laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1954 בגרמניה

שנת 1954 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 83 שנות לאום. נשיא גרמניה - תיאודור הויס קנצלר גרמניה - קונראד אדנאואר 17 באוקטובר - בחירות כלליות במזרח גרמניה 16 בינואר - וולפגנג שמידט, ספורטאי גרמני 19 בינואר - קתרינה טלבך, שחקנית גרמנייה 19 בינואר - יואכים דקרם, שחקן כדוריד גרמני 10 בפברואר - פיטר רמסאוור, פוליטיקאי גרמני 19 בפברואר - ריינר האזלוף, פוליטיקאי גרמני 26 בפברואר - ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר 1 במרץ - פולקר ויקר, רמטכ"ל הבונדסוור הנוכחי 6 במרץ - הראלד שומאכר, כדורגלן גרמני 1 באפריל - דיטר מילר, כדורגלן גרמני 3 ביולי - הרברט היינר, איש עסקים גרמני 17 ביולי - אנגלה מרקל, פוליטיקאית גרמנייה, קנצלרית גרמניה 25 ביולי - יורגן טריטין, פוליטיקאי גרמני 7 במרץ - אוטו פאול הרמן דילס, כימאי גרמני (נולד ב-1876) 6 במאי - צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, נסיכת הכתר הגרמנית (נולדה ב-1886) 30 בנובמבר - וילהלם פורטוונגלר, מנצח ומלחין גרמני (נולד ב-1886) 14 בדצמבר - אמיל ראוש, שחיין גרמני (נולד ב-1883) 30 בדצמבר - גונטר קוונדט, תעשיין גרמני (נולד ב-1881) מדיה וקבצים בנושא 1954 בגרמניה בוויקישיתוף
אבן הירח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אבן הירח – רומן מאת וילקי קולינס שיצא לאור ב-1868 עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה אבן הירח (סרט, 1909) – סרט אמריקאי של ויליאם ניקולאס סליג אבן הירח (סרט, 1915) – סרט אמריקאי של פרנק הול קריין אבן הירח (סרט, 1934) – סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של רג'ינלד ברקר אבן הירח (מיני-סדרה, 1959) – מיני-סדרה בריטית משנת 1959 אבן הירח (מיני-סדרה, 1972) – מיני-סדרה בריטית משנת 1972 אבן הירח (סרט, 1996) – סרט טלוויזיה של ה-BBC משנת 1996 בכיכובם של גרג וייז וקילי הוז אבן הירח (מיני-סדרה, 2016) – עיבוד לרומן של ה-BBC משנת 2016
מארק צייטלין

מארק צייטלין (ברוסית: Марк Цейтлин‏; 23 בספטמבר 1943 – 25 בינואר 2022) היה שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת רב-אמן, שהיה ארבע פעמים אלוף לנינגרד ושלוש פעמים אלוף אירופה בשחמט לסניורים (בשנים 2004, 2005 ו-2008). בנוסף, היה מאמן שחמט. מארק צייטלין נולד בלנינגרד, ברית המועצות לשעבר, כיום סנקט פטרבורג ברוסיה. למד לשחק שחמט במועדון של פיונירים בעירו. במשך שנים השתתף בתחרויות בתוך ברית המועצות, לרבות אליפות ברית המועצות בשחמט. הוא השתתף במספר אליפויות ברית המועצות. בשנת 1970 הוא סיים במקום ה-21 ובאליפות ברית המועצות בשנת 1971 סיים במקום ה-22. מספר פעמים צייטלין היה חבר בצוות מקצועי של מועמדים לתואר אלוף העולם. עלה לישראל מברית המועצות לשעבר בשנת 1990 והתיישב בבאר שבע. צייטלין היה מאמן במועדון השחמט המקומי. בשנת 2004 צייטלין היה שותף בנבחרת ישראל לסניורים (יחד עם יעקב מוריי, ידעאל סטפק ויאיר קריידמן), שזכתה באליפות העולם. צייטלין לא היה פעיל במשחק תחרותי מיוני 2016 ועד למותו. 1978 – אמן בינלאומי 1997 – רב-אמן מדיה וקבצים בנושא מארק צייטלין בוויקישיתוף מארק צייטלין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מארק צייטלין, באתר פיד"ה (באנגלית) מארק צייטלין, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
סוזוקי איגניס

סוזוקי איגניס (באנגלית: Suzuki Ignis) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2000–2008 בתצורת סופרמיני, ואשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בתצורת קרוסאובר קומפקטי. דגמי: HT51S, HT81S יוצר ביפן 3 דלתות האצ'בק 5 דלתות האצ'בק תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.9 שניות (מנוע 1,328 סמ"ק) תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 8.9 שניות (מנוע 1,490 סמ"ק) דגמי: HR51S, HR81S יוצר ביפן ובהונגריה בעיר אסטרגום יוצר על ידי שברולט (ג'נרל מוטורס) בין השנים 2001-2008 יוצר על ידי סוזוקי מוטור בין השנים 2003-2008 הנעות: 4x2, 4x4 תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.1 שניות (מנוע 1,328 סמ"ק) דגם FF21S מיוצר ביפן ובהודו 5 דלתות הצ'בק הנעות: 4x2, 4x4 תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 11.8-12.2 שניות "סוזוקי איגניס" - דור ראשון "סוזוקי איגניס" - דור ראשון (II) "סוזוקי איגניס" - דור שני, שנת 2016 "סוזוקי איגניס" - דור שני, שנת 2016 "סוזוקי איגניס" - סקירה (carbuyer.co.uk/reviews/suzuki/ignis/suv/review ) סוזוקי איגניס - מבחן דרכים (מגזין אוטו, 26 בדצמבר 2016) מדיה וקבצים בנושא סוזוקי איגניס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוזוקי איגניס סוזוקי איגניס, סרטון באתר יוטיוב סוזוקי איגניס, סרטון באתר יוטיוב סוזוקי איגניס, בביצוע חוות דעת, סרטון באתר יוטיוב סוזוקי איגניס web.archive.org/web "סוזוקי איגניס" topgear.com/car-reviews/suzuki/ignis "סוזוקי איגניס" web.archive "סוזוקי איגניס" web.archive "סוזוקי איגניס" usatoday30.usatoday.com/money/autos/2001-10-22-cruze "סוזוקי איגניס" אתר סוזוקי ישראל סוזוקי איגניס autoexpress.co.uk/Suzuki/Ignis "סוזוקי איגניס" globalsuzuki.com/automobile/lineup/ignis/index
רות ארונס

רות יוז ארונס (באנגלית: Ruth Hughes Aarons;‏ 13 באוגוסט 1918 - 9 באפריל 1976) הייתה טניסאית שולחן יהודיה-אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופת עולם ביחידות (פראג 1936 ובאדן 1937), בעלת 5 מדליות, מהן 3 זהב מאליפויות העולם. היא טניסאית השולחן האמריקאית היחידה שזכתה בתואר ליחידים. ארונס נולדה בסטמפורד, קונטיקט, למשפחה יהודית עשירה. אמה, לילה יוז, הייתה זמרת אופרה ואביה, אלפרד, היה מפיק בתיאטראות ברודוויי. היא גדלה בניו יורק והחל לשחק טניס שולחן לגמרי במקרה בשנת 1933, במהלך משחק טניס שהופסק בשל סופת גשמים. היא גילתה את המשחק והוקסמה. בשנים 1936 ו-1937 זכתה ארונס בשתי אליפויות עולם רצופות בטורניר ליחידות, והייתה לאמריקאית הראשונה שזכתה באליפות עולם בטניס שולחן ליחידים, והיחידה שהשיגה זכייה כפולה רצופה ליחידים. באליפות אנגליה הפתוחה(אנ') שנערכה ב-1937 היא זכתה בשני תארים, ביחידות ובזוגות מעורבים. ארונס פרשה מטניס שולחן תחרותי בשנת 1938. היא הייתה סוכנת מצליחה של שחקנים בתעשיית הקולנוע והתיאטרון וזכתה להצלחה רבה. בין השחקנים שהיו מיוצגים בחברה שהקימה היו: שירלי ג'ונס, ג'ק קסידי (אנ'), שון קסידי (אנ'), דייוויד קסידי, סוזן דיי, ג'ורג' צ'קיריס, ג'ניס פייג' (אנ'), סלסט הולם ועוד. שנים לאחר מכן, היא התמכרה לתרופה, סקונל, תרופה ממשפחת הברביטורטים. חברה הקרוב דייוויד קסידי גילה בביתה אלפי כדורים של תרופה זו. התרופה גרמה בסופו של דבר למותו הטרגי של אביו, ג'ק קסידי, שנרדם עם סיגריה ביד ונשרף ב-12 בדצמבר 1976. בעקבות מצבה ואירוע טרגי זה, עזבו כל לקוחותיה את החברה שניהלה, כי איבדו את האמון ביכולתה. ב-6 ביוני 1980, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-62, נמצאה ארונס מתה במקלחת ביתה בבוורלי הילס, ככל הנראה מנפילה ופגיעה בראשה. בשנת 1966 נבחרה ארונס להיכל התהילה של טניס השולחן האמריקאי. Ruth Hughes Aarons, ‏ באתר Team USA (באנגלית)
ידעאל סטפק

ידעאל סטפק (נולד ב-21 באוגוסט 1940, חיפה) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן פיד"ה. בשנת 1958 הוא זכה באליפות ישראל לנוער בשחמט עד גיל 20. הוא השתתף באליפות ישראל בשחמט 1961 וסיים במקום הרביעי. בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל סטפק לשחק בתחרויות בינלאומיות. בשנת 2004 הוא היה חבר בנבחרת ישראל לסניורים (לצידם של מארק צייטלין, יעקב מוריי ויאיר קריידמן), שניצחה בתחרות לסניורים. בשנת 2011 הוא זכה במקום השני באליפות ישראל לסניורים. בשנת 2014 הוא ניצח באליפות ישראל לסניורים (הקדים, בין היתר, את מארק צייטלין שסיים במקום השלישי). בשנת 1964 השתתף סטפק באולימפיאדת שחמט: ידעאל סטפק, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ידעאל סטפק, באתר פיד"ה (באנגלית) ידעאל סטפק, באתר האיגוד הישראלי לשחמט http://www.chess.org.il/Tournaments/PlayerInTournament.aspx?Id=204752 Stepak, Yedael - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאלי איג'וש

מָאלִי אִיג'וֹש (בסרבית קירילית: Мали Иђош, בסרבית בכתב לטיני: Mali Iđoš', בהונגרית: Kishegyes) הוא כפר ורשות מקומית בסרביה השוכן במחוז באצ'קה הצפוני אשר בפרובינציית וויבודינה. עד מלחמת העולם השנייה התגוררה בכפר קהילה יהודית בת כמה עשרות נפשות אשר הושמדה בשואה. תיעוד בכתובים ליישוב במקום קיים מ-1476 עת נשלט האזור על ידי מתיאש הראשון, מלך הונגריה. לאחר קרב מוהאץ' עבר האזור לחזרת האימפריה העות'מאנית ובמהלך הקרבות חרב הכפר והועלה באש על ידי העות'מאנים. מתעודות עות'מאניות העוסקות בגביית מסים עולה, כי לקראת סוף המאה ה-16 שבו תושבים להתגורר בכפר אשר שכן באזור ספר שבין האימפריה העו'תמאנית לממלכת הונגריה. בשלהי המאה ה-17 ננטש הכפר מיושביו. ב-1769 חודשה ההתיישבות במקום כאשר 81 משפחות קתוליות היגרו מאזור בקש והתיישבו באזור הכפר. ב-1788 הוקמה הכנסייה על שם אנה הקדושה. הכפר התרחב ובתיו נבנו לאורך גדת הנהר קריוואיה. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה התחולל באזור הכפר קרב מכריע בין כוחות המדינה ההונגרית העצמאית תחת לאיוש קושוט לצבא האימפריה האוסטרית שהסתיים בניצחון ההונגרים. בהמשך, עבר היישוב לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בשטח ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכח חוזה טריאנון. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת ההונגרים שהיו בעלי בריתם של הגרמנים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ולאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה. מלאחר מלחמת העולם השנייה ועד לראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 היה קיטון מתון ויציב במספר תושבי הכפר. בין 1948 ל-1991 קטנה האוכלוסייה ב-17 אחוזים ב-43 שנים. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 התגברה מגמת הקיטון. מספר התושבים בכפר ירד מ-5,803 ב-1991 ל-4,890 ב-2011, קיטון של 15.73 אחוזים ב-20 שנים. 54 אחוזים מתושבי העיירה הם ממוצא הונגרי וכ-20 אחוזים הם סרבים. תיעוד לקהילה יהודית אשכנזית קיים מראשית המאה ה-19. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה, נבזזו בתי הקהילה. ב-1900 נמנו במאלי איג'וש 145 יהודים שהיוו 2.5 אחוזים מכלל התושבים בכפר. במקום הוקמה חלקת בית קברות יהודי. ב-1926 הוקם בית הכנסת הקהילתי. מספר התושבים במאלי איג'וש קטן בהדרגה. ב-1931 התגוררו במאלי איג'וש 67 יהודים וב-1940 נמנו 30. יושב ראש הקהילה היה שאנדור קֶרְטֶס. בני הקהילה הובלו למחנות ההשמדה במקביל לשואת יהודי הונגריה. ב-1948 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. ב-1955 הוקמה בכפר אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה. ב-2000 הועברו המצבות מבית העלמין היהודי הנטוש בכפר לבית העלמין בסובוטיצה. לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר פֶקֶטִיץ'(אנ'). קהילה נוסדה שם בסוף המאה ה-19 וב-1900 הוקם בית כנסת. הקהילה חרבה בשואה. ב-1948 הרסו השלטונות את מבנה בית הכנסת. מדיה וקבצים בנושא מאלי איג'וש בוויקישיתוף Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,‏‏ The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia (באנגלית) יהדות באצ'קה, באתר "יד ושם" [1], מפקד האוכלוסין בסרביה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בסרביה, אוחזר ב-7 באפריל 2018 (בסרבית). הקהילה היהודית במאלי איג'וש, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 169. מאלי איג'וש, באתר International Jewish Cemetery Project (באנגלית). תמונות בית העלמין כפי שצולמו ב-2000 לפני העברת המצבות, באתר המרכז לאמנות יהודית. אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית).
ריכרד שטיין (מלחין)

ריכרד שטיין (Richard Stein‏; 1909–1992) היה פסנתרן, מלחין ומנצח יהודי-רומני, שחיבר בין היתר את הלהיט מזחלת עם פעמונים. שטיין נולד ברומאן, רומניה, בן שני למנהל סניף הבנק המקומי. האח הבכור מת בגיל 16 והוריו הביאו לעולם בת, שעתידה להיות המתרגמת הפורה אנטואנט ראליאן. שטיין למד מוזיקה בקונסרבטוריון בבוקרשט ובפריז וניצח על תזמורות. הוא היה מיודד עם סרג'יו צ'ליבידאקה, בן אותה עיר, והשניים הופיעו יחד על שני פסנתרים. שטיין חיבר בשנים 1934 - 1936 את השיר "מזחלת עם פעמונים", שנכתב בסגנון עממי ונועד, יחד עם שני שירים נוספים שלו, במיוחד לזמרת מריה טנאסה. המנגינה חוברה למילות שיר מאת המשורר היהודי רומני ליביו דלאנו (Liviu Deleanu). טנאסה לא התרשמה מהשיר והחליטה לא לקבל אותו. ב-1937 הודפסו שני תקליטים עם השיר, האחד בביצוע הזמר סילביאן פלורין (פיינשטיין) והשני בביצוע הזמר יונל פסקו. על עטיפת התקליט הודפס שם המלחין כ-S. Richard ובכך נידון מחבר המנגינה לאלמוניות. מתחת לשם השיר ניתנה כותרת משנה בשם Cling, cling, cling, צליל הפעמונים. המנגינה זכתה לפופולריות רבה, שפיתתה זמרים וזמרות לבצע פלגיאטים. אחרי 1949, הזמרת מריה לטרצו (Maria Lătărețu), שהתמחתה במוזיקה עממית, הורידה מהשיר את הפזמון החוזר והוסיפה כמה בתים. עיבודים של מלחינים ומבצעים שונים נמשכו בעולם, כך ברפרטואר של אדית פיאף מופיע השיר בשם Johnny tu n'est pas un ange. המשורר היוגוסלבי "דראגומיר ריסטיק" (Dragomir Ristic) החליף את המילים ושינה את קצב השיר לסווינג. בשנות החמישים לקח לס פול את המנגינה ופרסם אותה בשם Johnny is the Boy for Me מבלי להזכיר את המלחין המקורי ועל כך תבע אותו שטיין למשפט וזכה במשפט, חרף העובדה שלא יכול היה להופיע בעצמו במשפט בארצות הברית בגלל מגבלות מסך הברזל. השיר קיבל גם גרסה עברית (עם מנה גדושה של יידיש) בשם "גוי של שבת" בביצוע רביעיית מועדון התיאטרון. ירדנה ארזי הקליטה את השיר "רוח ואש" על פי המנגינה של מזחלת עם פעמונים עם הטענה השגויה שמדובר בלחן צועני. אהוד מנור כתב את מילות השיר. למרות הקביעה המשפטית, בציבור עדיין המחבר לא מזוהה, כך שבגרסת כיסוי שערכה הלהקה הבלגית Vaya Con Dios ב-1988 נתנה את הקרדיט ללס פול ואת התמלוגים המשיכו לשלם ליורשי לס פול במקום ליורשי שטיין. שטיין עצמו ביקר בישראל ומסר שיר בשם "פלאפל" ללסלו רוט, כאשר זה ביקר ברומניה, ב-1969, עם מקהלת הילדים על שם צדיקוב. Richard Stein (באנגלית) Richard Stein (ברומנית) Amintirile unei Doamne: Romanul anilor ’30 (ברומנית) "השבוע הרומני" של ילדי מקהלת צדיקוב מאת זאב רב-נוף
וו"ס מוסקבה

וו"ס מוסקבה (ברוסית: ВВС, שהוא ראשי התיבות ל-Военно-воздушные силы, שמשמעותו: חיל האוויר) היה מועדון כדורגל סובייטי מהעיר מוסקבה. המועדון הוקם בשנת 1944 במוסקבה בחסות בית הספר הצבאי לתעופה. המועדון ייצג את חיל האוויר הסובייטי ושחקניו שיחקו במדי צהוב-כחול. משחקי הבית נערכו באצטדיון "דינמו" ובאצטדיון "סטלינץ". הישג השיא של הקבוצה באליפות ברית המועצות הוא מקום 4 בליגת העל בעונת 1950. בליגת העל הקבוצה שיחקה 161 משחקים. בטורניר הגביע הסובייטי ההישג הגבוה ביותר היה העפלה לחצי גמר בעונת 1951. אחד ממאמניה הנודעים ביותר היה וסבולוד בוברוב שכיהן כמאמן הקבוצה בעונת 1952. במאי 1953, הקבוצה התפרקה עקב הפחתה בכוחות המזוינים. אליפות ליגת המשנה הסובייטית: 1946 וו"ס מוסקבה (הוקי קרח) וו"ס מוסקבה (כדורסל) סטטיסטיקה באתר Klisf
וו"ס מוסקבה (כדורסל)

מועדון כדורסל וו"ס מבא"ו מוסקבה (ברוסית: Баскетбольный клуб ВВС МВО) הוא מועדון כדורסל סובייטי מהעיר מוסקבה, שהתקיים בשנים 1945 - 1959. לאחר מלחמת העולם השנייה בהוראת סטלין הוקמה חברת הספורט של חיל האוויר של המחוז הצבאי המוסקבאי (ברוסית: Военно-воздушные Силы, בראשי תיבות ВВС МВО). חברת הספורט כללה מועדוני כדורגל, הוקי קרח, כדורסל וכדורעף. למנהל החברה מונה וסילי סטלין. קבוצת הכדורסל הפכה לאחת החזקות בברית המועצות ושלא כמו מועדוני הכדורגל וההוקי שהתפרקו בשנת 1953, קבוצת הכדורסל המשיכה להתקיים עד 1959. אליפות ברית המועצות: 1952 גביע ברית המועצות: גמר 1951, 1952 וו"ס מוסקבה (כדורגל) וו"ס מוסקבה (הוקי קרח) צס"ק וו"ס (מועדון כדורסל) תולדות מועדוני הכדורסל בברית המועצות (ברוסית)
וו"ס מוסקבה (הוקי קרח)

מועדון ההוקי קרח וו"ס מבא"ו מוסקבה VVS MVO (ברוסית: Хоккейный клуб ВВС МВО, וו"ס מבא"ו מתייחס לראשי התיבות ברוסית של Военно-воздушных сил Московского военного округа, חיל האוויר של המחוז הצבאי המוסקבאי, שבחסותו פעלה הקבוצה) היה מועדון הוקי קרח מהעיר מוסקבה. הוקם ב-21 בדצמבר 1946. התמודד בשבע העונות הראשונות של אליפות ברית המועצות. שלוש פעמים זכה באליפות ברית המועצות בהוקי קרח. לאחר מלחמת העולם השנייה בהוראת סטלין הוקמה חברה של חיל האוויר של מחוז מוסקבה שכללה מועדוני ספורט בענפים כמו כדורגל, הוקי קרח, כדורסל וכדורעף. לראש חברת הספורט מונה וסילי סטלין. עמוד השדרה הורכב מספורטאים, בוגרי האקדמיות הצבאיות, המאמן הראשון היה אנטולי טראסוב שגם שיחק בקבוצה כמאמן-שחקן, ב-1947 הוא עבר לקריירה מצליחה בצסק"א מוסקבה. ב-1949 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה.  ערך מורחב – אסון סברדלובסק (1950) בעונת 1949/1950 אירע אסון התרסקות. ב-7 בינואר בתחומי סברדלובסק מטוס מדגם דאגלס C-47 ועליו כמה משחקני הקבוצה התרסק בעת נחיתה בשדה התעופה קולצובו, כל מי שהיה על המטוס נהרג. מהם 8 שחקנים, רופא הקבוצה והמאמן. כולם נקברו בקבר אחים בסברדלובסק. לאחר התרסקות מונה וסבולוד בוברוב למאמן הקבוצה והורכבה קבוצה חדשה שזכתה בהמשך ב-3 אליפויות רצופות. בין שחקני הקבוצה באותה תקופה היה ויקטור טיחונוב, לימים מאמן צסק"א מוסקבה ונבחרת ברית המועצות שנחשב היום לאחד מגדולי המאמנים בכל הזמנים. ב-1953, לאחר שזכתה באליפות השלישית, הקבוצה מוזגה לתוך קבוצת צסק"א מוסקבה והפסיקה להתקיים כקבוצה עצמאית. אלופת ברית המועצות: 1951, 1952, 1953 מחזיקת גביע ברית המועצות: 1952 נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח וו"ס מוסקבה (מועדון כדורגל) וו"ס מוסקבה (מועדון כדורסל)
ארכיטקטוניקה פרספקטיבה

ארכיטקטוניקה פרספקטיבה (שם מדעי: Architectonica perspectiva) היא מין של חילזון ימי. שמו ניתן לנו בשל המבנה הגאומטרי המסודר והמורכב של הקונכייה. שמו העממי של חילזון זה הוא Clear Sundial. החילזון עצמו חי באזורים בעלי קרקעית חולית באוקיינוס ההודי. הקונכייה של חילזון זה היא בעלת מבנה גאומטרי מלא סדר, שגורם לה להיראות כמו יצירה ארכיטקטונית הנדסית. היא בינונית בגודלה, קוטרה הוא כ-5 סנטימטרים (2.0 אינץ'), וצורתה הכללית היא כשל כובע כיפתי במבט מהצד ושל עיגול ועליו ספירליות במבט מלמעלה. לאורך צידה העליון מתפתלות מספר עקומות ספירליות בצבעים שונים: לבן, צהוב, בז', חום אדמדם, חום בהיר וחום כהה. בחלקה התחתון ניתן לראות מבנה דמוי מדרגות ספירליות סביב הטבור הפתוח, בנוסף לעקומות ספירליות נוספות. מבט ממספר זוויות על הקונכייה מבט מלמעלה מבט מלמטה מבט מהצד הצד העליון הצד התחתון מדיה וקבצים בנושא ארכיטקטוניקה פרספקטיבה בוויקישיתוף ארכיטקטוניקה פרספקטיבה, באתר ITIS (באנגלית) ארכיטקטוניקה פרספקטיבה, באתר NCBI (באנגלית) ארכיטקטוניקה פרספקטיבה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכיטקטוניקה פרספקטיבה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכיטקטוניקה פרספקטיבה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נועה ברקת

נועה בָּרֶקֶת (נולדה ב-17 בספטמבר 1962) היא עורכת ספרים, בעלת אדמה – בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת, משוררת, סופרת, יועצת ביוגרפית ובלוגרית ישראלית. ברקת נולדה וגדלה בקיבוץ משמר העמק, למדה במוסד החינוכי שומריה. לאחר שירותה הצבאי למדה הוראת אמנות בסמינר אורנים. הוכשרה להיות מדריכה להכנה ללידה ויועצת הנקה במרכז הישראלי לחינוך ללידה. הדריכה וליוותה זוגות רבים. הלידה, כמו גם ההריון והאימהות, קרובים לליבה, היא מרבה ללמד את הנושא וממשיכה לחקור אותו. נמנתה על מקימות תנועת נשים קוראות ללדת - למען חופש בחירה בלידה ועל יוזמות ומקימות אם לאם בקהילה. הקימה וערכה במשך 10 שנים את העיתון א-לה גוש במשגב. למדה ייעוץ ביוגרפי במחזור השני בבית הספר ליועצים ביוגרפיים ועוסקת בייעוץ פרטני וזוגי ובהוראת ביוגרפיה. למדה במחזור הראשון בבית הספר הגבוה לאמנויות המילה מבית מקום לשירה. ערכה והוציאה לאור עשרות ספרים - ספרי חיים וספרי זיכרון, ספרי עיון, פרוזה והדרכה. בין הספרים שערכה - ערות: נשים מדברות מיניות. הקימה ומנהלת את אדמה - בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת. ספר שיריה הראשון, שומרת לילה, ראה אור בשנת 2017. ספר שיריה השני, הביתה, ראה אור בשנת 2020. ספר שיריה השלישי, בָּתֵּי־אֵם, יצא בהוצאת אדמה בספטמבר 2024. ברקת נשואה, אם לשלושה ילדים בוגרים וסבתא לנכד. התגוררה במשמר העמק, מענית, חיפה, גינוסר, יובלים, אלון הגליל, הרדוף, ירושלים וכליל. בשנים 2017–2020 חיתה עם בן זוגה במשאית בית ונדדה בארץ ישראל. על קורותיה בדרכים כתבה את נוע תנוע - בלוג מחיי במשאית בית. מבטן ומלידה - נשים מדברות על הריון ולידה, הוצאת מודן, 2002 הולך תמים, הוצאת אדמה, 2009 שומרת לילה, הוצאת מקום לשירה, 2017 הביתה, הוצאת מקום לשירה, 2020 קשר החלומות, הוצאת קורל, 2020 בָּתֵּי־אֵם, הוצאת אדמה, 2024 מדיה וקבצים בנושא נועה ברקת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נועה ברקת הבלוג נוע תנוע - בלוג מחיי במשאית בית דף הפייסבוק של נועה ברקת גיא פרל, המוסך מוסף לספרות, "דּוֹקְרִים בַּגַּב פְּתִיתֵי גַּעְגּוּעֶיהָ הַקְּפוּאִים" – קריאה בשני שירים מן הספר 'שומרת לילה' מאת נעה ברקת (מקום לשירה, 2017), בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 24 באפריל 2017 מידע על נועה ברקת בקטלוג הספרייה הלאומית דניאל צ'צ'יק, הזוג שעבר לגור במשאית ומצא בית, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2018 "איך יצאתי מן הדעת ונשארתי בלי ספרים", מסה מאת נועה ברקת, עיתון 77 | גיליון 405, פברואר-מארס 2019 גלגלי החיים: על הזוג שעזב הכל, ישראל היום | 6 באוגוסט 2020 ״כל החפצים חפצים לשוב למקורם״ - מאיה ויינברג על הספר 'הביתה' מאת נועה ברקת, עיתון 77 | גיליון 415, אוקטובר-נובמבר 2020 נועה ברקת - על השינוי באמצע החיים, נורית כהן תל אביבי בבלוג "מגבר אמצע החיים" אל האור: המעבר למשאית של נועה ברקת, ענת שרון-בלייס | כאן תרבות נועה ברקת, דף שער בספרייה הלאומית "יועצת ביוגרפית". נועה ברקת. נבדק ב-2018-04-13. שומרת לילה / נועה ברקת | מקום לשירה, באתר www.poetryplace.org
לודברג

לוּדְבְּרֶג (בקרואטית: Ludbreg) היא עיירה ורשות מקומית בצפון קרואטיה, השוכנת במחוז ואראז'דין, 28.9 קילומטרים דרומית-מזרחית לבירת המחוז ואראז'דין. תיעוד בכתובים ליישוב בשם לודברג מצוי החל מהמאה ה-13 עת נשלט המקום על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. בהמשך, במהלך המאה ה-15 מתואר היישוב כעיר שוק אזורית. ב-1532 נכבשה לודברג על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והיא נותרה בחזקת העות'מאנים עד מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עת עברה לידי ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ. במהלך שלטונו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיבלה לודברג זכויות עיר והקיסר אף ביקר והתארח בה. בהמשך, עברה העיירה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכח חוזה טריאנון. בראשית אפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך, הועברה לודברג לשטחי מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. ב-1945, שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ולאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בשטחי יוגוסלביה. בתקופה היוגוסלבית הפכה לודברג למרכז תעשיית רעפים וקרמיקה וכן היו באזור מספר רב של טחנות רוח. ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה והתנתקה מיוגוסלביה. כפועל יוצא מכך, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכה התחוללו במחוז קרבות בין צבא יוגוסלביה ובין כוחות הצבא הקרואטי. ב-17 בספטמבר 1991 נסוג הצבא היוגוסלבי מהאזור, ולודברג עברה לשלטון קרואטי. במקום נמצאו כדורי אבן בני 65 מיליון שנים אשר הוצבו מול בניין הממשל בעיר. הכדורים נוצרו על ידי חדירת חול ומלט לתוך הסלע באמצעות תגובות כימיות, והם יכולים להיות בצורות ובהרכבים שונים. במהלך המאה ה-18 היגרו מספר משפחות יהודיות אשכנזיות ככל הנראה מבורגנלנד והתיישבו בלודברג. קהילה מאורגנת החלה לפעול במקום עם מעבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית, במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1890 הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין העירוני וב-1895 הוקם בית כנסת קהילתי. ב-1921 מנתה הקהילה 105 נפשות. ראש הקהילה היה ד"ר ליאון שלזינגר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוקמה בעיירה אגודה ציונית בשם "בני ציון". בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 82 נפשות. במהלך המלחמה, לאחר העברת השליטה באזור לממשלת הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. החל ממאי 1941 גורשו בני הקהילה ביחד עם יהודי המחוז למחנה הריכוז קֶרֶסְטִינֶץ ובהמשך לגוספיץ'. משם גורשו למחנות ההשמדה ידובנו ויסנובאץ ונרצחו. ב-1948 נמכר מבנה בית הכנסת והוסב לבית מגורים. נכון ל-2011 עדיין עמד על תילו. נכון ל-2011, היו בחלקה היהודית בבית העלמין 28 מצבות ומאוזולאום משפחתי אחד. הכיתוב על המצבות הוא בעברית, גרמנית וקרואטית. מדיה וקבצים בנושא לודברג בוויקישיתוף "לודברג", באתר JewishGen (באנגלית) מפקד האוכלוסין בקרואטיה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בקרואטיה (באנגלית). הקהילה היהודית בלודברג, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודי 165. CROATIAWEEK, 65-million-year-old stone balls discovered in Ludbreg, ‏21-3-2019 אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, באתר heritageabroad.gov, עמוד 18 (באנגלית).
ישעיהו פורת

ישעיהו פורת רפפורט (1936 – 7 באפריל 2018) היה עיתונאי, עורך, שדרן ספורט ומבכירי פרשני הספורט בישראל. ישעיהו פורת נולד בתל אביב. היה ידוע בכינוי "שייע". בצעירותו היה כדורגלן בגדנ"ע יהודה. לאחר מכן עבר להפועל תל אביב. את הקריירה העיתונאית שלו החל בעיתון חדשות הספורט. היה עורך הספורט הראשון במעריב לנוער, והיה יד ימינו של נחמיה בן אברהם. בהמשך הצטרף למדור הספורט של מעריב, ושימש שם כפרשן ובהמשך היה עורך המדור. הוא סיקר עבור העיתון אירועי ספורט בינלאומיים, ובהם את אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), מונדיאל 1970 בהשתתפות נבחרת ישראל, אולימפיאדת מינכן (1972), שבה אירע טבח הספורטאים, אליפות אסיה למועדונים בהשתתפות קבוצות כדורגל ישראליות, ואת משחקי עמי אסיה שנערכו בטהראן 1974 בהשתתפות משלחת ישראל שזכתה ב-19 מדליות. בהמשך עזב את מדור הספורט במעריב, הקים בעיתון את מוסף הכלכלה השבועי "עסקים", ושימש כעורכו במשך שנים. במסגרת עבודתו בעיתון היה אחראי על הכשרת מאות עיתונאים, בתחום ספורט ובתחומים אחרים. אחרי 30 שנות עבודה במעריב, הוא פרש מהעיתון והקים הוצאה לאור, והוציא בין השאר, יחד עם משה לרר את הספר היובל ה-50 לספורט בישראל, "ספורט 50", אלבום שמקיף את התפתחות הספורט ההשגי בישראל במשך 50 שנה מהקמת המדינה בשנת 1948 ועד 1998. פורת הגיש בגלי צה"ל במשך שנים רבות יחד עם משה לרר תוכנית ספורט שבועית, "רדיו ספורט" והיה עורך ספורט של התחנה במשך 16 שנים. בעונת 1988/1989 בליגה הלאומית הצטרף למועדון מכבי חיפה בתפקיד יועץ תקשורת. בשנת 2005 החל לשמש נציגו של דניאל יאמר בישראל, כאשר יאמר ניהל משא ומתן לרכישת מועדון הכדורגל מכבי נתניה והפך לבעליו. "כדורגל אמנות תחבולה וטאקטיקה", בהודאת "מדסה"(הספר בקטלוג ULI) "ספורט 50", הוצאת גלי אלפא תקשורת, בשנת 1988 הספרים של ישעיהו פורת, באתר "סימניה" העיתונאי ישעיהו פורת רפפורט הלך לעולמו, באתר ערוץ הספורט, 7 באפריל 2018 העיתונאי ישעיהו פורת רפפורט הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2018 שלמה מן, דרך ארץ קדמה לכתיבה, באתר העין השביעית, 21 באפריל 2009 הספר "ספורט 50" באתר סימניה התלבושות באתר מכבי חיפה מוטי פשכצקי, דניאל יאמר רכש את מכבי נתניה, באתר nrg‏, 21 בדצמבר 2005 רותם גרוסמן ותומר גנור, מכבי נתניה: קרופניק החרים אימון הקבוצה, באתר ynet, 13 בינואר 2006