laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קו אפיפיזיאלי

קו אפיפיזיאלי (באנגלית: Epiphyseal Line) מצוי בעצמות ארוכות (בזרועות וברגליים) והוא למעשה קו המהווה גבול בין האפיפיזיה שהיא למעשה קצה העצם המכוסה בסחוס הילאני לבין הדיאפיזה, שהיא גוף העצם. עם תום תקופת הגדילה והתארכות העצם, הלוח האפיפיזיאלי (סחוס הגדילה) מתקשה, והופך מסחוס לעצם. הקו האפיפיזיאלי הוא השארית של הלוח האפיפיזיאלי, שניתן לזהות בעצם לאחר תום תקופת ההתארכות. הקו האפיפיזיאלי מהווה אינדיקציה לסיום תהליך הגדילה של העצם, והוא יכול לשמש ככלי אבחנתי ברפואה לבחינת גיל עצמות והשפעת הפרעות גדילה. במהלך הילדות והנעורים, הלוח האפיפיזיאלי מתמלא בתאים מתחלקים אשר מאפשרים את התארכות העצם. לאחר הבגרות המינית, הלוח מתמזג בהדרגה עם הדיאפיזה והאפיפיזיה, וכתוצאה מכך נוצר הקו האפיפיזיאלי שאינו מאפשר עוד התארכות נוספת של העצם. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דלתות מסתובבות

דלתות מסתובבות (באנגלית: Sliding Doors), סרט קולנוע בריטי, הוא דרמה רומנטית שביים פיטר הויט ויצא לאקרנים בשנת 1998. בסרט מככבים גווינת' פלטרו, ג'ון האנה וג'ון לינץ'. הסרט מציג שתי עלילות שונות ומקבילות בחייה של הדמות הראשית - הלן (פאלטרו). נוצר בהשראת הסרט "סיכוי עיוור" של קשישטוף קישלובסקי, שבו מתפצל גורלה של הדמות הראשית לכמה עלילות מקבילות בגלל איחור או הגעה בזמן לרכבת. הסרט עוקב אחר חייה של הלן, שפוטרה ממשרתה במשרד ליחסי ציבור. היא ממהרת לתפוס את הרכבת התחתית בלונדון- בעולם אחד היא מספיקה ובעולם השני לא. מכאן מתפצלת העלילה לשני עולמות מקבילים שנמשכים במקביל: בעולם הראשון, הלן מגיעה הביתה מוקדם מן הצפוי ותופסת את החבר שלה (לינץ') בוגד בה עם האקסית שלו. הלן עוזבת אותו ועוברת לגור אצל חברתה. בהמשך הלן מתאהבת בבחור שפגשה על הרכבת (האנה) והם מתארסים. בנוסף, היא מחליטה על שינוי תדמית ואף פותחת משרד יחסי ציבור. בעולם השני, הלן מגיעה הביתה באיחור ולא מספיקה לתפוס את החבר שלה עם המאהבת שלו. לאורך העלילה היא עובדת בעבודות שונות וממשיכה לסבול ממערכת היחסים עם בן זוגה, שממשיך לבגוד בה ולחיות על חשבונה. לקראת הסיום בשתי העלילות, הלן מגלה שהיא בהריון (בעלילה הראשונה מחברה החדש, ובשנייה מחברה הבוגדני), אך בהמשך נפצעת ומאבדת את התינוק. בעלילה הראשונה היא מתה, ובעלילה השנייה ניצלת בנס ונפרדת מחברה הבוגד. בסופו של דבר שתי העלילות מתחברות כאשר בעלילה השנייה הלן נתקלת באהובה מהעלילה הראשונה, וכך מסתיים הסרט. מתוך הפסקול זכה להצלחה השיר "Turn Back Time" של להקת הדאנס-פופ הסקנדינבית "אקווה". הוא הגיע ישירות למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, ולמקום ה-18 במצעד "בילבורד טופ 40" בארצות הברית. הקליפ שליווה את יציאת הסינגל כלל קטעים מתוך הסרט, שרבים מהם צולמו ברציף 5 הנטוש בתחנת הטיוב של השכונה הלונדונית הולבורן. הזמרת הבריטית דיידו תרמה לפסקול של הסרט את השיר "Thank You", אך השיר הפך ללהיט רק כעבור 3 שנים, לאחר שהראפר אמינם בחר להשתמש בבית הראשון של השיר בשירו "Stan", לאחר שראה פרסומת לסרט, שבה הושמע השיר. ראן לולה ראן יוון סיפור אהבה מה אם... אתר האינטרנט הרשמי של דלתות מסתובבות דלתות מסתובבות, ברשת החברתית פייסבוק "דלתות מסתובבות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דלתות מסתובבות", באתר נטפליקס "דלתות מסתובבות", באתר AllMovie (באנגלית) "דלתות מסתובבות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דלתות מסתובבות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "דלתות מסתובבות", באתר Metacritic (באנגלית) "דלתות מסתובבות", באתר אידיבי "דלתות מסתובבות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "דלתות מסתובבות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מקהלה (תיאטרון יווני)

המקהלה היוותה חלק בלתי נפרד מהתיאטרון ביוון העתיקה וכלי מרכזי בהתפתחותו של התיאטרון. בטרגדיות הראשונות שהוצגו ביוון העתיקה, כל התפקידים גולמו על ידי שחקן אחד. כיוון שהשחקן נדרש לצאת את הבמה מדי פעם על מנת להחליף תלבושות לצורך גילום תפקידים שונים, תפקיד המקהלה, שנותרה על הבמה, היה מרכזי ביותר, והיא תיארה את ההתרחשויות שאירעו מחוץ לבמה – בדרך כלל התרחשויות אלימות יותר, שלא הוצגו על הבמה לפני הקהל. במאה החמישית לפנה"ס מספר חברי המקהלה היה כ-50 חברים – כולם גברים. המקהלה, בניגוד למקהלות של ימינו, לא שרה אלא דיקלמה את תפקידה. עם התפתחות התיאטרון והתווספות שחקנים נוספים, תפקיד המקהלה פחת באורכו, אולם לעיתים עלתה חשיבותו, כך למשל במחזה "הבכחים" של אאוריפידס המקהלה מגלמת את תפקיד הנשים העובדות את האל – שהוא למעשה תפקיד של אחת הדמויות בהצגה, המניעה את העלילה, ולא רק מתארת התרחשויות מחוץ לבמה. אייסכילוס הפחית את מספר חברי המקהלה ל-12 חברים בלבד, ובמחזותיו שימשו חברי המקהלה בתפקידים עיקריים במחזה – כך למשל המקהלה היא הגיבור בהצגה "המבקשות מחסה", והאנטי גיבור בהצגה "בנות החסד". סופוקלס הגדיל את מספר חברי המקהלה ל-15 חברים, וחילק אותה לשתי תת-מקהלות של שישה חברים בכל מקהלה (ההמיכוריא), וכן אחד מחבריה היה ראש המקהלה (הקוריפאיוס). סופוקלס אף הגדיל את מספר השחקנים משני שחקנים לשלושה, ונוסף עליהם שימש ראש המקהלה כדמות לכל דבר (למעשה, שחקן רביעי), והציג את עמדת דעת הקהל או הציבור בעלילה להתרחשויות על הבמה. שימושים מודרניים במקהלה כפי שהופיעה בסיגנונה היווני (כדמות המביעה את עמדת הציבור על ההתרחשויות המוצגות לצופים): המחזמר "חנות קטנה ומטריפה" והסרט המוזיקלי באותו השם. "צרות בטהיטי" – אופרה מאת ליאונרד ברנשטיין "אפרודיטה הגדולה" – סרטו של וודי אלן משנת 1995 Peter Wilson. The Athenian Institution of the Khoregia: The Chorus, the City and the Stage. Cambridge University Press, 2000. J.R. Green. Theatre in Ancient Greek Society. London: Routledge, 1994. מקהלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחזה סאטירים

מחזה סאטירים הוא מחזה (קומי בדרך כלל) שהוצג ביוון העתיקה. מחזות אלה לא כללו בהכרח דמויות של סאטירים או דמויות מהמיתולוגיה היוונית, אולם לרוב היה זה מחזה בוטה, המציג תמות של שתיית יין וכן סצנות בעלות רמיזות מיניות בוטות. בדיוניסיה האתונאית נהגו כותבי המחזות להגיש לתחרות ארבעה מחזות: שלוש טרגדיות ומחזה סאטירים אחד. מחזה הסאטירים לא נחשב כקומדיה, אלא היה סגנון נפרד – אחד משלושת הסגנונות של המחזה התיאטרלי שהוצג בתיאטרון היווני, יחד עם הקומדיה והטרגדיה. מקורו של מחזה הסאיטרים במחזה של פראטינאס מפליוס (שנת 500 לפנה"ס לערך). עם הגיעו לאתונה שינה המחזאי דיתיראמבוס שהושר לרוב על ידי מקהלה של אנשים שלבשו לרוב לבוש של סאטירים, והפך את שירתם לצורה של מחזה. ההצלחה של מחזה היתולי זה הייתה רבה, ובעקבות הפופולריות שלו, החלה הדרישה של הקהל שמחזה הסאטירים ישתתף אף הוא בתחרויות הדיוניסיה יחד עם הטרגדיות – בעיקר משום שנתן לקהל סיום שמח יותר לחגיגות, לאחר צפייה בשלוש טרגדיות. הנושאים שהוצגו במחזות נלקחו מהמיתולוגיה היוונית. העלילה לרוב התרחשה ביערות, במטרה לקשר את העלילה לאל היין דיוניסוס ולטקסים שנערכו לו במסגרת המיסתריות הדיוניסיות. מספר חברי המקהלה בהצגה נע בין 12 ל-15, בדומה לחברי המקהלה בטרגדיות. מחזה הסאטירים היחיד ששרד עד ימינו הוא הקיקלופים של אאוריפידס. כמו כן שרדו מספר מקטעים ממחזהו של סופוקלס "הסאטירים העוקבים". מחזה סאטירים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
העץ אוכל העפיפונים

העץ אוכל העפיפונים (באנגלית: The Kite-Eating Tree) הוא עץ דמיוני המופיע בסדרת הקומיקס פינאטס (Peanuts) מאת צ'ארלס מ. שולץ. העץ אוכל העפיפונים הוא עץ נשיר מסוג לא ידוע. על פי צ'ארלי בראון, לא ניתן להבדיל בין עץ אוכל עפיפונים לעץ רגיל, אלא אם כן, נתפס עפיפון בין ענפיו של העץ, שאותו הוא מעכל באיטיות. כמו כן הוא מתאר שעצים זוללי עפיפונים, אוכלים עפיפונים של ילדים וצוחקים מאחורי גבם. רבים מעפיפוניו של צ'ארלי בראון נתפסו בין ענפיו של העץ. במקרה אחד זרקה לוסי ואן פלט את הפסנתר של שרודר לתוך העץ והוא עיכל גם אותו. במקרה אחר אכל העץ את אחד מעפיפוניו של צ'ארלי בראון ואז לוסי צעקה עליו כל כך חזק עד שהוא פלט לא רק את העפיפון של צ'ארלי אלא גם עפיפונים רבים אחרים. פעם אחת איים צ'ארלי בראון על העץ אוכל העפיפונים, כי אם ינגוס בעפיפונו, אז הוא ינשך אותו בחזרה. מן הסתם העץ אכן נגס בעפיפון וצ'ארלי בראון, שלעולם עומד בהבטחותיו נשך את העץ בחזרה. נשיכה זו סיבכה את צ'ארלי בראון עם הרשות להגנת החי והצומח ואילצה אותו לברוח מפני רדיפתה. מאוחר יותר לינוס ואן פלט שכנע את צ'ארלי בראון כי הוא יכול לחזור לשגרת חייו, מכיוון שהעץ נפל בסערה והוא אינו מבוקש יותר מצד הרשויות. בפרקים מאוחרים יותר העץ אוכל העפיפונים חזר להופיע (בסוף הפרק ההוא, לינוס ולוסי נוטעים שתיל, שעפיפונו של צ'ארלי בראון נתפס בין ענפיו). העץ אוכל העפיפונים יכול להבדיל בין טעמים שונים של עפיפונים. בפרק משנת 1982 תוהה צ'ארלי בראון, איזה טעם עפיפון הוא יגיש לעץ השנה. בסוף הוא מתפשר על עפיפון בטעם לימון, מכיוון שבשנה הקודמת העץ אכל עפיפון בטעם תות. בפרק משנת 1995 לינוס תוהה על קיומו של העץ בניסיונו למצוא הסבר הגיוני להימצאותו של עץ אוכל עפיפונים בעולם המוכר לו. מאוחר יותר באותה השנה לוסי מאיימת לזרוק לתוך העץ את שמיכתו של לינוס, מעשה שהיא לבסוף אכן עושה.
אורן ירוק

אורן ירוק הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array (אנ'), בעברית: מערך תר אלקטרונית פעיל) מדגם EL/M-2080, המשמש כמכ"ם בקרת האש של מערכת ההגנה נגד טילים "חץ". המכ"ם פותח ויוצר בישראל על ידי התעשייה האווירית, במפעל "אלתא מערכות". המכ"ם משדר ב-L band (תחום L) של תדרי הרדיו. המכ"ם פועל בטכנולוגיית מערך מופע המאפשרת לאתר מטרות בדיוק רב, בטווחים של מאות קילומטרים ובמהירות רבה כדי להנחות את טילי החץ לעבר מטרתם. עקרון הסריקה מבוסס על יצירת אלומות אנרגטיות, הסורקות את המרחב בו-זמנית ובמהירות. לוח המכ"ם מורכב מאלפי מקרנים קטנים, המייצרים תמונה אווירית ויכולים להעסיק בו-זמנית מטרות רבות. באלתא נבנה מטווח מכ"ם מיוחד כדי לבחון את פעולתו של אורן ירוק. המטווח, שגודלו כשל אולם גדול, חוסך את הצורך בניסויים בשטח בעזרת משולשי ספוג מיוחדים המפוזרים על קירות האולם, מחזירים את קרינת המכ"ם, ומדמים את פעולת המכ"ם בשטח פתוח. לפי דיווחים באמצעי התקשורת, המכ"ם הוא בעל טווח גילוי מקסימלי של 500 קילומטרים. הודות לתכונותיהם הייחודיות של מכ"מי AESA, בהן העובדה שההגבר שלהם גבוה ביותר ועשוי לאפשר יצירת אונות ראשיות בעלות הספק אפקטיבי מוקרן (ERP) חסר תקדים לקורנים בגודל נתון, הועלתה האפשרות להשתמש ב-EL/M-2080 כנשק אנרגיה. עקב עוצמת הקרינה ממערכת מכ"ם זו התעוררה בשנת 2000 התנגדות בקרב תושבי עין שמר לתוכניות צה"ל להציב את המכ"ם בשדה התעופה עין שמר הסמוך ליישוב, אך למרות התנגדותם הסוללה הוצבה שם. דגם נוסף ומשוכלל יותר בסדרת אורן הוא אורן אדיר, שהחל לפעול ב-2012. ישראל ישראל: בסוללות חץ 2 אזרבייג'ן אזרבייג'ן: על פי מכון המחקר העולמי לחקר השלום בסטוקהולם, ב-2011 נרקמה עסקה בין ישראל לאזרבייג'ן למכירת מכ"ם "אורן ירוק" אחד לאזרבייג'ן. קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: בספטמבר 2009 קוריאה הדרומית רכשה שני מכ"מים מסוג "אורן ירוק", שהפכו למבצעיים בשנת 2012 במערכת ההגנה האווירית של קוריאה הדרומית המבוססת על טיל הפטריוט. בשנת 2018 נרכשו עוד שני מכ"מים מדגם "אורן ירוק בלוק C". הודו הודו: בשנת 2000 נמכרה מערכת מכ"ם אורן ירוק להודו, והיא מפעילה באופן מבצעי 2 מכ"מי "אורן ירוק" החל מ-2002, ורכשה והתחילה להפעיל עוד אחד באוגוסט 2005. משפחת מכ"מי אורן ירוק, באתר התעשייה האווירית לישראל נתונים על המכ"ם מאתר התעשייה האווירית (באנגלית) חץ 2, באתר חיל האוויר הישראלי רויטרס, ישראל זכתה במכרז ענק: המכ"ם של ה"חץ" נמכר לדרום קוריאה, באתר ynet, 27 בנובמבר 2018 Israel Tests Improved Arrow Interceptor, באתר aviation week (באנגלית) לקט מחקר ופיתוח, ינואר 2006, בארכיון האינטרנט, ידיעה מס' 14 פליקס פריש, למרות המלצת הבורר - סוללת החץ תוצב בעין שמר, באתר ynet, 29 באוגוסט 2000 יוסי מלמן, קוריאה הדרומית תרכוש את המכ"ם הישראלי "אורן ירוק", באתר הארץ, 17 בספטמבר 2009 אריה אגוזי, הודו תרכוש מתע"א 3 מערכות פלקון במיליארד דולר, באתר ynet, 21 ביוני 2001
ארשק הראשון, מלך איבריה

ארשק הראשון מלך איבריה או ארטאשס הראשון מאיבריה (בגאורגית: არშაკ I; נפטר ב-81 לפנה"ס) היה מלך ממלכת איבריה (מזרח גאורגיה) משנת 93 לפנה"ס ועד מותו ב-81 לפנה"ס. הידיעות הבלעדיות על מלכותו מופיעות אך ורק ברשומות הגאורגיות מימי הביניים. הסברה היא שהיה בנו של מלך ארמניה, כנראה ארטווסדאס הראשון (אנ'). על פי הרשומות הגאורגיות הוא עלה למלוכה בעקבות מרד אצילים כנגד פרנג'ום (אנ'). ההצדקה לבחירתו בידי האצילים הייתה כיוון שהיה נשוי לנסיכה משושלת פרנוואז (אנ'), כנראה אחותו של פרנג'ום. התיאור של שלטונו קצר להפליא, ומציין רק כי שלטונו היה ללא כל צרות גדולות וכי הוא ביצר עוד יותר את העיר צונדה (אנ') בג'אוואחתי. תחת שלטונו הפכה ממלכת איבריה למדינת יעד להתפשטות ארמניה, והוא הפסיד מספר פרובינציות מערביות לקולכיס. לאחר שנהרג, עלה בנו ארטג הראשון (არტაგ I), על כס המלכות. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחמיה בן אברהם

נחמיה בן אברהם (15 באפריל 1921 – 4 ביולי 1979) היה מבכירי כתבי הספורט והשדרנים שפעלו בישראל, וממייסדי היומון "חדשות הספורט". בן אברהם נולד בעיר ברסט ליטובסק (כיום ברסט או בריסק) שבפולין בשם נחמיה גולדברג. בן שנה עלה עם הוריו ארצה. כנער כתב במדורי הספורט של עיתוני התקופה ובהם הארץ והבוקר, שם נדרש לעברת את שמו, והוא בחר בשם בן אברהם (אברהם היה שמו של אביו). החל לשדר ברדיו אירועי ספורט בימי הרדיו העברי המנדטורי. שידורו הראשון, בקול ירושלים, שהיה גם שידור ישיר ראשון של משחק כדורגל בארץ ישראל, היה ממשחק הכדורגל בין הקבוצה ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט ובין נבחרת תל אביב בתחילת 1947 (ניצחון 3:1 לנבחרת תל אביב). עיתונאי הספורט, משה קשטן, סיפר כי: "נחמיה בן אברהם היה נרגש ביותר לפני השידור. הוא הבין שהוא הולך לקראת רגע היסטורי, ואכן הוא היה כזה". בהמשך חייו, שידר בן אברהם בעקביות את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל. אחד משידוריו המפורסמים היה בשנת 1956, אז שידר את משחק הנבחרת כנגד נבחרת ברית המועצות. לאחר שנחום סטלמך הבקיע שער שהישווה את התוצאה, נשמע בן אברהם על רקע צהלות הצופים כשהוא אומר: "אני משאיר את המיקרופון לקהל...!". בן אברהם אף שידר את משחקי נבחרת ישראל במשחקי הגביע העולמי במקסיקו ב-1970, וכן את משחק הגמר של אותו טורניר. ב-1968 הוציא ספר, במתכונת אלבומית, "ספורט ישראל" (הוצאת דקל), הסוקר את התפתחותם ההיסטורית של ענפי הספורט השונים בארץ ישראל מראשית הציונות. ב-1969, לאחר אולימפיאדת מקסיקו, הוציא ספר בשם "אולימפיאדה שיא!", על אותה אולימפיאדה והאולימפיאדות הקודמות לה. נמנה עם צוות העורכים והיועצים המדעיים של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער". לאחר מותו, קראה ההתאחדות לכדורגל בישראל לגביע "אלוף האלופים" (בין אלופת הליגה למחזיקת הגביע) על שמו של בן אברהם. ב-2010 קראה עיריית תל אביב-יפו רחוב על שמו בשכונת תל ברוך. נחמיה בן אברהם, אולימפיאדה שיא!, תל אביב: הוצאת אור, 1969.(הספר בקטלוג ULI) גוווול!, באתר ynet, 17 באפריל 2008 - הקלטה של בן אברהם מתוך המשחק המפורסם ב-1956 פס קול ישראל - 80 שנה לשידור העברי - נחמיה בן אברהם, סרטון באתר יוטיוב נחמיה בן אברהם (1921-1979), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" "הלו זה רדיו?", גיליון מיוחד של מקומוני מעריב לכבוד יום ההולדת ה-100 של תל אביב, 17.4.2009 גוווול!, באתר ynet, 17 באפריל 2008
ולדיקווקז

ולדיקווקז (ברוסית: Владикавка́з, באוסטית: Дзæуджыхъæу; בין השנים 1931–1944 ו-1954–1990 נקראה אורדז'וניקידזה) היא עיר ברוסיה בצפון הרי קווקז, בירתה של רפובליקת צפון אוסטיה. העיר שוכנת על שתי גדותיו של הנהר טרק במישור האוסטי, 30 ק"מ מרכס דרייל בהרי הקווקז, ממנו פורץ נהר הטרק בזרימה עזה. אוכלוסיית העיר מונה כ-307,478 תושבים (2016) ובהם אוסטים, רוסים, ארמנים וגאורגים. העיר משמשת כמרכז התעשייה והחינוך של האזור. לפני הקמת העיר שכן במקום הכפר האינגושי זאור (מערבית זוהור: ניצחון) העיר נוסדה בשנת 1784 על ידי הרוסים לאחר חתימה על הסכם גאורגייבסק בדבר צירוף גאורגיה המזרחית לרוסיה, במטרה לחזק את שליטתם באזור. שמה האוסטי של העיר הוא ככל הנראה שיבוש שמו הקדום של הכפר זאור. ב-1799 נבנה הכביש הראשי היוצא מהעיר ומוליך מרוסיה לגאורגיה, וב-1875 נבנתה מסילת הברזל מרוסטוב על הדון לבאקו החולפת דרך העיר. ב-1860 קיבלה ולדיקווקז מעמד של עיר וב-1863 הוכרזה כבירת חייל טרק של הקוזקים. בפברואר 1919 נכבשה העיר על ידי צבא המתנדבים של הגנרל אנטון דניקין, אך במרץ 1920 חזרה לשלטון הקומוניסטי. בין השנים 1921–1924 שימשה כבירת הרפובליקה האוטונומית ההררית. בין 1924 ל-1936 הייתה העיר לבירת החבל האוטונומי של צפון אוסטיה, ומ-1936 בירת הרפובליקה האוטונומית של צפון אוסטיה. בנובמבר 1942 ניסו הכוחות הגרמניים לכבוש את העיר, אך מתקפתם נהדפה וולדיקווקז סימנה את הנקודה הדרום-מזרחית ביותר אליה הגיעו. בין 1931 ל-1944 ובין 1954 ל-1990 נקראה העיר אורג'וניקידזה על שם המהפכן הקומוניסטי סרגו אורג'וניקידזה. בין 1944 ל-1954 נקראה בשמה האוסטי ג'אוג'יקאו. התיאטרון בעיר הוקם בשנת 1869 וזה היה התיאטרון הראשון באזור צפון הקווקז. בתיאטרון זה עבדו מיכאיל בולגקוב ויבגני וכטנגוב. בתקופת ברית המועצות בעיר הוקמו תיאטראות נוספים הפועלים גם כיום. בעיר אין אולפן קולנוע, אך בשנת 1991 שחקני תיאטראות מקומיים השתתפו בסרט אדם בקימונו ירוק, שעלילתו מתרחשת בעיר. האוניברסיטה העירונית פעילה למן שנת 1920. ארצות הברית אשוויל, ארצות הברית רוסיה מחצ'קלה, רוסיה רוסיה נלצ'יק, רוסיה בולגריה קרדזחלי, בולגריה אלניה ולדיקווקז ספרטק-ולדיקווקז מדיה וקבצים בנושא ולדיקווקז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדיקווקז (ברוסית) אנציקלופדיית מוי גורוד (עירי) (ברוסית) תמונות מוולדיקווקז (ברוסית) ולדיקווקז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קבוצות זרות

במתמטיקה, זוג קבוצות הן זרות אם אין להן איבר משותף. לדוגמה, { 1 , 2 , 3 } {\displaystyle \left\{1,2,3\right\}} ו- { 4 , 5 , 6 } {\displaystyle \left\{4,5,6\right\}} הן קבוצות זרות. על פי ההגדרה, זוג קבוצות A {\displaystyle A} ו- B {\displaystyle B} הן זרות אם החיתוך שלהן הוא הקבוצה הריקה, כלומר אם מתקיים: A ∩ B = ∅ {\displaystyle A\cap B=\varnothing \,} עבור כל אוסף של קבוצות מוגדר כי הקבוצות באוסף הן זרות בזוגות אם כל זוג קבוצות (שונות) באוסף הוא זר, כלומר לכל זוג אינדקסים שונים, i {\displaystyle i} ו- j {\displaystyle j} , מתקיים: A i ∩ A j = ∅ {\displaystyle A_{i}\cap A_{j}=\varnothing \,} לדוגמה, הקבוצות באוסף הקבוצות הבא { … , { 3 } , { 2 } , { 1 } } {\displaystyle \{\dots ,\{3\},\{2\},\{1\}\}} הן זרות בזוגות. לעיתים משתמשים פשוט במונח זרות במשמעות זאת. אם { A i } {\displaystyle \{A_{i}\}} הוא אוסף קבוצות זרות בזוגות אז החיתוך שלו הוא ריק, ⋂ i ∈ I A i = ∅ {\displaystyle \bigcap _{i\in I}A_{i}=\varnothing } לעומת זאת, הכיוון ההפוך אינו נכון: החיתוך של האוסף { { 1 , 3 } , { 3 , 2 } , { 2 , 1 } } {\displaystyle \{\{1,3\},\{3,2\},\{2,1\}\}} הוא ריק, אך הקבוצות בו אינן זרות בזוגות, למעשה אין שום זוג קבוצות זרות באוסף. ערך מורחב – חלוקה (תורת הקבוצות) חלוקה של קבוצה היא פירוק של הקבוצה לאוסף של תת-קבוצות זרות שאיחודן הוא הקבוצה עצמה. במילים אחרות, בהינתן קבוצה X {\displaystyle X} , הקבוצות A 1 , A 2 , ⋯ , A n ⊂ X {\displaystyle A_{1},A_{2},\cdots ,A_{n}\subset X} הן חלוקה של X {\displaystyle X} , אם הן זרות בזוגות וכן: ⋃ i = 1 n A i = X {\displaystyle \bigcup _{i=1}^{n}A_{i}=X} . תורת הקבוצות - מונחים מדיה וקבצים בנושא קבוצות זרות בוויקישיתוף קבוצות זרות, באתר MathWorld (באנגלית) לשם הפשטות, ניתנה דוגמה של אוסף בן מניה, אך חלוקה מוגדרת גם על אוסף לא בן-מניה של קבוצות.
כבש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כבש (סוג) – הסוג Ovis כבש הבית – תת-המין המבוית בסוג כבש כבש המושק (Ovibos moschatus) כבש כחול – (Pseudois) מכונה גם בְהאראל. נפוץ בטיבט ובסין המערבית בגבהים שמעל 3,000 מטר. עבדקן הרעמה (Ammotragus lervia) קרוי באנגלית Barbary Sheep מאופיין ברעמה של שער ארוך בצוואר, חזה, והחלק העליון של הרגלים הקדמיות. נפוץ באפריקה הצפונית מהאוקיינוס האטלנטי ועד הים האדום ודרומית עד ניז'ר. נחשב מין יחיד בסוג Ammotragus. כבש (מישור משופע) – אמצעי מעבר ממפלס למפלס ("רמפה") כבש (מזבח) הכבש המוביל למזבח העולה בבית המקדש משטח סגירה של שער ההופך לגשר כאשר השער נפתח
כבש המושק

כבש המושק או כבש-השור (שם מדעי: Ovibos moschatus; באנגלית: "Musk-Ox", "שור המושק") הוא מין של פרסתן גדול יחיד בסוגו, מתת-משפחת היעלים שבמשפחת הפריים. כבש זה מצוי רק ברחבי האזור הארקטי. כבש המושק דומה במראהו לשילוב בין צאן לבקר, אך למעשה מקורב יותר לכבשים והעזים וקרוב בעיקר לטאקין האסייתי. אורכו 135-200 סנטימטר בנקבות ו-200-250 סנטימטר בזכרים. גובהו בכתפיים מגיע ל-1-1.5 מטר ומשקלו יכול לעלות על 400 קילוגרם, כשהכבש הגדול ביותר הגיע למשקל 650 ק"ג. גופו של כבש המושק מסורבל, רגליו קצרות, עבות וחזקות צווארו קצר ועיניו ואזניו קטנות. לכבש המושק פרווה בעלת שערות צפופות וארוכות ביותר, ותחתיה צמר רך הנושר בקיץ. צבעו של כבש המושק חום-כהה עד שחור, על גבו כתם בהיר, אפו, בטנו, חזהו וחלק זנבו העליון שחורים, רגליו ותחתית זנבו לבנים. קרניו אפורות; חלקן העליון רחב ומחוספס, חלקן התחתון המתעקל כלפי חוץ חלק. אורכן מגיע ל-70 ס"מ אצל הזכרים. לזכר בלוטות מתחת לעיניים המפיצות ריח מושק חזק. הכבש מגרד לעיתים את הבלוטות על ידי רגליו הקדמיות או חפצים אחרים, דבר הגורם להפצת הריח. תפוצתו של כבש המושק משתרעת על-פני גרינלנד, צפון קנדה ואלסקה. בעידן הפליסטוקן היה כבש המושק נפוץ באסיה, אירופה וברחבי אמריקה הצפונית. בתקופות מאוחרות יותר, התמעט כבש המושק עקב ציד בלתי מבוקר, והיה על סף כיליון, אך בימינו מתאוששת אוכלוסייתו ואף הוקמו גרעיני רבייה ברוסיה ובסקנדינביה. האזורים העיקריים בהם חי הם הטונדרה, משטח ערבות גדול וקר בו קרקע מועטה ועשב נמוך אשר בחורף מכוסה בשלג. כבש המושק מותאם לחיים באזורים קרים וקשים. חרף ממדיו וצורת גופו הוא רץ וקופץ היטב על הסלעים באזורי מחייתו. הוא חי בעדרים בני 20–30 פרטים ולרוב אינו תוקפני, אך מתגונן היטב מפני טורפים. הטורף העיקרי של כבשי המושק הוא הזאב הארקטי כשפרטים צעירים או תשושים יכולים להיטרף גם בידי דובי קוטב או דובי גריזלי. על הצאצאים מגן העדר כולו על ידי שהבוגרים מקיפים את הצעירים במעגל צפוף. דבר זה מגן על הצעירים גם מהקור. עונת הרבייה וההזדווגות חלה בסוף הקיץ בעת שהזכרים נאבקים בעזרת קרניהם העצומות ומתנגשים בעוצמה עם יריביהם עד שהחלש יותר בורח. ההריון של הכבשה נמשך כתשעה חודשים ובהמלטה נולד טלה אחד אשר בחודשים הראשונים מטופל בידי אמו וכל העדר ולאט מתחיל לאכול עשבים. לאחר שנתיים האם כבר לא מטפלת בטלה והוא הופך לעצמאי. בשנים שבהן החורפים קשים מאוד הכבשים לא ינסו להתרבות כלל. בשרו הטעים של כבש המושק, חלבו המשובח וצמרו המבוקש, הפכו אותו למטרה מבוקשת על ידי ציידים. איילי מושק מדיה וקבצים בנושא כבש המושק בוויקישיתוף כבש המושק, באתר ITIS (באנגלית) כבש המושק, באתר NCBI (באנגלית) כבש המושק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כבש המושק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כבש המושק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כבש המושק, באתר GBIF (באנגלית) כבש המושק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כבש המושק באתר הרשימה האדומה של IUCN כבש המושק באתר הרשימה האדומה של IUCN טלה של כבש המושק
היהודי הנודד (צמח)

יהודי נודד (שם מדעי: Tradescantia) הוא סוג צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הקומליניים, הגדל היטב בתנאים של צל מוחלט או חלקי. הוא רגיש לקרה, ליובש ולמליחות, ונראה במיטבו בקיץ. השם "היהודי הנודד" (The Wandering Jew) הוא כינוי לשלושה מינים בלבד של Tradescantia (מתוך 71), וכינוי למין נוסף הדומה להם במראה, של הקומלינה. במובן זה, הכינוי הוא לקבוצה שאינה טקסונומית, אך רובה בתוך הסוג Tradescantia. יהודי נודד ארגמני (Tradescantia pallida) - בעל אופי צימוח משתרע-למחצה וגובהו כ-40-30 ס"מ. העלים גדולים וצבעם סגול-ארגמן. הצמח פורח באביב ובקיץ בצבע סגול-ארגמני ולעיתים בצבע ורוד. בצל כבד ביותר, הצמח מאבד את צבעו הארגמני. לצמח עלווה צבעונית והוא זקוק לצל חלקי. הצמח די נפוץ בישראל כצמח נוי ומשמש לכיסוי אדניות ושטחי אדמה קטנים (כגון: איי תנועה, גינות פרטיות וציבוריות, מרפסות וכו'). יהודי נודד משתלשל (זברינה; Tradescantia zebrina) - בעל אופי צימוח משתרע ומשתלשל. גובה הצמח כ-25 ס"מ, ועלוותו ארגמנית ומפוספסת בשני פסים מכסיפים. הזברינה מתרבה בקלות ופורחת כמעט כל השנה - אביב עד סתיו. בפריחה צבעו סגול. הצמח זורע את עצמו, ואפשר גם להכין ייחורים מקצות הענפים המשתרשים בקלות רבה. מקור השם זברינה נעוץ בדמיון במראה לפסי הזברה. יהודי נודד תלת גוני (Tradescantia fluminensis) - צבעו לבן, צומח בקיץ ובזמן פריחתו עלוותו צבעונית. קטיפה לבנה (Tradescantia sillamontana)- קרוי לעיתים יהודי נודד שעיר או קורי עכביש, על שם עליו המכוסים סיבים לבנים עדינים. זמן צמיחתו בקיץ, צבע פריחתו ורוד והוא רגיש לקור. יהודי נודד מקומי (או יהודי נודד מכחיל, Commelina cyanea) - צמח מסוג קומלינה הנפוץ במזרח אוסטרליה. קומלינה זקופה - מין פולש בישראל. יהודי נודד ארגמני, בגינת נוי פרחים של מין Tradescantia עליה של קטיפה לבנה גרגרי אבקה של תות שנשרו על יהודי נודד היהודי הנודד, באתר ITIS (באנגלית) היהודי הנודד, באתר NCBI (באנגלית) היהודי הנודד, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) היהודי הנודד, באתר Tropicos (באנגלית) היהודי הנודד, באתר GBIF (באנגלית) היהודי הנודד, באתר IPNI (באנגלית) plant/spiderwort היהודי הנודד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גידול צמח היהודי הנודד בתוך זכוכית אטומה, אתר הפטריה, 05.01.16
ירון אשבל

ירון אשבל (נולד ב-26 במרץ 1968 בחולון) הוא שדרן רדיו ותקליטן ישראלי. אשבל החל את דרכו בשידורי הרדיו כשגויס באוגוסט 1986 לגלי צה"ל, שם שירת כפקיד. השדרנית שירה גרא שמעה אותו בשיחת מסדרון במקרה והציעה לראש מחלקת הקריינים דאז, ארז טל, להכשירו כקריין. אשבל היה לקריין ומפיק ועבד בגלי צה"ל במשך 6 שנים. לאחר שסיים עבודתו בגלי צה"ל, למד גאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. כשהוקם הרדיו האזורי בישראל בסוף 1995 החל לעבוד ברדיו ללא הפסקה. לאחר שנה עזב לקול ישראל, לתחנת 88FM, שם הגה את הרעיון של תוכנית רדיו שתתמקד במוזיקת שנות השבעים והשמונים, אך ב-88FM לא הייתה היענות לרעיון. דוד בן בסט, בעלי תחנת רדיוס 100FM אהב את הרעיון והציע לאשבל חופש יצירתי מוחלט, שם נולדה ב-2 ביולי 2000 התוכנית "מנהרת הזמן" שכולה שירים של פעם. אשבל מוכר בעיקר בזכות תוכנית יומית זו, אותה הוא מגיש מדי יום בשעות 12:00 - 15:00 ברדיוס 100FM. התוכנית מתאפיינת במוזיקה שמחה מהעשורים הקודמים שחלקה ערוך מראש ואת חלקה מבקשים המאזינים בפייסבוק או בטלפון לאולפן תוך כדי שידור. בשנת 2012 ייצג אשבל עם תוכניתו מנהרת הזמן את ישראל בפסטיבל הרדיו בשווייץ וזכה למחמאות רבות. בשנת 2013 העניקה לו אגודת העיתונאים בתל אביב את פרס הרדיו לתוכנית המוזיקה הטובה ביותר. הצלחת התוכנית תורגמה לליין של מסיבות צמוד (שהתחיל במועדון התכלת המיתולוגי בנמל תל אביב ונמשך עד היום בהאנגר 17, בן אביגדור 17 תל אביב). זוהי תוכנית הרדיו היחידה בעולם שהפכה לליין של מסיבות[דרוש מקור]. במסיבות המציא אשבל את תופעת "השדרן המזמר" בשל הופעה חיה שהוא מעניק למאזיניו לפני שתופס את הפיקוד בעמדת הדיג'יי. הצלחת המסיבות הביאה גם להפקות סופישבוע באילת והפלגות לחו"ל עם אמנים בינלאומיים כמו: סנדרה, סמנתה פוקס, בוני אם, פול יאנג ועוד. תוצר נוסף של התוכנית הוא 7 אלבומי אוסף עם להיטי "מנהרת הזמן", לצד דיסק מנהרת הזמן כחול לבן ודיסק מנהרת הזמן גולד שסיכם בזמנו עשור לתוכנית. אתר האינטרנט הרשמי של ירון אשבל ירון אשבל, באתר רדיוס עומר שוברט, שדרן הרדיו המצליח בישראל הוא רווק נצחי בן 50 עם אנרגיות של נערה מתבגרת, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2018