laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אחווה (רגש)

אחווה היא רגש ידידות חזק, המבטא קרבה רבה דמוית קשר משפחתי. מקור המונח במילה "אח" - בן משפחה; באנגלית אחווה היא Brotherhood מלשון Brother, או Fraternity מלשון Frater - אח. לפיכך אחווה מבטאת קשר קרוב ביותר, דמוי קשר בין אחים במשפחה, מסירות רבה, תמיכה הדדית וסולידריות חברתית חזקה, בדומה לאהבת אחים. יסוד המשמעות של המונח כפי שהוא כיום, היא בקבוצות חברתיות פורמליות יחסית של גברים, "אחוות גברים", שהתגבשו בתחומים שונים החל מתקופת יוון ורומא העתיקה, ופרחו במיוחד בימי הביניים. חלק מהקבוצות שהתפתחו לאורך השנים התגבשו סביב אמונה דתית, למשל אחוות חברים בכנסייה מסוימת; חלק התפתחו סביב זהות מקצועית ספציפית, למשל גילדות של מקצועות שונים בימי הביניים; אחרות נוצרו סביב תחושת שייכות לאומית משותפת; קבוצות נוספות נוצרו סביב חוויות משותפות שיצרו תחושת שייכות ושותפות גורל, כגון שירות צבאי משותף. במהלך המאה ה-20 ועד היום התפתחו ארגוני אחווה רבים סביב שייכות פוליטית, דתית, חברתית, מקצועית, לימודית (למשל בין סטודנטים באוניברסיטה) ועוד. קבוצות חברתיות בעלות קשר שייכות חזק מסוג זה בקרב נשים, היו פחות נפוצות, ונקראו "Sororities", מלשון Soror - אחות. כיום קבוצות אחווה רבות הן מעורבות וכוללות גברים ונשים כאחד. קבוצה חברתית דני טל, משמעות האחווה, באתר Master Mason אחוות אחים, דף שער בספרייה הלאומית SF Kiesling (1998), Men's identities and sociolinguistic variation: The case of fraternity men, Journal of Sociolinguistics 2/1, pp 69-99
כיסא (וושינגטון)

כיסא (באנגלית: Chair) הוא שמו של פסל רחב ממדים הממוקם במפגש שדרת מרטין לותר קינג ושדרה V בשכונת אנקוסטיה בוושינגטון, בירת ארצות הברית. הכיסא תוכנן על ידי המעצב ליאו מ. הירמט (Hiramett). הכיסא הוקם כפרסומת על ידי חברת רהיטי באסט (Bassett Furniture) בשנת 1959 עבור אולם תצוגה מקומי, ובעת הקמתו נחשב לכיסא הגדול בעולם, מאז הוקמו הפסלים כיסא שבור בז'נבה שבשווייץ ו"המכתבה" בהמפסטד הית' שבלונדון, הגדולים ממנו. הכיסא סומן כפסל לשימור בסקר שנערך על ידי מכון הסמית'סוניאן בשנת 1994. צורתו של הפסל כצורת כיסא שגובהו שישה מטרים. הכיסא צבוע בצבע חום ונראה כעשוי עץ עם כרית בד עליו. בפועל, הפסל כולו עשוי אלומיניום, וניצב על בסיס עשוי בטון. משקלו של הפסל כשתי טונות. הכיסא הוקם כפרסומת בשטח שנמצא בבעלות אולם תצוגה של האחים קרטיס, במטרה להביא לקוחות לאולם התצוגה. שלט שניצב מתחת לפסל ציין כי מדובר בכיסא הגדול בעולם. הפסל נחנך ב-11 ביולי 1959. באוגוסט 2005 הכיסא הוסר ממקומו לצורך שיפוץ. הכיסא המקורי, שהיה עשוי עץ מהגוני לא עמד בפגעי הזמן והחל להירקב. כיסא חדש עשוי אלומיניום הוצב במקום הכיסא הישן ב-25 באפריל 2006. עלות בניית הכיסא החדש עמדה על 40,000 דולר אמריקאי. ב-13 באוגוסט 1960 הוצב בראש המבנה תא זכוכית שגודלו 3 מטרים על 3 מטרים, ובו מקלחת, מיטה, שירותים ומרפסת. רבקה קירבי התגוררה במבנה במשך 42 ימים, ועיתונות מקומית כינתה את המבנה "בית עליזה בארץ המראה" (Looking Glass House). כיסא שבור תיאור היצירה בקטלוג מכון הסמית'סוניאן תיאור היצירה פול שוורצמן, הכיסא נבנה מחדש הוושינגטון פוסט, 16 באפריל 2006 פול שוורצמן, שובו של הכיסא: דבר גדול הוושינגטון פוסט, 16 באפריל 2006
כיסא זיג-זג

כיסא זיג-זג הוא כיסא שעוצב ב-1934 על ידי המעצב והאדריכל ההולנדי הנודע חריט ריטפלד. הכיסא חסר רגליים ועשוי מארבע קורות עץ, שלוש בצורת האות z ואחת נוספת כמשענת. עיצובו מודרני ומינימליסטי ואופייני לרוחה של תנועת הדה סטייל, שריטפלד היה ממוביליה. עיצוב הכיסא, ה״לא יציב״ וה״מרחף״ במראהו, היה חדשני ביותר ביחס לתקופתו - תחילת המאה העשרים. הכיסא הפך לאייקון עיצובי שנתן השראה למעצבים אחרים מאז ייצורו ועד למאה העשרים ואחת, ביניהם ורנר פנטון ורון ארד. הכיסא נקרא על שם צורתו - זיג-זג. מאז שנות השבעים נמצא ייצור הכיסא בבלעדיות של החברה האיטלקית קאסינה. מדיה וקבצים בנושא כיסא זיג-זג בוויקישיתוף כיסא זיג-זג באתר ‏Chairs and Design. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיל-עד חריש

גיל-עד חריש (נולד ב-7 בינואר 1950) הוא עורך דין וסופר ישראלי, מנכ"ל עמותת "לשובע". חריש נולד בירושלים לשרה ויוסף חריש. שירת בצה"ל בשנים 1968–1971 כלוחם בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן כקצין; במילואים שירת בין השאר כמפקד פלוגת סיור במלחמת יום הכיפורים. קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בשנת 1975 ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב ב-2008. עוסק בעריכת דין מאז שנת 1976. נשוי לשרונה, עימה הוא מפעיל משרד עורכי דין, ולהם שלושה ילדים. מתגורר ברמת השרון. בשנת 1986 הקים חריש את עמותת "לשובע" ביחד עם אשתו, שרונה. העמותה היא ארגון סיוע הומניטרי ללא כוונת רווח, המפעיל שירותי סיוע למעוטי יכולת, כגון בתי-תמחוי, מעונות לדרי-רחוב, מרכז לחלוקת בגדים יד שנייה, ורשת של בתי-נוער הפרוסה ברחבי הארץ. בשנת 1991 הוענק לחריש "מגן שר העבודה והרווחה", וב-1995 הוענק לו אות הנשיא למתנדב. ב-1998 העניקה לו עיריית תל אביב-יפו אות הצטיינות. ב-2001 הוזמן יחד עם אשתו להדליק משואה בטקס יום העצמאות, כהוקרה על פעילותו למען הנזקקים. ב-2002 קיבל עם אשתו את "אות יקיר המקצוע" של לשכת עורכי הדין. בשנת 2023 הוענקה לחריש, בצוותא עם רעייתו שרונה, אזרחות כבוד של עיריית תל אביב. שרונה וגיל-עד, הם הראשונים לקבל כזוג את אזרחות הכבוד. 1997 - האלפיון התחתון: יומנם של דרי הרחוב, הוצאת א.ב.מ- . הוצאה לאור 1998 – הישרדות עסקית (מהדורה שנייה ומורחבת - 2003), הוצאת א.ב.מ. הוצאה לאור 2000 - דבל פרקינג: תמונת מראה - פני החברה בישראל, איורים יוסי אבולעפיה, הוצאת ספרות עכשיו 2003 – תוכנית תלמים - תוכנית להתחדשות מקיפה, הוצאת תוכנית תלמים מיכאל בר-זוהר (עורך), 100 אנשי מופת וגבורה, הוצאת משרד הביטחון האתר האישי של גיל-עד חריש גיל-עד חריש, באתר עמותת "לשובע" הספרים של גיל-עד חריש, באתר "סימניה" רשימת הפרסומים של גיל-עד חריש, בקטלוג הספרייה הלאומית רותם סלע, גיל-עד חריש: "קו העוני מלאכותי ומעוות; חובת העזרה לחלשים מוטלת קודם כל על החברה", באתר TheMarker‏, 22 באוגוסט 2008 איילת שני, 50% מהעניים הם לא עניים אמיתיים. זה בלוף, באתר הארץ, 22 בפברואר 2018 אזרחי ואזרחיות הכבוד של העיר 2023, באתר עיריית תל-אביב-יפו אזרחי הכבוד של תל אביב-יפו, באתר עיריית תל-אביב-יפו הישרדות עסקית תוכנית תלמים
Reader's Digest

רידרס דייג'סט (אנגלית: Reader's Digest) הוא מגזין כללי לענייני משפחה, המתפרסם עשר פעמים בשנה. המגזין נוסד בשנת 1922, על ידי דוויט (DeWitt) וולאס וליילה בל וולאס. בעבר מטה החברה היה ממוקם בצ'פקווה, ניו יורק, אך הועבר ונמצא כיום בעיר ניו יורק. במשך שנים רבות היה רידרס דייג'סט מגזין הצרכנות הנמכר ביותר בארצות הברית, ואיבד את התואר בשנת 2009 ל-Better Homes and Gardens. מהדורות גלובליות של רידרס דייג'סט מגיעות לכ-40 מיליון בני אדם נוספים בלמעלה מ-70 מדינות, עם 50 מהדורות ב-21 שפות שונות. מחזור המכירות הכללי של החברה, על שלל גרסאות המגזינים עומד על כ-23 מיליון, מתוכם 10.5 מיליון מהמגזין Reader's Digest, מה שהופך אותו למגזין בעל התפוצה הקבועה הגדולה ביותר בעולם. כמו כן, הוא מתפרסם בכתב ברייל, בצורה דיגיטלית, בשמע, ובגרסה בכתב גדול. גודל המגזין קטן יחסית, ודפיו בערך כמחצית הגודל של רוב המגזינים האמריקאים. לפיכך, בקיץ 2005, המהדורה האמריקנית אמצה את הסיסמה "אמריקה בכיס שלך", ובחודש ינואר 2008, שונה ל"חיים משותפים כהלכה." המגזין נוסד על ידי דוויט וולאס, בעודו מחלים מפצעי רסיסים שספג במלחמת העולם הראשונה. לוולאס היה הרעיון לאסוף מאמרים אהובים בנושאים רבים מירחונים שונים, ולשלב אותם למגזין אחד, תוך עיבוי ושכתוב. וולאס קיווה בתחילה שהמגזין יוכל לספק רווח נקי של כ-5,000 דולרים. ההערכה הנכונה של השוק ועניין הקוראים הוביל לצמיחה מהירה. עד 1929, היו למגזין כ-290 אלף מנויים והכנסת ברוטו של כ-900 אלף דולר בשנה. המהדורה הבינלאומית הראשונה יצאה לאור בריטניה בשנת 1938, ונמכרה ב-2 שילינג. במלאת 40 שנה לרידרס דייג'סט, היו 40 מהדורות בינלאומיות ב-13 שפות וכתב ברייל, והיה למגזין בעל המחזור הגדול ביותר בקנדה, מקסיקו, ספרד, שוודיה, פרו ומדינות אחרות, עם תפוצה בינלאומית כוללת של 23 מיליון. בדצמבר 1952, פרסם המגזין סדרת מאמרים בשם "סרטן בקופסה", אשר קישרה בין עישון לסרטן הריאות. כתבות אלו העלו לראשונה לתודעת הציבור את הסכנות שבעישון. בשנת 2006, המגזין פרסם עוד שלוש מהדורות בשפה מקומית בסלובניה, קרואטיה ורומניה. באוקטובר 2007, התרחב המגזין בסרביה. באיטליה הפסיק המגזין את פרסומו בדצמבר 2007. המגזין הושק ברפובליקה העממית של סין בשנת 2008. ב-2010, המהדורה האמריקאית של המגזין תכננה להקטין את תפוצתו מ-8 ל-5.5 מיליון, לפרסם 10 פעמים בשנה ולא 12, ולהרחיב את התחום הדיגיטלי. נוסף על כך תוכנן להפחית את מספר פרופילי הידוענים וכתבות "עשה זאת בעצמך", ולהגדיל את מספר הסיפורים מעוררי השראה וסיפורים על הצבא. מדיה וקבצים בנושא Reader's Digest בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Reader's Digest (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Reader's Digest Reader's Digest, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר חברת Reader's Digest Association Reader's Digest, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Reader’s Digest Circulation Info באתר רידרס דייג'סט. Fast Facts | Reader's Digest Association באתר www.rda.com, ‏ Our Company. "America in your pocket." "Life well shared." A Reader’s Digest That Grandma Never Dreamed Of, דייוויד סגל, הניו יורק טיימס, 19.12.2009. "Cancer by the Carton" Cancer by the Carton, באתר CBCNews, ‏19.11.2003. Reader’s Digest Searches for a Contemporary Niche, סטפני קליפורד, באתר הניו יורק טיימס, 18.6.2009.
נסטור בסטרטשה

נסטור בסטרטשה (Néstor Basterretxea Arzadun;‏ 6 במאי 1924 – 12 ביולי 2014) היה צייר ופסל ספרדי-בסקי. נולד בברמאו, בסטרטשה גלה מספרד במהלך מלחמת האזרחים ובין השנים 1936 ל-1942 התגורר בצרפת ואחר כך בין השנים 1942 ל-1952 בארגנטינה. הוא החל לצייר בארגנטינה, ובשנת 1949 זכה בפרס "Premio Unico a Extranjeros" היוקרתי. בשנת 1952 חזר לחבל הבסקים בספרד. הוא הוזמן להכין ציור קיר בעבור הבזיליקה של ארנזוזו (Arantzazu). בשנת 1960 החל גם לפסל. נסטור עסק לעיתים קרובות בנושאים הקשורים לתרבות הבסקית. בשנת 1982 הוא יצר סמל של עץ עם שבעה ענפים עבור הפרלמנט הבסקי. בשנת 1989 נבחר לתכנן את הפסל באנדרטה לרועה הצאן הבסקי ברינו. נפטר ב-2014, בן 90, בביתו שבעיר הונדריביה. מדיה וקבצים בנושא נסטור בסטרטשה בוויקישיתוף נסטור בסטרטשה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קרלו צ'יפולה

קרלו צ'יפולה (באיטלקית: Carlo M. Cipolla;‏ 15 באוגוסט 1922, פאביה – 5 בספטמבר 2000) היה היסטוריון וכלכלן איטלקי. בשנת 1944 סיים את לימודיו באוניברסיטת פאביה בהיסטוריה ובפילוסופיה. בין השנים 1945 ל-1948 למד בסורבון שבפריז ובבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE). בשנת 1953 קיבל מענק פולברייט. בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה (UC Berkeley). כמו כן לימד באוניברסיטאות איטלקיות, כולל מכון האוניברסיטה האירופית (EUI) בפירנצה והסקולה נורמלה סופריורה בפיזה. ציפולה היה חבר בחברה המלכותית להיסטוריה (RHS) של בריטניה הגדולה, באקדמיה הבריטית, באקדמיה דיי לינסי, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&S) ובחברה הפילוסופית האמריקאית (APS) בפילדלפיה. הוענק לו פרס נשיא הרפובליקה של איטליה, זכה בפרס בלצן, וכן תארים לשם כבוד באיטליה ובציריך, שווייץ. ספריו הראשונים התמקדו במסחר ובמערכות הכלכליות שנלוו אליהם באירופה. בשנת 1962 פרסם ספר שעסק בהיסטוריה דמוגרפית של העולם. בשנת 1965 פרסם את "guns and sails in the early phase of european expansion", שעסק בעליית האימפריות הקולוניאליות של המערב. בשנת 1967 פרסם את "clocks and culture 1300–1700", שעסק בהמצאות הטכנולוגיות במערב בתחילת התקופה המודרנית. מדיה וקבצים בנושא קרלו צ'יפולה בוויקישיתוף קרלו צ'יפולה, ברשת החברתית Goodreads קרלו צ'יפולה, באתר קרן פרס בלצן (באנגלית) מודעת אבל לזכרו (באנגלית) Kathleen Maclay, UC Berkeley professor emeritus and noted economic historian Carlo Cipolla dies in Italy following long illness, www.berkeley.edu ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-מסילה

אל-מסילה (בערבית: المسيلة, בברברית: תִּמְסִילְת) היא עיר הבירה של מחוז אל-מסילה באלג'יריה, השוכנת על נהר אל-קסובּ. בעיר 123,000 תושבים. כבר בתקופת הכיבוש הרומי נבנו שורה של מבצרים באזור אל-מסילה, מתוך כוונה להגן עליו מפני התקפותיהם של שבטים נוודים. העיר הוקמה על ידי האימאם הפאטימי מוחמד אלקאים באמר אללה בנו של מייסד השושלת עובייד אללה בן אלחוסיין אלמהדי, כעיר הבירה של זאבּ ארץ הברברים. כיום ידועה אל-מסילה בעיקר בזכות גידולי החקלאות והעסקים הקטנים שבה. אל-מסילה התפרסמה גם בעקבות תוכנית ממשלתית של ממשלת אלג'יר להעברת אזרחים מחיי נוודות לבתי קבע, שהחלה בה. בעיר נמצאת אוניברסיטת אל-מסילה. לקראת סוף דצמבר 1964 פקדה את אל-מסילה סדרה של רעידות אדמה. כתוצאה מהן נהרגו ארבעה בני אדם, רבים נפצעו, וכ-2500 בתים נהרסו. מדיה וקבצים בנושא אל-מסילה בוויקישיתוף האתר של אוניברסיטת אל-מסילה אל-מסילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר המכון הגאולוגי של ארצות הברית
כריס גריפין

כריסטופר קרוס "כריס" גריפין (באנגלית: Christopher Cross "Chris" Griffin) היא דמות אשר מככבת בסדרת האנימציה "איש משפחה" ומדובבת על ידי סת' גרין. כריס הוא הבן האמצעי במשפחה, גדול מסטואי וקטן מהאחות הבכורה מג. כריס, כמרבית בני הנוער, סובל מאקנה, ומתקשה עם בנות ובבית הספר. כריס סובל מדימוי עצמי נמוך עקב משקלו. הוא בחור עדין, ונאמר עליו כי "הוא לא יפגע בזבוב, אלא אם הוא ינחת על הנקניקייה שלו". עקב משקלו, התייחסו אל כריס כאל "ילד הפיל" מלידתו. בעבר הוא האמין כי ציוניו במתמטיקה נפגעו עקב קנה של רובה שהחדיר לאפו, שניקב אחת מאונותיו. כריס נהנה לצייר וכמעט נהפך לאומן מפורסם בניו יורק. שמו הפרטי הוא למעשה "כריסטופר" ו"כריס" הוא כינויו. במשך שנים חי בארונו של כריס קוף שכריס חשב אותו למרושע. רק לאחר שנים גילו בני-משפחתו של כריס כי הקוף הוא אמיתי ומלבד זאת גילה כריס שהקוף הוא חביב בין-היתר הוא עזר לכריס עם הקושי שלו במתמטיקה. כריס גריפין, באתר רשת Fox כריס גריפין, באתר Family Guy Wiki כריס גריפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקסונית עילית

סקסונית עילית (בגרמנית: Obersächsisch) הוא ניב גרמאני מזרחי-תיכוני המדובר במדינת סקסוניה שבגרמניה, ובנוסף מדובר גם בדרום-מזרח סקסוניה-אנהלט ובמזרח תורינגיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאקשמן קאדירגמר

לאקשמן קאדירגמר (1932 - 12 באוגוסט 2005) היה מדינאי מסרי לנקה שנרצח בעת כהונתו כשר החוץ. קאדירגמר, משפטן בהכשרתו, שירת כשר החוץ של סרי לנקה בשנים 1994–2001 ושוב משנת 2004. אף על פי שהיה בן המיעוט הטמילי, התנגד למאבקם של הטמילים להקמת מדינה נפרדת. יצא באו"ם ובזירות אחרות בנאומים נגד הנמרים הטמילים, ארגון הטרור של הטמילים. קאדירגמר נרצח ביריות בחצר ביתו בקולומבו ב-12 באוגוסט 2005, בעודו מכהן כשר החוץ. המשטרה עצרה 12 טמילים כחשודים ברצח, אך הנמרים הטמילים הכחישו את אחריותם לרצח. מדיה וקבצים בנושא לאקשמן קאדירגמר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עודד (נביא בשומרון)

עוֹדֵד, או עֹדֵד, היה נביא מממלכת ישראל שפעל באזור השומרון. בתנ"ך נזכרת נבואה שלו בקשר לשבויים שלקח צבא ממלכת ישראל במלחמת פקח ואחז. בספר דברי הימים מסופר כי עודד התערב לטובת השבויים שלקחה ממלכת ישראל ובראשה פקח בן רמליהו, במלחמה כנגד ממלכת יהודה, שבה מלך אחז. עודד פנה אל הציבור ואל המנהיגים של ממלכת ישראל והוכיח אותם כי תפיסת שבויים ושיעבודם (כפי שהיה נהוג אז) מקרב אחיהם בני ישראל, היא שגויה במהותה; וזאת גם מפני שתבוסת האויב - ממלכת יהודה - הייתה מאת האל. כתוצאה מדבריו התעוררו אנשים נוספים "מראשי בני אפרים": עזריהו, יחזקיהו ועמשא והצטרפו לטענתו, כי לקיחת השבויים מבני שבט יהודה תחשב לחטא ולאשמה לממלכת ישראל. דבריו התקבלו, ושבויי ממלכת יהודה הוצאו מהשיעבוד ושוחררו לבתיהם. הערך: עודד, עדד (ב), לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 685. ספר דברי הימים ב', פרק כ"ח, פסוקים א'–ט"ו
עזריהו בן עודד

לפי ספר דברי הימים ב', עֲזַרְיָהוּ בֶּן עוֹדֵד, היה נביא שפעל באזור ממלכת יהודה, בשטחי שבט יהודה, שבט בנימין ושטחי שבט אפרים, שהשתייכו לממלכת ישראל לשעבר. הוא הוכיח את העם ואת המלך אסא כי מצבו הרוחני בשפל המדרגה בשל עבודת האלילים אשר פשתה בו; וכפועל יוצא, העם שרוי בלא אמונה, מבלי מורים ראויים או "תורה". מצב זה נקשר בנבואתו של עודד, אל המלחמות הרבות ואי הסדרים שהתחוללו באותה תקופה בארץ ישראל. המלך אסא קבל את תוכחתו, ועבודת האלילים הופסקה ונאסרה בשטחים שתחת שלטונו; ובמקביל חודשה עבודת הקורבנות בבית המקדש ירושלים. בפרשה בדברי הימים מוזכרים שני שמות: עֲזַרְיָהוּ בֶּן עוֹדֵד ו-עֹדֵד הַנָּבִיא. כפי הנראה אלו הם "כינויים שונים לאדם אחד". הערך: עדד, עודד, באנציקלופדיה המקראית, באתר kotar ספר דברי הימים ב', פרק ט"ו, פסוקים א'–ח' ראו: הערך: עדד (א), לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 685.
רסיסי לילה

רסיסי לילה, הוא אלבום האולפן השמיני של המוזיקאי והיוצר אהוד בנאי. האלבום יצא לחנויות באפריל 2011, וכשלושה שבועות לאחר יציאתו הגיע למעמד של אלבום זהב. כמו באלבומים אחרים, גם באלבום זה שיתף בנאי פעולה עם גיל סמטנה, שהפיק וגם הלחין יחד עם בנאי שלושה משיריו. באלבום 14 רצועות, לרבות שלושה קטעים אינסטרומנטליים, הנקראים, כל אחד בנפרד, "רסיס לילה". באופן מובהק, השירים המילוליים באלבום זה מכילים כמות רבה מאוד של טקסט, יחסית לאלבומים קודמים. השיר "כמו ציפור ושרה", נכתב על ידי בנאי ובתו מרים, והוא מושר בדואט עם אשתו אודליה. באלבום נכלל שיר בשם "עד הפעם הבאה", ששימש כשיר הנושא של הסרט "שרון עמרני: זכרו את השם". הסינגל הראשון מהאלבום, "אני הולך", זכה להצלחה, והגיע לראש מצעדי הפזמונים. שירים נוספים שהתפרסמו מהאלבום הם "אבן ספיר" ו"פרפרי הקצב". מידע על האלבום רסיסי לילה באתר MusicBrainz שי ברזילי, ‏מדריך לנוסע ב"רסיסי לילה", באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעון שיפר

שמעון שיפר (נולד ב-1947) הוא עיתונאי ישראלי. משמש כפרשן המדיני של "ידיעות אחרונות". שיפר נולד בשנת 1947 בהונגריה להורים ניצולי השואה, וב-1957 עלה לישראל עם משפחתו. את שנות נעוריו העביר במושב הדתי שפיר ולמד בישיבה התיכונית אור עציון. סיים את לימודיו במדע המדינה ובהיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן ולאחר מכן, בשנת 1969, התגייס לצה"ל. במהלך שירותו ערך סקירה חודשית בירחון לקציני צה"ל וסיים קורס קציני מודיעין. שירת בצנזורה הצבאית, והשתחרר לאחר חמש שנות שירות בדרגת סרן. ב-1974 הצטרף לרשות השידור וסיקר את תחומי הפנים, השיכון והבריאות ברשת קול ישראל. היה הכתב לענייני התיישבות ובספטמבר 1978 הוחלף בידי גד שמרון ויצא ללונדון לסקר ועידה בנושא יהודי ברית המועצות. בשנת 1979 מונה לכתב המדיני של קול ישראל. ב-1981 חשף שיפר כי מזכיר הממשלה דאז, אריה נאור, מסר מידע לעיתונאי בתמורה לטובות הנאה. ב-1982 פרסם ידיעה בלעדית על כוונת נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לשלוח כוחות נחתים לביירות במטרה לחצוץ בין כוחות צה"ל לאש"ף. לאחר טבח סברה ושתילה הואשם שיפר על ידי ראש הממשלה בגין בהדלפה לציבור הרחב את דבר הקמתה של ועדה לחקירת האירועים בסברה ושתילה, ושהיא תהיה בראשותו של נשיא בית המשפט העליון יצחק כהן. ב-1983 מונה לראש הדסק המדיני של קול ישראל. ספרו 'כדור של"ג', שיצא לאור בשנת 1984, תורגם לערבית והופץ בביירות ללא ידיעתו והסכמתו של שיפר. ב-1985 חשף פגישה בין שגריר ישראל בצרפת, עובדיה סופר, עם סגן שר החוץ הרוסי, בתקופה שלא היו יחסים רשמיים בין המדינות. בשנת 1986 מונה לכתב קול ישראל בוושינגטון ועורר את זעמה של המערכת הפוליטית בישראל לאחר שהתראיין לטלוויזיה האמריקאית וטען כי ישראל הייתה זו שיזמה את משלוחי הנשק לאיראן בפרשת אירנגייט. ב-1988 חשף שיפר את הפגישה בין אייבי נתן ליו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. בשנת 1989 שב שיפר לישראל ומונה לכתב ופרשן מדיני של "ידיעות אחרונות". היה נשוי לרחלה שיפר, שהייתה ראש אגף הבחינות במשרד החינוך, עד מותה בפברואר 2018. לבני הזוג בן ובת. מתגורר בתל אביב. כדור של"ג: סודות מלחמת לבנון, אביב: עידנים – ידיעות ספרים, 1984 המתריע – שיחות עם האלוף (במיל') עמוס גלעד, ידיעות ספרים, 2019 לעיניך בלבד - סודות, הדלפות וחשיפות, ידיעות ספרים, עורך: יואב קרן, פברואר 2021 - אוטוביוגרפיה. מדיה וקבצים בנושא שמעון שיפר בוויקישיתוף שמעון שיפר באתר חדשות מחלקה ראשונה מה (לא) נשתנה, באתר ynet, 26 באוגוסט 2018 שמעון שיפר, הסוף, באתר ynet, 12 בספטמבר 2018 שמעון שיפר, דף שער בספרייה הלאומית טובה צימוקי, כל בו טל, דבר, 1 בספטמבר 1978 כל בו טל, דבר, 11 במאי 1979 שיפר ראש הדסק המדיני בקול ישראל, דבר, 13 באפריל 1983 שלום רוזנפלד, אכלנו אותה, מעריב, 23 ביולי 1985 אילנה באום, שיפר התראיין בארה"ב והרגיז את אורי פורת, מעריב, 16 בינואר 1987 חיים ביאור, לא אנחנו הסיפור, באתר העין השביעית, 21 באפריל 2021 גיא הורוביץ, למרות ליטוף האגו, "לעיניך בלבד" של שמעון שיפר הוא מסמך עשיר ומרתק, באתר הארץ, 22 ביולי 2021 שמעון שיפר, פרק מהספר "לעיניך בלבד", באתר הארץ, 29 באפריל 2021
גדעונה

גִּדְעוֹנָה הוא יישוב קהילתי בעמק חרוד למרגלות הר הגלבוע, השייך למועצה אזורית הגלבוע. גדעונה הוקם בשנת 1949 ככפר עבודה על ידי עולים מתימן. היישוב הוקם ליד מעין חרוד, במקום בו הוקם בשנת 1921 קיבוץ עין חרוד. אחרי שקיבוץ עין-חרוד העתיק את מקומו לגבעת קומי, שימש האתר ישוב זמני למייסדי בית השיטה ודברת לפני מעברם לנקודות הקבע שלהם. עבור המתיישבים נבנו בתים קטנים. פרנסתם הייתה עבודה שכירה בייעור וחקלאות ובנוסף לכל בית היה משק עזר של 2.5 דונם. בספטמבר 1952 נחנך בית הכנסת ביישוב. בשנת 1955 הועברו לאחריות עמידר ונדרשו לרכוש את הבתים או לשלם דמי שכירות. בשנת 1957 חוברו בתי הכפר לחשמל. בשנת 1961 דובר על חיסול המקום, בהיעדר משבצת קרקע לתת לתושבים. המדינה הציעה לתושבים שיסכימו לעזוב זכויות של עולה חדש. התגוררו במקום 25 משפחות ובתים רבים נותרו ריקים. בתים אלו הוכללו בתוך אכסניית הנוער הסמוכה. התושבים לא שלמו ארנונה ועבור מים. בתחילת 1964 הוסכם להפוך את היישוב לשכונה מסודרת והתושבים הסכימו לבחור ועד חדש שיהיה אחראי לגביית התשלומים למועצה האזורית. בסמוך ליישוב נמצא בית הקברות של ראשוני עין חרוד ותל יוסף. מדרום לו, על מורדות הגלבוע, נטוע יער וינגייט ובסמוך לו נמצא הגן הלאומי מעיין חרוד. שמו של היישוב הוא על שם השופט המקראי גדעון בן יואש שבחר את חייליו לקראת המלחמה במדין בקרבת מקום היישוב. בסמוך ליישוב פעל במשך שנים רבות בסיס צבאי שהוקם עוד לפני קום המדינה. במהלך השנים עבר הבסיס גלגולים שונים, ובשנותיו האחרונות שימש כסדנת חימוש עד שנסגר כחלק מצמצום תקציב הביטחון וייעול פעילות. רוב מבני הבסיס הושמדו בתרגיל של גדוד 603 מחיל ההנדסה, למעט מספר מבנים היסטוריים שיועדו לשימור. ספי בן-יוסף, מדריך ישראל החדש, כרך 6, "העמקים", בעריכת יוסי בוכמן ויצחקי גל. הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר, 2001. עמוד 81. מדיה וקבצים בנושא גדעונה בוויקישיתוף גדעונה באתר הרשות לפיתוח הגליל גדעונה, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור א. מש, מה יהא על גדעונה?, דבר, 10 ביולי 1961 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 כפר עבודה לרגלי הגלבוע, על המשמר, 1 בדצמבר 1949 כפר עבודה לעולי תימן ליד הגלבוע, דבר, 22 בדצמבר 1949 10 נפשות בכפר גדעונה בדירה של 20 ממ"ר, מעריב, 29 במאי 1961 משקי איזור גלבוע, דבר, 11 באוקטובר 1951 שלוש שנים לקיום גדעונה, דבר, 28 בספטמבר 1952 תושב כפר גדעונה מספר, על המשמר, 24 ביולי 1955 בתי כפר גדעונה, דבר, 12 ביוני 1957 המושבים, דבר, 26 באוגוסט 1957 תוחש עזרה ליושבי גדעונה, דבר, 17 ביולי 1961 מרדכי טננבוים, חוסל סכסוך בין המושב גדעונה ובין המועצה האזורית גלבוע, מעריב, 23 בפברואר 1964
ואדי חלפא

ואדי חלפא (בערבית: وادي حلفا) היא עיר בצפון סודאן, על חוף אגם נאצר. היא רחוקה 700 ק"מ מבירת המדינה, ח'רטום, ו-21 ק"מ מהגבול עם מצרים. לפי נתוני שנת 2007 האוכלוסייה מונה 15,725 תושבים. בעיר ובסביבתה יש מספר רב של עתיקות נוביות. מדיה וקבצים בנושא ואדי חלפא בוויקישיתוף ואדי חלפא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סודאן ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלייפוסט

גלייפוסט (באנגלית: Glyphosate) הוא קוטל עשבים (אנ') סיסטמטי. מיועד בעיקר לפגיעה בעשבוניים חד-שנתיים, הגדלים בקרבה לשדות חקלאיים. הגלייפוסט הוא קוטל העשבים הנפוץ ביותר לשימוש בארצות הברית.[דרוש מקור] הגלייפוסט נרשם כפטנט על ידי חברת מונסנטו בשנות ה-70 תחת השם המסחרי "ראונד-אפ". תוקף הפטנט פג בארצות הברית בשנת 2000. שיטת הפעולה של חומר ההדברה מבוססת על פגיעה בפעילות אנזים המעורב ביצירת חומצות אמינו. חומר ההדברה נספג בצמח באמצעות העלווה. עם השנים, פיתחה מונסנטו זני צמחים חקלאיים טרנסגניים שעמידים לפעולת הגלייפוסט. בכך מתאפשר לחקלאים שימוש נרחב בגלייפוסט לצורך הדברת העשבים, ללא חשש לפגיעה בגידול החקלאי. כיום, מרבית גידולי הסויה, התירס והכותנה בארצות הברית הם צמחים מהונדסים גנטית ועמידים לגלייפוסט. במרץ 2015, הוכרז החומר כ"מסרטן סביר בבני אדם" על ידי ארגון הבריאות העולמי, אולם בבדיקה חוזרת שנערכה בנובמבר 2015 על ידי האיחוד האירופי נמצאו ליקויים באופן ביצוע הבדיקות. האיחוד האירופי ביצע סדרת בדיקות חדשה, יסודית ומעמיקה, ובסופה הוכרז שמדובר בחומר שאינו רעיל ואינו מסרטן. ב-10 באוגוסט 2018 פסק חבר מושבעים בארצות הברית על חברת מונסנטו תשלום פיצויים בסכום של 289 מיליון דולר לדייוויד ג'ונסון שהשתמש בקוטל עשבים מבוסס גלייפוסט וחלה בסרטן לימפומה שאינה הודג'קין. בפברואר 2019 מצא מחקר חדש שנערך באוניברסיטת וושינגטון כי השימוש בגלייפוסט מעלה את הסיכון לכמה סוגי סרטן ביותר מ-40%. עשבים שוטים מדיה וקבצים בנושא גלייפוסט בוויקישיתוף Glyphosate: EFSA updates toxicological profile "קוטל העשבים שלה גרם סרטן - ומונסנטו תשלם פיצויים של 289 מיליון דולר". TheMarker. 2018-08-11. נבדק ב-2018-08-11. "UW study: Exposure to chemical in Roundup increases risk for cancer". 2019-02-13. נבדק ב-2019-02-15.