laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כרוב הקלח

כְּרוּב הַקֶּלַח (שם מדעי: Brassica oleracea var. gongylodes), או קוֹלְרַבִּי, הוא זן ירק חד-שנתי ממין הכרוב במשפחת המצליבים. מקור השם קולרבי מגרמנית: Kohlrabi (שמשמעותו כרוב לפת). השם הגרמני הוא התאמה של השם האיטלקי cavolo rapa בעל המשמעות הזהה. גודלו של כרוב הקלח הוא כ-10 ס"מ, ומשקלו 150 גרם. החלק הנאכל בו הוא התעבות של הגבעול. הצמח מבשיל כחודשיים לאחר הזריעה, ועמיד לחודש נוסף לאחר מכן. בתחילת גידולו נראה כרוב הקלח דומה מאוד לכרובית, לברוקולי או לכרוב. הוא נקטף בשלב מוקדם יותר בהשוואה לזנים אחרים במין הכרוב, אחרת יהפוך לסיבי, וטעמו יאבד מעדינותו. ירק גדול מדי הוא לרוב סימן לכך שנקטף מאוחר מדי. כרוב הקלח דל בקלוריות אך מכיל ויטמינים רבים, במיוחד ויטמין C, וכן ויטמינים B1, B2, B6 וחומצה פולית. הוא מכיל מינרלים רבים, ובהם זרחן, אשלגן, ברזל, סידן, מגנזיום ונחושת. כרוב הקלח ניתן לאכילה טרי או מבושל. הוא דומה בטעמו לליבת הכרוב או לגבעול הברוקולי, אם כי טעמו מתוק ומתון יותר. ישנם כמה זנים בקבוצת כרוב הקלח, שבחלקם צבע הקליפה סגול. בכל הזנים פנים הירק ירוק בהיר נוטה לצהוב. המידע הכתוב הראשון שקיים על הקולרבי הוא מאיטליה במאה ה 16. הבוטנאי מטיולי כתב בשנת 1554 ש"הקולרבי הגיע לאחרונה לאיטליה". עד סוף המאה ה-16 נפוץ הקולרבי למדינות נוספות באירופה וכן באגן הים התיכון. פיליס גלזר, קולרבי, באתר ynet, 18 בפברואר 2004 גידול קולרבי באתר מגדלי הירקות Kohlrabi and Brussels Sprouts Are European, aggie-hort.tamu.edu Oxford University Plants 400: Brassica oleracea, herbaria.plants.ox.ac.uk כרוב הקלח, באתר ITIS (באנגלית) כרוב הקלח, באתר NCBI (באנגלית) כרוב הקלח, באתר Tropicos (באנגלית) כרוב הקלח, באתר GBIF (באנגלית) כרוב הקלח, באתר IPNI (באנגלית)
חומות דרינגטון

חומות דרינגטון (באנגלית: Durrington Walls) הן מונומנט הנג' היסטורי הנמצא בסמוך לוודהנג' שבמישור סולסברי. קוטר המונומנט הוא כ-500 מטרים. החומות (ביחד עם אתרים אחרים באייווברי, מארדן והר פליסנט) הן חלק מקבוצת מונומנטים של "סופר-הנג'", ומשמעות הדבר היא שקוטרם גדול מ-300 מטרים. האתר הוא חלק מאתר המורשת העולמית סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים של ארגון אונסק"ו. בני האדם הראשונים אכלסו את אזור החומות באמצע התקופה הנאוליתית. ידוע כי בתוך ההנג' עמדו לכל הפחות שתי טבעות עץ קונצנטריות (בעלות מרכז משותף); המעגל הדרומי של ארבע טבעות שהוחלף על ידי חמישה מעגלים בשלהי התקופה הנאוליתית, והמעגל הצפוני שהיה מורכב משתי טבעות עץ עם שדרה המובילה לתוכו. נטען כי עמודי העץ תמכו בגג, וכי שני המעגלים ייצגו מבנים גדולים שעמדו בתוך ההנג' באמצע האלף השלישי לפנה"ס. ייתכן גם כי המבנה היה חסר גג. מעל פני הקרקע נותרו רק העמודים, כך שלא סביר שניתן יהיה לגלות מה היה המבנה העל-קרקעי. לאחר החפירות ארכאולוגיות שנערכו לאחרונה נטען כי מעגלי העץ נבנו לפני גדות ההנג', שהתברר לגביהן כי הן נמצאות מעל שרידים של יישוב נאוליתי קדום יותר. העדויות הללו כוללות, בין השאר, את מה שנחשב לאחת מהרצפות העתיקות ביותר באנגליה. החל מקיץ 2004 התגלו באתר מספר אחים בסבכות בצורות שונות, וכן בקתות המפוזרות על פני השטח ועמודים המסודרים בצורת גדר כלונסאות. החוקרים שגילו את הממצאים הללו שיערו כי בחומות דרינגטון היה בעבר כפר עתיק. בין הרצפות שבמרכז החומות ובין אלו שבאזור מסביבן התגלו הבדלים קלים. החוקרים משערים כי הרצפות שבמרכז החומות שימשו למטרה טקסית כלשהי, ואלו שבקצה ההנג' שימשו למטרות ביתיות יותר. לפי בדיקות תיארוך פחמן שנערכו התברר כי ההתיישבות הראשונה הוקמה בערך בשנת 2600 לפנה"ס, כך שהיא הוקמה במקביל לשלב הראשון של סטונהנג', הנמצא במרחק של כשלושה ק"מ. אחת ההשערות הראשונות הייתה שהתיישבות זו הייתה מקום המגורים של האנשים שבנו את סטונהנג' [1]. מעגל של חפירים וגדות אדמה בחומות דרינגטון סוגרים על הטבעות הקונצנטריות של בולי העץ. הארכאולוג המנהל את החפירות, מייק פארקר פירסון, אמר כי העדויות "מצביעות על כך ששני המונומנטים השלימו זה את זה" וכי "סטונהנג' היה בסך הכל מתחם גדול יותר". מחקר ארכאולוגי שהתפרסם ב-2020 חשף טבעת של כ-20 בורות שקוטרה כ-2 קילומטרים סביב האתר של חומות דרינגטון. קוטר הבורות כ-10 מטרים ועומקם כ-5 מטרים. משערים כי שימשו כגבול לגישה לאתר המקודש. החלק העיקרי של חומות דרינגטון נמצא בבעלות קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, והוא חלק מאחוזת הנוף סטונהנג' כך שהגישה אל המונומנט היא בחינם. גם בסטונהנג' וגם בחומות דרינגטון יש נתיב גישה לנהר אייבון, כך שסביר להניח כי היה ביניהם מעבר רגלי נוח. מדיה וקבצים בנושא חומות דרינגטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חומות דרינגטון מידע באתר ערוץ 4 הבריטי על תוכנית שעסקה בחומות דרינגטון (2005) תוכנית של נשיונל ג'אוגרפיק על חומות דרינגטון שעסקה גם בתאוריות ובחפירות של פארקר פירסון חומות דרינגטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) *Sarah Cascone, Archeologists Just Discovered the UK’s Largest Ceremonial Site Buried Right Next to Stonehenge. Call It ‘Holehenge’, Artnet,‏ June 26, 2020 בדיקות תיארוך פחמן מדויקות יותר מצביעות על כך שבניית סטונהנג' החלה בין 2600 ל-2400 לפנה"ס, הערכה המקדימה את תחילת הבנייה בכ-600 שנים בהשוואה לבדיקות קודמות. שרידים של כפר עתיק נמצאו ליד סטונהנג', ניו יורק טיימס, 30 בינואר 2007 Stonehenge: Neolithic monument found near sacred site
עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, קולי

עיצור בתר־מכתשי מחוכך שורק קולי הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʤ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-dZ. העיצור מוכר לדוברי עברית מודרנית כגימ"ל גרושה (ג') המשמשת לכתיבת מילים שאולות. כדי לבטא עיצור זה יש לבטא את העיצורים [d] ו-[ʒ] בו זמנית. זהו צליל ה-ג' במילה ג'חנון וכמו J במילה Jacket באנגלית. למעשה, תעתיקו האמיתי של עיצור זה אינו /dʒ/ אלא /ḏʒ/, שכן בהידמות בסיס החיתוך (המכתשי) של פונמת /d/ לזה של /ʒ/ (בתר־המכתשי) הופך זה לאלופון [ḏ] (עיצור בתר-מכתשי, סותם, קולי), אך מפאת הנוחות ואי־ההבדל לאזניים רגילות, נוח יותר לתעתקו כ-/dʒ/. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
חירור גולגולת

חירור גולגולת או טְרֶפַּנַצְיָה (Trepanation) הוא ניתוח שבמהלכו נקדח או נחתך חור בגולגולת, דרכו נחשף הקרום הקשה (dura mater) של המוח כדי לטפל במחלות תוך-גולגולתיות. בימינו משמש ניתוח זה בעיקר לטיפול בדימומים תוך-גולגולתיים ובבדיקות נוירוכירורגיות כגון מדידת לחץ תוך-גולגולתי. ניתוחי חירור גולגולת בוצעו לאורך ההיסטוריה לצרכים רפואיים ומיסטיים כאחד. שרידים רבים המצביעים על ביצוע ניתוחי חירור גולגולת בבני אדם נמצאו בגולגולות פרהיסטוריות, החל מן התקופה הנאוליתית. במקרים רבים יש עדויות לכך שעצמות הגולגולות החלו להתאחות, כלומר שהמטופל שרד את הניתוח. בארץ ישראל קיימות עדויות רבות לחירור גולגולת, בעיקר מהתקופה הכלקוליתית ותקופת הברונזה הקדומה. מדיה וקבצים בנושא חירור גולגולת בוויקישיתוף Why our ancestors drilled holes in each others skulls מאתר ה-BBC חירור גולגולת, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Weber, J., & Wahl, J. (2006). Neurosurgical aspects of trepanations from Neolithic times. International Journal of Osteoarchaeology, 16(6), 536-545. Arensburg, B., & Hershkovitz, I. (1988). Cranial deformation and trephination in the Middle East. Bulletins et mémoires de la Société d'anthropologie de Paris, 5(3), 139-150. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכבת גרורת קטר

רכבת גרורת קטר היא רכבת המופעלת על ידי קטר הנמצא תמיד בראשה ובו נמצא גם הנהג, זאת בניגוד לרכבת המורכבת מקרונועים, בה אין קטר כלל, או רכבת מו-דו המופעלת על ידי קטר, המבצע משיכה או דחיפה של הרכבת, אינו נמצא בהכרח בראשה, והשליטה ברכבת יכולה להתבצע מקרון ניהוג הנמצא בקצה הנגדי לקטר. בעבר כל הרכבות היו רכבות גרורות קטר מאחר שקטרי הקיטור דרשו טיפול מתמיד של הנהג לשם פעולתם התקינה ולא היה ניתן לשלוט בפעולתם מרחוק. כיום, לאחר שיפור הקטרים ואמצעי השליטה מרחוק, השימוש בהן הולך ופוחת. הכורח בהצבת הקטר בראש הרכבת יוצר קושי תפעולי, שכן עם הגעת הרכבת לתחנתה הסופית, יש לבצע חיוג פיזי, כלומר להעביר את הקטר אל הקצה השני שלה. פעולה זו דורשת את קיומם של מסילות נוספות ומסוטים לשם העברת הקטר, מאריכה את זמן השהיה של הציוד הנייד וצוות הרכבת בתחנה בין נסיעות ופעולות הניתוק והחיבור של הקטר מהקרונות דורשות זהירות רבה בביצוען. בשל מגבלות אלו, הולך ופוחת השימוש ברכבות גרורות קטר בשביל רכבות נוסעים מודרניות, שבהפעלתן נדרשת גמישות תפעולית, כדי לצמצם איחורים, ויעילות גבוהה בהפעלת הציוד הנייד ובכוח האדם. היתרון היחידי של רכבות גרורות קטר הוא העלות הנמוכה יחסית של הציוד הנייד. קטרים ישנים לא ניתנים תמיד לשליטה מרחוק וקרונות ישנים לא מכילים את החיווט הדרוש לשליטה על הקטר מצידה השני של הרכבת, כך שלשם מעבר מרכבות גרורות קטר לרכבות מו-דו דרוש ציוד נייד חדש ויקר יחסית. רכבות משא הן כמעט תמיד גרורות קטר, שכן הגמישות התפעולית חשובה פחות וממילא במקרים רבים הרכבת נבנית מקרונות שונים בתחנת המוצא ומפורקת בתחנת הסיום. כמו כן, ברכבות אלו נעשה שימוש לעיתים קרובות במספר קטרים הנשלטים כולם מהקטר הראשון, ולכן יותר הגיוני שכל הקטרים יהיו בראש הרכבת. על מנת להקל על תפעולן של רכבות גרורות קטר, נעשה לפעמים שימוש בשני קטרים, אחד בכל קצה של הרכבת והנהיגה מתבצעת מהקטר הקדמי בעוד האחורי נמצא בהילוך סרק ונגרר כמו קרון רגיל. שיטה זו מבזבזת משאבים, שכן היא דורשת שני קטרים לכל רכבת בעוד שרק אחד מבין השניים פעיל. עד לשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 עשתה רכבת ישראל שימוש ברכבות נוסעים גרורות קטר. הרכבות האחרונות גרורות קטר ברכבת ישראל היו מורכבות מקטר Bo-Bo הגורר עד שמונה קרונות נוסעים ישנים, רובם מתוצרת חברת "Metalka" היוגוסלבית, או מתוצרת "Carel Fouché" הצרפתית וקרונות ששימשו בעבר כחלק ממערכי קרונועים מתוצרת חברת "Esslingen" הגרמנית. לרכבות אלו צורף גם קרון כוח בזנב הרכבת לאספקת חשמל למערכות מיזוג האוויר. לקראת הוצאתם משירות היו מערכי רכבות אלו פעילים כמעט רק בקו נהריה - תל אביב - מודיעין. הם יצאו מהשרות עם הגעת קרונות רכבת חדשים מתוצרת סימנס. ציוד נייד ברכבת ישראל תאונת רכבת בזמן חיוג בתחנת מודיעין מרכז - פורטל העיר מודיעין
רוסי לבן

רוסי לבן (באנגלית: White Russian) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מוודקה, ליקר קפה ושמנת הנמזגים ישירות לכוס אולד פאשן המכילה קרח. המשקה קיבל את שמו מפני שהוודקה המזוהה עם רוסיה היא המרכיב העיקרי בו, והשמנת מקנה לו צבע לבנבן. המשקה נקרא על שם חיילי ה"הצבא הלבן", ארגון נגד-הבולשביקים במלחמת האזרחים ברוסיה, שכונו גם "רוסים לבנים". כן שמו מקושר למשקה עם המשקה רוסי שחור, שהופך ללבן עם הוספת השמנת, אולם מכיוון שלשניהם אותו מקור, השימוש בוודקה ובליקר הקפה, לא ניתן לדעת מי מהמשקאות נוצר קודם. מילון אוקספורד מציין כי השימוש הראשון במילה "רוסי לבן" כקוקטייל מופיע בעיתון מאוקלנד בקליפורניה ב-21 בנובמבר 1965. בעיתון נכתב להוסיף: ”רוסי לבן. 1 מ"ל מכל אחד מהבאים. וודקה, ליקר "קפה דרומי", שמנת”. הרוסי הלבן זוכה לאזכורים בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. דוגמה בולטת נמצאת בסרט ביג לבובסקי בו גפ'רי "הדוּד" לבובסקי שותה את המשקה בכמויות גדולות ובמספר סצנות. רוסי שחור מדיה וקבצים בנושא רוסי לבן בוויקישיתוף White Russians Arise, This Time at a Bowling Alley 10 Famous Cocktails and Where They Were Born מילון אוקספורד, White Russian, n. and a.,‏ 9 ביולי 2013 "A Revival for the White Russian". New York Times. 2 בדצמבר 2008. נבדק ב-3 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה)
גלונית

גַּלּוֹנִית (שם מדעי: .Ballota L, שם עברי קודם: בָּלוֹטָה) הוא סוג צמחים במשפחת השפתניים. הסוג מונה 27 מינים ו-11 תת-מינים ומקיף עשבים רב-שנתיים או בני שיח. סוג זה ניכר, בין השאר, בגביע הפרח הרחב יחסית, שהכותרת אינה בולטת ממנו הרבה, או קטנה ממנו. תכונה זו משותפת לשני סוגים קרובים נוספים במשפחת השפתניים - היא בולטת במיוחד אצל בר-גביע ובאה לידי ביטוי גם באשבל. לכן, סוגים אלו נחשבים לקרובים במשפחה. השם העברי הקודם, בלוטה, הוא שימור של השם הלטיני (Ballota). בשל הצליל העברי, שם זה נשמר ועדיין רווח בציבור. למעשה, למין זה אין בלוטות מאפיינות, ולכן הוא אינו 'ראוי' לשם זה. שמו הוחלף לשם הנוכחי גלונית על שום צורתם הגלית של שולי העלים. עשבים רב-שנתיים או בני שיח. הגבעולים רְבוּעִים. הלוואים חסרים. העלים נגדיים, פשוטים. שפת העלים משוננת או חרוקה וגלונית. החפים (עלי התפרחת) מאורכים או דמויי מצרע ( עלה צר שמתחדד בהדרגה לחוד כלפי קודקודו). התפרחות ערוכות בדורים רבי-פרחים, שרחוקים זה מזה או שקרובים זה לזה ואז הם יוצרים מעין שיבולת. הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ודו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ). הגביע מאוחה עלים, דמוי משפך או קונוס הפוך. צינור הגביע בעל 10 עורקים ושפת הגביע בעלת 5 (בלוטה פלשתית וגלונית מבאישה) או 10 שיניים. צינור הכותרת חבוי בתוך הגביע או בולט ממנו במקצת ובעל טבעת שערות מבפנים. השפה העליונה של הכותרת זקופה וקמורה. השפה התחתונה פרושה והאונה האמצעית שלה מפורצת. האבקנים, שמספרם 4, מעורים בצינור הכותרת וחבויים מתחת לשפה העליונה. הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. הפרי מפרדת, והפרודות מעוגלות (קהות) בראשן וחלקות. ארבעה מיני בר גדלים בארץ ישראל, 3 בני-שיח קבועים ועשב רב-שנתי אחד אקראי (גלונית מבאישה). גַּלּוֹנִית הַסְּלָעִים (Ballota saxatilis Sieber ex C.Presl) - בן-שיח ים-תיכוני. ראו ערך. גַּלּוֹנִית מַבְאִישָׁה (.Ballota nigra L) - כונתה גם בלוטה שחורה. ראו ערך. גַּלּוֹנִית מְצוּיָה (.Ballota undulata Benth, שם עברי קודם: בלוטה גלונית) - בן-שיח ים-תיכוני מצוי, ירוק, שעיר כולו, גובהו 50 ס"מ, ופרחיו הלבנים חבויים בגביע רחב שנשאר זמן רב לאחר הפריחה. ראו הרחבה בערך. גַּלּוֹנִית פְּלִשְׁתִּית (.Ballota philistaea Bornm) - גלונית פלשתית היא צמח רב-שנתי, ים-תיכוני שעיר, רב-גבעולים מין זה אנדמי למישור החוף בישראל ובהרי אדום בדרום ממלכת ירדן. צמח נדיר ועל סף איום הכחדה. מדיה וקבצים בנושא גלונית בוויקישיתוף גלונית, באתר ITIS (באנגלית) גלונית, באתר NCBI (באנגלית) גלונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלונית, באתר Tropicos (באנגלית) גלונית, באתר GBIF (באנגלית) גלונית, באתר IPNI (באנגלית) .Ballota L, WFO (2022): Ballota L. Published on the Internet צמחי ארץ ישראל (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון עברית, ‏2003 מיכה לבנה ודוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאויירת - כרך 11 – צמחים בעלי פרחים ב', רעננה: ישראל. משרד הבטחון. ההוצאה לאור, 1986, עמ' 68-69 מיכאלי זהרי, מגדיר לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 388-389 נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 568
רצף שיין דלגרנו

רצף שָיְין דַלְגָרנוֹ (או קופסת שיין דלגרנו), הוא רצף נוקלאוטידים מסוים ב-mRNA, אליו נקשר הריבוזום במסגרת תהליך תרגום ה-mRNA לחלבון. בדרך כלל, נמצא במרחק 6-7 נוקלאוטידים במעלה הזרם מהקודון ממנו מתחיל התרגום בפועל (AUG). קרוי על שם מגליו, המדענים האוסטרלים, ג'ון שיין ולין דלגרנו. הרצף קיים ביצורים פרוקריוטים (חסרי גרעין) בלבד. הרצף המסוים הוא בן 6 בסיסים והוא עוזר לקשור את הריבוזום במקום הנכון כדי שתהליך תרגום החלבון יתחיל בקודון ההתחלה. בכל גן הרצף שונה קמעה, אך מעיון במגוון הרצפים השונים החוקרים יצרו רצף אידיאלי המהווה קונצנזוס של כל הרצפים השונים: AGGAGG. אצל יצורים אאוקריוטים (בעלי גרעין) קיים רצף בעל תפקיד דומה הנקרא רצף קוזק. אנטי שיין דלגרנו הוא הרצף המשלים (על פי הקוד הגנטי): CCUCCU. רצף האנטי נמצא בקצה '3 של יחידת 16s rRNA בריבוזום. מוטציות ברצף שיין דלגרנו עשויות לפגוע בתהליך תרגום החלבון. אולם, אם ייוצרו מוטציות מקבילות ברצף האנטי שיין דלגרנו, התרגום יחזור לרמתו הנורמלית[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא רצף שיין דלגרנו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבורת ערד

חבורת ערד היא חבורה גאולוגית שנוצרה בתקופת היורה ומורבדת על התצורות של חבורת רמון. היא בנויה מסלעי אבן חול, אבני גיר ופצלים עם מעט שכבות ביניים חוואריות בעובי של 2,000 מטר. הסלעים מכילים שרידי רכיכות וקיפודי ים, המעידים על הרבדה בים רדוד. התפוצה של התצורה היא בהר החרמון, בורג' אל-מלח בשומרון ובמכתשים: הקטן, הגדול ורמון. למעלה מעשר תצורות הוגדרו בקידוחים שנעשו ברחבי הארץ: מתצורות: חלוצה, ניר-עם ושדרות בנגב הצפוני ועד ל"תצורת מפרץ חיפה". מעל פני הקרקע נחשפות התצורות הבאות: תצורות זוהר, כידוד ובאר שבע - במכתש הגדול ובמכתש הקטן - בהרכב אבני גיר, חאוור ומעט גבס. תצורת משחור - נמצאת בבורות במרכז במכתש רמון. התצורה מורכבת מחרסית קאולינית דמוית צור, שצבעה משתנה מלבן נקי בפנים הבורות, לסגלגל בחלקם החיצוני. סלעי התצורה מעידים על אקלים טרופי חם ולח ששרר בתקופת היורה בארץ ישראל. תצורת ארדון - שאף היא נחשפת במכתש רמון. התצורה בנויה בעיקר מדולומיט, וכן חוואר וחרסית. סלעים אלה מעידים על סביבת השקעה רדודה ביותר. תצורת אנמר - נחשפת בהרי החרמון. היא מתאפיינת בחילופי חול וחרסיות. תצורת מליח - בבורג' אל מליח. לאור שוניות האלמוגים הרבות שנמצאו בתצורות זוהר ובאר-שבע, מניחים כי האקלים ששרר באזורנו ה אקלים טרופי חם ולח. אקלים זה משתקף הן בשוניות האלמוגים הרבות שנמצאו (תצורות זוהר ובאר-שבע). בחבורה זו נכללים גם גופים מאגמתיים רבים, ביניהם הסדן המכונה "שן רמון", דייקים רבים באזור "הר ארדון" וכן סילים. תומר סימון, תור היורא (הקישור אינו פעיל), אוניברסיטת תל אביב - כולל לוח ובו תפוצת הסלעים בישראל ובסיני שמעון צבי - אילני מינסטר,מחצבות עזובות בתחומי המפות של ערד-מזרח, דימונה, שדה בוקר וניצנה (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine), המכון הגאולוגי לישראל, המשרד לתשתיות לאומית בקרן לשיקום מחצבות
אורי גורדון

אורי גורדון (14 באפריל 1935 – 30 ביולי 2000) היה פעיל ציוני. מילא תפקידים בכירים בהנהלה הציונית ובסוכנות היהודית. בילדותו חלה בשיתוק ילדים ונפגע קשה ברגליו אך עובדה זו לא מנעה ממנו להצליח ולהתקדם בחיים. הוא היה ממקימיה של המשמרת הצעירה במפלגת העבודה. בשנת 1974 נקרא לעמוד בראש החטיבה לדור ההמשך של התנועה הציונית. בשנת 1979 יצא בשליחות התנועה הציונית לארצות הברית, שם ייסד את "התנועה לציונות מגשימה" (תל"ם) שהעמידה בראש מטרותיה את החינוך היהודי-ציוני ואת העלייה לארץ ישראל. כל אחד מחברי תל"ם התחייב לעלות ארצה כתנאי לחברותו. בשנת 1983 חזר ארצה ונבחר כחבר הנהלת הסוכנות וכראש מחלקת עליית הנוער. הוא היה היזם של "תהליך מוריה", שבעקבותיו הוקמה עמותת הפורום הישראלי. בתקופה זו היה אחראי על קליטתם של אלפי בני נוער שהגיעו מאתיופיה במהלך מבצע משה. הוא היה מבין ראשיה ומקימי הקהילה החינוכית-התיישבותית בכפר הנוער ניצנה ביחד עם אריה אליאב. בשנת 1987 נבחר לעמוד בראש מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות היהודית. בתקופת כהונתו נטל חלק בהעלאתם ובקליטתם של יהודי אתיופיה במבצע שלמה וכמעט חצי מיליון עולים מחבר המדינות ומארצות אחרות. בשנת 1992 נבחר לתקופת כהונה נוספת. בשנת 1998 נבחר לנשיא המועצה הציונית בישראל. בשנותיו האחרונות לקה באירוע מוחי חמור שריתק אותו לכיסא גלגלים אך לא פגע ביכולתו האינטלקטואלית. הוא הגה ויזם את הקונגרס הציוני הישראלי הראשון שהתכנס בירושלים במאי 2000. הוא פרסם עשרות מאמרים בנושאי ציונות, העם היהודי ויחסי מדינת ישראל ליהודי הגולה ולעלייה. חיבר אוטוביוגרפיה בשם: "ציונות זו לא מילה גסה". נפטר בכ"ז בתמוז תש"ס. בשנת 2004 נחנך ברעננה גן אורי גורדון על שמו. בשנת 2006 נחנך בכפר הנוער ניצנה בית אורי על שמו - מרכז מבקרים ולמידה. בתל אביב נמצאת בכניסה לשכונת נווה שרת כיכר על שמו. בשנת 2017 הוקמה פינת הנצחה בקן בורוכוב לזכרו. שישה פרקים ציוניים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ז-1987. כספים וכיסופים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ו-1996. ציונות זו לא מילה גסה (עם מנחם מיכלסון), [ירושלים : חמו"ל], תשנ"ח-1998. ציוני ישראל אגדה או מציאות?: האם נהיה פה בעוד 50 שנה?: מחשבות לקראת הכינוס הראשון לבחינה מחודשת של ישראל והציונות בפתח, [ירושלים: חמו"ל, תשנ"ט-1998]. שיחות עם אורי גורדון: בנושא העם, המדינה ודור העתיד (עריכה והבאה לדפוס: יוסף גלילי, יעקב שליש), תל אביב: קרן שרותי דפוס, 1999. נכות ללא הנחות (עריכה: מנחם מיכלסון), [ירושלים: חמו"ל], תשס"א-2001. אורי גורדון (1935-2000), דף שער בספרייה הלאומית
פרנקולין

פרנקולין (שם מדעי: Francolinus) הוא סוג ממשפחת הפסיוניים, תת-משפחת החוגלות. הסוג מונה כארבעים מינים. בעבר היה הפרנקולין עוף נפוץ, אך בשל ציד מופרז שלו אוכלוסייתו בעולם הצטמצמה ועמדה על סף הכחדה. כיום, מיני הפרנקולין נפוצים בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים. בישראל חי מין אחד, פרנקולין שחור, שהוא יציב מצוי בעמק החולה ועמק בית-שאן. במקומות שונים בצפון הארץ נצפים פרטים בודדים. עתידו של העוף בסכנה. אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפייניות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה. בעת תקופת הייחום החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים. בישראל מבקר נציג יחיד, פרנקולין שחור. סוג פרנקולין (Francolinus) מין פרנקולין שחור (Francolinus francolinus) מין פרנקולין צבוע (Francolinus pictus) מין פרנקולין סיני (Francolinus pintadeanus) מין פרנקולין אפור (Francolinus pondicerianus) מין פרנקולין ביצות (Francolinus gularis) בנוסף לסוג זה ישנם סוגים נוספים המכונים פרנקולין: הסוג פרנקולין קטן (Peliperdix), פרנקולין מצויץ (Dendroperdix sephaena), הסוג פרנקולין מפוספס (Scleroptila) והסוג פרנקולין חוגלתי (Pternistis). מדיה וקבצים בנושא פרנקולין בוויקישיתוף פרנקולין, באתר ITIS (באנגלית) פרנקולין, באתר NCBI (באנגלית) פרנקולין, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פרנקולין, באתר GBIF (באנגלית) פרנקולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משחקליק

משחקליק (באנגלית: Klik & Play) היא תוכנה המאפשרת ליצור משחקי מחשב בעזרת מאגר גדול של אובייקטים, אנימציות וכלי GUI (ממשק משתמש גרפי) כדי ליצור אפליקציות עצמאיות תחת מערכת ההפעלה חלונות. משחקליק חופשייה מתכנות ומיועדת למשתמשים אשר לא מחזיקים בידע טכני קודם, ומשתמשת בממשק פשוט כדי ליצור תוכנות על ידי הקשה על כפתורים, ניווט בין תפריטים, וגרירת אלמנטים על גבי המסך. התוכנה פותחה ושווקה לראשונה בשנת 1994 על ידי חברת Clickteam בתור התוכנה הראשונה של החברה אשר מתמחה ביצירת משחקים. התוכנה שווקה על ידי חברת Maxis. לאורך השנים החברה פיתחה את הקונספט המקורי ויצרה שלל תוכנות נוספות מתקדמות יותר אשר עושות את אותו הדבר - ביניהם התוכנות: "The Games Factory" - יצא בשנת 1996 "Click & Create" - יצא בשנת 1996 "Multimedia Fusion" - יצא בשנת 1998 "The Games Factory 2" - יצא בשנת 2006 "Multimedia Fusion 2" - יצא בשנת 2006
שמואל ברקאי (ברקוביץ)

שמואל ברקאי (ברקוביץ; 1900 – 19 ביולי 1983, ט' באב ה'תשמ"ג) היה מפקד ההגנה בתל אביב בשנים 1941–1944 ומנהל "בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" של בנק הפועלים. ברקאי נולד בעיירה אובודיבקה בפלך פודוליה (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). להוריו, יצחק (נרצח בפוגרום בטרוסטיאנץ ב-1919) וציפורה פייגה ברקוביץ (לבית משה לייב ליפשיץ), נולדו 6 ילדים: נחום (נרצח עם משפחתו על ידי הנאצים), זאב (נרצח עם אביו), יהודית ברקאית (שחקנית בתיאטרון האהל), בלה, מרים ושמואל. בשנת 1913, בהיותו נער, עלה ברקאי לבדו לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. במשך מלחמת העולם הראשונה הוא למד בגימנסיה ובאפריל 1917 עם גירוש תושבי תל אביב על ידי אחמד ג'מאל פאשה, עברה הגימנסיה למושבה שפיה ואיתה כ-90 תלמידים בודדים שהגיעו לבדם לארץ ישראל. כשסיים את לימודיו ב-1918, התנדב שמואל ברקאי לגדודים העבריים. לאחר מאורעות 1921 היה ברקאי בין מניחי היסוד לארגון ההגנה בתל אביב. בין 1925 ל-1936 שימש ברקאי מחסנאי נשק ואחראי סליקים בתל אביב. החל מ-1929 היה חבר המפקדה בתל אביב והחל מ-1933 היה סגנו של אלימלך זליקוביץ ("אבנר"), מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה (בת ים, חולון, מקוה ישראל ובן שמן). בין 1941 ל-1944 היה מפקד ההגנה של תל אביב ובנותיה. במלחמת העצמאות שימש ברקאי כסגן-אלוף בממשל הצבאי בגליל. במקביל להתנדבותו בארגון ההגנה היה ברקאי בין ראשוני עובדיו של בנק הפועלים שהחל את פעילותו ב-1921. במשך הזמן עלה בדרגות, שימש כסגן מנהל הסניף המרכזי (1954–1966), חבר מועצת המנהלים של הבנק והחל מ-1958 מנהל בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה, אשר הוקם כחברת בת של בנק הפועלים. כמו כן הוא היה חבר ועדה בחברות כלכליות שונות ובמשרד הביטחון. ברקאי נמנה עם מייסדי שכונת אפקה צפונית לירקון, שכונה שנבנתה על ידי מפקדי ההגנה בתל אביב ב-1955. (על שמו רחוב באפקה בו שוכן בית הלוחם תל אביב). בין השנים 1966–1973 שימש שמואל ברקאי כיושב ראש ארגון ההגנה הארצי ובין השנים 1973–1983 כיושב ראש ארגון חברי ההגנה בתל אביב. ב-1981 קיבל ברקאי את אות יקיר תל אביב. נפטר בשנת 1983. שמואל ברקאי נישא לרינה לבית ניק (1922-1996), מנהלת אגף קצבאות ילדים בביטוח לאומי, ולהם נולדו ארבעה ילדים: צחי (שנפל ב-1966 בעת מילוי תפקידו בקורס קצינים), רזי, עידית ואורית. ממייסדי לשכת "בצלאל" של "הבונים החופשיים". נשיא הלשכה בשנת 1952-1951. דוד תדהר (עורך), "שמואל ברקאי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2293 אתר הבית של בית הלוחם
ג'ורג'טאון (גיאנה)

ג'ורג'טאון (באנגלית: Georgetown) היא בירת גיאנה, והעיר הגדולה במדינה. בעיר מתגוררים כ-214,000 תושבים (על-פי מפקד אוכלוסין מ-2002), והיא ממוקמת בשפך נהר דמררה לאוקיינוס האטלנטי. העיר נוסדה על ידי מתיישבים הולנדים ובמקור נקראה סטאברוק. לאחר מלחמות נפולאון, השתלטו הבריטים על המושבה ושינו את שם העיר לג'ורג'טאון. ב-24 באוגוסט 1842 הוכרזה רשמית כעיר בירה. עיקר כלכלת העיר מתבססת על נמל העיר ממנו מייצאים סוכר, עץ, זהב, יהלומים ובוקסיט. בעיר נמצאת אוניברסיטת גיאנה. לג'ורג'טאון מספר ערים תאומות: ארצות הברית סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית טרינידד וטובגו פורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו סורינאם פרמריבו, סורינאם ג'ורג'טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית ספר שדה חרמון

בית ספר שדה חרמון הוא בית ספר שדה הנמצא ברמת הבניאס ליד קיבוץ שניר. בית הספר ממוקם בלב יער אלוני תבור בשטח כ-70 דונם, ובמרחק הליכה משמורת נחל חרמון. בית הספר הוא אחד משלושה בתי ספר שדה ברמת הגולן: השניים האחרים נמצאים בקצרין ובקשת יהונתן. ההדרכה בשלושת בתי הספר נעשית במרוכז על ידי מרכז ההדרכה הצפוני של החברה להגנת הטבע, "גולן וחרמונים". מרחב הטיולים של בית הספר הוא: האתר הארכאולוגי בניאס, המעיינות והמפל, נחל עיון, המפלים, האשד, הטחנה והתנור, שמורת דן הכוללת את תל דן (תל אל קאדי) ומעיינות נחל דן, נחל סער, יער אודם, ברכת רם, נחל שניר (החצבני), קלעת נמרוד, הר החרמון, צוק מנרה, חורשת טל, שמורת החולה, אגמון חולה, הר בנטל והר אביטל. בחורף משמש בית הספר בסיס יציאה לטיולים בהר החרמון, ומספק הדרכה לתנועה ולשהייה בשלג. בבית הספר 60 חדרים ללינה ושני חדרי אוכל לאירוח עד 420 איש. אתר בית ספר שדה "חרמון" בית ספר שדה חרמון באתר החברה להגנת הטבע בית ספר שדה חרמון, דף שער בספרייה הלאומית