laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כנס ג'רני

כנס ג'רני הוא כנס שנתי המיועד לתעשיית ההיי-טק הישראלית, מדעי החיים וקרנות הון סיכון ישראליות. הכנס מתקיים כל שנה מאז שנת 1996, לרוב בחודש ספטמבר. יוזמי הכנס הם פירמת רואי החשבון ארנסט אנד יאנג, קוסט פורר גבאי את קסירר, ובשיתוף העיתון גלובס. בכנס משתתפים מעל ל-2,000 איש כל שנה, ביניהם אנשי מפתח מקרנות הון סיכון ישראליות, יזמים בולטים בתעשיות ההיי-טק, מנהלים של חברות הזנק בתחומי הטכנולוגיה ומדעי החיים. אתר הכנס כנס ג'רני 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ברגאן

הבית והסטודיו של לואיס ברגאן (בספרדית: Casa-Taller de Luis Barragán), השוכן ברחוב גנרל פרנסיסקו רמירז ברובע טאקובאיה במקסיקו סיטי, היה בית המגורים של האדריכל לואיס ברגאן בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. כיום משמש הבית כמוזיאון, שבו ניתן לבקר רק בקבוצות מאורגנות. בשנת 2004 הוכרז המבנה כאתר מורשת עולמית. הנכס שעליו נבנה הבית נרכש, ככל הנראה, ב-1939, בתקופה שבה ברגאן החל לעסוק באדריכלות במקום בנדל"ן. כעבור ארבע שנים הוא החל להשתמש בבית גם למגוריו. ברגאן תכנן את הבית עבור משפחת אורטגה שהתגוררה בעיר, אך ב-1948 החליט להתגורר בו בעצמו, ואת יתרת השטח שרכש ב-1939 מכר למשפחה. על שטח זה הוקם בית אורטגה שתוכנן גם הוא על ידי ברגאן. התוכניות המקוריות של המבנה עברו מספר שינויים תוך כדי הבנייה, והקמת הבית הייתה סוג של מעבדה עבור ברגאן, שהתגורר במקום עד מותו ב-1988. הבית והסטודיו שוכנים במבנה שהוקם על שני מגרשים צמודים, ואשר תוכנן בהתאם לסגנון האדריכלי של בתי הפועלים, כפי שהיה נהוג במקסיקו סיטי באותה תקופה. לבית שלוש קומות ובצידו המערבי גן נוי. חזית הבית דומה לחזיתות הבתים האחרים בשכונה, וההבדל העיקרי בינה לבינם הוא ממדיה. סגנון הבנייה הצביע על כך שמדובר בבית מגורים של אדם ממעמד חברתי גבוה, אך מנגד חומרי הבנייה היו אופייניים לאנשים ממעמד נמוך יותר. החלונות בחזית הראשית עוצבו בסגנון מינימליסטי, וניתקו את הקשר בין המרחב הפרטי לבין המרחב עירוני. רוב שטח החזית עשוי מקיר בטון מטוייח. הכניסה אל הבית היא דרך שתי דלתות בחזיתו המזרחית הפונה אל הרחוב. כניסה אחת הובילה ישירות אל הסטודיו, בנוסף לגישה נוספת אליו מחדר המגורים. בין הסטודיו לגן הנוי נבנה פטיו עם מזרקה. בקדמת הסטודיו היו שני משרדים, ובקומה מעליו משרדים פרטיים נוספים. החזית המערבית של הבית, הגובלת בגן הנוי, שונה ביחס לבתים האחרים באזור, וההבדלים הם ביחסים בין הפתחים השונים המשובצים בה, אך גם בעיצוב שלה כחלק המקשר בין הבית לגן הנוי. בסמוך למוסך של הבית נקבעה כניסה משנית, המובילה אל חדר כניסה. מחדר הכניסה ניתן להגיע אל הפרוזדור, וממנו אל כל חדרי הקומה הראשונה. חדר המגורים והספרייה נמצאים מצפון לפרוזדור והלאה מהם הסטודיו. ממערב לפרוזדור נמצאים חדר אוכל גדול, חדר קטן שבו נערכו ארוחות הבוקר, ומטבח. היציאה אל הגן הייתה דרך המטבח או חדר המגורים, ומהסטודיו ניתן להגיע אל הגן דרך הפטיו. מאחורי המוסך ניצב מגדל קטן שבו גרם מדרגות לולייניות המוביל אל הקומות העליונות. גובה הקומות אינו אחיד, כך שגובהם של חדר המגורים והסטודיו כפול מזה של חדרים אחרים, והם תופסים גם את חלל הקומה השנייה. המדרגות הלולייניות מובילות אל חדר שינה וחדר אורחים בקומה השנייה. בקומה זו היה גם חדר השינה של ברגאן, ובצמוד לו חדר הלבשה. החדרים הנוספים בקומה זו הם שני המשרדים הקטנים שמעל לסטודיו וחלל ישיבה המכונה "טאפאנקו". הקומה השלישית של הבית שימשה למטרות תחזוקה, וכללה, בין היתר, שני חדרי שירות, חדר כביסה ומרפסת שירות. מאפייני הסגנון האדריכלי של ברגאן התבטאו בעיקר בחללים הפנימיים, אותם עיצב בצבעים לא הרמוניים. מאפיין נוסף של הבית הוא האור: ברגאן התנגד באופן ניכר לתאורה מהתקרה, ובמקרים שהבית לא מואר מבחוץ נעשה שימוש במנורות קטנות שהוצבו על השולחנות. התוכנית המקורית הייתה לבנות את הגן כמשטח דשא רחב, אך בסופו של דבר החליט ברגאן לעצב את הגן בסגנון יותר חופשי. הצבע העיקרי של הגן הוא ירוק, למעט מספר פרחי יסמין ונרקיס בצבע לבן או כתום. בהכרזה על הבית כאתר מורשת עולמית נאמר על הגן כי הוא "נווה מדבר באמצע המדבר האורבני של מקסיקו סיטי". מדיה וקבצים בנושא בית ברגאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית ברגאן
קינרה

קינרה (באנגלית: Kinara) היא פמוט אפרו-אמריקני בעל 7 קנים הדומה למנורת בית המקדש היהודית ומשמש לחגיגת הקוואנזה בארצות הברית. צורתו המפוצלת של פמוט הקינרה מסמלת את השורשים שיש לאפרו-אמריקנים ביבשת אפריקה ואמורה לחזק את הקשר שלהם למורשתם. במהלך שבעת ימי הקוואנזה מוצבים שבעה נרות בקינרה: שלושה ירוקים משמאל, אחד שחור באמצע ושלושה אדומים מימין (כצבעי הלאומיות האפריקאית והצבעים הסמליים של החג) ושבעת הנרות מסמלים את שבעת עקרונות הקוואנזה. אופן הדלקת הקינרה דומה לאופן הדלקת החנוכיה: הנר השחור מודלק ביום הראשון; ביום השני מודלק, יחד עם השחור, הנר האדום והמרוחק ביותר מהמרכז; ביום השלישי מוסיפים את הירוק המרוחק ביותר, וכך כל יום מדליקים נר נוסף ומתקרבים למרכז עד שביום השביעי מודלקים הנרות כולם. מדיה וקבצים בנושא קינרה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרילוגיית הננסים

טרילוגיית הננסים (אנגלית: The Nome Trilogy) היא טרילוגיית ספרים לילדים שנכתבה על ידי טרי פראצ'ט. על אף שהספר מכוון לקהל הצעיר הוא מציג סאטירה ביקורתית על התנהגות אנשים בוגרים. הסדרה תורגמה לעברית על ידי אבנר גפני והופצה בישראל על ידי הוצאת אופוס. הסדרה פורסמה במקור בשלושה כרכים: ננסי המשאית (Truckers) ננסי המכרות (Diggers) ננסי הכנפיים (Wings) הסדרה מספרת את סיפורם של ה"נומים", חייזרים קטנים דמויי אדם שנתקעו לפני שנים בכדור הארץ. הסיפור מתחיל בסיפורו של מאסקלין, נום שגר ליד כביש ראשי ועקב הרחבת הכביש מחליט להתגנב למשאית כדי לחפש מקום אחר לגור בו. המשאית מגיעה לחנות כלבו בשם "האחים ארנולד" שם חיה קהילת נומים המסרבת להכיר שיש עולם מחוץ לחנות ומתייחסים לבעל החנות כאל. כשמאסקלין מגיע לחנות ה"דבר", מכשיר אלקטרוני שהנומים לא ידעו מהו (מכיוון שהוא נדלק רק בקרבת חשמל) מדבר אליהם ומסביר להם כי הנומים חיו בכוכב אחר ואחת מהחלליות שלהם התרסקה על הכוכב ו"שחללית האם" כנראה עדיין מחכה לשובם ושהוא בעצם חלק מהחללית שהתרסקה. מאסקלין מגלה שהחנות מיועדת להריסה ומארגן תוכנית הצלה לכל תושבי החנות. מאסקלין מציע לגנוב אחת מהמשאיות. לבסוף הנומים מצליחים לגנוב משאית ולהסיע אותה. הספר מסתיים כשהם נתקעים ובורחים מהמשאית. הסיפור ממשיך מסוף הספר הקודם. הנומים ברחו מהמשאית וגילו שהגיעו למכרה נטוש. הנומים מארגנים את המכרה וחיים בו. הנומים מוצאים עיתון בו מסופר שריצ'רד, נכדו של ארנולד (בעל החנות מהספר הקודם) ימריא במעבורת חלל. אנאגלו, מאסקלין וגארדר מחליטים להגיע למעבורת עם ה"דבר" כדי שיוכל לתקשר עם "חללית האם" ומתחילים במסעם (סיפורם המלא מופיע בספר "ננסי הכנפיים"). הנומים שנותרו במכרה מגלים שבני האדם מעוניינים לפתוח את המכרה מחדש. שאר הספר מספר על ניסיונותיהם של הנומים למנוע מבני האדם לפתוח מחדש את המכרה. לבסוף כשהם מבינים שהמצב אבוד הם מנסים את עצת אחד הנומים, בשם דורכאס המיודד עם דחפור JCB המכונה בפיו ג'קוב. בדומה לספר הראשון הנומים מצליחים להסיע את הדחפור למרחק קצר בזמן שניידות משטרה רודפות אחריהם. הספר מסתיים כשהנומים נתקעים וחללית מגיעה מעליהם. בספר מתואר מסעם של אנאגלו, מאסקלין וגארדר בעקבות ריצ'רד, אסטרונאוט העומד להמריא במעבורת חלל. ה"דבר" הסביר לנומים שאם יעלה על המעבורת יוכל להזעיק את "ספינת האם". הסיפור מתחיל כשאנאגלו, מאסקלין וגארדר נמצאים בשדה התעופה שבו ריצ'רד ימריא לפלורידה. הנומים מצליחים להתגנב למטוס קונקורד ולהיכנס לתיק של ריצ'רד. בפלורידה הם פוגשים שבט של נומים המאמינים שהאל NASA ברא את העולם וכעת נשאר לו לברוא רק את העננים (ובכך מסבירים את פליטת העשן בשיגור המעבורות). לאנאגלו, מאסקלין וגארדר מצטרף פיון, בנה של מנהיגת השבט. ארבעתם עפים על גבי אווזים ומגיעים לבסיס השיגור שם ה"דבר" מעתיק את התוכנה שלו למחשב במעבורת. לאחר זמן מה מגיעה החללית המקורית של הנומים לכדור הארץ, ושלושתם עולים עליה וממריאים למכרה ומגיעים בדיוק כשהנומים נאלצים לצאת מג'קוב (הדחפור מהספר הקודם) ומצבם אבוד. הסיפור נגמר כשהנומים מחליטים לחיות בספינה כי היא מזכירה להם את החנות (-"כמו בחנות - החוץ נשאר בחוץ"). ננסי המכרות, הוצאת אופוס, מסת"ב 0-385-26980-3, דאנאקוד 348-234 ננסי הכנפיים, הוצאת אופוס, מסת"ב 0-385-40018-7, דאנאקוד 348-235
כנסיית האגיוס דמטריוס

כנסיית האגיוס דמטריוס (ביוונית: Άγιος Δημήτριος) בסלוניקי שביוון, היא כנסייה יוונית-אורתודוקסית מהתקופה הביזנטית, המוקדשת לקדוש דמטריוס מסלוניקי. הכנסייה נחשבת כמקום הקדוש ביותר לנצרות בעיר סלוניקי. הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1988, יחד עם מבנים עתיקים נוספים בעיר מהתקופה הנוצרית המוקדמת והביזנטית. כנסייה ראשונה נבנתה במאה ה-4 במקום שקודם שכן בו בית מרחץ רומי. כעבור כמאה שנים, הכנסייה הורחבה לבסיליקה, אך עלתה באש. נבנתה מחדש כבסיליקה גדולה יותר בין השנים 629–634, מבנה שהשתמר ברובו עד ימינו. באולם התפילה הקדשה מיוחדת לדמטריוס הקדוש - קיבוריום (ciborium) מבנה קטן בעל גג משושה, מצופה כסף ומכוסה משי, משמש כמעין קבר סמלי של הקדוש. שש רצועות של פסיפס מעטרות את הבסיליקה מהמאות השביעית או השמינית. החל משנת 1493 ועד 1912 שימש המקום כמסגד, ונותרו קטעי פסיפס גם מתקופה זו. בשנת 1917 פרצה שרפה בעיר סלוניקי, וגרמה להרס של התקרה ושל הקירות העליונים בכנסייה. שיפוץ המקום נערך בשנות ה-30 וה-40, ובמהלכו התגלו במרתף שרידים של בית המרחץ הרומאי - המקום שבו לפי האמונה הוחזק דמטריוס הקדוש בכלא ולאחר מכן הוצא להורג על ידי חיילים רומים. כן התגלתה באר מים, שלפי המסופר - לתוכה הושלכה גופתו. הממצאים הארכאולוגיים מצויים כיום במרתף הכנסייה ומשתמשים כקריפטה. מפת הכנסייה תמונת פסיפס של דמטריוס מסלוניקי עם ילדים הקריפטה במרתף הכנסייה מדיה וקבצים בנושא כנסיית האגיוס דמטריוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית האגיוס דמטריוס (ביוונית, באלבנית, בערבית, בארמנית, בבוסנית, בבולגרית, בסינית, בקרואטית, בצ'כית, בדנית, בהולנדית, באנגלית, באסטונית, בצרפתית, בגאורגית, בגרמנית, בעברית, בהונגרית, באיסלנדית, באירית, באיטלקית, ביפנית, בקוריאנית, בלטבית, בליטאית, בלוקסמבורגית, בנורווגית, בפרסית, בפולנית, בפורטוגזית, ברומנית, ברוסית, בסרבית, בסלובקית, בסלובנית, בספרדית, בשוודית, בטורקית ובאוקראינית) כנסיית האגיוס דמטריוס באתר משרד התרבות של יוון (באנגלית)
רמז לסקנדל

רמז לסקנדל (באנגלית: Notes on a Scandal) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת דרמה, בבימויו של ריצ'רד אייר. הסרט מבוסס על ספר באותו שם של הסופרת זואי הלר שיצא ב-2003. הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2006. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר ומתוכם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לג'ודי דנץ' ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לקייט בלאנשט. הסרט זכה בפרס טדי. ברברה קוורט (ג'ודי דנץ') היא מורה להיסטוריה בבית ספר בלונדון. היא רווקה זקנה וגלמודית שחייה לבד, ומילדותה היא כבר עוסקת בהוראה. כאשר מגיעה שיבא הרט (קייט בלאנשט), מורה חדשה, ברברה מתייחסת אליה בביקורתיות. אך כששיבא מנסה להתחבר אליה ומגלה לה שהיא מנהלת רומן עם תלמיד שלה, העניינים מתחילים להסתבך. ג'ודי דנץ' - ברברה קובט קייט בלאנשט - בתשיבא (שיבא או באש) הרט ביל ניי - ריצ'רד הרט אנדרו סימפסון - סטיבן קונולי טום ג'ורג'סון - טד מאוסון מייקל מלוני - סנדי פאבלם ג'ואנה סקאנלן - סו הודג' שון פארקס - ביל רומר אמה ויליאמס - לינדה פיל דייוויס - בריאן באנגס ג'ונו טמפל - פול הרט מקס לואיס - בן הרט אן-מארי דאף - אנאבל ג'וליה מקנזי - מרג'ורי "רמז לסקנדל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רמז לסקנדל", באתר נטפליקס "רמז לסקנדל", באתר AllMovie (באנגלית) "רמז לסקנדל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רמז לסקנדל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רמז לסקנדל", באתר Metacritic (באנגלית) "רמז לסקנדל", באתר אידיבי "רמז לסקנדל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד

אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד (באנגלית: Weymouth and Portland National Sailing Academy) היא מרכז שיט הממוקם באי פורטלנד, בדורסט שבדרום אנגליה בממלכה המאוחדת. מבנה מרכז השיט ממוקם ברציף אוספרי (Osprey Quay) שבקצה הצפוני של האי, בסמוך לנמל פורטלנד ולמפרץ ויימות'. בשנת 2005 נבחר המתחם לארח את תחרויות השיט של אולימפיאדת לונדון בשנת 2012. האקדמיה הוקמה כארגון ללא מטרת רווח בשנת 1999 ונפתחה רשמית ב-1 באפריל 2000. עד בניית המבנים הייעודיים עבורה, השתמשה האקדמיה במבנים של הצי המלכותי הבריטי. המתקנים הנוכחיים נפתחו ביוני 2005 בנוכחות אן, הנסיכה המלכותית. מתוך עלות הקמת המתקנים, 7.85 מיליון ליש"ט, הלוטו של הממלכה המאוחדת תרם כ-3 מיליון ליש"ט, והסוכנות לפיתוח דרום-מערב אנגליה תרמה 3.34 מיליון ליש"ט. מטרתה של האקדמיה היא לפתח את ספורט השיט באמצעות לימוד מקצועות השיט, מתן אפשרויות אימון לספורטאים וארגון תחרויות. אימוני ותחרויות השיט של האקדמיה נערכים באזור נמל פורטלנד ומפרץ ויימות'. המפרץ מוגן מגלי ים גבוהים בשל מיקומו של חוף צ'סיל - חוף עשוי חלוקי אבנים החוסם את הגלים. יחד עם זאת פוקדות את המפרץ רוחות דרך קבע מכיוונים שונים, דבר המאפשר את אימוני השיט. מתקני האקדמיה כוללים אולם ספורט, שבעה אולמות הרצאות שבהם קיבולת ל-260 משתתפים, אולם אירועים, חדרי משרדים ופגישות, קפיטריה ושתי מרפסות צפייה. כמו כן כוללים המתקנים חדרי אכסנת סירות, וכן מתקני הורדת סירות למים ומתקן המאפשר גישה לנכים לסירות. המבנה מספק 15%-20% מתצרוכת החשמל שלו באמצעות לוחות סולאריים המותקנים על גג המבנה. מתקני איסוף מי גשם מאפשרים את שטיפת הסירות במי גשם, לצורך חיסכון במים. האקדמיה אירחה מספר תחרויות בינלאומיות ובהן את תחרות J/24 בשנת 2005, התחרויות המוקדמות של אולימפיאדת אתונה בשנת 2004, את אליפות העולם של פדרציית השיט הבינלאומית בשנת 2006, וכן את אליפות השיט של המכללות והאוניברסיטאיות הבריטיות והתחרויות הלאומיות של איגוד היאכטות המלכותי. בשנת 2005 נבחרה האקדמיה לארח את תחרויות השיט במסגרת אולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012 והמשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו לאחר מכן. במסגרת ההכנה לאולימפיאדה נבנה משטח הורדה למים של סירות שאורכו 220 מטרים, וכן הורחבה המרינה והועמקה על מנת שתוכל להכיל 600 סירות. התחרויות האולימפיות נערכו בין 28 ביולי ו-11 באוגוסט 2012, והתחרויות הפאראלימפיות בין 31 באוגוסט ו-5 בספטמבר. מדיה וקבצים בנושא אקדמיית השיט הלאומית ויימות' ופורטלנד בוויקישיתוף האתר הרשמי של האקדמיה האתר הרשמי של האקדמיה כמארחת המשחקים האולימפיים
ברנטון ריקארד

ברנטון ריקארד (באנגלית: Brenton Rickard, נולד ב-19 באוקטובר 1983) הוא שחיין אוסטרלי. אלוף עולם בעל 6 מדליות עולמיות, מהן 2 זהב, שיאן עולם לשעבר במשחה ל-100 מטר חזה ובעל 3 מדליות אולימפיות (2 כסף ו-1 ארד). ריקארד נולד בבריזביין, קווינסלנד. במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה בשנת 2006 זכה ריקארד ב-4 מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:34.37 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה (2:12.24 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-50 מטר חזה (28.14 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה (1:01.17 דקות). [1] באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכה ריקארד ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.93 דקות, לפני יפן (3:35.16 דקות) ורוסיה (3:35.51 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.99 דקות, אחרי קוסוקה קיטאג'ימה מיפן (2:09.80 דקות) ולפני לוריס פאצ'י מאיטליה 2:11.03 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה 1:00.58 דקות, אחרי ברנדן הנסן מארצות הברית (59.80 שניות) וקיטאג'ימה (59.96 שניות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ריקארד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.88 דקות, אחרי קיטאג'ימה שקבע שיא אולימפי חדש (2:07.64 דקות) ולפני הוג דובוסק מצרפת (2:08.94 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.04 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:29.34 דקות) ולפני יפן (3:31.18 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-5 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.74 שניות, המנצח במשחה זה היה קיטאג'ימה שקבע שיא עולם חדש (58.91 שניות). בשלב חצי הגמר קבע ריקארד תוצאה של (59.65 שניות). באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכה ריקארד בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש בתוצאה של 58.58 שניות, שיפור לשיאו של קיטאג'ימה שניקבע בבייג'ינג (58.91 שניות), שני דובוסק (58.64 שניות) ושלישי קמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (58.95 שניות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:28.64 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:27.28 דקות וגרמניה (3:28.58 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.95 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.23 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה ריקארד במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.26 דקות, אחרי ארצות הברית (3:32.06 דקות) ולפני גרמניה (3:32.60 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.11 דקות, במקום 13 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.80 שניות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.51 דקות. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה ריקארד במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום השישי במשחה 100 מטר חזה בתוצאה 59.87 שניות. באותו הגמר שבר קמרון ואן דר בורג את שיאו העולמי ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.28 דקות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2013 סיים ריקארד במקום 17 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.52 דקות ובמקום 20 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.66 שניות. מדיה וקבצים בנושא ברנטון ריקארד בוויקישיתוף התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה ברנטון ריקארד, באתר olympedia.org ברנטון ריקארד, באתר Swimrankings
בנקס (אי)

האי בנקס (באנגלית: Banks Island) הוא אחד האיים הגדולים בארכיפלג הארקטי הקנדי והוא האי ה-24 בגודלו בעולם. האי ממוקם במחוז אינוביק (Inuvik Region) שבטריטוריות הצפון-מערביות, קנדה. האי מופרד מהאי הסמוך לו, אי ויקטוריה, על ידי מצר הנסיך מוויילס שנמצא ממזרח לאי, ומהיבשה על ידי מפרץ אמונדסון שנמצא מדרום לו. ים בופור משתרע ממערב לאי. מצפון מזרח מפריד מצר מקקלור את האי מאי הנסיך פטריק ומהאי מלוויל. שמו של האי ניתן לו ב-1820 על ידי סר ויליאם פרי לכבודו של ג'וזף בנקס. אולם בין השנים 1850-1854, כאשר נחקר האזור בידי רוברט מקקלור, הוא סומן על המפות כאי ברינג. יישוב הקבע היחיד על האי הוא סאקס הארבור (Sachs Harbour) הקרוי "איחואק" (Ikhuak) בלשון המקומיים ההאִינוּוִיאַלוּיִטים (תת קבוצה של האינואיטים). היישוב נמצא בחוף הדרום מערבי של האי ונכון לשנת 2006 התגוררו בו 122 תושבים. האי חשוף וללא עצים. הצמח הגבוה ביותר במקום הוא הערבה הארקטית, שלעיתים מגיעה לגובה של ברך אדם, אולם לרוב גובהה כ-10 סנטימטרים. שטחו של האי הוא 70,028 קמ"ר וככזה הוא האי ה-24 בגודלו בעולם והחמישי בגודלו מבין אייה של קנדה. שטח האי דומה לשטחה של גאורגיה. אורכו המרבי של האי הוא 380 ק"מ בקירוב. הנקודה בה מגיע האי לרוחבו המרבי נמצאת בקצה הצפוני שלו, מקום בו רוחבו הוא 290 ק"מ. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא רמת דורהם (Durham Heights) שגובהה 730 מטרים. האי הוא חלק מביומת הטונדרה והוא מתאפיין בחורפים קרים במיוחד. באי שוכנים כשני שלישים מאוכלוסיית אווזי השלג שבעולם, שמגיעים אליו מהיבשת דרך מפרץ אמונדסון. עונת הצייד שלהם נפתחת באביב באזור סאקס הרבור. אוכלוסיות נוספות של בעלי חיים החיות באי כוללות מינים של אייל הצפון (Barren-ground Caribou), דוב קוטב, כבש המושק, קיכלי אדום-חזה וסנונית. בשטח האי נמצא הפארק הלאומי אאולאביק (Aulavik National Park) המקיף שטח של 12,274 קמ"ר בשפלה הארקטית בקצה הצפוני של האי. בפארק נמצא הריכוז הגדול ביותר בעולם של כבשי מושק וכן של מין מסוים של אייל הצפון (Peary Caribou) הנמצא בסכנת הכחדה. נהר ת'ומסון חוצה את הפארק והוא הנהר הצפוני ביותר בצפון אמריקה שניתן לשוט בו. שכווי השלג ועורבים נחשבות לציפורים שנתיות בפארק אף על פי ש-43 מינים שלהם עושים שימוש עונתי באזור. מדיה וקבצים בנושא בנקס בוויקישיתוף בנקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [1]
מפרץ ויימות'

מפרץ ויימות' (באנגלית: Weymouth Bay) הוא מפרץ בחוף הדרומי של דורסט, באנגליה שבממלכה המאוחדת. המפרץ מוגן מגלי הים בשל מיקומו של חוף צ'סיל והאי פורטלנד. במפרץ מספר חופי רחצה, הידועים שבהם הוא חוף ויימות'. חופים מוגנים אלה מהווים אתר תיירות פופולרי. לאורף המפרץ ממוקמים אתרי הנופש ויימות', גרינהיל והכפרים לודמור ופרסטון. המפרץ מהווה חלק מחוף היורה - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, בשל חשיבותו הגאולוגית והתצורות הגאוגרפיות הייחודיות שבו. המפרץ מהווה אתר נופש וידוע בספורט המים המבוצע בו (בין היתר גלישת גלים וגלישת רוח, שנורקלינג וסקי מים). כמו כן המפרץ נחשב לאחד מאתרי השיט הטובים ביותר באירופה, ובשל כך נבחר המפרץ כמיקום בו נבנתה אקדמיית השייט הלאומית ויימות' ופורטלנד, וזו אירחה את תחרויות השיט במסגרת אולימפיאדת לונדון שנערכה בשנת 2012. היצירה מפרץ ויימות': מפרץ בווליז וגבעת ג'ורדן, שצוירה בין השנים 1816–1817 מעשה ידי אמן הנוף האנגלי ג'ון קונסטבל מוצגת כיום בגלריה הלאומית שבלונדון. מדיה וקבצים בנושא מפרץ ויימות' בוויקישיתוף
א-שרקיה

מְחוֹז אַ-שַּׁרְקִיַּה (בערבית: محافظة الشرقيّة) הוא מחוז בצפון מצרים. שטחו כ-4,180 קמ"ר, ובמפקד האוכלוסין של שנת 2006 נמצא כי במחוז 5,340,058 איש (כ-1278 איש לקמ"ר). הערים העיקריות במחוז הן בירת המחוז, זקאזיק, ובילביס. מדיה וקבצים בנושא א-שרקיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של א-שרקיה א-שרקיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניתאי

האם התכוונתם ל... נתאי הארבלי – תנא מתקופת הזוגות ניקו ניתאי – שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, במאי ומחזאי ישראלי דורית ניתאי – במאית ושחקנית ישראלית, בתו של ניקו ניתאי הר ניתאי – הר ליד הר ארבל ניתיאננדה – קדוש בוישנויזם, המכונה "ניתאי" בנימין נתניהו – ראש ממשלת ישראל
מבלט (צבא)

מִבְלָט הוא אזור בשדה קרב שבו קו החזית בולט ביחס לחזית. הכוח הצבאי הנמצא בתוך מבלט מוקף משלושה צדדים, כמו חצי אי המוקף בים, דבר המעמיד אותו במצב פגיע בשל האפשרות לכיתור ויצירת כיס. מבלט יכול להיווצר במכוון עקב תנועת מלקחיים או שלא במכוון עקב התקדמות לא אחידה של צבא במתקפה רחבה, בין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של האגפים, המציבה את הכוח היריב במבלט, ובין אם כתוצאה מהתקדמות יתרה של המרכז, המציבה את הכוח המתקדם במבלט. במלחמת חפירות מבלטים נוצרים על פי רוב כתוצאה מכישלון של מתקפה רחבה. ניתן להבחין במבלטים הנוצרים באופי כזה של לחימה באופן ברור לפי קווי השוחות. אמנם הסבירות של כיתור במלחמת חפירות כתוצאה מהיווצרות מבלט נמוכה בשל אופייה הסטטי של מלחמה כזו, אך המבלטים במלחמת חפירות חשופים לעיתים קרובות למלחמת התשה. מבלט מפורסם הוא המבלט שתפס חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם הראשונה באזור איפר לאחר קרב איפר הראשון. המבלט התקיים לאורך רוב תקופת המלחמה והיה לאחת הגזרות הקטלניות ביותר בחזית המערבית. מבלט מפורסם נוסף הוא מבלט קורסק, שבו תפס הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה שטח בעומק של 150 ק"מ באזור קורסק, מקום בו התרחש קרב קורסק, הנחשב לקרב השריון בשריון הגדול בהיסטוריה. מבלט מפורסם נוסף היה מבלט רז'ב. הוא היה מבלט גדול מזרחה בקו החזית הגרמני, שנוצר סביב הערים רז'ב, ויאזמה וגזצ'ק, כתוצאה ממתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה בחורף 1941/1942, במסגרת המערכה הצבאית בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. בסופו של דבר פונה המבלט ביוזמת הפיקוד הגרמני במרץ 1943, כדי לקצר את קו החזית ולשחרר כוחות לפעולה בחזיתות אחרות. כיתור ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רון ריפקין

רון ריפְקין (באנגלית: Ron Rifkin; נולד ב-31 באוקטובר 1939) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקני זוכה פרס טוני. ריפקין נולד בוויליאמסבורג כשאול (סוֹל) מ' ריפקין בניו יורק לזוג מהגרים מרים והרמן ריפקין, הבכור מבין שלושה ילדים. גדל כיהודי אורתודוקסי, למד במתיבתא תורה ודעת ובישיבת רבינו יצחק אלחנן ונותר דתי עד גיל 32. בשנת 1966, הוא נישא לאווה, מנהלת עסקי אופנה. הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה ב-1991, כששיחק במחזה "The Substance of Fire", שעל משחקו בו זכה במספר רב של פרסים יוקרתיים. ב-1998 זכה בפרס טוני בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בהפקה המחודשת בברודוויי של "קברט". שיחק במספר רב של מחזות של ארתור מילר, איוון טורגנייב, ניל סיימון ועוד. קריירת הטלוויזיה של ריפקין הייתה לא פחות טובה. הוא השתתף בשלוש סדרות בתפקידים ראשיים; "זהות בדויה" בתור ארווין סלואן, "אחים ואחיות" בתור סול הולדן ו"כל יום מחדש" (אנ') בתור ניק האנדריס. הוא שיחק גם בהרבה סרטים כמו: "כל הפחדים כולם", "אני לא רפפורט", "JFK תיק פתוח", "מג'סטיק" וכדומה. ב-2006 שיחק בסרט האימה "פעימה" על פי תסריט של וס קרייבן. בשנת 2016 שיחק בסרט "זכרונותיו של מתנקש בינלאומי" בכיכובו של קווין ג'יימס. בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד חוזר של ד"ר דין פאלטון בסדרת הדרמה הרפואית "ניו אמסטרדם" ברשת NBC. מדיה וקבצים בנושא רון ריפקין בוויקישיתוף רון ריפקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רון ריפקין, באתר AllMovie (באנגלית) רון ריפקין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רון ריפקין, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוורצקופף

שוורצקופף (בגרמנית: Schwarzkopf, "ראש שחור") הוא שמם של הרים אחדים בגרמניה ובאוסטריה וכן שם משפחה האם התכוונתם ל... אליזבת שוורצקופף – זמרת אופרה אוסטרית־בריטית ממוצא גרמני נורמן שוורצקופף – מצביא אמריקאי, מפקד כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ
שירה גרא

שירה גרא (נולדה ב-17 בנובמבר 1959) היא שדרנית רדיו, מגישה ומנחת טלוויזיה ישראלית. שירה גרא נולדה בשם שירה הררי, גדלה והתחנכה באשדוד. בנעוריה למדה ב"תיכון מקיף ג' אשדוד", שם החלה לשמש בקביעות כקריינית בטקסי בית הספר. החל מ-1978 שירתה בצבא ב"גלי צה"ל" ועד אמצע שנות ה-90' הגישה בתחנה הצבאית תוכניות רדיו. בין היתר השתתפה בתוכנית הרדיו הקומית של ארז טל, "מה יש", בתפקיד הילדה פזית. בראשית שנות ה-80 שימשה כמנחה בתוכנית "אות" ב"טלוויזיה החינוכית". באמצע שנות השמונים הייתה ממנחי השעשועון "אות ועוד" בטלוויזיה החינוכית. באמצע שנות ה-80 הנחתה תוכניות בערוץ הראשון של הטלוויזיה, כולל "משהו מהסרטים", פינות בתוכנית "שמיניות באוויר" עם דליק ווליניץ ובתוכנית "תוסס". בשנת 1987 הנחתה את חידון צה"ל ודיבבה בסדרה "קיד וידאו" את ניצנץ. בשנת 1989 הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון ביחד עם משה בקר, ובשנת 1991 הנחתה את התחרות בשנית, עם דני רופ. בשנת 1992 הנחתה את סדרת תוכניות הטבע "בריזה", ושימשה כמגישת התוכנית והייתה בין מגישי "בוקר טוב ישראל" (1993). בין השנים 1995 ל-2006 הייתה קולה של הילדה פזית בתוכנית פספוסים של יגאל שילון אשר שודרה בערוץ 2, ומ-2011, היא מנחה קבועה של התחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין בתל אביב. שירה גרא נשואה ליואב גרא, טכנאי קול, אותו הכירה בגלי צה"ל, ולהם חמישה ילדים. מדיה וקבצים בנושא שירה גרא בוויקישיתוף שירה גרא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אילנה באום, לא תסולא בפז(ית), מעריב, 30 בינואר 1986 קדם אירוויזיון 1989, ערוץ "כאן", ביוטיוב