laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבא שחרור קוסובו

צבא שחרור קוסובו (באלבנית: Ushtria Çlirimtare e Kosovës או בראשי-תיבות: UÇK) היה ארגון גרילה חצי-צבאי אלבני אשר פעל להשגת עצמאות לחבל קוסובו מידי יוגוסלביה וסרביה בסוף שנות ה-90. כתב ה-BBC בחבל הבלקן פול ווּד כתב בשנת 2001 כי "צבא שחרור קוסובו הפך לארגון הגרילה המצליח ביותר של העת החדשה". על פי עיתונאי הפלילים, ג'פרי רובינסון, ארגון ה-KLA הוא הוכחה ל"קשר ישיר בין אוסאמה בן לאדן לאלבנים". המערכה של הארגון נגד כוחות הביטחון של סרביה גררה תגובת נגד חמורה של צבא יוגוסלביה אשר הובילה למלחמת קוסובו שהתחוללה באזור בשנים 1996–1999. ה-CIA, ארצות הברית, האו"ם והרשויות היוגוסלביות מחשיבות את צבא שחרור קוסובו לארגון טרור. הממשלה הסרבית דיווחה שאנשי הארגון הרגו יותר מ-10,000 אזרחים סרבים ואלבנים. בתגובה לפעולות הגרילה של צבא שחרור קוסובו, הצבא והמשטרה היוגוסלביים פתחו בפעולות נגד אלימות אשר הובילו לעקירתם של אלבנים בני חבל קוסובו ולהברחתם למקדוניה ולאלבניה השכנות. פעולות אלו של צבא יוגוסלביה הוכרזו כטיהור אתני על ידי ארגוני זכויות אדם וממשלות נאט"ו. פעולות אלו ביחד עם מה שנתפס בעיני מדינות אירופה המערבית ככישלון למנוע התרחשות של זוועות במהלך מלחמת בוסניה, הביאו לידי המלחמה הראשונה אי-פעם של נאט"ו נגד מדינה ריבונית (מלחמה שחוקיותה מוטלת בספק עד היום בשל אי קבלת החלטה המאשרת שימוש בכוח במועצת הביטחון של האו"ם). ישנן טענות כי צבא השחרור של קוסובו כולל כ-1,000 שכירי חרב זרים מאלבניה, ערב הסעודית, תימן, אפגניסטן, בוסניה והרצגובינה וקרואטיה. כמו כן נטען כי בין שכירי החרב היו מדריכים בריטים וגרמנים. שכירי חרב אלה הם לרוב אזרחים אלבנים, ובמיוחד קציני צבא אלבנים לשעבר, שוטרים וחברי כוחות הביטחון הממלכתיים. על פי דיווחים סרביים, מחנות האימונים העיקריים של הארגון באלבניה הם Ljabinot ליד טירנה, טרופוג'ה בסמוך לגבול יוגוסלביה–אלבניה, Kuks ו-Bajram Curi בסמוך לגבול יוגוסלביה–אלבניה. סרביה טוענת כי מקומות אלה מהווים גם את מטה הפיקוד והיחידות של הצבא והמשטרה האלבנית בחלק הצפון-מזרחי של אלבניה והמרכזים לגיוס חסידיו של נשיא אלבניה המודח סאלי ברישה. ביולי 2014 הכריז התובע הראשי של האיחוד האירופי, קלינט ויליאמסון, כי בכירים בצבא השחרור של קוסובו ביצעו לאחר מלחמת קוסובו פשעי מלחמה חמורים, בכלל זה טיהור אתני של סרבים וצוענים, אלימות מינית, חילול מבני קודש וסחר באיברים. כוח הביטחון של קוסובו מדיה וקבצים בנושא צבא שחרור קוסובו בוויקישיתוף צבא שחרור קוסובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקירת מלחמת נאט"ו בקוסבו, נועם חומסקי, אפריל-מאי 2001 ארגוני זכויות אומרים שהפצצת נאט"ו ביוגוסלביה אינה חוקית, הניו יורק טיימס, 8 ביוני 2008 Kosovo Liberation Army (KLA) – Ushtria Clirimtare E Kosoves (UCK), GlobalSecurity.org האיחוד האירופי קבע: צבא השחרור של קוסובו ביצע פשעי מלחמה חמורים, באתר הארץ, 29 ביולי 2014
ימין ישראל

ימין ישראל היא מפלגת ימין ישראלית. המפלגה נוצרה כאשר פרופ' שאול גוטמן פרש ממפלגת מולדת במהלך הכנסת השלוש עשרה והקים את סיעת היחיד "ימין ישראל". המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת מספר פעמים (לעיתים במשותף עם מפלגות אחרות), אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה. ב-24 ביולי 1995 פרש ח"כ שאול גוטמן ממולדת ויצר סיעת יחיד. יחד עם מרים לפיד (שהייתה מס' 4 ברשימת מולדת, אך נשארה מחוץ לכנסת) הוא הקים את המפלגה ורשם אותה אצל רשם המפלגות. כנגד רישום המפלגה הוגשו ונדחו מספר ערעורים לרשם המפלגות ועתירה לבית המשפט העליון. בבחירות לכנסת הארבע עשרה (1996) התמודדו לפיד וגוטמן בראש רשימה לכנסת, אך המפלגה זכתה ב-2,844 קולות בלבד לא עברה את אחוז החסימה. המפלגה המשיכה להתקיים, אך לא התמודדה בבחירות לכנסת החמש עשרה (1999). לאחר פרישת גוטמן ולפיד נבחרה אליונור שיפרין כיו"ר המפלגה ופרופ' פול איידלברג נבחר לנשיא המפלגה. בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) חברה המפלגה לחרות - התנועה הלאומית בראשות מיכאל קליינר וברוך מרזל. שיפרין הוצבה במקום החמישי ואיידלברג הוצב במקום השביעי ברשימה. גם חרות לא עברה את אחוז החסימה. בספטמבר 2005 התאחדה ימין ישראל עם חזית יהודית לאומית בראשות ברוך מרזל (מועמד מספר 2 ברשימת חרות לכנסת השש עשרה) ובבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) הוצבו שיפרין ואיידלברג במקומות השישי והשביעי בהתאמה. גם רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה. במאי 2007 הודיעה ימין ישראל על היפרדותה מחזית יהודית לאומית עקב חילוקי דעות אידאולוגיים . המפלגה לא השתתפה בבחירות מבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009) והלאה. סיעת ימין ישראל בכנסת השלוש־עשרה, באתר הכנסת רע"א 7504/95 גאנם יאסין נגד רשם המפלגות, פ"ד נ(2) 45, באתר "נבו" רע"א 7504/95 גאנם יאסין נגד רשם המפלגות, פ"ד נ(2) 45 שי חורב, סיעה זמנית: הסיעות והמפלגות בכנסת ישראל שהיו ואינן עוד, חיפה: הוצאת דוכיפת, ה'תשס"ח 2008, עמ' 211. מפלגת ´ימין ישראל´ הצטרפה למפלגת ´חירות´ בראשות קליינר, 11 בדצמבר 2002, באתר ערוץ 7. "The Merger of Yamin Israel and the Jewish National Front", ‏ 14 בספטמבר 2005, הודעה רשמית באתר "Torah Democracy" (באנגלית). "Yamin Israel Dissociates From Hazit",‏ 16 במאי 2007, הודעה רשמית באתר "Torah Democracy" (באנגלית).
אברהם עצמון

אברהם עצמון (1909–1981) היה קצין רפואה ראשי השני בצה"ל. לאחר שחרורו נעשה יו"ר ארגון רופאי בריאות הציבור, מונה לראש האגף לשעת חירום במגן דוד אדום וניהל את המכון לרפואה ספורטיבית בהתאחדות לכדורגל בישראל. בשנת 1962 שימש כיושב ראש צוות - ארגון גמלאי צה"ל. עצמון נולד בשנת 1909 בפולין. בשנת 1937 גויס לשורות הצבא הפולני, במסגרתו סיים את לימודיו בבית הספר לקציני רפואה בוילנה ובמשך כשנה שירת כרופא צבאי. בין השנים 1939–1941 עבד כרופא כירורג בבית החולים היהודי בלומז'ה. בראשית מלחמת העולם השנייה הצטרף עצמון לקבוצת פליטים יהודים. במהלך בריחתם נפצע עצמון באורח אנוש והופנה לטיפול רפואי, לאחריו נשלח לגטו סלונים והחל לארגן בו את מערך הבריאות. בעת שהוצא לחקירה, נמלט והצטרף לקבוצת פרטיזנים. במשך כשנתיים (1943–1945) שימש רופא ראשי עבור קבוצות הפרטיזנים. בתום המלחמה פנה לעלות לארץ ישראל, אך בהגיעו לגרמניה קיבל על עצמו את האחריות להגנת המחנות של שארית הפליטה. הנשק שהועבר לו לצרכים אלו על ידי צבא ארצות הברית הועבר על ידו לארץ עבור ההגנה. בהמשך מונה כמזכיר ארגון שארית הפליטה בגרמניה. בשנת 1948 עלה ארצה ועם הקמת צה"ל מונה לקצין רפואה פיקודי בפיקוד צפון. כעבור חודשים ספורים מונה כמחליפו של חיים שיבא בתפקיד קצין רפואה ראשי, תפקיד בו החזיק שבע שנים ובו פעל לביסוס מערך הרפואה של צה"ל. לאחר סיום שירותו פנה עצמון לפעילות רפואית ציבורית. בהיותו חבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל היה שותף להקמת המכון לרפואה ספורטיבית. לאחר פטירתו של מייסד המכון, ד"ר בן-ציון זק, מונה עצמון כמנהל המכון. בתקופתו הוקמה המועצה לרפואת ספורט שליד ההתאחדות והונהגו לראשונה בדיקות רפואיות לספורטאים. בשנת 1962 שימש כיו"ר צוות - ארגון גמלאי צה"ל. שימש בהתנדבות כראש האגף לשעת חירום במד"א. במשך שנים ארוכות סייע בהתנדבות להג"א. במסגרת זו שימש יועץ רפואי של ראש השירות וקצין קשר עם ארגון מגן דוד אדום, בתקופת מלחמת יום הכיפורים . עצמון נישא לרבקה ממשפחת דיסטנפלד ולזוג נולדו בן ובת. הבן ד"ר אל"ם יעקב (קובי) עצמון, שבתפקידו האחרון שימש כמפקד רפואה פיקודי בפיקוד המרכז. הבת אל"ם אירית עצמון, בתפקידה האחרון סגנית דובר צה"ל. בחודש יוני שנת 1981 חלה ונפטר. נקבר בבית העלמין קריית שאול. מדיה וקבצים בנושא אברהם עצמון בוויקישיתוף
גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן

גופאלאסמודרם נריאן לייר ראמצ'נדרן (8 באוקטובר 1922 - 7 באפריל 2001) היה בין המדענים ההודים החשובים של המאה ה-20, אשר תרם רבות בתחומי הביולוגיה והפיזיקה. בתחום הביולוגיה המבנית והביוכימיה נודע בעיקר בזכות דיאגרמת ראמצ'נדרן. ראמצ'נדרן נולד בעיר ארנקולום (קוצ'ין) אשר נמצאת בדרום הודו. בשנת 1942 הצטרף למחלקת הפיתוח של הנדסת החשמל במכון למדעים של הודו, אך בעקבות התעניינותו בפיזיקה עבר למחלקה לפיזיקה והשלים כתיבת עבודות מאסטר ודוקטורט תחת פיקוחו של חתן פרס נובל צ'נדרסקהרה ראמן. בשנת 1947 חקר בעיקר את התכונות הפיזיקליות והאופטיות של גבישים. במהלך מחקרו השתמש בקרני רנטגן על מנת למצוא את טופוגרפית הגביש, דבר אשר תרם רבות למחקר בתחום התפתחות הגבישים. באוניברסיטת קיימברידג' חקר את השימושים של שימוש בפיזור קרני רנטגן והשלים דוקטורט בשנת 1949. לאחר קבלת התואר, חזר למכון למדעים של הודו ועבד כעוזר פרופסור לפיזיקה. בשנת 1952 עבר לאוניברסיטת מדראס כפרופסור וראש המחלקה לפיזיקה והמשיך את עבודתו בתחום פיזיקת גבישים. בשנת 1954, קבע ביחד עם הקריסטלוגרף גופינאט קארט את המבנה הלולייני המשולש של הקולגן. בשנת 1970 ייסד את היחידה לביופיזיקה מולקולרית במכון למדעים של הודו, לימים הפכה למרכז ללימודים מתקדמים לביופיזיקה וקריסטלוגרפיה. ראמצ'נדרן וא. לקשמינריאנה פיתחו אלגוריתם לתיקון העווית הנגרמת בטומוגרפיה באמצעות קרני רנטגן ששיפר את איכות התוצאות לאין שעור. בעקבות התיקון החל ייצור המוני של סורקים בקרני רנטגן, אשר מסוגלים ליצור תמונות טומוגרפיות ברזולוציה גבוהה. בשנת 1999 האגודה הבינלאומית לקריסטלוגרפיה נתנה לראמצ'נדרן את פרס הוולד על "תרומתו היוצאת דופן לתחום הקריסטלוגרפיה". בשנותיו האחרונות לקה ראמצ'נדרן בשבץ ובמחלת פרקינסון, ונפטר בשנת 2001, והוא בן 78. בניסיון לקבוע את האפשרויות השונות בקיפול השרשרת הפוליפפטידית, פיתח ראמצ'נדרן אלגוריתם מתמטי שעומד בבסיס דיאגרמת ראמהצ'אנדרן (מכונה גם מפת רמצ'אנדרן). דיאגרמה זו ממפה את הזוויות בין הקשרים הכימיים לאורך שרשרת חומצות האמינו המרכיבות חלבון נתון. בהפשטה, הדיאגרמה מתבססת על שתי הנחות יסוד: כל אטום בשרשרת הפוליפפטידית מיוצג ככדור קשיח. אסורות קונפורמציות בהן המרחק בין שני אטומים קטן מסכום הרדיוסים בשל הפרעה מרחבית (הפרעה סטרית). דיאגרמה זו פורסמה בשנת 1963 בירחון לביולוגיה מולקולרית והפכה לכלי חיוני בקביעת המבנה המרחבי של החלבון. כיום משמשת הדיאגרמה בעיקר לאימות וחשיפת שגיאות במבנים מוצעים של חלבונים.
חיים המבורגר

חיים אליהו יוסף המבורגר (כ"ג באדר תרכ"ח, 1868- כ"ג בכסלו תשי"ב, 1951) – היה מינהלן, מומחה לכספים ולסדרי הדואר בירושלים של המאה ה-19. נולד כבן שני לרחל בת ר' ראובן כהן לנתן צבי המבורגר. אביו ייסד את "בנק נתן המבורגר" והיה בנו של משה נאוועמעסטע, תלמיד "החתם סופר", שעלה ארצה עם משפחתו מפרשבורג בשנת תרי"ז. הוא נקרא על שם אחיו הבכור, אליהו, שמת בילדותו. הוא עסק בניהול בכולל אונגרין בירושלים, אחד מהכוללים החשובים של היישוב הישן. לאחר מכן, או במקביל, עבד גםבנק נתן המבורגר, נחשב למומחה לאיתור שטרי כסף מזויפים - מומחיות חשובה בזמנו. עבד בשרות הדואר האוסטרי והרוסי שניהל אביו. השתתף בניסיון להקים כפר עברי בסביבות ירושלים בשם "קהלת יעקב" "בו יהיה לכל חבר בית ומשק זעיר". היה מראשי המסחר היהודי בעיר. בשבט תרמ"ד נשא לאשה את חנה יוטא בת הרב אריה מרדכי רבינוביץ. לשניים נולדו שתי בנות. בתו, חוה אסתר, הייתה אשתו הראשונה של הסופר אליעזר ריבלין, גורשה לדמשק במלחמת העולם הראשונה ונפטרה שם בי"ט בטבת תרע"ח. הבת בתיה נישאה למשה אריה צייגר בארצות הברית. בשל מצוקות פרנסה נסע לגרמניה, שם ציפה לעסוק בבנקאות. נסע לרוסיה וניהל את הסוכנות של כרמל מזרחי. המשיך לרומניה, שם ניהל בית מדרש למורים. בימי מלחמת העולם הראשונה נסע לאוסטריה, ביוזמת הקונסול האוסטרי בעיר, וארגן משם מגבית לטובת יהודי ירושלים. הוא שיתף פעולה עם הקרן הקיימת לישראל וכך נוצר שיתוף בין היישוב הישן לבין הפעולות לגאולת הארץ. חזר ארצה באלול תרפ"ט ועסק בכתיבת זכרונות. מפורסמת צוואתו של סבו "משה נאוועמעמסטר" המובאת בזכרונות ארץ ישראל ובה המלצה לצאצאיו לשמור נאמנות לארץ. ספורים ומעשיות של כולל שומרי החומות, עם מעט תבלין ושיחת חולין, ירושלים, תרצ"ה שלשה עולמות, א–ג, ירושלים, תרצ"ט–תש"ח [1938–1948]: חלק א': עולמו של הסבא – רבי משה נאועמעסטא, ראש משפחת המבורגר בירושלים, ועולמו של אבא – רבי נטע הרש המבורגר חלק ב'–ג': עולמי שלי – קורות חיי בירושלים בין השנים תרכ"ח–תרצ"ב "ישיבת 'בית ישראל' בבוהוש – זכרונות", צפונות, י (טבת תשנ"א), עמ' פח–צה; יא (ניסן תשנ"א), עמ' צג–צז; יב (תמוז תשנ"א), עמ' פט–צו אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל - כרך א' פרק כ"ד, סדרי הדואר בארץ ישראל, מזכרונות חיים המבורגר בסוף המאה ה-19 - תנאי משלוח הדואר לפי בתי הדואר: בית הדואר הממשלתי, העות'מאני - הדואר האסטרי - חשבון הדואר הרוסי וכן הדואר היהודי. דוד תדהר (עורך), "חיים (אליהו יוסף) המבורגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1211 כתבי חיים המבורגר בפרויקט בן-יהודה לסקירה קצרה, ראו: ספורים ומעשיות, באתר "מורשת – מכירות פומביות"
מרלו

מרלו (בצרפתית: Merlot) הוא זן ענבים אדומים המשמש להפקת יין. ליין סמיכות בינונית וטעמו מזכיר אוכמניות, שזיפים וצימוקי קוראנט. ענבי המרלו נחשבים לרכים ו"בשרניים", ונוכח הבשלתו המוקדמת של הפרי מעורבבים תכופות יחד עם ענבי הקברנה סוביניון המבשיל מאוחר יותר. גמישות זו תרמה להפיכתו של המרלו לאחד מסוגי היין הנפוצים ביותר בארצות הברית ובצ'ילה. אזכורו הראשון של המרלו מופיע ברשמיו של פקיד מקומי בעיריית בורדו, צרפת, בהם התייחס בשנת 1784 ליין שנוצר בכרם באזור ליבורנה כאחד מהטובים באזור. שם הזן מקורו במילה הצרפתית "מרלו", שפירושו "שחרור צעיר"; אפשר שהכינוי נובע מצבעו הכחול-עמוק של הענב, או לחלופין מאהבת הענבים הידועה של ציפורי השחרור. החל מהמאה ה-19 נשתל הזן באופן סדור באזור ז'ירון שבדרום מערב צרפת. באיטליה זוהה הזן לראשונה בסביבות ונציה תחת הכינוי הנרדף "בורדו" בשנת 1855. הענב הגיע גם לשווייץ מבורדו ואף תועד בקנטון טיצ'ינו בין השנים 1905–1910. חוקרים באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס סבורים כי מרלו הוא תת-זן של קברנה פרנק, בדומה לקרמנרה, זן צרפתי קדום שכמעט ונכחד בצרפת נוכח רגישותו הגבוהה לכנימות הפילוקסרה (אנ'). עד שנת 1993, תעשיית היין הצ'ילאנית שיווקה בטעות כמויות גדולות של יין שהופק מענבי הקרמנרה כיין מרלו. מרלו גדֵל בעיקר בצרפת (שם הוא זן הענבים השלישי בתפוצתו), איטליה (החמישי בתפוצתו), קליפורניה, רומניה, ובמידה פחותה יותר באוסטרליה, ארגנטינה, חצי האי ניאגרה בקנדה, צ'ילה, ניו זילנד, דרום אפריקה, שווייץ, קרואטיה, הונגריה, מונטנגרו, סלובניה, וחלקים אחרים בארצות הברית דוגמת וושינגטון ולונג איילנד. מרלו גדֵל באזורים בהם גדל גם קברנה סוביניון, אולם העדיפות היא לגדל מרלו במתחמים הקרים ביותר באזורים אלה. באזורים חמים מדי, ענבי המרלו מבשילים מוקדם מדי. בהתאם למתכון הייצור המסורתי בבורדו, תפקיד המרלו הוא להוסיף למִמְסָךְ סמיכות ורכות. אף שבבורדו מהווה המרלו כ-50%–60% מהיקף הנטיעה והגידול, ביינות הממסך המיוצרים באזור הוא מהווה רק כ-25% מהמשקה הכולל. עם זאת, ישנם יינות בהם מרלו הוא הרכיב העיקרי בתערובת, במיוחד באזורי פומרול וסן אמיליון. אחד מהיינות המפורסמים והנדירים בעולם, שאטו פטרוס, מבוסס כמעט כולו על ענבי מרלו. הזן מאופיין באשכולות רופפים ובפרי גדול מהממוצע. הגוון הוא פחות שחור/כחול מענבי הקברנה סוביניון אך כולל קליפה דקה יותר, ומעט יותר טאנין. בהשוואה לקברנה, ענבי המרלו מתוקים יותר ובעלי שיעור נמוך יותר של חומצה מאלית. מרלו משגשג על אדמה קרה, ובדרך כלל מבשיל עד כשבועיים מוקדם יותר מקברנה סוביניון. לגיזום הגפן יש חשיבות רבה. יש הטוענים כי הפחתת יבול המרלו באמצעות גיזום הגפנים ודילול האשכולות משפרת את איכות היין. גם גיל הגפנים חשוב, וליין המופק מגפנים עתיקות יש "אופי" מיוחד. לענבי המרלו יש נטייה להבשלת יתר מהירה מרגע שהם מגיעים לשלב הבשלות הראשוני, לעיתים תוך ימים ספורים. ישנן שתי גישות מרכזיות באשר לזמן המתאים לבצור מרלו. הייננים של יקב שאטו פטרוס דוגלים בבציר מוקדם על מנת לשמר את חומציותו של היין ודקויות הטעם, כמו גם את פוטנציאל היישון שלו. יצרנים אחרים מעדיפים לבצור מאוחר יותר וכך לקבל תוספת פירותיות הנובעת מבשלות-יתר מסוימת של הפרי. מדיה וקבצים בנושא מרלו בוויקישיתוף
הפוגה

הפוגה היא הפסקה זמנית. בתחום הביטחוני היא שלב בעימות צבאי שבו ישנה הפסקת לחימה לזמן מוגדר, לשם פינוי פצועים, ציון חג חשוב וכדומה, והיא נובעת במידה רבה מעייפות הצדדים הלוחמים. ההפוגה נקבעת בהסכמה בין הצדדים הלוחמים, ולעיתים נקבע לה זמן קצוב מראש. הפוגה היא הדרגה הנמוכה ביותר של הפסקת לחימה, והיא פחותה מהפסקת אש. להבדיל מהפסקת אש ומשביתת נשק, שבהן כוונת הצדדים היא להביא את הלחימה לידי סיום (אם כי לא תמיד מתממשת כוונה זו), הרי בהכרזה על הפוגה המסר הוא "אנו עוד נשוב להילחם". לעיתים נדרש זמן מה לייצובה של ההפוגה, משום שהצדדים עדיין מנסים להגיע לשיפור עמדות של הרגע האחרון. דוגמה למצב של הפוגה ניתן למצוא במלחמת העצמאות, שבמהלכה הוכרזו שתי הפוגות, שלאחריהן התחדשה הלחימה. יהודה לפידות, ‏על ההפוגה הראשונה במלחמת השחרור, באתר "דעת" ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריר הסובך השלש ראשי

שְׁרִיר הַסֹּבֶךְ הַשְּׁלָשׁ רֹאשִׁי (TA: Musculus triceps surae) מתייחס לסיווג של שני שרירים (לפי הסיווג המקובל) כשריר אחד בעל שלושה ראשים. שני ראשי שריר הסובך נוספים לראש האחד של שריר הסוליה ליצירת הסובך השלש ראשי. הקצה המרוחק (התחתון) של שריר הסובך השלש ראשי, או הקצוות המרוחקים של שריר הסובך ושל שריר הסוליה, מתאחדים לגיד אחד משותף בשם גִּיד הַשָּׁרִיר הַשְּׁלָשׁ רֹאשִׁי (tendo musculus tricipitis) או גיד העקב (Tendo calcaneus). הגיד מוכר גם בשם גיד אכילס, לפי האגדה שנקשרה באזור עקבו של אכילס. הגיד נאחז בחלק האחורי של עצם העקב. רפלקס הקרסול מדיה וקבצים בנושא שריר הסובך השלש ראשי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפת עכו

נפת עכו היא נפה במחוז הצפון במדינת ישראל. קרויה על שם העיר עכו. לנפה שישה אזורים טבעיים: אזור אילון, אזור יחיעם, אזור נהריה, אזור עכו, אזור כרמיאל ואזור שפרעם. שטח הנפה הוא 928 קמ"ר. הנפה חופפת פחות או יותר את אזור הגליל המערבי. על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2015 אוכלוסיית הנפה מונה כ-615,600 נפש. מתוך אוכלוסיית הנפה 177,000 הם יהודים, 235,800 הם מוסלמים, 39,700 נוצרים ערבים ו-63,300 בני הדת הדרוזית. מפקד 2008 מפקד_2008 מפקד האוכלוסין_2008 מפקד_2008 מפקד_2008 מפקד_2008
המנון חוף השנהב

השיר של אבידג'אן - האביג'אנז (בצרפתית: L'Abidjanaise) הוא ההמנון הלאומי של חוף השנהב. ההמנון אומץ רשמית בשנת 1960 ונשאר ההמנון הלאומי של המדינה, אף על פי שבירתה של חוף השנהב הועברה ליאמוסוקרו בשנת 1983. מילות ההמנון נכתבו על ידי מתייה אקרה, יואכים בוני ופייר מארי קוטי, אשר גם הלחין את ההמנון יחד עם פייר מישל פנגו. דגל חוף השנהב סמל חוף השנהב מדיה וקבצים בנושא המנון חוף השנהב בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון חוף השנהב" באתר מיוזיק בריינז
משה קורדובה

משה קורדובה (1922 – ספטמבר 1985) היה רופא ישראלי שכיהן כקצין רפואה ראשי בצה"ל בשנים 1972–1975. קורדובה נולד בשנת 1922 בבולגריה. עלה ארצה ב-1944 ועבד כברזלן בניין עד שנת 1947, עת יצא לפריז והחל בלימודי רפואה. בשובו ארצה, בשנת 1955, התגייס לצה"ל. בראשית שרותו הצבאי שימש קורדובה כרופא חטיבת גולני, בתקופת מבצע קדש. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני רפואה ובשנת 1964 מונה לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הצפון (תפקיד בו שימש גם במלחמת ששת הימים). מפיקוד הצפון קודם לסגן קצין רפואה ראשי ובשנת 1972 מונה לקצין רפואה ראשי. שירת בתפקידו גם בתקופת מלחמת יום הכיפורים. כעבור שלוש שנים סיים את שירותו הצבאי. לאחר שחרורו היה בצוות ההקמה של מרכז רפואי וולפסון ועמד בראשו במשך 4 שנים. משה קורדובה, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורנייסטאד

אורנייסטאד (בהולנדית: Oranjestad) היא בירת ארובה. בשנת 2000 התגוררו בה כ-26 אלף תושבים, שהם כרבע מאוכלוסייתה של ארובה. אורנייסטאד שוכנת לחופו הדרום-מערבי של האי ארובה. חלקים ממנה, כגון שוק רנסאנס ופארק המלכה וילהלמינה מצויים על שטחים שיובשו מהים. בשנת 1796 הקימו ההולנדים את מבצר זאוטמן, וזמן קצר אחר כך החלה העיר להתפתח סביבו. הם קראו לה על שם וילם ון אוראנייה-נסאו, המלך הראשון לבית אוראנז' (בהולנדית: Oranje). השם ניתן לעיר באופן רשמי בשנת 1820. מאז הקמתה, משמשת אורנייסטאד כעיר בירה. חשיבותה גדלה מעט ב-1986, כאשר ארובה נפרדה מהאנטילים ההולנדיים והייתה לאזור אוטונומי נפרד. אתרי התיירות המרכזיים בעיר הם מבצר זאוטמן, מגדל וילם השלישי וכן המבנים הקולוניאליים הפזורים בעיר (אף שבמידה פחותה מאשר בקורסאו הסמוכה). אף החנויות הפטורות ממס מהוות מוקד משיכה לתיירים. מנמל התעופה הבינלאומי המלכה ביאטריקס המשרת את העיר יוצאות טיסות סדירות ליעדים שונים ביבשת אמריקה, וכן לאמסטרדם. בעיר גם פועל הנמל הגדול בארובה. אודות העיר אתר נוסף אודות העיר מפת אורנייסטאד אורנייסטאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרים לפיד

מרים לפיד-גוטמן (נולדה בשנת 1947) היא ממייסדי גוש אמונים ומפלגת ימין ישראל. לפיד נולדה בירושלים למאיר וחוה אביצדק (במקור רקובסקי). היא בוגרת האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב במגמת פסנתר, וכן למדה ספרות עברית וספרות עולם באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1972 נישאה למרדכי לפיד, אסיר ציון לשעבר שהיה ממחוללי העלייה הגדולה מברית המועצות. יחד עם מרדכי נמנתה בין ראשוני מתיישבי גוש אמונים, תחילה בעליה לסבסטיה ולאחר מכן במסגרת גרעין אלון מורה בקדומים. בשנת 1979 עלו להתיישב באלון מורה והיו מהמיעוט שבחר להאבק בהעברת היישוב מאדמות רוג'ייב להר כביר. בעקבות הפינוי, בתחילת פברואר 1980 הם עזבו את אלון מורה ועברו לקריית ארבע בה המשיכו לגדל את משפחתם מרובת הילדים.. יחדיו החלו גם לפעול במפלגת מולדת ופעלו לחיזוק התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בשנת 1993 בעקבות רצח בעלה ובנה יצאה עם 13 ילדיה למסע רגלי בן 4 ימים והקימה אוהל מאבק מול בית ראש הממשלה בירושלים. מחאתה נמשכה כ-3 חודשים, במהלכם נפגעה בתאונת דרכים ונאלצה לשבות מפעילות לתקופה. בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) התמודדה ברשימת מולדת בשנת 1993. בעת ששימשה כמזכירת סיעת מולדת בכנסת, פרשה מהמפלגה והקימה יחד עם חבר הכנסת שאול גוטמן, אשר פרש מסיעת מולדת אף הוא, את מפלגת ימין ישראל. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 1993, נרצחו בעלה מרדכי ובנם שלום (שלומיק) בפיגוע ירי על ידי רכב חולף בגבעת חרסינה. בבחירות לכנסת ה-14 התמודדה בראשות מפלגת "משמרת שלום", אך זו לא עברה את אחוז החסימה. לפיד היא בת למשפחת רקובסקי מירושלים, שאבות אבותיה עלו במאה ה-19 מרוסיה. סבה היה הרב יעקב אביצדק (רקובסקי), רב בתי הסוהר והמשטרה לאחר קום המדינה. לפיד ובעלה מרדכי לפיד הקימו משפחה גדולה. בנם מאיר היה פעיל פוליטי ששימש כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן והיה נשוי למוריה, בתם של אבשלום וזהבה קור. בתם היא המשוררת והציירת רעיה לפיד שילר. לפיד נשואה בשנית לפרופסור שאול גוטמן מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ומתגוררת ביבנאל. אלון מורה - כתום שנה, דבר, 19 בדצמבר 1976 עמוס לבב, מתנגדי הפינוי אומרים: נקים תנועה המונית, מעריב, 18 בינואר 1980 עמוס לבב, הלפיד שכבה באלון מורה, מעריב, 8 בפברואר 1980 יהושע בריינר‏, האסונות של משפחת לפיד, באתר וואלה, 1 בפברואר 2014
אליזבת מתורינגיה

אליזבת מתורינגיה (בגרמנית: Elisabeth von Thüringen; נולדה ב-7 ביולי 1207), הקרויה גם אליזבת מהונגריה (או בהונגרית: Árpád-házi Szent Erzsébet, אליזבת הקדושה) הייתה נסיכה בממלכת הונגריה שהוכרזה כקדושה בנצרות הקתולית. אליזבת נולדה ב-7 ביולי 1207 וחיה במרבית שנותיה (עד מותה בגיל 24) בגרמניה. היא נולדה בשארושפטק (בממלכת הונגריה) כבתם של אנדראש השני, מלך הונגריה ושל גרטרוד ממראניה. בגיל צעיר הובאה לחצר תורינגיה, על מנת שנישואיה הצפויים לנסיך תורינגיה יביאו לברית בין המשפחות. היא נישאה בגיל 14 והתאלמנה מבעלה בגיל 20. את הונה החליטה להעביר לעניים ולבנות בתי חולים, דבר אשר הפך אותה לסמל לצדקה בנצרות לאחר מותה, ארבע שנים מאוחר יותר. כבר בחג הפנטקוסט ב-1235, ארבע שנים בלבד לאחר מותה, הוכרזה כקדושה. היו להכרזה זו טיעונים הנתמכים במעשי ניסים שכביכול אירעו למאמינים לאחר מותה ובשל פעילות הצדקה שלה, אך למעשה ברקע לכך גם העובדה כי היא באה מאחת המשפחות החשובות באירופה במאה ה-13. דודתה, הדוויג מאנדכט (אנ') הוכרזה אף היא קדושה. אליזבת הקדושה היא אחת הקדושות החשובות בגרמניה (בעיקר בהסן ובתורינגיה) ובהונגריה. אירועים המציינים תאריכים "עגולים" למותה או היוולדה מצוינים ברוב טקס, אפילו בתקופות שבהן היו מדינות אלו תחת משטר קומוניסטי. כך, למשל, צוין יום השנה ה-750 לפטירתה, ב-1981 בכנסיות גרמניה המזרחית עם המיסה ההמונית הראשונה במדינה זו, שבה השתתפו עשרות אלפים ושהתקיימה ליד קתדרלת ארפורט. גם לרגל יום השנה ה-800 להולדתה, ב-2007, התקיימו בגרמניה תערוכות ואירועים רבים. בישראל ניתן לראות פסל של אליזבת הקדושה במתחם בית החולים אוגוסטה ויקטוריה. כנסיית אליזבת הקדושה (מרבורג) מדיה וקבצים בנושא אליזבת מתורינגיה בוויקישיתוף אליזבת מתורינגיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליזבת מתורינגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דרך השלום

דרך השלום היא דרך ראשית העוברת בין הערים גבעתיים ותל אביב-יפו, ומשמשת כאחד מצירי הכניסה המרכזיים לתל אביב מכיוון מזרח. ראשיתה של הדרך כהמשכה של דרך אלוף שדה ברמת גן, המובילה לכביש גהה, רמת אפעל ותל השומר. שמה של הדרך משתנה ל"דרך השלום" במקום מפגשה עם רחוב עודד, המשמש גבול תחום השיפוט של הערים רמת גן ותל אביב: ממזרח לו שכונת רמת חן ברמת גן, וממערב לו שכונת רמת הטייסים התל אביבית. צפונית לצומת שוכנת העיר גבעתיים. הדרך מתעקלת לכיוון צפון, וחולפת על פני רמת הטייסים, פארק וולפסון, תל חיים ורמת ישראל שמדרום לה, ושכונות שיכון עממי ג' וגבעת רמב"ם שמצפון לה. בחלק זה מספר מבנים בולטים ובהם קולנוע "שביט", בית פלאפון, בית הוורד (המשמש את הפניקס חברה לביטוח ושימש את ערוץ 10) ותיאטרון גבעתיים. בסמוך לבית הקברות נחלת יצחק מתעקלת הדרך בחדות לכיוון מערב, ובקטע זה היא נמצאת כולה בתחום השיפוט של תל אביב. היא חוצה את שני צירי האורך המרכזיים של רובע דרום-מזרח, דרך משה דיין ורחוב יגאל אלון, ועוברת מדרום לבית הקברות ולאזור התעשייה של נחלת יצחק, ומצפון לשכונות רמת ישראל וביצרון. באזור זה שכן בין 1950 ל-1997 מפעל "המגן" של התעשייה הצבאית. לאחר פינויו התברר כי המפעל גרם זיהום כבד בקרקע ובמי התהום, וננקטו פעולות טיהור. במפגש של דרך השלום עם רחוב יגאל אלון מוקמים מגדלי תוצרת הארץ - זוג מגדלי משרדים. ממערב לרחוב יגאל אלון נקראת הדרך רחוב גבעת התחמושת. בקטע קצר זה היא חולפת מעל נתיבי איילון אליהם היא מתחברת באמצעות מחלף השלום, וכן שוכנת במקום תחנת רכבת השלום. הדרך מסתיימת בדרך בגין, בסמוך למגדלי עזריאלי, וממשיכה כרחוב קפלן בקריה. מדיה וקבצים בנושא דרך השלום בוויקישיתוף
המנון לוקסמבורג

מולדתנו (בלוקסמבורגית: Ons Hémécht) הוא ההמנון הלאומי של לוקסמבורג. מילות ההמנון נכתבו על ידי מישל לנץ ב-1859, מילים שהותאמו למוזיקה שהולחנה בשנת 1864 על ידי ז'אן אנטואן זינן. השיר בוצע לראשונה בציבור ב-5 ביוני 1864 באטלברוק, עיירה השוכנת על חיבור הנהרות אלזט וזאוור, המוזכרים בשיר. ההמנון אומץ כהמנון הלאומי של לוקסמבורג בשנת 1895. מתוך ארבעת בתי ההמנון מושרים רק שניים: הראשון והרביעי. בעוד שהמנון זה משמש כהמנון הלאומי, קיים המנון נפרד לדוכס הגדול של לוקסמבורג, אנרי, בשם De Wilhelmus. המנון זה שונה מהמנון הולנד, שירו של וילהלם (Het Wilhelmus). להלן מובאים הבתים הראשון והרביעי. התרגום לצרפתית הוא התרגום הרשמי של ההמנון שבוצע על ידי ז'אן-קלוד מולר, והתרגום לגרמנית התרגום הרשמי שבוצע על ידי יוזף גרובן. דגל לוקסמבורג סמל לוקסמבורג מדיה וקבצים בנושא המנון לוקסמבורג בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון לוקסמבורג" באתר מיוזיק בריינז המנון לוקסמבורג בפורטל הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג (בצרפתית)