laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טלנגאנה

טלנגאנה (טלוגו: తెలంగాణ, אורדו: تلنگانہ) היא מדינה בדרום הודו. היא גובלת באודישה ובצ'האטיסגאר מצפון-מזרח, במהאראשטרה מצפון, באנדרה פרדש מדרום ובקרנאטקה ממערב. מדינת טלנגאנה הוכרזה באופן רשמי לאחר פיצולה ממדינת אנדרה פרדש ב-2 ביוני 2014. העיר היידראבאד תישאר כבירה משותפת לתקופה של 10 שנים מיום הקמת המדינה. מקור השם בביטוי "טרילינגה דסה" (Trilinga Desa), שפירושו "ארץ שלושת הלינגאמים". על-פי אגדה הינדואית האל שיווה התגלה בצורת לינגאם על שלושה הרים שסימנו את גבולות הארץ, ומכאן שמה. לאורך ההיסטוריה טלנגאנה נשלטה על ידי ממלכות רבות, ובהן סולטנות דלהי (1347–1512) והאימפריה המוגולית (1687–1724). עם עצמאות הודו בשנת 1947, השלטון של אזור היידראבאד לא רצה להתמזג עם השלטון הארצי, אך בכל זאת סופח להודו ב-17 בספטמבר 1948 לאחר מבצע צבאי. בתחילה השלטון נוהל בעזרת פקידים משכילים מהממלכה המאוחדת שהשתמשו בשיטה ניהולית אחרת לחלוטין. בשנים 1946–1951 התרחש מרד איכרים שנתמך על ידי המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1956 טלנגאנה הייתה הבסיס ליצרת המדינה אנדרה פרדש. לאורך העשורים שלאחר מכן פעלו תנועות בדלניות רבות שרצו לחזור למצב המקורי של עצמאות טלנגאנה. ניסיונות אלו צלחו בסופו של דבר, וב-9 בדצמבר 2009 ממשלת הודו הכריזה תחילת התהליך להקמת המדינה על ידי פיצול מאנדרה פרדש. החלטה זו נעצרה בשבועות שלאחר מכן לאחר מחאות אלימות. ב-30 ביולי 2013, הקואליציה השלטת בהודו בראשות מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, הודיעה שהיא תומכת בדרישות להקמת המדינה החדשה, כמדינה ה-29 של הודו. בפברואר 2014 אושר חוק בפרלמנט ההודי המאשר את עצמאות טלנגאנה מאנדרה פרדש. חוק זה אושר על ידי הנשיא ופורסמה ב-1 במרץ. המדינה הוקמה רשמית ב-2 ביוני 2014. טלנגאנה הורכבה ברובה מהנפות הנחשלות של אנדרה פרדש. האוריינות במדינה נמוכה מהממוצע בהודו. הדת השלטת במדינה היא הינדואיזם (86%) ויש בה מיעוט מוסלמי (12.4%). 1.3% מהתושבים הם נוצרים ו-0.9% משתייכים לדתות אחרות או לא משתייכים לאף דת. השפה הדומיננטית היא טלוגו המדוברת על ידי כ-77% מאוכלוסיית המדינה. השפה המרכזית השנייה היא האורדו המודברת על ידי 12% מהתושבים. מרבית המדינה חקלאית. שני הנהרות הגדולים מספקים מים רבים אך מרבית האזור צחיח למחצה ויש בו אקלים חם ויבש. מזג האוויר מאפשר גידולים חקלאיים, בעיקר אורז, קנה-סוכר, טבק, כותנה ומנגו. על נהר קרישנה נבנה סכר נגארג'ונה סאגר, מהגבוהים בעולם (150 מטר, 124 מטר אפקטיבי), המספק חשמל ויוצר אגם גדול של 215 קמ"ר. היידראבאד שונה במגוון העיסוקים ומובילה בהיי-טק ובטכנולוגיה וביו-טק. למדינה פוטנציאל גדול לפיתוח בשל היותה עשירה במחצבים ולפיתוח תעשיית היי-טק גם מחוץ לעיר היידראבאד. אתר האינטרנט הרשמי של טלנגאנה טלנגאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Telangana – almost India's newest state, The Guardian, ‏Jul 2013 ‏31 Guardian staff reporter, Telangana celebrates birth as India's newest state, The Guardian, ‏Jun 2, 2014 PTI, Telangana will be 29th state, Hyderabad to be common capital for 10 years, Times Of India, ‏Jul 30, 2013 הידרבאד, הודו (רויטרס), אחרי עשרות שנות מאבק, הודו מקימה את המדינה החדשה טלנגאנה, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2009 Jason Burke, Telangana: new Indian state closer to reality after government approval, The Guardian, ‏Jul 31, 2013 שיבני ורה, הניו יורק טיימס, מבצרים, שוק עתיקות ומשרדי היי-טק: ביקור בהיידראבאד, באתר הארץ, 30 במאי 2012 יואב קרני ניו דלהי, ‏פוטנציאל, פוטנציאל, בוא הביתה, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2015
בן זקן

בן זקן הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... אישים: אלון בן זקן – כדורסלן עבר ישראלי, מנכ"ל קבוצת מכבי אשדוד אתי בן-זקן – זמרת קונצרטים ואמנית-יוצרת בתחומי המוזיקה ג'קי בן-זקן – איש עסקים ישראלי לאון בן זקן – רופא יהודי מפורסם במרוקו, רופאו האישי של המלך מוחמד החמישי, והשר היהודי הראשון בממלכה משה בן זקן – מנכ"ל משרד התחבורה עדן בן זקן – זמרת ישראלית פליקס בן זקן – עורך דין ועיתונאי יהודי-מצרי, מנהיג ציוני וחבר הפרלמנט המצרי שמואל בן זקן – דרשן ופרשן, מחכמי פאס במאה ה-18 אחרים: בן זקן (סרט) – סרט קולנוע ישראלי משנת 2015
פינחס במברגר

הרב פינחס (זליג) הלוי במברגר (תרל"ב 1872 – תרצ"ו 1936) היה רב בהמבורג, מתרגם ספרי יסוד ביהדות לגרמנית, ובעל תואר דוקטור בתחום זה מאוניברסיטת ברלין. נולד בחודש חשון שנת תרל"ב (1872) בלנגנאו שבשווייצריה לרב שלמה במברגר, המכונה "הרב מזנהיים" (בנו של רבי יצחק דב במברגר), ולאמו לאה לבית אדלר. בשנת תרנ"ה (1895) קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת ברלין על תרגום פירוש הרמב"ם למסכת חלה מערבית לגרמנית, עם מבוא. הפירוש יצא לאור באותה שנה בפפד"מ, תואר זה היה הכרחי מטעם הממשלה לרבנים רשמיים. בשנת תרנ"ו (1896) הוסמך לרבנות בידי ראש בית המדרש לרבנות בברלין, הרב עזריאל הילדסהיימר. משנת תר"ס (1900) החל לכהן בהמבורג כרב בית הכנסת של הקלויז (אנ') הישן ששכן בעיר העתיקה של המבורג (ברחוב פטר), ובהמשך, בשנת תרס"ה, כשנחנך הקלויז החדש בשכונה החדשה (ברחוב רוטשבהן) (גר') עבר לכהן ברבנות שם, וכן העביר את מגוריו סמוך לקלויז. כמו כן כיהן כראש ומגיד שעור של הקלויז וכאב"ד של איגוד בתי הכנסת בתוך הקהילה היהודית, בתפקידים אלו כיהן 36 שנים עד לפטירתו. כמו כן היה דיין בבית הדין שם. נפטר בכ"א באב תרצ"ו (אוגוסט 1936) ונקבר בבית הקברות לנגנפלדה (גר') (בגרמנית: Längenfeld) בהמבורג, על יד אשתו לאה. בר"ח ניסן תשמ"ט (1989) הועלה קברו ליד קבר אשתו השנייה בהר הזיתים בירושלים. את מקומו ברבנות מילא הרב מנחם אריה קניגסהפר. נישא בתחילה ללאה בת הרב אליעזר ליפמן קאהן רב בוויסבאדן, להם נולדו קילה, יצחק ומטל, נפטרה בחייו בראש חודש אדר תרע"ד 1914. נישא בשנית בתשרי תרע"ה למלכה כצנשטיין, ממנה נולדו לו שלמה, נפתלי, לאה ואברהם, נפטרה בי"ד באדר תשמ"ב. בנותיו קילה ומטל נרצחו בשואה. בנו יצחק, דוקטור למשפטים, עלה לישראל וכיהן ככונס הנכסים של אזור תל אביב. את בניו הקטנים העלתה אימם לישראל, ושני בניו הקטנים שינו את שם משפחתם ל"בר-גיורא". במברגר עסק בתרגום ספרי היסוד ביהדות לגרמנית חמשה חומשי תורה פירוש רש"י לתורה סידור "שפת אמת" (בהוצאת היידנהיים) זמירות לשבת מחזורים לכל המועדים הגדה של פסח קינות לתשעה באב פירוש הרמב"ם למסכת חלה וכלאים קיצור שולחן ערוך מנורת המאור לרבי יצחק אבוהב אוצר המקרא מדיה וקבצים בנושא פינחס במברגר בוויקישיתוף הרב דר' זליג פינחס הלוי במברגר זצ"ל, באתר בית אשכנז בתי כנסת בהמבורג, באתר כפר נוער מהערותיו בענייני שפה ערבית על ספרי אביו "למוד ערוך", באתר hebrewbooks פינחס זליג בן שלמה במברגר, דף שער בספרייה הלאומית כרטיס הקבר של פינחס במברגר, באתר הר הזיתים ראו גם באתר הספרייה הלאומית מסכת כלאים, באתר אוצר החכמה, מסכת חלה, באתר אוצר החכמה
למחרת

לְמָחֳרָת, הידוע גם בשורתו הראשונה: הירוק היום ירוק מאוד, וכן (בעקבות יהודית רביץ) בשורה ומאוד לא פשוט לחכות, הוא שיר עברי מאת המשוררת לאה גולדברג. זהו השיר החמישי והאחרון במחזור שיריה "שברי סערה", שהתפרסם בפברואר 1957 בגיליון ה־13 והאחרון של כתב העת הספרותי "אורלוגין" של אברהם שלונסקי, שהופיע בהוצאת ספרית פועלים, ונדפס שוב ב־1959 באסופת שיריה של גולדברג "מוקדם ומאוחר", שראתה אור באותה הוצאה. מחזור השירים "שברי סערה", שנחתם בשיר "למחרת", משלב בין תופעות טבע למצבי נפש. השיר בנוי משני בתים בני שש שורות כל אחד. הוא מבטא אינטנסיביות באמצעות חזרות מרובות – אנאפורות בתחילת השורות ואפיפורות בסופן – והלחמה של משפט למשפט בשימוש בו' החיבור. החזרה בשיר נוטה לטאוטולוגיה, וניצלת מטאוטולוגיה גמורה באמצעות המילה "מאוד" והקו המפריד. המשוררת רואה את הצבעים שבשיר בעוצמה רבה: הירוק – ”ירֹק מאֹד”, והאפור – ”אפֹר מאֹד”, עם ”קצת שחור[;] ואין לֹבן בעיר”. המשורר והמבקר רפי וייכרט מצביע על ניגוד בצבעוניות שבשיר: בין הירוק, המסמל פריחה וחיים, לאפור ולשחור – של העננות הכבדה בחוץ או של קדרות הנפש, שכן ”הנסער היום נסער מאֹד”. הסערה קשורה בזיכרונות העבר המכאיב, ואף שהיא מאוזנת באופן חלקי על ידי ציפייה לעתיד, היא מנתקת את הקשר של המשוררת להווה (”והעבר היום – עבר מאֹד. / וקצת עתיד. ואין הווה באוִיר.”). הרוח, שבשיר הראשון במחזור מדכא כל קול או רצון לחיים, מקשה עתה על הנשימה ואף על קיום חשיבה סדורה. המשוררת מעידה – עדות "ישיר[ה] ומלא[ת] חשיפה", לדעת וייכרט – כי ”מאֹד לא פשוט לחכות”: לקשת בענן ושמים בהירים אחרי הסערה, לבהירות מנטלית אחרי סערת הנפש, או אף לאהבה שתפציע אחרי הבדידות. במקום לסיים את השיר באקורד הפסימי של המשבר, ”הסערה נוגעת בריסים / ומשתבר כל רגע לרסיסים”, בחרה המשוררת לחזור על נקודת ההנחה שבשורה הראשונה: ”אך הירֹק היום ירֹק מאֹד”. לדברי וייכרט, ["הסערה נוגעת בריסים / ומשתבר כל רגע לרסיסים"] זה סיום טרגי מצוין, בצמד שורות בעלות חרוז מושלם. אבל גולדברג לא מחפשת את האסתטיקה של החתימה השירית. היא תרה אחר ההצדקה להמשך החיים. לכן חשוב לה לחזור אל שורת הפתיחה ולהתעקש ש"הירוק היום ירוק מאוד". המילה החד־הברתית, "אך", שבראש השורה האחרונה עושה את כל ההבדל והופכת את השיר מתיאור של תבוסה לניצחון הרוח האנושית על כל גליו ומשבריו של סער הקיום. השיר (בשינויי נוסח קלים) נכלל באלבומה המצליח של רביץ "ומאוד לא פשוט לחכות" (הליקון, 1993) – אלבום שירי משוררים (גולדברג, דליה רביקוביץ, יהודה עמיחי ואסתר שמיר) שרביץ הלחינה, עיבדה וביצעה בסגנון רוק – ששמו לקוח ממילות השיר. אחד משני שיריה הנוספים של גולדברג הנכללים באלבום, "הגננים היום עצובים", הוא הרביעי במחזור "שברי סערה". ב־2020 יצא חידוש לשיר בביצועם של ערן צור ואפרת בן צור, ובעיבודם ובהפקתם של השניים עם אסף אמדורסקי, במסגרת פרויקט צו השעה. "למחרת" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "למחרת" באתר שירונט רפי וייכרט, הירוק עדיין ירוק מאוד: השירה של לאה גולדברג, באתר ynet, 27 במאי 2011 לאה גולדברג, "שברי סערה" (שירים, א–ה), אורלוגין, 13 (1957), עמ' 31. טוביה ריבנר, לאה גולדברג: מונוגרפיה, תל אביב: מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית – בית הספר למדעי היהדות ע"ש ח. רוזנברג – אוניברסיטת תל אביב (מונוגרפיות יוצרים עבריים בזמננו), תש"ם 1980, עמ' 167. רפי וייכרט, הירוק עדיין ירוק מאוד: השירה של לאה גולדברג, באתר ynet, 27 במאי 2011. ערן צור, אפרת בן צור - למחרת, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:58)
חבורת החצר

חבורת החצר (באנגלית: The Backyardigans) היא סדרת הנפשה מוזיקלית קנדית–אמריקאית שנוצרה על ידי ג'אניס בורג'ס. הסדרה מתארת את קורותיהם של חמישה ילדים–חיות הנפגשים בחצר ביתם המשותפת ומשחקים יחדיו במשחקי דמיון רוויים הרפתקאות, ריקודים ושירים. הדמויות עוצבו על ידי הסופר והמאייר דן יקרינו. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2009 בערוץ הופ!. לסדרה ארבע עונות ו-80 פרקים באורך 23 דקות כל אחד. הסדרה סובבת סביב חמישה ילדים–חיות: עידו, מיכאלה, יוני, דנה וירון. החמישה חולקים חצר אחורית בין הבתים שלהם, ובכל פרק הם נפגשים בחצר ומדמיינים את עצמם בשלל הרפתקאות. ההרפתקאות שלהם מתרחשות במקומות ובתנאים שונים; רבות מהן מתארות ביקור באזורים שונים בעולם, מסע לעבר או לעתיד ושימוש בכוחות על טבעיים או בקסמים. הדמויות מעניקות אחת לשנייה תפקידים בהתאם להרפתקה כמו בלשים, מדענים או אבירים. החל מהעונה השנייה, רבות מהחוויות הן פרודיות על סיפורי ג'יימס בונד, מסע בין כוכבים, אינדיאנה ג'ונס או מכסחי השדים. ההתחלה והסיום בכל פרק דומים ליתר הפרקים. הסיפור מתחיל עם אחת הדמויות בחצר שמציגה את עצמה ומסבירה מה היא מדמיינת. בסיום הפרק, אחרי שהחבורה סיימה את ההרפתקה, הפנטזיה מתפוגגת והדמויות חוזרות לחצר. החבורה שרה שיר סיום תוך שכל הדמויות הולכות לאחד הבתים לאכול חטיף וסוגרות אחריהן את הדלת. בסוף הפרק, לפחות דמות אחת פותחת את הדלת וצועקת משהו שקשור לנושא הפרק. התוכנית דומה למחזמר. כל פרק משתמש בסגנון מוזיקה שונה בארבעה שירים, בהם הדמויות שרות ורוקדות. לרוב, השירים משמשים להצגת תפקיד אחת הדמויות, לקדם את העלילה או להסביר בעיה. בנוסף לשירה שהז'אנר שלה משתנה מדי פרק, גם מוזיקת הרקע משתנה בהתאם לפעולות של הדמויות. עידו (Pablo) (אתי קסטרו) – פינגווין כחול עם מקור צהוב. הצעיר והתמים ביותר מבני החבורה, אך בעל ביטחון עצמי רב. מיכאלה (Uniqua) (טליה ברקאי) – סקרנית ובעלת ביטחון עצמי גבוה. אין לה גזע מוגדר וצבעה ורוד. כנראה ג'וקית ורודה. מבוגרת יותר מעידו, אך צעירה משאר החבורה. יוני (Austin) (עונה 1: דורון בן עמי/עונות 2–4: דור סרוגו) – קנגורו סגול וביישן. דנה (Tasha) (עינת אזולאי) – היפופוטמית צהובה. השנייה המבוגרת ביותר מבני החבורה. ירון (Tyrone) (עונה 1: ענבר גל/עונה 2–4: שירלי לילו) – אייל קורא כתום בעל כוונות טובות, אך מעט חששן. חברו הטוב ביותר של יוני. המבוגר ביותר מבני החבורה. מדיה וקבצים בנושא חבורת החצר בוויקישיתוף חבורת החצר, סרטונים בערוץ היוטיוב "חבורת החצר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חבורת החצר", באתר נטפליקס "חבורת החצר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חבורת החצר", באתר Metacritic (באנגלית) "חבורת החצר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חבורת החצר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אבינועם

אבינועם הוא שם פרטי, המשמש גם כשם משפחה. האם התכוונתם ל... חיים אבינועם – איש צבא ומשטרה, ואישיות ציבורית ישראלית יצחק אבינועם (יגנס) - מפקד האצ"ל בירושלים בתקופת המאבק נגד שלטון המנדט הבריטי ראובן אבינועם (גרוסמן) - איש חינוך, סופר, משורר, מתרגם ועורך עברי
הנס קרל

הנס קרל (בגרמנית: Hans Kehrl;‏ 8 בספטמבר 1900, ברנדנבורג על נהר האבל – 26 באפריל 1984, גרפנאו, באדן-וירטמברג) היה יזם ויועץ כלכלי גרמני. בימי הרייך השלישי שימש כמזכיר במשרד החימוש, מילא שורה של תפקידי מפתח בכלכלת המלחמה הגרמנית (על אדמת גרמניה ובשטחי הכיבוש במזרח אירופה), והיה ראש מחלקת התכנון של הרייך. קרל הצטרף למפלגה הנאצית לאחר עלייתה לשלטון בשנת 1933. בין השנים 1933 ו-1935 ניהל קרל את לשכת המסחר בעיר קוטבוס. ב-13 בספטמבר 1936 הצטרף קרל לאס אס (מספר אישי 276899). ב-9 בנובמבר 1939 הועלה לדרגת אוברפיהרר ובהמשך אף קיבל את עיטור הכבוד הגבוה ביותר לאזרחים וחיילים עורפיים מהמשטר הנאצי (Kriegsverdienstkreuz). עם תום מלחמת העולם השנייה נשפט קרל במסגרת משפטי נירנברג על פעולותיו כעסקן בכיר במערכת הנאצית ("משפט השגרירים"), ונידון ב-14 באפריל 1949 ל־15 שנות מאסר. בשנת 1951 השתחרר, לאחר שקיבל חנינה. לאחר שחרורו עבד בתור יועץ כלכלי בעיר לברקוזן. בשנת 1973 הוציא ספר זיכרונות. ספר זה כלל רעיונות להשקעות ממוסדות של המדינה אשר ספגו ביקורת כסוציאסליסטים מדי. מדיה וקבצים בנושא הנס קרל בוויקישיתוף הנס קרל, באתר ארכיון מונזינגר (בגרמנית) על תפקידיו במסגרת זו התראיין הנס קרל לסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית הבריטית "העולם במלחמה" בפרק 16, העוסק בין היתר במוכנות הרייך השלישי למלחמה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלעד אופשטיין

אלעד אופשטיין (נולד ב-1975) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש, בין היתר, כראש מטה עוצבת האש, מפקד חטיבת אלון וסגן מפקד חטיבת הנח"ל. אופשטיין התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת הנח"ל. בנח"ל עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט נח"ל בין השנים 2002–2003. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת מנשה. בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, ושימש בתפקידו עד שנת 2010. בהמשך שימש כסגן מפקד חטיבת הנח"ל בשנים 2010–2012. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הגליל בשנים 2012–2013. לאחר לימודים, הועלה בשנת 2014 לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אלון, ושימש בתפקידו עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה לראש מטה עוצבת האש. בשנת 2019 סיים את תפקידו והשתחרר מצה"ל. רינת אביגור, נח"ל עוז, במחנה, ‏23.12.2009, כפי שהועלה באתר פרש. סרטון של חיילים רוקדים בחברון הוסר מהרשת, באתר וואלה, 5 ביולי 2010. טל לב-רם, מה נשתנה? 10 שנים למבצע "חומת מגן", גלי צה"ל, ‏ 29.03.2012. (הקישור אינו פעיל, 18 בנובמבר 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספנסר

האם התכוונתם ל... ספנסר (דמות) – גיבור סדרת ספרי מתח בלשיים משפחת ספנסר – משפחה אצולה בריטית בית ספנסר – בית אחוזה בלונדון מרקס אנד ספנסר – רשת חנויות בריטית הלו ספנסר – סדרת טלוויזיה גרמנית לילדים אישים: אוקטביה ספנסר – שחקנית אמריקאית באד ספנסר – שחקן קולנוע איטלקי ברנדה אן ספנסר – רוצחת אמריקנית ג'ון ספנסר – אישים בשם ג'ון ספנסר ג'ון ספנסר (שחקן) – שחקן אמריקאי, שנודע בעיקר כליאו מק'גארי בסדרת הדרמה הבית הלבן ג'ורג' ספנסר – אישים בשם ג'ורג' ספנסר ג'סי ספנסר – שחקן אוסטרלי הרברט ספנסר – סוציולוג ופילוסוף בריטי הרברט ספנסר גסר – פיזיולוג אמריקאי, זוכה פרס נובל צ'ארלס ספנסר – אישים בשם צ'ארלי ספנסר רוברט ספנסר – הרוזן השני מסנדרלנד רוברט ספנסר – סופר והיסטוריון אמריקאי ריצ'רד ספנסר – איש "ימין אלטרנטיבי" (עליונות לבנה) אמריקאי אישים ששמם הפרטי הוא ספנסר
ספר היראה

ספר היראה הוא אחד מספרי המוסר החשובים של רבי יונה גירונדי בעל הספר "שערי תשובה", אשר ספריו התפשטו בכל תפוצות ישראל. "ספר היראה" הוא ספר קצר יחסית, ולכן אינו מחולק לפרקים. הוא סוקר את מאורעות יומו של היהודי, החל מ"הקיצו משנתו" עד בשכבו על מיטתו בלילה. בסוף הספר מביא גם מעט עניינים על השבת ועל מועדי ישראל. לרוב, הבית יוסף והב"ח מציינים את דברי רבינו יונה (בעיקר מספר זה עקב היותו עוסק בענייני אורח חיים) ב"ספר היראה" כמקור לפסקיו של רבי יעקב ב"ר אשר בספרו ה"טור", וכן הגר"א בביאורו לשו"ע מציין הרבה את דברי רבינו בספר היראה כמקור לפסקי השולחן ערוך. למעשה, ספר היראה הוא יישומו המעשי של הספר "שערי תשובה". רבינו יונה קורא לספרו בשם "ספר היראה" להורות על חשיבותה של היראה בכל סדר יומו ובאורח חייו של היהודי. אף על פי שהיראה היא מצווה אחת ממצוות התורה, כדברי הפס' (דברים פרק י' פסוק כ"ב): "וְעַתָּה יִשְׂרָאֵל מָה ה' אֱלֹהֶיךָ שֹׁאֵל מֵעִמָּךְ כִּי אִם לְיִרְאָה אֶת ה' אֱ-לֹקיךָ לָלֶכֶת בְּכָל דְּרָכָיו וּלְאַהֲבָה אֹתוֹ וְלַעֲבֹד אֶת ה' אֱ-לֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשֶׁךָ", רצה רבינו יונה להדגיש חשיבותה של היראה שתכלית כל המצוות היא להגיע אל הנקודה הפנימית של היראה וכל מעשיו של האדם צריך שיהיו מכוונים למטרה זו. וכן כותב רבינו יונה עצמו בספרו המפורסם "שערי תשובה" (שער ג', אות ז'): "ידוע תדע כי יראת ה' היא יסוד המצוות שנא' (דברים פ"י פס' כ"ב): ועתה ישראל מה ד' אלוקיך שואל מעמך כי אם ליראה את ה' אלוקיך, ובזה ירצה ה' את ברואיו, כמו שנאמר: רוצה ה' את יראיו." לרוב מופיע ספר היראה בסוף הספר שערי תשובה (עקב היותו כמעין יישומו המעשי של הס' שערי תשובה). לכן היו בו הוצאות רבות מאז נכתב. יונה גירונדי שערי תשובה מסילת ישרים הרב בנימין יהושע זילבר, ספר היראה עם ביאור מקור ברוך, בני ברק תשכ"ט "ספר היראה" באתר ספריית דעת, "ספר היראה" באתר hebrewbooks כלשונו בתחילת הספר ע' בספר החינוך מצווה תל"ב כדברי הקדמת פירוש מקור היראה לספר היראה עיין בדברי הרמב"ם בפ"ב מהל' יסודי התורה ה"א וב', ובדברי הפירוש שם
אריאל בריקמן

אריאל בריקמן (נולד ב-1 בינואר 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שירת כטייס קרב בחיל האוויר ופיקד על בסיס חצור. בריקמן גדל בקיבוץ ברור חיל, הוא בנם של שרה, ניצולת שואה ויחזקאל בריקמן שעלו מפולין. התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב. לאחר האימון המתקדם שירת כטייס F-4 פנטום בטייסת העקרב. בהמשך שירותו בחיל האוויר שימש סגן מפקד טייסת, פיקד על טייסת 102 בשנים 1999 עד 2001 ועל טייסת 101 בשנים 2001 עד 2003. ביולי 2006 מונה למפקד בסיס חצור ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2009 השתחרר משירות הקבע. כיהן כמנכ"ל קרן רמון ע"ש אילן ואסף רמון וחבר בצוות הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שנמצאת במבנה סינמה סיטי גלילות. בריקמן נשוי ואב לשלושה. גל גולדשטיין, ‏לא חלם לטוס, באתר חיל האוויר הישראלי טובה דדון, קצין וג'נטלמן: הטייס לשעבר הופך לאיש חינוך, באתר ynet, 1 בספטמבר 2010 נאום מפקד צוות 1- אריאל בריקמן, אתר עדים במדים הטובים לטיס וגם לחינוך, ריאיון עם אריאל בריקמן באתר קיבוץ ברור חיל אריאל בריקמן בריאיון עם נתנאל סמריק באולפן הטלוויזיה של קונטנטו, ראיון באתר יוטיוב
לנגוצקי

האם התכוונתם ל... משה לנגוצקי – מראשוני חלוצי ים המלח יוסי לנגוצקי – בנו של משה לנגוצקי, גאולוג ישראלי ואל"ם בדימוס.
חברת האשלג

האם התכוונתם ל... חברת אשלג ארץ-ישראלית – חברה שעסקה בהפקת מינרלים מים המלח חברת האשלג הערבית – (Arab Potash Company - APC) חברה ציבורית ירדנית העוסקת בהפקת מחצבים באזור ים המלח מפעל המלח בסדום – "מחנה העובדים בסדום" של חברת האשלג הארץ ישראלית, נקרא גם "מפעל האשלג"
פאבלה גוראנין

פָּאבְלֶה גוֹרָאנִין (בסרבו-קרואטית: Pavle Goranin, בסרבית קירילית: Павле Горанин; ‏13 באוקטובר 1915, ואראז'דין, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 2 בינואר 1944, ז'ונובי, בוסניה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה. פאבלה גוראנין נולד בוואראז'דין ורכש השכלה תיכונית בסרייבו. הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד, שב לסרייבו והתמחה בעריכת דין. ב-1936, במהלך לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב האיגודים המקצועיים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה הצטרף גוראנין לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא לחם כמפקד גדוד ובהמשך כמפקד חטיבה עד למינויו לקומיסר אוגדת הפרטיזנים ה-27. בינואר 1944 נהרג פאבלה גוראנין מהפצצה גרמנית על מפקדת אוגדתו בכפר ז'ונובי. ב-18 באפריל 1944 קיבל את עיטור "גיבור יוגוסלביה" והיה אחד מהפרטיזנים הראשונים שעוטר בעיטור זה. אחיו הצעיר של פאבלה, סרצ'קו גוראנין הצטרף אף הוא לכוחות הפרטיזנים וב-1942 נהרג בקרב. מפקד אגדי של יחידת הפרטיזנים הראשונה של בוסניה, באתר "ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות", אוחזר ב-20 באוגוסט 2014.
רז גור אריה

רז גור אריה (נולד ב-1956) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק כוח האדם בחיל האוויר. גור אריה גדל בקיבוץ עין חרוד איחוד. שירת כלוחם בסיירת מטכ"ל ולחם במבצע אנטבה. עבר קורס קציני חי"ר בבה"ד 1 ושירת כמפקד צוות בתקופה בה פיקד נחמיה תמרי על היחידה, וכמפקד פלגה בדרגת סרן. לאחר שחרורו החליט לחזור לשירות צבאי, התנדב לקורס טיס אותו סיים בהצלחה. עם הקמת טייסת העמק מחדש כטייסת מטוסי F-16, שירת בה כטייס קרב. בהמשך שירת כסמ"ט א' בטייסת 107, כמפקד טייסת 119 בשנים 1992 עד 1995, מפקד כנף 28 (נבטים) בשנים 1995 עד 1997, מפקד בית הספר לטיסה בשנים 1997 עד 2000, ומפקד היחידה לשיתוף פעולה. ב-2002 מונה לראש להק כוח האדם במטה חיל האוויר וכיהן בתפקיד עד 2004. במילואים המשיך לשרת כטייס F-16C/D "ברק". לאחר שחרורו כיהן כמנהל מסוף המטענים במעבר גבול ישראל-ירדן, כמנכ"ל חברת גלובוס אריזות ומשלוחים בינלאומיים, ב-2011 מונה למנכ"ל ישראייר וב-2012 מונה למנכ"ל קריאף אלבטרוס. גור אריה נשוי ואב לשניים, בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (2003). מדיה וקבצים בנושא רז גור אריה בוויקישיתוף נעה כפרי, ‏לא לוותר על החלום, באתר חיל האוויר הישראלי איתי איתמר, ‏שוב מקבלים כנפיים, באתר חיל האוויר הישראלי נועם קרן, ‏כולם היו בניו, באתר חיל האוויר הישראלי גל פרל פינקל, ‏מסרים לוחמניים נשמעים טוב, אבל שר אינו מפקד פלוגת קומנדו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 ביולי 2018. שורה של חילופי תפקידים בצמרת חיל-האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי זוהר בלומנקרנץ, גור-אריה מחליף את גרין בישראייר, באתר הארץ, 25 בינואר 2011 רז גור-אריה יתמנה כמנכ"ל חברת קריאף אלבטרוס
יעקב אגור

יעקב אגור (1911–1996) היה צלם ישראלי, יליד האימפריה הרוסית. יעקב אגור נולד ברובנו שבאוקראינה בשנת 1911 בשם יעקב גולדפרב. בנעוריו עבר לדנציג, שם נחשף לראשונה לצילום. בין השנים 1926-1923 שלחוהו הוריו לארץ ישראל ללימודים בבית הספר הריאלי בחיפה ובגימנסיה הרצליה בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בדנציג. לאחר מכן נרשם ללימודי ציור בנירנברג, גרמניה. בשנות ה-30 עבר לפולין. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת אגור כקצין בצבא הפולני ומאוחר יותר ברח לברית המועצות, עסק בעיצוב תפאורות לסרטים ושירת כקצין מודיעין בצבא האדום. בני משפחתו נספו בשואה. לאחר המלחמה שב לפולין במסגרת הרפטריאציה ונשלח בשנת 1945 מטעם בית הספר הפולני לקולנוע בלודז' לברלין לרכוש ציוד צילום. את אשתו הרקדנית הלנה וולנסקי (שמה המקורי היה שרה לבקבוביץ') הכיר בלודז' עוד לפני המלחמה. עסק בצילום תיאטרון החל משנת 1956. השתתף ב"תערוכת הצילומים העולמית" באמסטרדם. בשנת 1958 עלה לישראל עם משפחתו למעברת העולים פרדס רובין. משם עברו לתל אביב-יפו. כבר בשנת 1959, בעקבות מפגש עם עיתונאי מ"על המשמר" הציג גולדפרב את תערוכתו הראשונה בארץ בבית סוקולוב בתל אביב. אורי קיסרי שיבח את גולדפרב על כישרונו במאמר ב"הארץ". בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך אגור לצלם הראשי של תיאטרון הבימה. בנוסף, תצלומיו פורסמו בעיתונים כגון "העולם הזה" (1962-1960) ו-"הארץ" (1980-1963). האמנית מיכל היימן שימשה כעוזרת שלו תקופה מסוימת. בשנת 1986, בעקבות החלשות ראייתו, נטש את הצילום והחל לעסוק בציור ורישום. חלקה הגדול של יצירתו התמקד בתיעוד תיאטרון ומחול. תצלומיו התיעודיים נמנעו מביום סצנות ועשו שימוש בתאורה טבעית בלבד (סירב להשתמש במבזק). בנו העיד על עבודתו של אביו: ""הצילום של אבי הוא דבר בלתי רגיל. הוא אף פעם לא חשב על עצמו, רק על האובייקט, הבן-אדם שמולו ואופיו. הוא ידע להוציא מהם את הבפנים." היה נשוי להלנה, רקדנית ומורה לריקוד. לשניים נולד הבן אלכסנדר אגור (נולד ב-1948), אף הוא צלם המתגורר בניו יורק. בסוף 1991 הוצגה תערוכת צילומים שלו (מן השנים 1948-1982) בקמרה אובסקורה (אוצרת: מיכל היימן). רעייתו נפטרה כחודש לפניו. יעקב אגור נפטר ב-1996. ציווה את גופתו למדע. בנו תרם את ארכיון צילומיו, כולל למעלה מ-60,000 תשלילים למרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב. שמעון לב-ארי ניהל את עיזבונו של אגור ושקד על הכנת ספר לזכרו, אולם לא סיים את מלאכתו מסיבות בריאותיות. בשנת 2011 הוצגו תמונות היסטוריות שלו בתערוכה במוזיאון תל אביב. במקביל יצא לאור הספר, "יעקב אגור, צלם", הכולל מבחר מתצלומיו. את הספר ערכו פרופ' שמעון זנדהאוז ודני קרוון. גם מיכל היימן, שהייתה מיודדת עם אגור הייתה מעורבת במשך שנתיים ביצירת הספר. התערוכה והספר מומנו מטעם מועצת הפיס לתרבות ולאמנות. מדיה וקבצים בנושא יעקב אגור בוויקישיתוף יעקב אגור, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל אלי ערמון אזולאי, תערוכה חדשה לצלם הישראלי יעקב אגור, באתר הארץ, 14 ביולי 2011 יעקב אגור, באתר MusicBrainz (באנגלית) יעקב אגור, דף שער בספרייה הלאומית מצלמתי דגם 1917, מעריב, 13 בספטמבר 1974