laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מפלגת העם הסקסונית

מפלגת העם הסקסונית (בגרמנית: Sächsische Volkspartei - SDAP) הייתה מפלגה שמאלית-ליברלית, רדיקלית-דמוקרטית שהוקמה בעיר קמניץ שבממלכת סקסוניה הגרמנית ב-19 באוגוסט 1866. בראשה עמדו מייסדיה וילהלם ליבקנכט, אוגוסט בבל ואוטו פרייטג(גר'). בתחילת אוגוסט 1869 התאחדה מפלגת העם הסקסונית עם מפלגת העובדים הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SDAP)‏(אנ'). המפלגה המאוחדת הזו הוסיפה להתקיים עד 1875, עת התאחדה עם מפלגת 'איגוד הפועלים הגרמני הכללי' הלסליאנית, ליצירת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD). מפלגת העם הסקסונית הייתה ברית בין כוחות ליברליים, בורגנים אנטי-פרוסיים, ופועלים סוציאליסטים, שהתארגנו יחד בסקסוניה למטרה משותפת של בלימת העליונות הפרוסית בקונפדרציה הצפון-גרמנית לפיכך דגלה ברעיון של איחוד מלא של גרמניה (כולל אוסטריה) במטרה לצמצם את הדומיננטיות הפוליטית של פרוסיה במדינת הלאום הגרמנית. היא נחשבת לאחת ממפלגות האב של התנועה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה. בבחירות 1867 לרייכסטג של הקונפדרציה הצפונית(אנ') זכתה המפלגה ב-3 מנדטים בלבד (כ-1 אחוז מכלל המושבים), הנציגים היו בבל, ליבקנכט ועורך הדין רינהולד שרפס(גר'). ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תצלובת הראייה

תצלובת הראייה (TA: Chiasma opticum, הכיאזמה האופטית) היא אזור במוח שבו מצטלבים עצבי הראייה היוצאים מרשתית העין. כחלק ממערכת הראייה, עצב הראייה מעביר את המידע החזותי שנקלט ברשתית של העין אל אזורי העיבוד במוח. זהו למעשה זוג של עצבים אשר יוצאים משתי העיניים בהתאמה ואשר מורכבים כל אחד מצרורות של אקסונים. מוצאם של אקסונים אלו הוא בתאי גנגליון ברשתית העין (retinal ganglion cells). בתצלובת הראייה, חלק גדול מהאקסונים חוצים לצדו הנגדי של הראש. כתוצאה מכך, לכל המיספרה של המוח מגיע מידע חזותי חלקי משתי העיניים. חלוקת האקסונים בתצלובת הראייה מתבצעת בהתאם לשדות ראייה: המידע ששתי העיניים קולטות משדה הראייה הימני (כלומר, מה שנמצא מצדה הימני של נקודת המיקוד שלנו ברגע נתון) מגיע להמיספרה השמאלית של המוח; והמידע ששתי העיניים קולטות משדה הראייה השמאלי מגיע להמיספרה הימנית. שילוב המידע החזותי שמגיע במקביל משתי העיניים הוא אחד הדברים שמאפשרים למוח לייצר תפיסת עומק. האקסונים בחלק שלאחר תצלובת הראייה מכונים צרור הראייה (Optic tract). מרבית הסיבים (האקסונים) בצרור הראיה מוליכים מידע חזותי לכיוון גרעין הברך הצדי בתלמוס, וכמות קטנה מתוכם מגיעה אל הקוליקולוס העליון (superior colliculus, אנ') וכן אל אזורים בהיפותלמוס אשר אחראיים על השעון הצירקדי. חשוב לציין שבתצלובת הראיה אין סינפסה, וכי האקסונים הממשיכים הלאה אל צרור הראיה הם אותם האקסונים אשר יצאו מתאי הגנגליון של הרשתית. תצלובת הראייה ממוקמת בתחתית המוח הגדול, מתחת להיפותלמוס. על שמה קרוי הגרעין העל-תצלובתי בהיפותלמוס, אשר נמצא ישירות מעליה. מדיה וקבצים בנושא תצלובת הראייה בוויקישיתוף Lee Ann Remington, Chapter 13 - Visual Pathway, Saint Louis: Butterworth-Heinemann, 2012-01-01, עמ' 233–252, ISBN 978-1-4377-1926-0 Divy Mehra, Majid Moshirfar, Neuroanatomy, Optic Tract, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2024
אניה מיטאג

אניה מיטאג (בגרמנית: Anja Mittag;‏ נולדה ב-16 במאי 1985 בקרל מרקס שטאד, מזרח גרמניה) היא כדורגלנית גרמנייה שמשחקת בעמדת החלוץ בקבוצת הנשים של ר.ב. לייפציג ובנבחרת גרמניה בכדורגל נשים. ב-2002 היא החלה את הקריירה הבוגרת שלה בקבוצה הגרמנית טורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה לנשים. בעונת 2003/2004 זכתה עם הקבוצה בדאבל. בעונת 2004/2005 זכתה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים ובגביע הגרמני. ב-2006 עברה לשחק כמה משחקים בקבוצת QBIK קרלסטד מליגת העל השוודית, כדי לחוות תרבות כדורגל נוספת. היא סייעה לקבוצה להימנע מירידת ליגה. בעונת 2008/2009 הבקיעה 21 שערים והייתה במקום השני ברשימת המבקיעות באותה עונה. ב-2009/2010 זכתה עם פוטסדאם בפעם השנייה בליגת האלופות. בדצמבר 2011 חתמה על חוזה עם קבוצת רוזנגארד שאז נקראה "אל-דה-בה" מהעיר מאלמה שמשחקת בליגת העל השוודית. משחקה הראשון בקבוצה היה הסופר קאפ השוודי לנשים. היא הבקיעה את גול הניצחון והמשחק הסתיים בתוצאה 2–1. בסיום העונה הוכתרה למלכת השערים לאחר שהבקיעה 21 פעמים. בעונה שלאחריה, 2013, הייתה מדורגת במקום הראשון בטבלת המבקיעות ובמקום הראשון בטבלת המבשלות והקבוצה זכתה באליפות שוודיה. בעונת 2014 הייתה שוב מלכת השערים ומלכת הבישולים וזכתה שוב באליפות. במרץ 2015 זכתה שוב בסופר קאפ השוודי. במאי 2015 פורסם שהיא חתמה בקבוצת הנשים של פריז סן-ז'רמן לשתי עונות. היא נכללה בסגל נבחרת גרמניה בכדורגל נשים עד גיל 19 למשחקי אליפות אירופה בקטגוריה זו, שהתקיימה ב-2004. הנבחרת הגיעה למקום השני לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת ספרד, אולם מיטאג זכתה בתואר מלכת השערים עם 6 הבקעות ובתואר השחקנית המצטיינת של הטורניר. באותה שנה התקיימה אליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 19, ובה זכתה יחד עם נבחרת גרמניה בתואר והייתה במקום השני בטבלת המבקיעות. במקביל, החלה לשחק באותה שנה בנבחרת הבוגרת כשאת שערה הראשון הבקיעה במרץ 2005 במסגרת גביע אלגארבה. ב-2007 השתתפה בגביע העולם בכדורגל נשים, אך לא הרבתה לשחק. ב-2008 השתתפה עם הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג, שם זכתה במדליית הארד, לאחר שסיימה במקום השלישי. לאחר תקופה חלשה שלה, החליטה מאמנת הנבחרת לא לכלול אותה בסגל לגביע העולם בכדורגל נשים 2011. באליפות אירופה בכדורגל נשים 2013 השתתפה בשישה משחקים והבקיעה את הגול היחיד במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה וזכתה בתואר. היא נכללה בסגל גם למשחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015 והבקיעה חמישה שערים בטורניר בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. בסיום הטורניר זכתה בנעל הארד, על הגעתה למקום השלישי בטבלת המבקיעות. מדיה וקבצים בנושא אניה מיטאג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אניה מיטאג אניה מיטאג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אניה מיטאג, ברשת החברתית אינסטגרם אניה מיטאג, באתר Soccerdonna (בגרמנית) אניה מיטאג, באתר Soccerway אניה מיטאג, באתר WorldFootball.net אניה מיטאג, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקה של מיטאג (באנגלית) הידיעה באתר אופ"א סטטיסטיקות 2013 באתר הליגה השוודית סטטיסטיקות 2014 באתר הליגה השוודית הידיעה באתר הקבוצה באתר אופ"א באתר פיפ"א
יוסי חרסונסקי

יוסי חֶרסוֹנסקי (נולד ב-2 באוגוסט 1947) הוא עיתונאי ומבקר מוזיקה ישראלי. את דרכו העיתונאית החל ב-1968 בעיתון "מעריב" כפרילנסר, וב-1979 היה לעובד קבוע של העיתון. שימש בתפקידי עורך הבידור של "מעריב לנוער", כתב כלכלי (צרכנות), כתב לענייני הסתדרות ועבודה ומבקר מוזיקה בעיתון. ב-2005 פרש מ"מעריב" והמשיך לעבוד בעולם העיתונות כמבקר מוזיקה עצמאי. מפעיל אתר ביקורות והמלצות מוזיקה בשם "חרסונסקי מיוסיק", ומשמש כמבקר המוזיקה של גלי צה"ל. הוא נשוי למרגלית חרסונסקי. בתו היא הבמאית והעורכת יעל חרסונסקי. אתר האינטרנט הרשמי של חרסונסקי מיוסיק עמית שהם וגיא אסיף, סחבק כבר לא מתרגש מפופ, חדשות, 8 בנובמבר 1991 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סילביה מתיוס ברוול

סילביה מרי מתיוס בורוול (באנגלית: Sylvia Mary Mathews Burwell; נולדה ב-23 ביוני 1965) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ברק אובמה, מיוני 2014 עד ינואר 2017. היא החליפה בתפקידה את קתלין סבליוס. לפני כן עמדה בראש משרד הניהול והתקצוב מאפריל 2013 ועד למינויה למזכירת הבריאות. מתיוס נולדה בהינטון, עיירה קטנה בווירג'יניה המערבית, לקלאוי, שהייתה ראש העיר, ולד"ר ויליאם פיטר מתיוס, אופטומריסט לשעבר. היא ממוצא יווני מצד שני הוריה. ב-1982 לקחה חלק בתוכנית חילופי תלמידים ליפן. היא למדה לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד ב-1987. בעת לימודיה, היא שימשה כעוזרת למועמד הדמוקרטי לנשיאות מייקל דוקאקיס, עבדה עבור חבר קונגרס מווירג'יניה המערבית, וכן עבדה עבור הקמפיין של ביל קלינטון לנשיאות. לאחר מכן למדה לתואר ראשון נוסף בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד דרך מלגת רודז היוקרתית. היא עבדה בתאגיד מקינזי בשנים 1990–1992. לאחר הפיכתו של ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית בינואר 1993, שירתה מאז ועד 1995 כחברה במועצה הכלכלית הלאומית של הבית הלבן (NEC). לאחר מכן כיהנה כראשת הסגל של מזכיר האוצר רוברט רובין עד שנת 1997, וכן כסגנית ראש סגל הבית הלבן, עד שנת 1998, יחד עם ג'ון פודסטה. עם עזיבתה קודם פודסטה ונהיה לראש סגל הבית הלבן. מתיוס עברה למשרד הניהול והתקצוב כסגנית תחת ג'ק לו (מי שעתיד לכהן כמזכיר האוצר) עד שנת 2001. היא חברה בוועד המנהל לרפואה שבאוניברסיטת וושינגטון, בוועד הפסיפי למדיניות בינלאומית, ובקבוצת הייעוץ של קרן נייקי. לפני חזרתה לממשל בוושינגטון הבירה, שירתה מתיוס בתפקידי ניהול בכירים בקרן ביל ומלינדה גייטס, המנוהלת על ידי המיליארדר ומייסד מיקרוסופט ביל גייטס ואשתו מלינדה. היא החלה לעבוד בקרן מאז 2001 ולבסוף כיהנה כנשיאת תוכנית הפיתוח הגלובלי. בינואר 2012 עזבה את הקרן לטובת כהונה כנשיאת קרן וולמרט. במרץ 2013 מינה הנשיא ברק אובמה את ברוול לעמוד בראש משרד הניהול והתקצוב. היא נכנסה לתפקיד ב-24 באפריל באותה שנה. באפריל 2014 מינה הנשיא אובמה את ברוול להיות מזכירת הבריאות ושירותי האנוש הבאה, שתירש את המזכירה היוצאת קתלין סבליוס, אשר הכריזה על התפטרותה יום קודם. היא הושבעה לתפקיד ב-9 ביוני באותה שנה. לאחר סיום כהונתו של אובמה סיימה את תפקידה בממשל. היא מונתה לנשיאת האוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון די. סי. ונכנסה לתפקידה ביוני 2017. היא נשואה למשפטן סטיבן ברוול מאז 2007, ולזוג שני ילדים. מדיה וקבצים בנושא סילביה מתיוס ברוול בוויקישיתוף סילביה מתיוס ברוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סילביה מתיוס בורוול באתר מחלקת הבריאות ומשאבי האנוש "Walmart Foundation Names New President". news.walmart.com. 14 באוקטובר 2011. אורכב מ-המקור ב-2013-03-26. נבדק ב-2015-06-13. {{cite web}}: (עזרה) הניו יורק טיימס, המועמדת של אובמה לראשות משרד התקציבים מגיעה מתחום הפילנתרופיה, באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2013
אולימפיאקוס

האם התכוונתם ל... אולימפיאקוס (אגודה) – אגודת ספורט יוונית אולימפיאקוס (כדורגל) – קבוצת כדורגל אולימפיאקוס (כדורסל) – קבוצת כדורסל אולימפיאקוס ניקוסיה – קבוצת כדורגל מקפריסין
חרסונסקי

חרסונסקי (באוקראינית: Херсонський) הוא שם משפחה הנגזר משמה של העיר חרסון. האם התכוונתם ל... בוריס חרסונסקי (גר') – סופר ומשורר רוסי-אוקראיני יוסי חרסונסקי – עיתונאי ומבקר מוזיקה ישראלי יעל חרסונסקי – במאית ועורכת ישראלית, בתו של יוסי חרסונסקי
ורמלנד

מחוז ורמלנד (בשוודית: Värmlands län) הוא מחוז במערבה של שוודיה. מחוז ורמנלד גובל בדלארנה בצפון, בארברו במזרח, בוסטרה ייטלנד בדרום ובנורווגיה במערב. המחוז נמצא בשטח החבלים ורמלנד (בעל אותו השם), בדלרנה ובדלסלנד. מחוז ורמלנד הוא בין המחוזות העתיקים והיפים ביותר בשוודיה. עד המאה ה-17 הוא נודע כ"פרובינס ורמלנד", ואילו סמל הנשר הנוכחי אומץ כבר ב-1567. בין השנים 1634–1779 היה המחוז מאוחד יחד עם נרקה (ארברו), ומאז 1779 הוא נחשב מחוז עצמאי. סלמה לגרלף, מחברת ספר הילדים הידוע "מסע הפלאים של נילס הולגרסון", נולדה בחווה במחוז ורמלנד. מדיה וקבצים בנושא ורמלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורמלנד ורמלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מושלי מחוז ורמלנד, (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צובוראיה אייג'י

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא Tsuburaya. אייג'י צובוראיה (ביפנית: 円谷 英二; 7 ביולי 1901 – 25 בינואר 1970) היה אמן אפקטים מיוחדים יפני אשר שיתף פעולה ביצירת סרטי מדע בדיוניים יפנים רבים, בהם "גודזילה". צובוראיה היה בכור במשפחתו והיה בעל משפחה מורחבת גדולה במיוחד. בגיל שלוש אימו של צובוראיה נפטרה ואביו עבר לסין לטובת עסקי המשפחה. בגיל תשע אימץ צובוראיה את תחביב הטיסנאות. צובוראיה שמר על אהבתו לתחביב זה כל חייו. ב-1915 בגיל 14 סיים צובוראיה את המקבילה היפנית לבית ספר תיכון. הוא התחנן בפני משפחתו שאישרה לו ללכת לבית הספר לטיסה שבהאנדה. על אף שלמד לבסוף מסחר ב-1919 צובוראיה קיבל הצעת עבודה והפך להיות צלם קולנוע. צובוראיה צמח בתעשיית הקולנוע במהירות שיא בזכות יצירתיותו. במהלך צמיחה זאת עבד צובוראיה על פרויקטים חדשניים בתחום הקולנוע והיה שותף לשימוש הראשון במנוף לשם נשיאת מצלמה ביפן. ב-1930 עשה צובוראיה שימוש בסופראימפוזיציה כדי ליצור אשליה בסרט שלקח חלק בהפקתו. בעשייה זאת החלה הקריירה של צובוראיה עבורה יתפרסם - אפקטים מיוחדים. בראיון שנתן מאוחר יותר טען שבתקופה זאת הסרט קינג קונג הגיע לקיוטו והוא אמר לעצמו ש-״יום אחד אעשה בעצמי סרט כזה על מפלצת״. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה עבד צובוראיה ביצירת סרטי תעמולה יפנים. קיים סיפור כי הסרטים שבהם צובוראיה היה מעורב היו כל כך מציאותיים עד כי צוותים של דאגלס מקארתור, מושלה הצבאי של יפן בתקופת הכיבוש האמריקאי, מכרו עותקים של הסרטים שלו לפרנק קפרה עבור יומני הקולנוע שלו. בעת הכיבוש האמריקאי ביפן צובוראיה התקשה למצוא עבודה בעקבות המעורבות שלו בסרטי התעמולה. כאשר התמנה לראש מחלקת האפקטים המיוחדים של אולפן הקולנוע היפני טוהו הוא ניהל בממוצע שישים אנשי מקצוע, טכנאים וצלמים. במהלך עבודתו בטוהו הוא עבד לצד הבמאי אישירו הונדה והמפיק טומויוקי טנקה. שלשה זאת כונתה על ידי מחלקת הפרסום של אולפני טוהו ״שלשת הזהב״, והיא זאת שיצרה בשנת 1954 את הסרט הראשון של גודזילה. אבי בליזובסקי, ‏איגי צובוראיה, איש הפעלולים שמאחורי סרטי גודזילה, באתר "הידען", 7 ביולי 2015 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה ה-114 של צובוראיה אייג'י, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של צובוראיה אייג'י מדיה וקבצים בנושא צובוראיה אייג'י בוויקישיתוף צובוראיה אייג'י, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צובוראיה אייג'י, באתר AllMovie (באנגלית) צובוראיה אייג'י, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Taylor, Al, The Man Who Made Godzilla Famous, Fantastic Films and Other Imaginative Media, 1980, עמ' 19 Ragone, August, Eiji Tsuburaya: Master of Monsters: Defending the Earth with Ultraman and Godzilla, San Francisco, California: Chronicle Books, 2007 טריוויה אודות סרט של צובוראיה באתר IMDB ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמיחי יודנפרוינד

עמיחי יודנפרוינד (נולד ב-9 ביולי 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כמדריך בבית הספר לפיקוד ומטה, כסגן מפקד אוגדת הגליל ומפקד חטיבת מרכבות הפלדה. יודנפרוינד גדל במושב שדה יעקב. התגייס לחיל השריון ושירת כלוחם ומפקד טנק בפלוגה ו' של גדוד 77 מחטיבה 7. לאחר שהתבלט כמפקד טנק מצטיין נשלח לקורס קציני שריון וחזר אל הפלוגה כמפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של הגדוד ופיקד על פלוגה ב', פלוגת הצמ"פ של גדוד 82. בשנים 1997–1998 חזר לפלוגה ו' כמפקדה. לאחר מכן המשיך בגדוד 77, היה סגן מפקד הגדוד בתקופת מלחמת לבנון השנייה, ובשנים 2008–2010 פיקד עליו. בשנת 2010 מונה לסגן מפקד חטיבה 7. בהמשך שימש רע"ן שריון במרכז לאימונים טקטיים (מא"ט) במל"י. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם, מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכיהן בתפקידו בשנים 2013–2015. בספטמבר 2015 מונה לסגן מפקד אוגדת הגליל, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. ב-2021 השתחרר מהשירות הצבאי. יודנפרוינד נשוי למרב, אב לשלוש בנות ומתגורר בשדה יעקב. "עז הכוח", יותם קניספל באתר מפקדת זרוע יבשה. יאיר קראוס, בצה"ל בטוחים: 'חיזבאללה לא יכול לכבוש את הגליל', באתר nrg‏, 22 ביולי 2016.
תל אבייד

תל אבּייד (בכורדית: Girê Sipî, בערבית: تل أبيض) היא עיר[דרושה הבהרה] בסוריה, הממוקמת על גבול טורקיה–סוריה, צפונית לנהר בליח שבמחוז א-רקה. היא משמשת מרכז שליטה אדמיניסטרטיבי לכל נפת תל אבייד. היא בפועל מתפקדת כעיר חצויה, יחד עם "Akçakale" (אנ') הטורקית עם מעבר גבול פנימי. בשנת 2004 נמנו 14,825 תושבים. בנפת תל אבייד כולה נמנו 129,714 תושבים, מרביתם שייכים לזרם האסלאם הסוני. העיירה המודרנית נוסדה על ידי שלטונות המנדט הצרפתי כדי לשלוט על הגבול עם טורקיה, כאשר התושבים הראשונים היו פליטים ארמנים מאנטוליה, שגורשו במהלך רצח העם הארמני, וכ-250 משפחות ארמניות חיו בעיר לפני מלחמת אזרחים בסוריה. בנוסף לארמנים, הגיע שבט ערב באגרה כאנשי צבא הלבנט הצרפתי, והחליט להישאר ולהתיישב באזור. במהלך מלחמת האזרחים, חוותה העיר תהפוכות רבות. בחדשים הראשונים הייתה תחת השפעת ארגוני התנגדות למשטר הסורי. דווח על מספר מעשי טבח חלקם בהיקף של מאות אנשים, שבוצעו בתושבים על ידי פעילי ארגון הטרור אל נוסרה והמדינה האסלאמית. הרציחות כוונו כנגד כורדים ושאר מתנגדים להפיכה בסוריה. העיר נכבשה על ידי המדינה האסלאמית ביוני 2014 והייתה למבצר שלה ממנו יצאה לפעולות ודגלה הונף על מעבר הגבול עם טורקיה. העיר חשובה במיוחד עבור המדינה האסלאמית מכיוון שדרכה היא מוכרת נפט בשוק השחור ומבריחה סחורה ואנשים. ביוני 2015 כוחות כורדיים השייכים ל-YPG ערכו מצור על העיר ולאחר מערכה של ימים ספורים הצליחו לכבוש אותה. באוקטובר 2019 במהלך מבצע מעיין השלום העיר נכבשה על ידי כוחות טורקיים. מדיה וקבצים בנושא תל אבייד בוויקישיתוף Syrian Kurdish forces capture key ISIL-held town, אל ג'זירה https://www.dirilispostasi.com/gundem/suriye-milli-ordusu-tel-abyad-merkezine-girdi ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנק וירקינסקי

פרנסיס ג'. וירקינסקי (באנגלית: Francis J. Wiercinski) הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. וירקינסקי שימש בין השאר כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101 וכמפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט. וירקינסקי התגייס לצבא ארצות הברית בשנת 1979 והתנדב לכוחות המוטסים. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. לאחר מכן התנדב וירקינסקי לרגימנט הריינג'רס ה-75. וירקינסקי שימש ברגימנט הריינג'רס כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה ולחם במבצע מטרה צודקת. וירקינסקי השלים מספר תפקידי פיקוד ובהם קצין אג"ם בדיוויזיה המוטסת ה-101. לאחר מכן שימש כמפקד רגימנט 187 בדיוויזיה המוטסת ה-101. והוביל אותו במלחמת אפגינסטן, בין היתר במבצע אנקונדה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הדיוויזיה הרב לאומית בצפון עיראק. בתפקידו האחרון שימש כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד האוקיינוס השקט. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007. מדיה וקבצים בנושא פרנק וירקינסקי בוויקישיתוף "יום שלא טוב למות בו" עמוד 98 "יום שלא טוב למות בו" עמודים 72–73 "יום שלא טוב למות בו" עמ' 234–237
ארברו (מחוז)

מחוז ארברו (בשוודית: Örebro län) הוא מחוז במרכזה של שוודיה. מחוז ארברו גובל בדלארנה בצפון, בווסטמנלנד ובסדרמנלנד במזרח, באסטריֶטלנד בדרום דרום-מזרח, בווסטרַה יֶיטלנד בדרום דרום-מערב ובוורמלנד במערב. המחוז נמצא בשטח החבלים נרקה, ורמלנד, וסטרייטלנד ווסטמנלנד. בין השנים 1634–1779 היה המחוז מאוחד יחד עם נרקה וורמלנד, ומאז 1779 הוא נחשב מחוז עצמאי. הבירה והעיר הגדולה היא ארברו, בקצה המערבי של אגם היאלמר. שטח המחוז הוא 9,343 קמ"ר, והאוכלוסייה שלו (נכון לשנת 2005) היא 273,920 תושבים. במחוז יש מספר אגמים והוא מנוקז על ידי כמה נהרות שזורמים דרומה ומזרחה. מרבצי ברזל, אבץ ונחושת מנוצלים במחוז. ענפים חשובים אחרים כוללים עבודות עצים, ייצור נייר, ייצור פלדה והתכת מתכות. סמלו הנוכחי של המחוז הוא למעשה שילוב של סמלי נרקה, ורמלנד ווסטמנלנד, והוא אומץ ב-15 ביולי 1944. מדיה וקבצים בנושא ארברו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארברו ארברו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מושלי מחוז ארברו, (באנגלית). ארברו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנקלין הגנבאק

פרנקלין ל. הגנבאק (באנגלית: Franklin L. Hagenbeck; ‏ נולד ב-25 בנובמבר 1949) הוא לוטננט גנרל בדימוס בצבא ארצות הברית. הגנבאק שימש בין השאר כמפקד הדיוויזיה ההררית ה-10 וכמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. הגנבאק החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1971, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט. עם סיום לימודיו התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר והסמכה כצנחן. הגנבאק שירת בחיל הרגלים של צבא ארצות הברית במגוון תפקידים ויחידות ושימש בין היתר כמפקד מחלקה ופלוגה. במבצע זעם דחוף, הפלישה למדינת האי גרנדה שבקריביים ב-1983, לחם בשורות הדיוויזיה המוטסת ה-82. בהמשך שימש כמפקד גדוד וכעוזר מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. במלחמת אפגינסטן פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-10. בין היתר פיקד הגנבאק על חלק ניכר מן הכוחות במבצע אנקונדה. לאחר מכן שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כמפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007. מדיה וקבצים בנושא פרנקלין הגנבאק בוויקישיתוף שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 38. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 98. נועם אופיר, צ'ינוק דאון? רק לא זה, ביטאון חיל האוויר, גיליון 144 (245), ‏ 01.04.2002. שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 369.
סמינר דרכי רחל

סמינר דרכי רחל ("הסניף") הוא סמינר בית יעקב לבנות בהר חוצבים בירושלים. במוסד לומדות כ-2000 תלמידות, כ-7 כיתות בכל מחזור. הוא שוכן בקרית חינוך רמת תמיר בירושלים. הסמינר נוסד בשנת תשנ"ד על ידי הרב יחיאל מיכל מנדלזון. הוא נקרא על שם רעייתו של הרב שמואל אוירבך, הרבנית רחל. הרב מנדלזון הוא מנהל הסמינר מאז היווסדו. הרבנית לאה פרידמן היא המנהלת החינוכית. בראשית דרכו היה הסמינר שלוחה של מכון בית יעקב למורות ("הסמינר הישן"), ודבק בו הכינוי "הסניף". הרבנית לאה פרידמן עזבה מעשית את ניהולו של הסמינר בשנת 2017, ומאז מנהלת אותו גב' ארנד בתו של הרב מנדלזון. הסמינר כולל כיתות תיכון: ט-יב, כיתות על תיכוניות: יג, יד, ולימודי המשך לבוגרות הסמינר. בכיתות העל תיכוניות נלמדים לימודי התמחות במגמות ההוראה והגננות ובמקצועות השונים כגון: חשבונאות ומיסים, הנדסת תכנה, עיצוב פנים, תדמיתנות, גרפיקה, לימודי חינוך מיוחד ועוד. הסמינר שהה במבנה זמני בשכונת גבעת שאול קרוב ל-20 שנה. לפני מספר שנים הונחה אבן הפינה למבנה קבע באזור הר חוצבים בירושלים, אך בשל סכסוכים התעכבה הבנייה. בסוף שנת 2019 נכנס הסמינר למבנה הקבע ברמת תמיר. למוסד סניפים בערים ביתר עילית ובית שמש, הפועלים תחת הנהלת סמינר האם. "סמינר דרכי רחל", באתר הכל אודות מוסדות החינוך "דרכי רחל - ביתר עילית", באתר הכל אודות מוסדות החינוך "דרכי רחל - בית שמש", באתר הכל אודות מוסדות החינוך ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים ובנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן קושנירוב

אהרן קושנירוב (ביידיש: אהרן קושניראָוו; 7 בינואר 1890 – 7 בספטמבר 1949) היה משורר יידי, פרוזאי ודרמטורג. נולד בשם אהרן קושנירוביץ בעיירה בויארקה, ליד קייב. אביו היה יערן ונפטר כשקושנירוב היה בן 13. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו בחדר ולהתחיל לעבוד. הוא עבר להתגורר בקייב ולאחר היכרותו עם משוררים יידים דוד הופשטיין ואשר שוורצמן הוא החל לחבר בעצמו שירה ביידיש. בין 1914–1918 הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה ועוטר בצלב הגיאורגי, העיטור הגבוה של האימפריה הרוסית. ב-1920 הוא הצטרף לצבא האדום והשתתף במלחמה פולנית-סובייטית. ב-1922 הוא עבר למוסקבה וכתב בכתב העת דער שטראָם, שם הוא פרסם סדרת שירים ב- 1922 בשם אזכרה שהוקדשו לנפגעי הפוגרומים באוקראינה שהתרחשו מספר שנים לפני כן, בעקבות שירים אלו חיבר דוד הופשטיין שיר בשם שטאַם, ב-1924 יצא לאור ספר שבו נכללו שירים מתוך אזכרה ושירו של הופשטיין. בעקבות פרסום האזכרה הואשם קושנירוב על ידי מבקרי ספרות סובייטים בלאומנות יהודית. עם פלישתם של הגרמנים לברית המועצות הוא התנדב לצבא האדום בגיל 51 ונשאר בשירות עד סוף המלחמה והשתחרר בדרגת סרן. במהלך המלחמה נפצע פעמיים, עוטר במדליה על ההצטיינות בקרב. לאחר המלחמה היה אחד העורכים של כתב העת היידי אייניקייט והיה עורכו הראשי של כתב העת היידי היימלאנד. נפטר בספטמבר 1949 במוסקבה כתוצאה מסרטן הגרון. קושנרוב היה נשוי ללובוב קושנרוב . לזוג שלושה בנים: יורי (1925 - 1943) (נפל בקרב במהלך המלחמה), ראדי (1931 - 2010) ומארק (נולד ב-1938). מדיה וקבצים בנושא אהרן קושנירוב בוויקישיתוף אהרן קושנירוב, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) גנאדי אסטרייך, אהרן קושנירוב, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) על אהרן קושנירוב באתר יד ושם אהרן קושניראוו (1890-1949), דף שער בספרייה הלאומית על אהרן קושנירוב באתר יד ושם אהרן קושנירוב, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)