laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיונונאים

דיונונאים (שם מדעי: Sepiida) היא סדרת בעלי חיים ימיים חסרי חוליות. הדיונונאים שייכים למערכת הרכיכות ולמחלקת סילוניות. רובם חיים באזור הטרופי ולעיתים גם באקלים ממוזג, סמוך לשוניות אלמוגים או בקרקעית הים בימים רדודים אף שלעיתים התגלו בעומק 600 מטרים והם נעדרים מחופי אמריקה. באנגלית הוא מכונה: "cuttlefish", שם שקשור למילה בגרמנית תחתית "Kudel" (שפירושו: כרית) או נורדית עתיקה: "koddi" (שפירושו: סחבה). השם בעברית מגיע מארמית מהלחם של המילים דיו ונון (דג). לדיונונאים שמונה משושים או "זרועות" רגילות ושתי זרועות ציד, והוא מפורסם ביכולתו לפלוט דיו כאשר הוא מאוים. הם נעים באמצעות קליטת מים ופליטתם בסילון דחוס. אורכם של רוב מיני הדיונונאים אינו עולה על 25 סנטימטרים בגלימה והם קטנים יחסית לדיונוני רחף. הגדול מביניהם הוא דיונון אוסטרלי שאורך גלימתו עד 50 ס"מ ומשקלו כ-10 ק"ג. הם בעלי מחזור דם מפותח יחסית בעל שלושה לבבות. מערכת העצבים והעיניים גם מפותחות ועוזרות למינים לראות גם לפני בקיעתם. צורתם דומה לאות "w" ולמרות שהם לא רואים בצבעים הם יכולים לתפוס את קיטוב האור, מה שמשפר את תפיסת הניגודיות שלהם. הדיונונאים ניזונים ממיני דגים, תולעים, חסילונים וסרטנים, חלזונות ואף מסילוניות אחרות. את טרפם הם תופסים בזרועות הציד שלהם והורגים אותו בנשיכה מ"מקור" המצוי בתחתית גופם מאחורי הגלימה, והוא החלק הקשה היחידי בגופם. חלק מהמינים משתמשים גם בארס אף שהוא חלש יחסית. הדיונונאים נטרפים בידי מספר רב של דגים, כרישים, עופות ימיים, צבי ים, לווייתנאים וטורפים ימיים. להגנתם הם משתמשים בהסוואה פעילה בה הם מחליפים צבעים במהירות כדי להידמות לרקע ואף את צורתם על ידי הרחבה וכיווץ של תאי פיגמנט המצויים על פני עורם. בנוסף הם יכולים לפלוט נוזל דמוי-דיו המבלבל את הטורף ועוזר לדיונון להימלט, לרוב בין אלמוגים או סלעים תוך הנעה סילונית. מספר מינים ארסיים בעלי צבעי אזהרה המודיעים לטורף שהם ארסיים ויתקפו להגנה. הדיונונאים מחליפים צבעים גם כדי לבלבל את טרפם ולהסוות את נוכחותם ומספר חוקרים סוברים שהם מחליפים צבעים גם למטרות תקשורת בינם לבין עצמם. המין דיונון הרוקחים, מצוי בחופי ישראל ולדעת האדמו"ר מראדזין, הוא בעל החיים שממנו הפיקו את פתיל התכלת. סדרה דיונונאים (Sepiida) משפחה Belosaepiidae - נכחדה משפחה Sepiadariidae סוג Sepiadarium סוג Sepioloidea משפחה דיונוניים (Sepiidae) סוג Metasepia סוג דיונון Sepia סוג Sepiella משפחה Sepiolidae סוג Amphorateuthis סוג Heteroteuthis סוג Iridoteuthis סוג Nectoteuthis סוג Sepiolina סוג Stoloteuthis סוג Austrorossia סוג Neorossia סוג Rossia סוג Semirossia סוג Euprymna סוג Inioteuthis סוג Rondeletiola סוג Sepietta סוג Sepiola סוג Choneteuthis סילוניות דיונוני רחף ספירולאים תמנונאים מדיה וקבצים בנושא דיונונאים בוויקישיתוף animal/Sepioidea דיונונאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דיונונאים, באתר ITIS (באנגלית) דיונונאים, באתר NCBI (באנגלית) דיונונאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דיונונאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דיונונאים, באתר GBIF (באנגלית) הניו יורק טיימס, דיונון ענק תועד במעמקי הים, באתר הארץ, 22 ביוני 2019
פינלנדיה

פינלנדיה (פינית: Finlandia) וודקה פינית המיוצרת משעורה ועוברת זיקוק רציף. מכילה 40% אלכוהול וקיימת גם בניחוחות של מנגו, אשכולית אדומה, ליים וקרנברי. ייצורה של וודקה זו החל בשנת 1970 והיא מיוצרת בעיקר לייצוא. ישנם גם פרליני שוקולד במילוי וודקה פינלנדיה מתוצרת יצרנית הממתקים "פאזר". היבואן הבלעדי של פינלנדיה בישראל היא חברת אקרמן. מדיה וקבצים בנושא פינלנדיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פינלנדיה פינלנדיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פינלנדיה, ברשת החברתית אינסטגרם גיא גיסר‏, שמש נצחית בראש לא צלול, באתר וואלה, 26 בנובמבר 2004 פינלנדיה - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית)
בית תרבויות העולם

בית תרבויות העולם (בגרמנית: Haus der Kulturen der Welt - "האוס דר קולטורן דר ולט") הוא מוסד תרבות במרכז ברלין, בירת גרמניה, המשמש להצגת תערוכות, לכנסים, לפסטיבלים בינלאומיים ולמופעי תיאטרון וקונצרטים המציגים בין השאר פרויקטים חוץ-אירופאיים. זהו אחד ממוסדות התרבות החשובים ביותר בברלין ובגרמניה בכלל. האירועים במבנה ממומנים על ידי הממשל הפדרלי של גרמניה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל האמריקאי יו סטאבינס, וניתן לגרמניה כמתנה מארצות הברית ב-1957. בשל צורתו הייחודית הבניין מכונה בגרמניה "הצדפה ההרה" (בגרמנית: Schwangere Auster"). המבנה ממוקם בפארק הטירגארטן, בסמוך לקנצלריה הגרמנית למול מגדל הפעמונים של ברלין. ב-1963 נאם במרכז ג'ון פ. קנדי במהלך ביקורו במערב ברלין. ב-21 במאי 1980 קרס גג המבנה, והאירוע גרר הרוג אחד וכמה פצועים. האולם נבנה מחדש בסגנונו המקורי ונפתח מחדש ב-1987 בחגיגות 750 שנה לברלין. מחוץ למבנה ניצב פסל הארד הכבד ביותר של הנרי מור, "אובל חצוי גדול: פרפר" (1985-86), במרכז אגם מלאכותי. הפסל, שהיה עבודתו הגדולה האחרונה של מור, אותו סיים קצת לפני מותו, שוקל כמעט 9 טון. זהו אחד משלושה פסליו של מור בברלין, שהושאל למערב ברלין ב-1986, אך מועצת העיר רצתה שהפסל יישאר בעיר, ועל כן ביקשה ממור שיתרום לה אותו. המכתב ששלחה למור הגיע לידיו קצת לפני מותו והוא לא הספיק לכתוב את תשובתו. ב-1988 רכשה ברלין את הפסל מקרן הנרי מור תמורת 4.5 מיליון מארק גרמני (בערך 2.58 מיליון דולר בשער של היום), סכום גבוה מאוד לפסל ציבורי באותה תקופה. בסופו של דבר סבל הפסל משחיקה, הן בשל זיהום סביבתי והן בשל ונדליזם, והוא שוחזר ב-2010. מתחם בית תרבויות העולם שימש כאתר צילומים בסרט הבדיוני-עתידני משנת 2005 "אאון פלוקס". מדיה וקבצים בנושא בית תרבויות העולם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית תרבויות העולם (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של בית תרבויות העולם בית תרבויות העולם, ברשת החברתית פייסבוק בית תרבויות העולם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בית תרבויות העולם, ברשת החברתית אינסטגרם בית תרבויות העולם, סרטונים בערוץ היוטיוב
טנגו 51

טנגו 51 (Tactical Operations Tango 51) הוא רובה צלפים אמריקני תוצרת Tactical Operations Inc ונחשב לרובה הצלפים המדויק בעולם בעל התחייבות לדיוק של 0.25 דקת קשת (0.25 MOA שקול ל-73 מיקרו-רדיאן) ופוטנציאל לדיוק טוב יותר. הרובה נועד במיוחד לצלפי לוט"ר וכוחות מיוחדים של המשטרה (SWAT), לצליפה בטווחים קצרים עד בינוניים בהם נדרש דיוק מרבי. לצד יישומי הלוט"ר הרובה נמכר גם בשוק הפרטי לאזרחים. הרובה הוא רובה בריחי בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו (0.308 וינצ'סטר) שמבוסס על מכלול הבריח של רמינגטון מודל 700 שתוכננה במיוחד עבור הרובה וזוכה לגימור של Tac Ops. ברובה מושם דגש רב על ההתאמה בין חלקי הרובה השונים ובפרט בין החלקים של מכלול הירי והבריח לקנה על מנת להשיג דיוק מרבי. הקנה עצמו הוא קנה ברמת Match Grade תוצרת Tactical Operations וניתן להזמינו באורכים של 18 אינץ' (460 מילימטרים), 20 אינץ' (510 מילימטרים) או 24 אינץ' (610 מילימטרים). הרובה תוכנן להיות ארגונומי ונוח ליורה על מנת להשיג נוחות וביצועים מרביים. על הקנה ניתן להתקין משתיק קול. כרובה שנועד לצליפה מדויקת בלוחמה בשטח בנוי ובאירועי בני ערובה, הרובה נבנה בצורה קומפקטית והוא קצר יחסית לרובי צלפים אחרים. הרובה מורכב באופן ידני על ידי החברה תוך הקפדה רבה על הפרטים הקטנים ורמת הגימור. זמן ההמתנה לרובה מרגע הזמנתו נע בין 8 ל-18 חודשים. הטנגו 51 נחשב לאחד מרובי הצלפים המדויקים בעולם, אם לא המדויק שבהם. הדיוק שלו (יכולת הקביצה) - רבע דקת קשת (0.25 MOA) - מבטיח פיזור שלא עולה על 7.3 מ"מ בטווח ירי של 100 מטרים (110 יארד) ופיזור שלא עולה על 5.8 ס"מ בטווח ירי של 800 מטר. הרובה אומץ על ידי 400 יחידות SWAT ויחידות משטרה ברחבי העולם, בהן Los Angeles County Sheriffs Special Enforcement Bureau (SEB)‎, אחת מיחידות העילית המשטרתיות הנחשבות בעולם. הרובה זכה למספר סקירות שנעשו על ידי צלפים ומגזיני נשק ומשטרה, ואלו כללו מטווחים בהם הרובה עמד בהתחייבות שלו (0.25 דקת קשת) ואף ירה בדיוק מעל ומעבר למצופה, דבר שזיכה אותו בשבחים רבים. רובים קשורים רמינגטון מודל 700 (עליו מבוסס הטנגו 51) אלפא 66 (גרסה של הטנגו 51 בקליבר 0.300 וינצ'סטר) רובים בעלי דיוק דומה גרמניה בלייזר R93 טקטי גרמניה DSR-1 גרמניה Unique Alpine TPG-1 ארצות הברית Patriot Arms Genesis צרפת PGM Ultima Ratio מדיה וקבצים בנושא טנגו 51 בוויקישיתוף סדרת טנגו, באתר Tactical Operations ביקורת על הרובה, באתר הצלפים Sniper Central ביקורת מורחבת על הרובה, באתר הצלפים Sniper Central The Tango 51 Tack Driving Tactical Rifle from Tac Ops מאת Eugene Nielsen, מגזין SWAT (מפורסם ברשות באתר החברה) - המאמר מכיל סקירה טכנית מקיפה של הרובה ושיטת בנייתו דיוק (יכולת הקביצה) של רובה נמדד בדקות קשת (MOA). מספר זה מייצג את הסטייה הזוויתית המרבית מנקודת הפגיעה וככל שהוא נמוך יותר כך הרובה מדויק יותר. לדוגמה: רובה צלפים בעל דיוק של 1 MOA מקבץ (יורה מספר קליעים אל עבר אותה מטרה) בפיזור של 3 ס"מ בירי למרחק 100 מטר (1.047 אינץ' בירי למרחק 100 יארד). ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פורטה

פורטה הוא האלבום השישי שהוציאה להקת הרוק הישראלית "היהודים", ואלבום האולפן הרביעי של הלהקה, אשר ראה אור ביום שישי ה-13 ביולי 2007. הופעת הבכורה של האלבום נערכה ב-29 בספטמבר 2007 בהאנגר 11 וארכה כ-3 שעות עם סטליסט של 32 שירים אשר כללו את כל שירי האלבום ועוד 17 שירים מהאלבומים הקודמים. האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" בטקס פרסי עמ"י ה-4 של ערוץ 24, וב-12 באפריל 2008, במהלך הופעה במועדון התיאטרון ביפו, הוענק לחברי הלהקה אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי תום פטרובר (למעט היכן שמצוין אחרת).  אין לך מקום (בימוי: עודד בינון ומיכל ברזיס) What About You (בימוי: מילי בן חייל) תום פטרובר - שירה, פסנתר ("לא יכול אחרת", "חולמת") אורית שחף - שירה יהב ליפינסקי - תופים אבי סטרול - גיטרה בס דניאל ברכר וגיא באר - גיטרות אדם פרי - קלידים ערן מיטלמן - נבל ("עד שזה יעבור"), פנדר רודס ("להיות"), סינתיסייזר ("Don't Like"), קלידים ("Sombody Else"), האמונד ("What About You") טכנאי הקלטה: יוסי חסון מידע על האלבום פורטה באתר MusicBrainz זהב ליהודים, באתר nrg‏, 31 במרץ 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורבן האהבה

קורבן האהבה הוא סרט עלילתי עצמאי משנת 1992 של ימין מסיקה וירמי קדושי בעלי חברת "הפקות המזרח". במרכז העלילה עומד סיפור אהבה בלתי אפשרית בין המזרחי העני המקופח מדרום תל אביב לבין מאיה, האשכנזיה העשירה המתנשאת מצפון תל אביב. ימין מסיקה ביים, צילם וערך את הסרט, ירמי קדושי כתב את התסריט, ימין מסיקה וירמי קדושי הפיקו את הסרט. בנוסף, קדושי גם שיחק בסרט את מרקו, חברו הקרוב של אבי, האנטי גיבור. כמו רוב סרטיו של ימין מסיקה, קורבן האהבה הוא מלודרמה בעלת מסרים חברתיים נוקבים. בסרט זה מציג מסיקה את הממסד האשכנזי כמנסה לדכא את בני עדות המזרח. הסרט נפתח בסצנה בביתו של אבי (אבי ביטר). מרקו (ירמי קדושי), חבר ילדות של אבי, אשר חולק איתו גורל זהה (שניהם יתומים ועובדים למחייתם בעבודות סבלות) מעיר את אבי לעוד יום עבודה. בדרך לעבודה אבי מחנה את רכבו וחוסם את רכבה של מאיה (אילנה מן), מהרגע הראשון אבי נדלק על מאיה, ומכאן אנו עדים להתפתחות רומן בין השניים. אבי ומאיה מצטיירים כהפכים מוחלטים בכל המישורים, בעוד שאבי יתום ועני, מאיה גרה בדירת יוקרה בצפון ת"א, ומשפחתה עשירה. כאשר נודע למשפחתה וחבריה של מאיה על הרומן, הם מפנים כלפיה ביקורת שלילית ומפעילים עליה לחץ חברתי. כתוצאה מכך מסיימת מאיה את הקשר עם אבי לאלתר. לאחר שמותירה את אבי שבור-לב מחליטה מאיה, גם תחת לחץ משפחתה, להיענות לחיזוריו של דני (דני חדד), בחור אשכנזי מצפון ת"א, ונישאת לו נישואין אומללים. אבי מגלה זאת ונותר פגוע ומושפל, הוא מחליט להתעמת עם דני, דוקר אותו, נשלח לכלא, ומותיר את מרקו להתמודד עם המציאות הקשה של השכונה לבדו. שותפו לתא של אבי מתגלה כאמרגן ובעל מועדון זמר מזרחי מצליח. לא עובר זמן רב עד אשר הוא מגלה את כישרון השירה של אבי ומזמין אותו להופיע במועדון כשישתחרר. אבי משתחרר מהכלא, מתחיל להופיע במועדון הזמר, ונהיה כוכב גדול. אבי ומרקו עוזבים את עבודת הסבלות ומרוויחים כסף רב מהצלחתו של אבי, נראה שבפעם הראשונה בחייו אבי עלה על דרך המלך, אך לפתע מאיה חוזרת לחייו של אבי, מבקשת סליחה על מעשיה, ומבקשת לחדש את הקשר. אבי, למרות שעדיין אוהב את מאיה, לא מקבל את התנצלותה, ומגרש אותה. לאור זאת, מחליטה מאיה להתנתק מסביבתה ונעלמת אל יעד בלתי־ידוע, לא לפני שהיא משאירה לאבי מכתב פרידה. פרפר הלילות - מילים אבי ביטר / לחן טורקי הקסם שמשך - מילים אבי ביטר / לחן טורקי האהבה הזאת - מילים אבי ביטר / לחן אבי ביטר החיים המרים - מילים אבי ביטר / לחן טורקי קורבן האהבה - מילים דני ששון / לחן טורקי "קורבן האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קורבן האהבה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מכונת קריאה – מאמר על "קורבן האהבה" מתוך גיליון מס' 13 נרי ליבנה, סיפור הפרוורים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003
פאוור סנטר

פאוור סנטר הוא מרכז מסחרי פתוח הנמצא בשולי הערים ולצידי צמתים חשובים בדרכים בינעירוניות. הפאוור סנטר כולל חנויות ומקומות בילוי, וחניון שבדרך כלל אינו מקורה. פאוור סנטר כוללים בדרך כלל חנויות כלי בית וכלי עבודה, ציוד משרדי, אלקטרוניקה ביתית ומכשירי חשמל ביתיים, ביגוד והנעלה, רשתות מזון (סופרמרקט), מסעדות ובתי קפה ועוד. בישראל קיימים מספר מרכזי פאוור סנטר, ביניהם "בילו סנטר" סמוך לרחובות, צומת עד הלום, צומת סילבר (מתחם ה"קוסמוס") באשקלון, מתחם הסטאר סנטר באשדוד, ישפרו סנטר בנס ציונה ובמודיעין-מכבים-רעות, מתחם איקאה בנתניה, מתחמי "ביג" שבאר שבע, בטבריה וערים נוספות, "חונים קונים" בראשון לציון, יכין סנטר בפתח תקווה, "מול כנרת" שבצמח ועוד. בהקשר החוקי, קיימת בישראל מחלוקת בנוגע להיתרי הבנייה לגבי מרכזים שנבנים באזורים חקלאיים בניגוד ליעודם המקורי. לדוגמה, פסק דין בעתירה של משרד התמ"ת הורה על הריסת שורה של מבנים במתחם ירקונים, בהם "חצי חינם". מדיה וקבצים בנושא פאוור סנטר בוויקישיתוף עדי דברת-מזריץ, כוח הקנייה עובר לפאוור סנטרים, באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2013 נועם שרביט, ‏סגירת חצי חינם, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2008 שחר אילן, השר שטרית יוצא למאבק לסגירת מרכזי הקניות שמחוץ לערים, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב פרסלוס

קרב פרסלוס היה קרב מכריע במסגרת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר, שנערך ב-9 באוגוסט 48 לפנה"ס בין צבאו של יוליוס קיסר לבין הצבא של הסיעה האופטימטית בסנאט הרומאי בפיקוד פומפיוס. הקרב הסתיים בתבוסה מוחלטת של צבאו של פומפיוס, שנרצח זמן קצר לאחר מכן, וסימן את קץ המלחמה בינו לבין יוליוס קיסר, אך לא הביא לסיום מלחמת האזרחים ברומא בין המחנה הרפובליקני לבין יוליוס קיסר ותומכיו. קודם לקרב זה שלט ברפובליקה הרומית הטריומווירט – שלושה מנהיגים רומאיים: קראסוס, פומפיוס ויוליוס קיסר יחדיו. בשנת 53 לפנה"ס נהרג קראסוס בקרב חרן כנגד האימפריה הפרתית. המהומה הפוליטית וחוסר היציבות גרמו לסנאט לבחור בפומפיוס לקונסול יחיד שישלוט בפועל ברומא. יריבי קיסר בסנאט משכו את פומפיוס לצידם בטענה שקיסר (ששהה בגאליה באותה תקופה) מתכנן לפלוש לרומא ולהפוך בה לשליט יחיד. הסנאט ביקש מפומפיוס לגייס כוחות על מנת להגן על המדינה מהפלישה, וקבע כי על קיסר לוותר על צבאותיו ועל הפרובינקיות שהוקצו לו ולא – יוכרז כאויב העם. ויתור כזה בעבור קיסר משמעותו הייתה התאבדות פוליטית. קיסר חצה את נהר הרוביקון, המסמל את גבולה הצפוני של איטליה עם צבאו ובכך ניתן האות למלחמתו של קיסר כנגד הסנאט. פומפיוס העדיף להתפנות מאיטליה ולבנות את כוחותיו ביוון, הוא גיבש צי עצום של 600 אוניות ו-11 לגיונות וצר על אספקת התבואה לרומא. פומפיוס הבין כי על אף עדיפותם המספרית של כוחותיו, היו כוחותיו של קיסר מיומנים יותר בעקבות פעילותם במהלך מלחמת גאליה, ולכן במקום לתקוף ישירות את קיסר יזם מצור על כוחותיו. קיסר תקף את מחנה פומפיוס בדיראכיום, אולם נאלץ לסגת באבידות כבדות. פומפיוס לא ניצל את הצלחתו, ובחר להמשיך ולצור על כוחות קיסר כשנה (49–48 לפנה"ס), ודחק את קיסר לעבר תסליה. בקרבת העיר פרסלוס נערך הקרב בין צבאות השנים – וזאת בשל נתיב הנהר שמנע מכל צבא לאגף ולהפתיע את האחר. פומפיוס קיווה כי פרשיו יכריעו את הקרב, ואלה, בשל יתרונם המספרי הצליחו להביא לנסיגת פרשי קיסר, אולם חיל הרגלים של קיסר היה מיומן יותר, חמק בהצלחה מהמלכודות שטמן פומפיוס, ואף הדף את פרשיו, וזאת על אף הפרשי הכוחות. לטענת קיסר, היה לאויביו יתרון מספרי משמעותי: 45,000 חיילים ו-7,000 פרשים לעומת 22,000 חייליו של קיסר ואלף פרשים. עם זאת, הקרב נגמר בניצחון משמעותי של קיסר. לאחר הפסדו נמלט פומפיוס למצרים, שם נרצח במצוות המלך תלמי השלושה עשר. תבוסת פומפיוס לא הביאה לסיום מלחמת האזרחים – קאטו הצעיר המשיך במלחמה באפריקה עד תבוסתו בקרב תאפסוס ושני בניו של פומפיוס גנאיוס וסקסטוס המשיכו במלחמה כנגד קיסר בהיספניה עד תבוסתם בקרב מונדה, אשר סימן את סיום מלחמת האזרחים וניצחונו הסופי של קיסר. בעוד שמועד הקרב היה ב-9 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג ברומא באותה עת, לאחר שינוי הלוח ללוח היוליאני הקרב נחגג ב-29 ביוני או ב-7 ביולי (לפי דעות אחרות). מדיה וקבצים בנושא קרב פרסלוס בוויקישיתוף תיאור הקרב (באנגלית) באתר Livius.org קרב פרסלוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרב פארסאלוס, יוון, 48 לפני הספירה, דף שער בספרייה הלאומית
אברהם באום

מייג'ור אברהם באום (באנגלית Abraham J. Baum;‏ 29 במרץ 1921 - 3 במרץ 2013) היה קצין יהודי-אמריקאי בצבא ארצות הברית שזכה בשורה ארוכה של אותות ועיטורים צבאיים על לחימתו נגד הגרמנים במלחמת העולם השנייה. אברהם (אייב) באום נולד ברובע הברונקס בניו יורק והתפרנס כגזרן של בגדים. ב-1941 התגייס כטוראי לחיל השריון האמריקני וטיפס במעלה הדרגות עד הגיעו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) באפריל 1945. בדצמבר 1943 נשלח באום, אז בדרגת סגן משנה אל מעבר לים, והשתתף בחמישה קרבות בזירה האירופאית במלחמת העולם השנייה. בחודש מרץ 1945 לחם תחת פיקודו של גנרל ג'ורג' פטון והוטלה עליו משימה קשה שעיקרה חציית קו זיגפריד ושחרורם של 900 שבויים אמריקאים ממחנה המעצר OFLAG XIII-B ליד המלבורג (Hammelburg) בעומק שטח גרמניה. כוח החילוץ נקרא "כוח באום" על שם מפקדו קפטן (סרן) באום וכלל: 296 חיילים ו-53 כלי רכב בתוכם, טנקים, כלי רכב נגד טנקים ומשאיות. ב-26 במרץ 1945 תחת פיקודו של באום התקדם הכוח הצבאי לעבר היעד ונתקל בכוחות שריון ורגלים גרמנים. במהלך הקרב נהרגו חלק מלוחמיו של באום, רובם נישבו, ואילו הוא נפצע קשה. למרות פציעתו המשיך להילחם עד אשר נפל בשבי. ימיו בשבי לא ארכו, והוא שוחרר כעבור זמן קצר על ידי הכוחות האמריקאיים. לאחר המלחמה היה באום ליועץ אסטרטגי במשרד הביטחון האמריקאי. ב-1948 במהלך מלחמת העצמאות, הגיע באום לישראל ושימש כיועץ למפקדת צה"ל. משה דיין ציין כי חלק מהטקטיקות שלו הושפעו מעצותיו של באום. באום התגורר ברנצ'ו ברנרדו, סן דייגו, קליפורניה. הוא נפטר ב-3 במרץ 2013 והותיר אחריו את אשתו איילין, 2 בנים ו-2 בנות. באום נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. על פעולתו וגבורתו בשדה הקרב עוטר באום בשורה של עיטורים בהם: עיטור צלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו בצבא ארצות הברית, הוענק לבאום על גבורתו ודבקותו במשימה חרף פציעתו במהלך ניסיון החדירה להמלבורג (בעיטור זה עוטרו כ-5000 חיילים אמריקאים על פעילותם במהלך מלחמת העולם השנייה). עיטור כוכב הכסף - העיטור השלישי בחשיבותו בו זכה פעמיים. עיטור כוכב הארד - העיטור הרביעי בחשיבותו בו זכה שלוש פעמים עיטור לב הארגמן - על פציעותיו, בו זכה ארבע פעמים אות השרות הקרבי (Combat Infantryman Badge). מדיה וקבצים בנושא אברהם באום בוויקישיתוף ראיון מצולם שנערך עם אברהם באום - אוקטובר 2002 Task Force Baum and the Hammelburg Raid - סיפורו של כוח באום (באנגלית) 60 שנה מאוחר יותר "כוח באום" הצליח - סן דייגו יוניון טריביון, 2.12.05 (באנגלית) Abraham J. Baum - אתר ww2awards.com אברהם באום, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Steve Chawkins, Abe Baum dies at 91; decorated WWII officer, Los Angeles Times, ‏23 במרץ 2013 מוזיאון הלוחם היהודי, באתר www.jwmww2.org (ארכיון) חדשות בן עזר - 610, באתר library.osu.edu
קרב פידנה

קרב פידנה התרחש בשנת 168 לפנה"ס, והוא הקרב שסיים את המלחמה המוקדונית השלישית בין הרפובליקה הרומית לפרסאוס, מלך מוקדון. לאחר שתי תבוסות שנחל פיליפוס החמישי מול רומא הוא הקפיד מאוד לשמור על נאמנותו להסכמים עימה ואף לסייע לה במלחמות באזור. עם זאת בין רומא (החשדנית מאוד) לפיליפוס נוצרה מתיחות, אולי כתוצאה מההתאוששות הכלכלית שלו. פיליפוס שלח את בנו דמטריוס להרגיע את הרוחות ברומא. פרסאוס, בנו הבכור של פיליפוס החל לדאוג וגרם להוצאתו להורג של דמטריוס, לאחר מות אביו עלה פרסאוס לשלטון. מספר גורמים הרעו את היחסים בין רומא לפרסאוס שניסה לשאת חן בעיני מנהיגיה: האשמה שלו במותו של דמטריוס הפרו-רומאי. כוחו הצבאי הגובר. כוחו הפוליטי בתוך מדינתו התחזק. השפעתו ביוון גדלה בשל התחבבותו על העמים סביבו. אאומנס מלך פרגמון שנפגע ממפולת סלעים בשנת 172 לפנה"ס האשים אותו בניסיון לרצחו. רומא החליטה לצאת לקרב, אם כי לא היה מניע ברור וריאלי למלחמה. פרסאוס גילה נכונות להיענות לדרישות הרומיות אך הרומאים לא הראו רצון לתקן את המצב והתעקשו לצאת למלחמה. גם ההאשמות על הפרת החוזה (שאפיינו הרבה מגורמי המלחמה הרומאים) לא היו מוצדקות ואף מופרכות. סביר להניח שהמניעים למלחמה היו קנאה בשגשוג של פרסאוס וממלכתו, חשש מהאהדה שצבר ביוון ומחוצה לה וכן אינטרסים אישיים של מנהיגים ומצביאים תאבי שלל מלחמה ותהילת ניצחון. בשלוש השנים הראשונות (משנת 171 לפנה"ס) ניהלו המצביאים הרומיים את המלחמה באופן גרוע ונחלו כישלונות רבים. בשנה הרביעית הפיקוד הועבר ללוקיוס אימיליוס פאולוס מקודוניקוס שחדר למאקדוניה למרות הביצורים של פרסאוס. צבאו של פרסאוס נסוג לפידנה וב-22 ביוני שנת 168 לפנה"ס נערך הקרב המכריע. לאחר התכתשיות של חיל רגלים קל שנערכו במהלך היום, חיל הרגלים הקל של לוקיוס התקרב לצבאו של פרסאוס יתר על המידה, דבר שגרם לפרוץ הקרב. הפלנקס של פרסאוס ניגפו אל מול הלגיון של פאולוס שהיה גמיש יותר ויכל להתאים את עצמו לפני הקרקע. פרסאוס נמלט משדה הקרב אך מאוחר יותר הסגיר עצמו לידי הרומאים וכשנה לאחר מכן מת בגלותו באיטליה. קרב פידנה חרץ את גורלה של מוקדון שסופחה והפכה לפרובינקיה רומאית. זיו יופה: פלנקס נגד לגיון: התנגשות הטיטאנים הצבאיים של העת העתיקה מדיה וקבצים בנושא קרב פידנה בוויקישיתוף קרב פידנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרב פידנה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
עבד א-רחמן זועבי

עבד א-רחמן זועבי (בערבית: عبد الرحمن زعبي; 19 בנובמבר 1932 – 12 בספטמבר 2014) היה שופט ערבי-ישראלי במערכת בתי המשפט. ב-2002 פרש ממשרתו כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. קודם לכן, היה לשופט הערבי הראשון שכיהן בבית המשפט העליון (במינוי זמני בלבד). זועבי נולד בסולם למשפחת זועבי המוסלמית. למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וסיים את לימודיו בשנת 1958. בשנת 1960 קיבל רישיון עריכת דין, הצטרף למשרד של משה עמאר ופעל כעורך דין בחיפה ובנצרת, עד שבשנת 1978 מונה כשופט מחוזי בנצרת. בתחילת שנת 1996 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. מ-1 במרץ 1999 כיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון, לתקופה של תשעה חודשים, שהוארכה לשנה. בכך היה הערבי הראשון המכהן בבית המשפט העליון. בהמשך חזר לתפקידו בבית המשפט המחוזי כסגן נשיא לעניינים מנהליים, עד לפרישתו. בכהונתו כשופט דרש את סמכות בתי הדין השרעי לקבוע תשלום מזונות. בנוסף מיוחסת לו יצירת תקדים "העד השותק", שלפיו קיים תוקף לעדות המתקבלת לפני הרשות המבצעת, אף אם האדם סירב לחזור על עדותו לפני הרשות השופטת. כשופט היה זועבי תקיף מאוד בנוגע לסמים. זועבי היה חבר בוועדת שמגר שהוקמה לאחר טבח מערת המכפלה, היה סגן יו"ר ההנהלה הבינלאומית והוועד המנהל של יוזמות קרן אברהם הפועל לדו-קיום בין ערבים ליהודים במדינת ישראל. לאחר פרישתו מכס המשפט עסק בבוררות משפטית. בשנת 1996, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. זועבי היה אב לשלושה. עבד א-רחמן זועבי, באתר הרשות השופטת עבד א-רחמן זועבי, באתר הרשות השופטת יואל דר, השופט היוצא והשופט הנכנס, דבר, 16 באפריל 1978 שופט -בדימוס - בית משפט עליון - עבד אל-רחמן זועבי | בוררות | בוררים | יתרו שופטים חדשים הושבעו במשכן הנשיא בירושלים, דבר, 30 במרץ 1978 הודעה על מינוי שופטים, ילקוט הפרסומים 2431, התשל"ח, 29 במרץ 1978, עמ' 1616 הודעה על מינוי שופט, 1 במאי 1998, ילקוט הפרסומים 4653, עמ' 3987 משה גורלי, ‏דתי, ערבי, אשה ואולי באר-שבעי, באתר גלובס, 23 בפברואר 2000 הודעה על מינוי סגן נשיא, 1 באוגוסט 2000, ילקוט הפרסומים 4910, עמ' 4503 זועבי עבד אל-רחמן, באתר News1 מחלקה ראשונה אולם ראו: יצחק בן חורין, נאשם בסחר סמים נעצר עד סיום משפטו, מעריב, 18 בנובמבר 1980 אודות קרן אברהם > ההנהלה הבינלאומית, באתר "יוזמות קרן אברהם" מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
ריצת 200 מטר

ריצת 200 מטר היא מקצוע באתלטיקה, בתחרות זאת מתחרים ביניהם המשתתפים, מי ייחצה הראשון את קו הסיום של מסלול באורך 200 מטר. ריצת 200 המטרים היא ריצת ספרינט (מאוץ) הנחשבת ליוקרתית פחות מריצת 100 המטרים, אף כי במשך זמן רב הייתה מהירה יותר ממנה בממוצע: כלומר, זמן השיא בריצת 200 מטרים נפל מכפליים זמן השיא לחצי המרחק (100 מטרים). אצני מאתיים המטרים יכלו להגיע למהירות עודפת זו, משום שלמאה המטרים האחרונים הם מגיעים כבר בשיא המהירות, לעומת אצני המאה, שמתחילים ממצב נייח אבל מאיצים רגעית למהירות גבוהה יותר. באצטדיון שהיקפו 400 מטרים, מתחילים האצנים את הריצה מהקשת ומסיימים במקטע ישר. באולם סגור שהיקפו 200 מטרים, משלימים האצנים סיבוב שלם אחד עם שתי קשתות, כאשר הריצה מתחילה מנקודת הזינוק שמשמשת גם כקו הסיום. ריצת המאתיים באצטדיון נחלקת לשני מקטעים הנבדלים זה מזה בטכניקה הנדרשת: מאה המטרים הראשונים של ריצה בקשת, ומאה המטרים האחרונים בישורת. על מנת להצליח במקצוע זה דרושה, אם כן, יכולת גבוהה בשתי הטכניקות גם יחד. במשך כמה עשרות שנים, עד ל-16 באוגוסט 2009, בה קבע יוסיין בולט את השיא העולמי הנוכחי ב-100 מטר 9.58 שניות, הייתה המהירות הממוצעת בריצת 200 מטר גבוהה מזו בריצת 100 מטר. בכלים חדישים נמצא מה שהיה ידוע במשך שנים ששיא המהירות בריצת 100 מטר לרוב גבוה משיא המהירות בריצת 200 מטר, מה שהקנה לשיאן 100 מטר את התואר הלא רשמי "האדם המהיר בעולם". יוסיין בולט (ג'מייקה ג'מייקה), מחזיק בשיא העולם לגברים בתוצאה של 19.19 שניות. השיא נקבע באליפות העולם באתלטיקה בברלין בשנת 2009. פלורנס גריפית ג'וינר (ארצות הברית ארצות הברית), מחזיקה בשיא העולם לנשים בתוצאה של 21.34 שניות. השיא נקבע באולימפיאדת סיאול (1988). גבריאל תומאס (ארצות הברית ארצות הברית) לטסיל טבוגו (בוטסואנה בוטסואנה) שריקה ג'קסון (ג'מייקה ג'מייקה) נואה ליילס (ארצות הברית ארצות הברית) אתלטים רבים שואפים לזכייה כפולה, על ידי שילוב ריצת 200 מטר עם ריצת 100 מטר או עם ריצת 400 מטר. השילוב של ריצת 200 מטר וריצת 100 מטר הושג עשר פעמים באולימפיאדה על ידי הגברים וחמש פעמים על ידי הנשים. יוסיין בולט הוא היחיד שהצליח לעשות זאת שלוש פעמים ברציפות. השילוב של ריצת 200 מטר וריצת 400 מטר הושג לראשונה על ידי ואלרי בריסקו-הוקס באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). מייקל ג'ונסון שיחזר את ההישג באולימפיאדת ברצלונה (1992) ומארי-ז'וזה פרק אף היא זכתה בשתי הריצות באולימפיאדת אטלנטה (1996). כל אתלט מופיע בטבלה רק פעם אחת, לצידה של תוצאתו הטובה ביותר. מעודכן ל-8 באוגוסט 2024 מעודכן ל-26 באוגוסט 2023 (2024): לטסיל טבוגו ריצת 100 מטר ריצת 400 מטר מדיה וקבצים בנושא ריצת 200 מטר בוויקישיתוף