laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוטננט (חיל ים)

לוּטֶנֶנְט (באנגלית: Lieutenant), בהגייה בריטית – לֶפְטֶנֶנְט, היא דרגת קצונה בציי המלחמה של ארצות הברית ובריטניה ובחילות הים של מדינות רבות נוספות. קיצורה הוא Lt‏, LT‏, (LT(N‏, ,Lieut‏ ו-LEUT. זו הדרגה הגבוהה ביותר של הקצונה הזוטרה. סימן הדרגה מורכב בדרך כלל משני פסי מקלעת זהב ברוחב בינוני, כשלעיתים קרובות נוספת לפס העליון לולאה. דרגת הלוטננט קומנדר, הנמצאת בסולם הדרגות מעל לוטננט, הייתה לפנים דרגתו של לוטננט ותיק. בציים רבים נהוגה גם דרגה נמוכה יותר - לוטננט-משנה (sub-lieutenant). את התפקיד של "לוטננט ראשון" מחזיק בציי מלחמה רבים לוטננט ותיק. באנגליה, מ-1580 לכל המאוחר, היו הלפטננטים שניים בדרגתם אחרי הקפטן. לפני הרסטורציה באנגליה (1660) מונו הלפטננטים על ידי הקפטנים של אוניותיהם, פרקטיקה שהביאה בהכרח למינויים לא ראויים רבים. סמיואל פיפס, מזכיר האדמירליות, הנהיג ב-1667 בפעם הראשונה בחינה לקבלת דרגת לפטננט, והוותק באותה דרגה חושב ממועד הבחינה. הלפטננטים דורגו על פי הוותק שלהם באונייה, כך שבפריגטה שהייתה רשאית להחזיק שלושה לפטננטים הם נקראו לפטננט ראשון, לפטננט שני ולפטננט שלישי. באוניית קו, בה היו שישה לפטננטים, הם דורגו באותה שיטה. בתחילה היה המינוי ללפטננט תקף רק באונייה בה שירת, אך לאחר אובדן אה"מ "וֵייגֶ'ר" ב-1741 והמרד שפרץ בעקבותיו, הוענק ללפטננטים מינוי מלא אחרי שעברו את הבחינה. עם התמסדות מערכת הדרגות בציי המלחמה ומאז הונהגו הדרגות של קומנדר, לפטננט-קומנדר ולפטננט-משנה, מקבילה דרגתו של לפטננט בצי לדרגת קפטן בצבא (NATO OF-2 או US O-3). סימן הדרגה של לוטננט בצי המלכותי הבריטי ובציי מלחמה רבים אחרים מורכב משני פסי מקלעת-זהב ברוחב בינוני (הפס העליון עם לולאה) על רקע כחול כהה (navy blue) או שחור. עיצוב זה הועתק על ידי הצי האמריקני וחילות אוויר שונים עבור הדרגות המקבילות אצלם, אך הלולאה הוסרה. (ראו לוטננט אוויר.) לפטננט ראשון (first lieutenant, 1st Lt or 1LT) בצי המלכותי ובציי מלחמה נוספים של מדינות חבר העמים הבריטי הוא תפקיד או מינוי ולא דרגה צבאית. מבחינה היסטורית, לפטננטים באונייה דורגו על פי הוותק, כשהוותיק ביותר נקרא "לפטננט ראשון" ושימש כסגן מפקד (second-in-command). אומנם לפטננטים לא ממוספרים יותר על פי הוותק, אך התפקיד של "לפטננט ראשון" מוסיף להתקיים. בכלי שיט מלחמתיים קטנים, משחתות ופריגטות, הלפטננט הראשון (בין אם הוא לפטננט או לפטננט-קומנדר) הוא סגן המפקד וקצין המבצעים; באוניות גדולות יותר, בהן מפקד מחלקת הנשק משמש כסגן מפקד, הלפטננט הראשון (על פי רוב בעל דרגת לפטננט קומנדר) הוא ממלא מקומו. התפקיד של לפטננט ראשון במתקן חוף מקביל מבחינת האחריות ללפטננט ראשון באונייה ראשית. לוטננט ראשון בצי האמריקני ובמשמר החופים של ארצות הברית הוא הקצין האחראי על מחלקת הסיפון או על תת-מחלקה שלה, תלוי בגודל האונייה. באוניות מלחמה קטנות שבהן קיימת מחלקת סיפון אחת בלבד, ממלא את התפקיד סגן משנה (ensign), ואילו באוניות גדולות יותר עם מחלקת סיפון הכוללת כמה תת-מחלקות, ממלא את התפקיד לוטננט-קומנדר. בצוללות ובספינות משמר חופים קטנות יכול למלא את התפקיד נגד (petty officer). "Officer Ranks in the Royal Navy – Lieutenant" בתוך: Royal Naval Museum. Davies, J.D. Gentlemen and Tarpaulins. Oxford University Press, 1991. p.40.
סלאם (ברידג')

סלאם (באנגלית: Slam) היא הכרזה בברידג' בגובה 6 (המכריז מתחייב לזכות ב 12 מתוך 13 לקיחות אפשריות) או בגובה 7 (המכריז מתחייב לזכות בכל 13 הלקיחות האפשריות). אם המכריז מצליח לבצע את החוזה, הוא ושותפו זוכים למספר נקודות גבוה. סלאם קטן הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בשתים עשרה לקיחות לפחות. החוזים הבאים הם חוזי סלאם קטן: ♣6, ♦6, ♥6, ♠6 ו 6NT. הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם קטן מתואר בטבלה להלן: סלאם גדול הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בכל שלוש עשרה הלקיחות האפשריות. החוזים הבאים הם חוזי סלאם גדול: ♣7, ♦7, ♥7 ,♠7 ו 7NT. הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם גדול מתואר בטבלה להלן: בלקווד (ברידג') ג'וזפין (ברידג') משחק מלא (ברידג') Scoring Tables
שריונית רולס-רויס

שריונית רולס-רויס (באנגלית - Rolls-Royce armoured car) הייתה שריונית תוצרת חברת רולס-רויס הבריטית שפותחה ב-1914 ושירתה בצבאות שונים במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה, ובעימותים שונים שבין המלחמות. שירות האוויר של הצי המלכותי (Royal Naval Air Service - RNAS) הקים את מערך השריוניות הבריטי הראשון בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 רכשה את כל השלדות של מכוניות רולס-רויס מסוג סילבר גוסט (Silver Ghost) על מנת להרכיב עליהן שריון לשם שימוש במלחמה. במהלך החודש שלאחר מכן הוקמה ועדה מיוחדת שתכננה את המבנה של השריונית המיועדת. התוצאה הייתה שריונית בעלת צריח ובו מותקן מקלע ויקרס. בדצמבר 1914 הוכנסו לשירות שלוש השריוניות הראשונות, על אף שבשלב זה הפכה המלחמה חזית המערב לסטאטית, והתועלת בשריוניות נראתה משנית. עם זאת, בהמשך המלחמה נעשה בשריוניות שימוש בחזית המזרח התיכון. הייצור הופסק בשנת 1917 על מנת לאפשר למפעל רולס-רויס להתמקד בייצור מנועי מטוסים. הרכב עבר שיפורים ומודרניזציה ב-1920 ו-1924. התוצאה הייתה מגוון של דגמים שונים, שנשאו חימוש שונה כגון מקלע ברן, רובה בויס ומטולי רימונים. במספר יחידות הוחלפה שלדת הרולס-רויס בשלדה של משאית מסוג פורדסון. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוקמו שש פלוגות של שריוניות, ובכל אחת 12 שריוניות. האחת שירתה בחזית המערב, השנייה שירתה במערכה במזרח אפריקה, ושתיים שירתו במהלך מערכת גליפולי. ב-1915 פורקו כל היחידות הללו, והכלים הועברו לשימוש הצבא שהשתמש בהם במיוחד בלחימה במזרח התיכון, בשל אי התאמתם ללוחמת חפירות. לורנס איש ערב השתמש בכלים אלו במהלך המרד הערבי. לאחר המלחמה סופקו כלים מסוג זה לממשלת מדינת אירלנד החופשית על מנת לסייע לה במלחמתה בצבא האירי הרפובליקני במלחמת האזרחים האירית ב-1922. כלים אלו נתנו לממשלה יתרון משמעותי במלחמתה כנגד המורדים. הכלים נותרו בשימוש האירים עד 1944 כאשר לא ניתן היה להשיג להם עוד צמיגים. אחד מכלים אלו, שמקובל לחשוב כי הוא הכלי שאבטח את שיירתו של המנהיג האירי מייקל קולינס בשעה שזה נרצח מן המארב, נשאר עדיין בשימוש, ומוצג במצעדי ראווה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו 76 כלים מסוג זה בשימוש הצבא הבריטי. נעשה בהם שימוש במסגרת המערכה במדבר המערבי, במסגרת ההגנה על בסיס חבניה במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית ב-1941 ובפלישה לסוריה וללבנון שבאה בעקבותיה. בסוף 1941 הוצאו הכלים משימוש קרבי. בחלקם נעשה שימוש לאחר מכן בהודו ובורמה. מדיה וקבצים בנושא שריונית רולס-רויס בוויקישיתוף
גורן (מושב)

גורן (גֹּרֶן) הוא מושב באזור הגליל המערבי ליד העיר מעלות תרשיחא השייך למועצה אזורית מעלה יוסף. היישוב שראשיתו כפר עבודה הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן שנשארו במקום כשנה, לאחר כשנה עברו חלק מהם לנתניה וחלק אחר לאזור ובודדים התפזרו למקומות שונים אחרים ובמקומם הגיעו לכפר עולים יוצאי צפון אפריקה. הכפר הפך למושב והיום הוא מושב מצליח. שמו של היישוב הוא שם סמלי, בהוראה שאולה, בעקבות הכתוב בספר מיכה: "כִּי קִבְּצָם כֶּעָמִיר גֹּרְנָה" ובתרגום שם המקום מ"בידר אלכואב" בערבית ל"גורן הכיפות" בעברית. משום תצורת הקרקע הגבנונית במקום. כפרי עבודה הייתה צורת יישוב לפיה הביאו קבוצות עולים לעבד קרקע ולפתח חורש במקום שנבחר לכך, בדרך כלל באזורי ספר. כעבור מספר חודשים או שנים, בחרו אם להישאר או לעבור למקום אחר. בראשית שנות החמישים היו כ-21 כפרי עבודה שמרביתם הפכו למושבים ועודם כאלה. כפרי העבודה הוקמו על ידי המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, בניהולו של רענן ויץ, על פי תפיסתו של יוסף ויץ (ראש הקרן הקיימת דאז ואביו של רענן) ולוי אשכול (השר הממונה על המחלקה להתיישבות). מדיה וקבצים בנושא גורן בוויקישיתוף גורן, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מידע על גורן (מושב) בקטלוג הספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ענבר שחר, ישובי מעלה יוסף פינה לתפארת על גבול הלבנון, מעריב, 3 בינואר 1988
רופרט קרוס

רופרט קרוס (באנגלית: Rupert Crosse; ‏29 בנובמבר 1927 - 5 במרץ 1973) היה שחקן אמריקאי. קרוס היה השחקן האפרו אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר, בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, על הופעתו בסרט "החומסים" (1969). קרוס נולד בניו יורק סיטי וגדל באי נוויס שבים הקריבי לאחר שאיבד את אביו. לאחר שחזר לארצות הברית שירת קרוס בצבא ארצות הברית ולמד ב"מכללת בלומפילד" שבניו ג'רזי. לאחר מכן עבד בברוקלין קולג' בתור יועץ ולמד משחק תחת הבמאי והשחקן המפורסם ג'ון קסאווטס. קרוס ערך את הופעתיו הראשונות כשחקן בסרטיו של קסאווטס "צללים" ו-"Too Late Blues". קרוס הופיע במהלך הקריירה הקצרה שלו בעיקר כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה ולא הרבה לשחק בסרטים. בשנת 1969 נרשמה היסטוריה בהוליווד כאשר קרוס היה לאפרו אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "החומסים" בתפקיד נד מקאסלין. התפרסם בתפקידו האחרון בסיטקום "הפרטנרים" בתור הבלש ג'ורג' רובינסון. לקרוס היה ילד אחד מנישואיו לשחקנית כריס קולווי. קרוס מת ב-5 במרץ 1973 ממחלת סרטן הריאה, לפני מותו היה אמור לשחק בסרט "הפרט האחרון" לצידו של ג'ק ניקולסון, חבר קרוב של קרוס אותו הכיר על סט המערבון "הנסיעה של סופה". מדיה וקבצים בנושא רופרט קרוס בוויקישיתוף רופרט קרוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
יוסף סאנעי

אייתוללה עליון יוסף סאנעי (בפרסית: یوسف صانعی;‏ אוקטובר 1937 – 12 בספטמבר 2020) היה איש דת מוסלמי שיעי מזרם התריסריים, איראני. הוא החזיק בתואר השני הבכיר ביותר (אחרי אמאם) באסלאם השיעי - מרג'ע תקליד (אייתוללה עליון), שבו מחזיקים רק מתי מעט. עד 1983 השתייך למועצת שומרי החוקה. עמדותיו הפכו אותו לבכיר בין אנשי הדת המתנגדים למשטר בראשותו של המנהיג העליון, עלי ח'אמנאי. סאנעי נולד באספהאן. בצעירותו הוא בלט בהצטיינותו בלימודי הדת בקום. סאנעי נחשב לממשיך דרכו של האייתוללה מונתזרי בהנהגת הזרם הרפורמיסטי בקרב כהני הדת. הוא גינה החזקת נשק גרעיני שלדבריו מנוגד לאסלאם, בהיותו מופנה נגד חפים מפשע. תמך בשוויון זכויות לנשים ובזכויות לבני דתות אחרות. ב-2009, בתקופת המחאה שלאחר הבחירות, תמך במוחים ואמר שהממשלה אינה לשנות את המצב במדינה עם "טרור, הריגות, עינויים ומאסר". במהלך העימותים הוא ואנשיו הותקפו בקום בידי תומכי המשטר. ב-2010 אף הכריז גוף דתי של המשטר שסאנעי אינו ראוי לתואר "אייתוללה עליון". באוגוסט 2012 התבטא בנושא המתיחות עם ישראל ואמר כי אירן תהיה חייבת להגיב למתקפה של "המשטר הציוני", אולם גם איראן תינזק ממלחמה, שכן במלחמות "לא מחלקים לחם וסוכריות", התבטאות שבלטה בזהירותה על רקע אמירות של בכירים אירניים באותו זמן כי ישמחו למלחמה עם ישראל שתספק הזדמנות להיפטר מקיומה. מדיה וקבצים בנושא יוסף סאנעי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוסף סאנעי יוסף סאנעי, ברשת החברתית אינסטגרם תומר פרסיקו, המניע העתיק בעולם: מלחמת דת באיראן, באתר nrg‏, 23 ביוני 2009 דודי כהן, אייתוללה נגד מלחמה בישראל: "גם איראן תינזק", באתר ynet, 21 באוגוסט 2012
ראובן רמתי

ראובן רמתי (באנגלית: Reuven Ramaty, שמו בלידה היה רייטר Reiter ‏ 25 בפברואר 1937 טימישוארה, רומניה - 8 באפריל 2001, סילבר ספרינג, מרילנד) היה מדען ישראלי-אמריקאי, יליד רומניה, חוקר בתחומי האסטרונומיה של קרינת גמא, אסטרופיזיקה גרעינית, וקרינה קוסמית. היה שותף מרכזי בפרויקט HESSI, לוויין מחקר של נאס"א (High Energy Solar Spectroscopic Imager), שלאחר מותו נקרא על שמו. רמתי נולד ב-1937 בעיר טימישוארה, בחבל באנאט שברומניה, למיכאל רייטר ואליזה לבית מרקוביץ. ב-1948 עלה לישראל יחד עם הוריו. היה מתלמידיה הראשונים של המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, בה סיים את התואר הראשון בשנת 1961. לימד בהמשך פיזיקה בבית ספר תיכון למשך שלוש שנים. בשנת 1964 נסע לארצות הברית והחל לימודי דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור. ב-1967 התקבל לעבודה במרכז טיסות החלל גודרד, והיה שם אחד מאנשי התאוריה המרכזיים. ב-1980 התמנה לראש המחלקה התאורטית במעבדה לאסטרופיזיקה של אנרגיות גבוהות. מ-1983 שימש גם כפרופסור חבר לפיזיקה באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק.. היה פרופסור אורח באוניברסיטת נאגויה ביפן (1993) מדען אורח באוניברסיטאות סטנפורד, ברקלי, סן דייגו ופנסילבניה. נודע קודם כל הודות למחקריו בתחום האינטראקציות של החלקיקים בהתלקחויות הסולאריות. יחד עם ריצ'רד לינגפלטר, שהיה שותפו למחקרים לאורך שנים רבות, הראה רמתי בשנת 1967 שקווי קרינת גאמא ומדידות נייטרונים מתוך ההתלקחויות הסולאריות עשויים להיות כלי אבחוני רב עוצמה בהערכת התכונות של חלקיקים מואצים בהתלקחויות הסולאריות. מאוחר יותר, יחד עם בן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב ואחרים, המשיך רמתי לשכלל טכניקות אלה. מחקריהם רחבי היקף שכללו מדידות ההתלקחויות הסולאריות במסגרת הפרויקט Solar Maximum Mission והמצפה קומפטון עם קרני גאמא בדקו מנגנוני האצת חלקיקים ואת גודש החלקיקים המואצים והגודש הקורונלי. יחד עם לן פיסק מאוניברסיטת ניו המפשייר ובן ציון קוזלובסקי מאוניברסיטת תל אביב, הציע רמתי תאוריה שזכתה להסכמה רחבה בימינו, לפיה מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת האנרגיה הנמוכה, הוא ביוניזציה ובהאצת הגז הבין-כוכבי הנאוטרלי בהליוספרה החיצונית. רמתי, פיסק וקוזלובסקי נודעו, בין השאר בתאוריה, הזוכה בימינו להסכמה כללית, לגבי מקור הקרינה הקוסמית האנומלית, בעלת אנרגיה נמוכה. לראובן רמתי הייתה תרומה מכריעה גם בפרויקט הלוויין HESSI - High Energy Solar Spectroscopic Imager. רמתי היה פעיל במרכז גודרד יותר מ-30 שנה, עד מותו. רמתי נפטר בשנת 2001 מסיבוכים של מחלת לו גריג, בביתו בסילבר ספרינג, מרילנד. עיין בנתונים חדשים על הקרניים הקוסמיות עד לשעות חייו האחרונות. השאיר אשה, ורה, ושתי בנות. ראובן רמתי, באתר ResearchGate קורות חייו באתר נאס"א (באנגלית) מידע על רמתי, מחקריו והלוויין RHESSI באתר "הידען" ריצ'רד לינגפלטר, Reuven Ramaty (1937 - 2001),‏ 2001 (באנגלית)
דמוגרפיה של איראן

אוכלוסיית איראן גדלה משמעותית בחצי השני של המאה ה־20, והגיעה ל־75 מיליון תושבים בשנת 2011. עם זאת בסוף המאה ה-20 צנח שיעור הילודה האיראני בצורה משמעותית. מחקרים מראים כי קצב גדילת האוכלוסייה האיראנית ימשיך להאט עד שיתייצב מעל 100 מיליון בסביבות שנת 2050. למעלה ממחצית אוכלוסייתה של איראן היא מתחת לגיל 35, נכון לשנת 2012. בשנת 2009 עמד מספר בתי האב על 15.3 מיליון (4.8 אנשים לבית אב). לפי הבנק המרכזי של איראן, בשנת 2012 היו 22.5% בתי אב שבהם לא הייתה אף נפש עובדת. משפחות מרוויחות בממוצע 11.4 מיליון ריאלים (בסביבות ה־3750 שקלים) בחודש, נכון ל־2012. לפי סטטיסטיקות הבנק העולמי/OECD באיראן, הריבוי הטבעי בין השנים 1990 ל־2008 היה 17.6 מיליון ו־32%. שיעור יודעי הקרוא וכתוב עמד על 80% ב־2007. כמעט 100% מאוכלוסיית איראן בקיאה בפרסית מודרנית, בנוסף כ־75%–80% מהעמים באיראן מדברים באופן בלעדי שפות איראניות (שהנפוצה שבהן היא השפה הפרסית). הקבוצות הבולטות בקטגוריה כוללות את הפרסים, הכורדים, הגלוגים, המאזנדראנים, הלורים והבלוצ'ים. דוברי השפות הטורקיות, כדוגמת האזרים, הטורקמנים והקשקאיים, מהווים מיעוט מבוסס. השאר בעיקר ממוצא שמי כדוגמת הערבים, אשורים ולעיתים גם הודו־אירופים אחרים כגון פתאנים וארמנים. ישנן קהילות קטנות של ברהואים (אנ') בדרום מזרח איראן. השפה הגאורגית מדוברת בעיקר בפי איראנים גאורגים החיים בפרידטאן ובפרידונשאהר. כל שאר קהילות האיראנים הגאורגים של איראן איבדו את שפתם. ספר העובדות העולמי, המבוסס על סטטיסטיקות משנת 2008, טוען כי השפה הפרסית, הלורית, הגלאגית והמאזנדראנית מהוות 66%, אזרית ושפות טורקיות אחרות מהוות 18%, הכורדית 10%, ערבית 2%, בלוצ'ים 2% והשאר 2% גם הם. דת באיראן איתמר דובינסקי, אישה בעל ושני ילדים, ג'מאעה, 2014 מדיה וקבצים בנושא דמוגרפיה של איראן בוויקישיתוף Asia-Pacific Population Journal, United Nations. "A New Direction in Population Policy and Family Planning in the Islamic Republic of Iran". U.S. Census Bureau International Data Base - Iran Iran News, Payvand.com. "Iran's population growth rate falls to 1.5 percent: UNFP". payvand. [1] "Iran". Iran economy: Social indicators & living standards. Economist Intelligence Unit. 23 ביוני 2009. {{cite book}}: (עזרה) [2] [3] CO2 Emissions from Fuel Combustion אוכלוסיית 1978–2008 (pdf עמודים 83-85) IEA (OECD/ World Bank) UNDP.org טבלה H CO2 Emissions from Fuel Combustion Population 1971-2008 (pdf pages 83-85) IEA (OECD/ World Bank) original population ref e.g. in IEA Key World Energy Statistics 2010 page 57) World Population Prospects: The 2010 Revision CIA Factbook "The World Factbook - Iran".
אייל הפמפס

אייל הפמפס או אייל הערבות (שם מדעי: Ozotoceros bezoarticus) הוא מין של אייל בינוני מתת-משפחת איילי העולם החדש החי במרכז אמריקה הדרומית, ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1758 על ידי הזואולוג השוודי קארולוס ליניאוס, והוא בין האיילים הבודדים החיים במישורי עשב פתוחים. לאייל הפמפס פרווה קצרה בצבע חום אדמדם או כתמתם, והיא נוטה להיות כהה בחלק העליון ובהירה בחלק התחתון. הבטן, והמפשעה לבנים, וסביב הסנטר והגרון יש סינר לבן. סימונים לבנים נוספים נמצאים סביב עיניו ואפו. הזנב קצר ועבה (10–15 ס"מ), וצבעו ערמוני-שחרחר בצידו העליון, ולבן בוהק בצידו התחתון. אייל הפמפס מתנשא לגובה 70–75 ס"מ בכתף, ומשקלו עד 40 ק"ג לזכר, ועד 33.5 ק"ג לנקבה. הזכר מתאפיין בזוג קרניים קלות ופשוטות המתפצלות עד לשלושה סיעופים. אייל הפמפס נפוץ בברזיל, ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי ובוליביה. כפי שמרמז שמו, הוא חי בעיקר בערבות הפמפס, וכן בסראדו, מישורי עשב ובקרבת החופים. אייל הפמפס חי בקבוצות של 2–6 פרטים ופעיל בעיקר בשעות היום. הזכרים אינם טריטוריאליים ויסתפקו בהפגנת דומיננטיות, מה שמסביר את המבנה הפשוט של הקרן. כאשר האייל חש בסכנה, הוא יסתתר בעשב הגבוה ובשעת הכושר ימלט בקפיצות מהירות מהאזור. במהלך הריצה הקופצנית, האייל מניף את זנבו מעלה בדומה לאייל פרדי לבן-זנב, כשהצד הלבן משמש כסימן אזהרה חזותי לאיילים אחרים. תזונתו של אייל הפמפס מורכבת מעלים, עשבים, שיחים ועשבי תיבול. ההריון נמשך כשבעה חודשים ולאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל במשקל 2.2 ק"ג. לאחר 6 שבועות הוא מתחיל לאכול מזון מוצק, ונשאר לצד אימו במשך שנה. בדומה לחופמי, הנקבה עשויה להציג את עצמה כפצועה כדי להרחיק טורפים שנמצאים בסביבת העופר. תוחלת חייו של אייל הפמפס בטבע עד 12 שנים. מצב השימור של אייל הפמפס מוגדר כ"קרוב לסיכון" (NT) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, בשל ציד, אובדן בית גידול ומחלות המועברות על ידי בקר וצאן. האוכלוסייה העולמית מוערכת ב-80,000 פרטים. מדיה וקבצים בנושא אייל הפמפס בוויקישיתוף אייל הפמפס, באתר ITIS (באנגלית) אייל הפמפס, באתר NCBI (באנגלית) אייל הפמפס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אייל הפמפס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אייל הפמפס, באתר GBIF (באנגלית) אייל הפמפס באתר הרשימה האדומה של IUCN
כרמלה ברג

כרמלה ברג היא אמנית ישראלית. ברג היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה והיסטוריה, ובוגרת בית הספר לאמנות קלישר. הציגה ומציגה באופן קבוע בישראל, אירופה, ארצות הברית, יפן וסין. עוסקת בתחומי האמנות הפלסטית, מיצב וספרי אמן. "Knowing You Knowing Me", פרויקט משותף עם אמנים מהודו, הולנד, שוודיה וישראל, הוצג בארצות הברית, שוודיה, הולנד וישראל, 2011 ו-2012; "Waterfall", פרויקט משותף עם אמנים מארצות הברית ופינלנד, הוצג בבוסטון, ארצות הברית, הלממלינה, פינלנד וגבעתיים, ישראל, 2009 ו-2011; "צבע טרי", "גלויות נסתרות" למען מלגות לילדים מוכשרים באמנות, ישראל, 2009; Huntenkunst, במה בינלאומית לאמנות עכשווית, הולנד, 2008, 2009 ו-2012; "The Insight of Nature", מוזיאון Natural History, בייג'ינג ו-Academy of Fine Arts, טייאנג'ין, 2006; ביאנלה International Turkish Grameen Art למען ילדים באפריקה, אנקרה, 2005; ביאנלה 5 ו-6 לאמנות מקודשת, סיינה, רומא וספרד, 2004 ו-2006; "The Tile Project", פרויקט עם ארגון TCE, הוצג ב-22 ארצות בשיתוף אמנים בינלאומיים ומוצג באופן קבוע באוניברסיטת תל אביב, 2004; "הספרייה הניידת", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2004; "מרקרס", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2003 ו-2011; "ראן טן ארט", המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות מודרנית בקובה, יפן, 2003; תערוכת אמנות עכשווית, המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות בנגויה, יפן, 2002 ו-2004; "The Coaster Project", פרויקט עם ארגון TransCultural Exchange) TCE) בבוסטון, 2002; ביאנלה בינלאומית לאמנות עכשווית, פירנצה, 2001; "אבנים מדברות שלום", 2000; "ירוק ולא בטון", בית ביאליק, 2000; "ואף על פי כן שלום", מוזיאון ברעם, 2000; ספרי אמן עם הסופר עמוס עוז והמשוררת דליה רביקוביץ, הוצגו בתערוכות בין 2008 ו-2012: סלון הספרים, פריז; "60 לישראל", ספריית אוניברסיטת מילווקי, ארצות הברית; המוזיאון היהודי, פריז, ספריית בוסטון קולג', ארצות הברית; Musee Roybet Fould, פריז. תערוכות יחיד בין 2000 ו-2010: "אואזיס", גלריה הכיכר, יפו; "איפה הילד", גלריה הכיכר, יפו; "2000", Zero Gallery, ברצלונה; "עומדת במעגל", בית הבד, עין הוד; "מגירות ופינות אחרות", תיאטרון "יהלום", רמת גן; "ציור ופיסול", אגודת האמנים, אשדוד; "ארץ עיר", רמת גן; "Chat", פיס-אשכולות, רמת גן; "זכרונות", תיאטרון ירושלים; "מגירות על הכנרת", בית גבריאל, צמח; "Waterfall", גלריה Nave, בוסטון; אתר האינטרנט הרשמי של כרמלה ברג כרמלה ברג באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית הבלוג של כרמלה ברג
אל-עאלם

אל־עאלם (בערבית: قناة العالم الأخبارية, בפרסית: شبکه بین‌المللی العالم) הוא ערוץ חדשות בשפה הערבית מאיראן הנשלט על ידי תאגיד התקשורת הממשלתי שידורי הרפובליקה האסלאמית של איראן ("IRIB"). הסיקורים הפוליטיים של הרשת פופולרים ביותר, אך גם נושאים אחרים כמו פרשנויות, ניתוחים, עסקים וספורט זוכים אף הם לבמה. התוכניות משודרות ללמעלה מ־300 מיליון דוברי ערבית ברחבי העולם, ובפרט במפרץ הפרסי ובמזרח התיכון. ערוץ הלוויין זמין בחמש יבשות. לערוץ יש משרדים בטהראן, בביירות ובבגדאד. בניגוד לערוצים רבים אחרים, ניתן לצפות באל-עאלם גם ללא לוויין, משום שכדי לשדרו משתמשים בהעברה קרקעית הקרובה לגבול עיראק־איראן. אתר בשפה האנגלית, הידוע כ־״Alalam News״, הושק באוגוסט 2006. אתר זה מתיימר להפיץ חדשות בלתי־משוחדות, מלאות ומתונות. רשת החדשות השיקה אתר גם בפרסית באפריל 2007 כדי לסקר את החדשות הבלעדיות בלבד בשפה הפרסית. ביולי 2013 פשטו כוחות הביטחון המצריים על משרדיה של הרשת בקהיר ועצרו את מנהל התחנה באשמה של הפעלת תחנה ללא אישור. מדיה וקבצים בנושא אל-עאלם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אל-עאלם (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של אל-עאלם (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אל-עאלם (בפרסית) אל-עאלם, ברשת החברתית פייסבוק אל-עאלם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אל-עאלם, ברשת החברתית אינסטגרם על אודות, מתוך אתר הערוץ פשיטה על משרד אלעלאם בקהיר, חדשות העולם הערבי
נבחרת מולדובה בכדורגל

נבחרת מולדובה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מולדובה. נבחרת מולדובה הוקמה בתחילת שנות ה-90 לאחר שמולדובה הכריזה על עצמאותה, בעקבות פירוק ברית המועצות. הנבחרת שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-2 ביולי 1991 נגד גאורגיה. במשחק נוצחה מולדובה 2–4. התוצאות הטובות ביותר שהשיגה הנבחרת היו במוקדמות יורו 1996, ניצחונות על גאורגיה וויילס. הדירוג הנוכחי של נבחרת מולדובה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-149 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,042.81 – עלייה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 37 נמדד לראשונה באפריל 2008, והדירוג הנמוך ביותר 181 נמדד לראשונה באוקטובר 2021. 1930 עד 1938 - לא נרשמה. הייתה חלק מרומניה. 1950 עד 1990 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות. 1994 עד 2022 - לא העפילה. 1960 עד 1992 - לא נרשמה. הייתה חלק מברית המועצות. 1996 עד 2024 - לא העפילה. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה נכון ל-10 באוקטובר 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת מולדובה בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת מולדובה בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל ממאי 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
לאח'דר בראהימי

לאח'דר בראהימי (בערבית: الأخضر الإبراهيمي; 1 בינואר 1934) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אלג'ירי, שכיהן כשר החוץ של אלג'יריה בשנים 1991–1993 וכשליח ויועץ בעל ותק באומות המאוחדות, היה שליח מיוחד של האו"ם באפגניסטן ומאוחר יותר שליח האו"ם והליגה הערבית בסוריה ובלבנון. בראהימי הוא גם חבר בקבוצת "דה-אלדרס", קבוצה של מנהיגי עולם הפועלת למען שלום עולמי [1]. פרש מתפקידו כשליח האו"ם במאי 2014. בראהימי נולד באל-עזיזה, אלג'יריה. הוא חבר ב"ועדה להעצמה משפטית של העניים", היוזמה הגלובלית הראשונה שהתמקדה במיוחד בקשר בין הדרה, עוני וחוק. כמו כן, הוא חבר ב"קרן למנהיגות עולמית", ארגון הפועל לקידום ממשל תקין ברחבי העולם. בנוסף, הוא מכהן כיום כעמית בכיר במרכז לחקר ממשל גלובלי בבית הספר לכלכלה של לונדון וחבר ועד מנהל במכון הבינלאומי לחקר השלום של סטוקהולם Governing Board | SIPRI, www.sipri.org. חתנו הוא עלי בן חוסיין, נסיך ירדן. מדיה וקבצים בנושא לאח'דר בראהימי בוויקישיתוף לאח'דר בראהימי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאח'דר בראהימי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאח'דר בראהימי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אלג'יריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.