laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בויזנברי

בויזנברי (באנגלית: Boysenberry) הוא הכלאה בין הפטל האדום האירופי (Rubus idaeus), האוכמנית האירופאית (Rubus fruticosus), האוסנה אמריקאי (Rubus aboriginum), וללוגאנברי (אנ') (Rubus × loganobaccus). זהו פרי של 0.8 גרם האחד, פרי מקובץ (פרי המתפתח ממיזוג של מספר שחלות שהופרדו בפרח אחד), עם גרגירים גדולים וצבע אדום עמוק. מקורותיו המדויקים של הבויזנברי אינם ברורים, אך הרישומים המובהקים ביותר מתארים את הצמח כפי שהוא מוכר כיום עד למגדל רודולף בויסן (אנ'), שהשיג את "הורי" הבויזנברי מהחווה של אדם בשם ג'ון לובן. בסוף שנות ה-20, ג'ורג' מ. דארו ממחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) החל להתחקות אחר דיווחים על פרי יער גדול, סגול-אדמדם שגודל בחווה של בויסן באנהיים, קליפורניה. דארו נעזר בוולטר נוט, חקלאי אחר, שהיה ידוע כמומחה פירות יער. נוט מעולם לא שמע על הגרגיר החדש, אבל הוא הסכים לעזור לדארו בחיפושיו. לדארו ולנוט נודע כי בויסן נטש את ניסויי הגידול שלו מספר שנים קודם לכן ומכר את החווה שלו. בלי להיבהל מחדשות אלה, דרו ונוט יצאו לחווה הישנה של בויסן, שבה מצאו כמה שתילים שבריריים ששרדו בשדה חנוק מעשבים שוטים. הם שתלו את הצמחים בחווה של נוט בבואנה פארק, קליפורניה, שם הוא טיפח אותם בחזרה לבריאות נושאת פירות. וולטר נוט היה הראשון שטיפח באופן מסחרי את פירות היער בדרום קליפורניה. הוא החל למכור את פירות היער בדוכן החווה שלו ב-1932 ועד מהרה הבחין שאנשים חוזרים כל הזמן לקנות את פירות היער הגדולים והטעימים. כשנשאל איך קוראים להם, אמר נוט, "בויזנברי", על שם המקור שלהם. עד 1940, 242,000 דונם בקליפורניה הוקדשו לבויזנברי. המספר ירד במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הגיע לשיא שוב בשנות ה-50, עד לנקודה שבה גידולי הבויזמברי עלו על אלה של הפטל והאוכמניות שהיו הנפוצים יותר (קודם). החל משנות ה-2000 המוקדמות, גרגרי בויזנברי טריים גודלו בדרך כלל רק על ידי חקלאים קטנים יותר בקליפורניה ונמכרו מדוכני חווה ומשווקים מקומיים. רוב הבויזנברי הגדלים באופן מסחרי, בעיקר מאורגון, מעובדים למוצרים אחרים כגון ריבה, פאי, מיץ, סירופ וגלידה. נכון לשנת 2016, ניו זילנד הפכה ליצרנית וליצואנית הגדולה בעולם של בויזנברי. הבויזנברי גדלים על צמחים נמוכים ומטפסים ומתאפיינים במרקם הרך, הקליפות הדקות וטעמם המתוק. פירות בוגרים מגירים מיץ בקלות רבה ויכולים להתחיל להירקב תוך מספר ימים מהקטיף. מדיה וקבצים בנושא בויזנברי בוויקישיתוף Vaughan, John Griffith; C. A. Geissler (2009). The New Oxford Book of Food Plants. Oxford University Press. p. 88. ISBN 978-0-19-954946-7. ארכיון מ-2014-04-16. Karp, David (2010-05-27). "Boysenberry, a California treasure". Los Angeles Times. ארכיון מ-2013-07-14. נבדק ב-2020-01-01. "Oregon boysenberries". Oregon Raspberry and Blackberry Commission. 2008. אורכב מ-המקור ב-2011-10-21. נבדק ב-2008-09-13. Hancock, Jim F (2008). Temperate Fruit Crop Breeding: Germplasm to Genomics (pages 91-92). Springer Science & Business Media. ISBN 978-1402069079. ארכיון מ-2017-12-01. "Knott's Berry Farm's History". אורכב מ-המקור ב-2009-07-20. נבדק ב-2008-02-22. "Welcome to Berryfruit New Zealand". Berryfruit New Zealand. 2017. ארכיון מ-1 באוגוסט 2016. נבדק ב-16 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה)
פיקו קריסטובל קולון

פיקו קריסטובל קולון (בספרדית: Pico Cristóbal Colón) הוא אחד משני ההרים הגבוהים ביותר בקולומביה (יחד עם פיקו סימון בוליבר (אנ')), להם גובה זהה של 5,730 מטרים מעל פני הים. ההר ממוקם בצפון־מזרח מחוז מגדלנה, בקרבת הגבול עם מחוזות לה גואחירה וססאר. ההר הוא חלק מרכס סיירה נבדה דה סנטה מרתה (אנ'). הוא הפסגה הגבוהה ביותר באמריקה הדרומית למעט הרי האנדים. זוהי הפסגה החמישית בעולם מבחינת הנישאות הטופוגרפית שלה – 5,509 מטרים. הפסגה ממוקמת כ־60 קילומטרים מצפון־מערב לבירת מחוז ססאר וואיידופר וכ־65 קילומטרים מדרום־מזרח לבירת מחוז מגדלנה סנטה מרתה. חופי הים הקריבי מרוחקים כ־45 קילומטרים מצפון והגבול עם ונצואלה מרוחק כ־100 קילומטרים מדרום־מזרח. על ההר טיפסו לראשונה בשנת 1939 שלושה מטפסים: וולטר ווד, אנדרסון בייקרוול וא. פראוליני. מאז שנות ה־90 הפכה הגישה לההר לקשה מאוד לאחר שהסביבה שהפכה עוינת כתוצאה מנוכחותם של סוחרי סמים וגרילות של FARC באזור. ב־13 בדצמבר 2015, משלחת בראשות מטפס ההרים הסקוטי ג'ון ביגאר (אנ') העפילה לראשונה אל פסגת ההר מזה שנים רבות. מדיה וקבצים בנושא פיקו קריסטובל קולון בוויקישיתוף The elevation given here is based on SRTM data. Colombian topographic maps show 5650m contours but no 5700m contours. A handheld GPS reading obtained in 2015 indicated a height of c.5730m may be correct. A figure of 5775m is frequently quoted. Andes site "Pico Cristobal Colon Overview - Peakware.com". www.peakware.com. אורכב מ-המקור ב-2017-03-02. Bjorstad, Petter. "Sierra Nevada de Santa Marta Trip Report".
מארי גאלאנט

מארי גאלאנט (בצרפתית: Marie-Galante) הוא אי בים הקריבי המהווה חלק מקבוצת איי גוואדלופ שבאנטילים הקטנים. האי מהווה חלק ממחוז צרפת מעבר לים גוואדלופ. שטח האי מארי גאלאנט כ-171 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-12,009 תושבים (2006). מספר התושבים באי הולך ופוחת עקב הגירה שלילית: בשנת 1961 התגוררו באי 16,431 תושבים ובשנת 1991 כ-12,488 תושבים. נכון לשנת 2006 צפיפות האוכלוסין באי היא 76 נפשות לקמ"ר. האי מחולק אדמיניסטרטיבית לשלוש קומונות (communes): קפסטר דה מארי גאלאנט (Capesterre-de-Marie-Galante) ששטחו 46.19 קמ"ר ומתגוררים בו 3,559 תושבים (1999). גראן-בור (Grand-Bourg) ששטחו 55.54 קמ"ר ומתגוררים בו 5,934 תושבים (1999). סן לואי (Saint-Louis) ששטחו 56.28 קמ"ר ומתגוררים בו 2,995 תושבים (1999). מדיה וקבצים בנושא מארי גאלאנט בוויקישיתוף מארי גאלאנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצי האי סצומה

חצי האי סצומה (ביפנית: 薩摩半島; באנגלית: Satsuma Peninsula) ממוקם בקצה הדרום־מערבי של האי קיושו ושל מחוז קגושימה. אוכלוסיית חצי האי מורכבת ממספר ערים ומגיעה קרוב ל־300,000 תושבים, לא כולל אוכלוסיית העיר קגושימה, שלעיתים אינה נכללת בגבולות חצי האי. העיסוקים המרכזיים באי הם חקלאות ודיג. שטח חצי האי הוא 1,399.85 קילומטרים רבועים ואורכו כ־65 קילומטרים. גובהו המקסימלי הוא 924 מטרים, בהר קיימון (אנ'). באי קיימת פעילות געשית לכן קיימים בו הפרשי גובה קיצוניים. מדרום וממערב לחצי האי נמצא ים סין המזרחי. ממזרח נמצאים מפרץ קגושימה (אנ') וחצי האי אוסומי (אנ'). מדיה וקבצים בנושא חצי האי סצומה בוויקישיתוף לא כולל את אוכלוסיית העיר קגושימה תבנית:Cita web ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפתלי צבי יהודה שפירא

הרב נפתלי צבי יהודא שפירא היה רב וראש ישיבה ישראלי. הרב נפתלי צבי יהודה נולד בשנת תשט"ו לאביו הרב משה שמואל שפירא ראש ישיבת באר יעקב ולאמו הרבנית מרת ציפורה בת הגאון רבי אהרן ויינשטיין זצ"ל ראש ישיבת בית יוסף דנובהרדוק. נקרא על שם זקנו הנצי"ב מוולואזין. את חינוכו כילד קיבל בבני ברק ע"פ עצת הגרי"ז מבריסק שהורה לאביו לעבור לבני ברק בשל חינוך הילדים. בישיבה גדולה למד בצל אביו בישיבת באר יעקב שם ניכר בגאונותו ובכישרונו העצום. לאחר מכן בעצת אביו נשלח לישיבת ליקווד שם זכה ללמוד תורה מפי הגאון הרב שניאור קוטלר. בהגיעו לפרקו נשא את בתו של הרב בן ציון נוימן שנפטר בצעירותו. גם לאחר נישואיו המשיך ללמוד בישיבת באר יעקב, וכבר בשנה הראשונה לאחר נישואיו ביקש ממנו אביו לשמש כבעל תוקע בהיכל הישיבה, וכן שימש כבעל תפילה בימים הנוראים, ולאחר מספר שנים החל בהוראת אביו למסור שיעורים בישיבה. בשנת תש"ע לאחר פטירת אביו הקים את ישיבת שערי שמועות יחד עם אחיינו הרב אריה שפירא ועמד בראשה תוך שמוסר שיעורים כסדר לבחורי הישיבה. כמו כן היה טס לחו"ל למען ביסוס הישיבה. בשנותיו האחרונות חלה בסוכרת וסבל ייסורים נוראים. למרות זאת, המשיך למסור שיעור כללי בערך אחת לחודש, ולהגיע לסעודה שלישית בישיבה שם היה שר עם התלמידים בעיקר את שירי אביו וחידושי המגיד מדובנא. בשנה האחרונה לחייו הדרדר מצבו והוא התנייד על כיסא גלגלים ולא שימש כבעל תוקע עקב מצבו. בשבת זכור האחרונה לחייו הגיע לישיבה וקרא בתורה בכוחותיו האחרונים ממש, אך ביום שלישי שלאחר מכן החל להידרדר מצבו והוא פונה לבית החולים תל השומר, ובשבת קודש פרשת שמיני בחצות לילה השיב את נשמתו לבוראו. ההלוויה התקיימה במוצאי שבת קודש מהיכל הישיבה בבית חלקיה ולאחר מכן נטמן בבית החיים פוניבז' בסמוך לאביו. ממשיכי דרכו הם הרב אריה שפירא ראש הישיבה ובנו הרב בנציון רפאל שפירא מרבני הישיבה. הותיר אלפי תלמידים ושומעי לקחו. התגורר בבאר יעקב אך גם בישיבתו הוקצתה לו דירה שם התגורר בשבתות. בשנותיו האחרונות חיבר את הספר "בית שערים" ובהם שיעוריו שמסר בישיבה. כמו כן בביתו ישנו מדף עמוס מכתביו על מסכתות שונות בש'''ס
הר מוראן

הר מוראן (באנגלית: Mount Moran) הוא הר הממוקם בפארק הלאומי גרנד טיטון שבמערב מדינת ויומינג שבארצות הברית. ההר נקרא על שמו של תומאס מוראן, אמן באסכולת נהר הדסון. הר מוראן מהווה חלק מרכס טיטון (שהם בעצמם שלחה של הרי הרוקי) והוא השני בגובהו ברכס זה (לאחר הר גרנד טיטון) וממוקם בחלקו הצפוני של הרכס. גובה ההר 3,842 מטרים, ולמרגלותיו שוכן אגם ג'קסון. פסגתו של ההר מכוסה בשלג במשך רוב רובם של ימי השנה, ויש עליו אף מספר קרחונים. במהלך רוב השנה, פסגת הר מוראן מכוסה בשלג, וישנם קרחונים קטנים על מדרונותיו, ביניהם קרחון סקיורי (Skillet Glacier) וקרחון דראגר (Drangon Glacier). האגם ג'קסון, השוכן למרגלות ההר, מהווה מוקד משיכה פופולרי למטיילים ולצלמים המגיעים לאזור. בשל הגישה המורכבת לפסגת ההר והצורך בטכניקות טיפוס מתקדמות, ההר מהווה יעד למטפסים מנוסים בלבד. הכיבוש הראשון של פסגת הר מוראן התרחש ב-22 ביולי 1922, כאשר מטפסי ההרים לגראנד הארדי, בנט מקנלתי ובן ריצ' הצליחו להגיע לפסגה. מאז, ההר הפך לסמל של הפארק הלאומי גרנד טיטון ולמוקד טיפוס מוערך בקרב קהילת המטפסים. סקירה מקיפה על ההר יומן טיפוס על ההר מלווה בתמונות Mount Moran : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost, www.summitpost.org
Jask-2

Jask-2 הוא טיל שיוט איראני שמשוגר מצוללת ודומה לנאסר-1 שמשוגר נגד ספינות. הוא מיועד לירי מצוללות גדיר וניתן לשגר אותה גם על ידי צוללות מסוג פתה (אנ'). לפי כמה מקורות הטיל הוצג לראשונה כמודל בתערוכת לסטודנטים מהאוניברסיטה הימית האימאם חומייני בנושהר (אנ') בספטמבר 2012. במאי 2017, דיווחו האיראנים על ניסוי טיל השיוט Jask-2 בפעם הראשונה, אולם הניסויים כשלו. ב-25 בפברואר 2019, האיראנים ניסו בהצלחה את הטיל ופרסמו צילום שלו נורה מצוללת מסוג גדיר. ב-11 בספטמבר 2020, פקיד בצי האיראני טען כי טילי השיוט Jask-2 יוצרו בכמות גדולה. חוסיין חנזדי (אנ') אמר גם כי איראן מעוניינת להרחיב את הטווח של Jask-2 ועובדת על פיתוח טיל Jask-3. משערים כי הטיל מוקף בטורפדו, עם הנעה ימית משלו המאפשרת לו לצאת מתוך צינור הטורפדו (אנ') של צוללת באופן שבו טילים קונבנציונליים לא יכולים. משקלו הקל, גודלו וכושר הציפה השלילי של הטיל מאפשרים לו לעשות זאת. הטיל נפרד מהטורפדו ברגע שהוא עוזב את הים. לטיל טווח של 35 קילומטר. ח'ליג' פארס קאדר קדיר חאטף-7 3M-54 Klub מדיה וקבצים בנושא Jask-2 בוויקישיתוף "Iranian Submarine Fires Cruise Missile in War Game (+Video) - Politics news - Tasnim News Agency". www.tasnimnews.com. אורכב מ-המקור ב-2020-09-11. "Range of Iranian Submarine-Launched Missile Extended - Politics news - Tasnim News Agency". www.tasnimnews.com. אורכב מ-המקור ב-2020-09-14. איראן – נגיב "בזמן ובמקום" על הפיגוע במיכלית, באתר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה
הורמוז 2

הורמוז 2 (בפרסית: موشک هرمز-2) הוא טיל בליסטי איראני המסוגל לפגוע בדיוק גבוה בספינות. טווח הטיל הוא כ-300 ק"מ. הוא נחשף בתערוכת הגנה ב-11 במאי 2014 והוא נגזרת נגד קרינה של טיל בליסטי טקטי מסוג פתח 110 שמונחה בהנחיית מסוף (אנ') במקום הנחיה אלקטרו-אופטית. במרץ 2017, דווח כי טיל הורמוז-2 נוסה בהצלחה. המראה של הורמוז 2 דומה מאוד לח'ליג' פארס. פאתח 110 הכוחות המזוינים של איראן חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית מדיה וקבצים בנושא הורמוז 2 בוויקישיתוף Young journalists club, Iran successfully test-fires Hormuz-2 ballistic missile, en, ‏۲۰۱۷/۰۳/۱۰ - ۱۱:۲۶ (באנגלית) IRGC Successfully Test-Fires Homegrown Missile - Defense news, Tasnim News Agency (באנגלית) Defense World (באנגלית) آپارات - سرویس اشتراک ویدیو, آپارات - سرویس اشتراک ویدیو (בפרסית) خبرگزاری باشگاه خبرنگاران | آخرین اخبار ایران و جهان | YJC, غرش موشک بالستیک "هرمز-2" در سواحل مکران/نیروی هوافضای سپاه آماده پاسخ کوبنده به متجاوزان + مشخصات و تصاویر, fa, ‏۱۳۹۵/۱۲/۲۱ - ۰۷:۴۷ (בפרסית) خبرگزاری باشگاه خبرنگاران | آخرین اخبار ایران و جهان | YJC, انهدام "ناوهای هواپیمابر" آمریکا با موشک "هرمز 2" + تصاویر و مشخصات, fa, ‏۱۳۹۵/۰۱/۱۶ - ۰۷:۴۵ (בפרסית) آپارات - سرویس اشتراک ویدیو, آپارات - سرویس اشتراک ویدیو (בפרסית) سپاه با "موشک هرمز 2" یک هدف دریایی را از فاصله 250 کیلومتری منهدم کرد - تسنیم, خبرگزاری تسنیم | Tasnim (בפרסית) گزارش ویژه تسنیم| مأموریت جدید دریایی برای موشک‌های 2000کیلومتری سپاه/ از «غدیر» تا «خرمشهر» مهیای مأموریت جدید - تسنیم, خبرگزاری تسنیم | Tasnim (בפרסית) سپاه با موشک هرمز ۲ یک هدف دریایی را از فاصله ۲۵۰ کیلومتری منهدم کرد, مشرق نیوز, ‏2017-03-09 (בפרסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולפוריל

בכימיה אי-אורגנית, קבוצת הסולפוריל היא קבוצה פונקציונלית המורכבת מאטום גופרית הקשור קוולנטית לשני אטומי חמצן ( 2X2S(=O) ). סולפוריל נמצא בתרכובות כמו סולפוריל כלוריד SO2Cl2,  וסולפוריל פלואוריד SO2F2. בכימיה אורגנית, קבוצה זו נמצאת בסולפונים ( R'2RSO ) ובהלידים סולפונילים ( RSO2X ), שם הוא נקרא קבוצת הסולפוניל . מדיה וקבצים בנושא סולפוריל בוויקישיתוף 15 - Sulfur, Oxford: Butterworth-Heinemann, 1997-01-01, עמ' 645–746, ISBN 978-0-7506-3365-9 Claus Jacob, A scent of therapy: pharmacological implications of natural products containing redox-active sulfur atoms, Natural Product Reports 23, 2006-12, עמ' 851–863 doi: 10.1039/b609523m (באנגלית) Oleksandr S. Liashuk, Vladyslav A. Andriashvili, Andriy O. Tolmachev, Oleksandr O. Grygorenko, Chemoselective Reactions of Functionalized Sulfonyl Halides, Chemical Record (New York, N.Y.) 24, 2024-02, עמ' e202300256 doi: 10.1002/tcr.202300256 (באנגלית)
בסיס ימי פוקה

הבסיס הימי פוקה (בטורקית: Foça Deniz Üssü) הוא בסיס של חיל הים הטורקי בחוף המזרחי של הים האגאי, 4.2 ק"מ דרום מזרח לפוקה בנפת איזמיר. זהו בסיסם של הנחתים המיועד לפעולות אמפיביות. בבסיס ישנן מספר יחידות נחתים ומבצעים מיוחדים תחת פיקוד הים הדרומי של חיל הים הטורקי: חטיבת הנחתים האמפיבית (בטורקית: Amfibi Deniz Piyade Tugayı) המומחית בלוחמה אמפיבית, הייתה חלק מהכוח המוביל של הפלישה הימית הטורקית לקפריסין. יחידת קומנדו להתקפה תת-ימית (בטורקית: Su Altı Taarruz - SAT) שמשימותיה כוללות השגת מודיעין צבאי, פעולות של תקיפה אמפיבית וסיכול טרור והגנה על אישיות חשובות מאוד. יחידת קומנדו להגנה תת-ימית (בטורקית: Su Altı Savunma - SAS) בבסיס מגוון רחב של כלי שיט המיועדים לפלישה רגלית מן הים הכולל: ספינות להנחתת טנקים, כלי שיט להנחתת טנקים וכלים ממוכנים להנחתת חי"ר. "Türk Deniz Kuvvetleri - Tarihçe" (בטורקית). Süper Meydan. אורכב מ-המקור ב-2009-11-18. נבדק ב-2009-09-05. Turkey - Amphibious Marine Infantry Brigade Command / Amfibi Deniz Piyade Tugay Komutanligi / Amfibi Deniz Piyade, www.globalsecurity.org
מיקה בוחניק

מיקה בוחניק (נולדה ב-12 במרץ 2007) היא טניסאית ישראלית, זכתה בתואר אלופת ישראל בטניס, ומדורגת במקום ה-35 בעולם בקטגוריית טניסאיות עד גיל 18. בוחניק החלה לשחק טניס בגיל ארבע. בגיל עשר החלה להתחרות בטורנירים ברמה בינלאומית. בגיל 13 העפילה לחצי גמר אליפות ישראל ושנה לאחר מכן לשמינית ובמהרה הצטיינה, וב-2023 הוכתרה כאלופת ישראל בטניס נשים. בגיל 15 זכתה בטורניר נוער במקסיקו בגיל 16 וחצי, בוחניק זכתה באליפות ישראל לבוגרות לראשונה, ובאותה השנה השתתפה בטורניר הגראנד סלאם לנערות במלבורן, אוסטרליה, והגיעה לשלב 32 האחרונות. בגיל 17 כבר קיבלה את הספונסר הראשון שלה רב בריח בינואר 2024 העפילה לשלב 32 האחרונות בתחרות לשחקניות צעירות באוסטרליה זכיות בתחרויות: בוחניק זכתה במספר תחרויות ישראליות ובינלאומיות, כולל אליפות ישראל לבוגרות. היא גם העפילה לגמרים בטורנירים נוער מובילים כמו Les Petits As. הופעות בגראנד סלאם: בוחניק השתתפה בטורניר הגראנד סלאם לנערות במלבורן והגיעה לשלב 32 האחרונות. רישום שחקניות טניס באיגוד הטניס בישראל מיקה בוחניק, באתר Forbes Israel ‏רק בת 13: מיקה בוחניק בחצי גמר אליפות ישראל, באתר ספורט1, 23 בדצמבר 2020 ‏מיקה בוחניק עלתה לשמינית הגמר באליפות אירופה, באתר ספורט1, 22 ביולי 2021 עדי חונן, שימו לב! הטניסאית מיקה בוחניק זכתה בטורניר נוער במקסיקו., באתר מרכזי הטניס והחינוך בישראל, ‏2022-04-05 רב בריח תעניק חסות לאלופת ישראל בטניס מיקה בוחניק, באתר וואלה, 19 בפברואר 2024 קבוצת רב בריח במהלך מטורף: זו הספורטאית שתשתף פעולה עם החברה, באתר אייס, 19 בפברואר 2024 מיקה בוחניק חתמה על הסכם חסות עם רב בריח, באתר ערוץ הספורט, 19 בפברואר 2024 איטן דהן, ‏בוחניק עלתה שלב באליפות אוסטרליה לנערות, באתר ONE‏, 21 בינואר 2024
ג'ורג' ס. מייקלסון

ג'ורג' ספיקר מייקלסון (באנגלית: George Speaker Mickelson;‏ 31 בינואר 1941 – 19 באפריל 1993) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית ה-28 מ-1987 ועד מותו בהתרסקות מטוס ב-1993. אביו ג'ורג' ת. מייקלסון, כיהן אף הוא כמושל המדינה בשנים 1947–1951. נכון להיום, השניים הם האב והבן היחידים שכיהנו בתפקיד זה. ג'ורג' מייקלסון נולד בעיר מוברידג' שבדקוטה הדרומית. סבו היה מהגר מנורווגיה. הוריו, ג'ורג' ת. מייקלסון, ומדג' מייקלסון, היו מושל דקוטה הדרומית והגברת הראשונה של המדינה בשנים 1947–1951. ב-1963 סיים מייקלסון לימודי תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים באוניברסיטת דקוטה הדרומית, וב-1965 סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטה זו. מייקלסון שירת בצבא ארצות הברית, כולל סבב שירות במלחמת וייטנאם. הוא נשא לאישה את לינדה מקהרן, ולשניים נולדו בת ושני בנים. בשנים 1967–1968 שימש מייקלסון כעוזר התובע הכללי של דקוטה הדרומית, ובשנים 1971–1974 כתובע המדינתי במחוז ברוקינג. לאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של דקוטה הדרומית וכיהן בו בשנים 1975–1980, מתוכן בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית. ב-1986 נבחר מייקלסון כמושל דקוטה הדרומית ונבחר לכהונה שנייה ב-1990. הוא כיהן בתפקיד מ-6 בינואר 1987 ועד מותו ב-19 באפריל 1993. כמושל, פעל מייקלסון לשיפור מערכת החינוך, הגדלת שכר המינימום, קידום רפורמה במערכת הבריאות, ופתרון בעיות במשק המים. הוא גם דאג להקמתה של קרן הפיתוח והיוזמה הכלכלית. ב-19 באפריל 1993 היה מייקלסון אחד משמונה האנשים על סיפון מטוס בבעלות המדינה ששבו לדקוטה הדרומית ממשימת שדלנות באוהיו. טייס המטוס, מדגם מיצובישי MU-2, דיווח על בעיות במנוע בעת שחלף ליד דביוק, איווה, והתרסק אל תוך ממגורה של חווה במרחק של 6 ק"מ מדרום לזווינגל. כל שמונה נוסעי המטוס נהרגו. ההתרסקות אירעה ביום בו הסתיים המצור בווייקו, שהאפיל על כיסויה בתקשורת הארצית. במקומו של מייקלסון הושבע כמושל סגנו וולטר דייל מילר. הוא נטמן בבית הקברות גרינווד שבברוקינגס. על שמו של מייקלסון נקראו בית ספר חטיבת ביניים בעיר בורקינגס, שביל בגבעות השחורות, ומרכז למדעי המוח בעיר ינקטון. על שמו נקרא גם מרכז לחינוך במכון הטכנולוגי הדרום-מזרחי בסו פולס, שנבנה כבר ב-1990. פרס השירות על שמו של מייקלסון מוענק מדי שנה על ידי משרד התיירות של דקוטה הדרומית. אוניברסיטת דקוטה הדרומית שבה למד, מעניקה מלגות לסטודנטים מצטיינים. ג'ורג' ס. מייקלסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ורג. ס. מייקלסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ורג' ס. מייקלסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) George Mickelson, 52, Governor Of South Dakota, Dies in a Crash, The New York Times, April 21, 1993. Dubuque, IA Area Governors Plane Crashes, Apr 1993 Archived December 1, 2021, at the Wayback Machine at GenDisasters.com
קדמוס איש מילטוס

קדמוס איש מילטוס (ביוונית עתיקה: Κάδμος ὁ Μιλήσιος) היה על פי כמה מקורות עתיקים, הקדום ביותר מבין הלוגוגרפים. חוקרים המקבלים דעה זו, מייחסים את קדמוס לסביבות שנת 550 לפסה"נ, אולם אחרים רואים בו דמות מיתית לחלוטין. לפי דברי יוסף בן מתתיהו בחיבורו "נגד אפיון", קדמוס חי זמן קצר לפני הפלישה הפרסית ליוון. קדמוס היה ראשון כותבי תולדות ייסוד ערים. סטראבון מציין את קדמוס ראשון מבין שלושת הסופרים שאותם הוא מכנה סופרי הפרוזה הקדומים ביותר מבין היוונים: קדמוס, פרקידס והקטאיוס. גם פליניוס הזקן ציין שקדמוס היה הראשון שכתב בפרוזה (ביוונית), אך במקום אחר כתב שהיה ההיסטוריון הראשון. ציון מבולבל בלקסיקון הביזנטי סודא (המאה ה-10) מזכיר שלושה אנשים בשם "קדמוס": הראשון, ממציא האלפבית; השני, בנו של פנדיון, שעל פי מקורות מסוימים היה סופר הפרוזה הראשון (בניגוד למשוררים), מחבר היסטוריה של ייסוד מילטוס ושל איוניה בכלל, בארבעה ספרים; השלישי, בנו של ארכלאוס, מזמן מאוחר יותר, מחבר היסטוריה של אטיקה ב-14 ספרים, ושל כמה שירים בעלי אופי ארוטי. מאחר שדיוניסיוס מהליקרנסוס (Judicium de Thucydide, פרק 23) מציין באופן ברור שהיצירה בזמנו תחת השם קדמוס הייתה זיוף, סביר להניח שהשניים הראשונים זהים לקדמוס הפיניקי, מי שנחשב ממציא האותיות, שהפך לאחר מכן לאיש מילטוס, מחבר היצירה ההיסטורית. בהקשר זה יש לציין כי האצילים הזקנים של מילטוס טענו כי מוצאם מקדמוס הפיניקי או מאחד מחבריו. לא ברור מנוסח הטקסט בסודא אם יש להסביר את קדמוס איש מילטוס השלישי באותו אופן, או שהיה אישיות היסטורית, שכל תיעוד נוסף שלה אבד. Smith, William (ed.). "Cadmus". A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Perseus Digital Library. Cadmus of Miletus, אנציקלופדיה בריטניקה, המהדורה האחת-עשרה יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק ב: "והאנשים אשר החלו בהם לכתוב ספרי דברי הימים, לאמר: קדמוס איש מילטוס, אקוסילאוס איש ארגוס, ואולי ירצה איש לקרוא בשמות עוד סופרים הבאים אחריהם – כולם חיו רק ימים מספר לפני עלות הפרסים על ארץ יון למלחמה" (תרגום יעקב נפתלי שמחוני). אריה כשר, נגד אפיון, פירוש לכרך ראשון, ב, 13, עמ' 51. סטראבון, גאוגרפיקה, ב, 2, 6. פליניוס הזקן, תולדות הטבע, 5, 31. פליניוס הזקן, תולדות הטבע, 7, 56. Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,21 Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,22 Suidas, s.v. Κάδμος, kappa,23
סלמה, נסיכת ירדן

הנסיכה סלמה בינת עבדאללה מירדן (בערבית: سلمى بنت عبدالله; נולדה ב-26 בספטמבר 2000) היא בתם השנייה והילדה השלישית מתוך ארבעה של עבדאללה השני, מלך ירדן ושל ראניה, מלכת ירדן. הנסיכה סלמה, נצר לשושלת ההאשמית, נולדה במרכז הרפואי המלך חוסיין בעמאן. היא למדה ב'IAA' (האקדמיה הבינלאומית של עמאן) בכיתה י"ב, וסיימה את לימודיה שם ב-22 במאי 2018. בנובמבר 2018 סיימה את לימודיה באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט וב-24 בנובמבר 2018 מונתה לסגן משנה בכוחות המזוינים של ירדן. לאחר קורס קצינים קצר הפכה לטייסת הסילון הראשונה בכוחות המזוינים של ירדן בשנת 2020. הנסיכה סיימה את לימודיה לתואר ראשון בארכאולוגיה באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2023. בדצמבר 2023, הצטרפה כטייסת בחיל האוויר המלכותי הירדני, לטיסת סיוע לציוד מחדש של בית חולים שדה ירדני בן 41 המיטות בצפון עזה. "His Majesty King Abdullah II King of the Hashemite Kingdom of Jordan". Royal Hashemite Court. נבדק ב-2 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Deputy Secretary General inaugurates Jordan's Military Women's Training Centre". North Atlantic Treaty Organization. 14 ביוני 2021. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite news}}: (עזרה) "Jordanian princess becomes her country's first female pilot". Al Jazeera. 9 בינואר 2020. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite news}}: (עזרה) הנסיכה הירדנית הופכת לטייסת כנף קבועה הראשונה במדינה, באתר www.aeroflap.com, ‏15 ינואר 2020 "King returns to Jordan after private visit". rhc.jo (באנגלית). 2023-05-13. נבדק ב-2023-05-14. הפייק ניוז שרץ ברשת על הנסיכה סלמה מירדן, באתר mako, ‏2024-04-14 Tim Sigsworth, ‏Pictured: Princess Salma of Jordan joins aid flight to Gaza, The Telegraph, 15 December 2023 ארי, ליאור בן (2023-12-15). "הנסיכה הירדנית הצניחה ציוד רפואי לבית חולים שדה ברצועת עזה". Ynet. נבדק ב-2024-09-26.
בהרטפור (נפאל)

בהרטפור (בנפאלית: भरतपुर महानगरपालिका) היא עיר בדרום-מרכז נפאל. זוהי העיר השלישית הכי מאוכלסת בנפאל אחרי קטמנדו ופוקהרה עם כ-369,377 תושבים (נכון לשנת 2021). בהרטפור היא אחת הערים הצומחות ביותר בנפאל ונחשבת למרכז כלכלי אזורי משמעותי. החקלאות היא ענף כלכלי משמעותי בבהרטפור, בדגש על ייצור ביצים, עופות, דבש, פטריות ופרחים. נדבך משמעותי נוסף בכלכלה המקומית הוא שירותי חינוך ובריאות. מבחינה דתית, 82.9% מהתושבים הם הינדים, 13.6% בודהיסטים, 1.8% נוצרים, 1.2% מוסלמים, 0.2% אנימיסטים, 0.1% קיראטיים ו-0.2% אחרים. 81.4% מהתושבים יודעים לקרוא ולכתוב, 1.6% יודעים רק לקרוא ו-17.0% לא ידעו לקרוא ולא לכתוב. יפן יוקוסוקה, מחוז קנאגאווה, יפן מדיה וקבצים בנושא בהרטפור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בהרטפור "Archived copy" (PDF). cbs.gov.np. אורכב מ-המקור (PDF) ב-6 בפברואר 2022. נבדק ב-22 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה); (עזרה) "Nepal Cities: Clean and Healthy Urban Development". Asian Development Bank. ביולי 2013. ארכיון מ-2018-12-24. נבדק ב-2018-12-23. {{cite web}}: (עזרה) "Healthy Profits in the Poultry Hub – CHITWAN REPORT". Business 360. ארכיון מ-9 באוגוסט 2018. נבדק ב-1 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) NepalMap Religion NepalMap Literacy
איטהארי

איטהארי (בנפאלית: ईटहरी) היא עיר במחוז סונסארי שבפרובינציית מס' 1 שבדרום-מזרח נפאל. ונחשבת למרכז עסקים ותחבורה חשוב וצומח. איטהארי ממוקמת כ-20 קילומטרים צפונית לבירטנגר ובמרחק דומה דרומית לדהאראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של נפאל משנת 2021, התגוררו באיטהארי 197,241 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בפרובינציה מס' 1, אחרי בירטנגר. מדיה וקבצים בנושא איטהארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איטהארי Nepal: Municipal Division (Districts and Local Units) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא נפאל ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טולסיפור

טולסיפור היא עיר תת-מטרופולינית בדרום-מזרח נפאל. טולסיפור הוקמה בשנת 1992 על ידי מיזוג עיריות קיימות. לפי מפקד האוכלוסין הלאומי משנת 2011 התגוררו בעיר כ-141,528 תושבים ב-31,243 משקי בית. מבחינת דתית, 97.8% מהתושבים הם הינדים, 0.9% בודהיסטים, 0.7% נוצרים, 0.5% מוסלמים ו-0.1% אחרים. 74.5% מתושבי העיר יודעים קרוא וכתוב, 1.7% ידעו רק לקרוא ו-23.7% לא ידעו לא לקרוא ולא לכתוב. אתר האינטרנט הרשמי של טולסיפור "National Population and Housing Census 2011" (PDF). Central Bureau of Statistics. בנובמבר 2017. ארכיון (PDF) מ-27 בינואר 2018. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) NepalMap Religion NepalMap Literacy