laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קוטמאקו

קוטמאקו (בצרפתית: Koutammakou) הוא אזור במחוז קארה בצפון־מזרח טוגו, לאורך גבולה עם בנין. האזור, הררי למחצה באופיו, תחום מצפון בהרי אטאקורה ומדרום בנהר קרן, ובמזרחו הוא חודר ללא קו גבול גאוגרפי ברור אל תחומי בנין השכנה. אזור הקוטמאקו מיושב על ידי בני הבטמרימבה שתרבותם סובבת סביב בתי בוץ המכונים טקיינטה (Takienta). לבתים אלה ערך אדריכלי ותרבותי והם היו לאחד מסמליה של טוגו. בשנת 2004 הוכרז שטח של כ-500 קמ"ר בקוטמאקו כאתר מורשת עולמית. בשנת 2023 הורחב שטח האתר ליותר מ-2,700 קמ"ר בתוך בנין הסמוכה . מקורם של בני הבטמרימבה אינו ידוע במדויק, ולפי ממצאים ארכאולוגיים ומידע שעבר מדור לדור, הם הגיעו בין המאה ה-16 למאה ה-18 מאזור הנמצא כיום בשטחה של בורקינה פאסו מצפון ומצפון מערב לטוגו. בתי בוץ נפוצים במערב אפריקה בצורות רבות המושפעות מהתרבות המקומית ומחומרי הבנייה הזמינים, אך בתי הטקיינטה בקוטמאקו נודעים בשל יופיים ובשל המבנה האדריכלי הייחודי שלהם. בתים אלה עשויים כחדרים בודדים הערוכים בצורת מעגל והם מוקפים בחומת בוץ המחברת ביניהם. החדרים, בדרך כלל עד שמונה בכל צבר, עגולים או אליפטיים, והחומה עצמה בנויה משכבות שיוצרות מבנה של פסים אופקיים. בדרך כלל ניצב חדר עגול נוסף במרכז המתחם. לחלק מהחדרים גג שטוח ולאחרים גג מחודד הבולט מעל לחומה החיצונית של המתחם, ובחדרים רבים יש שתי קומות. לחדרים הנפרדים תפקידים שונים, כמו מטבח, חדרי שינה, חדרי אחסון או מחסני תבואה, והם מספקים מקלט גם לבעלי החיים של משק הבית. תמונות שצולמו בסוף המאה ה-19 מראות שבעבר נבנו מצבורי טקיינטה שבהם חדרים רבים מאלה שיש בטקיינטה כיום, ומספרם הגיע לעיתים ל-20. מבני הטקיינטה מבטאים את הקרבה השבטית בקרב בני הבטמרימבה, והם מפוזרים בכפרים על שטח גדול יחסית. לפי המסורת המרחק בין המתחמים נקבע לפי מרחק מעופו של חץ. הבתים הם בני חלוף ומוקמים לפי הצרכים. כפר שלם עשוי לקום בשל הצורך או בשל מריבה בין שבטים. לפי המסורת נבנה הכפר החדש לפי דוגמת הכפר הראשון "קוייה" (Kuye) שהוקם בידי האלים. כדי להבטיח שהכפר החדש מוקם בהרמוניה עם הסביבה, נבנה תחילה מקדש ל"דיבו" (Dibo), הכוחות הטבעיים בסביבה אליהם קשורים הכפריים. לאחר הקמת הכפר נבנה גם מבנה לצורכי פולחן הכולל מזבח ובית קברות. השיתוף בין הכפריים מסתיים לאחר הקמת הכפר וכל משפחה מתפקדת כיחידה חקלאית עצמאית. אין שיתוף פעולה בין המשפחות בעיבוד השדות ובשטחי המרעה, אך משאבי הטבע משותפים לכל. הבתים ממוקמים למרגלות גבעות כדי לחוס על קרקע חקלאית, וחלק מהשדות אף שוכנים בטרסות על מורדות הגבעות. התושבים עוסקים בגידול דגנים ובגידול בעלי חיים, בעיקר פרות. מדיה וקבצים בנושא קוטמאקו בוויקישיתוף אודות קוטמאקו באתר world heritage site גלריית תמונות של בני הבטמרימבה ושל בתי הטקיינטה
הר נימבה

הר נימבה (באנגלית: Mount Nimba; בצרפתית: Mont Nimba) הוא הר הנישא לגובה של 1,752 מטר במפגש הגבולות של חוף השנהב, ליבריה וגינאה, והוא הפסגה הגבוהה בכל אחת משלוש המדינות. ההר הוא חלק ממסיב נימבה, והוא עשיר בעפרות ברזל. עם זאת בצידו הליברי נחצבה המתכת עד שמאגריה התדלדלו ב-1989. מאז שנת 1944 מוכרז אזור ההר בשטח של 177.49 קמ"ר המשתרע בתחומי חוף השנהב וגינאה כשמורת טבע שאינה פתוחה לתיירים (Mount Nimba Strict Nature Reserve; Réserve naturelle intégrale du Mont Nimba), ובשנת 1981 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית. רוב השמורה בשטח של כ-130 קמ"ר נמצא בתחומי גינאה והיתר בשטחה של חוף השנהב. מורדות ההר מכוסים ביער הררי סבוך עד לגובה של 1,000 מטר ועשירים באפיפיטים, ועל הפסגה משתרעת ערבת סוואנה. בשמורה כ-200 מינים אנדמיים של צמחים ובעלי חיים והיא עשירה בגחניים, חתולים גדולים ובצביונים. בנוסף מצויים על ההר נמרים, קרפדה ייחודית להר (Mt Nimba Viviparous Toad, שם מדעי Nectophrynoides occidentalis) ולוטרה ננסית אפריקאית (dwarf African otter shrew), גם היא אנדמית למקום. עוד חיה על ההר קהילת שימפנזות הידועה ביכולתה לעשות שימוש באבנים כבכלים. ב-1992 צורפה השמורה לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון. חוסר היציבות הפוליטית באזור הביאה לחוסר שליטתה של ממשלת חוף השנהב בחלק זה של המדינה ולזרם של פליטים אל שטח השמורה בתחומי גינאה. בנוסף לכך, הסתבר כי קיימת כוונה לחדש את הפקת הברזל בשטח השמורה, אולם עניין זה הוסדר בשנת 1993 כאשר גבולות השטח המוגן תוקנו, כך שהאזור אשר יועד לכרייה הוצא מתחומה. למרות זאת השמורה נמצאת עדיין בסיכון ולפי דוח של אונסק"ו משנת 2005 חלקה של השמורה בתחומי חוף השנהב נמצא בשליטתם של מורדים שכורתים את היערות ועוסקים בצייד ובכרייה, ואילו בתחומי גינאה קיימות בעיות של ניהול ותיקצוב. מדיה וקבצים בנושא הר נימבה בוויקישיתוף הר נימבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שמורת הטבע הר נימבה Nimba Iron Ore Project, Guinea Case Study: The forest ecosystem of the East Nimba Nature Reserve threatened by human impacts Villagers Resist Environmentalists Around Guinea's Mount Nimba
באצבים

הבּאצים (בגאורגית: ბაცი) או הבאצבים (ბაცბი) הם קהילה קטנה של דוברי נאח בגאורגיה הידועים גם בשם צוֹבה-תוּשים (წოვა-თუშები) על שם נקיק במחוז ההיסטורי, תושתי, המקום אליו נדדו מצפון הקווקז (אינגושטיה) במאה השש עשרה. רוב הבאצים מתגוררים כיום בכפר אלוואני עילית במחוז קאחתי, אולם משפחותיהם מפוזרות במקומות אחרים בגאורגיה. חלק מהבאצים שימרו את שפתם הבאצבית, שהושפעה רבות מהגאורגית ואינה מובנת באופן הדדי עם דוברי הנאח האחרים כמו הצ'צ'נית והאינגושית. לשפה זו אין שפה כתובה והבאצים משתמשים באלפבית הגאורגי. מנהגיהם ומסורתם דומים למנהגי העמים האחרים באזורים ההרריים של מזרח גאורגיה. גאורגה האוויט (1996), מקראה גאורגית, עמ' 327, הפרק "המסורות הפולקלוריסטיות בתושתי", מסת"ב 0728602520, (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא באצבים בוויקישיתוף יכולת הדדית להיות מובן (Mutual intelligibility) - בבלשנות, תכונה שנמצאת בקבוצת שפות שבה כל אחד מכל דוברי השפה יכול להבין את כל האחרים ללא לימוד שפתו תחילה או ללא כל מאמץ יוצא דופן ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארגון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אִרְגּוּן ארגון – מבנה חברתי ארגון (פעולה) – סידור, יכולת התארגנות "ארגון" (גם "ארגון ב'") – כינוי מקוצר לאצ"ל, ארגון צבאי לאומי, מחתרת יהודית בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי אַרְגּוֹן ארגון (יסוד) – יסוד (גז אציל) אראגון (פירושונים) אגרון (פירושונים) אורגן (פירושונים) אורגון (Oregon, אחת ממדינות ארצות הברית)
מוזיאון האצ"ל בתש"ח

מוזיאון האצ"ל בתש"ח על שם עמיחי פאגלין, הקרוי גם "בית גידי", מנציח את קורות האצ"ל החל בהחלטת עצרת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר 1947 ועד השתלבות הארגון בצה"ל לאחר קום המדינה. דגש מיוחד מושם על כיבוש יפו הערבית על ידי הארגון בקרבות תש"ח (25-28 באפריל 1948). מבנה המוזיאון הוא למעשה אחד הבתים של שכונת מנשייה שנפגעו בקרב על יפו. המבנה שבו הוקם המוזיאון נבנה לראשונה בשנת 1900 על ידי איש עסקים יהודי שביקש להשתקע בארץ ישראל. לאחר מותו, עבר הבית לידיים ערביות ושימש לסירוגין לצורכי מגורים, תעשייה ומסחר. הבניין היה חלק משכונת מנשייה, שכונה ערבית בפאתה הצפונית של יפו שהחלה להיבנות בתחילת המאה העשרים. לאחר מאורעות תרפ"ט, בעליית הגג של המבנה גרה משפחה יהודית - שלימים, במהלך מאורעות תרצ"ו, נאלצה להעתיק את מגוריה. בחודשים הראשונים של מלחמת העצמאות, קו החזית בין יהודי תל אביב לערביי יפו עבר בין השכונות נווה צדק ומנשייה. המבנה, שלימים הוקם בו המוזיאון, היווה חלק מקו הביצורים של הערבים. בחול המועד פסח תש"ח, פתח האצ"ל במערכה לכיבוש יפו שבמהלכו נפלו 41 לוחמים ונפצעו 82. בקרבת מבנה המוזיאון היה המעוז הערבי האחרון, שנפילתו לידי האצ"ל הכשירה את הקרקע לכיבושה של שכונת מנשייה ולכניעתה של יפו כולה. בסוף שנות ה-70, כשהוחלט לפנות את בתי שכונת מנשייה החרבים, פנו חברי ברית חיילי האצ"ל לעיריית תל אביב בבקשה להקים במקום אתר הנצחה לחבריהם שנפלו בקרב. דוד אלעזר, רס"ן בדימוס וחבר האצ"ל לשעבר, היה היוזם, הדוחף והמניע להקמתו של המוזיאון הזה, ועם הקמתו מונה גם למנהלו הראשון. בהתחלה נקרא המוזיאון "המוזיאון לשחרור יפו ע"ש עמיחי [גידי] פאגלין", שהיה קצין המבצעים של האצ"ל, ובקיצור "בית גידי". לימים, משעבר המוזיאון להיות חלק מיחידת המוזיאונים של משרד הביטחון, שונה שמו ל"מוזיאון האצ"ל בתש"ח". האדריכלים אמנון ניב, אמנון שוורץ ודני שוורץ שיחזרו חלק ממבנה האבן המקורי ושילבו בו מבנה פנימי מזכוכית שחורה, שיוצרת ניגוד חריף בין ישן לחדש. בשנת 1983, בתום עבודות השימור והבנייה, נפתח המוזיאון לקהל הרחב, כאשר טקס הפתיחה החגיגי והממלכתי נערך בנוכחות ראש הממשלה מנחם בגין. בשנת 1987 זכה הבניין בפרס רוקח למפעלי הנדסה. משנת 1982 מכהן יוסק'ה נחמיאס כאיש עדות וכאחד מראשי המוזיאון. מוזיאון האצ"ל אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון האצ"ל בתש"ח מוזאון האצ"ל בתש"ח, אתר המועצה לשימור מבנים ואתרים מוזיאון האצ"ל בתש"ח, באתר רשות העתיקות מוזיאון האצ"ל בתש"ח, באתר משרד הביטחון אדר' פאינה מילשטיין, מוזיאון האצ"ל בתש"ח, אתר רשות העתיקות - מינהל שימור, 2006 אריה יצחקי, "בית גידי", מוזיאון אצ"ל בתש"ח. 2019 מוזיאון האצ"ל בתש"ח, באתר רשות העתיקות יצחק בן-חורין, אלפים בחנוכת בית האצ"ל, מעריב, 16 במאי 1983
משין הד

משין הד (Machine Head) היא להקת גרוב מטאל אמריקאית, שנוסדה בשנת 1992 באוקלנד, קליפורניה. עד כה, הלהקה הוציאה עשרה אלבומי אולפן. הלהקה הייתה מועמדת לזכייה בפרס גראמי ב-2008 על ביצוע המטאל הטוב ביותר, על השיר "Aesthetics of Hate". הלהקה עברה מלנגן גרוב/ת'ראש מטאל לסאונד המושפע יותר מנו-מטאל עבור שניים מהאלבומים שלה (The Burning Red ו-Supercharger), ואז חזרה לסאונד הגרוב/ת'ראש מטאל באלבומים הבאים (Through the Ashes of Empires, The Blackening, Unto the Locust, Bloodstone & Diamonds). ב-2018 הם שילבו בין גרוב/ת'ראש מטאל לבין נו-מטאל, באלבום Catharsis. האלבום Of Kingdom and Crown מ-2022 המשיך את סגנון הגרוב הידוע של הלהקה. משין הד הופיעו בישראל בפעם הראשונה ב-10 במרץ 2008, במועדון התיאטרון בתל אביב. רוב פלין - שירה, גיטרה (1994 - היום) אדם דאס - גיטרה בס, קולות רקע (1994 - היום) פיל דאמל - גיטרה (2003 - היום) דייב מקליין - תופים (1995 - היום) כריס קונטוס - תופים (1994 - 1995) לוגן מאדר - גיטרה (1994 - 1997) טוני קוסטנזה - תופים (1994) אהרו לאסטר - גיטרה (1999 - 2001) מדיה וקבצים בנושא משין הד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משין הד משין הד, ברשת החברתית פייסבוק משין הד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משין הד, ברשת החברתית אינסטגרם משין הד, סרטונים בערוץ היוטיוב משין הד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) משין הד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) משין הד, באתר ספוטיפיי משין הד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) משין הד, באתר Last.fm (באנגלית) משין הד, באתר AllMusic (באנגלית) משין הד, באתר MusicBrainz (באנגלית) משין הד, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) משין הד, באתר דיזר משין הד, באתר Yandex.Music (ברוסית) משין הד, באתר Discogs (באנגלית) משין הד, באתר Songkick (באנגלית) משין הד, באתר Genius משין הד, באתר בילבורד (באנגלית) משין הד, באתר טיידל (באנגלית) סקירת ההופעה בישראל באתר מטאליסט Machine Head - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com ØF KINGDØM AND CRØWN by Machine Head - RYM/Sonemic (באנגלית), נבדק ב-2023-04-06 אור ברנע, מאשין פאקינג הד, באתר ynet, 11 במרץ 2008
דגל בלגיה

דגל בלגיה (בהולנדית: Vlag van België; בצרפתית: Drapeau de la Belgique; בגרמנית: Flagge Belgiens) הוא דגלה הרשמי של ממלכת בלגיה. צבעי הדגל הם צבעי דוכסות בראבנט ההיסטורית אשר שכנה בשטחי הממלכה - שחור, צהוב ואדום, מסודרים בצורת טריקולור אנכי על פי עיצובו של דגל צרפת. ממדיו הרשמיים של הדגל הלאומי הם 13:15, אולם הם כמעט ואינם בשימוש, ודגל בממדי 2:3 מונף תדיר גם על ידי גופי ממשלה רשמיים. המדריך הרשמי לפרוטוקול הדגל הבלגי מציין כי הדגל הלאומי גובהו 2.60 מטרים ורוחבו 3.00 מטרים, מידות אשר נותנות יחס של 13:15. כל אחד מהפסים מהווה שליש מרוחבו של הדגל. לאחר מותו של קארל הגדול במאה ה-9, סופחה הטריטוריה שעליה שוכנת בלגיה כיום (למעט פלנדריה) ללוטרינגיה, אשר דגלה היה טריבנד של אדום ולבן. עם הכתרתו של קרל החמישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1519, עברה הטריטוריה לידיים ספרדיות, וצבעי הצהוב-אדום הספרדיים נוספו לדגל ארצות השפלה הדרומיות, ולעיתים צלב בורגונדי הוטען על הפס הלבן. במהלך תקופת השלטון האוסטרי הונפו מספר סוגים של דגלים עד אשר כפה הקיסר את הדגל האוסטרי על ארצות השפלה. אוכלוסייתה של בריסל לא אהדה את המהלך, וסיכות בצבעי דוכסות בראבנט (שחור-צהוב-אדום) החלו להופיע בהשפעת הסיכות הצרפתיות של המהפכה הצרפתית. האדום ייצג את האריות האדומים של אינו, של לימבורג ושל לוקסמבורג, הצהוב את האריה הצהוב של בראבנט, והשחור את האריות השחורים של פלנדריה ושל נאמור. ב-26 באוגוסט 1830, יום למחרת המהומות באופרה של בריסל ותחילתה של המהפכה הבלגית, הונף הטריקולור הצרפתי מעל בית עיריית בריסל, אך הוחלף במהרה בטריקולור אופקי של אדום-צהוב-שחור, דומה לזה שהונף במהלך המהפכה הבראבנטית של 1789, אשר נתפר בחופזה בחנות בדים סמוכה. כתוצאה מכך, סעיף 193 של חוקת בלגיה קובע כי הצבעים הלאומיים של בלגיה הם אדום, צהוב ושחור ולא על פי סדרים אחרים אשר היו נפוצים גם כן. ב-23 בינואר 1831 שונה סידור הפסים בדגל מאופקי לאנכי וב-12 באוקטובר באותה השנה נקבע כי הפס השחור יהיה הפס אשר צמוד לתורן. לדגל הלאומי הרשמי ממדים של 13:15, אך גרסה זו של הדגל אינה בשימוש נפוץ. דגל בממדים של 2:3, או בממדים דומים מונף כדגל הלאומי אפילו בידי גופים ממשלתיים רשמיים, גרסה זו היא למעשה הדגל הימי האזרחי של כלי שיט הרשומים בבלגיה. הדגל הימי הצבאי הוא למעשה סאלטייר בצבעי הדגל הבלגי על רקע לבן, כאשר בחלקו העליון מוטען כתר שחור וזוג תותחים מוצלבים ובחלקו התחתון עוגן שחור. הדגל נוצר בשנת 1950 עם הקמתו מחדש של הצי הבלגי, לאחר שהיה חלק מהצי המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. כדגלון חרטום מניף הצי הבלגי דגל מרובע בצבעי הדגל הלאומי. סמל בלגיה המנון בלגיה דגלי בלגיה אתר האינטרנט הרשמי של דגל בלגיה (בהולנדית) אתר האינטרנט הרשמי של דגל בלגיה (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של דגל בלגיה (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של דגל בלגיה (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא דגל בלגיה בוויקישיתוף בלגיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) רוני בר, הנס ההפוך של הבלגים, באתר הארץ, 26 ביוני 2014 דגל בלגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דגל בלגיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) בלגיה: דגל צבאי ימי ודגלון חרטום, באתר דגלי העולם (באנגלית)
הלוח האפריקאי

הלוח האפריקאי הוא אחד משלושת הלוחות הטקטוניים, אשר יחד עם לוח ערב והלוח ההודי, נעו צפונה במשך מיליוני שנים והביאו להתנגשות עם הלוח האירו-אסיאתי. התנגשות זו גרמה להיווצרות רצף של רכסי הרים מהרי הפירינאים, דרך רכסי ההרים בדרום אירופה ובמזרח התיכון ועד רכס ההימלאיה ורכסי דרום-מזרח אסיה. חלק מהלוח האפריקאי הוא הלוח הלבנטיני. גבולות חילוף הם אזורים שבהם הלוחות נעים (או מחליקים) אופקית לאורך העתק אנכי יחיד או קבוצה של העתקים מקבילים, כאשר תנועת הלוחות אינה לחיצתית או מתיחתית. השחיקה עשויה להיות חזקה עד כדי יצירת אזור של סלעים מרוסקים ברוחב של 100 ק"מ. העתקי החילוף העיקריים מסביב ללוח האפריקאי שוכנים הן בסביבה ימית, בקו המגע בינו לבין הלוח הדרום אמריקאי (לאורך הרכס המרכז אוקייני באוקיינוס האטלנטי), והן בסביבה יבשתית לאורך הבקע הסורי-אפריקני. החוקרים משערים כי לאפריקה נודע מעמד חשוב בתהליך נדידת היבשות, משום שללוח האפריקאי גבולות חילוף עם מספר רב של לוחות טקטוניים אחרים. הלוח האפריקאי נע צפונה בקצב של 2.15 ס"מ לשנה. בקצב זה תגע אפריקה בקצה הדרומי של ספרד בעוד 650,000 שנה, ותגרום לחסימת הים התיכון מכיוון מצר גיברלטר. אם אכן ייחסם המצר, צפוי הים התיכון להתייבש. פעילות בגבולותיהם של הלוחות הטקטוניים גורמת לרעידות אדמה ולהתפרצויות געשיות. בצידו המזרחי יוצר הלוח האפריקאי "סדק" גאולוגי פעיל לאורך השקע הסורי אפריקאי, ואזור משולש עפר פעיל במיוחד. באזור זה מתרחקים זה מזה תת-הלוח הנובי, תת-הלוח הסומלי והלוח הערבי. מדיה וקבצים בנושא הלוח האפריקאי בוויקישיתוף
סטרדיאן

סטרדיאן הוא יחידת מידה לזווית במרחב תלת-ממדי. הזווית המרחבית פרופורציונית לשטח שהיא מכסה מפני השטח של כדור. גודלה של זווית מרחבית, בסטרדיאנים, הוא היחס בין שטח הכיפה שהזווית מגבילה לריבוע הרדיוס של הכדור. באופן זה, זווית המכסה כדור שלם שווה ל-   4 π {\displaystyle \ 4\pi } סטרדיאנים - (שטח המעטפת של הכדור לחלק לריבוע הרדיוס- 4 π r 2 / r 2 = 4 π {\displaystyle 4\pi r^{2}/r^{2}=4\pi } ). הגדרה זו של זווית מרחבית היא אנלוגית להגדרת הרדיאן במישור, שלפיה זווית שמכסה מעגל שלם שווה ל-   2 π {\displaystyle \ 2\pi } רדיאנים - היקפו של מעגל לחלק לרדיוס שלו ( 2 π r / r = 2 π {\displaystyle 2\pi r/r=2\pi } ). בקירוב של זווית מרחבית קטנה (בגבול לאפס), שטח הכיפה מתקרב לשטח העיגול שבבסיסה וניתן להחליף את האחד בשני. אחד השימושים החשובים של הזווית המרחבית הוא בתחום האופטיקה: מכיוון שמקור אור פשוט פולט אור בצורה אחידה לכל הכיוונים, הרדיומטריה מתייחסת לכמות האור שמקור פולט ליחידת סטרדיאן כנתון לגבי המקור, הנקרא "בהיקות", דרכו נוכל לחשב את ההקרנה של המקור על פני שטח מסוים. איורים ממחישים סטרדיאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטרדיאן, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיטרה רומנטית

גיטרה רומנטית היא גיטרה שמקורה בתקופה הרומנטית של המוזיקה הקלאסית של המאה ה-19. מקורה במדינות (מערב) אירופה (איטליה, צרפת, אנגליה, אוסטריה וספרד) והיא מהווה את המקור לגיטרה הקלאסית המודרנית ולגיטרה האקוסטית האמריקאית. הגיטרה הרומנטית ידועה כגיטרה הראשונה בעלת 6 מיתרים. הגיטרה הרומנטית מתאפיינת בצורה מוארכת וצרה, כאשר מיתריה עשויים מניילון או מעיים (Catgut) ושלושת מיתרי הבס מלופפים בנחושת מצופה בכסף, בדומה לגיטרה קלאסית מודרנית. לעיתים, המיתרים היו מחוזקים באזור הגשר על ידי פינים קטנים. הגיטרה הרומנטית הידועה הראשונה שנבנתה, נבנתה בשנת 1774 על ידי פרדיננדו גליאנו בנאפולי. גיטרה זו שהוצגה כיום במוזיאון הייר (Heyer Museum) לפני פשיטה הרגל שלו, מראה כמה הבדלים חשובים מהגיטרה הקלאסית המודרנית. היו לו 5 מיתרים במקום 6 שנמצאים בגיטרה הקלאסית. בסוף המאה ה-18 הגיטרה זכתה לפופולריות כללית ניכרת. אולם, לפי דבריו של רוג'רו צ'יזה (אנ'), מוזיקולוגים רבים התעלמו במידה רבה ממקומה וחשיבותה במוזיקה הקלאסית. מספר מלחינים ידועים שלא קשורים כלל לגיטרה הרומנטית ניגנו או הלחינו בשבילה יצירות, למשל: לואיג'י בוקריני ופרנץ שוברט. הקטור ברליוז היה גם נגן מיומן על הגיטרה הרומנטית. הוירטואוז והכנר ניקולו פאגאניני, ניגן אף הוא בגיטרה ואנטון דיאבלי הלחין כמות כלשהי של יצירות לגיטרה.
דגל המלדיביים

דגל המלדיביים הנוכחי אומץ בשנת 1965, השנה שבה המדינה זכתה בעצמאות מבריטניה. דגל המלדיביים המקורי, היה אדום כולו. הסיבה לכך מאוד מעשית, והיא כדי שהדגל יבלוט על רקע הים הכחול. בדגל הנוכחי, מסמלים השוליים האדומים את ההקרבה של גיבורי המאבק לעצמאות, והמלבן הירוק והסהר הלבן במרכזו מסמלים את האסלאם. סמל המלדיביים המנון המלדיביים מדיה וקבצים בנושא דגל המלדיביים בוויקישיתוף דגל המלדיביים, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל המלדיביים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרון בילום

קרון בילום (באנגלית: Caboose באמריקה הצפונית, Brake Van בממלכה המאוחדת) הוא קרון רכבת הנגרר בסופה של רכבת משא ומשמש בין היתר למגורי עובדי הרכבת. עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 נדרשה כל רכבת משא בצפון אמריקה לגרור במאסף קרון בילום. עם פיתוח קרונות המשא ואמצעי האיתות וההתרעה במסילות הרכבת ושכלולם, פחת השימוש בקרונות בילום ובתחילת המאה ה-21 הם נעשו למחזה נדיר על המסילות. קרון הבילום מספק לצוות הרכבת מקלט מפגעי מזג האוויר בקצה האחורי של רכבת משא. מן הקרון היה הצוות יוצא לעבודות עיתוק וכן לשמירה על הרכבת בשעה שעצרה. הקרון איפשר אף תצפית קבועה על הרכבת לצורך זיהוי תקלות שונות במשך הנסיעה: מטענים שחרגו ממקומם, ציוד הנגרר על המסילה וצירי גלגלים שנשחקו והתלהטו. לפקח הרכבת היה משרד בקרון הבילום, שבו היו נשמרים רישומי המטען של הרכבת. ברכבות משא לטווחים ארוכים היה קרון בילום שבו תנאי מגורים מינימליים לצוות, כולל מיטות ומטבח. קרונות בילום ראשונים היו מורכבים מקרון שטוח שעליו הוקם ביתן קטן, או מקרון משא סגור. משך תקופה ארוכה היו קרונות הבילום מצוידים בדלת צדית, דוגמת קרונות משא סגורים, עד אשר הדבר נאסר בחוק בגלל הסיכון הבטיחותי שבמבנה זה. קרונות בילום מאוחרים יותר מתאפיינים במרפסת קטנה בכל אחד מקצותיהם, אשר מצידיה יכול איש הצוות לרדת מן הרכבת אף בעת תנועתה. קרון הבילום צויד בפנסים אדומים כדי לציין את סופה של הרכבת. רבים מקרונות הבילום נצבעו באופן מסורתי בצבעים בוהקים, חלקם באדום וחלקם בצבעי הקטר. התקנת בלמים נפרדים בכל קרון משא, המופעלים בלחץ אוויר, הורידה משמעותית את הצורך בקרון בילום אשר יסייע לבלימת הרכבת בצוותא עם הקטר. החל משנות השמונים פותחו בצפון אמריקה מתקנים אלקטרוניים שאותם ניתן להצמיד לאחורי הקרון המאסף ברכבות משא, הממלאים את רוב הפעולות אותן מילא הפקח אשר אייש את קרון הבילום. המתקן, המכונה בארצות הברית FRED/EOT (ראשי תיבות של "מתקן אחורי מבזיק/מתקן מאסף הרכבת"), מנטר את לחץ האוויר במערכת הבלמים של הרכבת ומשדר אות אלחוטי על כל תקלה לקטר. המתקן אף מנטר את תנועת הקרון המאסף ומשדר זאת לקטר, כך יכול נהג הקטר לדעת כי בתחילת נסיעה "נמתחה" הרכבת לכל אורכה ולא נותר "חופש" במצמדים שבין הקרונות, ועתה ניתן להגביר את מהירות הנסיעה. מידע זה חשוב במיוחד ברכבות משא ארוכות המגיעות לעיתים לאורך של קילומטרים אחדים. המתקן אף מכיל פנס מהבהב באור אדום כך שניתן להבחין באחוריה של רכבת משא ארוכה. עם תחילת השימוש במתקן FRED/EOT הלך ודעך השימוש בקרונות בילום. היום קיימים בארצות הברית קרונות בילום בודדים בלבד, המופעלים על ידי חברות רכבות קטנות. רכבת ישראל הפסיקה את השימוש בקרונות בילום ברכבות המשא שלה בסוף שנות ה-60, עם התקנת מערכות בלימה בכל קרונות המשא. במוזיאון רכבת ישראל מוצגים שני קרונות בילום, האחד של הרכבת המנדטורית ואילו השני קרון בילום מצרי, כנראה שלל מלחמה. מדיה וקבצים בנושא קרון בילום בוויקישיתוף
מחבר

המונח "כותב" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו כותב (פירושונים). מחבר של יצירה ספרותית הוא האדם שכתב אותה, הסופר. המונח מחבר נוצר בתורת הספרות כדי להבחין בינה ובין המספר, שהוא פרסונה ספרותית המשמשת בתוך עלילת הסיפור או השיר (בשירה המספר קרוי "דובר"). מעבר להיותו האדם שברא את היצירה, אפשר לאפיין את המחבר לעומת הדמות הספרותית המחקה אותו, המספר. דמותו של המספר היא בעלת אופי ומאפיינים משל עצמה, ואלה אינם זהים בהכרח לאלה של המחבר. מחברים נוהגים לעיתים לשלב אלמנטים אוטוביוגרפיים בדמותו של המספר, ולכן חשובה ההבחנה ביניהם. המספר יכול להיות גיבור העלילה, אך קורה לא פעם שדמותו אינה ברורה וחבויה בסיפור בגוף שלישי, לעיתים כמספר יודע כל. חילוץ דמותו של המספר עשויה ללמד גם על זהותו של המחבר, במיוחד בספרים שלא נודע מחברם. קריאה זהירה בספרי התנ"ך, למשל, יכולה ללמד על דמויות אחדות של מחברים ומספרים המעורבות ביצירת ספר אחד. (ראו עוד להלן). ביצירות עיוניות, כספרי מחקר או מדע פופולרי לא קיימת בדרך כלל דמות מובחנת של מספר, והמחבר עצמו מוכר כמספר, כמוסר העובדות וכזה שמחווה דעתו לגביהן. בספרי אסופות ובכתבי עת המחבר עשוי להיות העורך, או העורכים, של האסופה. שיטות ביקורת המקרא השונות עסקו לעיתים בחילוץ דמותו של המחבר והמחבר המובלע וביצירת ההבחנה בינו ובין מספרי הסיפור. בספר דברים, למשל, מוצג משה כמספר העיקרי, כשמרבית הספר היא נאומו האחרון קודם מותו. בחיבורו "מאמר תאולוגי-מדיני" עמד ברוך שפינוזה על ההבחנה שיש לערוך בין המספר - משה, לבין המחבר - דמות שהמסורת אמנם ייחסה גם כן למשה אך זאת בניגוד לרושם המתקבל מקריאת הספר עצמו וההבחנה ההכרחית בין דמויותיהם של המספר והמחבר. כמו כן, על פי ביקורת המקרא ספרים אחדים בתנ"ך נדמים כיצירה ספרותית אחת, אך בעצם משולבות בסיפור דמויות אחדות של מספרים, לפעמים כתוצאה של עריכה וכתיבה של מחברים אחדים. מחבר מובלע מות המחבר מהו מחבר? מספר מדיה וקבצים בנושא מחבר בוויקישיתוף מחבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סופרים, דף שער בספרייה הלאומית
עד שתבין אותי

"עד שתבין אותי" הוא סינגל הבכורה של הזמרת שירי מימון, מתוך אלבום הבכורה "שירי מימון". הפזמון נכתב והולחן על ידי הזמרת בתי. השיר דורג בשיא במקום ה-9 במצעד השבועי של רשת ג' במשך 6 שבועות ברצף.[1] כאשר בתי אספה חומרים לאלבומה "נסה אותי" היא החליטה שהשיר "עד שתבין אותי" אינו מתאים לה. בתי שכמו שירי מימון חתומה בהליקון העדיפה להעבירו לזמרת אחרת, וכך הועבר השיר למימון שאספה גם היא, חומרים לאלבום הבכורה שלה באותה העת. השיר דורג בעשרת המקומות הראשונים של המצעדים בישראל והיה מועמד יחד עם שני הסינגלים הבאים שלה לתואר "שיר השנה" ב-2005. בשיר מבטא את קולה של בחורה שמאסה ביחסיה עם בן זוגה, שאינו מבין אותה. הבחורה פונה לבן זוגה המשיב לה בזלזול ש"עד שהוא יבין אותה היא כבר לא תהיה איתו". היא נוטשת אותו ויוצאת למסע חדש בלעדיו ומרגישה שנפתחו בפניה דרכים חדשות בהן היא תוכל להמשיך בלעדיו. מילים: בתי לחן: בתי עיבוד: בתי, גיא ליכטנטל, פיני ארונבייב גיטרות: אבי סינגולדה בס : שחם אוחנה קלידים: גיא ליכטנטל מילות השיר "עד שתבין אותי" באתר שירונט עד שתבין אותי, באתר MOOMA
Hopes and Fears

Hopes and Fears הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית קין. האלבום הגיע היישר למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים בבריטניה עם יציאתו בשנת 2004, וקיבל מאז 8 פעמים פלטינה. בנוסף, האלבום זכה בפרס המוזיקה הבריטית עבור האלבום הטוב ביותר בפברואר 2005. עם מכירות של כ-6 מיליון עותקים, האלבום דורג במקום ה-16 ברשימת האלבומים הבריטיים הנמכרים ביותר של המילניום הנוכחי. מידע על האלבום Hopes and Fears באתר MusicBrainz מידע על האלבום Hopes and Fears באתר AllMusic האלבום Hopes and Fears באתר Discogs האלבום Hopes and Fears באתר ספוטיפיי ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.