laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חי או מת (ספר)

חי או מת (באנגלית: Dead Or Alive) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר, שהוא העשירי בסדרה אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA, הוא השני בסדרה (לאחר שן הנמר), אשר מתאר את פעילותו של בנו של ג'ק ראיין, ג'ק ראיין ג'וניור, במסגרת פעילותו במוסד מודיעין אמריקאי לא רשמי בשם "הקמפוס". הספר גם המשך ישיר לספר נוסף של קלנסי, קשת שש. במהלך עלילת הספר פועלים ראיין ג'וניור וחבריו לארגון, בניסיון לאתר את הטרוריסט המסוכן ביותר בעולם, "האמיר", ולסכל את מזימתו לבצע פיגוע טרוריסטי בקנה מידה חסר תקדים על אדמת ארצות הברית. עלילת הספר עוקבת אחר ג'ק ראיין האב, אשר כתוצאה מחוסר שביעות רצונו מפעולותיו של יורשו בתפקיד נשיא ארצות הברית, אד קילטי, מחליט לשוב ולהתמודד כנגדו בבחירות לנשיאות ארצות הברית. עלילת הספר נפתחת בתיאור פעולה צבאית של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, אשר נועדה ללכוד את האמיר, הטרוריסט שנחשב למסוכן ביותר בעולם. חרף מידע מודיעיני אשר הצביע על מיקומו באזור, היחידה מגלה שמדובר במידע שגוי, המצטרף לשורה של מקורות מודיעיניים שגויים באשר למקומו של האמיר. בשלב זה נכנס לתמונה ארגון ה"קמפוס", ארגון מודיעיני סודי אשר הוקם ביוזמתו של ג'ק ראיין האב מתקופת כהונתו כנשיא, ואשר בין חבריו נכללים בנו של ראיין, ג'ק ראיין ג'וניור, וכן ידידיו הוותיקים של ראיין וסוכני ה-CIA לשעבר, ג'ון קלארק ודומינגו שאבז, אשר גויסו לארגון לאחר פרישתם הכפויה משורות סוכנות הביון המרכזית ומ"קשת" בעקבות צמצום כוחות שקילטי הנהיג. אנשי ה"קמפוס" שמים לעצמם למטרה לגלות את מקום הימצאו של האמיר, בכל אמצעי שיידרש. בו בזמן, ג'ק ראיין האב, אשר כעת עוסק בכתיבת זיכרונותיו מתקופת נשיאותו, מגלה מורת רוח רבה מפעולותיו של יורשו בתפקיד, ויריבו הפוליטי הוותיק אדוארד קילטי. למורת רוח זו נוסף צערו הרב של ראיין על מותו של ידידו הטוב ביותר, רובי ג'קסון, אשר במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, כאשר הוביל בסקרים למול קילטי, נרצח על ידי גזען מדרום ארצות הברית, מה שהוביל למעשה לבחירתו של קילטי כ"מועמד פשרה", בהיעדר מתמודדים אחרים. תחושה זו, כמו גם תחושת חובתו של ראיין לארצו, מובילה אותו לבסוף להתגייס פעם נוספת למען טובת מולדתו, ולהתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית כנגד קילטי, הרץ לכהונה שנייה. בסופו של דבר, מתברר כי מזימתו של האמיר עשויה, אם לא תימנע, להביא לחורבנה המוחלט של ארצות הברית היבשתית. בשל אזלת ידו של ממשלו של הנשיא קילטי, העול מונח על כתפיהם של חברי ארגון הקמפוס. בשלב זה, ועל מנת למנוע את התרחשותו של האסון הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, נדרשים חברי הקמפוס לגייס את כל כוחם ותושייתם, ולפעול יחדיו על מנת לסכל את האיום. לשם כך עליהם ללכוד את האמיר, חי או מת. אתר האינטרנט הרשמי של חי או מת הספר "חי או מת", באתר "סימניה" דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית) חי או מת, באתר OCLC (באנגלית) מבוסס על דמותו של אוסאמה בן לאדן
The Pretty Reckless

The Pretty Reckless היא להקת רוק אלטרנטיבית מניו יורק, שנוסדה ב-2009 והתפרסמה בעיקר בעשור השני של המאה ה-21. הלהקה כוללת את טיילור מומסן, בן פיליפס, מארק דיימון וג'יימי פרקינס. השיר "Kill Me" של הלהקה היה מועמד לשיר השנה במגזין הרוק "Revolver". השיר שודר בסיום הפרק האחרון של העונה השישית בסדרה "אחת שיודעת", בה גילמה בעבר חברת הלהקה מומסן את דמותה של ג'ני האמפרי. הלהקה ערכה סיבוב הופעות בעולם מ-2010 ועד מרץ 2012 כדי לקדם את אלבום הבכורה שלה, "Light Me Up". לאחר סיום סיבוב ההופעות, יצאה הלהקה לסיבוב נוסף, בו תפקדה כהופעת חימום לאוונסנס וללהקת מרילין מנסון. נוכחיים: טיילור מומסן - סולנית וגיטרה. בן פיליפס - גיטרה, סולן משנה. מארק דיימון - גיטרה בס. ג'יימי פרקינס - כלי הקשה, מערכת תופים. לשעבר: ג'ון סקולו - גיטרה. מאט צ'יארלי - גיטרה בס. ניק קארבון - כלי הקשה, מערכת תופים. אנה מאונטיין - סולנית משנה. 2010: Light Me Up 2014: Going to Hell 2016: Who You Selling For 2021: Death by Rock and Roll 2010: The Pretty Reckless 2012: Hit Me Like a Man EP 2010–2012: Light Me Up Tour 2012: The Medicine Tour 2013–2015: Going to Hell Tour 2016–2017: Who You Selling For Tour מדיה וקבצים בנושא The Pretty Reckless בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של The Pretty Reckless (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של The Pretty Reckless אתר האינטרנט הרשמי של The Pretty Reckless The Pretty Reckless, ברשת החברתית פייסבוק The Pretty Reckless, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The Pretty Reckless, ברשת החברתית אינסטגרם The Pretty Reckless, ברשת החברתית טיקטוק The Pretty Reckless, סרטונים בערוץ היוטיוב The Pretty Reckless, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר ספוטיפיי The Pretty Reckless, באתר Last.fm (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר AllMusic (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר MusicBrainz (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר דיזר The Pretty Reckless, באתר Discogs (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר Songkick (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר Genius The Pretty Reckless, באתר SecondHandSongs The Pretty Reckless, באתר בילבורד (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר טיידל (באנגלית) The Pretty Reckless, באתר אמזון מיוזיק דף הלהקה בפייסבוק
אילן הרטוב

אילן הרטוב (14 באוקטובר 1927 - 16 בנובמבר 2013) היה דיפלומט וכלכלן ישראלי, ששימש כראש מועצת קריית שמונה. נולד בירושלים לאהרן ודורה בלוך, בתו של יוסף פיינברג, ממייסדי ראשון לציון. למד בגימנסיה העברית רחביה. שירת בפלמ"ח. בוגר לימודי כלכלה ומנהל עסקים. בתחילת שנות ה-50 היה סופרו הפרלמנטרי של העיתון "הדור". בצעירותו עברת את שמו ל"הרטוב", תרגום שם נעוריה של אמו "פיינברג". בשנת 1954 כיהן למשך שנה כראש המועצה של קריית שמונה. לאחר מכן החל לעבוד בשירות החוץ הישראלי. בשנת 1956 שימש הרטוב כמלווה של ליאון יוריס במהלך שהותו בישראל להכנת התחקיר לצורך כתיבת הספר "אקסודוס". ב-1965 מונה לנספח כלכלי במדגסקר ב-1967 מונה ליועץ כלכלי באתיופיה. בתחילת שנות ה-70 מונה כיועץ כלכלי של ראש עיריית ירושלים טדי קולק וכיהן כסמנכ"ל חברת קרתא. בשנת 1976 היה בין חטופי המטוס באנטבה, שבו טס עם אמו לחתונת אחיו, העיתונאי דניאל בלוך, בארצות הברית. הוא שימש כמתורגמן של אידי אמין מול החטופים הישראלים. אמו, דורה בלוך, אושפזה בבית חולים בקמפלה ושם נרצחה על ידי אנשיו של אידי אמין. ב-1978 מונה לנספח כלכלי לארצות מערב אפריקה בחוף השנהב. ב-1981 היה ראש מדור אינטרסים גאנה ובטוגו. ב-1986 ציר כלכלי באיטליה. ב-1990 מונה לנהל מחלקה כלכלית במשרד החוץ. בשנים 1991–1993 כיהן כשגריר ישראל בפיג'י. הרטוב כיהן כחוקר במכון טרומן בירושלים. היה נשוי למרים ואב לשתי בנות. בתו אילת, אשת רוני הרניק (בנם של מאיר ורעיה הרניק, ואח של גוני הרניק), נהרגה באסון ורסאי, בשנת 2001. דוד שליט, ‏השנים האבודות, באתר גלובס, 3 ביוני 2004 אילן הרטוב באתר משרד החוץ ‏
קליפת המוח הלימבית

קליפת המוח הלימבית (מכונה גם הקורטקס הלימבי או האונה הלימבית) היא אזור בקליפת המוח הממוקם מסביב לקצוות של החלק הפנימי של המיספרות המוח הגדול. קליפת המוח הלימבית היא אזור מוקדם יותר מבחינה התפתחותית ביחס לנאו-קורטקס Neocortex (הכולל את האונה המצחית, האונה הרקתית, האונה העורפית והאונה הקודקודית). קליפת המוח הלימבית ממוקמת מסביב לקצוות המרכזיים (medial edge) של ההמיספרות ומכאן שמו - משמעות המילה limbus היא "גבול". הקורטקס הלימבי הוא חלק מהמערכת הלימבית. גירוס הסינגולום (cingulate gyrus או cingulate cortex) הוא אזור חשוב של הקורטקס הלימבי. מדיה וקבצים בנושא קליפת המוח הלימבית בוויקישיתוף Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
גשר יוסף

גשר יוסף הוא גשר העובר מעל נהר הירדן באזור עמק החולה על כביש 9779, המחבר בין קריית שמונה וכביש 90 לשדה נחמיה, עמיר, להבות הבשן וכפר סאלד. בסוף שנות ה-20 הקימו הבריטים מעל הירדן גשר תלוי שנועד לשרת את האוכלוסייה באזור. מיקומו היה קרוב למקום בו היה ממוקם בעבר גשר טורקי שנהרס לחלוטין. הבריטים קראו לו גשר שייח' יוסוף על שמו של נכבד בדואי בשם זה הקבור באזור. בשנות ה-30 שימש את היישובים היהודים שהוקמו בעמק, ובשנת 1944 הפך לחלק מכביש 9779 שנסלל אז על ידי הבריטים. מיקומו של הגשר הוא מעט מדרום לנקודת החיבור של מקורות הירדן - נחל דן, נחל חרמון ונחל שניר. בשנת 1956 נהרס הגשר התלוי ובמקומו נבנה גשר חדש. הוא נקרא גשר יוסף על שמם של יוסף שלמינס ויוסף רוזנפלד, חברי קיבוץ עמיר, שנפלו בסביבה במלחמת העצמאות. הגשר צר יחסית ומאפשר מעבר של תנועה בכיוון אחד בלבד על גביו. בסמוך לגשר על הגדה המזרחית של הירדן עוברת טיילת עמי, טיילת המחברת בין הגשר וקיבוץ שדה נחמיה, לקיבוץ עמיר מדרום. מיכאל בן-דרור, גשר תלוי ואוטובוסים, באתר מושב שדה נחמיה על דעת המקום: הגשרים של בקעת החוּלה ונקמת היד השמאלית, יהודה זיו, אתר עונג שבת, מרץ 2015. תמונות מהגשר חנוכת גשר יוסף, 1956, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
בית כנסת עולי בורסה

בית כנסת עולי בורסה הוא בית כנסת השוכן ברחוב הנביאים בירושלים. בשנות השלושים של המאה העשרים החליטו יהודים מן העיר בורסה, טורקיה, לעזוב את קהילתם ולעלות ארצה. וכך הגיעו המשפחות הראשונות לעיר ירושלים. את בית הכנסת הקטן של יוצאי בורסה הקימו בשנת 1933 כמה משפחות ובהן: סבן, בן מלך ופלג'י. לא היה גוף רשמי כל שהוא שהיה מוכן לקחת על עצמו את קליטתם בארץ. החדר שהיה שייך לבניין שהיה בחזקת משפחת בנין, הושכר למתפללים בהשתדלות הרב יעקב מאיר, הראשון לציון של אותה תקופה, על מנת שישמש להם מקום מפגש ובית תפילה. ארון הקודש שנתרם היה לא אחר מאשר ארון הבגדים של גב' בנין, עדות למצבה החומרי של הקהילה. בשנות הארבעים, בעיצומו של המאבק בבריטים התגייסו צעירים מקרב המתפללים למחתרות האצ"ל והלח"י ובבית הכנסת הוקם סליק קטן לכלי נשק (בארון הקודש שהעניקה גב' בנין). כיום הסליק משמש כתחתית ל"כיסא אליהו" המוצג בבית הכנסת. בשנות השבעים החליט בנה של המנוחה, אברהם בנין לנסות לפתח את המתחם ולהרוס את המבנים שבו, מתפללי בית הכנסת התנגדו וטענו כי החדר בו שוכן בית הכנסת הובטח להם לצמיתות על ידי גב' בנין המנוחה. הדברים הגיעו לדיון משפטי, בהתערבותו של מר אברהם חסידוף, בנקאי, הבטיח אברהם בנין מקום חלופי לתפילת המתפללים, בינתיים הוא נפטר ותוכניות הפיתוח נגנזו. ובאשר לחפצים שבמקום: כמה מספרי התורה הקיימים בבית הכנסת הובאו הישר מבית כנסת "גירוש" בעיר בורסה ואחרים הובאו, בעקבות מלחמת העצמאות, מקבר רחל ובית כנסת איסטמבוליס של העיר העתיקה, על ידי משפחות סבן ובורלא. על הקיר בבית הכנסת מונצחים חמישה עשר מראשוני בית הכנסת שייסדו את המקום. מעל ארון הקודש כתובה הכתובת: "לקרב לבבות אחים, לתרום ולהתרים, לעזרת עולים נרדפים אשר לציון נכספים". המקום זכה לכמה חזנים מפורסמים ובהם מרדכי כלפון ומשה ויטאל. לאחר שבעבר פעל המקום בכל ימות השבוע הוא עבר לפעול רק בשבתות ובחגים, בין באיו רק מעטים מצאצאי העולים וכן תלמידי ישיבות המתגברים את המקום. התפילה בנוסח ספרדי ירושלמי עם מספר מנגינות בנוסח הטורקי המסורתי כגון "יגדל אלוהים חי" ו"אין כאלוהינו". כאמור בית הכנסת הוא חדר גדול השוכן בקומתו הראשונה של בניין הנושק לרחוב הנביאים. תקרתו גבוהה והחלונות שמצויים בגובה העין, צופים אל החצר. החדר עצמו מתחלק לעזרת נשים השוכנת מאחור ותופסת כרבע מן השטח. מקומות הישיבה הם כיסאות נפרדים עגולים מעץ.
בלאי (עיר)

בלאי (בצרפתית: Blaye) היא עיר בדרום-מערב צרפת במחוז ז'ירונד שבחבל אקיטן החדשה. בעיר ממוקמם על הגדה הימנית של שפך הז'ירונד. לעיר נודעה חשיבות רבה כאשר במאה השש-עשרה וובאן בנה את ההגנה על הנמל העיר בורדו במורד שפך נהר הז'ירונד בעיר בלאי. בסביבות העיר נבנו מצודה ושני מבצרים, מצודת בלאי על הגדה הימנית בעיר בלאי, פור פאטה במרכז שפך הז'ירונד על האי פאטה ופור מדוק על הגדה השמאלית. שלושת הביצורים האלה הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי כחלק מביצורי וובאן. בלאי ידועה גם בזכות 60 אלף דונם הכרמים הנמצאים באזורה. בעת מלחמת גאליה בנה יוליוס קיסר אופידום גאלי בסנטוניי שנקרא Blavia Santorum. מעריכים כי אופידום זה הוקם באזור בו נמצאת העיר בלאי שהוא שטח שולט על שפך נהר הז'ירונד. ב-625, נבנה ארמון ראשון באזור על ידי השושלת המרובינגית שהופכים את בלאי לעיר מלוכה. האדון ששולט על בלאי המפורסם ביותר היה רולאן, אחיינו של קרל הגדול, שנקבר בבזליסק סן-רומאן. ב-848 נבזזה העיר על ידי הויקינגים שהמשיכו לאחר מכן במעלה הגארון. בלאי הופכת לעיר חשובה במסע הצליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בגלל שבימי הביניים לא היו גשרים על הגארון והמעבר היחידי לבורדו ולגסקוניה הוא לעבור את הג'ירונד על גבי סירה. במהלך מלחמת מאה השנים בלאי שהייתה עיר מפתח בהגנה על אקיטן נכבשה מספר פעמים. ב-1452 העיר משוחררת סופית על ידי כוחות שהוביל מי שלימים יהיה לואי האחד עשר. הניצחון בבלאי פתח את מעבר הצבאות הצרפתיים לאקיטן שסייע לניצחון בקרב קאסטיליון (Castillon) שנה לאחר מכן, קרב שסיים את מלחמת מאה השנים בדרום צרפת. לאחר מכן, החלה תקופה ארוכה שבו שרר שקט בעיר שהופר במלחמות הדת בצרפת בקרב הימי על הז'ירונד ב-1593. בסוף המאה השבע עשרה בונה וובאן את מצודת בלאי כהגנה על בורדו. במהלך המהפכה הצרפתית והקיסרות הראשונה, בשבועות האחרונים של נפוליאון, קרב יחיד על מצודת בלאי בו הוכיחה את יעילותה. במאה התשע עשרה, נכנסה העיר לתקופת בנייה בהובלתו של ז'ורז'-אז'ן אוסמן. באותה תקופה נבנה הגשר הראשון מעל הגארון ובכך ירד מעמדה האזורי של בלאי. בבלאי נמל קטן בעיקר לייצוא תבואה ושטחים נרחבים ליד העיר לתעשיית היין. בנוסף, ליד העיר ישנה תחנת כוח גרעינית עם 4 כורים גרעיניים. לבלאי שלוש ערים תאומות: גרמניה זולפיך (אנ'), גרמניה ספרד טארגה (אנ'), ספרד רומניה מצין (אנ'), רומניה מדיה וקבצים בנושא בלאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלאי (בצרפתית) ביצורי וובאן באתר אונסק"ו Saintonge היה יחידה גאוגרפית שיושבה על ידי שבטים גאלים שנקראו סאנטון (Santons). המרחב כולל כיום את המחוזות השראנט, השראנט הימי וצפון הז'ירונד
בלאי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בלאי – שחיקה של חפץ כתוצאה משימוש בו. פחת – ירידה בערכו החשבונאי של חפץ. בלאי (עיר) – עיר בדרום מזרח צרפת. מסדר בלאי – נוהל בו כל פריט ציוד מקולקל שמציג חייל, מוחלף בפריט ציוד תקין. ראו גם: בליי
וילארד (להקה)

וִילארְד (באנגלית: Willard) הייתה להקת גראנג' אשר הוקמה ב-1989, והייתה ידועה בסצנת הגראנג' בשנות השמונים והתשעים. הלהקה הייתה שונאת-פרסום שניגנה מוזיקה שמזכירה את טאד ומלווינס והתפרקה לאחר אלבום אחד. החברים היו ג'וני קלינט הסולן, אוטיס פ. אוטיס, מארק ספיידרס, דארן פיטרס וסטיב וויד (שתופף גם בלהקת טאד). 1992: Steel Mill וילארד, באתר Last.fm (באנגלית) וילארד, באתר AllMusic (באנגלית) וילארד, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילארד, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) וילארד, באתר Discogs (באנגלית) וילארד, באתר Songkick (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת הבקעה

אנדרטת הבקעה היא אנדרטה שהוקמה לזכר הנופלים בבקעת הירדן על גבעה למרגלות הר הסרטבה, מעשה ידיו של הפסל יגאל תומרקין. אנדרטת הבקעה כוללת פסל מחלקי נשק שרותכו ויצרו ביחד צורה של תותח נ"מ המתנשא לגובה 21 מטר וקיר זיכרון. הפסל הוקם על ידי יגאל תומרקין. שמותיהם של 378 לוחמי חטיבת הבקעה ויחידות אחרות שנפלו בבקעת הירדן חקוקים על לוחות מתכת, שמדי פעם נגנבים. לצד האנדרטה הוצבו שלוש אבנים להנצחת חללי צה"ל ונפגעי פעולות איבה תושבי בקעת הירדן. האנדרטה נמצאת על גבעה בולטת ליד מפגש הבקעה ליד המושב פצאל. כביש סלול מוליך אליה מכביש 90 כ-200 מטר צפונית לצומת הבקעה. הדרך עוברת ליד חורשה וחניון ופונה לעבר הגבעה. משמאל - שדרה של שלטים המציגים את יישובי הבקעה ומימין - אמפיתיאטרון לכינוסים ואירועי תרבות על שם אל"ם אברהם אלרן (ממושי) שהיה ממפקדי חטיבת הבקעה ונפל בקרב במלחמת לבנון הראשונה. את הקמת האנדרטה יזם רחבעם זאבי, שהיה אלוף פיקוד המרכז בתקופת מלחמת ההתשה בבקעת הירדן וועד ציבורי בראשות יצחק נבון. האנדרטה נחנכה ב-28 בנובמבר 1972 בטקס ממלכתי בהשתתפות ראש הממשלה גולדה מאיר. על האנדרטה הונצחו שמות 189 חללי צה"ל שנפלו באזור הבקעה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. בשנת 1978 הוספו לאנדרטה עוד 87 שמות של נופלים, בהם חללי אסון הנ"ד. לקראת יום הזיכרון בשנת 1981 הוציא השירות הבולאי בול שמציג את האנדרטה. הבול שימש למשלוח איגרת הזיכרון של משרד הביטחון למשפחות הנופלים. בשנות ה-80 התקיימה "צעדת הבקעה" שנקודת הסיום שלה הייתה באנדרטת הבקעה. בשנים האחרונות מונצחים ברחבת האנדרטה גם לוחמים תושבי הבקעה שנפלו במקומות אחרים ובפעולות איבה. בדצמבר 2002 הונחה בצד האנדרטה לוחית זיכרון לרחבעם זאבי. לוחית זיכרון לרחבעם זאבי תיאטרון ע"ש אל"ם אברהם אלרן (ממושי) הנצחה לתושבי הבקעה שנפלו בפעולות איבה האנדרטה במבט מדרום מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הבקעה בוויקישיתוף אנדרטת הבקעה (כביש הבקעה, פצאל - משואה), באתר "יזכור" אנדרטת הבקעה, באתר "תיירות הבקעה" אנדרטת הבקעה באתר "נלך" שוב ושוב מחוללת אנדרטת הבקעה, באתר ערוץ 7, 25 בנובמבר 2012 זוכרים את ממושי, מעריב, 9 בינואר 1986 צבי אילן, אנדרטה מרכזית לחיילי צה"ל שנפלו בבקעת הירדן, דבר, 1 בספטמבר 1972 תומרקיו הקים אנדרטה לזכר חללי בקעת הירדן, דבר, 27 בנובמבר 1972 נחנכה האנדרטה ל־189 חללי קרבות בקעת־הירדן, דבר, 29 בנובמבר 1972 אנדרטת לוחמי בקעת הירדן, דבר, 24 באפריל 1981 270 אסירים וסוהרים מכלא צבאי, דבר, 7 בפברואר 1982
ביצורי וובאן

ביצורי וובאן (צרפתית Réseau des sites majeurs de Vauban) הם קבוצה של 12 ביצורים שנבנו על ידי סבסטיאן דה וובאן הארכיטקט הצבאי של לואי הארבעה עשר בגבולות צרפת. ב-2008 אתרים אלו הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. אראס (פה-דה-קאלה): מצודת אראס בזאנסון (דו): מצודת בזאנסון ופור גריפון בלאי-קוסק-פור-מדוק (ז'ירונד): מצודת בלאי וחומות העיר, פור פאטה, פור מדוק בריאנסון (האלפים העליונים): פור דה טט, פור דה רונדוייה, פור דה סלטס, גשר אספלד והעיר העתיקה קמאר-סור-מר (פיניסטר): טור וובאן לונגי (מרת ומוזל): העיר החדשה של לונגווי מון-דופן (האלפים העליונים): place forte מון-לואי (פירנה-אוריאנטל): מצודה וחומות העיר נף-בריזאש (או-רן): כל העיר סן-מרטין-דה-רה (השראנט הימי): חומות העיר ומצודה סנט ואס-לה-אוג/טטיאו (מאנש): מגדלי תצפית ווילפראנש-דה-קופלה (פירנה-אוריאנטל): פור ליבריה, חומות העיר ומערה בשם Cova Bastera הכנסייה במצודה אראס חומות מצודת בזאנסון הכניסה לפור פאטה מצודת בלאי מגדל לה-אוג מצודת מון-לואי גשר אספלד טור וובאן נף-בריזאש מדיה וקבצים בנושא ביצורי וובאן בוויקישיתוף
שדה פרודהו ביי

שדה פרודהו ביי (באנגלית: Prudhoe Bay Field) הוא שדה נפט יבשתי הממוקם במדרון הצפוני של אלסקה שבארצות הברית, 600 מייל (966 ק"מ) צפונית לאנקורג' ו-400 מייל (644 ק"מ) צפונית לפיירבנקס. התגלה בשנת 1968 והחל להניב נפט בשנת 1977 עם הפעלת צינור נפט חוצה-אלסקה (אנ'). נחשב לשדה סופר-ענק, לשדה הגדול בצפון אמריקה, ולשדה הנפט המפיק הגדול בארצות הברית. צינור נפט חוצה אלסקה. צינור נפט חוצה אלסקה – צילום תקריב. צינור נפט חוצה אלסקה ואייל הצפון מסוף ימי של קו צינור נפט חוצה אלסקה בוואלדז (אנ') מדיה וקבצים בנושא פרודהו ביי, אלסקה בוויקישיתוף BP, Fact Sheet: Prudhoe Bay, revised August 2006 Polar Petroleum Corp, Alaska: America's Last Energy Frontier, 2013 U.S. State of Alaska, Alaska Department of Revenue, Tax Division, Alaska Oil Production: Production History FY, 1959-2012, 15 December 2012 ארקו (Atlantic Richfield Company או בקיצור ARCO) היא חברת נפט אמריקנית שהפכה בשנת 2000 לחברת בת של חברת BP הבריטית וב-2013 נרכשה על ידי חברת טסורו (Tesoro) שבסיסה בסן אנטוניו, טקסס משלוחי הנפט דרך הצינור (בעיקר משדה פרודהו ביי) הגיעו לשיא של 2,032,928 חביות ביום ב-1988 אך מאז ירדו חדות, וב-2013 נאמד הספק (כושר) ההזרמה בצינור ב-514,994 חביות ביום בלבד. ברמה זו גדלים הקשיים התפעוליים, ראו: "Alaska's Oil Crossroads: Lucrative OCS Prize and TAPS Pipeline Fuse", Oil & Gas Journal, 4 November 2013, p. 56 Aurora, Borealis, Midnight Sun, Orion, Polaris, Milne Point, Sag River, Schrader Bluff, Ugnu Lisburne, Niakuk, Point McIntyre, Raven, West Beach, West Niakuk State of Alaska, Department of Revenue, Alaska Oil Production: Production History FY, 1959-2012, 15 December 2012 שנה פיסקלית - יולי-יוני שדה נפט סופר-ענק הוא שדה שסך המשאבים שניתן למצות (באנגלית: ultimately recoverable resources או URR) בו, קרי העתודות המוכחות + התפוקה המצטברת, עולים מעל ל-5 מיליארד חביות. סך המשאבים שניתן למצות בפרודהו ביי (קרי ה-URR) נאמדים בין 13 ל-15 מיליארדי חביות. ערך זה הוא קצרמר בנושא נפט וגז ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה רופינלה

וילה רופינלה (באיטלקית: Villa Rufinella או La Rufinella) היא וילה מפוארת השוכנת בנקודה הגבוהה ביותר בעיר פרסקטי שליד רומא. הווילה הייתה שייכת למספר דמויות חשובות בהיסטוריה. הווילה הוקמה ב-1578 על ידי אלסנדרו רופיני (Alessandro Ruffini), בישוף מלפי. ב-1773 עברה הוילה לרשות האפיפיור. ב-1804 מכר האפיפיור פיוס השביעי את הוילה ללוסיאן בונפרטה, אחיו הצעיר של נפוליאון, שגלה מצרפת עקב חילוקי דעות בינו ובין הקיסר. בונפרטה עסק בארכאולוגיה ובחפירותיו בסביבות הוילה גילה בין היתר פסל שלם של טיבריוס. כן חפר בעיר העתיקה טוסקולום, שאתרה נמצא בסמוך. ב-1820 עברה הוילה לרשותה של הנסיכה מריה אנה מסבויה, שהורישה אותה למריה כריסטינה, מלכת שתי הסיציליות, שחיה בה עד 1843. גם מריה כריסטינה ביצעה חפירות ארכאולוגיות באזור טוסקולום באמצעות משלחות בראשות לואיג'י ביונדי ולואיג'י קאנינה. ב-1848 עברה הוילה לרשות ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, שמכר אותה למשפחת לנסלוטי (Lancellotti). מאז שנת 1966 הוילה היא רכוש אגודה קתולית שהפכה אותה למלון ומרכז כנסים בשם וילה טוסקולנה (Villa Tuscolana; על שם העיר הרומית העתיקה הסמוכה טוסקולום). מדיה וקבצים בנושא וילה רופינלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה רופינלה
ריטה זוהר

ריטה זוהר (נולדה ב-16 בינואר 1944) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס אופיר על משחקה בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר". ריטה זוהר נולדה במחנה ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיר באלטה בברית המועצות. בשנות ה-50 עלתה לארץ יחד עם אימה וסבתה, אשר שוכנו יחד במחנה דוד. זוהר משחקת בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה מזה כ-55 שנה. התחילה לשחק מגיל ארבע, ובגיל 17 עברה לשחק בתיאטרון הקאמרי ובהצגות בשפת היידיש. בשלב מסוים עברה להתגורר בארצות הברית, שם למדה אצל לי סטרסברג. בשנת 1984 שיחקה בסרט "אמדאוס" את גברת שלומברג. לאחר עשור שבו לא שיחקה ולא הופיעה בישראל, ליהק אותה הבמאי אברהם הפנר לתפקיד לורה אדלר בסרטו "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), היא מזוהה עם התפקיד עד היום וזכתה עליו בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר". שמונה עשרה שנים מאוחר יותר, שיחקה את התפקיד הראשי בסרטו של חורחה גורביץ' "בדרך אל החתולים" (2011) המבוסס על רומן מאת יהושע קנז. על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2009) והייתה מועמדת לפרס אופיר. זוהר מתגוררת כיום בלוס אנג'לס. התחתנה בשנת 1968, היא ובעלה הורים לשלושה. מדיה וקבצים בנושא ריטה זוהר בוויקישיתוף ריטה זוהר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריטה זוהר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי The Holocaust History Project ריקי רט, ‏"הבמה היא הבית שלי", בעיתון מקור ראשון, 24 בנובמבר 2021 שלדון טייטלבוים, THE BIZ, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 ביוני 2001 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיי סיסטר'ס מאשין

מיי סיסטר'ס מאשין (במקור: My Sister's Machine) הייתה להקת גראנג' מסיאטל שבוושינגטון, שפעלה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הלהקה הוחתמה על ידי קולומביה רקורדס עוד בטרם הוציאה אלבום. מכירות אלבומה הראשון, "Diva", שיצא בשנת 1992, היו נמוכות מהצפוי והלהקה עברה ללייבל אחר. תחת הלייבל החדש הוציאה בשנת 1993 את האלבום "Wallflower", שכשל אף יותר מקודמו. הלהקה, שלא התאוששה מכשלונה, התפרקה בשנת 1994. ב-2010 התאחדה הלהקה לכבוד ערב הופעה לזכרו של ליין סטאלי שהיה חברו ללהקה של פולוק בהרכב המוקדם של אליס אין צ'יינס. לאחר מכן המשיכה הלהקה לנגן במספר הופעות במשך שנה נוספת. ניק פולוק - סולן אוואן רייט - גיטריסט כריס איבנוביץ' - באסיסט כריס גהד - תופים 1992 - Diva 1993 - Wallflower "I'm Sorry" "I Hate You" "Enemy" מיי סיסטר'ס מאשין, ברשת החברתית פייסבוק מיי סיסטר'ס מאשין, באתר AllMusic (באנגלית) מיי סיסטר'ס מאשין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיי סיסטר'ס מאשין, באתר Discogs (באנגלית) מיי סיסטר'ס מאשין, באתר Songkick (באנגלית)
לין ברק

לין אדית בֶּרק-מק'קונוויל (באנגלית: Lynn Edythe Burke-McConville; נולדה ב-22 במרץ 1943) היא שחיינית עבר אמריקאית, היא אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות זהב ושיאנית עולם במשחים ל-100 מטר גב, ל-200 מטר גב ולמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. ברק נולדה וגדלה בניו יורק. היא התאמנה במועדון השחייה של סנטה קלרה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, מועדון שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו כריס וון סלטצה, דונה דה וארונה, קלאודיה קולב, דיק רות', דון שולנדר, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו. בתחרות שחייה שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-15 ביולי 1960 קבעה ברק במשחה ל-200 מטר גב, שיא עולם חדש של 2:33.5 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן החודשיים וחצי של סטוקו טאנאקה מיפן (2:34.8 דקות). שיאה זה החזיק מעמד שבוע וחצי ונשבר על ידי טאנאקה (2:33.3 דקות). יומיים לאחר מכן, ב-17 ביולי, היא קבעה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:10.1 דקות, שיפור לשיא העולם הטרי בן השבוע של ריה ון ולסן מהולנד (1:10.9 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדטרויט, שבמישיגן ב-5 באוגוסט היא שיפרה פעמיים את שיאה העולמי, במשחה ל-100 מטר גב והעמידה אותו לבסוף על תוצאה של 1:09.2 דקות. באולימפיאדת רומא (1960) זכתה ברק בשתי מדליות זהב. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:09.3 דקות, לפני נטלי סטיוורד מבריטניה (1:10.8 דקות) וסטוקו טאנאקה (1:11.4 דקות). כבר בשלב המוקדמות, היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:09.4 דקות. מדליית זהב נוספת, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם, פטי קמפנר, קרולין שולר וחברתה למועדון השחייה כריס וון סלטצה, בשיא עולם חדש של 4:41.1 דקות, לפני אוסטרליה (4:45.9 דקות) וגרמניה (4:47.6 דקות). כשחיינית ראשונה במשחה השליחות, במשחה הגב, היא קבעה שיא עולם חדש של 1:09.0 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-3 שנים ונשבר על ידי חברתה למועדון השחייה, דונה דה וארונה (1:08.9 דקות). לאחר המשחקים האולימפיים, עבדה ברק כדוגמנית מצליחה בניו יורק, כאשת עסקים, כסופרת ולאחר שהתחתנה גידלה 3 ילדים. במהלך הקריירה שלה זכתה ברק ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה, 4 מהם אישיים. במהלך הקריירה שלה קבעה ברק 6 שיאי עולם חדשים, 4 במשחה ל-100 מטר גב, 1 במשחה ל-200 מטר גב ו-1 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. בשנת 1978 זכתה ברק להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב מדיה וקבצים בנושא לין ברק בוויקישיתוף לין ברק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לין ברק, באתר olympedia.org לין ברק באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית) קטגורה: שחייניות גב אמריקאיות