laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היכל השמות

היכל השמות הוא מבנה ביד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה שבירושלים, שבו מונצחים שמותיהם של מיליונים מקורבנות השואה. מסד הנתונים של היכל השמות קיים גם במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר האינטרנט של יד ושם. רוב שמות הנספים מונצחים על ידי דפי עד, ויתרתם מונצחים על ידי נתונים שנאספו מרשימות שונות, בהן בין היתר רשימות של אסירי גטאות ומחנות, רשימות של יהודים שרכושם הוחרם על ידי גרמניה הנאצית ובעלות בריתה, רשימות של יהודים שגורשו בטרנספורטים, רשימות של נספים בצעדות מוות ועוד. ב-1968 הוקם ביד ושם בירושלים "חדר שמות" ובו דפי עד מקוריים, לפי סדר אלפביתי. ב-1977 נחנך בניין היכל השמות ביד ושם. בשנות ה-80 צילם יד ושם במיקרופילם כמיליון דפי עד כדי לשפר את האפשרויות להנגיש את הדפים לציבור, וכדי ליצור גיבוי לדפים. עם תחילת העלייה של שנות ה-90 מברית המועצות לשעבר הוכפל קצב הגעת דפי העד להיכל השמות והגיע לכ-3,000 בחודש. בשנת 1990 החל איסוף שמות מרשימות גירושים של יהודים וכן מרשימות אסירי מחנות וגטאות, רשימות שערכו הנאצים ובעלות בריתם. בשנות התשעים החל פרויקט מחשוב שמותיהם של קרבנות השואה הנמצאים בהיכל השמות. במבצע לאיסוף שמות קרבנות השואה ב-1999 בחסות נשיא המדינה עזר ויצמן, התקבלו 380,000 דפי עד בשנה זו בלבד, ועוד 70,000 בשנת 2000. בשנת 2000 נוצר מאגר המידע הממוחשב של שמות קרבנות השואה, ובשנת 2004 נחנך מאגר המידע של שמות קורבנות השואה באתר יד ושם באינטרנט. עם חנוכת מוזיאון יד ושם החדש לתולדות השואה ב-2005 הועבר מאגר שמות קרבנות השואה השמור בהיכל השמות למוזיאון זה. כיום (2019) שמורים בהיכל השמות למעלה מ-4.8 מיליון שמות של קרבנות השואה. בהיכל השמות מסלול הליכה מעגלי למבקרים. החלל מעל ומתחת מסלול ההליכה בנוי כשני קונוסים הפוכים שבסיסיהם צמודים זה לזה, בגובה ובעומק של כעשרה מטרים. על גבי קיר הקונוס העליון נתלו תמונות של נספים בשואה. באמצע המסלול המעגלי נמצאת כניסה לחדר חיפוש שמות הנספים באמצעות מחשבים, ועל הקירות סביב המסלול ישנם מדפים ועליהם קלסרים בהם דפי העד המקוריים. דפי עד אלה אינם נגישים לעיון על ידי המבקרים, אך ניתנים לצפייה במחשבי יד ושם שבחדר הסמוך, וכן במאגר שמות קרבנות השואה באתר יד ושם באינטרנט. במאי 2020 הנפיק הדואר המלכותי הבריטי גיליונית זיכרון בת ארבעה בולים לציון 75 שנים לסיום מלחמת העולם השנייה. אחד הבולים בגיליונית מציג את "היכל השמות". ספר השמות מדיה וקבצים בנושא היכל השמות בוויקישיתוף על היכל השמות באתר יד ושם על המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, באתר יד ושם על היכל השמות בפודקאסט של יד ושם (עם תמלול) על איסוף שמות קרבנות השואה - גיליון נושא בכתב העת "בשביל הזיכרון", גיליון 45, באתר יד ושם, כתב העת "יד ושם: ירושלים", ע' 10, באתר יד ושם "היכל השמות" ביד ושם - ייצוג ישראלי על בולי בריטניה, שׂבֶל ‏118, יולי 2020
הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם

הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם היא ועדה שהוקמה ביד ושם לשם הגשמת תפקידו של יד ושם על פי החוק, להנציח את "חסידי אומות העולם ששמו נפשם בכפם להצלת יהודים." חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם חייב את רשות הזיכרון לשואה ולגבורה להנציח - לצד הנצחת זכר השואה, היהודים שנספו בה והקהילות שהתקיימו לפניה ונפגעו בה - את מציליהם של היהודים, אלה שסיכנו את חייהם ולא קיבלו תמורה על כך. בשנים שלאחר חקיקת החוק פנו ניצולי שואה רבים ליד ושם בבקשה להוקיר את מציליהם. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1962 נחנכה באתר יד ושם בהר הזיכרון בירושלים שדרת עצים לזכר חסידי אומות העולם. באותה שנה הקימה הנהלת יד ושם, ביוזמתו של יו"ר ההנהלה אריה קובובי, ועדה עצמאית כדי לקבוע את הקריטריונים להענקת התואר "חסיד אומות העולם" וכדי להחליט מי זכאי לאות חסיד אומות העולם. בשנת 1963 החלו כינוסי הוועדה בראשות יושב ראש הוועדה, השופט משה לנדוי. הוועדה ביקשה לקבוע את הקריטריונים לקביעת חסיד אומות העולם ולמצוא דרכים לאמוד את מידת הסיכון שנטל המציל. עם הקמתה היו חברי הוועדה ניצולי שואה. יושב ראש הוועדה הוא שופט בית המשפט העליון. יושב הראש הראשון היה משה לנדוי, שכיהן בין השנים 1962–1970. אחריו כיהן משה בייסקי במשך 25 שנה, ומשנת 1995 כיהן יעקב מלץ. משנת 2005 כיהן יעקב טירקל. בפברואר 2024 מונה חנן מלצר לתפקיד יושב ראש הוועדה. רוב חברי הוועדה ב-2014 היו ניצולי שואה. הוועדה מקבלת בקשות להכרה במצילים בליווי תעוד הכולל עדויות ניצולים או עדים לניסיון ההצלה, מסמכים רשמיים מתקופת השואה, מכתבים, יומנים, "התכתבויות לאחר המלחמה בין הניצולים ובני משפחותיהם לבין המצילים ובני משפחתם, זיכרונות או עדויות של ניצולים לאחר המלחמה, עדויות של אנשים אחרים שידעו על מעשה ההצלה", כן "כל מסמך אחר שעשוי לשפוך אור על מעשה ההצלה והיחסים בין המצילים לניצולים". על ייחודו של מפעל ההכרה בחסידי אומות העולם - הרצאתה של אירנה שטיינפלד, מנהלת מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם, בערוץ היוטיוב של יד ושם חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, תשי"ג- 1953, באתר יד ושם אודות מפעל ההכרה בחסידי אומות העולם, באתר יד ושם חדשות כיפה, מינוי יוקרתי: השופט שפרש יכהן בתפקיד הבכיר ביד ושם, באתר כיפה, ‏4.2.24 יד ושם, המשנה (בדימוס) לנשיאת בית המשפט העליון, השופט פרופ' חנן מלצר, מונה ליו"ר הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם, באתר יד ושם, ‏04 פברואר 2024 הגשת בקשות להכרה במצילים, באתר יד ושם
אליפות אירופה בשחייה 1947

אליפות אירופה השישית בשחייה נערכה במונטה קרלו שבמונקו מ-10 עד 14 בספטמבר 1947. קארן הארופ (דנמרק דנמרק) הייתה השחיינית המצטיינת של האליפות כולה לאחר שזכתה ב-3 מדליות זהב. אלכסנדר ז'אני (צרפת צרפת) היה השחיין המצטיין של האליפות לאחר שזכה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב אישיות ומדליית כסף במשחה שליחים. נוסף לכך, הוא קבע את שיא העולם היחידי באליפות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.2 דקות. מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בשחייה 1947 בוויקישיתוף כל המנצחות באליפות אירופה בשחייה, באתר gbrathletics (באנגלית) כל המנצחים באליפות אירופה בשחייה, באתר gbrathletics (באנגלית)
ברונתותריומים

ברונתותריומים (שם מדעי: Brontotheriidae) היא משפחה נכחדת מסדרת מפריטי הפרסה, שהתקיימה בתקופת האאוקן, בין 53.4 ל-33.9 מיליון שנה לפני זמננו באזור צפון אמריקה ואירואסיה. על אף הדמיון החיצוני הם אינם שייכים למשפחת הקרנפיים, אך קרובי משפחתם וכן גם של הסוסיים והטפיריים - כולם שייכים לאותה סדרה. לברונתותריומים היו ארבע אצבעות ברגליים הקדמיות ושלוש ברגליים האחוריות, וניזונו מעשבים. המינים הראשונים במשפחה, כמו האאוטיטאנופס היו קטנים יחסית, לא יותר ממטר גובהם, וללא קרניים. אולם מינים מאוחרים יותר, פיתחו גוף בעל ממדים גדולים יותר (עד 2.5 מטרים) וגולגולת בעלת צורה דמוית קרן. לדוגמה, המגצרופס הצפון אמריקני, פיתח דו-צורתיות זוויגית שלזכר קרניים גדולות מעל אפו. הדבר מרמז כי החיה חיה בקבוצה, כשהזכרים מתמודדים (בדומה להתנהגות חיות אחרות כיום) על מקומם בקבוצה. בשונה מקרנפים, ה"קרן" עשויה מעצם המצח ולא גדלה על גבי העור, כמו כן הקרניים גדלו זו לצד זו ולא אחת לפני השנייה כמו אצל הקרנפים. סיבת הכחדת המשפחה היא ככל הנראה חוסר הסתגלותם להופעת צמחים קשים יותר ולאקלים יבש יותר, שהיו נפוצים בתקופת האוליגוקן. מדיה וקבצים בנושא ברונתותריומים בוויקישיתוף ברונתותריומים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברונתותריומים, באתר GBIF (באנגלית) ברונתותריומים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וועקער

וועקער (נהגה: "וֶקֶר"; בעברית: מעורר) היה כינויו של הממונה להעיר את בני העיירה לתפילת שחרית, ובפרט לאמירת סליחות. התפקיד היה בדרך כלל באחריותו של שמש העיר. נוהג זה היה בעיקר בשטעטלאך במזרח אירופה וביישוב הישן. הוועקער נהג לדפוק על חלונות הבתים, ולקרוא: "קומו לעבודת הבורא" ("שטייט אויף צו עבודת הבורא"), או בימי הסליחות "קומו לאמירת סליחות" ("שטייט אויף צו סליחות"). חלק מהמעוררים נהגו להוסיף משפט מוסר או שירים להשכמת הבוקר. את קריאתו היה אומר בנעימה מיוחדת. בשנים האחרונות חידשו חסידי בעלז את המנהג, ובשכונת קריית בעלז בירושלים מסתובב כרוז עם רמקול, הקורא לקום לאמירת הסליחות. לחסידות בעלז נוסח מיוחד, שחלקו מורכב מפיוט ליום כיפור: "ישראל עם קדושים, שטייט אויף צו עבודת הבורא, שטייט אויף צו סליחות, שטייט אויף צו עבודת הבורא, אנא כנה, עורו נא, התעוררו נא, עימדו נא, התייצבו נא, קומו נא, חלו נא, בעד הנפש חנו נא, פני דר עליון, שטייט אויף צו סליחות, שטייט אויף צו עבודת הבורא, אשרי יושבי ביתך עוד יהללוך סלה". תפקיד הוועקער (בכל ימות השנה), קיים בישיבות בהן יש פנימייה. בחלק מהישיבות ניתן התפקיד ל"אלטער בחור", בחור מהשכבה המבוגרת בישיבה. בעשור הראשון של המאה ה-20 הופיע עיתון בשם "דער יודישע וועקער" בגליציה ועיתון בשם "המעורר" בלונדון. י.ל. פרץ כתב ספר שירה בשם "דער וועקער". בספרו של חיים ולדר, "שימו לב אל הנשמה", מופיע סיפור (בדיוני) בו עומדת דמותו של ר' יהודה (יידל) כהן, שהיה וועקער בשכונות מאה שערים ובתי אונגרין בירושלים. שם הספר ניתן על שם כותר הסיפור, בשל מנהגו של ר' יידל לשיר את הפיוט "אודה לאל לבב חוקר" בעת העירו את האנשים. בספרו "יש דברים נסתרים" מופיעה דמות של וועקער בישיבה (בספר הוא מכונה "פאטשער"). באוסף בדיחות חכמי חלם, מופיעה בדיחה העוסקת ב"וועקער"    משזקן שמשהּ של חלם התחיל קובל: תש כוחו ורגליו כושלות, ואין הוא מספיק להלך מבית לבית ולהקיש על כל תריס ותריס ולעורר ישנים, שיקומו ל"סליחות". נענו לו ראשי-העדה ותיקנו: מכאן ואילך יכנסוּ כל התריסים לחצר בית-הכנסת הגדול והשמש יקיש על כוּלם בבת-אחת... — ספר הבדיחה והחידוד, בדיחה 1039 ההתייחסות הקולנועית הראשונה לדמות המעורר בארץ ישראל תחת השלטון העות'מאני אירעה בסרטו של רנן שור "המעורר", שהוקרן לראשונה בפסטיבל דוקאביב במאי 2024. סצנת הסיום של הסרט נכתבה כממואר של סבו של שור, הרב אברהם זיידה הלר, הנזכר כיצד זמרתו של המעורר הייתה מרגיעה אותו מסיוטיו בחודש הסליחות בצפת. השחקן שי אביבי, שגילם את דמות המעורר, שר את הגרסה בעברית של שיר המעורר, ובמקביל מוקרן סרטון של הרב הלר מזמר את השיר. מעורר המעורר באתר הספרייה הלאומית שטייט אויף, ירמיה דמן, יוטיוב. ציור של וועקער, ציור נוסף. למשל: עצל עצל עד מתי תשכב, הוי רץ כצבי וגבור כארי לעשות רצון אביך שבשמים, אדם דואג לאיבוד דמיו ואינו דואג לאיבוד ימיו, דמיו אינם עוזרין ימיו אינם חוזרין. יהושע בר-יוסף, בסמטאות ירושלים, עמ' 39.
פרנסיסקו חאבייר רודריגס

פרנסיסקו חאבייר רודריגס (בספרדית: Francisco Javier Rodríguez; נולד ב-20 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הבלם בלובוס BUAP ובנבחרת מקסיקו. רודריגס, יליד מסטלאן שבמקסיקו, החל את קריירת הכדורגל המקצועית בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בעונת 2002. ב-9 במאי 2008, נודע כי רודריגס הועבר אל הקבוצה ההולנדית פ.ס.וו. איינדהובן תמורת סכום של 1.8 מיליון דולר והפך אותו למקסיקני השני בסגל ההולנדים יחד עם קרלוס סלסידו. רודריגס פתח את עונת הבכורה שלו במועדון בעיקר על הספסל. הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון ב-25 בנובמבר 2008, בבעיטה חזקה מ-25 מטרים במשחק הליגה נגד הראקלס אלמלו. ב-14 ביולי 2011, רודריגס חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הבונדסליגה הגרמנית שטוטגרט תמורת סכום שלא פורסם. רודריגס ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-6 באוגוסט 2011 בניצחון 3-0 על שאלקה 04. במשחק זה, רודריגס בישל את השער השני לקאקאו. ב-2 בינואר 2013, רודריגס עבר לקבוצה המקסיקנית קלוב אמריקה. בעונה שלאחר מכן, ב-4 ביוני 2014, הוא חתם בקרוס אסול. ליגת העל המקסיקנית (1): 2006 מגן יוהאן קרויף (1): 2008 ליגת העל המקסיקנית (1): 2013 גביע הזהב של CONCACAF‏: 2011, 2015 מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקו חאבייר רודריגס בוויקישיתוף פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר Transfermarkt פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר Soccerway פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר WorldFootball.net פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר National Football Teams פרנסיסקו חאבייר רודריגס, באתר FootballDatabase.eu
רועי (ספר)

רועי הוא רומן אשר נכתב על ידי אסתר שטרייט-וורצל, יצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר. בספר מתוארים חייו של רועי, אשר גדל ללא אב. בנעוריה, אמו דליה הייתה המאהבת של רפי, מפקד בצה"ל - אביו הביולוגי של רועי. בחלוף השנים, דליה נישאת לרופא בשם מייק. בעת טיול במדבר יהודה, דליה פוגשת את רפי ומוזמנת יחד עם מייק לארוחה משותפת. בתום הארוחה, מייק מגלה כי רפי הוא אביו הביולוגי של רועי, שאינו יודע דבר על כך. בנו של רפי, עמרי, מפתח קשר חברי עם רועי, ומזמין אותו לביקור במושב בעמק יזרעאל בו הוא גר עם משפחתו. הגילוי מעורר את זעמו של מייק, שרב עם דליה. מאותו הרגע יחסיהם של מייק ורועי משתנים, והופכים לקרים מאוד. למייק ודליה נולדים תאומים. מייק אוהב את ילדיו ומפנק אותם, מה שמדגיש את יחסו הרע לרועי. כעבור שנתיים, רועי מקבל מכתב מעמרי, ומחליט לנסוע למושב. באותה עת, מייק מקבל הזמנה להשלים את לימודי הפרופסורה שלו בארצות הברית. הוא מסרב לקחת את רועי עמו, לאחר הידרדרות ביחסיהם. בעקבות כך, דליה מסרבת לטוס ביחד עם מייק, ומותירה את מייק לבדו. במהלך חופשת הפסח מייק חוזר לביקור, שנגמר בפתאומיות, כאשר מסתבר שהוא לקח את התאומים איתו לארצות הברית. דליה טסה לשם אך לא מצליחה להחזיר אותם לארץ. בינתיים רועי עובר לגור בקביעות עם סבו וסבתו, חיים ורות, אצלם נהג להתארח בזמן שמייק הגיע לביקוריו בארץ. בין היתר הוא פוגש את סמדר, נערה בבית ספר התיכון שבו הוא לומד, בה הוא מתאהב. אחרי כמה שנים מייק דליה והתאומים חוזרים לארץ. בסיוע של חברתו, רועי מגלה את האמת אודות זהותו האמיתית של אביו הביולוגי, דבר אשר גורם למשבר במשפחתו של רפי. אשתו ובנותיו מתכחשות לקיומו של רועי. היוצרות מתהפכות, כאשר הוא מתפייס איתן. בינתיים, יחסיהם של דליה ומייק עולים על שרטון. לבסוף הם מתגרשים. דליה מוצאת נחמה בכך שתוכל להחזיר את רועי אליה. היא משלימה עם רפי ורעייתו. במהלך הספר רועי מתאר את ההתרחשויות בארץ, ביניהם האינתיפאדה השנייה, אשר גובה מחירים רבים. חברו של רועי, ליאור, אשר גורש מביתו ועבר לפנימייה, נרצח על ידי מחבל, דבר המקשה על חייו של רועי. הוא וסמדר מחזיקים בדעות פוליטיות שונות אך הדבר אינו מעיב על מערכת היחסים שלהם. הספר מציג מערכות יחסים סבוכות בכל הרבדים. רועי גדל במשפחה חד הורית. אמו בחרה במערכת היחסים החדשה שלה, תוך כדי וויתור על בנה. מייק הוא גבר קנאי, וברגע שהכיר את רפי שינה את יחסו אל דליה ורועי. רועי גדל עם סבו וסבתו המשמשים עבורו כהורים. הוא מכיר נערה וחווה אהבה ראשונה. הוא אף חווה שכול. רועי פוגש את אביו ומשפחתו בטיול, ומיד חש קשר רגשי עמוק איתם, למרות שלא ידע מדוע. זהו מאפיין קבוע בספריה של אסתר, הזיקה החזקה למשפחה. רועי, באתר OCLC (באנגלית)
ג'ו מנטניה

ג'וזף אנטוני "ג'ו" מַנְטֶנְיָה הבן (באנגלית: Joseph Anthony "Joe" Mantegna, Jr., נולד ב-13 בנובמבר 1947) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידיו בשוברי קופות כגון "שלושה אמיגוס", "הסנדק חלק שלישי", "תשכחי את פריז" ו"קרוב ואישי". בטלוויזיה, הוא מוכר בשל תפקידיו בסדרות "First Monday" ‏(2002) ו"ג'ואן מארקדיה" (2005-2003). הוא גילם את דייוויד רוסי (אנ') בסדרה "מחשבות פליליות" (2020-2007) והוא דיבב את דמותו של טוני השמן בסדרה "משפחת סימפסון". הועמד לפרס אמי על תפקידיו בשלוש מיני-סדרות: The Last Don, The Rat Pack, ו-The Starter Wife. מנטניה נולד ב-1947 בשיקגו, למארי אן, ילידת איטליה ולג'וזף אנתוני מנטנה האב, יליד סיציליה. בין השנים 1967–1969 למד משחק באוניברסיטת דה פול. ניגן על גיטרה בס והיה חבר בין היתר בלהקת The Missing Links, ממנה התפתחה להקת שיקגו. הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה ב-1969 במחזמר שיער. בסרט זאנאדו קיבל תפקיד קטן שלבסוף נחתך ולא הוקרן, אך שמו מופיע בקרדיטים שבסופו. מנטניה זכה בפרס טוני על תפקידו במחזה "גלנגרי גלן רוס" של דייוויד מאמט. למנטניה היה שיתוף פעולה פורה עם מאמט ובין היתר כיכב בסרטיו שם המשחק ו"דברים משתנים". על תפקידו בדברים משתנים זכה, יחד עם דון אמיצ'י שכיכב לצידו, בגביע וולפי בפסטיבל הסרטים של ונציה. הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע הייתה ב-Medusa Challenger שיצא לאקרנים ב-1977. ב-1991 כיכב שוב בסרט של מאמט - "מחלק רצח". מנטניה שיחק במגוון סוגות, החל מקומדיות כגון "Airheads" וחופשה בחיתולים וכלה בדרמות כהסנדק ובתפקיד הזמר דין מרטין ב-The Rat Pack. באפריל 2011 הוקדש לו הכוכב ה-2,438 בשדרת הכוכבים של הוליווד. ביוני 2011 נקרא על שמו רחוב בסמוך לתיכון בו למד, "Joe Mantegna Boulevard". בדצמבר 1975 נישא לארלין ורל, לזוג שתי בנות: מיה וגיה. גיה נולדה בשם גינה ושינתה את שמה בגיל 18. גם היא שחקנית. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ו מנטניה (באנגלית) ג'ו מנטניה, ברשת החברתית פייסבוק ג'ו מנטניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ו מנטניה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ו מנטניה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ו מנטניה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ו מנטניה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ו מנטניה, באתר Discogs (באנגלית) ג'ו מנטניה במסד הנתונים IBDB (באנגלית) ג'ו מנטניה, באתר TV Guide (באנגלית) דודי כספי, דודי כספי‏, ג'ו מנטנייה: "'מחשבות פליליות' מטרידה רוצחים סדרתיים", באתר וואלה, 31 בדצמבר 2013
מרקו ושוביץ'

מרקו וֶשוֹבִיץ' (במונטנגרית: Marko Vešović; נולד ב-28 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת המגן הימני בקרבאך. ושוביץ' נולד בטיטוגרד (כיום פודגוריצה) שבמונטנגרו, ולאחר כמה שנים עברה משפחתו ללוצ'אני שבסרביה ושיחק במועדון המקומי. בגיל מאוחר יותר חזר לפודגוריצה ושיחק בבודוצ'נוסט פודגוריצה. בשנת 2008 הושאל למלאדוסט פודגוריצה, ובעונת 2008/2009 חזר לבודוצ'נוסט. ביוני 2010 עבר להכוכב האדום בלגרד. בינואר 2014, טורינו הביע עניין בשחקן. ב-7 בפברואר 2014 חתם במועדון, אך ערך סך הכול 3 הופעות. בקיץ 2014 הושאל לרייקה הקרואטית עד לסיום העונה. באוגוסט 2015 נמכר לספציה אך הושאל שוב לרייקה. ב-16 ביולי 2021, ושוביץ' חתם בקרבאך מליגת העל האזרית. בצעירותו, ושוביץ' שיחק בנבחרת הנוער ובנבחרת הצעירה של מונטנגרו. ב-20 במאי 2013 ושוביץ' זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת. ב-15 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת. הכוכב האדום בלגרד הגביע הסרבי: 2011/2012 רייקה ליגת העל הקרואטית: 2016/2017 הגביע הקרואטי: 2016/2017 לגיה ורשה ליגת העל הפולנית: 2017/2018 הגביע הפולני: 2017/2018 מדיה וקבצים בנושא מרקו ושוביץ' בוויקישיתוף מרקו ושוביץ', באתר Transfermarkt מרקו ושוביץ', באתר Soccerway מרקו ושוביץ', באתר WorldFootball.net מרקו ושוביץ', באתר National Football Teams מרקו ושוביץ', באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא מונטנגרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה סוקולובסקי

רבי משה סוקולובסקי (תרכ"ח, 1868, רוז'ינוי - י"ט בטבת תרצ"א, 2 בינואר 1931, בריסק דליטא) היה ראש ישיבה ליטאי. נודע בעולם הישיבות על שם ספרו ה"אמרי משה". הרב סוקולובסקי כיהן כראש ישיבת תורת חסד בבריסק. נולד לרב שמואל סוקולובסקי בעיירה רוז'ינוי, הסמוכה לבריסק דליטא. בילדותו התפרסם בשם "העילוי מרוז'ינוי". בשנת תרנ"א, בהיותו בן 23, נישא למליה בתו של תושב בריסק בנימין חארי, שהיה אדם אמיד. בשנה הראשונה לנישואיו כתב את ספרו הראשון "מלאכת יום טוב" העוסק בסוגיותיה של מסכת ביצה והלכות יום טוב, אך לא הדפיסו. בשנה שלאחריה הכיר את רבי חיים סולובייצ'יק שהתחיל אז לכהן כרבה של בריסק, ובעקבות היכרותם שינה את שיטת לימודו. מסיבה זו לא רצה להדפיס את ספרו זה שנכתב בתקופת לימודיו המוקדמת. הספר נדפס בידי אלמנתו חמש שנים לאחר פטירתו. במשך שנים למד בבתי המדרש בבריסק, הייתה לו פינה קבועה לצד ארון הקודש והוא היה יושב ולומד בה עשרים שעות ביממה. הרב איסר יהודה אונטרמן בזכרונותיו, הדגיש את כושר הריכוז שלו, לדבריו היה יכול להתמקד במחשבה אחת במשך זמן רב ברציפות. בשנת תרנ"ו הוזמן על ידי רבי חיים סולובייצ'יק, בו ראה את רבו המובהק, לעמוד בראשות ישיבת "תורת חסד" בעיר בריסק, אך סירב. כפשרה נקבע שהאחראי לישיבה יהיה הרב שמחה זליג ריגר, מרבני העיר, ואילו אמירת השיעור השבועי, "שיעור כללי", המועבר מסורתית בידי ראשי ישיבות, הופקדה בידי הרב סוקולובסקי. ספרו השני "אמרי משה" (ורשה תרפ"א), פרסם למעשה את שמו בעולם הישיבות, הספר הפך לאחד מספרי היסוד הישיבתיים בני תקופה זו שבין מלחמות העולם, והוא שימושי בעיקר בעת לימוד מסכת יבמות, שרבים מפרקיו עוסקים בסוגיותיה. הספר הודפס בתחילה ללא כריכה, בחוברות בודדות, בשל בעיות תקציב. בשנים שאחר כך זכה הספר למהדורות רבות. במהלך שיעור שהעביר בי"ג בטבת תרצ"א, בסוגיות "זיקה" הסבוכות שבמסכת יבמות, לקה בדמם תוך מוחי, ונפטר לאחר שבוע. על מקומו בראשות הישיבה עמד הרב ישראל חיים קפלן. הרב אברהם נשר (אדלר) הרב אריה פומרנצ'יק הרב בנימין פאלער הרב זאב איידלמן הרב יהודה לייב מאשבוים, רבה של טרסטינה ומחבר "ברכת הארץ" הרב משה סולובייצ'יק הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן מלאכת יום טוב, ירושלים, תשט"ז, באתר היברובוקס מלאכת יום טוב - מהדורה חדשה, ירושלים, תשנ"ח, באתר היברובוקס אמרי משה, ורשה, תרפ"א, באתר היברובוקס יהודה לייב מאשבוים, זיכרון עולם, מאמר הערכה, בתוך הספר "ברכת הארץ" המוקדש לזכרו של הרב סוקולובסקי, ורשה תרצ"ד, באתר היברובוקס אשכול על הרב משה סוקולובסקי, הכולל מקורות ותמונות. פורום אוצר החכמה. משה בן שמואל סוקולובסקי (1868-1931), דף שער בספרייה הלאומית לפי י"ל מאשבוים, להלן "קישורים חיצוניים". הרב איסר יהודה אונטרמן, בתוך: אליעזר שטיינמן (עורך), אנציקלופדיה של גלויות - סדרת פולין, כרך שני: בריסק-דליטא, תל אביב תשט"ו, עמ' 165. מ.צ. אילן, דמויות, שם, עמ' 216. לפי משה צינוביץ, עץ חיים, תל אביב, תשל"ב, עמ' 260, בעת הכנת שיעוריו היה עסוק בעניין שעל הפרק במשך 18 שעות רצופות. במהלך מלחמת העולם השנייה אבדו באירופה רוב העותקים של הספר, ורק בודדים שרדו. מהעותק שהעניק המחבר לרב יעקב ישראל קניבסקי, נדפסה בישראל מהדורת צילום של הספר
גריין

האם התכוונתם ל... גריין (יחידת מידה) – יחידת משקל עתיקה המבוססת על משקלם של גרגירי דגן, משמשת כיום בעיקר להצגת משקל כדורי אקדח גריין (צופן) – משפחה של צפני זרם סינכרוניים לחומרה מוגבלת משאבים גריין – החלופה העברית לטיזר (teaser): בתחום הפרסום-תוכן מקוצר (קטע קולי, סרטון) שמטרתו לעורר סקרנות לקראת תוכן מורחב יותר. נהוג בפרסומות וקדימונים; בעיתונות-כותרת מושכת עיניים שמטרתה למשוך את הקורא לקרוא את כל הכתבה. גירוי – ברפואה ונוירולוגיה בפרט-המעורר תגובה פיזיולוגית; במדעים קוגניטיביים ופסיכולוגיה התנהגותית-הגורר תגובה או התנהגות מסוימת. בהוראה: גורם שיוצר מוטיבציה ללמידה במהלך שיעור ומסייע בהבניית הידע (מכונה גם טריגר). מידע (קטע כתוב, טבלה, גרף, קולי או ויזואלי) שנכלל בשאלה במבחן, אותו יש לנתח או להיעזר בו. גריין (עיר) (אנ') – עיר בלוב, בירת מחוז אל-ג'בל אל-ע'רבי (לשעבר בירת המחוז באותו שם) גריין (מגזין) (אנ') – מגזין ספרותי קנדי
סהר וכוכב

סהר וכוכב (בתו מחשב: ☪) הוא שילוב של שני סמלים הנפוצים, כל אחד לחוד, או יחדיו, כסמל של דת האסלאם. הכוכב והסהר היו הסמלים בדגל האימפריה העות'מאנית ובדגלי מדינות שונות שבאו בעקבותיה: טורקיה, איראן, לוב (בין השנים 1951–1969 והחל מ-2011), תוניסיה (החל מ-1956) ואלג'יריה (החל מ-1958). גם בדגלי אז'רבייג'ן, פקיסטן, מלזיה ומאוריטניה מופיע הסמל. גרסאות שונות של הסמל מופיעות גם בדגל אוזבקיסטן, טורקמניסטן, ברוניי, קומרו, וכן בדגלים וסמלים של ישות תת־מדינתיות או בעלות הכרה מוגבלת, כגון אמירות אום אל-קיוין (אחת משבע באיחוד האמירויות הערביות), צפון קפריסין, רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית וישויות מוסלמיות רבות אחרות ברחבי הבל. בעולם המערבי קיבל הסמל החל משנות השבעים של המאה ה-20, משמעות של סמל האסלאם. הסמל אומץ בידי מרבית ארגוני הלאומיות הערבית. נוסף על כך סמל זה אומץ גם על-ידי התנועה האפרו-אמריקאית "אומת האסלאם", ובארגונים אחרים המטיפים לאסלאמיזם בארצות הברית ובשאר העולם החדש. בעבר הרחוק, הסמל שימש עבור המואבים והשומרים, כשהסמל מופיע על בולות עם שמות מואביים. הפרשנות המקובלת היא שהסהר מייצג את אל הירח סין ואת אשתר המיוצגת בדמות כוכב-הלכת נוגה. שילוב הסמלים הגיע למסופוטמיה במאה הראשונה לפני הספירה, ומיתרידטס הראשון, מלך פרתיה הטביע מטבעות עם סמלים אלו, אם כי הקשר לשימוש בידי המואבים והשומרים. השימוש בשילוב הסמלים באזור נמשך, ושימש את מיתרידטס השישי, מלך פונטוס כחותמו, כשהסהר מייצג אלת ירח מקומית והכוכב את אהורה מזדא (או זאוס היווני). במהלך תקופת האימפריה הסאסאנית נטבעו מטבעות עם שילוב הסמלים. בימי הביניים השימוש בסמל לא היה משויך לאסלאם ומופיע גם בסמלים נוצריים. תחילת השיוך לאסלאם קשורה עם מסעי הצלב, כשלעיתים צוירו הצבאות המוסלמים כשעל דגליהם הכוכב והסהר. שאה ג'האן, מלך האימפריה המוגולית, נודע בשימושו בסהר ובכוכב בסמליו, אך הסהר בגרסתו מופנה כלפי מעלה ולא לצידו של הכוכב. כך למשל בקצה הטאג' מהאל מופיע הסמל בצורה זו, כשמקורו מהאימפריה המוגולית. במדינות שונות נעשה שימוש בסמלים דומים, אך ללא קשר ולרוב עם דמיון רופף בלבד לסמל. כך למשל דגל איי קוקוס נושא סהר וחמשת כוכבי הצלב הדרומי, גם דגל סינגפור נושא סהר וחמשה כוכבים, אך אף הוא ללא קשר לכוכב ולסהר המזרח-תיכוני או לדגל איי קוקוס. ישנן מדינות רבות ומוסדות רשמיים רבים בעולם הנושאים סמל זה - בפרט במדינות מוסלמיות שונות כמו ברוניי, מאוריטניה ומלזיה. לעומת זאת, ישנן מדינות בהן סמלים אלה לא-מייצגים בהכרח זיקה מובהקת לדת האיסלאמית. למשל, בסמל של רפובליקת סינגפור מייצג הסהר את מולד הירח, כשהכוכבים מסמלים את חמשת עקרונותיה של סינגפור: דמוקרטיה, שלום, קידמה, צדק ושוויון. סהר מולד הירח מינרט אדריכלות אסלאמית אמנות האסלאם תרבות אסלאמית העולם המוסלמי ג'יהאד מדיה וקבצים בנושא סהר וכוכב בוויקישיתוף
גביע המלך פהד 1995

גביע המלך פהד 1995 (בערבית: كأس الملك فهد 1995) הוא הטורניר השני במסגרת התחרות שתקרא לימים גביע הקונפדרציות, והאחרונה שנקראה בשמה הישן "גביע המלך פהד". התחרות נערכה בין ה-6 ל-13 בינואר 1995 ואורחה על ידי ערב הסעודית באצטדיון הבינלאומי המלך פהד שבריאד. בגמר גברה דנמרק על מחזיקת הגביע ארגנטינה בתוצאה 2-0. הטורניר נערך באמצעות חלוקה של הנבחרות המשתתפות לשני בתים בני שלוש נבחרות, כאשר המסיימות ראשונות בבתים מעפילות לגמר, והמסיימות שניות עורכות משחק על המקום השלישי. ששת הנבחרות שהשתתפו בטורניר חולקו לשני בתים: באחד דנמרק, מקסיקו וערב הסעודית, ובשני ארגנטינה, יפן וניגריה. לואיס גרסיה פוסטיגו המקסיקני היה מלך השערים של הטורניר, לאחר שהבקיע שלושה שערים. גבריאל בטיסטוטה הארגנטינאי, פטר ראסמוסן הדני ודניאל אמוקאצ'י הניגרי הבקיעו צמד שערים כל אחד. 10 שחקנים נוספים הבקיעו שער בודד. אף לא גול עצמי הובקע במהלך הטורניר. מדיה וקבצים בנושא גביע המלך פהד 1995 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע המלך פהד 1995 (באנגלית) גביע המלך פהד 1995, באתר פיפ"א