laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אינדיאן קי

אינדיאן קי (באנגלית: Indian Key; "הקי האינדיאני") הוא אי בשרשרת איי הפלורידה קיז במדינת פלורידה שבארצות הברית. האי מהווה פארק היסטורי מדינתי, והוא ממוקם בסמוך לדרך US1 ("הכביש המהיר שמעל הים"). כיום האי אינו מיושב. מחקרים ארכאולוגים שנערכו באי גילו כי האי היה מיושב על ידי אינדיאנים אלפי שנים קודם לגלוי האיים על ידי הספרדים, במאה ה-16. בשנת 1733 נחתו בחופי האי ניצולי הספינות הטרופות של צי האוצר הספרדי שנטרף בסופת הוריקן עזה. הניצולים היו המתיישבים האירופאים הראשונים שהגיע אל האי. בראשית המאה ה-18 שימש האי כבסיס לדיגים מקובה ואיי הבהאמס. צוותי הדייגים התגוררו באי מספר חודשים בצריפים מדי שנה ושנה אולם לא הוקם יישוב קבע באי. בשנת 1824, כשנתיים לאחר שהשליטה בפלורידה בכלל ובאיים בפרט הועברה מספרד לארצות הברית, התיישבו באי שני גברים מקי וסט (ג'שואה אפלבי, ועובדו, אדם בשם סניידר) שהקימו באי חנות עבור תושבי איי הקיז העליונים. ההתיישבות גדלה, ובשנת 1829 מנתה כעשרים מתיישבים, בהם 12 נשים. מרבית תושבי האי התפרנסו מהנצלת סחורות של ספינות שטבעו בסערות הרבות. בשנת 1830 הגיע אל האי ג'ייקוס האוסמן, שהתפרנס מהנצלת סחורות מספינות שניטרפו. האוסמן רכש את מרבית שטח האי והחל לבנות במקום מבנים עבור מתיישבים. עם גידולו של היישוב באי, הוקם באי בשנת 1832 בית מכס ובשנת 1840 סניף דואר. גידולו המהיר של היישוב, והסכסוכים עם תושבי קי וסט (אשר התפרנסו אף הם מהנצלת סחורות ונפגעו מהתחרות), הביאו את האוסמן, בשנת 1836 לשכנע את בית המחוקקים של טריטוריית פלורידה להפריד את איי הקיז העליונים ממחוז מיאמי-דייד ולהפוך אותם למחוז נפרד (מחוז דייד) שבירתו ממוקמת על האי. בשל מלחמת הסמינולים השנייה בשנת 1835 ובשל טבח ניו ריוור בשנת 1836 נמלטו תושבי הקיז הלבנים מכל האיים למעט מקי וסט ואינדיאן קי. תושבי האי החזיקו על האי שישה תותחים וכלי נשק רבים, ולכן החליטו להישאר ולהתגונן. ב-7 באוגוסט 1840 תקפו כ-100 לוחמים אינדיאנים במפתיע את האי. מרבית התושבים הצליחו להימלט ברגע האחרון, למעט 13 ממגיני האי שנהרגו, ובהם ד"ר הנרי פריין שכיהן כקונסול ארצות הברית במקסיקו. חיילי צי ארצות הברית ניסו לתקוף את האינדיאנים שעל האי מבסיס הצי הסמוך בטי טייבל קי, אולם האינדיאנים התגוננו באמצעות תותחי המתיישבים שעל האי, והמלחים נאלצו לסגת. האינדיאנים בזזו את מבני המתיישבים, ושרפו אותם, ולאחר מכן עזבו את האי. עם תום המלחמה שבו מספר מתיישבים אל האי (כפי שניתן ללמוד ממפקד האוכלוסין משנת 1850) ובמהלך מלחמת הסמינולים השלישית הוצבו חיילי הצי להגן על שתי המשפחות שנותרו בו. האי ננטש בשנית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אולם יושב בתום המלחמה. תושבי האי התפרנסו בעיקר מגידול פירות טרופיים ובננות, ובאי הוקם מגדלור. בראשית המאה ה-20 ננטש האי והוריקן יום העבודה של שנת 1935 הרס את שרידי המבנים שעליו. בשנת 1971 נרכש האי על ידי מדינת פלורידה שהפכה אותו לפארק היסטורי מדינתי. אתר האינטרנט הרשמי של אינדיאן קי (באנגלית) ההיסטוריה של אינדיאן קי תיאור הקי תיאור ההיסטוריה של הקי
קסטרה פרטוריה

קַסְטְרָה פְּרֶטוֹריָה או קסטרה פְּרָאיטוֹרְיָה (בלטינית: Castra Praetoria) היה מחנה המגורים של המשמר הפרטוריאני ברומא העתיקה בתקופת האימפריה. לדברי ההיסטוריון סווטוניוס, המבנים הוקמו בין השנים 21–23 על ידי לוקיוס איליוס סיאנוס, בתקופת שלטונו של הקיסר טיבריוס. המתחם נועד לרכז במקום אחד כמה יחידות משמר. מחנה המגורים נבנה מחוץ לעיר רומא, בקצה הצפון מזרחי של העיר. הוא הוקם באחד האתרים הגבוהים ביותר בעיר רומא, בגובה 50–60 מטרים מעל פני הים, והוקף בחומות אבן. אורכו של המחנה היה 440 מטר ורוחבו 380 מטר. המחנה המרובע חולק לארבע על ידי רחוב ראשי (הקארדו מקסימוס, cardo Maximus) שחצה אותו מדרום לצפון, ורחוב שחצה אותו ממזרח למערב. הקארדו קישר בין שני שערים, הפורטה פרטוריה והפורטה דוקומנה (לא ברור איזה שער היה בצפון, ואיזה בדרום), והרחוב המזרחי-מערבי קישר בין הפורטה פרינקיפליס דקסטרה (ממזרח) והפורטה פרינקיפליס סיניסטרה (ממערב). חומות המתחם נבנו מבטון ומלבנים והתנשאו לגובה 4.73 מטר. שלוש מתוך ארבע החומות שהקיפו את המחנה שולבו בחומת אורליאנוס בעת הקמתה, והוגבהו ב-2.5–3 מטר. מצידה החיצוני של החומה נחפר חפיר בעומק של כ-2.3 מטר. במחנה התגלה מזבח לאלה פורטונה ששימש את החיילים המוצבים בו. המחנה נהרס על ידי הקיסר קונסטנטינוס הראשון אחרי שפיזר את המשמר הפרטוריאני בשנת 312 בעקבות ניצחונו של קונסטנטינוס בקרב גשר מילוויוס. האזור הסמוך למחנה נקרא עד היום על שמו – "קסטרו פרטוריו". מדיה וקבצים בנושא קסטרה פרטוריה בוויקישיתוף Samuel Ball Platner. A Topographical Dictionary of Ancient Rome. London, Oxford University Press, 1929. Digitized copy in LacusCurtius Mura dell'antico Castro Pretorio, romeartlover.it Suetonius, Tiberius, 37; Tacitus, Annales, 4.2; Cassius Dio 52.9.6
עייפות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עייפות – תחושה גופנית או נפשית תסמונת העייפות הכרונית – תסמונת המכונה גם "מחלת היאפים" עייפות החומר – מושג בהנדסת חומרים
רבד

רֶבֶד הוא המצע העליון עליו מונחת מסילת רכבת. הרבד נמצא גם מסביב ועל האדנים של המסילה ומשמש לתמיכת המסילה וליצובה, לשיכוך זעזועים ופיזור העומס, לניקוז מי גשמים ולמניעת צמיחת צמחייה על המסילה. על פי רוב עשוי הרבד מחצץ שהוא החומר בעל התכונות המתאימות ביותר לשימושים אלו. רבד צריך להיות חזק, עמיד לשחיקה, שומר על צורתו תחת עומס, יציב, מחלחל, קל לניקוי, נוח לעבודה, זמין וזול. שימוש בחומרים שלא עונים על דרישות אלו גורם בסופו של דבר לפגיעה במסילה ולפעמים גם במבנים סמוכים לה בעקבות העומסים והרעידות בקרקע שנגרמים ממעבר של רכבות כבדות ומהירות. רבד מאיכות טובה עשוי מסלע גרוס לחצץ בגודל של 28 מ"מ עד 50 מ"מ. חצץ קטן יותר פוגע בכושר החלחול וגורם להצטברות מים וחצץ גדול יותר גורם לחלוקת עומס לא שווה על האדנים. חצץ בעל זוויות עדיף על חצץ מעוגל מכיוון שאבניו נתפסות זו בזו תחת העומס והרבד נהיה יציב יותר. החצץ צריך להיות מאבן קשה שלא סופגת מים, אחרת עם הזמן הרבד מתפורר ונחלש. בשלב האחרון בהכנת הקרקע להנחת מסילה, מפזרים את הרבד על תוואי המסילה, מהדקים אותו ומיישרים אותו. העובי של שכבת הרבד תלוי בגודל ובצפיפות של אדני המסילה, כמות הרכבות שאמורות לעבור עליה וסוג הרכבות (רכבות משא, רכבות מהירות). עובי שכבת הרבד צריך להיות לפחות 150 מ"מ כאשר במסילות לרכבות מהירות עובי הרבד עשוי להגיע עד לחצי מטר. שכבת רבד דקה מדי גורמת לעומס גדול על הקרקע מתחת לרבד ועלולה להביא לשקיעת המסילה וכן הרעידות הנגרמות מתנועת הרכבת עוברות לקרקע ועלולות לגרום נזק למבנים סמוכים. מתחת לשכבת הרבד יש בדרך כלל שכבה מחומר עדין יותר שמהווה שכבה אוטמת נגד עלייה של מים מהקרקע אל תוך הרבד ונותן תמיכה לשכבת הרבד. לפעמים מוסיפים מחיצה מחומר גמיש בשביל להפחית עוד יותר את הרעידות. לאחר הנחת המסילה יש להוסיף רבד עד שיכסה את האדנים ובפרט את קצותיהם, כדי לספק להם תמיכה מהצדדים ולמנוע תזוזה אופקית שלהם. רוחב שכבת הרבד עד מעבר לקצות האדנים צריך להיות לפחות 150 מ"מ ובדרך כלל כ-450 מ"מ. פיזור הרבד על המסילה נעשה באמצעות קרונות רבד מיוחדים בעלי פתחי פיזור בתחתיתם. לאחר מכן מבצעים הידוק של הרבד באמצעות מבטשה ומיישרים אותו באמצעות מווסת רבד. כאשר הרבד מתמלא בוץ, לכלוך ורסיסים המתפרקים ממנו, הוא מאבד את תכונות החלחול ובלימת הזעזועים שלו. מסיבה זאת יש צורך לשמור בקביעות על נקיונו. בדרך כלל מספיק לנקות את השכבה העליונה של הרבד ולשם כך קיימות מכונות ניקוי המבצעות עבודה זו ביעילות ובמהירות יחסית, מבלי שיש צורך בפרוק המסילה והוצאת הרבד לשם ניקויו או החלפתו. אם הרבד לא מנוקה בתדירות גבוהה מספיק, הלכלוך מחלחל עמוק יותר אל מתחת למסילה ואז יש צורך להחליף את הרבד. דבר זה ניתן לעשייה על ידי פיזור שכבת רבד נקי והרמת המסילה מעליו או על ידי שאיבת הרבד מתחת למסילה, החלפתו והידוקו מחדש באמצעות מבטשה. המבטשה משמשת גם לתיקון שכבת רבד שנעשתה לא אחידה עקב שחיקה. עם הזמן שכבת הרבד העליונה עשויה להתפזר ולהקטין את התמיכה במסילה מפני תזוזות אופקיות ולכן יש להוסיף מדי פעם רבד לשכבה העליונה, להדק אותו ולישר אותו, כמו אחרי הנחת המסילה. פעולות התחזוקה עשויות לפגוע ביציבות הרבד ולהגביל את מהירות הרכבות הנעות על המסילה באופן זמני, עד שהרבד יתייצב מחדש. מדיה וקבצים בנושא רבד בוויקישיתוף רכבת ישראל מפרט כללי לביצוע עבודות בנייה ותשתיות של רכבת ישראל פרק 03.51 :רבד חצץ, אתר רכבת ישראל.
מבטשה

מבטשה או מהדק רבד היא ציוד מסילה נייד המיועד לטיפול ברבד עליו מונחת מסילת רכבת. הרבד הוא מצע החצץ שעליו מונחת המסילה ושמכסה את האדנים שלה, והוא תומך ומייצב אותה. לשם כך על הרבד להיות דחוס ומהודק כך שהמסילה תהיה יציבה ולא תזוז או תשקע בזמן שרכבת עוברת עליה. בעבר בוצע הידוק הרבד באופן ידני, אך כיום המסילות והאדנים כבדים בהרבה ולא ניתן לבצע זאת ללא מיכון. המבטשות הראשונות הרימו את המסילה והידקו את הרבד מתחתיה, כיום העבודה מתבצעת בלי להזיז את המסילה כאשר חלק מהמבטשות המודרניות גם מיישרות את המסילה תוך כדי עבודה ומתקנות סטיות שנוצרו במרחק שבין הפסים, כך שהנסיעה ברכבת נעשית חלקה ונוחה יותר. המבטשה מונעת עצמאית (בדרך כלל על ידי מנוע דיזל) ויכולה לנוע על המסילה אל המקום בו יש צורך להדק את הרבד. במרכז המבטשה נמצאת יחידת ההידוק הכוללת 16 זרועות הידוק ומנועים הידראולים המשמשים להנעת הזרועות ולהפעלת רטט. העבודה מתבצעת במחזור בן שלושה שלבים: החדרת זרועות אל הרבד מסביב לאדן של המסילה דחיסת הרבד והידוקו באמצעות רטט הוצאת הזרועות ומעבר אל האדן הבא במבטשות הכוללות יחידת ישור מסילה יש חוגונים מיוחדים המודדים את המרחק בין הפסים ואת הפרש הגבהים ביניהם ומתקנים אותו אם יש בכך צורך. הידוק הרבד מתבצע לאחר הנחת מסילה חדשה ופיזור הרבד מסביבה וכאשר יש צורך בתחזוקה של הרבד עקב שחיקה לאחר תקופה של שימוש במסילה. מווסת רבד הסבר באנגלית על פעולת ההידוק - אתר Plasser & Theurer. סרטון בדיקת מערכות של מכונת הידוק מס' 801 של רכבת ישראל מתוצרת Plasser & Theurer (דגם Unimat 08-275) בחצר מוסך הציוד ההנדסי בתחנת חיפה מזרח 12.05.2009, סרטון באתר יוטיוב
מווסת רבד

מווסת רבד הוא ציוד מסילה נייד המיועד ליישור הרבד עליו מונחת מסילת רכבת ולקביעת גובהו ופיזורו מסביב למסילה. הרבד הוא מצע החצץ עליו מונחת המסילה והוא מכסה את האדנים ונמצא מסביבם על מנת לתת להם תמיכה ולמנוע מהם תזוזה אופקית בזמן שרכבת עוברת על המסילה. בעת הנחת מסילה חדשה מפוזר עליה רבד ועל מנת ליצור כיסוי אחיד בגובה ובעובי המתאימים משתמשים במווסת רבד. מווסת רבד מצויד בזרועות הידראוליות מלפניו ומצדדיו הניתנות להרמה והורדה. על הזרועות מורכבות כנפי פלדה המיישרות את הרבד לגובה אחיד מסביב למסילה ולאדנים. בצידו האחורי מורכב מטאטא מסתובב המנקה את פסי המסילה מרבד שהועף עליהם. ניתן לשלוט על ההגבהה של הזרועות ועל מרחקן של זרועות הצד מן המסילה ובכך לקבוע את גובה שכבת הרבד ואת עוביה מסביב לאדנים. הרבד צריך לכסות את האדנים, אך לא את הפסים, ולהגיע ולהמשיך אל מעבר לאדנים למרחק של 150–450 מ"מ. ויסות הרבד מתבצע לאחר הנחת מסילה חדשה ופיזור הרבד מסביבה וכאשר יש צורך בתוספת של רבד עקב שחיקה לאחר תקופה של שימוש במסילה. מבטשה מדיה וקבצים בנושא מווסת רבד בוויקישיתוף מווסתי רבד - אתר חברת Kershaw.
חיוויאי

חִוְיַאי (שם מדעי: Circaetus) הוא סוג של דורס יום ממשפחת הנציים המתמחים באכילת נחשים. אורך גופו של החיוויאי נע בין 62 ל-70 ס"מ, מוטת כנפיו כ-190 ס"מ ומשקלו 1.1 עד 1.6 ק"ג. ראשו גדול ורחב ועיניו קבועות בחזית הפרצוף, כך שמראהו מזכיר דורס לילה. כנפיו הארוכות והרחבות משמשות אותו לדאייה על זרמי אוויר חמים. בזמן הדאייה סורק החיוויאי את נחלתו בחיפוש אחר טרף. ביכולתו לרפרף זמן ארוך באותו מקום אם יש לו צורך בכך. מקור שמו של החיוויאי הוא במילה הארמית "חיויא", שמשמעותה נחש, שכן זהו טרפו העיקרי: בעונה אחת יכול חיוויאי לטרוף מאות נחשים. החיוויאי נוחת על הנחש בשתי רגליו, קוטל אותו במכת מקור ומתחיל לבלעו מהראש. ידועים מקרים שבהם הנחש המתגונן נשך בחוזקה חיוויאי או נכרך על צווארו וחנק אותו למוות. נחשים גדולים במיוחד נוהג החיוויאי לשמוט מגובה רב ולאכלם רק אחרי מותם. בנוסף לנחשים אוכל החיוויאי זוחלים אחרים. החיוויאי בונה את קנו במקומות שיש מהם תצפית נרחבת. הזכר נושא את חומרי הקינון והנקבה בונה מהם את הקן. חלקו החיצוני של הקן בנוי מחומרים גסים כמו ענפים וזרדים, חלקו הפנימי מרופד בעלים. בתטולה ביצה אחת, עליה דוגרת בעיקר הנקבה. שני ההורים דואגים למזון הגוזל. החיוואי מצוי בדרום אירופה, צפון אפריקה ואסיה. הוא נודד מעל ישראל בסתיו ובאביב ומקנן בה בקיץ. בגולן נמצא משקוף אבן מתקופת התלמוד, המעוטר בעופות דורסים, קרוב לוודאי חיוויאים, האוחזים בנחש. על המשקוף חרותה הכתובת "זה בית מדרשו שהלרבי [= של רבי] אליעזר הקפר". חיוויאי הנחשים (Circaetus gallicus) חיוויאי שחור־חזה (Circaetus pectoralis) חיוויאי ביאונדיון (Circaetus beaudouini) חיוויאי חום (Circaetus cinereus) חיוויאי מפוספס דרומי (Circaetus fasciolatus) חיוויאי מפוספס מערבי (Circaetus cinerascens) חיוויאי, באתר ITIS (באנגלית) חיוויאי, באתר NCBI (באנגלית) חיוויאי, באתר GBIF (באנגלית) תמונות של חיוויאים
ייאסו

ייאסו (געז: ኢያሱ) היא גרסה אתיופית של השם יהושע. השם גם מתורגם כ-אייסו או ישו. האם התכוונתם ל... ייאסו הראשון – קיסר אתיופיה 1682–1706 יסחק ייאסו הכריז על עצמו כקיסר אתיופיה 1685 ייאסו השני – קיסר אתיופיה 1730–1755 ייאסו השלישי – קיסר אתיופיה 1784–1788 ייאסו הרביעי – קיסר אתיופיה 1830–1832 ייאסו החמישי – קיסר אתיופיה לא הוכתר רשמית ונודה על ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית 1913–1916
חולצת הקשת בענן

חולצת הקשת בענן היא חולצת רכיבה המוענקת למנצח באליפות העולם בענפים השונים של רכיבת אופניים תחרותית. החולצה נלבשת על ידי האלוף בתחרויות השנה שעברה ומבדילה אותו משאר הרוכבים בתחרויות השונות. החולצה מוענקת למנצח ולמנצחת באליפות העולם במרוצי כביש, במרוצי כביש נגד השעון, באופני הרים, באופני מסלול, באופני סייקלו-קרוס ובאופני BMX. החולצה לבנה ועליה חמישה פסים רוחביים בצבעי איגוד האופניים הבינלאומי שהם גם צבעי הדגל האולימפי. הרוכב שלו הוענקה החולצה חייב ללבוש את החולצה בשנה שאחרי האליפות, עד האליפות הבאה, אך ורק בסוג המרוץ שבו הוא אלוף העולם: לדוגמה, אלוף העולם במרוצי כביש אינו רשאי ללבוש את החולצה במרוץ נגד השעון. אם אלוף העולם מוביל גם במרוץ קטעים (דוגמת החולצה הצהובה במרוץ הטור דה פראנס), עליו ללבוש את חולצת מוביל המרוץ. אותו חוק חל גם לגבי המוביל במפעל הפרו-טור השנתי הלובש חולצה לבנה. עם זאת, ב-2006, בעת שטום בונן היה אלוף העולם והוביל בסדרת הפרו-טור, הגיעו מארגני המרוצים לפשרה עם איגוד האופניים הבינלאומי ובונן לבש חולצה בעיצוב חדש שכללה אלמנטים משתי החולצות. בהמשך הקריירה שלהם, לאחר שכבר אינם אלופי עולם מכהנים, רשאים הרוכבים שזכו בחולצת הקשת בענן לרכוב במדי קבוצותיהם הרגילות כשעל צווארונם ושרווליהם מסומנים פסי חמשת "צבעי הקשת" (למשל לאנס ארמסטרונג). כמו בשנת הכהונה כאלוף, החולצות המעוטרות בפסי הצוואר והשרוול נלבשות רק בעת שאלופי העולם לשעבר משתתפים במרוץ מאותו סוג בו זכו בתואר. בין אוהדי הספורט קיימת אמונה עממית המכונה "קללת חולצת הקשת בענן". על פי אמונה זו נדון לובש החולצה לחוסר מזל בשנה בה הוא לובש אותה. במקרים רבים מצליחים אלופי העולם בסוגים השונים של רכיבת האופניים גם בשנה בה הם מחזיקים בתואר ובחולצה, אך כאשר רוכב המחזיק בחולצה נפצע, נתפס בשימוש בחומרים אסורים או אינו משיג הישגים ספורטיביים כפי המצופה ממנו, מיד נשלפת על ידי אוהדי הספורט טענת "קללת חולצת הקשת בענן". בראיון שנערך עם טום בונן, בעת שהיה אלוף העולם, הוא התייחס ל"קללת הקשת בענן" ואמר: "קללת חולצת הקשת בענן היא דבר שאיננו קיים. אם אתה מסוגל לזכות באליפות העולם, אתה יכול לנצח גם במרוצים אחרים. מה שמתלווה לחולצה הוא לחץ, ואם אתה מתמודד היטב עם לחץ, אתה יכול להתמודד עם חולצת הקשת בענן". מדיה וקבצים בנושא חולצת הקשת בענן בוויקישיתוף Andrew Hood,‏ A conversation with Tom Boonen, באתר VeloNews,‏ 30 במרץ 2006
ייאסו השלישי, קיסר אתיופיה

ייאסו השלישי (עברית: יהושע השלישי) היה קיסר אתיופיה מ-16 בפברואר 1784 - 24 באפריל 1788 הוא היה בנו של אבאטו אזאקו ונכדו של ייאסו השני. ייאסו הומלך לקיסר על ידי אביו הראס אבאטו אזאקו. תקופת מלכותו נמשכה כארבע שנים ואופיינה במאבק בין המצביאים, בהם: וולדה סלאסי, הראס היילה יוסדיק. המצביאים הדיחו את ייאסו, שבסופו של דבר מת מאבעבועות שחורות Wallis Budge, E. A. [1928] (1970). A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגלשה

מַגְלֵשָׁה היא מתקן משחקים הנפוץ בגני משחקים בכל רחבי העולם, וכן במגרשי גני ילדים ובתי ספר. המגלשות עשויות ממגוון חומרים, בעיקר חומרים פלסטיים אך גם מעץ, מתכת או פיברגלאס. משטח המגלשה חלק כדי לאפשר החלקה. צורתן כצורת מסילה מוארכת המונחת על גבי משטח מוגבה וממנו יורדת המסילה למשטח נמוך יותר, דבר המאפשר גלישה בישיבה או בשכיבה במורד המסילה. סולם, מדרגות או חבל טיפוס מאפשרים גישה למשטח העליון של המגלשה. מגלשות יכולות להיות מעוקלות ובעלות צורות שונות. מגלשות בטיחותיות יותר בנויות כצינור סגור או סגור למחצה כדי למנוע סכנת נפילה מגובה. מגלשת מים מישור משופע
מלאבו

מלאבו היא בירת גינאה המשוונית. העיר ממוקמת על חופו הצפוני של האי ביוקו. העיר נוסדה על ידי הבריטים בשנת 1827, אשר חכרו את האי מספרד. הבריטים קראו לעיר "פורט קלרנס", והשתמשו בה כתחנת אספקה לאוניות בריטיות ששהו באזור זה מתוך ניסיון להפסיק את הסחר בעבדים. לאחר הקמת העיר התיישבו בה עבדים משוחררים רבים, עד להקמתה של סיירה לאון כמושבת עבדים משוחררים. לאחר שהאי חזר לשליטה ספרדים שונה שם העיר ל"סנטה איסבל". ב-1969 העיר החליפה את באטה כבירת המדינה. העיר קיבלה את השם "מלאבו" בשנת 1973, כחלק מתוכניתו של הנשיא פרנסיסקו מסיאס נגמה להחליף את שמות המקומות האירופיים בשמות אפריקנים אותנטיים. במהלך שלטונו הוביל הנשיא מסיאס נגמה לרצח עם של שבט הבובי, אשר התגורר באי ביוקו, והביא במקומם את אנשי שבטו - שבט הפאנג להתגורר באי במקומם. בעקבות רצח עם זה זכתה גינאה המשוונית ואף העיר מלבו לכינוי "אושוויץ של אפריקה". בעקבות רצח עם זה נמלטו מהעיר מעל רבע מתושביה. גילוי הנפט באזור, ותפוקה של 360,000 חביות נפט ליום (נכון לשנת 2004), הובילו לצמיחה כלכלית והגבהת מספר התיירים והתושבים בעיר. נמל התעופה הבינלאומי של מלאבו משרת את העיר. מלאבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מגלשת מים

מגלשת מים היא מתקן שעשועים הדומה בצורתו למגלשה. מגלשת מים היא צינור סגור או פתוח בחלקו העליון, עשוי לרוב חומר פלסטי או מתכת, המונח בהטיה ממשטח גובה למשטח נמוך. זרם מים הזורם בו מאפשר גלישה במורד הצינור, לרוב לתוך בריכה או למשטח האטה. הגולש מחליק בישיבה או בשכיבה על זרם המים, או ביושבו על רפסודה או אבוב מתקן זה מצוי לרוב בפארקי מים אך גם בבריכות שחייה וכחלק ממתקני שעשועים בחוף ים. הצינורות יכולים להיות ישרים או מעוקלים. מגלשות תלולות יכולות ליצור אפקט של נפילה חופשית, וכן יכולות לכלול פעלולים נוספים כגון הוספת ערפל במנהרת הגלישה, תאורה מיוחדת, או אורות לייזר. סדרה של מגלשות צמודות מאפשרת לגולשים להתחרות זה בזה. שימוש ברצועת הנעה יכול לאפשר לגולשים לנוע במעלה המגלשה. מדיה וקבצים בנושא מגלשת מים בוויקישיתוף
מייקי ויי

מייקל ג'יימס ואיי לי (אנגלית: Michael James Way Lee; נולד ב-10 בספטמבר 1980) הוא נגן בס אמריקאי. הוא מנגן בלהקת הרוק האמריקנית מיי כמיקל רומנס, והוא אחיו הצעיר של סולן הלהקה ג'רארד ויי. ויי נולד וגדל בניוארק שבניו ג'רזי. אביו ממוצא סקוטי ואמו ממוצא איטלקי. מייקי הוא אחיו של ג'רארד ויי, סולן הלהקה, והוא זה שהציע את שם הלהקה מתוך הספר "Ecstasy: Three Tales of Chemical Romance", שנכתב בידי ארוין וולש. מייקי עבד בחברת "Eyeball", חברת התקליטים של הדיסק הראשון של הלהקה "I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love". בחודשים הראשונים כשהלהקה החלה להופיע נהג ויי להשתכר לפני כל הופעה "כדי לטשטש את פחד הבמה". ויי התחתן עם אליסיה סימונס ב-7 במרץ 2007. סימונס היא מורה לגיטרה, ניגנה ב-2005 תקופה קצרה בלהקת From First to Last. הזוג התגרש ב-2013 . ב-2014 התחיל לצאת עם חברתו הנוכחית קריסטין קולבי. בשנת 2015 הוא שיתף פעולה עם Waterparks באלבום החדש של הלהקה. מדיה וקבצים בנושא מייקי ויי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייקי ויי מייקי ויי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקי ויי, ברשת החברתית אינסטגרם מייקי ויי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקי ויי, באתר AllMusic (באנגלית) מייקי ויי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקי ויי, באתר Discogs (באנגלית)
ייאסו הרביעי, קיסר אתיופיה

ייאסו הרביעי (עברית: יהושע הרביעי) היה קיסר אתיופיה מ-18 ביוני 1830 - 18 במרץ 1832 בנו של הקיסר סלומון. קיסר זה היה בעיקר בובה שהומלכה על ידי סגן הקיסר ומושל באגמדיר ראס דורי אשר הפיל את הקיסר הקודם ג'יגר. לאחר שהומלך על ידי דורי, ייאסו ארגן מרד כנגדו בתקיפות של אזורי המחיה של היג'ו אורומו, יורשו של דורי עלי השני שנכח באירועים דיווח זאת לדודו דורי והוא הדיח את ייאסו. על פי החוקר סמואל גובאט ייאסו נפל בפח של הקיסר הקודם ג'יגר שהעליל עליו שהוא קרא ליריבו של דורי ראס פריס להדיח את דורי בתור סגן הקיסר. Wallis Budge, E. A. [1928] (1970). A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications H. Weld Blundell, The Royal chronicle of Abyssinia, 1769-1840 (Cambridge: University Press, 1922), p. 488f סמואל גובאט בספרו היומן של שלוש שנות המגורים בחבש קורא לפריס בשם "עליגז פריס" שה. וואלד בלונדאל בספרו הרושמות המלכותית של חבש מזהה אותו עם עלי פריס. Gobat, Samuel [1851] (1969). Journal of Three years' Residence in Abyssinia. New York: Negro Universities Press
דב ביגון

הרב דֹב הכהן ביגון (בייגין; נולד ב-1940) הוא ראש ישיבת מכון מאיר ומדרשת מכון אורה. נולד בחולון בשנת ת"ש (1940) להורים חילונים שעלו לישראל לפני השואה. סבו מצד אמו, דב בער סופר, שימש כסופר סת"ם והיה חברותא של הרבי מאוסטרובצא. הרב ביגון נוהג לספר שעלייתה של אמו לארץ התאפשרה בזכות בנו וממלא מקומו של הרבי מאוסטרובצא. בשנת 1954 עבר כילד חוץ לקיבוץ משמר השרון. היה פעיל בתנועה המאוחדת. שרת בצה"ל כקצין בנח"ל וכקצין בבה"ד 1. נלחם במלחמת ששת הימים כסגן מפקד פלוגה בחטיבת ירושלים בקרב על שחרור ירושלים. כחובב טבע ואוהב ארץ ישראל היה מראשוני המדריכים בחברה להגנת הטבע. בגיל 23 החליט להעמיק את ידיעותיו בתורה וביהדות. בהשפעת הרב אהרן קלר, רבה של נהריה, החל ללמוד בישיבת כפר חסידים ומאוחר יותר בישיבת מרכז הרב בירושלים, שם למד למעלה מעשר שנים אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק וקיבל סמיכה לרבנות. לאחר מלחמת יום הכיפורים, הקים את "מכון מאיר" על שם אליעזר מאיר ליפשיץ שנפל בקרב על תעלת סואץ חודשים ספורים קודם לכן. משמש כראש ישיבת מכון-מאיר ומדרשת מכון אורה, העוסקים בחינוך, לימוד תורה והפצת יהדות ברוחו של הרב קוק. הוא כותב מאמרים בנושאים מגוונים, ובפרט כותב את המאמר הראשי בעלון פרשת השבוע "באהבה ובאמונה", שמוציא מכון מאיר. בסיון ה'תשפ"ב העמיד הרב ביגון את הרב מאיר טויבר במקומו בראש המחלקה לדוברי עברית וכראש בית המדרש, וביקש שלאחר פטירתו יבחרו את ראש המכון תחתיו הרבנים: חיים דרוקמן, שלמה אבינר, צבי טאו ויעקב אריאל. בשנת ה'תשע"ד (2014) זכה באות יקיר ירושלים. הרב ביגון היה נשוי לנאוה עד לפטירתה בשנת תשפ"ב (2022). אב לתריסר. בנו אריאל נפטר ממחלה בשנת תשס"ד (2004). מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. מדיה וקבצים בנושא דב ביגון בוויקישיתוף שיעורי הרב דב ביגון באתר מכון מאיר "אוהב את הבריות", הרב ביגון באתר מעייני הישועה סיפורו של הרב דב ביגון (הקישור אינו פעיל) באתר ראש יהודי "בעימות עם עצמי", ראיון עם דב ביגון, בתוך "בנתיבות שבים - אל המקורות", בני ברק ה'תשל"ט "שעה של אנשים" שעה אישית עם הרב דב ביגון. מגישים: אסף פאסי ואבי קראוס. רדיו גלי ישראל. 10 באפריל 2014 רבקי גולדפינגר, עניין אישי והפעם עם הרב דב ביגון, באתר ערוץ 7, 9 בספטמבר 2015 רבקי גולדפינגר, דור המייסדים, באתר ערוץ 7, 10 במאי 2018 דביר עמר, קמפיין ההדתה? פייק ניוז, באתר ערוץ 7, 18 בספטמבר 2020 דב ביגון (1940-), דף שער בספרייה הלאומית כל הכתבות על הרב דב ביגון, באתר ערוץ 7 דב ביגון, ‏המלחמה על ירושלים - נקודת מבט אישית, באתר "ערוץ מאיר" דרכי ליהדות - סיפורו של הרב דב ביגון (סרט משנת 1978), באתר "ערוץ מאיר" דרכי ליהדות 2 - ריאיון עם הרב דב ביגון (2010), באתר "ערוץ מאיר" דב ביגון, ‏אגדות חורבן בית המקדש - תשעה באב תשסח, באתר "ערוץ מאיר" . אריה יואלי, ‏הרב ביגון: אלה הרבנים שיבחרו את המחליף שלי בראש מכון מאיר, באתר "סרוגים", 8 ביוני 2022 על אריאל ביגון, סרטון בערוץ "מיטב פוקס ביגון", באתר יוטיוב (אורך: 10:33)
סנט ג'ורג'ס (גרנדה)

סנט ג'ורג'ס (באנגלית: St. George's) היא בירת גרנדה. בעיר מתגוררים כ-4,315 תושבים (נכון לשנת 2006). בפרוורי העיר ובסביבתה מתגוררים 33,000 תושבים בקירוב, כשליש מתושבי המדינה הקטנה. העיר מוקפת גבעות שנוצרו בגלל מכתש שמקורו בהתפרצות הר געש ולחופיה נמל-ים שצורתו פרסה. העיר הקטנה היא מוקד תיירותי מוכר באזור הקריבי ומגיעים אליה אלפי תיירים בשנה. לעיר מגיעות גם ספינות תענוגות. בשנים האחרונות העיר התפתחה אך ההיסטוריה התרבות והטבע שבה לא נפגעו. בעיר נמצאת האוניברסיטה על שם סנט ג'ורג' - בית הספר לרוקחות. העיר מהווה נמל ייצוא עיקרי של גרנדה וענפי הייצוא העיקריים של העיר הם קקאו, אגוזי מוסקט ומייס. ענף התיירות אף הוא מהווה חלק חשוב בכלכלתה. את העיר בנו הצרפתים בשנת 1650. שרידים לסגנון הבנייה שלהם נשארו בדמות בתים עם גגות רעפים אדומים. סנט ג'ורג'ס הייתה בירתה של המושבה הבריטית איי וינדווארד מ-1885 ועד פירוקה של המושבה ב-1960. בשנת 2004 הכה הוריקן איוון בעוצמה בעיר. פגיעתו השאירה הרס רב בעיר ובכל האי ונזק רב נגרם אף לתשתיות. על פי ההערכות קרוב ל-90% מבתי התושבים נפגעו וגידול עצי המוסקט החשובים מאוד לכלכתה של העיר נפגע משמעותית. אחרי בעזרת תרומות בינלאומיות מארצות הברית, קנדה והאיחוד האירופי החלו בבנייה מחדש של העיר. השיקום הניב פרי וב-2007 גרנדה אירחה את טורניר הגביע העולמי בקריקט כמתוכנן. סנט ג'ורג'ס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורניום-תוריום

אורניום-תוריום (מכונה גם "תוריום-230") היא שיטת תיארוך רדיומטרי, המשמשת למציאת גילם של חומרים מבוססי סידן פחמתי (כגון: אלמוגים, ומשקעי מערות כנטיפים וזקיפים). השיטה יכולה לשמש לתיארוך סלעים עתיקים בהרבה מסלעים אותם מתארכים בשיטת פחמן-14, כיוון שזמן מחצית החיים של האיזוטופ תוריום 230 נמשך כ-75,000 שנים, בעוד שזמן מחצית החיים של האיזוטופ פחמן 14 נמשך כ-5700 שנים "בלבד". השיטה מבוססת על מדידת התפרקויות האיזוטופ תוריום 230 הנוצר מהתפרקות אורניום 234. המסיסות של תוריום במים אפסית ולעומתו אורניום מסיס במידת מה כך שחומר שמקורו בשיקוע יונים מומסים במי ים מכיל כמות מסוימת (כמה חלקים למיליארד עד כמה חלקים למיליון) של אורניום אך אינו מכיל תוריום. התוריום אותו מוצאים באבן גיר או באלמוג הוא, לכן, תוצר התפרקות של האורניום שהושקע עם היווצרות המוצק וכך יכול לשמש לתיארוך זמן ההיווצרות. מערת אבשלום מערת אל קסטיו מאמר באתר מכון ויצמן על שימוש בשיטת אורניום-תוריום במערת שורק ("מערת הנטיפים"). מאמר באתר רשות הטבע והגנים על פעילות חוקרים מהמכון הגאולוגי בנושאים הקשורים למערת שורק.(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.