laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זוראב מנטשאשווילי

זוראב מנטשאשווילי (בגאורגית: ზურაბ მენთეშაშვილი, זוּראבּ מֶנתֶשאשווילי; נולד ב-30 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, ולזכותו 39 הופעות במדי נבחרת גאורגיה. מנטשאשווילי נולד ברוסתווי שבגאורגיה הסובייטית (אז חלק מברית המועצות וכיום בגאורגיה), והחל את הקריירה שלו במועדון הגאורגי אולימפי רוסתווי, משם עבר לקבוצת ויט ג'ורג'יה טביליסי. כשהיה בן 19 עבר לשחק בלטביה, בשורות הקבוצה הבכירה בליגת העל הלטבית, סקונטו ריגה, עמה זכה בשש אליפויות. מנטשאשווילי שיחק בריגה שבע שנים רצופות, מלבד גיחה לא מוצלחת למועדון הרוסי אלניה ולדיקווקז בשנת 2003. בשנת 2007 עבר לשחק בקבוצת ונטספילס וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות. לקראת עונת 2009/2010 הגיע מנטשאשווילי לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. מנטשאשווילי הובא לקבוצה על ידי המאמן אלי גוטמן במטרה שיהיה הקשר האחורי המוביל בקבוצה, במקומו של שי אבוטבול שנפצע לקראת תום העונה הקודמת, אך מנטשאשווילי לא הצליח להרשים, והיה זה אביחי ידין הצעיר שתפס את מקומו בהרכב. בסך הכל שותף מנטשאשווילי ב-25 משחקי ליגה במדי הפועל תל אביב, ובתום העונה זכה עמה בדאבל. מנטשאשווילי הבקיע שער אחד במדי הקבוצה, בניצחון 5–1 על ראפיד וינה באצטדיון בלומפילד, במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימה הקבוצה במקום הראשון. לקראת עונת 2010/2011 עבר מנטשאשווילי להפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. ב-8 בינואר 2011 ערך את משחקו האחרון בישראל, בהפסד הקבוצה 0–2 להפועל תל אביב. מנטשאשווילי סיכם על מעבר להפועל רמת גן, אך לבסוף לא שיחק בקבוצה וחזר לגאורגיה, שם חתם בקבוצת פ.צ. זסטפוני. בינואר 2013 חזר לקבוצת נעוריו, אולימפי רוסתווי, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בגאורגיה, עד שבשנת 2017 פרש ממשחק פעיל. מנטשאשווילי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת גאורגיה, במדיה ערך 40 הופעות וכבש שער אחד. סקונטו ריגה אליפות לטביה: 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004 הגביע הלטבי: 2000, 2001, 2002 ונטספילס אליפות לטביה: 2007, 2008 הגביע הלטבי: 2007 הפועל תל אביב אליפות ישראל: 2009/2010 גביע המדינה: 2009/2010 זוראב מנטשאשווילי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל זוראב מנטשאשווילי, באתר Transfermarkt זוראב מנטשאשווילי, באתר Soccerway זוראב מנטשאשווילי, באתר WorldFootball.net זוראב מנטשאשווילי, באתר National Football Teams זוראב מנטשאשווילי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt לי בוץ, זוראב מנטשאשווילי: נעים להכיר? לא בטוח, באתר ynet, 22 ביולי 2009 ענבל מנור‏, "רוי קין הגיאורגי", באתר וואלה, 30 ביולי 2009 אוסטרץ פרש: הפועל זו הקבוצה שהכי נהניתי בה, באתר ONE‏, 15 בספטמבר 2012 לי בוץ, מנטשאשווילי חתם בהפועל אשקלון, באתר ynet, 3 ביולי 2010
סומואה

S35 סומואה (צרפתית: SOMUA S35) היה טנק פרשים צרפתי משנות השלושים. הטנק כלל מספר חידושים אשר הפכו אותו לטנק הטוב ביותר של צרפת בשנות השלושים, והוא נחשב לטנק הבינוני המוצלח ביותר של זמנו. הטנק שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-30, הפיקוד הצרפתי העליון ראה בטנקים שלו חיל פרשים ממוכן, שנועד לבצע ניצול הצלחה. ניצול הצלחה משמעותו פשיטה לעומק שטח האויב דרך פרצה שפורץ החי"ר בקווי האויב. במסגרת זאת יוצרו סוגי טנקים רבים, רובם טנקים קלים ומהירים. הסומואה, שהיה אחד מהטנקים האלה, נועד לשמש כ"טנק פרשים". המשמעות הממשית היא שהטנק ממוגן יותר וחמוש היטב יחסית לטנקים הקלים דוגמת ההוצ'קיס ושהסומואה נועד יותר להשמדת טנקי האויב מאשר לכל דבר אחר. החידוש החשוב שהביא הסומואה נעוץ בדרך הבנייה שלו. בניגוד למקובל בתקופה, הסומואה לא נבנה מלוחות שריון שרותכו יחד. הסומואה היה הטנק הראשון שנבנה מכמה חלקי יציקה גדולים. הודות לשיטת הבנייה הזו, שריון הטנק היה חזק ועמיד הרבה יותר משל מקביליו. למיגון של הטנק היה גם חיסרון, בדמות נקודות החיבור של היציקות, שכן אלה לא היו מרותכות זו לזו אלא מחוברות על ידי ברגים. החימוש של הסומואה היה תותח 47 מילימטר, שאיפשר לו לחדור את רוב הטנקים הבינוניים בעולם. כמות התחמושת שנשא הטנק הייתה נמוכה, רק שמונה עשרה פגזים, וזה היה חסרונו החמור היחידי. הסומואה שקל יותר מעשרים טון אך בעזרת מנוע של 190 כ"ס הגיע למהירות גבוהה יחסית של 40 קמ"ש. רוב טנקי הסומואה לא נשאו מכשירי קשר, אך זה היה נפוץ למדי בשנות השלושים ולא נחשב לחסרון. במהלך הקרב על צרפת לא התבטאה איכותו של הטנק, בעיקר בשל חוסר יכולת מצד הפיקוד הצרפתי והכמות הקטנה שהייתה זמינה. הגרמנים התרשמו לטובה מהסומואה, וטנקי סומואה שנפלו לידיהם הוכנסו לשירות הצבא הגרמני. הגרמנים הכניסו בטנקים האלה מכשירי קשר. סומואה S35, באתר "האנציקלופדיה של הטנקים" SOMUA S35
בנייה מחנאית

בנייה מחנאית היא סוג של פעילות מחנאית המקובלת בתנועות הנוער. הבנייה המחנאית מורכבת ברובה משימוש בסנאדות (ענפים חזקים, ארוכים וישרים) המחוברות זו לזו בעזרת חבלים, בכפיתות ובקשירות, אשר מקובעים לקרקע בעזרת בזנ"ט. המבנים קלים לבנייה ולפירוק, ובדרך כלל ארעיים. בתנועות הנוער משמש תהליך הבנייה המחנאית כביטוי ליצירה עצמית, כאתגר עבור החניכים וכפעילות מגבשת ומהנה. על פי רוב מקימים החניכים את ה"מחנה" שלהם, ומציידים אותו במגוון מתקנים שימושיים כגון מתקן לתיקים, שער, מגדל שמירה, ספסלים, שולחנות אוכל, סככות צל וכו'. ניתן גם לבנות בבנייה מחנאית דגמים שונים, מתקני ספורט שונים ואף רפסודות. בתנועת הצופים בהמכבי הצעיר ובהאיחוד החקלאי ,חניכי ט'-יב' מגיעים אל מחנה הקיץ שלושה ימים לפני שאר החניכים, על מנת לבנות מבנים שימושיים גדולים ומבני ראווה כמו חדר אוכל, מחסן, חדר נושא ושער המחנה, שמטרתם לשפר את איכות החיים במחנה ואת מראהו. בחלק ממחנות הקיץ של הצופים אף מתקיימת תחרות בין השבטים על איכות הבנייה. אופן הבניה המקובל מחלק את המבנה המחנאי המורכב ל"קלפים" (פיאות). את הקלפים בונים בנפרד על הקרקע ולאחר מכן מרימים את הקלפים ומחברים ביניהם. כך למעשה מירב הבניה מתרחשת על הקרקע. המהנדל (הלחם בסיסים של "מהנדס" ו"מנהל") הוא דגם חינוכי שפותח ב"נוער העובד והלומד", למדריך הבנייה המחנאית במחנה. המהנדל מתכנן ומשרטט ביחד עם החניכים את המבנים שיכיל המחנה מראש. בונה בעזרת שיפודי-עץ ודבק חם דגם של המבנה המחנאי אותו מתכוונים לבנות מסנדות, מתכנן את ה"קלפים", ומחלק את החניכים לפי רמת הבניה שלהם לתפקידים השונים במהלך הבניה עצמה כך שיוכלו לסייע זה לזה. התפקיד המקביל לתפקיד זה בצופים הוא יו"ר מבנה ובתנועת הנוער של האיחוד החקלאי נקרא אחראי מבנה (א. מבנה בקיצור). דגם בבניה מחנאית של חולצת תנועה של הנוער העובד והלומד חניכים בונים מגדל עם סככה וסולם (יער כפר החורש קיץ 2009) מגדל במחנה הנוער העובד ביער בן שמן, 1928) בניה מחנאית של רפסודות מדיה וקבצים בנושא בנייה מחנאית בוויקישיתוף סרטוני הדרכה לבנייה מחנאית מטעם תנועת הצופים העבריים בישראל סרטונים המראים מבנים מחנאיים(הקישור אינו פעיל) באתר הנוער העובד והלומד נכונים תמיד: תנועת הצופים יצאה למחנות הקיץ המסורתיים, באתר ynet, 26 ביולי 2016
מינה

האם התכוונתם ל... מינה (מטבע) – יחידת משקל או מטבע שנעשה בה שימוש ביוון העתיקה מינה (שפה) – שפה הנמצאת בשימוש בצפון קמרון מינה (זמרת) – זמרת יפנית-אמריקאית שונית מינה – כף באנטארקטיקה מינה (מאכל) – פשטידת מצות ותרד טורקית אישים: יירי מינה – כדורגלן קולומביאני סנטי מינה – כדורגלן ספרדי סנטיאגו מינה – כדורגלן ספרדי מיינה (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא מינה
מקס פישר

מקס פישר (1908, פיטסבורג - 3 במרץ 2005, דטרויט) היה איש עסקים, יזם ופילנתרופ יהודי-אמריקני, וממנהיגיה הבולטים של יהדות ארצות הברית. פישר נולד בשנת 1908 בעיר פיטסבורג למשפחה יהודית ממוצא ריסי וגדל בעיירה סאלם, אוהיו, שם היה לאביו חנות בגדים. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו במלגת כשחקן פוטבול וסיים תואר במנהל עסקים ב-1930. פישר הצטרף לחברת זיקוק הנפט של אביו, שעסקה במיחזור שמן מנוע, בדטרויט כאיש מכירות ושהקים חברה משלו ב-1932. החברה שלו הייתה לאחת מרשתות תחנות הדלק הגדולות במערב התיכון, לפני שמכר את העסק ב-1959 תמורת 40 מיליון דולר, לאחר ששימש 27 שנים כמנכ"ל שלו. פישר השקיע את הונו בנדל"ן לאחר פרישתו מעסקים ב-1963, הוא היה חבר בדירקטוריון של מספר חברות ובנוסף כיהן כיו"ר הכבוד של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה והוועד היהודי-האמריקאי. בישראל השקיע פישר במפעלים פטרוכימיים בישראל, ובחיפושי נפט. פישר ייסד את חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ועמד בראשו במשך עשרות שנים. פעילותו במוסדות הציוניים החלה ב-1954 בעקבות ביקור בישראל. הוא היה מגדולי מגייסי התרומות בקרב יהודי ארצות הברית. בין היתר, תמך בפרויקט שיקום השכונות שיזם, בסוף שנות השבעים, ראש הממשלה מנחם בגין. כמו כן הוביל את מגבית "אקסודוס" למען עולי ברית המועצות ומבצעי העלאת יהדות אתיופיה. פישר היה חבר פעיל במפלגה הרפובליקנית, היה מקורב לנשיא ריצ'רד ניקסון ושימש יועצו לעניינים יהודיים. הוא אף ספג ביקורת בשנת 1974, בקרב אנשי הקהילה היהודית בארצות הברית, על כך שהמשיך לתמוך בנשיא ניקסון למרות שהלה הסתבך בפרשת ווטרגייט, בה, בין השאר, נשמעו הקלטות של ניקסון משמיע הערות אנטישמיות. בשנות ה-80 היה בין התורמים הגדולים ביותר למפלגה והיה בקשרי ידידות עם הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. הוא נפטר ב-3 במרץ 2005. ביוני 2009 נחנכה בירושלים כיכר על שמו. מדיה וקבצים בנושא מקס פישר בוויקישיתוף עמירם ברקת, מת מקס פישר, ממנהיגיה הבולטים של יהדות ארצות הברית, באתר הארץ, 3 במרץ 2005 מקס פישר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) המפעלים הפטרוכימיים יקימו ביח"ר לגומי סינתטי, למרחב, 21 באוקטובר 1964 "מלך־סדום" מחפש נפט, למרחב, 28 בנובמבר 1968 דיוני חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית נפתחו, מעריב, 16 בפברואר 1981 2 מיליון דולר תרומת ראשי המגבית, על המשמר, 23 באוקטובר 1966 ביקורת על טיפול הממשלה בפרוייקט שיקום השכונות, דבר, 30 ביוני 1980 מקס פישר, יועץ נשיא ארה"ב לעניינים יהודיים, דבר, 21 ביוני 1971 שריאל שני (וושינגטון), הרפובליקנים אמרו כן לבוש; הלילה הנאום החשוב בחייו, חדשות, 20 באוגוסט 1992 יואל אסתרון, 55 שעות בוושינגטון, חדשות, 17 בנובמבר 1989 מקס פישר בכיכר, באתר גלובס, 23 ביוני 2009
תיול

תיוֹלים (Thiols) הם קבוצה של תרכובות אורגניות. התיול זהים לכוהלים, אלא שבמקום אטום חמצן קיים בהם אטום גופרית; בכוהלים קיימת קבוצת הידרוקסיל (OH), ואילו בתיולים - קבוצת סולפהידריל (SH). בעבר רווח השימוש בשם מרקפטאן (Mercaptan) במקום תיול. שמותיהם של התיולים זהים לאלו של הכוהלים, אלא שבמקום הסיומת -אוֹל משתמשים בסיומת -תיול: מתאנתיול (CH3SH), פרופאנתיול (CH3CH2CH2SH) . לפי השיטה הישנה משתמשים בשם האלקיל (השייר הפחמני) ובסיומת מרקפטאן: מתיל מרקפטאן, פּרוֹפּיל מרקפטאן. לתיולים יכולת ספיחה ספונטנית על גבי מתכות, בעיקר זהב. תיולים ארוכי שרשרת כגון Octadecanthiol ייצרו שכבה חד-מולקולרית צפופה על גבי משטח זהב. מידת הסידור של השכבה הנוצרת תלוי במידת החספוס (roughness) של פני השטח ובאורך השרשרת הפחמימנית של התיול. ככל שפני השטח של הזהב אחידים יותר (קרובים יותר למבנה האופטימלי (111)) וככל שהשרשרת הפחמימנית ארוכה יותר, כך תיווצר שכבה צפופה ומסודרת יותר. הדבר נובע מן האפשרות ליצור קישור בצורה אחידה יותר בין הקצה התיולי ובין המשטח ומנגד העלאת מספר הפחמימנים מעלה את מספרם של קשרי ואן דר ואלס שניתן ליצור. תיול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Mimivirus

Mimivirus הוא סוג של נגיף הכולל מין יחיד Acanthamoeba polyphaga mimivirus ‏(APMV). הקפסיד של נגיף זה הוא בעל הקוטר הגדול ביותר מבין כל הנגיפים המוכרים. לנגיף זה יש גנום גדול ומורכב ביחס לנגיפים אחרים. חרף הידע המוגבל אודות הנגיף, עורר גילויו עניין רב בשל ההשלכות של מבנהו המורכב שעשוי להתפרש כחוליה החסרה בין נגיפים לחיידקים, או אף כדומיין חדש. APMV התגלה באופן מקרי באמבה Acanthamoeba polyphaga, שעל שמה הוא נקרא בשמו המדעי, במהלך מחקר שעסק במחלת הלגיונרים. הנגיף נצפה בצביעת גרם וזוהה בטעות כחיידק גרם חיובי. בעקבות זיהוי זה נקרא Bradfordcoccus, על שם האזור ממנו הגיעה האמבה, ברדפורד בבריטניה. ב-2003 חוקרים מהאוניברסיטה הים תיכונית במרסיי שבצרפת פרסמו מאמר בכתב העת המדעי Science שבו זיהו את המיקרו-אורגניזם כנגיף. אותה קבוצת מחקר שגילתה את ה-Mimivirus, גילתה בהמשך נגיף גדול מעט ממנו הנקרא Mamavirus וכן את וירופאג' ספוטניק הפוגע בו. נגיף ה-Mimivirus גדול מכל נגיף שהיה ידוע קודם לגילויו, וקוטר הקפסיד שלו 400 ננומטר. סיבים חלבוניים מזדקרים מפני השטח של הקפסיד למרחק של 100 ננומטר, ובכך מגיע קוטרו הכולל של הנגיף לעד 600 ננומטר. בצפייה במיקרוסקופ אלקטרוני נראה הקפסיד בצורת משושה, לפיכך סימטריית הקפסיד היא איקוזהדרלית (icosahedral). לנגיף זה אין מעטפת חיצונית, עובדה המרמזת על כך שהנגיף לא יוצא מן התא המארח באמצעות אקסוציטוזה. נגיף ה-Mimivirus הוא בעל תכונות משותפות לאלו של נגיפים מקבוצת נגיפי DNA נוקליאוציטופלסמיים גדולים (nucleocytoplasmic large DNA viruses; NCLDV). על פי M. Suzan-Monti, בדומה לנגיפים אלו, גם לנגיף זה יש שכבת ליפידים פנימית המקיפה את מרכזו. ליבתו המרכזית של הנגיף מופיעה כאזור כהה במיקרוסקופ אלקטרוני. הגנום הגדול של הנגיף מצוי באזור זה. מספר תעתיקי mRNA ניתנים למיצוי מוויריונים. בדומה לנגיפי NCLDVs נמצאו תעתיקים ל-DNA פולימראז ולחלבון הקפסיד. כמו כן נמצאו תעתיקים לשלושה אנזימי אמינואציל tRNA סינתאז, וכן ארבע מולקולות mRNA הייחודיות לנגיף. הגנום של נגיף ה-Mimivirus הוא מולקולת DNA דו-גדילית קווית באורך של 1,181,404 זוגות בסיסים. הודות לכך נחשב הגנום שלו כגנום הגדול ביותר של נגיף הידוע למדע, ואף גדול משל חלק מן התאים. הגנום של הנגיף כולל כ-911 גנים המקודדים לחלבונים. ניתוח של הגנום שלו גילה את נוכחותם של גנים שלא נראו באף נגיף אחר, כדוגמת אמינואציל tRNA סינתאזות, וגנים נוספים שלפני כן סברו שמופיעים רק בגנומים של תאים. כנגיפי DNA גדולים אחרים, Mimivirus כולל מספר גנים האחראיים למטבוליזם של סוכר וחומצות אמינו. מדיה וקבצים בנושא Mimivirus בוויקישיתוף Mimivirus, באתר NCBI (באנגלית) Mimivirus, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Mimivirus, באתר GBIF (באנגלית) הנגיף הגדול בעולם מגיש: הפלישה La Scola B, Audic S, Robert C, Jungang L, de Lamballerie X, Drancourt M, Birtles R, Claverie JM, Raoult D. (2003). "A giant virus in amoebae". Science. 299 (5615): 2033. doi:10.1126/science.1081867. PMID 12663918.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
מורנו

מורנו (Moreno) הוא שם משפחה שמקורו בספרדית ופורטוגזית. פירושו בעל צבע כהה, אדם שחרחר, בעל שיער או עור כהים. תואר זה נגזר משמם של המורים. באיטלקית נכתב השם Morano. האם התכוונתם ל... קרחון פריטו מורנו – קרחון בפארק הקרחונים הלאומי בחבל פטגוניה שבארגנטינה פוארטו בקריסו מורנו – עיר הבירה של מחוז גלאפגוס באקוודור מוראנו – אי בלגונה של ונציה אישים: אמה מורנו – האדם החי המבוגר ביותר במשך כ-11 חודשים, עד פטירתה בליטה מורנו (אנ') – שחקנית אמריקאית דריו מורנו – זמר טורקי-יהודי, מלחין, משורר וגיטריסט הדס מורנו – שחקנית ישראלית חיימה מורנו – כדורגלן בוליביאני טלי מורנו – כתבת ומגישת חדשות ישראלית יעקב לוי מורנו – פסיכיאטר אוסטרי-אמריקאי-יהודי, ממציא הפסיכודרמה, הסוציומטריה ומחלוצי הפסיכותרפיה הקבוצתית מריאנו מורנו – פוליטיקאי ארגנטינאי, ממייסדי ארגנטינה מרסלו מורנו – כדורגלן בוליביאני עמנואל מורנו – קצין בכיר בסיירת מטכ"ל, נהרג במלחמת לבנון השנייה שיר מורנו – שחקנית ודוגמנית ישראלית קטלינה סנדינו מורנו – שחקנית קולנוע קולומביאנית רולנד מורנו – ממציא, סופר והומוריסטן יהודי-צרפתי רוני מורנו – קצין בצה"ל, השתחרר בדרגת תת-אלוף מורנה
נבחרת ברזיל בכדורסל נשים

נבחרת ברזיל בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של ברזיל. הנבחרת השתתפה ב-16 אליפויות עולם בהן זכתה פעם אחת במדליית הארד (1971) ופעם אחת במדליית הזהב (1994) לאחר ניצחון בגמר הטורניר על סין 96-87. הדירוג הנוכחי של נבחרת ברזיל ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-11 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של 3 מקומות לעומת דירוג קודם. מדיה וקבצים בנושא נבחרת ברזיל בכדורסל נשים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת ברזיל בכדורסל נשים נתונים מאתר פיב"א דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תו קנייה

תו קנייה הוא שובר שעליו מצוין ערכו במטבע מסוים, וניתן להשתמש בו לשם תשלום בעסקים המכבדים תו זה. תווי קנייה מופקים ונמכרים על ידי רשתות שיווק, חברות אשראי ועוד. לעיתים משמש התו רק בחנויות של הרשת שהפיקה אותו, ולעיתים הוא מכובד על ידי עסקים נוספים, שהגיעו להסכמה על כך עם הגורם המנפיק. הגוף המנפיק את תווי הקנייה נהנה ממספר יתרונות: אשראי הניתן לו מרוכשי התו, מיום רכישת התו ועד יום מימושו. הפניית הרוכשים לחנויות המכבדות את התו, התורמת להגדלת עסקיהן. פעמים רבות נמכר תו קנייה במחיר נמוך מערכו הנקוב, והנחה זו היא מניע עיקרי לרכישתו. נהוג לתת תווי קנייה כשי לחג, בעיקר על ידי מעסיקים לעובדיהם. קיים סיכון מסוים ברכישת תווי קנייה, בפרט כאשר מדובר ברכישה בסכום גבוה ולטווח ארוך, והוא סיכון הקריסה של הגורם המנפיק, שהופכת את התווים לחסרי ערך, או פוגעת קשות בערכם. על מנת להתגונן מפני קריסת מנפיק התווים, נוהגים עסקים המכבדים תווי קנייה להטיל הגבלות שונות, כגון הגבלת סכום הקנייה באמצעות תווים, הגבלת סוגי המוצרים שתמורתם ניתן לשלם בתווים, או כיבוד התווים בסכום הנמוך מערכם הנקוב. הגבלות אלו פוגעות בכדאיות השימוש בתווים. בדרך כלל לא ניתן להמיר תווי קניה למטבע בו נרכשו, אלא רק להשתמש בהם לרכישת מוצרים ושירותים. תווי קנייה נושאים על פי רוב תאריך תפוגה, שלאחריו אין להם תוקף. תווי קנייה מופקים בצורה של שטרות נייר, ועקב ערכם הכספי נכללות בהם הגנות שונות מפני זיופים. כן מופקים תווי קנייה בדמות כרטיס חיוב, שעליו מוטבע ערכו של התו. קופות רושמות בחנויות המכבדות את התו יודעות לקרוא כרטיס מגנטי זה ולחייבו בסכום הקנייה. חנויות אינטרנט, כגון אמזון, מפיקות תווי קנייה אלקטרוניים, המכילים קוד שבאמצעותו ניתן לשלם בעת קנייה בחנויות אלה. תווי קנייה כאלה נמסרים לרוכש בדואר אלקטרוני. יש הרואים בעייתיות משפטית בהנפקתם של תווי קנייה, בעיקר בהקשר של עבירה על חוק ניירות ערך. למעשה, מכירת תווי קנייה מהווה הנפקה של כתבי התחייבות או איגרות חוב של מנפיק התווים כלפי הרוכש, המעניקה לו זכות לקבלת תמורה ספציפית, נקובה בסכום, ובעלת תוקף למימוש הזכות. לעומת זאת, על פי חוק ניירות ערך, נדרש פרסום של תשקיף בעת הצעת מכר של איגרות חוב לציבור, כאשר כמות נמעני ההצעה (ניצעים) עולה על 35. כאשר חברה שהיא חברה ציבורית מנפיקה תווי קנייה, עולה בעייתיות נוספת הקשורה לגילוי נאות של עסקי החברה כלפי ציבור המשקיעים. למשקיעים בחברה חסר מידע מהותי לגבי גובה החוב הכולל שלה בגין תווים אלה, וזאת מכיוון שהחברה לא מפרסמת מידע שוטף בדבר כמות התווים שהונפקו על ידה או נפרעו ושולמה תמורתם בכל רגע נתון, כמקובל לגבי איגרות חוב שנרשמו למסחר בבורסה. על תווי קנייה שיונפקו החל מ-1 ביולי 2014 יחול סעיף 14ח לחוק הגנת הצרכן, הקובע שתוקפו של תו קנייה יהיה לחמש שנים לפחות, ושערכו של תו קנייה יהיה אחיד בכל העסקים המכבדים אותו. מדיה וקבצים בנושא תו קנייה בוויקישיתוף תווי קניה, גיפט קארד ושוברי זיכוי - תשובות לשאלות וטיפים לצרכנים, באתר המועצה הישראלית לצרכנות שושנה חן, תווי שי: האם תוקנו הבעיות?, באתר ynet, 11 ביולי 2002 יעל וינר, ‏נייר נטול ערך, באתר גלובס, 20 ביולי 2005 רונן עדיני, תווי קניה כנייר ערך – המבחן המשפטי, 25 ביולי 2005 מיכל רז-חיימוביץ', ‏ראש השנה: למה הישראלים שונאים את תווי הקנייה לחג?, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2012 הדר קנה, קיבלתם תווי קנייה? הפסדתם הרבה כסף: "העסקה נראית אטרקטיבית מבחוץ, וזה סוד הקסם", באתר TheMarker‏, 25 במרץ 2021 חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 36), התשע"ד-2014, ס"ח 2428 מיום 8 בינואר 2014
שפנדאו (רובע)

שפנדאו (גרמנית: Spandau) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. רובע שפנדאו שוכן בצפון-מערב ברלין. כל השכונות המרכיבות את שפנדאו שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במערב ברלין. רובע שפנדאו גובל ברבעים רייניקנדורף, שרלוטנבורג-וילמרסדורף ושטגליץ-צלנדורף ממזרח, ובמדינת ברנדנבורג ממערב. רובע שפנדאו לא הושפע מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001, כיוון שבאותה העת התגוררו בו למעלה מ-200,000 תושבים. רובע שפנדאו הוא הרביעי בשטחו מבין רובעי ברלין; אוכלוסייתו היא הקטנה ביותר בברלין, והדלילה ביותר אחרי רובע טרפטו-קפניק. הרובע מורכב מ-9 שכונות: שפנדאו (Spandau) האזלהורסט (Haselhorst) זימנסשטאדט (Siemensstadt) שטאקן (Staaken) גאטו (Gatow) קלאדו (Kladow) האקנפלדה (Hakenfelde) פאלקנהאגנר פלד (Falkenhagener Feld) וילהלמשטאדט (Wilhelmstadt) השכונה המאוכלסת ביותר היא שטאקן, בה חיים כמעט חמישית מתושבי הרובע. אתר האינטרנט הרשמי של שפנדאו (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של שפנדאו שפנדאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרצאן-הלרסדורף

מרצאן-הלרסדורף (Marzahn-Hellersdorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. רובע מרצאן-הלרסדורף נוצר כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. הרובע נוצר מחיבור של הרבעים לשעבר מרצאן והלרסדורף. כל השכונות המרכיבות את הרובע שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. הרובע שוכן בצפון-מזרח העיר והוא גובל ברבעים טרפטו-קפניק מדרום, ליכטנברג ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון וממזרח. רובע מרצאן-הלרסדורף מורכב מ-5 שכונות: מרצאן (Marzahn) ביסדורף (Biesdorf) קאולסדורף (Kaulsdorf) מאלסדורף (Mahlsdorf) הלרסדורף (Hellersdorf) למעלה מ-40% מתושבי הרובע מתגוררים במרצאן. מדיה וקבצים בנושא מרצאן-הלרסדורף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרצאן-הלרסדורף (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של מרצאן-הלרסדורף
הזרקת דואר אלקטרוני

הזרקת דואר אלקטרוני (באנגלית: E-mail injection) היא פרצת אבטחה שעלולה להתקיים ביישומי אינטרנט המשמשים לשליחת הודעות דואר אלקטרוני. בדומה להזרקת SQL, הזרקת דואר אלקטרוני היא כינויה של משפחה שלמה של פרצות המאפשרות למשתמש זדוני לשלוח אלפי הודעות דואר אלקטרוני לרשימת כתובות כרצונו באמצעות יישום וובי פשוט השולח דואר אלקטרוני דוגמת ספר האורחים של אתר מסוים, או טופס אלקטרוני אחר המשתמש בדואר אלקטרוני כאמצעי השליחה. פרצות מסוג זה משמשות לרוב שולחי דואר זבל אלקטרוני המנצלים את האתרים הפרוצים כדי להפיץ ספאם תחת מסווה של אתר תמים. טוני ספנסר, Email injection exploit through a PHP contact form (באנגלית) דיימון קוהלר, Email Injection (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנועה מרכזית, סגורה, בלתי-מעוגלת

תנועות ראו גם: IPA, עיצורים כאשר מופיעות זוג תנועות באותה משבצת, הימנית מעוגלת. תנועה מרכזית סגורה ובלתי מעוגלת מסומנת באלפבית פונטי בינלאומי באות I לטינית קטנה עם קו חוצה / ɨ / ומשמשת במספר שפות טבעיות, בעיקר שפות סלאביות. בשפה הרומנית יש שתי אותיות, Î ו-Â, המבטאות פונמה זו. בשפה הרוסית פונמה זו מבוטאת על ידי האות Ы. התנועה קיימת גם בשפות פולנית, פורטוגזית ובניבים מסוימים של שוודית, אך בשפות אלה אין אות מיוחדת לביטויה. Sarlin, Mika, Sounds of Romanian and their spelling, 2014
מייקל שדסון

מייקל שדסון (באנגלית: Michael Schudson; נולד ב-3 בנובמבר 1946) הוא סוציולוג אמריקני המתמחה במחקר העיתונאות, ההיסטוריה שלה, והתרבות הסובבת אותה. שדסון גדל במילווקי שבויסקונסין, ולמד לתואר ראשון בקולג' סוורטמור. הוא המשיך לקבלת תואר דוקטור בסוציולוגיה באוניברסיטת הרוורד. משנת 1976 היה חבר סגל זוטר באוניברסיטת שיקגו, ובשנת 1980 הצטרף לסגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו שם שימש כמרצה לסוציולוגיה ותקשורת. כיום שדסון הוא פרופסור בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה. נכון ל-2022, כתב שדסון אחד-עשר ספרים, וערך ארבעה ספרים, הנוגעים להיסטוריה ולסוציולוגיה של העיתונאות, הפרסום והזיכרון הקולקטיבי בארצות הברית ובעולם. כן כתב מאמרים רבים בנושאים אלו. שדסון זכה להכרה אקדמית ולפרסים רבים ביניהם פרס עמיתי מקארתור. שדסון בוחן כיצד הופך אובייקט תרבותי למרכזי, לאובייקט שיש לו כוח להשפיע ולעצב את המחשבה שלנו. שדסון מזהה חמישה גורמים שמסבירים מתי חפץ תרבותי מסוים יישאר בזיכרון שלנו ויועיל לנו. לפי שדסון, תנאי ראשון הוא תנאי הזמינות של החפץ או האובייקט התרבותי. השני הוא תנאי הכוח הרטורי של האובייקט כטקסט. תנאי השלישי זה תנאי ההד (הרלוונטיות) של האובייקט בקרב הקהל. תנאי רביעי הוא תנאי המיסוד. תנאי זה נוגע ליכולת של מוסדות חברתיים כמו ארגוני חדשות או משרדים ממשלתיים לשמר אובייקט תרבותי. תנאי חמישי ואחרון הוא תנאי הנחישות והכוונה עד כמה האובייקט נוכח בחיים שלנו ועד כמה הטקסט הזה הוא חלק מהפעילות שלנו, ואם הוא מעורב וקשור במה שאנחנו עושים ומכוון אותנו לפעול באופן מסוים. שדסון מזהה פרסומות וספרי ייעוץ מחד וטקסטים דתיים מאידך כאובייקטים תרבותיים נחושים. Discovering the News: A Social History of American Newspapers (1978). ISBN 0-465-01666-9 Advertising, the Uneasy Persuasion (1984). ISBN 0-465-00079-7 'When? Deadlines, Datelines, and History' in Reading the News (1986) ed. Robert K. Manoff. ISBN 0-394-74649-X Rethinking Popular Culture: Contemporary Perspectives in Cultural Studies (1991) editor with Chandra Mukerji. ISBN 0-520-06893-9 Watergate in American Memory: How We Remember, Forget and Reconstruct the Past (1992). ISBN 0-465-09084-2 The Power of News (1995). ISBN 0-674-69587-9 The Good Citizen: A History of American Civic Life (1998). ISBN 0-674-35640-3 The Sociology of News (2003). ISBN 0-393-97513-4 Why Democracies Need an Unlovable Press (2008). ISBN 978-0-745-64453-0 פרופיל מרצה באוניברסיטת קולומביה פרופיל מרצה באוניברסיטת סן דייגו Michael Schudson | Columbia Journalism School, journalism.columbia.edu Michael Schudson, How Culture Works: Perspectives from Media Studies on the Efficacy of Symbols, Theory and Society 18, 1989, עמ' 153–180 ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבועת הנאמנות הלאומית של סינגפור

שבועת הנאמנות הלאומית של סינגפור (מלאית Ikrar Negara Singapura; אנגלית: Singapore National Pledge) היא שבועת נאמנות למדינת סינגפור הנאמרת מדי יום בבתי הספר ובאירועים רשמיים דוגמת מצעד היום הלאומי ויום הצבא. השבועה חוברה זמן קצר לאחר הקמת המדינה באוגוסט 1966 על ידי שר החוץ סינטמבי רג'רטנאם. רג'רטנאם האמין שבאמצעות השבועה ניתן יהיה לגשר על השוני הרב בין הקבוצות המרכיבות את האומה הסינגפורית על ידי הדגשת הרגש והמחויבות הלאומית לסינגפור בקרב כלל האוכלוסייה, ללא הבדל דת, גזע או שפה. הטיוטה הראשונה הוגשה לראש הממשלה הראשון של סינגפור, לי קואן יו, ולאחר מקצה שיפורים הועלתה לאישור הקבינט (הממשלה הסינגפורית). ב-25 באוגוסט 1966 כ-500,000 תלמידים מ-529 בתי ספר שונים קראו את השבועה הלאומית של סינגפור בפעם הראשונה. בהוראת שר החינוך, השבועה נעשתה בפני דגל סינגפור ובהרמת יד ימין. ב-27 ביוני 1988 שונו הנהלים והתלמידים נדרשו להישבע עם יד ימין צמודה לחזם, זאת כדי לבטא טוב יותר את המשמעות הרגשית של השבועה. חל איסור חמור על כל שימוש מסחרי בשבועה. ארגונים המעוניינים להדפיס או להשתמש בשבועה בכל מדיה שהיא נדרשים לעתור למשרד ראש הממשלה בבקשה מנומקת. השבועה נכתבה במקור במלאית אך תורגמה לשאר השפות הרשמיות של סינגפור וכל אזרח רשאי לומר אותה בשפתו. דגל סינגפור סמל סינגפור המנון סינגפור טקס קריאת השבועה בתיכון הואה צ'ונג בסינגפור, יוטיוב Singapore (National) pledge, הספרייה הלאומית של סינגפור (באנגלית)