סלובודן מילושביץ'

סלוֹבּוֹדָן מילוֹשֶּביץ' (בסרבית: Слободан Милошевић, ‏האזנה‏Ⓘ‏, 20 באוגוסט 1941 – 11 במרץ 2006) היה פוליטיקאי סרבי ממוצא מונטנגרי, שכיהן ברציפות כנשיא סרביה, במסגרות פוליטיות שונות, בין 1989 ל-2000, ושמילא תפקיד מכריע בהתפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובמלחמות שפרצו בבלקן בעקבות זאת. מילושביץ' החל את הקריירה הפוליטית שלו כאיש המפלגה הקומוניסטית, ומאמצע שנות ה-80 אימץ בהדרגה עמדות לאומניות סרביות. הוא הנהיג את סרביה בניסיון לספח, או להקים מדינות עצמאיות, בטריטוריות המאוכלסות בסרבים אתניים ברפובליקות שפרשו מיוגוסלביה, ובייחוד במלחמה ובטיהור האתני בבוסניה-הרצגובינה. לאחר תום סבב המלחמות בהסכם דייטון ב-1995, התעמת שוב מילושביץ' עם האו"ם בעת משבר קוסובו ב-1999. בשנת 2000 הוא נאלץ להתפטר מן הנשיאות עקב גל הפגנות מחאה, וב-2001 הוסגר לבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) והועמד למשפט באשמת פשעי מלחמה, בייחוד בקשר לטבח סרברניצה. מילושביץ' מת בתאו ב-2006. מילושביץ' צמח בשורות המפלגה הקומוניסטית של סרביה כשזו הייתה רפובליקה סוציאליסטית בתוך הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בסוף שנת 1988 הוא הוביל להפגנות המוניות ברחבי יוגוסלביה. כתוצאה מכך הוחלפו מנהיגים של אזורים אוטונומיים של סרביה בקוסובו ווויבודינה ואף ממשל במונטנגרו הסוציאליסטית (ראדיבויה בראיוביץ' התפטר במהלך הפגנת הפועלים). בשנת 1989 סלובודן מילושביץ נבחר על ידי האספה הלאומית הסרבית לנשיא סרביה. מילושביץ' הוביל את הפיכתה של ליגת הקומוניסטים של סרביה למפלגה הסוציאליסטית של סרביה ביולי 1990, ואת אימוצה של חוקה סרבית חדשה בספטמבר 1990, אשר קבעה כי נשיא סרביה ייבחר בבחירות ישירות ויזכה לסמכויות מורחבות. בבחירות הישירות הראשונות שהתקיימו תחת החוקה החדשה, בדצמבר 1990, נבחר מילושביץ' לנשיא הרפובליקה הסרבית, תפקיד אותו החל למלא ב-11 בינואר 1991. ערך מורחב – מלחמות יוגוסלביה עלייתו של מילושביץ' לשלטון בסרביה אירעה במקביל להתחזקות הלאומנות ברפובליקות של יוגוסלביה לשעבר, בעקבות התמוטטות המשטר הקומוניסטי במזרח אירופה. ביוני 1991 פרשו הרפובליקות סלובניה וקרואטיה מהפדרציה היוגוסלבית, ואחריהן עשו כן גם מקדוניה (ספטמבר 1991) ובוסניה והרצגובינה (אפריל 1992). נוכחותם של מיעוטים סרבים גדולים בקרואטיה (580 אלף) ובבוסניה (1.6 מיליון) הובילה לפרוץ מלחמות בכל אחת ממדינות אלה, שבהן תבעו הסרבים אותה זכות הגדרה עצמית שניתנה לשכניהם הקרואטים והמוסלמים הבוסנים. הסרבים דרשו שהאזורים שבהם מתגוררים סרבים בבוסניה ובקרואטיה יישארו בשטח יוגוסלביה. הסרבים בקרואטיה החלו לארגן מדינה נפרדת משלהם בתמיכת ממשלת יוגוסלביה, ובמהלך 1991 ובראשית 1992 ניהלו מלחמה נגד ממשלת קרואטיה. ב-1992 קרה דבר דומה בבוסניה והרצגובינה, בעזרתו של הצבא היוגוסלבי, לאחר שב-5 באפריל באותה שנה הייתה בוסניה והרצגובינה המדינה הרביעית שהכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה. ב-28 באפריל 1992, לאחר פרישת ארבע משש מדינות הרפובליקה הסוציאליסטית, התאחדו סרביה ומונטנגרו במסגרת חדשה – הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ומילושביץ' הפך לנשיא סרביה הראשון במסגרת פדרציה זו (בראש הפדרציה עמד אז הנשיא דובריצה צ'וסיץ'). ב-1995 השתתף מילושביץ' במשא ומתן להשגת הסכם דייטון בשמם של הסרבים הבוסנים. ההסכם שם קץ למלחמת בוסניה, ומילושביץ' נתפס במערב כאחד מעמודי התווך של השלום בבלקנים. כונה ברחבי העולם "הרודן מהבלקן". מכיוון שהחוקה הגבילה את נשיא סרביה לשתי כהונות בלבד, התמנה מילושביץ' ביולי 1997 למשרת נשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, אשר הייתה מורכבת עתה מסרביה ומונטנגרו, כשהוא מחליף את הנשיא-בפועל של הפדרציה, סרג'ה בוז'וביץ'. ערך מורחב – מלחמת קוסובו בחורף 1996, לאחר שהתגלו מעשי מרמה בבחירות המקומיות, התקיימו בבלגרד הפגנות סטודנטים נגד שלטונו של מילושביץ', שנמשכו כשלושה חודשים. עם זאת, המערב לא תמך במתנגדי מילושביץ', והנשיא הצליח להישאר בשלטון. תמיכת המערב נמוגה ב-1998, לאחר שפרצה התקוממות האלבנים בחבל קוסובו, שדרשו להעניק לחבל עצמאות מסרביה, וכוחות הצבא הסרביים הגיבו בכוח רב-נגד הבדלנים והטרוריסטים האלבנים. לאחר שממשלת סרביה לא שעתה לאזהרות הקהילה הבינלאומית, פתחו כוחות נאט"ו במתקפה אווירית על סרביה ב-1999, כדי להסיג את צבא סרביה מקוסובו. התבוסה בקוסובו כירסמה במעמדו של מילושביץ'. בספטמבר 2000 הוא סירב להודות בניצחונה של האופוזיציה בבחירות לנשיאות. הפגנות ענק ומחאות אלימות התקיימו בבלגראד ב-5 באוקטובר, ובעקבותיהן נאלץ מילושביץ' לפרוש מתפקידו. למחרת מונה מועמד האופוזיציה, ווייסלב קושטוניצה, לנשיא יוגוסלביה. במהלך מלחמת קוסובו, באוקטובר 1999, תובעת האו"ם לפשעי מלחמה, קרלה דל פונטה, הודיעה שניתן להאשים את מילושביץ ברצח עם, עקב הזוועות שביצעו הכוחות היוגוסלבים באלבנים בקוסובו. חקירות או"ם קודמות בקוסובו, כבר הביאו להאשמת מילושביץ' ו-4 שרים בממשלתו בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות שבוצעו בהוראתו. ב-1 באפריל 2001 הוא נעצר ביוגוסלביה בחשד לשחיתות ופשעי מלחמה, וב-28 ביוני הוסגר לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג. לאחר הסגרתו לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג, נוספו לכתב האישום אישומים במעורבותו ברצח עם שבוצע בבוסניה ובפשעי מלחמה שבוצעו בקרואטיה. משפטו נפתח ב-12 בפברואר 2002, ומילושביץ' בחר לנהל בעצמו את ההגנה, בטענה שהוא אינו מכיר בסמכותו של בית הדין. הוא הואשם ב-66 סעיפים של רצח-עם, פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה. כתב האישום המורכב כיסה כעשור של הסכסוך בבוסניה, קרואטיה וקוסובו בשנות ה-90. שלב ההוכחות במשפט נפתח בספטמבר 2002 באוקטובר 2004, בעקבות הידרדרות במצבו הבריאותי, מינה לו בית הדין סנגור. ב-11 במרץ 2006, טרם סיום משפטו, נמצא מילושביץ' ללא רוח חיים בתאו בגיל 64. רופאים בהאג מצאו אחר כך כי מילושביץ' נטל בכוונה תרופות שגויות. אשתו מירה מרקוביץ', הייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת בלגרד, והמשיכה ללמד בפקולטה לניהול של האוניברסיטה במשך שנות המלחמה ועד למעצרו. ב-2003 נמלטה לרוסיה לאחר שקיבלה מקלט מדיני, ומתה שם ב-2019 בגיל 76. Louis Sell. Slobodan Milosevic and the Destruction of Yugoslavia. Duke University Press, 2003. מדיה וקבצים בנושא סלובודן מילושביץ' בוויקישיתוף דראגן ביסניץ', בלגרד, גירסת מילושביץ' - סלובודן מילושביץ' לא מתחרט ולא מתנצל - בראיון בלעדי, מיוחד ל"הארץ"., באתר הארץ, 20 במרץ 2001 רצח העם הבוסני ביוגוסלביה ומניעתו של רצח עם בקוסובו באתר "הועד למאבק ברצח עם" חדשות מתעדכנות בנושא משפטי פושעי רצח העם ביוגוסלאביה באתר "הועד למאבק ברצח עם" סלובודן מילושביץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) אייל בירנברג והסוכנויות, סלובודן מילושביץ': רודן אכזר וחובב סינטרה, באתר ynet, 11 במרץ 2006 סלובודן מילושביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סלובודן מילושביץ' (1941–2006), דף שער בספרייה הלאומית סלובודן מילושביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאיר אטינגר, המשפט הבינלאומי החשוב מאז נירנברג נפתח היום בהאג, באתר הארץ, 11 בפברואר 2002 רויטרס, סלובודן מילושביץ', "הקצב מהבלקן", מת בתאו, באתר הארץ, 11 במרץ 2006 ניצן הורוביץ, מהומות ביוגוסלביה: תסיסה לאומנית בהנהגת הסרבים - סלובודאן מילצ'ביץ ראש המפלגה הקומוניסטית הסרבית: "או שההנהגה תמלא את רצון העם, או שהעם ידיח את ההנהגה", חדשות, 13 באוקטובר 1988 סוכנויות הידיעות, ‏חשש לגורל אלפי אלבנים, שרוכזו ע"י הסרבים באיצטדיון בפריסטינה, באתר גלובס, 4 באפריל 1999 רויטרס, מוסקבה, ‏מילושביץ: מלחמת קרקע בסרביה עלולה להתפשט לכל הבלקנים, באתר גלובס, 18 באפריל 1999 יואב קרני, וושינגטון, ‏הרודן שלא ידע לזייף בחירות, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2000 סוכנויות הידיעות, בלגראד, ‏ועדת הבחירות ביוגוסלביה הודיעה על סיבוב שני; האופוזיציה: ניצחנו ולא יהיה סיבוב נוסף, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2000 רויטרס, בלגרד, ‏יוגוסלביה: אושרה ממשלה חדשה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2000 אלעזר לוין, ‏מילושביץ' יואשם ברצח עם, באתר גלובס, 28 באוקטובר 1999 משטרת בלגראד עצרה את מילושביץ'; יועמד לדין על פשעי מלחמה ושחיתות, באתר גלובס, 1 באפריל 2001 סלובודן מילושביץ' עירער בהאג על מעצרו, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2001 הנאשם: סלובודן מילושביץ', באתר הארץ, 11 בפברואר 2002 סי"צ, האג, ‏התובעת בפתיחת משפט מילושביץ בהאג: הוא גרם סבל בל יתואר למאות אלפים כדי לספק את תאוות שלטונו, באתר גלובס, 12 בפברואר 2002 רויטרס, מכת המוות של מילושביץ', באתר הארץ, 12 במרץ 2006 177 עדים בשלב ההוכחות במשפטו של מילושביץ שחודש היום בהאג, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2002 הניו יורק טיימס, סלובודן מילושביץ' מת בכלאו בהאג בטרם הושלם משפטו על פשעי מלחמה, באתר הארץ, 11 במרץ 2006 רויטרס, רופאים בהאג: מילושביץ' נטל בכוונה תרופות שגויות, באתר הארץ, 13 במרץ 2006 דראגן ביסניץ', אשת הרודן - מיריאנה מרקוביץ', אשתו של המנהיג הסרבי הכלוא, דוחה את כל ההאשמות. בראיון בלעדי ל"הארץ", באתר הארץ, 15 באוגוסט 2001 סוכנויות הידיעות‏, אלמנתו של מילושביץ', שכונתה "מקבת של הבלקן", מתה בגיל 76, באתר וואלה, 14 באפריל 2019