laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יומו של הארבה

יומו של הארבה (באנגלית: The Day of the Locust) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1975 בבימויו של ג'ון שלזינגר, עם דונלד סאת'רלנד, קארן בלק, ויליאם את'רטון וברג'ס מרדית' בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "יומו של הארבה" מאת נתנאל וסט (1939) המתאר את החיים בתעשיית הסרטים בהוליווד בעת השפל הגדול בשנות ה-30. ברג'ס מרדית' היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. קארן בלק הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. אן רות' זכתה בפרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. קונרד האל היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. ריצ'רד מקדונלד היה מועמד לפרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר. טוד הקט (ויליאם את'רטון) מגיע להוליווד ומתמקם במלון דירות בדירה שקירותיה סדוקים לאחר רעש אדמה. הוא בוגר אוניברסיטת יל ומקווה למצוא עבודה בהוליווד בתור צייר. שכניו הם פיי גרינר (קארן בלק), יפהפייה צעירה ששואפת להיות כוכב קולנוע ובינתיים גרה במלון העלוב עם אביה הארי (ברג'ס מרדית') שהיה פעם שחקן וודביל מפורסם וכעת הוא מתפרס ממכירת שיקויים בבתי העשירים תוך ביצוע להטוטים. במקום נמצא הגמד אייד קוסיץ' (בילי בארטי) שגם הוא היה שחקן וודביל וכן הנער אדורה לומיס (ג'קי ארל היילי) שאמו חושבת ששיש לו כשרון למשחק. טוד מחזר אחרי פיי אך לה יש כבר חבר: הקאובוי ארל שופ (בוב הופקינס). פיי מחבבת את טוד אבל היא מבהירה לו כי תתחתן רק עם אדם עשיר שיוכל לתמוך בה ובאביה. טוד פוגש במנהל האמנותי קלוד (ריצ'רד דיסרט) שגם הוא בוגר יל ומסכים לקבלו כצייר תפאורות לסרטים. פיי מכירה את הומר סימפסון (דונלד סאת'רלנד), אדם אמיד ומדוכא. הוא תומך בה ומביא את אביה לכנסייה של "ביג סיסטר" (ג'רלדין פייג') שמרפאת אנשים בעזרת תפילות אבל זה לא עוזר והוא מת אחר כך. כדי לממן את הוצאות הקבורה עוסקת פיי זמן קצר בזנות. טוד מכין ציורים לסרט קרב ווטרלו. כללי הזהירות לא נשמרים והתפאורה קורסת באמצע הצילומים ורבים נפצעים. למפיקים לא אכפת מגורלם. פיי אומרת לטוד שאין יחסי מין בינה להומר. הוא מארגן מסיבה בביתו של הומר, אליה מוזמנים גם קלוד, אייב, ארל וחברו מיגואל (פפה סרנה) שעיסוקו קרבות תרנגולים ועורך שם קרב תרנגולים (קשה לצפייה). פיי המאוכזבת שוכבת עם מיגואל וזה מתגלה להומר ולאייב שזורק אותו מהדירה. לבסוף יש סצנה גרוטסקית של בכורת הסרט של ססיל דה מיל - הבוקניר. קהל רב מתאסף ובהם הומר סימפסון, טוד הקט ואדורה לומיס. לומיס מתגרה בהומר, זורק עליו אבן ופוצע אותו. בתגובה מתנפל עליו הומר והורג אותו במכות. מתפתחת מהומה ענקית עם שריפת מכוניות כאילו מכת ארבה נחתה על הוליווד. הומר וטוד נפצעים קשה. לבסוף רואים את פיי מסתובבת בפנים דומעות, במלון הריק מדיירים. "יומו של הארבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יומו של הארבה", באתר AllMovie (באנגלית) "יומו של הארבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יומו של הארבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון ליומו של הארבה, באתר יוטיוב קרב התרנגולים, באתר יוטיוב סצנת הסיום, באתר יוטיוב יומו של הארבה, באתר TCM
יחסי טג'יקיסטן–מלזיה

יחסי מלזיה-טג'יקיסטן הם היחסים הבין-לאומיים בין מלזיה וטג'יקיסטן. למלזיה יש שגרירות בטשקנט שבאוזבקיסטן, המשמשת גם כשגרירות מלזיה בטג'יקיסטן, בעוד לטג'יקיסטן יש שגרירות באמפנג, סלנגור. שתי המדינות נהנות מיחסים דיפלומטיים חמים ומתכננות לבצע פעולות למען הידוק היחסים. היחסים בין שתי המדינות כוננו בתאריך 11 במרץ 1992. בשנת 2014, נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון, יחד עם אשתו, ביקר ביקור רשמי במלזיה, בהזמנתו של יאנג די-פרטואן אגונג וטואנקו עבדול חלים מואדזאם שאה.[דרוש מקור] בשנת 2013, יחסי הסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-5.5 מיליארד דולר ומספר חברות מלאיות מעוניינות לבחון הזדמנויות עסקיות בטג'יקיסטן. שתי המדינות הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה ביניהם, בעיקר בהרחבת שיתופי הפעולה הפוליטיים, הכלכליים, ההשקעות, הסחר, המדעיים, הטכניים והתרבותיים, כפי שהצהיר ראש ממשלת מלזיה נג'יב רזאק במהלך פגישתו עם אמומאלי. מלזיה צפויה להקים תחנת כוח בהספק של 300 מגה וואט בצפון טג'יקיסטן. ישנם יותר מ-200 טג'יקים שממשיכים את לימודיהם ועוברים הכשרה באוניברסיטאות ומוסדות חינוך במלזיה. משרד החינוך והמדע של טג'יקיסטן חתם גם הוא על מזכר הבנות עם אוניברסיטת Limkokwing המלזית לטכנולוגיה יצירתית להקמת סניף LUCT בטג'יקיסטן. הצהרה משותפת בין הרפובליקה של טג'יקיסטן ומלזיה לרגל ביקורו הממלכתי של הוד מעלתו אמומאלי רחמון, נשיא הרפובליקה של טג'יקיסטן במלזיה, 22 - 25 ביוני 2014 שגרירות טג'יקיסטן בארצות הברית של אמריקה "Embassy of the Republic of Tajikistan in Malaysia". Ministry of Foreign Affairs, Tajikistan. נבדק ב-13 בדצמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Tajikistan, Malaysia discuss cooperation development". AKIpress. 24 ביוני 2014. נבדק ב-26 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Malaysia, Tajikistan to strengthen bilateral ties". Bernama. The Borneo Post. 24 ביוני 2014. נבדק ב-26 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) Payrav Chorshanbiyev (29 באוקטובר 2013). "Malaysia expected to build 400 mln USD worth of CHP plant in northern Tajikistan". Asia-Plus. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-26 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Malaysian university expected to open its branch in Tajikistan". Asia-Plus. 26 ביוני 2014. אורכב מ-המקור ב-6 ביולי 2014. נבדק ב-26 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה)
קובי גנון

קובי גנון (נולד ב-17 במאי 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. קובי גנון החל לשחק בגיל 9 במחלקת הנוער של מכבי חיפה בתפקיד חלוץ, ובמהלך הופעותיו כבש עשרות שערים. במדי מכבי חיפה זכה גנון עם קבוצת הנוער בגביע המדינה, בנוסף להצטיינותו באליפויות צה"ל. בעונת 1996/1997 הצטרף לקבוצת הבוגרים, והוסב לתפקיד המגן השמאלי על ידי המאמן גיורא שפיגל. בשל מיעוט דקות המשחק שקיבל, הושאל בעונת 1997/1998 להפועל בית שאן. בעונה שלאחר מכן שיחק גנון בהפועל כפר סבא, ובקבוצה זו החל גם את העונה הבאה, אולם אז קיבל פניה מבית"ר ירושלים ובהסכמת מכבי חיפה הושאל אליה והצטיין בשורותיה. בשנת 2000 רכשה בית"ר ירושלים את כרטיס השחקן שלו. בשנת 2001 רכשה מכבי פתח תקווה את כרטיסו של גנון, ומאז שיחק בשורותיה במשך יותר מעשור בליגת העל. בקיץ 2012, לאחר שירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, הודיע על פרישה ממשחק פעיל. גנון קרוב משפחה של אלירן אלקיים ושל האחים גץ, שכיכבו בשנות ה-80 בליגה ארצית (שהייתה אז הליגה השנייה). גנון גרוש, ואב לשתי בנות ולבן. קובי גנון, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל קובי גנון, באתר Transfermarkt קובי גנון, באתר Soccerway קובי גנון, באתר WorldFootball.net קובי גנון, באתר FootballDatabase.eu אשר גולדברג‏, "גרנט לא שכח את הסירוב שלי. לדעתי בגלל זה לא זומנתי לנבחרת", באתר וואלה, 18 ביולי 2024 שירי אלג'ם, ‏קובי גנון פרש מכדורגל: קשה לי לעכל את זה, באתר ONE‏, 19 ביוני 2012
להיטון

להיטון היה שבועון ישראלי בתחום המוזיקה והבידור הקל, שיצא לאור מ-1969 ועד 1989. "להיטון" החל את דרכו כדו-שבועון בספטמבר 1969, מייסודם ובעריכתם של אורי אלוני ודוד פז. כעבור שנה בדיוק, בספטמבר 1970, הפך לשבועון. "להיטון", שהיה נפוץ בעיקר בקרב הדור הצעיר, יצר ז'אנר עיתונאי מהסוג שלא היה מוכר או נגיש בישראל. הוא הביא מידע נרחב על כוכבי מוזיקה ובידור של הימים ההם, דירוגים של מצעדי הפזמונים, רכילויות, ביקורת תקליטים, חדשות וכתבות על כוכבי פופ בישראל ומחוצה לה, מילים לשירים, תמונות ופוסטרים. הגיליונות הצבעוניים שימשו במה כמעט יחידה, ולבטח מרכזית, לפרסומם של כוכבי התקופה. הפוסטרים הגדולים שהפיץ, בכלל זה פוסטרים בגודל טבעי, קישטו את קירות חדרי הילדים והנוער ברחבי הארץ. כשבועון ייחודי בתחומו, יצר "להיטון" דירוג שנתי ללהיטי התקופה, ואף יזם את מופע "תקליט הזהב של להיטון". בתחילת שנות ה-70 הביא "להיטון" לישראל, להופעות מיוחדות, את כוכבי סדרות הטלוויזיה "המלאך" (רוג'ר מור), "איירונסייד" ו"האחים" וכן את אליל-הזמר מייק בראנט (שנחשף לראשונה למעריצים בישראל מעל דפי השבועון). בין כותביו נמנו: אהוד מנור, מני פאר (עם טורו "ממני אליכם"), הסופר יצחק בן-נר, המשורר דוד אבידן, עמוס אורן, נעמי רון, יגאל גלאי, יואל ריפל, אריה רייכמן, אביק גלבוע וג'ודי סולומון (הוליווד), שמואל שי (עם טורו "ושי לחכימא ברמיזא"), דודו דותן, פנינה רוזנבלום, יורם מארק-רייך, דב זעירא, בני דודקביץ', שאול גרוסברג, הלל אברמוב, אלי ניסמן וכתב הרכילות ג. עיטור. בספטמבר 1976 התמזג להיטון עם השבועון "עולם הקולנוע", ונוספו לו תכנים מתחום הקולנוע והטלוויזיה, שהחל לצבור תאוצה ועניין באותם ימים. באמצע שנות ה-80 התמעטו קוראי השבועון עד שחדל להופיע, בין היתר עקב חדירת העיתונים הגדולים לתחומים זהים, הרחבת מדורי הבידור והוצאתם לאור של שבועונים דומים ובהם, שבועון הצעירים "ראש 1" (שאותו הקים וערך דוד פז, לשעבר עורך "להיטון עולם הקולנוע" ועורך "עולם האשה") ושבועון הטלוויזיה "פנאי פלוס" (שאף אותו הקים וערך דוד פז). בהחל מ-1982 עד סגירת העיתון המעצבת גרפית הראשית שלו הייתה מרים קנדיוטי. ב־1987 החל לערוך דודו אורן את השבועון "להיטון". את הרכילות כתב שלומי בוצ'צ'ו - שם מדור הרכילות נקרא "בINיינים". בוצ'צ'ו ערך את מדור הרכילות עד 1989. "להיטון" יזם את תחרות היופי לצעירות "נערת היופי", והקפיד להביא לתחרות כוכבים נערצים באותן שנים, דוגמת השחקן ומפתח הגוף ארנולד שוורצנגר, דייוויד סול ופול-מייקל גלזר (כוכבי הסדרה "סטארסקי והאץ'") ופיטר שטראוס (כוכב הסדרה "עשיר ועני"). הזוכה בתואר נשלחה לייצג את ישראל בתחרות-היופי הבינלאומית לצעירות "Miss Teenage International". הזוכות: 1977 - עדי הרצל 1978 - אילנה שושן 1979 - אורלי ברכה מיקום: 1979 - היכל התרבות אתר האינטרנט הרשמי של להיטון עמי פרידמן, זהו בידור: זיכרונות לוהטים מימי "להיטון", באתר ישראל היום, 4 באפריל 2023 עמי פרידמן, זהו בידור: זיכרונות לוהטים מימי "להיטון", באתר ישראל היום, 4 באפריל 2023 רונן טל, "להיטון" יכול ללכת, חדשות, 5 בדצמבר 1989 הגיע "מר עולם", דבר, 13 ביולי 1977 סוף שבוע של כוכבים, דבר, 2 בספטמבר 1979 גידי אורשר, פיטר שטראוס לארץ, מעריב, 7 ביוני 1978 נערת היופי של ישראל זכתה בתואר סגנית ראשונה, דבר, 30 באוקטובר 1978
מרק סרפד

נטייל סופ (באנגלית: Nettle Soup) הוא מרק מסורתי ירוק העשוי מסרפד דו-ביתי ונפוץ במדינות מזרח אירופה, המזרח התיכון וצפון אירופה. נהוג להגיש את המרק בתקופת האביב ובתחילת הקיץ לאחר שאוספים את ניצני הסרפד. לסרפד ערך תזונתי גבוה, הכולל סידן, מגנזיום, ברזל, ויטמין A וויטמין B, לאחר ההרתחה מאבד הסרפד את פעולת הצריבה שלו. מרק הסרפד הופיע לראשונה בתקופת הברונזה באזור בריטניה, לאחר שצריכתו שימשה לרפואה וטיפול בדלקות מפרקים, סוכרת, אקנה, אנמיה, קדחת השחת ולטיהור מים. שבטים אינדיאנים השתמשו בסרפד דו-ביתי לטיפול בכאבי בטן, הורדת חום, בעיות עור, טיפול בדיזנטריה ולהפחתת תסמיני אלרגיה. למרק גרסאות שונות ומלבד הגרסה הרגילה קיימות גם גרסאות על בסיס בשר כבש או דגים. פינלנד: מרק סרפד ודגים המוגשת בעיירה פורבו. שוודיה: מרק הנקרא נסלסופה (Nässelsoppa) - מרק ירוק המכיל סרפד, עירית, שום, שומר, חמאה, קמח וביצים עלומות. איראן: מרק הנקרא מאזנדראני (Mazandarani), המכיל סרפד, שום, בצל, חומוס, תרד, כרישה, כוסברה, כורכום, אורז, עדשים, ירקות, שמן וממרח רימונים. אירלנד: מרק ירוק המוגש בסוף האביב ומכיל תפוח אדמה, שמנת, כרישה, בצל וחמאה. מדינות מזרח אירופה: מרק ירוק המוגש בסוף האביב, מוגש בגרסה צמחונית, בשרית או עם ביצה מבושלת. מדיה וקבצים בנושא מרק סרפד בוויקישיתוף מתכון להכנת מרק סרפד, באתר Bbcgoodfood Smithsonian Magazine, Amanda Fiegl, Stinging Nettle Soup, Smithsonian Magazine (באנגלית) Ouch! Why nettles sting, and how you can put them to good use, Daily Herald, ‏16 ביולי 2018 (באנגלית) James A. Duke, Handbook of Medicinal Herbs, CRC Press, 2002-06-27, ISBN 978-1-4200-4046-3. (באנגלית) BBC News | HEALTH | Nettles 'ease arthritis suffering', news.bbc.co.uk Nettle soup Facts for Kids, kids.kiddle.co (באנגלית) Nettle soup (Nässelsoppa), www.swedishfood.com Leilee لیلی, Mazandarani Style Nettle Soup آش گزنه مازندرانی (באנגלית) Irish Nettle Soup, Saveur, ‏18 במרץ 2019 (באנגלית) Зелений борщ з молодою весняною зеленню — це справжня вітамінна бомба, Голос-Інфо, ‏7 במאי 2020 (באוקראינית)
עכבר מקדוני

עכבר מקדוני (שם מדעי: Mus macedonicus) הוא מין מכרסם בסוג עכבר. העכבר המקדוני הוא מכרסם בגודל בינוני, אורכו הוא 65–98 מילימטרים, אורך זנבו 56–82 מילימטרים ומשקלו נע בין 11 ל-30 גרם. הנקבות גדולות וכבדות מעט יותר מן הזכרים. צבע פרוותו באזור הגב הוא חום-אפור בהיר עד כהה ולפעמים עם גוון צהבהב, בעוד שהבטן בצבע לבן עד אפור בהיר. מין זה מתפרס על שטח נרחב בעולם מגאורגיה במזרח ובולגריה במערב ועד לישראל בדרום. ניתן למצוא אותו במספר רב של מדינות בניהן: אלבניה, קוסובו, בולגריה, יוון, טורקיה, ארמניה, אזרבייג'ן, איראן, סוריה, לבנון, ירדן ואולי אף בעיראק. בית הגידול של מין זה מגוון, בחבל הים תיכוני בתי הגידול הטבעיים שלו הם, שדות פתוחים, שולי שדות, דיונות חול, כרמי זיתים ולאורך נחלים. עכבר זה נמנע משהייה בבניינים ומאזורים המיוערים בצפיפות, אך שוהה באזורים מעובדים כגון, פרדסים, שדות וגנים. עיקר התזונה של עכברים אלו מורכבת מזרעים, פירות, שורשים וחלקי צמחים אחרים. אך הם גם צורכים מזון מן החי כגון חרקים וזחלים. עונות הרבייה הן בחודשים מרץ-אפריל וספטמבר-אוקטובר. ההריון נמשך כ-3 שבועות, ובכל שגר ישנם 4–6 ולדות. עכבר מקדוני, באתר ITIS (באנגלית) עכבר מקדוני, באתר NCBI (באנגלית) עכבר מקדוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכבר מקדוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכבר מקדוני, באתר GBIF (באנגלית) רויטרס, מין חדש של עכברים התגלה בקפריסין, באתר ynet, 12 באוקטובר 2006 עכבר מקדוני באתר הרשימה האדומה של IUCN Mus macedonicus (Petrov & Ruzie, 1983), gbif (באנגלית) Orth et al, Two deeply divergent mitochondrial clades in the wild mouse Mus macedonicus reveal multiple glacial refuges south of Caucasus, Heredity 89, 2002, עמ' 353–357 doi: https://doi.org/10.1038/sj.hdy.6800147 Vladimi Vladimír Vohralík, Theodora S. Sofianidou, Daniel Frynta, Reproduction in Mus macedonicus (Mammalia: Rodentia) in the Balkans, Bonn zoological Bulletin 47, 1998, עמ' 283 - 292 ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מי ימלל גבורות ישראל

"מי ימלל גבורות ישראל" (1982) היא כרזה מאת דוד טרטקובר. הכרזה "מי ימלל גבורות ישראל" נוצרה בשנת 1982 כתגובה למלחמת לבנון הראשונה. טרטקובר, מעצב הכרזה, עשה שימוש בתצלום עיתונאי מאת צלם סוכנות מגנום דוד סימור (שִׁים). תצלום זה צולם בישראל בשנת 1948 בתקופת מלחמת העצמאות, ומופיעה בו דמות נשית בוכה היושבת בתוך סימון של קבר בבית קברות. טרטקובר הוסיף על התצלום את הטקסט "מי ימלל גבורות ישראל", הלקוח משירו של מנשה רבינא "מי ימלל" משנות ה-30 של המאה ה-20. בתחתית הכרזה מופיעה הכתובת "תשמ"ג שנת הגבורה", אשר משייכת אותה אל מסורת הכרזות הלאומיות של ישראל. הכרזה הוצגה בשנת 1982 בתערוכה הקבוצתית "תגובה גלויה על המלחמה האחרונה", שהוצגה בגלריה רדיוס בתל אביב-יפו. בשנת 1994 הוצגה בגלריה בוגרשוב, בתל אביב-יפו התערוכה הקבוצתית "מי ימלל גבורות ישראל", שטרטקובר היה אחד ממשתתפיה. הכרזה נמצאת באוספי מוזיאונים שונים ואף הוצגה בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל. מאיר עוזיאל, טרטקובר מתלבט ומתייסר, מעריב, 31 בדצמבר 1982 ראו: טליה רפופורט, המוזות רועמות, דבר, 24 בדצמבר 1982
אנטולי בליי

אנטולי אלכסנדרוביץ' בליי (במקור: וייסמן; ברוסית: Анато́лий Алекса́ндрович Бе́лый; נולד ב-1 באוגוסט 1972 בעיירה ברסלב שבמחוז ויניצה, באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי-רוסי יהודי. אנטולי נולד ב-1 באוגוסט 1972 בברסלב למשפחה יהודית וגדל בעיר טוליאטי שבמחוז סמרה, רוסיה. אביו ואמו עבדו במפעל הרכב בעיר, בהמשך עברה אמו ללמד גרמנית. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בשנת 1989, נכנס למכון התעופה של קויבישב, שם למד תואר באלקטרוניקה ומערכות מחשוב. במקביל ללימודיו במכון, אהב לנגן בגיטרה, השתתף ב-KVN, שיחק בתיאטרון הנוער החובבני, ששם הוא הבין שמשחק זה התחום החזק שלו ונסע למוסקבה ולהתקבל ללימודים בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'פקין, שאותו סיים בשנת 1995. עבר שירות צבאי בתיאטרון הצבא הרוסי. משנת 1998 היה לשחקן בתיאטרון סטניסלבסקי. מ-2003 עד 2022, שיחק בהתיאטרון האמנותי של מוסקבה על שם צ'כוב. מאז ילדותו, הוא חובב ספורט והוא אמן באקרובטיקה ובעל כישורים בסיף. הוא שיחק במספר הפקות תיאטרון ברוסיה, אצל במאים כמו אולג מנשיקוב, קיריל סרברניקוב, סרגיי ז'נובץ וולדימיר אגייב. גילם את דמותו של ליר בהצגה "המלך ליר" ואת דמות האמן בהצגה "האמן ומרגריטה" המבוססת על הרומן באותו שם מאת מיכאיל בולגקוב. שם הבמה שלו "בליי", נובע מתרגום של שם המשפחה שלו מיידיש לרוסית, כשלעיתים קרובות בקרדיטים מצוין תחת השם וייסמן. הוא התבטא נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה. ביולי 2022 הוא התפטר מהתיאטרון האמנותי של מוסקבה, עזב את רוסיה ועלה לישראל. מתגורר בנתניה והצטרף לתיאטרון גשר, בה ישתתף בהצגה "אנה קארנינה" מינואר 2023. ב-2024 הופיע בסרט "חליסה". על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא דובר רוסית ועברית. אשתו הראשונה הייתה מריה גולוב. בשנת 2013 נישא לאינסה מוסקביצ'יובה, מעצבת פנים, איתה היה בקשר מאז 2006. לה יש מנישואיה הקודמים בת בשם יקטרינה. ממנה נולדו לו בן בשם מקסים (יליד 2007) ובת בשם ויקטוריה (ילידת 2010). מדיה וקבצים בנושא אנטולי בליי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטולי בליי (ברוסית) אנטולי בליי, ברשת החברתית פייסבוק אנטולי בליי, ברשת החברתית אינסטגרם "אנטולי בליי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטולי בליי באתר תיאטרון גשר שם משפחתו המקורי וייסמן, Вайсман Анатолий Белый: «В Новосибирске мне посоветовали попробовать восточную кухню», om1.ru АНАТОЛИЙ БЕЛЫЙ: Я люблю эксперименты - Театральная Афиша, www.teatr.ru Анатолий Белый: чемодан, увольнение из МХТ, Израиль // А поговорить?.., נבדק ב-2022-12-04 אנה קרנינה - תיאטרון גשר, באתר www.gesher-theatre.co.il Евгения Виноградова, Анатолий Белый уволился из МХТ и уехал из страны | STARHIT, www.starhit.ru (ברוסית) Российский актер Белый: Я уехал, потому что больше не могу оставаться в стране, которая ведет кровавую войну. Не могу больше молчать, gordonua.com
פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט

פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט (בגרמנית: Friedrich Karl von Schwarzburg-Rudolstadt;‏ 7 ביוני 1736 – 13 באפריל 1793) היה אספן תולדות הטבע הגרמני, ומ-1790 ועד מותו הנסיך השולט של שוורצבורג-רודולשטאדט. פרידריך קרל נולד ב-7 ביוני 1736 ברודולשטאדט, והיה בנם של לודוויג גינתר השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט ואשתו סופיה הנרייטה, רוזנת רויס-אונטרגרייץ. כילד, הוא החל את אוסף הטבע שלו, שהועבר מאוחר יותר למוזיאון הטבע של רודולשטאדט. בשנת 1757, הוא יצר את "אוסף תולדות הטבע הנסיכותי" בטירת לודוויגסבורג ברודולשטאדט. מאוחר יותר האוסף הורחב, ובמאה ה-19 הוא תפס שבעה חדרים בטירה. אחד המפקחים הראשונים של האוסף היה כריסטוף לודוויג קאמרר. בשנת 1919, האוסף הועבר לטירת היידקסבורג. פרידריך קרל התכתב עם יוהאן היינריך מרק, בין היתר, ונתן לו לקבל כמה עצמות קרנף וחלקים אחרים מהאוסף שלו למחקר. פרידריך קרל התכתב גם עם יוהאן אוגוסט אפרים גצה (1731–1793), עם הרופא פרידריך מרטיני, עם הכומר יוהאן סמואל שרוטר (1735–1808) ועם יוהאן ארנסט עמנואל וולך (1725–1778). היו לו קשרים אישיים ומדעיים עם כתביו ושמר את כתביהם בספריית הקבינט שלו. חלק מהכתבים הללו הוקדשו לו, למשל הכרך השלישי של הטקסט הקונצ'ולוגי של מרטיני, שפורסם ב-1777, הוקדש לכבודו הנסיך, נסיך הכתר פרידריך קרל משוורצבורג-רודולשטאדט. המהדורה השנייה של Naturalis Dispositio של יעקב תיאודור קליין ; Echinodermatum נערך ותוקן על ידי נתנאל גוטפריד לסקה והוקדש גם לפרידריך קרל. בשנת 1792 בנה פרידריך קרל תיאטרון ברודולשטאדט. הוא נחנך כמה שבועות לאחר מותו. יוהאן וולפגנג פון גתה היה מנהלו מ-1793 עד 1803. מאוחר יותר הוא התפתח להקמת התיאטרון הממלכתי של תורינגיה ברודולשטאדט. ב-13 באפריל 1793 מת פרידריך קרל, ובנו לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט עלה לשלטון במקומו. פרידריך קרל נישא לאשתו הראשונה, הנסיכה פרדריקה סופיה אוגוסטה משוורצבורג-רודולשטאדט (1745–1778), בשנת 1763. נולדו להם שישה ילדים: פרדריקה (1765–1767) לודוויג פרידריך השני (1767–1807), נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט הנרייטה (1770–1783) קרל גינתר (1771–1825), התחתן עם לואיזה אולריקה מהסן-הומבורג, בתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג; בתם קרולינה התחתנה עם הנסיך גאורג ברנהרד מאנהלט-דסאו קרולינה (1774–1854), התחתנה עם גינתר פרידריך קרל הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן לואיזה (1775–1808), התחתנה עם ארנסט קונסטנטין, רוזן הסן-פיליפסטאל בשנת 1780 נישא פרידריך קרל לאשתו השנייה, הנסיכה לואיזה פרדריקה אוגוסטה (1752–1805), בתו של הנסיך יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג. נישואים אלה היו ללא ילדים. מדיה וקבצים בנושא פרידריך קרל, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט בוויקישיתוף Ulrike Leuschner (ed.), Johann Heinrich Merck. Briefwechsel, vol. 3, Göttingen, מסת"ב 978-3-8353-0105-4, p. 534-536 "Jakob Theodor Klein: Naturalis Dispositio; Echinodermatum, Leipzig: Officina Gleditschiana 1778 (2. Auflage) :: Thüringer Landesmuseum Heidecksburg :: Museum-digital:thüringen". "Fürst Friedrich Karl von Schwarzburg-Rudolstadt b. 7 Jun 1736 Rudolstadt, Thüringen, D d. 13 Apr 1793 Rudolstadt, Thüringen, D: Geneagraphie - Families all over the world". "Neue Seite 1". אורכב מ-המקור ב-2012-04-26. נבדק ב-2011-12-25.
החופש הגדול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... החופש הגדול – השם בישראל לחופשת קיץ הנהוגה ברחבי העולם עם סיום שנת הלימודים במוסדות החינוך החופש הגדול (אלבום של תמיר בר) – אלבום הסולו הראשון של תמיר בר החופש הגדול (אלבום של מאור כהן) – אלבום הסולו השלישי של מאור כהן החופש הגדול או תעלומת הארגזים – ספר של נחום גוטמן מ-1946 החופש הגדול וצרות אחרות – ספר של דני רווה
מרטין סובימנדי

מרטין סובימנדי איבנייס (בספרדית: Martín Zubimendi Ibáñez; נולד ב-2 בפברואר 1999 בסן סבסטיאן שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ריאל סוסיאדד מלה ליגה. סובימנדי גדל במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד. בשנת 2016 החל לשחק בקבוצות המילואים של המועדון. ב-28 באפריל 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–2 על חטאפה במסגרת המחזור ה-35 בליגה לעונת 2018/2019. בעונת 2019/2020 זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי. ב-8 ביוני 2021 ערך סובימנדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, בניצחון 0–4 על נבחרת ליטא במשחק ידידות. ריאל סוסיאדד גביע המלך הספרדי (1): 2019/2020 נבחרת ספרד אליפות אירופה (1): 2024 מדיה וקבצים בנושא מרטין סובימנדי בוויקישיתוף מרטין סובימנדי, באתר Transfermarkt מרטין סובימנדי, באתר Soccerway מרטין סובימנדי, באתר BDFutbol מרטין סובימנדי, באתר WorldFootball.net מרטין סובימנדי, באתר National Football Teams מרטין סובימנדי, באתר FootballDatabase.eu מרטין סובימנדי, באתר ESPN
רוני ברדגג'י

רוני ברדגג'י (בשוודית: Roony Bardghji, בערבית: روني بردغجي, בתעתיק: רוני ברדע'ג'י; נולד ב-15 בנובמבר 2005 בכווית שבכווית) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. בדרגג'י גדל במחלקות הנוער של קלינגה SK, רדבי AIF, ופ.צ. קופנהגן. ב-21 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פ.צ. קופנהגן, בתיקו 1-1 נגד אורהוס גימנסטיקפוינין במסגרת המחזור ה-16 בליגת העל הדנית לעונת 2021/2022. ב-28 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת המחזור ה-17 בליגה. הוא ערך 13 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שני שערים. ב-25 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–3 לסביליה במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. ברדגג'י נולד בכווית למשפחה סורית, ובגיל צעיר עבר לשוודיה. פ.צ. קופנהגן אליפות דנמרק (1): 2021/2022 רוני ברדגג'י, ברשת החברתית אינסטגרם רוני ברדגג'י, באתר Transfermarkt רוני ברדגג'י, באתר Soccerway רוני ברדגג'י, באתר FootballDatabase.eu FCK Talent signs rising star Roony Bardghji באתר הרשמי של פ.צ. קופנהגן, 15 בנובמבר 2020 (באנגלית)
ספר סיפורי הענקים

סֵפֶר סִפּוּרֵי הָעֲנָקִים (באנגלית: The Book of Giant Stories) הוא אסופת סיפורים קצרים לילדים בנושא ענקים מאת סופר הילדים והמשורר האמריקני דייוויד ל. הריסון. הספר יצא לאור בשנת 1972 על ידי חברת ההוצאה לאור American Heritage Press ומהדורה מחודשת יצאה ב-2001 על ידי Boyds Mills Press. הספר זכה להצלחה גדולה ונמכר במעל ל-780,000 עותקים ותורגם לעשרות שפות רבות ביניהן עברית, יפנית ואפריקאנס. זהו הספר השלישי של הריסון והראשון שלו שזכה בפרס, פרס כריסטופר (Christopher Award, (אנ')) בשנת 1973. על כך הגיב הריסון שבזמנו לא היה לו מושג שזהו פרס כל כך יוקרתי, אם כי עכשיו זהו אחד מהעיטורים היקרים ביותר לו. הספר תורגם לעברית על ידי אמציה פורת ויצא לאור בשנת 1975 בהוצאת עם עובד. בתרגומו שינה פורת במעט את נוסח הספר. השינויים ניכרים בעיקר במתן שמות תנכיים לדמויות שבמקור האנגלי היו חסרות שם וכן בהוספת משלב לשוני גבוה לתרגום הטקסט המקורי שהיה כתוב בשפה סטנדרטית. משחקי מילים והלשון המליצית בה השתמש זכו להערכה מצד ציבור הקוראים. עבור שמות הענקים השתמש פורת בשמות של ענקים מהתנך עבור דמויות ענקים, לדוגמה אחימן, ששי, עוג מלך הבשן, סף, ישבי וגוליית. עבור הילדים בסיפור השתמש גם בשמות התנכיים דוד, יהונתן ויוחנן. על הסיפור "סוֹדוֹ שֶׁל דָּוִד הַקָּטָן" נערך מופע תיאטרון בובות בישראל. ב-13 במאי 2022 חתם הריסון עם המוציאה לאור של הספר באפריקאנס, Pearson South Africa, על הדפסת 50,000 עותקים על מנת לכלול אותו בתוכנית לימוד באפריקאנס לתלמידי כיתות ד'. ספר סיפורי הענקים - באתר הוצאת עם עובד The Book of Giant Stories ספר סיפורי הענקים באתר Publishers Weekly (אנ') Children's Author David L. Harrison's Blog. Juliana Goodwin, "'I am a storyteller': David Harrison marks 50 years of writing for kids". Springfield News-Leader. זאב גריס, על מה כתבנו על מה כותבים היום בין גיליון 1 לגיליון 220 של "עת-מול". יד יצחק בן-צבי. חדשות בן עזר מכתב עיתי לֵילִי חינם מאת סופר נידח גיליון מס' 395 #הענק והגמדים: מכתב גלוי לאמציה פורת. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.