laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוחמד עבד אל-והאב

מוחמד עבד אל-והאב (בערבית: محمد عبد الوهاب; 1902 בערך – 4 במאי 1991) היה זמר ומלחין מצרי, מחדש המוזיקה הערבית. יצירותיו מושפעות ממוזיקה מערבית קלאסית, במיוחד מבטהובן. אחד הזמרים המפורסמים ביותר של הזמר הערבי. מוחמד עבד אל-והאב נולד בשנת 1898 למוחמד אבו עיסא ולפאטמה חג'אזי בשכונת באב אלשעריה בקהיר, מצרים. כבר מגיל צעיר הוא ניחן בכישרון יוצא דופן ובגיל שלוש עשרה הוציא תקליט ראשון. הוא אף החל להופיע בפני קהלים רבים. עבד אל-והאב החל בהקלטות שיריו בשנות העשרים של המאה העשרים. עד שנות הארבעים הוא ניחן בקול מצוין עם יכולת תמרון מרשימה. עם התבגרותו, איבד באופן ניכר מיכולתו לשיר בטונים גבוהים, והתרכז יותר בהלחנה. הוא הלחין שירים גם עבור הזמרת אום כולתום, בין השאר את השיר "אינתה עומרי" (אתה חיי), אחד השירים הידועים ביותר בזמר הערבי. הוא כתב מספר שירים עבור פאיזה אחמד. בשנת 1933 השתתף עבד אל-והאב בסרטו הראשון "הוורד הלבן". במהלך חייו השתתף בשישה סרטים, בהם היה הגיבור והזמר. כל השירים מתוך סרטיו הם פופולריים מאוד בקרב אוהבי הזמרה הערבית. הוא מאן להשתתף בסרטים נוספים בטענה כי הוא מיצה את עצמו, ולכן עבר לעסוק בהלחנה ובזמרה. הוא הפתיע את מעריציו כאשר בגיל 90, בשנת 1988, הקליט תקליט חדש שהצליח ונמכר למעלה משני מיליון עותקים. עבד אל-והאב הלך לעולמו ב-4 במאי 1991 כשהוא בן 93.. עבד אל-והאב השאיר אחריו מורשת רחבת היקף בזמר הערבי וכונה "מוזיקאי הדורות". בכל בתי הספר למוזיקה ערבית בעולם לומדים את כישוריו ומנתחים את יצירותיו. שיריו נחשבים פופולרים גם בקרב הציבור היהודי, בעיקר בחזנות הירושלמית-ספרדית, ואף משמשים להלחנת קטעי תפילה, ומבוצעים על-ידי חזנים שונים, בהם בולט משה חבושה. אוסף של 158 משירי עבד אל-והאב תורגמו לעברית על ידי לטיף ברטוב. מדיה וקבצים בנושא מוחמד עבד אל-והאב בוויקישיתוף מוחמד עבד אל-והאב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוחמד עבד אל-והאב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוחמד עבד אל-והאב, באתר MusicBrainz (באנגלית) מוחמד עבד אל-והאב, באתר Yandex.Music (ברוסית) מוחמד עבד אל-והאב, באתר Discogs (באנגלית) מוחמד עבד אל-והאב, באתר Genius הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-110 של עבד אל-והאב, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 13 במרץ 2012 מוחמד עבד אל-והאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוחמד עבד אל-והאב (1910-1991), דף שער בספרייה הלאומית ישנם מקורות שונים לגבי שנת לידתו. לפי חלק מהמקורות הוא נולד ב-13 במרץ 1899 או 1898. מנוע החיפוש גוגל ציין בהתאם 110 שנים ללידתו עם גוגל דודל ב-13 במרץ 2012. לפי אתר מרכז המידע של ממשלת מצרים, הוא נולד ב-1902, וכך גם לפי מקורות אחרים. מקורות אחרים קובעים שנולד ב-1907. גוגל דודל לכבוד 110 שנים ללידתו May 4 marks passing anniversary of Egypt's legendary musician Mohammed Abdel Waha, State Information Service, May 4 2002 Angy Essam, Abdel Wahab: The immortal generations musician, Egypt Today, May 4 2019 Anthony Coussa, a personal friend of Abdel Wahab who is still in NY, February 7, 2005 https://sites.google.com/site/cinemaarabiya/home/mohammed-abdel-wahab שירים נבחרים של המוזיקאי והזמר הגדול מחמד עבד(א)לוהאב, ירושלים, תשע"ה, 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדגל הנוצרי

הדגל הנוצרי או דגל הנוצרים הוא דגל דתי הנועד לייצג את כלל העולם הנוצרי על כל זרמיו. שדה הדגל לבן, עם צלב לטיני אדום בתוך קנטון כחול. הגוון אדום של הצלב מסמל על פי הנצרות את הדם של ישו הנשפך עם צליבתו. הכחול מייצג את המים בהם נטבל ישו ומים קדושים בכלל, כמו גם את הנאמנות לישו. הלבן מייצג טוהרו של ישו ואת אי האלימות של ישו, כמו גם הלבן מסמל את הכניעה של המאמין לאלוהים. לממדי הדגל והקנטון אין מפרט רשמי. רעיון הדגל הנוצרי הוצג לראשונה ביום ראשון 26 בספטמבר 1897 בקפלה ברייטון בברוקלין, ניו יורק בארצות הברית. המפקח של בית ספר של יום ראשון, צ'ארלס ג' אוברטון, נתן הרצאה מאולתרת לסטודנטים שהתאספו (הרמקול המתוכנן לא הובא לאירוע). הוא נשא נאום ובו שאל את התלמידים איך יראה הדגל של הנצרות. אוברטון חשב על הנאום המאולתר שלו שנים רבות לאחר מכן. ב-1907, הוא וראלף דיפנדר, המזכיר המתודיסטי הצעיר של התנועה המיסיונרית, תכננו והחלו לקדם את הדגל. בנוגע לסמליות הנוצריות של הדגל הנוצרי נאמר: "השדה הוא לבן, צבע המייצג את שלום, טוהר ותמימות. הפינה העליונה היא ריבוע כחול, הצבע של השמיים הנקיים מענן, סמל של תרומה, ביתו של הנוצרי; גם סמל של אמונה וביטחון. במרכז הכחול יש צלב, הדגל והסמל הנבחר של הנצרות. הצלב אדום, אופייני לדם של ישו". הארגון הנוצרי אוקמוני, המועצה הפדרלית של כנסיות ישו, אימץ את הדגל ב-23 בינואר 1942. על הדגל הנוצרי אין במכוון פטנט או סימן מסחרי, משום שהמעצב הקדיש את הדגל לכל העולם הנוצרי. גרסה של הדגל המעוצבת עבור כנסיות מהנצרות האורתודוקסית המזרחית דגל הוותיקן הכנסייה היונית אורתודוקסית הכנסייה האפיסקופלית (ארצות הברית) הכנסייה האפוסטולית הארמנית צבא הישע הכנסייה האנגליקנית הכנסייה האלבנית אורתודוקסית הדגל הבודהיסטי דגל הדרוזים הרלדיקה כנסייתית דגל עברי דגל תפילה טיבטי מדיה וקבצים בנושא הדגל הנוצרי בוויקישיתוף הדגל הנוצרי, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנחס קנטורוביץ

פנחס קנטורוביץ (ביידיש: קאנטאראוויטש; לעיתים קאנטאראוויץ; הושענא רבה תרכ"ז, 10 בספטמבר 1866 – ח' בכסלו תרפ"ח, 1 בדצמבר 1927) היה מחבר ספרי מדע פופולרי וספרי לימוד, מו"ל ומוכר ספרים יהודי ורשאי. פנחס בן אברהם לֶיְבּ קנטורוביץ נולד בסתיו 1866 בעיירה סְלונים שליד גרודנה, בפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנו של דיין משכיל. בגיל 4 התייתם מאביו. התחנך ברוז'ינוי, שם נישאה אמו בפעם השנייה. למד ב"חדרים" וישיבות. ב-1886 הגיע לוורשה כמורה פרטי בביתו של זאב יעבץ, שביתו שימש בית ועד לסופרים עבריים כגון יוסף לייב זוסניץ, א"ש פרידברג, שפ"ר, חיים יחיאל בורנשטיין, פסח רודרמן ונחום סוקולוב. עם האחרון התיידד במיוחד, ומאוחר יותר הוציא לאור את כתביו היידיים. כתב בעיקר מאמרי מדע פופולרי ב"הצפירה", "הצופה", "הזמן", "לוח אחיאסף", "עולם קטן", "הטבע והחיים", "הכוכב" (1924). היה כותב קבוע ב"יודישע פאָלקס-ציַיטונג" שבעריכת מרדכי ספקטור חיים דב הורביץ, וכן ביומון "דער טעלעגראף" של סוקולוב, ב"אידישעס וואָכענבלאט" של הלל צייטלין, וב"דאס יודישע ווארט". קנטורוביץ היה בעל הוצאת ספרים, בית מסחר ספרים וספריית קריאה ברח' שְליסקָה (Śliska)‏ 35 בוורשה. הוא עצמו התגורר ברח' מַריאנסקה (Mariańska)‏ 2. הוא שימש כמו"ל של ספרים עבריים ויידיים שהוא עצמו חיבר, תרגם או עיבד: "תורת החימיא [כימיה]", "החימיא בחיי יום יום" מאת לאסאר-קוהן (אנ'), "הארץ", "די ערשטע ידיעות פון דער נאטור-לעהרע", על ידיעת הטבע ("די ערד" [האדמה] מאת לוּנקֶביץ', "מאגנעטיזם, עלעקטריציטעט" [מגנטיות, חשמל] על פי ניצ'אייב, "אנפאנג פון פיזיק" [התחלת הפיזיקה] מאת סטניסלב קראמשטיק (Kramsztyk); במקור הופיעו ככרכים נפרדים כסדרת "וויסענשאפטליכע פאָלקסביבליאטעק", הספרייה המדעית לעם), "ווי אזוי ווערט מען ווידער יונג" (כיצד להישאר צעיר), "פרעמד-ווערטערבוך, פאָליטישע בראָשורן, "אויפן דעק" (בשפל) מאת מקסים גורקי, "מאָדערנער יודישער פאָלקסבריוונשטעלער" מאת ד"ר פ. בערלינער (1925, יידיש ופולנית). בין הספרים שהופיעו בהוצאתו היו גם 34 מחזות, וכן סידורים, חומשים וספרי לימוד שפות (פולנית, עברית וכו'). אולם מכולם הצליח להתפרנס רק בקושי. קנטורוביץ נפטר בדצמבר 1927 בתום מחלה קשה וממושכת, בגיל 62. נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. הותיר את אשתו רבקה, שני בנים נשואים, לאון ויֶז'י קנטורוביץ, ונכדים. פ' קנטורוביץ באתר WorldCat Identities פסח קנטורוביץ באתר WorldCat Identities רשימת הפרסומים של פנחס קנטורוביץ, בקטלוג הספרייה הלאומית קברו של פנחס קנטורוביץ באתר Foundation for Documentation of Jewish Cemeteries זלמן רייזען, קאַנטאָראָוויטש פּ., בספרו: לעקסיקאָן פון דער ייִדישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, מהדורה 2, כרך ג, וילנה: ווילנער פערלאג פון ב. קלעצקין, תרפ"ט 1929, עמודות 470–471, בארכיון האינטרנט (ביידיש) פינחס קנטורוביץ (1866-1927), דף שער בספרייה הלאומית נ. ע. פנחס קאנטאראוויטש, היינט, מודעת אבל, 4 בדצמבר 1927; נ. ע. פנחס קאנטאראוויטש, דער מאָמענט, מודעת אבל, 4 בדצמבר 1927;‏ קברו של פנחס קנטורוביץ באתר Foundation for Documentation of Jewish Cemeteries.
שינג'י אוקזאקי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אוקזאקי. שינג'י אוקזאקי (ביפנית: 岡崎 慎司; נולד ב-16 באפריל 1986) הוא כדורגלן יפני המשחק בסנט טרוידן. אוקזאקי הוא בוגר תיכון טאקיגאווה דאייני. אחרי שהצטיין במדי קבוצת הכדורגל של התיכון, חתם ל-5 שנים בשימיזו ס-פולסה. בדצמבר 2005, ערך את הופעת הבכורה שלו סנפרנס הירושימה. ב-15 באפריל 2007, הוא הבקיע את השער הבכורה שלו נגד קוואסאקי פרונטאלה. בעונתו הראשונה במועדון כבש 3 שערים ב-13 משחקים. בעונת 2008 כבש 10 שערים ב-27 משחקים, והגיע עם קבוצתו לגמר גביע הליגה בו הפסידה 0–2 לאויטה טריניטה. ב-30 בינואר 2011, חתם ל-3 וחצי שנים בשטוטגרט הגרמנית. ב-17 בפברואר 2011, אישרה פיפ"א את המעבר. באותו יום הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 לבנפיקה ליסבון בליגה האירופית. ב-20 בפברואר 2011, אוקזקי ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה נגד באייר לברקוזן. אוקזקי הבקיע את השער הראשון שלו נגד הנובר 96. ב-19 בפברואר 2012 הבקיע בבעיטה חופשית נגד הנובר 96, שער זה זכה לתואר "שער החודש בבונדסליגה". אוקזאקי הוא היפני השני שזוכה בתואר זה אחרי שיאשיקו אוקודרה עשה זאת באפריל 1978 כאשר שיחק בפ.צ. קלן. בעונת 2012/2013 כבש רק שני שערים בליגה, אך ב-22 בנובמבר באותה עונה הוא הבקיע את שעריו הראשונים באירופה בניצחון 1–5 נגד סטיאווה בוקרשט. ב-1 ביולי 2013, אוקזקי עבר למיינץ 05. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון קבוצתו 2–3 נגד קבוצתו הקודמת שטוטגרט. ב-26 ביוני 2015 חתם בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–4 על סנדרלנד. ב-15 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על ווסטהאם יונייטד. באותה העונה זכה אוקזאקי עם הקבוצה באליפות הפרמייר ליג, לראשונה בתולדותיה. ב-30 ביולי 2019 חתם במאלגה לעונה אחת. עם זאת, מלאגה ביטלה החוזה עם אוקאזקי לאחר 34 ימים בלבד, מכיוון שהקבוצה לא הצליחה לרשום אותו מכיוון שדרישות השכר שלו חרגו מהוצאות התקציב המקסימליות שלה כפי שהותרה בליגה. ב-4 בספטמבר 2019, חתם על חוזה לעונה אחת בוסקה, עמה עלה בתום העונה ללה ליגה כשהיפני כובש 12 שערים. בצעירותו אוקזאקי היה חלק מנבחרת יפן עד גיל 23 והיה איתה באולימפיאדת בייג'ינג. באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת יפן. ב-20 בינואר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת נגד תימן במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2011. בשנת 2009 הבקיע 15 שערים ב-16 משחקים בנבחרת. אוקזאקי בסגל הנבחרת במונדיאל 2010. ב-24 ביוני 2010 הבקיע בניצחון 1–3 נגד דנמרק. אוקזאקי הבקיע שלושער בניצחון 0–5 נגד ערב הסעודית במסגרת גביע אסיה 2011 שבסיומו זכה עם הנבחרת בתואר בפעם הרביעית. אוקזאקי סיים כמלך השערים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 של אסיה. נכון למאי 2014 יש לו 38 שערים והוא במקום השלישי בטבלת כובשי הנבחרת בכל הזמנים. נכון ל-15 במאי 2016 נכון ל-11 ביוני 2015 יפן גביע אסיה בכדורגל: 2011 לסטר סיטי אליפות הפרמיירליג: 2015/2016 אישיים נבחרת השנה ביפן: 2009 נבחרת הטורניר בגביע אסיה בכדורגל: 2011 שער החודש בבונדסליגה: פברואר 2012 מדיה וקבצים בנושא שינג'י אוקזאקי בוויקישיתוף שינג'י אוקזאקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שינג'י אוקזאקי, ברשת החברתית אינסטגרם שינג'י אוקזאקי, באתר Transfermarkt שינג'י אוקזאקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) שינג'י אוקזאקי, באתר Soccerway שינג'י אוקזאקי, באתר BDFutbol שינג'י אוקזאקי, באתר WorldFootball.net שינג'י אוקזאקי, באתר National Football Teams שינג'י אוקזאקי, באתר FootballDatabase.eu
שבוע פריון הייצור

שבוע פריון הייצור היה שבוע שהוקדש בישראל מדי שנה להעלאת המודעות לצורך בהגברת פריון הייצור במשק הישראלי. ראשיתו של שבוע פריון הייצור ביום פריון הייצור שנקבע על ידי המכון לפריון העבודה והייצור ל-כ"ב בתמוז, יום פטירת שר האוצר אליעזר קפלן בשנת 1956. ביום זה חולק פרס קפלן, שודרו תוכניות מיוחדות בקול ישראל על פריון הייצור ומשפחות העובדים הוזמנו לבקר במפעלים. לקראת יום הפריון הראשון נקבע הסיסמה: "גם פריון הוא נשק". במפעלים התקיימו כינוסים ומסיבות בהם הוקרנו סרטים על חשיבות הפריון. כינוסים התקיימו לא רק במפעלי תעשייה, אלא גם במקומות עבודה אחרים כמו בבנק לאומי. בכינוסים רבים השתתפו שרים וחברי הכנסת. היום צוין מדי שנה, ומשנת 1960 היה ל"שבוע הפריון", שלעיתים נמשך כשבועיים. מזכ"ל ההסתדרות הציע להפוך את יום פריון הייצור לחג לאומי. בשנת 1967, נדחה שבוע פריון הייצור לספטמבר, בגלל מלחמת ששת הימים, וטקס מרכזי התקיים על הר הצופים. שבוע הפריון המשיך להיות מצוין אל תוך שנות ה-70, אך החל משנת 1972 הוא נקרא שבוע הייעול, הוקדם בחלק מהשנים למאי-יוני וכנסים התקיימו בעיקר בבתי מלון וכוונו יותר ליועצי ניהול ומנהלים. יום פריון וייעול, חרות, 25 במאי 1956 יום הפריון והייצור בכ"ב תמוז, הצופה, 30 במאי 1956 יום פריון הייצור, חרות, 25 ביוני 1956 מ. סדינסקי, שמשון הצטיין בתפוקה, מעריב, 17 ביולי 1960 ד"ר בדר: היום חסרים בארץ אנשים ולא מכונות, חרות, 6 ביולי 1961 שבוע פריון הייצור ייערך, דבר, 14 ביוני 1962 חלוקת פרס קפלן ביום ב', דבר, 18 ביולי 1957 הישגי הייצור בתעשייה ובבנין, דבר, 10 ביולי 1958 שר העבודה הרצה בבתי חרושת במסגרת שבוע פריון העבודה, דבר, 7 ביולי 1964 הסתיים שבוע פריון הייצור, דבר, 11 באוקטובר 1967 א. בקר אורח ביח"ר שמן, דבר, 4 ביולי 1961 פרס קפלן יוענק בהר הצופים, דבר, 9 ביולי 1967 פרס הקידום לתעשיה האוירית, דבר, 12 במאי 1971 פרס עבודה מיוחד הוענק לג. מאיר, דבר, 18 במאי 1973 שבוע הייעול בשבוע הבא, דבר, 12 במאי 1972 הבטיחו השתתפותכם באירועי שבוע הייעול - 1973, דבר, 30 באפריל 1973 ערב עיון ליועצי ניהול, דבר, 8 ביוני 1977 אירועי שבוע הייעול, דבר, 27 במאי 1977
פנגולין סיני

הפנגולין הסיני (שם מדעי: Manis pentadactyla) הוא יונק ממשפחת הפנגולנאים הנפוץ במזרח אסיה: בצפון הודו, נפאל, בהוטן, בנגלדש, מיאנמר, צפון לאוס וצפון וייטנאם, רוב שטחה של טאיוואן, צפון תאילנד ודרום סין, כולל איי האינאן. הפנגולין הסיני מתאפיין בטפרים ארוכים וחזקים לקריעת קיני טרמיטים ונמלים, קשקשי קרטין קשים בדומה לכל הפנגולינאים, ולשון ארוכה, דקה ודביקה, המשמשת לתפיסת טרפו. אין לו שיניים. הוא נבדל משאר מיני הפנגולין בקשקשיו הקטנים, בקשקשים שעל ראשו, ובחוסר הכריות בכפות רגליו. הפנגולין פעיל בלילה. המין ניצוד על ידי האדם בגלל בשרו, הנחשב למעדן, ובגלל עורו וקשקשיו אשר משמשים ברפואה סינית מסורתית. מחירי איברי הפנגולין גבוהים בשוק הבינלאומי, ונראה כי המסחר בהם גדל, למרות חוקים שנועדו להגן על המין ברוב מדינות תפוצתו. הפנגולין הסיני מכונה דוב נמלים מקושקש, וכך הוא נראה. אורך ראשו וגופו כשישים סנטימטרים, וזנבו כשמונה עשר סנטימטרים, משקלו בין שניים לעשרה קילוגרמים. לפנגולין 18 שורות של קשקשים, המלווים בשערות, שילוב חריג אצל יונקים. ראשו קטן ומחודד, פיו צר ואפו בשרני. אורך לשונו כארבעים סנטימטרים וגופו עגלגל. כאשר הפנגולין מרגיש מאוים, הוא מתכדרר כדי להגן על בטנו הרכה ועל ראשו. הפנגולין הסיני הוא קצר רואי, והוא מסתמך על חוש הריח כדי לאתר את טרפו, נמלים וטרמיטים. הוא קורע את קיניהם בעזרת טפריו החזקים, ומשתמש בלשונו הארוכה והדביקה כדי לגרוף את טרפו לתוך פיו חסר השיניים. במהלך הלילה הוא תר אחר מזון, ואת יומו הוא מבלה במאורה. לרוב הפנגולין עצמו חופר את המאורה, אך לפעמים הוא משתמש במאורות נטושות של בעלי חיים אחרים. למרות שהוא מסוגל לטפס על עצים, הוא נחשב לחי על הקרקע, וכמו שאר מיני הפנגולין, הוא שחיין טוב. מין זה חי במגוון רחב של בתי גידול, כולל יערות טרופיים ראשיים ומשניים, יערות חזרן, שטחי מרעה ושדות חקלאיים. הפנגולינאים הם בעלי חיים יחידאים, החיים בשטח גדול אחד. ההזדווגות מתרחשת בסוף הקיץ או בתחילת הסתיו, במהלכו הזכרים נלחמים על הנקבות. גורים יחידים (לעיתים זוגות) נולדים באביב הבא. הגורים נולדים עם קשקשים, הנשארים רכים בימי חייהם הראשונים. למרות שהם מסוגלים ללכת מלידה, הצעיר לרוב נישא על זנב אמו. מדיה וקבצים בנושא פנגולין סיני בוויקישיתוף פנגולין סיני, באתר ITIS (באנגלית) פנגולין סיני, באתר NCBI (באנגלית) פנגולין סיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פנגולין סיני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פנגולין סיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פנגולין סיני, באתר GBIF (באנגלית) פנגולין סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN http://savepangolins.org/conservation/ http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Manis_pentadactyla/ www.edgeofexistence.org/mammals/species_info.php?id=1411#distribution
כל מה שבחורה רוצה

כל מה שבחורה רוצה (באנגלית: Pretty Persuasion) הוא סרט קומדיה שחורה/סאטירי משנת 2005 אודות נערה בת 15 הקושרת עם שתי חברותיה להאשים את המורה שלהן לדרמה בהטרדה מינית. קימברלי ג'ויס, תלמידת תיכון יפהפייה ומחוננת, רוצה להתפרסם ולהיות שחקנית. היא אף משתתפת במבחן בד לתוכנית טלוויזיה מצליחה. לתיכון רוקסברי היוקרתי בבוורלי הילס שבו היא לומדת, מגיעה רנדה עזוני - תלמידה פלסטינית חדשה, ומיד מתחברת עם קימברלי וחברתה הטובה ביותר בריטני ולס. לבריטני יש חבר בשם טרוי שבעבר יצא עם קימברלי, אך קימברלי מתעקשת כי הדבר לא מעיב על חברותן. בעוד קימברלי ובריטני שואפות להיות שחקניות, שואפת רנדה להיות רופאה ולהיטיב עם העניים. השלוש כועסות על המורה שלהן לדרמה ואנגלית - פרסי אנדרסון, בשל קשיחותו. קימברלי שהייתה מועמדת לתפקיד אנה פרנק בהצגת בית הספר, מודחת לאחר שהעירה הערה גזענית כלפי תלמיד יהודי בשם ג'וש הורביץ. בריטני מושפלת לאחר שחשפה רגע פרטי מול כיתת הדרמה שלה, כשמר אנדרסון האיץ בה לנקוט במשנתו של לי סטרסברג ורנדה עומדת להיכשל בשיעור אנגלית. קימברלי משכנעת את רנדה ובריטני להפלילו באשמת הטרדה מינית. בעוד שרנדה מעוניינת בפיטוריו של מר אנדרסון כדי שלא יכשיל אותה באנגלית, קימברלי ובריטני רוצות לזכות בחשיפה עיתונאית שתזניק את קריירת המשחק שלהן. בעוד שישנן שחקניות מוכשרות, יפות ומופקרות רבות, רק אלו שמצליחות להתבלט יצליחו בעסקי השעשועים. קימברלי מסבירה כי האשמת השווא, גם אם לא תגיע למשפט, תהרוס את המוניטין של מר אנדרסון והוא יפוטר בוודאות, ומגייסת עיתונאית מקומית לתמוך בה ובכך להשיג את הפרסום לה היא ובריטני מייחלות. התלונה הופכת לתביעה פלילית וקימברלי מבצעת עבודת שטח יסודית ומכינה היטב את חברותיה ומעדותן במשפט עולה תמונה של מורה גזען ותוקפני העוגב על תלמידותיו ואף נוגע בהן בצורה אסורה ותוקף אותן מינית. עורך הדין של מר אנדרסון הוא חברו רוג'ר ניקל, מורה למשפט חדל אישים ללא ניסיון כסנגור, ונדמה כי הרשעתו בטוחה, אך ג'וש הורביץ, שהשלים עם קימברלי, מפציר באביו - עו"ד מפורסם וממולח שיצא להגנת המורה. אביו מסכים ואימת העדות מולו מכה בבריטני והיא מספרת את האמת. כל העיר מוקיעה את השלוש כשקרניות אשר גרמו לנזק עצום למאבק בהטרדות מיניות, הן מושעות מן הלימודים, טרוי נפרד מבריטני ורנדה מתאבדת לנוכח ההשפלה ואכזבתו המרה של אביה. היא מכניסה אקדח לבית הספר, כותבת על הלוח בערבית: "כולנו חוטאים" ויורה בראשה. לאחר המשפט מתברר כי קימברלי שכנעה את ג'וש לבקש מאביו לעזור למר אנדרסון. בריטני מבינה כי זו הייתה כוונתה של קימברלי כי ההאשמה תתפורר ובריטני תושפל. קימברלי מתוודה כי עשתה זאת כדי לנקום בבריטני על שגנבה את החבר שלה. לאחר מכן, מפיקי התוכנית שראו את קימברלי בטלוויזיה מתקשרים כדי ללהק אותה. אתר האינטרנט הרשמי של כל מה שבחורה רוצה "כל מה שבחורה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", באתר נטפליקס "כל מה שבחורה רוצה", באתר AllMovie (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", באתר Metacritic (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", באתר אידיבי "כל מה שבחורה רוצה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "כל מה שבחורה רוצה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "כל מה שבחורה רוצה(הקישור אינו פעיל)", באתר וואלה! סרטים
דיוויזיית השריון אריאטה

דיוויזיית השריון 132 אריאטה (מאיטלקית: Divisione Corazzata Ariete) הייתה דיוויזיה משוריינת של הצבא האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוקמה ב-1939 כדיוויזיית השריון השנייה של הצבא האיטלקי, אחרי דיוויזיית השריון 131 סנטאורו. דיוויזיית אריאטה השתתפה במערכה בצפון אפריקה עד שהושמדה בקרב אל עלמיין השני. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הדיוויזיה מחדש כחלק מהצבא האיטלקי. על שם הדיוויזיה נקרא הטנק אריאטה. דיוויזיית השריון 132 אריאטה הוקמה במילאנו בפברואר 1939. הדיוויזיה הורכבה תחילה מרגימנט הרובאים הממונע השמיני, רגימנט הטנקים 32 - המצויד בטנקים קלים מדגם L3/35 ומספר טנקים בינוניים מדגם פיאט M11/39, רגימנט הארטילריה 132, ומרכיבי סיוע דיוויזיונים נוספים. עם תחילת המלחמה הועברה אריאטה לגבול הצרפתי, אולם היא לא לקחה חלק בקרבות ונשארה ככוח עתודה. לאחר המערכה בצרפת הוחלט להעביר את הדיוויזיה לצפון אפריקה. ב-24 בינואר 1941, יחידות ראשונות מהדיוויזיה נחתו בטריפולי. מחודש פברואר 1941 עד נובמבר 1942, לחמה דיוויזיית אריאטה לצד קורפוס אפריקה הגרמני במערכה בצפון אפריקה. אריאטה לחמה כחלק מהקורפוס האיטלקי הנייד, שהפך מאוחר יותר לקורפוס הממונע ה-20. הדיוויזיה השתתפה במתקפה לכיבוש קירנאיקה ובמצור על טוברוק. במהלך מבצע צלבן, היא הגנה בהצלחה על ביר אל-גובי כנגד הבריגדה המשוריינת ה-22 הבריטית המנוסה, והסבה לה אבדות כבדות. במאי 1942 השתתפה אריאטה בקרב גזאלה. היא ספגה אבדות כבדות במהלך הלחימה, ועם פתיחת קרב אל עלמיין הראשון נותרו לדיוויזיה 6–8 טנקים מבצעיים ו-1,000 אנשים. במהלך קרב אל עלמיין השני הקריבה דיוויזיית אריאטה את טנקיה המיושנים בניסיון לבלום את הבקעת מערך ההגנה האחרון של רומל על ידי בעלות הברית ולחפות על נסיגת כוחות הציר מקו אל עלמיין. כמעט כל הטנקים של הדיוויזיה הושמדו, אך היא הצליחה לעכב את התקדמות הדיוויזיה המשוריינת ה-7 למשך מספר שעות קריטיות ולהסב לה אבדות ניכרות. ב-21 בנובמבר 1942 פורקה דיוויזיה אריאטה. ושרידיה קובצו ליצירת כוח משימה שהמשיך לשאת את השם אריאטה. הם לחמו במהלך הנסיגה הארוכה לתוניסיה, ובמהלך המערכה בתוניסיה עד אשר נאלצו להיכנע יחד עם שרידי כוחות הציר בצפון אפריקה. ב-23 במאי 1948 החלה הקמתה מחדש של אריאטה כבריגדה ברומא. ב-1 באוקטובר 1952 היא הורחבה לדיוויזיה בגודל מלא עם אותן היחידות שעמדו לשרותה בעת המערכה באפריקה. ב-1975 הוחל תהליך ארגון מחדש בצבא האיטלקי: דרג הרגימנט בוטל והגדודים היו כעת תחת פיקוד ישיר של הבריגדות. בספטמבר 1986 בוטל הדרג הדיוויזיוני בצבא האיטלקי, וכתוצאה מכך דיוויזיית אריאטה פורקה למעשה. באוקטובר אותה שנה, שונה שמה של הבריגדה המשוריינת 132 מדיוויזיה אריאטה לבריגדה המשוריינת 132 אריאטה. מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית השריון אריאטה בוויקישיתוף היסטוריה של דיוויזיה אריאטה באתר Axis History
אולם התיכונט

אולם התיכונט הוא כינויו של אולם הספורט שהוקם בבית הספר העל יסודי תיכונט ע"ש אלתרמן הסמוך לשכונת אזורי חן בצפון תל אביב. האולם תוכנן על ידי משרד האדריכלים אליקים, כחלק מקומפלקס הכולל בית ספר תיכון, אודיטוריום ואולם ספורט. האולם נבנה בעלות של כ-25 מיליון ש"ח ונפתח ב-2013 ומכיל 1,000 מקומות ישיבה ביציע אחד (חלקם מתקפלים), והוא ממוזג וכולל תשתית לשידור משחקים בטלוויזיה. האולם רב תכליתי ומשמש לאירועי ספורט ומופעים. מבנה האולם כולל גם מבואה ושלושה חדרי סטודיו לאימונים ששטח כל אחד מהם כ-100 מ"ר לצד מחסני ציוד ומלתחות. האולם משמש את קבוצות הנוער של מועדון הכדורסל הפועל תל אביב לטובת משחקים ואימונים, ולעיתים משמש לאימונים גם את הקבוצה הבוגרת. בשנת 2014 עברה לשחק באולם מכבי תל אביב בכדוריד וכן משחקיה של קבוצת הבת בכדוריד של מכבי תל אביב, מכבי צפון תל אביב מהליגה הארצית בכדוריד. האולם אירח את משחקיה של מכבי תל אביב בכדורעף ומכבי נחלת יצחק תל אביב בכדורגל אולמות. האולם אירח את אליפות אירופה בהרמת משקולות ה-93 שאירחה תל אביב בחודש אפריל 2014. ביולי 2019 אירח חלק ממשחקי אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019, יחד עם היכל קבוצת שלמה בתל אביב ואולם זיסמן ברמת גן. הסתיימה בניית אולם הספורט בבית ספר "תיכונט" בהשקעה של 25 מיליון ש"ח, באתר הקהילתי של שכונות דרום תל אביב, 26 בפברואר 2013 אורן אהרוני, אליפות אירופה בהרמת משקולות הוזזה, באתר ynet, 12 במרץ 2014
הרפובליקה הסובייטית של אודסה

הרפובליקה הסובייטית של אודסה (ברוסית: Одесская Советская Республика) הייתה רפובליקה סובייטית קצרת ימים, שהתקיימה מ-31 בינואר 1918 עד 19 במרץ באותה שנה ושאפה לשלוט בטריטוריה שכללה את אזור אודסה, חלקים של בסרביה וחלקים של גוברניה חרסון. הרפובליקה הסובייטית של אודסה טענה לריבונות על טריטוריות שגם הרפובליקה העממית של אוקראינה וגם הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית טענו לריבונות עליהם. מינואר 1918 עמד בראש מועצת הקומיסרים של הרפובליקה הבולשביק היהודי ולדימיר גריגורייביץ' יודובסקי, שמונה לנשיא בינואר 1918. השלטון החדש הכריז על אודסה כ"עיר חופשית" והתחייב לכפיפות כלפי השלטון הבולשביקי בסנקט פטרבורג. חוסר יציבות פוליטי גרם לכך שהרפובליקה לא הוכרה על ידי אף ממשלה אחרת, כולל בולשביקים רוסים, במהלך קיומה הקצר. הרפובליקה הסובייטית של אודסה נאבקה, באמצעות הגוף השלטוני שלה, רומצ'רוד, נגד הפלישה הרומנית לבסרביה ואף ארגנה התנגדות צבאית מול צבא רומניה והצליחו לעכב את התקדמות צבא רומניה לכיוון הדניסטר. לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק (אוקראינה), פלשו כוחות מעצמות המרכז הגרמנים והאוסטרו-הונגרים וחיסלו את רפובליקת אודסה. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הסובייטית של אודסה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. Одесская Советская Республика. Было и такое государство … (ברוסית) Odessa Soviet Republic (באנגלית)
באפאטה

באפאטה (בפורטוגזית: Bafatá) היא העיר הגדולה במרכז גינאה ביסאו והעיר השנייה בכמות האוכלוסייה במדינה עם 22,501 תושבים (נכון לשנת 2008). העיר מרוחקת כ-45 ק"מ מגאבו וכ-104 ק"מ מביסאו, בירת המדינה. ענף התעשייה העיקרי של באפאטה הוא הלבנים לבנייה. מדיה וקבצים בנושא באפאטה בוויקישיתוף באפאטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בולאמה

בולאמה (בפורטוגזית: Bolama) היא עיר בגינאה ביסאו על האי בולאמה, כ־30 ק"מ מדרום־מזרח לביסאו. העיר שימשה כבירת גינאה ביסאו הפורטוגזית משנת 1879 ועד לשנת 1941, אז תואר עיר הבירה הועברה לביסאו בעיקר בגלל בעיית מי שתייה שהייתה בבולאמה. פורטוגל פארו, פורטוגל (מ־1978) מדיה וקבצים בנושא בולאמה בוויקישיתוף בולאמה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבלס

האם התכוונתם ל... ארנסט אבלס – איש ציבור יהודי סלובקי זאב אבלס – המפקח על הבנקים בשנים 1998-1992 ויו"ר בנק אגוד בשנים 1999–2019 יוז'ף אבלס – רופא ראשי של מחוז צ'נאד, דמות ציבורית ביהדות הונגריה במאה ה-19. משה אבלס – חוקר מוח ישראלי רות אבלס – מתעמלת ישראלית באולימפיאדת רומא (1960) פרשת שמעון אבלס – פרשת מותו של ילד יהודי בשנת 1694 בפראג אבל (פירושונים)