laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברונלו קוצ'ינלי (חברה)

ברונלו קוצ'ינלי (באיטלקית: Brunello Cucinelli) הוא מותג אופנה איטלקי המוכר בגדי גברים, בגדי נשים, נעליים ואביזרי אופנה ברחבי העולם. ברונלו קוצ'ינלי, מייסד החברה, דוגל בערכים הומניסטיים ובטיפוח התרבות והאמנות. מטה החברה נמצא בפורטו צ'רבו, ולחברה 1,300 עובדים. משנת 2012 היא נסחרת בבורסה האיטלקית. נכון ל-2021 שווי השוק של החברה הוא כ-2 מיליארד אירו. קוצ'ינלי נוסע בעצמו מדי שנה לכפרים בהרי מונגוליה כדי לרכוש בד קשמיר ישירות מהיצרנים. מוצרי החברה מיוצרים כולם בעבודת יד באיטליה. החברה תורמת כ-20% מרווחיה לקרן צדקה, ומשלמת לעובדים שכר הגבוה ב-20% מהממוצע בענף. עובדי החברה אינם נרשמים בשעון נוכחות, ומקבלים החזר כספי על הוצאות הקשורות לתרבות, בהן רכישת ספרים וכרטיסים לתיאטרון, קולנוע ומוזיאונים. בשנת 1985 החל קוצ'ינלי להשקיע בשימור המורשת ההיסטורית והאמנותית של הכפר העתיק סולומאו (אנ') וסביבתו, שם גדל. הוא שיקם בכפר טירה, וילה, רחובות, כיכרות, גינות, שטחים ציבוריים ומבנים במרכז ההיסטורי. בשנים 2002–2008 בנה בכפר מתחם ובו תיאטרון, אמפיתיאטרון, פארק וספרייה. בשנים 2011–2014 מימן את עבודות השיקום של השער האטרוסקי בחומת העיר העתיקה של פרוג'ה. בשנת 2008 חנך קוצ'ינלי תיאטרון הקרוי על שמו, המארח מופעי תיאטרון, אופרה, מוזיקה קלאסית ובלט. התוכנית האמנותית נערכה על ידי לודוביקו אינאודי. בשנת 2010 ייסד את קרן ברונלו קוצ'ינלי, המעניקה מלגות מחקר ומממנת קורסים בתחומי ההומניזם. ברונלו קוצ'ינלי, ברשת החברתית פייסבוק ברונלו קוצ'ינלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברונלו קוצ'ינלי, ברשת החברתית אינסטגרם ברונלו קוצ'ינלי, ברשת החברתית LinkedIn ברונלו קוצ'ינלי, סרטונים בערוץ היוטיוב פלביה רוטונדי, קיארה רמונדיני, בלומברג, מיליארדר הקשמיר מגביל את רווחי החברה כדי שגם העובדים והספקים ירוויחו יפה, באתר TheMarker‏, 5 בפברואר 2023
קרלוטה בריאנצה

קרלוטה בריאנצה (באיטלקית: Carlotta Brianza;‏ 1867 – 1930) הייתה פרימה בלרינה איטלקייה, שרקדה בלה סקאלה במילאנו ואחר כך בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה. בריאנצה נולדה במילאנו ולמדה בבית הספר לבלט של לה סקאלה אצל קארלו בלאזיס עם סיום לימודיה החלה לרקוד בלהקה כפרימה בלרינה ב"אקסצלסיור" של לואיג'י מאנזוטי. היא יצאה לסיור הופעות בארצות הברית עם הבלט ב-1883 ורקדה אותו בסנקט פטרבורג ב-1887. הודות לפופולריות שלה שם, הוזמנה לעבוד בתיאטרון מריאינסקי, שם רקדה עם אנריקו צ'קטי ב"הצבעוני של הארלם" מאת לב איבאנוב בשנת 1889. ב-15 בינואר 1890, רקדה את "אורורה" בהצגת הבכורה של היפהפייה הנרדמת של מריוס פטיפה. היא המשיכה בקריירת הריקוד שלה בווינה, איטליה, פריז ולונדון, לפני שחרה לפריז, שם לימדה עד לפרישתה. ב-1921 שלף אותה סרגיי דיאגילב מפרישתה לרקוד ב"יפהפייה הנרדמת" קרלוטה בריאנצה מתה בפריז ב-1930 בין הופעותיה החשובות של בריאנצה: בסביבות 1883: הופעת בכורה ב"אקסלסיור" של לואיג'י מנזוטי בלה סקאלה, מילאנו 1883: אחת מחמש רקדניות כוכב ראשונות ב"אקסלסיור" של האחים קיראלפי בניו יורק 1887: כ"רוח האור" ב"אקסלסיור" של לואיג'י מאנזוטי, תיאטרון ארקדיה, סנקט פטרבורג 1890: כ"אורורה" ב"יפהפייה הנרדמת" 1892: כ"סילביה" בסילביה, תיאטרון ארקדיה בסנקט פטרבורג 1895: "סילביה", לה סקאלה 1896: "אורורה" ב"יפהפייה הנרדמת", בבימוי ג'ורג'ו סאראקו, לה סקאלה 1921: "קאראבוס" בהפקה של בלט רוס ל"יפהפייה הנרדמת", לונדון מדיה וקבצים בנושא קרלוטה בריאנצה בוויקישיתוף קרלוטה בריאנצה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "בריאנצה, קרלוטה", מו"ל: טרקאני, 21 בפברואר 2014, (באיטלקית) "בלט", מו"ל: "ליבת התרבות" "קרלוטה בריאנצה" הוצאת אוקספורד "Last Glories of the Italian School, מו"ל: הספרייה הציבורית של ניו יורק
אוטיס דייוויס

אוטיס קרנדל דייוויס (באנגלית: Otis Crandall Davis;‏ 12 ביולי 1932 – 14 בספטמבר 2024) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960) ושיאן עולם (1960–1963) בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר. דייוויס נולד ב-1932 בעיר טסקלוסה שבמדינת אלבמה בארצות הברית. בנעוריו סבל מההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינה ונאלץ ללכת לבית ספר לשחורים בקצה העיר על אף שהיה בית ספר בקרבת ביתו. ב-1950, לאחר סיום התיכון, התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית לתקופה של 4 שנים במהלכן שירת במלחמת קוריאה. בתקופה השירות שיחק בנבחרת הכדורסל של חיל האוויר האמריקאי. לאחר סיום השירות הצבאי שיחק שנה כדורסל בקולג' בלוס אנג'לס, דבר שסייע לו לזכות במלגת כדורסלן ולהיכנס ללימודים באוניברסיטת אורגון. על אף שיועד לכדורסל נמשך דייוויס לאתלטיקה ומאמן האתלטיקה של האוניברסיטה, ביל בוורמן (אנ'), בחן את יכולותיו. תחילה אימן אותו בבור הקפיצה (קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק) אולם דייוויס נמשך לריצות בינוניות והחל להתאמן בתחום זה. בגלל השירות הצבאי והלימודים החלה הקריירה הספורטיבית של דייוויס בגיל מבוגר והיא נמשכה תקופה קצרה מ-1958 (כשהיה בן 26) ועד 1961. לאחר אולימפיאדת רומא חזר לאוניברסיטה כדי להשלים, בשלהי אותה השנה, תואר ראשון בבריאות וחינוך גופני. עם השלמת התואר ופרישתו מאתלטיקה החל דייוויס לעבוד כמורה בבית ספר תיכון בעיר ספרינגפילד שבאורגון. לאחר מספר שנים החל דייוויס לעבוד כמדריך אתלטיקה בבסיסים של צבא ארצות הברית. ב-1989 עבר מאורגון לניו ג'רזי שבחוף המזרחי וב-2002 החל לעבוד כקצין ביקור סדיר, מורה ומאמן אתלטיקה בתיכון אמרסון (אנ') בעיר יוניון סיטי. נפטר ב-14 בספטמבר 2024. באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה במדליית ארד בריצת 440 יארד. באליפות ארצות הברית זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.8 שניות. באולימפיאדת רומא (1960) זכה דייוויס בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 44.9 שניות (תוצאה אלקטרונית - 45.07 שניות), לפני שיאן העולם היוצא קרל קאופמן (אנ') מגרמניה (44.9 שניות, תוצאה אלקטרונית - 45.08 שניות) ומלקולם ספנס (אנ') מדרום אפריקה (45.5 שניות) ובכך היה לאתלט הראשון שירד מ-45 שניות, ובריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם ג'ק ירמן (אנ'), ארל יאנג (אנ') וגלן דייוויס בשיא עולם חדש של 3:02.37 דקות, לפני נבחרת גרמניה (3:02.84 דקות) והפדרציה של איי הודו המערבית (3:04.13 דקות). שיאו בריצת 400 מטר נשבר במאי 1967 על ידי טומי סמית' (44.5 שניות) והשיא בריצת השליחים נשבר כעבור 4 שנים באוקטובר 1964 באולימפיאדת טוקיו על ידי נבחרת ארצות הברית (3:00.7 דקות). באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד בתוצאה של 46.1 שניות. ב-2004 התקבל להיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית (אנ') מדיה וקבצים בנושא אוטיס דייוויס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטיס דייוויס (באנגלית) אוטיס דייוויס, באתר olympedia.org אוטיס דייוויס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אוטיס דייוויס, באתר sports-reference.com אוטיס דייוויס, באתר usatf.org אוטיס דייוויס, באתר hudsonreporter.com אוטיס דייוויס, באתר של מדינת ניו ג'רזי אוטיס דייוויס, באתר worldathletics.org אוטיס דייוויס, באתר אוניברסיטת אורגון הנצחון של אוטיס דייוויס בריצת 400 מטר באולימפיאדת רומא 1960, סרטון באתר יוטיוב סיפורו של אוטיס דייוויס, סרטון באתר יוטיוב ראיון עם אוטיס דייוויס ב-2012, סרטון באתר יוטיוב
המינהל הראשי ללוחמה בשחיתות ובפשע המאורגן (בלארוס)

המינהל הראשי ללוחמה בשחיתות ובפשע המאורגן של משרד הפנים הבלארוסי, הידוע בראשי התיבות GUBOPiK (רוסית: Главное управление по борьбе с организованной преступностью и коррупцией МВД Республики Беларусь (ГУБОПиК), בלארוסית: Галоўнае ўпраўленне па барацьбе з арганізаванай злачыннасцю і карупцыяй МУС Рэспублікі Беларусь (ГУБАЗіК), GUBAZiK, HUBAZiK) הוא מנגנון ביטחון פנים משטרתי הפועל כגוף למלחמה בפשיעה מאורגנת ובשחיתות אך בפועל משמש את משטרו של אלכסנדר לוקשנקו כמכשיר לדיכוי פוליטי, אלימות ועינויים כנגד יריביו הפוליטיים.[דרוש מקור] GUBOPiK נוצרה כיחידה של משרד הפנים ב-1991 ואורגנה מחדש ב-2003. כונתה על ידי התקשורת כ"אחד הגופים העיקריים האחראים על רדיפה פוליטית" בבלארוס. היסטורית, היא הייתה ידועה בלחץ על קבוצות ימין ושמאל לא רשמיות וביחס אכזרי לעצורים. בשנים 2020 ו-2021, במהלך ההפגנות ההמוניות שלאחר הבחירות שנויות במחלוקת לנשיאות, GUBOPiK, כולל מפקדה מיקלאי קרפיאנקו באופן אישי, הייתה מעורבת בהטרדה, רדיפה ועינויים של פעילי זכויות אדם ומפגינים נגד משטרו של אלכסנדר לוקשנקו. בשנים 2020 ו-2021, היחידה ביצעה פשיטות על בתים ומשרדים של פעילים פוליטיים, פעילי זכויות אדם ועיתונאים. ב-7 בספטמבר 2020, GUBOPiK חטפה את הפוליטיקאית מריה קלסניקבה. ב-9 בספטמבר 2020, על פי הדיווחים, GUBOPiK פשטה על משרדו של המועמד לנשיאות ויקטור באבריקה. במחצית השנייה של 2020, קצין GUBOPiK סטניסלב לופונוסוב צידד באופוזיציה, העביר כמות גדולה של מידע פנימי לתנועה לבחירות חופשיות ועזב את בלארוס. במאי 2021, GUBOPiK אישרה רשמית כי אנשיה היו מעורבים במעצרו של הבלוגר רומן פרוטסביץ' לאחר נחיתה כפויה של טיסת 4978 של Ryanair במינסק בעקבות איום מזויף על פצצה במטוס. ביולי 2021, ועדת הלסינקי הבלארוסית, מרכז זכויות האדם של ויאסנה, איגוד העיתונאים הבלארוסי וכמה ארגונים נוספים קראו לחקור את עינויים לכאורה של לפחות שמונה אסירים פוליטיים על ידי GUBOPiK. בנוסף, בפברואר 2022 עצרו אנשי היחידה את מארק ברנשטיין, שיצר את הערך בשפה הרוסית העוסק בפלישה הרוסית לאוקראינה בויקיפדיה הרוסית. ברנשטיין נחשב לאחד מ-50 עורכי התוכן הבכירים ביותר בה. מדיה וקבצים בנושא המינהל הראשי ללוחמה בשחיתות ובפשע המאורגן בוויקישיתוף
הפארק הלאומי הוהה טאוארן

הפארק הלאומי הוהה טאוארן (בגרמנית: Nationalpark Hohe Tauern) הוא הפארק הלאומי הגדול ביותר באוסטריה ובאזור רכס הרי האלפים ואחד משמורות הטבע הגדולות ביותר במרכז אירופה. הפארק נוסד בשנת 1981. הפארק משתרע על פני כ-1,856 קמ"ר ונמצא בשטחן של שלוש מדינות פדרליות - זלצבורג, טירול, וקרינתיה. בשטח הפארק נמצאים מספר פסגות הרים אשר בגובה של מעל ל-3,000 מטר, כולל הר גרוסגלוקנר (3,798 מטרים), אשר הוא הפסגה הגבוהה ביותר באוסטריה. בתחום הפארק ישנם אלפי מינים של בעלי חיים וצמחים. הפארק מהווה יעד תיירותי פופולרי. האטרקציות המרכזיות של הפארק הלאומי כוללות, בנוסף לפסגות ההרים, גם את מפלי קרימל וגולינג והערוץ הצר ליכטנשטיינקלאם. בנוסף ישנם גם מספר רב של מסלולי הליכה פופולריים ברחבי הפארק. אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי הוהה טאוארן (בגרמנית אוסטרית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומודורה

קומודורה הייתה דרגת הקצונה הבכירה הגבוהה ביותר בקריגסמרינה, דומה לקומודור בכוחות הצי הבריטי. לפי הכוחות המזוינים המודרניים היא הייתה המקבילה לדרגת נאט"ו OF-5. לא הייתה לה דרגה מקבילה בכוחות היבשה של הוורמאכט ובלופטוואפה הגרמניים, אולם היא הייתה מקבילה לדרגת אוברפיהרר בוואפן אס אס. מקורו של קומודורה כתואר ששימש כמה קפיטן צור זי וקורבטנקפיטן מהצי הפרוסי והצי הקיסרי הגרמני, במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. קומודורה גרמני היה יכול להחזיק בכל דרגה ימית בין לוטננט לקפטן והתואר קומודורה הוחזק על ידי אותם קצינים שהחזיקו בשליטה טקטית על יותר מכלי שיט אחד. זה היה נפוץ ביותר עם מפקדי U-Boat שהיו אחראים על כמה צוללות שהוקצו לכוח משימה יחיד. במאה ה-19, קצינים גרמנים בדרגה זו כונו קברניטי הצי (Flottenkapitän). במלחמת העולם השנייה, קומודורה הפכה לדרגה ממשית - אם כי בשימוש נדיר - בקריגסמרינה. התפקיד נחשב כקפטן בכיר, כאשר הסמל הוא כותפות של קפיטן צור זי עם פס דרגות אחד עבה של אדמירל על השרוול. קומודורים גרמנים גם הורשו ללבוש דשי מעיל וסמל מצחייה של אדמירל, אך לא היו חברים רשמית באדמירליות הגרמנית. כנראה הבעלים הבולט ביותר בדרגה זו היה קרל דניץ, שהפך לקומודורה ולפיהרר דר אונטרזיבוט (מפקד צוללות) ב-28 בינואר 1939; עם זאת, הוא החזיק בדרגה קצת יותר משמונה חודשים עד ל-1 באוקטובר 1939, אז הועלה לדרגת קונטר-אדמירל. דרגת "קומודורה" במלחמת העולם השנייה התקיימה באזור אפור של ותק, שכן לאף אחד משני הענפים האחרים של הוורמאכט (כוחות היבשה של הוורמאכט ולופטוואפה) לא היו דרגות שוות; לפיכך, היא הייתה דומה מאוד לדרגת האס אס של אוברפיהרר. לאחר נפילת גרמניה הנאצית, ובנייתו מחדש של הצי הגרמני, דרגת קומודורה יצאה משימוש כדרגה, ולמעשה הוחלפה על ידי פלוטילה-אדמירל שהיא דרגת הדגל הנמוכה ביותר. היא הופיעה שוב כתואר בשנות ה-50. בעידן המודרני, קומודור גרמני הוא קפטן בכיר המחזיק בדרגת קפטן אך ממלא תפקידים כמפקד שייטת בצי. סמל הדרגה כלל רצועת כתף ותחרה בשרוול. כותפות, המקבילות לאלו של קפיטן צור זי, היו נועדו ללבוש על ז'קטים אחידים והורכבו מצמות כסופות מסורגות עם שני פסי זהב (כוכבים) על בסיס בכחול כהה ואפנפרבה. סמל החפת הורכב מכוכב אחד מחומש מעל שרוך זהב גדול. טבעות השרוול הקיפו את החפתים התחתונים. רצף הדרגות (מלמעלה למטה) באותה קבוצה מסוימת הוא כדלקמן: OF-6: קונטר-אדמירל / גנרל-מיור OF-5a : קומודורה / ללא דרגה מקבילה ב-Heer או ב-Luftwaffe OF-5/OF-5b: קפיטן צור זי / אוברסט
רטאנקוסין (אי)

האי רטאנקוסין (בתאית: เกาะรัตนโกสินทร์) הוא אזור היסטורי בעיר בנגקוק שבתאילנד. האי גובל בנהר צ'או פראיה במערב ובתעלות שונות במזרח אש רנחפרו במטרה לשמש כחפירים למה שהיה במקור מרכז העיר המבוצר. המלך ראמה הראשון ייסד את העיר כבירת סיאם בשנת 1782. עד לאותה העת האי היה מיושב בעיקר על ידי תושבים סינים, שעברו בעקבות כן לאזור בו נמצאת כיום שכונת צ'יינה טאון של בנגקוק. האי משתרע על 3.88 קמ"ר ומכיל כמה מאטרקציות התיירות המרכזיות של בנגקוק כמו ארמון מלך תאילנד, מקדש ואט פהו אשר הוא המקדש הגדול והעתיק במקדשי בנגקוק, מקדש וואט סאקט, מקדש וואט סותאט, כיכר סאנאם לואנג בה נערכים טקסים ואירועים מלכותיים, המוזיאון הלאומי, הגלריה הלאומית לאמנות, ושוק הפרחים. ארמון מלך תאילנד מקדש ואט פרה קוו ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריה לוי (ראש ישיבה)

הרב אריה לייב לוי (יעקב יהודה לייב) (נולד בכ"ה בטבת ה'תרצ"ז, 1937) הוא ראש ישיבת שכר שכיר (הנגב) וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה. נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, בתאריך כ"ה בטבת תרצ"ז. גדל והתחנך בתלמוד תורה יבנה, ובישיבה קטנה תפארת צבי, לאחר מכן עלה לישיבת חברון. שם נקשר לרבותיו ראשי הישיבה, ובפרט לרב אברהם פרבשטיין. כמו כן היה משתתף תדיר בשיעוריהם של הרב חיים שמואלביץ והרב נחום פרצוביץ בישיבת מיר. נשא לאשה את לאה לוי (בתו של הרב ברוך יצחק לוין, רב וראש ישיבת 'מקור חיים'). לאחר נישואיו למד בכולל מקור חיים (שם הוציא את ספרו), וכן בכולל של הרב מרדכי אליפנט, ואחר הצהריים בישיבת מיר. בשנת תשל"א נקרא על ידי הרב יששכר מאיר לכהן כר"מ בישיבת הנגב. לאחר פטירת הרב יששכר מאיר (בשנת תשע"א) מונה לכהן במקומו כראש הישיבה. בי"ח בכסלו תשפ"א מונה לחבר במועצת גדולי התורה שע"י דגל התורה. גיסיו: הרב יהושע מאיר רוזנטל (רב שכונת שערי חסד בירושלים). הרב חיים מאיר שטיינברג (ראש כולל אור הנר מבני ברק). בניו: הרב אהרן יוסף לוי, הרב דב לוי, הרב משה יחיאל לוי (ר"מ בישיבת אהל משה בנתניה), הרב חננאל לוי (משגיח בישיבת בית שמעיה בבני ברק). חתניו: הרב יהושע הלר, הרב דוד דיסין (מרבני ישיבת נחלת הלווים בחיפה), הרב הלל גרוסברד. תוספות אהרן על מסכת עירובין. בסוף הספר חלופת מכתבים עם הגר"ח קניבסקי. הרב אריה לוי, באתר JDN הספר תוספות אהרן, באתר אוצר החכמה כינוס מועצת גדולי התורה הסתיים: בכינוס: מינויים חדשים, באתר קול חי
מעבר איגליקה

מעבר איגליקה (באנגלית: Iglika Passage ; בבולגרית: проток Иглика), הוא מצר ים המפריד בין ארכיפלג איי זד לבין האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה. רוחבו של מצר הים 1.53 קילומטרים (בין האי לסידרן לבין נקודת ויליאמס, בחצי האי וארנה שבאי ליווינגסטון). המעבר מופה לראשונה בידי סוקרים בולגריים בשנת 2009. המעבר נקרא על שם היישובים בשם איגליקה - האחד בצפון בולגריה, השני בצפון-מזרח בולגריה, והשלישי בדרום-מזרח בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) תצלום לוויין של אזור המצר, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix
אדם בכרי

אדם בכרי (בערבית: آدم بكري; נולד ב-15 במאי 1988) הוא שחקן ערבי-ישראלי. בכרי נולד ביפו למשפחה העוסקת בקולנוע; אביו, מוחמד בכרי, הוא שחקן ובמאי קולנוע, וגם אחיו סאלח וזיאד הם שחקנים. בעל תואר ראשון כפול בספרות אנגלית ואמנות הבמה מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף למד במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע שבניו יורק. מתגורר כיום בשכונת איסט וילג' שבניו יורק. בכרי החל את קריירת המשחק שלו בגיל 13, אז הופיע לראשונה בהצגה "זגרודת אלארד" (יללת האדמה) בתיאטרון אל-מידאן בחיפה ובנצרת. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, הוא לוהק לתפקיד הראשי לסרט הדרמה "עומאר" בבימויו של האני אבו אסעד. בשנת 2014 השתתף בעיבוד של הבמאי אסיף קפדיה ל"עלי ונינו", רומן לאומי אזרי המתרחש בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן. בשנת 2018 הופיע בכרי בתפקיד הראשי בסרט האוסטרלי "Slam" (אנ') בתפקיד ריקי נאסר. שנה לאחר מכן השתתף בסרט המותחן הפוליטי "סודות מדינה" בתפקיד יסאר, בן זוגה של קתרין גאן. בשנת 2021 כיכב בסדרה הלבנונית "Hell's Gate" בתור אדם, גבר מבודד שחייו משתנים כאשר אישה מגיעה אל מפתן ביתו, וכל זה תחת משטר אוטוריטרי בביירות 2052. בשנת 2024 התראיין בבירות לפודקסט לבנוני בערוץ יוטיוב פופולרי (SARDE after dinner) והביע ביקורת חריפה כלפי ישראל אותה הציג כמדינת כיבוש-אפרטהיד גזענית, קולוניאליסטית ומרושעת. מדיה וקבצים בנושא אדם בכרי בוויקישיתוף אדם בכרי, ברשת החברתית אינסטגרם אדם בכרי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אדם בכרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדם בכרי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אדם בכרי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדם בכרי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Bramowitz, Julie (24 בפברואר 2014). "Discovery: Adam Bakri". Interview Magazine. {{cite web}}: (עזרה) Rothe, Nina (21 במאי 2013). "Believing: Hany Abu-Assad's Omar Gets Standing Ovation in Cannes". HuffPost. {{cite web}}: (עזרה) "Cheers for Palestinian film of love and betrayal". Al Arabiya. 20 במאי 2013. נבדק ב-10 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "(I)slämm (Slam) Meet the Filmmakers PÖFF 2018". PÖFF. 3 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "APSA academy members: Adam Bakri". Asia Pacific Screen Awards. נבדק ב-28 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Kay, Jeremy (19 במאי 2014). "Adam Bakri joins Asif Kapadia's Ali and Nino". Screen International. {{cite web}}: (עזרה) "Partho Sen-Gupta's 'Slam' to be French-Australian co-pro". If magazine. 23 במאי 2017. {{cite web}}: (עזרה) Bentley, Rick (29 באוגוסט 2019). "Katharine Gun speaks out for 'Official Secrets'". Chicago Tribune. {{cite web}}: (עזרה) Adam Bakri: Life & Art Under Occupation | Sarde (after dinner) Podcast #128, נבדק ב-2024-01-11 Bodey, Michael (13 בדצמבר 2013). "Omar named best film at Asia Pacific awards". The Australian. נבדק ב-30 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Lundgren, Fredrik (3 באוקטובר 2014). "Malmö Arab Film Festival 2014 – Recensioner och vinnare". Konstpretton (בשוודית). אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2018. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "MAFF 2014: Archive". Malmö Arab Film Festival. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "21st Annual Awards". Chlotrudis Society for Independent Film. 22 במרץ 2015. נבדק ב-25 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "The 2019 Women Film Critics Circle (WFCC) Winners". Next Best Picture. 9 בדצמבר 2019. נבדק ב-16 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
טרנזיט (1980)

טרנזיט (Transit) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1980 בבימויו של דניאל וקסמן, עם גדליה בסר ולאורה ריבלין בתפקידים הראשיים. זה סרטו הארוך הראשון של דניאל וקסמן שהשתתף גם בכתיבת התסריט עם דני הורוביץ והסרט הראשון שהופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי. העלילה היא על יהודי שנמלט מגרמניה הנאצית ולאחר מעבר באיטליה ובשנחאי הוא הגיע למדינת ישראל אבל אינו מתאקלם בה ורואה את המדינה גם כן כמקום מעבר (טרנזיט) למולדת ממנה גורש - גרמניה. העלילה מתרחשת בתל אביב לאחר מלחמת ששת הימים. הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין, פסטיבל טורונטו, פסטיבל קייפטאון, דרום אפריקה, פסטיבל Filmex לוס אנג'לס, ארצות הברית ופסטיבל סידני, אוסטרליה (1980). הסרט הופק בסכום של כ-3 מיליון לירות, מהן חלק נכבד בעידוד ממשלתי. הסרט נמכר לרשת הטלוויזיה הגרמנית א.ר.ד תמורת 80 מארקים. הסרט מסופר בחלקו על ידי קריינות של בנו של הדמות הראשית, המדבר על אביו בדיעבד, לאחר שעזב. אריך נוסבאום (גדליה בסר) הוא יהודי בודד שנמצא כל חייו בתחנות מעבר (טרנזיט). הוא גורש מגרמניה, שם עבד במוזיאון בברלין, הגיע דרך איטליה לשנחאי ומשם למדינת ישראל. הוא נישא ליעל (לאורה ריבלין), ילידת הארץ שצעירה ממנו בשנים רבות, ונולד להם בן, מיכאל (יאיר אלעזר). הנישואים לא החזיקו מעמד והם התגרשו ומיכאל עבר לגור עם אמו. אריך מתפרנס בקושי מחנות לחפצים עתיקים ומתכנן כל הזמן לחזור לברלין שם הציעו לו עבודה במוזיאון שפיטר אותו. הוא לא מסתגל לאווירה ולתרבות בישראל ומתכנן לקחת אתו את מיכאל ואת גרושתו. ידידו מברלין, וילי (גדעון זינגר), שגם הוא היה פליט כמוהו, מנסה לשכנעו להישאר בארץ, אך ללא הצלחה. אריך אמנם מדבר עברית, אך שתי אחיותיו לילה (רות גלר) וגרטי (לונה בדיאן), מדברות רק גרמנית. אריך גר בדירה בדמי מפתח. בעלת הבית ורה (פאני לוביץ') עוברת לבית אבות בפרדס חנה ובנה עמנואל (אהרון מסקין) רוצה להרוס את הבית. אריך הוא הדייר האחרון שנשאר. הוא מסרב להיתפנות, למרות לחץ ואיומים של עמנואל, שמוכן לשלם לו יותר מהערכת השמאי, מר הופה (אלכס מונטה). אריך עוזב את הדירה ושוכר חדר במלון זול שמנוהל על ידי פלורה (ג'טה לוקה). הוא מתוודע שם לכמה טיפוסים בשולי החברה כמו דיסקין (יצחק פיצ'ו בן צור) ונסים (מוטי שירין). דיסקין מסובך בהלוואות בשוק האפור וחייב כסף לעבריין (מוחמד בכרי) ששולח את אנשיו להכות אותו. הוא קונה כרטיס טיסה לברלין, אך מהסס לטוס לשם וכנראה יישאר בישראל - זר, בודד וחסר שורשים כל חייו. גידי אורשר כתב על הסרט: כוונות טובות אינן תמיד ערובה להצלחתו ואיכותו של המוצר המוגמר, ונראה שעל־אף הכישרון שהושקע בסרט והמאמצים הרבים בהפקתו, הסרט מחטיא מעט את מטרתו, וחבל — מעריב, "טרנזיט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרנזיט", באתר AllMovie (באנגלית) "טרנזיט", באתר ספר הקולנוע הישראלי "טרנזיט", באתר אידיבי "טרנזיט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "טרנזיט", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי קליין, סוף הדרך - תקווה נוספת של הקולנוע הישראלי , נגוזה עם הקרנת "טרנזיט, דבר, 10 באוקטובר 1980 מריוס טימן, טרנזיט - לפסטייבל הסרטים בברלין, דבר, 30 בינואר 1980 בנו של דוד אלעזר גידי אורשר, טרנזיט, מעריב, 21 בספטמבר 1980
לגרדר

לגרדר (בצרפתית: Lagardère S.A), הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי העוסק בעיקר בתקשורת ופועל ב-40 מדינות. המטה ממוקם בהרובע השישה-עשר של פריז. החברה הוקמה בשנת 1992 ועסקה במגוון תחומים אך בהדרגה התמקדה בתחום התקשורת. בראש החברה עומד ארנו לגרדר, בנו של מייסד הקבוצה. ביסוד החברה עמד לאוי אשט שקנה חנות למכירת ספרים בפריז בשנת 1826. בהמשך הוא הקים הוצאה לאור "אשט". בשנת 1855 הוא החל להוציא לאור Le Journal pour Tous "עיתון לכולם". בשנים 1863–1872 הוא הוציא לאור מילון Dictionnaire de la langue française ב-4 כרכים. בשנת 1946 הוא הוציא לאור ספר דקדוק של אודט ואדואר בלד שעד היום נחבש לספר הטוב בתחום. בשנת 1945 הוקמה חברת Matra שהתמחה בפיתוחים בתחום תעופה. בשנת 1963 למנכ"ל החברה מונה ז'אן-לוק לגרדר, באותה תקופה החברה כללה כ-1500 עובדים. בשנת 1981 הוא רכש את הוצאת האור "אשט". בשנת 1988 הקבוצה רכשה Grolier, חברה אמריקאית שהתמחה בתחום אנציקלופדיות. בשנת 1992 לאחר רה-ארגון משמעותי שנמשך כשנה הוקמה חברה Lagardère group. ז'אן-לוק לגרדר החליט להתמקד בתחום טלוויזיה ורכש מסילביו ברלוסקוני זכויות לערוץ La Cinq. החל משנת 1994 הקבוצה החליטה להתמקד בתחום התקשורת. בשנת 1998] הוקמה Hachette Multimedia. בשנת 2000 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם דויטשה טלקום לאספקת שרותי אינטרנט. בשנת 1997 נרכשה תחנת רדיו Europe 1. בשנת 2003 בעקבות פטירת מייסד החברה השליטה עברה לבנו ארנו לגרדר. בשנת 2011 החברה החלטה למכור את 102 ירחונים שהיו בבעלותה לחברת Hearst Corporation תמורת 651 יורו. העסקה כללה זכויות לירחון Elle תמורת תשלומים שנתיים. בשנים אחרונות התאגיד רכש מספר הוצאות לאור באירופה. מדיה וקבצים בנושא לגרדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לגרדר לגרדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
לקלר

לקלר (בצרפתית: Leclerc) הוא שם משפחה צרפתי. האם התכוונתם ל... איגו פייר לקלר – מוזיקאי, די ג'יי, מפיק מוזיקלי, זמר ופזמונאי צרפתי. מוכר בשם הבמה מדיאון ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון – חוקר טבע, מתמטיקאי, קוסמולוג ועורך אנציקלופדיות צרפתי פליקס לקלר – זמר-יוצר, משורר, שחקן ופעיל פוליטי קנדי מקוויבק שארל לקלר – נהג מרוצים מונגאסקי ז'אן-מארי לקלייר – כנר ומלחין צרפתי מתקופת הבארוק
ורסטאפן

ורסטאפן (בהולנדית: Verstappen) הוא שם משפחה הולנדי. האם התכוונתם ל... אנמארי ורסטאפן – שחיינית, זוכת 3 מדליות אולימפיות יוס ורסטאפן – נהג מרוצים, אביו של מקס ורסטאפן מקס ורסטאפן – נהג מרוצים, אלוף פורמולה 1, בנו של יוס ורסטאפן פרנסיסקוס ויוהאנה ורסטאפן – חסידי אומות העולם,שסייעו להציל עשרות יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה
ברוכי

האם התכוונתם ל... אליהו ברוכי – פוליטיקאי ישראלי יגאל ברוכי – איש עסקים ישראלי יהושע ברוכי – מוכתר קיבוץ טירת צבי נחום ברוכי – מחנך והיסטוריון ישראלי ברוך ברוכים
סניה (אי)

סניה (בנורווגית: Senja) הוא האי השני בגודלו בנורווגיה באזור הטרומס, צפונית לחוג הארקטי. האי מחובר ליבשת באמצעות גשר גיסונד (Gisundbrua) המגיע לעיירה פינסנס. שטחו של האי הוא 1,586.3 קמ"ר. האי מאופיין בהרים הנישאים לגובה של 600 מטרים ויותר, וחלקם נישאים אף לגובה 900 מטרים מעל פני הים. אחד ההרים המפורסמים באי הוא הר סגלה המתנשא לגובה 639 מטרים, ולו תצורה ייחודית. ההרים ממוקמים בסמיכות לחוף האוקיינוס האטלנטי. בשל מיקומו הגאוגרפי באזור הטרומס, קיימת בו תופעת שמש חצות וזוהר הקוטב. באי מצוי פארק פולאר, שהוא הפארק הצפוני ביותר בעולם. בפארק מצויים שועל, שועל שלג, דובים שונר, אייל הצפון, מוס ועוד. אתר האינטרנט הרשמי של סניה מדיה וקבצים בנושא סניה בוויקישיתוף האי סניה ואיזור טרומס Senja & Troms - נורבגיה, באתר נורבגיה, ‏באוקטובר 2016 האי סניה, באתר למטייל יאיר לבנת ורונן יעקובי, צפון נורבגיה דרך עדשת המצלמה, באתר ynet, 3 בינואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של נורווגיה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי איי פארו–ישראל

יחסי איי פארו–ישראל הם יחסים אשר עד 2021 התנהלו דרך דנמרק היות שאיי פארו תחת חסות של דנמרק עם אוטונומיה רחבה, איי פארו מיוצגת דרך דנמרק באופן זהה לגרינלנד. למרות היותה תחת אוטונומיה של דנמרק, מחזיקה איי פארו משרד חוץ ומספר מצומצם של נציגויות דיפלומטיות. איי פארו הודיע ב-2019 שהיא מכירה בירושלים כבירת ישראל למרות מעמדה האוטונמי. איי פארו הייתה עד 2021 מיוצגת על ידי דנמרק, אך בחרה לפתוח נציגות עצמאית בישראל. ישראל מיוצגת באיי פארו דרך שגרירות ישראל בקופנהגן. איי פארו תחילה שקלה לפתוח את הנציגות שלה בירושלים אך בסוף פתחה את הנציגות בתל אביב צמוד לשגרירות דנמרק בישראל. יחס האהדה של הפארואים לישראל הוסיפה בפתיחת נציגות דיפלומטית ועל הצורך בהעמקת היחסים. אזרחי איי פארו וישראל נהנים מפטור מאשרה (ויזה) עבור כניסה לישראל או איי פארו מתוקף פטור מויזה בין מדינת ישראל ודנמרק. Faroe Islands to recognize Jerusalem as Israel’s capital, Times Of Israel (באנגלית) The Representation of the Faroe Islands to Israel, www.government.fo (באנגלית) נטע בר, איי פארו מתכננת להקים נציגות בירושלים, באתר ישראל היום איתמר אייכנר, סלמון, תיירות ואהבה לישראל: איי פארו פתחה "שגרירות" בארץ, באתר ynet, 22 במרץ 2021 Visas and Work Permits, www.government.fo (באנגלית) [1]