laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ורדן בארט

ג'ורדן קייל בארט (באנגלית: Jordan Kale Barrett; נולד ב-2 בדצמבר 1996) הוא דוגמן אוסטרלי. כשהיה בן 14 אותר בארט על ידי מאתר כישרונות (סקאוטר). בארט דגמן, בין היתר, בקמפיינים של טום פורד, קלווין קליין, ורסצ'ה, רוברטו קוואלי ו-Moschino. הוא הופיע על השערים של ווג אוסטרליה ווג טורקיה (הגבר היחידי בשנת 2017),‏ Magazine ‏10‏, The London Times ו-Numéro. בדצמבר 2016 בחר בו אתר Models.com לדוגמן השנה. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורדן בארט יובל פגי, היורש של דיקפריו: הכירו את הדוגמן היפה בעולם, באתר mako‏, 10 יולי 2016 איתי יעקב, הדוגמן ג'ורדן בארט: "בסוכנות לא רצו לקחת אחריות על גנב בן 15", באתר Xnet‏, 3 בינואר 2017 ג'ורדן בארט, באתר models.com (באנגלית) ג'ורדן בארט, ברשת החברתית אינסטגרם רשימת דוגמנים של ווג אוסטרליה בדף השער (ויקיפדיה האנגלית) רשימת דוגמנים של ווג טורקיה בדף השער (ויקיפדיה האנגלית) ג'ורדן בארט, Top50, באתר models.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורון רבינא

דורון רבינא (נולד ב-12 באוקטובר 1971) הוא אמן, אוצר וכותב. בין השנים 2017–2020 שימש כאוצר הראשי של מוזיאון תל אביב לאמנות. דורון הוא בוגר תיכון תלמה ילין והמדרשה לאמנות במכללת בית ברל. כאמן, בשנת 2004 ייצג את ישראל בביאנלה ה-26 בסאו פאולו. זכה בפרס קיפר לאמן צעיר ובפרס שרת התרבות בתחום האמנויות לשנת 2008. בין השנים 2009-2001 שימש כאוצר ראשי של גלריית המדרשה לאמנות בתל אביב ואצר בה עשרות תערוכות. פרסם מאמרים רבים בכתבי עת, ספרים וקטלוגים של אמנים ישראלים ובינלאומיים. בשנת 2013 הקים את "הירקון 19", מרכז לאמנות, תרבות וחינוך בתל אביב. בין השנים 2014-2009 עמד בראש המדרשה לאמנות בבית ברל. בשנת 2017 נבחר לתפקיד אוצר ראשי של מוזיאון תל אביב לאמנות ובאותה שנה אצר את תערוכתו הראשונה במסגרת תפקידו - "בעיות השעה". בהמשך אצר את התערוכות "תוכנית הבראה: join or die" ו"ג'ף קונס: ערך מוחלט / מאוסף מרי וחוזה מוגרבי". בדצמבר 2020 הודיע על החלטתו לפרוש מתפקידו. ציידי יגון ב-ICA פילדלפיה. בסוף נמות אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל במוזיאון הרצליה. כח במסגרת אמנות הארץ 4. בעיות השעה, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, 2017 מלני שטרן, דורון רבינא נבחר לאוצר הראשי של מוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 2 בינואר 2017 שאול סתר, "דימויי חומה אינם אמנות פוליטית. הם תוצאה של עצלנות, אופורטוניזם וחוסר דמיון", באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017 ניר מן, "בעיות השעה", משדר רדיופוני על תערוכת אמנות, "שישי אישי: מועדון החברים של מושיק טימור", כאן ב' – תאגיד השידור הישראלי, 15 בדצמבר 2017 דורון רבינא: "תמיד זכרתי שאני זה לא המוזיאון", באתר הארץ, 23 בדצמבר 2020 דורון רבינא, דף שער בספרייה הלאומית פרופ' דורון רבינא, פורטל סטודנטים וסגל, בוגרות ובוגרים, אתר מכללת בית ברל נעמה ריבה, האוצר הראשי דורון רבינא פורש במפתיע ממוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנק משכן

בנק משכן היה בנק למשכנתאות שפעל כחברה בת של בנק הפועלים עד שמוזג בשנת 2004. הבנק הוקם בתחילת שנת 1951 על ידי בנק הפועלים וחברת שיכון עובדים בשם "בנק משכנתאות לשיכון בע"מ". שנתיים לאחר הקמתו כבר נתן 9,000 הלוואות למשכנתא. בהמשך הנפיק מניות ואיגרות חוב בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1976 רכש בנק הפועלים את חלקה של חברת שיכון עובדים בבנק. בשנת 1980 שינה הבנק את שמו ל"משכן – בנק הפועלים למשכנתאות בע"מ". בשנת 2002, נמחקו מניות הבנק מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בעקבות הצעת רכש של בנק הפועלים שרכש את מלוא הבעלות. הצעת רכש הובילה לניסיון לתובענה ייצוגית בטענה שהמניות נרכשו במחיר שהיה עושק ומקפח, אך התביעה נדחתה. ב-1 בינואר 2004 מוזג לתוך הפועלים, הפסיק לפעול כיחידה עצמאית, ונותר רק כמותג לפעילות המשכנתאות של הבנק. בעקבות המיזוג 80 עובדים סיימו את עבודתם בבנק (חלקם פרשו מרצון וכ-50 פוטרו). כמו בנק הפועלים עצמו, 20% מבעלות הבנק בידי אריסון השקעות של שרי אריסון והשאר בידי הציבור וגופים מוסדיים במניות הנסחרות לציבור. בשנת 2016 יו"ר מועצת המנהלים של הבנק הוא יאיר סרוסי והמנכ"ל הוא אריק פינטו. בנק הפועלים מרחיב את פעולתו, דבר, 3 ביולי 1951 בנק משכנתאות מימן 16 אלף חדרים, דבר, 20 באפריל 1953 בנק משכנתאות לשיכון יוציא אגרות חוב ב-4 מיליון ל"י, דבר, 12 במרץ 1959 בנק הפועלים רכש המניות של בנק משכנתאות לשיכון, מעריב, 6 ביולי 1976 נבלמו ירידות במניות לא בנקאיות - עוד עליות ב,צמודים', מעריב, 6 באוגוסט 1980 הפועלים מעלה את מחיר הצעת הרכש למניות משכן ל-1,017 שקל, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2001 ענת רואה, לאחר מאבק משפטי ממושך: בנק הפועלים הצליח "להיפטר" מהייצוגית של דן עצמון, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2006 דפנה צוקר , ‏משלימים את המיזוג: בנק משכן יתאחד עם בנק הפועלים ב-1 בינואר 2004, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2004 חיים ביאור, ועד בנק משכן נסוג מהתנגדותו לפיטורים, לאחר שרק 20 עובדים הסכימו לפרוש מרצון, באתר הארץ, 27 באפריל 2003 הוחלט על מינוי פינטו כמנכ"ל, מועד תחילה יקבע לאחר הסכמת המפקחת, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
ליברום וטו

ליברום וטו (בלטינית: liberum veto - "הווטו החופשי") היה הליך פרלמנטרי באיחוד הפולני-ליטאי. היה זה מעין הליך הצבעה פה אחד שאיפשר לכל חבר סיים (הרשות המחוקקת באיחוד) לכפות סיום מיידי של המושב הנוכחי, ולבטל כל חקיקה שכבר התקבלה במושב בקריאת סיסטו אקטיביטטם! (Sisto activitatem!‎ - "אני מפסיק את הפעילות!") או נייה פוזוולם! (Nie pozwalam!‎ - "איני מרשה!"). החוק יושם מאמצע המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-18 בדיוני הסיים. הוא מבוסס על ההנחה שכל האצולה הפולנית שווה במעמדה, ולכן כל הצעה שבאה בפני הסיים חייבת לעבור פה אחד. חוק ה"ליברום וטו" היה חלק מרכזי במערכת הפוליטית של האיחוד הפולני-ליטאי. הוא חיזק את המרכיבים הדמוקרטיים שבמערכת, גרם לבדיקת המלוכה כל העת, והציע חלופה לרעיון הפוליטי בעל התפוצה הרחבה באירופה, של כוח רב בידי המנהיגים (מונרכיה אבסולוטית). היסטוריונים רבים מחזיקים בדעה שה"ליברום וטו" היה אחד הגורמים להתדרדרות המערכת הפוליטית של האיחוד – בעיקר במאה ה-18, אז החלו כוחות זרים לשחד חברי סיים על מנת לשתק את ההליכים שהתרחשו בפרלמנט. לבסוף התפרק האיחוד עם חלוקת פולין וכיבושה, והשטחים נשלטו על ידי כוחות זרים למשך 200 השנים הבאות. במהלך השנים 1573–1763 נערכו כ-150 מושבים של הסיים, שמתוכם בכשליש לא עבר אף ניסיון חקיקה, לרוב בשל "ליברום וטו". הביטוי "פרלמנט פולני" (אנ') מתאר בשפות אירופיות רבות כאוס וחוסר סדר, ומקורו בשיתוק לכאורה של המערכת שמוצג כאן. קבלת החלטות בקונצנזוס פיליבסטר Jerzy Lukowski, "Political Ideas among the Polish Nobility in the Eighteenth Century (To 1788)", The Slavonic and East European Review 82, 2004, pp. 1–26 John Gilbert Heinberg, "History of the Majority Principle", The American Political Science Review 20, 1926, pp. 52-68 ליברום וטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דשיל האמט

דשיל האמט (באנגלית: Samuel Dashiell Hammett;‏ 27 במאי 1894 - 10 בינואר 1961), סופר בלשי אמריקאי. נחשב, לצד ריימונד צ'נדלר, כאחד הבולטים שביוצרי דמות "הבלש הפרטי הקשוח" (Hard Boiled Detective). אביו הספרותי של הבלש סם ספייד, גיבור ספרו "הנץ ממלטה", שהוסרט בשנת 1931 ופעם נוספת ב־1941; הגרסה השנייה נחשבת לאחד מסרטי המפתח של הקולנוע האפל (Film Noir). בצעירותו שימש כבלש בחברת החקירות הידועה פינקרטון, שירת במלחמת העולם הראשונה כסמל ונהג אמבולנס, ובמלחמת העולם השנייה. את עיקר יצירתו הספרותית כתב בסוף שנות העשרים ובראשית שנות השלושים של המאה העשרים. כתב עשרות סיפורים קצרים וחמישה ספרים בלשיים מלאים, בהם: קללת בני דאיין (The Dain Curse); תורגם על ידי סוניה פלץ והופיע בשנת 1967 בספרי שין שין שין. האיש הרזה, שתורגם לעברית. עובד לקולנוע לסרט "האיש הרזה" ב-1934. הנץ ממלטה (The Maltese Falcon); תורגם על ידי ב. רחל והופיע בשנת 1967 בספרי שין שין שין. תרגום נוסף של [[אסף גברון]] יצא בשנת 2013 ב [[הוצאת כתר]]. קציר הדמים (Red Harvest), שתורגם לעברית, ושימש השראה לסרטו של אקירה קורוסאווה "יוג'ימבו". מפתח הזכוכית (The Glass Key), שתורגם לעברית. במלאת לו 40 שנה נקלע האמט למשבר רציני, אישי ואמנותי, ולאחר פרסום הרומן החמישי שלו לא כתב או פרסם עוד רומנים. יחד עם זאת, היה מעין 'עורך' ויועץ למרבית מחזותיה הנודעים של חברתו ליליאן הלמן, כפי שהודתה בכך היא עצמה. במשך תקופה מסוימת עוד המשיך לחבר סיפורים קצרים או לכתוב תסכיתים/תסריטים, אך למעשה, מאז גיל 40, כפי שהודה בעצמו, יבש מעיין יצירתו. מאמצע שנות ה-30 ואילך היה פעיל פוליטי בתנועות שמאל, ואף ישב תקופה קצרה בכלא בשל סירובו להסגיר שמות של חברים-שותפים. ב-1942, למרות שהיה כבר בן 48, התגייס לצבא, אך התנדבות זו לא הועילה לו כאשר ב-1951, בתקופת מקארתי, היות שהיה ידוע בפעילותו ובהשקפותיו השמאלניות, הוא נידון לחמישה חודשי מאסר עקב סירובו להעיד נגד חבריו בתנועות השמאל. האמט היה נשוי זמן קצר, והוליד שתי בנות. היו לו כמה פרשיות אהבים. עד סוף ימיו התמודד עם האלכוהוליזם הקשה שלו. בשלושים שנות חייו האחרונות חי לסירוגין עם המחזאית ליליאן הלמן. דמותו מוצגת בסרט ג'וליה (במאי – פרד זינמן, תסריט – אלווין סארג'נט, מ-1977; הסרט מבוסס על אחד מסיפוריה של הלמן) ומגולמת על ידי ג'ייסון רוברדס, ואת ליליאן הלמן מגלמת ג'יין פונדה. את ג'וליה גילמה ואנסה רדגרייב, שאף זכתה לאוסקר לתפקיד-משנה על משחקה בסרט זה. גרסה בדיונית של האמט עומדת במרכז סרט הנאו נואר של וים ונדרס מ-1982 הנושא את שמו(אנ'). מדיה וקבצים בנושא דשיל האמט בוויקישיתוף דשיל האמט, ברשת החברתית Goodreads דשיל האמט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דשיל האמט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דשיאל המט (1894-1961), דף שער בספרייה הלאומית ללא שם מתרגם. יצא כספרון בהוצאת הבולשת בראשית שנות השישים. לא נמצא בספריות בישראל. ראה כאן בבלוג של אלי אשד
אמילי מרפי

אמילי מרפי (באנגלית: Emily Murphy;‏ 14 במרץ 1868 – 27 באוקטובר 1933) הייתה משפטנית, פעילת זכויות נשים וסופרת קנדית. ב-1916 יסדה עם פעילות אחרות את "בית משפט נשים" אשר שמע עדויות במקרים של גירושים ותקיפה מינית. באותה שנה היא מונתה כשופטת - האישה הראשונה בתפקיד זה בקנדה ובאימפריה הבריטית כולה. היא מוכרת בעיקר בשל תרומתה לתנועה הפמיניסטית הקנדית, ובמיוחד בתחום המשפטי, שם עסקה בשאלה האם נשים נחשבות לבני אדם תחת החוק הקנדי. מרפי הייתה אחת מ"החמישייה האמיצה", קבוצת נשים אקטיביסטיות אשר פתחו במאבק משפטי להכרה כאנשים על פי חוק, ספציפית החוק שקבע מי זכאי להיבחר לסנאט. הנשים הגיעו עם התיק (שנקרא "תיק בני האדם") עד לבית המשפט העליון, אשר קבע כי הן לא בני אדם לפי החוק. רק בפנייה למשרד המשפטים זכו הנשים בעתירתן ועשו היסטוריה. עם כל זאת, מרפי היא דמות שנויה במחלוקת בשל עבודתה המאוחרת יותר, אשר מקושרת לגזענות ואאוגניקה נגד מהגרים, בעיקר מסין. מדיה וקבצים בנושא אמילי מרפי בוויקישיתוף כתבי אמילי מרפי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבט איתנים

שבט איתנים היה אחד הגרעינים הראשונים בתנועת בני עקיבא בישראל, שבין חבריו ילידי שנת 1936-1937 נמנו מי שלימים היו לחשובי הרבנים בציונות הדתית. שבט איתנים הוא שמו של המחזור ה-11 של בני עקיבא, שאליו השתייכו בצעירותם רבנים משפיעים בציונות הדתית. הכינוי "שבט איתנים" מתייחס בדרך כלל לקבוצה זו בתוך אותו מחזור. בני ובנות השבט הקימו את גרעין גחל"ת (גרעין חלוצי לומדי תורה) שמטרתו להגביר את לימוד התורה בקרב הנוער הציוני דתי. על מנת להיחשב כחלק מן הגרעין, דרשו בתחילה את המובחרים ביותר בלימוד התורה שכוללים בם את שתי הדרישות: "יהיה בסדר מבחינה חברתית" ו"יהיה בסדר מבחינה דתית". בהמשך, מתוך רצון לכמות גדולה יותר פתחו שורותיהם ל"טובים שבבני הסניפים". הגרעין דרש מחבריו ללמוד תורה בישיבה קודם גיוסם להתיישבות, על מנת להשפיע על סביבתם באור השקפתם. הגרעין התווכח בפולמוס רב מול ראשי "ההנהלה הארצית" של תנועת בני עקיבא, שאף דרשה לפרקו מיד. אל בני הגרעין צורפו גם בנות קבוצת "נוגה". על קבוצה זו נמנו הרבנים זלמן מלמד, צפניה דרורי, יעקב פילבר, שבתי זליקוביץ, ובנימין הרלינג, ופעילי ציבור כידידיה כהן ושופט בית המשפט השלום בירושלים בדימוס דוד פרנקל. מדריכם היה הרב חיים דרוקמן, שתחילה לא ידע על התארגנות גחל"ת. חברי השבט למדו אצל הרבנים משה צבי נריה ואברהם צוקרמן בישיבת כפר הרואה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והושפעו רבות מחזונם. בהמשך הם הקימו מוסדות תורניים רבים בציונות הדתית, החל מישיבת כרם ביבנה שהייתה הראשונה ליישם את מסלול הסדר, דרך ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת אור עציון, ישיבת קריית שמונה, ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים ועוד. כן היוו את הגרעין ל"הקמתה מחדש" של ישיבת מרכז הרב בראשותו של הרצי"ה ממנו צמחה תנועת גוש אמונים. מטרות ההגשמה שסימנו היו קליטת עלייה, רבנות בעיירות הפיתוח, התיישבות, חינוך ועשייה פוליטית. בין חברי השבט נמנו גם השר זבולון המר, שופט בית המשפט המחוזי בחיפה חיים פיזם, יו"ר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) פרופ' עמוס אלטשולר, אברהם מתתיהו זילברשלג ועוד. השפעתה של קבוצה זו ניכרת עד היום, בעיקר בהיותם מי שהקימו את הבסיס התורני והאידאולוגי של "דור הכיפות הסרוגות", הרואה במעורבות בחיי החול ובענייני המדינה ערך לכתחילה. גדעון ארן, קוקיזם: שורשי גוש אמונים, תרבות המתנחלים, תאולוגיה ציונית, משיחיות בזמננו, הוצאת כרמל, ירושלים תשע"ג 2013 פרק ראשון: 'גחלת: הפרה היסטוריה של הקוקיזם' גדעון ארן, "בין חלוציות ללימוד תורה: הרקע לגאות הדתית לאומית", מאה שנות ציונות דתית - היבטים רעיוניים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן תשס"ג עמ' 31–72 (הספר בקטלוג ULI) יחיאל אליאש, מעשה הבא בחזון, אליצור, 1983 אלישיב רייכנר, קרב איתנים: השבט שקבע את עתיד הציונות הדתית, מוסף דיוקן של העיתון מקור ראשון, כ"ה בסיון תשע"ח הרב יעקב הלוי פילבר, עמוד השדרה של הנוער הדתי, ערוץ 7, כ"א בחשוון תשע"ד 25/10/2013 דביר עמר, איתנים ברוחם, באתר ערוץ 7, 2 בפברואר 2023 שבט איתנים במפגש בבית הציונות הדתית, סרטון בערוץ "בית הציונות הדתית", באתר יוטיוב (אורך: 04:55) שמות השבטים באתר תנועת בני עקיבא בישראל. גדעון ארן, "בין חלוציות ללימוד תורה: הרקע לגאות הדתית לאומית", מאה שנות ציונות דתית - היבטים רעיוניים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן תשס"ג עמ' 49 גדעון ארן, "בין חלוציות ללימוד תורה: הרקע לגאות הדתית לאומית", מאה שנות ציונות דתית - היבטים רעיוניים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן תשס"ג עמ' 65
וילהלם גליזה

וִילְהֶלְם גְלִיזֶה (גרמנית: Wilhelm Gliese‏, 21 ביוני 1915 – 12 ביוני 1993) היה אסטרונום גרמני שנודע בשל עבודתו לזיהוי הכוכבים הקרובים למערכת השמש ויצירת קטלוג גליזה לכוכבים קרובים המתעד אותם. וילהלם גליזה נולד בשנת 1915 בעיירה גולדברג בשלזיה, סמוך לעיר לגניצה, אז חלק מגרמניה ומאז 1945 חלק מפולין (נקראת כיום זלוטורייה). אביו שנקרא גם כן וילהלם היה שופט מחוזי. מגיל צעיר התעניין גליזה באסטרונומיה וכבר בזמן לימודיו בבית הספר החל לבצע תצפיות בכוכבים. בשנת 1933 החל ללמוד אסטרונומיה, מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ברסלאו ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין. לאחר לימודיו החל לעבוד במכון לחישובים אסטרונומיים ששכן בדאהלם ועבר לאחר מלחמת העולם השנייה להיידלברג. בזמן המלחמה הוא גויס לשירות צבאי כמומחה לבליסטיקה ונשלח בשנת 1942 לחזית המזרחית, שם שירת עד לפברואר 1945 אז נפל בשבי הרוסי מצפון לפוזנן. גם בזמן שירותו ובתקופת השבי הוא המשיך לצפות בכוכבים, אך ללא כל ציוד עזר, עד לשחרורו בספטמבר 1949. גליזה חזר לעבודתו במכון לחישובים אסטרונומיים במקומו החדש בהיידלברג ושם עבד עד למותו בשנת 1993, 13 שנים לאחר פרישתו הרשמית לגמלאות. החל משנת 1951, בעידודו של האסטרונום ההולנדי פטר ון קאמפ, החל גליזה בחקר הכוכבים הקרובים למערכת השמש, תחום בו עסק לאורך רוב שנותיו במכון, וב-1957 פרסם את הגרסה הראשונה של קטלוג גליזה לכוכבים קרובים. בשנות עבודתו במכון עסק גליזה בזיהוי הכוכבים הקרובים למערכת השמש ובקיטלוגם ופרסם בשנים 1957 ו-1969 את שתי הגרסאות הראשונות של קטלוג גליזה. כמו כן היה מעורב ביצירת גרסאות 4 ו-5 של קטלוג הכוכבים היסודיים שכולל את המיקום המדויק של כוכבים נבחרים, שמשמשים לחישוב המיקום של שאר כוכבי השמים. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 הוא עבד בשיתוף עם הרטמוט יארייס ואיתו פרסם עדכון של קטלוג גליזה בשנת 1979 ואת המהדורה השלישית של הקטלוג בשנת 1991. כוכבים רבים שמופיעים בקטלוגים שפרסם נקראים בפרסומים מדעיים ופופולרים בציון שקיבלו בקטלוג (למשל גליזה 581 או גליזה 229). כמו כן גליזה הונצח בשמו של האסטרואיד 1823 גליזה שהתגלה בשנת 1951. H. Jahreiß: Nachrufe: Wilhelm Gliese, Mitteilungen der Astronomischen Gesellschaft, Nr. 77, p. 5 (1994) W. Gliese: Katalog der Sterne näher ALS 20 Parsek für 1950.0, Astronomisches Rechen-Institut, Heidelberg (1957) W. Gliese: Catalogue of Nearby Stars, Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22 (1969) W. Gliese & H. Jahreiß: Nearby Star Data Published 1969-1978, Astronomy and Astrophysics, Suppl. Ser. 38, p. 423 (1979) W. Gliese & H. Jahreiß: Preliminary Version of the Third Catalogue of Nearby Stars, The Astronomical Data Center CD-ROM: Selected Astronomical Catalogs (1991)
ספר יוסף המקנא

ספר יוסף המקנא הוא ספר מסוגת ספרי הפולמוס שנכתב על ידי יהודים במסגרת הפולמוס היהודי-נוצרי. הספר נכתב ככל הנראה בצפון-מערב צרפת באמצע המאה ה-13 על ידי ר' יוסף ב"ר נתן אופציאל. עיקרו של הספר הוא פירוש לפסוקי התורה המתמודד עם פרשנותם של אבות הכנסייה לכל פסוק. בעיקר תוקף הספר את הפרשנות הנוצרית המוצאת בפסוקי המקרא פרה-פיגורציה לאירועים בברית החדשה ומפגין בקיאות רבה בפרשנות הנוצרית. הספר מציג הפרכה כנגד כל פירוש נוצרי, המעמידה פרשנות יהודית אלטרנטיבית, פעמים רבות מתוך עמדה אירונית ואף פרודית, המציגה את הפירוש הנוצרי כאבסורדי. טכניקה נפוצה אחרת בספר היא אימוץ לכאורה של עמדות היסוד של הפרשנות הנוצרית, רק על מנת להעמידן על ראשן ולהוכיח את אמיתות הפרשנות היהודית, גם לשיטת הפרשנות הנוצרית. משפט פריז ספר ניצחון ישן כתב יד של הספר, אתר הספרייה הלאומית יהודה רוזנטל, ספר יוסף המקנא חברת מקיצי נרדמים, תש"ל לקריאה ברשת(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צדקה חוצין (הראשון)

הרב צדקה חוצין (הראשון) (ה'תנ"ט, 1699 - ו' בתשרי ה'תקל"ג, 3 באוקטובר 1772), היה רבה של בגדאד במשך כשלושים שנה - בין השנים ה'תק"ג - ה'תקל"ג. נולד בשנת ה'תנ"ט (1699) בחלב (ארם צובא) שבסוריה לרב סעדיה. כל אחיו נפטרו בינקותם, לכן החליטה אמו להשאירו בפתח בית הכנסת ולא לגדל אותו. נשיא בית הכנסת מצא את התינוק, ולאחר חקירה קצרה התברר לו שזהו בנו של הרב סעדיה, שכל בניו נפטרו. מתוך רחמים על התינוק החליט לגדלו בביתו, וכאשר גדל שלחו ללמוד אצל הרב רפאל שלמה לניאדו. כבר בנערותו נודע חכם צדקה חוצין כבקי בכל התורה ואף בחכמת הקבלה. הוא כתב תשובות לשאלות הלכתיות אשר הופנו אליו על ידי רבנים מרחבי העולם. כשהיה בן שלושים ושש השתתף בדיונים הלכתיים יחד עם זקני החכמים בארם צובא. בשנת תק"ג (1743), התרחשה בעיר בגדאד מגפת דבר. בעקבות מותם של רבים מבני הקהילה, ובהם רב העיר - הרב סלימאן ברזאני (אדוני), פנה חכם משה מרדכי, נשיא הקהילה בבגדאד אל חכם רפאל שלמה לניאדו בחלב, כדי שיבחר את אחד מתלמידי החכמים בעיר, שיכהן כרב קהילת בגדאד. חכם צדקה חוצין נבחר לתפקיד ונתמנה לראש חכמי בגדאד. חכם צדקה חוצין שימש כרב הקהילה במשך כ-30 שנה. בתקופה זו הוא פרחו החיים התורניים בבגדאד. חכם צדקה חוצין פעל לבניית מקוואות, בתי כנסיות ובתי מדרש, תיקן תקנות ומנהגים שונים שחלקם נהוגים בידי יהודי בבל עד ימינו. כמו כן נערכו שיעורי תורה בעיר בהנהגתו. הוא היה אחראי לאימוץ ההלכה והמנהגים הספרדיים בקהילה. חכם צדקה חוצין כתב תשובות רבות לשאלות שהופנו אליו ונשא ונתן בהלכה ובאגדה עם כמה מגדולי דורו. מלבד גדולתו בתורת הנגלה, היה גם בקי עצום בכתבי האר"י ובתורת הקבלה. בשלהי שנת תקל"ב פרצה בבגדאד מגפת דבר נוספת, ובה נפטרו שלושה מתוך חמשת בניו. דרשתו בשבת שובה הפכה להספד על בניו ועל שאר המתים הרבים במגפת הדבר. נפטר בין השנים תקל"ו-תקל"ח. הרב צדקה חוצין השני הוא בן נינו, וגם רבי שלמה בכור חוצין וגיא בכוֹר הם צאצאים שלו. במהלך חייו כתב חיבורים רבים, אולם רק חלק מהם הובאו לדפוס. הוא שלח חיבורים מכתבי ידו מבגדאד לארם צובא כדי להדפיסם בוונציה, אבל השליחים נשדדו, והספרים אבדו. צדקה ומשפט - שו"ת, בנוסף מוזכרים בספר זה תולדותיו של המחבר. ספר זה נדפס בידי הרב יצחק נסים. אורח צדקה - על ארבעה טורים מעיל צדקה - על ארבעה טורים מעשה הצדקה - שו"ת עבודת הצדקה - פירוש על התורה ירון הראל, Ḥuṣīn, Ṣadqa באנציקלופדיה של היהודים בעולם האסלאמי. חכם צדקה חוצין (הראשון), באתר החכם היומי חכם צדקה חוצין הראשון ע"ה, באתר העיראקי ר' צדקה חוצין - הראשון, באתר mytzadik צדקה חוצין (הראשון), באתר "החכם היומי" משה שבת, ישיבות בגדאד, ירושלים, תשע"ו, עמ' 29, פרק ב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) כמו מנהג קריאת תהילים בחבורות בראש השנה, ראו בהקדמה ל'צדקה ומשפט', עמוד 10. ועוד
OMG

OMG הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית קומית לילדים ונוער, ששודרה בערוץ KidZ. הסדרה שילבה מערכונים בכיכובם של צמד השחקנים עופר ומאור - מאור הרוש ועופר בן שבת, לצד מתיחות רחוב קצרות שביצעו בני נוער. יואב (עופר) וליאת (מאור) - יואב, נער ואימו ליאת בביתם. ליואב יש חברה בשם דנה. משפט חוזר ידוע במערכון הוא "יאללה, יאללה..." של האם ליאת. במערכון האם משגעת את יואב והוא סובל ג'וי (עופר) ונופר (מאור) - ג'וי ונופר הן אחיות תאומות המבוססות על נוי והדר. ידועות בכל מיני משפטי סמיילי. הופיעה לראשונה בעונה הרביעית של הצחוקייה. במערכון הן עושות אתגרים שלפעמים קצת מסתבכים... חיים שלי - לפרננדו יש תשעה ימים לחיות אלא אם כן ימצא אהבת אמת. נופר ודין\יונתן - נופר מנהלת בלוג אופנה. בפרקים עם דין הם נפרדים וחוזרים. בפרקים עם יונתן היא עושה לו חידוש מראה והוא מלמד אותה על אפליקציות שפיתח. בית הספר - עליזה המנקה והמורה ירדנה בהפסקה או אביתר ושמשון השומרים. דבורה ויקי - מקורם בערוץ שלהם. זוג ההורים ההיסטרים של ג'וי, נופר ותמר, ילדה שמקבלת שבחים מהמנהל לעיתים קרובות. נופר - אחותה התאומה של ג'וי. ביתם של דבורה ויקי. בת זוגו של דין. ג'וי - אחותה התאומה של נופר. ג'וי ונופר הן זמרות והכוכבות של בית ספר דרדרים. דין - החתיך של השכבה ובן זוגה של נופר. יואב שנצור - בנה של ליאת. בן זוגה של דנה. ליאת שנצור - אמו של יואב. מביכה אותה. ידועה במשפט "יאללה, יאללה, (פעולה)" פרנדדו - בנה המאומץ של איזמרלדה. חולה בחזרת נדירה. הולך למות אם לא ימצא אהבת אמת. אזמרלדה - אמו המאמצת של פרננדו. היא זו שהרעילה אותו. דבורה - אשתו של יקי. מלמדת אותו להתווכח. אמם של תמר, ג'וי ונופר. יקי - בעלה של דבורה. אביהם של תמר, ג'וי ונופר, לומד להתווכח מדבורה. עליזה המנקה - מוחה על היחס שלה. שרה פרודיות על שירי הסרט "לשבור את הקרח". המורה ירדנה - לא סובלת ילדים כמו עליזה, אך טוענת שכן. אביתר - שומר. חברו של שמשון. הפיקח מבין השניים. שמשון - שומר. חברו של אביתר. לא חכם במיוחד. יונתן - החנון של הכיתה. נופר עושה לו מייקאובר. דנה - בת זוגו של יואב. מעולם לא הופיעה. מרינה - אהבתו הראשונה של פרננדו. הייתה בעלת פאה. מגדה - מגדת עתידות. אמיליה לאב - שדכנית "מהשורה הראשונה" ואהבתו השנייה של פרננדו. לא הייתה בליגה שלו. ריקרדו - בלש שגילה שאיזמרלדה היא זו שרצתה להרעיל את פרננדו. המנהל - מזמין את דבורה ויקי לשיחה על תמר. משבח אותה ונופל בתאונה עקב תקיפה של יקי. תמר - בתם של דבורה ויקי. אחותן של ג'וי ונופר. מעולם לא הופיעה. המורה לטבע - אביתר מאוהב בה. תמיד אומר לשמשון שהסיכוי למה שהציע שווה לזה שתעשה כלפיו משהו. OMG, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערוץ היוטיוב של עופר ומאור ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1976/1977 בלה ליגה

עונת 1976/1977 הייתה העונה ה-46 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1976 והסתיימה ב-22 במאי 1977. הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-17 יעברו בסוף העונה לליגת משנה. מליגת המשנה עלו בורגוס, סלטה ויגו, ומאלגה. אתלטיקו מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם השמינית בתולדות המועדון. סרגוסה, סלטה ויגו ומאלגה ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: מריו קמפס (ארגנטינה ארגנטינה), ולנסיה, שכבש 24 שערים ב-34 משחקים. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: מיגל ריינה (ספרד (1945–1977) ספרד), אתלטיקו מדריד, שספג 29 שערים ב-30 משחקים. פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון: הספרדי המצטיין: חואניטו (ספרד (1945–1977) ספרד), בורגוס הזר המצטיין: יוהאן קרויף (הולנד הולנד), ברצלונה מאמן העונה: לואיס אראגונס (ספרד (1945–1977) ספרד), אתלטיקו מדריד נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
רב-תאיים

רב-תאיים הם יצורים המורכבים ממספר גדול של תאים, להם תפקידים שונים. הם בעלי נוזל מתווך המאפשר מעבר חומרים בין התאים מפנים הגוף והחוצה. הם נבדלים מחד-תאיים שלהם תא בודד המשמש כמרכז הגוף ללא תלות בתאים אחרים, מה שמגביל את גודלם לצורה מיקרוסקופית. בעבר, רב-תאיים הייתה קבוצה טקסונומית גדולה של ממלכת החי, שכללה את כל האורגניזמים שאינם חד-תאיים. כיום מקובל לחלק את היצורים החיים באופן שונה. ישנן שלוש על-ממלכות, ורק באחת – האאוקריוטים – ישנן ממלכות בעלות רב-תאיים, הכוללות את בעלי החיים (מקבוצת הרב-תאיים האמיתיים), צמחים, פטריות אמיתיות, פרוטיסטים, סטראמנופילס ועוד. קבוצות אלה אינם קרובות אלא פוליפילטיות. מעריכים כי יצורים רב-תאיים הופיעו לראשונה לפני מיליוני שנים. בניסוי גידלו שמרים במבחנה, אספו את הכבדים ששקעו וגידלו אותם שוב ושוב. הופיעה מוטציה של גושי תאים קטנים דמויי פתיתי שלג, שגם בהתחלקותם אינם נפרדים לשמרים בודדים. כשהשרו מוטציה שמונעת שימוש בחמצן, גושי התאים גדלו והפכו דחוסים וקשיחים. בשנת 2016 הוכרזה השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו, מכיוון שהיא מכילה את הממצאים העתיקים ביותר שנמצאו של מאובנים של יצורים רב-תאיים. השמורה היא המחשה פיזית ייחודית לנקודת מפנה דרמטית בתולדות מוצא החיים על פני כדור הארץ – נקודה בה לאחר כמעט 3 מיליארד שנים של התפתחות, הופיעו לראשונה יצורים מורכבים יותר מבחינה ביולוגית. מדיה וקבצים בנושא רב-תאיים בוויקישיתוף רב-תאיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: חידת הרב תאיות, באתר "הידען" מקור לייצור רב - תאי, ג'ון טיילר בונר ד"ר יונת אשחר, הרב תאיים הראשונים?, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 בפברואר 2024 ניו יורק טיימס, תאי שמרים בדמות פתיתי שלג מספקים רמזים לסודות האבולוציה, באתר הארץ, 17 במאי 2023 השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט באתר אונסק"ו ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.