laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס גונקור

פרס גונקור (בצרפתית: Prix Goncourt) הוא הפרס הגבוה ביותר בספרות הצרפתית, הניתן למחבר/ת יצירת הפרוזה ה"טובה ביותר והמקורית ביותר" בכל שנה. מאז 1989 ניתן גם פרס מיוחד לרומן ביכורים. הפרס נקרא על שמו של אדמון דה גונקור, שהיה סופר, מוציא לאור ומבקר ספרות והותיר את הונו לטובת הקמת "אקדמיית גונקור". הפרס הראשון הוענק בדצמבר 1903, ומאז בדצמבר כל שנה. חבר המושבעים הבוחר את הזוכה נפגש במסעדת "דרואן" ומחליט שם. והפרס מקנה לזוכה מעמד של ידוען ועלייה במכירות ספריו. מאז 1987 קיים גם "פרס גונקור של הגימנסיות (ה-lycée)", שבו תלמידי תיכונים מצרפת בוחרים בזוכה מתוך רשימת ספרים שהוטל עליהם לקרוא. הפרס מוענק לכל סופר רק פעם אחת בחייו ומעולם לא הוענק פעמיים מלבד בפעם אחת: רומן גארי זכה ב-1956 תחת שמו, עבור ספרו "שורשי השמים" ופעם נוספת ב-1975 תחת שם העט אמיל אז'אר, עבור "כל החיים לפניו". בין הזוכים האחרים בפרס גונקור: מרסל פרוסט, סימון דה בובואר, ז'ורז' דיאמל ופטריק מודיאנו. הבחירה בפרוסט ב-1919 עוררה שערורייה זוטא, שכן פרוסט לא לחם במלחמת העולם הראשונה (בשל מחלת האסתמה ממנה סבל) וכן היה כבן 48 - הפרס בעיקרו היה מיועד ל"ספרות צעירה". בשנת 1997 זכה בפרס גונקור לרומן ביכורים הסופר והרופא ז'אן-כריסטוף רופין, על ספרו "החבשי" (הוא זכה גם בפרס הראשי, ב-2001). בשנת 2006 זכה בפרס הסופר היהודי-אמריקאי ג'ונתן ליטל, על ספרו נוטות החסד, המתאר בגוף ראשון את סיפורו של קצין אס אס בדיוני. בשנת 2017 זכתה לילה סלימאני על ספרה "שיר ענוג" ובשנת 2020 הרווה לה טלייה, חבר קבוצת אוליפו, על ספרו "אנומליה". פרס מאן בוקר פרס ספיר מדיה וקבצים בנושא פרס גונקור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס גונקור (בצרפתית) פרס גונקור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבנר שביט‏, רגע לפני שהוא הופך לסדרה הכי חמה על המסך, מהרו לקרוא את רב המכר הזה, באתר וואלה, 12 במאי 2022
מקארוב PM

המקארוב PM (אנגלית: Makarov PM, רוסית: пистолет Макарова,ПМ) הוא אקדח תקני בכוחות המשטרה והצבא של ברית המועצות מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20. האקדח Makarov PM פותח בסוף שנות ה-40 כתחליף לאקדח TT. האקדח פותח על ידי ניקולאי מקארוב ונושא את שמו. האקדח הוכנס רשמית לשירות בשנת 1951, ושימש כנשק תקני של קציני צבא, שוטרים ואנשי כוחות הביטחון בברית המועצות. כמו כן האקדח סופק לצבאות של ברית ורשה ולמדינות אסיה ואפריקה שונות. פרט לברית המועצות האקדח יוצר (לפי רישיון סובייטי) גם בבולגריה, בגרמניה המזרחית ובסין. בסוף שנות ה-90 פותח דגם משופר MP-448 אך הוא הצליח להיכנס לשימוש רחב. ב-2003 הוחלף המקארוב PM על ידי האקדח Gsh-18 ויריגין PYa. אלבניה אלבניה בולגריה בולגריה - מיוצרת גרסה מקומית של האקדח. קולומביה קולומביה הרפובליקה העממית של סין סין - דגם ה-Type 59 של האקדח אומץ על ידי הצבא הסיני ב-1959, יוצר מקומית, עם מספר שינויים. קובה קובה אסטוניה אסטוניה איראן איראן לטביה לטביה מולדובה מולדובה מונגוליה מונגוליה רוסיה רוסיה וייטנאם וייטנאם ברית המועצות ברית המועצות מזרח גרמניה גרמניה המזרחית - יוצרה גרסה מקומית של האקדח, אשר נקראה Pistole M סוג אקדח: חצי-אוטומטי כדור: 9x18 מילימטר אורך כללי: 161.5 מ"מ אורך הקנה: 93.5 מ"מ משקל (ללא מחסנית וכדורים): 730 גרם משקל מלא: 810 גרם טווח אש יעיל מקסימלי: 50 מטר מהירות לוע: 315 מ'\שנייה הזנה: מחסנית חיצונית של 8+1 כדורים (ה-"1+" מתייחס לכדור שניתן לטעון לקנה) מדיה וקבצים בנושא Makarov PM בוויקישיתוף * האקדח ב-world.guns.ru Modern Firearms - Makarov PM/PMM
תור צווארון

תור צווארון (שם מדעי: Streptopelia decaocto) הוא עוף מהסוג תור, ממשפחת היוניים. מקור שמו הוא בפס השחור שעל צווארו. תפוצתו המקורית של המין היא באסיה ובמזרח התיכון, אך הוא נמצא במגמת התפשטות ותפוצתו כיום נרחבת גם באירופה, באפריקה ובחצי האי ערב. אוכלוסיות פולשות מבוססות דווחו בארצות הברית ובאוסטרליה. אורכו הממוצע של תור הצווארון הוא כ-30 סנטימטרים. חלקו העליון של גופו, מכתפיו ועד לזנבו, הוא בצבע חום-אפור בהיר, על אף שקצות הכנפיים הם בעלי גוון כחול. נוצות התעופה הן כהות יותר, וצבען כמעט שחור. ראשו, צווארו וחזהו של תור הצווארון הם ורדרדים, וסנטרו ובטנו בהירים יותר. ההבדל בין הזוויגים קטן למדי. התורים אוכלים מזון צמחוני, כגון זרעים ועלים, ולפעמים גם רכיכות וחרקים שהם מלקטים על פני הקרקע. תור הצווארון הוא אחד הזיהויים לתור המוזכר במקרא ובחז"ל אותו הקריבו כקורבן עוף במקדש בירושלים. מדיה וקבצים בנושא תור צווארון בוויקישיתוף תור צווארון, באתר ITIS (באנגלית) תור צווארון, באתר NCBI (באנגלית) תור צווארון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תור צווארון, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) תור צווארון, באתר GBIF (באנגלית) תור צווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN אסף מירוז, תור צווארון, באתר הצפרות הישראלי זהר עמר, קרבן עוף- ביאור ריאלי בשולי גופי ההלכות, מעלין בקודש ד, תשס"ב, עמ' 147-117. ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלינט

האם התכוונתם ל... אישים: אורנה לביא פלינט – מדבבת, מפיקה ושחקנית ישראלית אריק פלינט – סופר מדע בדיוני וספרות פנטזיה אמריקאי. לארי פלינט – איש עיתונות אמריקאי. קטיה פלינט – שחקנית גרמניה. קית' פלינט – חבר להקת הפרודיג'י. אתרים בעולם: פלינט (אי) – אי בשרשרת איי ליין שבקיריבטי. פלינט (מישיגן) – עיירה במישיגן שבארצות הברית. פלינט (פלינטשייר) – עיירה בפלינטשייר שבממלכה המאוחדת. סרטים: האיש שלנו פלינט – פרודיה על סרטי ג'יימס בונד, סרט בכיכובו של ג'יימס קובורן משנת 1966. אני אוהב את פלינט – סרט המשך משנת 1967. לארי פלינט: האיש והסקנדל – סרט המבוסס על סיפור חייו של לארי פלינט.
אנרי ראבו

אנרי ראבו (בצרפתית: Henri Rabaud;‏ 10 בנובמבר 1873, פריז – 11 בספטמבר 1949, פריז) היה מלחין ומנצח צרפתי. ראבו היה בנם של צ'לן וזמרת. הוא למד בקונסרבטואר של פריז, שם החליף את גבריאל פורה כמנהל בשנת 1920. ראבו היה מלחין שמרני, ונודע באמירה "מודרניזם הוא האויב". הוא היה פעיל גם בניצוח וניהל את תזמורת האופרה של פריז במשך עשר שנים. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון למשך שנתיים. האופרה הקומית של ראבו, "Mâruf, savetier du Caire" ("מערוף, הרצען מקהיר"), היא שילוב של הוגנרי עם האקזוטי. הוא כתב עוד אופרות, ביניהן "L’Appel de la Mer", המבוססת על "הרוכבים אל הים" של סינג, וכן מוזיקה למחזות ולסרטים, כמו "שחקני השחמט". יצירותיו אלה נשכחו כליל. יצירותיו התזמורתיות של ראבו כוללות "דיברטיסמנט על ישירים רוסיים ו"אגלוג", פואמה של ורגיליוס לתזמורת, וגם הנוקטורן מתוך הפואמה הסימפונית "תהלוכה" (שזוכה מדי פעם לתחיה ולהקלטה). המוזיקה הקאמרית שלו כוללת את "סולו דה קונקור" לקלרינט ופסנתר - יצירת תחרות וירטואוזית. מדיה וקבצים בנושא אנרי ראבו בוויקישיתוף אנרי ראבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנרי ראבו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנרי ראבו, באתר Discogs (באנגלית)
ווסטוק (אי)

האי ווסטוק (באנגלית: Vostok Island), המכונה גם האי סטייוור (Staver Island) הוא אי אלמוגים בלתי מיושב במרכז האוקיינוס השקט, המהווה חלק משרשרת איי ליין ונמצא בשליטת קיריבטי. אורכו של האי 0.7 ק"מ ושטחו 0.24 קמ"ר. האי מלבני בצורתו. שיא גובהו מעל פני הים – 5 מטרים. האי מכוסה בסבך של עצי פיסוניה. האי מהווה חלק מ"שמורת הטבע האי ווסטוק" בשל הצורך להגן על מושבות הקינון של ציפורי הים שבאי ובהם: סולה אדומת-רגל (Sula sula), פרגטה גדולה (Fregata minor), נודי שחורה (Anous minutus) ושחפית הפיה (Gygis alba). האי התגלה על ידי מגלה הארצות הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1820, אשר קרא לו על שם ספינתו – ווסטוק – "מזרח" ברוסית. ארצות הברית הכריזה כי האי נמצא בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו אולם בפועל לא כרתה גואנו באי. מדיה וקבצים בנושא ווסטוק בוויקישיתוף תמונות לוויין של האי Wayne & Karen Brown, Vostok Island, The Looking for Nemo Expedition ווסטוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כרך

האם התכוונתם ל... כְּרַךְ – עיר גדולה, מטרופולין כֶּרֶךְ (ספר) – ספר המהווה חלק מיצירה המשתרעת על ספרים אחדים כַּרַכּ – עיר בירדן הידועה גם בשמה הערבי כרך או כרכ מצודת כרכ – מצודה בעיר כרכ בירדן חורבת כַּרַך – שרידי יישוב יהודי מהמאה השנייה עד השישית לספירה (התקופה הרומית המאוחרת והתקופה הביזנטית) ברכס הכרמל
בירדד קולי

המונח "בירדד קולי" מפנה לכאן. לערך העוסק בסוג הכלב "בורדר קולי", ראו בורדר קולי. בירדד קולי (הקולי המזוקן) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. מוצאו של הבירדד קולי הוא מאנגליה ומסקוטלנד. בירדד קולי הוא כלב בגודל בינוני עם פרווה באורך בינוני. גוף הכלב ארוך וישר, ולמרות היותו שרירי, הוא אינו כבד משקל. הכלב בעל הבעה מסוקרנת ושמחת חיים. תוחלת חייו של הבירדד קולי היא 13 שנים. צבעם שחור־לבן, אפור־לבן או חום־לבן. פרוותו ארוכה ושופעת, כפולה ולא נשירה באופן יחסי. גובהו נע בין 51 ל-56 סנטימטרים ומשקלו נע בין 18 ל-28 קילוגרמים. הכלב הטלוויזיוני נחשון הוא בירדר קולי. קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות מדיה וקבצים בנושא בירדד קולי בוויקישיתוף מידע על גזע הבירדד קולי באיגוד האמריקני לכלבנות בירדד קולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'רום שוטנשטיין

ג'רום (יעקב מאיר חיים הכהן) שוטנשטיין (באנגלית: Jerome Schottenstein;‏ 1926–1992) היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי. בנם של אפרים וחנה. למד בבית ספר לבנים של ישיבה יוניברסיטי. לאחר סיום הלימודים הקים את חברת Schottenstein Stores Corp בקולומבוס, שבאוהיו. משנת 1980 כיהן כחבר בחבר הנאמנים של ישיבה יוניברסיטי. זמן קצר לפני מותו התוודע לרעיון הוצאת תלמוד מתורגם לאנגלית על ידי ArtScroll והתחיל לתמוך בפרויקט לזכר הוריו. הגמרא המבוארת, במהדורתה העברית, נחשבת לאחת ממהדורות הגמרא המבוקשות בקרב רבים. לאחר מותו המשיכו ילדיו ואלמנתו את התמיכה לזכרו של שוטנשטיין. היה נשוי לג'רלדין, ולהם ארבעה ילדים. בנו ג'יי שוטנשטיין הוא יו"ר ומנכ"ל אמריקן איגל אאוטפיטרס. ביתו סוזן התחתנה עם ג'ון דיימונד, מייסד חברת ביטוח Safe Auto. על שמו "מרכז ה-cellscan לגילוי מוקדם של הסרטן" באוניברסיטת בר-אילן וכן כולל שוטנשטין בשכונת שערי חסד בירושלים. "Jerome M. Schottenstein". Biography & Genealogy Master Index. Detroit, Michigan: Gale Research Company. 1992. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האח של דריקס

האח של דריקס הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1994, המבוסס על סיפור קצר מאת אמנון דנקנר (במקור האח של רמלר) בבימויו של אורי ענבר, עם טל פרידמן, דני שטג, ועמוס לביא בתפקידים הראשיים. שלמה דריקס (טל פרידמן), הוא חייל דתי המסיים קורס מש"קי דת ומוצב בבסיס חימוש נידח. מיד עם הצבתו נוכח דריקס כי בבסיס שוררות נורמות התנהגות אכזרית וקשה שאינה תואמת את התנהלותו האישית החיובית. עם הגיעו נגנבים ממנו חפציו האישיים, הוא מתקשה ביצירת קשר עם חיילי הבסיס ופניותיו אל המפקדים נתקלות בהתעלמות או בבוז. בסוף יום הקליטה הראשון מוצא את עצמו דריקס נענש על ידי מפקדו החדש בריתוק לבסיס. דריקס, השרוי בתחושת תסכול וניכור חברתי, מזוהה בטעות על ידי אחד מחיילי הבסיס כאחיו של הכדורגלן הנודע אלי דריקס בשל שם המשפחה הזהה וגם בשל הרקע המשפחתי הזהה לטענת אותו חייל "למה גם הוא בא מבית דתי". לנוכח מצוקתו החברתית לא מכחיש דריקס את הייחוס וכתוצאה מכך משתנה מעמדו בבסיס בצורה דרמטית. ציודו האישי מוחזר או מושלם לו, הוא הופך למקובל על חיילי הבסיס ובעיקר מתקרב אל חייל בשם מסיקה (דני שטג). כמו כן יחסו של מפקדו הישיר משתנה כלפיו לטובה. בכך באה לידי ביטוי תכונת הצביעוּת, אשר מאפיינת את השינוי הקוטבי ביחס הסביבה החברתית כלפי שלמה. בתוך זמן קצר מגלים חיילי הבסיס כי שלמה דריקס הוצב בבסיס כ"בן יחיד" וכי הוא שיקר בקשר להיותו האח של אלי דריקס. גילוי זה חושף את דריקס להתעללות פיזית ונפשית קשה מצד חיילי הבסיס. במצוקתו הרבה פונה דריקס אל קצין הדת המרחבי בבקשה נואשת להעבירו מהבסיס אך זה טרוד בניסיונות לקבל רכב שירות אישי ואינו מנסה לסייע לדריקס. מצוקתו של דריקס גוברת ובצעד של יאוש הוא מנסה לברוח מהבסיס אך נתפס על ידי נגד המשמעת. לאחר שניכר היה לכל שדריקס אינו מתאים לשרת בבסיס, הוא מקבל את אשר ייחל לו – צו העברה לבסיס אחר. הסרט מציג בצורה מוקצנת וסטריאוטיפית הבדלים תרבותיים בין מזרחים ואשכנזים, ומציג בצורה מוחשית את הקשיים המלווים חייל המצוי בלחץ חברתי במסגרת סגורה. יעל מונק, גולים בגבולם - הקולנוע הישראלי במפנה האלף, עמודים 135–138, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2012 "האח של דריקס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האח של דריקס", באתר אידיבי "האח של דריקס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "האח של דריקס", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ארנבת

אַרְנֶבֶת (שם מדעי: Lepus) הוא סוג של יונקים קטנים ממשפחת הארנביים הכולל את המינים הגדולים ביותר בסדרת הארנבאים ובראשם ארנבת אירופית ששוקלת מעל 5 ק"ג. המין ארנבת אסמית (Caprolagus hispidus) וארבעת מיני הסוג ארנבת אדומה (Pronolagus), הופרדו מסוג זה. כל שאר הסוגים במשפחת הארנביים מכונים ארנבים. ארנבת, באתר ITIS (באנגלית) ארנבת, באתר NCBI (באנגלית) ארנבת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארנבת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארנבת, באתר GBIF (באנגלית) ארנבת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית איילת שוסטר, "אקולוגיה, אקולוגיה של אוכלוסיות", עמ' 336–337, האוניברסיטה הפתוחה, 2003. ISBN 9789650607050 ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אי די בי חברה לפיתוח

אי די בי חברה לפתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר "אי די בי" היא חברת החזקות ישראלית פרטית. עד סוף 2013 הייתה החברה ציבורית ונסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כחברה בת של קונצרן אי די בי אחזקות. אי די בי פיתוח היא חברת האם של השקעות דיסקונט. נכון לשנת 2020, החברה היא תאגיד מדווח בשל מספר סדרות של איגרות חוב אשר נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בספטמבר 2020 החברה נכנסה לפירוק בעקבות חובות למחזיקי איגרות החוב. החברה נוסדה בשנת 1981 כדי לשמש למשפחת רקנאטי זרוע השקעות בנכסים שאינם בנקאיים, והוחזקה על ידי קבוצת אי די בי החזקות שהחזיקה גם בשליטה בבנק דיסקונט. שמה, כמו זה של החברה שהחזיקה בה, נגזר מראשי התיבות באנגלית של "בנק דיסקונט לישראל". ביולי 2000 מוזגה חברת "כלל" לתוך "אי די בי פיתוח", באמצעות המרה של מניות "כלל" למניות "אי די בי פיתוח". ערב המיזוג החזיקה "אי די בי פיתוח" ב-61% ממניות "כלל". בנובמבר 2005 מכרה אי די בי פיתוח כ-37% ממניות חברת קו מנחה לחברת קמן אחזקות באמצעות חברת הבת "כלל טכנולוגיות מידע". בשנת 2009 רכשה אי די בי פיתוח את חברת התיירות הפרטית של נוחי דנקנר ואבי פישר, גנדן תיירות ותעופה (שעיקר החזקתה היא חברת ישראייר), ומיזגה אותה בחברה הפרטית כלל תיירות, המוחזקת גם כן בידי אי די בי פיתוח. ב-26 בפברואר 2009 נענו מרבית המחזיקים במניות החברה להצעת רכש למניותיה, ומניותיה נמחקו מהבורסה. איגרות החוב של החברה המשיכו להיסחר ועל כן החברה המשיכה לדווח על תוצאותיה. במהלך יולי 2012 החברה השלימה את מכירת רוב החזקותיה בכלל תעשיות לחברה בשליטתו של לן בלווטניק. במסגרת הסדר החוב בחברת אי די בי אחזקות, כיוון שלא הצליחה לעמוד בחובותיה, עברו מניות אי די בי פיתוח בתחילת 2014 לידי מחזיקי איגרות החוב של אי די בי אחזקות ולידי המשקיעים אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה, שגברו על הקבוצה שגיבש נוחי דנקנר בהצבעה שנוהלה על ידי משקיפים מטעם בית המשפט. בעקבות הילוך כינוס הנכסים, נמחקה החברה ממסחר בבורסה והפכה לחברה פרטית. בעקבות סכסוך שפרץ בין אלשטיין לבן משה נקבע שבן משה ימכור את החזקותיו בחברה לאלשטיין תמורת 152 מיליון ש"ח, ונכון למרץ 2019 מחזיק אלשטיין, באמצעות חברת דולפין נדרלנדס בי.וי, במלוא הון המניות של החברה. IDBG - חברת נדל"ן מניב, בעלת נכס עיקרי אחד בעיר לאס וגאס שבארצות הברית. 25% ממניות חברת ישראייר. החזקה במניות מיעוט בחברת קולו טכנולוגיות יניב רחימי, גאון ושבר: עלייתה ונפילתה של אי. די. בי, 2016 אתר האינטרנט הרשמי של אי די בי חברה לפיתוח אי די בי חברה לפיתוח בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. גולן חזני, סוף עידן אדוארדו אלשטיין: המחוזי הוציא צו פירוק לאי.די.בי פיתוח, באתר כלכליסט, 25 בספטמבר 2020 אי.די.בי פיתוח וכלל ישראל משלימות המיזוג ב-13 ביולי, באתר TheMarker‏, 9 ביולי 2000 שי שלו, ‏הרקנאטים החליטו: מיזוג כלל באי.די.בי פתוח תחילה, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1999 קמ"ן אחזקות רכשה את חלקה של כלל טכנולוגיות (כ-37%) בחברת קו מנחה תמורת 24 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 13 בנובמבר 2005 גולן חזני, עסקת בעלי העניין של נוחי דנקנר יוצאת לדרך: המחיר של גנדן תיירות: 1.75 מיליון דולר בלבד, באתר כלכליסט, 7 באוגוסט 2009 אי.די.בי פיתוח נמחקת מהמסחר, באתר ynet, 26 בפברואר 2009 סוף עידן באי.די.בי // הנושים הכריעו: לא רוצים את דנקנר; הצעת אלשטיין-בן משה עדיפה, באתר TheMarker‏, 8 בדצמבר 2013 שי שלו, ‏האיש ששרף בתוך פחות משנה וחצי יותר מ-500 מיליון שקל, באתר גלובס, 1 באוקטובר 2015
גאורגי גפון

גאורגי אפולונוביץ' גפון (17 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1906) היה כומר רוסי אורתודוקסי והיה מנהיג פועלים פופולרי לפני מהפכת 1905. גפון היה בן של איכר אמיד באזור פולטבה. הוא רכש השכלה בסמינר תאולוגי. אחרי מות אשתו הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג, והיה בוגר האקדמיה התאולוגית שם ב-1903. גפון, שהיה איש של המשטרה החשאית הצארית - האוכרנה, ארגן תנועה שנקראה "התאגדות פועלי המפעלים הרוסיים" בסנקט פטרבורג. מטרות התנועה היו להגן על זכויות הפועלים ברוסיה ולרומם את המורל הדתי שלהם. רק אנשי הכנסייה האורתודוקסית היו רשאים להיות חברים בתנועה. תוך זמן קצר היו לתנועה 12 סניפים ו-8,000 חברים וגפון שאף להתפשטות המפלגה אף לקייב ומוסקבה. גפון, שבתחילה היה סוכן שתול של המשטרה כדי למנוע פעילות מהפכנית, ניתק את הקשר עמם ורצה לשאוף לתוכניותיו שלו. מסוף 1904 גפון שיתף פעולה עם החוגים הרדיקליים, ורצה בחיסול המשטר האוטוקרטי של הצאר ניקולאי השני. ב-22 בינואר 1905 הוא ארגן יחד עם חבריו לתנועה צעדה שנועדה למחות על תנאי הפועלים, לעבר ארמון החורף של הצאר בסנקט פטרבורג. תהלוכה זו נסתיימה בטרגדיה (יום ראשון העקוב מדם, 1905). באותו אירוע פתחו חיילי הצאר באש על המפגינים ואלו הגנו על גפון והוא אפילו לא נפצע. לאחר האירוע, שהחל את מהפכת 1905, נמלט גפון מרוסיה, וחזר רק לאחר פרסום מנשר אוקטובר. גפון שמר על קשר עם האוכרנה. בתור חשוד בהיותו סוכן שתול, גפון נתלה בצריף פיני על ידי פנחס רוטנברג (לימים מייסד חברת החשמל בארץ ישראל) בהתאם לגזר דין של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. מדיה וקבצים בנושא גאורגי גפון בוויקישיתוף גאורגי גפון (1870-1906), דף שער בספרייה הלאומית
רפלציה

רֶפְלַצְיָה היא מדיניות כלכלית שננקטת בידי ממשלה על מנת להבריא את המשק, בדגש על רמת המחירים, בדרך כלל לאחר תקופת שפל כלכלי, שגרם לרמת המחירים ולצמיחה לרדת מתחת לצפי ארוך הטווח. כדי להעלות את רמת המחירים (לגרום לאינפלציה) ולעודד צמיחה יכולות ממשלות לנקוט בפעולות כגון הרחבה כמותית, הגדלת הוצאות הממשלה, הורדת שיעור הריבית וצמצום מסים. פעולות כגון אלו מעודדות צריכה פרטית, מגדילות תפוקה, השקעות ותעסוקה ואמורות להעלות את המחירים לרמתם הרצויה. ניתן להנגיד רפלציה למדיניות מכוונת של דיסאינפלציה. מקור הכוחות הפועלים ליצירת רפלציה הוא בתקופת השפל הכלכלי עצמו. עקב השפל הכלכלי קיימת אבטלה רחבה, ציוד רב אינו מנוצל ונשחת ומצטבר מלאי גדול של סחורות שלא נמכרו. כתוצאה מכך נוצר שינוי דרסטי במרכיב הוצאות הייצור ומחיר המוצרים. חלקו של השכר במחיר יורד ועולה חלקו של חומרי הגלם, המיכון והוצאות נלוות. היות שחלקו של השכר במחיר הייצור הוא גדול, בסך הכל הוצאות הייצור פוחתות ונוצרים, על ידי כך, סיכויים לריווחיות מחידוש הייצור. יזמים (פרטיים או ממשלתיים) מחדשים את הייצור, הרווחים גדלים, מלאי הסחורות והדירות הפנויות למכירה פוחת ויש צורך בתנופת ייצור. תנופה זו דורשת חידוש המיכון ושדרוגו, השקעות הון, הרחבת אשראי, הנפקות ניירות ערך ופיתוח טכנולוגיות חדשות. כל הדברים האלו מביאים להגדלת הביקוש לסחורות ולשירותים, הגברת התעסוקה עם הפחתת האבטלה, גידול בהכנסה וגידול בביקושים. בשלב זה של הרפלציה מגיע המשק לנקודה האופטימלית שלו. מנקודה זו, אם הביקוש ימשיך לגדול, הדבר יביא בהכרח לעליית מחירים ותסתמן נטייה לאינפלציה. הרפלציה אינה בהכרח תהליך אוטומטי המתחיל בסוף תקופת שפל כלכלי. תהליך של רפלציה יכול להתאחר, אפילו לתקופה ארוכה עקב סיבות שונות: ירידה בריבוי הטבעי הבולמת את הרחבת הביקוש והבנייה הסכמי שכר נוקשים בתקופת השפל, המונעים את ירידת השכר אי התערבותה של הממשלה בתהליך יכולה להביא להאטת התהליך הסיכונים היכולים לנבוע מתהליך של רפלציה הם: אינפלציה הנגרמת מעודף ביקוש ועליית מחירים התפתחות "בועות" כלכליות עקב מחירים לא ריאליים (ביחוד בתחום הנדל"ן) ומדיניות הלוואות וריבית לא אחראית של בנקים הגדלת הוצאות משרדי הממשלה במטרה לגרום באופן מלאכותי מקומות עבודה וביקושים. אינפלציה דיסאינפלציה דפלציה
דיסאינפלציה

דִּיסְאִינְפְלַצְיָה היא מונח כלכלי המשמש לתיאור מצב שבו ישנה האטה בקצב עליית המחירים כלומר האטה בקצב האינפלציה, ולא דפלציה שמשמעותה ירידה של מחירים. מדינות הסובלות מאינפלציה גבוהה יחסית משתמשות בדיסאינפלציה ככלי להורדת קצב עליית המחירים (לדוגמה להוריד את האינפלציה מקצב שנתי ממוצע של 15% לקצב של 8%). הסיכון בדיסאינפלציה הוא, שהיא עשויה להתדרדר למצב של דפלציה, דבר שעלול להוביל לשפל כלכלי. כדי לגרום לדיסאינפלציה הרשויות מעלות מיסים, מגבילות את כמות האשראי ומטילות ריבית גבוהה. אינפלציה רפלציה דפלציה ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוליים

המונח "יוליוס" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו יוליוס (פירושונים). היוליים (בלטינית: "Iulii", לפעמים גם "Julii") הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד מבתי האב ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית. היוליים טענו כי מוצאם מהנסיך הטרויאני איניאס, אשר על פי המיתולוגיה היוונית היה בנה של האלה אפרודיטה, ומאסקניוס, מייסדה האגדי של אלבה לונגה. טענה זו של היוליים מחזקת את הסברה הרווחת שמוצאו של בית האב הוא מאלבה לונגה, והוא עקר לרומא לאחר חורבנה של העיר במהלך המאה ה-7 לפנה"ס. שמה של האם שנוי במחלוקת, יש גרסאות הטוענות (בהם ורגיליוס) שיולוס נולד לאישה טרויאנית בשם קראוזה, ויש כאלו (בהם ליביוס) שטוענים ששמה היה לאווינה. בני בית אב זה הגיעו לעמדות כוח כבר בימיה הראשונים של הרפובליקה ונבחרו למגיסטראטיות השונות. לפי כתביו של טרנטיוס וארו ידוע על כ-9 קונסולים שכיהנו ברפובליקה מקרב היוליים בין השנים 489 לפנה"ס - 267 לפנה"ס. אחת ממשפחות האצולה שצמחו מבית אב זה הייתה המשפחה הפטריקית קיסר ("Julii Caesares"), שאחד מבניה היה גאיוס יוליוס קיסר, מהאישים הבולטים בתולדות העת העתיקה. קיסר ייחס חשיבות רבה למוצאו מקרב היוליים, כפי שניתן לראות בהספד שנשא בהלווית דודתו: "שבט היוליי, שמשפחתנו משתייכת אליו, מוונוס עצמה בא. ביחוס הזה יש למצוא איפוא גם כבוד מעלת מלכים שלהם הכוח הגדול ביותר בין בני אדם, וגם קדושת האלים, שהמלכים עצמם נתונים לרשותם". כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא, "היוליים קלאודיים", בא משילוב שם בית האב של אוגוסטוס, הקיסר הראשון ובנו המאומץ של יוליוס קיסר, עם שם בית האב של הקיסר השני טיבריוס, שאומץ על ידי אוגוסטוס, אך אביו הטבעי היה טיבריוס קלאודיוס נירון, מבית האב של הקלאודיים. השמות הפרטיים (פראינומן, praenomen) של הגברים מקרב היוליים היו לרוב לוקיוס, גאיוס וסקסטוס. השמות הפרטיים של בנות המשפחה היו לרוב יוליה. מדיה וקבצים בנושא יוליים בוויקישיתוף זו היא המסקנה אליה מגיע צבי יעבץ בספרו יוליוס קיסר - תהפוכותיה של כריזמה, הוצאת דביר, תשנ"ב, עמ' 40. סווטוניוס, חיי שנים העשר הקיסרים - יוליוס האלוהי, 6. בתרגום לעברית של אלכסנדר שור
שדרות 9 ביולי

שדרות תשעה ביולי (בספרדית: Avenida 9 de Julio) הן אחת השדרות הראשיות בבואנוס איירס. שם השדרה ניתן לה על שם יום העצמאות הארגנטינאי החל בתאריך זה: רפובליקת ארגנטינה זכתה בעצמאות ב-9 ביולי 1816. השדרה היא הרחבה ביותר בעולם. קו C של הרכבת התחתית (Subte) של בואנוס איירס עובר מתחת לשדרה, ומוביל מהתחנה המרכזית רטירו לכיכר החוקה. לאורך השדרה ניצבות 9 תחנות פעילות של קו C, אחת מהן בכיכר סן מרטין. למעט מספר מעברים תת-קרקעיים, לאורך השדרה מצויים מספר מעברי חצייה שכדי לחצות בהם יש להמתין מספר דקות. השדרה חוצה את הבירה הארגנטינית מצפון לדרום. היא מתחילה בטרמינל האוטובוסים רטירו בחלקה הצפוני של העיר ומסתיימת בתחנה המשולבת (רכבת עם רכבת תחתית) קונסטיטוסיון ("החוקה"). אורכה של השדרה הוא כקילומטר אחד. השדרה ידועה ברחבי העולם בשל רוחבה הרב, כ-150 מטרים. 150 מטרים הוא המרחק בין "קואדרה" אחת (Block), שממנה בנוי רוב רובו של מרכז העיר - בצורת רשת רחובות. השדרה מורכבת מעד שבעה נתיבים לכל כיוון וצמודים אליה, במקביל, רחוב מכל צד, עם ארבעה נתיבים נוספים. השדרה תוכננה לראשונה בשנת 1888 וצפויה הייתה להיקרא "איואומה", על שם קרב חשוב במלחמת העצמאות של ארגנטינה שנוהל על ידי הגנרל מנואל בלגראנו. אבן הפינה הונחה ביום העצמאות ה-121 של ארגנטינה (ב-9 ביולי 1937) ועל כן הוחלט לשנות את שם השדרה לתאריך שבו החלו עבודות הבנייה שלה. הבנייה הראשונית הסתיימה רק כ-30 שנה אחרי כן, בשנות ה-60. בשנות ה-80 הוחלט להאריך את השדרה עד לכיכר החוקה (Plaza Constitución), דבר שהיה כרוך בהריסות רבות ובהעברת תושבים רבים מבתיהם. האתרים המפורסמים לאורך שדרת 9 ביולי הם: כיכר הרפובליקה והאובליסק הניצב בה - מונומנט מודרני (נבנה ב-1936) לציון יום השנה ה-400 לייסודה של העיר. התחנה המרכזית רטירו. תיאטרון קולון, מהמפורסמים בתיאטרוני העולם והחשוב ביותר בבואנוס איירס. בתיאטרון מועלות הצגות והפקות מקומיות וכן מופעי ריקודים - בעיקר טנגו, הריקוד הלאומי של ארגנטינה. פסלו של דון קישוט בהצטלבות שבין שדרות 9 ביולי ושדרות מאי (Avenida de Mayo). כיכר החוקה (Plaza Constitución), סופה של השדרה. מדיה וקבצים בנושא שדרות 9 ביולי בוויקישיתוף Widest avenue, Guinness World Records (באנגלית בריטית)
קולוסטרום

קוֹלוֹסְטְרוּם (על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲלַב רֵאשִׁית) הוא החלב היוצא מבלוטות החלב של יונקים במהלך ההיריון ובימים הראשונים מיד לאחר הלידה. הקולוסטרום סמיך יותר מחלב רגיל, בעל גוון צהבהב מעט, ועשיר יותר בנוגדנים ובחומרים תזונתיים הנחוצים לוולד בימיו הראשונים. בנשים הקולוסטרום מופיע לרוב במהלך הטרימסטר השני של ההיריון, אך אצל חלקן הוא מופיע כבר בטרימסטר הראשון או מתעכב לטרימסטר האחרון או אף עד לאחר הלידה. בישראל מועבר הקולוסטרום הנחלב מפרות לעגלים שזה עתה נולדו, על אף שהם מגודלים בנפרד מאמהותיהם, ואינו משמש לצריכת בני-אדם. באוקראינה ובארצות נוספות במזרח אירופה, הקולסטרום נחלב בנפרד ומשמש ליצירת גבינה צהובה רכה, לה מיוחסות סגולות בריאותיות. על פי רוב נחשב קולוסטרום שנחלב מפרות כלא ראוי למאכל אדם, אם כי יש המשתמשים בו כתוסף תזונה ומייחסים לו סגולות בריאותיות בהתמודדות עם מחלות מסוימות. ב-17 במאי 2012 מדענים בקרוליינה הצפונית בודדו לראשונה נוגדנים לנגיף HIV מתוך קולוסטרום של אמהות נשאיות. How Early Does Nipple Discharge Start In Pregnancy? PLoS ONE