laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נובי ז'מיגרוד

נובי ז'מיגרוד (בפולנית: Nowy Żmigród, נקראה בעבר ז'מיגרוד בלבד; ידועה גם כז'מיגרד וז'מיגריד) הוא כפר במחוז יאסלו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. במאה ה-14 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובשנת 1474 נהרס בעת פלישת ההונגרים. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכלל היישוב בשטח אוסטריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה, והושב למעמד כפרי. התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1410, ובמאה ה-16 הוקם במקום בית כנסת מפואר. באמצע המאה ה-17 נפגעו יהודי היישוב כתוצאה מפשיטות הקוזקים והשוודים. משנות ה-80 של המאה ה-19 החלו יהודים רבים מהכפר להגר ממנו לארצות הברית. בתקופה זו התאפיינה הקהילה היהודית בכפר בצביון חסידי, בעיקר של חסידות צאנז-ז'מיגראד, ובמקום כיהנו אדמורי"ם מחסידות זו. בשנת 1905 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם. בנובמבר 1918 ערכו איכרים פולנים פרעות ביהודי הכפר, תוך ביצוע מעשי שוד והכאת יהודים. בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית, ומספר יהודיו עמד על כ-800, כ-40% מתושביו. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת אות מזהה, תשלומי כופר, הגבלות תנועה ועבודות כפייה, לרבות במחנות עבודה. כמו כן, חולל ונשרף בית הכנסת בכפר. במחצית הראשונה של 1942 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, אליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע ליותר מ-2,000 איש. ב-7 ביולי 1942 בוצעה בגטו שבכפר אקציה, בה נרצחו כ-1,250 מיהודיו בידי שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים ביער סמוך. במקביל ערכו הגרמנים והפולנים מצוד אחר כמה עשרות יהודים שנמלטו מהגטו. ב-15 באוגוסט 1942 הועברו מעט מיהודי הגטו למחנות עבודה, וכל יתר יהודי הגטו שולחו בסוף קיץ 1942 למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא נובי ז'מיגרוד בוויקישיתוף נובי ז'מיגרוד באתר מרכז מורשת יהדות פולין ז'מיגרוד נובי (Żmigród Nowy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "נובי ז'מיגרוד", באתר השטעטל הווירטואלי יואנה שליבה, ז'מיגרוד נובי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 599–601), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
De Mysteriis Dom Sathanas

De Mysteriis Dom Sathanas מלטינית ("טקסי הפולחן הסודיים של האדון השטן") הוא אלבום האולפן הראשון באורך מלא של להקת מייהם (לפני כן הוציאו לאור דמו ומיני-אלבום). האלבום הוקלט בין השנים 1992 ו-1993 ויצא לאור בשנת 1994, ונחשב לאחד מיצירות המופת בז'אנר הבלאק מטאל. משמעות שם האלבום בלטינית הוא 'טקסי-הפולחן הסודיים של האדון השטן'. זהו אלבום האולפן האחרון של מייהם שבו הופיעו שירים שנכתבו על ידי פר יינגווה "דד'" אוה'לין, שהתאבד לפני תחילת הקלטת האלבום. זהו גם אלבום האולפן היחיד של הלהקה שבו מנגן הגיטריסט יורונימוס, שנרצח לפני צאת האלבום, שהוקדש לו בעקבות מותו. Funeral Fog - אורך: 5:47 Freezing Moon - אורך: 6:23 Cursed In Eternity - אורך: 5:10 Pagan Fears - אורך: 6:21 Life Eternal - אורך: 6:57 From The Dark Past - אורך: 5:27 Buried By Time And Dust - אורך: 3:34 De Mysteriis Dom Sathanas - אורך: 6:22 דד' - מילים אטילה קיסאהר - שירה + מילים בשיר 8 יורונימוס - גיטרה קאונט גרישנאך - בס הלהאמר - תופים מידע על האלבום De Mysteriis Dom Sathanas באתר MusicBrainz האלבום De Mysteriis Dom Sathanas באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ורנר קיניץ

גנרל ורנר קיניץ (בגרמנית: Werner Kienitz;‏ 3 ביוני 1885 – 31 בדצמבר 1959), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה. קיניץ נולד ב-3 ביוני 1885 בהמבורג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס קיניץ לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-64 (ברנדנבורג ה-8 - גנרל-פלדמרשל הנסיך קרל וילהלם מפרוסיה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד פלוגה ברגימנט. בסוף שנת 1915 מונה לקצין מטה במטה הכללי, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-21. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר קיניץ ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1925 הועלה קיניץ לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1926 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 ביולי 1929 מונה למפקד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-18, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1932 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-15, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הביצורים בשטוטגרט. ב-1 במרץ 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-24, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-17. בפרוץ המלחמה היה קיניץ מפקד הקורפוס ה-17, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחם קיניץ עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-31 באוגוסט 1941 קיבל על פעולותיו בקרבות את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בינואר 1942 פרש קיניץ מתפקידו, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד המחוז הצבאי השני בשטטין. בינואר 1945 פרש קיניץ לביתו, וב-22 באפריל 1945 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף. לאחר כניעת גרמניה הנאצית בסוף המלחמה, נלקח קיניץ בשבי בעלות הברית. קיניץ שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קיניץ בהמבורג, עד למותו ב-31 בדצמבר 1959. מדיה וקבצים בנושא ורנר קיניץ בוויקישיתוף ורנר קיניץ באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
סקנדרבו קורצ'ה

מועדון כדורגל סקנדרבו קורצ'ה (באלבנית: Klubi Futbollistik Skënderbeu Korçë), שנוסד בשנת 1925, הוא מועדון כדורגל מהעיר קורצ'ה שאלבניה. המועדון נוסד ב-1925 כתוצאה מאיחוד של מספר מועדונים קטנים מהעיר קורצ'ה, המפורסם שבהם הוא "ולאזריה קורצ'ה" שנוסד בשנת 1909. המועדון נקרא על שמו של סקנדרבג, שנחשב לגיבור לאומי באלבניה. המגרש הביתי של המועדון הוא אצטדיון סקנדרבו המכיל 5,724 מקומות. בשנת 1933 זכה המועדון באליפות הראשונה שלו. בשנים שלאחר מכן המועדון לא זכה באף תואר ואף שיחק מספר עונות בליגה השנייה. בשנת 2011 זכה המועדון באליפות השנייה שלו והראשונה לאחר 78 שנים, מאז המועדון זכה באליפות בכל העונות שבאו לאחר מכן (נכון ל-2015). בעונת 2015/2016 הפך סקנדרבו למועדון האלבני הראשון שמצליח להגיע לשלב בתים של מפעל אירופי, לאחר שהפסיד בפלייאוף מוקדמות ליגת האלופות לדינמו זאגרב ונשר לשלב הבתים של הליגה האירופית. ליגת העל האלבנית: אליפויות (8): 1933, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018 מדיה וקבצים בנושא סקנדרבו קורצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקנדרבו קורצ'ה סקנדרבו קורצ'ה, ברשת החברתית פייסבוק סקנדרבו קורצ'ה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקנדרבו קורצ'ה, ברשת החברתית אינסטגרם סקנדרבו קורצ'ה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלס קוממלה

קרלס קוממלה לופס-דל פן (בקטלאנית: Carles Comamala López-Del Pan, לעיתים נקרא בשם הספרדי "קרלוס" (Carlos); ‏1887, מדריד, ספרד - 1976, ברצלונה) היה מנתח אורתופדי במקצועו וכדורגלן ששיחק בברצלונה בין 1903 ל-1912. קוממלה הקים מספר מועדוני כדורגל בקטלוניה והיה חבר בהנהלת ברצלונה במשך שנתיים, בין 1909 ל-1911, אז גם היה אחראי על עיצוב הסמל של המועדון. קוממלה נולד במדריד לאם בסקית ואב מהאיים הקנריים. בילדותו עברה המשפחה לברצלונה, שם חי עד מותו. קוממלה היה במקצועו מנתח אורתופדי, ובמקביל עסק רבות בפעילויות ספורט שונות - הוא עסק במספר ענפים: התעמלות, אתלטיקה, שחייה, הוקי שדה ובראשם, כדורגל. קוממלה היה חבר טוב של מייסד מועדון הכדורגל ברצלונה, ז'ואן גאמפר, ולאחר שהלה פרש ממשחק ב-1903, תפס קוממלה את מקומו כחלוץ הקבוצה. אליו הצטרף תוך זמן קצר גם אחיו, ארסני, וב-1909 הצטרף אח שלישי לקבוצה, אאוראו, אם כי ארסני ואאוראו מיעטו לשחק ולשתף פעולה עם קרלס. קוממלה הבקיע כמות גבוהה של שערים כחלוץ. סך הכול, במהלך 9 השנים ששיחק במדי הקבוצה, כבש 172 פעמים ב-145 משחקים רשמיים ולא רשמיים. הוא היה שותף עמה ל-4 זכיות באליפות קטלוניה. ב-1910, בגמר הגביע הספרדי בו פגשה ברצלונה את אספניול דה מדריד, כבש קוממלה שער שסייע לקבוצתו לנצח 3-2 ולזכות בגביע. ב-1912 היה שותף לזכייה בגביע בפעם השנייה בקריירה שלו, אך הוא לא שותף במשחק הגמר. בין 1909 ל-1911, במקביל לכך שהיה שחקן במועדון הכדורגל ברצלונה, היה גם חבר הנהלה. ב-1910 נערכה תחרות לעיצוב הסמל של ברצלונה, ועיצובו של קוממלה היה זה שנבחר. סמל המועדון נותר דומה עד היום, עם שינויים מינוריים. בנוסף לכך, בתקופתו ככדורגלן, פעל קוממלה בהקמת וניהול מועדונים - הוא הקים את המועדונים אייריש, גלנו, ששחקניו היו סטודנטים מבית החולים של ברצלונה, ואוניברסיטארי. לאחר שהפסיק לשחק בברצלונה ב-1912, שיחק לתקופות קצרות באספניול ובקזואל, גם הן בעיר ברצלונה. ב-1915 היה קוממלה אחד מהמקימים של האגודה הקטלאנית לאתלטיקה, וב-1924 שימש למספר חודשים נשיא האגודה. ב-1923 היה מקימה ונשיאה הראשון של האגודה הקטלאנית להתעמלות לתקופה קצרה. במהלך השנים היה בהנהלת מספר קבוצות ספורט בקטלוניה. קוממלה שב לתפקיד הנשיא של אגודת ההתעמלות ב-1940, אותו מילא עד 1945. בקדנציה זו דאג לייסד את אליפות קטלוניה בהתעמלות. הגביע הספרדי (2): 1909/1910, 1911/1912 אליפות קטלוניה (4): 1904/1905, 1908/1909, 1909/1910, 1910/1911 Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6. קרלס קוממלה במדור השחקנים האגדיים של מועדון הכדורגל ברצלונה
דורותי גייל

דורותי גייל (באנגלית: Dorothy Gale) היא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הסופר האמריקני ליימן פרנק באום כגיבורה הראשית של חלק ניכר מסדרת ספרי הילדים הפופולריים שלו של הקוסם מארץ עוץ. דורותי היא גם הדמות הראשית בעיבודים שונים של הקוסם מארץ עוץ, והדמות זכתה לפרסום רב במיוחד בעקבות הסרט ההוליוודי הקלאסי משנת 1939, "הקוסם מארץ עוץ", בו גילמה אותה ג'ודי גרלנד. דורותי נולדה במדינת וושינגטון שבארצות הברית למשפחת איכרים. דורותי הפכה יתומה ובעקבות כך עברה לגור בקנזס יחד עם דודתה אם, דודה הנרי, וכלבם טוטו. בספר הראשון דורותי נקלעת לסופת טורנדו אשר לוקחת אותה יחד עם ביתה לארץ עוץ. בסדרת ספרי הקוסם מארץ עוץ דורותי מבקרת בארץ עוץ ארבעה פעמים בנסיבות שונות, ובפעם החמישית היא בוחרת להישאר שם לנצח. דורותי ידועה במיוחד במראה האייקוני שלה הכולל שמלה משובצת בצבעים כחול ולבן בעוד ששערה מסודר בצמות. כשניל החליף את דנסלו בתור המאייר, אז הוא אייר את דורותי גבוהה יותר, בעלת שמלה לבנה ותסרוקת קארה. בסדרת הספרים יש לדורותי שיער בלונדיני, ואילו במספר מדיות צבע שיערה ברונטי. להלן רשימה חלקית של הופעות של דורותי ביצירות שונות בתרבות הפופולרית (קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון ועוד): דורותי הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט אילם משנת 1910 בשם "The Fairylogue and Radio-Plays" (אנ'). בסרט זה גילמה את דמותה של דורותי רומולה ראמוס (אנ'). ראמוס לוהקה לתפקיד על ידי ל. פרנק באום. ההופעה הקולנועית השנייה של דורותי היא בסרט אילם משנת 1910 בשם "הקוסם מארץ עוץ". בסרט זה גילמה את דמותה של דורותי ביבי דניאלס. ההופעה הקולנועית השלישית של דורותי היא בסרט האילם משנת 1914 בשם "His Majesty, the Scarecrow of Oz". בסרט "הקוסם מארץ עוץ", עיבוד קולנועי משנת 1939 של הספר "הקוסם מארץ עוץ", בו ג'ודי גרלנד מגלמת את דמותה של דורותי. "הקוסם" (1974) ו-"הקוסם" (1978) - מחזמר וסרט קולנוע, בהתאמה, בהן מוצגת דורותי, בגילומה של דיאנה רוס. בסרט האנימה "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1982. בסרט הפנטזיה "בחזרה לארץ עוץ" משנת (1985) בגילומה של פאירוזה באלק. בסדרת האנימציה "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1986. את דמותה של דורותי דיבבה בגרסה העברית אורנה לביא פלינט. בסדרת האנימציה "הקוסם מארץ עוץ" (1990-1991). בגרסה העברית, דורין יוחננוף דיבבה את קולה של דורותי. בסרט הטלוויזיה "החבובות בארץ עוץ" משנת 2005. את דמותה של דורותי מגלמת אשנטי. במיני סדרה "איש הפח" של ערוץ SyFy משנת 2007. את דמותה של דורותי מגלמת זואי דשנל. בסדרת הטלוויזיה "Dorothy and the Witches of Oz" משנת 2012. בסרט האנימציה "בחזרה לארץ עוץ" משנת 2013. בסדרה "הפיג'מות" שודר פרק ב-2013 בהשראת הקוסם מארץ עוץ ואת דמותה של דורותי גילמה דנה פרידר. בסדרה "שקשוקה" שודר פרק ב-2022 בהשראת הקוסם מארץ עוץ ואת דמותה של דורותי גילמה דני דרימר. מדיה וקבצים בנושא דורותי גייל בוויקישיתוף דורותי גייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הורסט שטומפף

גנרל הורסט שטומפף (בגרמנית: Horst Stumpff;‏ 20 בנובמבר 1887 – 25 בנובמבר 1958) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. שטומפף נולד ב-20 בנובמבר 1887 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה אחיו הבכור של גנרל הנס-יורגן שטומפף. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-54 (פומרניה ה-7 - פון דר גולץ), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן, ובמהלך המלחמה אף נפצע באחד הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר שטומפף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1929 הועלה שטומפף לדרגת מיור, ולאחר מכן מונה למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן. ב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת אוברסט, ב-15 באוקטובר 1935 מונה שטומפף למפקד רגימנט הרובאים ה-3, וב-1 בינואר 1937 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3. ב-1 בינואר 1938 מונה שטומפף למפקד חטיבת הפאנצר ה-3, וב-1 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. עם פרוץ המלחמה היה שטומפף מפקד חטיבת הפאנצר ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19, וב-17 באוקטובר 1939 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3. במהלך המערכה על צרפת לחם שטומפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת הארמייה השישית, וב-13 בנובמבר 1940 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-20. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטומפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ב-10 בספטמבר 1941 פרש שטומפף מתפקידו, וב-29 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1942 מונה למפקח אזור הגיוס בקניגסברג, ביולי 1944 מונה למפקח הכללי על יחידות המילואים של השריון, וב-9 בנובמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. לאחר המלחמה התגורר שטומפף בהמבורג עד למותו ב-25 בנובמבר 1958. הורסט שטומפף באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
לודוויג פון רדלמייר

גנרל לודוויג פון רדלמייר (בגרמנית: Ludwig von Radlmaier;‏ 27 באוקטובר 1887 – 18 באוקטובר 1943) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון רדלמייר נולד ב-27 באוקטובר 1887 בפרייזינג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לגנרל לודוויג פון רדלמייר, ולתרזה לבית זנגר. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-10 (מלך), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-30 בנובמבר הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-17 בינואר 1917 הועלה לדרגת האופטמן. ב-30 במאי 1917 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט, ב-14 בינואר 1918 מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים הבווארית ה-5, וב-12 ביוני מונה לקצין מטה בקורפוס הבווארי ה-3. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון רדלמייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-10 בינואר 1933 מונה למפקד הרגימנט הממונע ה-2, וב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-1. ב-6 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-6. עם פרוץ המלחמה היה פון רדלמייר מפקד חטיבת הפאנצר ה-6, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה הקלה ה-2 במסגרת הקורפוס ה-15, וב-5 בספטמבר 1939 נפצע במהלך הקרבות ופרש מתפקידו. לאחר החלמתו מונה פון רדלמייר ב-23 באוקטובר 1939 למפקד חטיבת הפאנצר ה-5, וב-11 בפברואר 1940 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4. במהלך המערכה על צרפת לחם פון רדלמייר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-16 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב ז'מבלו. ב-8 ביוני 1940 פרש פון רדלמייר מתפקידו, ויוהאן יואכים שטפר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, וב-1 ביולי 1940 מונה לתפקיד פיקודי במשרד החימוש. ב-18 באוקטובר 1943 מת פון רדלמייר בבית חולים בטגרנזי בעקבות מחלה. לודוויג פון רדלמייר באתר axishistory
תחום הערכה

האם התכוונתם ל... תחום הערכה (תורת החוגים) – טיפוס של תחום שלמות תחום הערכה (תורת המבחנים) – מכלול שאלות לבחינה והערכה
ברית הפלדה

ברית הפלדה הייתה הסכם בין איטליה הפשיסטית לגרמניה הנאצית שנחתם ב-22 במאי 1939. שרי החוץ של שתי המדינות, גליאצו צ'אנו מאיטליה ויואכים פון ריבנטרופ מגרמניה, השלימו את החוזה בשם מדינותיהם. ברית הפלדה הייתה ברית איטלו-גרמנית למקרה של איומים בינלאומיים, לסיוע מיידי ולתמיכה צבאית במקרה של מלחמה, ושיתוף פעולה בזמן מלחמה. בנוסף, לא תחתום אף מדינה על הסכם שלום ללא הסכמת האחרת. ההסכם שנחתם היה תקף לעשר שנים. ההסכם נחתם תחת ההנחה כי תפרוץ מלחמה בתוך שלוש שנים. אולם, כאשר החלה גרמניה את המערכה בספטמבר 1939, איטליה לא הייתה מוכנה עדיין למלחמה והתקשתה לעמוד בהתחייבויותיה, ולא נכנסה למערכה בעצמה עד יוני 1940, בניסיון הכושל לפלוש לדרום צרפת. מספר חברים בממשלה האיטלקית, כולל צ'אנו אשר חתם על המסמך, התנגדו לדבר ההסכם. הסכם אנטי-קומינטרן ההסכם התלת-צדדי טקסט ההסכם, באנגלית. ברית הפלדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוהאן יואכים שטפר

גנרל יוהאן יואכים שטפר (בגרמנית: Johann Joachim Stever;‏ 27 באוקטובר 1887 – 18 באוקטובר 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. שטפר נולד ב-27 באפריל 1889 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר שטפר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הועלה שטפר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה שטפר לראש מטה הקורפוס ה-15, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. עם פרוץ המלחמה היה שטפר ראש מטה הקורפוס ה-15, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-8 ביוני 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה שטפר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4 במקום לודוויג פון רדלמייר, ופיקד עליה במהלך מבצע מקרה אדום, כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בספטמבר 1940 פרש שטפר מתפקידו, וב-15 בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-336. במאי 1941 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-37 כחלק מהארמייה ה-15, וביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-32 (שאף הוא היה חלק מהארמייה ה-15). ב-25 ביוני 1942 מונה שטפר למפקד יחידת הפיקוח ה-399 שהייתה כפופה לקבוצת ארמיות מרכז, וב-10 בנובמבר 1943 פרש שטפר מתפקידו, והוצב בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-30 באפריל 1944 פרש שטפר מהצבא, ובתחילת מאי 1945 נעלמו עקבותיו, וכנראה שנרצח על ידי הכוחות הרוסיים. יוהאן יואכים שטפר באתר feldgrau יוהאן יואכים שטפר באתר muzeum-slask1939
ג'אבה קנקאווה

גַ'אבַּה קַנקַאווָה (בגאורגית: ჯაბა კანკავა; נולד ב-18 במרץ 1986) הוא כדורגלן גאורגי, המשחק בעמדת הקשר. קנקאווה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו טביליסי, ובשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת. קנקאווה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת מוקדמות גביע אופ"א נגד סלביה פראג ואף היה שותף להעפלה של המועדון לשלב הבתים של המפעל. בפברואר 2005 חתם באלניה ולדיקווקז מליגת העל הרוסית. בתום עונת 2005 ירד המועדון לליגה השנייה וקנקאווה חתם בארסנל קייב. ב-5 במרץ 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 0-0 נגד מטאליסט חרקוב. בדצמבר 2006 חתם בדנייפר דנייפרופטרובסק, ב-3 במרץ 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון. ב-2 במרץ 2011 הושאל לקריוובס במדיה שיחק כשנה וחצי ובינואר 2013 חזר לדניפרו. במהלך המשחק נגד דינמו קייב ב-30 במרץ 2014 התנגש שוער דניפרו דניס בויקו באולג גוסב שחקנה של דינמו וכתוצאה מכך, בלע גוסייב את לשונו. קנקאווה היה הראשון שהבחין בדבר והעניק טיפול ראשוני לגוסייב עד שהגיע הצוות הרפואי. ב-12 באפריל 2014 קיבל קנקאווה אות כבוד מראש שירותי החירום באוקראינה. קנקאווה היה שותף להישג השיא של המועדון באירופה כאשר הגיע עמו לגמר הליגה האירופית 2015, בו הפסידה דניפרו לסביליה. אחרי שהתחיל את העונה שלאחר מכן בדניפרו, באוגוסט 2015 חתם בסטאד ריימס על חוזה לשלוש שנים עם אופציה לשנה נוספת. בקיץ 2017 שוחרר מהקבוצה. את עונת 2017/2018 החל ללא קבוצה ובדצמבר 2018 חתם בטובול מליגת העל הקזחית והוא יצטרף אליה עם תחילת העונה בקזחסטן. ב-16 בינואר 2021 שב קנקאווה לצרפת וחתם בוואלנסיין. בקיץ 2021 חתם קנקאווה בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית. ב-8 בספטמבר 2004 ערך קנקאווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בניצחון 0–4 נגד אלבניה. ב-1 במרץ 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד מלטה. נכלל בסגל נבחרת גאורגיה לטורניר יורו 2024, אולם סירב לזימון והוחלף על-ידי גבריאל סיגואה. מדיה וקבצים בנושא ג'אבה קנקאווה בוויקישיתוף ג'אבה קנקאווה, באתר Transfermarkt ג'אבה קנקאווה, באתר Soccerway ג'אבה קנקאווה, באתר BDFutbol ג'אבה קנקאווה, באתר WorldFootball.net ג'אבה קנקאווה, באתר National Football Teams ג'אבה קנקאווה, באתר FootballDatabase.eu საქართველოს ნაკრების შემადგენლობა ევრო 2024-ის მოსამზადებელ ეტაპზე באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 22 במאי 2024 (בגאורגית) ცვლილება საქართველოს ნაკრების შემადგენლობაში באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 24 במאי 2024 (בגאורגית)
ברנט זרנוביצקי

ברנט לנרט זרנוביצקי (בשוודית: Bernt Lennart Zarnowiecki, נולד ב-26 במאי 1954), הוא שחיין שוודי-יהודי בעבר, בעל מדליית ארד מאליפות אירופה בשחייה (וינה 1974), אלוף ושיאן שוודיה שייצג את מדינתו באולימפיאדה (מינכן 1972) ובאליפות העולם (בלגרד 1973), אלוף ושיאן המכביה התשיעית (1973) בעל 5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 כסף. אחותו התאומה אניטה, אף היא אלופה ושיאנית שוודיה, שייצגה את מדינתה באולימפיאדת מינכן, באליפות העולם, אלופה ושיאנית המכביה, כוכבת המכביה התשיעית, בעלת 8 מדליות מהן 7 זהב ו-1 כסף, מספר מדליות הזהב הרב ביותר שזכה בו ספורטאי כלשהו במכביה אחת וביחד זכו בתשע מדליות זהב ובארבע מדליות כסף (13 מדליות בסך הכל). באולימפיאדת מינכן (1972) סיים זרנוביצקי במקום 34 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.34 דקות. בתחרויות השחייה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973 זכה זרנוביצקי ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי 4:20.9 דקות ובמשחה ל-1500 מטר בשיא מכביה חדש של 17:15.4 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.9 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.8 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.0 דקות. באליפות העולם שנערכה בבלגרד יוגוסלביה בספטמבר אותה שנה סיים זרנוביצקי במקום חמישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.58 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.58 דקות ובמקום 20 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.65 שניות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכה זרנוביצקי במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:43.10 דקות, אחרי גרמניה המערבית שקבעה שיא אירופה חדש של 7:39.70 דקות וברית המועצות (7:42.06 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:56.75 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.99 שניות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.53 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 53.54 שניות, ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.00 דקות. ברנט זרנוביצקי, באתר olympedia.org ברוך דגון, השלושה שהצטרפו לרשימת הזוכים בבריכה, דבר, 13 ביולי 1973 אלוף פולין לשעבר בג'ודו במשלחת השוודית למכביה, דבר, 21 ביוני 1977 שחייני ארצות הברית ומזרח גרמניה יסתערו על שיאי העולם, מעריב, 14 ביולי 1975 משה לרר, סוף סוף שיא ישראלי בבריכה, מעריב, 15 ביולי 1973 משה לרר, "תאומי הזהב" משוודיה, מעריב, 15 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), אניטה הקטנה - גדולה בבריכה, דבר, 11 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), יום של זהב לארצות הברית, דבר, 12 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), אתמול במכביה, דבר, 12 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), החמישית של אניטה והראשונה של ברנט, דבר, 13 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), אניטה לקראת הישג ללא תקדים: 8 מדליות זהב, דבר, 15 ביולי 1973 שמואל טל (עיתונאי), מדליית זהב ראשונה לישראל - "רק" כסף לאניטה, דבר, 16 ביולי 1973
טוקאנה

טוקאנה (ברומנית: Tocană) או טוקאניצה (ברומנית: Tocăniţă) היא צלי בשר מהמטבח הרומני, מורכב מירקות שונים וסוגים שונים של בשר, רצוי חתכים שומניים יותר של כבש או חזיר, אם כי ניתן להשתמש גם בעוף או בשר עגל - מתובל ברוטב הכולל ירקות, פלפלים, שום או תבלינים שונים. את המנה משלימות לרוב כופתאות, וניתן להכין אותה גם בגרסה נטולת בשר. הצלי מוגש בדרך כלל בליווי ממליגה (פולנטה). שם המנה נגזר מהפועל הרומני a toca שמשמעו לקצוץ או לטחון. צלי בקר עם ירקות ובצקניות או פולנטה - טוקנה, באתר rosmarin-kitchen Tocană (Tokana, Tocăniță), tasteatlas ערך זה הוא קצרמר בנושא רומניה ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.