laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בוגרה

בוגרה (בבנגלית: বগুড়া) היא עיר במחוז ראג'שאהי (אנ'), בנגלדש. העיר ממוקמת כ-159 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה. הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,640 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (397 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו את כמות הגשמים המועטה ביותר (1 מ"מ גשם). מדיה וקבצים בנושא בוגרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוגרה בוגרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bogura, Bogura (באנגלית) Coordinate Distance Calculator, boulter.com "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורישל

בורישל (בבנגלית: বরিশাল) היא עיר במחוז בורישל (אנ'), בנגלדש. העיר ממוקמת כ-118 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה. הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,385 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (430 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם). מדיה וקבצים בנושא בורישל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורישל בורישל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Barishal, Barishal (באנגלית) Coordinate Distance Calculator, boulter.com "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומילה

קומילה (בבנגלית: কুমিল্লা) היא עיר במחוז צ'יטגונג (אנ'), בנגלדש. העיר ממוקמת כ-90 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה. הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,565 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (658 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם). מדיה וקבצים בנושא קומילה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קומילה קומילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Cumilla, Cumilla (באנגלית) Coordinate Distance Calculator, boulter.com "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאולה דפה

פאולה דפה (בגרמנית: Paula Deppe;‏ 12 באוקטובר 1886 – 4 באוקטובר 1922) הייתה ציירת וגרפיקאית גרמנית. היא יצרה ציורים, תחריטים, רישומים ואיורים. פאולה דפה הייתה הילדה השנייה מתוך ארבעה אחים. אביה קלמנס דפה (1855–1933) התחתן עם לואיז ברטרם (1862–1943) ב־30 בספטמבר 1884. את רוב חייה בילתה תחת קורת גג אחת עם הוריה ואחיה. במהלך לימודיה היא גרה גם עם אחיה קלמנס, אחותה לואיז ואמה בדירה במינכן-שוואבינג. משפחת דפה התגוררה ברוקיצ'אני שבבוהמיה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. כאשר הועבר מפעל העור הגרמני שניהל קלמנס דפה למדינה הצ'כית, החליטה המשפחה באביב 1918 לעבור להרלאקינג ליד מינכן, ולאחר מכן לעבור לפסאו שבבוואריה התחתונה בשנת 1919. שם קנה האב מנסרה עם משק צמוד. פולה דפה ואחותה הגדולה פרידה עברו להתגורר בבית בשכונת לאופנבאך. פולה דפה בילתה את שלוש השנים האחרונות לחייה עם משפחתה בלופנבאך ובסיסטטן. פאולה דפה הייתה רווקה ובטוחה כלכלית מנכסי משפחתה. היא נפטרה ב־6 באוקטובר 1922 במרפאת דיידהיימר בפסאו מהרעלת דם. פאולה דפה החלה את הכשרתה בראשית המאה ה-20 באקדמיה לציור בפילזן, שנפתח באוקטובר 1894. האקדמיה הזו הייתה פתוחה רק לנשים וכללה יחידות הוראה שונות. באוקטובר 1907 נסעה פאולה דפה למינכן כדי להתחיל את לימודיה באקדמיה לנשים של התאחדות האמנים במינכן. בעיקרון, השיעורים התבססו על שיעורי האקדמיה לאמנויות. פאולה דפה למדה קורסים אצל היינריך קניר (1862–1944) ופרדיננד גץ (1874–1941). על מנת להעצים את הכשרתה למדה פאולה דפה גם בבית הספר הפרטי לציור של יוליוס זיילר (1873–1955). במינכן פיתחה דפה את סגנונה האישי, והתמידה בו בהמשך בביתה הבווארי בזשטטן ליד פסאו. נושאי עבודותיה על קנבס ונייר היו טבע דומם, נופים, מוטיבים דתיים, דיוקנאות ודיוקנאות עצמיים. היצירה האמנותית של פאולה דפה מאופיינת בשלבי עבודה אישיים שניתן לראותם בקשר הדוק עם השתתפות בתערוכות או בתחרויות. היא עבדה בטכניקות שונות, הדיוקנאות בשנות האקדמיה המוקדמות הוחלפו בציורי נוף בצבעי מים, גואש, דיו וגיר אדום וכן תחריטים ולימודי קומפוזיציה דתית, שהוחלפו בציורי טבע דומם ונוף מתקופתה בזשטטן. פאולה דפה הציגה מבחר מעבודותיה כבר בשנת 1914 בתערוכה הבינלאומית לסחר וגרפיקה של ספרים (BUGRA) ובשנים 1919 ו-1921 בתערוכות הזצסיון החדש במינכן. חברתה הקרובה ביותר של פולה דפה הייתה ציירת טבע הדומם והנוף גרטה שפרינגר (1880–1960). בשנת 1917 היא הקימה את המגעים הראשונים בין פולה דפה לזוג האמנים מריה קספר-פילזר וקרל קספר - מייסדי הזצסיון החדש במינכן. שנתיים לאחר מכן הצליחה פאולה דפה לקחת חלק בתערוכת ארמון הזכוכית יחד עם קבוצה זו. מדיה וקבצים בנושא פאולה דפה בוויקישיתוף Max Brunner, Petra Gruber, Sandra Gabert (eds.): Paula Deppe – Lebensskizzen einer Künstlerin. (exhibition catalog) OberhausMuseum Passau, 2011 Paula Deppe: Aus den Tagebüchern der Paula Deppe. Neuauflage. Hamburg-Harburg 1942.
פלורה רובסון

פלורה מקנזי רובסון (באנגלית: Flora McKenzie Robson;‏ 28 במרץ 1916 – 7 ביולי 1984) הייתה שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטית. היא סיימה בהצטיינות את האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והחלה להופיע על הבמה ב-1921 אולם הקריירה שלה קרטעה כי נאמר לה שזקוקים לשחקניות יפות. בגיל 23 ויתרה על הבמה והחלה לעבוד כפקידת מחלקת רווחה. הבמאי טיירון גאתרי הכיר בכשרונה והזמין אותה להצטרף להפקה שלו של שש נפשות מחפשות מחבר מאת לואיג'י פירנדלו. הצלחתה בהצגה זו הזניקה את הקריירה הבמיתית שלה. היא הופיעה בעשרות הצגות בבריטניה ובארצות הברית. רובסון גילמה במספר סרטים מלכות וקיסריות. פרסומה בבריטניה גדל לאחר שגילה את דמותה של אליזבת הראשונה בשני סרטים. "שרפה מעל אנגליה" לצידם של לורנס אוליביה וויויאן לי (1937) "נץ הים" לצידו של ארול פלין (1940). קיסריות נוספות שגילמה: "עלייתה של קתרינה הגדולה" (1934) בתפקיד יליזבטה, קיסרית רוסיה לצידה של אליזבת ברגנר. 55 יום בפקינג (1963) בתפקיד צה שי, הקיסרית האלמנה של סין. ב-1939 שיחקה בסרט "אנקת גבהים" לצידו של לורנס אוליבייה. ב-1945 שיחקה בסרט "קיסר וקלאופטרה" לפי תסריט של ברנרד שו, כמשרתת של קלאופטרה (ויויאן לי). באותה שנה שיחקה בסרט "Saratoga Trunk" בתור משרתת מהאיטי ב"השחרת פנים" לצידם של גרי קופר ואינגריד ברגמן. על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-1947 שיחקה בסרט "נרקיס שחור", ב-1972 שיחקה ב"עליסה בארץ הפלאות" בתור מלכת הלבבות. ב-1963 שיחקה כמסיונרית בסרט "שבע נשים". ב-1965 שיחקה בתור אם מנזר קתולי בסרט "אנשים מופלאים במכונות מעופפות". ב-1964 השתתפה בסרט "תותחי בטאסי" לצידו של ריצ'רד אטנבורו. ב-1966 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" בתפקיד בטסי טרדווד. ב-1978 שיחקה בסרט "עלובי החיים". סרטה האחרון היה "התנגשות הטיטנים" (1981). ב-1952 הוענק לה תואר קומנדר במסדר האימפריה הבריטית (CBE) שהועלה ב-1960 ל"דיים קומנדר" (DBE). רובסון לא נישאה ולא הקימה משפחה. היא מתה בביתה בברייטון מסרטן בגיל 82. שתי אחיותיה, שילה ופלורה מתו באותה תקופה. מדיה וקבצים בנושא פלורה רובסון בוויקישיתוף פלורה רובסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פלורה רובסון, באתר AllMovie (באנגלית) פלורה רובסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פלורה רובסון, באתר Discogs (באנגלית) פלורה רובסון באתר Internet Broadway Database פלורה רובסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פלורה רובסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וילפריד זייפרט

וילפריד זייפרט (בגרמנית: Wilfried Seyferth;‏ 21 באפריל 1908 – 9 באוקטובר 1954) היה שחקן גרמני. וילפריד זייפרט נולד בדרמשטט למשפחת רופא. הוא למד בגימנסיה בעיר הולדתו. לאחר סיום בית הספר הוא למד רפואה במשך שלושה סמסטרים אך עזב את הלימודים. וילפריד זייפרט קיבל הכשרה אמנותית בבית הספר לדרמה של התיאטרון הגרמני בברלין. שם ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1929 ואז נסע לפרנקפורט. בשנת 1936 שב לברלין ושיחק שוב בתיאטרון. במקביל לעבודתו בתיאטרון וילפרס זייפרט השתתף בסרטים רבים. חלקם נאסרו להקרנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בגלל שהיו חלק של תעמולת הנאציזם וגרמניה הנאצית. בשנת 1946 נסע לשלוש שנים לציריך. הוא ביצע הופעות אורח בפסטיבל זלצבורג, פסטיבל טירת היידלברג ופסטיבל רוהר. זייפרת שיחק בעיקר בקלאסיקות מאת שייקספיר, לסינג, צקכוב, גוגול וכו'. בשנות ה-50 הוא שיחק נאצים בשתי ההפקות בארצות הברית. זייפת נפטר כתוצאה מתאונת דרכים. הוא היה נשוי מספר פעמים, אשתו אחרונה הייתה אווה אינגבורג שולץ. בנו מנישואיו לטטג'אנה איוואנוב, אנדראס זייפרת שחקן תיאטרון גרמני. וילפריד זייפרת נקבר בבית העלמין הישן בדרמשטט. וילפריד זייפרט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילפריד זייפרט, באתר AllMovie (באנגלית) וילפריד זייפרט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פילמוגרפיה של וילפריד זייפרט, באתר filmportal.de
אוטו איליס

אוטו איליס (בגרמנית: Otto Illies‏; 25 בינואר 1881 – 22 בפברואר 1959) היה צייר נוף אקספרסיוניסטי גרמני. אביו היה הסוחר מעבר לים, קרל איליס, חלוץ המסחר הגרמני-יפני. הוא בילה שם חלק מילדותו ואז הוחזר לגרמניה ללמוד בבית הספר. תחילה בבלנקנזה ואחר כך בכפר בשלזוויג-הולשטיין. בין השנים 1898–1899 הוא קיבל שיעורים פרטיים בציור מגאורג בורמסטר בקיל, אחר כך מארנסט אייטנר בהמבורג (1900-1901). לאחר מכן, הוא עבר קורסים בתולדות האמנות באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן והשתתף בשיעורים בציור בעירום שניתנו על ידי היינריך קניר. בין השנים 1903–1908 הוא למד שיעורים נוספים בציור עירום מלודוויג פון הופמן (שלימים הפך לידיד ותומך) בבית הספר לאמנות בוויימאר. שם הוא בא במגע עם הנאו-אימפרסיוניזם, אך לאחר שהתנסה בסגנון זה, התרחק ממנו. לאחר שסיים את לימודיו, הציג עם הזצסיון הברלינאי והקים סטודיו עם חברו לשעבר ממינכן, הנס דלבריק. בשנת 1910 נפטרו שני הוריו והותירו לו הון לא מבוטל. בשנה שלאחר מכן הוא השתמש בחלקו לבניית וילה בהמבורג, שתוכננה על ידי האדריכל ולטר בדקר (1880–1959), שם הקים את הסטודיו שלו. בשנת 1920 הוא הפך לחבר באגודות אמנים בהמבורג. בשנת 1924 עבר להתגורר בוורניגרודה שבהרץ, שם נפטר בשנת 1959. הוא היה ידוע בעיקר כצייר נוף, עם דגש מיוחד על עצי פרי, אם כי הוא צייר גם מחצבות. עבודותיו האחרונות כללו פרחים וחללי פנים. במלאת 50 שנה למותו, בשנת 2009, נערכה רטרוספקטיבה גדולה בגליימהאוס שבהלברשטאדט, אשר מתחזק חלק גדול מעזבונו. מדיה וקבצים בנושא אוטו איליס בוויקישיתוף Maria Dietl (Ed.): Otto Illies: 1881-1959. Gemälde, Pastelle, Graphik. Exhibition catalog, Galerie im Gutshaus Großjena bei Naumburg an der Saale, 1995 Farben-Schöpfung. Otto Illies (1881–1959), Yokohama, Hamburg, Wernigerode. Exhibition catalog, Gleimhaus Halberstadt, 2009, Edited by Reimar F. Lacher, with contributions from Rita Kayser and Heike Billerbeck
יחסי אוזבקיסטן–רומניה

יחסי אוזבקיסטן–רומניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ורומניה. ההסכם משנת 1994 על סחר ושיתוף פעולה כלכלי בין הרפובליקה של אוזבקיסטן ורומניה והמסמכים הדו-צדדיים שנחתמו במהלך ביקורו הרשמי של הנשיא אסלאם קרימוב ברומניה בשנת 1996 יצרו בסיס משפטי לשיתוף פעולה כלכלי ומדעי-טכני בין שתי המדינות. אוזבקיסטן מייצאת סיבי כותנה, בד, חוט ושירותים שונים לרומניה. רומניה מייצאת מוצרי פלסטיק ופלסטיק, שמנים ושמנים צמחיים ותרופות. נכון לעכשיו שתי המדינות ביססו שיתוף פעולה בתחומי עיבוד כותנה, טקסטיל, ייצור תעשייתי, עיבוד חומרי גלם חקלאיים, תעשיית נפט וגז. הבנק הלאומי לפעילות כלכלית זרה של הרפובליקה של אוזבקיסטן הקים שותפויות עם מספר בנקים מובילים של הרפובליקה של אוזבקיסטן. חברת האחזקות הלאומית של אוזבקנפטגאז חתמה על הסכמים עם חברות רומניות לאספקת ציוד. מיזם משותף, חברת אספר, הוקם לייצור משקאות אלכוהוליים עם הון רומני. בסוף שנת 2002 הסתכם מחזור המסחר בין שתי המדינות ב-5.4 מיליון דולר. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות במסגרת תוכנית מסדרון התחבורה TRACECA חשוב. במהלך ביקורו של נשיא רומניה יון איליאסקו באוזבקיסטן באפריל 2003, נחתמו מסמכים חדשים כמו האמנה הקונסולרית בנושא שיתוף פעולה בתיירות וביטול אשרות לאזרחי שתי המדינות בעלות דרכון דיפלומטי ושירות. אוזבקיסטן ורומניה הסכימו להילחם במשותף בטרור בינלאומי, בקיצוניות דתית, בפשע מאורגן, בסחר בנשק ובסמים ובאיומים אחרים על הביטחון הלאומי והאזורי במסגרת האו"ם, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ונאט"ו. OʻzME. Birinchi jild. Toshkent, 2000-yil
תחום טריטוריאלי

תחום טריטוריאלי של מדינה הוא הטריטוריה בה מוחלת ריבונותה. תחום זה כולל את השטח היבשתי של המדינה, מימיה הטריטוריאליים וכן כל המרחב האווירי שמעל ליבשה ולמים הטריטוריאליים וכל התחום התת-קרקעי שמתחתם. החלל אינו נכלל בתחום הטריטוריאלי של אף מדינה. לרוב, כניסה בלא היתר לתחומה הטריטוריאלי של מדינה היא עבירה על חוקיה. כניסה מכוונת בלא היתר לתחומה הטריטוריאלי של מדינה מצד מדינה אחרת, או כל גורם שמייצג אותה, ובמיוחד צבא, עשויה להתפרש כניסיון לפגוע בריבונותה של הראשונה ועלולה להוות עילה למלחמה. חדירה בלתי מורשית של בודדים לתחום הטריטוריאלי אינה נחשבת לפגיעה בריבונות, אך אסורה בחוקי כל המדינות. רצף טריטוריאלי מתקיים כששטח המדינה הוא רציף, אחיד, ואין למדינה שטחים מופרדים. ישראל היא מדינה אחידה, לעומת רוסיה וארגנטינה שהן מדינות ללא רצף טריטוריאלי. שלמות טריטוריאלית מים טריטוריאליים ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי אוזבקיסטן–אירלנד

יחסי אוזבקיסטן–אירלנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ואירלנד. לאחר עצמאות אוזבקיסטן החלו להתפתח יחסי סחר וכלכלה בין שתי המדינות. אוזבקיסטן מייצאת לאירלנד בעיקר סיבי כותנה וכמות קטנה של דשנים מינרליים. ואירלנד מייצאת לאוזבקיסטן בעיקר דגנים, שומן בקר, שמן צמחי וחמאה, פלסטיק ומוצרי פלסטיק, תרופות, ביגוד, כימיקלים אורגניים, מוצרי חשמל ומוצרים עירוניים. בשנת 2000 הסתכם מחזור המסחר בין שתי המדינות ב-14.3 מיליון דולר. חברת Tijorat של אוזבקסבדו וחברת Verloni Ltd האירית העבירו 2.6 מיליון דולר מאירלנד לאוזבקיסטן. ישנם 9 ארגונים עם משקיעים אירים באוזבקיסטן. מתוכם 7 הם מיזמים משותפים ו-2 הם 100% אירים. ישנן שתי חברות איריות: Herkos Limited (מכירת חומרי גלם למטלורגיה לא ברזלית, ייצור מוצרי היי-טק) ו-ICT International Cotton and Textile Trading K0 Ltd (סחר בכותנה). מדיה וקבצים בנושא יחסי אוזבקיסטן–אירלנד בוויקישיתוף OʻzME. Birinchi jild. Toshkent, 2000-yil ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אויגן פון קהלר

אויגן פון קהלר (במקור קוהן (כהן), בגרמנית: Eugen von Kahler;‏ 6 בינואר 1882 – 13 בדצמבר 1911) היה צייר, גרפיקאי ומשורר דובר גרמנית, ממוצא יהודי. עבודתו מיוחסת לאקספרסיוניזם. אויגן קהלר, שמשפחתו התעשייתית העשירה שינתה את שמה מקאהן לקהלר בשנת 1894. אויגן למד אצל היינריך קניר בין 1901 ל-1905 ואצל פרנץ פון שטוק באקדמיה לאמנות במינכן. סטודנטים עמיתים היו רודולף לוי והנס פורמן. הוא גם קיבל שיעורים פרטיים מהוגו פון הברמן. קהלר סבל משחפת מאז שנת 1900, מה שגרם לשהות שונות בבתי הבראה. באביב 1907 עבר קהלר קורסים בציור עירום בבית ספר פרטי לציור בפריז וביקר במוזיאונים בעיר כמו הלובר. בבית הקפה דו דום פגש אמנים כמו פרידריך אהלרס-הסטרמן (אנ'), אוסקר מול, ז'ול פסקין, אליזבת אפשטיין וסוניה טרק והשתתף בתערוכות בסלון ד'אוטומן ובסלון האינדיפנדנטים. בגלל מחלת הריאות שלו, הוא שהה באקלים החם של מצרים מאמצע ינואר ועד סוף מרץ 1908. בתחילת דצמבר 1909 ערך את נסיעתו הראשונה לתוניס ולאלג'יר, שנמשכה עד לאביב 1910. הטיולים עוררו בו השראה לנושאים אוריינטליים. ממאי עד סוף אוגוסט 1910 שהה אויגן קהלר בלונדון; בספטמבר חזר להתגורר במינכן, והציג כמה עבודות בתערוכה. ב־8 באוגוסט 1911 אביו קיבל תואר אבירות בזכות שירותיו בתחומי התרבות והכלכלה בבוהמיה, וכל בני המשפחה קיבלו תואר אביר. באוקטובר, נערכה תערוכת היחיד הראשונה של קהלר התקיימה בגלריה המודרנית של היינריך תנהאוזר במינכן. ב־13 בדצמבר 1911 נכנע אויגן פון קהלר, היה בן פחות מגיל שלושים שנה, למחלתו הקשה ונקבר בבית העלמין היהודי בפראג. הוא הותיר אחריו ציורי שמן רבים, צבעי מים, רישומים ותחריטים. בן דודו וחברו, הסופר אריך פון קהלר, דאג לעיזבונו של האמן. לאחר מותו של אויגן פון קהלר, נמצא מספר רב של שירים שהתפרסמו על ידי חבריו בשנת 1914. כמה ימים לאחר מותו של קהלר, ב־18 בדצמבר 1911, נפתחה במינכן התערוכה הראשונה של קבוצת האמנים "דר בלאוה רייטר" (הרוכב הכחול) בה הוצגו שתי עבודותיו של קהלר לאחר מותו. וסילי קנדינסקי כתב הספד על עמיתו שנפטר מוקדם, שהודפס באלמנך "דר בלאוה רייטר" במאי 1912, יחד עם שתי רפרודוקציות של תמונות האמן. שוק מזרחי גן אהבה בחוף הים סיפור פיות דייג נוף ים תיכוני רחוב במזרח מדיה וקבצים בנושא אויגן פון קהלר בוויקישיתוף Kahler, Eugen von ET IN ARCADIA EGO - Eugen von Kahler (1882-1911), bbkult.net (ב־) SINNEN UND GESANG, Seinen Freunden zur an ihn Mitgeteilt im Jahre MDCCCCXIV
בקונסנטקיראי

בקונסנטקיראי (בהונגרית: Bakonyszentkirály) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונסנטקיראי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 919 ובשנת 2020 רק 834 תושבים. בשנת 1926 התאחד הכפר עם כפר קטן בשם מגיארסנטקיראל (Magyarszentkirály). בבקונסנטקיראי חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי. ישנו תיעוד של יהודים ילידי הכפר שנרצחו בשואה. מדיה וקבצים בנושא בקונסנטקיראי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בקונסנטקיראי (בהונגרית) (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי סקירה על בקונסנטקיראי תיעוד יהודים מבקונסנטקיראי שנרצחו בשואה באתר יד ושם מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
הסופר קאפ האפריקאי

גביע הסופר קאפ האפריקאי (באנגלית: CAF Super Cup) היא תחרות קבוצות כדורגל בינלאומית שנתית, בין הקבוצה שזכתה בעונה שלפני כן בגביע הקונפדרציה האפריקאי לבין הקבוצה שזכתה בעונה שלפני כן בליגת האלופות האפריקאית. התחרות שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). קבוצת אל-אהלי המצרית היא שיאנית הזכיות בטורניר עם 8 זכיות, ומצרים היא המדינה שקבוצותיה זכו הכי הרבה בתואר (12 פעמים). הטורניר החל בשנת 1993 והוא הפגיש בעבר בין מחזיקת גביע אפריקה למחזיקות גביע למחזיקת גביע אלופות אפריקה למועדונים, עד 2004, לאחר מכן הפסיק להתקיים גביע אפריקה למחזיקות גביע, וגביע זה אוחד עם "גביע CAF" לתחרות "גביע הקונפדרציה האפריקאי" שמתקיימת מאז ומהווה את התחרות השנייה בחשיבותה באפריקה. מדיה וקבצים בנושא הסופר קאפ האפריקאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הסופר קאפ האפריקאי מחזיקות הגביע באתר RSSSF המשחק היה אמור להיערך ב-2019 לאחר שינוי שיטת המשחקים של ליגת האלפות האפריקאית וגביע הקונפדרציה האפריקאי אבל נדחה המשחק נדחה בגלל מגפת הקורונה מ-2020 ל-2021
בריחת יעקב מעשו

בריחת יעקב מעשו היא סיפור מקראי המופיע בספר בראשית (כז, מא-כח, ט) סוף פרשת תולדות. לאחר שיעקב גנב את הברכה שתכנן יצחק לברך את עשו, תכנן עשו להרוג את יעקב. כשהדבר נודע לאימם רבקה היא הורתה ליעקב לברוח לחרן, אל אחיה לבן, ולשבת שם עד שתשוב חמת אחיו, ורבקה תשלח ותקרא לו לשוב. במקביל נגשה רבקה ליצחק, ואמרה לו שהיא "קצה בחייה" מפני בנות חת (עשו נשא שתי נשים חתיות), ואם גם יעקב ייקח אישה כזו – "למה לי חיים". יצחק קרא ליעקב, ציווה אותו ללכת לבית לבן ולשאת את אחת מבנותיו. לאחר מכן בירך יצחק את יעקב: ”וְאֵל שַׁדַּי יְבָרֵךְ אֹתְךָ וְיַפְרְךָ וְיַרְבֶּךָ וְהָיִיתָ לִקְהַל עַמִּים. ד וְיִתֶּן לְךָ אֶת בִּרְכַּת אַבְרָהָם לְךָ וּלְזַרְעֲךָ אִתָּךְ לְרִשְׁתְּךָ אֶת אֶרֶץ מְגֻרֶיךָ אֲשֶׁר נָתַן אֱלֹהִים לְאַבְרָהָם”. יעקב שמע בקול הוריו והלך אל פדן ארם. יעקב יצא לארם, ונשא שם את רחל ולאה, במפורט בפרשת ויצא. בסופו של דבר רבקה לא שלחה לקרוא לו (ואף לא הוזכרה עוד, מלבד בהקשר של קבורתה), אלא מלאך התגלה אליו כעבור עשרים שנה והורה לו לשוב לארץ כנען. עשו ראה שבנות כנען רעות בעיני אביו, ולכן הלך ונשא גם את בת דודו, מחלת בת ישמעאל. על פי המדרש, יעקב לא הלך מייד לבית לבן, אלא היה מוטמן בבית עבר במשך ארבע עשרה שנה. מדרש נוסף מספר שיעקב יצא כשבידיו רכוש מסוים, אך עשו שלח בעקבותיו את בנו אליפז כדי שיהרוג אותו. אליפז שהיה צדיק לא רצה לעשות זאת, ויעקב הציע לו שייקח ממנו את כל רכושו, ו"עני חשוב כמת". הערך "בריחת יעקב מעשו", באתר המכלול האם יעקב ברח לחרן או הלך לשם בשליחות?, מקרא ובקורת מסכת מגילה יז, א מובא בפירוש רש"י לתורה, בראשית כט, יא
אורורה אוסטרליס (ספר)

אורורה אוסטרליס (באנגלית: Aurora Australis, בתרגום חופשי לעברית: הזוהר הדרומי) היה "הספר הראשון שנכתב, הודפס, צויר ונכרך אי פעם באנטארקטיקה". אורורה אוסטרליס נכתב במהלך המסע הקיסרי הבריטי לאנטארקטיקה או משלחת נמרוד (1908–1909) בראשות ארנסט שקלטון. הספר הופק כולו על ידי חברי המשלחת, נערך על ידי שקלטון, אויר בעזרת ליטוגרפיות ותחריטים על ידי ג'ורג' מרסטון, הודפס על ידי ארנסט ג'ויס ופרנק ווילד, ונכרך על ידי ברנרד דיי. הפקת אורורה אוסטרליס הייתה אחת הפעילויות התרבותיות ששקלטון עודד בזמן שצוות המשלחת נשארה יתר על המידה בכף רוידס באי רוס שבמצר מקמרדו, כדי להבטיח ש"הרוח הרעה המכונה 'שיעמום קוטבי' לא תפקוד אותנו לעולם". מכיוון שהעותקים של "אורורה אוסטרליס" לא היו ממוספרים, לא ברור בדיוק כמה הופקו; ההערכה היא שנוצרו מאה עותקים, מהם פחות משבעים נמכרו. העותקים של הספר מזוהים לעיתים קרובות על ידי השבלונות המקוריות בחלק הפנימי של הכריכות, שהיו עשויות מלוחות עץ. שאקלטון אולי התכוון במקור למכור עותקים של הספר בשובו מאנטארקטיקה, אך במקום זאת כולם חולקו בין חברי המשלחת ונמסרו ל"ידידי ומכרי המשלחת" אחרים. Mawer, Allen (במרץ 2009). "Light in the South" (PDF). The National Library Magazine. 1 (1): 8–11. נבדק ב-5 בפברואר 2018. {{cite journal}}: (עזרה) שקלטון, א. (1986). "אורורה אוסטרליס". עיתונות פרדיגמה.ISBN 978-0-948285-07-3ISBN 978-0-948285-07-3 שקלטון, א. (1999). "לב האנטארקטיקה: להיות סיפור המשלחת האנטארקטית הבריטית, 1907–1909". קרול וגראף.ISBN 0-7867-0684-8ISBN 0-7867-0684-8 פרימנטל, ג'יימס (2019). "אלביון באנטארקטיקה". הוצאת פארק סנט ג'יימס מדיה וקבצים בנושא אורורה אוסטרליס בוויקישיתוף עותק סרוק, באתר Archive.org Article and image by The National Maritime Museum, Greenwich Article and cover image at the State Library of South Australia Aurora Australis online using the Turning the Pages software (requires Shockwave plugin) Aurora Australis scanned by eBooks@Adelaide and rendered into HTML Shackleton, Ernest (1909). The Heart of the Antarctic: being the story of the British Antarctic Expedition, 1907-1909. London: Heinemann. vol. 1, p.217. Shackleton, Ernest (1909). The Heart of the Antarctic: being the story of the British Antarctic Expedition, 1907-1909. London: Heinemann. vol. 1, p.216. Lewis, Paul (13 במרץ 2006). "Shackleton's Aurora could fetch £20,000". Guardian Unlimited. נבדק ב-2008-01-14. {{cite news}}: (עזרה) For example, the National Library of Australia's copy is known as 'Butter 267'. Mawer, Allen (במרץ 2009). "Light in the South" (PDF). The National Library Magazine. 1 (1): 8–11. נבדק ב-18 בינואר 2011. {{cite journal}}: (עזרה) Shackleton, Ernest (1986). Aurora Australis. Alburgh, Harleston, Norfolk: Paradigm Press. p. xx.
רחוב קרן היסוד (קריית ביאליק)

קרן היסוד הוא רחובה הראשי של קריית ביאליק. אורכו 1.6 ק"מ. הרחוב משלב מסחר ומגורים, ברובם בנייני דירות. הוא משתרע מדרום לצפון. בדרומו נפגש הרחוב עם רחוב הנרייטה סולד, ובצפונו מסתיים בצומת עם רחוב העצמאות. הוא נקרא על שם ארגון קרן היסוד. בקצה הרחוב מדרום ניצב בית כץ, שהיה בית האבן הראשון שנבנה באזור זבולון, ונבנה על ידי אפרים וסבינה כץ. בני הזוג עלו למקום מרומניה בשנת 1924 ובנו צריף שנשרף במאורעות תרפ"ט. במקומו בנו בית אבן. בשנת 1934 נוסדה בסמוך קריית ביאליק. ב-1958 החכיר כץ את ביתו לאגודה ההדדית קריית ביאליק במחיר סמלי של פרוטה אחת, לצורכי ציבור. בשנת 1962 בנתה האגודה מבנה ששימש כבית התרבות של היישוב, ששימש למשך 45 שנה. במרכז הרחוב ניצב מרכז הקניות "מרכז סביניה". ביאליק: רח' קרן היסוד "ילבש" מראה חדש ומרכז סביניה ישופץ וישודרג, באתר חדשות חיפה והקריות, 8 ביולי 2018 דור-לדור-קריית-ביאליק, באתר המועצה לשימור אתרים