laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דניאל רוזנפלד

דניאל רוזנפלד (נולד ב-21 ביוני 1952) הוא מטאורולוג ישראלי, מומחה במדעי האטמוספירה ובהנדסת האקלים, פרופסור אמריטוס במכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2013 הוא נבחר לחבר של האקדמיה האירופית למדעים ולאמנות ובשנת 2015 זכה בפרס א.מ.ת. יחד עם עמיתו הישראלי פרופ' יוסף לויה. פרופ' רוזנפלד חבר בפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, ה-IPCC. רוזנפלד נולד בכפר סבא. אחרי שירותו הצבאי סיים בשנת 1977 את התואר בוגר בגאולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנת 1980 סיים באותה האוניברסיטה את עבודת התואר המוסמך וב-1986 את הדוקטורט בפיזיקת העננים והגשם. אחר כך עשה לימודי פוסט דוקטורט במרכז תעופת החלל ע"ש גודרד של נאס"א במדינת מרילנד בארצות הברית. בשנת 1988 חזר לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית. החל משנת 2001 הוא מכהן בה כפרופסור מן המניין למדעי האטמוספירה. החל משנת 2014 מכהן גם כסגן פרופסור למדעי האטמוספירה באוניברסיטאות טקסס A&M ובאוניברסיטת ננג'ינג בסין. פרופ' רוזנפלד חוקר את השפעות זיהום האוויר על העננים, הגשם ומערכת האקלים, כולל מחקרי זריעת עננים להגברת כמויות המשקעים. פרופ' רוזנפלד הראה שזיהום האוויר יכול בתנאים מסוימים לגרום להפחתה בכמויות הגשם, במיוחד באזורים הרריים. הוא הראה שבעננים מפותחים אנכית זיהום האוויר דוחה את היווצרות הגשם לגבהים גדולים יותר, ולפיכך להביא להגדלת עוצמתו כאשר הוא לבסוף נופל, וכמו כן להגדלת הסיכוי שהסופות תיצורנה אבני ברד גדולות. זיהום האוויר יכול להגדיל גם את הסיכוי שהסופה תיצור טורנדו. פרופ' רוזנפלד גם הראה שזריעת העננים בשולי סופת הוריקן באמצעות חלקיקי עשן היגרוסקופי יכולה להקטין את עוצמת הסופה, מכיוון שהזריעה מגבירה את עוצמתם על חשבון העוצמה המקסימלית של הסופה מסביב לעין ההוריקן. דניאל רוזנפלד הוא נשוי ואב לשני ילדים. פרופ' רוזנפלד זכה בפרסי הערכה רבים לפועלו: פרס ע"ש סומי לתרומתו למדידת עננים ומשקעים מלוויינים, מאת האגודה המטאורולוגית האמריקאית AMS. פרס האיגוד המטארולוגי העולמי WMO לחקר השפעת האדם על שינויי מזג אוויר. פרופ' רוזנפלד זכה בפרס לנדאו לשנת 2005. פרס שפר לחקר השפעת האדם שינויי מזג אוויר, מאת האגודה האמריקאית לשינויי מזג אוויר (Weather Modification Association) פרס הידידות למומחים זרים, מאת ממשלת סין העממית. פרס אמ"ת למדעים מדויקים לשנת 2015. מדיה וקבצים בנושא דניאל רוזנפלד בוויקישיתוף דניאל רוזנפלד, באתר גוגל סקולר דניאל רוזנפלד באתר האוניברסיטה העברית מחקר פורץ-דרך: זיהום אוויר גורם להפחתת המשקעים באזורים הרריים [1] שני אשכנזי, ‏מצוקי החופים בישראל יקרסו: האו"ם מזהיר ממשבר האקלים, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2021 The Verner E. Suomi Award (חפשו Daniel Rosenfeld) פרס לנדאו The Schaefer Award(הקישור אינו פעיל, 14.8.2021) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאקס אמריקנה

פּאקס אמריקנה (מלטינית: Pax Americana; מילולית: "השלום האמריקאי") הוא קונספט היסטורי של שלום נרחב יחסית בחצי הכדור המערבי, ומאוחר יותר ביתר העולם המערבי, שנגרם מעליונות כוחה של ארצות הברית על יתר מדינות העולם החל מהמאה ה-20. במובן המודרני, פאקס אמריקנה הוא השלום שנסתמן בסוף מלחמת העולם השנייה ב־1945, ביחס למיקומה הצבאי וכלכלי של ארצות הברית למול עמים אחרים. פּאקס אמריקנה הוא גרסה מחודשת לפאקס רומנה של האימפריה הרומית, פאקס בריטניקה של האימפריה הבריטית ופאקס מונגוליקה של האימפריה המונגולית. מסוף מלחמת העולם השנייה ב-1945 ועד התמוטטות ברית המועצות ב-1991, השימוש במונח "פּאקס אמריקנה" נעשה בעיקר על ידי חברי הגוש הקומוניסטי. הוא נחשב כהסדר בינלאומי חלקי שחל רק על מדינות הגוש הקפיטליסטיות. בהקשר זה, התייחס למדיניות החוץ של ארצות הברית בימי המלחמה הקרה תוך בלימת הגוש-הקומוניסטי, באמצעות ומעורבות הדיפלומטית נרחבת וניצול כוחה הצבאי העצום. לאחר מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית הפכה למעצמת-על והובילה את עיצובם של מוסדות בינלאומיים כמו האומות המאוחדות, הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית. ארצות הברית שמרה על עליונות כלכלית וצבאית, בין היתר דרך בריתות צבאיות כמו נאט"ו והקרנת עוצמתה הצבאית ברחבי העולם. אחת התכונות של Pax Americana היא קידום דמוקרטיה ליברלית, שווקים חופשיים וגלובליזציה. ארה"ב הייתה כוח מניע מאחורי הסכמי סחר בינלאומיים ומדיניות כלכלית גלובלית, מה שקידם את תהליך הגלובליזציה והסחר החופשי הבינלאומי. במהלך המלחמה הקרה, ארצות הברית נאבקה בהתפשטות הסובייטית במאבק בין ההגמוניות על דומיננטיות עולמית. ארצות הברית קידמה סדר עולמי המבוסס על דמוקרטיה וקפיטליזם. לאחר נפילת ברית המועצות, הדומיננטיות של ארה"ב התחזקה. אולם במאה ה-21 נרשמו אתגרים עם עליית סין, סכסוכים אזוריים ושינויים בדינמיקה הגלובלית. החצר האחורית של אמריקה ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אילן אוסטפלד

אילן אוסטפלד (נולד בשנת 1963) הוא יועץ תקשורת וכתב צבאי ישראלי. בשנת 2019 שימש כדובר מפלגת תל"ם, וכיום משמש כדובר מפלגת "כחול לבן". אוסטפלד נולד וגדל בחדרה ולמד בתיכון אורט יד לייבוביץ' בנתניה. בשנת 1981 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אוסטפלד מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. אוסטפלד לחם במלחמת לבנון הראשונה, כחלק מחטיבת הצנחנים אשר ביצעה נחיתת סער אמפיבית בשפך נהר האל-אוואלי. כעבור יומיים נפצע קשה בכתפו מפגיעת כדור. לאחר שהחלים מפציעתו, השלים אוסטפלד קורס קצינים ושימש כקצין מטה ומבצעים בחטיבת הצנחנים וביחידת שלדג. בשנת 1988 מונה לקצין האג"ם של סיירת מטכ"ל, עליה פיקד באותה העת משה יעלון, והיה מעורב בין היתר בתכנון ובביצוע של מבצע "הצגת תכלית". לאחר מכן השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה כראש לשכתו של עוזר ראש אג"ם, האלוף גיורא רום, ואחר כך כראש הלשכה של מפקד חילות השדה, האלוף עמנואל סקל. בשנים 1996–1994 שימש אוסטפלד כמפקד בית הספר ללוחמה בטרור בדרגת סא"ל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנת 2001 מונה אוסטפלד לכתב הצבאי של גלי צה"ל ולאחר מכן שימש כיועץ התקשורת של שר החוץ, סילבן שלום. בשנת 2006 מונה אוסטפלד ליועץ התקשורת של שר הביטחון, עמיר פרץ, ושימש בתפקידו במהלך מלחמת לבנון השנייה. כמה חודשים לאחר המלחמה התפטר אוסטפלד, לאחר שמתח ביקורת קשה על התנהלות פרץ מול התקשורת. בהמשך, שימש אוסטפלד כיועץ התקשורת של יו"ר הכנסת, חברת הכנסת דליה איציק. אוסטפלד הוא בעל תואר ראשון במזרחנות מאוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה. מתגורר בחדרה. בן זילכה, אהלן בוגי, מה העניינים, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2001 אביב לביא, 3. אזרח לשם שינוי, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2001 רתם קלינה, אילן אוסטפלד מונה ליועץ התקשורת של פרץ, באתר nrg‏, 21 במאי 2006 אילנה דיין, גלעד טוקטלי ואמיר תיבון, ‏לילה בחוף תוניס: מבצע חיסולו של אבו-ג'יהאד, באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2013 ולווט אנדרגראונד, כך איבד עמיר פרץ את יועץ התקשורת שלו, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2006 מכתביו כך תיראה המלחמה הבאה, באתר ישראל היום, 13 במאי 2011. אילן אוסטפלד, ענת מאור, גלנט - האיש הנכון?, באתר ynet, 22 באוגוסט 2010 אין יותר ״מין חלש״. כן, גם בטנקים, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2016 זוהר בלומנקרנץ, דרוש יועץ, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2006 בן זילכה, אהלן בוגי, מה העניינים, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2001 מיכה פרידמן, חגיגה ורבע, באתר העין השביעית, 24 באוקטובר 2010 אמיר תיבון, ‏אדריכל החיסול, באתר ‏מאקו‏, 22 במאי 2013 יובל אזולאי, אולמרט לא לבד: הקהל לא איפשר לסילבן שלום לנאום בכנס שדרות; מקורביו: זה היה מארב מתוכנן של אנשי פרץ, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2005 רתם קלינה, אילן אוסטפלד מונה ליועץ התקשורת של פרץ, באתר nrg‏, 21 במאי 2006 עמוס הראל, מחלוקת בין פרץ לחלוץ מונעת מינוי אלוף לצפון, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2006 יוסי ורטר, דועך, דועך, דועך, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2006 שחר אילן, ח"כים: איציק דוחה דיון פגרה ופוגעת במעמד הכנסת, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2007
2000 בקולנוע

ערך מורחב – 2000 18 בנובמבר – חתונתם של מייקל דאגלס וקתרין זיטה ג'ונס. התקיימה במלון פלאזה בניו יורק. "הגרינץ'" ($260,031,035) "להתחיל מחדש" ($233,630,478) "משימה בלתי אפשרית 2" ($215,397,309) "גלדיאטור" ($187,670,866) "מה נשים רוצות" ($182,805,123) "הסערה המושלמת" ($182,618,434) "פגוש את ההורים" ($166,225,040) "אקס-מן" ($157,299,717) "מת לצעוק" ($156,997,084) "האמת שמתחת לפני השטח" ($155,370,362) מספרי הכרטיסים נמסרו ממפיצי הסרטים. "אמריקן ביוטי (644,843 כרטיסים) "ארין ברקוביץ'" (310,000 כרטיסים) "משימה בלתי אפשרית 2" (288,687 כרטיסים) הסרט הטוב ביותר - גלדיאטור הבמאי הטוב ביותר - סטיבן סודרברג (טראפיק) השחקן הטוב ביותר - ראסל קרואו (גלדיאטור) השחקנית הטובה ביותר - ג'וליה רוברטס (ארין ברוקוביץ') שחקן המשנה הטוב ביותר - בניסיו דל טורו (טראפיק) שחקנית המשנה הטובה ביותר - מרשה גיי הארדן (פולוק) פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - נמר, דרקון (טאיוואן) הסרט הטוב ביותר - גלדיאטור השחקן הטוב ביותר - טום הנקס (להתחיל מחדש) השחקנית הטובה ביותר - ג'וליה רוברטס (ארין ברוקוביץ') הסרט הטוב ביותר - כמעט מפורסמים השחקן הטוב ביותר - ג'ורג' קלוני (אחי, איפה אתה?) השחקנית הטובה ביותר - רנה זלווגר (האחות בטי) סרט המדע בדיוני הטוב ביותר - אקס-מן סרט הפנטזיה הטוב ביותר - תדר גבוה סרט האימה הטוב ביותר - יעד סופי סרט ההרפתקאות/פעולה/מותחן הטוב ביותר - נמר, דרקון השחקן הראשי הטוב ביותר - יו ג'קמן (אקס-מן) השחקנית הראשית הטובה ביותר - טיה ליאוני (חתונה על תנאי) שחקן המשנה הטוב ביותר - וילם דפו (צילו של ערפד) שחקנית המשנה הטובה ביותר - רבקה רומיין (אקס-מן) הביצוע הטוב ביותר של שחקן צעיר - דבון סאווה (יעד סופי) הבמאי הטוב ביותר - בריאן סינגר (אקס-מן) התסריט הטוב ביותר - דייוויד הייטר (אקס-מן) הפסקול הטוב ביותר - ג'יימס הורנר (הגרינץ') האיפור הטוב ביותר - אקס-מן התלבושות הטובות ביותר - אקס-מן האפקטים המיוחדים הטובים ביותר - בלתי נראה 13 בינואר – שושנה דואר, 92, שחקנית ישראלית 11 בפברואר – רוז'ה ואדים, 72, במאי צרפתי 23 בפברואר – עפרה חזה, 42, שחקנית ישראלית 7 במרץ – צ'ארלס גריי, 71, שחקן אנגלי 1 ביולי – וולטר מתאו, 79, שחקן אמריקאי 5 באוגוסט – סר אלק גינס, 86, שחקן בריטי 12 באוגוסט – לורטה יאנג, 87, שחקנית 27 באוגוסט – ליה דוליצקיה, 81, שחקנית ישראלית 6 באוקטובר ריצ'רד פרנסוורת', 80, שחקן אמריקאי 12 בדצמבר – ג'ורג' מונטגומרי, 84, שחקן ובמאי אמריקאי, סופר ואמן 23 בדצמבר – בילי בארטי, 76, שחקן אמריקאי 26 בדצמבר – ליאו גורדון, 78, שחקן אמריקאי 26 בדצמבר – ג'ייסון רוברדס, 78, שחקן אמריקאי 1999 בקולנוע 2000 2001 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 2000 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 2000 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 17 אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 29 ו-30
ניל מכסיף

ניל מכסיף (שם מדעי: Indigofera articulata) הוא מין נדיר מהסוג ניל, צמח טרופי ממשפחת הפרפרניים. הצמח גדל כיום באזור בקעת הירדן כצמח בר או פליט תרבות. מין זה כנראה גודל בעבר לצורך הפקת הצבע אינדיגו. לפי מסורת הזיהוי מתקופת הגאונים ולפי מספר חוקרים, ניתן לזהות את הצבען אינדיגו שהופק מהניל עם 'קלא אילן' הנזכר בספרות חז"ל. לדעת יהודה פליקס, הניל המכסיף הובא לארץ ישראל בשלהי תקופת הבית השני, והוא שיער שגידלו אותו באזור בקעת ים המלח ועמק הירדן. אישוש להנחה זו התקבל עם מציאתם של 276 זרעים מפוחמים של ניל בעין גדי, סמוך לבית הכנסת מהתקופה הביזנטית. לפי זיהוי הזרעים, מדובר בניל מכסיף או בניל מכחיל (Indigofera ceorula). פליקס אף הציע שמתקנים שהתגלו בסמוך לארמון החשמונאים ביריחו (שני בורות גדולים), שימשו לצביעת אריגים בחומרים שהופקו מצמח זה. בחפירות שנערכו בעין בוקק, נחשף בית מלאכה שפעל החל מהתקופה ההרודיאנית ועד לתקופת מרד בר כוכבא. בדיקות שנערכו באפר האתר הראו על המצאות הצבען ניל. החוקרים דוד אילוז וזהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן הציעו שייתכן שממצא זה מה מעיד על הפקה של צבע האינדיגו באתר מהצמחים שגודלו באזור. עדויות ברורות לגידול הניל בתקופה הערבית הקדומה נמצאו בצוער, יריח ובית שאן. גידולו נמשך עד למאה התשע עשרה, ובראשית המאה העשרים הוחלף בחומרים סינתטיים וזולים יותר לצביעה. מדיה וקבצים בנושא ניל מכסיף בוויקישיתוף ניל מכסיף, באתר NCBI (באנגלית) ניל מכסיף, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ניל מכסיף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ניל מכסיף, באתר צמח השדה ניל מכסיף, באתר צמחיית ישראל וסביבתה ניל מכסיף, באתר Tropicos (באנגלית) ניל מכסיף, באתר GBIF (באנגלית) ניל מכסיף, באתר The Plant List (באנגלית) ניל מכסיף, באתר IPNI (באנגלית) משום קלא אילן – איסטיס וניל הצבעים באתר פורטל הדף היומי קלא אילן באתר ויקישיבה דוד אילוז וזהר עמר, "מתקן התעשייה בעין בוקק: מפעל להפקת אינדיגו מהצמח ניל?", מחקרי יהודה ושומרון יח, אריאל, תשס"ט, עמ' 223-230.
פרג'י שוואט

רבי פרג'י שוואט (חי במאה ה-16) היה פייטן תוניסאי יליד מרוקו. שירתו התחבבה על יהודי תוניסיה ועל כלל יהודי צפון אפריקה וזכתה לתפוצה רבה. שוואט נולד בעיר פאס שבמרוקו, והגיע בבגרותו הגיע לאי ג'רבה בדרום-מזרח תוניסיה, כאחד מתלמידי חכמים. במהרה עמדו תושבי העיר על טיבו ולמדו להכיר את גדולתו בתורה, בשירה עברית וערבית יהודית. באגדות רבות מספרים יהודי המקום על הרב שוואט אותו הם מכנים "הפייטן והמקובל האלוהי, רבי פרג'י שוואט". בשל פרסומו נוצר מנהג לעלות לקברו השוכן בימינו בתוניסיה. סיפור חייו ומותו הונצחו בשיר עם בלשון הערבית-היהודית, הפותח במילים "יא אילהנא, יא אילהנא, רבי פרג'י יכון מעאנא". רוב פיוטיו של הרב שוואט עוסקים בנושא הגלות והגאולה. נושא זה הוא מרכזי כל כך שכל שאר הנושאים אינם אלא שישית מכלל שיריו, ואף הם קשורים בנושא הגאולה בדרך מן הדרכים. כך הם השירים שכתב לכבוד שבת ולכבוד תורה וכך הם השירים לכבוד חתן וכלה. עקב עיסוקו של הרב שוואט גם בקבלה ובחכמת הנסתר, הוא כתב גם פיוטים קבליים על עשר הספירות ובשבחו של רבי שמעון בר יוחאי. רוב שיריו נכתבו במטרה שיושרו בניגוני זמר בבית-הכנסת, ליד שולחן השבת או בסעודת מצווה. המשורר מציין את המנגינה בכך שהוא רושם לפני הפיוט התחלת שיר אחר שמנגינתו ידועה לקהל הקוראים. סגנון שירתו נקי ומנופה והוא שולט בצורות השיר ואף מחדש צורות ותבניות מקוריות. בצד ההשפעה הגדולה של שירת ספרד על שירתו ניכרת השפעתו של רבי ישראל נג'ארה. שיריו נתקבלו אצל יהודי צפון אפריקה והם מושרים ומזומרים עד היום. סגנונו השפיע על רבים מהמשוררים העבריים בצפון אפריקה שבאו אחריו. אפרים חזן, שירי פרג'י שוואט, הוצאת מכון בן צבי, ירושלים תשל"ג טובה רוזן, לאזור שיר: על שירת האזור בימי הביניים, הוצאת אוניברסיטת חיפה, חיפה, תשמ"ה מיכל שרף, "פרג'י שוואט הוא רפאל מלח משורר נודד בתוניס", בתוך: יד להימן - קובץ מחקרים לזכר א"מ הברמן, לוד, תשמ"ד, עמ' 215–252 אפרים חזן, ‏מורשתו השירית של פרג'י שוואט והשפעתה, פעמים 74 (חורף תשנ"ח), עמ' 9–18
ראסל א. אוסמון

ראסל א. אוסמון (באנגלית: Russell A. Osmun;‏ 19 במאי 1887 - 9 באוגוסט 1954) היה ראש הסוכנות המשולבת לאיסוף מודיעין של ארצות הברית במזרח התיכון בתקופת מלחמת העולם השנייה. שילב דעות קדומות משלו בהשפעה בריטית ניכרת. על פגישתו עם בן-גוריון ומשה שרת ב-1943 שבו ניסו השניים לגייס את תמיכתו להצלה מן השואה ולעניין הציוני, כתב: "הם בחורים קשוחים... אילו נולדו בשיקגו, בוודאי היו מצטרפים לאספסוף של אל קפונה". בדיווחים מארץ ישראל במהלך השואה שחקרו אוסמון ורייט את הפסיכולוגיה היהודית הגיעו למסקנה שבשיא השואה "הציונות בפלשתינה... נעשתה לאובססיה". מאחר שהיהודים מתבוננים במציאות מנקודת מבט מעוותת שנובעת מפחדים, אמתיים ומדומים: "הם מתחילים לשכנע את עצמם... שרודפים אותם שוב, כמו בימי התנ"ך. שכנוע זה משווה למעשיהם גוון של מאטיריות מיסטית ומסביר את התרבות הרוחנית שמצמיחה פנטיות ואלימות". בפיתוח נוסף להכללה זו אמר ש" היהודים מגלים דחפים אמוציונליים ודחפים אטוויסטיים עזים, שיוצרים פרנויה לאומית". לאחר המרד הערבי הגדול של 1936-1939 ועם סגירת שערי ארץ ישראל לכניסת יהודים על ידי הבריטים בלחץ ערבי לנוכח פעילות המופתי בברלין ומעל הכל- בשל השואה עצמה, שאף אחד מאלו לא נזכרו בדו"חות. אבחנו המומחים של אגף המודיעין בוושינגטון בציונים "תסביך רדיפה.. שמוליד מחדש את התחושה שהעם היהודי הוא קורבן נצחי של העוולות שנעשו לו". אנשי המודיעין ייחסו את הפסיכולוגיה הזו לכל היישוב ולכל הציונים בדרך שנועדה ליצור את הרושם שהציונות היא תנועה פשיסטית. ב-30 בספטמבר 1946 פרש מצבא ארצות הברית, בדרגת בריגדיר גנרל. אוסמון נפטר ב-9 באוגוסט 1954 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. אהרונסון, שלמה. נשק גרעיני במזרח התיכון 1948-2012: נפתולי האופציה הגרעינית של ישראל באזור ובפוליטיקה הישראלית. ירושלים: מאגנס, 2013. ע' 416. Osmun, Russell Alger, The Generals of WWII Russell Alger Osmun, באתר Find A Grave
מאיר ברנד

האם התכוונתם ל... מאיר ברנד (מחנך) – מורה ומחנך ישראלי. מאיר ברנד (מנכ"ל) – נכדו של הנ"ל, עובד חברת גוגל
מחט החלל

מחט החלל (באנגלית: Space Needle) הוא מגדל תצפית בעיר סיאטל, במדינת וושינגטון שבארצות הברית. המבנה תוכנן ליריד העולמי של שנת 1962 על ידי ג'ון גראם. המבנה הושפע ממגדל שטוטגרט, בעיר שטוטגרט שבגרמניה. בנייתו החלה ב-17 באפריל 1961 והסתיימה ב-8 בדצמבר 1961. הוא נפתח לציבור ב-21 באפריל 1962. המגדל שוקל 8663.6 טונות, הוא מתנשא לגובה של 184.41 מטר ויכול לעמוד ברוח של 200 מיל בשעה (320 קמ"ש). במגדל יש בסה"כ 6 קומות ו-3 מעליות. כאשר נפתח לציבור הוא היה המבנה הגבוה ביותר מערבית לנהר מיסיסיפי. המבקרים יכולים להגיע לראש מחט החלל על ידי מעליות במהירות גבוהה של 4.5 מטר לשנייה. דרושות 41 שניות בלבד להגיע למרפסת התצפית. מלבד המעליות, נוספו בשנת 2000 848 מדרגות מהמרתף לראש המגדל. בגובה 150 מטר נבנתה מסעדה ששמה "SkyCity". המסעדה מסתובבת 360 מעלות ומשלימה סיבוב ב-47 דקות. ממרפסת התצפית או מהמסעדה אפשר להשקיף על הנוף הפנורמי של סיאטל ועל הנופים הטבעיים שמסביב, בהם קו הרקיע של העיר התחתית, מפרץ אליוט, רכס הרי אולימפיק ורכס קסקייד, הר בייקר, והר ריינייר. במאי 2018 החל שיפוץ של מחט החלל, שעל פי הערכות יעלה 100 מיליון דולר. בשיפוץ יוחלף מתחם התיל של מרפסת התצפית בפאנלים מזכוכית. מלבד מרפסת התצפית, הקומות במסעדה המסתובבת יוחלפו ברצפות זכוכית נצפות, ויותקן מנוע סיבוב חדש. מדיה וקבצים בנושא מחט החלל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחט החלל מחט החלל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מחט החלל, ברשת החברתית אינסטגרם מה יש בתוך מחט החלל?, סרטון אנימציה באתר יוטיוב (אורך: 7:44), 1 באפריל 2020 (באנגלית) מהי מחט החלל?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Philjake, THETOWERINFO, Space Needle Facts and Tourist Information, ‏3-2-2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונצרטהאוס של וינה

הקונצרטהאוס (בית הקונצרטים) של וינה (בגרמנית: Wiener Konzerthaus) הוא אולם קונצרטים שנחנך בווינה בשנת 1913. הבניין נמצא ברובע השלישי, ממש בשולי הרובע הראשון בווינה. מאז הקמתו משתדל הקונצרטהאוס לשים דגש הן על מסורת והן על סגנונות מוזיקה חדשניים. ב-1890 עלה לראשונה הרעיון להקים "משכן לפסטיבלי מוזיקה". בבסיס המחשבה על בניין חדש רב-תכליתי הייתה הכוונה למשוך קהל רחב יותר מזה של המוזיקפראיין של וינה המסורתית. נוסף לאולם קונצרטים, השרטוטים הראשונים של לודוויג באומן ל"אולימפיון" כללו גם זירת החלקה על הקרח ומועדון אופניים. באזור פתוח לצד הבניין, היו 40,000 מבקרים יכולים לצפות באירועים. השרטוטים לא התקבלו. אף על פי כן, כיום יש זירת החלקה על הקרח ממש ליד הבניין. הקונצרטהאוס נבנה לבסוף בין 1911 ל-1913. האדריכלים היו פרדיננד פלנר והרמן הלמר; העבודה התבצעה בשיתוף עם לודוויג באומן. שטח הבניין הוא כ-2,800 מ"ר (40x70 מ"ר) ובמקור הכיל שלושה אולמות, שבהם אפשר לקיים קונצרטים בו-זמניים, הודות לאיטום המשוכלל. הבניין המקורי בסגנון אר נובו נהרס בחלקו במהלך שיפוצים ושינויים, אבל הבניין שוחזר מרישומים מקוריים בשנות ה-70' של המאה ה-20. בוני העוגבים, חברת ריגר האוסטרית, התקינה עוגב צינורות היסטורי בקונצרטהאוס בשנת 1913. בין 1997 ל-2000 עבר הבניין כולו שיפוץ מלא. האולם הגדול, מכיל 1,840 מושבים אולם מוצרט, מכיל 704 מושבים אולם שוברט, מכיל 336 מושבים אולם בריו נוסף במהלך השיפוצים האחרונים ויכול להכיל עד 400 איש. אולם מוצרט אולם שוברט אולם בריו הקונצרטהאוס מהווה אכסניה לתזמורת הסימפונית של וינה, לתזמורת הקאמרית של וינה, לאקדמיה לזמרה של וינה ול-Klangforum Wien. כמה מנויים כוללים גם קונצרטים של הפילהרמונית של וינה וארגונים אחרים. "עמותת הקונצרטהאוס הווינאי" מקיימת גם כמה פסטיבלים במשך השנה: פסטיבל מוזיקה עתיקה Resonanzen בינואר פסטיבל האביב Wiener Frühlingsfestival "פסטיבל המוזיקה הבינלאומי" במאי ויוני Wien Modern "מודרני בווינה" בסתיו אגון זפהלנר (1946 - 1961) פטר וייזר (1961 - 1977) הנס לנדסמן (1978 - 1984) אלכסנדר פריירה (1984 - 1991) קארסטן ויט (1991 - 1996) כריסטוף ליבן-זויטר (1996 - 2007) ברנרד קרס (2007 - 2013) מתיאס נסקה (מאז יולי 2013) Barta, Erwin, Das Wiener Konzerthaus zwischen 1945 und 1961. Eine vereinsgeschichtliche und musikwirtschaftliche Studie. Schneider, Tutzing 2001 ISBN 3-7952-1037-2 מדיה וקבצים בנושא הקונצרטהאוס של וינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונצרטהאוס של וינה (בגרמנית ובאנגלית) הקונצרטהאוס של וינה, ברשת החברתית אינסטגרם Wiener Konzerthaus Wien Modern Festival
סיגל מורן

סיגל מורן (נולדה ב-27 באוקטובר 1965) היא מנהלת ישראלית ששימשה מנכ"לית משרד הרווחה והביטחון החברתי. בין השנים 2009–2018 כיהנה כראש המועצה האזורית בני שמעון. מורן נולדה בראשון לציון. בנערותה לקחה חלק פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד, ומילאה תפקיד של יו"ר מועצת חניכים ארצית. מהפך בתפיסת עולמה חל כאשר עברה מתנועת הנוער העובד והלומד לתנועת השומר הצעיר, כיוון שהאמינה בהתיישבות בנגב. בצה"ל שירתה בנח"ל ושימשה כמזכירת הגרעין. השתחררה מצה"ל בדרגת סגן. הייתה חברה בגרעין שהקים את קיבוץ שומריה, ובגיל 23 התמנתה לרכזת המשק הראשונה של הקיבוץ. בשנת 1997 מונתה מטעם הקיבוץ הארצי ללוות קיבוצים בתקופת המשבר הגדול של התנועה הקיבוצית. בשנת 2001 עברה עם משפחתה לקיבוץ בית קמה. בשנת 2000 החלה לעבוד במועצה האזורית בני שמעון, והקימה את היחידה האסטרטגית. במסגרת תפקידה זה הובילה תהליך אסטרטגי לצמיחה דמוגרפית במועצה, והובילה את תהליך ההקמה של היישוב גבעות בר ואת קליטת קהילת עצמונה בשומריה. בשנת 2009, נבחרה לראשות המועצה האזורית בני שמעון. בתקופת כהונתה כמנהלת היחידה האסטרטגית וראש המועצה, מספר התושבים במועצה הוכפל, ובכל היישובים עוסקים בצמיחה דמוגרפית. מתחילת תפקידה כראש מועצה הוקמה ועדה מקומית לתכנון ובנייה, וגדל מספר בתי הספר במועצה מבית ספר מועצתי אחד ב-2009 ועד ל-5 בתי ספר יסודיים ובית ספר על יסודי מועצתיים ב-2013, בהם לומדים מרבית ילדי המועצה. מורן הייתה שותפה בהקמת פארק חצרים, אזור התעסוקה "עידן הנגב", הרחבת אתר ההטמנה דודאים, יעוד יערות להב לתיירות, והקמה של פארק התעשייה בצומת שוקת. מורן הייתה שותפה ומובילה בפורומים באזור הנגב ומכיהנה כיו"ר מעברים נגב צפוני ואשכול נגב מערבי בו חברות המועצות האזוריות אשכול, מרחבים, שדות נגב, שער הנגב ובני שמעון והערים: שדרות, נתיבות ורהט. ב-7 במרץ 2017 הודיעה מורן, יחד עם עוד שישה ראשי מועצות אזוריות, על הצטרפותה למפלגת יש עתיד. למורן תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במדיניות ציבורית מהאוניברסיטה העברית. החל מ-1 בדצמבר 2019 כיהנה כמנכ"לית "מכון ברנקו וייס". ביולי 2021 מינה אותה שר העבודה והרווחה, מאיר כהן, למנכ"לית משרדו. עם מינויו של יעקב מרגי לשר הרווחה, הוא הורה על סיום תפקידה ב-9 בינואר 2023. עפרה לקס, עניין אישי עם סיגל מורן, באתר ערוץ 7, 5 ביולי 2012 אמילי עמרוסי, בביתה במדבר, באתר ישראל היום, 2 במרץ 2017 דבר ראשון, ‏ראשי הרשויות בנגב מצטרפים למחאת הצפון: "בלי השקעה בפריפריה אין מדינה", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באוקטובר 2016 מועמדת מבית-קמה לראשות בני שמעון, באתר mynet סמי פרץ, איך מצליחים 3 ראשי רשויות להצעיד את העיר קדימה בלי נדבות מהממשלה?, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2012 שירית אביטן כהן, בשבוע הבא: גנץ, אשכנזי ופירון ישיקו תנועה חברתית, באתר nrg‏, 29 במרץ 2017 מורן אזולאי, ראשי מועצות מצטרפים ליש עתיד, באתר ynet, 7 במרץ 2017 טלי חרותי-סובר, רשימת המנכ"ליות בממשלה מתארכת: סיגל מורן נבחרה למנכ"לית משרד הרווחה, באתר TheMarker‏, 4 ביולי 2021 הדר גיל-עד, מנכ"לית משרד הרווחה היוצאת: דרעי לא הסכים שאעביר חפיפה, הופתעתי, באתר ynet, 9 בינואר 2023
יהושע לייפר

הרב יהושע לייפר (נולד בי"ח בתמוז תשי"ז, 17 ביולי 1957) הוא דיין ומורה צדק המשמש כנשיא מכון עוז והדר במונסי ובניו סקוור, ניו יורק. נולד בישראל בי"ח בתמוז ה'תשי"ז לרבי יחיאל וצפורה. אביו כיהן כאדמו"ר מטעמשוואר בירושלים. למד בישיבת סקווירא, ונישא לבתו של הרב משה ניישלאס, אב"ד סערדהעלי ורב שיכון סקווירא. גיסו הוא הרב דוד טברסקי, האדמו"ר מרחמסטריווקא בירושלים, שאף הוא חתנו של הרב ניישלאס. הרב לייפר משמש כממשיך דרכו של חותנו הרב ניישלאס כרב המקוואות של מונסי. לאחר פטירת אביו, בשנת תש"ע, מונה באופן רשמי כממלא מקום אביו אך למעשה איננו נוהג כאדמו"ר. בשנת תשע"ג מונה לכהן כאב"ד קהילת באר משה בעיר מאנסי שבניו יורק, שם נערכה הנחת אבן הפינה לבנייני המוסדות של הקהילה. ערך מורחב – עוז והדר בשנת תשמ"ח החלו במכון עוז והדר לעבוד על מסכת גיטין כפתיח לש"ס כולו. בסביבות שנת תש"נ החל לייפר לכהן כנשיא המכון והכוללים עוז והדר, עד אז ניהל את המכון הרב יוסף סאמעט. אך בהמשך המכון הגיע לחובות והפרויקט נתקע. לאחר תקופה גייס הרב לייפר את הרשי פרידמן מקנדה והוא לקח על עצמו את מימון הוצאת התלמוד בבלי שנקראה על שמו "מהדורת פריעדמאן". מאוחר יותר גייס הרב לייפר את יהודה לייב פרלמוטר מארצות הברית לצורך מימון מהדורת תלמוד מתיבתא. ממלכת התורה – קורות מכון עוז והדר, טבת תשס"ח עמ' שצה-תכא. מדיה וקבצים בנושא יהושע לייפר בוויקישיתוף מאחורי ארון הספרים של מכון "עוז והדר", ריאיון עם לייפר באתר עוז והדר. יהושע לייפער, דף שער בספרייה הלאומית