laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
DeadSee

DeadSee הוא סרט וידאו ארט מאת הפסלת הישראלית סיגלית לנדאו. הסרט מציג דימוי של פקעת אבטיחים, המחוברים זה לזה, וההולכים ונפרשים במהלך הסרט. הסרט פורש על יד מבקרים שונים כעוסק בתיאור סמלי של חיבור בין חיים ומוות. הסרט "DeadSee" הוקרן לראשונה בתערוכת היחיד של לנדאו "הפתרון האינסופי" (2005), שהוצגה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב-יפו. שמו של הסרט - "DeadSee" (בעברית: מוות-ראייה) - נשמע באנגלית כשמו של ים המלח. במסגרת העבודה, יצרה לנדאו שרשרת של כ-500 אבטיחים, המצולמים במבט עילי. חלק מן האבטיחים חתוכים או מרוסקים מעט. האבטיחים נפרשים מתוך פקעת חלזונית, הנפרמת לאורך הסרט, והאמנית מופיעה בסרט כשהיא עירומה וצפה על גבי הפקעת. מבקרים רבים הצביעו על הקשר של צורת הספירלה בעבודתה של לנדאו אל עבודתו של רוברט סמיתסון "מזח לולייני" (1970). האבטיח כדימוי בעבודתה של לנדאו, טען יגאל צלמונה, מהווה מעין "מתקן התפלה" מטאפורי המייצר סוכר מתוך המליחות היתרה של הסביבה שבה גדל. בכך הוא מהווה מעין חיבור אפשרי בין חיים ומוות. בשנת 2008 הוצג הווידאו במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בתצוגה תחת השם "Projects 87", והוא נמצא כיום באוסף מוזיאון זה. עותק נוסף של העבודה נרכש על ידי מוזיאון ישראל. עם פתיחת תצוגת הקבע של אמנות ישראלית במוזיאון, בשנת 2010, הותקן הווידאו במוזיאון כשהוא מוקרן על רצפת האולם. במשך השנים הוצגה העבודה בתערוכות שונות ברחבי העולם. בשנת 2011, לדוגמה, הוצגה העבודה במסגרת הטריאנלה לאמנות בעיר יוקוהמה, יפן, לצד כמה עבודות נוספות של לנדאו. תערוכה זו הוצגה תחת השפעת רעידת האדמה בסנדאי ועסקה ביחס אל מיתולוגיות ואגדות. סמדר שפי ציינה בביקורת על התערוכה כי "הצבת עבודתה של לנדאו ליד העבודות העוסקות ביחס אמביוולנטי לטבע, בקריאה מחודשת של מיתוסים ובחינתם לאור המחשת עוצמתו ההרסנית של הטבע בהווה, מוסיפה רבדים מעשירים לקריאת העבודה הזאת, ומדגישה את כוחה של הצבה אוצרותית טובה". הפתרון האינסופי, 2004 רישום הכנה, גירי שמן ופחם על נייר ‏DeadSee,‏ 2004 רישום הכנה, גירי שמן ועט על נייר מראה הצבה בתערוכה "הפתרון האינסופי" (2005), מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו מראה הצבה בתערוכה "PROJECTS 87"‏ (2008), המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק מראה הצבה במוזיאון ישראל (2010) מנדלסון, אמיתי, נתן, אפרת, זמן אמת: 60 שנות אמנות בישראל, העשור השישי: 2008-1998, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008. עפרת, גדעון, "סיגלית לנדאו: מלח וסוכר", בתוך וושינגטון חוצה את הירדן, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2008, עמ' 617-619. צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 500-501. *Recent Acquisitions“, The Israel Museum, Jerusalem Magazine, Summer – Fall 2006, No.2 Projects 87: Sigalit Landau באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית) DeadSee באתר מוזיאון ישראל ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 500-501. ראו: סמדר שפי, השעה הקסומה האיומה שלנו, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2011
קונסילר

בקוסמטיקה, קוֹנְסִילֶר (על פי האקדמיה ללשון העברית: חִפּוּי) הוא חומר המשמש כמסווה, מטשטש ומסתיר כהויות מתחת לעיניים, פצעונים, אדמומיות וצלקות. קיימים שני סוגי קונסילרים - קונסילר מתקן (צבעוני) וקונסילר טבעי. הקונסילר הטבעי - הקונסילר המוכר ביותר. משמש כבסיס נקי לאיפור. הוא מטשטש כוויות, פצעונים ובגוון טבעי. בקונסילר הטבעי, מתחת לעיניים, משתמשים בגוון בהיר יותר מגוון מהמייק אפ, כדי "להאיר" את המקום. הקונסילר הצבעוני - משמש לנטרול פיגמנטים לא רצויים בעור. מניחים את הקונסילר הצבעוני לפני המייק אפ ולפני הקונסילר הטבעי. קונסילר מתקן מגיע במספר צבעים: ירוק, סגול, ורוד, צהוב, כתום. כאשר כל צבע מתקן פגמים בעור בצבע שקיים מולו בטבלת הצבעים. מדיה וקבצים בנושא קונסילר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קארן הורני

קארן הורני (בגרמנית: Karen Horney; ‏16 בספטמבר 1885 - 4 בדצמבר 1952) הייתה רופאה פסיכיאטרית ופסיכואנליטיקאית גרמנית־אמריקאית. היא הציעה פרשנות חילופית לזו של זיגמונד פרויד, בעיקר בשאלת ההתפתחות של מיניות האישה. קארן הורני נולדה ב-1885 בגרמניה, ועמדותיה פורסמו לראשונה בארצות הברית, לשם היגרה ב-1932, ושם ייסדה את המכון האמריקני לפסיכואנליזה. הורני אימצה רבים ממושגיו ומהנחותיו הבסיסיים של פרויד בדבר רמות המודעות, הקונפליקטים הרגשיים, ההדחקה, ההעברה ורעיון האסוציאציות החופשיות. אך לעומת פרויד דחתה את מרכזיותם של האינסטינקטים, ודחתה את האספקטים הביולוגיים והליבידינליים שאפיינו את הגישה הפסיכואנליטית הקלאסית. לעומת תורתו של זיגמונד פרויד, היא הפחיתה מחשיבות הפין שפרויד הביא לתורתו וטענה כי הזכרים מקנאים ברחם, בשדיים, בהנקה, בהריון ובאימהות וקנאת רחם זו פועלת בלא-מודע הגברי ומביאה את אלו להמעיט בערכן של נשים ועל ידי דחף לא מודע לפצות פיצוי יתר בעבודה יצירתית. היא האמינה שלבני אדם יש יכולת ורצון לפתח את אישיותם בכיוון חיובי, ושהפרעות פתולוגיות מקורן בחסימה של נטיות אלה על ידי גורמים חברתיים חיצוניים. היא הייתה מן הראשונים שהדגישו את קיומה של התפתחות נשית עצמאית המנותקת מזו הגברית. הורני גם החשיבה מאוד את התנאים החברתיים והתרבותיים בעיצוב התפתחותן הפסיכולוגית של הנשים. עיקר עבודתה היה בין השנים 1922-1939. בחיבור משנת 1926 שכותרתו "הבריחה מנשיות", תקפה הורני בנחרצות את התפיסה הפסיכואנליטית של פרויד בנושא התפתחות הנשיות. הורני טענה שאין בין המינים הבדלים פסיכולוגיים, שאפשר ליחסם אך ורק לביולוגיה; לטענתה יש לנשים דווקא עליונות בעניין. הורני עסקה גם באספקטים נוספים, כגון ההיבטים הכלכליים והיחסים הבין אישיים בקשרי נישואין, הורות, מונוגמיה, אוננות, דרכי ביטוי למיניות ועוד. קארן הורני פעלה גם בתחום ההומניסיטי בפסיכולוגיה, והגיעה למסקנה שעל מנת להגיע למימוש עצמי, על ההורים לפתח את הייחודיות של הילד, ולהדגיש בפניו שהוא אדם יחיד במינו. לטענתה, ללא תנאים אלו הילד יפתח חרדה בסיסית בה נתפס העולם כמקום קר ומנוכר, והוא יחווה קשיים בביטוי רגשות ספונטני ויצירת קשרים עם הזולת. כדי להתמודד עם החרדה הבסיסית הזו עשוי האדם לנקוט בהגנות בין-אישיות או תוך-נפשיות; הגנות בין-אישיות עשויות ליצור תנועה לקראת בני האדם (ציות מוגזם וביטול אישי), תנועה נגד בני אדם (אלימות ונרקיסיזם) או התרחקות וניתוק מבני אדם. מדיה וקבצים בנושא קארן הורני בוויקישיתוף מרכז קארן הורני (באנגלית) קארן הורני, אתר "בטיפולנט" קארן הורני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קארן הורני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קארן הורני (1885-1952), דף שער בספרייה הלאומית ג'נט סיירס: אימהות הפסיכואנליזה: הלן דויטש, קארן הורני, מלאני קליין, אנה פרויד. הוצאת דביר, 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק

בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק (באנגלית: The Hangover Part II) הוא סרט קומדיה אמריקאי, אשר בוים על ידי טוד פיליפס והוא המשך לסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" משנת 2009. בסרט מככבים בראדלי קופר, אד הלמס, וזאק גליפיאנאקיס. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 במאי 2011. שנתיים לאחר מסיבת הרווקים הקטסרופלית של דאג בלאס וגאס, ארבעת החברים פיל, אלן, דאג וסטו טסים לבנגקוק שבתאילנד על מנת להשתתף בחתונתו של סטו. הפעם, סטו אשר לא מעוניין לקחת שום סיכונים, מארגן בראנץ' פשוט לפני טקס הנישואין. אף על פי כן, יומיים לפני החתונה, יושבים כל החבר'ה ביחד עם אחיה של ארוסתו של סטו, לצליית מרשמלו על האש. למחרת, שלושת גיבורי הסרט הקודם קמים שוב עם הנגאובר, בחדר נטוש היכנשהו בבנגקוק. הם מגלים שאחיה של ארוסתו של סטו, טדי, נעלם, ומצליחים ליצור קשר עם דאג שנמצא במלון של החתונה. הם יוצאים למסע מטורף בבנגקוק במטרה למצוא את טדי, בו הם פוגשים את צ'או, המאפיונר הסיני מהחלק הקודם, ובהמשך מתברר כי אלן שוב סימם אותם, בכך ששם בשקית מרשמלו אחת את התרופות שלו, וכדבריו "לעלף את טדי בשביל שאנחנו נהנה מסוף השבוע כמו שצריך". בסופו של דבר, אחרי שהאינטרפול אוסר את צ'או, וסטו מדווח שהוא פישל וכנראה מבטל את החתונה, מצליח להבין סטו איפה טדי, ובכך הם מוצאים אותו וממהרים לחתונה של סטו. סטו ולורן מתחתנים ובכך נגמר הסרט, לא לפני שמייק טייסון מבליח לכמה דקות, והחברים מוצאים תמונות מהלילה שעבר עליהם. כמו בחלק הקודם, בזמן הכתוביות מופיעות גם התמונות מהלילה המשוגע שעבר על הגיבורים. בראדלי קופר - פיל וונק אד הלמס - סטו פרייס זאק גליפיאנאקיס - אלן גארנר ג'סטין ברת'ה - דאג בילינגס קן ג'ונג - לסלי צ'או ג'פרי טמבור - סיד גארנר ג'יימי צ'ונג - לורן, ארוסתו של סטו בריאן קאלן - סמיר, בעלים של מועדון בבנגקוק מייסון לי - טדי, אחיה של לורן פול ג'יאמטי - קינגסלי, סוכן חשאי של האינטרפול סשה באריס - טרייסי בילינגס, אשתו של דאג גיליאן ויגמן - סטפני, אשתו של פיל יסמין לי - קימי ניק קסאווטס - טאטו ג'ו נירוט סיריג'אניה - אביה של לורן אתר האינטרנט הרשמי של בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר נטפליקס "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר AllMovie (באנגלית) "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר Metacritic (באנגלית) "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר אידיבי "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרט פרחומובסקי‏, "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק" מספק את הסחורה אבל מחופף מקודמו, באתר וואלה, 26 במאי 2011 ארז דבורה, "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק": קומדיה סוג ז', באתר ynet, 29 במאי 2011 מאיר שניצר, חיוורים בתאילנד: על "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק", באתר nrg‏, 30 במאי 2011 אורון שמיר, עכבר העיר, "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק": עותק נאמן למקור, באתר הארץ, 26 במאי 2011
יד הרב הרצוג

עמותת "יד הרב הרצוג" היא עמותת-על המכילה בתוכה שני מוסדות מחקר תורניים: "הוצאת האנציקלופדיה התלמודית" ו"מכון התלמוד הישראלי השלם". העמותה נקראת על שמו של הרב הראשי לארץ-ישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. עד להקמתו של "יד הרב הרצוג" פעלו שני המוסדות בנפרד. מעת פטירתו של יוזם שני המוסדות – הרב מאיר ברלין (בר-אילן) - בשנת תש"ט נרתמו יחדיו הרב הראשי לא"י, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, יחד עם הרב הרברט גולדשטיין (חתנו של הארי פישל) לסייע בביסוס המוסדות. לשם כך הוקם ארגון-על בשם אמ"ת (איחוד מפעלים תורתיים ספרותיים) וגויס ההון ההתחלתי להקמת מבנה מתאים. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג, לאחר פטירתו של הרב הרצוג, ואז הוסב שמה של עמותת-העל לשם "יד הרב הרצוג". למעלה משלושים שנה פעלו מוסדות "יד הרב הרצוג" מתוך הבניין שעמד במבואות שכונת בית וגן, מול הר הרצל. הספרייה ששירתה את שני המוסדות הלכה והתרחבה וכללה בתוכה גם עותקים נדירים. ככזאת היא שימשה כר פעולה נוח למפעל "אוצר החכמה" שצילם בה רבים מן הספרים שבמאגר הממוחשב שלו. קשיים כספיים של שלהי שנות התשעים ושנות העשור הראשון למאה ה-21 הובילו לצורך למכור את הבניין, ומעבר של "יד הרב הרצוג" על שני מוסדותיו לבניינה של הסתדרות "ישורון", במרכז העיר ירושלים. עוד קודם לפטירתו של הרב יהושע הוטנר (ניסן תשס"ט), שניהל את המוסדות במשך למעלה מ-65 שנה, מונה הרב פרופסור אברהם שטינברג לנהל את "יד הרב הרצוג", ולעמוד בראש המערכת של האנציקלופדיה התלמודית. "יד הרב הרצוג" נטל על עצמו את שמירת זכרו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי לארץ ישראל. בחורף תשס"ט, במלאת חמישים שנה לפטירתו, נערך כנס בינלאומי להלכה יישומית לזכרו של הרב, ואשר עסק בצדדים היישומיים של ההלכה בתחומים שונים. לקראת הכנס הוצא לאור הספר "משואה ליצחק" הכולל דברים לזכרו של הרב, ודברים ממנו עצמו. לאחר הכנס רוכזו חלק גדול מההרצאות שנישאו בכנס, ואלה נדפסו בכרך השני של "משואה ליצחק". "יד הרב הרצוג" היה שותף להוצאה לאור של כתביו - פסקיו והשו"ת של הרב הרצוג (9 כרכים), ספרו "תחוקה לישראל" (3 כרכים), ותרגום מאמריו מאנגלית, "יהדות, חוק ומוסר". מדיה וקבצים בנושא יד הרב הרצוג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יד הרב הרצוג
דובר (דלאוור)

דובר (באנגלית: Dover) היא בירת מדינת דלאוור שבארצות הברית, וכן בירת מחוז קנט. נכון לשנת 2020 מתגוררים בעיר 39,403 תושבים. דובר נוסדה בשנת 1683 על ידי ויליאם פן, אשר קיבל מהמלך צ'ארלס השני, מלך בריטניה את הזיכיון לאדמות דלאוור ופנסילבניה. בשנת 1717 תוכננה העיר על ידי מועצה מיוחדת. במהלך המהפכה האמריקאית ומלחמת האזרחים האמריקנית שימשה העיר כנקודת הכינוס של המיליציות של דלאוור. עד לאחר תום מלחמת האזרחים הייתה דלאוור מדינה בה הותרה העבדות, אף שלא היה בה מספר רב של עבדים. במהלך מלחמת האזרחים הייתה המדינה מדינת גבול- מדינה אשר נשארה חברה באיחוד אך עדיין הותרה בה העבדות. עיקר כלכלת דובר מתבססת על שירות המדינה. רוב האדמיניסטרציה של דלאוור נמצאת בדובר (אשר אינה העיר הגדולה במדינה, היא וילמינגטון). בקרבת העיר נמצא בסיס חיל האוויר דובר, המעסיק רבים מתושבי העיר. בדובר נמצאת אוניברסיטת מדינת דלאוור, ומכללת ווסלי. כמו כן נמצא בעיר קמפוס של המכללה הטכנית והקהילתית דלאוור. בית האופרה של דובר נבנה בשנת 1904. הבניין נקרא כיום מרכז שוורץ לאומנות ומשמש את התזמורת הסימפונית של דובר. בעיר מצוי מוזיאון מדינת דלאוור, מוזיאון סוול ס. ביגס לאומנות אמריקאית (Sewell C. Biggs Museum of American Art) וכן הספרייה המדינתית של דלאוור. דובר ממוקמת ב- "43 '9 39° צפון, "36 '31 75° מערב. שטחה של העיר 58.8 קמ"ר מתוכם 58 קמ"ר שטחי יבשה, ו- 0.8 קמ"ר שטחי מים (1.32%). אתר האינטרנט הרשמי של דובר (באנגלית) שדה התעופה של חיל האוויר - דובר מכללת וסלי המכללה הקהילתית והטכנית דלאוור מרכז שוורץ לאומנות מוזיאון ביגס לאומנות האמריקאית דובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דובר, ברשת החברתית פייסבוק "Christiansen elected mayor of Dover", delawareonline.com.
יעקב פרבשטין

יעקב פרבשטין (1896 – 6 במרץ 1965) היה ראש המועצה הראשון של בני ברק. נולד בעיירה מלקין הסמוכה לאוסטרוב מזובייצקה, פולין. למד בישיבה המקומית בעיר בריסק אצל הרב משה סוקולובסקי, בעל "אמרי משה". לאחר מכן נסע למזריטש ולמד אצל הרב המקומי. בשנת תר"פ (1920) עלה לארץ ישראל. התיישב בתל אביב ועסק בקבלנות בניין. בשנת תר"צ (1930) עבר להתגורר בבני ברק, שנוסדה שש שנים קודם לכן. זמן קצר לאחר בואו לבני ברק השתלב בחיים הציבוריים במושבה הצעירה. בשנת תרצ"ז (1937) הכריז מושל המחוז מטעם ממשלת המנדט הבריטי על בני ברק כעל מועצה מקומית. הוא מינה את חברי המועצה, ופרבשטין, שהיה אחד מנציגי הגוש האזרחי, התמנה לעמוד בראשה. המשרד הרשמי של המועצה המקומית היה בביתו של פרבשטין שברחוב רבי עקיבא. בתקופת כהונתו של פרבשטין כראש המועצה סבלו תושבי בני ברק ממחסור חמור בתעסוקה. פרבשטין יזם עבודות ציבוריות בתחומי המושבה כדי ליצור מקומות תעסוקה לתושביה, אולם בשל חוסר תקציב לא יכול היה ליישם את תוכניתו. בשנת 1938 עמד בראש משלחת של חברי המועצה שנפגשה עם מושל המחוז הבריטי וביקשה את אישורו למתן הלוואה למועצה המקומית. המושל אישר את ההלוואה ובעקבות זאת חלה תנופת פיתוח של סלילת כבישים ונטיעת גנים בתחומי בני ברק. כן פעל להקמת בית ספר. בחירתו של פרבשטין לראשות המועצה דילגה על המועמד הטבעי – מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן. גרשטנקורן שהה באותה תקופה בחו"ל וכששב לארץ ישראל עבר להתגורר בתל אביב. כמה מראשי הציבור בבני ברק דיברו על לבו שישוב לבני ברק והבטיחו לו שבבחירות הראשונות שייערכו למועצה יפעלו לבחירתו. בשנת תרצ"ט (1939) נערכו לראשונה בחירות למועצה המקומית. ראש המועצה הממונה יעקב פרבשטין התמודד ב"רשימה למען בני ברק". הוא גייס את תמיכתו של מפקד "ההגנה" באזור פישל ברמן. רשימתו זכתה בכמעט שני מנדטים, אולם לראשות המועצה נבחר גרשטנקורן, שחבר לנציגי ההסתדרות. פרבשטין המשיך בחברותו במועצה עד שנת תש"ג (1943). לאחר מכן המשיך בעיסוקו כקבלן, ובין השאר בנה "בית מנוחה" לאוכלוסייה הזקנה, פעל בתחומים ציבוריים שונים וסייע בקליטת עולים חדשים בעיר. עד שנת 1958 ניהל חנות סיטונאית למוצרי מכולת בבני ברק. בשנה זו פרש והעביר את ניהול המכולת לבנו, יוסף. את שני בניו, אברהם ויוסף, שלח ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בנו הרב אברהם פרבשטין נישא לבתו היחידה של ראש ישיבת חברון, הרב יחזקאל סרנא, ולימים כיהן כראש הישיבה. פרבשטין נפטר ב-1965 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. יעקב פרבשטין באתר GRAVEZ ישיבה ראשונה למועצת בני ברק, דבר, 22 באוקטובר 1937 זעקת מחוסרי עבודה בבני־ברק, דבר, 23 ביוני 1938 בני ברק, הצופה, 16 ביולי 1939 מועצה מקומית נבחרת בבני ברק, דבר, 29 באוגוסט 1939 הדיון על התקציב במועצת בני־ברק, המשקיף, 17 באפריל 1940 מושב זקנים חדש יוקם בבני ברק, הצופה, 12 בנובמבר 1945 בית מנוחה לזקנים בבני ברק, הצופה, 22 במאי 1947 חנך אגף חדש לזקנים תשושים. המוסד ישרת 200 תשושים נוספים, חרות, 17 בפברואר 1960 פרבשטין הוכרז כפושט רגל, הצופה, 5 בדצמבר 1963
לילה באופרה

לילה באופרה (באנגלית: Night at the Opera) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1935 בכיכובם של גראוצ'ו מרקס, צ'יקו מרקס, הרפו מרקס, וכן קיטי קרלייל, אלן ג'ונס, מרגרט דומונט, זיגפריד רומן, וולטר וולף קינג. זה היה סרטם הראשון של האחים מרקס בחברת מטרו גולדווין מאייר, לאחר פרישתם מחברת סרטי פרמאונט, וכן סרטם הראשון, לאחר פרישתו של זפו מרקס. את הסרט ביים סם ווד, על פי תסריט מאת ג'ורג' קאופמן, מורי רייסקינד, אל ברוסברג ובאסטר קיטון, שנכתב כאדפטציה לסיפור מאת ג'יימס קווין מק'גינס. בשנת 1993 הסרט נבחר לשימור על ידי ספריית הקונגרס בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית, או משמעותי מבחינה אסתטית". אוטיס ב. דריפטווד (גראוצ'ו מרקס) נשכר על ידי האלמנה גב' קלייפול (מרגרט דומונט) כדי לעזור לה להתקדם אל החברה הגבוהה, אך במקום זאת הוא לסירוגין מחזר אחריה ומטיח בה עלבונות. לאחר סיומה של האופרה "ליצנים" - המופע האחרון לעונה באיטליה, אוטיס פוגש את פיורלו (צ'יקו מרקס), חברו הטוב ומנהלו האישי של ריקרדו (אלן ג'ונס), זמר טנור באופרה המשתוקק לפריצה הגדולה שלו, וגם של אהובתו - זמרת האופרה רוזה (קיטי קרלייל). עם זאת, חלומותיו של ריקרדו מסוכלים על ידי הכוכב של האופרה, לאספארי (וולטר וולף קינג), אדם אגואיסט שרוצה תהילה, וגם את רוזה, עבור עצמו. אוטיס חותם על חוזה עם פיורלו, כשהוא חושב שפיורלו מייצג את לאספארי, אולם בפועל החוזה הוא עם ריקרדו. בינתיים, לאספארי חותם על חוזה עם הרמן גוטליב (סיד רומן), מנהל האופרה של ניו יורק. למרות שריקרדו ופיורלו אינם רשאים ללוות את להקת האופרה בנסיעתה לניו יורק, הם מצליחים להתגנב אל הספינה כנוסעים סמויים, יחד עם חברו של פיורלו - תומאסו (הרפו מרקס), לשעבר המלביש של לאספארי, אשר פוטר לאחרונה. לאחר הגעתם לניו יורק, הנוסעים הסמויים נרדפים על ידי המשטרה בגין כניסה בלתי חוקית לארץ, ואוטיס מאבד את משרתו באופרה לטובת גוטליב. כאשר הם מגלים כי רוזה פוטרה, הם נכנסים לפעולה ומשבשים את מופע ערב הפתיחה - "הטרובדור". האחים מרקס, בסופו של דבר, מוודאים כי ריקרדו ורוזה מקבלים את המגיע להם - והזוג הופך לכוכבים החדשים של עולם האופרה. גראוצ'ו מרקס - אוטיס ב. דריפטווד הארפו מרקס - תומאסו צ'יקו מרקס - פיורלו קיטי קרלייל - רוזה קסטלדי אלן ג'ונס - ריקרדו בארוני מרגרט דומונט - גב' קלייפול סיג רומן - הרמן גוטליב וולטר וולף קינג - רודולפו לאספארי רוברט אמט או'קונור - הנדרסון אדוארד קיין - הקפטן פורנל פראט - ראש העיר מדיה וקבצים בנושא לילה באופרה בוויקישיתוף "לילה באופרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לילה באופרה", באתר נטפליקס "לילה באופרה", באתר AllMovie (באנגלית) "לילה באופרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לילה באופרה", באתר אידיבי "לילה באופרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לילה באופרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "לילה באופרה" - המצאת הנוסחה של האחים מרקס: פודקאסט להאזנה מסדרת "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת לילה באופרה, קדימון הסרט באתר יוטיוב List of National Film Registry (1988-2003)
תאוריית הגל השלישי

תאוריית הגל השלישי היא תאוריית חברתית-כלכלית בעתידנות המציגה את תהליך התפתחות הכלכלה עד ימינו, ומנסה להשליך השלכות על המשך התפתחותה בעתיד. התאוריה פותחה על ידי אלווין טופלר (Alvin Toffler), סוציולוג, סופר ועתידן אמריקאי, שפרסם את התאוריה בשנת 1980 בספרו הנושא שם זה ("The Third Wave"). אלווין טופלר פיתח תאוריית גלים חברתית תרבותית כלכלית. בחברתנו הפוסט מודרנית, חברת הגל השלישי, הכלכלה הופכת לכלכלה סופר סמלית, ודרך עשיית העושר היא באמצעות ידע. הידע בתקופתנו הוא השותף החשוב ביותר. לפי התאוריה של טופלר האנושות עברה שלושה גלים של מהפכות: הגל הראשון הוא המעבר מכלכלה של ציידים-לקטים לכלכלה המבוססת בעיקר על חקלאות. הגל השני הוא מעבר מכלכלה שעיקרה חקלאות לכלכלה שעיקרה תעשייה. הגל השלישי הוא מעבר מכלכלת התעשייה הכבדה לכלכלה המבוססת על ידע ותחכום, כלכלה סופר סמלית. מאפייני הכלכלה של הגלים השונים לדעת טופלר מוצגים להלן: לטענת טופלר, המלחמות בעידן הגל השלישי, יהיו מלחמות על ידע, ומי שישלוט בו ינצח. תאוריית שלושת המגזרים (כלכלה) עתידנות
פרכוס חום

פרכוסי חום הם פרכוסים המקושרים לחום גוף גבוה, ללא גורמים נוספים נלווים. הם קורים, בדרך כלל, אצל ילדים בין הגילאים 6 חודשים עד 6 שנים ובמספר כפול אצל בנים מאשר אצל בנות. רוב פרכוסי החום נמשכים פרק זמן של פחות מחמש דקות, כאשר הילד חוזר למצב ההכרה נורמלי לחלוטין תוך פחות משעה לאחר הפרכוס. פרכוסי חום נגרמים כתוצאה מעלייה דרסטית ומהירה בחום הגוף הפנימי, לרוב בעקבות זיהום ויראלי. המנגנון הגורם להיווצרותם של פרכוסים אלו אינו לחלוטין ברור אך משערים כי קיימת נטייה גנטית, אליה מתווספים גורמים סביבתיים. משערים כי תהליך ההבשלה של המוח בשילוב פעילותם של מתווכי דלקת הפעילים בעת זיהום ויראלי, הם אלו שגורמים לפרכוס. פרכוסי חום עשויים להיות מואצים כתוצאה מדלקת בדרכי הנשימה העליונות או דלקת הקיבה והמעיים. הסבירות ללקות בפרכוס חום עולה עם עליית טמפרטורה לערכים של מעל ל-39°C ואינה תלויה במהירות בה השתנתה הטמפרטורה. האבחון מתבצע על ידי שלילת סיבות חמורות יותר להתקפים וחום. במיוחד יש לשים לב לדלקת קרום המוח ודלקת מוח. במקומות בהם ילדים מקבלים חיסון נגד דלקת ריאות ודלקת קרום המוח השכיחות של חיידקי דלקת קרום המוח היא נמוכה. יש שני סוגים של פרכוסי חום: פרכוס חום פשוט מוגדר כפרכוס הנמשך פחות מ-15 דקות (בדרך כלל הרבה פחות), אינו חוזר תוך 24 שעות ומעורב בו כל הגוף (הצורה הקלאסית היא התקף טוני-קלוני). פרכוס חום מורכב מוגדר כפרכוס ארוך יותר מ-15 דקות, התרחשות חוזרת בתוך 24 שעות או פרכוס המתמקד בצד אחד של הגוף. כ-80 אחוזים מפרכוסי החום הם פרכוסים פשוטים, הנחשבים למדאיגים פחות מאשר פרכוסים מורכבים. פרכוס חום פשוט אינו גורם לנזק מוחי, לא חוזר לעיתים קרובות (ילדים גדלים ממנו והפרכוסים לא מתפתחים לאפילפסיה של מבוגרים). ילדים נוטים יותר לסבול מהתקפים אפילפטיים שאינם קשורים לחום בעתיד, אם יש להם פרכוסי חום מורכבים, יש היסטוריה משפחתית של התקפים אפילפטיים שאינם קשורים בחום אצל קרובי משפחה מדרגה ראשונה (הורה או אח). במקביל הפרוגנוזה אחרי פרכוס חום פשוט היא מצוינת, בעוד שהוכח שיש סכנה גדולה יותר למוות בפרכוסי חום מורכבים. פרכוסי חום בילדים - דף מידע להורים(הקישור אינו פעיל) באתר בית חולים שערי צדק פרכוסי חום(הקישור אינו פעיל) באתר בית חולים העמק. פרכוסי חום באתר kidpedia Snider, Kathleen. ATI NurseNotes: Pediatrics (117) Overland Park: Lippincott Raven Publishers, 1998. Febrile seizures Vestergaard M, Pedersen MG, Ostergaard JR, Pedersen CB, Olsen J, Christensen J (באוגוסט 2008). "Death in children with febrile seizures: a population-based cohort study". Lancet. 372 (9637): 457–63. doi:10.1016/S0140-6736(08)61198-8. PMID 18692714. {{cite journal}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
Back for the First Time

Back for the First Time הוא אלבום הסטודיו הראשון של לודאקריס. רוב הרצועות באלבום נלקחו מהאלבום העצמאי של לודאקריס Incognegro משנת 1999. האלבום הגיע בשבוע הראשון לצאתו למקום ה-4 במצעד הבילבורד 200, ומכר עד כה מעל 3.1 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית, והגיע שם למעמד אלבום פלטינה 3 פעמים. מהאלבום יצאו 2 סינגלים: What's Your Fantasy עם שוונה, ו-Southern Hospitality עם פארל ויליאמס. מידע על האלבום Back for the First Time באתר MusicBrainz מידע על האלבום Back for the First Time באתר AllMusic האלבום Back for the First Time באתר Discogs האלבום Back for the First Time באתר ספוטיפיי
כיכר הגיבורים

כיכר הגיבורים (בהונגרית: Hősök tere, קרי: הֶשֶק טֶרֶה) היא הכיכר המרווחת ובעלת הרושם הגדול ביותר בבודפשט ברובע 14 (זוגלו) של העיר. במובן הצר יותר הכיכר מכילה את אנדרטת המילניום. כיכר הגיבורים, יחד עם שדרת אנדראשי בחזיתה, היא אתר מורשת עולמית. בצידה המזרחי, המישורי של העיר. תבנית הכיכר היא של קשת בחצי-עיגול ("סהר"), במרכזה עמוד זיכרון הקרוי "אנדרטת המילניום", בקשת מוצבים פסליהם של אישים מ-1000 שנות ההיסטוריה של הונגריה, מול הקשת נמצאת הכניסה הראשית של הפארק העירוני של בודפשט ומשני צידי הכיכר נמצאים מבנים בעלי חזית דומה, המוזיאון לאמנות יפה והיכל האמנות. הכיכר שימשה לכינוסים המוניים. הכינוס הגדול ביותר האחרון בכיכר היה ב-16 ביוני 1989, כאשר קהל של 250,000 איש כיבד את ארונו של אימרה נוג', ממנהיגי המרד ההונגרי של 1956, שהוצא להורג על ידי השלטון הסובייטי ב-1958. יחד עם שדרת אנדראשי החוצות את העיר ומובילות לכיכר (מגדת הדנובה לערך), נכללת הכיכר באתר המורשת העולמית של בודפשט. הכיכר תוכננה כחלק מחגיגות אלף שנים לכיבוש המדיארי של הונגריה ב-1896, אך הקמתה נשלמה רק ב-1900. במקביל להקמת הכיכר נסלל גם הקו הראשון של הרכבת התחתית של בודפשט, הראשון באירופה, פרט לזה של לונדון, שהכיכר מהווה את אחת מתחנותיו. ערך מורחב – אנדרטת המילניום אנדרטת המילניום מורכבת מעמוד אבן בן 36 מטרים המוקף בפסלי ברונזה של שבעת ראשי השבטים המדיארים שכבשו את הונגריה ב-896 ובראשם, רוכב בחזית, ארפאד. בראש העמוד מוצב פסל של המלאך גבריאל, המציין סיפור מראשית התנצרותה של הונגריה לפיו ביקש אישטוון הראשון, מלך הונגריה מן האפיפיור סילבסטר השני כי יכיר בו כמלך נוצרי. האפיפיור סירב בתחילה, אך לאחר שהופיע בחלומו המלאך גבריאל וציווה עליו להסכים לבקשה, נעתר. הפסל אוחז בידיו בשניים מסממני השלטון של המלוכה ההונגרית - הכתר של אישטוון הקדוש וצלב פטריארכי (צלב כפול). לפני העמוד נמצאת מצבת "קבר החייל האלמוני" של הונגריה. המצבה סמלית בלבד ואיש אינו קבור תחתיה. היא מוקדשת ל"גיבורים אשר מסרו את חייהם למען חירות עמם והעצמאות הלאומית". מאחורי העמוד מצויות שתי קבוצות פסלים סימבוליים של שני גברים ושתי נשים. הצמדים מתארים את העמל והשפע ואת התהילה והידע. משני צידי אנדרטת המילניום נפרשת קשת הגיבורים. מתחת לפסלי הגיבורים ניצבים לוחות ברונזה המתארים סצנות מן ההיסטוריה ההונגרית. מדיה וקבצים בנושא כיכר הגיבורים בוויקישיתוף השק טרה, "עכבר עולם" כיכר הגיבורים והפארק העירוני בבודפשט rough guide