laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סקוט בורל

סקוט דייוויד בורל (באנגלית: Scott David Burrell; נולד ב-12 בינואר 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1993–2006. בעונת 1997/1998 זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן שיקגו בולס, וממוצעיו הכוללים לאורך 8 עונותיו בליגה הם 6.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק. בורל נולד בניו הייבן שבקונטיקט, ובין השנים 1989–1993 למד באוניברסיטת קונטיקט. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שימש כשחקן חמישייה קבוע, תחת המאמן ג'ים קלהון, והעפיל עמה לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. בעונה העוקבת העפילו ה"האסקיז" לשמינית גמר הטורניר (NCAA Sweet Sixteen), אך הפסידו מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת דיוק, בתוצאה 67–81. בשתי עונותיו האחרונות בליגת המכללות רשם בורל ממוצעים של 16.2 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיות העונה של מחוז Big East. בדראפט ה-NBA‏ 1993 נבחר בורל בבחירה ה-20, על ידי שארלוט הורנטס. לאחר עונת רוקי סולידית, בה קלע 4.8 נקודות למשחק, הציג בורל שיפור משמעותי בעונתו השנייה, כאשר רשם ממוצעים של 11.5 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. באותה עונה השתתף בתחרות השלשות של ה-NBA, וסיים במקום השלישי. ב-20 המשחקים הראשונים של עונת 1995/1996 קלע שיא קריירה של 13.2 נקודות למשחק, אולם בדצמבר 1995 נפצע ונאלץ להחמיץ את 62 המשחקים האחרונים של העונה. בפברואר 1997, לאחר כ-3 עונות וחצי בשארלוט, הועבר בורל בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לדונלד רויאל. ב-29 משחקיו בקבוצה קלע 4.9 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 1997/1998 הועבר בטרייד לשיקגו בולס, אלופת שתי העונות הקודמות, בתמורה לדיקי סימפקינס. לאורך עונתו היחידה בקבוצה קלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של סקוטי פיפן, וסייע לקבוצה לזכות באליפות שלישית ברציפות. משחקו הזכור ביותר עם הבולס היה המשחק השלישי של סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול ניו ג'רזי נטס; בורל קלע 9 מתוך 11 הזריקות שלקח במשחק, כולל 3 שלשות, וסיים עם 23 נקודות אשר הובילו את הבולס לניצחון במשחק (116–101) ובסדרה (3–0). בין השנים 1998–2001 שיחק בורל עבור ניו ג'רזי נטס ושארלוט הורנטס, ולאורך התקופה תרם 6.2 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל. בשנת 2001 עזב את ליגת ה-NBA, וב-5 השנים הבאות שיחק בקבוצות שונות בליגת הפיתוח של ה-NBA ובליגת ה-CBA, וכן בסין, ביפן, בספרד ובפיליפינים. סקוט בורל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) סטטיסטיקות הקריירה של בורל ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של בורל, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1993, באתר basketball-reference.com בורל נשלח בטרייד לגולדן סטייט, באתר sfgate.com,‏ 21 בפברואר 1997 בורל נשלח בטרייד לשיקגו, באתר sfgate.com,‏ 23 בספטמבר 1997 סטטיסטיקות המשחק בין הבולס לנטס, באתר basketball-reference.com בורל הוא אחד השחקנים שהבריקו לאורך שושלת הבולס, באתר NBC,‏ 23 באפריל 2020
אנחנו לא מלאכים (סרט, 1955)

אנחנו לא מלאכים (באנגלית: We're No Angels) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של מייקל קורטיז עם המפרי בוגרט, פיטר יוסטינוב ואלדו ריי בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על המחזה My Three Angels של סם ובלה ספיבק שהוא עצמו מבוסס על המחזה הצרפתי La Cuisine Des Anges (לה קוויזין דז-אנז') מאת Albert Husson (אלברט היסון) (אנ'). ב-1989 הופק רימייק באותו שם עם רוברט דה נירו, שון פן ודמי מור הקשור באופן רופף למחזה. הסרט שייך ל"סרטי חג המולד" העלילה מתרחשת בערב החג כשהמשפחה חוזרת מהכנסייה וחוגגת סביב שולחן עמוס מאכלים לאור עץ אשוח מואר ומקושט שהוכן על ידי "שלושה מלאכים". ערב חג המולד, 1895 שלושה אסירים שפוטים לתקופות ארוכות, בורחים מבית הכלא באי השדים, מגיעים לקאיין מתבוננים באונייה בנמל שתשיט אותם לצרפת עם מסמכים מזויפים. השלושה הם ג'וזף (המפרי בוגרט), אלברט (אלדו ריי) וז'ול (פיטר יוסטינוב). ג'וזף הוא נוכל וזייפן ואלברט וז'ול הם רוצחים. אלברט נושא איתו כל הזמן קופסה ובתוכה נחש ארסי בשם "אדולף". בינתיים הם ממשיכים לגנוב אוכל ולכייס את רופא האונייה (ג'ון סמית) המגיע לחוף. הם מוצאים שם מכתב המיועד למר פליקס דוקטל בעל חנות כלבו. הם נכנסים לחנות במטרה לשדוד אבל פליקס דוקטל (לאו ג. קרול) מקבל אותם יפה והם מציעים לתקן את גג הבית הדולף. תוכניתם היא לשדוד את החנות בלילה, להתלבש כג'נטלמנים ולברוח. דרך החלון הם מאזינים לדו-שיח בין פליקס לאשתו אמילי (ג'ואן בנט). פליקס היה בעל עסק בפריז שפשט רגל. בן דודו אנדרה טרושאר (בזיל ראת'בון) שילם את חובו ושלח אותו לנהל את החנות בקאיין בתנאי שלאחר שנה יראה רווח אחרת יפטר אותו. במכתב מודיע כי הוא בא לביקורת יחד עם אחיינו פול (ג'ון בר) המיועד להתחתן עם בתו של בונה ספינות עשיר (ולא עם איזבל דוקטל). איזבל דוקטל (גלוריה טאלבוט) בתם בת ה-18 מאוהבת בפול וכאשר היא קוראת את המכתב על אירוסיו לאחרת היא מתמוטטת. השלושה מרגיעים אותה ואלברט מחזיר לה את הביטחון העצמי ואומר לה שהיא אטרקטיבית. השלושה מכינים למשפחת דוקטל ארוחת חג מולד עשירה שבמרכזה צלי של תרנגול הודו, פרחים מהודרים ועץ אשוח מואר ומקושט - הכל מדברים שגנבו בעיר. לבסוף הם שרים למשפחה על שלושת המלאכים שירדו מהשמים בחג המולד. אווירת החג נעכרת כשמגיעים לחנות אנדרה טרושאר ואחיינו פול. אנדרה מתגרה בפליקס על כך שאינו מסוגל לנהל את החנות. הוא לוקח לחדרו את ספר החשבונות ומחרים לאלברט את הקופסה באשמה של גנבה. בחדר הנחש "אדולף" מכיש אותו למוות. האסירים מחפשים את אדולף בכל הבית ולא מוצאים. ג'וזף מזייף צוואה של אנדרה ובו מתחלקת הירושה בין פול לפליקס ומגניב אותה לחדרו של פול. פול שורף את הצוואה בחדרו ומודיע לכולם שאין צוואה וכי כל הירושה עוברת אליו. הוא נכנס להיפרד מאנדרה והנחש אדולף ממית גם אותו. רופא האנייה מגיע לחנות לבדוק מה קרה והשלושה "משדכים" בינו לאיזבל. כעת הכל מושלם, כל הבעיות של המשפחה נפתרו, אהבה וירושה. השלושה נפרדים ממשפחת דוקטל אבל מגיעים להסכמה כי העולם החיצוני יותר מופרע מהעולם המסודר בכלא ומחליטים לחזור לכלא כשהילה של מלאכים מעל ראשם ומעל הקופסה של אדולף... מדיה וקבצים בנושא אנחנו לא מלאכים בוויקישיתוף "אנחנו לא מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנחנו לא מלאכים", באתר נטפליקס "אנחנו לא מלאכים", באתר AllMovie (באנגלית) "אנחנו לא מלאכים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנחנו לא מלאכים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאנחנו לא מלאכים 1955, באתר יוטיוב אנחנו לא מלאכים 1955, באתר TCM
נפתלי גרנות

נפתלי גרנות (נולד ב-1951) הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, כיהן כראש אגף "צומת" וכסגן ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. גרנות נולד בחיפה. ב-1970 התגייס לצה"ל ושירת בחיל רגלים וכמדריך בבה"ד 1. במלחמת יום הכיפורים לחם עם חטיבת הצנחנים 247. ב-1977 סיים לימודים אקדמאיים באוניברסיטת חיפה. הוא הצטרף ב-1978 לחטיבת המחקר של אגף המודיעין בה שירת בענף הלוחמה בטרור והשתחרר ב-1982 בדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו הצטרף למוסד, הוא שירת בלבנון ובמדינות זרות מערביות. ב-2002 מונה לראש אגף צומת במוסד, הוא זכה ב-2004 בפרס ביטחון ישראל. ב-2005 מונה לסגן ראש המוסד והאחראי למינהלת המבצעים. הוא פרש מהשירות ב-2007 אחרי שהודח על ידי ראש המוסד מאיר דגן בשל שיחות לא מורשות לעיתונות. לאחר פרישתו הצטרף לקבוצת ברונפמן-פישר ושימש עד 2013 מנהל חברה שעסקה ברישיונות כרייה באפריקה. הוא ייצג בישראל חברות תשתית סיניות. בשנים 2017–2019 שימש דירקטור בחברת הסייבר "אביליטי". בתו היא השחקנית עומר גולדמן. חבר בתנועת מפקדים למען ביטחון ישראל. נפתלי גרנות, באתר הבינתחומי עמיר רפפורט, הדלפות ללא הפסקה, ישראל דיפנס, 4 בספטמבר 2019 רן אדליסט, מורשת תמיר פרדו: סיכום הקדנציה של ראש המוסד; ומי יהיה היורש, ליברל, 10 באוגוסט 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הרפובליקנית הבלטית

המפלגה הרפובליקנית הבלטית היא מפלגה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-1 בדצמבר 1993 במחוז קלינינגרד ואיבדה את מעמדה הרשמי כמפלגה פוליטית ב-26 במרץ 2003, בשל החוק הרוסי החדש על מפלגות פוליטיות המחייב שכל מפלגה צריכה להיות בעלת סניפים אזוריים לפחות במחצית מחוזות הבחירה של הפדרציה הרוסית ולפחות 10,000 חברים. המפלגה הפסידה בערעור בפברואר 2005 בפני בית המשפט לחוקה של רוסיה. המטרה הפוליטית העיקרית של המפלגה הייתה הקמת רפובליקה בלטית אוטונומית במקום קלינינגרד ושאיפה לעצמאות מוחלטת. אנשיה גם רצו לשקם את השם הישן קניגסברג. מנהיגיה היו סרגיי פסקו ורוסטאם ואסילייב. בפברואר 2005 התקיים בקלינינגרד הקונגרס המכונן של התנועה הציבורית של קלינינגרד - רפובליקה. יש לה מטרות זהות לזו של המפלגה הקודמת, חבריה הם סרגיי פסקו וויטאוטס לופטה, חבר פרלמנט יצמאי בדומה של קלינינגרד ויו"ר מקומי של תנועת האופוזיציה הרוסית: האיחוד לדמוקרטיה עממית. פירוק רוסיה אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הרפובליקנית הבלטית בלוג באנגלית של המפלגה הרפובליקנית הבלטית David Atkinson and Rudolf Bindig, Honouring of obligations and commitments by the Russian Federation, Committee on the Honouring of Obligations and Commitments by Member States of the Council of Europe (Monitoring Committee), Parliamentary Assembly of the Council of Europe, 3 June 2005 Fred Weir, A Baltic province's story, in one man's life, Christian Science Monitor, 25 July 2002 Kaliningrad Flies an Orange Flag, Kommersant, 22 February 2005
מדינת אידל-אורל

מדינת אידל-אורל הייתה רפובליקת טטרית קצרת מועד שמרכזה היה בקאזאן שביקשה לאחד את הטטרים, בשקירים, הגרמנים של הוולגה (אנ') ואת הצ'ובשים במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. חלק ראו בה ניסיון לשחזר את חאנות קאזאן. הרפובליקה הוכרזה ב-1 במרץ 1918 על ידי קונגרס של מוסלמים מרוסיה וסיביר. "אידל-אורל" פירושו "וולגה-אורל" בשפה הטטרית. הרפובליקה, שבפועל כללה רק חלקים מקאזאן, נכבשה על ידי הצבא האדום ב-28 במרץ 1918. נשיא אידל-אורל, סאדרי מקסודי ארסל, נמלט לפינלנד בשנת 1918. הוא נקלט על ידי שר החוץ הפיני קרל אנקל. הנשיא הגולה גם נפגש עם נציגי אסטוניה לפני שהמשיך ב-1919 לשוודיה, גרמניה וצרפת, בחיפוש אחר תמיכה מערבית. אידל-אורל הייתה רשומה בין "מדינות שבויות" (אנ') בחוק הציבורי מהמלחמה הקרה (1959) של ארצות הברית. בשנת 1942 הקים הוורמאכט לגיון בשם אידל-אורל (גר') ששירתו בו 12,500 מוסלמים וטטרים שפוצלו לשבעה גדודים ובהם בין 825 ל-831 חיילים. ב-23 בפברואר 1943, סמוך לוויטבסק, ערק גדוד 825 מהלגיון לצד הפרטיזנים. אחד ממנהיגי הלגיון[דרושה הבהרה] היה המשורר הטטרי מוסא ג'ליל (אנ'), שהוצא להורג על ידי הגסטאפו באשמת חבלה.[דרוש מקור] בשנת 2018 הוקמה תנועת אידל-אורל החופשית שמטרתה להחיות מדינה זו. אידל-אורל החופשית מדיה וקבצים בנושא מדינת אידל-אורל בוויקישיתוף The Trans Bulak Republic- view after 85 years[דרושה הבהרה] Commissar and Mullah: Soviet-Muslim Policy from 1917 to 1924, Glenn L. Roberts, Universal-Publishers, 2007, p.178 The New Central Asia: The Creation of Nations, Olivier Roy, I.B.Tauris, 2000, p.44 Campbell, John Coert (1965). American Policy Toward Communist Eastern Europe: the Choices Ahead. University of Minnesota Press. p. 116. ISBN 0-8166-0345-6. דו"ח שבועי של טטרים ובשקירים
Mamacita

Mamacita (בעברית: אמא) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז בשיתוף הזמר הפורטוריקני אוזונה והזמרת הפיליפינית ג'יי ריי סול. השיר יצא לאור ב-10 באפריל 2020, כסינגל השני מתוך האלבום Translation, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. השיר נכתב על ידי אלן פינדה, ברוס גאיטש, אוזונה, מדונה, פטריק לאונרד, סוסן לאונרד, will.i.am והמפיק הישראלי יונתן גולדשטיין, והופק על ידי will.i.am וגולדשטיין. השיר משלב את סגנונות ההאוס והרגאטון. השיר הוא שירם השני של להקת בלאק אייד פיז אשר משתתף בו זמר לטיני, לאחר השיר "Ritmo" בשיתוף הזמר ג'יי באלווין, שיצא לאור בשנת 2019. השיר כולל סימפול מתוך להיטה של הזמרת מדונה משנת 1987, "La Isla Bonita". הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של הבלאק אייד פיז בשידור חי ב-10 באפריל 2020, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. בקליפ ניתן לראות את משתתפיו לובשים בגדים של המותג גוצ'י. נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-80 מיליון. Mamacita, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Mamacita, באתר Last.fm (באנגלית) מידע על הסינגל "Mamacita" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Mamacita" באתר Genius סרטון השיר "Mamacita" באתר יוטיוב אלן פינדה, ברוס גאיטש, אוזונה, מדונה, פטריק לאונרד, סוסן לאונרד, will.i.am, יונתן גולדשטיין רן בוקר, "זה דבר ענק": ג'וני גולדשטיין הפיק את השיר החדש של בלאק אייד פיז, באתר ynet, 13 באפריל 2020 Black Eyed Peas estrena nuevo tema Mamacita junto a Ozuna y J. Rey Soul, Show News (בספרדית) The Black Eyed Peas Sample Madonna On New Single “Mamacita”, idolator, ‏2020-04-10 Black Eyed Peas, Ozuna, J. Rey Soul - MAMACITA (Official Music Video), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:13) Revisa “Mamacita”, lo nuevo de Black Eyed Peas con Ozuna, LOS40 Chile, ‏2020-04-14 (בספרדית) Certificazioni - FIMI, www.fimi.it (באיטלקית) MAMACITA, נבדק ב-2020-05-11
פיליפ פרידמן

פיליפ פרידמן (באנגלית: Filip (Philip) Friedman;‏ 27 באפריל 1901, לבוב – 7 בפברואר 1960, ניו יורק) היה היסטוריון פולני-יהודי ומחברם של מספר ספרים על היסטוריה וכלכלה. פיליפ פרידמן נולד בלבוב בשנת 1901. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בלבוב למד פרידמן באוניברסיטת לבוב, באוניברסיטת וינה ובפדגוגיום היהודי תחת שלום בארון. בשנת 1925 עבר ללודז' לאחר שקיבל דוקטורט מאוניברסיטת וינה. פרידמן לימד בבית ספר תיכון עברי מוביל ובאוניברסיטה העממית בלודז', עבד ב-YIVO בווילנה (1935) ולאחר מכן לימד בבית הספר תחכמוני בוורשה (1938–1939). במקביל המשיך במחקריו ההיסטוריים. בסתיו 1939 חזר ללבוב, שם עבד באקדמיה למדע של אוקראינה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה עבר לעסוק בכתיבת היסטוריה מקיפה של יהדות פולין מראשיתה ועד המאה העשרים. לאחר נפילת פולין בראשית מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי של לבוב, פרידמן הסתתר מחוץ לגטו לבוב. הוא שרד את המלחמה אך איבד את אשתו ובתו. לאחר שחרור פולין לימד פרידמן היסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת לודז', וכן שימש כמנהל הוועדה ההיסטורית היהודית (שנוצר על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין) שתפקידה היה לאסוף נתונים על פשעי מלחמה שביצעו הנאצים. פרידמן אסף עדויות ותיעוד ופיקח על פרסום מספר מחקרים חלוציים, כולל מחקרו על מחנה אושוויץ. יצירה זו, To jest Oświęcim, פורסמה בוורשה בשנת 1945 והופיעה בגרסה אנגלית מקוצרת בשם This Is Oswięcim (1946). הוא המשיך לפרסם יצירות היסטוריות, כולל מונוגרפיות על קהילות יהודיות חרבות, ביניהן ביאליסטוק וחלמנו, ועל יחסי יהודים אוקראינים במהלך הכיבוש הנאצי באוקראינה. במקביל לימד היסטוריה יהודית באוניברסיטת לודז' (1945–1946) והיה חבר בוועדה הפולנית לחקירת פשעי מלחמה גרמנים באושוויץ ובחלמנו. לאחר שהעידו במשפטי נירנברג, החליטו פרידמן ואשתו החדשה שלא לחזור לפולין. במשך שנתיים ניהל פרידמן את מחלקת החינוך בג'וינט בגרמניה הכבושה. הוא עזר למרכז התיעוד של יהדות זמננו בפריז - Centre du Documentation Juive Comtemporaire (אנ') - להקים את האוסף התיעודי שלו. הוא עבר לארצות הברית ב-1948 בהזמנת שלום בארון, שם היה תחילה עמית מחקר ומשנת 1951 עד מותו, היה מרצה באוניברסיטת קולומביה. משנת 1949 עמד בראש בית המדרש למורים יהודיים והעביר קורסים בסמינר למורים בהרצליה והיה מנהל המחקר של הפרויקט התיעודי המשותף של ייוו"א ויד ושם, סדרה ביבליוגרפית בנושא השואה, בין השנים 1954–1960. מחקרו של פרידמן לאחר המלחמה התמקד בשואה, כולל תיאור של מרד גטו ורשה שכותרתו Martyrs and Fighters: The Epic of the Warsaw Ghetto (1954) וכרך המתאר את ההצלה הנוצרית, Their Brothers' Keepers (1957). כרך ממאמריו המוקדשים לנושאי השואה, " Pathways to Extinction: Essays on the Holocaust" (1980), יצא לאור לאחר פטירתו ונערך על ידי אשתו, ד"ר עדה אבר-פרידמן. הוא נותר מחויב לתחומי העניין המדעיים הקודמים שלו, ופרסם מאמרים ביידיש, פולנית, עברית, צרפתית ואנגלית, למשל "היסטוריוגרפיה יהודית פולנית בין שתי המלחמות" ו"המילניום הראשון להתיישבות יהודית באוקראינה ובאזורים סמוכים." פיליפ פרידמן נפטר בניו יורק ב-7 בפברואר 1960. רוני שטאובר, "הנחת היסודות לחקר השואה, פועלו של פיליפ פרידמן", עיון וחקר, כרך 15, יד ושם, 2009 (באנגלית) פיליפ פרידמן (1901-1960), דף שער בספרייה הלאומית Papers of Philip Friedman.; RG 1258; YIVO Institute for Jewish Research, New York, NY. Laurence Weinbaum "Remembering a Forgotten Hero of Holocaust Historiography," Jewish Political Studies Review Volume 24, Numbers 3–4 (Fall 5773/2012) http://jcpa.org/wp-content/uploads/2013/05/BR4.pdf מחקרי יד ושם
הדיוויזיה ה-53 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-53 של הצבא הבריטי (הוולשית) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים. בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 היא לחמה בקרב רומני. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב באר שבע ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה בקרב מגידו, ולאחר מכן לחמה בכיבוש צפון ארץ ישראל וסוריה מידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה. בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-38 (הוולשית). לאחר הפינוי מדנקירק הוצבה הדיוויזיה בצפון אירלנד על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית, ובשנת 1942 הועברה לקנט שם התאמנה לקראת הפלישה לנורמנדי. במאי 1942 היא קיבלה את חטיבת הטנקים ה-31 במקום חטיבת הרגלים ה-159 והפכה לדיוויזיה מעורבת, אולם בסוף 1943 היא קיבלה את חטיבת הרגלים ה-71 במקום חטיבת הטנקים ה-31 וחזרה להיות דיוויזיית רגלים רגילה. ב-28 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בנורמנדי, ולחמה שם במהלך הקרב על קן, מבצע גודווד וקרב פאלז. בספטמבר לחמה הדיוויזיה במבצע מרקט גארדן, ובדצמבר היא הייתה אחת מהדיוויזיות הבריטיות היחידות שלחמו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בצליחת הריין ובקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה, ולאחר מכן פורקה ויחידותיה שימשו להקמת הדיוויזיה ה-2. בשנת 1947 הוקמה הדיוויזיה ה-53 מחדש, אולם היא פורקה שוב בשנת 1968. 1919-1917: מייג'ור גנרל סטנלי מוט ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והוצאת 'מערכות' של צה"ל, 2012 פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל (תרגום: עמיהוד ארבל), הוצאת מערכות, 1951; הדפסה חוזרת בהוצאת אריאל, 2007 מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-53 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-53
אולגה קירש

אולגה קירש (אפריקאנס: Olga Kirsch; 23 בספטמבר 1924 – 5 ביוני 1997) הייתה משוררת דרום אפריקאית-ישראלית. קירש כתבה בעיקר באפריקאנס ולא באנגלית. היא הוציאה שמונה ספרי שירה בשפה זו, וכרך של שירים נבחרים. קירש נולדה וגדלה בקופיס (Koppies), במדינת אורנג' החופשית שבדרום אפריקה. אביה היגר לשם מליטא, ואף על פי שהיה דובר יידיש, עם בתו עבר לדבר אנגלית, שפת האם של אמה אווה, ממוצא בריטי. היא הייתה השלישית במשפחה של חמישה אחים: שלוש בנות ושני בנים. החינוך היסודי והתיכוני שלה היה ברובו באפריקאנס, בבית הספר בקופיס, אם כי את חוק לימודיה סיימה בבית הספר התיכון יוניס בבלומפונטיין. מאוחר יותר עברה משפחתה ליוהנסבורג, שם למדה רפואה באוניברסיטת ויטווטרסראנד. לאחר שנה של לימודים, היא החליטה ללמוד ספרות והיסטוריה אפריקאית והולנדית. אחד ממוריה היה הסופר ס. מ. ואן דן הייבר (אנ'). בשנת 1948, בגיל 24, היא עלתה לישראל והתיישבה ברחובות. היא חזרה לדרום אפריקה בשלוש הזדמנויות: בשנים 1975, 1979 ו-1981. השינוי במקום המגורים השפיע על כתיבתה ועל השפה שבה השתמשה בחיי היומיום שלה, מאפריקאנס לאנגלית ואז לעברית. לאחר הגעתה לישראל לימדה אנגלית למחייתה, המשיכה את לימודיה האוניברסיטיים וסיימה תואר בספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1949 נישאה למתמטיקאי הישראלי יליד בריטניה יוסף גיליס, פרופסור במכון ויצמן למדע, ונולדו להם שתי בנות. קירש היא הסופרת השנייה שכתבה באפריקאנס ששיריה התפרסמו, אחרי אליזבת אייברס (אנ'), שספריה הראשונים פורסמו כמה שנים לפני קירש, בין 1936 ל-1939. שירתה הייתה מלווה במשקל ולעיתים קרובות בחרוז. הראשון משבעת הספרים שלה שפורסמו באפריקנס, Die soeklig נכתב בזמן שהיא עדיין למדה בדרום אפריקה, והשני, Mure van die hart, נכתב בשנה שבה עלתה לישראל. למעט כמה שירים באנגלית, היא לא פרסמה דבר לאחר שעזבה את דרום אפריקה. רק כרבע מאה לאחר מכן, בשנת 1972, יצא ספרה השלישי, תחת הכותרת Negentien gedigte (תשע עשרה שירים), שאותו מכנה דניאל הוגו "ההתחלה השנייה" שלה. בשנת 1990 פרסמה את ספר השירה הראשון שלה באנגלית. היא המשיכה לכתוב באנגלית ופעלה באגודת הסופרים הישראלים באנגלית. אף שהיא ידועה כמשוררת בדרום אפריקה, היא לא הצליחה להשיג אותה מידה של תהילה בישראל או בעולם דובר האנגלית. בשני ספרי השירה הראשונים שלה, קירש משקפת את דחייתה מהאפרטהייד ואת שאיפתה לחיות בישראל. כשהתבגרה, שירתה מתייחסת לנושאים אישיים יותר בסונטות המוקדשות לבעלה, המתמטיקאי יוסף גיליס. שירים אחרים עוסקים באבל על אמה ועל נכדתה, שנפטרה בגיל 9 בגלל מחלה חשוכת מרפא. קירש, בעלת התארים בבלשנות, תרגמה את שיריה מאפריקאנס לאנגלית ולעברית. כמו אליזבת אייברס והרבה לפני ברייטן ברייטנבאך (אנ') או שילה קוסונס (אנ'), שירתה ביטאה את הקושי בכתיבה באפריקאנס הרחק מדרום אפריקה. היא נותרה ידידה קרובה של אליזבת אייברס, והם ביקרו זו את זו בהולנד ובישראל. היא נפטרה ב-5 ביוני 1997, כתוצאה מגידול במוח. 1944: Die Soeklig (Johannesburg: J. L. van Schaik Bpk) 1948: Mure van die Hart (Johannesburg: Afrikaanse pers boekhandel) 1972: Negentien Gedigte (Kaapstad: Human & Rousseau) 1976: Geil Gebied (Kaapstad: Human & Rousseau) 1978: Oorwinteraars in die Vreemde (Kaapstad: Human & Rousseau) 1982: Afskeide (Kaapstad: Human & Rousseau) 1983: Ruie tuin (Kaapstad: Human & Rousseau) 1990: The Book of Sitrya (Rehovot: O. Kirsch) אולגה קירש באתר מוזיאון העם היהודי - בית התפוצות English Writing in Israel, קרן אלקלעי-גוט רשימת התורמים ל-Metamorphoses
מנירפטורומורפה

מנירפטורומורפה (שם מדעי: Maniraptoromorpha) היא קבוצה של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הקלורוזאורים, אשר התקיימו בין היורה התיכון, לפני 167 מיליון שנה מזמננו, עד להכחדת הקרטיקון, לפני 66 מיליון שנה, אותה שרדו רק העופות. הקבוצה כוללת כמעט את כל חברי הטירנורפטורה, שאינם טירנוזאורים. על משפחת הקומפסוגנתוסיים הקטנים קיימת מחלוקת לגבי שיוכם הטקסונומי. גם על משפחת הצלורידים קיימת מחלוקת גדולה, וחלק מהחוקרים רואים בהם מינים של טירנוזאורים. הקבוצה הוגדרה ב-2018 בידי אנדרה קאו (Andrea Cau), בתור הקבוצה האחרונה הכוללת את האורניתולסט ואת קונדור האנדים ושאר העופות. אך לא כל החוקרים רואים בה טקסון תקף. מינים אלה היו קטנים ברובם, דו-רגליים עם נוצות לאורך גופם והיו בעלי חוטם מוארך, קצה כף רגל מעוגלת לצורך ריצה מהירה והיו בעלי חוליות צוואר מכופפות מעט. רבים מהם היו חסרי שיניים ובעלי צוואר ארוך. משפחה צלורידים (Coeluridae)? קבוצה Neocoelurosauria סוג Aniksosaurus משפחה קומפסוגנתוסיים (Compsognathidae)? קבוצה דמויי-מנירפטורים (Maniraptoriformes) קבוצה דמויי-אורניתומימיים (Ornithomimosauria) קבוצה מנירפטורים (Maniraptora) - בה כלולים העופות
Bow-V-Car

"Bow-V-Car" (באנגלית : Bow-V-Car) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר בסגנון "Tourer" (אנ') מתוצרת Plycar Company (שם רשמי : The Plycar Co. Ltd) אשר יוצרה בין השנים 1923–1922 בבריטניה. בית המלאכה של היצרן "The Plycar Co. Ltd" מוקם ב-"Upper Norwood" (אנ') בדרום-מזרח לונדון. מכונית פתוחה לחלוטין ללא חלונות, מלבד "חלון רוח צר" קדמי רוחבי. 2 מושבים. שלדה / גוף אינטגרלית עשויה ברובה -עץ לבוד, עם מסגרת צינורית מאחור למנוע ולהילוכים. מנוע אחורי מקורר אוויר בסיוע מאוורר (מנוע בנזין). המנוע והתמסורת היו בעלי משקל לא מבוטל. ההנעה הסופית לסרן האחורי הייתה באמצעות השרשרת, כאשר מתח השרשרת האחורי הותאם על ידי הזזת הציר במסגרת. לגבי דוושות הבלם והמצמד ניתן להזיז את נקודת הציר כדי להתאים את המינוף כך שיתאים לנהג. סוג הנעה : הנעה אחורית. מערכת היגוי - מימין. תמסורת מתוצרת "ג'ארדין". מתלים : קפיצי חזית סופקו לתליה עם מאגרי גומי כדי להפחית את זעזועי הדרך עוד יותר. בלם - בשני גלגלים. את דגם "Bow-V-Car" עיצב "Charles Frederick Beauvais" אשר לאחר מספר שנים היה המעצב הראשי של חברת המכוניות "New Avon" (אנ') מחיד היחידה בשנת 1922 בבריטניה עמד על 180 לירה שטרלינג. מחיר היחידה עם סט-תאורה עמד על 200 לירה שטרלינג. "Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית. מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150–300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק. "Cyclecar" (אנ') מדיה וקבצים בנושא Bow-V-Car בוויקישיתוף דגם "Bow-V-Car" allcarindex.com/production/united-kingdom/bow-v-car Baldwin, Nick (1994). The Automobile A-Z of Cars of the 1920s. Bideford, England: Bay View Books. p. 45. ISBN 1901432092 Touring car : מכוניות פתוחות - מכוניות ללא גג קבוע Nick Georgano: The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile, Volume 1 A–F. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1 David Burgess Wise, The New Illustrated Encyclopedia of Automobiles