שלום עכשיו

ש.ע.ל – שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים (מכונה: שלום עכשיו) היא עמותה ותנועת שמאל ציונית ישראלית, הפועלת לקידום פתרון שתי מדינות לשני עמים ולסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני. התנועה מתנגדת לטרור הפלסטיני ולמפעל ההתנחלויות הישראלי. שלום עכשיו נוסדה בעקבות ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977, בהמשך התפרסמה בפעילותה נגד מלחמת לבנון הראשונה, וכעשור לאחר מכן בפעילותה בקידום תהליך אוסלו. בנוסף, התנועה מקיימת מאבק הסברתי ומשפטי נגד ההתנחלויות והרחבתן. מספר מפעיליה השתלבו במפלגות שונות, והגיעו לעמדות השפעה. מפברואר 2023 מנכ"ל העמותה הוא ליאור עמיחי. בחודש מרץ 1978, בעקבות ביקור סאדאת בישראל, פנו 348 חיילים וקצינים במילואים לראש הממשלה, מנחם בגין, בקריאה שיחתור לשלום עם מצרים ויעדיף את השגת השלום על פני קיום יישובים מעבר לקו הירוק. בעקבות מכתב זה, שנודע בשם "מכתב הקצינים", הוקמה תנועת שלום עכשיו, לפעולה לגיוס תמיכה ציבורית ב"תהליך השלום", גם במחיר של ויתור על שטחים. בהפגנה שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל, קראו המשתתפים לבגין להגיע לשלום עם מצרים בתמורה להחזרת סיני. עם מייסדי התנועה נמנים צלי רשף, שהיה דובר התנועה, יולי תמיר, אבשלום וילן, עמירם גולדבלום, תלמה אליגון-רוז, ערן שנדר, נפתלי רז, יוסי בן-ארצי, דדי צוקר, עמר בר-לב, עמרי פדן, דוד טרטקובר, מוטי פרי, עמוס אריאלי, ירון בן ארי, עדי בן ארי, יובל נריה, עמרם ירושלמי, עדי אופיר, יגאל סרנה, אורלי לובין, אורגד ורדימון, גרי ברנר, גיורא יעקובוביץ, מייקל סולטמן ואלישע ילין-מור. את הלוגו של שלום עכשיו, המשלב בין "אות קורן" לגופן "חיים", יצר הגרפיקאי דוד טרטקובר. ב־1980 הוקמו אגודות ידידות של יהודים תומכי שלום עכשיו, בקהילות מערב אירופה. בכינוס שנערך בפריז הגיעו תומכים מקהילות אלו, ובהם הברון אריק דה רוטשילד והסופר אלבר ממי. בראשית דרכה קראה התנועה לתמוך ביוזמת סאדאת כדי לממש את ההזדמנות ההיסטורית להשגת שלום עם מצרים. על התנועה נמנו בשלב זה פעילים ממפלגות ותנועות שונות, על בסיס מכתב הקצינים. לאחר הסכמי קמפ דייוויד המשיכה התנועה לקרוא לחתימת הסכם השלום עם מצרים באביב 1979, ולקראת מועד היציאה מסיני פעלה נגד פעולות המחאה שביקשו למנוע את הנסיגה מסיני. התנועה פעלה גם נגד ההתנחלויות שהיו בראשית דרכן. בין השאר הפגינה בשילה והציבה בכניסה ליישוב פסל שלום של יגאל תומרקין. התנועה פרסמה ניירות עמדה כגון "1000 מילים על הציונות", שבו הציגה את עקרונותיה והוקיעה את מה שתיארה כהתדרדרות בערכי הציונות שבאה לידי ביטוי במדיניות ממשלת בגין. בהמשך פרסמה את "המסמך הפלסטיני" שבו קראה למציאת דרכים להסדר עם אש"ף בתנאי שייסוג בפומבי מהטרור ויכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל. לקראת בחירות 1981 החליטה התנועה לא להפוך למפלגה. בבחירות התמודדו אחדים מראשיה, בהם עמרי פדן במפלגת העבודה, ויולי תמיר ודדי צוקר ברשימתה של שולמית אלוני. במהלך מלחמת לבנון הראשונה, בשנים 1982–1984, מחתה התנועה נגד השהייה בלבנון לאחר השגת מטרות המלחמה כפי שהוצהרו. שיאה של פעילות זו היה בהפגנת ה-"ארבע מאות אלף" שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל ב-25 בספטמבר 1982, בדרישה להקים ועדת חקירה לאחר הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה. אירוע מפורסם בהתנגדות לפעילות הממשלה ותוצאותיה אירע בהפגנת התנועה שנערכה בירושלים ב-10 בפברואר 1983, עת החליטו פעילי שלום עכשיו לצאת במצעד לפידים בתביעה ליישום המלצות ועדת כאהן. אלפי מפגינים צעדו מכיכר ציון במרכז העיר אל בניין ראש הממשלה בקריה כשהם נושאים כרזות בתביעה לפיטורי אריאל שרון וליציאת צה"ל מביירות. קבוצות מהימין הקיצוני, בניצוחו של הרב מאיר כהנא, ניסו להפריע להתקדמות ההפגנה ופרצו מספר אירועי אלימות. לקראת תום ההפגנה, כשהפעילים החלו להתפזר, השליך איש הימין, יונה אברושמי, רימון יד לעבר המפגינים. אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, נרצח ותשעה אחרים נפצעו, בהם אברהם בורג ויובל שטייניץ. בינואר 1985 נסוג צה"ל מקו האוואלי בלבנון לעבר רצועת הביטחון, ובכך תמה מלחמת לבנון הראשונה. עבור שלום עכשיו היה זה סיום פרק חשוב בתולדותיה. בשנת 1987 חלה דעיכה בפעילותה של שלום עכשיו ונראה היה שהיא יורדת מהבמה הציבורית. סירובו של יאסר ערפאת להכיר במדינת ישראל וגל הטרור הקשה ששטף את הארץ הכבידו על פעילי התנועה לנסח מצע ברור וחד משמעי. ואולם בשלהי שנות השמונים ובראשית שנות התשעים קראה שלום עכשיו להכיר 'בזכות הפלסטינים לקיום לאומי' ולהכרה באש"ף כנציג הלאומי של העם הפלסטיני. התנועה תבעה ניהול משא ומתן עם ההנהגה הפלסטינית להשגת הסדר שיסיים את השליטה הישראלית בשטחים. לאורך כל שנות קיומה נאבקה התנועה בהתנחלויות, שבהן ראתה מכשול לשלום. הסכמי אוסלו מהווים ציון דרך בפעילות התנועה, שצידדה בהתלהבות בממשלת יצחק רבין, והתנגדה מאוחר יותר לממשלת נתניהו הראשונה שהסתייגה מהם. בתקופת האינתיפאדה השנייה התמקדה שלום עכשיו בעיקר במעקב אחרי הבנייה בהתנחלויות. מאבקה של שלום עכשיו נגד ההתנחלויות, שכלל מאבקים משפטיים ופרסום נתונים על הרחבת הבנייה בהתנחלויות ועל הקמת מאחזים, הפך אותה לשנואה בקרב המתנחלים. במהלך 2003 פורסמו יוזמות חדשות, שנועדו להביא לסוף הסכסוך, בדמותם של "המפקד הלאומי" ו"יוזמת ז'נבה", אשר זכו לתמיכת התנועה. ב-2003 פורסם "מכתב הטייסים" ובו קריאה לסרבנות לבצע סיכול ממוקד. שלום עכשיו גינתה את הוקעת החותמים ומכתב הסרבנות, וטענה שהסיכולים הממוקדים הם בלתי מוסריים. בשנת 2004 הכריז אריאל שרון על תוכנית ההתנתקות שזכתה אף היא לתמיכתה של שלום עכשיו, שארגנה מספר עצרות תמיכה בתוכנית. בחודש מאי 2004, לקחה שלום עכשיו, במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה הקוראת ליציאה מעזה בה השתתפו בין 100,000 ל-150,000. הפגנה זו התקיימה בצל נפילתם של 13 חיילים בשני אסונות התפוצצות הנגמ"שים ברצועת עזה בשבוע שקדם לה. בנובמבר 2004 עתרה שלום עכשיו לבג"ץ נגד השימוש בתקציב רשויות מקומיות לשם מימון פעילות של מועצת יש"ע נגד תוכנית ההתנתקות. בג"ץ הוציא צו ביניים האוסר על העברת הכספים מהרשויות, אך במאי 2006 נפסק שהעברת הכספים היא חוקית, וכיום מקור המימון העיקרי של מועצת יש"ע הוא דמי החבר של הרשויות המקומיות. בדצמבר 2004 יצאה בקמפיין להחתמת אנשים המוכנים להתנדב למילואים כדי להחליף את החיילים הסרבנים ולפנות התנחלויות כחלק מתוכנית ההתנתקות. ב־19 במרץ 2005, לקחה שלום עכשיו, במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה נוספת הקוראת ליציאה מעזה. בהפגנה נכחו כ-10,000 משתתפים. במהלכה דיבר מזכ"ל שלום עכשיו, יריב אופנהיימר, על נכונות תנועתו להתגייס למאבק. ביוני 2005, בעקבות קמפיין הסרט הכתום של מועצת יש"ע (שמסמל את ההתנגדות לתוכנית ההתנתקות), יצאה התנועה בקמפיין לחלוקת סרטי-בד כחולים, לתמיכה ביציאה מרצועת עזה, במקביל לקמפיין דומה של המפקד הלאומי. הקמפיין של שלום עכשיו זכה להצלחה פחותה מהקמפיין של הסרטים הכתומים. כחלק מהמעקב של התנועה אחרי בנייה בלתי חוקית במאחזים והתנחלויות ביש"ע הגישה שלום עכשיו ב-3 ביולי 2005 עתירה לבג"ץ, אשר דרשה את ביצוע צו ההריסה שהוצא כנגד בתים במאחז עמונה, הסמוך להתנחלות עפרה, כיוון שנבנו על קרקע פרטית של פלסטינים. בג"ץ קיבל את העתירה. ב-1 בפברואר 2006 נכנסו כוחות יס"מ, משטרה וצבא ליישוב, ולאחר מאבק קשה, אלים ומתוקשר, נהרסו 9 הבתים שעליהם הוגשה העתירה. שלום עכשיו עתרה לפינוי מבנים בשישה מאחזים שנבנו לטענתה על קרקע פרטית פלסטינית: מצפה לכיש (מערבית לחברון), צומת הטי-גבעת אסף (מזרחית לרמאללה), רמת גלעד-גבעת הדגל (מערבית לשכם), מעלה רחבעם (מזרחית לבית לחם), מצפה יצהר-נ.ג. 693 (דרומית לשכם), וגבעת הרואה – עלי 762 (צפון מערבית לרמאללה). בסופו של דבר נהרסו מבנים בגבעת אסף ובמעלה רחבעם. בכוונת המדינה להסדיר את שאר המאחזים. מאחז נתיב האבות הוקם בשנת 2001 בגוש עציון על אדמות בלתי מוסדרות של הכפר אל-ח'אדר. כנגד הבנייה במאחז הוגשו מספר עתירות ובקשות לבית המשפט, והוצאו מספר צווי הריסה על ידי המדינה שלא מומשו. ב-2014 עתרה שלום עכשיו עם כמה מבעלי הקרקעות הפלסטיניים, להריסה ופינוי של שבעה-עשר בתים. בית המשפט קיבל את העתירה והורה על הריסת הבתים, וביום 12.6.2018 פונו הבתים על ידי המדינה. עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה, רבים מאנשי התנועה תמכו בעמדת ממשלת ישראל ובתגובתה הצבאית נגד חזבאללה על רקע חטיפת החיילים וירי הקטיושות המאסיבי כלפי יישובים אזרחיים שביצע הארגון עם פרוץ הקרבות ב-12 ביולי 2006. עם זאת, עם התמשכות המלחמה החלו ויכוחים בתנועה לגבי העמדה אשר עליה להמשיך ולהציג. חלקים בתנועה טענו כי התנגדות למלחמה תקבע את התנועה בתודעה הישראלית כפציפיסטית וככזו התומכת באופן עקבי בצד המתנגד למדינת ישראל. חוגים אחרים בתנועה, טענו כי על התנועה להתנגד למלחמה - חלקם מחשש להסתבכות ישראלית נוספת בלבנון, וחלקם משום שחשבו שהתקפות חזבאללה לא הצדיקו פעולות נגד בסדר גודל כזה.[דרוש מקור] רק לקראת סופה של המלחמה, כאשר הסתמנה האפשרות לפעילות קרקעית נרחבת בלבנון יצאה התנועה רשמית בעמדה כנגד המלחמה, ויחד עם מרצ קיימה ב-10 באוגוסט הפגנה נגד המלחמה מול משרד הביטחון. עם תום המלחמה החלה שלום עכשיו בקמפיין למען הסכם מדיני עם סוריה תמורת נסיגה מלאה מרמת הגולן תחת הסיסמה: "אסד מחכה לאולמרט". בין השאר תלו את דגלי סוריה וישראל בירושלים. בשנים 2011–2013 ארגנה שלום עכשיו את "כנס השמאל הישראלי" שדן בעתידו של השמאל הישראלי, בירידת מעמדו בדעת הקהל בישראל ובדרכים לשנות זאת. בדצמבר 2015 פרסמה התנועה דו"ח על מקורות המימון של תשע עמותות המזוהות עם הימין הישראלי. לפי הדו"ח סך כל המימון מתרומות והשתתפויות של תשע העמותות שנבדקו עמד על כ-580.88 מיליון ש"ח בשנים 2006–2013, 485.81 מיליון ש"ח מתוכם רק מתרומות. לפי הדו"ח כ-455.26 מיליון שקל, שהם 93.7 אחוז מסך התרומות, הגיעו מתרומות חסויות ולא שקופות. פעילי התנועה הניפו דגל שחור במליאת הכנסת במהלך דיון בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי והורחקו בידי הסדרנים. שלום עכשיו נמנתה עם 40 הגופים, ישראלים ופלסטינים, שעתרו לבג"ץ נגד חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון. ביוני 2020 התקבלה העתירה ובג"ץ ביטל את החוק. בעקבות עתירה של שלום עכשיו, שטענה כי כי רשויות מקומיות ביהודה ושומרון העבירו כספים שלא כדין ל"אמנה", תנועת ההתיישבות של "גוש אמונים", החליטה בסוף 2019 נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, בהחלטת ביניים, שבשנת 2020 יועברו תמיכות ל"אמנה" רק באישור בית המשפט. ביולי 2021 דחה בג"ץ את העתירה. פעילות מרכזית של "שלום עכשיו" היא מעקב אחרי ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון ופרסום נתונים על שינויים החלים בהן. בראש צוות מעקב ההתנחלויות עמד דרור אטקס עד שהוחלף בשנת 2007 בידי חגית עופרן. פעילות הצוות כוללת: מעקב בשטח ובאמצעות תצלומי לווין וצילומי אוויר על הרחבת ההתנחלויות. פרסום מידע לציבור ולמקבלי ההחלטות בישראל ובעולם. הגשת עתירות לבג"ץ במטרה לחייב את המדינה לפנות מאחזים יהודיים ביהודה ושומרון. בין השאר, הגישה התנועה את הבג"ץ שהוביל לפינוי תשעה בתי הקבע במאחז עמונה. כמו כן, התנועה מפעילה פעילות שטח הקוראת לפינוי ההתנחלויות, באמצעות נוכחות בצמתים, דוכני רחוב ומשמרות מחאה. בראשית שנות השמונים הגבירו המתנחלים את פעילותם במידה ניכרת בתמיכת ממשלת הליכוד, ושלום עכשיו שמה לה למטרה להיאבק במפעל ההתנחלויות. פעילי התנועה הופיעו פעם אחר פעם בגבעות יהודה ושומרון במחאה מול התנחלויות חדשות. לעיתים נחלו הצלחה: באפריל 1983, למשל, נערכה הפגנה מוצלחת ביום העלייה לקרקע של התנחלות 'הר ברכה' בפאתי הר גריזים ליד שכם. באותו יום הצליחה שלום עכשיו לגייס אלפי פעילים שעלו אל ההר ושיבשו את טקס ההכרזה של ההתנחלות החדשה. בפעם אחרת, הממשלה נאלצה להורות על העתקת מקום של אחת ההתנחלויות מן המקום שבו תוכנן לבנותה על קרקע ערבית פרטית מופקעת, זאת בעקבות מחאה עיקשת של שלום עכשיו. ואולם מרדכי בר-און מצביע על מכשלה מובנית שהייתה טמונה בפעילות השטח של התנועה בשטחים: פעילי שלום עכשיו באו לשטח כדי להפגין מחאה אך על פי רוב חזרו לבתיהם והשאירו את המתנחלים במקום שאליו הגיעו כדי להיאחז בו לתמיד ובפועל הקימו בו את ביתם. "למפגינים הייתה תחושה של תעוזה והצלחה, אך בסוף היום הם חזרו לבתיהם בערים ובקיבוצים ואילו המתנחלים נאחזו בהר והקימו בו יישוב משגשג". בנובמבר 2006 פרסמה שלום עכשיו דו"ח בשם "עבירה גוררת עבירה" שטען, בהתבססות על נתוני המנהל האזרחי, שכ-40% מהשטח עליו שוכנות ההתנחלויות הוא אדמות פרטיות של פלסטינים, ושבכ-80% מההתנחלויות יש שטחים כאלה, לפחות באופן חלקי. המנהל האזרחי סיפק נתונים אלה לאחר פנייה של שלום עכשיו לבג"ץ. לאחר הפרסום, טען המנהל האזרחי שהנתונים אינם מעודכנים, וסיפק לשלום עכשיו קובצי נתונים חדשים. מהדו"ח המעודכן, שפורסם במרץ 2007, עולה כי לטענת שלום עכשיו 32% מהשטח עליו שוכנות ההתנחלויות הוא אדמות פרטיות של פלסטינים. על פי שלום עכשיו, שיעור הקרקע היהודית הפרטית בתחום ההתנחלויות הוא אפסי. בתגובה, המנהל האזרחי טען כי התנועה "מציגה תמונה שאינה משקפת את המציאות, וכי חרף הבהרה מפורשת, ממשיכה התנועה לסמן יישובים שהוקמו במקרקעין בבעלות ישראלים כיישובים הנמצאים על קרקע פרטית פלסטינית, דבר שמביא להצגת תמונה עובדתית מוטעית מהיסוד". עיקר ההבדל נובע מהגדרת בעלות הקרקע של מעלה אדומים. בשנת 2008 שילמה שלום עכשיו פיצויים ופרסמה התנצלות על טענות שגויות בדו"ח (ראו להלן בפרק התביעות נגד התנועה). בעקבות חקיקת "חוק החרם" קראה שלום עכשיו להחרים את תוצרת ההתנחלויות. באפריל 2011 פורסם "התיק הישראלי" של אתר "ויקיליקס" ובו נחשף שאנשי שלום עכשיו קיימו קשר שוטף עם אנשי שגרירות ארצות הברית בישראל ועדכנו אותם בפעילות של ישראל והמתנחלים בשטחים. באוקטובר 2011 קיבלה שלום עכשיו את "אות מגן המילואים" משר הביטחון. בנובמבר 2011 רוססו כתובות נאצה על קירות משרדי שלום עכשיו באופן החשוד כפעולת תג מחיר. יריב אופנהיימר תיאר את תדמית התנועה: מחוץ לבועת השמאל, שלא בצדק, שלום עכשיו יצרה לעצמה שם בציבוריות הישראלית של סמן שמאלי קיצוני אשר לא בוחל בשום אמצעי על מנת להילחם בכיבוש ובהתנחלויות. להיותנו חוד החנית במאבק בימין ובהתנחלויות יש מחיר ציבורי רב, אותו אנו משלמים כמו שאר הארגונים והתנועות הפועלים בשמאל, גם ברמה האישית. — יריב אופנהיימר, תשובה למאמרו של אורי אבנרי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בנובמבר 2010 בראשית דרכה לא הייתה לתנועה היררכיה ארגונית, מוסדות רשמיים או נציגים נבחרים. הפעילות הייתה התנדבותית והתבססה על מאות פעילים בערים. מימון הפעילות נעשה על ידי תרומות מישראל ומחו"ל ואיסוף כספים בהפגנות. מדי פעם התכנס פורום ארצי, או "פורום-על" כפי שנקרא, וכן אורגנו מטות פעולה להפגנות ולפעילות. חברי פורום העל התחלפו אך הגרעין הקבוע עד 1981 כלל את עמרי פדן, צלי רשף, מוטי פרי, אבו וילן, דדי צוקר, יוסי בן-ארצי, יולי תמיר, ולימים גם ג'נט אביעד, נפתלי רז ויורם בן פורת. במהלך שנות ה-90 התמסדה התנועה והפכה לעמותה עם עובדים בשכר. כיום "שלום עכשיו" מנוהלת על ידי העמותה "ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים", אשר שמה הקודם עד לאוקטובר 2008 היה "שעל מפעלים חינוכיים". בעתירות לבג"ץ היא מזדהה כ"תנועת שלום עכשיו - ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים", כ"תנועת שלום עכשיו- ש.ע.ל." או כ"שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים". בראש התנועה עומד מזכ"ל, ומדיניותה נקבעת על ידי מזכירות התנועה. "שעל מפעלים חינוכיים" רשומה אצל רשם העמותות כעמותה שמטרתה "פעילות חינוכית על ידי פרסום חומר הסברה, כינוס אסיפות הסברה, פרסום מודעות בעיתונים, ובכל דרך אחרת שיש בה כדי להשפיע על חינוכו של הנוער בפרט ושל הציבור בכלל". בשנת 2007 עמד מחזור הפעילות של העמותה על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2008 על כ-3.6 מיליון שקלים. בשנה זאת הוקצו כ-1.5 מיליון שקלים עבור "מחקר בשטחים". רוב המימון הגיע מתרומות שמקורן בחו"ל, המועבר על ידי אגודות ידידים ברחבי העולם וכן על ידי האיחוד האירופי ומדינות אירופאיות שונות, בהן נורווגיה, בריטניה, גרמניה, הולנד ובלגיה. בשנת 2007 היוו התרומות ממדינות זרות כ-40% מכלל התרומות, ובשנת 2008 כ-50% מכלל התרומות בשנת 2011 הגיעו כמעט כל התרומות לתנועה מ"ישויות מדיניות זרות" והן יועדו עבור "מעקב שטחים". בשנים 1995 עד 2002 כיהנו בתנועה מזכ"ל ומנכ"ל נפרדים. המזכ"ל היה אחראי על "יחסי החוץ" של התנועה, עבודה מול התקשורת, ענייני מדיניות ועבודה מול פוליטיקאים, ואילו המנכ"ל היה אחראי על ההיבטים הארגוניים של התנועה, בהם ריכוז העבודה של רכזי השטח בסניפים השונים, ארגון פעילויות והפגנות ארציות. משנת 2003 יש לתנועה מנכ"ל בלבד. מנהלי התנועה מאז הקמתה: גברי ברגיל (1990–1994) חיה נח (1994–1995) מוסי רז (מזכ"ל, 1995–2000) חן רז (מנכ"ל, 1995–1999) בטי בנבנישתי (מנכ"לית, 1999–2000) גבי לסקי (מנכ"לית, פברואר–דצמבר 2000) מוריה שלומות (מנכ"לית, 2000–2002) מוני מרדכי (2003) יריב אופנהיימר (2003–2016) אבי בוסקילה (2016–2018) שקד מורג (2022–2018) ליאור עמיחי (2023 והלאה) נגד שלום עכשיו הוגשו מספר תביעת לשון הרע, בעקבות דו"חות שפרסמה באתרה ובאמצעי התקשורת נגד מתנחלים ועוד. ב-1 ביולי 2007 פסק בית משפט השלום בירושלים על דרך הפשרה כי שלום עכשיו תשלם 6,500 ש"ח לאריה קינג, בתוספת הוצאות. לדברי קינג נפסק לו הפיצוי לאחר שתבע את הארגון על שהוציא את דיבתו, כשציטט כאילו קינג אמר שהוא מוכן לעבור על החוק כדי לאכלס שכונה במזרח ירושלים. ב-11 בדצמבר 2008 במסגרת הסדר פשרה שקיבל תוקף של פס"ד בבית משפט השלום בירושלים, שילמו שלום עכשיו, אטקס ועופרן, פיצויים בסך 20,000 ש"ח ל"עמותה לגאולת קרקע" ופרסמו התנצלות פומבית בעקבות ליקוי חלקי בדו"ח "עבירה גוררת עבירה" בחלק שבו טענו שחלק מאדמות ההתנחלות רבבה הן אדמות פלסטיניות פרטיות גזולות. יש המבקרים את המימון שמקבלת התנועה מממשלות זרות. פעילי ימין התלוננו אצל רשם העמותות כי אין התאמה בין פעילות שלום עכשיו (שאותה מממנת עמותת "שעל מפעלים חנוכיים") ובין מטרותיה הרשומות של העמותה. מועצת יש"ע פרסמה נייר עמדה בו טענה כי דו"ח שפרסמה שלום עכשיו לגבי תקציבי ממשלה המופנים ליהודה ושומרון נכתב באופן מניפולטיבי ומטעה, וזאת במטרה להכפיש את תושבי האזור. באוקטובר 2014 כינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את פעולתה של שלום עכשיו: "חוסר אחריות לאומית" והאשים את שלום עכשיו שפרסמה ידיעה בעניין אישור בנייה בגבעת המטוס שבירושלים במטרה לחבל בפגישתו עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה. מיכאל פייגה, שתי מפות לגדה: גוש אמונים, שלום עכשיו ועיצוב המרחב בישראל, ספריית אשכולות, מכון לוי אשכול, האוניברסיטה העברית בירושלים; הוצאת מאגנס, תשס"ג. מרדכי בר-און, "תנועת השלום בעשור הרביעי 1987-1977", בתוך יחיעם ויץ וצבי צמרת (עורכים), העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2016, עמ' 128-109. אתר האינטרנט הרשמי של שלום עכשיו שלום עכשיו, ברשת החברתית פייסבוק שלום עכשיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שלום עכשיו, סרטונים בערוץ היוטיוב ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים, באתר "גיידסטאר ישראל" שלום עכשיו, מתוך "הלקסיקון הפוליטי של מדינת ישראל", באתר הכנסת. מידע על שלום עכשיו בקטלוג הספרייה הלאומית קטעי עיתונות היסטוריים על שלום עכשיו, באתר "עיתונות יהודית היסטורית" תמר הרמן, תנועת השלום הישראלית – תמונת מצב והערכת סיכויים, באתר שתיל שלום עכשיו (תנועה), דף שער בספרייה הלאומית מי אנחנו, באתר שלום עכשיו צוות שלום עכשיו, באתר שלום עכשיו צפוי גל של פרסומים נגד מדיניות החוץ של הממשלה, דבר, 8 במרץ 1978 נחום ברנע, יונים עם טיפת ניחוח ברוט, דבר, 10 במרץ 1978 ארליך: פוטש; הקצינים: שיתנצל, דבר, 4 באפריל 1978 יוסף וקסמן, שלום עכשיו: נטפלים אלינו, מעריב, 23 בינואר 1979 טדי פרויס, מעבר לכתלי הפרלמנט, דבר, 14 ביוני 1979 רן שמעוני, הפגנת ה-400 אלף וארבע אמהות: מלחמת לבנון שינתה את פני המחאה בישראל, באתר הארץ, 3 ביוני 2022 רבבות בעצרת שלום עכשיו, דבר, 3 בספטמבר 1978 צבי זינגר, דדי שוחח עם גאלי בארבע עיניים בקאהיר, מעריב, 16 במאי 1979 סמדר שיר, צעירי תשל"ח, מעריב, 10 באוקטובר 1978 "שלום עכשיו" - דוד טרטקובר, 1978, באתר הארץ, 26 באפריל 2006 יוסף וקסמן ומשה מייזלס, אגודות "שלום עכשיו" הוקמו ברוב ארצות מערב אירופה, מעריב, 28 בינואר 1980 400,000 השתתפו בהפגנת מחאה בככר מלכי ישראל, דבר, 26 בספטמבר 1982 מרדכי בר-און, "תנועת השלום בעשור הרביעי 1987-1977", העשור הרביעי: תשל"ח-תשמ"ח, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2016, עמ' 128-109 שרה ליבוביץ דר, בתפקיד הקורבן, באתר הארץ, 26 ביוני 2002 עמדות שלום עכשיו, הממשלה היא הסרבנית האמיתית - תגובה למכתב הטייסים - 08/10/2003, באתר "שלום עכשיו" בג"ץ 10104/04 שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים נ' רות יוסף, הממונה על היישובים היהודיים ביהודה ושומרון ואחרים, ניתן ב־14 במאי 2006 אפרת וייס, שלום עכשיו: בואו למילואים במקום סרבני הימין, באתר ynet, 22 בדצמבר 2004 אורי גליקמן, הפלסטינים מרצועת עזה מוזמנים לפנות מתנחלים מבתיהם, באתר nrg‏, 23 בדצמבר 2004 מירי חסון, 'Israel is leaving Gaza', אתר ynetNews, ‏19 במרץ 2005 נחום ברנע, הכתום בנוק-אאוט, באתר ynet, 27 ביוני 2005 אתר תנועת שלום עכשיו, עתירה לצו על תנאי וצו ביניים למניעת אכלוס עמונה ולאכיפת צו הפסקת העבודות בג"ץ 7891/07 תנועת "שלום עכשיו"- ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים נ. שר הביטחון עמוס הראל, הושלם פינוי המבנים במאחז גבעת אסף, באתר הארץ, 17 במאי 2014 יהונתן ליס, גנץ וניסנקורן הורו לגבש פתרונות לכאלף מבנים לא חוקיים בגדה, באתר הארץ, 12 ביוני 2020 בג״ץ 7292/14 עלי מוחמד עיסא מוסא ואח׳ נ׳ שר הביטחון ואחרים אפרת פורשר, עימותים בפינוי הבית האחרון בנתיב האבות: 4 שוטרים נפצעו קל, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2.06.2018 רועי שרון, איחוד סורי בירושלים?, באתר nrg‏, 10 ביולי 2007 דו"ח מקורות המימון ושקיפותן של תשע עמותות המזוהות עם הימין הישראלי ארנת כהן, ‏דוח שלום עכשיו טוען: "עמותות הימין מסתירות מקורות מימון", באתר ‏מאקו‏, 14 בדצמבר 2015 אריק בנדר, ‏מליאת הכנסת דנה ב"חוק הלאום"; פעילי שלום עכשיו הניפו דגל שחור, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2018 בג"ץ 1308/17 עיריית סלואד ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־ב-9 ביוני 2020 יותם ברגר, המועצה האזורית בנימין העבירה לאמנה עשרות מיליוני שקלים ללא מטרה מוגדרת, באתר הארץ, 5 ביולי 2018 תמיכות ל'אמנה' - רק באישור בית משפט, באתר ערוץ 7, ‏30 בדצמבר 19 בג"ץ 1202/19 עמותת ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־30 בדצמבר 2019 בג"ץ 1202/19 עמותת ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־18 ביולי 2021 בג"ץ דחו את עתירת 'שלום עכשיו' נגד מועצת בנימין, באתר ערוץ 20, ‏2021-07-18 אפרת וייס, דו"ח: שוד הקרקעות הגדול של המתנחלים, באתר ynet, 21 בנובמבר 2006 נדב שרגאי, דו"ח: 32% מההתנחלויות - על שטח פלשתיני פרטי, באתר הארץ, 14 במרץ 2007 עמיחי אתאלי ואריק בנדר, שלום עכשיו נגד החוק: קמפיין להחרמת מוצרי ההתנחלויות, nrg מעריב, 12 ביולי 2011 עופר אדרת, שלום עכשיו מעדכן את משרד הביטחון והאמריקאים על הבנייה בהתנחלויות, באתר הארץ, 7 באפריל 2011 יאיר אלטמן, שלום עכשיו קיבלה את אות מגן המילואים, באתר ynet, 6 באוקטובר 2011 יוסי אלי, נעצר צעיר שאיים על חייהם של בכירי תנועת שלום עכשיו, באתר nrg‏, 27 בנובמבר 2011 בג"ץ 143/06 ובג"ץ 70/6251 - עתירות של "שלום עכשיו" ואחרים למתן צו על תנאי בג"ץ 10104/04 שלום עכשיו - שעל מפעלים חינוכיים נ' רות יוסף ואחרים, ניתן ב־14 במאי 2006 - עתירה של "שלום עכשיו" למתן צו על תנאי קישורים לארגוני וחברי "שלום עכשיו" בעולם, באתר שלום עכשיו מדינות שסייעו לשלום עכשיו בשנת 2007, באתר "שלום עכשיו", 30 באוקטובר 2008 (הקישור אינו פעיל, 12.8.11) ריבונות על תנאי, באתר המכון לאסטרטגיה ציונית מדינות שסייעו לשלום עכשיו בשנת 2008, באתר "שלום עכשיו" מדינות שסייעו לשלום עכשיו בשנת 2009, באתר "שלום עכשיו" הדו"ח הכספי של שנת 2011, עמ' 10, באתר גיידסטאר מנכ"ל שלום עכשיו הודח; גורמים בתנועה: לא פעל כראוי בנושא המאחזים, באתר וואלה, 9 ביוני 2003 אריה קינג נגד שלום עכשיו, תיק א 001454/07, בית משפט השלום ירושלים, 1 ביולי 2009 שמעון כהן, 'שלום עכשיו' תפצה על פרסום שקרי, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2009 רועי שרון, שלום עכשיו יפצו מתנחלים ב-20 אלף ש', באתר nrg‏, 14 בדצמבר 2008 ערה מייטליס, "שלום עכשיו" תתנצל ותפצה מתנחלים, באתר ערוץ 7, 11 בדצמבר 2008 עמי דור-און, צביעות עכשיו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 באפריל 2008. אריק בנדר, ממשלות באירופה תרמו מיליונים לארגוני שמאל, באתר nrg‏, 1 בדצמבר 2009 ריבונות על תנאי, באתר המכון לאסטרטגיה ציונית איציק וולף, דוח: שלום עכשיו עברה על חוק העמותות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 בדצמבר 2007 כמה באמת עולות ההתנחלויות?, באתר ערוץ 7, 3 באוגוסט 2011 יצחק בן חורין, וושינגטון, המתיחות נמשכת: נתניהו קורא לממשל אובמה ללמוד את העובדות, באתר ynet, 2 באוקטובר 2014 ביקורת: אורי רם, אין גבול, הארץ, מוסף ספרים, 11 ביוני 2003, באתר הוצאת מאגנס; גדעון ארן, ‏מיהם העכשוויסטים האמתיים? על מרחב וזיכרון בישראל, על 'גוש אמונים' ועל 'שלום עכשיו' ועל המחקר המשווה ביניהם, קתדרה 117, אוקטובר 2005, עמ' 150-139