laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חורבת יתיר

חוּרְבַּת יַתִּיר היא אתר ארכאולוגי הכולל שרידי מבנים בדרום הרי חברון ליד "דרך הפטרולים", הכוללים מבנה שצבי אילן מגדירו "אולי בית כנסת". עם זאת הוא מונה אותו ברשימת בתי הכנסת הקדומים. בתקופה הביזנטית בארץ ישראל היה במקום כפר נוצרי גדול. האתר מזוהה כיתיר המקראית במקרא היא מוזכרת בתור אחד מערי הכוהנים, כמו אשתמוע, כפי שנאמר בספר יהושע: "וְלִבְנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֵן, נָתְנוּ אֶת-עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ אֶת-חֶבְרוֹן... וְאֶת-יַתִּר, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ, וְאֶת-אֶשְׁתְּמֹעַ, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ" (פרק כ"א, י"ד). יתיר היא אחת הערים שדוד שולח לה שלל. שנאמר בספר שמואל: " וַיָּבֹא דָוִד אֶל-צִקְלַג, וַיְשַׁלַּח מֵהַשָּׁלָל לְזִקְנֵי יְהוּדָה לְרֵעֵהוּ לֵאמֹר: הִנֵּה לָכֶם בְּרָכָה, מִשְּׁלַל אֹיְבֵי ה'. לַאֲשֶׁר בְּבֵית-אֵל ... וְלַאֲשֶׁר בְּיַתִּר.. (פרק ל' כ"ז). אוסביוס מקיסריה בן המאה ה-4 מזכיר את יתיר שלוש פעמים: בתור מרכז "דרומא" הדרומית כאשר הוא מכנה אותה "דרומא הפנימית". הוא מזהה אותה עם יַתִּר המקראית. כפר גדול מאוד, כולו נוצרים, כ-20 מיל מבית גוברין. המקום מופיע במפת מידבא. אשתורי הפרחי, בן המאה ה-14, מזכיר ששם המקום "עתיר" ואכן זה גם שם השייח' הקבור במקום, אולי עדות לשימור השם המקראי. לפי חרסים במקום יש עדות ליישוב ישראלי. בשנת 1806 שמע החוקר אולריך יאספר זטצן על כתובת במקום ושרידי מבנה, אולי כנסייה. החוקר מאדר מספר על שתי כנסיות במקום. סקר של צבי אילן משנת 1987 - 1989 השלים את המידע על האתר. הכפר היה גדול ואמיד. הבנייה מאבני גזית משובחות. אותרה כנסייה וגם מבנה ציבורי נוסף, אולי בית כנסת. המבנה הציבורי, בולט על סביבתו ופונה לירושלים. המכלול שלו דומה למעון העתיקה בנגב. הקיר הצפוני, בו הייתה אמורה להיות גומחה לארון הקודש נהרס. על המשקופים יש חריטות הדומות לאלו שבסוסיא העתיקה: רוזטות ומרובעים בולטים. לידו מצאו פריטים העשויים להציע על קיום בית כנסת: על קשתות העמודים מדליונים משריגי גפן. עמודי לב מהסוג שנמצאו בחזית בימת ארון הקודש. ההשערה כי המבנה הוא בית כנסת מבוססת על מיקומו, כיוונו, אופיו הציבורי והפריטים שנמצאו לידיו. צבי אילן מנסה להסביר מדוע אין אוסביוס מזכיר את היישוב היהודי. ייתכן כי המבנה הציבורי הוא מתקופה קודמת לתקופתו. אולי בצד הנוצרים היו גם יהודים - אם כי במספר מועט יותר. המבנה הוקם לאחר תקופת אוסביוס. מבנה בחורבת יתיר, נתן לראות את הקמרון בחלק העליון של הקיר עמוד ששרד כניסה למערה בסמיכות למבנה פנים המערה צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991. מדיה וקבצים בנושא חורבת יתיר בוויקישיתוף חורבת יתיר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית
שרת

האם התכוונתם ל... שרת – תוכנת מחשב המספקת שירותים לתוכנות אחרות, או מחשב המפעיל תוכנות שמשרתות תוכנות אחרות שרת אינטרנט – שרת המקשר בין נקודת קצה למשאבי אינטרנט שרת פרוקסי – שרת המחזיק עותקי מטמון של דפי אינטרנט או משאבים אחרים ברשת מחשבים שרת בסיס נתונים – שרת המאחסן תוכנת בסיס נתונים ואת בסיס הנתונים עצמו שרת (מקצוע) – אחראי תחזוקה. נקרא גם שמש או אב הבית אישים משה שרת – ראש הממשלה השני של מדינת ישראל צפורה שרת – אשתו של ראש ממשלת ישראל משה שרת יעקב שרת – עיתונאי ופזמונאי, בנו של משה שרת רנה שרת – מורה למחול, כוריאוגרפית וחוקרת מחול, אשתו של יעקב שרת יהודה שרת – מלחין ומנצח, אחיו של משה שרת סמדר שרת – משוררת, עורכת ומנחת סדנאות כתיבה, נכדתו של יהודה שרת עמרי שרת – משורר ישראלי מקומות בית כהן-שרת – בית בשכנות תל בנימין ברמת גן, בו התגורר בין היתר משה שרת נווה שרת – שכונה בתל אביב, מצפון לירקון רמת שרת – שכונה בדרום-מערב ירושלים הנקראת על שם משה שרת קריית שרת – שכונה בחולון נקראת על שמו של משה שרת שירות
ג'ים רוהן

ג'ים רוהן (Jim Rohn;‏ 17 בספטמבר 1930 - 5 בדצמבר 2009) היה פילוסוף עסקים אמריקאי, יועץ מוטיבציה, איש עסקים וסופר רב-מכר. חברת הפיתוח העצמי "נייטינגייל קונאנט" (Nightingale-Conant) כינתה אותו "נואם המוטיבציה הגדול ביותר בכל הזמנים". ג'ים רוהן היה בעל השפעה בקידום הקריירות של רבים אחרים מתעשיית פיתוח האישיות ומחוצה לה, בכללם אנתוני רובינס, מארק ויקטור הנסן, בריאן טרייסי, לס בראון, ג'ק קאנפילד ומארק יוז מייסד 'הרבלייף'. רוהן נולד למשפחת איכרים באיידהו. הוא עזב את הקולג' לאחר שנת לימודים אחת בלבד, הקים משפחה, וניסה את כוחו כשכיר. בהיותו בן 25, על פי עדותו, היה שרוי במצב פיננסי גרוע ושקע בחובות, לא עלה בידו להבחין בנתיב שיובילו להגשמת שאיפותיו האישיות. בזמן זה הוא התוודע אל ג'ון ארל שואו, יזם שהרשים את רוהן בממונו, הישגיו העסקיים, הכריזמה ופילוסופית החיים שלו. רוהן הצטרף לארגון המכירות הישירות של שואו והחל בתהליך של פיתוח עצמי שהביא לכך שהוא נהפך למיליונר בהיותו בן 31. לדאבון ליבו של רוהן, שואו, שקרא עליו תיגר להגשים את שאיפותיו, מת שנה אחת לפני שהוא השיג זאת. בשנה שאחרי כן, נוצרה דרישה מצד אנשים מחוץ לתעשייה לשמוע את סיפור ההצלחה ופילוסופית ההתפתחות העצמית של רוהן, שהוא חש שהובילה להצלחתו. הסמינרים שלו מושמעים מזה כארבעים שנים, הוא נאם בפני 6,000 פורומים שונים ולאוזניהם של 4 מיליוני בני אדם ברחבי תבל. הוא זכה לקבל את פרס אגודת הנואמים הלאומית בשנת 1985 National Speakers Association CPAE והוא מחברם של שבעה עשר ספרים, מאות קלטות אודיו ווידאו. רוהן היה נואם מוטיבציה שזכה להערכה רבה במרוצת השנים, ומחשובי ההוגים בתחום הפיתוח האישי. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ים רוהן ג'ים רוהן, ברשת החברתית פייסבוק ג'ים רוהן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ים רוהן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ביוגרפיה של ג'ים רוהן ב"ביוגרפיות Woopidoo"(באנגלית) Mindperk הביוגרפיה של ג'ים רוהן(באנגלית) מבחר ציטטות של ג'ים רוהן באתר BrainyQuote.com אודיו מוטיבציה של ג'ים רוהן בנייטינגיל קונאנט עמית והגר דרור, המיליונר שהתחיל מכלום המליץ - כך תבזבזו את המשכורת שלכם, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2021 Nightingale-Conant Presents Jim Rohn (bio)‎, באתר Nightingale.com
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון

הנהרות התת-קרקעיים של לונדון הם יובלי נהר התמזה הנמצאים מתחת לעיר לונדון. רוב נהרות אלה זורמים כיום במנהרות ותעלות ביוב מתחת לעיר. הנהרות התת-קרקעיים כוסו במאה ה-18. נהרות אלה מזינים את האגמים השונים בפארקים המלכותיים של לונדון כגון האגם בפארק סנט ג'יימס, או אגם הסרפנטיין בהייד פארק. אולם מאז שכוסו הנהרות לא ברור איזה נהר מזין איזה אגם. נהר הווסטבורן לדוגמה, זורם מעל אחד מקווי הרכבת התחתית של לונדון וניתן לראות את הצינורות בהם הוא זורם באחת מתחנות הרכבת. כיום מתנהלים מספר מיזמים העוסקים בגילויים של נהרות אלה, העלאתם מעל פני הקרקע ושיקומם. נהר הלנגבורן נהר הוולברוק נהר הפליט נהר הטייבורן פלג הטייבורן נהר הווסטבורן נחל הקאונטרס נחל הסטמפורד נהר הנקינגר נהר האפרה נהר הוונדל לונדון התת-קרקעית מערכת הביוב של לונדון מדיה וקבצים בנושא הנהרות התת-קרקעיים של לונדון בוויקישיתוף
שדרות פנסילבניה

שדרות פנסילבניה (באנגלית: Pennsylvania Avenue) הוא שמה של השדרה המרכזית של וושינגטון, בירת ארצות הברית. השדרה מקשרת בין הבית הלבן והקפיטול. השדרה משמשת להפגנות רבות וכן מהווה אתר תיירות, בנוסף להיותה כביש ראשי. אורכה של השדרה כ-10 ק"מ והיא עוברת במרכז העיר, ומקשרת בין הבית הלבן, הקפיטול ומבנים רבים בעלי חשיבות בעיר. השדרה ממשיכה מזרחה ועוברת דרך שכונת קפיטול היל, חוצה את נהר אנקוסטיה מעל גשר ג'ון פיליפ סוסה לתוך מחוז פרינס ג'ורג' שבמדינת מרילנד. כמו כן, השדרה ממשיכה מערבה מעבר לבית הלבן ומגיעה עד שכונת ג'ורג'טאון. על פי תוכניתו של פייר שארל ל'אנפן לעיר וושינגטון, תוכננה השדרה כשדרה הראשית של העיר. שדרת פנסילבניה הייתה השדרה הראשונה שנבנתה. ג'ורג' וושינגטון בהתייחסו לשדרה קרא לה "השדרה הגדולה" (Grand Avenue). תומאס ג'פרסון הורה על נטיעת עצי צפצפה הגדלים תוך זמן קצר על מנת להעניק לשדרה מראה מרשים זמן קצר לאחר שנבנתה. השדרה נקראה "פנסילבניה" לאור מעבר הבירה מהעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה לוושינגטון. בעת הקמת השדרה ניתן היה לראות מהבית הלבן את בניין הקפיטול (וכך תכנן זאת ל'אנפנט) אולם בתקופת כהונתו של אנדרו ג'קסון כנשיא ארצות הברית, ולאור סכסוך בינו לבין הקונגרס הורה על הרחבת בניין משרד האוצר כיוון שלא רצה לראות את בניין הקפיטול מחלון משרדו (אף שיש היסטוריונים הסבורים שהמיקום נבחר מאחר שהקרקע הייתה זולה, ולא בשל הסכסוך). בין השנים 1862–1962 פעל לאורכה של השדרה קו חשמלית. מאז כהונתו השנייה של הנשיא תומאס ג'פרסון נוהגים הנשיאים לעבור בתהלוכה במורד השדרה לאחר בחירתם (היחיד שלא עשה כן היה רונלד רייגן בראשית כהונתו השנייה, בשנת 1985 בשל תנאי מזג אוויר קשים שמנעו את קיום התהלוכה). הלוויותיהם של הנשיאים שנפטרו בעת כהונתם מאז ויליאם הנרי הריסון ועד ג'רלד פורד עברו במורד השדרה (למעט ארונו של פרנקלין דלאנו רוזוולט). בשנת 1965 הוכרז מכרז השדרה כאתר היסטורי לאומי המנוהל על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי בשנת 1995 הורה השירות החשאי של ארצות הברית על סגירת מקטע השדרה שמול הבית הלבן לתנועת כלי רכב. הצעד, שנועד להיות זמני, הפך לצעד של קבע בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, ותנועת כלי הרכב מופנית לרחוב H או שדרת החוקה, שתיהן מתחברות בהמשך לשדרת פנסילבניה. בשדרה מבנים ואנדרטאות רבות ובהן (ממזרח למערב): אנדרטת השלום הגלריה הלאומית לאמנות פארק ג'ון מרשל בניין שגרירות קנדה בניין נציבות הסחר הפדרלית בניין הארכיון הלאומי אנדרטת צי ארצות הברית בניין ג'יי אדגר הובר (מפקדת ה-FBI) בניין רוברט פ. קנדי (בניין משרד המשפטים של ארצות הברית) בניין הדואר הישן בניין רונלד רייגן בניין ג'ון א. וילסון רחבת החירות פארק פרשינג ואנדרטת חיל המשלוח האמריקני בניין מחלקת האוצר של ארצות הברית הבית הלבן בית בלייר מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון כיכר וושינגטון ג'ורג'טאון אף שהתיאטרון הלאומי מציין את השדרה בכתובתו, בפועל התיאטרון נמצא בסמוך לשדרה ולא ממוקם בה. פרויקט שיקום שדרת פנסילבניה השדרה באתר הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שדרות פנסילבניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר משרד האוצר של ארצות הברית
דגל טונגה

בדגל טונגה נעשה שימוש משנת 1864 אולם הוא אומץ רשמית רק ב-4 בנובמבר 1875. הדגל של טונגה היה בעבר זהה לזה של הצלב האדום, אך שונה על מנת למנוע בלבול. כיום חוקת טונגה אוסרת על שינוי הדגל. סמל טונגה המנון טונגה מדיה וקבצים בנושא דגל טונגה בוויקישיתוף טונגה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל טונגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונגו גומי

חברת קונגו גומי בע"מ (ביפנית: 株式会社金剛組 – קבושיקי גיישה קונגו גומי) היא חברה מסחרית שפועלת ביפן מעל ל-1,400 שנים ברציפות, זמן רב יותר מכל חברה אחרת בעולם. מטה חברת הבנייה שוכן בעיר אוסקה. עד שנת 2006 פעלה החברה כעסק משפחתי, וכיום היא חברה-בת של תאגיד טאקמטסו. מקורה של החברה בשנת 578, כאשר הנסיך שוטוקו הזמין את בני משפחת קונגו (Kongō) מפֶּקְצֶ'ה (אחת משלוש הממלכות של קוריאה) ליפן על מנת לבנות את שיטנו-ג'י (四天王寺), מקדש בודהיסטי שעומד על תילו גם כיום. במהלך המאות השתתפו בני משפחת קונגו בבניית בניינים מפורסמים רבים, כולל טירת אוסקה מהמאה ה-16 והוריו-ג'י (法隆寺) – מקדש בודהיסטי בנפת נארה שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. מגילה באורך שלושה וחצי מטרים מגוללת את תולדותיהם של 40 דורות מיום הקמת החברה. כמקובל במשפחות יפניות מכובדות רבות, נהגו חתנים לעיתים קרובות לקבל על עצמם את שם המשפחה קונגו כשהצטרפו לעסק. וכך, במהלך השנים, נשמר שם המשפחה גם בדורות שבהם לא היו בנים זכרים. החברה נקלעה לקשיים ופשטה את הרגל בינואר 2006. נכסי החברה נרכשו על ידי חברת טאקמטסו. לפני פירוקה העסיקה החברה מעל ל-100 עובדים, הכנסתה השנתית הגיעה ב-2005 ל-7.5 מיליארד ין יפני (כ-70 מיליון דולרים), והיא עדיין התמחתה בבניית מקדשים בודהיסטים. הנשיא האחרון של החברה היה מאסאזקו קונגו, שהיה המנהל ה-40 מטעם משפחת קונגו. מאז דצמבר 2006, ממשיכה קונגו גומי לפעול כחברה בת בבעלות מלאה של תאגיד טאקמטסו. מדיה וקבצים בנושא קונגו גומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונגו גומי (ביפנית) ביזנסוויק - סופו של עסק בן 1,400 שנים Japan's oldest company defies time with merit-based succession - Nikkei Asia, web.archive.org, ‏2021-01-04 "סוף הדרך של החברה הוותיקה בעולם"(הקישור אינו פעיל) ידיעה מ-15 בדצמבר 2005.
מרדכי-חיים שטרן

מרדכי-חיים שטרן (16 באוקטובר 1914 - 21 בפברואר 1975), היה חבר הכנסת מטעם גח"ל בכנסת השישית. שטרן נולד בווינה שבאוסטריה. לפני עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1934, החל בלימודי רפואה באוניברסיטת וינה. בארץ ישראל למד שטרן ביקורת חשבונות והחל לעבוד במוסד העברה, שפעל להצלת הון יהודי מגרמניה הנאצית. לאחר מכן שימש כפקיד בכיר בבנק אנגלו-פלשתינה ובשנת 1941 מונה לחשב המועצה לביטוח מפני סיכוני המלחמה. לפני הקמת המדינה היה מפקח מס הכנסה בממשלת המנדט הבריטי ומשנת 1945 סגן מנהל רסקו. בשנת 1957 מונה למנהל רסקו. בתקופתו של שטרן הורחבה פעילות החברה והיא נקלעה לחובות כבדים. שטרן ספג ביקורת והתפטר מתפקידו בשנת 1966. בשנת 1967 פרסם מבקר הסוכנות דו"ח ביקורת על התנהלותו של שטרן ושטרן הגיב בטענו שהביקורת חד צדדית ואינה נכונה. פעילותו הציבורית החלה כחבר מייסד של מפלגת עלייה חדשה. במקביל נמשכה פעילותו הציבורית והפוליטית כחבר המפלגה הפרוגרסיבית. בשנת 1959 הוצב בראש רשימת המועמדים של המפלגה בבחירות למועצת העיר תל אביב. בסוף 1961 התפטר ממועצת העיר, על רקע משבר פנימי בתוך המפלגה הליברלית. בבחירות לכנסת החמישית, לאחר הקמת המפלגה הליברלית, הוצג ברשימה לכנסת והוצג במודעות של המפלגה: "מהכלכלנים החשובים של המדינה בהלכה וגם במעשה". בשנת 1965, בעת שחבריו, יוצאי המפלגה הפרוגרסיבית, פרשו מהמפלגה הליברלית על רקע השיחות להקמת גח"ל, בחר שטרן להישאר במפלגה הליברלית, נבחר מטעמה לכנסת השישית והיה חבר ועדת הכלכלה. לקראת הבחירות לכנסת השביעית לא שובץ שוב ברשימה לכנסת. התמוטטות רסקו לא הטיבה עם תדמיתו הציבורית, ובעיתונות נכתב שהוא לא השכיל להתחבר אל אף אחת מהסיעות של הליברלים. על שמו נקראת רחבת הכניסה הראשית אל גני התערוכה בתל אביב. היה אחיינו של דוד צבי פנקס. מרדכי-חיים שטרן, באתר הכנסת מרדכי-חיים שטרן, באתר כנסת פתוחה צרות השיכון, מעריב, 22 ביולי 1949 מנהלי רסקו על פעולות החברה, הצופה, 22 בספטמבר 1953 מונה כמנהל כללי לרסקו, חרות, 9 באוגוסט 1957 מרדכי חיים שטרן, ח"כ שטרן דוחה הביקורת על רסקו, מעריב, 8 באוגוסט 1967 מנהל רסקו בראש הפרוגרסיבים בת"א, דבר, 25 בספטמבר 1959 המשבר אצל הליברלים במועצת עירית תל־אביב - לשיאו, חרות, 21 בדצמבר 1961 באלה אתה בוחר, מעריב, 4 באוגוסט 1961 מאמין באיחוד מחודש של הליברלים, מעריב, 22 במרץ 1965 יהושע ביצור, הכיסאות המתפנים של גח"ל, מעריב, 28 במרץ 1969 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריאל וינשטיין

אריאל משה וינשטיין (2 במאי 1932 – 10 במרץ 1996) היה עיתונאי ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד. וינשטיין נולד בירושלים, דור חמישי בירושלים מצד שני הוריו. בנעוריו שירת בארגון ההגנה ובשנים 1950–1954 שירת בצה"ל. שימש מדריך בקורס קצינים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף, בתפקיד מפקד גדוד בחטיבת ירושלים. בהשכלתו היה וינשטיין בוגר לימודים אקדמאיים. הוא עבד ככתב לענייני כלכלה בעיתון "הבקר" ושימש כתב כלכלי בכיר ב"מעריב" ועורך של מספר כתבי עת מקצועיים בנושאי כלכלה. במקביל החל לפעול בפעילות ציבורית ומפלגתית. בשנת 1977 הוסמך כשמאי מקרקעין ושימש בשנים 1978–1982 יושב ראש מועצת שמאי המקרקעין. כיהן מספר שנים כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "עמיגור". כמו כן הוא כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית וכמשנה ליושב ראש רשות השידור. וינשטיין היה חבר המפלגה הליברלית ולאחר פטירתו של דוד שיפמן, בשנת 1982, נכנס במקומו לכנסת העשירית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות, במהלכן הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הפנים ואיכות הסביבה וועדת הכלכלה. לכנסת ה-13 נכנס ב-1993 לאחר התפטרותו של רוני מילוא, שנבחר לראשות העיר תל אביב-יפו. אריאל וינשטיין נפטר בשלהי כהונתה של הכנסת ה-13, עקב כאבי חזה. הותיר אחריו את רעייתו, צביה (שימשה חברה בהנהלת ויצו העולמית) וארבעה ילדים. בתו הייתה נשואה לעורך הדין ציון אמיר, ונכדתו היא השחקנית רוני גולדפיין. אריאל וינשטיין, באתר הכנסת אריאל וינשטיין, באתר כנסת פתוחה לאה ענבל, וינשטיין לא מתבייש בדמעות, כותרת ראשית, 30 במאי 1984 ח"כ יוסי אחימאיר, "הוא היה קרבן הפריימריס", מעריב, 11.3.1996 עמית סגל, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, עמ' 189. ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרה (נהר)

נהר האפרה (אנגלית: Effra) הוא אחד מהנהרות התת-קרקעיים של לונדון. הנהר הפך לנהר תת-קרקעי כאשר נבנה רציף אלברט (the Albert Embankment), והנהר הוטה לתוך מערכת של מנהרות ביוב וצינורות תת-קרקעיים. ניתן להגיע אל הנהר באמצעות הכניסה למערכת הביוב של לונדון בדרך אפרה באזור בריקסטון בדרום לונדון. מוצאו של נהר האפרה בקרבת ארמון הבדולח בלונדון והוא זורם דרך נורווד ובריקסטון עד לשפך הנהר ליד גשר ווקסהול שם נשפך הנהר אל נהר התמזה. נהרות בריטניה מדיה וקבצים בנושא אפרה בוויקישיתוף
המפרץ הפיני

המפרץ הפיני או מפרץ פינלנד הוא הלשון המזרחית של הים הבלטי הממוקמת בין פינלנד בצפון לבין אסטוניה בדרום. בקצהו המזרחי ביותר ממוקמת העיר הרוסית סנקט פטרבורג, שם מתנקז למפרץ שפך נהר הנייבה. ערים חשובות נוספות השוכנות לחוף המפרץ הן הלסינקי וטאלין. למפרץ חשיבות אסטרטגית עבור רוסיה, בהיותו אחד מארבעת המוקדים המקנים לה גישה לים הפתוח, לצד הים הלבן (אזור מורמנסק וארכנגלסק), הים השחור (אזוב) והאוקיינוס השקט (ולדיווסטוק). המפרץ הוא הערוץ המרכזי דרכו מתנהלים קשרי התחבורה, התקשורת והאספקה עם המובלעת הרוסית קלינינגרד. מדיה וקבצים בנושא המפרץ הפיני בוויקישיתוף תמונות לוויין של המפרץ הפיני המפרץ הפיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מפרצים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ונדל (נהר)

נהר הוונדל (באנגלית: River Wandle) הוא אחד מיובלי התמזה. הנהר זורם בשטחה של העיר לונדון שבאנגליה. נהר הוונדל נשפך לתמזה המערבית לנהר האפרה בגדתו הדרומית של נהר התמזה. נהר הוונדל הוא ייחודי בין נהרות לונדון (למעט התמזה), בכך שאינו נהר תת-קרקעי, ולמעשה רובו זורם מעל הקרקע. הנהרות התת-קרקעיים של לונדון נהרות בריטניה מדיה וקבצים בנושא ונדל בוויקישיתוף
עכביש נודד ברזילאי

עכביש נודד ברזילאי (שם מדעי: Phoneutria), המכונה גם עכביש הבננות, הוא סוג של עכביש ארסי המצוי במרכז ודרום אמריקה. נחשב לעכביש הארסי ביותר ביבשת אמריקה ולאחד הארסיים ביותר בעולם יחד עם עכביש המשפך האוסטרלי. הנודד הברזילאי שייך למשפחת העכבישים הנודדים והוא הסוג הארסי היחיד במשפחה אולם ישנם 8 מינים בסוג זה. שמם ניתן להם מפני שהם נודדים ברחבי הג'ונגלים בלילות ולא שוכנים בתוך מחילות או כוכים כמו עכבישים אחרים. את שמו השני, עכביש הבננות קיבל אף שכמעט ואינו נמצא על אשכולות בננה והוא זוהה בטעות כעכביש הנוהג לעיתים קרובות להתחבא בהם. למרות שמו, העכביש נפוץ בארצות נוספות חוץ מברזיל, בהן ונצואלה, קוסטה ריקה, ארגנטינה, קולומביה, בוליביה, פרגוואי, אקוודור, פרו, גיאנה, גיאנה הצרפתית, וסורינאם, אולם ברוב הארצות האלו הוא נמצא באזורים טרופיים ולא מיושבים בצפיפות. לעומת זאת בברזיל תפוצתם גם באזורים מאוכלסים בצפיפות כמו סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, אספיריטו סאנטו ומינאס ז'ראיס. גודלו מגיע ל-48-17 מ"מ, מוטת רגליו יכולה להגיע לכ-13 ס"מ והוא נחשב לאחד העכבישים הגדולים בעולם. למרות הארס הקטלני שלו, יעדיף הנודד הברזילאי להתרחק מגורמי סכנה כמו בני אדם. הנשיכה של הנודד הברזילאי נחשבת לאחת הכואבות ביותר בעיקר בגלל המוליך העצבי סרוטונין המצוי בתוך הארס, בנוסף מכיל הארס רעלן עצבי הנפוץ גם במספר רב של נחשים ארסיים. הוא נחשב כגורם המוות מס' 1 מבין נשיכות העכבישים, אך יותר מ-90% מנשיכותיו גורמות רק לכאב מקומי באדם, זאת בשל העובדה שברוב מקרי נשיכות מגננה מדובר בנשיכות "יבשות" נטולות ארס. בשירו של הארי בלפונטה, Day-O (מוכר גם בשם Banana boat song), מוזכרת "טרנטולה שחורה קטלנית" המסתתרת בין הבננות שעורמים הסבלים הפורקים את הסחורה מהספינות. כפי הנראה מדובר בעכביש הנודד הברזילאי המזכיר במראהו הגדול והמאיים טרנטולה, אם כי נשיכתן של אלו כואבת, אך אינה קטלנית. Phoneutria פרטי, 1833 Phoneutria bahiensis (סימו & ברסקוויט, 2001) — ברזיל Phoneutria boliviensis (פיקארד-קיימברידג', 1897) — מרכז דרום אמריקה Phoneutria eickstedtae (מרטינס וברטני, 2007) — ברזיל Phoneutria fera (פרטי, 1833) — קולומביה, אקוודור, פרו, ברזיל, סורינאם, גויאנה Phoneutria keyserlingi (פיקארד-קיימברידג', 1897) — ברזיל Phoneutria nigriventer (קייסרלינג, 1891) — ברזיל, אורוגוואי, פאראגוואי, ארגנטינה Phoneutria pertyi (פיקארד-קיימברידג', 1897) — ברזיל Phoneutria reidyi (פיקארד-קיימברידג', 1897) — קולומביה, ונצואלה, פרו, ברזיל, גויאנה מדיה וקבצים בנושא עכביש נודד ברזילאי בוויקישיתוף עכביש נודד ברזילאי, באתר ITIS (באנגלית) עכביש נודד ברזילאי, באתר NCBI (באנגלית) עכביש נודד ברזילאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכביש נודד ברזילאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכביש נודד ברזילאי, באתר GBIF (באנגלית) ynet, העכביש הקטלני בעולם התהלך בסופר בבריטניה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2008 http://www.entsoc.org/PDF/Pubs/Periodicals/AE/AE-2008/Summer/Vetter.pdf Guinness World Records: Most Venomous Spider. Retrieved 17 December 2015. Bucaretchi F, Deus Reinaldo CR, Hyslop S, Madureira PR, De Capitani EM, Vieira RJ (2000). "A clinico-epidemiological study of bites by spiders of the genus Phoneutria". Rev. Inst. Med. Trop. Sao Paulo. 42 (1): 17–21. doi:10.1590/S0036-46652000000100003. PMID 10742722.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) http://genius.com/340344
מרוקאית יהודית

ערבית-מרוקאית יהודית או מוגרבית היא שפה יהודית המדוברת בפי יהודי מרוקו ויוצאיה זה דורות רבים. לשון זו שונה מהערבית המרוקאית בהיותה כתובה באותיות עבריות, בתחביר וכן באוצר המילים שלה, המאופיין בשאילה מעברית, צרפתית, ספרדית, ערבית מדוברת ותמזיגית. בערבית-מרוקאית היהודית משולבים ביטויים ומונחים רבים בשפה העברית, ולעיתים שימש שילוב זה כמעין לשון סתרים של הסוחרים היהודיים בקרב קהילות היהודים בצפון אפריקה. קשה לקבוע מתי החלה הלשון היהודית להתפתח במרוקו. לשון זו מכונה במרוקו "אְל-יְ'הוּדִייָ'א" או "לְ-עָארְבִּייָ'א דְל-לִ-יהוּד". לאחר הגירתם של רוב יהודי מרוקו לישראל ולצרפת התמעט השימוש בשפה ודובריה החלו לדבר בעברית וצרפתית (בהתאמה). לאחרונה[דרושה הבהרה] החלו בישראל הדורות הצעירים של העדה המרוקאית ללמוד את השפה, להחיות אותה ולהפיץ אותה ברבים על מנת לשמור על התרבות המרוקאית. במסגרת זו החלו לכתוב ספרים בעברית בהם משולבים מילים בערבית מרוקאית כמו אצל המשורר ארז ביטון בספרו "מנחה מרוקאית", ואצל הרצל כהן בספרו "אבני שיש טהור". בשפה זו עוסקים כמה אתרי אינטרנט (ובהם "קוסקוס") וכן הוקם תיאטרון מרוקאי ראשון בישראל. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] נשמעים קולות של חוקרים הטוענים שמדובר בשפה עתיקה שבדומה ליידיש וללאדינו יש מקום להעניק לה מעמד של שפה לשימור. בקול ישראל היה מקריין רפאל בן שמחון בשפה המוגרבית. בשנת 2009 יצא לראשונה לאור מילון מרוקאית יהודית-עברית בעריכת מרכוס חנונה. ערבית יהודית ערבית מרוקאית חכיתיה מרכוס חנונה, מילון מרוקאית יהודית: מילון דו לשוני, הוצאת HDM מולטימדיה, 2008 יוסף שיטרית, לָשון ומַאֲגָרֶיהָ לָשון ומַאֲרָגֶיהָ; מחקרים סוציו–פרגמטיים בערבית היהודית בצפון אפריקה ובמרכיב העברי שבה: כתבות, שירים, סיפורים ופתגמים, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ע (2009). יוסף שיטרית, השירה הערבית היהודית שבכתב בצפון-אפריקה — עיונים פואטיים, לשוניים ותרבותיים, ירושלים: משגב ירושלים, תשנ"ד. יעקב בהט, המרכיב העברי בערבית הכתובה של יהודי מרוקו, ירושלים: מוסד ביאליק, 2002. משה בר-אשר, מסורות ולשונות של יהודי צפון אפריקה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ח; מהדורה שנייה מורחבת: תשנ"ט. אהרון ממן, מרקם לשונות היהודים בצפון אפריקה, מוסד ביאליק, ירושלים, תשע"ד Norman Stillman, The Language and Culture of the Jews of Sefrou, Morocco: An Ethnolinguistic Study, Manchester: Manchester University Press, 1988. אתר מילון עברית-מרוקאית יהודית אוסף קישורים בנושאי מרוקאית יהודית(הקישור אינו פעיל) קורס אינטראקטיבי למרוקאית יהודית (חינם). מרכוס חנונה, שפת השוואים: הערבית-יהודית של יהודי מרוקו, הד האולפן החדש, גיליון 101, חורף תשע"ד - 2013. שפה ערבית-יהודית - מרוקו, דף שער בספרייה הלאומית אהרון ממן, מרקם לשונות היהודים בצפון אפריקה ירושלים, מוסד ביאליק, ירושלים, תשע"ד, עמ' 22 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לנגבורן (נהר)

נהר הלנגבורן הוא נהר תת-קרקעי הזורם בעיר לונדון באנגליה, אשר מיקומו המדויק אינו ידוע והוא נחשב לאחד "הנהרות האבודים של לונדון". נהר זה נתן את שמו לשכונת לנגבורן של הסיטי של העיר. מקורות ספרותיים מתארים את תוואי הנהר לאורך הרחובות פנצ'רץ', לומברד ושרבורן, אולם לא ברור היכן נשפך הנהר אל התמזה. בשל כיוון הרחובות, המקביל לנהר התמזה ולא ניצב אליו, מקובל להניח שה"נהר" המתואר בספרות התקופה, הוא למעשה לשון סגי נהור המתארת את תעלות הביוב העירוניות הפתוחות שעברו באותם רחובות. הנהרות התת-קרקעיים של לונדון מערכת הביוב של לונדון ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולברוק (נהר)

נהר הוולברוק (אנגלית: Walbrook) הוא נהר באזור לונדון, שהיום זורם מתחת לקרקע. הנהר שימש גורם מכריע בהשפעתו על ההתיישבות הרומאית באזור העיר לונדון באנגליה והקמתה של לונדוניום. מקור שם הנהר בעובדה שהנהר זרם לאורך ותחת חומת לונדון (פירוש השם: "פלג החומה"). ככל הנראה הנהר, שמוצאו באזור פינסבורי, זרם תחת החומה ונשפך אל התמזה במקום בו נמצא היום גשר רחוב קנון. למעשה חצה הנהר את העיר לונדוניום לשני חלקים, ובכך שימש מקור מים מתוקים לכל חלקי העיר, ואפשר הזרמת השפכים של העיר לנהר התמזה. הרומאים בנו על גדתו המזרחית של הנהר את מקדש מיתרס, בקרבת מקום למשכנו של המושל הרומאי של בריטניה. כיום זורם נהר הוולברוק כולו מתחת הקרקע. השריד היחיד של הנהר שנותר כיום הוא שמו של רחוב וולברוק, העובר מעל המקום בו עבר הנהר, וכנסיית סנט סטפן וולברוק שנבנתה על גדת הנהר. הנהרות התת-קרקעיים של לונדון נהרות בריטניה