laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'אק סנטיני

ז'אק סנטיני (צרפתית: Jacques Santini; נולד ב-25 באפריל 1952) הוא שחקן ומאמן כדורגל צרפתי לשעבר. סנטיני, יליד דלה, שיחק בסנט אטיין במהלך שנות ה-70, כאשר העפיל יחד עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות 1976. לאחר מכן שיחק בקבוצת מונפלייה, והוא סיים את הקריירה שלו כשחקן פעיל בקבוצת ליסייה בשנת 1985. כאשר שיחק בליסייה, סנטיני החל לעבוד גם כמאמן הקבוצה. משם התקדם בכדורגל הצרפתי - סנטיני אימן בטולוז, ליל, סנט אטיין, וסושו. אחרי אימון סושו, התמנה לתפקיד המנהל הטכני בקבוצת אולימפיק ליון ב-1997, ויחד ז'אן מישל אולס וברנרד לאקומב, הם הפכו את המועדון לבכיר ביותר בצרפת ללא עוררין. הוא קיבל את משרת האימון הראשית בליון, בשנת 2000, ובעונתו הראשונה כמאמן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה הצרפתית. בעונתו השנייה כמאמן, זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הצרפתית. ב-2002, סנטיני החליף את רוג'ר למר כמאמן הנבחרת הצרפתית. הוא התפטר מתפקידו עוד לפני טורניר יורו 2004, בו הודחה צרפת על ידי נבחרת יוון ברבע הגמר. בשנת 2004 התמנה סנטיני למאמן טוטנהאם הוטספר, אך התפטר כבר לאחר 13 משחקים בטענה של בעיות אישיות. הקבוצה האחרונה שאותה אימן הייתה אוסר, בעונת 2005-2006. הוא פוטר מהקבוצה לאחר שלא הצליח להוביל אותה למפעלים האירופיים. מדיה וקבצים בנושא ז'אק סנטיני בוויקישיתוף ז'אק סנטיני, באתר Transfermarkt ז'אק סנטיני, באתר WorldFootball.net ז'אק סנטיני, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
דרך ארץ (אלבום)

דרך ארץ הוא אלבום הסולו הרביעי של גידי גוב, שיצא בשנת 1987. לאחר שבמהלך תחילת שנות ה-80 התמחה גוב ברוק רך וכן בשירי ילדים, הסתמן באלבום זה שינוי כיוון מוזיקלי - טקסטים מכוונים לבוגרים יחד עם צליל רוקיסטי כבד ומחוספס. האלבום, שיצא בתקופה פוליטית טעונה על רקע האינתיפאדה הראשונה ומלחמת לבנון הראשונה, השתלב באלבומי מחאה נוספים של התקופה כדוגמת "לונדון" של חוה אלברשטיין ו"אחרינו המבול" של נורית גלרון. יהודה פוליקר הלחין את רוב השירים, ובכלל זה הלהיט הגדול - "שלל שרב" למילותיו של מאיר אריאל. לואי להב הפיק את האלבום ובדרך כלל נהוג ליחס לגישה התובענית של להב את הצרידות בקול של גוב, אם כי להב עצמו טוען שהצרידות נבעה מעייפות של גוב שהופיע בבקרים בפסטיגל והקליט את האלבום בערבים. נוסף על העיבודים המוזיקליים המחוספסים כלל האלבום טקסטים מחאתיים כגון "פרח" ו"דרך ארץ" שהיו שונים משירי האהבה הליריים של גוב עד כה. את הטקסטים באלבום כתבו המשורר והזמר מאיר אריאל, הפזמונאית צרויה להב והפזמונאי עלי מוהר, היחיד ששיתף פעולה עם גוב קודם לכן. כמו כן כלל האלבום שיר אחד מאת המשורר מאיר ויזלטיר. זהו האלבום היחיד של גוב בו לא משתתף בדרך כלשהי אף אחד מחבריו ללהקת כוורת. האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר ביותר מ-50,000 עותקים ובכך הפך לאלבום הנמכר ביותר של גוב עד אז. בעקבות ההצלחה יצא גוב לסיבוב הופעות, אשר הוקלט כאלבום נוסף - "דרך ארץ - ההופעה". בהופעות היה אחראי רמי קלינשטיין על העיבודים ואף שר מספר שירים. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי יהודה פוליקר למעט "ערב בא נלך לרקוד" - משה לוי ולואי להב, "דרך ארץ" - משה לוי. משה לוי - אורגן האמונד, סינטיסייזרים, מעבד אוהד אינגר - גיטרה בס ז'אן פול זימבריס - תופים, מעבד לואי להב - עיבודים והפקה מוזיקלית ארז נץ - גיטרות, מעבד הוקלט באולפני "טריטון" - דצמבר 1986-ינואר 1987. צילום - אבי גנור. עיצוב עטיפה - פיליפ בולקיה, רוני קורץ. מילות שירי האלבום באתר שירונט אורי מרק, זעם מבעד למשקפיים, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 17 בספטמבר 2009 רועי בהריר, נתנו בראש: גידי גוב לא מתגעגע לכלום, באתר nrg‏, 18 בספטמבר 2009 "היה לי קשה. אני סבלתי": גידי גוב חוזר לאלבומו "דרך ארץ", באתר מעריב אונליין, 4 בנובמבר 2016 "לואי להב - לא נותנים פה להיעלם לרגע", אתר MOOMA
יעקב גלר

יעקב גלר (29 בנובמבר 1930, כסלו תרצ"א; וסלוי, רומניה- 23 בינואר 2022; פתח תקווה), היה היסטוריון שחיבר ספרים בנושאים יהודיים בעברית וברומנית. גלר נולד לאליעזר גלר ולאיטה (יהודית) לבית הלוי. הוא נישא לדבורה, בתו של הרב יצחק כהן, ואב לארבעה ילדים. ראשית לימודיו היה בתלמוד תורה. במקביל למד עברית בבית הספר הקהילתי "עשה-טוב" וכבר בגיל 10 דיבר בשפה העברית ובגיל 17 היה בעצמו מורה לעברית בבית הספר המקומי (במקביל ללימודיו התיכוניים). בסיום לימודיו התיכוניים ולאחר שעמד בבחינות הבגרות, למד טרימסטר אחד בפוליטכניקה של יאשי וב-22 במרץ 1951 עלה לישראל, למעברת נהריה. על סמך ידיעותיו בעברית התמנה כמורה לעברית בבית הספר הדתי בעכו ולאחר מכן בנהריה. בהמשך, ב-1954, היה למורה חייל שניהל בית ספר דתי, תחילה במטולה ולאחר מכן, ב-1956, בשלומי. ב-1960 עבר לפתח תקווה וניהל במשך שמונה שנים את בית הספר הממלכתי דתי בשכונת מחנה יהודה. במקביל למד באוניברסיטת בר-אילן, החל מ-1964, תולדות עם ישראל, ספרות עברית ולימודי תעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים, לימודים שסיים בהצלחה ב-1969. הוא המשיך בלימודי תואר שני בתולדות עם ישראל וסיים אותם ב-1970. במקביל, החל מ-1969, עבד כמורה בבית ספר תיכון ולאחר סיום לימודיו לתואר שני התחיל לימודים לתואר שלישי באוניברסיטת תל אביב. לצורך לימודיו נסע ב-1973 לרומניה, שם ערך מחקר היסטורי בארכיונים שונים. וב-1982 קיבל את התואר דוקטור. גלר לימד תולדות עם ישראל, החל מ-1974, בשלוחה האוניברסיטאית בטבריה, במכללת בית ברל ובמחלקה ללימודי יסוד של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2002 יצא גלר לגמלאות. בשנת 2020 עוטר בתואר יקיר העיר פתח תקווה. נפטר ב-23 בינואר 2022. מפתח לשאלות ותשובות מאת ר' אליהו מזרחי ור' אליהו ן' חיים, אוניברסיטת בר-אילן תשל"ו. היהודים הספרדים ברומניה, תל אביב, אוניברסיטת תל אביב והמרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח במשרד החינוך והתרבות, תשמ"ג. צמיחתה ושקיעתה של קהילה, היהודים האשכנזים והספרדים ברומניה (1919-1941), תל אביב, מורשת תשמ"ה. הרבנות ברומניה במאה העשרים, אוניברסיטת בר-אילן, תש"ס. המלבי"ם - מאבקו בהשכלה וברפורמה. אורות יהדות המגרב, לוד, תש"ס. העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה (1940-1944), אורות יהדות המגרב, לוד תשס"ג. תורגם לרומנית: Rezistenţa spirituală a Evreilor Români în timpul Holocaustului, Hasefer, Bucureşti 2004. ISBN 9736300668 חכמי רומניה וזיקתם לא"י, פתח תקווה, תשע"ה וואסלוי - "עיר ואם בישראל", תולדות יהודי העיר, העיירות והכפרים שבמחוז, תשע"ח כולל מולדביה וולכיה בארץ־ישראל, קתדרה 59 (1991), עמ' 56–82 ד"ר יעקב גלר יעקב בן אליעזר גלר (1930-), דף שער בספרייה הלאומית נושא התזה: "הישיבות בקיסרות העות'מאנית במאה השש-עשרה ((כולל א"י)), ארגונן, נהולן ושטות הלמוד". נושא התזה: הקהילה היהודית ברומניה הישנה ("הרגאט") בין שתי מלחמות העולם (1919-1941). הודעה על פטירתו, בעמוד הפייסבוק של רמי גרינברג, 24 בינואר 2022.
מדליית רובלינג

מדליית רובלינג (באנגלית: Roebling Medal) הוא הפרס היוקרתי ביותר של החברה המינרלוגית של אמריקה (Mineralogical Society of America), וניתן עבור הצטיינות מדעית כפי שבאה לידי ביטוי בעיקר על ידי פרסומים מדעיים של מחקר מקורי בולט במינרלוגיה. כללי הפרס מדגישים את נושא המחקר המקורי. כך למשל לא יינתן הפרס בשל הצטיינות בהוראה או במנהל הקשורים למינרלוגיה. הפרס אינו מוגבל לאזרחי ארצות הברית בלבד, ואיננו מוגבל בגיל. ההחלטה על חלוקת המדליה התקבלה ב-1929, עשר שנים לאחר הקמת החברה המינרלוגית של אמריקה, אבל רק ב-1937, משנאסף סכום מספיק, החלה חלוקה סדירה של הפרס. הפרס כולל מדליה מוזהבת וחברות לכל החיים בחברה המינרלוגית של אמריקה. הפרס קרוי על שמו של הקולונל וושינגטון אוגוסטוס רובלינג (Washington Augustus Roebling‏ 1926-1837) שהיה מהנדס, בונה גשרים, אספן מינרלים ועמית בולט של החברה המינרלוגית של אמריקה. אתר האינטרנט הרשמי של מדליית רובלינג
חצוצרת השמע

חצוצרת השמע (TA: Tuba auditiva; Tuba auditoria; מכונה גם צינור השמע, תעלת השמע או תעלת אוסטכיוס, על שם ברתולומאו אאוסטקיו) היא צינור באוזן המחבר בין האוזן התיכונה אל הלוע, ומאפשר כניסה של אוויר לתוך האוזן ויציאה ממנה. הודות לפתח זה, לחץ האוויר באוזן התיכונה נשמר ברמה של הלחץ הסביבתי, ומאפשר תפקוד תקין של האוזן התיכונה. במהלך טיסה, צלילה או נסיעה בכבישים תלולים, בני אדם עשויים לחוש "סתימה" באוזניים, עקב שינויי הלחץ על עור התוף, שאינם משתקפים מיד באוזן התיכונה. פיהוק או בליעה מסייעים לפתיחה של חצוצרת השמע ולהשוואת הלחצים בין האוזן התיכונה והסביבה החיצונית ומאפשרים לעור התוף לחזור למצבו התקין. חצוצרת השמע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ומו קניאטה

נמל התעופה הבין-לאומי ג'וֹמוֹ קֶניָאטַה הוא נמל התעופה של העיר ניירובי ונמל התעופה הבין-לאומי הראשי של קניה. קרוי על שם ג'ומו קניאטה, ראש ממשלתה ואחר כך נשיאה הראשון של קניה. הנמל הוא העמוס ביותר באזור מזרח אפריקה והשביעי בהיקף פעילותו באפריקה. השדה ממוקם באמבקסי (Embakasi), פרבר של ניירובי הממוקם דרומית-מזרחית לעיר. בנמל פועלים מסלול המראה יחיד ובית נתיבות יחיד. הנמל נחנך בשנת 1958, בתקופת השלטון הבריטי בקניה, ונקרא אז שדה התעופה ניירובי אמבקסי. בשנות השבעים נבנה בית נתיבות חדש, מצדו השני של מסלול ההמראה, ובית הנתיבות הישן עבר לשימוש חיל האוויר הקנייתי. במבצע יונתן, ב-4 ביולי 1976, מטוסי ההרקולס בדרכם חזרה לישראל, טסו אל נמל התעופה של ניירובי, לצורך תדלוק וטיפול בפצועים. במקום הוקם בית חולים שדה צה"לי, בפיקוד אל"ם אהוד ברק, שהיה ממתכנני מבצע החילוץ. הרופאים ניצלו את הפסקת התדלוק הקצרה כדי לטפל בפצועים ובחלק מבני הערובה. המטוסים תידלקו והמשיכו לישראל. ב-2005 הוכרז על תוכנית לפתח את נמל התעופה, כדי להתאימו לכמויות הנוסעים הגדלות. ב-2011 הוחל בעבודות לבניית מסלול המראה חדש. ב-7 באוגוסט 2013 פרצה במקום דליקת ענק, ונמל התעופה נסגר להמראות ונחיתות עד להודעה חדשה, אך איש לא נהרג. יומיים קודם לכן, תקלה בצינור הדלק בשדה התעופה גרמה לביטול טיסות וכ-1,000 אנשים נאלצו לשהות לילה נוסף בעיר. נמל התעופה נפתח מחדש לטיסות בינלאומיות בתוך זמן קצר, כאשר אהלים משמשים כתחליף ארעי לבית הנתיבות שעלה באש. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי ג'ומו קניאטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי ג'ומו קניאטה שדה התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה, באתר רשות שדות התעופה הקנייתית אילן כפיר, ברק - הביוגרפיה, מהדורה עשירית, אלפא תקשורת, ספטמבר 1999, עמ' 173-172. נסגר שדה התעופה בניירובי, BBC, ‏7 באוגוסט 2013 • The African Aviation Tribune •: ■ KENYA: Mass delays at Nairobi JKIA after pipeline fault starves airport of Jet A1 http://www.economist.com/blogs/baobab/2013/08/kenya-s-airport ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות אוקראינה

מבחינה מנהלית מחולקת אוקראינה ל-24 מחוזות הנקראים אובלסט (область). לצד המחוזות בטבלה מופיעים גם קייב וסבסטופול – שתי ערים הנהנות ממעמד מיוחד המקביל לרמת המחוז. בדומה לכך, בטבלה מצוינת גם הרפובליקה האוטונומית של קרים שאף היא מקבילה לרמת המחוז. לאחר פרוץ העימות בין רוסיה לאוקראינה בשנת 2014 איבדה אוקראינה את השליטה על קרים וסבסטופול, כמו גם על חלקים מהמחוזות דונצק ולוהנסק. עם זאת, אוקראינה עודנה רואה את האזורים האלו כאזורים מנהליים אוקראינים. לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מחוזות משנה של אוקראינה ערים באוקראינה מדיה וקבצים בנושא מחוזות אוקראינה בוויקישיתוף "Чисельність населення (за оцінкою) на 1 січня 2022 року та середня чисельність у 2021 році", Державній службі статистики України. "Total number of actual population", State Statistics Committee of Ukraine. "Demographic yearbook Population of Ukraine for 2020", State Statistics Service of Ukraine, p. 28. "Urban and rural population", State Statistics Committee of Ukraine.
שוברא אל-ח'ימה

שוברא אל-ח'ימה (בערבית: شبرا الخيمة, בערבית מצרית: شبرا الخيمه, תעתיק מדויק: שברא אלח'ימה) היא העיר הגדולה במחוז אל-קליוביה והעיר הרביעית בגודלה במצרים. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.276 מיליון בני אדם. שוברא אל-ח'ימה שוכנת צפונית לקהיר, על גדתו המזרחית של נהר הנילוס, וסמוך לכביש המהיר לאלכסנדריה, והיא נחשבת לפרוור תעשייתי של בירת מצרים, ולחלק מקהיר רבתי. העיר נחשבת לוותיקה בין הפרוורים התעשייתיים של קהיר (הערים עשרה ברמדאן, מדינת א-סאדאת ועיר השישה באוקטובר נוסדו בשנות ה-70 של המאה ה-20). את העיר ייסד בשנת 1832 שליט מצרים מוחמד עלי, שבניית ארמונו באזור, על גדת הנילוס, בתכנון אדריכלים טורקים וארמנים, הסתיימה ב-1822. ב-1808 יזם עלי את סלילת דרך שוברא, המקשרת עד ימינו בין קהיר לשוברא אל-ח'ימה עלי יזם בין היתר הקמת מפעלי זכוכית וכותנה מצרית בעיר. בשנים האחרונות בוצע שיפוץ מקיף בארמונו של מוחמד עלי, בהשקעה של 50 מיליון לירות מצריות, וחלק ממנו הפך למוזיאון. במאה ה-19 היא נחשבה לרובע יוקרתי יחסית של קהיר, אך הגירה מסיבית מהאזורים הכפריים והקמת שכונות למעמד הבינוני במאה העשרים הפכו אותה לעיר צפופה, שמרבית שכונותיה נחשבות לשכונות עוני. האוכלוסייה צמחה במהירות מ-39,000 נפש ב-1947, לכ-100,000 ב-1960 וליותר ממיליון תושבים כיום. אוכלוסיית העיר מועסקת בחלקה במפעלי תעשייה בעיר, המתמקדים בטקסטיל, קרמיקה, זכוכית וכותנה. בשל ריבוי מפעלי התעשייה, האוויר בעיר נחשב למזוהם. בשוברא אל-ח'ימא שוכן המכון הפוליטכני של קהיר. מדיה וקבצים בנושא שוברא אל-ח'ימה בוויקישיתוף כתבה על ארמונו של מוחמד עלי שוברא אל-ח'ימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulatiom.de מקור. (הקישור אינו פעיל, 22 בספטמבר 2019) מקור ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים במצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טומיסלב ניקוליץ'

טומיסלב ניקוליץ' (בסרבית: Томислав Николић; נולד ב-12 בפברואר 1952 בקרגוייבץ, סרביה, אז רפובליקה סוציאליסטית במסגרת יוגוסלביה) הוא פוליטיקאי סרבי (ולשעבר יוגוסלבי) ונשיא סרביה בשנים 2012–2017 במשך שנים רבות היה ניקוליץ' חבר במפלגה הרדיקלית הסרבית (SRS), ושימש כחבר פרלמנט מטעמה. ניקוליץ' כיהן כסגן ראש ממשלת סרביה בשנים 1998–1999, בהן הייתה סרביה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, וכסגן ראש ממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (ממשלת קואליציה) בשנים 1999–2000. בשנת 2000 התמודד בבחירות לנשיאות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה והגיע למקום השלישי. בפברואר 2003 הסגיר עצמו מנהיג המפלגה הרדיקלית, ווייסלב ששל, לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, נוכח האשמתו בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות במהלך מלחמות יוגוסלביה. עקב כך מונה טומיסלב ניקוליץ' לסגן מנהיג המפלגה הרדיקלית ולמנהיגהּ בפועל. באותה שנה אף התמודד על נשיאות סרביה וזכה במספר הקולות הגדול ביותר, אך תוצאות הבחירות לא היו תקפות עקב השתתפות מועטה של בעלי זכות בחירה. בשנת 2004 התמודד שוב, השיג כ-30% מהקולות בסיבוב הראשון וכ-45% בסיבוב השני, וכך הפסיד לבוריס טאדיץ'. לזמן קצר בשנת 2007 שימש ניקוליץ' כנשיא האספה הלאומית של סרביה (יו"ר הפרלמנט). בשנת 2008 התגלעה מחלוקת בין ניקוליץ' למנהיג המפלגה הרדיקלית ווייסלב ששל (שעדיין היה עצור בהאג לצורך משפטו) ולבכירים אחרים, עקב תמיכת ניקוליץ' בהצטרפות סרביה לאיחוד האירופי. כתוצאה מכך פרש ניקוליץ' מהמפלגה הרדיקלית והקים את המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית, אליה הצטרפו כמה חברים מן המפלגה הרדיקלית. בשנה זו התמודד על נשיאות סרביה, הפעם כמדינה עצמאית (עקב פרישת מונטנגרו מהאיחוד עם סרביה בשנת 2006), והפסיד לבוריס טאדיץ' (שכעת היה הנשיא המכהן). ב-6 במאי 2012 התמודד ניקוליץ' שוב על נשיאות סרביה והעפיל לסיבוב השני. בסיבוב זה, שהתקיים ב-20 במאי 2012 ניצח ניקוליץ' את טאדיץ' (שהתפטר חודש קודם לכן מן הנשיאות מטעמים טקטיים). ניקוליץ' נכנס לתפקידו ב-31 במאי 2012, והוא הנשיא השני של סרביה מאז הפכה למדינה עצמאית. הוא סיים את כהונתו ב-30 במאי 2017 כשבמקומו נכנס לתפקיד הנשיא הנבחר אלכסנדר ווצ'יץ'. מדיה וקבצים בנושא טומיסלב ניקוליץ' בוויקישיתוף טומיסלב ניקוליץ', ברשת החברתית פייסבוק ד-פ-א, הלאומן הקיצוני לשעבר שיוביל את סרביה לאיחוד האירופי, באתר הארץ, 21 במאי 2012
סטאדיו דלה אלפי

סטאדיו דלה אלפי (באיטלקית: Stadio delle Alpi) היה אצטדיון רב-תכליתי בטורינו שבאיטליה. האצטדיון הכיל 67,229 מקומות ישיבה, ושימש בתור מגרשן הביתי של הקבוצות יובנטוס וטורינו. שם האצטדיון נגזר ממיקומו בסמוך להרי האלפים. האצטדיון נבנה בשל גודלו הקטן של הסטאדיו קומונלה, האצטדיון הקודם אשר שימש את הקבוצות, וכן לקראת משחקי גביע העולם 1990 שנערכו באיטליה, שבמסגרתם אירח האצטדיון בין היתר משחק סיבוב שני בין ארגנטינה וברזיל וכן משחק חצי גמר בין גרמניה ואנגליה. לסטאדיו דלה אלפי היה מוניטין גרוע בקרב הצופים, אשר התלוננו כי היציעים רחוקים מדי מהמגרש בשל מסלולי הריצה וכי הראות בחלק מהיציעים אינה מספקת - מן השורות התחתונות של יציעי הישיבה לא ניתן לראות המגרש במלואו. כמו כן, נשמעו תלונות על כך שהוא רחוק ממרכז העיר ומבנהו משאיר את הצופים חשופים לתנאי מזג האוויר השונים. בשנת 2003 רכשה יובנטוס את האצטדיון מעיריית טורינו בסכום של 25 מיליון אירו. בחודש מאי 2006, הוא נסגר לצורך הריסתו, ובנייה של אצטדיון חדש בשם אצטדיון יובנטוס, על אותה קרקע. בנייתו של האצטדיון החדש הסתיימה בשנת 2011, והוא מכיל כ-41,000 מקומות ישיבה, כשצורת היציעים הפכה מאליפטית למלבנית, תוך ביטול מסלולי הריצה. מדיה וקבצים בנושא סטאדיו דלה אלפי בוויקישיתוף סטאדיו דלה אלפי ב-Stadium Guide סטאדיו דלה אלפי ב-World Stadiums
אסטוניה (מעבורת)

מיקום הטביעה   טאלין סטוקהולם מיקום הטביעה "אסטוניה" הייתה מעבורת נוסעים אסטונית מסוג גל-נוע (RORO) אשר נבנתה בעיר פפנבורג(אנ') שבגרמניה בשנת 1979 עבור חברת הספנות הפינית "ויקינג ליין" ("Viking Line"), קיבלה את השם "ויקינג סלי" ("Viking Sally") והייתה אמורה לשוט בין הערים טורקו, מרייהאמן וסטוקהולם. בליל 28 בספטמבר 1994, בדרכה מטאלין לסטוקהולם, טבעה המעבורת במימי הים הבלטי. באסון נספו 852 איש מתוך 1049 נוסעי המעבורת והיה זה האסון הימי הקטלני ביותר של אונייה באירופה והשלישי בחומרתו של אונייה אירופאית ברחבי העולם (אחרי טביעת הטיטאניק (1,514 חללים) וטביעת "קיסרית אירלנד" (אנ') (1,012 חללים)). ועדת החקירה הבינלאומית קבעה שהאסון, בו נספו 852 איש, רובם אזרחי שוודיה ואסטוניה, קרה עקב הפתיחה הפתאומית של השער, שדרכו הרכבים והמשאיות נכנסים למעבורת, וזה בגלל הליקויים בתכנון האוניה. עד הטרגדיה עם המעבורת האסטונית תקלה זאת הייתה אופיינית לאוניות מסוג גל-נוע (Ro-Ro) ורק במקרה זה הסתיים בטרגדיה של מעבורת אחת בלבד ולא יותר, למרות שהיו תקלות דומות גם בספינות אחרות. בעקבות אסון המעבורת "אסטוניה" שופרה הקונסטרוקציה של האוניות מסוג גל-נוע, שהיו בשלבי התכנון או/ו הבניה וגם כן, חוזקו מנגנוני סגירת השער בכל האוניות הקיימות מסוג זה. סרט דוקומנטרי שוודי שיצא לאור בשנת 2020 חושף כי נמצאו ממצאים לחור בצד האונייה אשר מחזק תאוריות לכך שהמעבורת התנגשה בכלי תת-ימי. לאחר פרסום הסרט נשמעו קולות חדשים לפתיחת חקירה חדשה בנוגע לממצא זה. לזכר הנספים באסון המעבורת הוקמו אנדרטאות בטאלין, בסמוך לשער הימי של העיר העתיקה, בסטוקהולם ובוורו. האנדרטה לזכר נספי "אסטוניה" בסטוקהולם האנדרטה לזכר הנספים באסון המעבורת "אסטוניה", ליד כנסיית קתרינה הלותרנית בוורו האנדרטה בטאלין "הדבר, שלא היה אמור לקרות: סיפור על אסון המעבורת אסטוניה" Kent Härstedt, Olion, 1996. (הספר יצא לאור באסטונית, שוודית ופינית) "הספר, שכתיבתו לא הושלמה" (mayday Estonia III)‏ Andi Meister; BNS, 1997. (הספר יצא לאור באסטונית, שוודית ובפינית) טביעת המעבורת MV דונה פאז אסון המעבורת בבלגיה (1987) מדיה וקבצים בנושא אסטוניה בוויקישיתוף
ליברפול (מונטווידאו)

ליברפול פוטבול קלוב, או בפשטות "ליברפול", הוא מועדון כדורגל אורוגוואי מהעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה באורוגוואי בעונת 1919. ישנה מחלוקת עד היום באשר לסיבה לשם המיוחד של הקבוצה. גרסה אחת טוענת כי הקבוצה נקראה על שם העיר ליברפול באנגליה לאחר שהוקמה הקבוצה על ידי סטודנטים לגאוגרפיה שעשו עבודה על קו החוף של בריטניה והתאהבו בשם של עיר זו במהלך לימודיהם. גרסה שנייה טוענת כי הוחלט להקים את הקבוצה על שם אחד המקומות בעולם ולכן לקחו גלובוס מסתובב, סובבו אותו ונעצו את האצבע בו, וזו נחתה על מיקומה של העיר ליברפול. בעונת 2005/06 שונו המדים של משחקי החוץ לצבע אדום, כמו ליברפול הבריטית. הקבוצה משחקת נכון להיום באצטדיון אסטדיו בלברדה, שהיה בעבר בבעלותה של קבוצת מונטווידאו וונדררס. הקבוצה מעולם לא זכתה בתואר כלשהו, הן בליגה המקומית והן במשחקי הגביע, ונודעת כיום באורוגוואי כ"הקבוצה הגדולה היחידה ללא אף תואר" עד שנת 2023 בזכתה בליגה. ארגנטינה גוסטבו פואנטס לוב אורוגוואי לואיס דה אגוסטיני פנמה ארמנדו דלי ואלדס קטר (מדינה) אורוגוואי סבסטיאן סוריה אורוגוואי חואן מנואל דיאס אורוגוואי כריסטיאן גונסאלס אורוגוואי חורחה פוסילה אורוגוואי דייגו אגירה אורוגוואי קרלוס אנדרס סאנצ'ס אתר האינטרנט הרשמי של ליברפול (בספרדית) פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
השערה מנוגדת לעובדות

השערה מנוגדת לעובדות, הוא כשל לוגי רטרודוקטיבי בו הטיעון מבוסס על ההנחה שמצב עניינים כלשהו יכול לנבוע רק מסיבה אחת, כאשר תיתכנה סיבות נוספות (כלומר, הרצף הסיבתי אינו ברור מראש). מבנה הטיעון הוא הבא: אילו הייתה מבוצעת פעולה ב' (שלא בוצעה) ולא א' (שבוצעה), כי אז ב' היה מוביל בהכרח ל-ג'. כשל לוגי זה נפוץ מאוד כאשר מעלים ספקולציות "מה אם" (What If) בנוגע לאירועים היסטוריים או עתידיים. כמעט בכל המקרים, בגלל ששינוי באירוע היה פותח את הדלת למספר כמעט אינסופי של התרחשויות נוספות, חיזוי כזה נדון לכישלון. הבעיה המובנית בכשל היא ההטיה הקוגניטיבית שבו. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמפלה ג'וניורס

רמפלה ג'וניורס פוטבול קלוב, או בקיצור "רמפלה ג'וניורס" הוא מועדון כדורגל אורוגוואיי מהעיר מונטווידאו, בירת אורוגוואי. בעונת 1927 זכתה הקבוצה באליפות אורוגוואי, בתקופה בה עוד הייתה הליגה חובבנית. בעבר נקראה הקבוצה "השלישית" לאחר שהייתה הכי גדולה בתקופתה אחרי פניארול ונסיונל, שתי הגדולות של הכדורגל באורוגוואי. צבעי הקבוצה, אדום וירוק, נלקחו, כך טוענת הסברה, מצבעי דגל איטליה שהיה מונף על אונייה שעגנה במונטווידאו. הקבוצה עברה מספר פעמים משכונה אחת לאחרת בעיר, עד הגיעה לשכונת ויז'ה דל סרו - מקום מושבה כיום. לאורך השנים הייתה יריבתה הגדולה ביותר של רמפלה קבוצת סרו, וזהו הדרבי השני בגודלו באורוגוואי, אחרי הדרבי בין פניארול ונסיונל, שתי הגדולות של הכדורגל באורוגוואי. האוהדת הכי מפורסמת של הקבוצה היא נטליה אוריירו. אלופת אורוגוואי: 1927 (בתקופה החובבנית) סגונדה דיביסיון אורוגוואז'ה 1944, 1980, 1992 אורוגוואי אנריקה בז'סטררו אורוגוואי מרסלו אוטרו אורוגוואי גררדו מוראלס אורוגוואי אנטוניו אלסאמנדי אורוגוואי חוסה באטיסטה אורוגוואי חואן ראמון קאראסקו אורוגוואי ווילמר קבררה אורוגוואי חורחה פוסטי ארגנטינה פקונדו מארטינז אורוגוואי לוב אלחנדרו רובן ארגנטינה אנחל לברונה ברזיל בטו מדיה וקבצים בנושא רמפלה ג'וניורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רמפלה ג'וניורס (בספרדית) רמפלה ג'וניורס, ברשת החברתית פייסבוק רמפלה ג'וניורס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Transfermarkt
תעלת השמע

תעלת השמע או תעלת האוזן (בלטינית external acoustic meatus או בקיצור EAM) היא מבואה הנמשכת מתחילת האוזן החיצונית ומגיעה עד האוזן התיכונה. אורכה של תעלת השמע באדם מהאפרכסת עד לעור התוף הוא באזור ה-20–30 מ"מ, וקוטרה הוא כ-0.7 ס"מ. תעלת השמע בנויה כצינור באורך 20–30 מ"מ אשר נחלק לשניים חלק חיצוני וחלק פנימי. החלק החיצוני הוא בגדול של שליש מהתעלה עשוי מסחוס ויש בו זקיקי שיער, בלוטות חלב ושעוות האוזן. החלק הפנימי הוא בגודל של שתי שליש מהתעלה והוא גרמי, כלומר עשוי רקמת עצם. מדיה וקבצים בנושא תעלת השמע בוויקישיתוף תעלת השמע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלנה (מונטנה)

הלנה (באנגלית: Helena) היא עיר הבירה של מדינת מונטנה שבארצות הברית, וכן עיר הבירה של מחוז לואיס וקלארק. בעיר מתגוררים מעל 32,000 תושבים (נכון לשנת 2020) כאשר בשטח העיר רבתי מתגוררים כ-73,000 תושבים, הגיל הממוצע נכון ל-2010 הוא 40.3. שטחה של העיר הוא 36.3 קמ"ר, ואין בה שטחי מים. סמל העיר הלנה הוא מגדל כיבוי האש שנבנה בשנת 1886 ועומד עד ימינו. שבטים אינדיאנים התיישבו באזור לפני אלפי שנים, כאשר רוב הציוויליזציות לא שרדו עד היום. בתחילת המאה ה-19 החלו אנשים מערביים להתיישב באזור. מרבית ההגירה החלה לאחר סכסוכים מסחריים באיידהו, דבר שהוביל בשנת 1864 ליצירתה של טריטוריה חדשה שנקראה "טריטוריית מונטנה". העיר הלנה נוסדה ב-30 באוקטובר 1864, בעקבות גילוי של מצבורי זהב בלאסט צ'אנס קריק ("עמק הסיכוי האחרון"). הרחוב הראשי של הלנה הנקרא לאסט צ'אנס גאלץ' עובר בתוואי העמק. במקור נקראה העיר "קרבטאון" (Crabtown) על שמו של ג'ון קראב. לאחר שגדלה אוכלוסיית העיר הוחלט לשנות את שמה של העיר. ג'ון סומרביל הציע לקרוא לעיר על שמו של עירו סנט הלנה אולם התושבים קראו לעיר "הל -נה" (HELL-en-a - "מקום הגהנום") ולא "סנט הלינה". העיר תוכננה לראשונה בשנת 1865 על ידי ג'ון ווד, אולם הרחובות נבנו בצורה חסרת סדר, בעקבות התקדמות הכורים בעמק, ורחובות רבים הם רחובות ללא מוצא. בשנת 1870 יצא מן העיר משלחת בראשותו של הגנרל והפוליטיקאי הנרי וושבורן לחקור את הסביבה, שבעתיד תהפוך לפארק הלאומי ילוסטון. בשנת 1888 התגוררו בעיר כ-50 מיליונרים, יותר מבכל עיר אחרת בעולם ביחס לאוכלוסייה. ריכוז גבוה זה תרם לפיתוח האדריכלות והמסחר בעיר. מהעמק כרו באותה עת זהב בשווי של כ-3.6 מיליארד דולרים בערכי היום. מרבית הזהב נכרה בשנת 1868 אולם גם בשנות ה-70 של המאה ה-20 התגלו מרבצי זהב. בשנת 1889 מונטנה הפכה למדינה ה-41 בארצות הברית, והלנה המשיכה להיות בירתה. ב-2017 נבחר לראשונה ראש עיר שחור, וילמוט קולינס. בעיר ישנם חורפים ארוכים עם שלגים קלים עד בינוניים וקיץ חם ויבש, הטמפרטורות הממוצעות הן מינוס 5.7 בחודש דצמבר לעומת 21.1 בחודש יולי, הטמפרטורות יכולות גם לעלות מעבר ל-30 מעלות. הטמפרטורות מתחת לאפס נמדדות סך הכל ב-23 לילות בשנה אך לעיתים רחוקות זה מתארך וכך גם חום של 32 מעלות המתרחשים בערך 19 ימים בשנה. הטמפרטורות הקיצוניות היו מינוס 41 מעלות ו-41 מעלות ב-2 בפברואר 1996 וב- 12 ביולי 2002 בהתאמה. ההכנסה החיצונית של משק בית בעיר הוא 50,889 דולר ושיעור האבטלה עומד על 3.8% נכון ל-2013. בעיר פועלת מכללת קארול (Carroll College) - מכללה נוצרית קתולית אשר הוקמה בשנת 1909 ולומדים בה כ-1,500 סטודנטים. לאוניברסיטת מונטנה סניף בעיר בו לומדים לימודים טכנולוגיים. בקמפוס, שהוקם בשנת 1939 לומדים כ-1,000 סטודנטים. מדיה וקבצים בנושא הלנה בוויקישיתוף הלנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)