laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תהילים ק"ג

תהילים ק"ג הוא המזמור ה-103 בספר תהילים ומיוחס לדוד המלך. המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'. קריאת הפרק הומלצה בספרי הסגולות כסגולה לאישה עקרה. מזמור ק"ג מורכב מעשרים ושניים פסוקים ומחולק לארבעה חלקים: המזמור נפתח בקריאה של המשורר לעצמו לברך את אלוהים "לְדָוִד בָּרֲכִי נַפְשִׁי אֶת ה' וְכָל קְרָבַי אֶת שֵׁם קָדְשׁוֹ" (א') ומסביר כי עליו לברך את אלוהים מכיוון שהוא עשה גומל לו חסד ורחמים, וסולח לו על חטאיו: "הַסֹּלֵחַ לְכָל עֲו‍ֹנֵכִי הָרֹפֵא לְכָל תַּחֲלֻאָיְכִי. הַגּוֹאֵל מִשַּׁחַת חַיָּיְכִי הַמְעַטְּרֵכִי חֶסֶד וְרַחֲמִים" (ג'-ד'). בחלקו השני של המזמור מתאר המשורר את החסדים הלאומיים שעשה אלוהים לעם ישראל: "יוֹדִיעַ דְּרָכָיו לְמֹשֶׁה לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל עֲלִילוֹתָיו" (ז'), "לֹא כַחֲטָאֵינוּ עָשָׂה לָנוּ וְלֹא כַעֲו‍ֹנֹתֵינוּ גָּמַל עָלֵינוּ" (י'). המשורר מוסיף ומתאר את יחסו האבאי והרחום של אלוהים: "כְּרַחֵם אָב עַל בָּנִים רִחַם ה' עַל יְרֵאָיו" (י"ג). לאחר שפירט כמה מחסדי אלוהים לעמו, המשורר מדגיש את נצחיותו המוחלטת של אלוהים מול הזמניות של בני האנוש: "אֱנוֹשׁ כֶּחָצִיר יָמָיו כְּצִיץ הַשָּׂדֶה כֵּן יָצִיץ" (ט"ו), "וְחֶסֶד ה' מֵעוֹלָם וְעַד עוֹלָם" (י"ז). המזמור נחתם בקריאת המשורר לכל היצורים שביקום לברך את אלוהים, כולל מלאכי האלוהים: "בָּרֲכוּ ה' מַלְאָכָיו גִּבֹּרֵי כֹחַ עֹשֵׂי דְבָרוֹ לִשְׁמֹעַ בְּקוֹל דְּבָרוֹ" (כ') וחותם כמו בפתיחת המזמור במילים: "בָּרֲכִי נַפְשִׁי אֶת ה'" (כ"ב). במסכת סופרים ובמקורות נוספים מופיע מזמור זה כשיר של יום ליום הכיפורים, בשל לשונות הכפרה והרחמים המופיעים בו (לצד תהילים ק"ל). ככל הנראה, כך נהגו בעבר במרבית הקהילות בנוסח ארץ ישראל. וחסד ה' - ביצוע של מקהלת מלכות ללחן חסידות בעלזא באלבום נפלאים. גרסת כיסוי לשיר ביצעו גם עמירן דביר וחיים שלמה מאייעס. חסד שבחסד - אברימי רוט לחן של יוסי גרין, עיבוד של אלי קליין ואיצי ברי. גרסת כיסוי לשיר ביצעו ארי היל ואלי מרקוס באלבום של יוחי בריסקמן פרויקט X. המזמור כניגון שהולחן על ידי יהדות אשכנז, בביצועו של דוד אליהו פרטוש. מדיה וקבצים בנושא תהילים ק"ג בוויקישיתוף תהילים ק"ג, באתר ויקיטקסט שיעור מפי חגי בן ארצי באתר יוטיוב ראו פרקים: כ"ד, כ"ה, כ"ו, כ"ז, כ"ח, ל"ב, ל"ד, ל"ה, ל"ז, ק"א, ק"ג, ק"י, קל"ח, קמ"ד. כל הסגולות הטמונות בפרקי תהילים, באתר מוקד תהילים ארצי, ‏כ"א בתמוז ה'תש"פ מסכת סופרים פרק י"ט, הלכה ב', ועיין שו"ת רמ"ע מפאנו, סימן כ"ה (אולם עיין הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן תכ"ד, סעיף ג' שהבין שמדובר בתהילים ק"ד), ואכן מנהג הספרדים לקרוא ביום הכיפורים בפסוקי דזמרה 10 מזמורי תהלים ו-2 מזמורים האחרונים הט' והי' הם מזמור פרק תהילים ק"ג לדוד ברכי נפשי ופרק תהילים ק"ד ברכי נפשי. וחסד ה', עמירן דביר וחיים שלמה מאייעס, להאזנה ביוטיוב. חסד שבחסד, אברימי רוט להאזנה ביוטיוב.
אלכסנדר בזבורודקו

הנסיך אלכסנדר אנדרייביץ' בֶּזְבּוֹרוֹדְקוֹ (ברוסית: Алекса́ндр Андре́евич Безборо́дко; באוקראינית: Олександр Андрійович Безбородько; ‏25 במרץ 1747 – 6 באפריל 1799 היה מדינאי רוסי בכיר, יליד אוקראינה. קנצלר האימפריה הרוסית והאדריכל הראשי של יחסי החוץ של האימפריה הרוסית אחרי מות ניקיטה פנין. מזכירה האישי ואיש אמונה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בזבורודקו בוויקישיתוף אלכסנדר בזבורודקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר בזבורודקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Bain, Robert Nisbet (1911). "Bezborodko, Aleksander Andreevich". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. 3 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 840. (באתר ויקיטקסט באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודור בזה

תאודור בֶּזָה (בלטינית: Theodorus Beza; בצרפתית: Théodore de Bèze; ‏24 ביוני 1519 – 13 באוקטובר 1605) היה תאולוג קלוויניסט פרוטסטנטי צרפתי, רפורמטור נוצרי ומורה. מתרגם ספר תהילים לצרפתית. הוא פעל בצרפת ובשווייץ. בזה נטל חלק חשוב ברפורמציה הפרוטסטנטית כתלמידו של ז'אן קלווין, הוא גם היה יורשו של קלווין כמנהיג הדתי של הרפובליקה של ז'נבה שאותה יסד קלווין עצמו. מדיה וקבצים בנושא תאודור בזה בוויקישיתוף תאודור בזה, ברשת החברתית Goodreads תאודור בזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תאודור בזה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Alexander Gordon, "Beza, Theodore". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. 3 (11th ed.). Cambridge University Press. (באתר ויקיטקסט באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאל קוטנר

דניאל קוטנר (נולד ב-1959) הוא דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בספרד ובאנדורה בין השנים 2015–2019, וקודם לכן (ספטמבר 2008 – אוגוסט 2012) היה הקונסול הכללי של ישראל בפילדלפיה, ארצות הברית. קוטנר סיים תואר שני בהיסטוריה של המדינות המוסלמיות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1986. בשנת 2005 סיים תואר שני במדעי המדינה ובלימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה וסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא דניאל קוטנר בוויקישיתוף Rodica Radian-Gordon, Embajadora de Israel, embassies.gov.il Israel appoints for the first time a woman as ambassador to Spain, The Diplomat in Spain, ‏2019-02-25 (באנגלית אמריקאית) Eduardo González, The new Israeli ambassador to Spain, an expert in Muslim countries and security, The Diplomat ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'מבטיסטה בזילה

ג'מבטיסטָה בַּזִילֶה (באיטלקית: Giambattista Basile; ‏15 בפברואר 1566 – 23 בפברואר 1632) היה סופר ומשורר איש חצר (אנ') ואספן מעשיות ואגדות איטלקי. אוספי האגדות שלו כוללים את הגרסאות המתועדות העתיקות ביותר של רבות מהאגדות מהאירופאיות המפורסמות ביותר. ספרו "הפנטאמרון" נדפס לאחר מותו, תורגם לניבים איטלקיים אחרים ולשפות זרות ואף זכה למהדורות מוערות. מדיה וקבצים בנושא ג'מבטיסטה בזילה בוויקישיתוף עבודותיו של ג'מבטיסטה בזילה באתר פרויקט גוטנברג חומר משל ג'מבטיסטה בזילה, עליו ועל יצירתו בארכיון האינטרנט ג'מבטיסטה בזילה, רשומה באתר ספריית הקונגרס ג'מבטיסטה בזילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'מבטיסטה בזילה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ז'ן בטיסט בסילה (1575 בערך-1632), דף שער בספרייה הלאומית ג'מבטיסטה בזילה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'מבטיסטה בזילה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונגרס הציוני העולמי ה-18

הקונגרס הציוני ה-18 התקיים ב-21 באוגוסט - 4 בספטמבר 1933 בעיר פראג שבצ'כוסלובקיה. הקונגרס התנהל בצילו המאיים של עליית היטלר לשלטון והתגברות האנטישמיות בגרמניה, ורצח ארלוזורוב שיוחס לרוויזיוניסטים. בקונגרס נקבעה התקווה כהמנון הרשמי של התנועה הציונית, ועל כן שרו אותו בעמידה. נחום סוקולוב נבחר שוב לנשיא ההסתדרות הציונית העולמית. ערך מורחב – רצח ארלוזרוב ב-16 ביוני 1933, נרצח חיים ארלוזורוב ממנהיגי היישוב וראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית בחוף תל אביב. הרצח, שנותר בלתי מפוענח, עורר סערה רבה ביישוב העברי והאשמות כבדות כנגד התנועה הרוויזיוניסטית. בעת נאומיהם של נציגי הרוויזיוניסטים, קמו כל נציגי סיעת הפועלים ועזבו את האולם בהפגנתיות. בבחירות ביולי זכו תנועות הפועלים ביותר מ-44%. והרוויזיוניסטים רק ב-16%. הרוויזיוניסטים לא נבחרו לנשיאות הקונגרס והצעות החלטה שלהם לא הובאו להצבעה. עקב כך, מנהיג התנועה הרוויזיוניסטית זאב ז'בוטינסקי סירב לנאום. הנשיאות אישרה הקמת ועדת-חקירה שנתמנתה לבדוק ו"לעקור נטיות, העומדות בסתירה לעקרונות היסודיים של המוסר היהודי", כלומר רעיונות הרוויזיוניסטים. ערך מורחב – אדולף היטלר#עלייה לשלטון בעקבות עליית היטלר לשלטון גרמניה, והתגברות האנטישמיות, מינה הקונגרס את חיים ויצמן ליושב ראש הלשכה המרכזית של הסוכנות היהודית ליישובם של יהודי גרמניה. ויצמן נועד פעמיים עם מוסוליני, באפריל 1933 ובינואר 1934, בניסיון לגייס את עזרתו להקלת מצוקת היהודים בגרמניה. מוסוליני אמר לו: "אתם זקוקים למדינה יהודית". באוקטובר 1934 העיד ויצמן בתביעה המשפטית של יהודי שווייץ נגד הפצת "הפרוטוקולים של זקני ציון". התקווה#התקבלותו ביישוב, בתנועה הציונית ובמדינת ישראל רצח ארלוזורוב#הוויכוח ביישוב מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הציוני העולמי ה-18 בוויקישיתוף הקונגרס הציוני הי"ח בפראג, דבר, 23 באוגוסט 1933 הקונגרס הציוני חיים ארלוזורוב נרצח, דבר, 17 ביוני 1933 מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יב, עמ' 277. מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יג, עמ' 285. רוז, פרק יד, עמ' 191–193.
אר דקו של שנות ה-20 וה-30

אר דקו של שנות ה-20 וה-30 (באנגלית: "Art Deco of the 20s and 30s") הוא ספר תולדות האמנות מאת ההיסטוריון האנגלי בוויס הילייר (אנ'). הוא פורסם במקור בשנת 1968 על ידי סטודיו ויסטה. המחבר דן כיצד סגנונות הקוביזם, האקספרסיוניזם, אמנות מצרים העתיקה, אמנות המאיה וכן הלאה השפיעו על האר דקו, וכיצד האר דקו עצמו שינה את סגנון הדיסציפלינות השונות כמו אדריכלות מודרנית, תכשיטים, קרמיקה, כלי שולחן, עבודות מתכת, זכוכית, טקסטיל ועוד רבים אחרים. לפי ההיסטוריון תומאס מלינס, פרסום ספר זה ב-1968 הוא שהביא לתרבות הפופולרית את המונח אר דקו.אחרת, ייתכן שהז'אנר היה נכלל בתוך האמנות המודרנית. הסגנון הבינלאומי אר דקו של שנות ה-20 וה-30, באתר OCLC (באנגלית) Profile on Google Books A Brief History of Art Deco, סרטון באתר יוטיוב "Art Deco Of The 20s And 30s by Bevis Hillier". Goodreads. goodreads.com. Retrieved 14 October 2015. "Art Deco of the 20s and 30s (Picturebacks)". Amazon.com. amazon.com. Retrieved 14 October 2015. "ART DECO JEWELRY AND FASHION". levysfinejewelry.com. Retrieved 14 October 2015. Watson-Smyth, Kate (February 14, 2014). "Paris and the origins of art deco". Financial Times. ft.com. Retrieved 14 October 2015. PATTON, PHIL (31 May 2013). "Nashville's Frist Center Shows Off Art Deco Cars". The New York Times. blogs.nytimes.com. Retrieved 14 October 2015. Kefford, Ali (1 January 2015). "Winchester author spills the beans on his spat with fellow literary titan AN Wilson". Hampshire Chronicle. hampshirechronicle.co.uk. Retrieved 14 October 2015.
ASK (אפנון)

ASK (ראשי תיבות של: Amplitude Shift Keying) הוא סוג של אפנון דיגיטלי המייצג נתונים דיגיטליים כווריאציות במשרעת של גל נושא. במערכת ASK, סימן (symbol) המייצג סיביות אחת או יותר, מועבר על ידי שידור של גל נושא בעל משרעת קבועה בתדר קבוע למשך זמן מסוים. לדוגמה, אם כל סימן מייצג סיבית בודדת, אזי גל הנושא יכול להיות משודר במשרעת אופטימלית כאשר ערך הקלט הוא 1, אך משודר במשערת מופחתת (או בכלל לא משודר) כאשר ערך הקלט הוא 0. בדומה ל-AM, אפנון ASK הוא גם ליניארי ורגיש לרעש אטמוספירי, הפרעות אלקטרומגנטיות, תנאי התפשטות במסלולים שונים ב- PSTN וכו'. גם תהליכי האפנון של ASK וגם תהליכי הפענוח שלו הם זולים יחסית. טכניקת ASK משמשת גם בדרך כלל להעברת נתונים דיגיטליים על גבי סיבים אופטיים. עבור משדרי LED, הספרה הבינארית 1 מיוצגת על ידי פולס קצר של אור והספרה הבינארית מיוצגת 0 על ידי היעדר אור. למשדרי לייזר יש בדרך כלל זרם "הטיה" קבוע שגורם למכשיר לפלוט רמת אור נמוכה. רמה נמוכה זו מייצגת 0 בינארי, בעוד שגל אור בעל משרעת גבוהה יותר מייצג 1 בינארי. כל מערכת אפנון דיגיטלית משתמשת במספר סופי של אותות נפרדים כדי לייצג נתונים דיגיטליים. ASK משתמש במספר סופי של אמפליטודות (משרעות), כאשר לכל אחת מהן הוקצה דפוס ייחודי של ספרות בינאריות. בדרך כלל, כל משרעת מקודדת מספר שווה של סיביות. כל דפוס של סיביות יוצר את הסימן (symbol) שמיוצג על ידי המשרעת המסוימת. המפענח (demodolator), שתוכנן במיוחד עבור ערכת הסימנים המשמשת את המאפנן, קובע את משרעת האות המתקבל וממפה אותו בחזרה לסימן שהוא מייצג, ובכך משחזר את הנתונים המקוריים. התדירות והמופע של הנושא נשמרים קבועים. הצורה הפשוטה והנפוצה ביותר של ASK פועלת כמתג, תוך שימוש בנוכחות של גל נושא כדי לציין 1 בינארי והיעדר שלו כדי לציין 0 בינארי. סוג זה של אפנון נקרא On-Off-Keying (OOK), והוא משמש בתדרי רדיו להעברת קוד מורס. פותחו גם שיטות קידוד מתוחכמות יותר המייצגות נתונים בקבוצות תוך שימוש ברמות משרעת נוספות. לדוגמה, ערכת קידוד של ארבע רמות יכולה לייצג שני סיביות עם כל שינוי באמפליטודה; סכימה של שמונה רמות יכולה לייצג שלוש סיביות; וכולי. צורות אלו של ASK דורשות יחס אות לרעש גבוה להתאוששותן, שכן מטבען חלק ניכר מהאות מועבר בהספק מופחת. Amplitude Modulation (AM) Frequency-shift keying (FSK) Phase-shift keying (PSK) מדיה וקבצים בנושא ASK בוויקישיתוף
רנה בזן

רנה פרנסואה ניקולה מארי בזן (בצרפתית: René François Nicolas Marie Bazin; ‏26 בדצמבר 1853 – 20 ביולי 1932) היה סופר צרפתי. משפטן בהשכלתו. רנה בזן נולד באנז'ה ועבר ללימודי משפטים לפריז. בסיום הלימודים הוא חזר לעירו והיה מלמד משפטים באוניברסיטה מקומית. ספריו גדושים בתיאורים ריאליים של החיים בצרפת בתקופתו. הם תורגמו לשפות נוספות אך לא לעברית. בשנת 1904 הוא התקבל לאקדמיה הצרפתית במקום ארנסט לגובה. מדיה וקבצים בנושא רנה בזן בוויקישיתוף מיצירותיו של רנה בזן, באתר פרויקט גוטנברג מידע על René Bazin בקטלוג הספרייה הלאומית רנה בזן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רנה בזן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלין דניאל

גלין אדמונד דניאל (באנגלית: Glyn Edmund Daniel; ‏23 באפריל 1914 - 13 בדצמבר 1986) היה ארכאולוג בריטי שהתמחה בתקופה הנאוליתית באירופה. דניאל נולד בברי שבדרום ויילס ולמד גאולוגיה באוניברסיטת קרדיף, ולאחר מכן עבר לקולג' סיינט ג'ון בקיימברידג' ולמד ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה. בזמן מלחמת העולם השנייה השתמש בכישרונותיו על מנת לסייר באתרים ארכאולוגיים באמצעות צילומי אוויר, בעבודתו ליחידת צילומי האוויר של חיל האוויר המלכותי (RAF) ובבדיקת תמונות של טריטוריה אויבת. לאחר המלחמה הוא חזר לקיימברידג' ומונה למופקד קתדרת דיסני לארכאולוגיה בשנת 1974, ולעורך של כתב העת המדעי "Antiquity" בין 1985-1958. עבודתו העיקרית בלימודיו היא על קברים מהתקופה הנאוליתית. הוא גם כתב ספרים על ההיסטוריה של הארכאולוגיה. מחוץ לתחום הארכאולוגיה, הוא כתב סיפור בלשי תחת שם העט "דילווין ריס", והופיע בטלוויזיה וברדיו. The Prehistoric Chamber Tombs of France (1960), The Megalith Builders of Western Europe (1963), 150 Years of Archaeology (1976) The Idea of Prehistory (1962), Edinburgh University Press, second, revised edtion 1988. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודור ראלי

תאודור ז'אק ראלי (באנגלית: Théodore Ralli; ביוונית: Θεόδωρος Ράλλης; ‏ 16 בפברואר 1852 – 2 באוקטובר 1909) צייר יווני בצבעי מים שעבד בעיקר בצרפת וצייר במצרים. הוא צייר יצירות ז'אנר, פורטרטים, דמויות מקומיות, נושאים אדריכליים, פנים עם דמויות ובעלי חיים. אבל הוא ידוע בעיקר בזכות ציוריו האוריינטליסטיים. הוא נשלח לפריז בחסות המלך אותון של יוון ולמד אצל ז'אן-לאון ז'רום, צייר ופרופסור צרפתי בבית הספר לאמנויות יפות, ואצל ז'אן-ז'ול-אנטואן לקומטה דו נואי, שניהם ידועים בציוריהם האוריינטליסטיים. לאחר מכן נסע ראלי לצפון אפריקה ובמזרח התיכון, והתיישב לזמן מה בקהיר, מצרים. כאן הוא מצא את השראתו למיסטיקה הרומנטית ולחושניות של ציוריו האוריינטליסטיים הרבים. ציורי הז'אנר האחרים שלו היו לרוב זכרונות נוסטלגיים מהחיים והמנהגים של מולדתו היוונית, שאותם תיאר בחרדת קודש עדינה ומרגשת. ציוריו נעשו תוך תשומת לב רבה לפרטים, תוך הקפדה רבה על תלבושות והבעות פנים. מקורות האור המגוונים בציוריו כגון קרני אור, נרות או הגחלים הזוהרות באח מוצגים בצבעים רכים. התערוכה הראשונה של ראלי הייתה בסלון בפריז בשנת 1875. מ-1879 הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית בלונדון. הוא היה חבר באגודת האומנים הצרפתית שם קיבל ציון כבוד ב-1885, ומדליית כסף ב-1889 על כל עבודתו. הוא הציג את ציוריו בסלון דה רואן (1897, 1903, 1906 ו-1909) וגם באתונה במהלך המשחקים האולימפיים של 1896. הוא גם שימש כשופט בתחרות ב-1900 בתערוכה העולמית של פריז. בשנת 1901 הוא הפך לאביר של לגיון הכבוד. לאחר מותו הוא נשכח. שמו אפילו לא נכלל במילון גרוב לאמנות. רוב ציוריו נמצאים עדיין באוספים פרטיים ורק מוזיאונים בודדים רכשו אי פעם את יצירותיו. כמה מציוריו נמכרו במכירה פומבית במאה ה-20, אך קיבלו מחירים צנועים. עם זאת, במאה ה-21, ציוריו התגלו מחדש והם נמכרים במחירים שהם פי עשרה מאלה שהיו כמה שנים קודם לכן. הם ומשיגים מחירים מ-30,000 עד 100,000 אירו. ב-14 בנובמבר 2007 נמכר ציור שלו ב-200,000 אירו בסותביס בלונדון, ובינואר 2008, הציור עצמו נמכר במחיר שיא של 670,000 אירו לאספן יווני במכירה פומבית בגנט, בלגיה. לאחר מכן, נמכר ציור שמן על בד שלו, על ידי בונהמס בלונדון ב-25 במאי 2008, והשיגה מחיר של 600,000 ליש"ט. אישה ממגארה צ'רקסית עושה אמבטיה על הספינה הקטורת הפליטים שבעת הרבנים בירושלים מדיאה מדיה וקבצים בנושא תאודור ראלי בוויקישיתוף Rallis Theodoros (1852 Constantinople - 1909 Lausanne) Benezit, E., Dictionnaire des Peintres, Sculpteurs, Dessinateurs et Graveurs - Librairie Gründ, Paris, 1976; See Bonhams own catalogue, re. 'The Greek Sale' of 20/5/08, Lot 36, p42-45, four pages of illustration.
צבי צפרירי

צבי צפרירי (נולד ב-1930) היה מנכ"ל רכבת ישראל ויו"ר חברת הפחם. צפרירי שירת בצה"ל והשתחרר לאחר מלחמת סיני בדרגת רב-סרן. בתחילת שנות ה-60 עבד במשרד הביטחון והוא הקים בו את היחידה להכוונת חיילים משוחררים. בהמשך היה נציג המשרד בלונדון ותפקידו האחרון טרם התמנה למנכ"ל הרכבת היה סמנכ"ל לתפקידים כלליים במשרד הביטחון. ב-3 בנובמבר 1974 אושר מינויו למנכ"ל הרכבת. בתקופתו החליט צפרירי על הקמת מוזיאון רכבת ישראל בחיפה. לאורך כהונתו התבטא בפומבי כי על מנת שהרכבת תוכל להשלים פרויקטים עליה להפוך מיחידת סמך במשרד התחבורה לחברה ממשלתית בע"מ וכן מתח ביקורת על כך שרבים מקרונות הרכבת ישנים מאוד ולא בטיחותיים. במהלך כהונתו התרחש אסון הבונים. ב-14 באוקטובר 1985 הגיש צפרירי מכתב התפטרות לשר התחבורה חיים קורפו, ההתפטרות נכנסה לתוקפה כחודשיים מאוחר יותר. לטענת צפרירי ההתפטרות נבעה מכך שלא אפשרו לו לממש את תוכניותיו לגבי הרכבת. בתגובה הגישו 28 חברי הנהלת הרכבת מכתב לשר התחבורה קורפו בו ביקשו להחזיר את צפרירי לתפקיד המנכ"ל. לאחר פרישתו מרכבת ישראל מונה ב-1986 ליו"ר חברת הפחם. ⁨צבי צפרירי – מנכ״ל הרכבת⁩ | ⁨על המשמר⁩ | 4 נובמבר 1974 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨_אושר מינוי צבי צפרירי' כמנהל הרכבות הממשלו ⁩ | ⁨דבר⁩ | 4 נובמבר 1974 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨מוזיאון הרכבת ירד מהפסים⁩ | ⁨חדשות⁩ | 23 יולי 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨צבי צפרירי: אין לו סיכוי⁩ | ⁨חדשות⁩ | 20 אפריל 1984 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨רכבת ישראל מבקשת להיות רשות עצמאית ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 19 יוני 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨מנכ"ל הרכבת מצלע לעשותה חברה" בע"מ ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 15 ינואר 1978 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨מנכ"ל הרכבת דוחה תביעת הורי הילדים להקמת ו עדת .ח ק ירה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 25 נובמבר 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨הטלוויזיה: נהג הקטר באסון ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 11 יוני 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨בשדה אדום מדם היו מפוזרים עשרות ילדים? האוטובוס הועף 50 מטרים ונקרע לגזרים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 12 יוני 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨התפטר מנכ"ל הרכבת ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 15 אוקטובר 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨הנהלת הרכבת: רוצ י ם רק אתי צפר רי ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 21 אוקטובר 1985 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨סין הציעה פחם לישראל ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 9 ספטמבר 1987 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨il' ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 19 מאי 1986 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨חברת הפחם הלאומית ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 17 מאי 1988 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
פול דשאנל

פול אז'ן לואי דשאנל (בצרפתית: Paul Eugène Louis Deschanel;‏ 13 בפברואר 1855 – 28 באפריל 1922) היה מדינאי ועיתונאי צרפתי בתקופת הרפובליקה השלישית. דשאנל, חבר סיעת 'ברית הרפובליקנים הדמוקרטית' היה חבר האספה הלאומית ובהמשך נשיאה, חבר הסנאט ונשיא צרפת במהלך שנת 1920. דשאנל היה בנו של האקדמאי אמיל דשאנל, ממתנגדיו של נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים. בעקבות הגליית אביו מצרפת, דשאנל נולד בבלגיה (אחד משני נשיאים בלבד שנולדו מחוץ לצרפת, לצד ואלרי ז'יסקר ד'אסטן). דשאנל התחנך בתיכון לואי הגדול ובהמשך במכון למדע המדינה פריז. ב-1885 נבחר לאספה הלאומית והיה לחבר בסיעת 'ברית הרפובליקנים הדמוקרטית' שדגלה בשמרנות ליברלית, לסה פר ועקרון החופש מדת (Laïcité). במהלך המשבר המרוקאי השני עמד בראש המשלחת הצרפתית בקביעת הסכם הסדר מול הקיסרות הגרמנית. ב-1920 הביס את ראש הממשלה ז'ורז' קלמנסו בבחירות הפנימיות לנשיאות, והחליף את רמון פואנקרה בפברואר אותה השנה. לאחר בחירתו לנשיא החלה התדרדרות חריפה בבריאותו הנפשית וב-24 במאי 1920 אף נפל מקרון הרכבת הנשיאותי ונמצא תוֹעֶה בדרכו. מצבו הבריאותי הקשה עליו במילוי משרותיו ומחויבויותיו ובספטמבר אותה השנה התפטר מתפקידו והוחלף בראש הממשלה, אלכסנדר מילראן. לאחר התפטרותו טופל לשלושה חודשים בסנטוריום ועם שחרורו שב לחיים ציבוריים עד לפטירתו שנה לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא פול דשאנל בוויקישיתוף פול דשאנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול דשאנל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פול דשאנל, באתר ארמון האליזה (באנגלית)
אבי אלפסי

אבי אלפסי (נולד ב-18 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת קשר ופרש בשנת 2014. הוא שיחק בעבר במכבי נתניה, בהפועל כפר סבא, בהפועל עכו ומועדון מכבי אום אל פאחם. החל מעונת 2010/11 הוא שיחק בליגות אזוריות ופרש לאחר עונת 2013/14. אבי אלפסי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אבי אלפסי, באתר Transfermarkt אבי אלפסי, באתר FootballDatabase.eu עמית גולדשטיין‏, אבי אלפסי, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2013 אלפסי אבי, באתר Archive.org / football.org.il, ‏22 במרץ 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאוה בן-אור

נאוה בן-אור (נולדה בשנת 1955) היא עורכת דין ושופטת ישראלית שכיהנה כשופטת בית המשפט המחוזי בירושלים ולפני כן, כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים. נאוה בן-אור נולדה בשנת 1955 בארצות הברית ובשנת 1957 עלתה לישראל. בין השנים 1973 ל-1975 שירתה בצה"ל. לאחר שירותה הצבאי היא החלה בלימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימה בשנת 1980. במקביל בשנים 1978 ל-1980 התמחתה אצל שופט בית המשפט העליון, מנחם אלון ובפרקליטות המדינה אצל הפרקליטה דורית ביניש (לימים פרקליטת המדינה ונשיאת בית המשפט העליון). בפברואר 1981 הוסמכה כעורכת דין. בין השנים 1981 ל-2004 עבדה במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה ובשנת 1995 מונתה למנהלת המחלקה. בשנת 2001 מונתה למשנה לפרקליטת המדינה, עדנה ארבל, לעניינים פליליים. בשנת 1998 סיימה תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחותה העיקרית היא במשפט מנהלי ובמשפט אזרחי–מסחרי, בין היתר, תובענות ייצוגיות מנהליות, דיני תחרות, סכסוכים חוזיים לרבות במקרקעין, דיני מכרזים ודיני תכנון ובנייה. בין השנים 2004 ל-2007 שימשה מרצה בכירה למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית וביוני 2007 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים. בשנת 2010 החלה לכהן כראש בית הדין לתחרות (בית הדין להגבלים עסקיים) עד לפרישתה ב-2 באוקטובר 2018. היא הייתה מועמדת מספר פעמים לכהונה בבית המשפט העליון ונהנתה מתמיכתן של הנשיאה לשעבר, דורית ביניש, ושרת המשפטים, ציפי לבני. היא בעלת תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של הרעיונות מאוניברסיטת תל אביב. כיום היא משמשת מגשרת ובוררת במשכן לבוררות ופתרון סכסוכים וחברת הוועדה המייעצת של מרכז חת במכללה למינהל לחקר התחרות והרגולציה. באוגוסט 2020 מונתה ליושבת ראש הוועדה הציבורית לשינוי מדיניות ביחס לפגיעה מינית בתקופת הילדות. בנובמבר 2021 מונתה לעמוד בראש ועדה של איגי שתחקור את נושא הפגיעות המיניות בקרב נוער להט"ב וכן בקרב מתנדבי ומתנדבות הארגון. מדיה וקבצים בנושא נאוה בן-אור בוויקישיתוף נאוה בן-אור, באתר הרשות השופטת נאוה בן-אור, באתר המשכן לבוררות נאוה בן-אור, באתר מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה של המיכללה למינהל נאוה בן אור, "הסתה לגזענות(?)נגד חרדים, חופש הביטוי, ומה שביניהם", שיח.זכויות@מינרבה, 13 בדצמבר 2023. נאוה בן-אור, באתר משוב השופטים, (משוב השופטים בארכיון Wayback Machine (אורכב 30.11.2021)) נאוה בן-אור, באתר הרשות השופטת נאוה בן–אור, באתר המשכן לבוררות ופתרון סכסוכים, ‏2019-05-14 אביאל מגנזי, הקרב על מושב בעליון - מי מוביל במרוץ?, באתר ynet, 18 בספטמבר 2014 יאיר אלטמן, פני העליון: מ־28 ייצאו ארבעה, באתר ישראל היום, 7 בנובמבר 2016 שופטת בדימוס נאוה בן-אור, באתר מרכז חת לחקר התחרות והרגולציה, המכללה למינהל הועדה הציבורית לשינוי מדיניות ביחס לפגיעה מינית בתקופת הילדות, באתר socialwork.tau.ac.il הדר גיל-עד, חוסר אמון, פקפוק, ויחס פוגעני: כך מפקירה המדינה ילדים שנפגעו מינית, באתר ynet, 17 באוקטובר 2021 ארגון הלהט"ב הודיע על הקמת ועדה מייעצת למאבק בפגיעות מיניות, באתר ערוץ 7