laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זכריהו

זְכַרְיָהוּ, דמות מקראית, נביא בימי עוזיהו. שמו מופיע בספר דברי הימים ב', פרק כ"ו, פסוק ה'. כתוב זה מתאר זכריהו כך: ”הַמֵּבִין בִּרְאֹת הָאֱלֹהִים”. עוזיהו נהג לדרוש באלוהים כדי לדעת כיצד יש לנהל את הממלכה, כאשר הנביא זכריהו היה בחיים. המחבר המקראי מציין כי ”וּבִימֵי דָּרְשׁוֹ אֶת-ה', הִצְלִיחוֹ הָאֱלֹהִים”. שמו של זכריהו זה, אשר מופיע בדברי הימים לא מופיע במקור אחר ואין מידע על נביא בשם זה אשר ניבא בימי המלך עוזיהו. יש הסוברים כי הכתוב ” בִּימֵי זְכַרְיָהוּ, הַמֵּבִין בִּרְאֹת הָאֱלֹהִים”, מציב את דמותו של זכריהו כחשובה ולכן גם הכתוב מציין את התקופה בו הוא מנבא כ”בִּימֵי”. על זהות נביא זה הועלו השערות שונות. רש"י סובר כי זכריהו אינו אלא המלך עוזיהו. ”בימי זכריהו - זה עזיהו וג' שמות נקראו לו עזיהו זכריהו עזריהו ודוגמא (ספר מלכים ב', פרק י"ב) יהואחז אחזיהו” במסכת סוטה מ"ח, ב' מזהה רש"י את זכריהו בזכריה בן יהוידע. יש קושי בזיהוי זה טמון בזמנו של זכריה בן יהוידע אשר חי בזמנו של המלך יואש מלך יהודה. היעבץ הוא אחד מהחולקים על זיהוי זה. לשיטתו, זכריהו בנו של יהוידע נסקל באבנים במצוות סבא רבא של עוזיהו. ואפשרי שכתוב זה לא נכתב בידי רש"י. יש הסוברים כי זכריהו זה הוא עזריהו הכוהן שהיה בין אלה שהזהירו את עוזיהו לא להקטיר לה' וכך לקחת מסמכויות הכהנים מאז ימי אהרון. הרב זאב יעבץ מזהה את זכריהו בזכריהו בן יברכיהו אשר שמו מופיע בספר ישעיהו לדעת הרב משה צבי סגל זיהוי זה אינו נכון וזאת מפני שבעל ספר דברי הימים אינו מכנה אותו נביא או חוזה כמו שהוא מכנה נביאים אחרים בספר. לשיטתו הכינוי ”הַמֵּבִין בִּרְאֹת הָאֱלֹהִים” אינו אלא חכם המבין במראות האלוהים. ספר דברי הימים ב', פרק כ"ו, פסוק ה' ספר דברי הימים ב', פרק כ"ו, פסוק ה' מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 204. ראו גם: רש"ש למסכת סוטה מ"ח, ב' יהודה אדרי, נביאים בתנ"ך, קריית גת, דני ספרים, 2011, עמ' 129. יהודה אדרי, נביאים בתנ"ך, קריית גת, דני ספרים, 2011, עמ' 129. ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק ב' משה צבי סגל, זכריה ט—יד, תרביץ, תרצ"ו, 248-247
סטודיו אייץ' בי

סטודיו אייץ' בי (באנגלית: HB Studio או Herbert Berghof Studio) הוא בית ספר המציע לימוד מקצועי באמנויות הבמה. סטודיו אייץ' בי נוסד ב-1945 על ידי הרברט ברגהוף ושוכן בגריניץ' וילג', ניו יורק. תוכנית הלימודים שלו כוללת שעורים במגוון תחומים, בכללם משחק, בימוי, מחזאות, תסריטאות, מחזות זמר, תנועה ומחול, תיאטרון בובות, לימוד מבטאים, וניתוח סצינות. שיעורים מסוימים מותנים בעמידה באודישנים. ב-1948 אוטה האגן הצטרפה לסטודיו כשותפתו האמנותית של ברגהוף, והשניים נישאו כעבור עשר שנים. שיעורי האמן שלה הובילה לכתיבת ספריה Respect for Acting ו-A Challenge for the Actor. ב-2010, ‏HB Studio ייסדו את מכון האגן. שמציע תוכנית מלאה בגישה פרקטית של אמנות המשחק שמבוססת על כיתות האמן של אוטה האגן. מדיה וקבצים בנושא סטודיו אייץ' בי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטודיו אייץ' בי אודות, באתר הספרייה הציבורית של ניו יורק פיטר פלינט, הרברט ברגהוף - שחקן, במאי ומורה נודע למשחק, הלך לעולמו בגיל 81, הניו יורק טיימס, 6 ביוני 1990
בית הדירות ריץ קרלטון (סן פרנסיסקו)

בית הדירות ריץ קרלטון (באנגלית: Ritz-Carlton Club and Residences) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב מרקט 690, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. בית דירות, המתנשא לגובה של 95 מטרים ובעל 24 קומות, נבנה על גגו של בניין כרוניקל הישן (באנגלית: Old Chronicle Building), שתוכנן על ידי משרד האדריכלים ברנהם ורוט ונבנה בין השנים 1888–1890. בשנת 1888 יזם מייקל הנרי דה-יאנג, הבעלים של עיתון סן פרנסיסקו כרוניקל, את הקמת בניין המשרדים לעיתון שהיה בבעלותו. לשם כך שכר את משרד האדריכלים ברנהם ורוט. עם סיום בנייתו, בשנת 1890, היה בניין כרוניקל בן 10 קומות ומגדל שעון בראשו שהתנשא לגובה של 66 מטרים מעל מפלס הרחוב. בזכות כך היה גורד השחקים הראשון בסן פרנסיסקו והבניין הגבוה ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית. בשנת 1905 התקיימו חגיגות הניצחון של ראש העיר הנבחר, יוג'ין שמיץ, תחת מגדל השעון של בניין כרוניקל הישן. חגיגות אלו, שכללו מופע זיקוקין די-נור, גרמו להצתה של המגדל. מגדל השעון שניזוק פורק ובמקומו בנה דה-יאנג 2 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב מרקט ו-6 קומות נוספות בחזית שפונה לרחוב קיארני. בנוסף, הבניין שרד את רעידת האדמה בשנת 1906 אך ניזוק באופן חמור בשריפה שפרצה לאחר מכן. הבניין נבנה מחדש לפי תכנונו של האדריכל ויליס פולק. בשנת 1924 עברה מערכת העיתון למיקומה הנוכחי בצומת הרחובות Fifth and Mission. משנה זו כונה הבניין "בניין כרוניקל הישן" של דה-יאנג. כחלק מניסיון להפוך אותו למודרני, שופץ הבניין בשנת 1962 באופן נרחב. במסגרת השיפוצים הוקם קיר מסך ממסגרות אלומיניום וזכוכית שכיסה את חזית הלבנים המקורית שלו. בשנת 2004 החליט בעל הבניין, חברת ריץ קרלטון, לשחזר את חזית הלבנים המקורית שלו, להסב אותו מבניין משרדים לבית דירות ולהוסיף 8 קומות על הבניין הקיים. שיפוץ זה הסתיים בנובמבר 2007 והבניין נפתח לציבור. בניין כרוניקל הישן (1901) בניין כרוניקל הישן לאחר רעידת האדמה והשריפה של 1906 בניין כרוניקל הישן לאחר השיפוץ (1915) גלויה המתארת את הכניסה לבניין כרוניקל הישן (משמאל) ומלון פאלאס סן פרנסיסקו (1915) בניין דה-יאנג לאחר שיפוץ חזיתותיו (1962–2005) גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בית הדירות ריץ קרלטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הדירות ריץ קרלטון (באנגלית) בית הדירות ריץ קרלטון באתר Emporis Carol S. Prentice (1 בינואר 2006). 1906 San Francisco Earthquake Centennial Field Guides: Field Trips Associated with the 100th Anniversary Conference, 18-23 April 2006, San Francisco, California. Geological Society of America. pp. 45–50. ISBN 978-0-8137-0007-6. {{cite book}}: (עזרה) King, John (27 בדצמבר 2007). "S.F.'s restored de Young building stunning at street level". San Francisco Chronicle. נבדק ב-23 בנובמבר 2013. {{cite news}}: (עזרה) Winfield Scott Downs; American Historical Company (1934). Encyclopedia of American biography: New series. American Historical Society. p. 420. At a somewhat later date, Mr. de Young purchased the southeast corner property at Fifth and Mission streets and erected thereon the present Chronicle Building, a modern three-story structure, 275 by 225 feet, which was completed on October 22, 1924. This was thenceforth known as the Chronicle Building while the former home of the paper became the de Young Building.
אלנסון

אלנסון (בצרפתית: Alençon) היא קומונה בנורמנדי, ובירת מחוז אורן. אלנסון נוסדה על ידי אלאנים במאה ה-4. האזכור הראשון לשם אלנסון הוא במסמך מהמאה ה-7. במהלך המאה ה-10, העיר הייתה גוף עצמאי בין נורמנדי למיין. בין השנים 1049–1051 הטיל ויליאם, דוכס נורמנדי מצור על העיר ולבסוף כבש אותה. העיר נכבשה על ידי האנגלים במהלך המלחמות האנגלו-נורמניות בין 1113 ל-1203. העיר הוכרזה כדוכסות ב-1415, ובניו של מלך צרפת (עד המהפכה הצרפתית) החזיקו בתואר דוכס אלנסון. ב-17 ביוני 1940 נכבשה אלנסון על ידי הצבא הגרמני. ב-12 באוגוסט 1944 הייתה לעיר הראשונה שנכבשה על ידי צבא צרפת החופשית בפיקוד פיליפ לקלרק. לאלנסון חמש ערים תאומות: הממלכה המאוחדת בייסינגסטוק, הממלכה המאוחדת בלגיה בריין ל'אלווד, בלגיה מאלי קוטיאלה, מאלי גרמניה קואקנברוק, גרמניה הממלכה המאוחדת קרינאנט, הממלכה המאוחדת אתר האינטרנט הרשמי של אלנסון (בצרפתית) האתר הרשמי של עיריית אלנסון. אלנסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלנסון, ברשת החברתית פייסבוק אלנסון, ברשת החברתית אינסטגרם אלנסון, סרטונים בערוץ היוטיוב
טיסה 3352 של אירופלוט

טיסה 3352 של אירופלוט הייתה טיסת פנים מקרסנודאר לנובוסיבירסק עם עצירת ביניים באומסק שברוסיה. ב-11 באוקטובר 1984, בעת נחיתה בשדה התעופה של אומסק, פגע המטוס ברכב שירות על המסלול. כתוצאה מכך נהרגו 174 אנשים על המטוס ועוד 4 אנשים על הקרקע. התורם העיקרי לתאונה הוא פקח הטיסה שנרדם במהלך המשמרת. זוהי אחת התאונות האוויריות הקשות ביותר שהתרחשה באדמת רוסיה. בשעה 5:00, טיסה 3352 הייתה בהכנות לנחיתה באומסק. באותו הזמן המטוס שהיה מדגם טופולב Tu-154, היה המטוס היחיד שהתקרב לאומסק והוא קיבל אישור לנחיתה. בשעה 5:20 ביקש צוות הקרקע אישור לייבש את המסלול עקב הגשם ומחשש להחלקה. פקח הקרקע שהיה בתפקיד נתן להם אישור ונרדם לאחר מכן, הוא שכח להפעיל את אזהרת "מסלול תפוס". בכל מקרה תקנות שדה התעופה אוסרות על סגירת או פתיחת מסלול ללא אישור הפקח הראשי או סגנו, דבר אשר לא התבצע. צוות התחזוקה התמקם עם 3 רכבים במסלול: טרקטורון, משאית אוראל ומשאית KrAZ. הרכבים הכילו דלק רב על מנת להפעיל מייבש לשימוש על המסלול. הצוות הפר את הוראות הבטיחות בכך שלא הפעיל אורות מהבהבים על גגות הרכבים, הסיבה היא כי האורות הפריעו להם ולכן כיבו אותם כאשר התחילו לעבוד על המסלול. צוות המטוס לא יכל לראות את העובדים על המסלול, לעומת זאת צוות התחזוקה ראה את המטוס מתקרב ממרחק רב, כאשר אורות הנחיתה שלו דולקים. צוות הקרקע ניסה ליצור קשר 3 פעמים עם פקח הקרקע, אך לא קיבל מענה ולכן החליט להתעלם מהמטוס במחשבה שמדובר במטוס שלא ינחת לבסוף. בשעה 5:35, טיסה 3352 ביקשה אישור לנחיתה מפקח הגישה. הבקשה נשלחה פעמיים מכיוון שהטייסים הבחינו בעצמים מעורפלים על המסלול, ורצו לוודא שאין בו מכשולים. הפקח אישר שהמסלול פנוי, ואז פנה פקח הגישה לפקח הקרקע ולא קיבל תשובה, במקביל פנה לפקח הטיסה וקיבל תשובה לא שלא נקלט היטב ונשמעה כמו "פנוי" (Free, ברוסית במקור: бодна, במקום נשמע כמו: свободна). פקח גישה הכריז שהמסלול פנוי, למרות שלא היה בקשר עין איתו, ובניגוד לתקנות המחייבות אותו לא לאשר נחיתה אם אין אישור וודאי שהמסלול פנוי. פקח הקרקע היה אמור לראות את המסלול, אך הוא נרדם. בשעה 5:38 עבר המטוס את הנקודה הנמוכה ביותר בה ניתן לבטל את הנחיתה. המטוס נחת במהירות רגילה של 240 קמ"ש. בנגיעה בקרקע, זיהה צוות המטוס את הרכבים על המסלול וניסה להפנות את המטוס, אך בשלב זה לא היה ניתן למנוע את התאונה. המטוס פגע ב-2 המשאיות והצית 7 טון של דלק שאוחסן בכל אחת מהן, בנוסף למכל הדלק של המטוס. המטוס התהפך והתפרק, השבר במכלי הדלק הבוערים, גרם לדלק בוער להיכנס לתוך גוף המטוס ולשרוף את כל הנוסעים, למעט אחד. תא הטייס נותק מהמטוס והמשיך לנוע על המסלול, כל 4 אנשי הצוות שהיו בו שרדו. 4 אנשי תחזוקה שהיו על הקרקע נהרגו. החקירה קבעה כי התאונה נגרמה בעקבות שרשרת טעויות, בעקבות רשלנות הפקחים, וכן בעקבות אין ציות לנוהלי הבטיחות והזנחת תחזוקה בסיסית. פקח הקרקע נמצא האשם הישיר מכיוון שנרדם במהלך עבודתו, בנוסף הוא אישר לצוותי התחזוקה להיכנס למסלול ולא סימן אותו כתפוס. נגזרו עליו 15 שנות מאסר והוא התאבד בכלא. בנוסף על מנהל הפקחים נגזרו 15 שנות מאסר, על פקח הגישה 13 שנות מאסר, ועל מנהל התחזוקה בשדה התעופה - 12 שנות מאסר. כל השלושה ערערו על גזר הדין ונדחו. לא נמצאו טעויות בפעולת צוות המטוס.
הולם

האם התכוונתם ל... איים מאיי אורקני בסקוטלנד גלימס הולם – אי באיי אורקני שבצפון סקוטלנד הולם אוף פאפא – אי בלתי מיושב בצפון איי אורקני שבצפון סקוטלנד לינגה הולם – אי בלתי מיושב בקבוצת איי אורקני שבצפון סקוטלנד לם הולם – אי בלתי מיושב באיי אורקני שבצפון סקוטלנד אישים איאן הולם – שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי אלינור הולם – שחיינית אמריקאית האניה הולם – רקדנית, כוריאוגרפית, ומורה למחול, ממייסדי המחול המודרני בארצות הברית סטפן הולם – אתלט עבר שוודי, אלוף אולימפי וסגן-אלוף העולם בקפיצה לגובה סלסט הולם – שחקנית קולנוע טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית הולמס
אצטדיון ארטמיו פרנקי

אצטדיון ארטמיו פרנקי (איטלקית: Stadio Comunale Artemio Franchi) הוא אצטדיון כדורגל בפירנצה, איטליה. ומשמש כאצטדיונה הביתי של פיורנטינה. האצטדיון נחנך בשנת 1931 ומכיל 47,290 מקומות ישיבה. האצטדיון ממוקם בצפון מזרח פירנצה. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי פייר לואיג'י נרווי (Pier Luigi Nervi), ונקרא במקור סטאדיו קומונלה (Stadio Comunale). ב-13 בספטמבר 1931 נחנך האצטדיון משחק בין פיורנטינה לאדמירה וואקר (0-1). אצטדיון נקרא על שמו של נשיא פיורנטינה לשעבר, ארטמיו פרנקי, החל משנת 1991. האצטדיון לקח חלק באירוח משחקי מונדיאל 1934 ומונדיאל 1990 אשר לקראתו עבר מתיחת פנים שכללה בין היתר את הרחבת קיבולת האצטדיון וביטול מסלולי האתלטיקה. כמו כן, אירח האצטדיון משחקים משלב הבתים של טורניר הכדורגל של אולימפיאדת רומא. ב-25 בנובמבר 1984 נרשם שיא הצופים למשחק באצטדיון כאשר 58,271 צופים נכחו במשחק בין פיורנטינה לאינטר מילאנו. נבחרת איטליה שיחקה באצטדיון, המשחק הראשון היה ב-7 במאי 1933 בניצחון 2-0 על צ'כוסלובקיה. האצטדיון אירח שני משחקי מוקדמות יורו 2012. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון ארטמיו פרנקי בוויקישיתוף
רחוב גלי תכלת

רחוב גלי תכלת שבהרצליה פיתוח נחשב לרחוב היקר בישראל. הרחוב ממוקם בחלקה המערבי של הרצליה פיתוח ובנוי על המצוק הנמצא בקו ראשון אל הים. ברחוב גלי תכלת 82 בתים פרטיים. הבתים שמספרם זוגי נמצאים בחלקו המערבי של הרחוב וצופים אל הים, דבר ההופך אותם ליקרים במיוחד. רחוב גלי תכלת הוא רחוב חד-סטרי. הרחוב מתחיל בצומת המחבר בין רחוב וינגייט לרחוב בזל (בצמוד לכיכר משה דה שליט) וממשיך דרך גינת צבי ברנזון בו נמתחת טיילת הרצליה. בהמשך הרחוב קיים צומת המחבר את רחוב גלי תכלת עם רחוב המעפילים, ובהמשך מתחבר הרחוב עם רחוב קרן היסוד. קצה הרחוב מסתיים בנקודת מפגש עם רחוב וינגייט, בגן שמואל תמיר. החל מבית מספר 28 והלאה (בבתים שמספרם זוגי) קיים נוף פתוח לים, וברובם קיימת אף גישה ישירה מחצר הבית אל החוף, דבר המייקר עוד יותר את מחירם של בתים אלה. באופן טבעי, רוב בעלי הנכסים ברחוב הם אנשים אמידים ובעלי הון, ביניהם גם תושבי חוץ רבים. בשנת 2010 רכש איש העסקים טדי שגיא את הבית היקר ביותר בישראל במחיר של כ-145 מיליון שקלים. מדובר בווילה בשטח בנוי של 2,000 מ"ר על מגרש של כשני דונם, הכוללת מקלט אטומי, חדר כושר, מרתף יינות, קולנוע פרטי, בריכה ומעלית פנימית המובילה לים. במקור, הבית נבנה על ידי איש העסקים מרטין שלאף בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20. ברחוב ממוקמים גם בתיהם של שגרירי ארצות הברית, אוסטרליה, פנמה, סין והודו, ביתו של שגריר ישראל במצרים לשעבר פרופסור שמעון שמיר (אשר הוא ובתו מחזיקים שני בתים צמודים ברחוב), האדם העשיר בישראל אייל עופר, האוליגרך הרוסי-יהודי ליאוניד נבזלין, אשר רכש את בית אמו של איש העסקים לוני הרציקוביץ', יזם הנדל"ן דורון אביב, עירית שטראוס, ג'ורג' חורש, ד"ר רפי גדרון (ממייסדי כרומטיס) ואיש העסקים נוחי דנקנר. בשנת 2011 רכש המדען הצרפתי-יהודי (שכיהן כנשיא אורט העולמי) ז'אן דה גינזבורג שני בתים צמודים בסכום של כ-70 מיליון שקלים כל אחד, במטרה לבנות על שני המגרשים בית אחד גדול. שי שגב, הצצה לרחוב גלי תכלת, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2010 קובי בורנשטיין, ביתו של שגריר ארה"ב הועמד למכירה בסכום עתק, באתר בחדרי חרדים, 30 ביוני 2020 אסף קמר, בית ב-230 מיליון שקל: כך נראים החיים ברחוב היוקרתי בישראל, באתר ynet, 6 בינואר 2023 עירית אבישר, עינת פז-פרנקל, ‏טדי שגיא רכש הבית היקר בישראל מידי זקי רכיב, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2010
דובר הקרמלין

דובר הקרמלין הוא מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה (ברוסית: Пресс-Секретарь Президента Российской Федерации) ומשמש כדוברו של נשיא רוסיה. תפקיד זה נחשב לאחד הבכירים ביותר בצוות העובדים של הקרמלין. תפקידו העיקרי של הדובר הוא הצגת סדר יומו ועמדת של הנשיא בפני התקשורת, כמו גם ארגון מסיבות עיתונאים נשיאותיות. המידע הנמסר לתקשורת כולל תקציר של סדר היום של הנשיא, עם מי נפגש הנשיא באותו יום ועמדת הקרמלין בנוגע לאירועים שונים. דובר הקרמלין אחראי להפקת אירועי תקשורת של שו"ת ומסיבות עיתונאים שנתיים של הנשיא המשודרים בשידור חי בטלוויזיה. מזכירי העיתונות הנשיאותיים מתפקדים כשופר ההסברה של הנשיא הרוסי. דובר הבית הלבן דובר ראש הממשלה (ישראל) תא כתבי הקרמלין אתר האינטרנט הרשמי של דובר הקרמלין (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של דובר הקרמלין (באנגלית) הדף הרשמי באתר נשיא רוסיה הודעות שוטפות של הדובר באתר הקרמלין
ליגה א'

האם התכוונתם ל... ליגה א' (כדורגל) ליגה א' (כדורסל) – אחת מליגות הכדורסל הנמוכות בישראל
בניין עירייה

בניין עירייה מהווה המבנה המרכזי של מושב השלטון המקומי או מרכז האדמיניסטרציה העירונית (מוניציפלית) בכל עיר, עיירה או מועצה מקומית. בבריטניה ואוסטרליה מכונה הבניין לעיתים "בית הגילדות" (guildhall). הבניין משמש את משרדו של ראש העיר וכן את חדר ההתכנסויות של מועצת העיר, וכן את משרדי העירייה, ומשרדי מתן השירות לתושבי העיר או העיירה. בתקופת התנ"ך מתוארים זקני העיר היושבים בשער העיר, ומנהלים למעשה את העיר, ואולם בערי הממלכה במזרח התיכון ניהול העיר בוצע על ידי מוסדות השלטון של המלוכה ששלטה בעיר. בתקופת האימפריה הרומית נבנו בערים מבני בזיליקה ששימשו כבתי משפט, שווקים וכן כאתרי מסחר והחלפת כספים. בימי הביניים נבנו בערים "אולמות ראשיים" בארמונו או טירתו של האציל הפאודלי ששלט בעיר והוא נתן שירותי שלטון (לרוב שירותי משפט) לתושבי העיר. בשלהי ימי הביניים, בערים החופשיות של אירופה וכן בערי השוק נבנו מבני שוק ששימשו גם להתכנסויות תושבי העיר, ונתנו שירותים לתושבים. מבנים אלה היו למעשה המבנים הראשונים של שירותים מוניציפליים. בניין עיריית קלן נבנה בשנת 1135 והוא דוגמה למבנה ראשון מסוג זה. גם הפאלאצו פובליקו שנבנה בעיר סיינה באיטליה בשנת 1297 והפאלאצו וקיו שנבנה בעיר פירנצה בשנת 1299. היו אלה מבנים מבוצרים שכללו מגדל גבוה, אולם התכנסות גדול וכן מספר חדרי משרדים שנתנו שירותים עירוניים וכללו ארכיונים עירוניים. שני מבנים אלה הפכו לדגם המקובל באירופה של בניין עירייה. לימים בראש מגדלי העירייה הוצבו שעונים אשר דה פקטו כיוונו את חייהם ועבודתם של תושבי העיר. בניין עיריית בריסל שנבנה במאה ה-15 הכולל מגדל שעון שגובהו 96 מטרים, שימש אבטיפוס למבני העירייה שנבנו באירופה ברחבי המאה ה-19, כגון בניין עיריית וינה. במהלך המאה ה-19 החלו מבני העירייה לכלול "חדרי קריאה" במטרה להשכיל את תושבי העיר, ואלה לימים התפתחו לספריות עירוניות. מדיה וקבצים בנושא בניין עירייה בוויקישיתוף בניין עירייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הניו יורק טיימס, 24 במאי 2012, מייקל מ. גרינבאום, "כתבי העירייה חוזרים למקום מושבם הקודם" (The Reporters of City Hall Return to Their Old Perch)
גביע דייוויס 1997

גביע דייוויס 1997 הייתה התחרות ה-86 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 127 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון. מחזיקת הגביע נבחרת צרפת הודחה בסיבוב הראשון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין ארצות הברית בגטבורג. הוא הסתיים עם התוצאה 0:5 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם ה-6 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים: ברזיל, גרמניה, רוסיה, הודו ושווייץ נותרו בבית העליון בלגיה, סלובקיה וזימבבואה עלו לבית העליון צרפת, מקסיקו, ורומניה ירדו לבתים האזוריים בתחרות שנת 1997, נבחרת ישראל שיחקה בבית אירופה. במשחקה הראשון היא שובצה נגד נבחרת סלובקיה והפסידה. בעקבות ההפסד היא שובצה נגד נבחרת מרוקו, זכתה בניצחון טכני ובכך נותרה בבית אירופה. אתר התחרות
אנגקור תום

אנגקור תום או אנגקור ת'ום (בקמרית: អង្គរធំ - מילולית "העיר הגדולה") הוא מיקומה של הבירה העתיקה של ממלכת אנגקור הקדומה. עם מותו של סוריאוָארמאן השני, בערך בשנת 1150, השתרר במדינה הקמרית מצב של אנרכיה, סכסוכים פנימיים ולחץ חיצוני, שהגיע לשיאו בשנת 1177, כאשר בני עם הצ'אמפה, ששלטו בווייטנאם של היום באותה תקופה, פשטו דרך נהר המקונג ודרך אגם טונלה סאפ, בזזו את עיר הבירה יאשודהארפורה והרגו את המלך. המלך ג'איאוָרמאן השביעי הצליח להדוף את התוקפים בסדרת קרבות בים וביבשה. בשנת 1181 עלה ג'איאוארמן על כס המלכות, וכדי לחגוג את ניצחונו בנה על חורבות יאשודהארפורה את הבירה החדשה אנגקור תום, בה נבנו מקדשי ענק ובהם מקדש באיון וכן ארמון מלכותי. בעיר התגוררו בין 80,000 ל-150,000 תושבים. המקדש האחרון שנבנה בעיר היה מקדש מנגלרתה בשנת 1295. לאחר מכן החלה שקיעת העיר, ומבני העיר עשויים עץ לא שרדו עד ימינו. העיר נותרה בירת הממלכה עד שננטשה בשנת 1609 ואבדה בג'ונגלים. העיר אנגקור תום נבנתה על גדתו המערבית של נהר סיאם ריפ, אחד מהנהרות המזינים את אגם טונלה סאפ. העיר נבנתה שלה צורה רבועה, וארבעה שערים בחומותיה - אחד לכל כיוון, כאשר כל שער מוליך לאחד משני הרחובות החוצים את העיר בצורת צלב. שער נוסף שכונה "שער הניצחון" נבנה 500 מטרים צפונית לשער המזרחי, והוא מוביל לדרך המקבילה לדרך הראשית, והמקשרת בין שער זה לארמון במרכז העיר. לעיר נבנו חומות שגובהם 8 מטרים, והם מוקפות בחפיר. אורך כל צלע מחומות העיר 3 ק"מ, ושטחה של העיר 9 קמ"ר. השער הדרומי של העיר מצוי כ-7.2 ק"מ צפונית לעיר סיאם ריפ של ימינו, ו-1.7 ק"מ צפונית לאנגקור ואט. בראש כל אחד משערי העיר מגדל שגובהו 23 מטרים, ועליהם פניו של המלך בתקופתן נבנו. בחזית כל שער, בצד שמאל נמצאים פסלים של יצורים שמימיים טובים (דֶוָוס) ובצד ימין פסלים של יצורים שמימיים רעים (אסוּרָאס), וכל שורת פסלים אוחזת בנאגה כמו במשחק משיכות. ייתכן כי זו רמיזה לסיפור חביצת ים החלב במיתולוגיה ההודית. בתוך העיר נבנתה מערכת של תעלות שהזרימו מים מכיוון צפון מזרח לדרום מערב, לשימוש תושבי העיר. מבני המגורים בעיר, העשויים עץ לא שרדו עד ימינו, וכיום שטח העיר מכוסה עצי ג'ונגל. במרכז העיר שרדו מספר מקדשים ובהם מקדש באיון וכן מבנה טרסת הפילים ששימשה למצעדים צבאיים וכשטח אימונים עבור הצבא. מדיה וקבצים בנושא אנגקור תום בוויקישיתוף Glaize, Maurice. 2003. English translation of the 1993 French fourth edition. The Monuments of the Angkor Group
ביג מאמא

ביג מאמא (באנגלית: Big Momma's House) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2000. הסרט עוסק בסוכן FBI המתחזה לאישה מבוגרת המכונה "ביג מאמא" במטרה ללכוד פושע נמלט. הסרט נפתח בזירת קרבות כלבים לא חוקית בקוריאה, כאשר סוכן ה-FBI ג'ון מקסוול נתפס. מלקולם טרנר, סוכן FBI המתמחה בהסוואה, יוצא לעזרתו של ג'ון בעוד סוכני FBI נכנסים לאזור. בינתיים, לסטר וסקו, פושע במאסר עולם המואשם בשוד מזוין ורצח, נמלט בהצלחה מהכלא. ג'ון ומלקולם, במסגרת משימה ללכידת לסטר, מגיעים לעיירה בג'ורג'יה, מתוך הציפייה שלסטר יבוא לבקר את בת-זוגו לשעבר שרי, שככל הנראה סייעה לו בשוד בכך שנתנה לו מפתח לכספת, ובנה טרנט. מלקולם וג'ון משקיפים על ביתה של אישה דרומית גדולת ממדים, האטי מיי פירס, המוכרת יותר בכינוייה ביג-מאמא", שעל פי הציפיות תארח את שרי בביתה. להפתעתם, ביג-מאמא עוזבת בפתאומיות את העיירה. כדי להמשיך במשימה, מלקולם מחליט להתחזות לביג-מאמא, ולארח במקומה את שרי ובנה. במהלך המשימה, מלקולם בטעות נפגש עם שרי ללא תחפושת. כדי לא לעורר חשד, הוא מעמיד פנים שהוא חשמלאי. הוא אף מתיידד עם שרי וטרנט, בתור עצמו, והולך איתם לדוג באחד מהימים. בהמשך, מכרים של ביג-מאמא מארגנים לה מסיבת יום הולדת בהפתעה, בזמן שביג-מאמא האמיתית חוזרת מוקדם מהצפוי. במהלך המסיבה, מלקולם מבחין בכסף גנוב המושתל במזוודתו של טרנט. שרי, שנמצאת במקום, מבינה שלסטר השתיל את הכסף ללא ידיעתה, ובא עבורו. היא בנוסף מספרת למלקולם את מה שבאמת קרה בשוד: היא לא נתנה ללסטר את המפתח לכספת, אלא הוא גנב אותו ממנה. שרי, שפחדה שתפוטר מעבודתה עקב איבוד המפתח, לא סיפרה כלום. מאוחר יותר, לסטר מגיע לביתה של ביג-מאמא. הוא לוקח איתו את שרי וטרנט, אך נתפס על ידי ג'ון ומלקולם לפני שמספיק לעזוב. בנוסף, התחפושת של מלקולם נהרסת בזמן התקרית, כאשר ביג-מאמא האמיתית ושרי עדים. שרי כועסת עליו שהתחזה לביג-מאמא, אך הוא מצליח לגשר איתה. ביג מאמא 2 ביג מאמא 3: הבן כמו האבא (אנ') "ביג מאמא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ביג מאמא", באתר נטפליקס "ביג מאמא", באתר AllMovie (באנגלית) "ביג מאמא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ביג מאמא", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ביג מאמא", באתר Metacritic (באנגלית) "ביג מאמא", באתר אידיבי "ביג מאמא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Big Momma's House, באתר IMDb
נובי בצ'יי

נוֹבִי בֶּצֶ'יי (בסרבית בכתב קירילי: Нови Бечеј, בסרבית בכתב לטיני: Novi Bečej) היא עיר ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באנאט המרכזי אשר בפרובינציית וויבודינה. במהלך המאה ה-9 הוקם במקום מנזר בנדיקטיני. בשלהי המאה ה-11, עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה מתועד לראשונה ישוב במקום. ב-1551 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה נובי בצ'יי לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור הבאנאט ובכללו העיר נובי בצ'יי נותר בחזקת הגרמנים. בשלהי 1944 שוחררה העיר על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה נובי בצ'יי בשטחי סרביה. יהודים הגיעו לנובי בצ'יי ככל הנראה בראשית המאה ה-19 וב-1828 הוקם במקום בית עלמין. ב-1839 נמנו בעיר 154 יהודים. ב-1865 הוקם בית הכנסת של הקהילה. ב-1910 התגוררו בנובי בצ'יי 228 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נרשמה בנובי בצ'יי פעילות ציונית והוקמו סניף של ההסתדרות הציונית ביוגוסלביה וארגוני נוער וכן הופץ עיתון קהילתי בהונגרית. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בנובי בצ'יי 204 יהודים. לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר בּאוֹדְרָה (סרבית: Beodra) אשר אוחד לאחר מלחמת העולם השנייה לשטחי הכפר נוֹבוֹ מִילוֹשֶבוֹ(אנ'). קהילה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1880 הוקם בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1941 נהרס מבנה בית הכנסת. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפת יהודים. נערכו אקציות בעיר ובכפרי הסביבה ובהן נעצרו מרבית התושבים היהודים. הם רוכזו בבית הכנסת בנובי בצ'יי ומשם גורשו לבלגרד ולפנצ'בו. שם מצאו חלקם את מותם והשאר גורשו אל מחנות ההשמדה ונרצחו שם. הקהילה לא חידשה את פעילותה וב-1961 התגוררו בנובי בצ'יי שלושה יהודים. ב-1947 נהרס מבנה בית הכנסת. מדיה וקבצים בנושא נובי בצ'יי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נובי בצ'יי רשימת נרצחים בשואה מהעיר נובי בצ'יי, במאגר המידע של יד ושם Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית) [1], מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-14 במרץ 2015 (בסרבית). "בצ'יי החדשה" להבדיל מהעיר הסמוכה סטארי בצ'יי, דהיינו "בצ'יי הישנה" אתרי מורשת בוויבודינה, באתר jewish-heritage, אוחזר ב-14 במרץ 2015 (באנגלית). בית הכנסת בנובי בצ'יי, vojvodinacafe.rs, אוחזר ב-17 במרץ 2015 (בסרבית). הקהילה היהודית בנובי בצ'יי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 177.