פרנץ בקנבאואר

פְרַנְץ אָנְטוֹן בֶּקֵנְבַּאוֵּאר (בגרמנית: Franz Anton Beckenbauer;‏ 11 בספטמבר 1945 – 7 בינואר 2024) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני שכונה "הקייזר" (Der Kaiser, "הקיסר"), ונחשב לאחד מגדולי הבלמים והכדורגלנים בכל הזמנים. זכה פעמיים בכדור הזהב, והוא אחד מתשעה שחקנים שזכו גם בגביע העולם, גם בגביע אירופה לאלופות וגם בכדור הזהב. הוא הופיע 103 פעמים בנבחרת גרמניה המערבית, ושיחק בשלושה גביעי עולם ושתי אליפויות אירופה. הוא גם אחד משלושה שחקנים, (יחד עם מריו זגאלו הברזילאי ודידייה דשאן הצרפתי), שזכו בגביע העולם גם בתור שחקנים וגם בתור מאמנים; הוא הניף את גביע העולם כקפטן במונדיאל 1974, וכמאמן במונדיאל 1990. ב-2004 הופיע גם ברשימת פיפ"א 100 שנבחרה על ידי פלה. בקנבאואר נולד וגדל בשכונת העוני גייסינג (Giesing) במינכן. אביו עבד בדואר ופרנס את משפחתו בדוחק רב. כדי לא להרוס את נעליו נהג בקנבאואר לשחק כדורגל ברגליים יחפות. בקנבאואר הצטרף לקבוצת הילדים של SC מינכן 1906, למרות שגדל בשכונת גייסינג אשר הייתה מזוהה עם אוהדי מועדון הכדורגל מינכן 1860, בה רצה לשחק. במהלך משחק אימון של SC מינכן 1906 מול מינכן 1860 ספג בקנבאואר סטירת לחי משפילה משחקן של הקבוצה היריבה, דבר שגרם לו להחליט להצטרף דווקא לבאיירן מינכן, היריבה העירונית. בגיל 18 התאמן בקנבאואר לראשונה עם הקבוצה הבוגרת, וב-1965 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה. שנה לאחר מכן, במונדיאל 1966 הפגין את יכולותיו, הבקיע ארבעה שערים והתפרסם בעולם. אט אט נתפר עבורו תפקיד מיוחד במגרש, הליברו, בו היטיב לנצל את תכונותיו ההתקפיות וההגנתיות. כשקבוצתו איבדה את הכדור, בקנבאואר ירד לאחור ועזר להגנה. כשהכדור הוחזק על ידי חבריו לקבוצה, הוא הצטרף להתקפה וניצל את העובדה שאיש לא שמר עליו. הצלחתו במונדיאל הביאה לו הכרה עולמית והוא הוחתם גם כשחקן קולנוע. בסוף 1968 נבחר ל"נבחרת אירופה" במשאל בין מומחי כדורגל של סוכנות הידיעות הצרפתית. הוא שיחק בגביע העולם 1970 ובמשחק המותח בחצי הגמר מול נבחרת איטליה סדק את עצם הבריח, אך המשיך לשחק כשזרועו במתלה. ב-1971 מונה לקפטן נבחרת מערב גרמניה. הוא הוליך את מערב גרמניה לזכייה באליפות אירופה בכדורגל ב-1972, ובגביע העולם 1974. בנוסף, בקנבאואר הוביל את באיירן מינכן לזכייה בשלושה גביעי אירופה לאלופות (1974, 1975, 1976). ב-1977, בגיל 32, החליט לעבור ולשחק בניו יורק קוסמוס. הוא שיחק בניו יורק עד 1980 וזכה עימה בשלוש אליפויות ליגה. הוא חזר לגרמניה ושיחק בהמבורג, עימה זכה באליפות הבונדסליגה ב-1982, אז חזר לניו יורק לעונה ופרש סופית ממשחק. בתחילת יולי 1984, לאחר התפטרותו של יופ דרוואל, בלחץ דעת הקהל ומבלי שעבר קורס מאמנים, התמנה ליועץ טכני של נבחרת מערב גרמניה, ובעצם למנהלה בפועל. במינוי זה, עקף בקנבאואר את סגני המאמן אריך ריבק והורסט קאפל, אשר על פי המסורת בגרמניה היו אמורים להחליף את המאמן המתפטר. במונדיאל 1986 הוא הוליך את הנבחרת הלאומית לגמר, שם הפסידה לנבחרת ארגנטינה. במונדיאל 1990 זכתה הנבחרת בגביע ובקנבאואר הפך לאדם השני שזכה בגביע העולם הן כשחקן והן כמאמן (הראשון היה מריו זגאלו עם נבחרת ברזיל), ואז פרש מאימון הנבחרת. ב-1994 התמנה למאמן באיירן מינכן באמצע העונה והביא אותה לאליפות, ושנה לאחר מכן התמנה לנשיא המועדון. מ-1998 הוא שימש גם כסגן נשיא ההתאחדות הגרמנית לכדורגל. הישגו הגדול ביותר כעסקן הוא הבאת אליפות העולם בכדורגל של 2006 לגרמניה. הוא עבר יותר ממיליון ק"מ בשנתיים במסעותיו על מנת לזכות באירוח הטורניר. עד למותו שימש כנשיא כבוד של באיירן מינכן. נבחר כבלם בקבוצת הכדורגל של המאה. בקיץ 2010 נערך משחק ראווה לכבודו בין באיירן מינכן לריאל מדריד (ריאל ניצחה 2–4 בפנדלים בתום 120 דקות ללא גול). בשנת 2007 הוענק לו פרס לוריוס למפעל חיים. בקנבאואר היה נשוי שלוש פעמים ויש לו חמישה ילדים. אחד מבניו, שטפן (1968–2015), היה שחקן כדורגל. הוא נישא לראשונה בספטמבר 1966, בגיל 21, עם כלה בת 21. הנישואין נערכו בחשאי בניגוד לדעת הוריו והורי אשתו. ב-7 בינואר 2024 נפטר בזלצבורג. באיירן מינכן אליפות גרמניה (4): 1968/69, 1971/72, 1972/73, 1973/74 הגביע הגרמני (4): 1965/66, 1967/68, 1968/69, 1970/71 גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76 גביע המחזיקות (1): 1966/67 הגביע הבין יבשתי (1): 1976 המבורג אליפות גרמניה (1): 1981/82 ניו יורק קוסמוס הליגה הצפון אמריקנית (3): 1977, 1978, 1980 נבחרת גרמניה גביע העולם בכדורגל: 1974 אליפות אירופה בכדורגל: 1972 נבחרת גרמניה גביע העולם בכדורגל: 1990 מרסיי אליפות צרפת (1): 1990 באיירן מינכן אליפות גרמניה (1): 1993/94 גביע אופ"א (1): 1995/96 שחקן כדור הזהב (2): 1972, 1976 השחקן הצעיר המצטיין של המונדיאל: 1966 הכדורגלן הגרמני של השנה (4): 1966, 1968, 1974, 1976 פרס נשיא אופ"א: 2012 אתר האינטרנט הרשמי של פרנץ בקנבאואר (בגרמנית) פרנץ בקנבאואר, ברשת החברתית פייסבוק פרנץ בקנבאואר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרנץ בקנבאואר, ברשת החברתית Goodreads פרנץ בקנבאואר, באתר Transfermarkt פרנץ בקנבאואר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פרנץ בקנבאואר, באתר Soccerway פרנץ בקנבאואר, באתר WorldFootball.net פרנץ בקנבאואר, באתר National Football Teams פרנץ בקנבאואר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרנץ בקנבאואר בהיכל התהילה של באיירן מינכן פרנץ בקנבאואר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנץ בקנבאואר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומר יצחק‏, סטירה קטנה, וזה כואב, באתר וואלה, 14 באפריל 2014 ש. בן גבריאל, מערב־גרמניה - "הסוס השחור", דבר, 4 ביולי 1966 ראו למשל: גרמניה – שוויץ, דבר, 13 ביולי 1966 בקנבאואר – כוכב קולנוע, מעריב, 24 באוקטובר 1966 נבחרו 11 הכדורלגנים הטובים ביותר באירופה, דבר, 18 בדצמבר 1968 הקייזר נקרא אל הדגל, מעריב, 8 ביולי 1984 בקנבאואר : "הכדורגל הגרמני הגיע לשפל החמור בתולדותיו", מעריב, 3 ביולי 1984 KURT LANDAUER NAMED HONORARY PRESIDENT, FC Bayern München website, 13.11.2013. Federer wins third Laureus prize, BBC, 2 April 2007 כוכב הגביע העולמי התחתן ברוב־סודיות, מעריב, 26 בספטמבר 1966 ynet ספורט, בגיל 78: הכדורגלן האגדי פרנץ בקנבאואר הלך לעולמו, באתר ynet, 8 בינואר 2024 Der FC Bayern trauert um Franz Beckenbauer, באיירן מינכן, ‏8 בינואר 2024 (בגרמנית)