laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מונגקה חאן

מוֹנְגְּקֶה חַאן (1208-1259, נקרא גם מאנגו) היה החאן הגדול הרביעי של האימפריה המונגולית. מונגקה היה בנו של טולוי, שהיה בנו הצעיר של ג'ינגיס חאן. מונגקה כיהן כחאן בין השנים 1251 ועד מותו. מונגקה היה שותף למערכה האירופאית (1236-1242), בין השאר בהרס קייב ובהתקפה על הונגריה. הוא חזר למונגוליה בקיץ 1241, לפני סופה הבלתי צפוי של המערכה בעקבות מותו של אוגדיי חאן. לאחר מותו של גויוק, החאן הגדול השלישי, מצא עצמו מונגקה מוביל את קבוצת צאצאי ג'ינגיס חאן ששאפו להדיח את צאצאי אוגדיי מהשלטון. באטו, המבוגר מביניהם, שהיה בנו של דז'וצ'י, היה קרוב למלחמה בגויוק ב-1248, שנמנעה בעקבות מותו של האחרון. לאחר מותו של גויוק, שיתף באטו פעולה עם אלמנתו של טולוי על מנת לסכל את תוכניותיה של אלמנת גויוק - ששלטה בפועל - להעביר את השלטון לאחד מבני משפחתה. באטו כינס קורילטאי בסיביר ב-1250 (הקורילטאי הראשון שלא כונס במונגוליה עצמה). על אף נסיונותיו של באטו, כונס קורילטאי במונגוליה ב-1251, ובחר במונגקה כחאן. בתקופת שלטונו כחאן, התמקד מונגקה בהרחבת האימפריה יותר מאשר קודמו. הוא עסק במלחמה בסין מול שושלת סונג, והצליח להביא לכיבוש חונאן ב-1254 ולכיבוש הודו-סין, שאיפשרו למונגולים לפלוש משלושה כיוונים שונים. הוא מינה את אחיו הולאגו חאן לעמוד בראש הפלישה לתוך מרכז העולם המוסלמי. המערכה האירופאית הוזנחה, אך ידידותו של מונגקה עם באטו הבטיחה את שלמות האימפריה. במהלך קרב בסין ב-1259, חלה מונגקה באופן מסתורי בדיזנטריה, ומת. מותו עצר את התקדמותו של הולאגו בדרום-מערב אסיה והוביל למלחמת האזרחים הטולויית בין אחיו קובלאי חאן ואריק בוק, שמוטטה את אחדותה של האימפריה המונגולית. ג'וצ'י גויוק חאן באטו חאן קובלאי חאן אריק בוק הולאגו חאן שושלת יואן אורדת הזהב צ'אגאטאי (חאנות) אילחאן מדיה וקבצים בנושא מונגקה חאן בוויקישיתוף מונגקה חאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מונגקה חאן, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
סונצ'ינו

סונצ'ינו (באיטלקית: Soncino) היא עיר קטנה במחוז לומברדיה שבצפון איטליה, בעלת מספר מרשים של אתרים עתיקים. אוכלוסיית העיר היא כ-8,000 נפש. בעיר זו הודפס בשנת 1488 התנ"ך (היהודי) הראשון בעולם, על ידי גרשון נתן שונצינו. בית משפחת שונצינו, מראשוני המדפיסים בעברית במאות ה-15 וה-16, הוא אתר תיירותי בעיר, נקרא "בית המדפיס", ובו מוזיאון לנושא הדפוס. מדיה וקבצים בנושא סונצ'ינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סונצ'ינו שונצינו (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית The Kuzari book and the ibn Yahya family ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוהורטה

קוֹהוֹרְטָה (מלטינית: cohors, ברבים: cohortes) הייתה יחידה צבאית בצבא הרומאי. הקוהורטה הופיעה לראשונה בזמן המלחמה הפונית השנייה כצירוף של שלושה מניפולים, אחד מכל סוג. לאחר מכן, התקיימה הקוהורטה כיחידת משנה נפרדת בת 480 חיילים, עם שש קנטוריות, בנות שמונים חיילים כל אחת. לאור השינוי שעבר על הצבא בעקבות התבוסות במלחמה הפונית השנייה, החלה הטקטיקה של הלגיון להתבסס על הקוהורטה, כתחליף למניפול. הקוהורטה נערכה לקרב עם שלוש קנטוריות מלפנים ושלוש מאחור. היא הייתה יכולה לבצע תפניות בקלות, ולהתגונן מפני התקפות מאחור ומהאגף. הלגיון כולו כבר לא היה כבול לתוכנית הקרב המוכתבת ממערך בן שלושה קווים, עם סוג חיילים שונה בכל קו. בזכות היחידה ההומוגנית החדשה, יכול היה הלגיון להיערך במספר קווים משתנה (לרוב בין אחד לשלושה), בהתאם לתנאי הקרקע ותוכנית הקרב. הלגיון כולו היה מורכב מ-10 קוהורטות ובסך הכל מנה כ-5,000 חיילים. טריבון צבאי פקד על כל קוהורטה. חילות העזר היו מאורגנים במבנה של קוהורטה, כאשר היו שלושה סוגים של חילות עזר: חיל רגלים, חיל פרשים ויחידות מעורבות שכללו גם חיל רגלים וגם פרשים, השירות כפרש נחשב ליוקרתי ביותר. הקוהורטה הייתה בגודל של קוויגנרי (כ-480 חיילים) שחולק לשש קנטוריות או בגודל מיליארי (כ-800 חיילים) שחולקו לשמונה קנטוריות. קוהורטת פרשים קוויגנרי מנתה 512 חיילים שחולקו ל-16 תת-יחידות, ומיליארי מנתה 768 חיילים שחולקו ל-32 תת-יחידות. הקוהורטה המעורבת כללה מספר חיילים כמו קוהורטת חיל הרגלים בתוספת 120 או 240 פרשים בהתאם לגודלה. מפקד הקוהורטה היה בן למעמד הפרשים. מדיה וקבצים בנושא קוהורטה בוויקישיתוף
משלחת מס' 20 לתחנת החלל הבין-לאומית

משלחת מס' 20 (באנגלית: Expedition 20) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-29 במאי 2009 ועד ל-11 באוקטובר 2009. זו הייתה המשלחת הראשונה שכללה שישה חברים. מפקד המשלחת היה גנאדי פדאלקה מרוסיה. פעילות המשלחת נמשכה 134 ימים. פעילות המשלחת החלה ב-29 במאי עם הגעה לתחנת החלל הבין-לאומית של חללית סויוז TMA-15. החללית התחברה למודול "זאריה" באותה עת בתחנת החלל שהה צוות של משלחת מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה. ביחד הם הרכיבו צוות משלחת מס' 20 בפיקוד גנאדי פדאלקה. ב-5 ביוני בוצע פעילות חוץ רכבית בהשתתפות גנאדי פדאלקה ומייקל באראט. המטרה הייתה להכין מודול "זבזדה" לחיבור למודול "פואיסק" שהיה מתוכנן להגיע בהמשך. בנוסף לכך הותקנו ציודים נוספים בחלק החיצוני של תחנת החלל. הפעילות נמשכה כ-5 שעות. ב-10 ביוני פדאלקה ובאראט לבשו חליפות חלל ונכנסו למודול "זבזדה" שהיה במצב ללא אוויר. הם החליפו בו חלקים כפעילות הכנה לחיבורו למודול "פואיסק" בהמשך של שנת 2009. ב-17 ביוני לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-127 בפיקוד של מארק פולנסקי. המעבורת התחברה למודול "הרמוני". בנוסף לאספקה חדשה במעבורת הגיעו חלקים להרחבת תחנת החלל ובמיוחד חלקים נוספים של מודול "קיבו". לביצוע פעולות לחיבור המודול למערכות תחנת החלל צוות המעבורת ביצע 5 פעילויות חוץ רכביות. הם התנתקו מתחנת החלל ב-27 ביולי כאשר קואיצ'י וקאטה עזב איתם את לתחנת החלל. במקומו למשלחת מס' 20 הצטרף טימותי קופרה מארצות הברית. ב-1 ביולי מתחנת החלל התנקתה חללית מטען "פרוגרס M-02M" שהיית המחוברת מתחילת מאי. מספר ימים היא שהתה במסלול ובוצעו תמרונים משותפים עם תחנת החלל. המטרה הייתה לבחון תפקוד ציוד חדש במודול "זבזדה". בהמשך החלה הורדה מהמסלול וחללית נשרפה בכניסה לאטמוספירה. ב-24 ביולי לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-67 עם אספקה חדשה (כ-2,549 ק"ג). החללית התחברה למודול "זבזדה" כאשר פירוק הציוד הסתיים, בספטמבר החללית התנתקה מתחנת החלל. ב-31 באוגוסט לתחנת החלל התחברה מעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימה STS-128 בפיקוד של פרדריק סטרקו. המעבורת התחברה למודול "הרמוני". בנוסף לאספקה חדשה רבה שהגיע במודול לוגיסטי רב תכליתי "לאונרדו" צוות המעבורת ביצע פעולות תחזוקה שונות. לביצוע פעולות עלו צוות המעבורת ביצע 3 פעילויות חוץ רכביות. הם עזבו ב-8 בספטמבר כאשר טימותי קופרה עזב איתם את לתחנת החלל. במקומו למשלחת מס' 20 הצטרפה ניקול סטוט מארצות הברית. ב-10 בספטמבר לתחנת החלל הגיע חללית מטען HTV-1 עם אספקה חדשה. חללית התחברה לתחנת החלל בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2 למודול "הרמוני".. בחללית זו הגיעו מצרכים במשקל של 3,600 ק"ג. היא עזבה את תחנת החלל ב-1 בנובמבר 2009. ב-2 באוקטובר לתחנת החלל התברה חללית סויוז TMA-16 בפיקוד מקסים סוראייב. החללית התחברה למודול "זבזדה". משלחת מס' 20 החלה בהעברת אחריות על תחנת החלל למשלחת מס' 21 בפיקוד של פרנק דה ווין. ב-11 באוקטובר פדאלקה ובאראט חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז TMA-14 ביחד עם תייר חלל גי לליברטה (קנדה) שהגיע לתחנת החלל בחללית "סויוז TMA-16". חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 21. אתר האינטרנט הרשמי של משלחת מס' 20 לתחנת החלל הבין-לאומית מדיה וקבצים בנושא משלחת מס' 20 לתחנת החלל הבין-לאומית בוויקישיתוף תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס דיווח לעיתונות של נאס"א פעילות משלחת מס' 20 בתחנת החלל הבין-לאומית תיאור פעילות של הצוות הרוסי בתחנת החלל תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-67 תיאור פעליות חללית אספקה HTV-1 תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-02M
סמנאן

סמנאן (בפרסית: سمنان) היא עיר באיראן, בירת הפרובינציה סמנאן, בצפון איראן. אומדן אוכלוסיית העיר הוא כ-119,778 תושבים (2005). סמנאן נמצאת בגובה של 1,130 מטר מעל פני הים בחלק הדרומי של הר אלבורז. העיר שימשה באופן מסורתי תחנה חשובה בנתיבי המסחר בין טהראן (220 ק"מ) ומשהד (685 ק"מ), והיא מקושרת היום עם שתי הערים על ידי רכבת וכביש. אוניברסיטת טהראן סמנאן סמנאן אוניברסיטה למדעי הרפואה מדיה וקבצים בנושא סמנאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמנאן (בפרסית) סמנאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלריה דביר

גלריה דביר היא גלריה לאמנות שהוקמה בשנת 1982 במבנה "מעונות עובדים" ח' בתל אביב-יפו. בשנות ה-2000 פתחה הגלריה חללים נוספים ביפו ובנמל יפו. החל משנת בשנת 2013 עברה הגלריה למבנה אחד בדרום תל אביב. הגלריה מתאפיינת בהצגת אמנים ישראלים ובינלאומיים, כגון אלי פטל, נלי אגסי, מירי סגל ואורנה ברומברג, אשר לעיתים קרובות מוזמנים ליצור עבודות ופרויקטים ייחודיים לשטח הגלריה. עבודות של רבים מאמנים אלו מאופיינות בגישה וברוח מינימליסטית ומושגית. הזמנת האמנים הזרים לשהות בארץ בזמן העבודה על תערוכותיהם מאפשרת היכרות בלתי אמצעית ודיאלוג בין עולם האמנות המקומי לבינלאומי. הגלריה הוציאה לאור, בין השנים 1997 ועד 2004 את כתב העת "המעורר", בעריכת דביר אינטרטור וארז שוייצר וקיימה, בין השנים 2004-2002, מכירות פומביות לאמנות ישראלית. ב-2016, הרחיבה גלריה דביר את פעילותה ופתחה סניף בבריסל, בלגיה. מדיה וקבצים בנושא גלריה דביר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלריה דביר אביבה לורי, ריאיון עם דביר אינטרטור ושפרה שליט אינטרטור, בעלי גלריה דביר, מהאנשים החזקים בעולם האמנות הישראלי, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2009 גלריה דביר (תל אביב), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סייפן התבואה

סייפן התבואה (שם מדעי: Gladiolus italicus) הוא צמח ממשפחת האירוסיים. זהו גאופיט בעל פקעת. עליו פחוסים וזקופים, ודומים בצורתם לחרב סיף ומכאן שמו. צבע פרחיו הוא ורוד-סגול. גבעול הסיפן הוא בגובה של כחצי מטר. סייפן התבואה גדל בארצות הים התיכון ובמזרח התיכון. הצמח מתרבה על ידי זרעים ופקעות בת. יש המגדלים אותו כצמח נוי. בישראל, סייפן התבואה גדל מהצפון עד צפון הנגב חוץ מחולות מישור החוף. הפריחה בארץ ישראל היא בחודשים פברואר עד אפריל, בעיקר בחבל הים-תיכוני. סייפן התבואה ליד הישוב נטף בהרי ירושלים סייפן התבואה סיפן התבואה Gladiolus italicus סייפן התבואה, באתר ITIS (באנגלית) סייפן התבואה, באתר NCBI (באנגלית) סייפן התבואה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סייפן התבואה, באתר צמח השדה סייפן התבואה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה סייפן התבואה, באתר Tropicos (באנגלית) סייפן התבואה, באתר GBIF (באנגלית) סייפן התבואה, באתר The Plant List (באנגלית) סייפן התבואה, באתר IPNI (באנגלית) סייפן התבואה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל פצאל

נחל פצאל זורם בבקעת הירדן ואורכו 11 ק"מ. במוצאו אל מישור הבקעה מתחבר אליו ואדי רשאש, בסמוך לעינות פצאל. אגן הניקוז של שני הוואדיות הוא כ-32 קמ"ר. בוואדי רשאש נובע עין רשאש. בתוך הנחל נובעים שני מעיינות הנקראים עינות פצאל הנובעים בתחילת אפיק הנחל. שפיעת המעיינות משתנה בין עונות השנה ונעה בין 30 מ"ק ל-150 מ"ק בשעה. ליד המעיינות יש חורשת עצי שיזף מצוי, וסביבם צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים, כגון שנית גדולה, פלגית שיחנית, טיון דביק, שיח-אברהם מצוי ונענה משובלת. אזור הנחל מהווה גם בית גידול לחוגלת סלעים. מאזור הנביעה יוצאת אמת מים מתקופת הורדוס שהובילה את המים לבריכת אגירה ליד תל שייח ד'יאב. בריכת האגירה מתוארכת לפחות לתקופת בית אומיה ויש השערות שנבנתה כבר בתקופת הורדוס. בתחתית בריכת האגירה נמצאו אבנים הרודייניות התומכות בהשערה זו. בנחל פצאל, באמצע הדרך בין המעיינות לבריכת האגירה, ליד האמה עומדת טחנת קמח עתיקה בשם טאחונת אלפצאל, שפעלה באמצעות מי האמה. כיום, צינור מתכת מוביל את המים אל בריכה, המשמשת את תושבי הכפר אלפצאל הסמוך. כבר בתקופה הכלקוליתית הייתה התיישבות באזור בקעת פצאל. המעיינות והאדמה הפורייה באזור איפשרו התיישבות וחקלאות. בסקר ארכאולוגי נמצאו באזור שבין פצאל של היום לכניסה לנחל כ-8 אתרים של התיישבות מהתקופה הכלקוליתית, בהם האתרים פצאל 2, שייח' דיאב 2, פצאל 7 ועוד. באתרים אלה[דרושה הבהרה] נמצאו שרידי מבנה עם חצר גדולה מאוד. בפצאל 7 נמצא מבנה עם חצר בגודל של כ-570 מ"ר, ולידו חצר גדולה נוספת וביחד גודל שטח המתחם מגיע לדונם לערך. באזור היציאה מהנחל לבקעה נמצא תל שייח' דיאב המתוארך לתקופת הברזל. התיישבות נוספת הייתה בתקופת הורדוס, אז הוקם היישוב פצאליס על שם פצאל, אחיו של הורדוס. שרידי פצאליס נמצאים מתחת לכפר אלפצאל. בנחל פצאל ויובליו הוכרזה בשנת 1993 שמורת טבע בשטח 8,000 דונם, המאופיינת בנוף צומח ערבתי במדרונות. מראה כללי של הנחל, משמאל מתקן שאיבת מים מודרני בנחל בריכת אגירת המים ליד תל שייח' דיאב טחנת הקמח מהתקופה העות'מאנית אמת המים על צלע ההר אשר הובילה את המים בתקופה העתיקה מהמעיינות ליישובים מחוץ לוואדי פצאל פצאל 2 שייח' דיאב 2 דניאל אלדד ויוסף ירושלמי, ההר הטוב הזה - מסלולים ואתרים בדרום השומרון הוצאת בית אל ירושלים תשס"ט 2009 עמודים 61,95 מפת טיולים וסימון שבילים 6-5: בקעת הירדן ומזרח השומרון. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל". שמורת פצאל - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל". "עינות פצאל", באתר "מסלולים"
בית וסקס

בית וסקס (באנגלית: House of Wessex) הידוע גם בתור סרדיקינגאס (באנגלית עתיקה: Cerdicingas ובאנגלית: House of Cerdic) היה שושלת מלוכה אשר שלטה בממלכות שונות באנגליה במשך תקופה של למעלה מחמש מאות שנה, בין ראשית המאה ה-6 לשלהי המאה ה-11. בתחילה שלט בית המלוכה בממלכת וסקס הקדומה, אשר שכנה בדרום-מערב אנגליה של ימינו. במהלך המאה ה-9, השתלטה וסקס באופן הדרגתי גם על ממלכות אחרות אשר התקיימו באנגליה באותה התקופה, ולזמן קצר בית המלוכה מלך גם על הממלכות מרסיה וקנט, אשר מאוחר יותר סופחה לוסקס. לבסוף, השתלטה ממלכת וסקס על רובה של אנגליה, ייסדה תחתיה את ממלכת אנגליה, והייתה למשפחת המלוכה השלטת בה למשך תקופה של כמאה שנה.      מלכי וסקס או אנגליה         שליטים זרים הערה: בתרשים מוצגים רק אישים בעלי חשיבות היסטורית, לרבות כלל המלכים לבית וסקס, כמו גם דמויות אחרות בעלות חשיבות בהבנת תולדות המשפחה. מקורות: Royal Family History, "House of Wessex Family Tree"‎; The History of England, "Family Trees: 500-1066"‎ מלכי וסקס ממלכת וסקס Stephen Friar and John Ferguson (1993), Basic Heraldry, W. W. Norton & Company, ISBN 978-0-393-03463-9 Naismith, Rory (2011). "The Origins of the Line of Egbert, King of the West Saxons, 802–839". English Historical Review. 76 (518): 1–16. doi:10.1093/ehr/ceq377. מדיה וקבצים בנושא בית וסקס בוויקישיתוף
פארק העמקים

פארק העמקים הוא פארק הסמוך לנחל קישון ליד צומת העמקים וקיבוץ שער העמקים. נחנך ב-16 בפברואר 2004. הפארק הוקם על האדמות שנרכשו על ידי קרן קיימת לישראל בשנת 1935 עליהן הוקם גם קיבוץ שער העמקים. אדמות אלה היו בעבר ביצתיות ולא ראויות לעיבוד. הם נקראו בפי הערבים "חרתיה" (ח'יראת-חורש). ליד הפארק תל מְעַמֵר - תל ארכאולוגי. הפארק נמצא על גדות נחל קישון, משני צידי כביש 75. בפארק גשר הרכבת הטורקי בנוי אבן בעל שש קשתות שתוכנן על ידי מהנדס הרכבות הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר. הגשר נבנה ב-1905 והעביר את רכבת העמק מעל נחל הקישון. גשר מקביל אליו הוא גשר הכביש הבריטי. לאורך הנחל מסלול אורכי של כשני ק"מ המקביל לכביש 70 ועובר בין גבעות האלונים של קריית טבעון מצד אחד ורכס הכרמל מצידו השני. לאורך הגדה צמחייה מקומית הכוללת פטל, חנק מחודד, הרדוף הנחלים ועצים כגון זית ואקליפטוס. מי הקישון לרוב אינם מזוהמים בקטע זה מאחר שהמפעלים המזהמים נמצאים במורד הנחל אך לעיתים תקלות נקודתיות של היישובים בסביבה גורמות לגלישת הביוב לתוכו. בשטח הפארק נסללה דרך עפר לכיוון צפון מערב, העוברת לאורך גדות הנחל ומשמשת להליכה ורכיבה על אופניים. אורך המסלול כ-3-4 ק"מ ומגיע עד ל"אי האקליפטוס", אי קטן באמצע הנחל. באזור שבקרבת הגשר יש גישה נוחה לנחל המאפשר גם דיג בנחל. לפארק יש גישה משני מקומות. הגישה המערבית מכביש 7213 המוביל לשכונת אלרואי שבקריית טבעון, מסעף לדרך עפר ימינה מוביל למגרש חניה ולגשר הטורקי. הגישה המזרחית היא מכביש 75 בסמוך לצומת. מעיין אלרואי נחל קישון מדיה וקבצים בנושא פארק העמקים בוויקישיתוף מעיין אלרואי ופארק העמקים באתר טבע ונופים בישראל. רונית סבירסקי, מטיילים בקישון: קבלו את הנחל שעשה מהפך, באתר ynet, 1 במאי 2012
מוזיאון ברברה הפוורת'

מוזיאון ברברה הפוורת' וגן הפסלים הסמוך (באנגלית: The Barbara Hepworth Museum and Sculpture Garden) הם מוזיאון הממוקם בסנט אייווס, בקורנוול שבאנגליה. המוזיאון ממוקם בחדר העבודה של הפסלת ברברה הפוורת'. המבנה נרכש על ידה בשנת 1949 והוא בנוי בסגנון הטיפוסי לאזור. במוזיאון מוצג חדר המגורים של האמנית וחדר העבודה שלה, ובגן המבנה מוצגים פסליה. הפוורת' עבדה במבנה עד מותה בשריפה בשנת 1975 בהיותה בת 72. חדר העבודה נותר כפי שהיה ביום מותה, ומוצגות בו עבודות בלתי גמורות וכן חומרי גלם לעבודות עתידיות. המוזיאון מנוהל על ידי גלריית טייט. כלי העבודה של האמנית חדר העבודה של האמנית מדיה וקבצים בנושא מוזיאון ברברה הפוורת' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ברברה הפוורת'
שיבולת (פסל)

שיבולת (באנגלית: Shibboleth) היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסלת הקולומביאנית דוריס סלסדו שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור. היצירה הוקמה בעלות של 300,000 ליש"ט באולם הטורבינה של המוזיאון, והייתה השמינית מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת "סדרת יוניליבר". היצירה היא סדק שאורכו 167 מטרים ברצפת האולם. בראשיתו הסדק דק כשערה, אולם בהמשך הוא מתרחב ומגיע לעומק של כ-60 ס"מ. לדברי האמנית: היצירה מייצגת גבולות, וחוויות של מהגרים, חוויות של הפרדה על רקע גזעי, וחוויות של גזענות. זה ההרגשה של אדם מהעולם השלישי המגיע ללב אירופה. לדוגמה, השטח בו נמצאים מהגרים בלתי חוקיים הוא חלל שלילי, וגם יצירה זו יוצרת חלל שלילי. — כמו כן היצירה מייצגת שבר - בחברה, בתרבות או במשפחה. אוצר המוזיאון, סר ניקולס סרוטה מציין כי לאחר שהיצירה תוסר תישאר צלקת ברצפת המבנה אשר תזכיר את היצירה. היצירה הוצגה בין ה-9 באוקטובר 2007 ל-6 באפריל 2008. צוות המוזיאון חשש לשלום המבקרים במוזיאון העלולים למעוד על היצירה. לאור כוונת האמנית שהמבקרים יתקרבו אל היצירה, לא ניתן היה לגדור אותה, ועל אף אזהרות שחולקו למבקרים, מספר מבקרים מעדו ונפלו בשל היצירה. שיבולת (אמצעי זיהוי) אתר האינטרנט הרשמי של שיבולת חגית פלג רותם, שיבולת בשדה הטייט מודרן, גלובס, 4 בדצמבר 2007 Nigel Reynolds, Arts Correspondent, ‏Tate Modern reveals giant crack in civilisation, The Telegraph, 8 October 2007 דליה אלברז', "ברוכים הבאים למוצג הרצפה של הטייט מודרן - אורכו 167 מטרים והוא נקרא שיבולת", הטיימס אונליין, 9 באוקטובר 2007. אליס אוקיף, "Information Overload", בעיתון the new statesman, 18 באוקטובר 2007. בן קווין, "ההמונים סובלים עבור האמנות בטייט מודרן", הטיימס, 26 בנובמבר 2007.
אקסל הארוול

אקסל הארוול (בצרפתית: Axel Hervelle; נולד ב-12 במאי 1983 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורסלן בלגי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בספירו שרלרואה ובנבחרת בלגיה. הארוול החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17 במועדון ורווייה-פפינסטר בו שיחק במשך ארבע עונות, בעונתו האחרונה התמנה לקפטן הקבוצה וסייע לקבוצה להגיע עד לגמר אליפות הליגה הבלגית. בקיץ 2005 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הדנוור נאגטס בסיבוב השני, והפך לשחקן הבלגי הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA. הארוול לא הוחתם על חוזה על ידי הנאגטס, והצטרף למועדון הכדורסל הספרדי ריאל מדריד. יחד עם מדריד זכה בגביע יול"ב ב-2007. מדיה וקבצים בנושא אקסל הארוול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אקסל הארוול פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל בדראפט ה-NBA
דוריס סלסדו

דוריס סלסדו (בספרדית: Doris Salcedo; נולדה ב-1958) היא פסלת קולומביאנית המפסלת בסגנון מודרני. זוכת פרס רולף שוק לשנת 2017, וזוכת פרס פרמיום אימפריאלה לשנת 2024. סלסדו סיימה לימודי תואר באמנות באוניברסיטת חורחה טאדאו לוסאנו בשנת 1980. לאחר סיום לימודיה עברה לעיר ניו יורק שבארצות הברית וקיבלה תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת ניו יורק. עם סיום לימודי בניו יורק שבה לבוגוטה והחלה ללמד באוניברסיטה הלאומית של קולומביה. בשנת 2007 הוזמנה להציג את היצירה השמינית ב"סדרת יוניליוור" עבור אולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון. היצירה שהוצגה הייתה היצירה "שיבולת" - סדק שאורכו 167 מטרים על רצפת האולם. בשנת 2017 זכתה בפרס רולף שוק לאומנות חזותית. מדיה וקבצים בנושא דוריס סלסדו בוויקישיתוף תיאור יצירות האמנית באתר White Cube ביוגרפיה של האמנית "שיבולת" באתר מוזיאון טייט https://web.archive.org/web/20080509045349/http://www.tate.org.uk/tateetc/issue11/invisible.htm מידע על האמנית] דוריס סלסדו, באתר Discogs (באנגלית) "Rolf Schock Prize Recipients 2017", The Royal Swedish Academy of Sciences, Retrieved 15 November 2018. Praemium Imperiale, Laureate, Doris Salcedo חגית פלג-רותם, ‏שיבולת בשדה הטייט מודרן, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פירון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אישים פירון מאליס – פילוסוף יווני מהעת העתיקה טובה פירון – זמרת ישראלית בתקופת היישוב מיכאל פירון – עורך דין ישראלי מרדכי פירון – הרב הצבאי הראשי השני של צה"ל קלוד פירון – בלשן שווייצרי שי פירון – שר החינוך וחבר הכנסת מטעם יש עתיד שונות בריגדת פירון – בריגדה של צבא בלגיה החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה, קרויה על שם מפקדה ז'אן-בטיסט פירון פרון
פינגווין שחור-רגל

פינגווין שחור-רגל (שם מדעי: Spheniscus demersus) הידוע גם כפינגווין אפריקני (ובעבר כפינגווין חמורי, על-שם קריאותיהם, המזכירות במידה רבה נעירות חמור) הוא מין פינגווין הנמצא בחופי דרום-מערב אפריקה וחי במושבות ב-24 איים בין נמיביה לבין מפרץ אלגואה, סמוך לפורט אליזבת, דרום אפריקה. אורכו של הפינגווין כ-68–70 ס"מ, ומשקלו בין 2 ל-5 ק"ג. גופו של הפינגווין צבוע בשחור ולבן, ויש לו עור חשוף בצבע ורוד מסביב לעין. כאשר הפינגווין מתחמם, מגיע יותר דם לבלוטות אלו, כך שיתקרר באוויר הסובב את הבלוטות, ובמצב זה הבלוטות מקבלות צבע ורוד יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי חוטם גדול יותר. צבעיהם של הפינגווינים שחורי-הרגל משמשים להסוואה - צבע לבן, שמסווה את הפינגווינים מעיני טורפים תת-מימיים, ושחור, עבור טורפים שמסתכלים על הפינגווינים כשהם שוחים מלמעלה. במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 החלו הפינגווינים להתיישב בחוף בולדרס שבדרום אפריקה. החוף מהווה אתר משיכה לתיירים, והפינגווינים נותנים לבני אדם להתקרב אליהם עד למרחק של מטר. בשנת 1994 פינגוונים רבים מתו כתוצאה מזיהום ים אחרי טביעת אוניית "ים אפולו". בשנת 2000 התבקעה מול חופי קייפטאון מכלית נפט שגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית הפינגווינים שחורי הרגל באזור. 35 אלף פינגווינים חולצו מהאזור המזוהם. נכון ל-2022 מצב השימור של מין זה הוא בסכנת הכחדה. אין לפינגווינים עונת רבייה מוגדרת, אך עונת הרבייה העיקרית מתחילה בפברואר. הנקבה מטילה שתי ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-38–42 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם מכוסים פלומה, וההורים מתחלקים בטיפול באפרוחים שנמשך כשמונה שבועות. הפינגווינים ניזונים מדגים, דיונונים וסרטנים. בחיפושיהם אחר מזון הם עשויים להרחיק למרחק של כ-50 קילומטרים מהחוף. פינגווינים בגן החיות התנ"כי איור של פינגווין אפריקאי Museum specimen פינגווין שחור-רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, באתר ITIS (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, באתר NCBI (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, באתר GBIF (באנגלית) פינגווין שחור-רגל, באתר גן החיות התנ"כי פינגווין שחור-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN TREASURE OIL SPILL בתאריך 29 בספטמבר 2011, בארכיון האינטרנט
אתר ניסוי (פסל)

אתר ניסוי (באנגלית: Test Site) הוא פסל מעשה ידי הפסל קרסטן הלר, אשר הוצג באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון שבממלכת המאוחדת בין אוקטובר 2006 וה-9 באפריל 2007. פסל זה היה השביעי מבין הפסלים של "סדרת יוניליוור" שהוכנו עבור אולם זה במימון חברת יוניליוור. היצירה כללה חמש מגלשות מתכת ופיברגלס שקוף – שתי מגלשות מהקומה השנייה של המוזיאון, אחת מהקומה השלישית, אחת מהרביעית ואחת מהחמישית. המגלשות המתפתלות אפשרו למבקרים לגלוש במורדן עד לאולם הטורבינה הנמצא בקומת הקרקע של המוזיאון. היצירה היוותה למעשה יצירה המשלבת את הצופה עם המתקן – הצופה המביט ביצירה חווה למעשה את היצירה כיצירה דינמית – הכוללת כאחד המרכיבים בה את הגולשים מחד, או כיצירה רגשית – ההנאה של הגלישה ביצירה (תוך שהצופה מהווה אחד ממרכיבי היצירה). תיאור היצירה באתר מוזיאון טייט
MP-448

האקדח MP-448 הוא אקדח חצי אוטומטי תוצרת רוסיה, שפותח על ידי דימיטרי בוגדנוב במפעל הנשקים בעיר איז'בסק בשנת 1990. הוא יוצר כגרסה משופרת של האקדח מקארוב PM משנות החמישים. משקל-650 גרם אורך- 162 מ"מ אורך קנה- 94 מ"מ רוחב- 32 מ"מ גובה-132 מ"מ קליבר-9x18 מילימטר מקארוב קיבולת מחסנית- 12 כדורים MP-448 סקייף- האקדח הרגיל MP-448S- גרסה מיוחדת של האקדח, נועדה לחברות הגנה ואבטחה MP448-MINI גרסה קומפקטית וקטנה של האקדח, עם קליבר 9x17 בלארוס בלארוס- בשימוש באימונים קזחסטן קזחסטן- בשימוש בחברות פרטיות, מאז 2003. קישור לנושא על ה-Skyph באתר World.guns.ru כולל תמונות ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פליפה רייס

פליפה רייס קבאנאס (ספרדית: Felipe Reyes Cabanas; נולד ב-16 במרץ 1980 בקורדובה באנדלוסיה שבספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בריאל מדריד ובנבחרת ספרד. אחיו, אלפונסו, כדורסלן עבר גם הוא. רייס החל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל אסטודיאנטס בו שיחק בכל מסגרות הגילאים. בהגיעו לגיל 18 רייס הוקפץ לקבוצת הבוגרים. רייס כבר בגילו הצעיר נחשב לכדורסלן המבטיח הבא כשהרשים בכל נבחרות העתודה והקדטים של ספרד וכן בעתיד בנבחרת ספרד הבוגרת. לאחר 6 עונות באסטודיאנטס עבר למועדון הפאר ריאל מדריד בו הוא שיחק עד לפרישה. פליפה נחשב לאחד השחקנים היציבים והטובים של המועדון. בשנת 2001 זומן לראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת שנטלה חלק באליפות אירופה בטורקיה. מאז רייס הופיע עם נבחרתו בכל קמפייני אליפויות אירופה, אליפויות העולם והאולימפיאדות. ביוני 2021 הודיע רייס על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא פליפה רייס בוויקישיתוף פליפה רייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרויקט מזג האוויר

פרויקט מזג האוויר (באנגלית: The Weather Project) הוא פסל מעשה ידי הפסל דני-איסלנדי אולאפור אליאסון. היצירה הוצגה בשנת 2003 באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון והייתה היצירה הרביעית שהוצגה במסגרת "סדרת יוניליוור" במימון חברת יוניליוור. היצירה נתלתה על תקרת אולם הטורבינה וכללה אלמנטים המייצגים את השמש ואת השמים. כשני מיליון מבקרים צפו ביצירה. היצירה כללה מאיידים אשר פיזרו ערפל בחלל אולם הטורבינה. במרכז אולם הטורבינה נתלתה דיסקית חצי מעגלית העשויה מנורות צהובות. תקרת האולם כוסתה במראה רחבת ידיים, בה יכלו המבקרים לצפות בעצמם ובחלקה העליון של ה"שמש" מבעד לערפל. מבקרים רבים העדיפו לצפות ביצירה בשכיבה על הגב על רצפת אולם הטורבינה. מדיה וקבצים בנושא פרויקט מזג האוויר בוויקישיתוף תיאור היצירה באתר מוזיאון טייט