laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גורקה אירייסוס

גורקה אירייסוס מורנו (בבסקית: Gorka Iraizoz Moreno; נולד ב-6 במרץ 1981) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער. אירייסוס נולד בפמפלונה, שבקהילה האוטונומית של נווארה. הוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צ'נטראה המקומית. את קריירת הבוגרים שלו החל אירייסוס בבסקוניה, המשמשת כקבוצת בת לאתלטיק בילבאו, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 18 ושימש כשוער הראשון. לאחר עונה בקבוצה, קודם אירייסוס לבילבאו אתלטיק - קבוצת בת נוספת של בילבאו, ששיחקה בליגה השנייה. אירייסוס לא זכה לשחק בבילבאו אתלטיק והושאל לגרניקה מהליגה השלישית, שרכשה אותו בסיום העונה. לאחר שהצטיין בגרניקה, נרכש אירייסוס על ידי אספניול ושיחק במשך שתי עונות בקבוצת הבת של המועדון. בעונת 2004/2005 הושאל לאייבר שהייתה באותם ימים בליגה השנייה. לאחר שחזר מההשאלה, אירייסוס החל לשחק בקבוצה הראשונה של אספניול כשוער השני אחרי קרלוס קאמני, ופתח בהרכב כשאספניול העפילה לגמר גביע אופ"א 2007, שם נוצחה בדו-קרב בעיטות עונשין לסביליה. ב-7 באוגוסט 2007, אירייסוס חתם באתלטיק בילבאו תמורת 4.6 מיליון יורו. הפעם הוא הוחתם כשוער הראשון בקבוצה. אולם, פציעה קשה גרמה לכך שאת מקומו בהרכב (ואת מספר חולצתו) תפס ארמנדו, השוער הוותיק. לאחר שהתאושש מפציעתו, חזר להיות השוער הראשון של קבוצתו, עלה עמה לגמר הליגה האירופית 2012, שם הפסידה הקבוצה 0–3 לאתלטיקו מדריד. בעונת 2014/2015 סייע לקבוצתו להגיע לגמר הגביע הספרדי, ובהמשך לזכות בסופר קאפ הספרדי. תואר זה היה היחיד בו זכתה אתלטיק בילבאו ב-32 השנים האחרונות. בעונת 2016/2017 היה אירייסוס קפטן הקבוצה. ב-14 ביוני 2017 חתם בז'ירונה שעלתה מהליגה השנייה לליגה הראשונה. בתום עונת 2018/2019 נשרה ז'ירונה לליגת המשנה ואירייסוס פרש ממשחק פעיל. אספניול גביע המלך הספרדי: 2005/2006 גביע אופ"א :מקום שני - 2006/2007 אתלטיק בילבאו הסופר קאפ הספרדי: 2015 הליגה האירופית: מקום שני - 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא גורקה אירייסוס בוויקישיתוף גורקה אירייסוס, באתר Transfermarkt גורקה אירייסוס, באתר Soccerway גורקה אירייסוס, באתר BDFutbol גורקה אירייסוס, באתר WorldFootball.net גורקה אירייסוס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל השחקן באתר אתלטיק בילבאו
חוק מוזלי

חוק מוזלי הוא חוק אמפירי המקשר בין התדירות של קרינת הרנטגן האופיינות נפלטת מאטומים למספר האטומי שלהם. החוק התגלה ופורסם על ידי הפיזיקאי האנגלי הנרי מוזלי בשנת 1913. חשיבותו ההיסטורית המרכזית היא בהצדקת תפיסת המודל הגרעיני של האטום, שגרס כי המטען החיובי של האטום ממוקם בגרעין ושווה בערכו לכפולה שלמה (המספר האטומי) של מטען בסיסי. עד עבודתו של מוזלי, "מספר אטומי" היה רק מיקום היסוד בטבלה המחזורית, ולא היה נסמך על כל גודל פיזיקלי מדיד. מוזלי הצליח להראות כי מתקיים הקשר הבא: ν = k 1 ⋅ ( Z − k 2 ) {\displaystyle {\sqrt {\nu }}=k_{1}\cdot (Z-k_{2})} כאשר: Z   {\displaystyle Z\ } הוא המספר האטומי ν   {\displaystyle \nu \ } היא התדירות של קו הפליטה k 1   {\displaystyle k_{1}\ } וְ־ k 2   {\displaystyle k_{2}\ } קבועים התלויים במספר הקו לדוגמה, את הערכים של k 1   {\displaystyle k_{1}\ } וְ־ k 2   {\displaystyle k_{2}\ } ידועים עבור קווי K α {\displaystyle K_{\alpha }} (הקו שנוצר ממעבר אלקטרונים לקליפה K מהקליפה הסמוכה) ומהצבתם נקבל במקרה זה: f = ( 2.47 × 10 15 ) × ( Z − 1 ) 2 {\displaystyle f=\left(2.47\times 10^{15}\right)\times \left(Z-1\right)^{2}} (Hz) חוק מוזלי נותן קשר פשוט שמאפשר, למשל, זיהוי יסודות על ידי ספקטרוסקופיית קרני X‏ (EDS). הסיבה לקיום חוק מוזלי נודעה רק כעבור שנים בעת פיתוח התורה הקוונטית כ"עיקרון האיסור של פאולי". ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמנה (עיר)

סמנה (בספרדית: Samaná או Xamaná), או בשמה המלא סנטה ברברה דה סמנה (בספרדית: Santa Bárbara de Samaná), היא עיר בחלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הדומיניקנית והיא בירת מחוז סמנה. היא ממוקמת על החוף הצפוני של מפרץ סמנה. העיר היא יעד תיירות חשוב והיא המרכז הגדול ביותר לסיורי צפייה בלווייתנים באזור הקריביים. סמנה ממוקמת באזור מישורי קטן קרוב לחוף, אם כי כיום רוב תושבי העיר גרים בגבעות התוחמות את המישור. רוב שטחה הוא אזור בשם סיירה דה סמנה (Sierra de Samaná), רכס הרים קצר ולא גבוה מאוד עם מדרונות תלולים. ההר הגבוה ביותר הוא מונטה מסה (605 מטר). העיר יושבת על מעין חצי אי. ב-13 בינואר 1493, כאשר כריסטופר קולומבוס עצר באזור בתחנה האחרונה שלו במסע הראשון אל העולם החדש. הוא נחת באזור שנקרא היום חוף רינקון (Rincón), שם בילידים שכונו סיגואיוס (Ciguayos) אשר תקפו את משלחתו כל העת. הילידים גם סירבו לסחור בקשתות ובחצים שלהם עם משלחתו של קולומבוס. קולומבוס לקח בשבי ארבעה ילידים כדי להציגם בספרד, אך רק אחד מהם שרד את המסע. במשך רוב התקופה הקולוניאלית, הספרדים לא התיישבו בסמנה והיא הפכה לעיר מקלט עבור פליטים ופיראטים. בשנת 1756, בניהולו של המושל הספרדי פרנסיסקו רוביו אי פניארנדה (Francisco Rubio y Peñaranda), ייסדו משפחות שבאו מהאיים הקנריים כפר בשם סנטה ברברה דה סמנה. הכפר נקרא על שמה של המלכה ברברה מברגאנסה, אשתו של מלך ספרד פרננדו השישי. הם התיישבו גם בצדו השני של המפרץ, בסבנה דה לה מאר. כחלק מהסכמי השלום של בזל כל שטחי הקפיטניה חנרל של סנטו דומינגו עברו לצרפתים בשנת 1796, אבל בשנת 1807 כוח קטן של חיל הים המלכותי הבריטי פשט על סמנה והשיבה אל הספרדים הקריאולים שנלחמו נגד המעוז האחרון הצרפתי שנותר על האי. בשנת 1822, לאחר שהאי נכבש בידי האיטי, ספינה צרפתית איימה בחידוש פעולות הלחימה הצרפתיות-האיטיות. לאחר עימות קצר המכונה פרשת סמנה, עזבו הצרפתים ולקחו עימם משפחות שונות שהתיישבו כאן לאחר מרד העבדים בהאיטי. בשנת 1824 הזמין ז'אן-פייר בוייר, נשיא האיטי (אשר שלטה אז על כל האי היספניולה), אמריקנים שחורים להגר להאיטי. משפחות אמריקניות שונות התיישבו בסמנה והשתקעו שם. הצאצאים שלהן ידועים כ"סמנאים אמריקאים". עיקר הפעילות הכלכלית של סמנה מתבססת על תיירות, חקלאות ודיג. התנופה הגדולה ביותר לכלכלה המקומית מתרחשת בחודשים ינואר-מרס, עם הנדידה השנתית של אלפי לווייתנים גדולי סנפיר צפון אטלנטיים, אשר מגיעים אל מפרץ סמנה כדי ללדת. סמנה היא המרכז התיירותי של המדינה במהלך חודשים אלה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בסמנה היא 2,349.8 מ"מ. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 26.5 מעלות צלזיוס. מדיה וקבצים בנושא סמנה בוויקישיתוף Genealogy of the families of Samaná, history from Samaná[1] סמנה באתר הרפובליקה הדומיניקנית סמנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Whale and dolphin watching, www.footprinttravelguides.com (ארכיון) Thompson, Alvin O. Flight to Freedom: African Runaways and Maroons in the Americas. University of West Indies Press. p. 181. ISBN 9766401802. Exquemelin, Alexandre Olivier (1911). The Buccaneers of America. Allen, Limited. pp. 19 and 263.
מא

האם התכוונתם ל... מא ג'יאן (יליד 1953) – צלם וסופר סיני ג'ק מא (יליד 1964) – יזם טכנולוגי ואיש עסקים סיני מא דואנבין (יליד 1990) – ג'ודוקא סיני מא הואטנג (יליד 1971) – יזם אינטרנט סיני יו-יו מה (יליד 1955) – צ'לן צרפתי-סיני-אמריקני מא יינג-ג'יו (יליד 1950) – פוליטיקאי ומשפטן סיני טייוואני מא לונג (יליד 1988) – שחקן טניס שולחן סיני מא מינגיו (יליד 1972) – כדורגלן עבר סיני MA – מוסמך אוניברסיטה
פבריס נואל

פבריס נואל (צרפתית: Fabrice Noël; נולד ב-21 ביולי 1985) הוא כדורגלן מהאיטי. נואל התחיל לשחק כדורגל כבר בגיל 5. אמו ואחיו לימדו אותו את המהלכים הראשונים עם כדור הסמרטוטים, והוא שיחק בו 12 או 13 שעות ביום. כבר בגיל 12, היה השחקן הבולט בנבחרת האיטי עד גיל 15, וכשהיה בן 16 כבר היה לכדורגלן הטוב בארצו. בגיל 16 החל נואל לככב בקבוצת ראסינג קלאב האיטי. היריבות המושבעות של הקבוצה, ביניהן ויולט, ניסו לפתות אותו לעבור אליהן. לאחר שסירב, הפוליטיקאים הקשורים לויולט החלו לאיים עליו ועל משפחתו. נואל נסע עם קבוצתו למסע משחקים בארצות הברית. יומיים לפני חזרתו, אימו התקשרה אליו וסיפרה לו שרצחו את שני אחיו הגדולים, ולכן אסור לו לחזור לביתו. קבוצתו של נואל חזרה להאיטי והוא קיבל מקלט מדיני בארצות הברית. אמריקאי בעל שורשים מהאיטי אסף אותו לביתו, רשם אותו לתיכון פאלם ביץ', פלורידה, ושכנע אותו להיבחן בקבוצת הכדורגל של התיכון. נואל התקבל לקבוצה והחל לשחק בה. במקביל ללימודים בתיכון ולמשחקים בקבוצה, נואל ניקה שולחנות במסעדות. בכסף שהרוויח קנה שקי אורז ושעועית, אותם שלח למשפחתו. בשנתיים וחצי בפאלם ביץ' הבקיע 130 שערים. קבוצות הכדורגל של ה-MLS מיהרו להחתימו, אבל החוקים לא איפשרו לו לשחק בליגה, עד שיקבל תעודת בגרות. בקיץ 2005, לאחר שסיים את לימודיו, החתימה אותו קבוצת קולורדו ראפידס. לאחר חצי שנה בקבוצה, בגיל 19, זכה בתואר רוקי השנה של הקבוצה. פבריס נואל, באתר Transfermarkt פבריס נואל, באתר National Football Teams פבריס נואל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פבריס נואל".
כדורגלן השנה בארצות הברית

תואר הכדורגלן האמריקאי של השנה הוא פרס המוענק מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, בחסות חברת המכוניות שברולט, לכדורגלנים האמריקאים הטובים ביותר של השנה. תואר זה הוא הפרס הוותיק ביותר בכדורגל האמריקאי. רשימת הזוכים - גברים 2023 כריסטיאן פוליסיק 2022 טיילר אדמס 2021 כריסטיאן פוליסיק 2020 ווסטון מקני 2019 כריסטיאן פוליסיק 2018 זאק סטפן 2017 כריסטיאן פוליסיק 2016 ג'וזי אלטידור 2015 מייקל בראדלי 2014 טים הווארד 2013 ג'וזי אלטידור 2012 קלינט דמפסי 2011 קלינט דמפסי 2010 לנדון דונובן 2009 לנדון דונובן 2008 טים הווארד 2007 קלינט דמפסי 2006 אוגוצ'י אונייוו 2005 קייסי קלר 2004 לנדון דונובן 2003 לנדון דונובן 2002 ברד פרידל 2001 ארני סטיוארט 2000 כריס ארמאס 1999 קייסי קלר 1998 קובי ג'ונס 1997 קייסי קלר 1996 אריק וינאדלה 1995 אלכסיי לאלאס 1994 מרסלו בלבואה 1993 תומאס דולי 1992 מרסלו בלבואה 1991 הוגו פרז 1990 טאב ראמוס 1989 מייק וינדיסצ'מן 1988 פטר ורמס 1987 ברנט גולאט 1986 פול קאליג'ירי 1985 פרי ואן דאר בק 1984 ריק דייוויס                                                    רשימת הזוכים - נשים 2023 נעמי גירמה 2022 סופיה סמית' 2021 לינדזי הורן 2020 סם מיואיס 2019 ג'ולי ארץ 2018 אלכס מורגן 2017 ג'ולי ארץ 2016 טובין הית' 2015 קארלי לויד 2014 לורן הולידיי 2013 אבי וומבאק 2012 אלכס מורגן 2011 אבי וומבאק 2010 אבי וומבאק 2009 הופ סולו 2008 קארלי לויד 2007 אבי וומבאק 2006 קריסטין לילי 2005 קריסטין לילי 2004 אבי וומבאק 2003 אבי וומבאק 2002 שאנון מקמילן 2001 טיפני מילברט 2000 טיפני מילברט 1999 מישל אקרס 1998 מיה האם 1997 מיה האם 1996 מיה האם 1995 מיה האם 1994 מיה האם 1993 קריסטין לילי 1992 קארין ג'נינגס-גבארה 1991 מישל אקרס 1990 מישל אקרס 1989 אפריל היינריקס 1988 ג'וי ביפילד 1987 קארין ג'נינגס 1986 אפריל היינריקס 1985 שרון רמר
גוסטבו גומס

גוסטבו ראול גומס פורטייו (בספרדית: Gustavo Raúl Gómez Portillo; נולד ב-6 במאי 1993 בסן חואן באוטיסטה שבפרגוואי) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פלמיירס ובנבחרת פרגוואי. גומס גדל במחלקת הנוער של ליברטד מליגת העל הפרגוואית. ב-2 במאי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בתיקו 0-0 נגד טקוארי במסגרת המחזור ה-17 בליגה. ב-27 במאי 2013 הבקיע גומס את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-47 בניצחון 2-0 על קראפגואה במסגרת המחזור ה-16 בליגה. גומס שיחק במועדון במשך 4 עונות, בהן ערך 47 הופעות ליגה והבקיע 5 שערים. בקיץ 2014 חתם גומס בלנוס מליגת העל הארגנטינאית. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בלגראנו במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן ערך 58 הופעות ליגה ולא הבקיע שער. ב-5 באוגוסט 2016 חתם גומס במילאן מהסרייה א' ל-5 עונות. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 4-2 לנאפולי. ב-2 באוגוסט 2018 הושאל גומס לפלמיירס לעונה אחת. ב-7 בספטמבר 2013 ערך גומס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרגוואי, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בדקה ה-84 בניצחון 4-0 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-6 במרץ 2014 הבקיע את שערו השני בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות. מדיה וקבצים בנושא גוסטבו גומס בוויקישיתוף גוסטבו גומס, באתר Transfermarkt גוסטבו גומס, באתר Soccerway גוסטבו גומס, באתר BDFutbol גוסטבו גומס, באתר WorldFootball.net גוסטבו גומס, באתר National Football Teams גוסטבו גומס, באתר FootballDatabase.eu
ואן הלסינג

האם התכוונתם ל... ואן הלסינג (סרט) – סרט אימה ופעולה אמריקאי משנת 2004 ואן הלסינג (סדרה) – סדרת דרמה ופנטזיה אמריקאית
Dontnod Entertainment

Dontnod Entertainment (מסוגננת כ-DONTИOD) היא חברת פיתוח משחקי וידאו צרפתית הממוקמת בפריז שבצרפת. נכון ל-2016, החברה פיתחה ושחררה את משחק הפעולה-הרפתקאות "Remember Me" ואת משחק ההרפתקאות-גרפי "Life Is Strange". החברה נוסדה על ידי הרווה בונין, אלקסי בריקלוט, אלין דמסיאו, אוסקר גילברט וג'אן-מקסים מוריס ביחד עם מספר עובדים לשעבר של Criterion Games, יוביסופט ו-Electronic Arts ביוני 2008. המשחק הראשון שפותח על ידי החברה הוא Remember Me שזכה לביקורות ומכירות בינוניות. ב-31 בינואר 2014, כלי התקשורת ואתרי האינטרנט הצרפתיים דיווחו ש-Dontnod הגישה בקשה לפשיטת רגל עקב המכירות המעטות של Remember Me.‏ Dontnod הגיבה לדיווחים בכך שהיא הסבירה כי המפתח היה בתהליך של "התארגנות שיפוטית". החברה פנתה למימון ציבורי כדי לממן קניין רוחני חדש בשם "מה אם?" (What If?) כתוצאה מכך. ב-5 ביוני 2014, החברה הכריזה כי היא עובדת על משחק חדש שיופץ דיגיטלית על ידי Square Enix. שמו של המשחק הוכרז לאחר מכן והוא נקרא Life Is Strange ותאריך יציאתו נקבע ל-2015. התברר לאחר מכן ש-What If היה שם הקוד למשחק שניתן לו בתחילת הפיתוח. נכון לנובמבר 2014, הסטודיו עובד על כותר שלישי, משחק תפקידים בשם Vampyr. כמו כן, קיים פרויקט נוסף בפיתוח שעדיין לא הוכרז. אחד ממייסדי החברה והמנכ"ל שלה, אוסקר גיולברט, אמר באפריל 2016 כי החברה השליכה את השאיפה לפתח משחקי טריפל A ובמקום זאת להתרכז הפיתוח משחקים עצמאיים. מדיה וקבצים בנושא Dontnod Entertainment בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החברה (באנגלית) Dontnod Entertainment, ברשת החברתית פייסבוק Dontnod Entertainment, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Dontnod Entertainment, ברשת החברתית אינסטגרם Dontnod Entertainment, סרטונים בערוץ היוטיוב IGN Staff‏, Dontnod Entertainment Outlines Its First Video Game on Console, ‏‏11 ביולי 2011 (באנגלית) דייב קוק, Remember Me: Capcom announces new IP from Dontnod Entertainment, ‏‏14 באוגוסט 2012 (באנגלית) מייגן פרוקהמנש, From Life is Strange to Vampyr: Dontnod's dark turn, ‏‏25 באפריל 2015 (באנגלית) מייק רוס, Remember Me studio boss downplays bankruptcy reports, ‏‏31 בינואר 2014 (באנגלית) DONTNOD en redressement judiciaire, ‏‏31 בינואר 2014 (בצרפתית) ברנדן סינקלייר, Hitting reset: Dontnod's new episode, ‏‏14 באוגוסט 2014 (באנגלית) Le prochain DONTNOD (Remember Me) nommé ? [MàJ], ‏‏4 באוקטובר 2013 (בצרפתית) (ארכיון) אוון קמפבל, Remember Me Developer Dontnod Creating New Game with Square Enix, ‏‏5 ביוני 2014 (באנגלית) ג'סיקה קונדיט, Life is Strange: Ambiguous young love among leading ladies, ‏‏14 באוגוסט 2014 (באנגלית) אדי מקוץ', Square Enix's Life is Strange Considered 100 Different Names, ‏‏6 במרץ 2015 (באנגלית) סטיב הנלי, Dontnod Entertainment Working on Unannounced PS4/Xbox One RPG, ‏‏28 בנובמבר 2014 (באנגלית) ווסלי קופלנד, Remember Me and Life Is Strange Dev Making RPG Vampyr, ‏‏25 בינואר 2015 (באנגלית)
משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הייתה האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה משלחת הפליטים במשחקים האולימפיים. בחודש מרץ 2016 הכריז תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, כי הוועד האולימפי הבינלאומי יבחר בין 5 ל-10 פליטים שירכיבו משלחת לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, בשל התגברות משבר הפליטים באירופה, ויתחרו תחת הדגל האולימפי. שימוש בדגל מדינת הפליטים נעשה באופן בלתי רשמי על ידי ספורטאי המשלחת ומעודדיה. הוועד האולימפי הבינלאומי זיהה 43 ספורטאים פוטנציאלים להשתתפות במשלחת כשהוא לוקח בחשבון קריטריונים כגון יכולת ספורטיבית, נסיבות אישיות והיות הספורטאי פליט מוכר על ידי האומות המאוחדות. ב-3 ביוני 2016 הכריז הוועד האולימפי על רשימת 10 הספורטאים הסופית למשלחת הפליטים לאולימפיאדה: נשים גברים נשים גברים נשים גברים מדיה וקבצים בנושא משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בוויקישיתוף https://medium.com/insecurities/creating-a-flag-and-an-anthem-for-the-worlds-refugees-dedc19293ccd
יהודה ברנר

יהודה ברנר (7 בינואר 1916 – 21 במרץ 1938) היה בן למשפחה מראשוני המתיישבים בעפולה, לוחם בשורות ארגון ההגנה שנפל בעת העלייה לחניתה. היה הראשון מבני עפולה שנפל חלל על הגנת היישוב. יהודה ברנר נולד בפולין בשנת 1916, עלה עם הוריו לארץ ישראל בשנת 1926. המשפחה התיישבה בעפולה שנוסדה שנה קודם לכן. לאחר סיום למודיו בבית הספר היסודי בעפולה למד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון בחיפה. הצטרף לקן "השומר הצעיר" בחיפה היה חבר בהנהגה הארצית של הארגון. לאחר מכן היה חבר בהכשרה של חברי התנועה שהתכוננה לעלות על הקרקע בגליל, שתייסד לאחר מכן את קיבוץ אילון. היה רכז של התנועה בקומונה בתל אביב. בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התנדב יהודה ברנר ליחידה המגויסת של ארגון ההגנה ושירת ביחידת נוטרי גוש עפולה שבסיסה בכפר ילדים. ב-21 במרץ 1938 היה יהודה ברנר ביחידת של פלוגות השדה שגויסה לעלייה לחניתה. מטרת היחידה הייתה להשתלט על המקום, לארגן את שמירתו והגנתו ולסלול דרך לעליית המתיישבים. בבוקר יום העלייה לקרקע הגיעו 400 איש, וביניהם 100 אנשי פלוגות השדה בפיקודו של יצחק שדה אל האתר הם פרצו את הדרך לחניתה התחתית שבמורדות ההר, כשהם נושאים את הציוד. בערב עזבו רוב האנשים את המחנה, ורק "פלוגת הכובשים" כ־100 איש נשארה במקום. בו בלילה הותקפו המתיישבים על ידי ערביי הסביבה. שניים מהם, יהודה ברנר ויעקב ברגר נהרגו. ראשון נפגע יעקב ברגר ויהודה ברנר נפגע כשחש להגיש לו עזרה ראשונה כשכדור פגע בראשו והוא נפל מת במקום, כשנשקו מכוון לצד היורים ואצבעו על ההדק. המתיישבים המשיכו בעבודתם. בסך הכול נפלו עשרה אנשים על הגנת המחנה. העבודות נמשכו עד שבתאריך 8 באפריל נפרצה הדרך לבית האבן - משכנה של משפחת אריסים ערבית - במקום שכונה "חניתה עילית", אז עברו המתיישבים לשם והשאירו את חניתה תחתית להיות מחנה אימונים לקורס מ"כים של ההגנה. העלייה לחניתה הייתה מגדולי מבצעי ההתיישבות של חומה ומגדל, להתיישבות באזור חדש, הררי, עוין וקשה להגנה. העלייה לקרקע זכתה לסיקור עיתונאי נרחב בעיתוני התקופה. מפורסמת התמונה, שצולמה במהלכה, בה נראה יצחק שדה, חובק משני צדדיו את יגאל אלון ומשה דיין, על גבה כתב חיים ויצמן את המלים הנבואיות "המטה הכללי"(בצרפתית). יהודה ברנר הובא למחרת לקבורה בבית העלמין בעפולה. אבל כבד עטף את העיר הצעירה שעד אז, הן בימיי מאורעות תרפ"ט ונן הימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, לא עמדה במבחן ביטחוני רציני ולא ידעה שכול ויהודה ברנר היה החלל הראשון של עפולה. בשנת 1937 הקימו בני משפחתו ספרייה לזכרו שנקראה "ספריית יהודה", שהייתה הספרייה הציבורית הראשונה בעפולה. יהודה סלוצקי, קיצור תולדות ההגנה. משרד הביטחון – ההוצאה לאור 1978, עמ' 250. משה ברסלבסקי, חניתה: העלייה, ההתגוננות, ההתאחזות. הוצאת המרכז לנוער של ההסתדרות 1938. יוסף אבידר, בדרך לצה״ל: זכרונות. הוצאת מערכות 1970, עמ' 133. יהודה ברנר באתר "יזכור". יהודה ברנר (אורכב 15.08.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר ההגנה. ההתקפה על ישובנו החדש בגבול הצפון דבר 23.3.1938. הלווית יהודה ברנר דבר 23.3.1938.
עונת 1971/1972 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1971/1972 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה ה-15 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-4 בנובמבר 1971 ותחרות הסתיימה ב-23 במרץ 1972. בתחרות השתתפו 23 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 8 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-23 במרץ בהיכל יד אליהו, תל אביב. התחרות הסתיימה בניצחון של איניס וארזה, בפעם השנייה בתולדות המועדון. בשלבים המוקדמים נקבעו 8 עולות לשלב רבע הגמר. מכבי תל אביב העפילה ישירות לסיבוב השני של המוקדמות והיא הפסידה לפנאתינייקוס 81:73 ו-80:81. בעקבות כך היא לא עלתה לשלב הבתים. פירוט התוצאות תיאור מפורט של משחקי הגמר
פיטה טאופטופואה

פיטה ניקולאס טאופטופואה (באנגלית: Pita Nikolas Taufatofua; נולד ב-5 בנובמבר 1983) הוא לוחם טאקוונדו טונגי-אוסטרלי המתחרה בקטגוריית המשקל של 80 ק"ג ומעלה. טאופטופואה הוא גם מחליק סקי למרחקים. טאופטופואה נולד באוסטרליה, אך גדל בטונגה, והחל להתאמן בטאקוונדו בגיל 5. הוא נכשל בשני ניסיונותיו הראשונים להשתתף במשחקים האולימפיים, בתחרויות שנערכו לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008) ואולימפיאדת לונדון (2012). גם דרכו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא הייתה פשוטה. הוא סבל מפציעה שכללה שישה שברים ושלושה קרעים ברצועות, ובמשך שלושה חודשים היה מרותק לכיסא גלגלים. לקראת המשחקים השתתף בטורניר הקדם-אולימפי של אוקיאניה, וניצח במפתיע בקרב הגמר את הניו זילנדי דאפיד סנדרס, שדורג במקום ה-15 בעולם. בעקבות ניצחונו, הבטיח את השתתפותו במשחקים, והיה ללוחם הטאקוונדו הראשון שמייצג את טונגה במשחקים האולימפיים. כדי לממן את הגעתו, נעזר במימון המונים. הוא נבחר לשאת את דגל ארצו בטקס הפתיחה, ומשך תשומת לב בהופעתו, כשלבש רק חצאית טאוואלה מסורתית, ופלג גופו העליון היה משוח בשמן. במשחקים עצמם הובס בשמינית הגמר על ידי האיראני סג'ד מרדאני בתוצאה 16-1 והודח. לקראת אולימפיאדת פיונגצ'אנג החל להתאמן בסקי למרחקים וב-20 בינואר 2018 דווח על הכללתו במשחקים. הוא נשא פעם נוספת את דגל המשלחת והופיע שוב כשפלג גופו העליון ערום למרות הטמפרטורה הנמוכה. בתחרות הסקי למרחקים סיים במקום ה-114 מתוך 118 מתחרים. לטאופטופואה תואר בהנדסה, ונכון לשנת 2016 לומד לתואר שני בתחום. במקביל, הוא עובד כיועץ נוער, ומאז גיל 18 גם עסק בדוגמנות. מדיה וקבצים בנושא פיטה טאופטופואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטה טאופטופואה פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית פייסבוק פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיטה טאופטופואה, ברשת החברתית אינסטגרם פיטה טאופטופואה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פיטה טאופטופואה, באתר olympedia.org פיטה טאופטופואה, באתר התאחדות הקאנו הבין-לאומית פיטה טאופטופואה באתר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) Matangi Tonga,‏ "Painful road to Rio", פיג'י טיימס, 4 באוגוסט 2016 Chiara Palazzo, ‏Opening Ceremony: Who is Tonga's bare-chested flag bearer?, The Telegraph, 6 August 2016 אמיר ענבר, פיטה טאפטופואה, הכוכב חסר החולצה מריו, מגיע למשחקי החורף, באתר הארץ, 25 בינואר 2018
שושנתא (דפוס סלומון)

ה-"שושנתא" היא כינויו של הדפס שנוצר בשנת 1862 ב"דפוס סלומון" בירושלים. היא מציגה את המקומות הקדושים בארץ ישראל ומעוצבת כמגזרת נייר בצורה של שושנה. ה"שושנתא" - שנחשב להדפס הליתוגרפי הראשון שנעשה בארץ ישראל - הודפסה בשנת 1862 בבית הדפוס של יואל משה סלומון ומיכל הכהן בירושלים. הייתה זו העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס. העבודה נסמכת על יצירות דומות שהודפסו באירופה במחצית השנייה של המאה ה-19 ויועדו לעולי רגל ולקהילות ישראל. בשונה מעיטורים יהודיים אחרים, ה"שושנתות" הודפסו משני עברי הדף, משום שנהגו ליצור מהן, בעזרת קיפול למשולשים וגזירות, צורה של שושנה. הדפס של שושנה אף מופיע בצידו האחורי של הדף. מבנה עיטורי זה שימש, בין היתר, כעיטור מקובל לסוכה. שני צדיה של ה"שושנתא" של דפוס סולומון מכילים תיאורים של המקומות הקדושים המסודרים בשני מעגלים. במעגל הפנימי, המכיל תיאורים במסגרת עגולה, מופיעים תצלומים מעובדים של מקומות כגון יד אבשלום, מגדל דוד ועוד. המעגל החיצוני מכיל תיאורים במסגרת אליפטית ובהם הכותל המערבי, בית המקדש, ירושלים המתוארת מארבעה כיוונים שונים ועוד. השושנתא זכתה לפרסום רב בקרב קהילות ישראל. טוביה סלומון אף כינה את ספר שיריו משנת 1883 - "למנצח על שושנים" - בעקבות ה"שושנתא". ניר פלדמן, בעקבות ה"שושנתא" הירושלמית, עת־מול 234, תשע"ד, עמ' 8-6 פישר, יונה (עורך), אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1979, עמ' 207 פרידמן, ניר, "בעקבות השושנתא הירושלמית", עת־מול, מס' 234, ראו: פישר, יונה (עורך), אמנות ואומנות בארץ-ישראל במאה הי"ט, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1979, עמ' 207
סטון בוץ' בלוז

סטון בוץ' בלוז (באנגלית: Stone Butch Blues) הוא רומן שנכתב על ידי הפעיל/ה הטרנסג'נדר/ית לזלי פיינברג. הספר מספר את סיפורה של ג'ס גולדברג, בוץ' שחוקרת את זהותה המגדרית והשתייכותה לקהילה הלסבית, בין היתר דרך מעבר מגדרי. הסיפור מתרחש בשנות הששים, לפני מהומות סטונוול והולדת התנועה לזכויות הלהט"ב המודרנית. זהו הספר הראשון שתורגם לעברית שעוסק בנושא מעבר מגדרי FtM (מנקבה לזכר). ג'ס גולדברג, הדמות הראשית, מודעת מגיל צעיר כי היא שונה משאר הבנות. היא שונאת ללבוש שמלות, לעיתים קרובות נשאלת - "האם את בן או בת?" - על ידי זרים. הבוז של ההורים שלה והשנאה של רוב חבריה לכיתה נהיית כה דכאנית, שהיא בורחת מהבית זמן קצר לפני יום הולדתה השש עשרה. היא מוצאת משפחה חדשה בין עמיתיה לעבודה במפעל, ובין הבוצ'ות והפמיות (באותה תקופה - לסביות עם נראות נשית מסורתית) אשר פוקדות את הברים הגאים בבאפלו, ניו יורק. לאורך חייה, ג'ס חווה תחושות של חוסר שייכות. גם כאשר מתאפשר לה להתלבש בבגדי גברים, הכללים לגבי כיצד להיות בוץ' לא תמיד מתאימים לה. ג'ס מסתתרת מאחורי פרסונה של "סטון בוץ'", תדמית אשר אינה באמת מגנה עליה מפני טראומה, ולעיתים מרחיקה ממנה אינטימיות. ג'ס מגלה שהיא יכולה ליטול הורמונים זכריים ו"לעבור" בתור גבר. היא מרגישה שזו הדרך היחידה שהיא יכולה להפסיק להיות מתויגת כאאוטסיידרית. אבל תהליך הפיכתה לגבר מרחיק אותה מהקהילה הלסבית ומכריח אותה לחיות בשקר מול כל שאר העולם. בסופו של דבר, ג'ס מפסיקה לקחת הורמונים, ולומדת להרגיש בנוח כפי שהיא, בלי קשר מה חושבים אחרים. בסוף הספר, היא הופכת להיות אקטיביסטית, דוגלת בזכויות ובכבוד להם כל אדם ראוי בלי קשר לזהותו המגדרית. באנגלית הרומן פורסם על ידי FireBrand Press ב-1993. ב-2003 יצאה מהדורה מחודשת של Alyson Books. בתחילת 2013, פיינברג הודיע/ה שהספר לא ייצא עוד לאור, אך שיהיה ניתן להזמין עותקים לפי בקשה באתר האינטרנט. בנוסף, באתר ניתן להוריד קובץ PDF של הספר, בחינם. בעברית יצא לאור ב-2005, בהוצאת ספרות עכשיו. תרגום: יסמין פיאמנטה. קישור להורדת PDF חינם האתר הרשמי של לזלי פיינברג לזלי פיינברג, "סטון בוץ' בלוז", באתר וואלה, 12 בדצמבר 2005 Building our own Homes: Frustrated Stereotyping in Leslie Feinberg’s Stone Butch Blues. Warkentin, Warkentin, Elyssa, America@, 2(1) סטון בוץ' בלוז, באתר OCLC (באנגלית) סטון בוץ בלוז / לזלי פיינברג, דן לחמן, אימגו מגזין, 29 בדצמבר 2005