laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ירף אנגולי

ג'ירף אנגולי (שם מדעי: Giraffa Giraffa angolensis) הוא תת-מין של ג'ירף דרומי מהסוג ג'ירף החי בנמיביה, דרום מערב זמביה, בוטסואנה וייתכן שבמערב זימבבואה (מחקרים גנטיים מתבצעים כדי לברר זאת). אף על פי ששמו הוא ג'ירף אנגולי, תת-מין זה כבר לא חי באנגולה. תת מין זה מתאפיין בצבע בהיר יחסית עם כתמים גדולים, לא אחידים ומחורצים המכסים את רגליו. משקלם הממוצע הוא כ-1270 ק"ג וגובהם מגיע ל-6 מטרים. הנקבות שוקלות פחות מן הזכרים ונמוכות מהם בכמטר. הג'ירף הוא בעל חיים צמחוני. נקבת הג'ירף ממליטה צאצא יחיד לאחר הריון הנמשך כ-15 חודשים. היא ממליטה בעמידה צאצא בגובה של כ-2 מטרים ומשקל של כ-90 קילוגרמים. הצאצא יכול לעמוד כחצי שעה לאחר שנולד ולינוק חלב מאמו. הוא ימשיך לינוק חלב עד גיל שנה. ג'ירפות ממליטות במהלך כל השנה. מספר הג'ירפים האנגולים הוא פחות מ-20,000 ומוערך כי בשבי חיים כ-20 פרטים. זכר בוגר בדלתת האוקבנגו, בוטסואנה מדיה וקבצים בנושא ג'ירף אנגולי בוויקישיתוף ג'ירף אנגולי, באתר ITIS (באנגלית) ג'ירף אנגולי, באתר NCBI (באנגלית) ג'ירף אנגולי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ג'ירף אנגולי, באתר GBIF (באנגלית) אתר הקרן לשימור הג'ירף (באנגלית) מידע נוסף על הג'ירף (באנגלית)
גרביניה מוגורוסה

גרביניה מוגורוסה בלנקו (בספרדית: Garbiñe Muguruza Blanco; נולדה ב-8 באוקטובר 1993 בגואטירה, ונצואלה) היא טניסאית עבר מספרד. בשיאה, דורגה במקום הראשון בעולם בדירוג ה-WTA. הישג השיא של מוגורוסה הוא זכייה בשני טורנירי גראנד סלאם באליפות צרפת הפתוחה (2016) לאחר ניצחון במשחק הגמר על סרינה ויליאמס מארצות הברית (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6 ובאליפות וימבלדון (2017), לאחר ניצחון במשחק הגמר על ונוס ויליאמס בשתי מערכות 5-7, 0-6. מוגורוסה נולדה בגואטירה (קראקס רבתי) לאב ספרדי יליד אייבר (חבל הבסקים) ולאם ונצואלאנית, ולה שני אחים. היא החלה לשחק טניס בגיל 3. עם מעבר משפחתה לספרד בהיותה בת 6, נרשמה לאקדמיה לטניס בברצלונה, העיר בה העבירה את רוב שנותיה. החל ממאי 2016 היא מתגוררת בז'נבה. למוגרוסה אזרחות כפולה והיא מייצגת את ספרד בתחרויות בינלאומיות. בסוף ינואר 2014 הגיעה מוגורוסה לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין (5 בעולם) בשתי מערכות 6-1, 6-3. בסיבוב השלישי היא הפתיעה את קרולין ווזניאקי מדנמרק (10 בעולם), כשניצחה אותה ב-3 מערכות, 6-4, 5-7, 3-6. בסוף מאי אותה שנה היא הגיעה לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה למריה שראפובה מרוסיה (7 בעולם) ב-3 מערכות, 1-6, 7-5, 6-1, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות. בסיבוב השני, היא הפתיעה את הראשונה בעולם סרינה ויליאמס מארצות הברית, לאחר שניצחה אותה בשתי מערכות 2-6, 2-6. בסוף ינואר 2015 דורגה מוגורוסה במקום 24 בעולם, והגיעה שוב לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שבו הפסידה לסרינה ויליאמס (1 בעולם) ב-3 מערכות 2-6, 3-6, 2-6, שבסופו של דבר זכתה בתואר האליפות. בסוף מאי אותה שנה היא דורגה במקום 21 בעולם, והגיעה שוב לשלב רבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה, שבו הפסידה ללוצי שפרובה מצ'כיה (13 בעולם) ב-2 מערכות, 7-6, 6-3, 6-1, שבסופו של דבר הגיעה לשלב הגמר. ביולי אותה שנה דורגה מוגורוסה במקום 20 בעולם, והגיעה למשחק הגמר באליפות וימבלדון, לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על אגניישקה רדוונסקה מפולין (13 בעולם) ב-3 מערכות 2-6, 6-3, 3-6. במשחק הגמר שנערך ב-11 ביולי 2015, היא הפסידה למדורגת ראשונה בעולם, סרינה ויליאמס מארצות הברית, בשתי מערכות 6-4 6-4. לאור הישג זה היא עלתה לדירוג השיא שלה עד אז למקום התשיעי בעולם (ב-13 ביולי 2015). ביוני 2016 זכתה מוגורוסה באליפות צרפת הפתוחה לראשונה בקריירה שלה, וזכייתה הראשונה בטורניר גראנד סלאם, לאחר ניצחון בגמר על סרינה ויליאמס (1 בעולם) בשתי מערכות 5-7, 4-6. באליפות וימבלדון שנערכה בסוף יוני אותה שנה היא הודחה באופן מפתיע כבר בסיבוב השני על ידי יאנה צ'פלובה מסלובקיה שחקנית בלתי מדורגת שעלתה משלב המוקדמות (127 בעולם) בשתי מערכות 6-3 6-2. ביולי 2017 זכתה מוגורוסה בתואר גראנד סלאם שני לאחר שניצחה במשחק הגמר באליפות וימבלדון, את ונוס ויליאמס מארצות הברית בשתי מערכות, 5-7, 0-6. גרביניה מוגורוסה, ברשת החברתית פייסבוק גרביניה מוגורוסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרביניה מוגורוסה, ברשת החברתית אינסטגרם גרביניה מוגורוסה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי גרביניה מוגורוסה, באתר olympedia.org גרביניה מוגורוסה, באתר ה-WTA גרביניה מוגורוסה, באתר ה-ITF גרביניה מוגורוסה, באתר גביע הפדרציה אמיר ענבר, כשהיתה בשפל היא טיפסה על הקילימנג'רו. שנתיים אחרי, כבשה גם את צמרת הטניס, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2021
תג היער

תג היער הוא קורס הצופיות המתקדם ביותר בתנועת הצופים, בו לוקחים חלק בוגרי התנועה. מטרתו היא למקד ולמקצע את הפעילות התנועתית של בוגרי התנועה, תוך הקניית ערכים ותכנים צופיים. בתוכנית הקורס מבוטאת יכולתם, הכרתם וידיעתם של משתתפי הקורס בכל רזי הפעילות הצופית. בדרך כלל, קורסי תג היער כוללים חלקים עיוניים בכיתה וחלקים מעשיים בשטח, ולרוב כוללים גם "כרטיס תג היער" אותו כל אחד מחניכי הקורס מקבל ועליו למלא אחר המשימות השונות בכרטיס בזמנו החופשי. דרך העבודה על הכרטיס, החניכים בוחנים את עצמם על הניסיון שנצבר במהלך הקורס. בסיום הקורס, המשתתפים זוכים בכפיסי עץ של תג היער כאות הוקרה על הישג משמעותי במנהיגות ושירות ישיר לבני-נוער וצעירים. צמד כפיסי העץ הקטנים, אחד בכל רצועת עור (מחרוזת), נלבש סביב הצוואר כחלק ממדי הצופים. כפיסי העץ מגיעים ביחד עם עניבת צופים גדולה בצבע חום ועליה רקום סמל משובץ של שבט מקלרן, לכבודו של ויליאם דה בויס מקלרן, שתרם 7000 ליש"ט לרכישת פארק גילוול בשנת 1919, בתוספת 3000 ליש"ט נוספים לשיפוצים בבית שהיה באחוזה. כל אחת מעניבות תג היער ממוספרת, על-מנת שתישמר ייחודיותה. זמן קצר לאחר הקמת תנועת הצופים, ראה רוברט באדן-פאוול את הצורך בהכשרת מדריכים. מחנות הכשרה ראשונים של הצופים נערכו בלונדון וביורקשייר. באדן-פאוול רצה הכשרה מעשית בחיק הטבע בצורת מחנה. מלחמת העולם הראשונה עיכבה את התפתחות הכשרת המדריכים, כך שהקורס הרשמי הראשון של תג היער לא יצא לפועל עד לשנת 1919. פארק גילוול, ממש מחוץ ללונדון, נרכש במיוחד כדי לספק מקום לקורס וטקסי הפתיחה נערכו ב-26 ביולי 1919. פרנסיס גידני, ראש המחנה הראשון בפארק גילוול, ערך את קורס תג היער הראשון בתאריכים 8-19 בספטמבר 1919. הקורס הופק על ידי פרסי אוורט, נציב ההדרכה, ובאדן-פאוול עצמו העביר הרצאות. בקורס השתתפו 18 משתתפים, כולם בנים. לאחר הקורס הראשון הזה, המשיכו הכשרות תג היער בפארק גילוול, וזה הפך לבית של הכשרת המדריכים בתנועת הצופים. מאז, התפשט הקורס ברחבי העולם, עם וריאציות בינלאומיות שונות. בחודש אפריל 1963 התכנסו 20 פעילים בוגרים בתנועת הצופים, יהודים, ערבים ודרוזים, אנשי עיר וחברי משק מצמרת התנועה, בחוות הצופים שברמת יוחנן, כדי להשתתף בקורס הראשון של תג היער. הקורס נוהל בהדרכתו של סר ג'ון ט'רמן, ראש מחנה פארק גילוול, שהיה הממונה על נושא ההדרכה מטעם ארגון הצופים העולמי. מאז קורס תג היער הראשון בישראל התקיימו 16 מחזורים של קורס תג היער בישראל, כאשר כולם מנוהלים על ידי התאחדות הצופים והצופות בישראל וכוללים נציגים מכל ארגוני הצופים בישראל, יהודים, נוצרים, מוסלמים ודרוזים. תוכנית הקורס הותאמה לישראל. נוספו לתכנים המקוריים גם נושאים עיוניים עם דגש רב על דו-קיום. הקורס קצר יותר בזמן (ארבעה ימים במקום שבוע). תנועת הצופים העולמית תנועת הצופים: ארגונים בינלאומיים מדיה וקבצים בנושא תג היער בוויקישיתוף אתר מידע על תג היער Nelson R. Block, The Founding of Wood Badge, ‏1994 The Founding of Wood Badge, web.archive.org, ‏2006-08-22 Woodbadg » Pine Tree Web Home Page, www.pinetreeweb.com ScoutBase UK, "The Origins of the Wood Badge", ‏2003
הצופים הדרוזים

ארגון הצופים הדרוזים בישראל (בערבית: منظمة الكشاف الدرزي الإسرائيلي) הוא תנועת נוער דרוזית הפעילה בישראל ונחשב לתנועת הנוער הגדולה ביותר מקרב בני המיעוטים בישראל, ביחס לגודלה באוכלוסייה. בתנועה חברים כ-5,000 צופים וצופות, בעוד ששיעור הדרוזים באוכלוסייה הישראלית כולה הוא 1.5% בלבד. העובדה שהארגון הוא מסגרת א-פוליטית הופכת את הצופים הדרוזים לתנועה מקובלת מאוד במגזר. עד לשנת 2016 נהנו הצופים הדרוזים מהנהגה דומיננטית בראשותו של ד"ר סלמאן פלאח, אשר יזם את הקמת תנועת הצופים הדרוזים בשנת 1954 ועמד בראש התנועה כמעט לכל אורך דרכה עד לשנת 2016, מספר חודשים לפני מותו. הארגון חבר בהתאחדות הצופים והצופות בישראל, ולוקח חלק בפעילויות משותפות רבות עם שאר ארגוני הצופים. בתור תלמידו של אריה כרוך, מייסד תנועת הצופים העבריים בישראל, קיבל על עצמו סלמאן פלאח את משימת הקמתו של ארגון הצופים הדרוזים בשנת 1954. מיד לאחר הקמת תנועת הצופים הדרוזים בישראל בשנת 1954, נבחר ד"ר סלמאן פלאח ליושב הראש של הארגון. בשנת 1956 הוא ייצג אותו כאחד הארגונים המייסדים של התאחדות הצופים והצופות בישראל וחתם על מגילת היסוד של תנועת הצופים בטקס ההקמה, שהתקיים בלשכתו של נשיא המדינה דאז, יצחק בן צבי. דרוזים בישראל התאחדות הצופים והצופות בישראל סלמאן פלאח ארגון הצופים הדרוזים בישראל, דף שער בספרייה הלאומית סלמאן פלאח, הדרוזים במזרח התיכון, ירושלים, ישראל: כתר, 2000 ארגון הצופים הדרוזים - מתוך אתר התאחדות הצופים והצופות בישראל פורטל הכרמל, פורטל הכרמל - הלך לעולמו ד"ר סלמאן פלאח, באתר karmel.co.il סלאמן חמוד פלאח, המורשת שלי, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2015
הוגו ליכט

הוגו גאורג ליכט (בגרמנית: Hugo Georg Licht; ‏21 בפברואר 1841 - 28 בפברואר 1923) היה אדריכל גרמני ואדריכל העיר לייפציג. הוגו ליכט, יליד בנידרצדליץ (כיום הכפר שדלניצה) שבפראושטאדט (שמה הגרמני של פסחובה שבפולין של ימינו), היה בנו של בעל הקרקעות גאורג הוגו ליכט. לאחר שסיים את בית הספר התיכון החל לעבוד בתור בנאי. בין השנים 1862 - 1863 למד ליכט במשרד האדריכלים הנודע של הרמן אנדה (Hermann Ende) ווילהלם בקמן (Wilhelm Böckmann) בברלין. באותו זמן בלטה – במיוחד בווילות ובבניינים פרטיים מפוארים אחרים – הבנייה הגרמנית בסגנון נאו-קלאסי מאוחר. ב-1864 נרשם ליכט ללימודים באקדמיית ברלין לאדריכלות, שבה היה תלמידו של פרידריך אדלר (Friedrich Adler). עם המלצתו של אדלר יכול ליכט לעבור מאוחר יותר לסטודיו של האדריכל ריכרד לוקה (Richard Lucae) בברלין. בעוד אדלר התמקד לעיתים קרובות בעבודתו של קארל פרידריך שינקל, העדיף לוקה יותר את סגנון הרנסאנס האיטלקי. מברלין עבר לווינה, ועבד שם עם האדריכל היינריך פון פרסטל (Heinrich von Ferstel). מ-1869 עד לסוף 1870 חי ליכט באיטליה. במהלך מסע לימודים זה עבר על פני הארץ כולה, אך התמקד בעיקר ברומא ובפומפיי. לאחר שחזר ממסעו, נשא, עוד באותה שנה, אישה ממשפחת תעשיינים ברלינאית בשם קלרה הקמן (Clara Heckmann; ‏1847-1913). באביב של השנה הבאה התיישב כאדריכל עצמאי בברלין ועבד בתפקיד האמור עד 1879. במהלך זמנו בברלין ערך ליכט מסעות אל מקומות נוספים, הערים פריז ולונדון, בהן התחלף עם ארכיטקטים אחרים. לפי הצעתו של ראש העיר אוטו גאורגי מונה הוגו ליכט בתאריך 4 באפריל 1879 ללא מכרז למנהל מחלקת הבנייה של העיר לייפציג, והוענק לו את התואר "מנהל הבנייה בעיר". לאחר שזכה ב-1897 בפרס הראשון בתחרות על בניית בניין מועצת העיר לייפציג, הוא עזב את משרת אדריכל העיר בשנים 1898-1905, וניהל את בניית בית העירייה החדש כאדריכל פרטי. בתפקידו כאדריכל עיר החזיק עד לפרישתו בשנת 1906. ב-1880 תכנן ליכט את שער בית הקברות ואת מבני המנהלה והשירות (ברחוב הרברט באום) בסגנון דמוי רנסאנס איטלקי בבית הקברות היהודי בווייסנזה. ליכט פעל מ-1901 כמוציא לאור של העיתון "Die Architektur des XX. Jahrhunderts" (האדריכלות של המאה ה-20), ומ-1905 הוציא בנוסף את העיתון "Der Profanbau heraus". ליכט הלך לעולמו בשמת 1923 בגיל 82 ונקבר בזידפרידהוף שבלייפציג (בית הקברות הדרומי). בית העירייה החדש בלייפציג מוזיאון "רונדה אקה" (Runde Ecke), בעבר מטה של השטאזי בית הקברות זידפרידהוף הכניסה לבית הקברות היהודי בווייסנזה Reise-Album. Prag, Vizenza, Venedig, Salzburg, Wien. Componirt von Hugo Licht. Burchard, Berlin 1864. (39 Blätter) Architektur Berlins. Sammlung hervorragender Bauausführungen der letzten Jahre. Wasmuth, Berlin 1882. מלבד ספרים אלו, היה הוגו ליכט עורכם של כמה כתבי עת: Die Architektur des XX. Jahrhunderts (erschienen von 1901 bis 1914) Der Profanbau (erschienen von 1905 bis 1922) Hans Reuther: Licht, Hugo. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 14, Duncker & Humblot, Berlin 1985, ISBN 3-428-00195-8, S. 446 f. (Digitalisat). מדיה וקבצים בנושא הוגו ליכט בוויקישיתוף הוגו ליכט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Literatur von und über Hugo Licht im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Informationen zu Hugo, Licht(הקישור אינו פעיל) im BAM-Portal Hugo Licht im Leipzig-Lexikon (בגרמנית)
צ'ארלס פרוהמן

צ'ארלס פרוהמן (באנגלית: Charles Frohman;‏ 15 ביולי 1856 - 7 במאי 1915) היה מפיק תיאטרון יהודי-אמריקאי, וממייסדי תיאטראות ברודוויי. נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק. החל קריירה בתחום עסקי הבידור, חבר לניהול חברות להפקת מופעים ומחזות, והצטרף לאחיו דניאל פרוהמן וגוסטב פרוהמן (שנודעו יחד בשם "האחים פרוהמן") בניהול תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק. בשנת 1886 החל להפיק מחזות בעצמו, ובשנים שלאחר מכן זכו להצלחה מספר מחזות נוספים שהפיק. בשנת 1892 רכש את תיאטרון "אמפייר". בשנות ה-90' של המאה ה-19 הפיק מחזות ברודוויי רבים, כגון "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, וכן מחזות זמר, כגון "נערת החנות" ("The Shop Girl"). כמו כן, הפיק מחזות ב"תיאטרון הדוכס מיורק" בלונדון, כאשר הנודע שבהם הוא פיטר פן משנת 1904 (שחזור המחזה נעשה בסרט למצוא את ארץ לעולם לא משנת 2004, בו גילם השחקן דסטין הופמן את דמותו של פרוהמן). ביחד עם מארק קלו, אל היימן, סמואל ניקסון, פרד צימרמן ואברהם ארלנגר יצר למעשה מונופול בתחום התיאטראות בניו יורק, אשר נשבר רק בשנות ה-10' של המאה ה-20, עם כניסתם לתחום של בני משפחת שוברט. בסך הקריירה שלו הפיק למעלה מ-700 מחזות, תוך העסקת כ- 10,000 איש בכל עונת מופעים, ונודע בהזנקת הקריירה של שחקנים רבים. נספה בטביעתה של האונייה לוסיטניה בשנת 1915, כאשר בבעלותו חמישה תיאטראות בלונדון, שישה בניו יורק ולמעלה מ-200 נוספים ברחבי ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס פרוהמן בוויקישיתוף Charles Frohman at the Internet Broadway Database צ'ארלס פרוהמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'ארלס פרוהמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס פרוהמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאל פרוהמן

דניאל פרוהמן (באנגלית: Daniel Frohman;‏ 22 באוגוסט 1851 - 26 בדצמבר 1940) היה מפיק קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי. פרוהמן נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק. השתלב בעסקיהם של אחיו צ'ארלס פרוהמן וגוסטב פרוהמן (אשר נודעו בשם "האחים פרוהמן") בהפקת מחזות לתיאטראות ברודוויי, וניהל עמם את תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק. ניהל מספר תיאטראות בעצמו, ונודע בהזנקת הקריירה של מספר שחקנים. בראשית המאה ה-20 השתלב בתעשיית הקולנוע האמריקאית, ובשנת 1912 היה שותפו של המפיק אדולף צוקור בהקמת חברת הסרטים "השחקנים המפורסמים" ("Famous Players"), אשר הפכה בהמשך לחברת סרטי פרמאונט. במהלך הקריירה שלו השתתף בהפקתם של כ-70 סרטי קולנוע. מדיה וקבצים בנושא דניאל פרוהמן בוויקישיתוף דניאל פרוהמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל פרוהמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי דניאל פרוהמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוסטב פרוהמן

גוסטב פרוהמן (באנגלית: Gustave Frohman;‏ 1854 - 16 באוגוסט 1930) היה מפיק קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי. נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק. השתלב בעסקיהם של אחיו צ'ארלס פרוהמן ודניאל פרוהמן (אשר נודעו בשם "האחים פרוהמן") בהפקת מחזות לתיאטראות ברודוויי, וניהל עמם את תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק. נודע בליהוק ייחודי של שחקנים, ובהם השחקן האפרו-אמריקאי סאם לוקאס למחזה אוהל הדוד תום משנת 1878, אשר היה לאפרו-אמריקאי הראשון שגילם תפקיד ראשי עד אותה עת בתיאטרון האמריקאי. ייחס את הצלחתו לתחום מופעי המינסטרל שהפיק בראשית שנות ה-80' של המאה ה-19, בהם גילמו שחקנים לבנים דמויות אפריקאיות. בראשית המאה ה-20 השתלב בתעשיית הקולנוע האמריקאית, ובין השנים 1915 ו- 1920 ניהל עם אחיו דניאל חברת סרטים. נפטר בניו יורק בשנת 1930. מדיה וקבצים בנושא גוסטב פרוהמן בוויקישיתוף גוסטב פרוהמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גוסטב פרוהמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עקב מכנסיים

עקב מכנסיים (שם מדעי: Buteo lagopus) הוא מין גדול של עוף דורס מהסוג עקב. הוא נפוץ באזור הארקטי ובאזורים הצפוניים של אמריקה, אירופה ורוסיה. בחורף הוא נודד דרומה לאזורים חמימים יותר. לעקב זה יש 3 תת-מינים: B. l. lagopus - נפוץ בעיקר בצפון אירופה ובאסיה. כהה חסית. B. l. sanctijohannis - נפוץ באמריקה הצפונית. B. l. kamtchatkensis - נפוץ מסיביר ועד לצפון האוקיינוס השקט באלסקה. הגדול ביותר מהתת-מינים. עקב המכנסיים גדול יחסית: אורכו 46–60 ס"מ ומוטת כנפיו 120–153 ס"מ. הנקבות גדולות מהזכרים ומשקלן 1080–1978 גרם כשהזכרים שוקלים 822–1,027 גרם בממוצע. צבעו של העקב חום ורגליו מנומרות. כנפיו כהות יותר בחלקן התחתון. נוצות הרגליים שלו עבות וטפריו הקטלניים קטנים. העקב הוא אוכל בשר הצד ברמות הפתוחות. ניזון מחיות שונות, בעיקר מכרסמים כמו נברנים שהם טרפו העיקרי, עכברים, חולדות, גרבילים וארנבים קטנים. אוכל גם עופות שונים כמו דרורים, עפרונים וברווזיים וכשיש מחסור באלה יאכל גם דגים, זוחלים וחרקים גדולים. הוא צד בשטחים פתוחים על ידי צלילה מהירה לעבר הטרף ותפיסתו בטפריו. משערים שהוא מסוגל להריח את הנברנים ואולי גם לראות את השתן שלהם בראיית אולטרה-סגול. הוא מסוגל גם לרפרף במקום כדי לסרוק שטח כמו שלדג עקוד, בזים ודיות שונות. מדיה וקבצים בנושא עקב מכנסיים בוויקישיתוף עקב מכנסיים, באתר ITIS (באנגלית) עקב מכנסיים, באתר NCBI (באנגלית) עקב מכנסיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עקב מכנסיים, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) עקב מכנסיים, באתר GBIF (באנגלית) עקב מכנסיים באתר beautyofbirds עקב מכנסיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריסה שחורת-רגל

ריסה שחורת-רגל (שם מדעי: Rissa tridactyla) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים מהסוג שכולל 2 מינים. מקור שמה הוא רגליה השחורות לעומת הריסה אדומת-הרגל. אורכה של הריסה 37–41 ס"מ ומשקלה 305–525 גרם. מוטת הכנפיים מגיעה לאורך 91–105 ס"מ בממוצע. הזכרים גדולים מעט מהנקבות, אך בשאר המאפיינים דומים להם ביותר. לריסות מקור צהוב, גוף לבן עם גב וכנפיים אפורות וכמו שנרמז משמם - רגליים שחורות, שלעיתים נמצאות מעט אדמדמות כנראה במיני כלאיים של הריסות אדומות-הרגל. צווארם ארוך מעט ועיניהם קטנות ביחס לשחפים אחרים ובחורף ישנם מינים בעלי עיניים מעט כתומות-אפורות. הריסות עפות ומתרבות בחופים עם צוקים בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי ואחד מהעופות המקננים הנפוצים ביותר שם. הם מקננים במושבות צפופות ורעשניות יחד עם עופות מקבוצת האלקיים. הקן מורכב מאצות ים ומטחבים שונים ובו הנקבה מטילה את ביציה. הגוזלים לבנים כיוון שאין להם צורך להסתתר מטורפים והם יכולים גם להתבגר לאט. הריסות ניזונות מדגים, סרטנים ורכיכות ימיות ועפות רחוק יותר בלב ים משחפים אחרים. הן גם לא ניזונות מפסולת של מזבלות. עופות ימיים שחף ריסה אדומת-רגל מדיה וקבצים בנושא ריסה שחורת-רגל בוויקישיתוף ריסה שחורת-רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר ITIS (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר NCBI (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ריסה שחורת-רגל, באתר GBIF (באנגלית) ריסה שחורת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריסה אדומת-רגל

ריסה אדומת-רגל (שם מדעי: Rissa brevirostris) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיים מהסוג ריסה שכולל 2 מינים. לעומת הריסה שחורת-הרגל, רגליה אדומות ומכאן שמה. התפוצה של הריסה מצומצמת מאוד יחסית לקרובתה והיא נפוצה באיי פריבילוף, בוגוסלוף ובולדיר שבים ברינג באלסקה ובאיי קומנדר ברוסיה. בחורף הם נמצאים באוקיינוס השקט. הם קטנים מקרוביהם שחורי-הרגל. אורך הריסות 35–39 ס"מ ומוטת הכנפיים 84–92 ס"מ. משקלם 325–510 ק"ג. הם דומים לריסות שחורות-הרגל בצבע גופם, ראשם קצר ועיניהם קטנות כשמקורם הקצר צהוב. כמו שנרמז משמם רגליהם אדומות. הריסות אוכלות דגים קטנים מסדרת פנסאים שחיים במים עמוקים יחסית, דיונונים וחסרי חוליות ימיים. הם דגים רחוק מהחוף הרבה יותר משחפים אחרים. בקיץ הם מקננים בצוקים גבוהים במושבות צפופות ורועשות ביותר יחד עם אלקות שונות ובונים קן מאצות ומטחבים שונים. הריסות נמצאות בסכנה וחלה ירידה גדולה בכמותם. ככל הנראה זה קשור לירידה בכמות הדגים עקב דיג אנושי או בשל להתחממות האקלים העולמית. עופות ימיים שחף ריסה שחורת-רגל מדיה וקבצים בנושא ריסה אדומת-רגל בוויקישיתוף ריסה אדומת-רגל, באתר ITIS (באנגלית) ריסה אדומת-רגל, באתר NCBI (באנגלית) ריסה אדומת-רגל, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) ריסה אדומת-רגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ריסה אדומת-רגל, באתר GBIF (באנגלית) ריסה אדומת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ספיד רייסר - הדור הבא

ספיד רייסר - הדור הבא היא סדרת הנפשה אמריקאית, המהווה המשך לסרט "ספיד רייסר". הסדרה מתקדמת בספיד רייסר, אב שנעלם לבנו ששמו גם ספיד רייסר לפני 100 שנה. ספיד וחבריו צריכים להתחרות במירוץ מכוניות כדי להתגבר על זל זזיק ועוזריו. ספיד רייסר הבן - בנו של ספיד רייסר האב, נהג מרוץ מכוניות אשר מתגבר על אויבים כמו זל זזיק. ספיד רייסר האב - נהג מרוץ מכוניות לשעבר אשר איבד את בנו, הוא למעשה ספיד רייסר האמיתי רק זקן. אקס רייסר - אחיו של ספיד רייסר הבן. טריקסי רייסר - אימם של ספיד ואקס, בעבר ניהלה את הוועדה והפכה לרעה אך השתנתה כשספיד הבן ואקס נסעו בזמן. קונור - מכונאי וחברו של ספיד רייסר הבן. מעריץ את ספיד רייסר האב. מאוהב באמילי. לוסי - חברתם של קונור וספיד רייסר הבן. זל זזיק - איש עסקים רגזן, הבוס של סטן גיבון ואביה של אנאליז, אשר רוצה להיות גם במירוץ מכוניות. כשספיד וחבריו נסעו לעבר הוא הפך לחצי רובוטי כשהם חזרו להווה. סטן גיבון - איש גבוה ושמן, עוזרו של זל זזיק. הפך למוח אמילי זזיק - ביתו של זל זזיק. חברתו של אקס. אלפא - מנהיג את צוות אלפא, נשאר במימד המקביל כדי להיות הגיבור שם. "ספיד רייסר - הדור הבא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספיד רייסר - הדור הבא", באתר Metacritic (באנגלית) "ספיד רייסר - הדור הבא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ספיד רייסר - הדור הבא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
נמניה בייליצה

נמניה בייליצה (בסרבית: Немања Бјелица; נולד ב-9 במאי 1988) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת פנרבחצ’ה מהליגה הטורקית, בעמדת הפאוור פורוורד. ביילציה נולד וגדל בבלגרד. שיחק בקבוצת הנוער של פרטיזן בלגרד, הוא עזב את הקבוצה לאחר שהיה מעורב בקטטה במהלכה שבר את שני מרפקיו. בעונת 2007/2008 שיחק בארקדיה טריסקירשן מהליגה האוסטרית. ב-2008 שב לסרביה הצטרף לקבוצת כוכב האדום בלגרד בהדרכתו של המאמן סבטיסלב פשיץ' ושיחק במסגרתה במשך שתי עונות בליגה הסרבית וביורוקאפ. ב-2010 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-35 בסיבוב השני על ידי וושינגטון ויזארדס, הזכויות על הבחירה הועברו באותו ערב למינסוטה טימברוולבס. באוגוסט 2010 הצטרף לקאחה לבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית ושיחק במדיה במשך שלוש עונות. ביולי 2013 חתם על חוזה לשלוש שנים בפנרבחצ'ה אולקר הטורקית. הוא זכה עמה בגביע ב-2013, באליפות ב-2014, סייע לה להעפיל לפיינל פור של היורוליג ב-2015 ונבחר ל-MVP של היורוליג לעונת 2014/2015. בעונה זו רשם ממוצע ביורוליג של 12.1 נקודות ו-8.5 ריבאונדים למשחק. ביולי 2015 חתם על חוזה בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 5.1 נקודות למשחק בלבד, כשחקן ספסל. ביולי 2018, לאחר 3 עונות במינסוטה, חתם בייליצה על חוזה ל-3 עונות בסקרמנטו קינגס, עבור כ-20.5 מיליון דולר. במרץ 2021 הועבר בייליצה בטרייד למיאמי היט, תמורת מוריס הארקלס וכריס סילבה. לקראת עונת 2021/2022 חתם בייליצה על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס. בייליצה חבר סגל נבחרת סרביה. הוא זכה עם הנבחרת הצעירה במדליית זהב באוניברסיאדת בלגרד (2009). עם הנבחרת הבוגרת זכה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 2009, שיחק באליפות העולם בכדורסל 2010 בה סיימה הנבחרת במקום הרביעי, באליפות אירופה בכדורסל 2011 בה סיימה שמינית ובאליפות אירופה בכדורסל 2013 בה סיימה שביעית. בגביע העולם בכדורסל 2014 היה השחקן המוביל בנבחרת שזכתה במדליית הכסף. הוא רשם באליפות ממוצע של 11.9 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק. באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה הקלע והריבאונדר המצטיין בנבחרת שסיימה במקום הרביעי, הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 13.9 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק. מדיה וקבצים בנושא נמניה בייליצה בוויקישיתוף נמניה בייליצה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמניה בייליצה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) יהונתן אליהו‏, נמניה אחרי הדיפרסיה: נמניה בייליצה, כוכב קאחה לבוראל, באתר וואלה, 28 בפברואר 2013 בייליצה חותם על חוזה במינסוטה, באתר הקבוצה, 14 ביולי 2015 בייליצה מסכם על חוזה בסקרמנטו, באתר ESPN,‏ 21 ביולי 2018 פרופיל באתר האליפות
Countdown

Countdown (בעברית: סְפִירָה לְאָחוֹר) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבום האולפן הרביעי שלה 4. השיר יצא כסינגל החמישי מן האלבום ב-4 באוקטובר 2011. השיר נכתב על ידי ביונסה נואלס, נאש, שיאה טיילור, אסתר דין, קיינון למב, ג'ולי פורסט, נתן מוריס, ווניה מוריס, מיכאל ביוונס, והופק על ידי ביונסה, נאש ולמב. השיר נוצר על ידי רצונה של ביונסה לערבב סגנונות מהשנות ה-70 וה-90. "Countdown" זהו שיר המשלב סגנונות של היפ הופ, פאנק, רגאיי ומוזיקת עולם. מילות השיר מתארות אישה ששרה למאהב שלה ומעריכה אותו. השיר זכה לשבחים עצומים ממבקרי המוזיקה, שהופתעו מהבגרות של ביונסה, ואף השוו את עבודתה בשיר לעבודות סולו קודמות שלה ועבודות עם הדסטיניז צ'יילד. השיר נכנס למקום ה-2 בסקר המבקרים של Pazz & Jop לשנת 2011, ואף נכלל ברשימה של השירים הטובים ביותר בשנת 2011 במגזין ספין, רולינג סטון ו-The Guardian. בעקבות דליפה של האלבום בתחילת יוני 2011, השיר קיבל השמעות זעירות ברדיו וכתוצאה מכך נכנס למקום ה-75 במצעד ה-R&B ו-Hip hop של ארצות הברית. לאחר שיצא כסינגל הגיע השיר למקום ה-12 המצעד זה. כמו כן, השיר הגיע למקום ה-71 המצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית, ולמקום ה-1 במצעד שירי מועדוני ריקודים. השיר הגיע למעמד זהב בארצות הברית עם מכירות של יותר מחצי מיליון. זאת ועוד, השיר הגיע למקום ה-35 המצעד הרשמי של בריטניה, ואף הגיע למקום ה-9 המצעד ה-R&B של בריטניה. לשיר יצר וידאו-קליפ אשר בוים על ידי אדריה פטי. הקליפ צולם באוגוסט 2011 תוך כדי הריונה של ביונסה. בקליפ נראית ביונסה משלבת ריקודים מודרניים וקלאסיים. הקליפ התקבל היטב על ידי המבקרים, אך עם זאת הואשמה ביונסה בשימוש בכריאוגרפיה מאת מאן תרזה דה קירמיקר ללא הסכמה. מדיה וקבצים בנושא Countdown בוויקישיתוף מידע על היצירה "Countdown" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Countdown" באתר יוטיוב ביונסה נואלס, נאש, שיאה טיילור, אסתר דין, קיינון למב, ג'ולי פורסט, נתן מוריס, ווניה מוריס, מיכאל ביוונס