובמבר 2015. את המילים והלחן כתבו בן-אל תבורי, אוראל תבורי ולירז רוסו. הפזמון זכה להצלחה רבה, והיה לפזמון הראשון של תבורי והשני של סטטיק שנכנס לפלייליסט של גלגלצ. נכון לספטמבר 2023 צבר הקליפ כ-48.7 מיליון צפיות ביוטיוב, והוא אחד הסרטונים הישראליים הנצפים ביותר באתר. אחרי הצלחת "#דוביגל", שיר בו השתתפו תבורי וסטטיק, פנו שני הזמרים למפיק המוזיקלי ג'ורדי שהפיק את השיר, בבקשה לשיר משותף נוסף. השיר היה להצלחה גדולה ותחילת שיתוף פעולה פורה בין תבורי וסטטיק לפלג בתור מפיקם. הפזמון זכה במקום 9 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו. השיר הוא שיר אהבה שהזמר (תבורי) שר לאהובתו הבלתי מושגת. בחלק ממילותיו השיר פונה אל המאזינים, והאהובה מוזכרת בו בגוף שלישי (למשל: "יש לה את אותו חיוך בכל תמונה"), ובחלק אחר האוהב פונה ישירות אל אהובתו (למשל: "את לא היחידה נו בחיאת תביני"). המאהב שר: "אני קורא לך ברבי את עונה לי קן". ברבי היא בובת פלסטיק בדמות אישה צעירה ונאה וקן הוא בן זוגה של ברבי. מילות השיר כוללות דימויים אחדים, לדוגמה, "אני טורף היא חלבית כמו תנובה" או "אבל היא כמו גברת יצחק תשובה". החריזה בשיר אינה בתבנית אחידה בכל בתי השיר, ובחלק מהשורות אין חריזה. השיר כתוב במשלב דיבורי שבו משולבות מילות סלנג רבות, למשל "אז וואלה מאמי סורי", "דאווינים" ו"בחייאת". פעמים אחדות מופיעה בשיר השורה "יש לה את אותו חיוך בכל תמונה". שורה זו כוללת שני צירופים שהעסיקו את חכמי הלשון. יש הרואים את הצירוף "את אותו" כשגיאה של עודפות, אולם רוביק רוזנטל ציין שזו צורה לגיטימית, המופיעה כבר בתלמוד ירושלמי ובתוספתא. הצירוף "יש לה את" נפסל על ידי אחדים ממתקני הלשון, שכן להבנתם בעברית המילה "יש" היא הנשוא, ומה שיש הוא הנושא, ואילו "את" באה לפני מושא ישיר בלבד, ולכן לשיטתם יש לומר, למשל, "יש לי הספר" ולא "יש לי את הספר". יעל רשף מצאה תיעוד הן לקיומו של מבנה זה והן לפסילתו על ידי מתקני הלשון כבר ב-1911; ללשון הכתובה הנורמטיבית נכנס הביטוי כנראה רק בשנות ה-60. רועי בן מנחם, ראש תחום עבודת רחוב בעמותת עלם, טען כי הפזמון החוזר בשיר, "זה ברור שהיא עונה לי כן", מזלזל במין הנשי וכי על הבנות להבין כי אין הן נדרשות לענות "כן". בכתבה באתר "דבר ראשון" טענה גל סלע, מחנכת וחברה בתנועת דרור ישראל, כי השיר מציג מסר סקסיסטי, שמשמעותו - תפקיד האישה לומר "כן", אם רק יחזור הגבר על מעשיו מספיק. גם באתר ynet נטען שהשיר מציג סקסיזם. מילות השיר "ברבי" באתר שירונט ברבי, בביצוע סטטיק ובן-אל תבורי, סרטון באתר יוטיוב nrg תרבות, שנה ל"ברבי": כך כבשו סטטיק ובן-אל את ישראל, באתר nrg‏, 29 בנובמבר 2016 נבו זיו, בונאה ג'ורדי, הגזמת, באתר "ידיעות אחרונות", 1 בנובמבר 2016 המצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ו., באתר pizmonet דלית רצ'שטר ועמי פרידמן, אתם בחרתם: שיר השנה הוא "החיים שלנו תותים" של חנן בן ארי, באתר ynet, 2 באוקטובר 2016 שאל את רוביק, שאלה 166 דוגמה: מסכת שביעית, פרק ג, משנה ג: "שמא לא ימצא לו זבל ונמצא מזבל את אותו מקום" דוגמה: מסכת דמאי, פרק ד: "במי דברים אמורים? בזמן שהניח ובא ומצא את אותו המין שהניח". ראו למשל ראובן סיוון, לקסיקון לשיפור הלשון, תל אביב תשכ"ט, עמ' 25–26 ועמ' 117 יעל רשף, "לתולדות תיעודו של מבנה הבעלות 'יש לו את'", לשוננו לעם נו (ד), תשס"ז רועי בן מנחם‏, זה לא ברור שהיא לו עונה "כן", באתר וואלה, 31 במאי 2016 גל סלע, ‏די, תבורי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 15 בינואר 2017 שי להב, הנוער לאן: על מה באמת שרים כוכבי הפופ, באתר ynet, 7 באוגוסט 2016
רפאל שלמה לניאדו (1876–1925)

הרב רפאל שלמה לניאדו (1876 – 1925) היה מקובל, ראש הישיבה הראשון של ישיבת פורת יוסף וישיבת "אוהל מועד", חבר אספת הנבחרים וועד העדה הספרדית בירושלים. נולד בשנת 1876 (ה'תרל"ו) בחלב שבסוריה לרב מאיר לניאדו, נצר למשפחת לניאדו - משפחת רבנים ידועה. בצעירותו למד והתחנך אצל הרב יוסף ידיד הלוי ואצל הרב עזרא חמווי. נישא לזינבול בת הרב אברהם עבאדי, וייסד יחד עם אליהו יוסף שמאע והרב מאיר נחמד את חברת "צדקה ומרפא" בחלב, שייסדה בעיר בית חולים, ומטרתה הייתה לסייע לחולים ועניים. עלה לישראל בשנת 1900 (ה'תר"ס) והשתכן בירושלים. בתקופה זו החל לעסוק בהוראה כמורה לתלמידים בתלמוד תורה של עדת הבוכרים בירושלים, במשך שנים רבות. לאחר ייסוד ישיבת "אוהל מועד" בירושלים בשנת 1907 (ה'תרס"ז), מונה לשמש בה כראש הישיבה, עד לשנת 1914 (ה'תרע"ד), בה פורקה הישיבה בשל מצבה הכלכלי בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתקופה זו שימש כמורה לתלמוד בבית המדרש דורש ציון ובישיבת "ציון" שבירושלים. עם פתיחת ישיבת פורת יוסף, החל לשמש בה כראש הישיבה בחודש אפריל 1923 (אייר ה'תרפ"ג), לאחר שתלמידי ורבני ישיבת "אוהל מועד" עברו אליה עמו. בין עיסוקיו למד את תורת הקבלה אצל הרב אברהם חיים עדס, ומדי יום היה לומד בחברותא עם הרב אצלאן עדיף. כן שימש כחבר אספת הנבחרים וחבר וועד העיר ליהודי ירושלים. בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, דוד פאפו, יוסף מרדכי הלוי, חנניה גבריאל, ויוסף שאול אלישר. הלך לעולמו לאחר מחלה ב-9 בפברואר 1925 (ט"ו בשבט ה'תרפ"ה), ונקבר בהר הזיתים שבירושלים. בנו עו"ד מאיר לניאדו שימש כנשיא ועד העדה הספרדית בירושלים, ובנו אברהם שימש כמזכיר ועד העדה בעיר, ולאחר מכן כמזכיר הלשכה הערבית המאוחדת של הסוכנות היהודית לא"י. הרב רפאל שלמה לניאדו הראשון היה אחיו של אב סבו מצד אביו. הרב אברהם הררי רפול הרב דוד ציון לניאדו הרב יעקב עדס הרב עזרא עטייה הרב עזרא חוצני הרב יוסף אזולאי הרב עזרא עדס הרב משה יוסף עדס הרב עזרא שרים הרב נתן סאלם הרב אהרון הררי רפול הרב דוד הררי רפול חיי שלמה - חידושי תורה, הודפס בספר "מחלב הארץ", ה'תשכ"ו עטרת שלמה - חידושים, דרושים על הש"ס, דרושים לחגים והספדים, הודפס בספר "עלה עזרא" בהוצאת מכון חי חיבורים נוספים שלו על הש"ס, דרושים וציונים הודפסו בגליונות המאסף בעריכת הרב בן ציון קואינקה, בין השנים ה'תרנ"ו - ה'תרס"ב. משה בצרי, ליקוטי המליץ, הוצאת מכון הכתב, ירושלים התשס"ה (עמ' 107 - 117) משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 814 - 815) גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, ירושלים ה'תשס"ב (חלק א', עמ' 32 - 33) תולדות חייו של הרב רפאל שלמה לניאדו, בספר ליקוטי המליץ, באתר HebrewBooks רפאל שלמה לניאדו (1876–1925), באתר "החכם היומי" מענייני העדה, החרות ירושלים, 31 בינואר 1912
בוה (מחוז)

מחוז בוה (בנאורית: Boe) הוא אחד מ-14 מחוזות נאורו. מבחינה גאוגרפית, מחוז בוה ממוקם בדרום מערב האי נאורו. המחוז גובל מצפון במחוז אייוו, מדרום ביארן, ממזרח בבואדה ובמערב באוקיינוס השקט. המחוז משתרע על שטח של 0.5 קילומטר רבוע, מה שהופך אותו למחוז הקטן בנאורו. אוכלוסייתו מונה 950 אנשים. גובה המחוז מעל פני הים הוא 5 מטר. במחוז נולד נשיא נאורו בארון וואקה. גאוגרפיה של נאורו מדיה וקבצים בנושא בוה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת בפלובדיב

בית הכנסת הספרדי ציון - קהל חדש (בלאדינו: Kal Nuevo/Muevo) הוא בית הכנסת היחיד הפועל בעיר פלובדיב בבולגריה ואחד מהשניים הפעילים בכל בולגריה. ערך מורחב – יהדות פלובדיב יהודים התגוררו בפלובדיב מהמאה ה-2 ועד לשלהי המאה ה-6 וחזרו להתגורר בעיר מראשית המאה ה-13. לאחר תום מלחמת העצמאות של בולגריה הפכה פלובדיב לבירת המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית, ולעיר הגיעו כ-400 פליטים יהודים שנמלטו ממקומות אחרים מחמת הקרבות. בעיר התקיימה קהילה ספרדית גדולה וקהילה אשכנזית קטנה. ב-1892 מנתה הקהילה 2,696 נפשות. רובם התרכזו בשכונה היהודית שנקראה "אורטה מיזאר". בראשית המאה ה-20 פעלו בפלובדיב 6 בתי כנסת. בית הכנסת הספרדי "ישורון" שכונה "קהל גדול" (לאדינו: Kal Grande). המבנה נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובמקום נבנו בתי מגורים. בית הכנסת הספרדי "ציון" "קהל חדש" (לאדינו: Kal Nuevo/Muevo). בבנייתו הוחל בשלהי 1886 והיא הושלמה ב-1892. בית הכנסת הפך למרכז הפעילות הקהילתית ונערכו בו כנסים ועצרות. בנרטיב ההיסטורי של יהודי פלובדיב, זכור ביקורו של דוד בן-גוריון בעיר בדצמבר 1944. בן-גוריון התארח בבית הכנסת ציון ונאם בפני בני הקהילה. המקום היה צר מלהכיל את כולם ואלפים נותרו מחוץ למבנה כאשר הם צובאים על הפתחים, חלונות בית הכנסת, החצר והרחובות הסמוכים. בית הכנסת "המדרש" אשר כונה "שבת אחים". בית הכנסת של יוצאי קרלובו - איל קאל דה לוס קרלוברים (לאדינו: Kal Di Los Karlovarim), בבית כנסת זה התפללו בני קהילת קרלובו שנמלטו לפלובדיב מחמת המלחמה העות'מאנית רוסית (1878-1877). בית הכנסת שבתוך "בית המדרש התאולוגי היהודי". לצידו של בית הכנסת של יוצאי קרלובו, שכן בית כנסת קטן נוסף שכונה "קאל די לוס מפטירים" - קהל מפטירים. בתקופה העות'מאנית ובשנים הראשונות שלאחר עצמאות בולגריה נהוג היה גם לקיים תפילות בביתן של משפחות נוטאבלים מקרב הקהילה אשר בביתן היה ארון קודש. מהן ניתן למנות את המשפחות: אסא, רומנו ומיטרני. בית הכנסת ציון הוקם על חורבות בית כנסת שהיה קיים מראשית המאה ה-18. הוא נבנה בסגנון אדריכלי עות'מאני. במרכזו 4 עמודי תמך דמויי שיש התומכים בתקרה המעוטרת באופן דמוי כיפה. בסוף המאה ה-20 שוקם מבנה בית הכנסת והוא נותר היחיד הפעיל בעיר. בית כנסת ציון ובית הכנסת בסופיה הם היחידים הפעילים בכל בולגריה. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בפלובדיב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת בפלובדיב סיור פנורמי בחצר בית הכנסת, באתר plovdivbg.info בית הכנסת בפלובדיב, בתוך אתרי מורשת יהודית בבולגריה באתר jewish-heritage-europe (באנגלית) דוד פיפאנו, שלשלת רבני בולגריא מיום בואם מספרד ועד היום, דפוס המשפט א.אסא, סופיה, 1925. שלמה שאלתיאל, שני דגלים לציונות, תכלת וגם אדום, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2015, ISBN 9789655181395, עמודים 44-43. חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העות'מאנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 136-63. טוביה פרילינג (עורך), דוד בן-גוריון, ביקורים בגיא ההריגה, זיכרונות מן העיזבון, מאי 1945 – פברואר 1946, 2014, ההוצאה לאור של מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כרך א', עמוד 79. Elko Z. Hazan,‏ Synagogues in Bulgaria, באתר "כולנו בולגרים". .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, page 124
מייק ודייב מחפשים דייט

מייק ודייב מחפשים דייט (באנגלית: Mike and Dave Need Wedding Dates) הוא סרט מסוגת קומדיה-רומנטית שבויים על ידי הבמאי ג'ייק זומנסקי. הסרט צולם בלוס אנג'לס ויצא לאור ב-8 ביולי 2016. האחים מייק (אדם דווין) ודייב (זאק אפרון) הם אנשי מכירות של משקאות שתעלוליהם הורסים התכנסויות משפחתיות. חתונתה של אחותם גיני מתקרבת, וההורים שלהם אומרים להם שהם חייבים להביא בנות זוג לחתונה כדי להימנע מתעלולים. מייק ודייב מפרסמים הודעה לנשים שמעוניינות להיות בנות זוגם ולבוא איתם לחתונה שבהוואי. המודעה נעשית ויראלית. בינתיים, טטיאנה (אוברי פלזה) ואליס (אנה קנדריק) הן בנות עצלניות שאוהבות להשתכר. טטיאנה רואה את המודעה של האחים בטלוויזיה ומחליטה כי טיול חינם היא החופשה שהן צריכות. הן מנקות את עצמן ומנסות להיראות מכובדות ונשיות. כדי לקבל את תשומת הלב של מייק ודייב, טטיאנה משליכה את עצמה מול מכונית נוסעת מחוץ לבר שבו האחים נפגשים עם נשים. לאחר מכן האחים חושבים שמייק הציל את חייו של טטיאנה, וכל הרביעייה יצאו לדייט. טטיאנה התחזתה למורה בבית ספר, ומפלרטטת עם מייק. אליס, שמתחזה למנהלת קרן גידור, חושבת שלשכב עם דייב הוא בדיוק מה שהיא צריכה להתגבר על הארוס לשעבר שלה, שעזב אותה מתחת לחופה. לאחר הדייט מזמינים האחים את אליס ואת טטיאנה להוואי, כפי שציפו. בהוואי, טטיאנה ואליס מקסימות אל משפחת האחים, ובמקביל מייק וטרי, דודו הדו-מיני, מתחילים להתחרות על תשומת הלב של טטיאנה. במהלך החופשה נוצרים שקרים ומריבות בין האחים בשל הגילוי שהבנות ניצלו אותם רק בשביל החופשה. הסרט היה בעל תקציב מוגבל בשווי $33מיליון דולר. הסרט זכה להצלחה רבה בקרב הקהל ואף הגיע להכנסה של $77 מיליון דולר. מייק ודייב מחפשים דייט, ברשת החברתית פייסבוק מייק ודייב מחפשים דייט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק ודייב מחפשים דייט, ברשת החברתית אינסטגרם "מייק ודייב מחפשים דייט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר נטפליקס "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר AllMovie (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר Metacritic (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר אידיבי "מייק ודייב מחפשים דייט", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מייק ודייב מחפשים דייט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
צבי הירש חריף

רבי צבי הירש חריף היה כינויים של כמה ראשי ישיבה במאות ה-18 וה-19. האם התכוונתם ל... צבי הירש ביאלה – ראש ישיבה ורבן של ביאלה והלברשטאדט. מחבר "עטרת צבי" ו"כוס ישועות" צבי הירש הלר – ראש ישיבה בברודי ורבן של אונגוואר, בוניהד ואובן ישן. מחבר "טיב גיטין" צבי הירש יאנוב – ראש ישיבת פוזנן, ואב"ד וראש ישיבת פיורדא
צפע אירופאי

צפע אירופאי (שם מדעי: Vipera berus) הוא מין נחש ארסי ממשפחת הצפעיים. זהו נחש ארסי החי באירופה ואחד משלושת מיני הנחשים החיים בבריטניה. נחש זה מצוי בכל מערב אירופה וכן מצפון אסיה ועד מזרח אסיה. הוא מצוי באזורי מחיה שונים, הוא בעל תפוצה רחבה ואינו בסכנת הכחדה. אורכו של הצפע האירופאי בין 60–90 סנטימטרים ומשקלו בין 180-50 גרם. הוא בעל רצועות כהות עם קשקשים זהובים עד אפורים-כסופים. צפע זה הוא טורף הניזון בצעירותו מעכבישים וחסרי חוליות נוספים, ובהתבגרו - ניזון מצפרדעים, לטאות ונחשים קטנים, וכן מעופות ויונקים קטנים. צפע זה עוזר לאדם לווסת את אוכלוסיית המזיקים, כמו עכברים. הוא איננו אגרסיבי, ויכיש רק כאמצעי הגנה. עקב החפיפה הגבוהה עם האדם ישנם הרבה מקרי הכשה שלו מדי שנה. ואולם, ארסו חלש יותר משל רוב הצפעים, ועד עתה דווח רק על מספר מועט מאוד של מקרי מוות כתוצאה מהכשתו. V. b. berus V. b. bosniensis V. b. sachalinensis מדיה וקבצים בנושא צפע אירופאי בוויקישיתוף צפע אירופאי, באתר ITIS (באנגלית) צפע אירופאי, באתר NCBI (באנגלית) צפע אירופאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפע אירופאי, באתר GBIF (באנגלית) צפע אירופאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קולין ג'וסט

קולין קלי ג'וסט (באנגלית: Colin Kelly Jost; נולד ב-29 ביוני 1982) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אמריקאי. ידוע בעיקר מתפקידו בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב", שם הוא משמש ככותב ומגיש "עדכון סוף השבוע". ג'וסט נולד וגדל בסטטן איילנד, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. יש לו אח אחד, קייסי ג'וסט, שאף הוא תסריטאי ושחקן. אמו, קרי ג'יי. קלי היא קצינת הרפואה הראשית במחלקת הכבאות של העיר ניו יורק ורופאה בסטטן איילנד ואביו, דניאל איי. ג'וסט הוא מהנדס ומורה לשעבר. ב-2005, מעט לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד, החל לעבוד ב"סאטרדיי נייט לייב" ככותב, ובהמשך הפך לאחד מהכותבים הראשיים שם. במהלך פגרת הקיץ טרם עלתה העונה של שנת 2012–2013, הוא נשאל על ידי המפיק לורן מייקלס אם יוכל לעשות את פינת "עדכון סוף השבוע", משום שאחד המנחים של הפינה, סת' מאיירס, עזב את התפקיד כדי להנחות תוכנית אירוח. ג'וסט קיבל את התפקיד והחליף את מאיירס החל מהפרק של ה-1 במרץ 2014. בנוסף לעבודתו ב"עדכון סוף השבוע" עשה ג'וסט הופעת קמאו קצרה באחד המערכונים כג'ון קייסיק. כסטנדאפיסט הופיע קולין ב"מאוחר בלילה עם ג'ימי פאלון" כמו כן גם ברשתות TBS ו-HBO. הוא נבחר כ"פנים החדשות״ של פסטיבל Just for Laughs בשנת 2009, והופיע מספר פעמים בפסטיבל זה לאחר מכן. ג'וסט כתב בעיתונים שונים, ביניהם הניו יורקר, הניו יורק טיימס והפינגטון פוסט. הוא כתב גם את התסריט של הסרט "קיץ בסטטן איילנד" משנת 2015 ואף הופיע בו בתפקיד קטן. כמו כן הופיע בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "המדריך לסינגלס" משנת 2016. בשנת 2024 שיחק בתפקיד קטן לצד אשתו בסרט הדרמה התקופתי "קח אותי לירח" (אנ'). ג'וסט היה מועמד לחמישה פרסי אמי. הוא זכה בפרס פיבודי בשנת 2009, וכן זכה בארבעת פרסי גילדת הכותבים של אמריקה (עבור השנים 2007, 2009, 2010 ו-2017) עבור עבודתו ב"סאטרדיי נייט לייב". מאז דצמבר 2017 הוא בזוגיות עם השחקנית האמריקאית-יהודייה סקרלט ג'והנסון, ובמאי 2019 הם הכריזו על אירוסיהם. הם נישאו בחודש אוקטובר 2020 ובאוגוסט 2021 הודיעו שג'והנסון בהריון. ב-18 באוגוסט 2021 הודיעו הזוג שנולד להם בן. לה בת נוספת מנישואיה הראשונים. מדיה וקבצים בנושא קולין ג'וסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולין ג'וסט (באנגלית) קולין ג'וסט, ברשת החברתית פייסבוק קולין ג'וסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולין ג'וסט, ברשת החברתית אינסטגרם קולין ג'וסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קולין ג'וסט, באתר AllMovie (באנגלית) קולין ג'וסט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קולין ג'וסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) סקרלט ג'והנסון וקולין ג'וסט מאורסים, באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2019
הדיוויזיה ה-61 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-61 (בגרמנית: 61. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. החל מאוקטובר 1944 נקראה דיוויזיית פולקסגרנדיר ה-61. הדיוויזיה הוקמה ב-16 באוגוסט 1939 וכמפקדה הראשון מונה זיגפריד הניקה. בספטמבר של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה במערכה בפולין כחלק מהקורפוס הראשון אשר היה חלק מהארמייה השלישית של גאורג פון קיכלר. הדיוויזיה נלחמה במהלך קרב מלאווה, ולאחר מכן חצתה את הנהר נרב ליד פולטוסק, ונשאר עד סוף המערכה בקרבת ורשה. ב-1940 השתתפה הדיוויזיה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כחלק מהקורפוס הרביעי אשר היה חלק מהארמייה השישית של ולטר פון רייכנאו. הדיוויזיה השתתפה בקרב על בלגיה, וסייעה לכוחות המוטסים בקרב על מצודת אבן אמאל. לאחר כיבוש בלגיה חדרה הדיוויזיה לצרפת והשתתפה בהתקדמות אל דנקירק. לאחר מכן שימשה הדיוויזיה ככוח כיבוש בברטאן. ב-1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, וביוני של אותה שנה השתתפה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-26 אשר היה חלק מהארמייה ה-18 של קיכלר. הדיוויזיה השתתפה בכיבוש אסטוניה, ולאחר מכן ב"ניקוי" הכוחות הסובייטיים מאיי הים הבלטי. הדיוויזיה השתתפה במצור על לנינגרד, ונותרה באזור עד ינואר 1944 עת המתקפות הסובייטיות אילצו את הגרמנים לסגת חזרה אל אסטוניה. הדיוויזיה לחמה בהצטיינות בקרבות סביב נרב, ובאוקטובר של אותה שנה שונה שמה לדיוויזיית פולקסגרנדיר ה-61. הדיוויזיה המשיכה להילחם בקרבות הנסיגה כנגד הסובייטים, ונכנעה עם סיום המלחמה בפרוסיה המזרחית. הדיוויזיה ה-61 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) הדיוויזיה ה-61 באתר Axis History (באנגלית)