laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבן מנחם

אֶבֶן מְנַחֵם (בתעתיק לטיני: Even Menah̠em) הוא מושב ישראלי של תנועת המושבים בגליל המערבי, הממוקם 6 ק"מ צפונית למעלות-תרשיחא בגובה של כ־620 מטר מעל פני הים. אוכלוסיית היישוב מונה כ־300 נפשות. שייך למועצה אזורית מעלה יוסף. אבן מנחם הוקם בשנת 1960 על אדמות הכפרים הערביים הנטושים תרביחא, נבי רובין, סורוח ואיקרית, על ידי יוצאי ארצות צפון אפריקה. הכפר נקרא על שמו של ארתור מנחם הנטקה, אחד מראשי תנועת הציונות בגרמניה. ליד אבן מנחם נמצא חניון הסרנים (חניון נו"י) על שם הסרנים ניר זהבי ויפתח עין שנפלו במבצע שלכת, פשיטה ללבנון ב-9 ביוני 1978. אנשי המושב מתפרנסים בעיקר מחקלאות מטעים נשירים: אפרסק, נקטרינה, שזיפים, תפוחים. כמו כן קיימים משקים לשיווק ביצים לתנובה. במושב קיימות בקתות אירוח פרטיות. בנוסף קיימים יקבי בוטיק, מכולת, שדות פטל ודובדבן לקטיף עצמי. מדיה וקבצים בנושא אבן מנחם בוויקישיתוף אבן מנחם, באתר הרשות לפיתוח הגליל אבן מנחם, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 התעתיק על פי שמות היישובים בישראל באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 ביוני 2022 Walid Khalidi, All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948. Washington DC: Institute for Palestine Studies, 1992, p. 17, 27, 32, 34 אבן מנחם באתר תנועת העבודה הישראלית אבן מנחם באתר תנועת אור ניר זהבי, באתר יזכור יפתח עין, באתר יזכור ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עששית נייר

עששית נייר או פנס סיני (בסינית מפושטת: 灯笼; בסינית מסורתית: 燈籠) היא גוף תאורה עשוי ממעין שקית נייר המעוצבת בצורות ובצבעים שונים ומגוונים, ובמרכזה נר. עששיות מורכבות יותר עשויות לכלול גם מרכיבים כגון חלקי במבוק או מתכת המעצבים את צורת העששית ומכוסים בנייר. העששית משמשת לעיתים קרובות באירועים ופסטיבלים בתרבות הסינית והיפנית ובדרום-מזרח אסיה, הן במדינות עצמן והן בקהילות ובצ'יינטאון ברחבי העולם. עששיות נייר נתלות מחוץ לחנויות ועסקים שונים של בני הקהילה, במטרה לקשט ולמשוך תשומת לב. ביפן הן נתלות גם מחוץ לברים ומסעדות. בפסטיבלי עששיות שונים נהוג לשחרר בחוצות מאות עששיות נייר הקרויות "עששיות שמיים", והן יוצרות מראה אסתטי וצבעוני בליל הפסטיבל. בעולם המערבי משמשות עששיות נייר לעיתים קרובות לסימון שבילים בשעות החשיכה באירועים חגיגיים. הקהילה ההיספנית, למשל, נוהגת לסמן שבילים בערב חג המולד כסמל להארת דרכו של ישו הילד. בפסטיבל "פסטה דלה ריפיקולונה" המתקיים בפירנצה שבאיטליה, נוהגים ילדים לצאת ברחבי העיר כשהם אוחזים עששיות נייר צבעוניות. בעבר קושרו עששיות נייר אדומות לבתי בושת, והדבר מתבטא בין השאר בשם "רובע החלונות האדומים" שניתן לאזורי בתי בושת במספר מקומות בעולם. בתחום הצילום בסרטי קולנוע משתמשים לעיתים בעששיות נייר תלויות, במטרה ליצור תאורה רכה בסצנה המצולמת. עץ הנוי פנסית דו-נוצתית קרוי כך כיוון שדומה במראהו לעששית נייר.[דרושה הבהרה] ג'ק-או-לנטרן מדיה וקבצים בנושא עששית נייר בוויקישיתוף Luminarias symbolize lighting way for Christ child (הקישור אינו פעיל)
אבן ספיר

אֶבֶן סַפִּיר (בתעתיק לטיני: Even Sappir) הוא מושב בפרוזדור ירושלים, המשתייך לתנועת המושבים. נקרא על שם ספרו של השד"ר רבי יעקב הלוי ספיר, מחבר "אבן ספיר" שנכתב בשנת 1864, המתאר את דרך חייהם ומנהגיהם של יהודי תימן במאה ה-19. על שמו של ספיר נקרא גם נחל ספיר. את המושב הקימו יהודים מתימן ב-1950. במשך השנים עזבו התימנים ובמקומם הגיעו עולים מכורדיסטן, בהמשך הצטרפו אליהם עולים ממרוקו ואחר כך קבוצה קטנה מהונגריה. בקצהו הצפוני עומד מנזר יוחנן במדבר. בתוך המנזר מערת התבודדות המיוחסת ליוחנן המטביל, וכן מעיין. קרוב למושב נמצאים שני מעיינות נוספים: עין ספיר, בתחום המושב ועין חנדק בעמק שבין המושב להדסה עין כרם. בוואדי היורד מעין חנדק סכר בנוי אבני גזית. הדרך מסומנת בסימון שבילים ירוק בסימון של שביל ישראל. תושבי המושב נהנים ממגוון שירותים קהילתיים כמו צרכניה, סניף דואר, מגרש משחקים ומרכז תרבות. אין הרחבה למושב אך ניתן לרכוש בו נכסים בצורה פרטית, בכפוף למעבר ועדת קבלה. במושב נמצא "בית הגלגלים", בית חברתי לצעירים עם מוגבלות פיזית. בכל קבוצה 15-18 חניכים המלווים מגיל 8 ועד גיל 21 ובבית יש 5-7 קבוצות. תקופת הפעילות הארוכה והרציפה מאפשרת מעבר תהליך משותף וארוך טווח. הקבוצות נפגשות בסופי שבוע, כל כמה שבועות, בהם החניכים נהנים מפעילויות חברתיות ומעטפת משפחתית. אבן ספיר, מראה מכיוון עמינדב בתי המושב מכיוון הכניסה ליישוב צרכניה וסוכנות דואר עין ספיר מגרש משחקים מנזר יוחנן במדבר שלט הכניסה למושב הכניסה למושב בית המייסדים עין ספיר, מבט פנימה מדיה וקבצים בנושא אבן ספיר בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 התעתיק על פי שמות היישובים בישראל באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 ביוני 2022
ניקופול (אוקראינה)

ניקוֹפּוֹל (אוקראינית: Нікополь; רוסית: Ни́кополь; יוונית: Νικόπολις, פירוש שמה "עיר הניצחון") היא עיר בדרום אוקראינה במחוז דניפרופטרובסק. הממוקמת במחוז ניקופול, על הגדה הדרומית של נהר הדנייפר. ומרוחקת 100 קילומטרים דרומית מערבית לדניפרופטרובסק. ארצות הברית טולידו, אוהיו, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא ניקופול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקופול place/Nikopol-mineral-deposits-Ukraine ניקופול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבן שמואל

אֶבֶן שְׁמוּאֵל הוא יישוב קהילתי דתי לאומי במרכז חבל לכיש, השייך למועצה האזורית שפיר. היישוב, השייך ליישובי הפועל המזרחי, ממוקם כארבעה ק"מ דרומית לקריית גת וסמוך למושבים עוזה, שלווה, נועם, איתן ואחוזם. היישוב הוקם בשנת 1956 תחת השם הזמני "אומן". מאוחר יותר שמו שונה לאבן שמואל על שמו של הנדבן היהודי-קנדי שמואל ברונפמן שתרם להקמת בית הספר ומועדון הנוער במקום. היישוב נועד להוות מרכז ליישובים הדתיים בחבל לכיש והוקמה בו תחנת טרקטורים ומרפאה אזורית. אולם לאחר שמועצה אזורית שפיר מיקמה את המרכז שלה ביישוב מרכז שפירא, אבן שמואל נותר לשרת שישה מושבים בלבד. בשנת 1965 הגיע היישוב לידי משבר ו-15 המשפחות האחרונות בקשו לעוזבו. אולם היישוב התגבר על הקושי ובשנת 1967 נבנו בו 10 דירות חדשות עבור המרכז החינוכי במקום. ביישוב מתגוררים כ-2,300 תושבים (נכון לשנת 2022). בשנים האחרונות היישוב נמצא במגמת הרחבה ובנייה. נבנית במקום שכונת הרחבה חדשה, המוכרת בשם "אבן שמואל החדשה", ובה קוטג'ים ובתים צמודי קרקע. היישוב מהווה מעין מרכז תרבותי וכלכלי לאזור. פועלים בו אולפנת בני עקיבא לבנות מכל קצוות הארץ, בית ספר יסודי, מרפאה אזורית, צרכנייה, גנים, מעונות יום, בית ספר יסודי אזורי, מרכז קידום נוער, משרדי המועצה הדתית, שלוחה של המועצה האזורית, מרכז יום לקשיש, מפעל שיקום, בית ילד, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא, וסניף של תנועת הילדים עוז. מדיה וקבצים בנושא אבן שמואל בוויקישיתוף אבן שמואל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מרפאה אזורית באבן שמואל, דבר, 6 באוגוסט 1958 עזרא ינוב, אבן שמואל מאסו הבנים, מעריב, 22 בנובמבר 1965 דירות נבנות באבן שמואל, מעריב, 5 במרץ 1967
גז מתאן מדיאש (כדורסל)

גז מתאן מדיאש (ברומנית: CS Gaz Metan Mediaş) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר מדיאש. המתמודדת בליגת העל הרומנית וביורוצ'לנג'. קבוצת הכדורסל של גז מתאן מדיאש החלה לשחק בליגה הבכירה ברומניה בעונת 2004/05. בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה בעונה הסדירה. ובנוסף הגיעה עד לגמר הגביע הרומני. בנוסף החלה הקבוצה להשתתף בליגה הבלקנית, אך הושעתה מהליגה לאחר מספר משחקים בעקבות שיתוף שחקן זר מעל המותר. בעונת 2010/11, הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף והפסידה 3-2 בסדרה מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה. ובנוסף הגיעה לגמר הגביע הרומני, וזכתה בו לראשונה בתולדותיה. בעונת 2012/13 הגיעה לחצי גמר הפלייאוף. ובנוסף זכתה בגביע הרומני לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת מוביטלקו קלוז' נפוקה. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף ונוצחה על ידי קבוצת אססופט פלוישט. בעונת 2012/13, ניצחה את קבוצת אורל יקטרינבורג בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג', והגיעה לשלב הבתים. העיר מדיאש ממוקמת מצפון לעיר סיביו וכל מפגש מול היריבה אטלסיב סיביו הופך למאבק על יוקרה אזורית. הליגה הרומנית: מקום שני: 2010, 2011 חצי גמר: 2012, 2013 הגביע הרומני: זכייה (2): 2011, 2013 גמר: 2010 אתר האינטרנט הרשמי של גז מתאן מדיאש האתר הרשמי (כחלק מאתר המועדון) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואנס הארטקה

ואנס הארטקה (באנגלית: Rupert Vance Hartke‏; 31 במאי 1919 - 27 ביולי 2003) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה בין השנים 1959 ל-1977. נולד בסטנדל, מחוז פיקה, אינדיאנה ולמד בבתי ספר ממלכתיים בסטנדל. בשנת 1940 סיים את לימודיו באוניברסיטת אוונסוויל ובין השנים 1942 ל-1946 שירת בצי האמריקאי ומשמר החופים. בשנת 1948 סיים את לימודי המשפטים שלו בקמפוס בלומינגטון של אוניברסיטת אינדיאנה. בשנים 1950–1951 שימש הארטקה כסגן התובע הכללי של מחוז ואנדרבור וב-1956–1958 כראש עירית אוונשויל. בשנת 1958 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאטור. נבחר שוב לתפקיד ב-1964 ו-1970. בסנאט היה מתנגד חריף למלחמת וייטנאם. במהלך תקופת כהונתו הראשונה היו לו יחסים טובים עם הנשיא לינדון ג'ונסון. הוא שימש כחבר ועדת הכספים וועדת המסחר בסנאט ופעל רבות לתוכניות מדיקר ומדיקייד ותמך בחוק זכויות האזרח. במהלך כהונתו השנייה עזר ליצור תוכניות הלוואה לסטודנטים והטבות ליוצאי מלחמה. כמו כן בתור יושב ראש תת-הוועדה לענייני תחבורה יבשתית בסנאט פעל לכינון תאגיד הרכבות הממשלתי אמטרק. התנגדותו למלחמת וייטנאם לא הייתה פופולרית באינדיאנה. אף על פי כן, ניצח ב-1970 במרוץ צמוד את המועמד הרפובליקני לסנאט ריצ'רד רודבוש וזכה בכהונה שלישית. ב-1976 הפסיד בבחירות לריצ'רד לוגאר. הארטקה נפטר בווירג'יניה ב-27 ביולי 2003 בגיל 84 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. השאיר אחריו אישה (מרת'ה) ושבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ואנס הארטקה בוויקישיתוף ואנס הארטקה, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ואנס הארטקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קריסה הדרגתית

בתחום הנדסת מבנים, קריסה הדרגתית היא סוג של כשל מבני ראשוני, אשר גורם לכשל או כשלים מבניים משניים, ולשרשרת של כשלים מבניים נוספים. הכשלים הנוספים מתרחשים עקב העמסת הרכיבים שהתמוטטו על הרכיבים שטרם התמוטטו, ובכך גורמת לעומס נוסף שלא נלקח בחשבון בעת התכנון המקורי. הדוגמה הבולטת ביותר של התמוטטות פרוגרסיבית היא התמוטטותם של שני המגדלים במרכז הסחר העולמי ושל בניין מספר שבע בעקבות מתקפת הטרור בניו יורק ב-11 בספטמבר 2001. אלו הם המקרים המתועדים היחידים של התמוטטות פרוגרסיבית אשר תוצאתה היא הרס מוחלט של המבנה כולו, במבנים שבהם קיים שלד פנימי העשוי מסגרות פלדה. מקרים נוספים של התמוטטות בניינים התרחשו בבניין בן 26 קומות (Sky Line Tower) בצפון וירג'יניה בארצות הברית, ב-2 במרץ 1973, והתמוטטות אגף בבניין Ronan Point כתוצאה מפיצוץ עקב דליפת גז ב-16 במאי 1968. בעקבות התמוטטות מגדלי התאומים, ניהל מכון התקנים הלאומי האמריקאי (National Institute of Standards and Technology – WTC), מחקר שעסק בנושאים דחופים כמו מניעת התמוטטות פרוגרסיבית, עמידות מבנים מפני אש, חיזוק מבנים וציפויים עמידים באש לרכיבי פלדה נושאי עומס. בעקבות מחקר זה ומחקרים נוספים שנוהלו על ידי גורמי תקינה נוספים אושרו שינויים בתקני בנייה שונים. השינויים הם בעיקר בנושאים של הגנה פסיבית מאש על שלדי פלדה של מבנים, מערכות כיבוי אש אוטומטיות הכוללות מערכות מתזים, וכן דרכי גישה ללוחמי האש ופינוי המבנים מאנשים ומחומרים מסוכנים כגון שמנים ודלקים.
אמנה (ארגון)

אמנה היא תנועת ההתיישבות של "גוש אמונים". נוסדה בשנת 1979, במטרה ליישב את שטחי יהודה, שומרון וחבל עזה הגולן, הגליל והנגב. התנועה פועלת בעיקר להקמת התנחלויות חדשות ולפיתוח התנחלויות קיימות. מזכ"ל הארגון מאז 1989 הוא זאב חבר. אמנה עוסקת ביזמות בנייה ביהודה ושומרון, באמצעות חברת הבת "בנייני בר אמנה חברה לבנין ופיתוח בע"מ". פעילותה כוללת גם עידוד קליטת מתיישבים שם, תכנון והקמת יישובים חדשים וסיוע לרשויות המקומיות. חברה בת נוספת של אמנה היא "אל-ווטן" (המולדת), העוסקת ברכישת קרקעות ביהודה ושומרון. לרגל 50 שנה למלחמת ששת הימים, פרסם הארגון את חזונו בדבר יישוב מיליון יהודים ביהודה ושומרון[דרוש מקור]. אמנה בונה גם ברמת הגולן, עוטף עזה ואצבע הגליל. הקמת יישובים – הכנת תוכניות התיישבות ודאגה להגשמתם על פי התנאים הפוליטיים. אמנה הייתה מעורבת גם בהקמת מאחזים. הקמת גרעיני התיישבות – אמנה מגבשת אותם חברתית וארגונית ומלווה אותם בעלייה ליישוב החל מגיבוש המבנה המשפטי-הארגוני של הגרעין, דרך בחירת מיקום פיזי להתיישבות וכלה קידום מול גורמי הממשל וקובעי מדיניות. ליווי היישובים – עד להכשרת היישובים החדשים לניהול עצמי מלווה אמנה את היישובים, תוך סיוע בקשרים עם הגורמים השונים ובפיתוח חיים חברתיים, ארגוניים וכלכליים. הפניית אנשים להתיישבות והגברת המודעות הציבורית לחשיבות ההתיישבות ביש"ע על ידי הסברה, פרסום ושיווק. בעקבות עתירה של שלום עכשיו, שטענה כי רשויות מקומיות ביהודה ושומרון העבירו כספים ל"אמנה" שלא כדין, החליטה בסוף 2019 נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, כי בשנת 2020 לא יועברו תמיכות ל"אמנה" ללא אישור בית המשפט אולם ב-18 ביולי 2021 דחה בג"ץ בדעת הרוב את העתירה והתיר לאמנה לקבל תמיכות מרשויות ביהודה ושומרון משום שהיא עונה להגדרה "מוסד ציבורי". בנוסף הסכים ההרכב כולו כי עידוד ההתיישבות ביהודה ושומרון היא מטרה לגיטימית לקבלת תמיכות. ביוני 2024 הודיע משרד החוץ של קנדה על הטלת עיצומים נגד ארגון אמנה בשל התנגדות קנדה להתפשטות ההתנחלויות הבלתי חוקיות בגדה המערבית. אתר האינטרנט הרשמי של אמנה מועצת יש"ע אמנה - תנועת ההתיישבות של גוש אמונים, דף שער בספרייה הלאומית אמנה, ברשת החברתית פייסבוק מיישבים מיליון יהודים ביהודה ושומרון (ארכיון) חגי הוברמן, לראשונה: תנועת 'אמנה' בונה ברמת-הגולן, באתר ערוץ 7, ‏3/1/13 חזקי ברוך, פרסום ראשון: "אמנה" תבנה בעוטף עזה, באתר ערוץ 7, ‏24/5/18 יותם ברגר, המועצה האזורית בנימין העבירה לאמנה עשרות מיליוני שקלים ללא מטרה מוגדרת, באתר הארץ, 5 ביולי 2018 תמיכות ל'אמנה' - רק באישור בית משפט, באתר ערוץ 7, ‏30 בדצמבר 19 בג"ץ 1202/19 עמותת ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־30 בדצמבר 2019 איילת כהנא, ניצחון לתנועת "אמנה" בבג"ץ: תוכל לקבל כספים מהמועצות האזוריות, באתר מקור ראשון, ‏18 ביולי 2021 בג"ץ 1202/19 עמותת ש.ע.ל - שלום עכשיו לישראל מפעלים חינוכיים ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־18 ביולי 2021 Canada imposes second round of sanctions on perpetrators of extremist settler violence against civilians in West Bank, Global Affairs Canada, ‏27/6/24 קים לגזיאל, התרחבות הסנקציות נגד זרוע ההתיישבות בהתנחלויות תגרום לרעידת אדמה, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2024
אוניברסיטת הנילוס העליון

אוניברסיטת הנילוס העליון היא אוניברסיטה ציבורית בעיר מלקאל שבדרום סודאן. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה ממוקם בצפון העיר מלאקל, בגדות הנילוס הלבן. אוניברסיטת הנילוס העליון היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות בדרום סודאן. האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה, 1977. אוניברסיטת רומבק בעיר רומבק, 2010. אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל בעיר ואו. אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל בעיר אבייל, 2011. אוניברסיטת הנילוס העליון במלקאל, 1991. האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג בעיר בור, 2006. אוניברסיטת הנילוס העליון נוסדה בשנת 1991. במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, הועברו מספר פקולטות לח'רטום מטעמי בטיחות הצוות והסטודנטים. לאחר ההכרזה של מדינת דרום סודאן, חזרו הפקולטות לקמפוס הראשי בעיר מלאקל. נכון ליולי 2011, קיימות באוניברסיטה הפקולוטות הבאות: הפקולטה לחקלאות הפקולטה לתוצרת החי הפקולטה לאומנויות ומדעי הרוח הפקולטה למדעי המחשב הפקולטה לחינוך הפקולטה ליערנות הפקולטה לרפואה ובריאות הציבור הפקולטה ללימודי אחיות הפקולטה למדעים הפקולטה למדעי החברה הפקולטה ללימודי וטרינריה הפקולטה ללימודי החינוך המקצועי אוניברסיטאות בדרום סודאן מדינת הנילוס העליון מלאקל האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה מיקום האוניברסיטה בגוגל מפות UNU Consolidating All Faculties In Malakal Road Distance Between Juba And Malakal with Map Vice Chancellor of Rumbek University is Professor Professor Matthew Atem Aduol List of Medical Schools in Sudan & South Sudan University of Northern el Ghazal Opening In 2011 The Faculties of Upper Nile University UNU Maintains A Faculty of Public Health
שמואל אדמון (קצין)

שמואל אדמון (רפופורט) (9 באפריל 1914 – 19 בדצמבר 1972) היה קצין בדרגת אלוף-משנה, ממייסדי חיל התותחנים בצה"ל ומפקדו הראשון. חבר קיבוץ אלונים. אדמון נולד ב-1914 ברוסיה, בנם של אסתר ושלמה רפופורט. ב-1922 עלה לארץ ישראל עם משפחתו ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה". היה חבר הכשרה חקלאית והתיישב בקיבוץ אלונים, בו שימש בתפקידי ניהול וביטחון וכחבר אגודת השומרים. היה חבר ב"הגנה" ובנוטרות, עבר קורס מפקדי כיתות, סמלים, מפקדי מחלקות (קורס ז') ומפקדי פלוגות. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי והיה חלק מסוללת תותחי נ"מ שהוקמה בארץ ישראל, הגיע עד דרגת רב-סמל יחד עם עמיתו אברהם יפה. עם הקמת הבריגדה היהודית הצטרף לשורותיה ולחם עמה במערכה על נהר סניו באיטליה. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946 בדרגת לפטננט (המקבילה לדרגת סגן בצה"ל). לאחר שחרורו מונה למפקד גדוד חי"ש ובהמשך למפקד גדוד 31 של חטיבת אלכסנדרוני. במלחמת העצמאות מונה למפקדו הראשון של חיל התותחנים, הקים את מערך ההדרכה של החיל והיה מהתורמים לארגונו ועיצובו. ב-1949 מונה לראש מטה פיקוד הצפון ושימש כממלא מקום מפקד הפיקוד. לאחר שחרורו חזר לעבודה במשק באלונים, היה ממייסדי מפעל "אלום" לייצור אביזרי פירזול מאלומיניום ומנהלו הכללי. ב-1965 מונה למנכ"ל חברת "קריית הפלדה" של כור, חברה בלתי יעילה שסבלה מיחסים עכורים עם העובדים ומהמיתון. במאי 1967 הוא הגיש את התפטרותו להנהלת כור, אך ההנהלה דחתה את ההתפטרות. בתחילת 1968 לאחר שיחה עם הנהלת כור בה לא קיבל גיבוי לרפורמות מיידיות בחברה הוא הודיע על התפטרותו ועזב את המפעל. אדמון היה בעל אוסף של קופסאות גפרורים. ביולי 1972 נפטרה אשתו רבקה לבית כהן צדק, כבת 55 במותה, והוא עצמו נפטר בדצמבר אותה שנה, בגיל 58. נקבר בבית העלמין שבקיבוצו אלונים. במותו הותיר בת - שלומית, ושני בנים - חגי ואיתי. שמואל אדמון באתר בית התותחן דוד תדהר (עורך), "שמואל אדמון (רפופורט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3796 שמואל אדמון-רפפורט באתר "אלבום יזרעאל" חיים איזק, הנפוליונצ'יק היה מסוכן - למפעיליו, דבר, 13 בספטמבר 1978 מפקדי הגדודים של חטיבת אלכסנדרוני היום ישבעו חיילי צבא ההגנה להגן על עצמאות ישראל, קול העם, 28 ביוני 1948 המפקדים לצבא ההגנה, המשקיף, 29 ביוני 1948 נשאנו את נפשנו לאחיזה בתותח ובהגה האוירון, דבר, 6 בינואר 1950 "אלום" כאלונים עבר לייצור סדיר, למרחב, 9 באפריל 1962 שמואל אדמון עומד להתמנות מנהל "קרית־הפלדה", מעריב, 24 באוגוסט 1965 שמעון רפפורט, צריך העץ מול מפעל הפלדה, מעריב, 18 באוגוסט 1967 הנהלת "כור" דחתה התפטרות אדמון, למרחב, 18 במאי 1967 עמוס כרמלי, אל"מ אדמון התפטר מניהול קריית הפלדה, דבר, 5 בינואר 1968 אוספים ותחביבים בשנת העשור, מעריב, 24 בדצמבר 1957 רבקה אדמון באתר "אלבום יזרעאל".
לשכת בתי הכלא הפדרלית

לשכת בתי הכלא הפדרלית (באנגלית: The Federal Bureau of Prisons; בראשי תיבות: BOP) היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית הכפופה למשרד המשפטים של ארצות הברית והיא אחראית על ניהול מערכת בתי הכלא הפדרליים. המערכת מטפלת גם באסירים שביצעו מעשים שנחשבים כעבירות על החוק במחוז קולומביה. הלשכה הוקמה בשנת 1930 כדי לספק טיפול מתקדם ואנושי יותר לאסירים פדרליים, מתוך כוונה למקצע את שירות בתי הכלא, ועל מנת להבטיח ניהול עקבי ומרוכז של 11 בתי הסוהר הפדרליים שפעלו באותו הזמן. במתקני הלשכה כלואים אסירים על הפרת חוקים פדרליים. על הפרת חוקים של מדינות ארצות הברית, האסירים נכלאים בבתי סוהר של המדינה. בשנת 2016 רק כ-10% מכלל האסירים בארצות הברית היו כלולים בבתי הכלא הפדרליים של הלשכה. על פי אתר האינטרנט הרשמי של הארגון, הלשכה כוללת יותר מ-116 מוסדות, שישה משרדים אזוריים, משרד המטה שבוושינגטון, 2 מרכזי הכשרה, 22 משרדי קהילתיים, ואחראית על אבטחתם וטיפולם של כ-210,000 עבריינים פדרליים. כ-82 אחוז מאסירים אלה נכלאים במתקני הכליאה או המעצר של הלשכה. שאר האסירים כפופים להסכמים עם ממשלות המדינה המקומיות או באמצעות חוזים עם מפעילי המרכזים הקהילתיים, מרכזי המעצר, בתי הסוהר, ומתקני הכליאה לנוער. הלשכה גם אחראית על ביצוע כל ההוצאות להורג הפדרליות, ואלה מעוגנים בחקיקה משפטית (למעט אלה שמבוצעים על פי החוק הצבאי) בארצות הברית. הלשכה מחזיקה את המתקן הפדרלי להוצאה להורג בזריקת רעל בכלא טר הוט באינדיאנה. מערכת בתי הסוהר הפדרלית התקיימה במשך יותר מ-30 שנה לפני הקמתה של לשכת בתי הכלא הפדרלית. למרות שהסוהרים תפקדו באופן כמעט עצמאי, הממונה על בתי הסוהר, שהיה כפוף למשרד המשפטים בוושינגטון, היה להלכה האחראי על בתי הכלא הפדרליים. עד 1907, בנושאי הכלא טיפל הסוכן הכללי של משרד המשפטים. הסוכן הכללי היה אחראי על החשבונות במשרד המשפטים, הפיקוח על פעולות פנימיות, חקירות פליליות מסוימות, כמו גם פעולות בבתי כלא. בשנת 1907, משרד הסוכן הכללי בוטל, ותפקידיו חולקו בין שלושה משרדים חדשים: מחלקת החשבונות (שהתפתח מאגף ניהול המשפטים); משרד הבוחן הראשי (שעל בסיסו הוקם בהמשך לשכת החקירות הפדרלית); לבין משרד המפקח על בתי הסוהר, שמאוחר יותר כונה המפקח על בתי הסוהר (שהפך ללשכת בתי הכלא הפדרלית). לשכת בתי הכלא הפדרלית הוקמה ב-1930, ותפקידיה עוגנו בחקיקה מיוחדת, ובהדרגה גדלה אחריותה ומספר המועסקים בה. ב-1990 היא העסיקה 19,000 עובדים ונכון ליוני 2003 הלשכה העסיקה 32,000 עובדים. שירות בתי הסוהר שירות בתי הסוהר הפדרלי שירות בתי הסוהר הממלכתי (קירגיזסטן) מדיה וקבצים בנושא לשכת בתי הכלא הפדרלית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לשכת בתי הכלא הפדרלית לשכת בתי הכלא הפדרלית, ברשת החברתית פייסבוק לשכת בתי הכלא הפדרלית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לשכת בתי הכלא הפדרלית, ברשת החברתית LinkedIn https://www.wsj.com/articles/a-better-approach-to-violent-crime-1485536313
מלקאל

מלקאל (באנגלית: Malakal; בערבית: ملكال, מלכאל) היא בירת מדינת הנילוס העליון בדרום סודאן. מלקאל נמצאת במחוז מדינת הנילוס העליון בצפון מדינת דרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם הרפובליקה של סודאן. העיר נמצאת צפונית להתמזגות של נהר הנילוס הלבן ונהר סובט. במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שכן בעיר חיל מצב של הכוחות המזוינים של סודאן. לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן ב-9 ביולי 2011, נסוגו הכוחות אל ח'רטום. בנובמבר 2006 התרחש בעיר קרב מלקאל. רוב התושבים בעיר משתייכים לשבטי הדינקה, נואר ושילוק, אך קיימים גם תושבים השייכים לקבוצות אתניות אחרות. רוב החיילים של צבא דרום סודאן אינם תושבי האזור, אלא באים ממחוז בחר אל-ע'זאל. מאכלים מקומיים נפוצים בעיר הם וואל וואל (wal wal), כופתאות בצק מורתחות, והפואול (foull), תבשיל המכיל בוטן מקומי. דרך העפר מהעיר מלקאל אל העיר קורמוק (Kurmuk), על גבול אתיופיה, נמצאת כיום בשיקום וסלילה ותהיה מוכנה לשימוש במאי 2013. בעיר שדה תעופה בין-לאומי, אחד מתוך שני שדות התעופה הבינלאומיים של דרום סודאן. תחבורה נהרית לחרטום קיימת גם היא בעיר. תפוצת העיתונים בעיר נמוכה יחסית לאוכלוסייה, אולם, העיתון המבוסס על עיתון ה"סיטיזן" הנפוץ בג'ובה, מופץ גם במלקאל באופן נרחב. ביום ההכרזה על מדינת דרום סודאן, ב-9 ביולי 2011, נוסד העיתון המקוון The Upper Nile Times (אורכב 23.09.2020 בארכיון Wayback Machine). לעיתון נחשפים תושבי מלקאל והסביבה. בשנת 2005 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-129,620. במפקד אוכלוסין של שנת 2008 בעיר, שנפסל על ידי הממשל הדרום סודאני, נקבע גודל האוכלוסייה בכ-126,500. בשנת 2010 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-139,450. גידול האוכלוסייה בעיר: מרכז העיר מלקאל תמונה של אנשי העיר השילוקים בשנת 1936 מדינת הנילוס העליון שדה התעופה מלקאל אוניברסיטת הנילוס העליון מדיה וקבצים בנושא מלקאל בוויקישיתוף מיקום העיר בגוגל מפות Malakal Vocational Training Centre. The Gateway to the Shilluk People of Malakal. מלקאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Malakal - Kimuk Highway Ready In 2013 Estimated Population In 2005 Estimated Populatiion In 2008 Estimated Population In 2010
מילו

האם התכוונתם ל... מילו – שמו הסיני של אייל דוד טיטוס אניוס מילו – פוליטיקאי רומאי מאטיי מילו – שחקן תיאטרון ומחזאי רומני מלו מילוא
אקווטוריה התיכונה

אקווטוריה התיכונה (באנגלית: Central Equatoria) היה אחד מעשרת מחוזות דרום סודאן בשנים 2011 ל-2015. שטחו הכולל היה כ-22,956 קמ"ר, מה שהפך אותו לקטן מבין עשרת המחוזות במדינה. גודל האוכלוסייה בו היה כ-1,103,592 נפש (נכון ל-2008). במקור היה המחוז חלק מחבל אקווטוריה, שפוצל למספר מחוזות. שמו המקורי היה בחר אל ג'באל והוא שונה באופן זמני לפי חקיקה ב-1 באפריל 2005 לאקווטוריה התיכונה. ג'ובה, בירתה של המחוז לשעבר היא גם עיר הבירה של מדינת דרום סודאן. מחוז אקווטוריה התיכונה, בדומה לשאר המחוזות, חולק לנפות. בראש כל נפה עמד נציב שמינה נשיא המדינה, סאלווה קיר מאיארדיט. להלן נפות מחוז אקווטוריה התיכונה: נפת ג'ובה נפת לייניה נפת מורובו נפת טרקקה נפת יאי נפת קאג'ו קג'י ערים חשובות במחוז לשעבר: ג'ובה, קאג'ו קג'י, ליריה, מנגאלה, רוקון, טאלי, טרקקה, יאי, גמייזה, טומבק, טינדילו, מוני ורג'ונג. אקווטוריה אקווטוריה המערבית אקווטוריה המזרחית מדיה וקבצים בנושא אקווטוריה התיכונה בוויקישיתוף Video of Equatorians Abroad, סרטון באתר יוטיוב Equatorians Abroad UNHCR Sudan Operations: Sudan/Chad situation update 42, 8 Dec 2005 describing name change State Government Profile
אות הוקרה מטעם האלוף

אות הוקרה מטעם האלוף הוא אות המוענק על ידי צה"ל לאזרח, שעשה מעשה רב-חשיבות למען צה"ל או למען ביטחון מדינת ישראל. על ייסוד האות החליטה ממשלת ישראל ב-27 בינואר 2005. אות ההוקרה יוענק לאזרח ישראל או לתושב קבע בשל מעשה או התנהגות שאין בהן כדי להעניק אות הערכה מטעם הרמטכ"ל, כביטוי סמלי של הוקרה על מעשה רב-חשיבות שעשה המקבל, במישרין או בעקיפין, לחיזוקו של צה"ל, ואשר יש בו כדי לקדם את ביטחון מדינת ישראל. אות הוקרה מטעם האלוף נענד על חולצה אזרחית בלבד. נכון ל-2020, פורסמו רק 3 הענקות של האות. ב-2005 הוענק האות לשחר קשת ומנחם גלבוע על חלקם בעצירת מחבל מתאבד שביצע פיגוע בתחנת סונול באריאל ב-2002. האות הוענק גם לד"ר אייל ברבלק על ידי מפקד פיקוד הדרום ב-2012 על חלקו בטיפול בפצועים בעת מתקפת טרור בדרום ישראל באוגוסט 2011. פקודת מטכ"ל 33.0807 עיטורים, ציונים לשבח ואותות הערכה לרשימת מקבלי אות הוקרה מטעם האלוף, באתר הגבורה החלטת ממשלה 3116 (סט/ 52). אזרח שחר קשת, באתר הגבורה אזרח מנחם גלבוע, באתר הגבורה ד"ר אייל ברבלק, באתר הגבורה.