גיל הראבן

גַּיִל הַרְאֶבֶן (נולדה ב-1959) היא סופרת ועיתונאית ישראלית. הראבן נולדה בתל אביב וגדלה בירושלים, בתם של הסופרת שולמית הראבן ואיש מדע המדינה אלוף הראבן. לאחר שורה של ספרים שהגיעו לקהל קטן עד בינוני, זכתה הראבן בפרס ספיר על ספרה "שאהבה נפשי" (הוצאת "כתר", 2002), והוחתמה בהוצאת הספרים "קשת" של רם אורן. במסגרת השכלתה למדה מדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע אך לא השלימה את תארה, ולימודי יהדות במכון הרטמן בירושלים, בה עברה להתגורר לאחר כמה שנים בתל אביב. במשך כ-15 שנה כתבה טורים בעיתונות הישראלית, בעיקר ב"מעריב". יחד עם הכתיבה, הראבן לימדה במכללת עלמא בית לתרבות עברית, בתוכנית "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, בבית הספר לקולנוע "מעלה" ובבית הסופר בירושלים. בשנת 2006 אף הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת אילינוי. מ-2011 הראבן משמשת כחברת האקדמיה ללשון העברית (חברה-יועצת מ-2006) ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת במרכז בית שמואל שבירושלים. היא חיה לצידו של אמנון לורד, ולבני הזוג תאומות. ארוחת צהרים עם אמא, סיפורים, 1993. הסיפור האמיתי, רומן, 1994. תקווה אם נתעקש, 1996. מוזה, רומן, 1995. הבוקר הרגתי איש, קובץ סיפורים, 1997. הדרך לגן עדן, קובץ סיפורים, מדע בדיוני, 1999. שאהבה נפשי, רומן, 2001. עליו זכתה בפרס ספיר, 2002. חיי מלאך, רומן, 2003. האיש הנכון, רומן, 2005. שפת קיר, אלבום ציורי גרפיטי (יחד עם עליזה אולמרט), 2007 השקרים האחרונים של הגוף, רומן, 2008 לב מתעורר, רומן, 2010 אני ליאונה, הוצאת אחוזת בית, 2014 אנשים טועים, סיפורים קצרים, הוצאת אחוזת בית, 2016 מיניאטורות מקראיות, מוסד ביאליק, 2018 חיים, הוצאת אחוזת בית, 2022 אגדה חדשה, ספר ומחזה, 1986 המחזה, 1987 הספר ויצא בשנית 1991. בארץ זוללי הבגדים, סיפורים, 1997. מסע הדוד מקס, עיבוד למחזה ילדים של ספר הילדים של חנוך לוין. הוצג לראשונה בפסטיבל מחזות ילדים בחיפה, 1987. וכן עיבדה לילדים עיבוד חדש אגדות קלאסיות. כיפה אדומה וסיפורים אחרים, 1996. החתול במגפיים וסיפורים אחרים, 1996. מיטב אגדות העולם, 1996. שלגיה ושבעת הגמדים, 1996. מנורת הקסמים של אלדין וסיפורים אחרים, 1996. גיל הראבן, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) רשימת הפרסומים של גיל הראבן, בקטלוג הספרייה הלאומית גיל הראבן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" גיל הראבן, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" אלישע פורת ונינה פינטו-אבקסיס, הראבן גַיל, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של גיל הראבן, באתר "סימניה" גיל הראבן, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל גַּיִל הראבן, באתר האקדמיה ללשון העברית ורד לי, גייל הראבן, סופרת, ירושלים, באתר הארץ, 25 במרץ 2008 שירה דונביץ', שבוע הספר, ספרים מומלצים: ספר הדקדוק הפנימי שלי, באתר הארץ, 9 ביוני 2009 בועז כהן, ‏"חזרה לספרים שקראנו היא דרך לראות איך השתנינו", באתר גלובס, 28 ביולי 2010 - החרות והגורל - ספורי רדיו אביבה לורי, שייקספיר מאוהב, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 יותם שווימר, גיל הראבן: "אני פטריוטית ירושלמית", באתר ynet, 9 בנובמבר 2015 גיל הראבן, דף שער בספרייה הלאומית גיל הראבן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מכּתביה: דו"ח אהבה לא רומנטית באתר הסתדרות המורים בישראל דמיינו ספרות אחרת, באתר ynet, 14 בינואר 2010 האיש שלעולם לא אסלח לו, באתר ynet, 8 באפריל 2008 - פרק מהספר "השקרים האחרונים של הגוף" על הסבל היפה של ילדים, נשים ובובות, באתר כתב העת אורות סיפור: האדם החושב, באתר הארץ, 15 בפברואר 2023 על כתביה: יורם יובל, חברבורות הנפש, באתר ynet, 8 באפריל 2008 - על "השקרים האחרונים של הגוף" דורון קורן, לב שבור לרסיסים, באתר ynet, 27 ביוני 2010 - על "לב מתעורר" רבקה קרן, "לב מתעורר" מאת גיל הראבן, אחים בלב, באתר הארץ, 2 ביוני 2010 עדנה שמש, אני קוראת משמע אני קיימת, באתר הארץ, 8 ביוני 2014 - על "אני ליאונה" יואב שי‏, אם אין אני לי: "אני ליאונה" - עם קצת ביקורת חריפה יכול היה להיות יותר מספר בנות, באתר וואלה, 19 ביוני 2014 קרן דותן, המלך במט אירוני, באתר ישראל היום, 9 בפברואר 2018 קרן דותן, הסופרת גיל הראבן לא מוכנה לבחון אנשים רק על סמך דעותיהם הפוליטיות, באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2022- על "חיים". שירה מזוז, "חיים שראוי לספרם" על "חיים" באתר "מעלה", מרץ 2023. בחירות באקדמיה (תשע"א, 2011), באתר האקדמיה ללשון העברית