laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהודה לייב פיין

הרב יהודה לייב פיין (תרכ"ט, 1869 - כ"ב בתמוז תש"א, 17 ביולי 1941) היה רבה של סלונים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, חבר מועצת גדולי התורה באירופה וסגן נשיא אגודת הרבנים בפולין. בן הרב שבתי ופייגה פיין. למד בישיבות סלבודקה, איישישוק ופוניבז' שבליטא. היה מתלמידי הרב מאיר שמחה כהן מדווינסק. נישא לדבורא-הנא, בת הגביר יעקב קונציפוביץ. בשנת תרנ"ה (1895) התמנה כרב בעיירה פייסוצ'נה שבליטא. בשנת תרנ"ט (1899) עבר לכהן כרב בקופישוק הסמוכה. בשנת תרס"ו (1906) התמנה כרבה של אושמינה שבבלארוס במקומו של הרב מרדכי רוזנבלט, והקים בה ישיבה קטנה. בתקופת מלחמת רוסיה יפן ומלחמת העולם הראשונה עסק רבות בסיוע לפליטים היהודים. בשנת תרע"ט (1919) נפטרה אשתו ממחלת הטיפוס, בעת שהגישה עזרה לחולים ופליטים באושמינה. כעבור זמן נישא לפרומה-חיה רוגוב. בשנת תר"פ (1920) נבחר כרבה של סלונים, לאחר כהונתו של הרב מרדכי רוזנבלט. כיהן בתפקידו במשך כעשרים שנה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בכנסייה הגדולה השנייה של אגודת ישראל, שהתקיימה בווינה בשנת תרפ"ט (1929), נבחר כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין הרב מנחם מנדל אלתר. כמו כן כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. היה פעיל מאוד בנושאים היהודיים הציבוריים ונודע כנואם וכדרשן. בשנות השלושים היה מראשי הלוחמים במאבק על השחיטה הכשרה בפולין. היה פעיל בוועד הקהילה של סלונים ודאג לפליטים שבאו לעיר מהשטחים שנכבשו בידי הגרמנים בספטמבר 1939. ערך בסתר בביתו חופות וקידושין. ב-17 ביולי 1941 יצא מביתו אל נקודת האיסוף בעירו סלונים במטרה לדבר עם הממונים הנאצים שיחוסו על קבוצה ובה כאלף וחמש מאות מיהודי העיר שרוכזה במקום. הוא הועלה על אחת המכוניות בדרכו האחרונה, יחד עם כל הקבוצה. כל בני משפחתו, בהם אשתו ושמונת ילדיו, נספו בשואה. כל כתבי היד שלו ובהם חידושיו על התורה והתלמוד, שכללו חיבור מיוחד על ספר המצוות לרמב"ם, אבדו בשואה. בנו, הרב שבתי פיין, היה רבה של בליצה שבמחוז וילנה. בנו הוא הרב ראובן פיין. 'פיין, ר' יהודה־לייב ב"ר שבתי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 77 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1275). אמר רבי עקיבא אשריכם ישראל, הרב יהודה ליב פיין, באתר תורתך לא שכחתי.
ולדימיר שוחוב

ולדימיר שוחוב (ברוסית: Владимир Григорьевич Шухов; ‏16 באוגוסט (28 באוגוסט) 1853 - 2 בפברואר 1939) היה מהנדס וממציא רוסי וסובייטי, שתכנן מספר מתקנים הנדסיים חלוציים. ולדימיר שוחוב נולד בעיירה גראיבורון (במחוז בלגורוד של היום) למשפחת פקיד של משרד האוצר הרוסי. בעקבות התקדמות הקריירה של אביו, המשפחה עברה מספר ערים. בגיל 13 הוא לא המשיך נדידות עם המשפחה ונותר בסנקט פטרבורג. לאחר סיום הפנימייה שוחוב התקבל ללימודים באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1876 סיים את לימודיו בהצטיינות ונשלח לשנה לארצות הברית. בהיותו בארצות הברית הכיר את היזם ואיש העסקים הרוסי אלכסנדר ברה שהגה רעיון להקים ברוסיה חברה לתכנון הנדסי. כאשר שוחוב חזר לרוסיה הוא נקלט בחברה זו ועבד בה עשרות שנים. ולדימיר שוחוב היה מנהל פרויקט ומתכנן ראשי של צינור הנפט הראשון בתחומי האימפריה הרוסית שנבנה באזור באקו בשנת 1878 עבור חברה של "אחים נובל". לצורך ניהול הפרויקט שוחוב עבר להתגורר בבאקו. בהמשך הוא תכנן מספר פרויקטים נוספים לאותה חברה כולל מאגרים לאחסון נפט שפועלים עד היום. בתחילת המאה ה-20 שוחוב תכנן את צינור הנפט באקו-בתומי באורך 883 ק"מ (1907) וגרוזני-טואפסה באורך 618 ק"מ (1928). בשנת 1880 חברת תכנון בה שוחוב עבד פתחה סניף במוסקבה ושוחוב עבר להתגורר בעיר זו. בשנת 1885 שוחוב תכנן אוניות ראשונות להובלת נפט בנהר הוולגה. בשנת 1891 שוחוב המציא תהליך לייצור בנזין וקיבל פטנט על ההמצאה. בשנת 1896 שוחוב תכנן דוד קיטור שעליו הוציא פטנט וזכה במדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז (1900). במחצית שנות ה-90 של המאה ה-19 שוחוב החל בבניית מתקנים היפרפולואידלים. מתקנים ראשונים מסוג זה הוא בנה עבור תערוכה בניז'ני נובגורוד בשנת 1896. בהמשך הוא בנה על בסיס רעיון זה כ-200 מגדלים לצרכים שונים (מגדלי אור, מגדלי מים וכו'). המגדל הגדול בגובה של 160 מ' על בסיס תכנון זה נבנה במוסקבה בשנת 1922 והיה מגדל רדיו במשך מספר שנים והחל משנת 1939 שימש כמגדל טלוויזיה. בתחילת המאה ה-20 על בסיס תכנון של שוחוב נבנו מספר בניינים עם תקרות מתכת גדולות, כולל בניין גום, בניין תחנת הרכבת ובניין מוזיאון פושקין במוסקבה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שוחוב המציא מספר דגמים של מוקש ימי ותכנן מתקנים צבאים שונים. שוחוב המשיך את פעילותו גם ברוסיה הסובייטית אף על פי שמנהלו וחברו אלכסנדר ברי עזב את רוסיה לארצות הברית. שוחוב נבחר להיות המנהל של החברה בה עבר עשרות שנים. בתחילת שנות ה-20 הוא תכנן ובנה את מגדל הרדיו במוסקבה. בשנים 1927–1929 היה שותף ליישום תוכנית גואלרו ותכנן עמודי חשמל למעברים חוצי נהרות. בשנות ה-30 שוחוב סבל מרדיפות לא מוצדקות, מפטירת אשתו, מחשש לגורל ילדיו ומפיטורים מעבודה. בשנותיו האחרונות הוא התבודד בביתו. בפברואר 1939 שוחוב נכווה קשות בתאונה בביתו כתוצאה מנר בוער שנפל עליו ונפטר בבית החולים חמישה ימים לאחר מכן. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. בשנת 2017 נפתחה במוסקבה "מעבדת שוחוב" הקרויה על שמו והמהווה מכון מחקר בינלאומי על עתיד הערים ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר שוחוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדימיר שוחוב אתר לזכרו של שוחוב האתר הרשמי של "מעבדת שוחוב" את גאון תעשיית הנפט הרוסית ובונה המגדלים המפורסמים שרף נר רגיל, באתר eg.ru, ‏28 באוגוסט 2018 (ברוסית)
סן קרלוס (קליפורניה)

סן קרלוס (באנגלית ובספרדית: San Carlos) היא עיר במחוז סן מטאו, קליפורניה, שבארצות הברית. העיר נמצאת בערך בחצי הדרך בין סן פרנסיסקו לבין סן חוזה. היא פרבר קטן ומבוסס הממוקם בין בלמונט לצפון ורדווד סיטי לדרום. אוכלוסיית העיר מנתה 28,406 נפש במפקד האוכלוסין של 2010. העיר נמצאת באזור הקידומת 650. סן קרלוס, "עיר החיים הטובים", שואפת לאווירה של כפר קטן. האזור המרכזי של לב העיר מכיל בעיקר חנויות קטנות ומסעדות. סן קרלוס הייתה העיר הראשונה בקליפורניה לפתוח בית ספר "צ'רטר" (San Carlos Charter Learning Center), ובתי הספר בה מדורגים בעקביות במקומות גבוהים ברשימות המדינתיות. בעיר נמצא שדה התעופה "סן קרלוס". בעיר יש שני מוזיאונים: המוזיאון להיסטורית סן קרלוס נמצא בלב העיר ומוקדש לתערוכת ההיסטוריה של העיר משלביה הראשוניים ועד לעת המודרנית. מוזיאון "הילר אייר", המתרכז בהיסטורית התעופה, כולל שחזור של כלי הטיס הראשון, כלי הטיס השיאן במוטת כנפיים ואף חרטום של בואינג 747. מדיה וקבצים בנושא סן קרלוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן קרלוס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זרובבלה ששונקין

זרובבלה ששונקין-פיין (26 באפריל 1929 – 18 בפברואר 2004) הייתה משוררת ופזמונאית ישראלית, בתו הבכורה של המשורר אלכסנדר פן. נולדה בתל אביב בשנת 1929, בתם של אלכסנדר פן ובלה דון, שנישאו שנה קודם לכן, כשמלאו לבלה 18. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה להתגורר ברחובות. פן היה מראשוני המאמנים לאיגרוף במועדון הספורט הפועל תל אביב, והוא הצליח לפרנס בקושי את משפחתו משיעורי איגרוף. הם חזרו לתל אביב ושכרו חדר, ובשנת 1931 נולד הבן אדם, שמת בגיל שנה וחצי. בשנות ה-30 פגש פן בשחקנית התיאטרון חנה רובינא וניהל איתה רומן בעודו נשוי לבלה דון. ב-1934 נולדה בתו אילנה. פן ובלה דון התגרשו והיא נישאה לישראל ששונקין. באותה שנה נולד לישראל ובלה ששונקין בנם רפאל. זרובבלה גדלה בבית אמה ואימצה את שם משפחתה החדש. לאחר קום המדינה הייתה זרובבלה חברה בחישטרון, הלהקה הצבאית של החי"ש שהקים טולי רביב. בשנת 1949 שיחקה בתפקיד האחות בסרט התיעודי "48 שעות ביממה" על חיים בלנק, מתנדב יהודי אמריקאי צעיר, שעלה לישראל בשנת 1948, הצטרף לכוחות הפלמ"ח, נפצע בקרב על ירושלים והתעוור. בשנות ה-50 נישאה לברנרד פיין, צעיר יהודי אמריקאי. בשנת 1958 נולד בנה הבכור יונתן פיין. בשנות ה-60 שהתה בארצות הברית, שם נולדה בתה הגר. התגוררה בשכונת רמת עמידר ברמת גן. נפטרה בשנת 2004 ונקברה בבית הקברות ירקון. ששונקין כתבה שירים ופזמונים רבים. שיתפה פעולה עם המלחין יאיר מילר. דמותו של אביה, אלכסנדר פן, הייתה נוכחת-נפקדת בחייה והשפיעה על כתיבתה. היא הנציחה את סיפור חייו בשיר "בלדה על משורר", שהולחן על ידי דפנה אילת וביצעה נירה גל בשנת 1975 (שנים אחדות אחר כך שר גם ליאור ייני את השיר). שיר נוסף שלה שדיבר על קשר בין שירה ושכרות הוא "לילות של יין כוכבים", שהולחן על ידי יאיר מילר. היא הנציחה את הפלי"ם בשיר "כוסית לפלי"ם", ללחנו של מילר ובביצוע להקת חיל הים, שאף בו הוזכרה כוסית היין. לאחר מלחמת ששת הימים כתבה את השיר "כנפיים של צנחן", ללחנו של אלדד שרים ובביצוע צוות הווי חטיבת הצנחנים. במהלך מלחמת יום הכיפורים כתבה יחד עם יאיר מילר את השיר "על שלושה פשעי דמשק" (..."אתם לא תעברו, אתם לא תעברו, כאן גולני, גולני לוחם"...), במטרה להעלות את מורל החיילים. השניים התגייסו ליצור שיר חדש שיחזק את הלוחמים ותוך יום השיר נכתב, הולחן והוקלט ולמחרת כבר הושר על ידי צוות הווי של חטיבת גולני, יחד עם הזמר משה הלל. השיר היה מלהיטי תקופת מלחמת יום הכיפורים והושר רבות בהופעות של צוות הווי של חטיבת גולני בפני יחידות צה"ל ברמת הגולן. לאחר המלחמה שיתפו ששונקין ומילר פעולה בשיר נוסף, "שלום", בביצועה של אילנית. בשנת 1972 זכה שירה "בואו נשיר", ללחנו של יאיר מילר ובביצועה של עדנה לב, במקום הראשון בפסטיבל שירי ילדים השלישי. שירה "איזה קרנבל", בביצועה של מירי אלוני השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1975. בין מבצעי שיריה: אחותה למחצה אילנה רובינא, ישראל יצחקי, יפה ירקוני (איתה הייתה חברה בחישטרון),אותך שרים שבוצע על ידי יהורם גאון ללחנה של כלת פרס ישראל נורית הירש, מיכל טל ואחרים. זרובבלה ששונקין, באתר שירונט זרובבלה ששונקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) זרובבלה ששונקין, דף שער בספרייה הלאומית היו סרטים
יונתן פיין

יונתן דוד פיין (25 ביולי 1958 – 21 באוגוסט 2015) היה היסטוריון, מומחה לטרור בינלאומי וסופר ישראלי. נולד בתל אביב, בנם הבכור של ברנרד פיין, מהנדס שעלה לישראל משיקגו והמשוררת זרובבלה ששונקין, בתו של המשורר אלכסנדר פן מאשתו הראשונה בלה דון. הייתה לו אחות אחת, הגר. התגייס לצה"ל ב-1976, שירת בגולני והשתחרר בדרגת סרן. ב-1989 קיבל תואר שני ביהדות במכון שכטר בירושלים וב-1990 סיים בהצטיינות תואר שני נוסף גם בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2005 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, גם הוא מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט שלו היה "משלטון קולוניאלי מנדטורי למדינה ריבונית: הקמת מערכת הממשל הישראלית בין השנים 1947-1951" והוא נכתב בהדרכת פיטר (פנחס) מדינג ודליה עופר. ב-2006 הוסמך כרב קונסרבטיבי במכון שכטר בירושלים. היה נשוי לחוקרת הספרות, פרופסור רות פיין (מהאוניברסיטה העברית) ואב לשני בנים. התגורר בגבעה הצרפתית, בירושלים. נפטר מדום לב במהלך מסע הרצאות באוסטרליה. פיין התמחה בתופעת הפונדמנטליזם בדתות השונות ובאידאולוגיות של ארגוני טרור. שימש מרצה בבית ספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ויועץ אקדמי לתוכנית הבינלאומית ללימודי ממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במוסד זה ובבית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי. כמו כן היה עמית מחקר במכון הבינלאומי ללוחמה בטרור ומרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון. את סיפוריו הראשונים פרסם ב"עיתון 77" וב"מאזנים". כסרן במילואים השתתף במלחמת לבנון הראשונה ועלה על מטען צד, שלא התפוצץ. רבים מסיפוריו לאחר מכן נכתבו על רקע מלחמה זו. מריו רץ רחוק: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001 והגדולה שבהן היא האהבה, או, המנולטינה של פטיצ'יקה: רומן, הוצאת אסטרולוג, 2003 על שלושה גשרים, הוצאת כרמל, 2005 כך נולדה: הקמת מערכת הממשל בישראל 1947–1951, הוצאת כרמל, 2009 Jonathan Fine, Political Violence in Judaism, Christianity, and Islam: From Holy War to Modern Terror, Rowman & Littlefield, 2015 Jonathan David Fine, A State is Born. The Establishment of the Israeli System of Government, 1947-1951,SUNY Press, 2018 רשימת הפרסומים של יונתן פיין, בקטלוג הספרייה הלאומית יונתן פיין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יונתן פיין, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" ירון אביטוב, רוחב היסטורי והומור מטורף, מקור ראשון, מוסף "שבת", 5 בפברואר 2016 עופר אדרת, בגיל 9 גילה יונתן שהוא הנכד של אלכסנדר פן, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2015 יאיר שלג, מקור ראשון, "מלחמת הדת החלה, באירופה לא מבינים את זה", באתר nrg‏, 21 בפברואר 2015 יונתן פיין, דף שער בספרייה הלאומית יונתן פיין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
היילי

האם התכוונתם ל... אלכס היילי – סופר אפרו-אמריקאי ביל היילי – זמר אמריקאי, נחשב לאחד מזמרי הרוק אנד רול הראשונים; היה הסולן של להקת Bill Haley & His Comets ג'קי ארל היילי – שחקן קולנוע אמריקאי ניקי היילי – פוליטיקאית אמריקאית, לשעבר מושלת מדינת קרוליינה הדרומית ושגרירת ארצות הברית באו"ם היילי (איידהו) – עיר במדינת איידהו שבארצות הברית האלי הילי
האלי

האם התכוונתם ל... אדמונד האלי – אסטרונום, גאולוג, מתמטיקאי, מטאורולוג ופיזיקאי אנגלי; על שמו נקרא שביט האלי שביט האלי – שביט מחזורי מפורסם, קרוי על שמו של אדמונד האלי תחנת מחקר האלי – תחנת מחקר באנטארקטיקה מכתש האלי - על מאדים מכתש האלי - על הירח היילי
חנאן

חֶנָאן (בסינית: ‏河南‏Ⓘ‏; בפין-יין: Hénán – מילולית "מדרום לנהר") הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. בירתו היא העיר גֶ'נְגְג'וֹאוּ. שטח המחוז הוא 167,000 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-99.3 מיליון נפש, רובה ככולה בני ההאן. כיום חנאן הוא המחוז השלישי הכי מאוכלס בסין (אחרי גואנגדונג ושאנדונג), המחוז המאוכלס ביותר בסין ללא חוף, ואף במפקד האוכלוסין הלאומי החמישי של סין (2000) היה המחוז המאוכלס ביותר. אזור זה נחשב לערשׂ התרבות הסינית, מכיוון שכאן החלו להתקיים התרבויות העירוניות הראשונות של סין, וכאן גם יוסדה שושלת שאנג העתיקה (1700–1100 לפנה"ס). במחוז נמצא מנזר שאולין המפורסם, המהווה עד היום מרכז בינלאומי ללימוד וו-שו מזרם שאולין. ליהודים יש עניין מיוחד בעיר קָאיְפֶנג, כיוון שקיימת בה קהילה קטנה ועתיקה של יהודים סינים שמקורם לוט בערפל. חנאן היה המחוז הראשון שבו הוחלה, החל בשנת 1958, התוכנית הכלכלית המכונה "הקפיצה הגדולה קדימה". הייתה זו תוכנית כלכלית הרת-אסון שהמיטה רעב על עשרות מיליונים מאזרחי סין. בשנת 1975 במהלך טייפון נינה התמוטט סכר ונהרגו כ-230 אלף אנשים. מדיה וקבצים בנושא חנאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חנאן חנאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנדי

פנדי (באנגלית: Fendi) הוא בית אופנה איטלקי. החברה ידועה בעיקר בשל תיקי היד שלה ובנוסף לתיקים החברה מייצרת גם בשמים, משקפי שמש ושעונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. החנות הראשונה הוקמה על ידי אדל ואדוארדו פנדי בשנת 1925 ברומא והייתה חנות לעור ופרווה. הבושם הראשון לאישה מבית פנדי הושק בשנת 1985. מאז הושקו בשמים נוספים לגברים ולנשים. כיום החברה היא מותג בינלאומי בשליטתו של התאגיד LVMH משנת 1965 ועד מותו בשנת 2019, היה קרל לגרפלד המעצב והמנהל הקריאטיבי של בית האופנה, לאחר מותו החליף אותו קים ג'ונס. לגרפלד גרם לשערורייה בתצוגת אופנה במילאנו בשנת 1993 בה הוצג אוסף בגווני שחור ולבן של פנדי על ידי חשפניות ועל ידי מואנה פוזי (אנ'), שחקנית פורנוגרפיה איטלקייה. רבים מהצופים, ביניהם אנה וינטור, עורכת ווג, עזבו את התצוגה כאות מחאה. בשנת 2012 השיקה החברה קולקציה של תיקי יד ממוחזרים העשויים מפחיות שתייה. לפנדי קיימות חנויות ברחבי העולם ובערים מרכזיות כדוגמת ניו יורק, מילאנו, הונג קונג ודובאי. החברה כוללת 117 חנויות ברחבי העולם נכון לשנת 2005. מדיה וקבצים בנושא פנדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פנדי פנדי, ברשת החברתית פייסבוק פנדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פנדי, ברשת החברתית אינסטגרם פנדי, ברשת החברתית טיקטוק פנדי, ברשת החברתית LinkedIn פנדי, סרטונים בערוץ היוטיוב פנדי, באתר פינטרסט
Bag of words (ראייה ממוחשבת)

בתחום ראייה ממוחשבת, מודל bag-of-words (מודל BoW) מיושם בבעיות של סיווג תמונה, על ידי כך שמסתכלים על חלקים בתמונה כעל מילים ויזואליות. בסיווג מסמך, bag-of-words הוא וקטור דליל של ספירת מופעים של מילים. כלומר, היסטוגרמה דלילה על אוצר המילים הנתון (הנקרא מילון). בראייה ממוחשבת, bag-of-visual-words הוא וקטור דליל של ספירת מופעים של מילים ויזואליות מתוך אוצר מילים ויזואליות נתון. על מנת לייצג תמונה באמצעות מודל זה, ניתן להתייחס לתמונה כמו אל מסמך. באנלוגיה, יש צורך להגדיר מהן "מילים" בתמונות. הגדרת המילים והמילון תעשה באמצעות שלושה שלבים עיקריים: גילוי מאפיינים (ראייה ממוחשבת), תיאור מאפיינים ויצירת מילון באמצעות המתארים. לאחר זיהוי מאפיינים, כל תמונה מיוצגת ע”י חלקים מקומיים באזור המאפיינים. שיטות לייצוג מאפיינים מתמודדות עם השאלה איך לייצג את המאפיינים באמצעות וקטורים מספריים. וקטורים אלו נקראים מתארים (feature descriptors). מתאר טוב הוא מתאר שמסוגל להתמודד עם שינויי עוצמה בתמונה, סיבוב, שינוי קנה מידה במידה מסוימת. אחד מהמתארים המפורסמים ביותר הוא SIFT Scale-invariant feature transform. המייצג כל אזור נבחר בתמונה כוקטור מספרי 128 ממדים. לאחר שלב ייצוג המאפיינים, כל תמונה היא אוסף של וקטורים מאותו הממד (128 ל-SIFT), שבו הסדר של וקטורים שונים הוא חסר חשיבות. השלב האחרון במודל BoW הוא להמיר את האזורים שיוצגו באמצעות וקטורים לאוסף של "מילות קוד" או "מילים ויזואליות" (מילים באנלוגיה למסמכי טקסט), שגם מייצר codebook (אנלוגיה למילה במילון). מילת קוד יכולה לייצג מספר אזורים דומים. שיטה פשוטה אחת לקבלת המילים הוויזואליות היא ביצוע אשכול k-means על כל הווקטורים. [5] מילות קוד לאחר מכן הן המרכזים של הצבירים שנלמדו. מספר האשכולות הוא מספר המילים במילון הוויזואלי (אנלוגיה לגודל של המילון בטקסט). לפיכך, כל אזור מאפיין בתמונה ממופה למילת קוד מסוימת בתהליך האשכול, והתמונה יכולה להיות מיוצג על ידי היסטוגרמה של מילות הקוד. הסטוגרמה זו מיוצרת על ידי ספירה של המופעים של המילים הוויזואליות מתוך המילון, בתמונה. Szeliski, Richard. Computer vision: algorithms and applications. Springer, 2010. פרק 14 Csurka, Gabriella, et al. "Visual categorization with bags of keypoints." Workshop on statistical learning in computer vision, ECCV. Vol. 1. 2004.
מת'יו דייוויס

מת'יו וודסוורת' דייוויס (באנגלית: Matthew Wadsworth Davis; נולד ב-8 במאי 1978) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של אדם הילמן בסדרה "מה עובר על בריאן" (2007-2006), ובשל הופעתו בתור אלאריק סולצמן בסדרות "יומני הערפד" (2017-2009) ו"מורשות" (2022-2018). דייוויס נולד בסולט לייק סיטי, יוטה. הוא למד בתיכון וודס קרוס (אנ'), ולאחר מכן למד לתואר ראשון בדרמה באוניברסיטת יוטה. בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בסרט האימה "אגדה עירונית 2" בתור טרבור סטארק; הסרט מהווה המשכון עצמאי לשובר הקופות משנת 1998, "אגדה עירונית". באותה שנה כיכב לצד קולין פירת' בסרט המלחמה של ג'ואל שומאכר "טייגרלנד" בתפקיד של טוראי ג'ים פקסטון. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2000 בשנת 2001, דייוויס גילם את וורנר הנטינגטון השלישי, בן זוגה לשעבר של השחקנית ריס וית'רספון בסרט הקומדיה המצליח "לא רק בלונדינית". בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המלחמה זוכה הפרסים "פרל הארבור" בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי. בשנים 2006–2007 גילם את אדם הילמן, אחד הדמויות הראשיות בסדרה "מה עובר על בריאן" ברשת ABC; במשך שתי עונות עד שזו בוטלה. בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של אלאריק זלצמן בסדרת הדרמה העל-טבעית "יומני הערפד" של רשת The CW; הסדרה מבוססת על סדרת ספרים באותו שם מאת ליסה ג'יין סמית. בשנת 2013 כיכב בתפקיד ראשי בסדרה "קאלט". בשנת 2018 הצטרף לסדרת הספין אוף "מורשות" של הסדרות "המקוריים" ושל "יומני הערפד" בה כיכב גם כן. ב-23 בדצמבר 2018 נישא דייוויס לשחקנית קיילי קאסיאנו, הצעירה ממנו ב-14 שנים; להם בת שנולדה ב-2020 ובתם השנייה נולדה ב-24 בינואר 2022. מת'יו דייוויס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מת'יו דייוויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מת'יו דייוויס, באתר AllMovie (באנגלית) מת'יו דייוויס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מת'יו דייוויס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
איגוד סיסטיק פיברוזיס

איגוד סיסטיק פיברוזיס (CF) הוקם בישראל בשנת 1967, על ידי הורים לילדים חולים, במטרה להקים מערך תמיכה וסיוע ברכישת מכשור, טיפולים ותמיכה נפשית, ובעיקר כדי להאריך את חיי החולים ולשפר את איכותם. למרות חוק ביטוח בריאות, חלק גדול מהתרופות, הטיפולים, הציוד הרפואי ושאר הצרכים ההכרחיים לקיומם מסופקים באופן חלקי על ידי קופות החולים. האיגוד ממלא את החלל, משלים את המימון ומספק את הנדרש. האיגוד מספק לחוליו תמיכה כלכלית וסיוע סוציאלי ומספק לציבור הרחב ולציבור הנשאים מידע ותמיכה בנוגע למחלה, העלאת המודעות לנושא גילוי ומניעה ועידוד בדיקות גנטיות ותרומת איברים. מחלת הסיסטיק פיברוזיס היא מחלה תורשתית, פרוגרסיבית ורב-מערכתית. המחלה חשוכת מרפא אך בת טיפול. אם לפני 35 שנים תוחלת החיים לחולה הייתה 8 שנים, היום תוחלת החיים היא 38 שנים. בישראל חיים כיום כ-350,000 נשאים ו-630 חולים. כל החולים מטופלים רפואית במרכזים מתמחים בסיסטיק פיברוזיס הנתמכים על ידי איגוד סיסטיק פיברוזיס. המחלה תובעת מהחולה טיפול יומיומי מפרך הכולל: אינהלציה, פיזיותרפיה, ניקוז ריאות, עשרות תרופות וכ-50 כדורים ביום. שגרת יומו של חולה כוללת כ-4 שעות של טיפול מדי יום. למרות הטיפול האינטנסיבי בבית, רבים מהחולים נזקקים לאשפוזים תכופים בבית החולים. כ-30% מהחולים נמצאים בשכבה סוציו-אקונומית נמוכה. במספר משפחות יש יותר מילד אחד חולה וקיימת אפילו משפחה ובה 7 חולים. עלויות הטיפול במחלה, מעבר לניתן בקופות החולים, מסתכמות באלפי שקלים לחודש. האיגוד ממומן בעיקר מתרומות של קרנות, עסקים ותורמים פרטיים. כ-4% בלבד מתקציב האיגוד מגיע מתמיכות משרדי הממשלה. תמיכה במרפאות ובצוות הרב תחומי במרכזי סיסטיק פיברוזיס בשישה בתי חולים ברחבי הארץ: הדסה הר הצופים (ירושלים), שניידר (פתח תקווה), שיבא - תל השומר (רמת גן), כרמל (חיפה), רמב"ם (חיפה) וסורוקה (באר שבע). הקמת מערך ארצי לביצוע טיפולי ניקוז ריאות יומיומיים לחולים בבית. הדרכה למטפלים בניקוז ריאות ודרכי נשימה. סיוע ברכישת תרופות, מזון מועשר, ציוד רפואי. תמיכה לימודית לילדים מאושפזים. סיוע בהשתלת ריאות, כולל תמיכה לקראת ההשתלה ולאחריה והפעלת מרפאת מושתלים. לובי להכנסת תרופות חדשות לסל הבריאות. תמיכה ועזרה במימון טיפולים שאינם מכוסים על ידי סל הבריאות. הפעלת מערך לעידוד פעילות גופנית. קשר עם מוסדות - קופות חולים, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, משרד החינוך ועוד. תמיכה בחולים באינטרנט - פורום, קומונה לבוגרים, קומונה למושתלים. סדנאות וקבוצות תמיכה. פעולות הסברה - הגברת המודעות בציבור הרחב על ידי: הסברה לתלמידים בבתי הספר, הפעלת אתר אינטרנט, הוצאת העיתון "לנשום חופשי", הפעלת קבוצת תיאטרון של חולות, ארגון כנסים וימי עיון לחולים, לבני משפחתם ולאנשי מקצוע. העלאת המודעות בקרב הציבור הרחב לנושא תרומות איברים ולנושא חשיבות הבדיקות הגנטיות. אתר האינטרנט הרשמי של איגוד סיסטיק פיברוזיס איגוד סיסטיק פיברוזיס, ברשת החברתית פייסבוק איגוד סיסטיק פיברוזיס, באתר "גיידסטאר ישראל"
חניבעל: מקור הרוע (ספר)

חניבעל: מקור הרוע (אנגלית: Hannibal Rising) הוא רומן מאת תומאס האריס משנת 2006. מדובר בפריקוול לשלושת הספרים שדמותו של חניבעל לקטר כיכבה בהם, "דרקון אדום" (1981), "שתיקת הכבשים" (1988) ו"חניבעל" (1999). זהו הרומן החמישי של האריס, ונכון לשנת 2013, גם האחרון. בשנה שבה יצא הודפס הרומן ב-1.5 מיליון עותקים, שמכירתם הייתה יציבה. הספר זכה לביקורות מעורבות. בחלק מן המהדורות נמכר בצמוד לספר דיסק שמע שבו האריס קורא את הטקסט בעצמו. תוכן הספר מבוסס על תסריט הסרט "מקור הרוע", שגם הוא נכתב בידי תומאס האריס. בשנת 1986 יצא הסרט "צייד אדם" שבו בריאן קוקס שיחק את ד"ר חניבעל לקטר. הסרט היה לכישלון קופתי וזכה לביקורות רעות, אך ברבות השנים למדו המבקרים להעריך את כמות ההשקעה בו, ואף שיבחו את התסריט, שנחשב בזמנו למעייף ומייגע שלא לצורך. בשנת 1991 יצא לאקרנים הסרט "שתיקת הכבשים". לא רק שהסרט היה הצלחה קופתית וזכה באוסקר, הוא זכה לביקורות טובות רבות, ששיבחו אותו על הדיאלוגים הצלולים והנהדרים שהוחלפו בין סוכנת ה-FBI קלריס סטרלינג (ג'ודי פוסטר) לפסיכולוג חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס) העצור באשמת קניבליזם, שבכח אישיותו המהפנטת, מצליח לחדור לפינות כואבות ואפלות מעברה. הסרט גרר אחריו סרט המשך, "חניבעל" שצולם בין השנים 2000-1999, ויצא לאקרנים בפברואר 2001, שבו אנתוני הופקינס שב לגלם את חניבעל לקטר ואף היה שותף לתסריטו. הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה ולביקורות מעורבות. לאור הצלחת הסרט "חניבעל", בשנת 2002 יצא לאקרנים "דרקון אדום", רימייק ל"צייד אדם" מ־1986, שבו התסריט נכתב בידי טד טלי, שכתב גם את "שתיקת הכבשים". מאז דרקון אדום, לא נעשה סרט נוסף בסדרת חניבעל לקטר. ב-22 בפברואר 2007 פורסם במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" שהסיבה היחידה שהספר יצא לאור היא שהאריס חשש שהסרט הנוסף בסדרת חניבעל לקטר, שהיה בתכנון, יצא ללא מעורבותו. דינו דה לורנטיס, בעל הזכויות על סדרת חניבעל לקטר, שהפיק את הסרטים "צייד אדם" (1986), "דרקון אדום" (2002) ו"חניבעל" (2001) אמר בריאיון למגזין: "הזהרתי את תומאס, שאם הוא לא יכתוב ספר שעל-פיו יתבסס הסרט, אנחנו נעביר את כתיבת הסיפור למישהו אחר... הקהל מחכה בקוצר רוח." תגובתו של האריס הייתה בפשטות: "אני כבר אחשוב על משהו. אחרי הכל, אין אני מעוניין לאבד את הזיכיון...". פירוש הדבר הוא, בפשטות, שהספר נכתב מתוך מניעים כלכליים ומסחריים כדי לקדם את הסרט שיתבסס, כביכול, על-פיו. הסרט עצמו, שיצא ב־2007, ולא בכיכובו של אנתוני הופקינס, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות. תאריכים רבים בספר אינם עקביים. לדוגמה: ברומן "חניבעל" (1999) כתוב שלקטר היה בן שש במות אחותו, אך ב"חניבעל: מקור הרוע", גילו הוא שמונה בעת מותה. הרומן מייחס ללקטר זיוף מסמכים, אולם ב"חניבעל" נאמר שלקטר רק תכנן לזייף מסמכים, אך לא עשה זאת בפועל. ב"חניבעל" כתוב בפירוש שמוצאו של לקטר הוא ליטאי. לעומת זאת, ב"חניבעל: מקור הרע" כתוב כי מוצאו סלאבי. ב"חניבעל: מקור הרוע" מתואר חניבעל כמאזין לרביעיית המיתרים של באך, אולם איש ממלחיני משפחת באך לא כתב מוזיקה המיועדת להרכב כזה. ב"דרקון אדום" (1981), כשמתואר הרישום הפלילי של לקטר, נאמר שהפגין אכזריות לבעלי חיים כילד. הנאמר מהווה ניגוד גמור למה שמתואר ב"חניבעל: מקור הרוע", שם ידידיו הטובים ביותר של לקטר הם סוסים, ציפורים ואווזים. חניבעל: מקור הרוע, באתר OCLC (באנגלית)