דייוויד מאמט

דייוויד אלן מאמט (באנגלית: David Alan Mamet; נולד ב-30 בנובמבר 1947, בשיקגו) הוא מחזאי זוכה פרס פוליצר, תסריטאי, סופר, במאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. מאמט נולד בפלוסמור (Flossmoor), פרוור של שיקגו, אילינוי, למשפחה יהודית, שמוצאה ברוסיה. אביו היה עורך דין שהתמחה בדיני עבודה ואמו הייתה מורה במקצועה. גירושיהם, כשהיה בן 11, העיבו על ילדותו של הנער. הוא למד במכללת גודארד במדינת ורמונט ואחר כך נסע ללמוד משחק תיאטרון. בשנים 1977–1990 היה נשוי לשחקנית האמריקאית לינדזי קראוס, אשר כיכבה בסרטו הראשון, "שם המשחק". למאמט שני ילדים מנישואין אלה, אחת מהן היא השחקנית זושה מאמט, שחקנית המככבת בסדרות מד מן ובנות. מ-1991 הוא נשוי לשחקנית הבריטית רבקה פידג'ן, הצעירה ממנו ב-18 שנים, ואיתה הוא מתגורר כיום במדינת ורמונט ובקיימברידג'. פידג'ן שיחקה באחדים מסרטיו ובהם "העוקץ הספרדי", "סטייט פינת מיין", "אוליאנה" ו"מרדף". לזוג שני ילדים. מאמט התפרסם בשנות ה-70 בזכות מחזותיו סטיות מיניות בשיקגו ואמריקן בפאלו. ספרו "פסח" (משנת 1995), העוסק בתולדותיה של משפחה יהודית מיוסרת, תורגם לעברית על ידי לאה ששקו בשנת 2001, ויצא בהוצאת גוונים. ספרו "במבי נגד גודזילה: מאחורי הקלעים של עולם הסרטים" תורגם לעברית על ידי רן לוי בשנת 2010 וראה אור בהוצאת עם עובד. למאמט מעמד בולט בתיאטרון האמריקאי המודרני, עם שורה של מחזות נודעים, בהם גלנגרי גלן רוס, על כתיבתו זכה בפרס פוליצר לשנת 1984. מאמט כבש אף מקום בצמרת הקולנוע האמריקאי עם סרטים מוכרים כגון "שם המשחק", "העוקץ הספרדי", "פסק הדין" (אשר בגין התסריט שלו היה מאמט מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ב-1982), "לכשכש בכלב" (עליו היה מועמד, ב-1997, לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר), "הדוור מצלצל פעמיים", "הבלתי משוחדים", "דברים משתנים", "רונין" (תחת שם בדוי) ועוד. הוא גם היה היוצר של סדרת הטלוויזיה המצליחה "היחידה". מאמט הביע מרבית ימיו דעות פרוגרסביות, אך לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל נוטה יותר ויותר שמרני, בד בבד עם הזדהותו ההולכת וגוברת עם יהדותו ועם ישראל. בספרו האחרון - "המידע הסודי בדבר התפוררות התרבות האמריקאית" (יוני 2011) הוא מתאר את מעברו זה, האישי - אידאולוגי, מצידה השמאלי של המפה הפוליטית - חברתית האמריקאית, לצידה הימני, תומך במועמדותה של שרה פיילין לנשיאות ארצות הברית. בספרו הקודם - "הבן הרע" (2006) הוא מתאר את השנאה העצמית של היהודים, המגיעה לדעתו לעיתים עד כדי אנטישמיות. בריאיון ל"Financial Times" ביוני 2011 הוא טען שהממסד הספרותי הבריטי ה"ליברלי" כתב וכותב מחזות, ספרים ומאמרים ה"מלאים בזוהמה אנטי יהודית". לדבריו "בריטים רבים היו רוצים שישראל תיעלם מהמזרח התיכון רק משום שכל מיני אנשים טוענים טענות מפוקפקות בנוגע לזכויות שלהם על המקום הזה". הוא התייחס בדבריו אלה הן לממסד דהיום והן לסופרי עבר כגון ג'ורג' אליוט ואנתוני טרולופ, שבספריהם הופיעו דמויות עם סטריאוטיפים יהודיים מעוררות גיחוך או שנאה. הדוור מצלצל פעמיים (1981) פסק הדין (1982) שם המשחק (1987) הבלתי משוחדים (1987) דברים משתנים (1988) מחלק רצח (1991) גלנגרי גלן רוס (1992) אוליאנה (1995) - מבוסס על המחזה שלו באותו שם העוקץ הספרדי (1997) לכשכש בכלב (1997) על הסף (1997) לנסקי (1999) - תסריטאי - סרט טלוויזיה של HBO Lakeboat ‏(2000) - תסריטאי סטייט פינת מיין (2000) חניבעל (2001) (תסריטאי) ספרטן (2004) חגורה אדומה (2008) מאמט, דייוויד, שלושה שימושים לסכין, רמת השרון: אסיה, תשע"ז 2016. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" מדיה וקבצים בנושא דייוויד מאמט בוויקישיתוף דייוויד מאמט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד מאמט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד מאמט, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד מאמט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דייוויד מאמט, באתר Box Office Mojo (באנגלית) דייוויד מאמט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד מאמט, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד מאמט, באתר Discogs (באנגלית) קרין ג'יימס, הנשיא ממשיך לכשכש בכלב, באתר הארץ, 26 בפברואר 2008 מיכאל הנדלזלץ, עכבר העיר אונליין, במבי, עם כל הכבוד לגודזילה, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2008 אלוף בן, ציוני, ואוהב את זה, באתר הארץ, 12 בינואר 2012 דייוויד מאמט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דייוויד מאמט (1947-), דף שער בספרייה הלאומית