laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאנשו דאיו

סאנשו דאיו (ביפנית: 山椒大夫 Sanshō Dayū באנגלית: Sansho the Bailiff) הוא סרט יפני משנת 1954 בבימויו של קנג'י מיזוגוצ'י. הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת מורי אוגאי, אודות שני ילדי אריסטוקרטים הנמכרים לעבדות. הצלם הראשי בסרט היה קאוזו מיאגאווה, שעבד עם מיזוגוצ'י במרבית סרטיו. הסרט נחשב לאחד מסרטיו הגדולים של מיזוגוצ'י, לצד "אוגטסו מונוגטרי", שיצא שנה קודם לכן. Andrew, Dudley; Cavanaugh, Carole (2000). Sanshō dayū. British Film Institute. ISBN 0-85170-541-3. "סאנשו דאיו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סאנשו דאיו", באתר נטפליקס "סאנשו דאיו", באתר AllMovie (באנגלית) "סאנשו דאיו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סאנשו דאיו", באתר Metacritic (באנגלית) "סאנשו דאיו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) https://www.criterion.com/current/posts/2678-sansho-the-bailiff-the-lessons-of-sansho ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיראן

פִּירָאן (בסלובנית: ‏Piran‏Ⓘ‏) היא עיירת נמל בדרום-מערב סלובניה, השוכנת לחוף הים האדריאטי. עדויות ליישוב מאורגן במקום קיימות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס עת נשלט האזור על ידי הרפובליקה הרומית. במחצית השנייה של המאה ה-6 פשטו על העיר האווארים וכבשו אותה. במהלך המאה ה-8 עבר היישוב לחזקת האימפריה הפרנקית ובהמשך לחזקת האימפריה הרומית הקדושה. ב-1283 נכבש המקום על ידי הרפובליקה של ונציה ובעיירה חלה תנופת פיתוח כלכלי. ב-1558 פרצה במקום מגפת דבר אשר גרמה למותם של שני שלישים מתושבי פיראן. ב-1797 לאחר קריסת הרפובליקה הוונציאנית עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג, אך ב-1806 נכבשה על ידי צבאותיו של נפוליאון בונפרטה והפכה חלק מהקיסרות הראשונה של צרפת. ב-1814 שבה לידיים אוסטריות. העיר נשלטה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית עד למלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נכללה בשטחי ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה פיראן בשטחי האזור החופשי של טריאסטה(אנ') תחת פיקוח האו"ם וב-1954 סופחה לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר הסיפוח היגרו תושבים רבים ממוצא איטלקי לשטחי איטליה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר שמה קץ למחלוקת בין יוגוסלביה לאיטליה. במקום הוקם מבדוק, וכן קמה תעשיית מזון מן הים. ב-1991 לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה פיראן בשטחי סלובניה. ערך מורחב – יהדות סלובניה לפי מקורות שניוניים הגיעו יהודים לפיראן במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. התיעוד הראשון בכתובים לנוכחות יהודים בפיראן הוא מ-1480. התיעוד הוא בהקשר להקמת בנק בבעלות יהודית. עד לשלהי המאה ה-17 מתועדים כתבי זכויות שניתנו ליהודים שעסקו במתן הלוואות. בני הקהילה התגוררו ברובע אשר שכן במרכז בעיר העתיקה וכונה בהמשך Židovski Trg (הרובע היהודי). במקום פעל בית כנסת אשר על חורבותיו הוקמה בהמשך כנסיית סטפן הקדוש. במקום פעל בית עלמין יהודי שאת שרידיו לא ניתן היה לאתר. ב-1714 הוטל על היהודים לגור בגטו שבודל משאר חלקי העיר העתיקה. בסוף המאה ה-18 לא תועדה נוכחות יהודים בעיר. ב-1980 בוצעו עבודות חפירה ושיקום באזור העיר העתיקה והגטו היהודי. המקום נקרא מחדש: "כיכר הרובע היהודי" (בסלובנית: Kare Zidovski trg). עם זאת, מבנים עתיקים אשר שימשו למגורי בני הקהילה היהודית ברובע נהרסו במסגרת עבודות הפיתוח. מקדוניה הצפונית אוחריד, מקדוניה הצפונית מדיה וקבצים בנושא פיראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיראן (בסלובנית ובאיטלקית) יהדות סלובניה, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) פיראן (סלובניה), דף שער בספרייה הלאומית נתוני אוכלוסין בפיראן, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סלובניה (באנגלית). K. Jelinčič Boeta, ‏Jews of Medieval »Slovenia« until the Expulsions of 1496–1515, באתר .dlib.si (באנגלית). הקהילה היהודית בפיראן, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 277-276. קהילת פיראן, באתר Jewish cemetery project (באנגלית). צילום מבני הגטו היהודי בפיראן (1966), באתר המרכז לאמנות יהודית. אתרי מורשת יהודית בסלובניה, עמוד 14, באתר אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (באנגלית) כיכר הרובע היהודי בפיראן, באתר jguideeurope.org (באנגלית).
נאזיק אבדליאן

נאזלי "נאזיק" אבדליאן (בארמנית: Նազիկ "Նազելի" Ավդալյան; נולדה ב-31 באוקטובר 1986 בגיומרי, ארמניה) היא מרימת משקולות ארמנית. אבדליאן זכתה במדליית זהב באליפות העולם להרמת משקולות של 2009. היא זוכת מדליית הזהב הראשונה מכל מגדר מהרפובליקה העצמאית של ארמניה באליפויות העולם, והאישה הארמנית הראשונה לזכות באליפות העולם בכל ספורט שהוא. מל דלוזיאן זכה במדליה הראשונה לנשים, כשזכה בארד ב-2006. בסקר השנתי של עיתונאי הספורט הארמנים, אבדליאן זכתה בתואר הספורטאית המצטיינת של השנה, עם ניקוד שיא של 520 נקודות. ב-26 באפריל 2010, אבדליאן הייתה מעורבת בתאונת דרכים בכביש המהיר בין ירוואן לגיומרי. בבית החולים בגיומרי, היא טופלה בשל שברים מרובים ונזק לעמוד השדרה. היא הועברה לבית החולים ארבוני בירוואן לבדיקות נוספות, ושם עברה ניתוח בגב התחתון ב-28 באפריל. לאחר תהליך השיקום, אבדליאן הודיעה שתהיה מוכנה להתחרות שוב ב-2013. היעדרותה ארכה יותר מזה, אך לאחר שבע שנים אבדיאן עשתה קאמבק וזכתה במדליית הזהב באליפות אירופה בהרמת משקולות של 2016. אבדיניאן ייצגה את ארמניה במשחקים האולימפיים של 2016 בריו דה ז'ניירו, אך הגיעה למקום החמישי, ולא זכתה במדליה. ב-2018 יצאה הודעה מטעם הפדרציה להרמת משקלות של ארמניה, שאבדליאן פורשת מן הספורט. אבדליאן נישאה למרים המשקולות לשעבר אריק קרפטיאן ב-9 ביוני 2012 בירוואן. בני הזוג היו מאורסים במשך זמן רב, אך החתונה נדחתה בגלל התאונה של אבדליאן. בנובמבר של אותה שנה, ילדה אבדיניאן את בנה, ואצ'ה. נאזיק אבדליאן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי נאזיק אבדליאן, באתר olympedia.org נאזיק אבדליאן, באתר הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות "Snatched, Cleaned, Jerked, Crowned!: Nazik Avdalyan becomes independent Armenia's first weight lifting world champ". ArmeniaNow.com. אורכב מ-המקור ב-2015-06-10. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Nazik Avdalyan — best Armenian sportswoman". NEWS.am. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "World weightlifting champion Nazik Avdalyan gets in car crash". PanARMENIAN.Net. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Nazik Avdalyan will be back to sports in two years". PanARMENIAN.Net. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Forde-2016, Results Weightlifter Nazik Avdalyan ends career, Armenpress, 26 February, 2018 "Weightlifting female World Champion gets married". NEWS.am. נבדק ב-27 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Նազիկ Ավդալյան."Վաչեն շատ է սիրում մեր զբոսանքները"" [Nazik Avdalyan: Vache՛ enjoys our walks]. Bravo.am. 19 בפברואר 2014. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}: (עזרה)
חוקרות בשטח

חוקרות בשטח (באנגלית: The Detail) היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת הדרמה משטרתית מבית CTV ושודרה לראשונה ב-25 למרץ 2018 ובישראל ב-29 במרץ 2018. בסדרה מככבות שניי גריימס, וונדי קרוסון ואנג'לה גריפין. הסדרה פותחה על ידי לי לוקינס ועוסקת בשלוש חוקרות אשר חוקרות ופותרות פשעים ועבירות תוך התמודדות עם חיים אישיים מסובכים ומאתגרים. הסדרה בת 10 פרקים ומשודרת בישראל בלווין של יס בערוץ YES ACTION. שניי גריימס - ג'קלין "ג'קי" קופר אנג'לה גריפין - סטיבי הל וונדי קרוסון - פיונה קורי דייוויד קוביט - קייל פריס אל מוקדם - ארון פינץ' מאט גורדון - דוני סילווין בן באס - מארק סבג' חוקרות בשטח, ברשת החברתית פייסבוק חוקרות בשטח, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חוקרות בשטח, ברשת החברתית אינסטגרם "חוקרות בשטח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חוקרות בשטח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Stars of CTV's 'The Detail' chat about the new all-female led crime-drama series - Toronto Guardian". Toronto Guardian (באנגלית אמריקאית). 2018-03-24. נבדק ב-2018-07-16. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הסוהר אופק

בית הסוהר אופק הוא כלא ובית מעצר בישראל לבני נוער עד גיל 18. בתחילה היה "אופק" אגף לנוער בכלא השרון ובשנת 2001 הפך לכלא עצמאי. כלא אופק עבר בשנת 2003 למבנה חדש באותו מתחם שאמור לענות על צרכיה המיוחדים של אוכלוסייתו ולהכיל עד 240 אסירים. הכלא נוסד על ידי ד"ר אילי גולדברג (דוקטור בקרימינולוגיה). החל משנת 2022 אוחד הכלא עם בית הסוהר הצמוד לו, בית הסוהר רימונים. מפקד בית הסוהר רימונים-אופק הוא מפקד שני המתקנים, בדרגת תת-גונדר. על פי דו"ח ועדת פלמור, ב-2016 18.5% מהקטינים הכלואים במתקן היו בני העדה האתיופית. ב-2019 נתון זה ירד ל-7% (חמישה אסירים בלבד). מספר האסירים בכלא ירד באופן משמעותי בשל חלופות מעצר מ-150 אסירים ל-70 אסירים בלבד. על פי החוק בישראל אסור לחקור ילד שטרם הגיע לגיל 12 בתחנת משטרה. בהתעורר הצורך בחקירה כזאת, יגיע חוקר נוער לסביבת הילד כדי לחקרו והוא לא יכלא גם אם יוכח שהוא אשם. נער בגיל 13 ומעלה יילקח לתחנת המשטרה וייחקר שם על ידי חוקר נוער. אפשר לעצור נערים בגילים 13–14 למשך 12 שעות ונערים בגילים 15–17 למשך 24 שעות. אפשר להאריך את המעצר לתקופה זהה נוספת, באישור השוטר הממונה על תחנת המשטרה. ישנה גם אפשרות להארכת מעצר לזמן מוגבל בהחלטת בית משפט. בתקופת הכליאה בכלא אופק לומדים הנערים בבית ספר הנמצא במרכז החינוך של בית הסוהר כחלק מחוק חינוך חובה לקטינים, הנערים לומדים 4–6 שעות ביום בכיתת לימוד. בשעות הפנאי הנערים משתתפים בפעילויות חינוך חברתי קהילתי ובקבוצות טיפוליות כחלק מתוכנית השיקום שלהם. באופק מתקיימים אימוני כדורגל, פעילות תנועת נוער (של הצופים), טיפול בעזרת בעלי חיים בפינת החי של בית הסוהר, פרויקט צהלה- זהו מיזם התנדבותי המהווה כלי שיקומי, מופעל על ידי עמותת "צהלה" ובשיתוף סגל בית הסוהר, הרעיון הוא לגייס את הנערים לשיקום וכן לייצר מעבר יישיר מבית הסוהר לאזרחות ולרבות גיוסם לצבא. באופק קיים גם מרכז קשב הנותן מענה לנערים עם הפרעת קשב וריכוז ומכוון אותם להצלחה בלימודים ונותן להם כלים להתמודדויות שונות כגון תקשורת בינאישית, כישורי חיים ועוד. לרשות הנערים קיימת קנטינה בה הם יכולים לרכוש מזון מעבר למזון המסופק על ידי הנהלת הכלא. הנערים הכלואים מקבלים דמי כיס חודשיים לצורך קניות בקנטינה, בהתאם לגילם. מדיה וקבצים בנושא בית הסוהר אופק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הסוהר אופק אתר האינטרנט הרשמי של בית הסוהר אופק (באנגלית) בית סוהר אופק, באתר שירות בתי הסוהר שבט אופק של תנועת הצופים, באתר הצופים איתן בקרמן, סדנת קואוצ'ינג מסוג שונה במקצת, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2009 חגית רון רבינוביץ', הצצה נדירה אל כלא אופק, באתר ישראל היום, 24 במאי 2013 עומרי אפרים, נערים מאחורי הסורגים: "מנסה לנתק את הרגש כי אחרת אני נחנק מבפנים", באתר ynet, 28 באוגוסט 2016 "70% חזרה לכלא": הנערים ב"אופק" רוצים סיכוי להשתלב בחברה, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 17 בפברואר 2018 שחורות - מסע אל תוך שכונות הגטו האתיופיות עם צעירי הקהילה, דקה 3:00, 4 ביולי 2018 אמיר אלון, "זה בי"ס לעבריינות": מספר הנערים הכלואים פחת בחצי, באתר ynet, 12 בפברואר 2019 הדר גיל-עד, הזדמנות אחרונה לשינוי - דווקא בכלא אופק: "המקום הכי לא צפוי", באתר ynet, 29 באוגוסט 2018
מלון קומודור (עזה)

מלון קומודור הוא בית מלון בעיר עזה, בשכונת א-רימאל, בה רוב התושבים הם בעלי מעמד חברתי גבוה. במלון מתאכסנים בדרך כלל עיתונאים זרים ודיפלומטים המגיעים לעזה. המלון נבנה בתחילת המאה ה-21, ובו עשרות חדרים וסוויטות, חדר כושר ובריכת שחייה. המלון בבעלות עבדל אל-עזיז חאלידי, מוסלמי אדוק בעל קשרים לאנשי חמאס. חאלידי עיטר את המלון במוטיבים אסלאמיים, בהם הצבע הירוק ופסוקים מהקוראן. ליד המלון מרכז קניות ומספר מסעדות יוקרה, והוא מרכז סביבו חיי לילה ובילויים לתושבי השכונה. בשנת 2007 אסרו אנשי חמאס על נשים ללבוש בגדי ים בבריכה, גם בימים המיועדים לנשים בלבד, בנימוק שגברים מציצים לעברם מעבר לגדר המקיפה את המלון. אנשי חמאס אף סגרו במלון בית קפה, שבו נהגו גברים ונשים לשבת יחד. במלון גם מרכז כנסים וחדרי דיונים, המיועדים לאנשי עסקים אך נעשה בהם בעיקר שימוש פוליטי על ידי חמאס ופלגים פוליטיים אחרים בעזה. לדוגמה, במאי 2017 נערך במלון כנס אנשי חמאס, בו הוצגו דבריו של מנהיג הארגון ח'אלד משעל, ששודרו בווידאו ממקום מושבו בדוחה, קטאר. בספטמבר 2017 ערך יחיא סנוואר, מנהיג חמאס ברצועת עזה, סדרת פגישות עם אנשי פת"ח והרשות הפלסטינית, במסגרת מאמצי הפיוס בין הארגונים ובדצמבר 2017 ערכה תנועת הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מסיבת עיתונאים במלון. בשנת 2010 התאכסנה במלון קבוצה של נטורי קרתא המקורבים לחמאס, בראשות הרב ישראל דוד וייס (אנ'). הם שהו במלון במהלך השבת וסופק להם מזון כשר. לאחר צאת השבת עזבה הקבוצה את המלון ועברה למצרים דרך מעבר רפיח, ומשם לישראל. מלון א-דיירה הכפר התיירותי ביסאן סיטי אוהד חמו, ‏הכירו: מלון 5 כוכבים בעזה, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011 ה"סביון" של עזה: שכונת רימאל חיה בבועה בעת "צוק איתן", באתר גלובס, 8 באוגוסט 2014 אבי יששכרוף, Gaza vs. West Bank / Yet Another Last Chance, באתר הארץ, ‏16 ביולי 2007 (באנגלית). The rise of Hamas through Israeli-Palestinian conflict, ‏15 ביולי 2017 (באנגלית). Dispatch from Gaza on reconciliation between Hamas and the Palestinian Authority, ‏27 בנובמבר 2017 (באנגלית). מסיבת עיתונאים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ‏6 בדצמבר 2017 (בערבית). Hamas Hosts Neturei Karta for Sabbath in Gaza, באתר ערוץ 7, ‏5 בינואר 2010 (באנגלית).
ערך מוסף גולמי

ערך מוסף גולמי (באנגלית: Gross value added; ר"ת: GVA) הוא מונח בכלכלה אשר משמעותו כמות המוצרים והשירותים המיוצרת באזור נתון, בענף תעשייה, או במגזר כלכלי. בחשבונאות לאומית, ערך מוסף גולמי הוא התוצרת פחות צריכת הביניים, שהיא ההפרש שבין התפוקה הגולמית והתפוקה נטו. ערך מוסף גולמי קשור כמדד לתוצר מקומי גולמי, כיוון ששניהם מדדים לתפוקה. היחס ביניהם מוגדר כך: ערך מוסף גולמי + מסים על מוצרים - סובסידיות על מוצרים = תוצר מקומי גולמי או בניסוח שונה: ערך מוסף גולמי = תוצר מקומי גולמי + סובסידיות - מיסים (ישירים, מכירה) כיוון שנתונים על סך המיסים על מוצרים וסובסידיות על מוצרים, מצויים רק ברמת הכלכלה הלאומית כולה, נעשה שימוש בערך מוסף גולמי כדי למדוד תוצר אזורי ומקומי גולמי ומדדים אחרים לתפוקה של ישויות שהן קטנות יותר מכלכלה שלמה. דהיינו, ערך מוסף גולמי הוא סך כל ההכנסות, ממכירות לצרכן וסובסידיות, שהן הכנסות לבתי העסק. בהכנסות אלה נעשה שימוש לכיסוי הוצאות (משכורות, דיבידנדים), חסכונות (רווחים, הפחתת ערך) ומיסים עקיפים. ניתן להשתמש ב-GVA למדידת התרומה לתוצר של יצרן, תעשייה או מגזר בודד. לדוגמה, כדי לנתח את הפריון של מגזר השוק, אפשר להשתמש ב-GVA לעובד או GVA לשעה. המדד המועדף על ידי הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD) במאגר הפריון הוא GVA לשעה. ברמת החברה (העסק), GVA מתייחס להכנסה נטו של מוצר מסוים שהופק. כאשר מחסרים את צריכת ההון הקבוע והשפעות הפחת, החברה יודעת כמה הערך הנקי שהמוצר מוסיף לשורה התחתונה של הרווח. דהיינו, ערך ה-GVA מתאר את התרומה של מוצר מסוים לרווחי החברה. Guide to Gross Value Added (GVA) Fernando Galindo-Rueda, Fabien Verger, OECD Taxonomy of Economic Activities Based on R&D Intensity, 2016-07-16 Productivity measures in the OECD Productivity Database, OECD, 2019-04-29, עמ' 122–127, ISBN 978-92-64-69677-8 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת שווייץ בכדוריד

נבחרת שווייץ בכדוריד היא הנבחרת לאומית של שווייץ. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר היה מקובל לשחק על מגרשי כדורגל עם 11 שחקנים. מאז המעבר למשחקים באולם עם 7 שחקנים, ההישג הגבוה של הנבחרת היה מקום רביעי באליפות העולם. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום ה-18 עם 45 נקודות 1936 - 1980 - מקום 7 1984 - מקום 7 1996 - מקום 7 1954 : מקום 4 1961 : מקום 10 1964 : מקום 12 1967 : מקום 14 1970 : מקום 12 1982 : מקום 11 1990 : מקום 13 1993 : מקום 4 1995 : מקום 7 2002 : מקום 13 2004 : מקום 12 2006 : מקום 14 2020 : מקום 16 אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת שווייץ בכדוריד דף באתר של איגוד כדוריד האוסטרי דף באתר האיגוד האירופי טבלת דירוג של האיגוד העולמי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגם בלד

אגם בלד (בסלובנית: Blejsko jezero; בגרמנית: Bleder See או Veldeser See) הוא אגם באלפים היוליאניים, באזור קרניולה עילית שבצפון-מזרח סלובניה סמוך לעיירה בלד. האגם מהווה יעד תיירותי חשוב בסלובניה. מקורו של אגם בלד הוא בגלישת קרחונים ובתזוזות טקטוניות של הלוחות היבשתיים. אורכו 2,120 מטרים ורוחבו 1,380 מטרים. עומקו המרבי הוא 29.5 מטרים ובמרכזו אי קטן. אגם בלד מוקף ערים ויערות. טירת בלד שנבנתה בימי הביניים ניצבת על צוק מעל הגדה הצפונית של האגם. באגם התקיימו אליפויות העולם בחתירה בשנים 1966, 1979, 1989 ו-2011. במרכז האגם אי אשר קרוי על שם האגם (Blejski otok). באי קיימת כנסייה המוקדשת לחג עליית מרים. בכנסייה יש צריח בגובה 52 מטרים. גרם מדרגות בסגנון הבארוק שנבנה בשנת 1655 וכולל 99 מדרגות מוביל מהגדה של האי אל הכנסייה. בכנסייה נערכות חתונות רבות. באופן מסורתי חתנים נושאים את כלותיהם בגרם המדרגות ביום החתונה, באמונה שהדבר יביא מזל לזוג המתחתן. זוגות נישאים נוהגים גם להביע משאלה בתוך הכנסייה. תיירות בסלובניה מדיה וקבצים בנושא אגם בלד בוויקישיתוף אגם בלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 17 בנובמבר 2020)
ריכרד ארנסט

ריכרד רוברט ארנסט (בגרמנית: Richard Robert Ernst‏; 14 באוגוסט 1933 – 4 ביוני 2021) היה כימאי שווייצרי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1991. ארנסט נולד בווינטרטור שבשווייץ. בשנת 1957 קיבל את הדיפלומה בכימיה, וב-1962 קיבל דוקטורט בכימיה פיזיקלית. את שני התארים קיבל מטעם המכון הטכנולוגי של ציריך. בשנים 1963–1968 עבד ככימאי מחקר בפאלו אלטו, קליפורניה. בשנת 1966, כאשר עבד עם עמית אמריקני, גילה ארנסט כי ניתן היה להגדיל באופן דרמטי את הרגישות של טכניקות ה-NMR על ידי החלפת גלי הרדיו האיטיים והסוחפים המשמשים באופן מסורתי בספקטרוסקופיה של ה- NMR בפולסים קצרים ואינטנסיביים. התגלית שלו אפשרה ניתוח של הרבה יותר סוגים של גרעינים ודגימות חומר קטנות יותר. בשנת 1968 ארנסט חזר לשווייץ כדי ללמד. הוא התמנה לפרופסור בשנת 1970 ולפרופסור מן המניין בשנת 1976, לפני שפרש בשנת 1998. בשנת 1991 זכה בפרס נובל לכימיה על תרומותיו לפיתוח ספקטרוסקופיית NMR ברזולוציה גבוהה. באותה השנה זכה גם בפרס לואיזה גרוס הורוביץ, מטעם אוניברסיטת קולומביה. ב-2002 החל לכהן כחבר באקדמיה האסטונית למדעים, וכן היה חבר באקדמיה למדעים של בנגלדש. נפטר ב-4 ביוני 2021. פרס נובל לכימיה (1991) חבר זר של החברה המלכותית (17 ביוני 1993) פרס וולף לכימיה (1991) פרס לואיזה גרוס הורביץ (1991) פרס מרסל בנואה (1985) אות המסדר הלאומי "הכוכב של רומניה" בדרגת מפקד דוקטור לשם כבוד של אקול פוליטכניק פדרל בלוזאן דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אנטוורפן עמית האקדמיה למדעים של בנגלדש דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת באבש-בויאי בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה מדיה וקבצים בנושא ריכרד ארנסט בוויקישיתוף ריכרד ארנסט, באתר פרס נובל (באנגלית) ריכרד ארנסט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ריכרד ארנסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Richard R. Ernst Swiss chemist ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב דמוטי

כתב דֶמוֹטִי, אחד משלוש צורות הכתב שבהן נכתבה השפה המצרית העתיקה. הכתב המצרי הראשון שנוצר הוא הכתב ההירוגליפי הידוע גם כ"כתב החרטומים". כתב הירוגליפי הוא כתב אסתטי, אך מסורבל ואיטי לכתיבה, ולכן התפתח ממנו הכתב המחובר המצרי הקרוי כתב היראטי. הכתב קיבל את שמו מהמילה היוונית היראטיקוס ("של כהן") בזמן שהכתב היה בשימוש לכתבי קודש בלבד. טקסטים חילוניים לשימוש יום-יומי נכתבו בכתב אחר, שלישי, הכתב הדֶמוֹטִי (ביוונית "דמוטיקוס" – "עבור העם"). הפעם הראשונה שנתקלים בכתב הדמוטי היא בתחילת השושלת ה-26, בערך בשנת 660 לפנה"ס. סימני הכתב מראים בבירור קשר לכתב ההיראטי, על אף שהיחס המדויק אינו ברור עדיין. התווים בכתב הדמוטי מחוברים יותר ובכך דומים יותר אחד למשנהו וכתוצאה מכך יותר קשים להבנה מהכתב ההיראטי. משקל נגד לקושי זה הוא שיש לכותב פחות חופש לשינויים אישיים. נראה שהכתב הדמוטי פותח במקור במפורש עבור שימוש ממשלתי, כלומר עבור מסמכים בהם באופן נרחב השפה הייתה רשמית ומותאמת לכן לכתב מחובר תקני. רק זמן מה לאחר שהוכנס לשימוש לראשונה במסמכים ממשלתיים, החל השימוש בו בטקסטים ספרותיים בנוסף למכתבים ומסמכים. בשלב מאוחר הרבה יותר החל השימוש בו גם בטקסטים דתיים. השיטה של הכתב הדמוטי תאמה לכתב ההיראטי ולכן לכתב ההירוגליפי. עם זאת, במקביל לאיות המסורתי היה גם איות אחר שהתחשב בשינויים הפונטיים הבולטים שחלו במילים על ידי איות מחדש. מאפיין זה יושם במיוחד בקבוצה הרחבה של מילים שלא היו קיימות בשפה הישנה, ולפיכך לא הייתה להן צורה כתובה מסורתית. האיות הבלתי-מסורתי היה בשימוש גם עבור מילים ותיקות ומוכרות בשפה הישנה. הטקסט האחרון הכתוב בכתב דמוטי הוא כתובת חקוקה בסלע מהאי פילה (Philae) והמתוארכת ל-2 בדצמבר 425 לספירה. בניגוד לכתב ההיראטי שתמיד נכתב בדיו על פפירוס או על משטח חלק אחר, כתובות דמוטיות נחקקו לעיתים קרובות על אבן או נחרתו על עץ. לאחר שנשתכח הכתב הדמוטי מרוב העם, החליף את מקומו הכתב הקופטי. אבן רוזטה מדיה וקבצים בנושא כתב דמוטי בוויקישיתוף שפה מצרית – כתיבה דמוטית, דף שער בספרייה הלאומית
פריידור

פְּרִייֶדוֹר (בבוסנית: Prijedor) היא עיר ורשות מקומית בצפון רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה. היישוב הוקם על ידי העות'מאנים במחצית השנייה של המאה ה-17 כחלק ממצודת גבול מול ממלכת הבסבורג. ב-1873 חוברה פריידור לקו מסילת הברזל לבאניה לוקה וחלה בה גאות כלכלית. נפתח בה מכרה בוקסיט וכן בתי חרושת לייצור נייר ועיבוד עצים. כן הפך האזור מרכז גידול לשזיפים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרתה הובסו העות'מאנים, השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית דה פקטו על אזור בוסניה וב-1908 סיפחה אותו דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה פריידור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר אזור בוסניה לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. ב-1944 שוחררה פריידור על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה וכחלק ממנו פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה, בוצע בפריידור טיהור אתני של מוסלמים ובוסניאקים. מעריכים כי כ-3,000 אזרחים נרצחו בפריידור. ב-1995 עלה בידי צבא בוסניה והרצגובינה להשתלט על העיר. יהודים הגיעו לפריידור לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). ב-1880 הגיעו לפריידור מבלגרד סוחר הבדים יעקב מבורך ובני משפחתו. בהמשך, הגיעו לעיר מזאגרב מספר משפחות תעשיינים אמידות ומהם ניתן למנות את משפחות: הירשמן, זיידמן, ברגר ושיפר. ב-1900 התגורו בפריידור 57 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בפריידור פעילות ציונית והוקמה אגודת נוער בשם "בני ציון". בשנות ה-20 פעל בעיר בית תפילה באחד מבתי משפחות הקהילה וכן פעל בית עלמין יהודי קטן. ב-1931 התגוררו בעיר 49 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 43 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת שלטון הבובות של האוסטשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו לבאניה לוקה ומשם ליאסנובאץ ואיש לא ניצל. 14 מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. שניים מהם: ראובן מבורך ושמואל קביליו הגיעו בהמשך לדרגת קולונל בצבא יוגוסלביה. 5 גברים ואישה אחת מקרב בני הקהילה שהצטרפו לפרטיזנים נפלו בקרבות. במהלך המלחמה חרבו בית התפילה ובית העלמין היהודי שפעלו במקום. מדיה וקבצים בנושא פריידור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פריידור "פריידור", באתר JewishGen (באנגלית) ראש העיר פריידור ביוגרפיה, באתר הרשות המקומית פריידור (באנגלית). תקציר ההיסטוריה של פריידור, באתר הרשות המקומית פריידור (באנגלית). הקהילה היהודית בפריידור, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 281. ריאיון עם הפרטיזן, קולונל שמואל קביליו, באתר ushmm.org (באנגלית). היסטוריה של קהילת פריידור, באתר elmundosefarad (בבוסנית).
נמל התעופה הבין-לאומי סקיאתוס

נמל התעופה הבין־לאומי סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Κρατικός Αερολιμένας Σκιάθου Αλέξανδρος Παπαδιαμάντης) הוא נמל תעופה יווני. הוא ממוקם באי סקיאתוס שבקבוצת האיים הספורדיים בצפון-מערב הים האגאי, בקרבת חופה המזרחי של יוון. הנמל משרת את באי אתרי התיירות שבאי. בשנת 2017 עברו בו 425,287 נוסעים. בשל מבנהו ומיקומו של נמל התעופה הוא משמש יעד מבוקש לתצפיתני מטוסים. נמל התעופה נפתח בשנת 1972. הוא נקרא על שמו של הסופר והמשורר בן סקיאתוס אלכסנדרוס פפדיאמנטיס (Alexandros Papadiamantis). הנמל נבנה בחלקו הצפון-מזרחי של האי, על גבי שטח ים שיובש במצר שבין סקיאתוס לבין האי לזרטה (Lazareta) הקטן ממנו. פעולת הייבוש הפכה את שני האיים לאחד. בנמל יש כיום (2018) מסלול טיסה אחד, שכיוונו הכללי הוא מצפון לדרום. בנייני הנמל ניצבים ממערב למסלול. אורך המסלול - 1,628 מטר - מתאים לשימוש מטוסים עד לגודל של הדגם בואינג 757. המסלול צר יחסית ואין לצידו מסלול הסעה, ובשל כך עורכים חלק מהמטוסים את ההסעה על המסלול עצמו לאחר נחיתה ולפני המראה. בשנת 2014 הוארך המסלול בכ-110 מטר לכיוון צפון. טרמינל נוסעים ומגדל פיקוח נבנו בנמל בשלהי שנות השמונים. הטרמינל הנוכחי שבנמל נפתח בשנת 2002. בטרמינל אין גשרי עלייה למטוס, והנוסעים עושים את הדרך בינו לבין המטוסים ברגל. בנמל היו שלוש רחבות חנייה למטוסים ובשנת 2014 הוספו לו עוד חמש. באפריל 2017, במסגרת הפרטת ההפעלה של 14 נמלי תעופה אזוריים ביוון, עבר הנמל לניהולו של תאגיד בשליטת החברה הגרמנית פראפורט (מפעילת נמל התעופה בפרנקפורט) וחברת האנרגיה היוונית קופלוזוס. התאגיד פרסם את תוכניתו לשדרוג נמל התעופה עד לשנת 2021, לרבות הרחבת שטח הנמל, הגדלת טרמינל הנוסעים והרחבת עמדות השירות לנוסע שבו. חברות התעופה אולימפיק אייר וסקיי אקספרס מקיימות קווי טיסה סדירים מנמל התעופה של אתונה אל סקיאתוס. הנמל משרת כ-25 חברות תעופה נוספות, מרביתן חברות שכר. הן מפעילות טיסות עונתיות בינו לבין יעדים רבים באיטליה ובבריטניה, וכן יעדים בסלובניה, סרביה, קפריסין, הולנד, פולין, אוסטריה, צ'כיה, רומניה, פינלנד, שוודיה, נורווגיה ודנמרק. בשל מסלול הטיסה הקצר שבו, היעדר מסלול הסעה לצידו וקרבתו של המסלול לכבישים ואזורי מגורים, הנמל הוא יעד מבוקש לתצפיתני כלי טיס, המצלמים את תנועת המטוסים שבו ממרחק קצר. ככזה שכיחה ההשוואה בינו לבין נמל התעופה הנסיכה יוליאנה שבים הקריבי. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי סקיאתוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי סקיאתוס (בשפות מרובות) אתר נמל התעופה
אתזגורפוביה

אתזגורפוביה (באנגלית: Athazagoraphobia) הוא הפחד מלהישכח, להיות מוחלף או לחוות התעלמות. פחד זה יכול לנבוע מכמה וכמה סיבות ואחת מהן היא חוסר בביטחון עצמי. הפוביה יכולה לתקוף לפני טיסה למדינה אחרת או חופשה ארוכה כלשהי, כאשר האדם לא יתקשר עם האנשים הקרובים אליו למשך זמן מה פנים מול פנים. Athazagoraphobia – Causes, test, symptoms and treatments | Drugs Details ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.