laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אססופט פלוישט

אססופט פלוישט (ברומנית: CSU Asesoft Ploiesti) הייתה קבוצת כדורסל רומנית מהעיר פלוישט, שהתמודדה בליגת העל הרומנית וביורוקאפ. המועדון הוקם בשנת 1998. בסיום עונת 2001/02 כבר העפילה הקבוצה לליגה הבכירה ברומניה וסיימה במקום הרביעי. הקבוצה סיימה בכל עונה בצמרת הליגה הרומנית. מעונת 2003/04, עד עונת 2009/10, זכתה הקבוצה 6 פעמים ברציפות בדאבל (אליפות+גביע). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות התשיעית לאחר ניצחון 2-4 בסדרת הגמר מול קבוצת מורש באסקט. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת מוניציפל אוראדיה. הקבוצה השתתפה באופן קבוע במפעלים האירופאים של היורוקאפ או היורוצ'לנג'. בעונת 2004/05 זכתה הקבוצה בגביע היורוקאפ צ'לנג' לאחר ניצחון בגמר מול לוקומוטיב קובאן 74-75. הליגה הרומנית: אליפות (11): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015 הגביע הרומני: זכייה (6): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 חצי גמר: 2013 הסופרקאפ הרומני: זכייה: 2014 יורוקאפ צ'לנג': זכייה (1): 2005 מדיה וקבצים בנושא אססופט פלוישט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אססופט פלוישט ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנים חדשות באו לכאן

פנים חדשות באו לכאן הוא כלל הלכתי הקובע כי דבר שנאסר, והתבטל ממצבו הראשון לרגע מסוים, אם חזר למצבו הראשון לא חוזר האיסור הראשון לחול כבתחילה, מכיוון ש"פנים חדשות באו לכאן" ואין זה נחשב כאותו חפץ. הכלל תקף דווקא אם האיסור תלוי בחפץ עצמו, וכך למשל אם אסר אדם את הנאתו מבית מסוים ונפל הבית מותר לו ליהנות מהבית אם חזר ונבנה, אך אם נדר את הנאתו בלשון "ביתך אסור עלי" אסור לו ליהנות מהדירה בבית גם אם נפל וחזר ונבנה או אם מכרו וחזר וקנאו. הכלל תקף גם בהלכות ערובין, בדין קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה שהוא איסור שגזרו חז"ל על דירה שמחיצותיה לא הוקפו לשם דירה, שאסור לטלטל שם, אך אם מילא את הבית בעפר, בטלו המחיצות שהרי אין הן משמשות עוד למחיצות, ולכן אם חזר ופינה את העפר נחשבות המחיצות כמחיצות שהוקפו לשם דירה בבית שדרו בו ואחר כך בנו בו מחיצות והבית מותר. המקור הראשוני לכלל הוא בברייתא אודות דיני טומאה וטהרה. בברייתא זה נפסק, כי הדין "פנים חדשות באו לכאן" קיים גם בחפץ שהשתנה בהדרגתיות, כך למשל סנדל שנקרעה אחת מסוליותיו, וחזר ותפרה, ולאחר מכן נקרעה הסולייה השנייה ותפרה, הסנדל טהור, כי "פנים חדשות באו לכאן". בדור האמוראים דנו בהלכה זו, ואמר רבי יוחנן לחזקיה כי ניתן להסמיך להלכה זו שאלה אחרת בהלכות ערובין העוסקת באדם שפרץ חלק ממחיצת הקרפף וחזר וגדרה, פרץ חלק אחר וחזר וגדרו, עד שפרץ את כל המחיצה. כאשר שמע זאת חזקיה הוא התבטא על רבי יוחנן בהתפעלות "אין זה בן אדם, אלא מלאך!". נחלקו הראשונים בדין משקה שנטמא, קרש ונחשב לאוכל, וחזר להיות משקה, לפי הר"ש הוא טמא עדיין בטומאת שני לטומאה, ולפי הרמב"ם הוא טהור לגמרי, מכיוון שאין קשר בין משקה זה למשקה לפני הקרישה, ו"פנים חדשות באו לכאן". ר"ן בפרק השותפין במסכת נדרים ריב"ש סימן שנ"ו בשם הירושלמי ריב"ש סימן שנ"ו. הרב בעל המפה שפסק בסי' שנ"ח משם הר"ב תרומת הדשן, וכן נפסק להלכה בשולחן ערוך הרב. מרכבת המשנה, הלכות טומאת אוכלין פרק א, הלכה יט
חיות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בעלי חיים מיתרניים או חולייתנים – לפעמים השם "חיות" מתייחס רק לקבוצות אלו חיות (קומיקס) – קבוצה של גיבורי על ישראליים מבית DC קומיקס חיות הקודש – סוג של מלאכים הנושאים את כסא הכבוד על פי המתואר בספר יחזקאל אישים ששמם חיות: אוסקר חאייס – שחמטאי יהודי אוסטרי-אמריקאי אסתר חיות – שופטת ישראלית, נשיאת בית המשפט העליון יצחק חיות – רב בבוהמיה ומוראביה, מראשוני האחרונים, כיהן בין היתר כרבה של פראג יצחק חיות (השני) – רבה של סקוליה, נינו של רבי יצחק חיות (הראשון) מנחם מאניש חיות – רבה של וילנה, בנו של רבי יצחק (הראשון) עקיבא גוברין (גלובמן-חיות) – פעיל ציוני, חבר הכנסת ושר צבי הירש חיות (מהר"ץ חיות) – רב בגליציה ובעל הגהות על התלמוד (סבו של צבי פרץ חיות) צבי פרץ חיות – רב, היסטוריון, איש חינוך וחוקר התנ"ך (נכדו של מהר"ץ חיות) שאול חיות – ארכיונאי, ספרן וביבליוגרף יהודי אוסטרי חיה
מורש באסקט

מורש באסקט (ברומנית: Baschet Club Mureș) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר טרגו מורש. המתמודדת בליגת העל הרומנית וביורוצ'לנג'. מועדון הכדורסל של טרגו מורש הוקם בשנת 1997, ובעונת הכדורסל לשנת 2005/06 החל לשחק בליגה הבכירה ברומניה. המועדון ידוע כבעל תקציב נמוך יחסית משאר מועדוני הצמרת, ובשל כך משקיע המועדון במחלקות הנוער כדי לקדם שחקני בית ולצמצם עלויות. בעונת הכדורסל לשנת 2010/11, הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הרומני, כמו כן השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית, אך לא צלחה את שלב הבתים. בעונת הכדורסל לשנת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לסדרת הגמר על אליפות רומניה בכדורסל, אך הפסידה לקבוצת אססופט פלוישט 4-2. בעונת הכדורסל לשנת 2013/14 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג' אך לא צלחה את שלב הבתים. הליגה הרומנית: מקום שני: 2013 חצי גמר: 2014 הגביע הרומני: חצי גמר: 2011 המועדון ידוע בקהל האוהדים המסור שלו שממלא את האולם בכל משחק בית. חוג האוהדים מעדכן בהתנדבות את אתר האינטרנט וגורם לא פעם ללחץ על הקבוצה שאף גרם בעבר לפיטורי מאמנים [דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא מורש באסקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מורש באסקט ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לבסקי סופיה (כדורסל)

לבסקי סופיה (בולגרית: БК "Левски София), היא קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר סופיה, המשחקת בליגת העל הבולגרית ובליגה הבלקנית. הקבוצה נוסדה בשנת 1923, וזכתה 19 פעמים באליפות בולגריה. 17 פעמים זכתה בגביע הבולגרי. בין ההשתתפות הבינלאומית של הקבוצה: סופרוליג בשנת 1984, יורוקאפ בשנת 1978 ו-1979. בעונת 2009/10, זכתה הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת לובצ'ן צטיניה. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לגמר הליגה הבלקנית והפסידה לקבוצת הפועל גלבוע גליל. בעונת 2012/13 שוב הגיעה הקבוצה לגמר הליגה הבלקנית והפסידה לגלבוע גליל. בעונת 2013/14 זכתה שוב באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 69–75 מול גלבוע גליל, באליפות בולגריה ובגביע הבולגרי. בעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית. הליגה הבולגרית: אליפות (20): 1942, 1945, 1946, 1947, 1954, 1956, 1960, 1962, 1978, 1979, 1981, 1982, 1986, 1993, 1994, 2000, 2001, 2014, 2018, 2021 מקום שני: 1943, 1958, 1969, 1970, 1971, 1974, 1975, 1977, 1980, 1983, 1984, 1985, 1987, 1988, 1992, 1999, 2003, 2010, 2011, 2012, 2013 הגביע הבולגרי: זכייה (17): 1951, 1967, 1968, 1969, 1971, 1972, 1976, 1979, 1982, 1983, 1993, 2001, 2009, 2010, 2014, 2019, 2020 גמר: 2000, 2002, 2007, 2011, 2012, 2013 הליגה הבלקנית: אליפות (3): 2010, 2014, 2018 גמר: 2012, 2013 מדיה וקבצים בנושא לבסקי סופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לבסקי סופיה
אביבה מולר-לנצט

אביבה מוּלֶר-לַנצֶט (Muller-Lancet; ‏1921 - 30 בדצמבר 2015) הייתה חוקרת עדות ישראל, המייסדת והאוצרת של המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ישראל. כלת פרס ירושלים לטיפוח מורשת עדות ישראל. נולדה בטרנסילבניה ליוסף ויהודית לנצט. אחיה היה משה לנצט. בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהייתה בין משפחות החלוצים שייסדו את העיר הרצליה. בשנות ה-40 למדה סוציולוגיה וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן נסעה ללמוד תולדות האמנות בפריז. בסוף שנות ה-50 שבה לישראל. היא הוזמנה על ידי ראש עיריית חיפה אבא חושי ופרופ' דב נוי לשמש כאוצרת במוזיאון לאתנולוגיה ולפולקלור שהוקם בחיפה. היא סירבה לקבל את התפקיד, ועבדה במוזיאון באיסוף חפצי נוי ולבוש. היא החלה להתעניין ביהודי תימן וחקרה את לבושיהם וחפציהם. לשם כך הסתובבה במשך תקופה ארוכה ביישובי עולי תימן שסביב העיר רחובות, שם שהתה בבית אחיה פרופ' משה לנצט. בשנת 1963 שהתה בשנת השתלמות באתנולוגיה בפריז. בשנת 1964 הוזמנה על ידי מוזיאון בצלאל לטפל באוספי החפצים האתנוגרפיים מתימן וממרוקו לקראת העברתם למוזיאון ישראל. עם פתיחת מוזיאון ישראל בירושלים, בשנת 1965, ייסדה מולר-לנצט את המחלקה לאתנוגרפיה יהודית במוזיאון ושימשה האוצרת של המחלקה שנים רבות, עד לפרישתה לגמלאות בשנת 1984. במשך השנים חקרה את לבושי העדות, אספה ושימרה פריטי לבוש ונוי רבים, אותם השיגה ברחבי העולם. היא התמקדה במחקר ארבע עדות: תימן, מרוקו, עיראק ובוכרה. בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת יד בן צבי ספרה של מולר-לנצט "כסות ומסר - לבושם של יהודים בארצות האסלאם" במהדורה אלבומית, ובו אוסף מאמרים אתנולוגיים פרי מחקריה, מלווים בתמונות רבות של פריטי לבוש ונוי של העדות השונות. מולר-לנצט נפטרה ב-30 בדצמבר 2015, בגיל 94. אביבה מולר-לנצט (1921-2015), דף שער בספרייה הלאומית שלמה דשן, "כסות ומסר, לבושם של יהודים בארצות האיסלאם" מאת אביבה מולר-לנצט | צד התפר, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010
מזון בע"מ

מזון בע"מ (אנגלית: .Food, Inc) הוא סרט תעודי, בבימויו של זוכה פרס אמי רוברט קנר, שיצא לאקרנים בשנת 2008. התסריט מבוסס על מידע של ארגונים חוץ ממשלתיים וחקלאים אורגניים המתנגדים לתהליכי התיעוש וההנדסה הגנטית הקיצוניים בתעשיית המזון. הסרט בוחן את החקלאות ותעשיית המזון האמריקנית, וטוען שהתיעוש החקלאי פוגע בטבע ובסביבה, מייצר מזון המזיק לבריאות, ומנצל את הבהמות כמו את העובדים בתנאי מחיה קשים. בחלקו הראשון הסרט בוחן את תעשיית הבשר האמריקנית (בשר עופות, בקר וחזירים), ומאשים אותה בהיותה חסרת רחמים, עם היותה לא מקיימת לא מבחינה כלכלית, ולא מבחינה סביבנית. בחלק השני הסרט עובר לבחינת החקלאות האינטסיבית של גידולי שדה - זרעים וירקות, ובעיקר של התירס המגיע לכל המזון. הסרט מדגיש את השפעתה העצומה של תעשיית התירס האמריקני על המזון העולמי, בהגיעו כחלק ניכר מכל מזון תעשייתי אחר הנמכר בעולם. על פי חלק זה של הסרט, החקלאות האינטנסיבית היא מקור החולי של הדור, וגם היא, כמו תעשיית הבקר, מוצגת כלא מקיימת - לא כלכלית ולא מבחינת הסביבה. בחלק זה מוצגת חוות פוליפייס ('רב אנפין') של יואל סלטין, כניגוד לחקלאות האינטנסיבית. בחווה זו מגדלים את הבקר והעופות ברעיה בשדות, תוך ניצולם לעבודת החרישה, ובתוך מעגל חיים קרוב יותר לטבע, תוך נתינת מרחב מחיה לבהמות ולעובדים. בסרט, סלטין טוען שבחוות מסוג זה ניתן היה להאכיל את כל אוכלוסיית ארצות הברית והעולם, כאשר התקנות והחוקים הרבים לטובת תאגידי המזון הגדולים הם שמונעים את התפתחותן. בחלק השלישי והאחרון של הסרט מוצגות רווחיות תאגידי המזון - החברות הגדולות בתעשיית המזון, מספרן המצומצם והשפעתן העצומה על החקיקה בארצות הברית, על מניעת האכיפה, ועל ארגוני הבריאות - המתכופפים בפניהן. הסרט זכה (במשותף עם סרט אחר) במקום הרביעי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסיאטל בשנת 2009. באותה שנה, הסרט היה מועמד לפרס 'הסרט התיעודי הטוב ביותר' בתחרות פרסי האוסקר ה-82 בארצות הברית, אך הפסיד לסרט 'המפרץ' הדן בתרבות הרג דולפינים בידי דייגים יפנים. את הסרט הפיקו במשך 3 שנים, (באחד הראיונות הבמאי קנר טען שמשך ההפקה היה 6 שנים) חלקם בהתעסקות משפטית והגנה נגד תביעות אפשריות מצד החברות המוצגות בסרט. את הסרט ליווה מסע תעמולה משמעותי וכן הוצאת ספר באותו שם. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2006 ובאנגליה ב-2010 לאחר עיכובים. הסרט התקבל בביקורות טובות על ידי רוב מבקרי הסרטים (95% באתר "Rotten Tomatoes" לביקורת סרטים מקוונת). תגובות החברות שאותן הסרט מבקר באופן שלילי היו בדרך כלל עקיפות, בעיקר על ידי מסעי תעמולה מתקנים. חברות מזון מהיר מסוימות נקטו פעולות 'מתקנות' כולל הקרנת הסרט עצמו בתוך מסעדות - תוך דגש על כך שהן 'שונות'. תאגיד בע"מ - על התאגידים הבינלאומיים קינג קורן (תירס המלך) - על תעשיית התירס אני העצום (Super size me) - על ההשמנה בארצות הברית עם המזון המהיר (Fast food nation) - על תעשיית המזון המהיר בארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של מזון בע"מ (באנגלית) מזון בע"מ, ברשת החברתית פייסבוק "מזון בע"מ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מזון בע"מ", באתר נטפליקס "מזון בע"מ", באתר AllMovie (באנגלית) "מזון בע"מ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מזון בע"מ", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מזון בע"מ", באתר Metacritic (באנגלית) "מזון בע"מ", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "מזון בע"מ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לברדודל

לברדודל הוא כלב כלאיים שנוצר על ידי הכלאה של גזע הלברדור עם גזע הפודל. השימוש הראשון בכינוי "לברדודל" נעשה בשנת 1955 על ידי סר דונלד קמפבל בספרו "לתוך מכשול המים", אך הכינוי נעשה נפוץ רק בשנת 1988, כאשר המרביע האוסטרלי וולי קונרון הכליא בין הגזעים ב"וויקטוריה כלבי נחייה". מטרתו של קונרון הייתה לשלב את היתרון המרכזי של הפודל - אי-השרת שיער - עם היתרונות המרכזיים של הלברדור - האופי הנוח והקלות היחסית שבה ניתן לאמנם, במטרה שכלב הכלאיים ישמש ככלב נחייה לאנשים הסובלים מאלרגיה לפרווה. עם זאת, בריאיון שנתן לעיתון "The Australian" באפריל 2010, קונרון ציין שהוא התחרט על כך שביצע הכלאה זו משום שהוא סבור שהפופולריות של הלברדודלים השפיעה רבות על הירידה בביקוש לכלבים גזעיים, ותרמה לעלייה בפופולריות של כלבי כלאיים אחרים. הלברדודלים נמצאים כיום בשימוש נרחב ברחבי העולם הן ככלבי נחייה והן כחיות מחמד. בשנת 2005 התווספה לראשונה למילון אוקספורד האנגלי המילה "Labradoodle". משום שכלבי לברדודל הם כלבי כלאיים ואינם גזעיים, לרוב לא ניתן לצפות מה יהיו המראה או האופי של הגורים. בשל כך, הפרווה של כלבי הלברדודל עשויה להיות מקורזלת או רכה, וכמו כן היא יכולה גם להיות ישרה וגם מתולתלת. לכלבי לברדודל רבים עדיין יש השרת שיער, אם כי לרוב בכמויות פחותות בהשוואה לכלבים מסוג לברדור. בדומה לרוב כלבי הלברדור והפודלים, כלבי הלברדודל בדרך כלל ידידותיים, אנרגטיים ומתאימים היטב למשפחות עם ילדים (אם כי אופיו של כל כלב עשוי להיות שונה). מדיה וקבצים בנושא לברדודל בוויקישיתוף ליאת שלזינגר 6/12/2005 10:12, חדש בישראל: לברדודלים, באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2005 My Story: I Designed a Dog The Australian Labradoodle Association Cookies must be enabled. | The Australian
אלכסיי רבקו

אלכסיי וסילייביץ' רבקו (ברוסית: Алексей Васильевич Ребко; נולד ב-23 באפריל 1986 במוסקבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר. עוד כשרבקו היה ילד קטן הוא עבר לספרטק מוסקבה. ב-2002 הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי ספרטק בגיל 16 שנים ו-78 ימים. אלכסיי הפך לשחקן הצעיר ביותר בכל תולדות ספרטק ובכל תולדות ליגת העל. אך אחרי אותו משחק הוא שיחק רק בהרכב השני של הקבוצה. אחרי שלקבוצה הגיע מאמן חדש ולדימיר פדוטוב ב-2006 רבקו החל לשחק יותר משחקים בהרכב הראשון. ב-2008 רבקו הביע את רצונו לעזוב את המועדון כשעדיין היה לו חוזה תוקף איתו, אך בסופו של דבר הוא שוחרר מהקבוצה וב-11 בפברואר הוא חתם 4 שנים עם רובין קאזאן, אך כבר ביולי 2008 עבר למועדון הכדורגל מוסקבה שם חתם הסכם על 3 שנים. ב-5 בספטמבר 2009 ערך רבקו את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת מול נבחרת ליכטנשטיין. ב-21 בפברואר בשל התפרקותה של קבוצתו חתם רבקו 3 שנים עם דינמו מוסקבה. במרץ 2011 חתם חוזה לשנה וחצי עם רוסטוב. בינואר 2012 עבר לטום טומסק. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי רבקו בוויקישיתוף אלכסיי רבקו, באתר Transfermarkt אלכסיי רבקו, באתר Soccerway אלכסיי רבקו, באתר WorldFootball.net אלכסיי רבקו, באתר National Football Teams אלכסיי רבקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית פרופיל באתר נבחרת רוסיה בכדורגל
ארז אליאב

ארז אליאב (נולד ב-13 בנובמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן. אליאב נולד בחולון והחל את הקריירה המקצוענית שלו במדי בית"ר חולון בליגה ג' בעונת 1997/1998. בשנת 2000 הוביל את בית"ר חולון לליגה ב', כאשר היה מלך שערי הקבוצה עם 14 שערים. בעונת 2000/2001 הוחתם אליאב בהפועל צפרירים חולון ששיחקה אז בליגת העל, ובגיל 23 ביצע קפיצה נדירה מהליגה השישית לליגה הבכירה בישראל. לאחר שצפרירים חולון ירדה לליגה הלאומית עבר אליאב להפועל פתח תקווה לקראת עונת 2001/2002. אליאב השתלב טוב מאוד בקבוצה ושותף בכל משחקיה בליגה חוץ מאחד, ובעונה שלאחר מכן כבש ארבעה שערים, כולל בניצחונות על בני יהודה ומכבי נתניה שסייעו לקבוצה להישאר בליגת העל. בנובמבר 2003 נפצע ונעדר מהמגרשים לתקופה של יותר משנה. בקיץ 2005 חתם אליאב במכבי תל אביב, אך כבר בחודש נובמבר חזר לשחק בהפועל פתח תקווה. אליאב פתח את עונה זו בצורה טובה, עם פנדל שסחט בדרבי נגד מכבי פתח תקווה, ושער מתוחכם שהבקיע נגד הפועל כפר סבא, אך היכולת המקצועית שהציג לאחר מכן לא הייתה משביעת רצון, ובסיום עונת 2005/2006 שוחרר מהקבוצה, לאחר שבסך הכל הופיע ב-93 משחקי ליגה במדיה, וכבש 6 שערים. לקראת עונת 2006/2007 עבר אליאב להכח עמידר רמת גן, העולה החדשה לליגת העל, ובחודש ינואר עבר למכבי הרצליה. בעונה זו זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, ובסופה נאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 29 בלבד, לאחר שסבל מפציעות חוזרות. אליאב נשוי בשנית ואב לחמישה ילדים. בשנת 2011 נולדה בתו, ובשנת 2014 נולדו לו תאומים. בשנת 2022 נולדה בתו השלישית. ב-2018 נעצר בגין הפעלת חממה לגידול מריחואנה, ונזרו עליו 25 חודשי מאסר, מתוכם ריצה 18 חודשים בפועל. ארז אליאב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ארז אליאב, באתר Transfermarkt עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח תקווה אור אבולעפיה, ‏הימורים, חממת סמים וכלא: ההסתבכות של ארז אליאב, באתר ערוץ הספורט, 22 באפריל 2020 אלי סניור, ארז אליאב הוא החשוד בהפעלת חממה לגידול סמים, באתר ynet, 5 בנובמבר 2018
פיפ"א מנג'ר

פיפ"א מנג'ר היא סדרת משחקי אימון וניהול קבוצות כדורגל של חברת EA Sports, הזמינה למחשב האישי, ולקונסולות פלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3, ול-Xbox 360. המשחק נקרא בתחילה "טוטאל קלאב מנג'ר" עד 2006. פיפ"א מנג'ר הוא לא משחק אימון הכדורגל הראשון שהוציאה חברת EA, אך המצליח ביותר. בסדרת פיפ"א מנג'ר ניתן לבחור טקטיקות ואימונים לשחקנים, להעביר שחקנים מקבוצה לקבוצה, להחתים שחקנים לחוזים ועוד. במשחקים החדשים ביותר בסדרה ניתן גם להתחתן, להקים משפחה ולבלות איתה, לשחק גולף, ללמוד לשוט בספינה פרטית ולסחור בבורסה. בתחילת דרכה, פיפ"א מנג'ר נחשבה לאנדרדוג במשחקי המנג'ר אך לאורך השנים היא מצליחה להתחרות בסדרה פוטבול מנג'ר אל עבר המקום הראשון במשחקי האימון. אתר האינטרנט הרשמי של פיפ"א מנג'ר ☃☃
דאי

דאי (בסינית: 代县, בפין-יין: Dài Xiàn) היא נפה השייכת לנציבות העירונית שִׂינְג'וֹאוּ (אנ') בצפון-מרכז מחוז שאנשי שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין. מדיה וקבצים בנושא דאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאי https://www.citypopulation.de/en/china/shanxi/admin/ ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוא הלך בשדות (סרט)

הוא הלך בשדות הוא סרט קולנוע ישראלי שצולם בשחור לבן, שיצא לאקרנים בשנת 1967. הסרט מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת משה שמיר. הסרט מכר 324,000 כרטיסים בישראל. הסרט מתאר את חייו של אורי כהנא (אסי דיין), הפלמ"חניק, ואת אהבתו הגדולה למיקה (איריס יוטבת), נערה עולה, עד למותו הטראגי בשדה הקרב. אורי הוא צבר יליד הארץ, קיבוצניק, הילד הראשון של קיבוץ "גת העמקים", בן 19. אורי הוא בעל ביטחון עצמי, וחש מחויבות עמוקה לארצו, למשפחתו, ולחבריו, אולם מעל לכל, הוא מחויב למשימות הצבאיות שהוטלו עליו. בניגוד לאורי, יליד הארץ, שבא "מכאן", מיקה, בת זוגו, היא עולה חדשה מפולין, פליטה חסרת כל, שבאה "משם" (השואה שאינה נזכרת בסרט במפורש), והגיעה על מנת להיקלט בקיבוץ. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של השניים, כאשר ברקע סיפורו של הקיבוץ. בתרבות הפופולרית דמותו של אורי נתפסת כדמותו של הצבר המיתולוגי. נורית גרץ וחוקרים נוספים טוענים כי בראשית הסרט ניתן למצוא בדמותו מאפיינים אינדיבידואליסטים, אך בחלקו השני אורי "חוזר בתשובה" לאומית והופך למייצג הצבר הציוני במיטבו. ליאת שטייר-לבני טוענת כי למעשה הסרט מפרק את דמותו הקולנועית של הצבר המיתולוגי. התרבות הישראלית נתפסה בסממנים חיצונים של הדמות הקולנועית ובקווי העלילה הכלליים, אך, למעשה, אורי הקולנועי איננו מתאר שילוב מוצלח של עובד אדמה ולוחם אמיץ, כי אם את שיברו - גבר מבולבל, בעל סממנים ילדותיים, שבור ואובד דרך, שנכשל בכל נתיב אליו הוא פונה. הסרט זכה לביקורות פושרות (מילוא לא שב לביים קולנוע לאחר-מכן), אך הצליח קופתית. את פסקול הסרט הלחין סשה ארגוב ועיבד ולדימיר קוסמה. הפסקול יצא כתקליט אינסטרומנטלי ברובו ב-1967. באותה שנה נכתבו מילים ועיבודים חדשים לשתיים מהנעימות שנכללו בו, והופק תקליט שכלל את שיר הנושא (בביצוע עירית סנדנר) ושני שירים שנכתבו לפי מנגינות מהפסקול המקורי: "החולמים אחר השמש" (למילים של יורם טהרלב בביצוע אביבה בנו), ו"שיר הכרם" (למילים של יעקב שבתאי בביצוע ליאור ייני).. "החולמים אחר השמש" זכה בהמשך לביצועים רבים נוספים. נורית גרץ, סיפור מהסרטים - סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, פרק 2 - "כבר לא אותם שדות: הוא הלך בשדות", עמ' 63 - 94 "הוא הלך בשדות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הוא הלך בשדות", באתר AllMovie (באנגלית) "הוא הלך בשדות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הוא הלך בשדות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הוא הלך בשדות", באתר אידיבי "הוא הלך בשדות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הוא הלך בשדות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זאב רב-נוף, בצורת בשדות, דבר, 29 בדצמבר 1967 המשך ליאת שטייר-לבני, דמות הצבר המיתולוגי בסרט "הוא הלך בשדות": קריאה מחודשת, כיוונים חדשים 15, תשס"ז 2007, עמ' 290 - 304, באתר ההסתדרות הציונית העולמית ג'אד נאמן, "שדות הבדיון הדומיננטי", באתר Jstor. הקרנת הבכורה של הסרט הישראלי ״הוא הלך בשדות״, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1967 Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 217. נורית גרץ, פרק 2 - "כבר לא אותם שדות: הוא הלך בשדות", סיפור מהסרטים - סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, עמ' 63 - 94 ליאת שטייר-לבני, דמות הצבר המיתולוגי בסרט "הוא הלך בשדות" – קריאה מחודשת, כיוונים, עמ' 290-304 הלך בשדות, פסקול הסרט, באתר סטריאו ומונו הוא הלך בשדות, פזמונים לפי פסקול הסרט, באתר סטריאו ומונו ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקאבוליני פזארו

ויקטוריה ליברטס (באיטלקית: U.S. victoria libertas pallacanestro), או בשמה המוכר סקאבוליני פזארו, היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר פזארו, המתמודדת בליגת העל האיטלקית. המועדון הגיע לשיאו בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, כשזכה בשתי אליפויות איטליה, ושני גביעי איטליה, הגיע למקום השלישי של הסופרוליג (1991), וזכה פעם אחת בתואר אירופאי של גביע ספורטה (1983). הקבוצה הגיעה גם לגמר גביע קוראץ' בשנים 1990, 1992 והפסידה לחובנטוד בדאלונה ולוירטוס רומא בהתאמה. בשנת 2005 הורדה הקבוצה לליגה השלישית עקב בעיות כלכליות. ובאותה עונה זכתה הקבוצה בגביע הליגות הנמוכות לאחר ניצחון בגמר מול ואנולי קרמונה. בסיום עונת 2006/07 העפילה בחזרה לליגת העל. ארצות הברית גאורגיה ריקי היקמן ארצות הברית הייווד וורקמן ארצות הבריתדארן דיי ארצות הברית ג'ון גראטון ספרד אנדראה גרסיאס ספרד אריו קוסטה איטליה וולטר מניפיקו איטליה דומיניק זמפוליני איטליה אלסנדרו בוני יוגוסלביה דראגן קיקנוביץ' הליגה האיטלקית אליפות (2): 1988, 1990 מקום שני: 1982, 1985, 1992, 1994 חצי גמר: 2012 הגביע האיטלקי זכייה (2): 1985, 1992 גמר: 1986, 1987, 2001, 2004, 2021 חצי גמר: 2012 גביע ספורטה זכייה (1): 1983 גמר: 1986, 1987 גביע קוראץ': גמר: 1990, 1992 יורוצ'לנג': חצי גמר: 2010 מדיה וקבצים בנושא סקאבוליני פזארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקאבוליני פזארו אלי סהר, במטבח של וולטר, באתר הארץ, 14 באפריל 2001 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבר (סרט)

צבר (נקרא גם "סברה/SABRA" או "חלוצים", באנגלית: Chalutzim/Pioneers of Palestine) הוא סרט דרמה קולנועי פולני-ארצישראלי שבוים ונכתב בשנת 1933 על ידי אלכסנדר פורד. הסרט, הנחשב ל"סרט העלילה המדבר הראשון בפלשתינה א"י", תיאר את המציאות הקשה של הניסיונות של הקמת יישוב של יהודים בארץ ישראל ואת הניסיונות של הבדואים והערבים לסכן את הקמת היישוב. בסרט שיחקו מיטב שחקני התיאטרון בארץ - פסח בר-אדון, יהושע ברטונוב, שמעון פינקל, רפאל קלצ'קין, אהרן מסקין, חנה רובינא, מאיר תאומי, דוד דוידוב, ריטה גולדברג, אברהם נחתומי ושמעון רפאלי. השתתף גם פרץ בן צדק כאחד הפועלים. הסרט הוקרן בשחור-לבן. קבוצת חלוצים מתיישבים באוהלים בחבל ארץ שומם, מחפשים מים וחופרים באר. תלאות, סבל וקדחת מלווים את מאמציהם. השכנים הערבים אינם רואים את ההתיישבות בעין יפה. המחסור במים ושייח' ערבי רע לב מביאים לסכסוך המתפתח להתנפלות אלימה. בסרט משולבים גם סיפור אהבה בין חלוץ לערבייה בת הכפר וקטעי תעודה מחיי הערבים וארץ-ישראל של אותם הימים. הסרט "צבר" הגיע לארץ ישראל בשנת 1933 והוקרן בקולנוע ציון בירושלים, שם צפו בו שחקני תיאטרון הבימה שהשתתפו בו. הצנזור המנדטורי פסל את "צבר" על רקע היחסים העכורים בין היהודים והערבים כפי שהשתקפו בעלילת הסרט. במקומות בהם הוצג ברחבי העולם ספג ביקורת חריפה. המאבק בין היהודים והערבים מוצג בדומה לאופן בו הוצגו המאבקים בין המתיישבים האמריקנים והאינדיאנים במערבונים, והביקורת טענה כי הוא זר לארץ ולרוחה. הסרט היה אחד מחמישה סרטים עלילתיים באורך מלא שהופקו בארץ במהלך כל שנות ה-30, אם כי מימונו היה זר, ועיבודו הטכני בוצע במעבדות בוורשה. מאיר שניצר כתב על הסרט: "ניסוח ראשוני של הסטריאוטיפים שיניעו את הסכסוך המזרח-תיכוני. מאבק על מקורות המים; קידמה אירופית מול בערות אוריינטלית; נחישות ועמידה במשימה לעומת פאטאליזם; קסמו הרומנטי של המזרח, המכניע אפילו את רובדי התרבות המערבית. זו תשתית להשקפת עולם קולוניאליסטית, שמאפיינת את מרבית סרטי התקופה בעולם כולו. מכאן שחולשתו הבולטת של הסרט אינה דווקא בעמדה העקרונית הזאת, אלא בעלילה הדלה ובפאתוס הרב, המגוחך, שבו היא מועברת על הבד. עוצמתו של "צבר" היא ביכולת של אלכסנדר פורד לבטא דימויים חזותיים מרשימים, ובאימוץ דינמי של טכניקות עריכה שאפיינו את הקולנוע הסובייטי באותם ימים." במלאת 80 שנה (אוגוסט 2012) לצילומי הסרט, ערך הבמאי והאוצר יעקב גרוס גרסה מחודשת המבוססת על שיתוף פעולה עם ארכיון הסרטים הלאומי בפולין, הארכיון הישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים, וארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג באוניברסיטה העברית בירושלים. נתן ויעקב גרוס, הסרט העברי – פרקים בתולדות הקולנוע והראינוע בישראל, הוצאת המחברים, 1991 מירי בר-זיו לוי, ייצוג לשון הדיבור בקולנוע הארץ-ישראלי בשנות השלושים של המאה העשרים, מחקרים בלשון טז (2015), עמ' 88-55 "צבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צבר", באתר ספר הקולנוע הישראלי "צבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעקב גרוס מספר על פועלו בחידוש הסרט, מתוך התוכנית "טלסינמה" בערוץ הראשון, סרטון באתר יוטיוב נירית אנדרמן, 80 שנה אחרי שצונזר יוקרן הסרט "סברה", באתר הארץ, 8 ביולי 2012 קטע סאטירי על אודות הסרט "צבר", מתוך התוכנית "היהודים באים", כאן - תאגיד השידור הציבורי, עונה 5, תוכנית 1, סרטון באתר יוטיוב גרוס, הסרט העברי, 117 גרוס, הסרט העברי, 116 מאיר שניצר, הקולנוע הישראלי: כל העובדות/כל העלילות/כל הבמאים/וגם ביקורות, עמ' 33, כנרת - בית הוצאה לאור, 1994, ISBN 9652863785