laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בטא בזאב

β בזאב הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים זאב עם בהירות נראית מדרגה 2.68. מיקומו הדרומי לא מאפשר לראותו מאירופה וככל הנראה משום כך הוא לא קיבל שם משלו בתרבות המערבית. β בזאב הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B2 III שנמצא במרחק של כ-383 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה למדי ומוערכת בקרוב ל-9 מסות שמש, רדיוסו כ-6.6 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-23,800 קלווין, כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 13,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של β בזאב משתנה מעט במחזוריות מורכבת המכילה מספר תדירויות ושהעיקרית שבהן היא של 5 שעות, 34 דקות ו-5 שניות, כלומר כ-4.31 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. למרות שגילו של הכוכב מוערך בפחות מ-25 מיליון שנים, הוא נמצא בשלב התפתחות מתקדם לאחר שסיים להתיך מימן להליום בליבתו, והוא נמצא בתהליך של התקררות והתנפחות בדרך להפוך לעל-ענק אדום. במרחק זוויתי של כשני שלישים של מעלה ממזרח-צפון-מזרח ל-β בזאב נמצאת שארית סופרנובה, שמזוהה עם סופרנובה 1006. סופרנובה זו תועדה בכתבים מהתקופה והייתה ניתנת לצפייה גם ביום. β בזאב באתר של ג'ים קלר בטא בזאב, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD:β Lupi J. Daszyńska-Daszkiewicz & E. Niemczura: Metallicity of mono- and multiperiodic β Cephei stars, Astronomy & Astrophysics, Vol. 433, Iss. 3, p. 1032 (2005) A. B. Underhill, L. Divan, M. L. Prevot-Burnichon & V. Doazan: Effective temperatures, angular diameters, distances and linear radii for 160 O and B stars, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 189, p. 601 (1979) N. Tetzlaff, R. Neuhäuser & M. M. Hohle: A catalogue of young runaway Hipparcos stars within 3 kpc from the Sun, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 410, Iss. 1, p. 190 (2011) F. F. Gardner & D. K. Milne: The supernova of A.D. 1006, Astronomical Journal, Vol. 70, p. 754 (1965) P. F. Winkler, G. Gupta & K. S. Long: The SN 1006 Remnant: Optical Proper Motions, Deep Imaging, Distance, and Brightness at Maximum, The Astrophysical Journal, Vol. 585, Iss. 1, p. 324 (2003)
דוחל

דוחל (שם מדעי: Saxicoia) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת החטפיתיים השוכנות בעולם הישן בלבד. הסוג מכיל 15 מינים. הסוג סווג לראשונה כחלק ממשפחת הקיכליים; עם זאת, בעקבות מחקרים שפורסמו, הוא הועבר למשפחת החטפיתיים. ארבעה מהמינים בסוג מצויים בארץ. שמה מבטא את רעד הזנב האופייני לה ונגזר משורש ארמי ד־ח־ל (דחליל, בדחילו ורחימו) משמעו פחד ורעדה. דוחל חום-גרון (Saxicola rubetra), מצוי בארץ Saxicola macrorhynchus Saxicola insignis Saxicola dacotiae דוחל שחור-גרון (Saxicola rubicola), מצוי בארץ דוחל מזרחי (Saxicola maurus), מצוי בארץ Saxicola stejnegeri Saxicola torquatus Saxicola sibilla Saxicola tectes Saxicola leucurus דוחל שחור (Saxicola caprata), מצוי בארץ Saxicola jerdoni Saxicola ferreus Saxicola gutturalis מדיה וקבצים בנושא דוחל בוויקישיתוף דוחל, באתר ITIS (באנגלית) דוחל, באתר NCBI (באנגלית) דוחל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוחל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוחל, באתר GBIF (באנגלית) ראו רשימה בערך פורטל:החי והצומח בארץ ישראל/עופות בישראל דוחל מזרחי, באתר הצפרות הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן שלגי

אילן שלגי (נולד ב-13 ביולי 1945) הוא חבר הכנסת לשעבר בכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי, ושר בממשלת ישראל. בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. סא"ל במילואים. בעבר היה יושב ראש הדירקטוריון של חברת הנפט הלאומית (חנ"ל). בבחירות לכנסת השמינית מוקם במקום ה-106 ברשימת הליכוד. בשנת 2003 נבחר לכנסת ה-16 מטעם מפלגת שינוי. שלגי היה יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת, חבר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, יו"ר ועדת המשנה לכוח אדם וחבר בוועדת המשנה לבניין הכוח ותפיסת הביטחון. שימש כיו"ר השדולה למען ההשכלה הגבוהה, יו"ר משותף של השדולה להקמת גדר ההפרדה, יו"ר ועדת אכיפה בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, חבר בשדולות לאיכות הסביבה, למען אנשי המילואים, למען חיילי צה"ל, למאבק באלימות ולמען בקעת הירדן. היה ממובילי המאבק נגד נזקי העישון. שלגי הוא יוזם ומחוקק חוק הרצל (ציון זכרו ופועלו) בו נקבע יום הרצל. ב-19 ביולי 2004, לאחר הדחתו מהממשלה של חבר הכנסת יוסף פריצקי, נבחר שלגי לכהן כשר המדע והטכנולוגיה, ובסוף חודש אוקטובר באותה השנה, נבחר לשר לאיכות הסביבה, עד סיום כהונת חברי סיעתו בממשלה, עקב הצבעתם נגד תקציב המדינה, ב-4 בדצמבר אותה שנה. עם פיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, עזב שלגי יחד עם חברי כנסת נוספים את המפלגה ועבר למפלגת חץ, שלא עברה את אחוז החסימה. בעשור השני של המאה ה-21, שלגי הוא עורך דין. הוא חבר הוועד המנהל ויו"ר פורום הרצל במועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. נשוי, אב לשלושה. תושב הרצליה. אילן שלגי, באתר הכנסת אילן שלגי, באתר כנסת פתוחה "תמיכה באלמנות צה"ל" מאמר של שלגי ב"הארץ" "כשיש קשר בין הון לשלטון נדחקים לשוליים שיקולי הצדק הסביבתי" - Citizens For the Environment(הקישור אינו פעיל) "האני מאמין הסביבתי של אילן שלגי" סער ורדי, זמן השרון, "הרב עובדיה - זקן סנילי ומסוכן", באתר nrg‏, 30 ביולי 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג

אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג (בגרמנית: Elisabeth Auguste Sofie von der Pfalz; ‏ 17 במרץ 1693 - 30 בינואר 1728), הייתה בתו של קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, וסבתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. אליזבת אוגוסטה סופיה נולדה ב-17 במרץ 1693 בבריג שבשלזיה, לקרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ וללודוויקה קרולינה רדזיוויל, בתם של בוגיסלאב רדזיוויל ואנה מריה רדזיוויל. בהיותה בת שנתיים מתה אמה, וכל אחיה ואחיותיה מתו בינקותם. ב-2 במאי 1717 התחתנה אליזבת אוגוסטה סופיה עם יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך, בנישואים שנועדו למנוע מלחמת ירושה על נסיכות הבוחר מפפאלץ, מכיוון שלאביה לא היו בנים. אולם ב-30 בינואר 1728 מתה אליזבת אוגוסטה סופיה, ובשנת 1729 מת בעלה יוזף קרל, ומשום כך ירש לבסוף את אביה, אחיינה-חתנה קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך. ב-2 במאי 1717 התחתנה אליזבת אוגוסטה סופיה עם יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ממנו נולדו לה 7 ילדים: קרל פיליפ אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1718–1724) מריה אינוצנצה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1719) אליזבת אוגוסטה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1721–1794), התחתנה עם קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה מריה אנה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1722–1790), התחתנה עם קלמנס פרנץ, דוכס בוואריה מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (1724–1794), התחתנה עם פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד קרל פיליפ אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1725–1728) בן (1728) מדיה וקבצים בנושא אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג בוויקישיתוף אליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אורי וקסלר

אורי וקסלר (1931 – אפריל 1993) היה כירורג אשר טיפל גם בילדים, מנהל מחלקה כירורגית א' בבית החולים קפלן (1973-1993), מרצה בכיר בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית. בנוסף עסק וקסלר בגילוי מוקדם וטיפול כירורגי של סרטן השד. וקסלר נולד בחיפה לאב יליד הארץ ולאם דור שביעי בארץ, ואח לדליה שנולדה אחריו. בחיפה למד בבית הספר הריאלי. ב-1946 עברה משפחתו להתגורר בתל אביב ווקסלר עבר ללמוד בכיתה השישית בתיכון עירוני א' ובו בזמן התגייס לארגון ההגנה. במאי 1948, בגיל 16 וחצי, וקסלר התגייס לצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות. וקסלר עבר קורס קשר בשייח' מוניס, והיה הקשר המורסיסט האישי של יצחק שדה. לאחר סיום מלחמת העצמאות חזר וקסלר ללימודים להשלמת בחינות הבגרות ולאחר מכן חזר לצה"ל להשלמת השירות הצבאי. לאחר שנה בה שימש וקסלר מדריך בבית הספר לקשר בצריפין החליט וקסלר ללמוד רפואה. ב-1951 החל וקסלר את לימודי הרפואה בז'נבה. עם פתיחת השנה השנייה של בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, המשיך בלימודיו בארץ, אותם סיים ב-1957. הוא נישא ליונה בסוף שנת 1957, ונולדו להם שלושה ילדים. לאחר סיום שנת הסטאז' בבית החולים קפלן ברחובות, החליט וקסלר להתמחות בכירורגיה כללית, במחלקתו של הפרופ' שלמה זאב טבע. בסיום ההתמחות בכירורגיה, וקסלר נסע ללונדון לבית החולים לילדים ב-Great Ormond Street שם התמחה בכירורגית ילדים אצל פרופ' וילקנסון. עם שובו לבית החולים קפלן, המשיך לעסוק בכירורגיה כללית, והיה בין מניחי היסודות לכירורגית ילדים בישראל. תחום נוסף בו עסק וקסלר הוא גילוי מוקדם וטיפול כירורגי של סרטן השד. וקסלר פיתח בבית החולים קפלן ובישובים בסביבה מערכת של מרפאות לבדיקת שד שפעלו במשך שנים. הוא המשיך בשירות מילואים פעיל במשך כל השנים, עד לשחרורו בדרגת רב-סרן בגיל חמישים. בשנת 1973 התמנה וקסלר לנהל את מחלקה כירורגית א' בבית החולים קפלן. וקסלר זכה מספר פעמים בציון של "מרצה מצטיין" מטעם בית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. וקסלר נפטר באפריל 1993. ד"ר אורי וקסלר - אתר הר"י, ההסתדרות הרפואית בישראל פרסום נישואין, הצופה, 26 בנובמבר 1957
Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle

Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle ("ידיעון כל ישראל חברים") היה ביטאון בשפה הצרפתית של חברת "כל ישראל חברים" (בראשי תיבות: "כי"ח", מכונה גם "אליאנס"), ארגון יהודי בין לאומי, שיצא בשנים 1860–1913. "כל ישראל חברים" הוקם בשנת 1860 בפריז שבצרפת, ומייד בשנת הקמתו החל להוציא את הביטאון. הוא דגל באמנציפציה ליהודים ופעל למען הגנה על זכויותיהם של יהודים ברחבי העולם. עיקר פעילותו של הארגון ברשת בתי ספר שהחל להקים מיד לאחר ייסודו, ובהם הנחילו מחנכיו את יסודות התרבות המערבית. הביטאון היה מפיצן הרשמי של דעות אנשי האליאנס, וחולק לאלפי חברי הארגון בעולם. הוא כולל דוחות (בין השאר, דוחות על הוצאות והכנסות הארגון) ופרוטוקולים שונים על פעילות החברה במהלך השנים; התכתבויות ותכתובות עם קהילות יהודיות בעולם ועם בעלי תפקידים פוליטיים ודיפלומטיים במדינות רבות; וסקירות על מצב יהודים במקומות שונים בעולם וכן סקירות נוספות בנושאים שהעסיקו את דעת הקהל היהודית באותן שנים. המידע הרב שבעיתונים שימש במהלך השנים חוקרים רבים במחקריהם, והוא מקור בעל חשיבות להבנת חיי הקהילה היהודית במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילתה של המאה העשרים. סך הכל יצאו שלושים ושמונה גיליונות של ביטאון זה. הוא יצא לאור בפעם האחרונה ב-1 בינואר 1913, ערב מלחמת העולם הראשונה. מספר שנים לאחר שנסתיימה המלחמה, בשנת 1921, החל ארגון "כל ישראל חברים" להוציא ביטאון חדש, בשם "Paix et Droit". אודות "Bulletin de l'Alliance Israélite Universelle" באתר עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית ואוניברסיטת תל אביב (כולל אפשרות לצפייה בעיתוני העבר) גיליונות של הביטאון באתר ארכיון האינטרנט: גיליון משנת 1861 גיליון משנת 1907 Jacques Bigart, ALLIANCE ISRAÉLITE UNIVERSELLE, Jewish Encyclopedia
מכון זכרון אהרן

מכון זכרון אהרן הוא מכון הוצאה לאור וההדרה, העוסק בספרות תורנית מגוונת מספרי מדרשי חז"ל, וכן בספרות הראשונים עד לספרות האחרונים. מכון זכרון אהרן נוסד בראשית שנות התש"ס, כאשר מטרתו הראשונית הייתה לצורך הדפסת והפצת ספרי הרב יונתן שטייף, כאשר מייסד המכון הוא נכדו, שייסד לצורך כך את המכון. המכון אף עוסק בחקר והוצאת כתבי יד של גדולי הראשונים והאחרונים, עידוד מחקרים תורניים, והפצת פרסומים תורניים בנושאי הלכה ואגדה. בנוסף מנהל המכון מרכז מחקר ספרותי הלכתי בשם כולל אהל יונתן ובלומא, על שם הרב יונתן שטייף. סדרות שונות של ספרים יצאו לאור על ידי המכון, כמו סדרת ספרי שאלות ותשובות, ספרי הרב יהונתן אייבשיץ, ספרי הרב יעקב עמדין (היעב"ץ), ספרים אקטואליים. המכון ידוע בעיקר בהוצאתם לאור של סדרת ספרי המדרשים, כדוגמת מכילתא דרשב"י, מכילתא דרבי ישמעאל, סדר עולם, מדרש תנחומא, פרקי דרבי אליעזר, עם פרשנים רבים, ועוד למעלה מארבעים כרכי מדרשים שונים. ספרי המכון נערכים בתוספת הערות עדכניות, ציונים וכדומה, כפי הנהוג במכונים התורניים כיום. יו"ר המכון ומייסדו הוא הרב יהונתן בלייער, תושב ניו יורק. המכון הוקם בראשיתו בערך בשנת תשס"ג, למען הפצת ספרי הרב יונתן שטייף, זקנו של הרב בלייער. בין ספריו: ספר מצוות השם, שו"ת מהר"י שטייף, ספר חדשים גם ישנים, ועוד. לאחר מכן התרחב המכון לספרים נוספים, ונכון ל-2019 מונה המכון מאות ספרים, ביניהם כמעט כל המדרשים הקיימים. אתר האינטרנט הרשמי של מכון זכרון אהרן סקירת המכון זכרון אהרן, באתר virtual geula "זיכרון אהרן" דפוס או מכון לעריכה? דיון בפורום אוצר החכמה על המכון ואיכות ספריו אורייתא, אתר ההפצה של המכון מכון זיכרון אהרון (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית
אנדרואיד פרויו

אנדרואיד "פרויו" הוא שם קוד של מערכת ההפעלה לניידים, אנדרואיד שפותחה על ידי גוגל, הכולל את הגרסאות בין 2.2 ל-2.2.3. גרסאות אלו אינן נתמכות עוד. הוא נחשף ב-20 במאי 2010, במהלך כנס Google I/O בשנת 2010. אחד השינויים הבולטים בהשקת "פרויו" היה פונקציונליות נקודה חמה על ידי כבל USB או באופן אלחוטי. שינויים אחרים כוללים תמיכה לשירות ההודעות אנדרואיד ענן למכשיר (C2DM), המאפשר דחיפת הודעות, שיפור נוסף במהירות האפליקציות, שיושם באמצעות קומפילציית JIT ויישומים המוצגים בתוך אפליקציות, כגון באנרים בראש המסך. בשנת 2015 התברר שמערכת חשופה לבאג מסוג "Stagefright" ובהמשך פותח טלאי תוכנה מתאים. על פי הסטטיסטיקה שהוציאה גוגל ב-9 בינואר 2016, עולה כי פחות מ-0.1% מכלל מכשירי האנדרואיד הניגשים ל-Google Play מריצים פרויו, מה שאומר למעשה, כי גרסה זו אינה בשימוש. תכונות חדשות שהוצגו על ידי "פרויו" כוללות: אופטימיזציות של מהירות, זיכרון וביצועים. שיפור נוסף במהירות האפליקציות, שיושם באמצעות קומפילציית JIT שילוב של מנוע ה-V8 JavaScript של כרום לתוך אפליקציית הדפדפן. תמיכה לשירות ההודעות אנדרואיד ענן למכשיר (C2DM), המאפשר דחיפת הודעות. שיפור התמיכה ב-Microsoft Exchange, כולל מדיניות אבטחה, גילוי אוטומטי, חיפוש ברשימת כתובות גלובלית (GAL), סינכרון לוח שנה ומחיקה מרחוק. שיפור מאתחל האפליקציות עם קיצורי דרך ליישומים בטלפון ובדפדפן. פונקציונליות נקודה חמה באמצעות כבל USB או באלחוט. אפשרות לבטל גישה לנתונים ברשת ניידת. אפליקציית חנות מעודכנת עם תכונת עדכון אוטומטי. החלפה מהירה בין מספר מקלדות בשפות שונות ובין המילונים שלהם. תמיכת בלוטות'  לרכב ולתחנת עגינה שולחנית. תמיכה בסיסמאות מספריות ואלפאנומריות. תמיכה בשדה העלאת קובץ בתוך יישום הדפדפן. הצגת כל המסגרות של GIF מונפש בדפדפן במקום רק את המסגרת הראשונה בלבד. תמיכה בהתקנת יישומים לזיכרון להרחבה. תמיכה באדובי פלאש, שהוסרה מאוחר יותר ב-2.2.3 תמיכה בתצוגת PPI גבוה (עד 320 ppi), כגון מסכי ארבעה אינץ' 720p. הציג סיומת הקבצים .asec. הגלריה מאפשרת למשתמשים להציג תמונות מרובות באמצעות מחוות זום. הוספת מפרש JavaScript בצורה של VB 4, שהוסרה מאוחר יותר ב-2.2.3 מדיה וקבצים בנושא אנדרואיד פרויו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרואיד פרויו Lead, Xavier Ducrohet, Android Sdk Tech (2010-05-20). "Android 2.2 and developers goodies. | Android Developers Blog". Android 2.2 and developers goodies. | Android Developers Blog. נבדק ב-2015-12-04. "Android 2.2 'Froyo' Features USB, Wi-Fi Tethering". WIRED (באנגלית אמריקאית). WIRED. נבדק ב-2015-12-04. "EXCLUSIVE: AndroidPolice.com's Nexus One Is Running Android 2.2 Froyo. How Fast Is It Compared To 2.1? Oh, Only About 450% Faster". Android Police. נבדק ב-2015-12-04. "Dashboards | Android Developers". developer.android.com. נבדק ב-2017-01-10. "EXCLUSIVE: Unofficially Confirmed Froyo Features, Post-Day-1 Of Google I/O [Google I/O Blitz Coverage, Day 1]". Android Police. נבדק ב-2015-12-04. "Issue 2519 - android - Browser should support file uploads - Android Open Source Project - Issue Tracker - Google Project Hosting". code.google.com. נבדק ב-2015-12-04. "Google's Andy Rubin on Everything Android". Bits Blog. נבדק ב-2015-12-04. "Supporting Multiple Screens | Android Developers". developer.android.com. נבדק ב-2015-12-04.
קטסיפון

קְטֵסִיפוֹן (מיוונית: Κτησιφῶν, מפרסית אמצעית: 𐭲𐭩𐭮𐭯𐭥𐭭, תיספון; בארמית: ܩܛܝܣܦܘܢ, קְטֵיסְפּוֹן, לעיתים עם א' פרוסתטית; בערבית: طيسفون, טַיְסָפוּן) הייתה עיר הבירה של האימפריה הפרתית ושל האימפריה הפרסית-הסאסאנית אחריה, במשך למעלה משמונה מאות שנים. העיר הייתה ממוקמת בעיראק של היום, על גדת החידקל, כ-32 קילומטרים דרומית-מזרחית לבגדאד. העיר עלתה לגדולה עם האימפריה הפרתית במהלך המאה ה-1 לפנה"ס והייתה בירתם של רוב השליטים הפרתים. קטסיפון התפרשה על פני שטח של שלושים קילומטרים רבועים – יותר מפי שניים מרומא. מיקומה נבחר כדי לאפשר לפרתים (ולסאסאנים אחריהם) לבלום את ההתפשטות הרומאית בנקודת המפגש שבין המעצמות. המצביאים הרומאים מצידם ראו בה יעד חשוב וכבשו אותה חמש פעמים במהלך ההיסטוריה, שלוש מהם במאה ה-2 לבדה. טראיאנוס היה קיסר רומא הראשון שכבש את קטסיפון, ב-116. רק שנה אחת לאחר מכן נאלץ יורשו אדריאנוס לכבשה בשנית. ב-164 היה זה הגנרל הרומאי אווידיוס קסיוס שנלחם בפרתים וכבש את קטסיפון, רק כדי לנטוש אותה לאחר שהושג הסכם שלום בין הפרתים לרומאים. ב-197 החריב הקיסר ספטימיוס סוורוס את העיר, הורה להרוג רבים מתושביה ולקחת כעבדים כ-100,000 מהם. הסכסוך עם הרומאים חודש בסוף המאה ה-3 על ידי יורשיהם של הפרתים בפרס, הסאסאנים. הפרסים הצליחו להביס את צבאות גלריוס ב-295 בשערי העיר, אולם לאחר שנה שב גלריוס המושפל כדי לנצח את הפרתים ולכבוש את העיר, הפעם האחרונה שנכבשה על ידי צבא רומאי. גלריוס השיב את העיר למלך הפרסי נרסה, בתמורה לארמניה. בשנת 363 יוליאנוס פלש לאזור, הרס את העיר הית וסמוך לחומות העיר קטסיפון נערך קרב בו ניצחו הרומאים את שאפור השני אך לא הצליחו להכריע את צבאו ולכבוש את העיר ותוך זמן קצר יוליאנוס עצמו נהרג. לבסוף, ב-627 הכריע הרקליוס קיסר ביזנטיון את הסאסאנים וכבש את בירתם קטסיפון. הצבא הביזנטי עזב את העיר לאחר שמלכה הסכים לתנאים שהכתיב הרקליוס. שקיעתה המהירה של קטסיפון הייתה תוצאה של הכיבוש האיסלאמי. העיר נפלה בידי הערבים ב-637 ובמאה ה-8 עבר מרכז הכובד המסחרי והפוליטי לבגדאד, הבירה החדשה מייסודם של בית עבאס. העיר הבדיונית אסבאניר, זירת ההתרחשות של סיפורי אלף לילה ולילה, מבוססת ככל הנראה על קטסיפון. במלחמת העולם הראשונה לחמו צבאות האימפריה העות'מאנית ובריטניה אלו באלו ליד חורבות קטסיפון, שם הצליחו העות'מאנים לבלום את התקדמותם של הבריטים לכיוון בגדאד, לגרום לנסיגתם ולבסוף לכניעתם לאחר המצור על כות ב-1915. למרות זאת ב-1917 כבשו הבריטים את כל שטחה של מסופוטמיה מידי העות'מאנים. החדר בו שכן כס המלכות של המלכים הסאסאנים התנשא לגובה של כ-33 מטרים. כל שנותר היום מהפאר וההדר האגדי, היא הקשת של קטסיפון, שריד מאולם קבלת הפנים הגדול של הסאסאנים, השוכן בשטחה של העיר מדאאין. הקשת המרשימה הוזנחה במשך שנים רבות ועומדת כעת בסכנת התמוטטות. מדיה וקבצים בנושא קטסיפון בוויקישיתוף קטסיפון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קטסיפון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן

קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן (בגרמנית: Karoline von Nassau-Saarbrücken;‏ 12 באוגוסט 1704 – 25 במרץ 1774), הייתה אשתו של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וסבתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. קרולינה נולדה ב-12 באוגוסט 1704 בזארבריקן, ללודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן ולפיליפינה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, בתם של היינריך פרידריך, רוזן הוהנלוהה-לאנגנבורג ויוליאנה דורותיאה מקסטל-רמלינגן. ב-21 בספטמבר 1719 התחתנה קרולינה עם כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1735 מת בעלה כריסטיאן השלישי, ובנה כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו, תוך שקרולינה משמשת כעוצרת עד לבגרותו. בהמשך עברה קרולינה להתגורר בצרפת, שם היו ילדיה תחת חסותו של לואי החמישה עשר מלך צרפת. במהלך מלחמת הירושה הפולנית נכבשה הרוזנות על ידי הצבא הצרפתי, ובעקבות כך הידרדר מצבה הכלכלי של הרוזנות. בשנת 1741 התחתנו בנותיה קרולינה וכריסטיאנה הנרייטה עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט בהתאמה, ובשנת 1751 המירו בניה את דתם לקתולית. בשנת 1767 מת בנה פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ובעקבות כך גידלה קרולינה את ילדיו - נכדיה. במרץ 1774 נסעה קרולינה לדרמשטאדט לבקר את בתה קרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ובמהלך הביקור מתה קרולינה ב-25 במרץ ונקברה בדרמשטדט בטקס צנוע. ב-21 בספטמבר 1719 התחתנה קרולינה עם כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ממנו נולדו לה 4 ילדים: קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן (1721–1774), התחתנה עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (1722–1775) פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד (1724–1767) כריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן (1725–1816), התחתנה עם קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט מדיה וקבצים בנושא קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן בוויקישיתוף קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן (בגרמנית) קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן

כריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Henriette Karoline Christiane Louise, von Pfalz-Zweibrücken‏; 16 בנובמבר 1725 – 11 בפברואר 1816), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט. כריסטיאנה הנרייטה נולדה ב-16 בנובמבר 1725 בריבוויל שהשתייכה לממלכת צרפת, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתם של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן ופיליפינה הנרייטה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג. ב-12 באוגוסט 1741 התחתנה קרולינה עם קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, ממנו נולדו לה 7 ילדים. בשנת 1763 מת בעלה קרל אוגוסט, ובנה פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט עלה לשלטון במקומו, תוך שכריסטיאנה הנרייטה משמשת בתחילה כעוצרת. בין השנים 1764–1778 שיפצה כריסטיאנה הנרייטה את הטירה בארולזן, והשיפוץ נערך על ידי פרנץ פרידריך רוטווייל. כריסטיאנה הנרייטה נחשבה לבעלת השכלה גבוהה באמנויות ובמדעים, והיא הייתה חברה קרובה של האנתרופולוג יוהאן פרידריך בלומנבאך. בנוסף היה לכריסטיאנה הנרייטה ספרייה מקיפה, אשר בשנת 1788 כללה כ-6,000 כרכים. ב-11 בפברואר 1816 מתה כריסטיאנה הנרייטה בארולזן, ונקברה בחצר הטירה החדשה בארולזן. ב-19 באוגוסט 1741 התחתנה כריסטיאנה הנרייטה עם קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, ממנו נולדו לה 7 ילדים: קרל, נסיך ולדק ופירמונט (1742–1756) פרידריך קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט (1743–1812) כריסטיאן אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט, (1744–1798) גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט (1747–1813) קרולינה, נסיכת ולדק ופירמונט (1748–1782), התחתנה עם פטר פון בירון לואיזה, נסיכת ולדק ופירמונט (1751–1816), התחתנה עם פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו לודוויג, נסיך ולדק ופירמונט (1752–1793) מדיה וקבצים בנושא כריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן בוויקישיתוף
נצרה

נִצְרָה היא התקן בטיחות בכלי נשק שמטרתו למנוע את הפעלתם בשוגג ולצמצם את הסיכויים של אירוע פליטת כדור ותאונות דומות. הנצרה מותקנת בעיקר ברובים, אקדחים ורימוני יד. בכלי ירייה רבים הנצרה היא מתג בורר הנמצא בקרבת ההדק ומאפשר בחירה במצבי ירי (לדוגמה: צרור, חצי אוטומטי ואוטומטי) מלבד מצב הבטיחות – "נצור" (Safe). נצרה כזו מכונה "נצרה בוררת". רובה או אקדח שבו הנצרה סגורה ומונעת את הפעלתו נקרא "נשק נצור" וכדי להשתמש בו יש לפתוח את הנצרה ולבחור במצב ירי. ברימון יד הנצרה היא סיכת מתכת שמחזיקה את המנוף ובקצה טבעת מתכת, לפני יידוי הרימון יש למשוך בטבעת עד לתלישת הסיכה מגוף הרימון. מדיה וקבצים בנושא נצרה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין

הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין (בגרמנית: Henriette von Liechtenstein;‏ 6 ביוני 1843 – 24 בדצמבר 1931), הייתה בתו של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין וסבתו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין. הנרייטה נולדה ב-6 ביוני 1843 בטירת ליכטנשטיין, אוסטריה תחתית, לאלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ולפרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, בתם של פרנץ דה פאולה קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו ותרזה, רוזנת ורבנה ופרוידנטל. ב-26 באפריל 1865 התחתנה הנרייטה עם בן דודה אלפרד, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 10 ילדים. בשנת 1907 מת בעלה אלפרד, וב-24 בדצמבר 1931 מתה הנרייטה בטירת פרוינטל באוסטריה. מכיוון שלאחיה יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין לא היו ילדים, היה אמור לעבור השלטון לאחר מותם לבנה אלויס, נסיך ליכטנשטיין, אולם הוא ויתר על זכותו בשנת 1923, ומשום כך לאחר מות אחיה פרנץ בשנת 1938, עלה לשלטון נכדה פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין. ב-26 באפריל 1865 התחתנה הנרייטה עם בן דודה אלפרד, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 10 ילדים: פרנציסקה, נסיכת ליכטנשטיין (1866–1939) פרנץ, נסיך ליכטנשטיין (1868–1929) יוליה, נסיכת ליכטנשטיין (1868) אלויס, נסיך ליכטנשטיין (1869–1955), אביו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין. מריה תרזה, נסיכת ליכטנשטיין (1871–1964) יוהאן, נסיך ליכטנשטיין (1873–1959) אלפרד רומן, נסיך ליכטנשטיין (1875–1930) היינריך, נסיך ליכטנשטיין (1877–1915) קרל אלויס, נסיך ליכטנשטיין (1878–1955) גאורג, נסיך ליכטנשטיין (1880–1931)
ארזי הלבנון (קינה)

ארזי הלבנון היא קינה הנאמרת בתשעה באב בקהילות אשכנז המזרחי וחלק מקהילות אשכנז המערבי, ומתארת את מותם של עשרה הרוגי מלכות בזמן חורבן בית המקדש השני ואחריו. מחבר הקינה הוא רבי מאיר בן יחיאל בן המאה ה-13. קינה זו נאמרת בתשעה באב רק לפי מנהג אשכנז (בנוסח פולין וקצת קהילות אשכנז המערבי). ישנם מספר מקורות המתארים את מותם של עשרת הרוגי המלכות וקינה זו מבוססת על גרסה ב' כפי שהתפרסמה על ידי אהרן ילינק. קינה זו קצרה יותר מהקינה אלה אזכרה הנאמרת ביום הכיפורים לנוסח אשכנז ובתשעה באב לנוסח הספרדים. בנוסח הדפוסים ישנם בקינה זו תיאורים לשמונה הרוגים בלבד. בנוסח מתוקן שפרסם דניאל גולדשמידט נוספו שורות חסרות על פי כתבי יד, ובהם תיאור מותם של רבי אלעזר בן דמא ורבי חנינא בן חכינאי. בנוסח הדפוס יש שיבוש בסדר האקרוסטיכון. בנוסח שפרסם גולדשמידט האקרוסטיכון מושלם, ומורכב מאותיות הא"ב ולאחריהן שם המחבר – "מאיר בן יחיאל חזק ואמץ יחיה בן יחיאל". ביאור לקינות מהרב אהרן וקסלשטיין בחלק מהדפוסים. בחלק מהדפוסים הנוסח הוא: אשריך רבי עקיבא. בחלק מהדפוסים אינו מופיע. כך הנוסח בחלק מהדפוסים. עיין ערך קינות לתשעה באב. אהרן ילינק, בית המדרש חלק ו', וינה, תרלח דניאל גולדשמידט, סדר הקינות לתשעה באב, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשלב, עמ' יב, [מובא בסוגריים מרובועת, בחלונית צד].