laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
PyGTK

PyGTK ( בעברית: פַּי גִי טִי קֵיי) היא ספריה בשפת התכנות פייתון אשר מאפשרת לעשות שימוש בספרית GTK באמצעות פייתון. GTK היא ספריה שמספקת כלים לפיתוח GUI (ממשק משתמש גרפי). PyGTK היא תוכנה חופשית והיא שוחחרה תחת הרישיון LGPL. היא הושקה לראשונה בשנת 2011 ופותחה על ידי צוות ששמו "PyGTK Core development team", שמונה כ-6 אנשים. המחבר המקורי של הספרייה הוא מפתח ה-GNOME ג'יימס הנסטרידג' (James Henstridge). PyGTK הוחלפה עם המעבר לגרסה 3 של GTK, בספריה אחרת ששמה PyGObject. ספריה זו אמורה לשפר את הדיליי בין עדכונים של GTK לבין הגעתם לספריות אשר מאפשרות להריצה בשפות אחרות (כמו PyGTK). בנוסף, הספרייה אמורה להפחית צורך בתחזוקה של התוכנה ובכך להוריד עומס מן המפתחים. תוכנית זו תציג על המסך חלון שגודלו 200x200 פיקסלים עם המילים "Hello World" בפנים. import gtk # ייבוא הספרייה def create_window(): # הגדרת פעולה שיוצרת חלון בגודל 200 על 200, לצורך נוחיות וסדר בקוד window = gtk.Window() # הגדרת אובייקט חדש של חלון window.set_default_size(200, 200) # הגדרת גודלו כ 200 על 200 פיקסלים window.connect("destroy", gtk.main_quit) # מגדירים כך שהחלון ייסגר כאשר לוחצים על האיקס label = gtk.Label("Hello World") # מוסיפים תווית עם הטקסט window.add(label) # מוסיפים לחלון את התווית label.show() # מציגים את התווית window.show() # מציגים את החלון create_window() # קוראים לפעולה שיוצרת חלון שהוגדרה לעיל gtk.main() # ממשיכים להציג את המסך ומקשיבים לאירועים נוספים Anaconda Installer BitTorrent Deluge Emesene Exaile Flumotion Gajim gDesklets Gedit GIMP GNOME Sodoku Gramps Gwibber Jokosher puddletag PyMusique Pybilographer Trython ROX Desktop SoundConverter Ubiquity Ubuntu Software Center Wing IDE Comix GTK Tkinter Pygame GUI Python אתר האינטרנט הרשמי של PyGTK (באנגלית) PyGObject - התוכנה שהחליפה את PyGTK. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרארי P80/C

פרארי P80/C (באיטלקית: Ferrari P80/C) היא מכונית מרוץ במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בשנת 2019. היא הוצגה במרץ 2019. היא נבנתה על פי בקשה של לקוח. היא מעוצבת על פי בקשתו של הלקוח בהשראת הדינו 206 S ופרארי 330 P3/P4, ומבוססת על גרסת המרוץ של הפרארי 488, פרארי 488 GT3. בפנים המכונית הוסר כל רכיב שאינו נצרך למכונית. היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 3.9 ליטר טווין טורבו. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. מדיה וקבצים בנושא פרארי P80/C בוויקישיתוף אחת ויחידה למסלול: פרארי P80/C, באתר קארטיוב, ‏26 במרץ 2019
חלקת סיילם

חלקת סיילם (באנגלית: Salem's Lot) הוא ספרו השני של הסופר האמריקני סטיבן קינג. הסיפור עוקב אחר בן מיר, סופר, שחוזר לביקור בעיר בה הוא גדל בין גילאי 5 ל-9 בשם "חלקת ירושלים" (שמכונה בקיצור "חלקת סיילם" JeruSalem) במיין, והתמודדתו עם הגילוי שתושבי העיירה הופכים לאיטם לערפדים. קינג חוזר לעיירה הבדיונית סיילם בסיפורים קצרים שכתב מאוחר יותר, שפורסמו באוסף הסיפורים הקצרים שלו "משמרת לילה" (1978). בזמן שיצא לאור הספר היה מועמד לפרס הפנטזיה העולמי ב-1976, ומספר שנים לאחר היה מועמד לפרס לוקוס עבור ספר הפנטזיה הטוב ביותר של כל הזמנים ב-1987. בשתי ראיונות נפרדים בשנות ה-80, קינג אמר שמכל ספריו, "חלקת סיילם" הוא הספר האהוב עליו. קינג אמר בראיון לפיל קונסטנטין למגזין "Highway Patrolman" ”במידה מסוימת זה הסיפור האהוב עלי, בעיקר בגלל מה שהוא אומר על עיירות קטנות. הן סוג של אורגניזם גווע בימינו. הסיפור הוא מאוד קרוב לבית שלי. יש לי מקום מיוחד בליבי כלפיו.” 'Salem's Lot מתוך אתר isfdb.org Eric Norden, ‏STEPHEN KING: PLAYBOY INTERVIEW מתוך מגזין "פלייבוי", יוני 1983 Phil Konstantin, ‏An Interview with Stephen King מתוך מגזין "The Highway Patrolman", יולי 1987
לודוויג הילד

לודוויג הילד (893 - 20/24 בספטמבר 911), המכונה לעיתים לודוויג השלישי או לודוויג הרביעי, היה מלך פרנקיה המזרחית משנת 900 ועד מותו בשנת 911 והיה השליט האחרון של השושלת הקרולינגית שם. הוא ירש את אביו, המלך ארנולף מקרינתיה בשנת 899, כשהיה בן שש ומלך עד מותו בגיל 17 או 18. לודוויג ירש גם את כתר לותרינגיה עם מותו של אחיו למחצה הלא חוקי זבנטיבולד בשנת 900. בתקופת שלטונו המדינה נהרסה בפשיטות מגיאריות. לודוויג נולד בספטמבר או באוקטובר 893 באלטטינג, דוכסות בוואריה. הוא היה בנם הלגיטימי היחיד של המלך ארנולף מקרינתיה ואשתו, אוטה, חברת השושלת הקונרדינית. היו לו לפחות שני אחים: אחיו הבכור, הלא חוקי זוונטיבולד, ששלט בלותרינגיה, ואח אחר בשם רטולד, ששלט לזמן קצר על ממלכת איטליה. לודוויג הוכתר בפורשהיים ב-4 בפברואר 900. זוהי ההכתרה המלכותית המזרח-פרנקית המוקדמת ביותר שעליה ידוע כי קיימים רשומות. לודוויג היה שליט חלש, לעיתים קרובות חולה, ובשל גילו הצעיר, מושכות השלטון היו לגמרי בידי אחרים - האצילים והבישופים. ואכן, ההכתרה הייתה כנראה תוצאה של העובדה שלודוויג מעט יכול היה להרוויח על חשבון האצילים. המשפיעים ביותר מבין חברי המועצה של לודוויג היו האטו הראשון ושלמה השלישי (בישוף קונסטנץ) . שני אלה הם שהבטיחו כי בית המלוכה החליט לטובת הקונרדינים נגד בית באבנברג בעניין דוכסות פרנקוניה. הם מינו את אחיינו של לודוויג, קונראד כדוכס. בשנת 903 פורסמו תקנות המכס של רפלשטטן בתקופת שלטונו של לודוויג, תקנות המכס הראשונות בחלק של מזרח פרנקיה באירופה. בשנת 900, במהלך הפלישות ההונגריות לאירופה, צבא מגיארי הרס את בוואריה. קבוצה נוספת של מגיארים הובסה על ידי לואיטפולד, מרקיז בוואריה והבישוף ריכר מפסאו. בשנת 901 הם הרסו את דוכסות קרינתיה. בשנת 904 לודוויג הזמין את קורסן (Kurszán), מנהיג המדיארים, למשא ומתן, אבל הרג אותו ואת משלחתו. בשנת 906 פגעו המאגירים פעמיים בדוכסות סקסוניה. בשנת 907 הם הטילו תבוסה כבדה על הבווארים שפלשו להונגריה, והרגו את המרקיז לואיטפולד ואצילים בכירים רבים בקרב פרסבורג. בשנה הבאה הגיע תורם של סקסוניה ותורינגיה, ובשנת 909 של אלמאניה. אולם עם שובם, ארנולף, דוכס בוואריה הביס אותם על נהר רוט, אך בשנת 910 הם, בתורם, ניצחו את צבאו של לודוויג הילד בקרב באוגסבורג . לודוויג עצמו ניסה להשתלט קצת על הצבא כשהתבגר, אך לא הצליח מול המגיארים. צבאו נהרס באנסבורג בשנת 907. במצב של ייאוש, וייתכן שסבל מדיכאון חמור, מת לודוויג בפרנקפורט אם מיין ב-20 או 24 בספטמבר 911, בן שבע עשרה או שמונה עשרה. לודוויג נקבר במנזר סנט אמראם ברגנסבורג, שם נקבר אביו ארנולף מקרינתיה. מותו הביא לסוף הענף המזרחי (הגרמני) של השושלת הקרולינגית. החלל הנותר במזרח הקרולינגי התמלא בסופו של דבר בשנת 919 על ידי משפחתו של היינריך הצייד, בן דודו, ובישר את תחילתה של השושלת האוטונית. עם זאת, בשנת 911 בחרו הדוכסים של פרנקיה המזרחית את קונראד מפרנקוניה כמלך פרנקיה המזרחית, ואילו האצילים של לותרינגיה בחרו כמלך את שארל התם, מלך פרנקיה המערבית. מדיה וקבצים בנושא לודוויג הילד בוויקישיתוף Györffy, György (1959). "Tanulmányok a magyar állam eredetéről". Budapest: Akadémiai Publishing Company. Andrew L. Simon, Istvan Lazar (2001). Transylvania: A Short History. ISBN 1-931313-21-0. Gwatking, H. M., Whitney, J. P., et al.
בנק (כפר)

בנק (בהונגרית: Benk) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית בנק קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 519 תושבים ובשנת 2020 רק 449 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. יהודים חיו בבנק במאה ה-18 ובמאה ה-19. הכפר קיבל את שירותי הדת מקהילת מאנדוק ובשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר בשואת יהודי הונגריה מדיה וקבצים בנושא בנק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנק (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי בנק שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
משה צארום

מארי משה צארום (במקור: צַארֻם; ה'תרל"ה – כ"ו באלול ה'תשי"א; 1875 – 27 בספטמבר 1951) היה רב תימני, תלמידו המובהק של מארי יחיא קאפח וממשיך דרכו. נולד ליוסף בן יחיא צארום בעיירה יפיד שבמחוז חימה בתימן בשנת ה'תרל"ה (1875). אביו עסק לפרנסתו במסחר בדים עם כפרי הסביבה, ומשפחתו הייתה נחשבת עשירה. בקטנותו למד תורה אצל מארי נסים אלחריזי ומארי דוד רצאבי (תלמידו של מהרי"ץ). בגיל 15, בשנת ה'תרנ"ד (1894), עזב את משפחתו ונסע ללמוד תורה בבית מדרשו של מארי יחיא קאפח בצנעא. בתחילה גר בבית רבו שמילא את צרכיו, ולמד בנחת תלמוד ופוסקים. בשנת ה'תרנ"ט (1899) נשא לאישה את נעמה נכדתו של מארי חיים קורח, וממנה נולדו לו שני בנים ובת: יוסף, יחיא ושמעה. לאחר מכן שב לעירו יפיד, והתמנה לרב היישוב. בסביבות שנת ה'תרס"ה (1905) חזר לצנעא והחליט להשתקע בה. מצבו הכלכלי בצנעא היה קשה, והוא התפרנס מלימוד תינוקות ומשחיטה ובדיקה אצל הקצבים, כאשר הזדקן רבו מארי יחיא קאפח. עלה לארץ מבין האחרונים מצנעא, בשנת ה'תש"י (1950), למחנה "עין שמר". התיישב בהרצליה, שם גרו בניו יחיא ויוסף. לאחר שהתגברה מחלתו חזר למחנה "עין שמר". נפטר בעיירה כרכור ביום חמישי כ"ו באלול ה'תשי"א (1951), בגיל 75 בערך. על מצבתו נכתב: ”פה נטמן הגאון הדרשן הגדול דגל התורה, מעיין החוכמה, ארי שבחבורה, פטיש החזק, המורה החרוץ, אב"ד בעיר הבירה צנעא תימן, מוכתר בענווה, כה"ר משה בן יוסף צארֻם”. נכדו הוא הרב משה צארום, סופר סת"ם מומחה ומעבד עורות לכתיבה. היה גדול בתורה, חריף ובקי, ונחשב לאחד מגדולי למדני התלמוד בצנעא. היה מאחרוני העוזבים את בית המדרש, ופעמים רבות היה נשאר לבדו בבית המדרש עד אחרי שעת חצות. אהב להתמקד בלימודו בדברי האחרונים ולדון בהם. דרך לימודו הייתה דרך העיון והבקיאות, כפי שכותב עליו מארי שלום קורח בספר איגרת בוכים: ”שכבר נמצא בין תלמידיו תלמיד מופלג במקרא במשנה ובגמרא, בקי בכל ספר היד החזקה ובפוסקים, יודע בהגדה ובמדרשים ה"ה כה"ר משה בן מר יוסף אלצארֻם” רבו מארי יחיא קאפח כינה אותו "החכם השלם הוותיק", והוא היה מבין היחידים שלהם העניק "כתב סמיכה" על בקיאותם בתורה. בבית המדרש הוא ישב לימינו של מארי יחיא קאפח, והיה מן התלמידים הבודדים אשר מארי יחיא קאפח הסמיך. לאחר פטירת מנהיגי פלג הדרדעים, מארי יחיא קאפח ומארי יחיא אביץ', נחשב לאחד מגדולי הלמדנים בפלג ורבים היו מפנים אליו שאלות. ליקוטי שושן – הגהות ופירושים לסידור "עץ חיים" שערך מהרי"ץ. בספר מפנה מספר פעמים לרבו מארי דוד רצאבי. קונטריס "הערה" – בירור המנהג שהתחדש בתימן לכפול את המילים "ה' אלהיכם אמת" על ידי שליח הציבור בסוף קריאת שמע. תשובות בהלכה, אחת מהן בהלכות נידה (פורסמה בספר האסיף). מארי יחיא קאפח דרדעים ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 510 ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 510 ד"ר משה גברא (עורך), רבי שלום רדאעי וחיבוריו: תאניה ואניה, האסיף ומערכי לב, ספר האסיף
חשוכי עלים

חֲשׂוּכֵי עלים (שם מדעי: Psilotopsida) היא מערכה של שרכנים שהם צמחים וסקולריים חסרי זרע, הכוללת את סדרת הפסילופיטים (Psilotales) ואת סדרת האופיוגלוסאים (Ophioglossales). מדיה וקבצים בנושא חשוכי עלים בוויקישיתוף חשוכי עלים, באתר ITIS (באנגלית) חשוכי עלים, באתר NCBI (באנגלית) חשוכי עלים, באתר Tropicos (באנגלית) חשוכי עלים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרארי 458 ספציאלה

פרארי 458 ספציאלה (באיטלקית: Ferrari 458 Speciale) היא מכונית ספורט במרכב קופה בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי פרארי בין השנים 2014–2015. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2013, הייצור החל בשנת 2014. היא מבוססת על הפרארי 458 איטליה ומהווה כגרסה יותר חזקה וקלת משקל ל-458 איטליה. נערכו מספר שינויים העיצוב לעומת הפרארי 458 איטליה, עיקר השינוי הוא בפגוש הקדמי ופנים המכונית. המכונית עשויה ברובה מסיבי פחמן להורדת המשקל ושיפור אווירודינמיות. היא כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.5 ליטר המספק 605 כ"ס ב-9,000 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 325 קמ"ש. היא גרסת הגג הנפתח לגרסה הבסיסית, היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2014, הייצור שלה הוגבל ל-499 יחידות. היא כוללת את אותו מנוע אך כאן הוא מספק 596 כ"ס ב-9000 סל"ד ומומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6000 סל"ד. הגג עשוי מאלומיניום ופתיחתו או סגירתו אורכת 14 שניות. הגרסה הסגורה הגרסה הפתוחה מדיה וקבצים בנושא פרארי 458 ספציאלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרארי 458 ספציאלה (באנגלית) Ferrari 458 Speciale world debut in Frankfurt [videos], Motor1.com (באנגלית) פרארי 458 Speciale: עוד כוח, פחות משקל - אוטו, באתר www.auto.co.il תערוכת פריז: פרארי 458 ספציאלה, עכשיו הרודסטר - אוטו, באתר www.auto.co.il מאת cartube, פרארי 458 ספציאלה A עם 605 כ"ס תוצג בפריז - cartube, באתר www.cartube.co.il
ליאוצ'נג

לְיָאוצֶ'נְג (בסינית: 聊城; בפין-יין: Liáochéng) היא נציבות עירונית במערב מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. הנציבות משתרעת על פני 8,643 קמ"ר וגובלת בבירת המחוז ג'ינאן ובטאיאן (אנ') מדרום-מזרח, בדג'ואו (אנ') מצפון-מזרח ובמחוזות חביי וחנאן ממערב. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 5,952,128 תושבים, מתוכם 2,006,546 בשטחה האורבני. התעלה הגדולה זורמת במרכז העיר. בתקופת שושלת סונג, אזור ליאוצ'נג של היום כלל את מחוזות בו וג'י. בשנת 2007, העיר הוכתרה כאחת מעשר "הערים החיות בסין" על פי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", שפורסם בפורום פסגת הערים הסיניות בבייג'ינג 2007. רוסיה נברז'ניה צ'לני, טטרסטן, רוסיה (מ־2009) אוסטרליה בלקטאון (אנ'), ניו סאות' ויילס, אוסטרליה (מ־14 באוקטובר 2003) קוריאה הדרומית קוואנגמיאנג (אנ'), קוריאה הדרומית (מ־3 במאי 2005) מדיה וקבצים בנושא ליאוצ'נג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליאוצ'נג China: Shāndōng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de "China's Top 10 Most Livable Cities". hnloudi.gov.cn. Hunan Loudi Official Government. 2012-03-28. אורכב מ-המקור ב-2013-04-10. נבדק ב-2014-08-04. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'וזף קסא-וובו

ז'וזף קסא-וובו (בצרפתית: Joseph Kasa-Vubu‏; 1917 - 24 במרץ 1969) היה הנשיא הראשון של הרפובליקה של קונגו (כיום נקראת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). תקופת שלטונו ארכה חמש שנים, מ-1960 ועד 1965. קסא-וובו צמח משורות ה-ABAKO ‏ (Association des Bakongo) של שבט הבקונגו באגן נהר הקונגו. בבחירות שהתקיימו לקראת הענקת העצמאות לקונגו, הייתה מפלגת האבאקו שלו השנייה בגודלה ונוצר מרוץ להקמת קואליציה, בינו לבין פטריס לומומבה שמפלגתו הייתה הגדולה ביותר, עם מעט פחות מ-30% מהקולות. תחילה הודיע קסא-וובו כי הצליח לגבש רוב להקמת ממשלה, אולם לאחר יומיים הושגה הסכמה על הקמת קואליציה בראשות לומומבה, כאשר קסא-וובו יהיה לנשיא. ב-24 ביוני 1960, נבחר קסא-וובו לנשיא בהצבעה משותפת של בית הנבחרים והסנאט והוא היה לנשיא הראשון לאחר קבלת העצמאות מבלגיה ב-30 ביוני 1960. המדינה הצעירה הייתה טרודה בבעיות פוליטיות וצבאיות קשות, וכן במאבק בתנועות מקומיות בדלניות. הממשלה המרכזית שותקה בשל חילוקי הדעות בין קסא-וובו השמרן לבין ראש הממשלה הלאומני פטריס לומומבה. ב-5 בספטמבר 1960 הודיעו קסא-וובו ולומומבה זה על פיטוריו של זה, ביוצרם סבך שהותר רק 9 ימים לאחר מכן כאשר מובוטו ססה סקו תפס את השלטון בברכת קסא-וובו. לומומבה נמסר לידי הכוחות הבדלניים באזור קטנגה הדרומי ונהרג שם. במשך חמש השנים הבאות היה קסא-וובו נשיא מעל שורת ממשלות חלשות. הוא מינה ביולי 1964 את מנהיג הבדלנים הקטנגים מואיז צ'ומבה לתפקיד ראש הממשלה, במטרה לגייס שכירי חרב אירופים למלחמה במרידות. מובוטו שוב תפס את השלטון וב-25 בנובמבר 1965 הדיח את קסא-וובו ונאמניו ומינה עצמו לראש המדינה. היה נשוי להורטנז נגומה מסונדה ולהם תשעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף קסא-וובו בוויקישיתוף ז'וזף קסא-וובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קבוצת־־מיעוט הקימה ממשלה בקונגו, דבר, 9 ביוני 1960 ש. שפיר, ההסדר בקונגו, דבר, 26 ביוני 1960 חוששים שקונגו הבלגית תתפצל ביום עצמאותה לכמה מדינות נפרדות, חרות, 20 ביוני 1960 לומומבה ירכיב ממשלה בקונגו, דבר, 22 ביוני 1960 לומומבה זכה בהצבעת אימון כראש ממשלת קונגו - קאסבובו נשיא, הצופה, 26 ביוני 1960
טטרמטר יאמבי

טטרמטר יאמבי הוא מערכת מקצב בשירה המתייחס לשורה המורכבת מארבע רגליים אמביות. המונח מבוסס על שיטת המדידה הכמותית הנוהגת בניתוח שירה יוונית הקלאסית, שבו "אמבר" מורכבת מהברה קצרה ואחריה הברה ארוכה. המונח אומץ על מנת לתאר את המד המקביל בפסוק הדגיש-סילבי, כפי שהורכב באנגלית, גרמנית, רוסית ושפות אחרות. כאן, "iamb" מתייחס להברה לא מודגשת ואחריה הברה מודגשת. שורה של טטרטרמטר איאמבי מורכבת מארבע רגליים כאלה ברציפות: da DUM da DUM da DUM da DUM × / × / × / × / דור עמי והווה אהבתי (כריסטופר מרלו, " הרועה הנלהב לאהבתו") (עמנואל שיקאנדר, ליברטו ל"חליל הקסם") × / × / × / × / אדון עולם אשר מלך (שורת הפתיחה של אדון עולם) "Master of the world who reigns". See Adon Olam.
חיים כסאר

האם התכוונתם ל... מארי חיים כסאר (בן סלימאן) (1859–1912) – משפר ייצור בתי התפילין בתימן מארי חיים כסאר (בן שמואל) (1997-1905) – מחבר הפירוש "שם טוב" על הרמב"ם
סטארפלסט

סטארפלסט תעשיות בע"מ המוכרת בשם המקוצר "סטארפלסט" היא חברה פרטית ישראלית שמייצרת מוצרי צריכה מפלסטיק. החברה מעסיקה כ-650 עובדים בשני מפעלים: האחד בישראל (כ-350 עובדים) והשני ביוסטון, טקסס (כ-300 נוספים). החברה נוסדה בשנת 1967 על ידי סניור שוורץ. מפעל הייצור הראשון שלה הוקם במגדל העמק. החברה התרחבה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ועברה לאזור התעשייה אלון תבור. בהמשך הצטרפו לעסק המשפחתי ילדיו של שוורץ - יוסי, איריס ודני. סטארפלסט הייתה מראשוני יצואני מוצרי הפלסטיק בישראל וזכתה להכרה עם קבלת פרס "יצואן מצטיין" מראש הממשלה דאז מנחם בגין ב-1977. החברה היא בין היצואנים הגדולים בארץ וקיבלה בשנת 2013 פרס יצואן מצטיין מנמל חיפה. בשנת 2005 פרצה שרפה באתר הייצור באלון תבור וכילתה את רוב המפעל. בין השנים 2006–2007 החברה עסקה בשחזור והקמה מחדש של המפעל. בשנת 2008 קיבל סניור שוורץ, מייסד המפעל, את פרס ישראל להתאחדות התעשיינים. בשנת 2012 פרש סניור שוורץ מניהול החברה וקיבל תפקיד כבוד של נשיא, עת העביר את הניהול לילדיו. בשנת 2017, לאור הגדלת מכירות משמעותית בארצות הברית, הוקם ביוסטון אתר יצור נוסף. בשנת 2014 סטארפלסט אמצה את בית זינגר, בית לילדים בני 5–18 שהורחקו מבתיהם בכוח צו בית משפט. החברה היא אחד מהמעסיקים הגדולים בישראל של בעלי צרכים מיוחדים, כאשר הם מהווים כעשרים אחוז מעובדי הייצור. על כך, קיבלה החברה ציון לשבח מטעם עמותת מעלה - עסקים מנהיגים אחריות חברתית בשנת 2015 על קליטת עובדים עם מוגבלות. אתר החברה היצואנים במרכז: 25 היצואנים הגדולים של נמל חיפה התכנסו למפגש השלישי של כנס פורום היצואנים הבכירים, לדיאלוג שכולו שיתוף פעולה ודיון בהרחבת אפשרויות היצוא שריפת ענק כילתה מפעל פלסטיק ליד עפולה, באתר ynet, 2 בנובמבר 2005 עמיר קורץ, "ברמן בת"א מכובד יותר מעובד תעשייה?", באתר כלכליסט - www.calcalist.co.il, ‏2008-08-12 ברכות לזוכים באות הגיוון בעסקים ע"ש דב לאוטמן 2015, באתר מעלה, ‏2015-06-08
עגור (סוג)

עגור (שם מדעי: Grus) הוא סוג של עופות במשפחת העגוריים. זה הוא הסוג הגדול במשפחה, והוא מכיל 12 מינים מתוך 15 המינים שיש במשפחה זו (לצד שני מיני עגור הכתר וכן המין עגור כרבלתי). בישראל המינים עגור אפור ועגור חן הם מינים חולפים, אשר לעיתים עוצרים לשהייה קצרה, בעיקר בשמורת החולה. בתרבות יפן מקובל לייחס לעגור מזל טוב. סיפורה של סדקו ססקי ואלף עגורי האוריגמי שקיפלה הפך למפורסם גם מחוץ ליפן. מדיה וקבצים בנושא עגור בוויקישיתוף עגור, באתר ITIS (באנגלית) עגור, באתר NCBI (באנגלית) עגור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עגור, באתר GBIF (באנגלית) קרן העגורים הבינלאומית (באנגלית) יוסי אשבול, עידן יוסף, עגור החן מבקר בארצנו, News1
אלקטריאון

במיתולוגיה היוונית, אלקטריאון (ביוונית עתיקה: Ἠλεκτρύων) היה מלך טירינס ומיקנה. אלקטריאון היה בנם של פרסאוס ואנדרומדה, ולו שמונה אחים ואחיות. נישא לאחייניתו אנקסו (אנ') או לאורידיצה (אנ'), בתו של פלופס. אשתו ילדה את בתם אלקמנה ותשעה בנים. נולד לו בן נוסף מחוץ לנישואים. על פי המיתולוגיה, שישה מצאצאיו של מסטור, אחיו של אלקטריאון, הגיעו למיקנה כדי לתבוע את חלקם בממלכה. כאשר אלקטריאון סירב לדרישתם, הם הניסו את עדרו. התפתח מאבק בינם ובין בניו של אלקטריאון, ובסופו נותר בחיים רק אדם אחד מכל צד. אוורס, שנותר בחיים, מכר את העדר לאמפיטריאון, בעלה של אלקמנה, וזה החזיר את העדר לאלקטריאון, אך בטעות הרג את אלקטריאון כאשר זרק את אלתו לעבר אחת הפרות. אחיו של אלקטריאון מלך במקומו, האשים את אמפיטריאון ברצח והגלה אותו. נכדו של אלקטריאון, שנולד לבתו אלקמנה לאחר שזאוס חשק בה, הוא הרקולס. William Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, London (1873). "Ele'ctryon" , Amphi'tryon ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 62

כביש 62 הוא כביש עתידי הצפוי להחליף את כביש 60 במקטע שבין מחלף גבע בנימין לדיר שרף. אורך הכביש העתידי הוא 64 ק"מ. ב-2018 פורסמה התוכנית של משרד התחבורה שבה חלקים מסוימים של כבישים ימוספרו מחדש. כביש 60 הוא אחד מהם: הקטע שבין מחלף גבע בנימין לצומת דיר שרף (ללא הכביש בשטח הרשות הפלסטינית בין דיר שרף לג'נין) צפוי להיות שייך למספור הכביש החדש.
רנטו מורדו

רנטו מורדו (Renato Mordo;‏ 3 באוגוסט 1894 – 5 בנובמבר 1955) היה במאי תיאטרון ממוצא יהודי-יווני ויהודי-אוסטרי. ביים למעלה ממאתיים מחזות ואופרות בתיאטראות צ'כיה, פולין, גרמניה, יוון וטורקיה וכן בתיאטרון הבימה. נולד בווינה, להורים יהודים (אב מקורפו ואם מווינה) שהמירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. למד תולדות האמנות וגרמנית באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. לאחר שבגר, ב-1917, החל לביים בתיאטרון באוסטי נד לבם (אאוסינג) ובקטוביץ. ב-1920 עבר לביים בתיאטרון המדינה באולדנבורג, שם היה למנהל האמנותי של התיאטרון ויזם את המודרניזציה שלו, פתיחתו לכל המעמדות ורענון הרפרטואר. את רעיונותיו ביטא בכתבי העת שייסד - "כתבים דרמטורגיים של תיאטרון המדינה של אולדנבורג" (Dramaturgische Blätter of the Oldenburger Landestheater) ו-Der Ziehbrunnen. הוא יצר קשרים עם מקס ריינהרדט, שהיה למנטור שלו. ב-1923, על רקע חילוקי דעות עם הנהלת התיאטרון, לא חודש החוזה שלו. בשנים 1924–1925 היה מנהלו האמנותי של הפולקסתיאטר (Volkstheater) בווינה. בשנים 1925–1926 ניהל אמנותית את התיאטרון בברסלאו ובין השנים 1926–1928 עבד בתיאטרון הקומי בדרזדן. בין 1928 ל-1932 היה מנהל הדרמה והאופרה בתיאטרון המדינה בדרמשטאדט. מיד עם עליית הנאצים לשלטון עבר לתפקיד דומה בתיאטרון הגרמני בפראג וכן כיהן כמרצה באוניברסיטה הגרמנית למוזיקה ואמנויות הבמה של פראג. ב-1939 נמלט מצ'כיה ליוון, שם ייסד באתונה את האופרה הממלכתית של יוון, והיה מנהלה. אחת מהזמרות שגילה וטיפח הייתה מאריה קאלאס. בשנת 1943 נאסר כיהודי על ידי כוחות הכיבוש הנאצים ונשלח למחנה הריכוז חיידרי. הוא שוחרר עם נסיגת הכוחות הגרמניים מיוון שנה לאחר מכן. בעת מלחמת האזרחים ביוון צידד בעמדות הקומוניסטיות, אך לא היה חבר מפלגה. בין 1947 ל-1951 ביים ולימד אמנויות הבמה בבית האופרה של אנקרה. לאחר מכן שב לאתונה. בשנת 1952, הוזמן על ידי מכס ברוד לביים בתיאטרון הבימה, בה ביים את ההצגות "הציפור הכחולה" ו"מעשה בחייל". ב-1952 זכה בחוזה לבמאי האופרה הראשי של תיאטרון המדינה במיינץ, שם נפטר שלוש שנים מאוחר יותר. ב-1922, בעת שהותו באולדנבורג, המיר דתו לנצרות קתולית ונשא לאשה את השחקנית גרטרוד וסלי. לשניים נולד בן יחיד ב-1923 שנפטר ב-1985. אמו, רגינה, הלכה לעולמה במחנה ריכוז. Mordo, Renato. In: New German Biography (NDB). Volume 18, Duncker & Humblot, Berlin 1997, ISBN 3-428-00199-0, p. 91 תוכנית עשירה ל"הבימה" לעונה החדשה, על המשמר, 6 באוקטובר 1952 כתבות וסרטונים באתר רשת הטלוויזיה Südwestrundfunk סרט אודותיו דף אמן בתיאטרון הבימה
אינפורמליזם

אינפורמליזם הוא מונח בתולדות האמנות שנטבע בצרפתית על מנת לתאר מספר גישות לציור מופשט משנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. המונח כולל את כל זרמי ההפשטה שהתפתחו בצרפת וביתר מדינות אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, זאת בדומה לאקספרסיוניזם המופשט האמריקאי. בתוך זרם האינפורמליזם ניתן לאפיין מספר מגמות סגנוניות מובחנות, כגון ההפשטה הלירית, ציור החומר, אסכולת פריז, טאשיזם ואכזריות ארט. המונח שימש את מבקר האמנות הצרפתי, מישל טאפיה, בספרו משנת 1952, "Un Art Autre", על מנת לתאר סגנונות אמנותיים שהמשותף להם הוא התבססות על תהליכים אמנותיים לא פורמליים שלעיתים קרובות כרוכים בשימוש במחוות. טאפיה כינה אמנות זו כ"אחרת" (art autre) מפני שראה בה כמסמנת שבר ביחס למסורת הציורית הקודמת לה (הכינוי ניתן בהתייחס לאמנות מופשטת לא גאומטרית). באותה שנה בה פורסם ספרו של טאפיה הוצגה בפריז תערוכה בשם "אמנות אחרת" ("Un Art Autre"). בתערוכה הציגו האמנים הבאים: קרל אפל אלברטו בורי, ווילם דה קונינג, ז'אן דבופה, ז'אן פאטריה, ז'ורז' מתיו, ז'אן-פול ריופל וולס (אלפרד אוטו וולפגנג שולץ). אמנים חשובים נוספים שלקחו חלק בזרם זה הם: הנרי מישו, הנס הארטונג ופייר סולאז'. בתוך האינפורמליזם כל אמן מאפשר ביטוי חופשי לחומרים בהם הוא משתמש ולאיכויות שלהם, שנתפסות כבלתי צפויות, לצד גישה הדוגלת בשימוש אקראי במחוות אמנותיות; בכך האמן דוחה את אלמנט השליטה שיש בתפיסה המסורתית של ציור ושל התפתחותו של הציור, לפיה היצירה נוצרת מהרעיון שמוביל בתורו אל העבודה המוגמרת, אותה יכול הצופה לקרוא בחופשיות. ה"הרפתקה הציורית" בזרם האינפורמליסטי היא חדשה לגמרי: במקום לצאת מתוך המשמעות אל בניית הסימנים שיגלמו אותה, האמן מתחיל מיצירת הסימנים, להם הוא מעניק את המשמעות המתאימה. ביצירותיו של לורן ג'ימנז-בלאגואר (אנ'), למשל, שפת הסימנים עוברת הפשטה משמעותית כאשר מתאפשרת דרכה לערוך פרשנות אוניברסלית של שפה פרטית. המאפיינים של ציור מסוג זה הם: מחווה ציורית ספונטאנית, אוטומטיות, שימוש אקספרסיבי בחומר, היעדר דעות קדומות, ותפיסה לפיה המעשה הציורי מייצר את הרעיון והיצירה היא המקום והרגע בו האמן מגלה את עצמו; לעיתים מתווספים היבטים קליגרפיים לאמנות זו, כמו למשל בעבודותיהם של ז'ורז' מתיו, האנס הארטונג או פייר סולאז'. אנריקו אקטינו חוזה בלמס גרציה באריוס ווילי באומיסטר ואסקו בנדיני אלברטו בורי מאריו ססריני אדוארדו צ'ילידה ז'אן דובופה ז'אן פוטרייר אלזה גרמקו הנס הארטונג לורן ג'ימנז-בלאגואר לואיג'י מליס ז'ורז' מתיו אנרי מישו מנולו מילארס לוסיו מוניוז ארנסט וילהלם ניי ז'ורז' נואל סרגיי פוליאקוב רוברטו ל. פיגנאטרו מארי ריימונד ז'אן-פול ריופל פבלו סראנו פייר סולאז' ניקולא דה סטייל אנטוני טאפייס אמיליו ודובה מריה הלנה ויירה דה סילבה וולס רודריגו פרנזו אקספרסיוניזם מופשט אמנות מופשטת טאשיזם "Grandes Momentos del Arte - Ficha El informalismo europeo". www.artehistoria.jcyl.es. 2012-04-13. אורכב מ-המקור ב-2012-04-13. נבדק ב-2019-10-11. "Art informel – Art Term". www.tate.org.uk (באנגלית בריטית). Tate. נבדק ב-2019-10-11. Tate, ART INFORMEL, Tate Modern, ‏8 באוגוסט 2021 "Informalism, Abstract and Gestural Trends". types of art styles (בספרדית). 2018-01-31. נבדק ב-2019-10-11. Ramírez, Mari Carmen (2018). Contesting Modernity, Informalism in Venezuela, 1955–1975. Yale University Press. ISBN 9780300236897. Cook, Bernard A. (2001). Europe Since 1945: An Encyclopedia. United Kingdom, Garland. p. 49. ISBN 0815340575. "Rodrigo Franzão: Industrial strength stitching". textile art (באנגלית). 2019-10-07. נבדק ב-2019-10-07.