laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Civilization

ציוויליזציה (באנגלית: Civilization) הוא משחק מחשב שנוצר על ידי סיד מאייר (Sid Meier) מחברת מייקרופרוז (MicroProse) בשנת 1991. זהו משחק אסטרטגיה מבוסס תורים בו השחקן מנהל תרבות (ציוויליזציה) שלמה. משחק זה נחשב לאחד המוצלחים והפופולריים בתולדות משחקי המחשב. משחק זה שרד למעלה מעשור בחנויות המחשבים וגרר אחריו סדרה של משחקי המשך. המשחק הוא משחק אסטרטגיה מבוסס תורות, בו השחקן מגלם מנהיג של תרבות עתיקה ועליו להובילה במהלך 6000 שנות היסטוריה (מ-4000 לפנה"ס עד לשנת 2000). על השחקן לבנות ערים, לחקור טכנולוגיות ולהתמודד עם תרבויות אחרות על ידי דיפלומטיה, הסכמי סחר ומלחמות. הממשק והגרפיקה פשוטים יחסית אך המשחק עצמו מורכב למדי. על השחקן להחליט החלטות היכן לבנות ערים (הגידול באוכלוסיית העיר, כמו גם היקף הייצור או המחקר שלה, יתפתחו בהתאם למשאבי המזון והמחצבים סביב לעיר, אותן ניתן לשפר באמצעות בניית תשתיות או שיפורים טכנולוגיים כמו תחנת כוח או ספריה), איזה תשתיות לפתח סביב לערים (דרכים, מערכות השקיה, מכרות וכו'), מה תבנה העיר בתקופה הקרובה (שיפור לעיר, יחידה צבאית או פלא עולם), כיצד לאזן את התקציב וכיצד לחלק אותו בין מדע, אוצר ומותרות (כדי להימנע ממרד אוכלוסייה), באיזה מחקר מדעי על החוקרים להתמקד (האם לחקור את המתמטיקה או את הפקת הברזל?), איזו צורת שלטון תהיה בציוויליזציה, האם להשקיע הרבה במחקר כלכלה ודיפלומטיה או בבניין כוח צבאי, ואילו קשרים לקשור עם תרבויות אחרות (בריתות, נייטרליות או יחסי איבה). כמו כן השחקן נותן הוראות ליחידות צבא, ריגול והנדסה שבנה ומנייד אותן על פני המפה. את המשחק אפשר לנצח במספר דרכים: להשתלט על העולם: כיבוש כל התרבויות האחרות. לשלוח ראשון חללית שתצליח ליישב את מערכת הכוכבים הקרובה ביותר לשמש, אלפא קנטאורי. לנצח בנקודות (המשחק מעניק לכל תרבות ניקוד על סמך הישגיה התרבותיים, הכלכליים, המדעיים, הצבאיים וההתפתחותיים). מספר האפשרויות על-פי כמות הציוויליזציות על המפה (למשל, הזולו זמינים רק עם 6 עמים חוץ מהשחקן). היחידות במשחק מאופיינות בשלושה פרמטרים: דירוג התקפה, דירוג הגנה ודירוג תזוזה (האחרון מציין כמה משבצות היחידה יכולה לזוז בתור). בין היחידות היבשתיות: מתיישבים, מיליציה, חיל פרשים, פלנקס, לגיון, מרכבת קרב, קטפולטה, אביר, מוסקטר, תותח, רובאי חי"ר, טנק, ארטילריה, חי"ר ממוכן, דיפלומט. בין היחידות הימיות: תלת-חתרית, ספינת מפרש, פריגטה, אוניית קיטור מחופת שריון, אוניית מערכה, צוללת, סיירת קרב, נושאת מטוסים. בין היחידות האוויריות: מטוס קרב, מפציץ, טיל גרעיני. מדיה וקבצים בנושא Civilization בוויקישיתוף Civilization, באתר PCGamingWiki (באנגלית) Civilization, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) http://www.darklands.net/writs/mpnlsp92.txt
הפדרציה המהפכנית הארמנית

הפדרציה המהפכנית הארמנית (בארמנית: Հայ Հեղափոխական Դաշնակցութիւն - "האי הגאפוחאקאן דשנקצותיון" או "האי האגאפוחאגאן תאשנגצותיון") המכונה גם "הדשנקים" או דשנאק, היא מפלגה ארמנית שהוקמה בטיפליס (בירת מלכות המשנה של הקווקז. טביליסי של היום) בשנת 1890 על ידי כריסטופר מיקאליאן, סטפן זוריאן וסימון זוואריאן. המפלגה פועלת בארמניה ובארצות שבהן יש פזורה ארמנית, בעיקר בלבנון והרפובליקה של נגורנו קרבאך. המפלגה תומכת בסוציאליזם והיא חברת האינטרנציונל הסוציאליסטי. מפלגה זו היא בעלת מספר החברים הגבוה ביותר מכל מפלגות הפזורה הארמנית, במעל 200 מדינות. לעומת מפלגות ארמניות אחרות ששמות דגש על ענייני חינוך ופרויקטים הומניטריים, למפלגה אוריינטציה פוליטית חזקה, והיא מתומכיה הנלהבים של הלאומיות הארמנית. כמו כן, המפלגה תומכת בהכרה ברצח העם הארמני ובזכויות לפיצויים, ובייסודה של ארמניה הגדולה, כפי שהוסכם בהסכם סוור. הפדרציה המהפכנית החלה את פעילותה באימפריה העות'מאנית בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-19 במטרה לאחד את הקבוצות הקטנות שפעלו לרפורמות והגנת הכפרים הארמנים מפני מעשי טבח שנפוצו באזורים שונים באימפריה העות'מאנית, המיושבים על ידי ארמנים. חברי הפדרציה הקימו "קבוצות פדאיה" שהגנו על אזרחים ארמנים בצורה חמושה. הדשנקים (כינוי נוסף לפדרציה) אף פעלו לצורך יצירת "ארמניה חופשית מאוחדת ועצמאית", אף על פי שלעיתים זנחו רעיון זה לטובת גישה יותר ריאליסטית כגון הקמת אוטונומיה. בשנת 1917, המפלגה השתתפה ביצירת הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה, שלא החזיקה מעמד זמן רב, וסופחה לברית המועצות בשנת 1920. לאחר שהנהגתה הוגלתה על ידי הקומוניסטים, המפלגה מיצבה את עצמה בקרב קהילות גולים ארמנים, שם סייעה להם לטפח את זהותם התרבותית. לאחר נפילת ברית המועצות המפלגה חזרה לפעול בארמניה, והיא בעלת נוכחות משמעותית בקואליציה השולטת כיום במדינה. מרכזה של התנועה בלבנון הוא בבורג' חמוד, המאוכלס ברובו בארמנים. שם גם יוצא עיתונה של המפלגה, העיתון היומי "אזטאג דיילי ניוזפייפר". משנת 1923 עד 1958, מאבקים פרצו בין התארגנויות פוליטיות שונות שביקשו לעצמם את ההגמוניה על קהילות הפזורה הארמנית בעולם. גם בלבנון, הפדרציה נאבקה במפלגת הרנגבר ובמפלגת החונחאקיאן. עד פרוץ מלחמת האזרחים הלבנונית בשנים 1975-90, הפדרציה הייתה בת בריתה של מפלגת הפלנגות של פייר ג'ומאייל, אך סירובה של הפדרציה להשתתף במלחמת האזרחים, יחד עם שאר התנועות הארמניות, העכירה את האווירה בין התנועות והובילה להתקפות הפלנגות על שכונות ארמניות בערים לבנוניות רבות. לקראת סוף המלחמה הוקמה מיליציה שנקראה "קומנדוס הצדק נגד הג'נוסייד הארמני" שביצעה שרשרת חיסולים בין השנים 1975-1983. המיליציה קושרה פעמים רבות ל"דשנקים". בבחירות 2000 ו-2005 הפדרציה התרסקה פוליטית, עם מושב אחד בבחירות 2000 בעקבות סכסוך עם מפלגתו של רפיק אל-חרירי, וללא נציגים ב-2005 על רקע החרמת הבחירות. ע"פ ההסדר הפוליטי בלבנון, הארמנים מיוצגים על ידי 6 נציגים בפרלמנט, כשברוב הקולות הארמנים זוכה הפדרציה. כיום יש 2 נציגים של המפלגה בפרלמנט, כאשר מסורתית, הארמנים נמנעים מלהתערב בעניינים פנים-לבנוניים. מקרה יוצא מן הכלל היה הביקורת החריפה שהטיחה המפלגה בממשלת לבנון ב-2006 בעקבות הזמנתם של חיילים טורקים למדינה במסגרת כוח שמירת השלום של האו"ם. מנהיגה הנוכחי של המפלגה הוא הוויג מחיתאריאן. מרכזה של התנועה בלבנון הוא בבורג' חמוד. מדיה וקבצים בנושא הפדרציה המהפכנית הארמנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפדרציה המהפכנית הארמנית
מאוריציו ויטלה

מאוריציו ויטלה (1 באפריל 1907 - 30 באפריל 1985) היה תעשיין ישראלי, מייסד תשלובת הטקסטיל ויטלגו ומלון רמת אביב. ויטלה נולד בעיר ביאלה שבמחוז פיימונטה באיטליה, שם גר גם בימיו הבוגרים עם אשתו ויטוריה ושלושת ילדיו ברונו ריקרדו ואלדו. לאחר פלישת הגרמנים לצפון איטליה ב-1943, ברח ויטלה עם משפחתו, ועם המטפלת קרלוטה ריצטו לשווייץ. קרלוטה ריצטו הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם על הצלת הבן הבכור ברונו. המשפחה התגוררה בלוגאנו, שווייץ, עד לסיום המלחמה. ויטלה ומשפחתו חזרו לביאלה ב-1945. ב-1950 המשפחה עלו ארצה יחד. מלון רמת-אביב הוקם מצפון לירקון בשנת 1951 על ידי ויטלה, יהודה ארזי, שהיה מראשי "ההגנה" ועדה סרני, שהייתה מראשי המוסד לעלייה ב' באיטליה ואלמנתו של הצנחן אנצו סרני. המלון פעל במשך כ-55 שנים והתארחו בו מפורסמים רבים כגון ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון, ראש ממשלת בורמה או נו, שחקן הקולנוע דני קיי ואחרים. המלון הוקם כארבע שנים לפני שכונת רמת אביב. גולדה מאיר, לימים ראש ממשלת ישראל, הייתה תושבת שכונה מצפון לירקון שטרם נקבע שמה. מאיר פנתה לויטלה שיסכים כי השכונה תיקרא על שם המלון. מאוחר יותר עבר המלון לניהולה של חברת "נכסי אביב", המנוהלת על ידי בנו ראובן ויטלה. ב-2009 נהרס המלון ובמקומו הקימה חברת אפריקה ישראל להשקעות שכונה חדשה. אחד מרחובות השכונה נקרא על שמו של מאוריציו ויטלה. ב-1960 הקים את תשלובת הטקסטיל "ויטלגו" ברמת החייל יחד עם רפאל סטרוגו. ב-1964 קנה את חלקו של סטרוגו במפעל. המפעל ייצר חוטים להלבשה עליונה ותחתונה, חוטי אריגה לבדי ריפוד וחוטים לסריגת יד. תוצרתו שווקה בישראל ובחו"ל. מאוחר יותר עברה התשלובת לבעלות בניו של ויטלה, ראובן, ברונו ואלדד. ב-2001 רכשה חברת "צמר טדי" את המפעל. מדריך הרחובות של תל אביב ו'-ט' (עמ' 3), באתר עיריית תל אביב
פרנו (מחוז)

מחוז פרנוּ (באסטונית: Pärnu maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה הדרום-מערבי של המדינה, שוכן לחוף מפרץ ריגה וגובל בלטביה בדרום, מחוז ויליאנדי במזרח, מחוז יארבה בצפון-מזרח, המחוזות ראפלה ולאנה בצפון והים הבלטי במערב. בירת המחוז היא פרנו, בירת הקיץ של אסטוניה, שעל שמה נקרא המחוז. מנהלת המחוז שוכנת אף היא בפרנו. בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), הממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. משנת 1993 מאוישת משרת מושל המחוז על ידי תומאס קיבימגי (Toomas Kivimägi). זהו המחוז הגדול בשטחו באסטוניה, בעל קו חוף באורך של 242 קילומטרים וכולל 177 איים ואיונים. עד לרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 מנה המחוז 21 נפות, מתוכן 2 עירוניות והשאר כפריות. המחוז מחולק ל-7 נפות בהתפלגות הבאה: נפות עירוניות (linnad): פרנו נפות כפריות (vallad): האדמסטה (Häädemeeste) טורי (Tori) לאנהרנה (Lääneranna): הוקמה ב-2017 וכוללת את הנפות לשעבר וארבלה וקונגה וכן את הנפות ליהולה והאנילה, שהיו לפני כן חלק ממחוז לאנה. סארדה - (Saarde) משנת 2005 כוללת הנפה גם את העיר קילינגי-נמה (Kilingi-Nõmme) פיכיה פארנו (Põhja-Pärnumaa): הוקמה ב-2017 וכוללת את הנפות לשעבר ונדרה, האלינגה וטוטסי. קיהנו (Kihnu) - אי במרחק 41 קילומטרים מפרנו. על האי שוכנים ארבעה כפרים. נפות כפריות לשעבר: ארה (Are) אאודרו (Audru) האלינגה (Halinga) האדמסטה (Häädemeeste) ונדרה (Vändra) ורבלה (Varbla) טוטסי (Tootsi) טהקוראנה (Tahkuranna) טסטמאה (Tõstamaa) לבסארה (Lavassaare) קאיסמה (Kaisma) קונגה (Koonga) פאיקוסה (Paikuse) סאוגה (Sauga) סוריו (Surju) סינדי (Sindi) (נפה עירונית לשעבר) אתר האינטרנט הרשמי של פרנו מדיה וקבצים בנושא פרנו בוויקישיתוף
Horror Show

"Horror Show" הוא אלבום של להקת ההבי מטאל Iced Earth. Horror Show הוא אלבום קונספט העוסק במפלצות וסיפורי אימה קלאסיים, ביניהם דרקולה, פרנקנשטיין ופנטום האופרה. השירים באלבום עוסקים בסיפורים מנקודת מבט ייחודית ולעיתים שונה מהמקובל (כגון דרקולה שנהפך לערפד בעקבות מות אהובתו כשיצא למסע צלב, והדואט המצמרר בין כריסטין לפנטום האופרה הרצחני). חלק מהשירים שואלים מילים וביטויים מתוך סרטי הקולנוע מהם קיבלו השראה, כגון המשפט the blood is the life מהשיר "דרקולה" שנלקח מהסרט דרקולה (1992) שהתבסס על ספרו של ברם סטוקר. בגרסת המיוחדת ישנו שיר בונוס, גרסת כיסוי לקטע האינסטרומנטלי Transylvania של Iron Maiden. ישנה גם גרסה בת 2 תקליטורים, בה בתקליטור השני מופיע שיר הכיסוי וכן ריאיון עם מנהיג להקת Iced Earth ג'ון שפר. ג'ון שפר (Jon Schaffer) - גיטרת קצב, גיטרה מובילה, גיטרה אקוסטית, שירה, מנדולינה, קלידים מאט בארלו (Matt Barlow) - סולן, שירה ראשית לארי טרנובסקי (Larry Tarnowski) - סולואי גיטרה (למעט ב-Ghost of Freedom) ריצ'רד כריסטי (Richard Christy) - תופים סטיבן דיג'ורג'ו (Steve DiGiorgio) - גיטרה בס יונהוי פרסיפילד (Yunhui Percifield) - סולנית, שירה נשית ב-The Phantom Opera Ghost בתור כריסטין דאה, קולות רקע ג'ים מוריס (Jim Morris) - קולות רקע, קלידים, סולו גיטרה ב-Ghost of Freedom הווארד הלם (Howard Helm) - קלידים (עוגב) ב-The Phantom Opera Ghost ריצ'י וילקיסון (Richie Wilkison) - קולות רקע רפאלה פריאס (Rafaela Farias) - קולות רקע סם קינג (Sam King) - קולות רקע מידע על האלבום Horror Show באתר MusicBrainz מידע על האלבום Horror Show באתר AllMusic האלבום Horror Show באתר Discogs
ניהול איכות תוכנה

ניהול איכות תוכנה (באנגלית: Software Quality Management, בראשי תיבות: SQM) הוא ניהול איכות תהליך פיתוח התוכנה ואיכות המוצר. בניהול איכות תוכנה, מוצר איכותי הוא מוצר שעומד בדרישות שאופיינו לו לשביעות רצון הלקוח. שילוב תשתית לניהול איכות תוכנה במחזור חיי הפיתוח החל מהיום הראשון הוא קריטי להבטחת פיתוחו המוצלח של מוצר איכותי. המדען Ian Sommerville מגדיר את המושג ניהול איכות תוכנה (SQM) כמושג-על המקיף את שלוש שכבות האיכות מדריך איכות ברמת הארגון הכולל סטנדרטים, רגולציות, נהלים וכלים ליצירה, בדיקה להערכה ואישור תוצרי הפיתוח ארגון ידע נצבר ונגיש לצוותי הפתוח והניהול בארגון מוצרי מדף נבחרים לביצוע האמור לעיל תוכנית האיכות נכתבת לכל פרויקט ומשמשת להגדרת מחויבותו ליישם בתהליך הפיתוח חבילה מוגדרת של סטנדרטים, נהלים וכלים שהותאמו לצורכי הפרויקט. המקורות לתוכנית איכות תוכנה הם: רכיבים מהבטחת איכות תוכנה (SQA) שברמת הארגון, אשר אומצו במלואם לשימוש חוזר בפרויקט או עודכנו והותאמו לצורכי הפרויקט סטנדרטים, נהלים וכלים חדשים הנדרשים בפרויקט אך חסרים בחבילת הבטחת איכות התוכנה (SQA). רכיבים אלה נכתבו במיוחד עבור הפרויקט או יובאו ממקורות שמחוץ לארגון. בקרת האיכות תוכנה נועדה להבטיח שהבטחת האיכות ותכנון האיכות מבוצעות כנדרש ובתהליך על ידי צוותי הפיתוח. בקרת איכות תוכנה כוללת את הפעילויות הבאות ייעוץ והדרכה בכתיבת מסמכים הנדסיים בהנחיית תבניות ניהול/ליווי סקרי איכות (כגון סקר אפיון דרישות, סקר עיצוב, סקר מוכנות לבדיקות) וביצוע סקירות (למסמכים הנדסיים ולקוד) לבדיקה, הערכה ואישור תוצרי הפיתוח בדיקה והערכה לשיפור היישום של שיטות, נהלים וכלי תוכנה ביצוע מבדקי איכות להערכת המוכנות לאיכות. מנהל איכות תוכנה הוא: שותף בכיר בתהליך הפיתוח שנועד לסייע בפיתוח מוצר תוכנה איכותי מעודד "תרבות לאיכות" בסביבה הארגונית לפיה האיכות היא באחריותו של כל פרט בארגון מאפשר ניידות צוותי פיתוח בין פרויקטים בתוך הארגון בעקומת לימוד קצרה מאפשר הן איתור שגיאות והן הימנעות משגיאות בתהליך פיתוח מסודר. Ian Sommerville (2004), Software Engineering, 7th ed., chapter 27
כדורגלן השנה בעולם

כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א היה תואר אישי בכדורגל שחולק על בסיס שנתי לשחקן ולשחקנית שנחשבים לטובים בעולם. הפרס לגברים הוענק לראשונה בשנת 1991 ולנשים בשנת 2001. בשנים 2010 עד 2015 אוחד עם פרס כדור הזהב שהוענק על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול", כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א. בשנת 2016 הסתיים האיחוד עם פרס כדור הזהב, ופיפ"א הקימו פרס חדש בשם "The Best" שהחליף פרס "כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א". בחירת הזוכים התבססה על הצבעות של המאמנים והקפטנים של הנבחרות לאומיות החברות בפיפ"א. כל מאמן קיבל 3 קולות ששווים 5 נקודות, 3 נקודות ונקודה אחת. המנצח הוא השחקן שצבר את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הזוכה הצעיר ביותר בתואר הוא רונאלדו, לאחר שזכה בו כשהיה בן 20 בשנת 1996. שנה מאוחר יותר שוב זכה רונאלדו בתואר, וכך למעשה הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שזכה בתואר פעמיים ברציפות. רונאלדו וזינדין זידאן הם היחידים שזכו 3 פעמים בתואר וליונל מסי זכה בו פעם אחת ועוד ארבע פעמים בכדור הזהב של פיפ"א. הספירה לא כוללות זכיות בפרס "The Best" של פיפ"א. הספירה לא כוללות זכיות בפרס "The Best" של פיפ"א. The Best כדור הזהב כדורגלן השנה באפריקה כדורגלן השנה באסיה כדורגלן השנה באמריקה הדרומית כדורגלן השנה באוקיאניה אתר האינטרנט הרשמי של כדורגלן השנה בעולם
נדיב אבידן

נדיב אבידן (30 ביולי 1936 - 11 ביוני 2009) היה מחבר תשבצי היגיון ישראלי. נדיב אבידן נולד בשם נדיב מוריץ בתל אביב, אח לדוד אבידן. אביו החליף את שם משפחתו ממוריץ לאבידן (ראשי תיבות של אבי דוד ונדיב) ובכך הפך את שמו של נדיב אבידן לפלינדרום (בעברית, באנגלית, בערבית וברוסית). אבידן היה מורה למתמטיקה ומחנך, ובתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים החל לפרסם תשבצי היגיון, בשבועונים "כותרת ראשית" ו"העולם הזה". בשנת 1983 עבר לפרסם תשבץ היגיון שבועי במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", והתמיד בכך במשך 26 שנה, עד לפטירתו. תשבציו ב"7 ימים" התפרסמו בתבנית קבועה, שנחרתה בזכרונם של הפותרים הקבועים. בנוסף לתשבצים פרסם לעיתים גם חידות ב"7 ימים". אבידן נמנה עם צוות הכותבים של השעשועון "צא מזה" ושל חידונים נוספים ברדיו ובטלוויזיה. הגדרותיו התאפיינו בדיוק רב, לדוגמה: הגדרה בתשבץ מספר 1,328, שפורסם יום לאחר פטירתו של אבידן: "בגליל העליון הוא שוב הורג את המנגינה (4,3)". פתרון: "נחל חצור" (שנקרא הפוך: רוצח לחן"). הגדרה בתשבץ ה-1,000 שפרסם ב"7 ימים": "מה חוגגים סופר, פילוסוף ומחבר התשבץ? (7)". פתרון: "מילניום" - מילן הוא סופר, יוּם הוא פילוסוף, ומחבר התשבץ חגג מילניום בתשבצו זה. נדיב אבידן נפטר בגיל 72 בתל אביב ב-11 ביוני 2009, ונטמן בבית הקברות גבעת השלושה. הותיר אחריו בן יחיד. דקל בנו, "הגדול מכולם, תרתי משמע", "ידיעות אחרונות", 19 ביוני 2009. דף לזכרו של נדיב אבידן, באתר "תפוז"
אמנות סלע

אמנות סלע הוא מושג בארכאולוגיה המתייחס לכל סימון מעשה ידי אדם על אבן טבעית. ניתן לחלק אותם לשתי קבוצות עיקריות בהתאם לשיטה: פטרוגליפים – נוצרים באמצעות חריתה בסלע. פיקטוגרפים – נוצרים בדרך של ציור על סלע. בנוסף, פטרופורמים ואינוקשוקים הם אמנויות סלע שנוצרו על ידי הזחה או הערמה של סלעים טבעיים. הסלעים עצמם משמשים כסימנים גדולים על הקרקע. אומנות סלע בפורטל המורשת העולמית איזון אבנים מדיה וקבצים בנושא אמנות סלע בוויקישיתוף אמנות סלע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולימפיה (ציור)

"אולימפיה" הוא ציור מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה משנת 1863. זהו ציור שמן על בד בגודל 130.5 על 190 ס"מ. הציור מוצג במוזיאון ד'אורסה שבפריז. כמודל לציור שימשה ויקטורין מאונט. הציור מתאר אישה שכובה בתנוחה קלאסית של אלה רומאית שמישירה מבט אל הצופים. פרטים אחדים בציור מרמזים שמדובר בזונה. מאנה אומר כי גם אישה שכזו ראויה להיות נושא לציור אמנותי וכי כל הנושאים לגיטימיים לציור. ידה של אולימפיה מכסה את אזור הערווה וכביכול מסתירה אותו, אך למעשה מושכת את תשומת הלב של הצופים לכיוונו. כאשר מאנה צייר את אולימפיה כדמות עירומה בתנוחת הסבה על מיטה, הוא התכוון להזכיר את הציור של טיציאן, "ונוס מאורבינו" (1538), וכהתרסה כלפי המסורת והאקדמיה. בדומה לטיציאן, אולימפיה שוכבת על מצעים וכריות, חלק מהמיטה האדומה חשוף, ומאחוריה ישנו וילון. הדמיון לציור של טיציאן מסמל כי מאנה מתייחס לעבר אך לא מקבל אותו. בציור של טיציאן מאחורי ונוס מוצגות שתי משרתות שמכינות את הנדוניה שלה. בציור של מאנה, לעומתו, מוצגת משרתת שחורה המביאה לאולימפיה זר פרחים, כנראה מאחד המחזרים שלה. לצדה של אולימפיה שוכב חתול שחור. במקום הכלב שמסמל נאמנות, מאנה מצייר חתול שמסמל ערמומיות, אי נאמנות ועצמאות, ובכך בא להעיד כי אולימפיה היא אישה בזכות עצמה, שלא נתמכת בגבר – ואף למעלה מכך, שמפילה גברים ברישתה. אולימפיה מישירה מבט אל הצופה ויוצרת עמו קשר עין, משמע, היא לא מתביישת במערומיה. לצדה יש כמה אביזרי פיתוי: נעליים, צמידים, פרח ועגילים. סגנון הציור הוא ריאליסטי – מיוצגת בו אישה מסוימת בעלת גוף צעיר. עצם הבחירה באישה אמיתית ולא במיתוס הופך את התמונה למציאותית. סגנון הגוף מאוד ברור מפני שיש קו קונטרסט שמבדיל בינה לבין הרקע. כמו כן, יש קונטרסט בין הרקע הכהה ובין המישור הקדמי הבהיר עליו שוכבת אולימפיה. הניגוד הזה יוצר השטחה של הציור. מאנה מאוד הושפע מן האמנות היפנית וניתן לראות זאת בציור בכמה אופנים: שטחים שלמים של צבע אחד, קו שחור מסביב לדמות, אין עניין בפרספקטיבה, ונוצרת השטחה. כשהציור הוצג בסלון בפריז הוא עורר שערורייה מכמה סיבות: עירום היה מקובל באומנות, אך בדרך כלל התייחס לדמויות של אלות והערצה לתכונותיהן ותיאר את הגוף במבנה תלת־ממדי קלאסי ומבט נשי מצועף. ב"אולימפיה" לעומת זאת המבט הוא ישיר והדמות שטוחה בלי תחושת נפח ובוטה. הצגת ונוס כזונה יוצרת פורנוגרפיה – מקצוע הזנות לא נראה כמעט באמנות באותה התקופה, מפני שנחשב לא מכובד. פגיעה במסורת – מאנה לקח ציור מפורסם ומכובד, מוכר מהמסורת, העתיק אותו אל נושא בעל ערך נמוך ובכך פגע בבורגנות. סיבה אמנותית – צייר שצייר שלא לפי חוקי הפרספקטיבה נחשב לצייר כושל שלא התמצא בעבודתו. מאנה ידע לצייר "נכון", אבל בחר במכוון שלא לעשות כן. הציבור בפריז תקף את היצירה ואת מאנה בביקורת קשה. עברו שנים עד שהופנם ערכו האומנותי של ציור זה. כיום מקובל לראות ביצירה זו את אחד הסממנים החשובים להופעת האומנות הפוסט מודרנית. מדיה וקבצים בנושא אולימפיה בוויקישיתוף טקסט פוליטי בישראבלוג רותי דירקטור, אמנות עכשווית אני מדברת אליכם, ישראל: עם עובד
שחל

האם התכוונתם ל... אריה – מכונה בעברית גם "שחל" שחל טלרפואה – חברה ישראלית לשירות רפואי אישים: חיים שחל – מהנדס ישראלי חתן פרס ביטחון ישראל יאיר שחל – מזכ"ל תנועת בני עקיבא בישראל משה שחל – עורך דין, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל שרון שחל – שחקנית ומדבבת ישראלית שח"ל שחלה
ישיבת תורת חיים (מוסקבה)

ישיבת תורת חיים (Торат Хаим) היא ישיבה חרדית-ליטאית הממוקמת בפרברי העיר מוסקבה, בירת רוסיה. בשנת תשמ"ט (1989), כשהשלטון הקומוניסטי בברית המועצות החל להתרופף, נשלחו למוסקבה, ביוזמתו של הרב משה סולובייצ'יק מציריך, הרב אלכסנדר אייזנשטט והרב יצחק זילבר לבדיקת האפשרות להקמת הישיבה במקום. בהמשך הקים הרב סולובייצ'יק בציריך ועד במטרה לנהל את פעילות הישיבה. במשך שנותיה שינתה הישיבה את פניה ואת מיקומה כמה וכמה פעמים. תחילה שכנה בדירות שונות בעיר מוסקבה, ובהמשך התמקמה במתחמים שיועדו לבתי הבראה, מחוץ לעיר. היום שוכנת הישיבה באזור כפרי, בבניין שנרכש לשם כך, בסמוך לכפרים פפובקה וחריפן בראיון רמנסקי שבמחוז מוסקבה. הרב יצחק זילבר נהג להגיע לישיבה בחגים - פסח וסוכות. בשנותיו האחרונות היה מגיע אליה בפסח הרב משה שפירא. הר"מים בישיבה הם רבנים מישראל המגיעים במהלך השנה לתקופות של שבועיים בכל חודש ומתחלפים ביניהם. בעבר לימדו בה הרבנים: שמעון פוזנר (שאף שימש בה כראש ישיבה), אלכסנדר אייזנשטט, דוד קרוגר, יעקב סקובן, שמעון סוסקין, צבי פטלס ואלכסנדר חייט. נכון ל-2013 מלמדים הרבנים: מרדכי קולביאנסקי, אליהו טבגר, אליהו נחמן ווגנפירר, ומשה אקסלרוד. לאחר פטירת הרב משה סולובייצ'יק ופירוק הוועד בציריך התמנה הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן לנשיא הישיבה, והרב משה לבל לתפקיד ראש הישיבה. מנהל הישיבה הוא הרב אלכסנדר אייזנשטט. הלימודים בישיבה מיועדים לצעירים, תושבי חבר המדינות. נכון ל-2013 לומדים בה כשישים תלמידים. הם מגיעים אליה, בדרך כלל, אחרי סיום הלימודים בבית הספר בגיל 17–20. כרוב רובם של יהודי ברית המועצות לשעבר, מגיעים התלמידים אליה ללא רקע תורני כלשהו ואף ללא ידיעת השפה העברית. הם שוהים בה 3–4 שנים בממוצע. רובם נשלחים לאחר מכן לישיבות חרדיות בישראל, אנגליה וארצות הברית, וחלקם ממשיכים את לימודם בכולל במוסקבה. תוכנית הלימודים בישיבה דומה לתוכנית הלימודים בישיבות וכוללת שיעורים בגמרא בחומש, בהלכה ובמוסר. היום מחולק לשלושה סדרי לימוד עצמי בחברותא והתלמידים מחולקים לפי רמות. התלמידים יוצאים לביתם, לתקופת בין הזמנים, רק פעמיים בשנה - שבועיים אחרי פסח ושבועיים אחרי סוכות. בשאר ימות השנה, כולל חגים, נמצאים התלמידים בישיבה. יהודים רבים מתושבי מוסקבה והסביבה נוהגים להגיע לישיבה לשבתות ולחגים כדי לשמוע את השיעורים והשיחות הנמסרים בימים אלה. בכל שנה עורכת הישיבה בחול המועד סוכות בירושלים כנס למאות בוגריה בישראל. חלק מבוגרי הישיבה עוסקים בהרבצת תורה ובקירוב רחוקים ברוסיה ובישראל - במסגרת הארגון "תולדות ישורון", בכולל "ברכת יצחק" במוסקבה, בכולל בסראטוב, בישיבה ליוצאי רוסיה בווינה ועוד. בשנת 2006 הוציא הרב צבי פטלס ספר ברוסית בשם "המאושרים - יומנו של מלמד". הספר מתאר ברובו את הווי החיים בישיבה מנקודת ראותו של ר"מ בישיבה, החל משנותיה הראשונות סמוך לנפילת ברית המועצות. תלמידי הישיבה בתחילת שנות התשעים. הרב משה לבל במרכז. מימין יושב רייכמן. לימוד בישיבה. יושב בקצה השולחן הרב צבי פטלס. חתונה של אחד מבני הישיבה תלמידי הישיבה מאזינים לשיעור גמרא (ה'תשע"א - 2011) מדיה וקבצים בנושא ישיבת תורת חיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת תורת חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת הרעב האירי

אנדרטת הרעב האירי (באנגלית: Irish Hunger Memorial) היא אנדרטה שעוצבה על ידי האמן בריאן טולה ואדריכל הגנים גייל ויטר לייד וממוקמת בדרום רובע מנהטן של העיר ניו יורק (אזור בטרי פארק). האנדרטה משמשת כאתר הנצחה וכאתר להעלאת המודעות לרעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד באמצע המאה ה-19, שבעטיו מתו מאות אלפי אנשים. האנדרטה נפתחה לציבור ב-16 ביולי בשנת 2002. לאנדרטה מבנה ייחודי, שבו משולבים סלעים, אדמה, צמחים ופרחים מאירלנד במבנה המזכיר בצורתו קוטג' אירי מן המאה ה-19. ציטוטים על הרעב נמצאים על קירות המעבר הצד הצפוני, ניתן לראות את הגינה השקפה מהגינה העליונה המעבר בין הצד המערבי למזרחי הפינה הדרום מזרחית מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הרעב האירי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת הרעב האירי
קאנטרי קלאב

קאנטרי קלאב (בעברית: מועדון שדה) הוא מועדון ספורט ששוכן בדרך־כלל מחוץ למרכזי הערים, ובו מתקני ספורט שונים. מתקני הספורט שונים ממועדון למועדון, כשבין המתקנים המקובלים הם בריכת שחייה, מגרש טניס, מגרש גולף, מועדון פולו, מועדון רכיבה על סוסים, מגרש כדורגל וחדר כושר. מקור הרעיון בארצות הברית, ומועדונים כאלה גם נפוצים בבריטניה, באוסטרליה ובמדינות נוספות. על פי רוב פועלים מועדוני שדה כמועדוני חברים המעודדים חברות על בסיס שנתי. במועדוני שדה רבים בארצות הברית היו מקובלים בעבר כללים נוקשים של קבלה למועדון, כאשר לא התאפשר לבני מיעוטים אתניים או דתיים (כגון שחורים, היספאנים או יהודים) להתקבל לחברות במועדון – אך כיום בחלק גדול מהמועדונים האמריקאיים המצב השתנה, בין השאר בזכות חקיקת חוקים נגד אפליית מיעוטים. הקאנטרי קלאב הראשון בישראל הוקם בתל אביב ב-1965 בסמוך לצומת גלילות. המועדון התפרש על שטח של 11 דונם והציע בין השאר מקפצה ובריכה אולימפית, 11 מגרשי טניס ו-600 מקומות חנייה. הוא פעל ברציפות עד שנת 2004. בשנות ה-70 הקימה ההסתדרות באמצעות חברת העובדים והפועל רשת מתקני קאנטרי.. כיום רוב הערים הגדלות מפעילות קאנטרי עירוני לרווחת התושבים. בישראל קאנטרי קלאב הוא מתחם המיועד לפעילות ספורטיבית שיכלול בריכת שחייה פתוחה ומקורה, חדר כושר, מגרשי טניס, מגרשי כדורסל, מגרשי קטרגל ומתחם טניס שולחן. וכן מתקנים התומכים בכך כגון קפיטריה, מלתחות, לוקרים, סאונה, וסטודיו לחוגי כושר כגון מחול אירובי, יוגה, פילאטיס, ספינינג, זומבה ועוד. מוֹעֲדוֹן שָׂדֶה במילון שימוש כללי (תשנ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית מתקני ספורט ונופש לכל בני המשפחה, דבר, 22 בספטמבר 1965 אודות הרשת - רשת הקאנטרי, באתר רשת הקאנטרי, ‏1 באוגוסט 2016