laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
היום הבין-לאומי למיגור העוני

היום הבין-לאומי למיגור העוני הוא יום ציון בין-לאומי של ארגון האומות המאוחדות למאבק ברעב, בעוני ובמחסור ברחבי העולם. יום העוני מצוין בכל שנה ב-17 באוקטובר באירועים ברחבי העולם. בשנת 1987 הכריזה "תנועת העולם הרביעי", התנועה הבינלאומית למען משפחות החיות בעוני קיצוני ובהדרה חברתית, על ה-17 באוקטובר כיום הבינלאומי למלחמה בעוני. ביום זה ערכו פעילי התנועה אירוע רב משתתפים בכיכר הטרוקדרו בפריז והציבו בו לוח שיש עליו נכתב: "בכל מקום בו אנשים נדונים לחיות במצוקה, שם זכויות האדם נרמסות. להתאחד על מנת לדרוש את כיבודן- זוהי אחריותנו וחובתנו ". בשנת 1992 הכריזה עצרת האו"ם על יום זה כיום כלל עולמי לציון המאמץ לביעור העוני. מאז, מדי שנה מתקיימות ביום זה ברחבי העולם פעולות הסברה והזדהות עם אנשים החיים בעוני. בנוסף, האיחוד האירופי הכריז על שנת 2010 כשנת המאבק בעוני. המטרה: השרשת שיח חדש בין מעצבי המדיניות לאנשים המתמודדים עם עוני אנשים החיים בעוני חווים חסכים רבים בכלל תחומי החיים, מעל ומעבר לחסך כלכלי: העוני קשור לקשיים בתחום התעסוקה, התזונה והבריאות, הדיור, החינוך וההשכלה, חיי המשפחה, ההשתלבות בחברה ובילוי בשעות הפנאי. החיים בעוני מחייבים גיוס כוחות יומיומי לצורך התמודדות, כוחות אלו לא תמיד נראים ונשמעים בשיח הציבורי. איכות חייהם של החיים בעוני מושפעת מהחלטות הדרג המדיני, ואולם בשל הדרתם מהזירה הציבורית ומקרב מקבלי ההחלטות, קולם נשמע לעיתים רחוקות בקרב מקבלי ההחלטות. אולם, הניסיון המקצועי בעולם הרחב מלמד כי אנשים החיים בעוני צוברים ידע רב, החיוני לקבלת ההחלטות נכונות בנוגע להם. מומחים הסיקו שמדיניות לשבירת מעגל העוני חייבת להתבסס על ידע זה. התעלמות ממנו היא לא רק בגדר התנשאות כלפי החיים בעוני ופגיעה בזכויותיהם - היא גם בלתי מקצועית ומובילה לכישלון. על כן באירועי היום המתקיימים מיד שנה בכנסת, מושם דגש על הגברת הקשב והדיאלוג בין רשויות השלטון לבין נציגי הקהילות החיות בעוני, מתוך תפיסה ואמונה כי אנשים החיים בעוני צריכים להיות שותפים בעיצוב המדיניות הנוגעת לחייהם. יום זה, המתקיים מדי שנה, מהווה הזדמנות לשיח חדש בין קובעי המדיניות לאנשים החיים בעוני ולארגונים הפועלים לסייע להם; שיח, המאפשר העצמת היכולות וההישגים של אנשים החיים בעוני והמבוסס על שותפות המכירה בזכויות האדם שלהם, בצורכיהם ובקשייהם. בשנת 2007 צוין היום לראשונה בישראל, ביוזמת פרופ' יונה רוזנפלד, חתן פרס ישראל לעבודה סוציאלית, בשותפות עם ארגונים, מוסדות ואנשים החיים בעוני. בהמשך הוקם "פורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני" בו שותפים תושבים החיים בעוני, ארגונים לשינוי חברתי ומוסדות אחרים. הפורום יזם פנייה לכנסת, בעקבותיה הוכר יום זה כיום בינלאומי. החל משנת 2009 מצוין זה מדי שנה בכנסת בשיתוף הפורום לציון היום הבינלאומי למאבק בעוני. ביום זה מתקיימים אירועים ודיונים מיוחדים בנושא במטרה לדון ולקדם מדיניות שתביא לצמצום התופעה. בשנת 2010, בכנס שהתקיים במסגרת יום זה בכנסת, קראו המשתתפים לממשלה לקדם תוכנית רב מערכתית להתמודדות עם עוני.. מדיה וקבצים בנושא היום הבין-לאומי למיגור העוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי למיגור העוני (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של היום הבין-לאומי למיגור העוני (באנגלית) [1] יום העוני באתר האו"ם [2] דיוני הכנסת ביום העוני 2010
משפט רימן

ברנהרד רימן הוא מתמטיקאי גרמני בן המאה ה-19, מגדולי המתמטיקאים בכל הזמנים. על שמו נקראים מושגים ומשפטים רבים במתמטיקה: האם התכוונתם ל... משפט רימן (תורת הטורים) – משפט המראה כסכומים אינסופיים אינם בהכרח חילופיים. משפט רימן-רוך – משפט מרכזי בגאומטריה אלגברית ואנליזה מרוכבת. השערת רימן – השערה שנחשבת לאחת הבעיות הפתוחות החשובות ביותר במתמטיקה. משפט ההעתקה של רימן – משפט העוסק בשקילות קונפורמית לעיגול היחידה הפתוח במישור המרוכב. מושגים נוספים על שמו רשימה מורחבת בוויקיפדיה האנגלית
אדוארד האוס

אדוארד מנדל האוס (באנגלית: Edward Mandell House;‏ 26 ביולי 1858 - 28 במרץ 1938), היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, יועצו הקרוב ביותר של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. על אף שלא נשא דרגה צבאית נודע בכינוי "קולונל האוס". האוס נולד ביוסטון, טקסס למשפחת בעלי מטעי כותנה והתחנך בניו אינגלנד. הוא החל ללמוד באוניברסיטת קורנל, אך לא סיים בשל מות אביו. לאחר שפרש מלימודים עסק בהשקעות הון. ב-1910 עבר להשתקע בניו יורק. בשנת 1912 פרסם (בעילום שם) רומן פוליטי עתידני בשם "פיליפ דרו: מנהלן. סיפור אודות העתיד, 1920-1935" ("Philip Dru: Administrator: a Story of Tomorrow, 1920-1935"). בסיפור הופך דרו, מנהיגה של מערב ארצות הברית במלחמת אחים נגד המזרח לדיקטטור הכופה סדרת רפורמות (המזכירות את מצע התנועה הפרוגרסיבית). בשנת 1911 התיידד האוס עם מושל ניו ג'רזי, ומי שיהיה הנשיא, וודרו וילסון. האוס עמד לצידו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912. לאחר שנבחר, הציע וילסון להאוס לבחור כל מינוי שיחפוץ, פרט למזכיר המדינה, אולם האוס ויתר על מעמד רשמי והיה ליועץ אישי קרוב לווילסון. האוס אף התגורר בבית הלבן עד נישואיו של וילסון לאדית בולינג וילסון, שביקשה להיות (והייתה) "היועצת מספר 1" לנשיא ולא ראתה את קרבתו של האוס לנשיא ברוח טובה. בשנים 1914–1916 ביקר האוס פעמים רבות באירופה, כשליחו של וילסון, בניסיון לשאת ולתת ולהשיג הסכם שלום שיפסיק את מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 עמד האוס בראש קבוצה של כ-150 מלומדים ואינטלקטואלים שכונסה על מנת ליצור מתווה לדרישות המוסריות שעל ארצות הברית לדרוש ממדינות העולם במסגרת הסכם שלום עולמי. הקבוצה, שנקראה "The Inquiry" הנחתה את חברי המשלחת האמריקאית לועידת השלום בפריז (1919), שחלקם היו מחבריה, וגיבשה מתווה ראשוני לחבר הלאומים. תמצית הדרישות, שנערכה על ידי האוס, הייתה הבסיס ל"ארבע עשרה הנקודות" שהציג וילסון לקונגרס בינואר 1918. בספטמבר 1918 התמנה האוס לכתוב את חוקת חבר הלאומים ושירת כנציג ארצו בנציבות מנדט חבר הלאומים. לאחר 1919 החלו הפערים בין האוס ווילסון לגדול. באמצע מרץ 1919 הגיע וילסון לוורסאי, שם התקיימו השיחות לקראת חתימת חוזה ורסאי והדיח את האוס מניהול המשא ומתן. האוס תמך ברעיון חבר הלאומים והשתתף בהקמתו בעוד וילסון נטה לזנוח את הרעיון ולא להשתתף בחבר, שראה אותו מתרחק מן החזון המוסרי אל מחוזות המשא-ומתן הדיפלומטי של מאזן הכוחות. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 תמך האוס בפרנקלין דלאנו רוזוולט, אך לא היה מחברי המעגל הפנימי. הטקסט המלא של "פיליפ דרו: מנהלן" באתר פרויקט גוטנברג "מתבונן מן הצד בצרפת", קטע יומן באתר פרויקט גוטנברג The Intimate Papers of Colonel House ISBN 978-0766197800 George, Alexander L. and Juliette George (1964), Woodrow Wilson and Colonel House: A Personality Study. Dover Publications. ISBN 0-486-21144-4. Godfrey Hodgson. Woodrow Wilson's Right Hand: The Life of Colonel Edward M. House (2006), the standard biography Arthur Walworth, Wilson and His Peacemakers: American Diplomacy at the Paris Peace Conference, 1919 (1986) מדיה וקבצים בנושא אדוארד האוס בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר ההיסטוריה האמריקאית (באנגלית) מיהיה אדוארד האוס? (באנגלית) תמונתו בשער טיים, 23 ביוני 1926; והמאמר (באנגלית) אדוארד האוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדוארד האוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אדוארד האוס בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
ערצב

האם התכוונתם ל... ערצביים – משפחת חרקים מסדרת חגבאים ערצב (סוג) – סוג חרק במשפחת הערצביים ערצב הגינה – ערצב אפריקאי, ערצב ננסי - מינים בסוג ערצב מבצע ערצב 19 – מבצע של חיל האוויר הישראלי בתחילת מבצע שלום הגליל, בו הושמד כל מערך טילי הקרקע-אוויר של צבא סוריה בבקעת הלבנון
רוגה

רוּגָה או רוּאָה (Ruoa) או רוּאָס או יגבו רוילה הוא הראשון מבין שליטי ההונים במערב שעליו ידועים פרטים מסוימים בוודאות. ידוע כי לפניו היו שליטי ההונים במשותף אחיו מונדזוק או מונדז'וק (בערך 390 עד 420) שהיה שליט ההונים במערב במקביל לשרטון (411 עד 420) ששלט בהונים המזרחיים באזור הים השחור. אחרי מות מונדזוק ושרטון עלה רוגה לשלטון באזור המערב יחד עם אחיו אוקטר (420 עד 432) ואחרי מותו של זה שלט עד שנת 434 כשליט יחיד. רוגה שמר על יחסים טובים עם רומא בזמן שלטונו ואף סייע לה מספר פעמים, כמו בהשאלת כוחות לדיכוי בגאודס בגאליה. בנו, אטילה, אף בילה תקופה מסוימת בחצר ברומא. אחרי מותו של רוגה עבר השלטון לבניו של מונדזוק, אטילה ובלדה, שקיבלו את השליטה ממערב וממזרח לנהר הדון. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוהנצולרן-זיגמרינגן

הוהנצולרן-זיגמרינגן (Hohenzollern-Sigmaringen) היה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה, ולמרות זאת לא ירדה חשיבות בית הוהנצולרן-זיגמרינגן. בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1606 מת קרל השני, ובנו יוהאן, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1623 קיבל יוהאן את התואר נסיך, יחד עם בן דודו יוהאן גאורג, רוזן הוהנצולרן-הכינגן. בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1848 הודח קרל, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן במהלך מהפכות אביב העמים, ובנו קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן עלה לשלטון במקומו. קרל אנטון קיבל סיוע מהצבא הפרוסי שהחזירו לשלטונו, ובדצמבר 1849 הגיע לידי הסכם עם ממלכת פרוסיה על סיפוח הנסיכות לפרוסיה. בשנת 1850 סופחה הנסיכות לפרוסיה יחד עם נסיכות הוהנצולרן-הכינגן, והשניים אורגנו כפרובינציית הוהנצולרן. בין השנים 1858–1861 שימש קרל אנטון כקנצלר פרוסיה, ובשנת 1869 קיבל את התואר "נסיך הוהנצולרן", לאחר מותו של קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ללא יורשים. בנו השני של קרל אנטון - קרל אייטל פרידריך, נסיך הוהנצולרן מונה לנסיך רומניה בשנת 1866, ובשנת 1881 הוכתר כקרול הראשון, מלך רומניה. משפחתו נשארה בשלטון עד לסיום המונרכיה ברומניה בשנת 1947, עם הדחתו של המלך האחרון מיכאי הראשון, מלך רומניה שעד מותו חי בשווייץ. בנו הבכור של קרל אנטון - לאופולד, נסיך הוהנצולרן קיבל בשנת 1869 הצעה לכתר ספרד, מה שהביא לבסוף למלחמת צרפת–פרוסיה ולהקמת הקיסרות הגרמנית. קרל השני 1576–1606 יוהאן 1606–1623 יוהאן 1623–1638 מיינהרד הראשון 1638–1681 מקסימיליאן 1681–1689 מיינהרד השני 1689–1715 יוזף פרנץ ארנסט 1715–1769 קרל פרידריך 1769–1785 אנטון אלויס 1785-1831 קרל 1831-1848 קרל אנטון 1848-1849 קרל אנטון 1849–1885 לאופולד 1885-1905 וילהלם 1905-1927 פרידריך 1927-1965 פרידריך וילהלם 1965-2010 קרל פרידריך 2010 קרול הראשון 1866-1881 קרול הראשון 1881-1914 פרדיננד הראשון 1914-1927 מיכאי (מיכאל) הראשון 1927-1930 קרול השני 1930-1940 מיכאי הראשון 1940-1947 (חזרה לכס השלטון)
הדסה טל

הדסה טל (נולדה ב־1953 וגדלה בתל אביב) היא משוררת ישראלית וד"ר לספרות השוואתית. טל החלה לפרסם משיריה בכתב העת 'חדרים'. שירה "בי אדוני" הולחן על ידי דורי פרנס, ובשנית על ידי עדי רנרט עבור השחקנית לאורה ריבלין (פרויקט מפעל הפיס לתרבות ואמנות 'שירים באורמלא'). קולאז'ים משיריה הולחנו לקול, פסנתר וגונגים טיבטיים על ידי נעה בלאס, והוקלטו בקולה של אתי בן-זקן. שיריה נכללו בכוריאוגרפיות, והועלו ב'פסטיבל אשה', ו'מחול אחר' (מרכז סוזן דלל 2006), ולהקת המחול רנה שיינפלד (2008, 2011). זכתה בפרס לאה גולדברג לשירה לשנת 2000. בשנת 2003 הקימה ואצרה את הגלריה לאמנות ע"ש בלה ושמחה נורנברג, באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2007–2009 הייתה חברה בבית מדרש "כנה" בירושלים, ובמקביל השתלמה בהוראת יוגה. הדסה טל נשואה לפרופ' חיים טל ולהם שתי בנות. קולות (ספריית פועלים, 1999) שיר ערש לתינוק שכמעט (הוצאת כרמל, 2005, ראה אור עם רישומיו של האמן מנשה קדישמן) קפה נואר (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, יצא לאור בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב) לוּ באתי ציפור (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010) מדיה וקבצים בנושא הדסה טל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הדסה טל הדסה טל, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הדסה טל, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של הדסה טל, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של הדסה טל, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת בוגרים זוכי פרסים באתר הליקון אלחנן ניר, בשתי איניים - על הספר "שיר ערש לתינוק שכמעט" עמרי הרצוג, עונת הנדידה, באתר הארץ, 15 ביוני 2011 ארז שוייצר, דברים שבשירה: מעגל תנועה, באתר הארץ, 29 ביוני 2011 הדסה טל, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל הדסה טל, שירים: אוּלַי, יוֹהַן סֶבַּסְטְיַאן דַּי, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2017 הדסה טל, קצרצרים | אותו קו מאוהב שהרגע גונב מהזמן, באתר הארץ, 7 באפריל 2021 הדסה טל, פואמה: קוֹלָהּ הוֹלֵךְ עַל הַמַּיִם, באתר הארץ, 6 באפריל 2022 הדסה טל, דף שער בספרייה הלאומית הדסה טל, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
שומר לטומאה

בהלכות טומאת אוכלים, שומר, הוא דבר הנספח לאוכל, ודרוש לאוכל לצורך שמירה עליו מכל סיבה שהיא. השומר נחשב לחלק מהאוכל, הן כדי להביא טומאה על האוכל אם טומאה נגעה ב"שומר", הן כדי להשלים את השיעור המינימלי של האוכל הנדרש כדי לטמא (כביצה) או להיטמא (כזית), והן כדי להביא טומאת נבלה על מי שנוגע ב"שומר" של נבלה. דין שומר נדון במסכת עוקצין. המשנה הראשונה במסכת מסכמת את הכללים של שומר ויד לטומאה: "כל שהוא יד ולא שומר, מטמא ומטמא ולא מצטרף. שומר, אף על פי שאינו יד, מטמא ומטמא ומצטרף. לא שומר ולא יד, לא מטמא ולא מטמא." בהמשך המסכת נידונים הפרטים של ההלכה. דין השומר נלמד מהפסוקים הבאים: פסוק לז וְכִי יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עַל כָּל זֶרַע זֵרוּעַ אֲשֶׁר יִזָּרֵעַ טָהוֹר הוּא: פסוק לח וְכֹל אֲשֶׁר יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עָלָיו יִטְמָא תַּנּוּר וְכִירַיִם יֻתָּץ טְמֵאִים הֵם וּטְמֵאִים יִהְיוּ לָכֶם: פסוק לט וְכִי יָמוּת מִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר הִיא לָכֶם לְאָכְלָה הַנֹּגֵעַ בְּנִבְלָתָהּ יִטְמָא עַד הָעָרֶב: — ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ז- לט. במסכת חולין מובא בשם רבי ישמעאל שפירש את המילים "על כל זרע זרוע" - כדרך שבני אדם מוציאין לזריעה חטה בקליפתה ושעורה בקליפתה ועדשים בקליפתן. קליפה נחשבת לשומר, מכיוון שהיא שומרת על הפרי. השורש של שום, בצל וירקות דומים נחשב לשומר כאשר השורש לח. עוקץ של תאנה ושל חרוב נחשב לשומר, בעוד בכמעט שאר הפירות העוקץ אינו נחשב לשומר. רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו, בנוגע לשערות בעל חיים, האם הם נחשבים כ"יד", או כ"שומר". רבי יוחנן סובר ששיער אינו שומר, וריש לקיש סובר, שהשיער הוא שומר. מסבירים שהשיער נחשב ל"שומר", מכיוון שבשורש השיער יש נקב זעיר, ובמקום זה מגינה השערה על הבשר. השומר מטמא, מיטמא ומצטרף. מטמא - שומר של פרי טמא הנוגעת באוכל טהור יטמא אותו אם שאר התנאים כדי לטמא מתקיימים. מיטמא - טומאה הנוגעת בשומר מטמאת את כל הפרי. מצטרף - גודל הפרי כדי לבדוק האם יש בו כמות כדי לטמא אוכל אחר נמדד ביחד עם השומר שלו. דין שומר זה, הוא רק לטומאה קלה, ולא לטומאה חמורה. דין זה נלמד מהמילה "מנבלתה" בפסוק לט, הבאה למעט, שדווקא אם יש בנבילה כשיעור כזית אם מטמאת, ואין לצרף את ה"שומר". אם כי לאחר המילה "בנבלתה" מופיע גם המילה "יטמא". בכך אומרת התורה: כדי שבשר יטמא בטומאת נבילות, צריך שיהיה שיעור כזית דווקא מהנבילה עצמה - "בנבלתה", ולא עור שאין עליו כזית בשר והעור משלימו לכזית, כלומר - אין לצרף את ה"שומר" כדי להשלים את השיעור כדין שומר, ובכרך אין להם את המעלה המיוחדת של "שומר" - שמצטרף עם האוכל כדי לקבל טומאה עם זאת, ל"שומרים" יש דין "יד", ולמרות שאינם נחשבים כ"יד". כלומר: עור של בעל חיים, נחשב בעיקרו כ'שומר' על הבשר, אך לא כ'יד', שהרי אין משתמשים בו לצורך טלטול הבשר, ולמרות זאת, יש לו תוקף הלכתי כ'יד', העור עצמו מביא ומוציא טומאה מהאוכל - אם נגעה טומאה באוכל שיש בו כזית כדין 'יד', ולאוכל - אם נגע אדם טהור באוכל טמא שיש בו כזית, מדין "יד". תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד א'. משנה, מסכת עוקצין, פרק ב', משנה ד' משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ב' משנה, מסכת עוקצין, פרק א', משנה ו' ה"יד", אינו מצטרף כדי להשלים את השיעור של כזית.
בלמאסדה

בלמאסדה (בסקית: Balmaseda) היא עיירה ספרדית בחבל הבסקים. בלמאסדה ממוקמת כ-30 קילומטר דרומית מערבית מבילבאו, בירת נפת ביסקאיה. אוכלוסייתה 7,583 תושבים (2011) ושטחה 340 קמ"ר. העיירה מהווה מרכז לתעשיות רהיטים ופלדה. העיר הוקמה בשנת 1199. ב-5 בנובמבר 1808 התקיים בה קרב בין כוחות צרפתיים וספרדיים במסגרת מלחמות נפוליאון. לא ידוע מתי התיישבו יהודים לראשונה, אולם חיים ביינארט מציין שייתכן שיש קשר בין ראשית ההתיישבות במקום להיתר ליהודים לרכוש קרקעות באזור, שנתן אלפונסו ה-11, על דעת הקורטס, בשנת 1348. בשנת 1474 הגיע המס שהוטל על יהודי בלמאסדה ל-1,100 מרבדי ובשנת 1482 הוא הגיע ל-1500 מרבדי. ברשימת הנכסים של בלמאסדה לשנת 1487 מנויים 473 בתי אב, מהם 11 בתי אב יהודיים. בשנת 1483 החליטה מועצת בלמאסדה לאסור נישואין של יהודים תושבי העיירה עם תושבים מחוץ לעיירה, כדי למנוע את התרבות היהודים בעיירה. בינואר 1486 הוציאו תושבי העיירה צו גירוש ליהודי המקום. אולם הצו בוטל על ידי מלך ספרד אשר הורה בצו נגדי מ-1 במרץ 1486 למנוע את גירוש היהודים. במקביל, מבלי לדעת על עמדת מלך ספרד, פנו היהודים למועצת הארץ בגרניקה ובקשו את ביטול הצו, אולם בקשתם נדחתה. הגירוש בוצע בכוח באפריל 1486 ויהודי בלמאסדה עברו להתגורר בשדות סביב העיר ובעיירה הסמוכה, ויליאסאנה די מנה. אתר האינטרנט הרשמי של בלמאסדה Letters from Portugal and Spain, 1809, page 211 חיים ביינארט, גירוש יהודי בלמאסדה, ציון מ"ו, א', תשמ"א, עמ' 39-51
סידי פרג' חלימי

הרב סידי פרג' חלימי (1876–1957) היה הרב הראשי של העיר קונסטנטין שבאלג'יריה במשך כ-60 שנה ומחבר ספרים רבים. נושא תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי. נולד לרב סידי אברהם חלימי (שכונה על ידי קרוביו גם "סידי באהא") ולבנדקיה זרביב (שכונתה על ידי המשפחה "מה בנדקיה"), בתו של הרב שמעון זרביב, בה' בחשוון ה'תרל"ז (22 באוקטובר 1876), זמן קצר אחרי שיהודי אלג'יריה קיבלו אזרחות צרפתית לפי צו כרמיה. אביו, רבי אברהם, היה נצר למשפחת רבנים אלג'יראים חשובה, בהם אביו סידי בנימין חלימי וסבו רבי כאלפאלח חלימי. אמו, בנדקיה, הייתה נצר לשושלת ארוכה של רבנים, שבראשה עמד רבי מסעוד זרביב (בעל זרע אמת, שכונה "אל חסיד") שחי במאה ה-18. הוריו של רבי פרג' היו עניים, ומצב המשפחה החמיר עוד יותר כאשר הוא התייתם מאביו בגיל 12. בנערותו למד לימודי קודש - תורה, שני התלמודים, הלכה ואגדה - ובמקביל נאלץ גם לעבוד כדי לסייע בפרנסת משפחתו. בתוך שנים ספורות, נחשב לתלמיד חכם מופלג, והדבר לא נעלם מעיניהם של ראשי הקהילה, שמינוהו לדיין בגיל 18, לאב בית הדין בגיל 21 ולתפקיד הרב הראשי של קונסטנטין בגיל 24. בתקופת חייו, הקהילה היהודית באלג'יריה הייתה בפריחתה. נודע בתור "הרועה הרוחני" של יהודי קונסטנטין, ושמו נודע ברחבי אלג'יריה ובארצות השכנות לה בצפון אפריקה, ואף בצרפת. הלך לעולמו בכ"ט באלול התשי"ז (25 בספטמבר 1957), זמן קצר יחסית לפני שרוב יהודי אלג'יריה נטשו אותה בעקבות אירועי עצמאותה ושחרורה מהריבון הצרפתי. כיום, דמותו היא מהנערצות ביותר על ידי היהודים האלג'יראים בצרפת ובישראל. הרב חלימי היה איש ציבור מוערך ומסור, ששמר על קשר טוב עם כל חלקי הקהילה לגווניה, ללא כל קשר לדרגתם הדתית והרוחנית של העומדים מולו. כאדם כריזמטי, מסירותו לקהילה הייתה אין סופית. תרם רבות לגופי הקהילה, כדוגמת ארגוני צדקה, גמילות חסדים ותלמוד תורה. בתקופת מלחמת אלג'יריה, נתבקש לכהן כרבה הראשי של תוניסיה, אבל סירב בשל נאמנות ליהודי קונסטנטין. הרב חלימי נישא לטפחה ביטון (שכונתה במשפחה "מה טפחה") ב-9 במרץ 1898, ולזוג נולדו שמונה ילדים, שבע בנות - מרים, פאולין, צ'ורקיה, ג'ורג'ט, בלאנש, ג'ולי וסוזן ובן יחיד - רבי אבנר שלום, שהשתתף בהוצאה לאור של ספריו אביו וסבו. בתו מרים התגרשה מספר שנים לאחר נישואיה, ונפטרה בגיל צעיר. בנה, ג'ילבר מרדכי אשור נותר יתום בגיל 9, והרב חלימי ואשתו אימצו את הנכד וגידלו אותו בביתם. בתחילת שנות השישים הגיעו לצרפת אחרי עצמאות אלג'יריה, רובם לאזורי פריז ומרסיי. חלק מהנכדים והנינים עלו בהמשך מצרפת לישראל. בין הספרים שחיבר הרב חלימי: לא אמות כי אחיה – פירושים על ההגדה של פסח. אורות החיים – חידושים דרושים ואגדות על התורה, תהילים וש"ס. יפאר ענוים – קונטרסים - ליקוט דרשות משותף עם רבי יצחק טוביאנה, רבי רפאל טוביאנה ואביו רבי אברהם חלימי. על הרב סידי פרג' חלימי רבי סידי פרג' חלימי - באתר MyTzadik סידי פרג' חלימי, באתר "החכם היומי" פרג' בן אברהם חלימי (1876-1957), דף שער בספרייה הלאומית
קים ליה

במשפט העברי, קים ליה היא אומדנא על פיה פוסק הדיין, למרות שאין לו הוכחות כעדים, הוא יכול לפסוק על פי דבר הידוע לו אישית. הגמרא מספרת על שתי נשים שבאו לדין תורה לפני רבא, האחת תבעה את השנייה בסכום כסף, והשנייה כפרה והכחישה את כל המעשה. מתקנת חכמים, במקרה כזה צריכה האשה שנתבעה להשבע שבועת היסת, כדי להפטר מהתשלום. אך אשתו של רבא, שהייתה בתו של רב חסדא העידה לפניו, כי אותה אשה נוהגת להזכיר שם שמים לבטלה וחשודה על השבועה. רבא אמר, כי מכיוון שיודע הוא שאשתו לא משקרת מעולם הוא סומך עליה בעיניים עצומות. במקרה אחר, שבא לפני רבא, העיד לפניו תלמידו המובהק רב פפא כי אדם המחויב שבועה, הוא חשוד על שבועת שקר. במקרה זה, לא סמך רבא על דבריו, באומרו שצריך דווקא עדים. לפליאת תלמידיו הסביר רבא: את אשתי אני מכיר היטב ויודע בבירור שאינה משקרת. את רב פפא איני מכיר אישית, והסברא שאינו משקר, אינו יותר מגדר של חזקה, שאי אפשר להוציא ממון על פיו. לפי הסברו של רבי משה פיינשטיין, נאמנותו של רב פפא הייתה מפורסמת וגדולה יותר משל אשת רבא, שהרי היה אמורא מפורסם בצדקותו וחסידותו. ולמרות זאת, כדי לסמוך על אדם נדרשת דווקא ידיעה ברורה, ואשתו של רבא, נוסתה על ידו כמה פעמים שאינה משקרת שום פנים ואופן. לפי הסבר הראשונים, נאמנות זו של "קים לי" אינה מועילה כדי להוציא ממון, כדי להוציא ממון נדרשים דווקא עדים. אלא שכדי לומר שאדם אינו מחויב שבועה, די בכך שידוע לדיין שהאדם חשוד על השבועה. מהותה של השבועה היא בירור כי הנתבע אינו משקר. במקרה ואנו איננו מאמינים לו מסיבה מוצדקת, אין שבועתו נחשבת לשבועה, ועל פי הכלל כל המחויב שבועה ואינו יכול לישבע משלם, הוא חייב לשלם מדין התורה, האומר שכל אדם המחויב שבועה, ואינו יכול להשבע מסיבה כל שהיא, חייב לשלם. לפי שיטת רש"י נאמנות זו היא בגדר שב ואל תעשה כספק, ולכן ה"קים לי" עוזר רק שבית דין לא יגבו ממון, אך אם תפס בעל דין השני, אין מוציאין ממנו. הרי"ד מסביר בצורה דומה את הכתוב בגמרא שאין לקרוע שטר כאשר ידוע שהוא פרוע על פי טענת "קים לי", מכיוון שייתכן שהוא יגיע לבית דין אחר שיגבו את הממון, מכיוון שלא ידעו שהוא פרוע על פי "קים לי". רבי משה פיינשטיין מסביר כי טענת קים לי אינה פסק גור שניתן להפקיע את כוח הבעל דין לגמרי, ורק לגבי הפסק באותו בית הדין בו ידועה טענת ה"קים לי" ניתן לפסוק על פיה מספק על כל פנים כדי שלא לעשות מעשה מספק, אבל אין לבית הדין זכות לקרוע את השטר ולהפקיע את כוחו כליל. מאמר בנושא קים לי, באתר ישיבת מצפה יריחו. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ה, עמוד א'. אגרות משה אורח חיים סימן נ"ג. בשיטה מקובצת שם.
בלדה ההוני

בְּלֶדָה ההוני (390 עד 445) היה שליט הוני, אחיו של אטילה ההוני. בלדה היה בנו של מונדזוק (או מונדז'וק), שהיה שליט ההונים במערב (מ-390 לערך ועד 420). לאחר מותו של מונדזוק עלו לשלטון במערב אחיו של מונדזוק, רוגה יחד עם אחיו השני אוקטר (420 עד 432). לאחר מותו של רוגה בשנת 434 הפך בלדה, הבכור לאטילה, לשליט ההונים המזרחים (אק בולגר), בעוד אטילה הופך שליט ההונים המערביים (קרה בולגר). בלדה שלט במשך 11 שנים, עד מותו בשנת 445. בתקופת שלטונו המשיך בלדה במערכת היחסים עם רומא, כשהוא מסייע לה במאבק נגד הבורגונדים הגרמאנים. בקרב ליד הריין בשנת 435 הביא בלדה למותו של המלך הבורגונדי גונתר. במהלך הקרב, ככל הנראה, נהרג גם רוגה, דודו של בלדה, מה שהפך את בלדה ואטילה ליריבים. הועלו השערות רבות שאטילה רצח את בלדה במהלך מסע ציד, בפרט לאור העובדה שבלדה שאף לחלק את הממלכה בין השניים באופן רשמי. עם זאת, לא נמצאו לכך תימוכין היסטוריים מאותה תקופה, ולכן לא ניתן ללמוד מהי מידת נכונותן של השערות אלו. מדיה וקבצים בנושא בלדה ההוני בוויקישיתוף
קים ליה (פירושונים)

קים ליה (או קים לי) הוא ביטוי בארמית בבלית, שמשמעותו המילולית היא "מוחזק בידו" (או "מוחזק בידי"); כלומר, סבור אני. דבר זה בא לידי ביטוי בכמה תחומים במשפט העברי ובהלכה. האם התכוונתם ל... קים ליה – הכרעה של דיין במשפט העברי על סמך ראות־עיניו ולא על סמך כלל הלכתי פורמלי אחר טענת קים לי – טענת בעל דין במשפט העברי בה הוא מחזיק בגישה הלכתית מסוימת התומכת בעמדתו, ומטיל את חובת הראיה על הצד שכנגד קם ליה בדרבה מיניה – כלל הלכתי הקובע כי אדם שעבר על שתי עבירות, כך שאמורים לחול עליו שני עונשים שונים, העונש היחיד שחל עליו הוא העונש החמור יותר