laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הכוכב האדום

הכוכב האדום הוא אחד מסמלי הקומוניזם. לכוכב זה חמש פינות והוא מסמל את חמש אצבעות הפועל וכן את חמש היבשות המיושבות. הכוכב האדום מופיע על דגלים וסמלים של מדינות קומוניסטיות, כגון דגל יוגוסלביה ודגל ברית המועצות. כמו כן, מספר מועדוני ספורט נקראו על שמו, כגון "הכוכב האדום בלגרד" (בכדורגל, בכדורסל, בכדוריד ובהוקי קרח). לאחר נפילת הגוש הסובייטי הפך סמל זה מוקצה, ובחלק מהמדינות (לדוגמה: הונגריה) הפכה הצגתו לעבירה פלילית (ראו בקוד הפלילים ההונגרי, 269/B.§ (1993.) ברוסיה נותר הכוכב האדום בראש מגדלי הקרמלין - מגדל ספאסקאיה ומגדל טרויצקאיה. הדגל האדום פטיש ומגל מדיה וקבצים בנושא הכוכב האדום בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנדל פינלס

צבי מנחם או הירש מנדל פינלס או פינלש (Hirsch Mendel Pineles), בכינוי הספרותי של"ש על פי סופי התיבות של שמו, שכונה ברומניה בשם שלוש (Şaloş),‏ 21 בדצמבר 1806 - 6 באוגוסט 1870, רב, איש עסקים, משכיל וחוקר התלמוד, מחבר המחקר "דרכה של תורה", פעיל בכל ישראל חברים, אביו של שמואל פינלס. מנדל פינלס נולד ב-Tysmienica שבגליציה ובהמשך עבר לעיר ברודי, שבה חונך לפי המסורת החסידית. הוא התחתן כשהיה בן 15. מברודי המשיך לאודסה, שם היה איש עסקים, אולם בגלל מלחמת קרים עזב את אודסה ועבר לגאלאץ. בגאלאץ התפרסם, בין היתר בכתביו בעברית ובמיוחד בספר "דרכה של תורה", שיצא לאור בווינה ב-1861. בספר זה ניתח פינלס והישווה בין טקסטים של התלמוד וטקסטים של המשנה, מצא אי התאמות וטען לבכורת הגרסה המשנאית. פינלס לא תקף את התלמוד עצמו, אך התפלמס עם החברה היהודית המסורתית שהתייחסה לטקסטים אלה בחרדת קודש. הוא התפלמס גם עם רפורמיסטים קיצוניים דוגמת אברהם גייגר, יהושע השל שור ואברהם קרוכמל (בנו של רנ"ק) והכריז על עצמו כהולך בדרכם של הרמב"ם ושל רנ"ק. בנוסף להשכלתו הרבנית היו לפינלס ידיעות גם במדע המודרני של תקופתו, ידיעות שרכש כאוטודידקט ובעזרתן הוסיף לספרו פרק על האסטרונומיה וחישוב מועדי הפסח והפסחא. הופעת ספרו הביאה לתגובות ובהן הספר "כך היא דרכה של תורה", ספר תשובה שכתב בנקאי בן העיר יאשי בשם משה ולדברג (Moses Waldberg), גיסו של מנדל פינלס, שעסק בלימודי יהדות. בנו, שמואל, הצטרף לאביו בגאלאץ, לאחר סיום לימודי התיכון בברודי ובהמשך היה מנהיג התנועה הציונית הרומנית. "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", מאת ברוך טרקטין ולוציאן-זאב הרשקוביץ', הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008. (ברומנית) חנן גפני, הירש מנדל פיניליש וחיבורו דרכה של תורה, עבודה לשם קבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט Joel Gereboff - The modern study of the Mishna, chapter six (באנגלית) "הירש מנדל פינלש", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) דרכה של תורה, וינה תרכ"ג 1863, באתר HebrewBooks.org צבי מנחם פינלש (1806-1870), דף שער בספרייה הלאומית
משמר הריין

משמר הריין (בגרמנית: Die Wacht am Rhein) הוא שיר פטריוטי לאומני גרמני אשר נכתב על ידי מקס שנקנבורגר (אנ') ב-1840. עם פרוץ "משבר הריין" בשנת 1840 טען ראש ממשלת צרפת כי נהר הריין מהווה את הגבול המזרחי של צרפת. החשש הגרמני היה כי בכוונת הצרפתים לספח לשטחם את האזור שממערב לנהר כפי שתוכנן עוד בימיו של לואי ה-14. תביעות טריטוריאליות אלה הביאו להתחזקות של רגשות לאומניים מצד הגרמנים, אשר בין יתר הביטויים שלהן היה כתיבת שירים בעלי גוון פטריוטי עז כגון: "המנון הריין" מאת ניקולס בקר, "מהי ארץ האבות הגרמנית" מאת ארנדט, וכמובן "המנון גרמניה". התוכן המאפיין שירים אלה הוא קריאה לאחדות גרמנית, הפסקת העיסוק במחלוקות פנימיות, ואיחוד נסיכויות גרמניה למדינה אחת אשר תוכל להגן על גבולותיה ההיסטוריים. עולה קריאה כפרץ רעם, משק חרבות ונפץ גל אל נהר הריין, אל הנהר! לך כולנו נהיה משמר. ארץ מולדת, נוחי השקט, על משמרתך נאמנה עומד. משמר, משמר הריין עומד. — תרגום: ניצה בן-ארי, מתוך ספרו של אלפרד דבלין: "ברלין, אלכסנדרפלאץ". השיר בן 5 בתים היוצא ב"קריאה רועמת" לכל הגרמנים לצאת ולהגן על גבולם הושמע לראשונה בפני שגריר פרוסיה בשווייץ, אך לא זכה להתייחסות מיוחדת. גרסה מחודשת של השיר משנת 1854 זכתה לתפוצה נרחבת לאחר תבוסת צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה משנת 1870 וכינון האימפריה הגרמנית ב-1871. "משמר הריין" הפך למעשה להמנון נוסף לצד ההמנון הגרמני הרשמי בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה ועד סיום מלחמת העולם השנייה. בשנים שלאחר מכן הוא כמעט ולא הושמע, ובעיקר לאחר החתימה על "הסכם האליזה" בין גרמניה וצרפת בשנת 1963, המסדיר את הגבול בין המדינות באזור שממערב לריין. את השיר "משמר הריין" נהגו יצרני סיגריות בגרמניה במאה ה-19 להדפיס על עטיפות פנקסי הניירות ששימשו לגלגול הסיגריות. בשנות ה-80 של אותה מאה, כשנפתלי הרץ אימבר חי בארץ ישראל, הזמין ממנו התעשיין הביל"ויי יעקב הרצנשטיין, שהיה גם יבואן סיגריות, שיר עברי שיחליף את השיר הגרמני. אימבר חיבר את השיר "משמר הירדן" בשני נוסחים. להלן הבית הפותח בנוסח הראשון: כְּקוֹל רַעַם בַּשָּׁמַיִם  קוֹל חוֹצֵב לֶהָבוֹת קוֹל קוֹרֵא מִירוּשָׁלָיִם:  חוּשׁוּ לְאֶרֶץ הָאָבוֹת. לַיַּרְדֵּן לַיַּרְדֵּן אֵתָיוּ,  עֲשׂוּ מִקּוֹרוֹת מַעְבָּרוֹת, מְקוֹם נָהָר פְּלָגָיו יֶהֱמָיוּ  הַעֲמִידוּ שָׁם מִשְׁמָרוֹת, חֶרֶב לַד' וּלְאַרְצֵנוּ, בַּיַּרְדֵּן שָׁם מִשְׁמַרְתֵּנוּ. מדיה וקבצים בנושא משמר הריין בוויקישיתוף מידע על היצירה "משמר הריין" באתר מיוזיק בריינז ביצוע קולי היסטורי אימבר בארץ, באתר lib.cet.ac.il חדשות ועדכונים אוגוסט 2008, באתר web.archive.org, ‏2008-08-21 משמר הירדן / נפתלי הרץ אימבר - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org משמר הירדן (השני) / נפתלי הרץ אימבר - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
נבחרת איראן בכדורסל

נבחרת איראן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איראן. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של איראן. הדירוג הנוכחי של נבחרת איראן ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-28 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. נבחרת איראן זכתה שלוש פעמים באליפות אסיה בכדורסל בשנים 2007, 2009 ו-2013. איראן השתתפה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים: בשנת 1948 היא סיימה במקום ה-14 לאחר שניצחה רק את נבחרת אירלנד החלשה והשיגה ניצחון טכני על נבחרת הונגריה. בשנת 2008 היא הפסידה בכל משחקיה ודורגה במקום ה-11. גם באולימפיאדת טוקיו 2020 היא הפסידה בכל משחקיה וסיימה במקום ה-12 האחרון. בשנת 1959 התמודדה איראן באופן חד פעמי באליפות אירופה בכדורסל וסיימה במקום ה-17 האחרון. במסגרת המשחקים היא התמודדה מול נבחרת ישראל בכדורסל והובסה בתוצאה 68-43. בעקבות זכייתה באליפות אסיה בכדורסל בשנת 2009, העפילה איראן לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל שהתקיימה בשנת 2010. בטורניר עצמו ניצחה איראן את תוניסיה החלשה אך הפסידה ביתר משחקיה ולא עברה את שלב הבתים. איראן העפילה גם לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2014 וסיימה במקום ה-20. איראן העפילה בפעם השלישית בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2019 וסיימה במקום ה-23. מכיוון שהייתה הנבחרת בעלת הדירוג הגבוה ביותר באליפות מבין הנבחרות האסייתיות, העפילה לאולימפיאדת טוקיו 2020, שם הפסידה בכל משחקיה. איראן העפילה גם לאליפות העולם בכדורסל בשנת 2023 וגם בטורניר זה הפסידה בכל משחקיה. מדיה וקבצים בנושא נבחרת איראן בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת איראן בכדורסל דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
של (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רדיד (שָׁל, שאל) (Shawl) – בגד הנלבש על הכתפיים והזרועות של (מילת יחס) – מילת יחס בעברית, המבטאת שייכות מחשוב: מעטפת (Shell) - מושג במחשוב מיון של (Shell) – אלגוריתם מיון חברות: של (חברה) – מתאגידי האנרגיה הפרטיים הגדולים בעולם, עד ינואר 2022 נקראה "רויאל דאטש של" חברת הנפט של – חברת הבת האמריקאית של "רויאל דאטש של" של קנדה – חברת הבת הקנדית של "רויאל דאטש של" של ניגריה – חברת הבת הניגרית של "רויאל דאטש של" אישים: ולטר של (Scheel) – פוליטיקאי גרמני ז׳אן דה של (Chelles) – אדריכל ופסל צרפתי טים של (Shell) – פעיל אינטרנט אמריקני מקסימיליאן של (Schell) – שחקן גרמני מצליח מריה של (Schell) – שחקנית אוסטרית פריץ של (Scheel) – מנצח גרמני שול שלי שאל
גרפלקס

גרפלקס (באנגלית: Graflex) הוא שמה של חברה לייצור מצלמות, ושם של דגמי מצלמות אחדים מתוצרתה. מצלמות הגרפלקס היו ממצלמות הרפלקס (SLR) הראשונות, ושימשו כמצלמות עיתונות פופולריות במחצית הראשונה של המאה ה-20, לצד תואמתה הגרמנית, מצלמת ה-ICA. מצלמת גרפלקס הראשונה נבנתה בידי ויליאם פ. פולמר (William F. Folmer) ב-1899. החברה שבבעלות פולמר נקראה במקור 'פולמר את שווינג - חברה לייצור' (Folmer and Schwing Manufacturing Company), שנוסדה בניו יורק כחברה לייצור מנורת גז. כששוק מנורות הגז החל לשקוע, עברה החברה לייצור אופניים, ובנוסף מכרה מצלמות של יצרנים אחרים. לבסוף החלה החברה לייצר מצלמות בעצמה, וזנחה את ייצור האופניים. החברה נרכשה ב-1905 על ידי ג'ורג' איסטמן, וב-1907 הפכה לחטיבת 'פולמר את שווינג' של חברת קודאק, שבבעלות איסטמן. לאחר מספר שינויים זמניים בסטטוס ובשם החברה, היא הפכה לבסוף ל'תאגיד גרפלקס' ב 1945. רוב מצלמות הגרפלקס היו מצלמות רפלקס (SLR) בעלות עדשה אחת. מצלמות הגרפלקס מדגמי "גרפלקס ג'וניור", סדרת B בעלת הגב המסתובב (למעבר בין צילום רוחב לצילום אורך) וסדרת Super D, גם היא עם גב מסתובב, נבנו באופן די דומה: מעל לגוף המצלמה מוקמה עינית מתקפלת מכוסה ברדס, ותחתיה היה מסך המיקוד. במרכז גוף המצלמה הייתה מראה אלכסונית, ששיקפה את הדימוי שנוצר דרך העדשה על מסך המיקוד. במישור המוקד (כלומר, צמוד לסרט הצילום) מוקם התריס. מאחר שהדימוי שהוקרן על מסך המיקוד נוצר על ידי אותה עדשה שאיתה נוצר התצלום הסופי, ניתן היה לבדוק בדיוק רב את החדות ואת עומק השדה של התמונה. בזמן הצילום המראה זזה ממקומה ואִפְשְׁרָה לאור לעבור דרך גוף המצלמה לכיוון סרט הצילום. בעת ביצוע צילום, נפתח התריס שהיה צמוד לסרט, ואִפְשֵׁר לאור שמוקרן מהעדשה לפגוע בסרט וליצור את החשיפה. זהו העיקרון הבסיסי של כל מצלמות הגרפלקס, והוא העיקרון שעומד בבסיס רוב מצלמות הרפלקס. מצלמה זו הותאמה לסרטים בפורמט 2 1/4X 3 1/4" (6X9 ס"מ) עד ל-8X10 אינץ', כאשר הפופולרי ביותר הוא 4X5 אינץ'. על מנת לקבוע את מהירות הצמצם על המשתמש לגלול את הצמצם לאחת מרמות המתיחות האפשריות בעזרת מפתח, ואז לקבוע את גודל החרך. הטבלה בצד המצלמה הראתה את מהירות הצמצם עבור כל קומבינציה. מצלמות גרפלקס ספיד גרפיק (Graflex Speed Graphic) מתקפלות, שיוצרו מ-1912 ועד 1973, עבדו גם הן עם תריס שמוקם על מישור המוקד, למרות שלעיתים קרובות משתמשים בהן עם תריס שמורכב בתוך העדשה. כתוצאה מתנועת התריס לרוחב הפריים, נחשף הסרט בהדרגה (צד אחד לפני הצד השני, ולא בו זמנית), ובתמונות רבות של תנועה מהירה, למשל, במרוצי מכוניות, נוצר עיוות, כך שגלגלי המכוניות מקבלים צורה אליפטית ונוטים קדימה. סממן זה הפך למאפיין המקובל למהירות ומאיירים רבים ויוצרי סרטים מצוירים משתמשים בו על מנת לתאר מהירות גבוהה. רוב צילום הספורט בשנות ה-20 המוקדמות נעשה באמצעות מצלמות גרפלקס או מצלמות דומות להן, עם תריס עשוי בד, שמוקם במישור המוקד. על מנת להשיג מהירות תריס גבוהה מספיק לצורך הקפאת תנועה מהירה, הם היו חייבים להשתמש בחרך צר, כך שבכל רגע נחשף חלק אחר בסרט הצילום. דגם מקביל לגרפלקס הוא ה-ICA. מדיה וקבצים בנושא גרפלקס בוויקישיתוף Homepage of Graflex.Org - "Dedicated to promoting the use and preservation of Graflex Speed Graphics and other classic and large-format cameras The Graflex Speed Graphic FAQ Graflex.org: Kingslake historical essay Hendersonville Camera Club Graflex camera instruction manuals - PDF מידע על מצלמת העיתונות של גרפלקס באתר שמנוהל בידי האספן ג'ו לומן Made in Rochester Kingslake; Hendersonville Camera Club
אלכס שווצר

אלכס שווצר (באיטלקית: Alex Schwazer; נולד ב-26 בדצמבר 1984 בשטרצינג/ויפיטנו, דרום טירול) הוא הלך איטלקי. שווצר הוא האלוף האולימפי הנוכחי ומחזיק בשיא האולימפי אותו קבע במהלך המשחקים האולימפיים 2008. בשנת 2005 זכה שווצר במדליית ארד במהלך אליפות העולם באתלטיקה במקצה הליכת 50 ק"מ, תוך קביעת שיא איטלקי חדש – 3:41.54 שעות. באליפות העולם בשנת 2007 סיים עשירי במקצה הליכה לעשרים ק"מ, וזכה פעם נוספת במדליית הארד במקצה ה-50 ק"מ. במהלך אולימפיאדת בייג'ינג קבע שווצר שיא אולימפי חדש של 3:37:09. וזכה במדליית הזהב במקצה 50 הק"מ. באוגוסט 2012 נמצא בבדיקות שנערכו לו כי השתמש בסמים, הוא הורחק מהמשלחת האיטלקית לאולימפיאדת לונדון, הושעה לשלוש שנים וחצי, הודה באשמה והודיע על פרישה.. חזר להתחרות ובמאי 2016 נתפס על שימוש בסטרואידים והושעה שוב עד ליולי 2024 בידי הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט, למרות ערעור שהגיש וטענות כי הבדיקה זויפה, טענות שאושרו על ידי בית המשפט האיטלקי. מדיה וקבצים בנושא אלכס שווצר בוויקישיתוף אלכס שווצר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלכס שווצר, באתר olympedia.org אלכס שווצר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אלכס שווצר, באתר Track and Field (גברים) אמיר ענבר, לפני תשע שנים נזרק האלוף האולימפי מתחרויות בגלל שימוש בסמים. עכשיו הוא חוזר, באתר הארץ, 28 באפריל 2021 50 ק"מ, הליכה: שבר את החום, ניפץ את השיא האולימפי, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2008 Italian Olympic champ race walker caught doping, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 6 באוגוסט 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדיננד וראנגל

פרדיננד פרידריך גאורג לודוויג פון וראנגל (בגרמנית: Ferdinand Friedrich Georg Ludwig von Wrangel; ‏9 בינואר 1797 פסקוב – 25 במאי 1870 טרטו) מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני בלטי. וראנגל היה פעיל בחקר צפון מזרח רוסיה ואזור אלסקה. וראנגל סיים את האקדמיה הימית בסנקט פטרבורג בשנת 1815 ובשנים 1817–1819 השתתף במסע סביב העולם על האונייה "קמצ'טקה". בשנים 1820–1824 עמד בראש משלחת לחקר צפון מזרח סיביר. בין היתר הם ביקרו באיי הדובים. במהלך המסע צוירו מפות רבות של אזור מזרח סיביר. בשנים 1824–1827 היה בראש מסע סביב העולם על אוניית "קרוטקי". בשנים 1830–1835 היה מושל אמריקה הרוסית. במהלך השרות חקר את חופי אלסקה ממצר ברינג עד לקליפורניה. במהלך שנת 1836, תוך חזרה לרוסיה, השלים את מסעו שלישי סביב העולם. בשנים 1840–1847 עמד בראש החברה הרוסית-אמריקאית. היה בין מייסדי החברה הגאוגרפית הרוסית בשנת 1845. בשנים 1855–1857 היה שר הימיה הרוסי. היה בין המתנגדים למכירת אלסקה לארצות הברית. אי וראנגל - אי באוקיינוס הקרח הצפוני אי וראנגל - אי בדרום-מזרח אלסקה, בארכיפלג אלכסנדר וראנגל - עיר באלסקה, מבין יישוביה הוותיקים שדה תעופה וראנגל מצר וראנגל (Wrangell Narrows) - מצר בדרום-מזרח אלסקה, בארכיפלג אלכסנדר כף וראנגל - הנקודה המערבית ביותר של אלסקה וארצות הברית הר וראנגל - הר געש באלסקה הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס - פארק ושמורת טבע מדיה וקבצים בנושא פרדיננד וראנגל בוויקישיתוף מידע על חייו ועבודותיו (ברוסית) פרדיננד וראנגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חוק טיטיוס-בודה

חוק טיטיוס-בודה (באנגלית: Titius-Bode Law) הוא כינויה של היפותזה העוסקת במרחקי כוכבי הלכת מהשמש. ההיפותזה הופרכה עם גילויו של כוכב הלכת נפטון ב-1846. ההתאמה החלקית, עבור מספר כוכבי לכת, בין המרחקים שמחושבים בעזרת החוק ובין המרחקים המדודים נחשבת כיום למקרית, ומקובל להניח שהחוק אינו מתאר תופעה פיזיקלית או אסטרונומית אמיתית. לפי חוק טיטיוס-בודה המרחק של כוכב לכת מהשמש ביחידות אסטרונומיות נתון על ידי: d = 0.4 + 0.3 ⋅ 2 i {\displaystyle \,d=0.4+0.3\cdot 2^{i}} כאשר i הוא מספר סידורי המקבל את הערכים: i = − ∞ , 0 , 1 , 2 , 3 , 4 , 5 , . . . {\displaystyle \,i=-\infty ,0,1,2,3,4,5,...} במאה ה-18 ניסו האסטרונומים למצוא חוקיות מתמטית המתארת את סידורם של כוכבי הלכת במסלוליהם סביב השמש. חוקיות כזו נמצאה ב-1766 על ידי יוהאן טיטיוס והתפרסמה בשנים הבאות על ידי יוהאן אלרט בודה. החוק ידוע כיום בשם "חוק טיטיוס-בודה". עד לגילויו של אורנוס על ידי ויליאם הרשל ב-1781 לא יוחסה חשיבות רבה לחוק טיטיוס-בודה. ההתאמה הגדולה בין התחזית לגבי מיקומו של אורנוס ובין מיקומו בפועל הפנתה את תשומת לבם של האסטרונומים לחוק, ומאז מיקומו של כל גרם שמים שהתגלה במערכת השמש הושווה לתחזית של חוק טיטיוס-בודה. כך למשל, מיקומו של כוכב הלכת הננסי קרס שנמצא בחגורת האסטרואידים התאים לחוק. גילויו של קרס בשנת 1801 סיפק חיזוק משמעותי נוסף למעמדו של חוק טיטיוס-בודה, במיוחד לאור העובדה שקיומו של כוכב לכת במיקום זה נחזה על ידי בודה כבר ב-1768. עם גילוי נפטון התברר שהחוק שגוי, משום שמיקומו כלל לא התאים לחוק. כיום יודעים שחוק טיטיוס-בודה היה חוק מקרי לחלוטין עבור כוכבי הלכת שהיו מוכרים באותה עת. משערים שחוקיות פשוטה כגון זו המתוארת בחוק טיטיוס-בודה צפויה להתקיים במערכות בהן קיימת תהודה מסלולית כלשהי, אולם גם להשערה זו אין אישוש חד-משמעי. להלן טבלה שמשווה בין המרחקים לפי חוק טיטיוס-בודה לבין המרחקים המדודים: מדיה וקבצים בנושא חוק טיטיוס-בודה בוויקישיתוף חוק טיטיוס-בודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פיודור ליטקה

פיודור ליטקה (28 בספטמבר 1797, סנקט פטרבורג – 8 באוקטובר[דרושה הבהרה]· 1882, סנקט פטרבורג) היה מגלה ארצות רוסי ממוצא גרמני. ליטקה היה פעיל בחקר צפון מזרח רוסיה ואזור אלסקה, והיה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים בשנים 1864–1882. ליטקה, שהיה דור שלישי של משפחתו ברוסיה, החל את השרות בצי הרוסי הקיסרי בשנת 1812. בשנים 1817–1819 השתתף במסע סביב העולם על האונייה "קמצ'טקה". בשנים 1821–1824 עמד בראש משלחת לחקר צפון מזרח סיביר ובמיוחד אזור האי נובאיה זמליה. בשנת 1826 החל במסע סביב העולם על האונייה "סניאבין". המסע נמשך 3 שנים. במהלך המסע צוירו מפות רבות של אזור ים ברינג, חצי האי קמצ'טקה ואיים באוקיינוס השקט במסע השתתף גם הבוטנאי והצייר אלכסנדר פוסטלס. בשנת 1832 התמנה להיות המורה האישי של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה). בהמשך היה הנסיך שר הימיה הרוסי והנשיא הראשון של החברה הגאוגרפית הרוסית, כאשר ליטקה ניהל את החברה בפועל. במהלך שירותו הצבאי התקדם עד לדרגת אדמירל. בשנים 1864–1882 היה נשיא האקדמיה הרוסית למדעים. על שמו נקראו תהום ליטקה, כף, חצי אי ומפרץ באי נוביה זמליה, איים באוקיינוס הקרח הצפוני ומצר באוקיינוס השקט. מדיה וקבצים בנושא פיודור ליטקה בוויקישיתוף פיודור ליטקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סינגליש

סינגליש היא שפה קריאולית מבוססת אנגלית המדוברת בסינגפור. הסינגליש משמשת כשפה ראשונה בקרב רבים באי וכשפה שנייה אצל השאר. עם זאת, סינגפורים רבים, בעיקר בקרב השכבות המשכילות יותר באוכלוסייה, שולטים גם באנגלית התקנית במקביל. מקורו של אוצר המילים בסינגליש הוא קודם כול באנגלית, וכן במלאית, קנטונזית, טמילית, הוקיינית, בנגלית ועוד שפות וניבים שונים מסין, הודו והעולם המלאי. היות שהסינית המנדרינית נלמדת כיום במערכת החינוך הסינגפורית, גם מילים משפה זו מוצאות את דרכן לסינגליש. הסינגליש דומה ביותר לשפה הקריאולית הרווחת בשכנתה מלזיה - המנגליש. מאחר שהסינגליש התרחקה מהאנגלית המקורית עד כדי אובדן היכולת לתקשר באופן רציף, הממשל הסינגפורי החל לעודד שימוש באנגלית תקנית במערכת החינוך, באמצעי התקשורת וכדומה. זאת כחלק ממאמצה הכללי של סינגפור להיות עיר-מדינה בינלאומית ומסבירת פנים לדוברי אנגלית מכל רחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא סינגליש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא סינגפור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון קרואטיה

מולדתנו האהובה (בקרואטית: Lijepa naša domovino) הוא ההמנון הלאומי של קרואטיה. השיר היה ההמנון של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, שהיוותה חלק מיוגוסלביה, ונקבע ההמנון הרשמי של קרואטיה העצמאית לאחר הכרזת העצמאות של קרואטיה ב-1991. המילים המקוריות נכתבו בידי אנטון מיחנוביץ' ופורסמו לראשונה תחת השם "המולדת הקרואטית" ("Horvatska domovina") בשנת 1835. הלחן נכתב בידי יוסיפ רוניאנין ב-1846. העיבוד וההרמוניה המלאה כפי שהיא מוכרת כיום בוצעה בידי וטרוסלאב ליכטנגר בשנת 1891, וכבר באותה שנה השיר בוצע כהמנון הקרואטי תחת השם "האהובה שלנו" ("Lijepa naša"). מאז השיר מוכר כהמנון הקרואטי, כשבוצעו בו מספר שינויים בשם השיר ובמילותיו. בין השנים 1918 עד 1941 חלקים מההמנון הקרואטי נלקחו להמנון של ממלכת יוגוסלביה. מדיה וקבצים בנושא המנון קרואטיה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון קרואטיה" באתר מיוזיק בריינז האזינו להמנון הקרואטי
הפטיש והמגל

פטיש ומגל (ברוסית: серп и молот; מבוטא: "סֵרְפּ אִי מוֹלוֹט" ) (בתו מחשב: ☭) הם סמל הקומוניזם והמפלגות הקומוניסטיות. שני כלים אלה מסמלים את הפרולטריון (מעמד הפועלים) התעשייתי, ואת המעמד של פשוטי העם החקלאים (הצמיתים). יחד הם מהווים סמל לאיחוד בין העובדים החקלאים והעובדים בתעשייה. לאחר פרוץ המהפכה הקומוניסטית שימש מפעל המתכות של מוסקבה שסמלו היה "פטיש ומגל" בתור ההשראה ליצירת הסמל של ברית המועצות ושל תורת הקומוניזם. מאז מרץ-אפריל 1918 שימשו הפטיש והמגל כסמל רוסיה הסוציאליסטית. הדבר אושר על ידי הוועידה החמישית ב-10 ביולי של אותה השנה. בשנת 1923, כשעוצב דגל ברית המועצות צויר עליו סמל זה והוא אומץ רשמית בחוקה של ברית המועצות משנת 1924. (קודם לכן היה דגל ברית המועצות הדגל האדום שעליו רשום "ברית המועצות"). בניגוד למרקסיזם הקלאסי, שהנחותיו התבססו על חברה תעשייתית ומעמדות של אצולה, בורגנות ופרולטריון, החברה ברוסיה הייתה ברובה חקלאית ועל כן ולדימיר איליץ' לנין נאלץ להתאים את הקומוניזם שלו למצב הכלכלי והפוליטי ברוסיה. המגל נוסף לסמל בגלל חשיבות החברה החקלאית בברית המועצות. הסמל הופיע על הדגלים והסמלים של כל הרפובליקות של ברית המועצות. עם התפרקות ברית המועצות כל הסמלים שונו. חלק מהמדינות, בעיקר בחלק האירופי של ברית המועצות, בהן רוסיה, ליטא ואחרות חזרו להשתמש בסמליהן המסורתיים מלפני התקופה הסובייטית; יוצאת דופן היא בלארוס, אשר השתמשה בסמל המסורתי "פהוניה" - פרש עם חרב מונפת - בין השנים 1991–1995, אך בעקבות משאל עם שנוי במחלוקת המירה אותו בסמל בסגנון הסובייטי שבו הפטיש והמגל הוחלפו במפת המדינה. מדינות אחרות, בעיקר אלה במרכז אסיה, השאירו את סמליהן בעיצוב הדומה לסגנון הסובייטי, אך החליפו את הפטיש והמגל בסמל מקומי; למשל, בטג'יקיסטן הם הוחלפו בכתר. מספר מקומות ברחבי ברית-המועצות לשעבר עדיין משתמשים בסמל הפטיש והמגל. הממשלה הבדלנית של טרנסניסטריה משתמשת בדגל ובסמל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, הכוללים מגל ופטיש (הדגל האדום-ירוק מופיע לעיתים גם ללא הפטיש והמגל). בתוך רוסיה הפטיש והמגל מופיעים על הדגל של מחוז ולדימיר ועל הדגל והסמל של מחוז בריאנסק. סמל המגל והפטיש ודומים לו משמשים את המפלגה הקומוניסטית הסינית, המפלגה הקומוניסטית הבריטית, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית, מק"י (המפלגה הקומוניסטית הישראלית) ועוד. סמל דומה מופיעה על דגל אנגולה, שקיימה קשרים הדוקים עם ברית המועצות, אך הפטיש והמגל הוחלפו בגלגל שיניים וסכין מצ'טה. וריאציה על דגל הפטיש והמגל הוא סמל מפלגת הפועלים של קוריאה - פטיש, מגל ועט. הנשר בסמלה של אוסטריה מחזיק בשתי ציפורני רגליו פטיש ומגל, אולם אין לכך קשר לקומוניזם אלא בא לסמל (יחד עם הכתר שעל ראש הנשר) את אחדות המעמדות באוסטריה. הסמל של לאוס בין השנים 1975-1991 היה דומה מאוד בעיצובו לסמלים של רפובליקות סובייטיות וכלל פטיש ומגל בסגנון סובייטי. בשנת 1991 תמונת הפטיש והמגל הוחלפה בתמונה של מקדש פא תאט לואנג. כיום, משתמשים בסמל המגל והפטיש בעיקר תנועות קומוניסטיות מובהקות כמו מק"י או המשמרת הצעירה שלה, בנק"י, שמשתמשות בו בהפגנות ובפרסומים שלהם. בעבר השתמשו תנועות נוספות בסמל זה, כדוגמת מצפן ותנועות סוציאליסטיות אחרות. בסמלי מפא"י והסתדרות העובדים הכללית הופיע פטיש אדום כחלק מהסמל. גם בספורט מופיעים הסמלים. התאחדות הספורט הפועל ומועדוני "הפועל" השונים משתמשים בסמל שהוא ספורטאי העומד על פטיש ומוקף בלהב של מגל, ואוהדי קבוצות כמו הפועל תל אביב, הפועל כפר סבא והפועל ירושלים גם משתמשים בסמל הפטיש ומגל באופן מובהק ביציעיהם. הכוכב האדום מדיה וקבצים בנושא הפטיש והמגל בוויקישיתוף
מארינו פאליירו

מארינו פאליירו (באיטלקית: Marino Faliero; בוונטית: מרין פאלייר - Marin Falier;‏ 1285 - 17 באפריל 1355) היה הדוכס ה-55 של ונציה. פאליירו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, ב-11 בספטמבר 1354 ועד הוצאתו להורג. במהלך כהונתו כדוג'ה, בשנת 1355 ניסה פאליירו להכריז על עצמו כנסיך ולהפוך את רפובליקת לה סרניסימה למלוכה. ככל הנראה ניסיון זה נבע מהשיטיון שבו לקה פאליירו בשל גילו בעת כהונתו (פאליירו היה בן למעלה מ-70). אצולת ונציה עצרה את פאליירו, העמידה אותו למשפט, ובסיומו נכרת ראשו. עשרה מעוזריו של פאליירו שסייעו לו הוצאו להורג בתלייה וגופותיהם נתלו מחלונות ארמון הדוג'ה הצופים לכיכר סן מרקו. כחלק מפסק הדין נפסק כי שמו וזכרו ימחו מדברי ימי העיר (דמנאטיו ממוריאה) ולכן דיוקנו התלוי בחדר המועצה הגדולה (Sala del Maggior Consiglio) שבארמון הדוג'ה הושחר. סיפור חייו של פאליירו תואר בדרמה מאת לורד ביירון בשנת 1820 והפך לאופרה בשם זה מאת גאטנו דוניצטי בשנת 1835. מדיה וקבצים בנושא מארינו פאליירו בוויקישיתוף מארינו פאליירו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מארינו פאליירו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ובאני גראדניגו

ג'ובאני גראדניגו (באיטלקית: Giovanni Gradenigo;‏ נפטר ב-8 באוגוסט 1356) היה הדוכס ה-56 של ונציה. גראדניגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, ב-21 באפריל 1355 ועד פטירתו. גראדניגו נולד בוונציה. בטרם בחירתו לתפקיד הדוג'ה, כיהן כפודסטה בקאפודיסטריה, בפדובה ובטרוויזו. נאמנותו ללה סרניסימה במהלך ניסיון קודמו, מארינו פאליירו להפוך את הרפובליקה למלוכה סייע לו להיבחר לתפקיד הדוג'ה. כחודשיים לאחר שהחל את כהונתו נחתם הסכם שלום בין ונציה לבין ג'נובה, ובכך הסתיימה מלחמה ארוכה בין הערים. גראדניגו ניצל את תקופת השלום בעקבות ההסכם בניסיון לפתח ולשפר את כלכלת העיר, אולם בשנת 1356 פרצה מלחמה מחודשת הן באיטליה והן כנגד דלמטיה. ג'ובאני גראדניגו נפטר באוגוסט 1356. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני גראדניגו בוויקישיתוף
A5 (מגזין)

מגזין A5 הוא מגזין אמנות ועיצוב רב תחומי עצמאי שנוסד בשנת 2007 ללא מטרות רווח. המגזין יוצא שלוש פעמים בשנה ומציג תצלומים, ציורים ועבודות גרפיות אחרות של יוצרים מישראל ומדינות אחרות. על-פי עורכיו מטרתו היא לתת במה ליוצרים מוכרים ומתחילים ולקדם את היצירה הישראלית בישראל ומחוצה לה. עורכי ומעצבי המגזין הם גולן גפני, קרן גפני וטלי גרין, שלושה מעצבים גרפיים המתמחים בעיצוב גרפי לחומרים מודפסים. בכל גיליון מתפרסמות יצירות בנושא שונה ומוגדר מראש. שמו נגזר מהפורמט A5 בו הוא יוצא. הגיליונות מופיעים במהדורות מיוחדות ומוגבלות ונמכרים בישראל ובחו"ל. הגיליון הראשון הופץ חינם כפיילוט ראשוני לפרויקט, והמהדורה אזלה תוך שבועות ספורים. החל מהגיליון השני נמכר המגזין בחנויות. המגזין דינאמי מבחינת התכנים, ההדפסה, הפורמט והתוצר הסופי, כאשר נקודות המוצא הן גודל הפורמט והנושא הנבחר. חלק מהגיליונות מופיעים כגלויות נפרדות המאוגדות בשקית או באריזה מיוחדת, וחלק כדפים דו-צדדיים המודבקים בדרך המאפשרת תלישה ותליה. המגזין נבחר להופיע בביאנלה ה-23 לעיצוב גרפי שנערכה ביוני 2008 בברנו, צ'כיה, הוצג ביריד המגזינים Colophon 2009 בלוקסמבורג, השתתף בתערוכת הפוסטרים Parede בריו דה ז'ניירו ומשתתף בתערוכות נוספות. אירועי ההשקה של כל גיליון מלווים בתערוכה מיוחדת, בפרשנות ויזואלית ומוזיקלית לנושא ולדימויים מהמגזין ובמפגש של יוצרים מתחומים שונים. אתר המגזין דף המגזין בפליקר דף המגזין בפייסבוק דף המגזין ב-Behance גיא חג'ג', "תרבות", תערוכה קבוצתית שמעולם לא הוצגה, באתר ynet, 15 במאי 2007 מיכל וילצקי‏, האמן 17: מגזין A5, באתר וואלה, 17 במאי 2007 יובל סער, עכבר העיר אונליין, חטאים במגזין העשירי של "A5", באתר הארץ, 10 בנובמבר 2010 ריאיון עם גולן גפני וקרן גפני, אתר יריד המגזינים Colophon 2009 (באנגלית) דימויים וטקסטים על סקס במגזין A5, באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2008