ניקולס גילמן

ניקולס גילמן הבן (באנגלית: Nicholas Gilman Jr.‏; 3 באוגוסט 1755 – 2 במאי 1814) היה אב מייסד אמריקאי, חייל בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, ציר בקונגרס הקונטיננטלי, וחותם על החוקה האמריקאית, המייצג את ניו המפשייר. הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך ארבעת הקונגרסים הראשונים וכיהן בסנאט האמריקאי מ-1805 ועד מותו ב-1814. אחיו ג'ון טיילור גילמן היה גם פעיל מאוד בפוליטיקה של ניו המפשייר, כיהן כמושל ניו המפשייר במשך 14 שנים, כמו גם נדיב ראשי של אקדמיית פיליפס אקסטר. בית ילדותם באקסטר הוא כיום מוזיאון העצמאות האמריקאי. גילמן נולד ב-3 באוגוסט 1755 באקסטר, פרובינציית ניו המפשייר, לאן (טיילור) ולניקולס גילמן, והיה הבן השני במשפחה בת שישה ילדים. לגילמן היו ארבעה אחים ואחות אחת שנקראו (מהגדול עד הצעיר) ג'ון, ניקולס, נתנאל, אליזבת, סמואל ודניאל. היו לו גם שני אחים שמתו לפני גיל שנה. הוא נולד במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ועד מהרה נהיה מודע לאחריות הצבאית הכרוכה באזרחות במושבה בניו אינגלנד. לאחר שלמד בבתי ספר ממלכתיים מקומיים, הוא הפך לפקיד בבית המסחר של אביו, אך הקרע הגובר בין המושבות לבריטניה הכניס את גילמן במהירות למאבק לעצמאות. סוחרי ניו אינגלנד, במיוחד, התרעמו על ניסיונו של הפרלמנט לשים קץ ל"הזנחה המיטיבה" שלו בענייני הכספים והפוליטיים של המושבות על ידי נקיטת צעדים לגיוס ולאכיפת העלאת אמצעי הכנסה שאמריקאים רבים ראו בהפרות של זכויותיהם כאזרחים בריטיים. . אביו של גילמן, יחד עם נתנאל פולסום ואנוך פור, הופיעו כמנהיגים של מטרת הפטריוטים באקסטר. הוא ייצג את הקהילה שלו בקונגרסים המחוזיים של ניו המפשייר, שהתכנסו מיד לאחר פרוץ מעשי האיבה בלקסינגטון וקונקורד ב-1775 ואשר ניסחו מאוחר יותר את חוקת המדינה. במהלך המהפכה האמריקאית שימש כגזבר המדינה. אחיו הבכור, ג'ון, היה סמל בפלוגת המיליציה של אקסטר שצעדה להילחם ב-Redcoats סביב בוסטון. ניקולס נשאר מאחור אבל היה תומך נלהב של מטרת הפטריוטים, והוא כנראה התאמן עם גדוד המיליציה המקומי. בנובמבר 1776, ועדה של בית המחוקקים של המדינה מינתה את גילמן לשמש כשליש, או קצין מינהלי, של רגימנט ניו המפשייר השלישי. יחידה זו הייתה בתהליך של ארגון מחדש מלא בהנחיית מפקדה, קולונל אלכסנדר סקמל. קצין קרבי מעולה, סקמל עשה שימוש טוב בכישרון הניהולי של גילמן במשימה ליצור כוח לוחם חזק מתוך משאבי כוח האדם המוגבלים העומדים בהישג יד - שילוב של מגויסים טריים מרחבי המדינה וותיקים מרופטים של מערכת טרנטון-פרינסטון. עם הזמן, רגימנט ניו המפשייר ה-3 הוכר כאחד מעמודי התווך של הצבא הקונטיננטלי של גנרל ג'ורג' וושינגטון. מכיוון שניו המפשייר שוכנת לאורך נתיב הפלישה הגדול מקנדה לניו יורק, וושינגטון העניק לגדודים שלה תפקיד מפתח בהגנה האסטרטגית של מדינות הצפון. באביב 1777 גילמן ושאר הקצינים ואנשי רגימנט ניו המפשייר ה-3 צעדו לפורט טיקונדרוגה באגם שמפלן כדי להשתתף בניסיון של כוחות אמריקאים לעצור את התקדמותו של צבא רב עוצמה של אנשי קבע בריטים וגרמנים ואנשי עזר אינדיאנים. תחת הגנרל ג'ון בורגוין. קשיים בתיאום המאמצים של כמה מדינות שונות הפכו את הניסיון הצבאי הראשון של גילמן לחוויה של תבוסה. הכוחות הבריטיים הוותיקים איגפו את המבצר, ורק ברגע האחרון חיל המצב, כולל ניו המפשייר ה-3, נמלט מלכידה על ידי עריכת מסע לילה מסוכן. הנסיגה האמריקנית נמשכה עד תחילת הקיץ עד ששילוב של קשיי תחבורה בריטיים וטקטיקות עיכוב שננקטו על ידי הקונטיננטלים האט לבסוף את התקדמות האויב. עיכוב זה איפשר זמן לגיוס המוני של מיליציות ניו אינגלנד, כולל גדוד מתנדבים בניו המפשייר בראשות ג'ון לנגדון ואביו של גילמן. זה גם סיפק למייג'ור גנרל הורשיו גייטס זמן להקים עמדות חדשות ליד סרטוגה, ניו יורק, כדי לחסום את התקדמותו הנוספת של בורגוין, ולאחר מכן, ברגע שלגייטס היה יתרון מספרי, לנתק את קו הנסיגה הבריטי לקנדה. במהלך מסע זה, גילמן הועסק עסוק בפיקוח על הכשרתם ומוכנותם של אנשי סקמל. הוא השתתף עם יחידתו בשני קרבות חשובים בחווה של פרימן, שם יחידותיו של בורגוין היו כה מוכות עד שבורגוין נאלץ בסופו של דבר להיכנע עם כל צבאו. לא גילמן ולא סקמל זכו להפוגה לאחר הניצחון הגדול הזה. פחות משבוע לאחר הכניעה הבריטית, יצא רגימנט ניו המפשייר ה-3 לתגבר את הצבא הראשי של וושינגטון ליד פילדלפיה. הבירה האמריקאית נפלה לאחרונה לידי כוח בריטי גדול יותר, והניו אינגלנדרים נאלצו לבלות חורף קשה בשלגים של ואלי פורג'. אותו מאהל חורף העמיד את יחידות צבא היבשת במבחן העליון שלהן, תקופה של סבל ומחסור שממנה יצאו כצוות קרבי קשוח ומקצועי. כישוריו הניהוליים של גילמן באו לידי ביטוי בתקופה זו. כאשר וושינגטון בחר בקולונל סקאמל לשרת כשליש גנרל של הצבא הקונטיננטלי, סקמל הפך את גילמן לעוזרו. קידום לדרגת קפטן הגיע לאחר מכן ביוני 1778. במשך שארית המלחמה, גילמן מצא את עצמו בקרבת המנהיגים הצבאיים של הצבא היבשתי. חובותיו בביצוע שלל המשימות הנחוצות לשמירה על כוח בשטח העמידו אותו בקשר יומיומי עם וושינגטון, הברון פון שטויבן, הנרי נוקס, נתנאל גרין ואחרים. הוא ראה באופן אישי פעולה בקרבות הנותרים שנלחמו על ידי הצבא הראשי של וושינגטון, כולל מונמות' ויורקטאון, תוך שהוא ממשיך להחזיק במינוי הקפטן שלו בקו ניו המפשייר. מותו של קולונל סקמל, לעומת זאת, במהלך ההתכתשות המוקדמת לפני יורקטאון גזל ממנו הרבה מהשמחה של אותו ניצחון גדול. לאחר מות אביו בסוף 1783, הוא פרש משירות צבאי וחזר לאקסטר כדי לקבל את השליטה על עסקי המשפחה. בתום המהפכה, גילמן נבחר לאחד מ-31 החברים המקוריים של אגודת הסינסינטי. הקריירה של גילמן כסוחר התגלתה כקצרת מועד. הקריירה שלו כמדינאי נמשכה עשרות שנים. שירותו של גילמן כקצין בצבא הקונטיננטלי חשף אותו לרבים מהרעיונות של לאומנים בולטים כמו וושינגטון ואלכסנדר המילטון. השפעתם, מסורת השירות של משפחתו ומיומנותו המיוחדת בארגון, הכל יחדיו להסיט את הצעיר הוותיק לקריירה פוליטית. בשנת 1786, בית המחוקקים של ניו המפשייר מינה את גילמן לקונגרס הקונטיננטלי. הוא גם נבחר בשנת 1786 לייצג את המדינה בוועידת אנאפוליס. למרות שהוא לא יכול היה להשתתף, בחירתו הכירה בהופעתו של גילמן כדובר לאומני מאחר שהוועידה נקראה במיוחד כדי לטפל בבעיות הכלכליות החמורות של המדינה ובחוסר היכולת של המדינות הנפרדות או הקונגרס לפתור אותן. התפרצות התסיסה וההתקוממות הסמויה במערב מסצ'וסטס בסוף 1786 חיזקה עוד יותר את מחויבותו של גילמן לשנות את תקנון הקונפדרציה. באותה שנה, הוא עזר לדכא את מהומות כסף הנייר. הוא שמח לשרת את מדינתו כנציג בוועידת החוקה שהתכנסה ביולי 1787. למרות שהוא וחברו הנציג מניו המפשייר ג'ון לנגדון, מפקדו לשעבר של אביו, הגיעו לפילדלפיה לאחר שההליכים היו בעיצומם, שניהם הצטרפו מיד לוויכוחים ועזרו להמציא את הפשרות הדרושות להפקת מסמך שעשוי לזכות באישור בכל מדינה ואזור. במהלך המאבק שלאחר מכן להבטיח את אשרור החוקה של ניו המפשייר, גילמן נשאר בניו יורק כחבר בקונגרס הקונטיננטלי, אך הוא שמר על קשר הדוק עם אחיו, ג'ון, שהיה אחד ממנהיגי כוחות האשרור של המדינות. בשיתוף פעולה, האחים השתמשו בכל השפעתם הפוליטית הניכרת כדי להנדס ניצחון 57-47 בהצבעה הסופית. כשהקונגרס הראשון של ארצות הברית החדשה של אמריקה התכנס בניו יורק ב-1789, גילמן היה נוכח כחבר בבית הנבחרים, מושב אותו מילא במשך ארבע קדנציות. בתקופה זו האחים גילמן הגיעו לגדולה בפוליטיקה של ניו המפשייר. ג'ון הפך למושל, תפקיד בו כיהן במשך ארבע עשרה קדנציות, בעוד שניקולס פתח בקריירה בבית המחוקקים של המדינה. לאחר שחזר לאקסטר, חידש ניקולס את הקריירה הפוליטית שלו ב-1800, ושימש כהונה כסנאטור במדינה. במהלך תקופה זו החלו הנאמנויות הפוליטיות של גילמן להשתנות. בתחילה היה לאומן מובהק, הוא תמך בפדרליסטים בזמן שהמפלגה הובילה את המאבק לאיחוד מחייב יותר של המדינות. עם זאת, ברגע שהתפיסה הזו התבססה היטב, גילמן הפך יותר ויותר מודאג מהצורך להגן על האדם הפשוט מפני שימוש לרעה בכוח על ידי הממשלה. כתוצאה מכך, הוא נתן את תמיכתו למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שהחלה להיווצר סביב תומאס ג'פרסון. בשנת 1801, הוא קיבל את המינוי מג'פרסון לנציב פשיטת רגל פדרלי. לאחר ניסיון אחד לא מוצלח, הוא נבחר לאחר מכן לסנאט של ארצות הברית בשנת 1804 כג'פרסוני. ב-17 ביוני 1812 הוא הצביע נגד המלחמה נגד בריטניה, אך הסנאט הצביע 19 מול 13 בעד המלחמה. למרות שגילמן מיעט לדבר באריכות בוויכוחים חקיקתיים, חבריו הכירו ביכולתו הפוליטית. הוא נשאר חבר משפיע בסנאט עד מותו ב-2 במאי 1814 בזמן שחזר הביתה מוושינגטון במהלך הפסקה. גילמן סיכם את אמונתו בחשיבותה של ממשלה לאומית חזקה ביום שלאחר חתימת החוקה. הוא כינה את החוק העליון החדש של הארץ "הטוב ביותר שיכול לעמוד בהסכמה פה אחד של המדינות באמנה; זה נעשה על ידי מקח ופשרה, אך למרות חוסר השלמות שלו, אימוצו תלוי (לפי שיקול דעתי הקלוש) אם נהפוך לעם מכובד, או לעם שנקרע לגזרים... ונעשה בזוי לעידנים." המילים הללו אפיינו את גילמן, אבל הצניעות שלו לא הצליחה להסוות את הגאווה המוצדקת שחש כמובן בהישגם של האבות המייסדים שגילמן לקח בו חלק לא קטן. מדיה וקבצים בנושא ניקולס גילמן בוויקישיתוף ניקולס גילמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ניקולס גילמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Signers of the Constitution: Historic Places Commemorating the Signing of the Constitution". 1976.