פרידריך דר גרוסה (אוניית מערכה, 1911)

פרידריך דר גרוסה (בגרמנית: SMS Friedrich der Große) הייתה האונייה השנייה בסדרת אוניות המערכה מדגם"קייזר" של הצי הקיסרי הגרמני. שדרית האונייה הונחה ב-26 בינואר 1910 במספנת AG Vulcan בהמבורג, היא הושקה ב-10 ביוני 1911, והוכנסה לשירות ב-15 באוקטובר 1912. האונייה צוידה בעשרה תותחי 30.5 סנטימטרים (12 אינץ') בחמישה צריחים תאומים, ומהירות מרבית של 23.4 קשרים (43.3 קמ"ש). היא הוקצתה לשייטת אוניות המערכה השלישית של צי הים הפתוח במשך רוב מלחמת העולם הראשונה, ושימשה כספינת הדגל של הצי מאז הכנסתה לשירות עד 1917. יחד עם ארבע אחיותיה, קייזר, קייזרין, קניג אלברט, ופרינצרגנט לואיטפולד, פרידריך דר גרוסה השתתפה בכל פעולות הצי הגדולות של מלחמת העולם הראשונה, כולל קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. בשל היותה במרכז הטור הגרמני, פרידריך דר גרוסה לא הייתה מעורבת בכבדות כמו הספינות הגרמניות המובילות, כמו אוניות המערכה קניג וגרוסר קורפירסט וסיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה - והיא יצאה מהקרב ללא פגע לחלוטין. ב-1917 החליפה אוניית המערכה החדשה באדן את פרידריך דר גרוסה בתור ספינת הדגל של הצי. לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמה וחתימת שביתת הנשק בנובמבר 1918, פרידריך דר גרוסה ורוב אוניות הראשה של צי הים הפתוח נכלאו על ידי הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו. האוניות פורקו מנשקן והצטמצמו לצוותים שלדיים בזמן שכוחות בעלות הברית ניהלו משא ומתן על הגרסה הסופית של חוזה ורסאי. ב-21 ביוני 1919, ימים לפני חתימת ההסכם, הורה מפקד הצי הכלוא, קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, להטביע את הצי כדי להבטיח שהבריטים לא יוכלו לתפוס את הספינות. פרידריך דר גרוסה נמשתה בשנת 1936 ופורקה עבור גרוטאות מתכת. הפעמון שלה הוחזר לגרמניה ב-1965 והוא נמצא כעת במטה הצי בגליקסבורג. פרידריך דר גרוסה הייתה באורך כולל של 172.40 מטרים (565 רגל 7 אינץ') וההדחק המקסימלי שלה היה 27,000 טונות (26,570 טונות ארוכות) בתפוסה מלאה. רוחב האונייה היה 29 מטרים (95 רגל 2 אינץ') ושוקע האונייה היה 9.10 מטרים (29 רגל 10 אינץ') מקדימה ו-8.80 מטרים (28 רגל 10 אינץ') בירכתיים. היא הונעה על ידי שלושה סטים של טורבינות AEG Curtis, שסופקו עם קיטור על ידי 16 דוודי צינורות מים על פחם. בניסויים, תחנת הכוח הפיקה מהירות מרבית של 22.4 קשרים (41.5 קמ"ש). היא נשאה 3,600 טון (3,500 טון ארוך) של פחם, מה שאיפשר טווח מרבי של 7,900 מיילים ימיים (14,600 ק"מ) במהירות שיוט של 12 קשרים (22 קמ"ש). הספינה הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי SK L/50 בקוטר 30.5 ס"מ בחמישה צריחים תאומים. היא נפטרה מסידור הצריח המשושה הבלתי יעיל של אוניות מערכה גרמניות קודמות; במקום זאת, שלושה מתוך חמשת הצריחים הורכבו על קו האמצע, כאשר שניים מהם מסודרים בזוג ירי-על מאחור. שני הצריחים האחרים הוצבו בדירוג באמצע האונייה, כך ששניהם יכלו לירות יחד מטח דופן. האונייה הייתה חמושה גם בסוללה משנית של 14 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בקזמטים באמצע האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה שמונה תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 בקזמטים. הספינה הייתה חמושה גם בארבעה תותחי נ"מ 8.8 ס"מ L/45. בנוסף, החימוש שלה כלל חמישה צינורות טורפדו בקוטר 50 ס"מ (19.7 אינץ'), כולם מותקנים בגוף הספינה; אחד היה בחרטום, וארבעת האחרים היו בצד הרוחב. חגורת השריון העיקרית שלה הייתה בעובי 350 מ"מ (13.8 אינץ') במצודה המרכזית, והיה מורכב משריון מוצק של קרופ (KCA). צריחי תותחי הסוללה העיקריים שלה היו מוגנים על ידי 300 מ"מ (11.8 אינץ') של KCA על הצדדים והחזית. מגדל הניווט של פרידריך דר גרוסה היה משוריין בכבדות, עם 400 מ"מ (15.7 אינץ') בצדדים. כמו בארבע האוניות האחרות בסדרה שלה, פרידריך דר גרוסה נשאה רשתות נגד טורפדו עד לאחר קרב יוטלנד ב-1916. האונייה הוזמנה תחת שם החוזה ארזאץ היימדאל כתחליף לאוניית ההגנה החופית המיושנת היימדאל, השדרית של פרידריך דר גרוסה הונחה במספנת AG Vulcan בהמבורג ב-26 בינואר 1910. היא הושקה ב-10 ביוני 1911, ולאחר מכן ערכה AG Vulcan ניסויי קליטה. בטקס ההשקה שלה, הנסיכה אלכסנדרה ויקטוריה השיקה את האונייה והפילדמרשל קולמר פרייהר פון דר גולץ נשא נאום. לאחר מכן היא הועברה לווילהלמסהאפן והוכנסה לשירות בצי ב-15 באוקטובר 1912. לאחר מכן ערכה תרגילים בים הבלטי, ואחר כך ליגה לקיל לעבודות התאמה אחרונות. ב-22 בינואר 1913, הספינה הייתה מוכנה סוף סוף לשירות פעיל. לאחר כניסתה לשירות בינואר 1913, פרידריך דר גרוסה ערכה ניסויים ימיים לפני שהפכה לספינת הדגל של הצי ב-2 במרץ, במקום SMS דויטשלנד. האונייה השתתפה בסבב תמרוני הצי הראשון שלה בפברואר 1913, שנערכו בקטגט ובים הצפוני. בחודש הבא התקיים סבב תרגילים נוסף, בין 12 ל-14 במרץ. האונייה נכנסה למעגן לתחזוקה תקופתית באפריל, והייתה מוכנה לאימונים ארטילריים עד סוף החודש. תמרוני צי נרחבים נערכו בים הצפוני בין 5 ל-27 במאי. פרידריך דר גרוסה, כאוניית המערכה החדשה ביותר של חיל הים, נשלחה לקיל לשבוע קיל ביוני. בהיותה שם, ביקרו אותה המלך האיטלקי ויטוריו אמנואלה השלישי ואשתו אלנה. באמצע יולי ערך הצי את הפלגת הקיץ השנתית שלו לנורווגיה, שנמשכה עד אמצע אוגוסט. במהלך השייט, פרידריך דר גרוסה ביקרה ב-Balholmen, נורווגיה. תמרוני הסתיו נערכו לאחר חזרת הצי; הם נמשכו מ-31 באוגוסט עד 9 בספטמבר. תרגילי יחידה ואימוני ספינה בודדים נערכו באוקטובר ובנובמבר. בתחילת 1914, פרידריך דר גרוסה השתתפה בהכשרה נוספת של ספינה ויחידה. תמרוני האביב השנתיים נערכו בים הצפוני בסוף מרץ. תרגילי צי נוספים נערכו באפריל ומאי בים הבלטי והצפוני. הספינה נסעה שוב לשבוע קיל באותה שנה. למרות המתיחות הבינלאומית הגואה בעקבות רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד ב-28 ביוני, צי הים הפתוח החל את הפלגת הקיץ שלו לנורווגיה ב-13 ביולי. במהלך השייט האחרון בזמן שלום של הצי הקיסרי, הצי ערך תרגילים מול סקיין לפני שהמשיך לפיורדים הנורווגיים ב-25 ביולי. למחרת החל הצי לחזור לגרמניה, כתוצאה מהאולטימטום של אוסטריה-הונגריה לסרביה. ב-27, כל הצי התאסף מול כף סקודנס לפני שחזר לנמל, שם הם נותרו במצב מוכנות מוגברת. מלחמה בין אוסטריה-הונגריה וסרביה פרצה למחרת, ובתוך שבוע הצטרפו כל המעצמות האירופיות הגדולות לסכסוך. צי הים הפתוח, כולל פרידריך דר גרוסה, ערך מספר סריקות והתקדמות לים הצפוני. הראשון התרחש ב-2–3 בנובמבר 1914, אם כי לא נתקלו בכוחות בריטיים. אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח, אימץ אסטרטגיה שבה סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה של אדמירל פרנץ פון היפר פשטו על ערי חוף בריטיות כדי לפתות חלקים מהצי הגדול שבו הם עלולים להיהרס על ידי צי הים הפתוח. הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914 הייתה המבצע הראשון מסוג זה. בערב 15 בדצמבר, צי הקרב הגרמני שכלל כשנים עשר דרדנוטים - כולל פרידריך דר גרוסה וארבע אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו לטווח של 10 מיל ימי (19 קילומטרים; 12 מיל) משייטת מבודדת של שש ספינות קרב בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבים בחושך שכנעו את אינגנול שהוא מתמודד עם הצי הגדול כולו. בהוראת הקייזר וילהלם השני להימנע מסיכון הצי שלא לצורך, אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה. בעקבות אובדן SMS בליכר בקרב שרטון דוגר בינואר 1915, הקייזר פיטר את אינגנול מתפקידו ב-2 בפברואר. אדמירל הוגו פון פול החליף אותו כמפקד הצי. פול ערך סדרה של תמרוני צי ב-1915, שבהן פרידריך דר גרוסה השתתפה; בראשון ב-29–30 במרץ, הצי יצא לצפון טרשלינג וחזר ללא תקלות. אחר התרחש ב-17–18 באפריל, שם פרידריך דר גרוסה ושאר הצי חיפו על פעולת מיקוש של קבוצת הסיור II. שלושה ימים לאחר מכן, ב-21–22 באפריל, צי הים הפתוח התקדם לעבר שרטון דוגר, אם כי שוב לא הצליח לפגוש כוחות בריטיים. קבוצת הסיור השנייה ביצעה עוד מבצע הנחת מוקשים ב-17–18 במאי, פרידריך דר גרוסה ושאר הצי יצאו החוצה בתמיכה. פחות משבועיים לאחר מכן, ב-29–30 במאי, הצי ניסה לערוך סריקה בים הצפוני, אך מזג אוויר סוער אילץ את פול לבטל את המבצע כ-50 מיילים ימיים (93 ק"מ) מחוץ ל-Schiermonnikoog. הצי נשאר בנמל עד 10 באוגוסט, אז התייצב במפרץ הלגולנד כדי לחפות על החזרה של סיירת העזר Möwe. חודש לאחר מכן, ב-11–12 בספטמבר, הצי חיפה על עוד מבצע הנחת מוקשים ליד גדת סווארט. המבצע האחרון של השנה, שנערך ב-23–24 באוקטובר, היה התקדמות ללא תוצאה לכיוון שונית הורנס. ב-11 בינואר 1916 החליף אדמירל ריינהרד שר את פול, שסבל מסרטן הכבד. שבוע לאחר מכן ב-18, הניף שר את דגלו על סיפון פרידריך דר גרוסה. שר הציע מדיניות אגרסיבית יותר שנועדה לכפות עימות עם הצי הגדול הבריטי; הוא קיבל אישור מהקייזר בפברואר. המבצעים הראשונים של שר בוצעו בחודש הבא, ב-5–7 במרץ, עם סריקה ללא אירועים של ההופדן. ב-25–26 במרץ, ניסה שר לתקוף כוחות בריטיים שפשטו על טונדרן, אך לא הצליח לאתר אותם. גיחה נוספת לשונית הורנס בוצעה ב-21–22 באפריל. ב-24 באפריל, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I של היפר ערכו פשיטה על החוף האנגלי. פרידריך דר גרוסה ושאר הצי הפליגו בתמיכה מרוחקת. סיירת המערכה זיידליץ פגעה במוקש בדרכה אל המטרה, ונאלצה לסגת. שאר סיירות המערכה הפגיזו את העיירה לואוסטפט ללא התנגדות, אך במהלך ההתקרבות לירמות', הם נתקלו בסיירות הבריטיות של כוח הארוויץ'. דו-קרב ארטילרי קצר התפתח לפני שכוח הארוויץ' נסוג. דיווחים על צוללות בריטיות באזור גרמו לנסיגת קבוצת הסיור I. בשלב זה, שר, שהוזהר מפני הגיחה של הצי הגדול מבסיסו בסקפה פלו, נסוג גם הוא למים בטוחים יותר בחופי גרמניה. זמן קצר לאחר הפשיטה על לואוסטופט, שר החל לתכנן גיחה נוספת לים הצפוני. הוא התכוון בתחילה להתחיל את המבצע באמצע מאי, עד אז הנזק של סיירת המערכה זיידליץ ממוקש היה אמור להיות מתוקן - שר לא היה מוכן לצאת לפשיטה גדולה ללא כוחות סיירות המערכה שלו במלוא העוצמה. ב-9 במאי, מספר ספינות קרב פיתחו בעיות במנועיהן, מה שעיכב את הפעולה עוד יותר, ל-23 במאי. עד 22 במאי, זיידליץ עדיין לא תוקנה במלואה והמבצע נדחה שוב ל-29 במאי. בצהריים ב-29 במאי, התיקונים של זיידליץ לבסוף הושלמו, והספינה חזרה לקבוצת הסיור I. התוכנית קראה לסיירות המערכה של היפר להפליג צפונה לסקאגרק, מתוך כוונה לפתות חלק מהצי הבריטי כדי שיוכל להיהרס על ידי אוניות המערכה הממתינות של שר. פרידריך דר גרוסה הייתה האונייה השמינית בטור הגרמני; ארבע אוניות המערכה מסדרת קניג של פלגה V, שייטת אוניות המערכה III, הובילו את הקו, ואחריהן ארבע אוניות המערכה מסדרת קייזר בפלגה VI, שייטת אוניות המערכה III. פרידריך דר גרוסה הייתה האונייה האחרונה בפלגה שלה, ממש אחרי פרינצרגנט לואיטפולד ולפני אוסטפריזלנד, ספינת הדגל של ויצה-אדמירל ארהרד שמידט, שייטת אוניות המערכה I, שכללה את שמונת אוניות המערכה מסדרות הלגולנד ונסאו. אחריה הגיעו ששת הפרה-דרדנוטים הקשישים של שייטת אוניות המערכה השנייה של אדמירל פרנץ מאובה. חמשת סיירות המערכה של היפר, כוח הסיור של הצי, יצאו משפך היאדה בשעה 02:00 ב-31 במאי; שר וצי הים הפתוח באו בעקבותיהם כעבור שעה וחצי. קצת לפני 16:00 CET, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I נתקלו בשייטת סיירות המערכה הראשונה הבריטית, בפיקודו של דייוויד ביטי. הספינות היריבות החלו בדו-קרב ארטילרי שראה את השמדתן של אינדפטיגבל, מעט לאחר השעה 17:00, וקווין מרי, פחות מחצי שעה לאחר מכן. בשלב זה, סיירות המערכה הגרמניות הפליגו דרומה במטרה למשוך את הספינות הבריטיות לעבר הגוף העיקרי של צי הים הפתוח. בשעה 17:30, הצוות של קניג זיהה גם את קבוצת הסיור I וגם את שייטת סיירות המערכה הראשונה מתקרבות. סיירות המערכה הגרמניות הפליגו מימין, בעוד הספינות הבריטיות הפליגו משמאל. בשעה 17:45 הורה שר לפנות שתי נקודות לשמאל כדי לקרב את ספינותיו לסיירות המערכה הבריטיות, ודקה לאחר מכן בשעה 17:46 ניתנה הפקודה לפתוח באש. פרידריך דר גרוסה עדיין הייתה מחוץ לטווח של סיירות המערכה הבריטיות וגם של שייטת אוניות המערכה החמישית, ולכן נצרה את האש שלה בתחילה. בין השעות 17:48 ל-17:52, פרידריך דר גרוסה ועשר ספינות קרב נוספות התמודדו עם שייטת הסיירות ות השנייה, אם כי רק נסאו הצליחה לקלוע מכה במהלך תקופה זו. זמן קצר לאחר מכן נתקל מערך הקרב הגרמני במשחתות הנכות נסטור ונומאד. פרידריך דר גרוסה ושלוש אחיותיה תקפו את נומאד והטביעו אותה במהירות. נסטור הוטבעה באופן דומה על ידי אוניות השייטת הראשונה. מעט לאחר השעה 19:00 התרחשה תגרה בין הקו הגרמני לסיירות בריטיות. מרכז הפעולה היה הסיירת הגרמנית הפגועה ויסבאדן, שהושבתה על ידי פגז מסיירת המערכה הבריטית אינווינסיבל. קונטר-אדמירל פאול בהנקה על קניג ניסה לתמרן את השייטת השלישית כדי לחפות על הסיירת המוכה. במקביל, שייטות הסיירות הקלות הבריטיות השלישית והרביעית החלו במתקפת טורפדו על הקו הגרמני; תוך כדי התקדמות לטווח טורפדו, הם הפגיזו את ויסבאדן באש מהתותחים העיקריים שלהם. שמונה אוניות המערכה של השייטת III ירו על הסיירות הבריטיות, אך אפילו האש המתמשכת מהתותחים העיקריים של אוניות המערכה לא הצליחה לגרש את הסיירות הבריטיות. הסיירות המשוריינות דיפנס, ווריור ובלאק פרינס הצטרפו להתקפה על ויסבאדן הנכה. בעוד שרוב אוניות המערכה של השייטת השלישית המטירו אש כבדה על הסיירות המשוריינות התוקפות, פרידריך דר גרוסה ואוניות השייטת הראשונה ירו באוניית המערכה וורספייט בטווחים שבין 9,600 ל-12,500 יארד (8,800 עד 11,400 מ'), עד שוורספייט נעלמה באובך. בשלב זה, וורספייט נפגעה מ-13 פגזים כבדים, אם כי הספינות שירו אותם אינן ידועות. לאחר נסיגה מוצלחת מהבריטים, שר הורה לצי להתכנס למבנה שיוט לילי, למרות שגיאות תקשורת בין שר על סיפון פרידריך דר גרוסה ווסטפאלן, האונייה המובילה, גרמו לעיכובים. סדרת ההיפוכים במסלול והתמרונים המבולבלים שיבשו את הצי והפכו את רצף האוניות, אך עד השעה 23:30 הצי הגיע למערך השיוט שלו. פרידריך דר גרוסה הייתה כעת האונייה התשיעית בשורה של עשרים וארבע, ובראשם שמונה אוניות שייטת I. מעט לאחר השעה 01:00, נקלעה הסיירת הבריטית בלאק פרינס לטור הגרמני. זרקורים על סיפון תירינגן האירו את המטרה; פרידריך דר גרוסה, תירינגן, נסאו ואוסטפריזלנד פגעו בסיירת בטווח נקודתי עם תותחים ראשיים ומשניים. בטווח של כמה דקות בלאק פרינס התפוצצה וטבעה, יחד עם כל 857 אנשי הצוות שלה. לאחר סדרה של קרבות לילה בין אוניות המערכה של השייטת הראשונה למשחתות בריטיות, צי הים הפתוח הדף את הכוחות הקלים הבריטיים והגיע לשונית הורנס עד השעה 04:00 ב-1 ביוני. הצי הגרמני הגיע לווילהלמסהאפן כמה שעות לאחר מכן; חמש מאוניות המערכה של שייטת I תפסו עמדות הגנה בשטח המעגן החיצוני, קייזר, קייזרין, פרינצרגנט לואיטפולד וקרונפרינץ עמדו מוכנות ממש מחוץ לכניסה לווילהלמסהאפן. שאר הצי נכנס לווילהלמסהאפן, שם פרידריך דר גרוסה ושאר הספינות שעדיין נמצאו במצב לחימה חידשו את מלאי הפחם והתחמושת שלהן. במהלך הקרב, פרידריך דר גרוסה ירתה 72 פגזי סוללה ראשיים ו-151 פגזים מהתותחים המשניים שלה. היא יצאה מהקרב ללא פגע לחלוטין. ב-18 באוגוסט 1916, פרידריך דר גרוסה השתתפה במבצע להפגזת סנדרלנד. אדמירל שר ניסה לחזור על התוכנית המקורית של 31 במאי: שתי סיירות המערכה הגרמניות המועילות, מולטקה ופון דר טאן, מתוגברות בשלוש דרדנוטים מהירות יותר, היו אמורים להפגיז את עיירת החוף סנדרלנד בניסיון למשוך ולהשמיד את סיירות המערכה של ביטי. שר, פרידריך דר גרוסה, תפליג מאחור עם שאר הצי ותספק תמיכה. במהלך הפעולה ב-19 באוגוסט 1916, פנה שר צפונה לאחר שקיבל דיווח כוזב מצפלין על יחידה בריטית באזור. כתוצאה מכך, ההפגזה לא בוצעה, ועד השעה 14:35 הוזהר שר מפני התקרבות הצי הגדול ולכן סובב את כוחותיו ונסוג לנמלים גרמניים. מבצע צי נוסף התרחש ב-18–19 באוקטובר, אם כי הוא הסתיים מבלי להיתקל ביחידות בריטיות. הצי אורגן מחדש ב-1 בדצמבר; ארבעת אוניות המערכה מסדרת קניג נשארו בשייטת השלישית, יחד עם באיירן שנכנסה לשירות לאחרונה, בעוד חמשת אוניות המערכה מסדרת קייזר, כולל פרידריך דר גרוסה, הועברו לשייטת IV. במרץ 1917 נכנסה לשירות אוניית המערכה החדשה באדן, שנבנתה כדי לשמש כספינת דגל של הצי; ב-17, שר הוריד את דגלו מפרידריך דר גרוסה והעביר אותו לבאדן. ב-4–5 ביולי, אנשי הצוות על סיפון פרידריך דר גרוסה ערכו שביתת רעב במחאה על האיכות הירודה והכמות הלא מספקת של המזון שניתן להם. קציני הספינה התרצו, האכילו את הצוות בארוחה של מרק גריסים והסכימו להקים Menagekommission, מועצה שנתנה למתגייסים קול בבחירת המנות והכנתם. אי כפיפות נוספת על כמה כלי שיט התרחשה ב-11 ביולי, והמנהיגים נעצרו והועמדו למשפט. מקס רייכפיטש, המסיק של פרידריך דר גרוסה נידון למוות והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-5 בספטמבר בקלן. בתחילת ספטמבר 1917, בעקבות הכיבוש הגרמני של נמל ריגה הרוסי, החליט הצי הגרמני לחסל את כוחות הצי הרוסי שעדיין החזיקו במפרץ ריגה. הפיקוד העליון של הצי הקיסרי הגרמני (גר') תכנן מבצע לתפיסת האי הבלטי אסל, ובמיוחד את סוללות התותחים הרוסיות בחצי האי סורבה. ה-Admiralstab הוציא פקודות ב-18 בספטמבר למבצע משותף עם הצבא לכיבוש איי אסל ומון; המרכיב הימי העיקרי כלל את ספינת הדגל, מולטקה, וכן את שייטות אוניות המערכה השלישית והרביעית של צי הים הפתוח. יחד עם תשע סיירות קלות, שלוש שייטות סירות טורפדו ועשרות ספינות לוחמת מוקשים, כל הכוח מנה כ-300 ספינות, נתמכות על ידי למעלה מ-100 מטוסים ושישה צפלינים. כוח הפלישה הסתכם בכ-24,600 קצינים וחיילים. מול הגרמנים עמדו הפרה-דרדנוטים הרוסיות הישנות סלאבה וצסארביץ', הסיירות המשוריינות באיאן, אדמירל מקרוב ודיאנה, 26 משחתות, וכמה סירות טורפדו וסירות תותחים. חיל המצב באסל מנה כ-14,000 איש. המבצע החל בבוקר 12 באוקטובר, כאשר מולטקה וספינות השייטת השלישית הפגיזו עמדות רוסיות במפרץ טגה בעוד פרידריך דר גרוסה ושאר השייטת הרביעית הפגיזו סוללות תותחים רוסיות בחצי האי סורבה באסל. ארטילריית החוף בשני המקומות שותקה במהירות על ידי התותחים הכבדים של ספינות הקרב. בבוקר 14 באוקטובר, פרידריך דר גרוסה, קייזרין וקניג אלברט נותקו כדי לתמוך בכוחות הגרמנים שהתקדמו לעבר אנסקול. שלוש האוניות ירו על הסוללה בזרל במשך שעה, מה שגרם למרבית צוותי התותחים הרוסים להימלט מתפקידיהם. עד 20 באוקטובר, הלחימה באיים התפוגגה; מון, אסל ודאגו היו ברשות הגרמנים. ביום הקודם, ה-Admiralstab הורה על הפסקת הפעולות הימיות והחזרת הדרדנוטים לצי הים הפתוח בהקדם האפשרי. ב-27 באוקטובר, פרידריך דר גרוסה יצאה מהים הבלטי והוחזרה לים הצפוני. עם שובה, היא חידשה את תפקידי השמירה. האונייה השתתפה בהתקדמות חסרת התוצאות לנורווגיה ב-23–25 באפריל 1918. לאחר מכן, היא נכנסה למזח היבש לצורך תחזוקה מקיפה, שנמשכה בין 26 ביולי ל-28 בספטמבר. פרידריך דר גרוסה וארבע אחיותיה היו אמורות להשתתף בפעולה אחרונה של הצי בסוף אוקטובר 1918, ימים לפני ששביתת הנשק הייתה אמורה להיכנס לתוקף. עיקר צי הים הפתוח היה אמור להתייצב מבסיסם בווילהלמסהאפן כדי להעסיק את הצי הגדול הבריטי; שר - כעת גרוס-אדמירל של הצי - התכוון להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, כדי להבטיח עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, למרות האבידות הצפויות. עם זאת, רבים מהמלחים היו עייפים מהמלחמה חומשו שהמבצע ישבש את תהליך השלום ויאריך את המלחמה. בבוקר 29 באוקטובר 1918, ניתנה ההוראה להפליג מווילהלמסהאפן למחרת. החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בתירינגן ולאחר מכן בכמה ספינות קרב אחרות פתחו במרד. ב-30, אנשי הצוות על סיפון פרידריך דר גרוסה עסקו בצורות של התנגדות פסיבית, כולל "ללכת לאט" תוך חידוש מלאי הפחם של הספינה. התסיסה אילצה בסופו של דבר את היפר ושר לבטל את הפעולה. בהתבשר הקייזר על המצב הוא הצהיר "אין לי יותר צי". לאחר כניעתה של גרמניה בנובמבר 1918, רוב צי הים הפתוח, בפיקודו של קונטר-אדמירל לודוויג פון רויטר, נכלא בבסיס הצי הבריטי בסקפה פלו. לפני יציאת הצי הגרמני הבהיר אדמירל אדולף פון טרוטה לרויטר כי אינו יכול לאפשר לבעלות הברית לתפוס את הספינות, בשום תנאי. הצי נפגש עם הסיירת הקלה הבריטית קארדיף, שהובילה את הספינות לצי בעלות הברית שאמור ללוות את הגרמנים לסקפה פלו. המשט האדיר כלל כ-370 ספינות מלחמה בריטיות, אמריקאיות וצרפתיות. לאחר שהספינות נכלאו, התותחים שלהן הושבתו באמצעות הסרת מכנסי התותחים שלהם, וצוותיהם הצטמצמו ל-200 קצינים ומלחים. הצי נשאר בשבי במהלך המשא ומתן שהביא בסופו של דבר לחוזה ורסאי. רויטר סבר שהבריטים מתכוונים לתפוס את הספינות הגרמניות ב-21 ביוני 1919, שהיה המועד האחרון של גרמניה לחתום על הסכם השלום. מבלי שידע שהמועד האחרון הוארך עד 23 ביוני, הורה רויטר להטביע את הספינות בהזדמנות הבאה. בבוקר 21 ביוני יצאה הצי הבריטי מסקפה פלו לביצוע תרגילי אימון, ובשעה 11:20 העביר רויטר את הפקודה לאניותיו. פרידריך דר גרוסה התהפכה וטבעה ב-12:16. ב-1936 נמשתה הספינה ופורקה לגרוטאות; העבודה הסתיימה עד 29 באפריל 1937. ב-30 באוגוסט 1965, בריטניה החזירה את פעמון הספינה לגרמניה באמצעות הפריגטה שר; הוא שוכן כעת במפקדת הצי של הצי הגרמני בגליקסבורג. מדיה וקבצים בנושא פרידריך דר גרוסה בוויקישיתוף