laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עין צור

עין צור הוא מעיין שכבה בשטח פארק רמת הנדיב. כדי להגדיל את ספיקת המעיין נחצבה במקום ניקבה המגיעה עד למקום הנביעה. בגלל בעיית בטיחות חסומה הגישה למקור הנביעה בשער מתכת נעול. בקרקעית הניקבה התגלו כ-2000 מטבעות מהתקופה הביזנטית. משערים שלמעיין יוחסו סגולות פריון והנשים שטבלו שם השליכו לתוך הניקבה את המטבעות. מהניקבה יוצאת אמת מים שחלקה מקורה, המסתיימת בבריכת אגירה גדולה ששימשה כבריכת רחצה וגם כבריכת אספקה לבוסתנים והשדות באזור ולבית המרחץ. מדרום לבריכה הגדולה שכיום היא ריקה, נמצאות שתי בריכות מים שנבנו על ידי חברי היישוב הבית"רי תל צור. בית המרחץ הוקם במאה ה-1 לפנה"ס ושימש עד סוף תקופת המרד הגדול בשנת 70 לספירה. זה בית מרחץ קטן יחסית ששימש את תושבי חורבת עלק הסמוכה. חדרי הרחצה ערוכים בטור. ממערב יש שבע מדרגות המוליכות לחדר המלתחה (אפודיטריום) ובו בריכת מים קרים (פריגידריום). לאחר הטבילה עברו המתרחצים לחדר הביניים (טֶפידריום) ומשם לחדר החם (קָלדריום). מתחת לרצפת הקלדריום היה חלל אליו הגיע אוויר חם כמו תנור ולאחר שהתחממה, שפכו עליה מים ונוצרו אדים חמים כמו בסאונה. אפשר להגיע אליו בשביל מסומן מגן הנדיב ברמת הנדיב, או בדרך קצרה יותר, ממגרש החנייה של בית הספר אורט בנימינה משם יוצא שביל מסומן בסימון שביל ישראל ומגיע למעיין לאחר כ-500 מטר. בית המרחץ - האפודיטריום והפריגידריום בית המרחץ - הקלדריום עין צור - הניקבה בריכות עין צור מדיה וקבצים בנושא עין צור בוויקישיתוף שביל המעיין, באתר רמת הנדיב. איתן לשם, מאחורי בית ספר בבנימינה מתחבא מעיין קטן-קטן הכי שלו שיש, באתר הארץ, 4 ביוני 2021
מוריה (מערכת איכון)

מוריה (באנגלית: GroundPoint) היא מערכת לאיכון טקטי של מטרות קרקעיות בייצור התעשייה האווירית לישראל. על פי הצהרות הייצרן, המערכת, שנחשפה באירוע AUSA 2015, מאכנת בדיוק של מטרים ספורים. על פי דווחים, המערכת מבצעית (נכון ל 2015) ומשמשת יחידות תצפית במשימות איכון מטרות לטווח של עד 20 ק"מ בדיוק של 2-3 מטרים באופן אמין. המערכת משמשת לצורכי איכון מטרות עבור חימוש מוכוון GPS וסיוע בשיפור דיוק הפגיעה של חימושים סטטיסטיים. מידע על המערכת IAI unveils new GroundPoint geolocation targeting system, באתר Janes, נובמבר 2015 סרט שיווקי ביוטיוב, נובמבר 2015 התע"א חושפת את "מוריה", באתר israeldefense, נובמבר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריסה

ריסה (שם מדעי: Rissa) הוא סוג ובו שני מינים של עופות ימיים, ממשפחת השחפיים. הם עדינים יחסית לרוב מיני השחפים, וחיים בעיקר בלהקות גדולות בצוקים בימים הארקטיים והתת-ארקטיים, בדרך כלל עם עופות ימיים אחרים כמו שחפים אחרים, שחפיות, סולות ואלקות. שני המינים בסוג זה הם: ריסה אדומת-רגל (Rissa brevirostris) ריסה שחורת-רגל (Rissa tridactyla) מדיה וקבצים בנושא ריסה בוויקישיתוף ריסה, באתר ITIS (באנגלית) ריסה, באתר NCBI (באנגלית) ריסה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ריסה, באתר GBIF (באנגלית)
קמיקי

קמיקי (שם מדעי: Chauna) הוא סוג של עופות מים הקרובים לברווזים וחיים רק בדרום אמריקה. הם בעלי מקור אדום קצר, לחיים לבנות וציצה שחורה על הראש. הם מזכירים בהרבה מהרגליהם אווזים אך חיים על היבשה ויודעים לרוץ מהר אך לא יודעים לשחות. בעונת הרבייה הם משמיעים קריאות חזקות מאוד מגרונם. בסוג זה ישנם 2 מינים: קמיקי מצויץ (Chauna chavaria) קמיקי הצווארון (Chauna torquata) מדיה וקבצים בנושא קמיקי בוויקישיתוף קמיקי, באתר ITIS (באנגלית) קמיקי, באתר NCBI (באנגלית) קמיקי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קמיקי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קמיקי, באתר GBIF (באנגלית)
אפודי (סוג)

אפודי (שם מדעי: Chrysolophus) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים ומסדרת התרנגולאים והם בעלי נוצות צבעוניות גדולות ומקושטות ונפוצים גם במשכנות האדם, לעיתים זנבם גדול ביותר והוא מקושט בנוצות לבנות מפוספסות בשחור. במקרים רבים הם הופצו מסביבתם הטבעית של אזור אסיה לעבר גנים באירופה ואף השתחררו לטבע באירופה. בסוג ישנם 2 מינים: אפודי הזהב (Chrysolophus pictus) אפודי סהרוני (Chrysolophus amherstiae) מדיה וקבצים בנושא אפודי בוויקישיתוף אפודי, באתר ITIS (באנגלית) אפודי, באתר NCBI (באנגלית) אפודי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אפודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אפודי, באתר GBIF (באנגלית)
תומאס בייס

תומאס בייס (באנגלית: Thomas Bayes‏; 1701 - 7 באפריל 1761) היה סטטיסטיקאי, פילוסוף וכומר פרסביטריאני אנגלי. בייס ידוע בעיקר כמי שהגה את המשפט הקרוי על שמו: חוק בייס. בייס לא פרסם את חוק בייס; הוא פורסם לאחר מותו על ידי ריצ'רד פרייס, שערך ופרסם את הדפים שבייס כתב על הנושא. תומאס בייס היה בנו של ג'ושוע בייס, כומר פרסביטריאני. כנראה שנולד במחוז הרטפורדשייר שבדרום מזרח אנגליה. משפחתו הייתה משפחה נון-קונפורמיסטית משפילד. בשנת 1719 התחיל ללמוד לוגיקה באוניברסיטת אדינבורו. אחרי שסיים את לימודיו בשנת 1722 חזר ללונדון ועד שנת 1734 סייע לאביו בתפקידו ככומר בקפלה. ב-1734 עבר למחוז קנט, שם היה כומר בקפלת מאונט ציון עד שנת 1752. בייס פרסם שתי עבודות: Divine Benevolence שעסקה בתאולוגיה ופורסמה בשנת 1731; ובתחום המתמטיקה עבודה שפורסמה בשנת 1736 בעילום שם — שם הפרסום הוא "An Introduction to the Doctrine of Fluxions, and a Defence of the Mathematicians Against the Objections of the Author of The Analyst". בעבודה זו הוא מגן על אייזק ניוטון כמענה לביקורת של ג'ורג' ברקלי. בשנותיו האחרונות גילה עניין רב בהסתברות. בשנת 1755 חלה ובשנת 1761 נפטר. הסתברות בייסיאנית חוק בייס אברהם ולד מדיה וקבצים בנושא תומאס בייס בוויקישיתוף תומאס בייס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה תומאס בייס, באתר MacTutor (באנגלית) תומאס בייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) D. R. Bellhouse, 2004, "The Reverend Thomas Bayes, FRS: A Biography to Celebrate the Tercentenary of His Birth," Statistical Science 19 (1): 3–43. Author profile: Bayes, Thomas 2004, zbMATH יוסי לוי, 15 הסטטיסטיקאים הגדולים, באתר "נסיכת המדעים" Institute of Mathematical Statistics, "The Reverend Thomas Bayes FRS- A Biography"
קוליברי כיפה (סוג)

קוליברי כיפה (שם מדעי: Calypte) הוא סוג של קוליברים החיים במערב אמריקה הצפונית וניזונים מפרחים בעודם מרחפים באוויר. הם בעלי "כיפת" נוצות על ראשם והחזה מקושט באדום או סגול נוצץ. זהו סוג קטן בעל שני מינים: קוליברי כיפה (Calypte costae) קוליברי אנה (Calypte anna) מדיה וקבצים בנושא קוליברי כיפה בוויקישיתוף קוליברי כיפה, באתר ITIS (באנגלית) קוליברי כיפה, באתר NCBI (באנגלית) קוליברי כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוליברי כיפה, באתר GBIF (באנגלית)
חוקת רומניה 1948

חוקת רומניה 1948 הייתה החוקה הרפובליקנית והקומוניסטית הראשונה של רומניה או ליתר דיוק הרפובליקה העממית הרומנית. החוקה אושרה על ידי האספה הלאומית הגדולה של רומניה (Marea Adunare Națională), הגוף המחוקק של רומניה בתקופה הקומוניסטית. החוקה שפורסמה ב-13 באפריל 1948 הייתה חוקה המבוססת על חוקת רומניה 1923 עם תיקונים ושינויים ברוח חוקת ברית המועצות (1936). החוקה הזאת הוחלפה ב-1952 על ידי חוקת רומניה 1952. תוכן החוקה (ברומנית)
סאבו הצפונית

סאבו הצפונית (בפינית: Pohjois-Savo, בשוודית: Norra Savolax) הוא אזור במזרח פינלנד, בירתו העיר קואופיו. סאבו הצפונית יחד עם סאבו הדרומית אוגדו שניהם בעבר תחת המחוז ההיסטורי סאבו. האזור הוא חלק ממחוז סאבוניה ההיסטורי, וגובל בצפון בקאינו במזרח בצפון קרליה בדרום בסאבו הדרומית ובמערב בפינלנד המרכזית ובאוסטרובוטניה הצפונית. האגם הגדול באזור הוא אגם קאלווסי (Kallavesi), והנקודה הגבוהה ביותר (318 מעל פני הים) נמצאת בעיירה ראוטווארה. על פי גודל האוכלוסייה, מדורג האזור במקום השישי במדינה, בשנת 2015 התגוררו בו 248,249 תושבים. בעיירה סונקהירבי החל משנת 1992 נערכת אליפות העולם בנשיאת נשים. קאניו מחולקת לתשעה עשר רשויות מקומיות (קונטה), מהם שישה ערים (מודגשות): איסאלמי (22,130) יואנקוסקי (5,108) קאבי (3,337) קייטלה (2,485) קיורובסי (8,987) קואופיו (110,292) לפינלאהטי (10,328) לפהבריטה (10,390) פילהוסי (5,002) ראוטלמפי (3,481) ראוטווארה (1,857) סיליניירבי (21,328) סונקהירבי (4,596) סונניוקי (7,561) טרבו (1,690) טוסניימי (2,818) ורקאוס (22,587) וסנטו (2,386) ויירמה (3,964) מדיה וקבצים בנושא סאבו הצפונית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאבו הצפונית סאבו הצפונית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאבו הצפונית, ברשת החברתית LinkedIn סאבו הצפונית, סרטונים בערוץ היוטיוב
לוקאצ'י

לוקאצ'י (באוקראינית: Локачі; בפולנית: Łokacze) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לוקאצ'י החלה כיישוב בבעלות מלוכה. מהמאה ה-17 התקיימו בעיירה ירידים שנתיים. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,270 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית, פעילות של הבונד ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-23 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, גיוס לעבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע. בתחילת אוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה לרבות סוויניוחי. ב-13 בספטמבר 1942 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים את כ-1,350 יהודי הגטו שבעיירה בבורות ירי. מדיה וקבצים בנושא לוקאצ'י בוויקישיתוף לוקץ' (Łokacze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מרטין דין (אנ') וסמואל פישמן, לוקאצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1406–1408), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לוקץ' (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
קורוקו זהוב-ראש

קורוקו זהוב-ראש (שם מדעי: Pharomachrus auriceps) הוא מין בסוג קורוקו, המצוי ביערות לחים ממזרח פנמה לצפון בוליביה. כיפתו הזהובה מבדילה את הקורוקו זהוב-הראש משאר מיני הקורוקו. צבעיה של הנקבה עזים פחות, ובנוצותיה יש יותר גוון חום מבנוצותיו של הזכר. הקורוקו ניזון בעיקר מפירות, אך גם מחרקים. מחוץ לעונת הרבייה, זהו בדרך כלל מין יחידאי ושקט. הקורוקו ים זהובי-הראש הם מונוגמיים; הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי תפיסת טריטוריה ושירה על מנת לפרסם זאת. הם מקננים בדרך כלל בחורים טבעיים בעצים, שאותם הם מרחיבים בעזרת מקורם, או בחורים שהם "חפרו" בעצמם. הנקבה מטילה 1–2 ביצים כחולות בהירות. היא והזכר לסירוגין דוגרים עליהן במשך כ-18–19 ימים, אם כי פרק הזמן בו הנקבה דוגרת על הביצים גדול משל הזכר. הגוזלים פורחים מהקן כ-25 עד 30 ימים לאחר הבקיעה; הפלומה נושרת כ-3 ימים לפני הפריחה. אורכו של הקורוקו זהוב-הראש הוא כ-33 עד 36 ס"מ (לא כולל הזנב, שאורכו כ-10 ס"מ), משקלו כ-154 עד 182 גרם, ומוטת כנפיו כ-30 עד 36 ס"מ. בדומה לשאר מיני הקורוקו, כנפיו וחזהו ירוקים בוהקים, ועשויים להיראות כחולים מזוויות מסוימות. לזכר יש כיפת נוצות זהובה-הבהירה, בעוד לכיפת הנקבה יש גוון חום יותר. המקור קצר ורחב. הפרטים מתת-המין P. a. hargitti שונים מאלה של תת-המין השלט: זנבם ארוך יותר, ולנוצותיהם יש גוון זהוב יותר. הקורוקו זהוב-הראש הוא עוף שקט, שיושב לעיתים קרובות בלי לזוז כמעט ובלי להשמיע קול. כשהוא קורא, קריאותיו, שנשמעות למרחוק, נשמעות כמו שריקה של נץ ("ווי-וו, ווי-וו..."); הקורוקו חוזר על שריקה זו 6–8 פעמים ברציפות. קריאה נוספת שהקורוקו משמיע נשמעת כמו צהלת סוס ("ווי-די-די-די-דיר"). הקורוקו זהוב-הראש נפוץ יחסית בתחום תפוצתו, ולכן מסווג במצב שימור ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN. מדיה וקבצים בנושא קורוקו זהוב-ראש בוויקישיתוף קורוקו זהוב-ראש, באתר ITIS (באנגלית) קורוקו זהוב-ראש, באתר NCBI (באנגלית) קורוקו זהוב-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קורוקו זהוב-ראש, באתר GBIF (באנגלית) קורוקו זהוב-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת החדש (שאנגחאי)

בית הכנסת החדש היה בית כנסת אשכנזי בשאנגחאי, סין, שנפתח בשנת 1941 בעקבות גדילת הקהילה היהודית הרוסית בעיר. בית הכנסת היה ממוקם ברובע הצרפתי של שאנגחאי. הוא נסגר בשנת 1965 לאחר עזיבת רוב הקהילה היהודית בשאנגחאי לאחר ניצחון המפלגה הקומוניסטית במלחמת האזרחים הסינית. לאחר מכן הוא החל לשמש כאולם של המכון לחינוך בשאנגחאי. המבנה נהרס ב-1990. בית הכנסת החדש נבנה על ידי הקהילה היהודית הרוסית בשאנגחאי במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הקהילה גדלה ליותר מארבעת אלפים איש, מעבר למספר האנשים שבית הכנסת אוהל משה יכול להכיל. לאחר שנים של גיוס כספים ובנייה תחת הנהגתו של הרב מאיר אשכנזי, בית הכנסת נפתח בפסח 1941. בית הכנסת יכול להכיל עד כאלף איש, ובעקבות כך כונה המבנה "מפואר" ו"גדול". לאחר שהחלה המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בדצמבר 1941, הצבא היפני כבש את אזור הזיכיון הצרפתי בשאנגחאי ולקח את בית הכנסת לשימושו. בית הכנסת הוחזר לקהילה היהודית הרוסית בשאנגחאי בסוף מלחמת העולם השנייה. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הסינית והקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1949, התמעטה האוכלוסייה היהודית בשאנגחאי. בשנות ה-60 של המאה ה-20 בית הכנסת "אוחד" לכל היהודים, גם לאשכנזים וגם לספרדים, שנשארו בעיר. ב-1965 נסגר בית הכנסת והפך לאולם של המכון לחינוך בשאנגחאי. הוא נהרס בשנת 1990. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת החדש בוויקישיתוף Volume Migration of Russian Jews to China and the Formation and Development of Russia Originated Jewish Communities
לושיצה

לושיצה (בפולנית: ‏Łosice‏Ⓘ‏; ביידיש: לאָשיץ, לושיץ) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לושיצה נזכרת לראשונה בשנת 1264 כיישוב שהתקיים עוד במאה ה-11. בשנת 1505 הוענקו ללושיצה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 כמעט שהוחרבה העיירה לחלוטין בידי גייסות האימפריה השוודית. בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום שליטת אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 ניטלו מלושיצה זכויותיה העירוניות, בעקבות מרד ינואר, אך אלה הושבו לה בהמשך. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,900 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנת 1920 נערך ביהודי העיירה פוגרום. ב-12 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, אך כעבור זמן קצר עברה לשליטת הצבא האדום. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שבה העיירה לשליטה גרמנית, ואלו החלו במעשי שוד ורצח של יהודיה. יודנרט שמונה בעיירה בתחילת שנת 1940, בראשות גרשון לוין, צווה לספק לגרמנים מאות עובדים יהודים לעבודות כפייה במחנות עבודה. בהמשך, הובאו לעיירה יהודים רבים מיישובי הסביבה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים נוספים מסרנאקי, ואשר מעת לעת הוצאו בו יהודים להורג, ונדרשו בו תשלומי כופר מהיהודים. במאי 1942 הגיע מספר יושבי גטו לושיצה לכ-6,000 איש. ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים, והצעידו את יושביו לשדליץ, תוך רצח כ-1,000 איש בדרך. כ-5,500 היהודים הנותרים הועמסו על קרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-300 יהודים שהושארו בגטו לושיצה עבור איסוף רכוש המגורשים שולחו להשמדה ב-27 בנובמבר 1942. מדיה וקבצים בנושא לושיצה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת לושיצה, בספריית העיר ניו יורק לושיצה (Łosice), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לושיצה", באתר השטעטל הווירטואלי אלז'בייטה רויובסקה וסטיבן סקאלה, לושיצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 400–402), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) לושיץ (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
לארס פאבורג-אנדרסן

לארס פאבורג-אנדרסן (בדנית: Lars Faaborg-Andersen; ‏22 ביוני 1956 - 2 ביוני 2021) היה דיפלומט דני, כיהן כראש משלחת האיחוד האירופי לישראל בין השנים 2013-2017 פאבורג-אנדרסן היה בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה (1982) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת קופנהגן (1984). בשנת 1984 החל לעבוד במשרד החוץ הדני. בשנים 1987–1990 היה יועץ למשלחת דנמרק לאו"ם. לאחר מכן עבד במחלקת פיתוח המדיניות במשרד החוץ הדני. בשנים 1994–1998 כיהן כסגן שגריר דנמרק בדרום אפריקה. לאחר מכן שימש כסגן מנהל מחלקת אסיה במשרד החוץ בארצו, ובשנים 2000–2003 כיהן כמנהל מחלקת המזרח התיכון ואמריקה הלטינית במשרד זה, כולל בעת שדנמרק שימשה נשיאה תורנית של האיחוד האירופי בחדשים יולי-דצמבר 2002. בתוקף כך היה שותף לניסוח תוכנית מפת הדרכים מטעם הקוורטט לענייני המזרח התיכון. בשנים 2003–2008 שימש כסגן שגריר דנמרק לאו"ם. לאחר מכן ועד 2013 שימש כשגריר דנמרק בוועדת הפוליטיקה והביטחון של האיחוד האירופי. באותה שנה מונה לראש משלחת האיחוד האירופי לישראל במקום אנדרו סטנדלי. כיהן עד ספטמבר 2017, עת הוחלף על ידי עמנואל ז'ופרה. ב-28 בפברואר 2016 פתחו מתנחלים בקמפיין נגד אנדרסן תחת הכותרת "לרסן את אנדרסן". בתגובה לקמפיין המשווה בינו לבין הרוצח הסדרתי הבדיוני חניבעל לקטר, פרסם האיחוד האירופי הודעת גינוי חריפה. פאבורג-אנדרסן היה נשוי ואב לשניים. בשנת 1976 ביקר בישראל ועבד כמתנדב בקיבוץ נאות מרדכי. קורות חיים של פאבורג-אנדרסן באתר משלחת האיחוד האירופי בישראל ריאיון עם פאבורג-אנדרסן (באנגלית) ברכה בווידאו מאת פאבורג-אנדרסן, בדף הפייסבוק של משלחת האיחוד האירופי בישראל ברק רביד, האיחוד האירופי מחה בחריפות בפני ישראל על הקמפיין נגד שגרירו, באתר הארץ, 29 בפברואר 2016 ניר לויטן, מדיניות דנמרק במזרח - התיכון, באתר ג'רוזלם פוסט, 9 במאי 2016 (באנגלית) איתמר אייכנר, שגריר האיחוד האירופי היוצא: "לישראל יש מה ללמוד מאיתנו על מלחמה בטרור", באתר ynet, 22 באוגוסט 2017 Nir Levitan, Denmark's Engagement in the Oslo Peace Process, Israel Studies Review 38, 2023-06-01, עמ' 48–66 doi: 10.3167/isr.2023.380205
ליוזנה

ליוזנה (בבלארוסית: Лё́зна; בפולנית: Łoźna, לוז'נה; ברוסית: Лиозно, ליוזנו; ידועה גם כליאזני) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה הייתה ערש חסידות חב"ד. ליוזנה החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובסוף המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בעיר חי ברוך פוזנר וכן בנו, שניאור זלמן מליאדי, שהתגורר בעיר עד למאסרו בפעם השנית בשנת תקס"א. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיירה יהודים רבים, ופעל בה בית ספר יידי. ב-17 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, תוך שוד רכושם. תוך זמן לא רב רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר בו נשדדו ונרצחו מעת לעת יהודים בידי שוטרים בלארוסים. כתוצאה ממגפת טיפוס הבהרות מתו רבים מיושבי הגטו. בסוף פברואר 1942 נרצחו כ-360 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בידי גרמנים ובלארוסים במפעל סמוך. בעיירה נולד בשנת 1887 הצייר היהודי מארק שאגאל. מדיה וקבצים בנושא ליוזנה בוויקישיתוף ליוזנו (Liozno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם דניאל רומנובסקי (אנ'), ליוזנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1699–1701), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) דוד אסף‏, מסע אל ערש הולדתה של חב"ד (א): 'כי לאָזנע היא עיר קטנה והכל בזול שם', בבלוג "עונג שבת", 30 בספטמבר 2016
הלודרמיים

הלודרמיים או פנינעוריים (Helodermatidae) הם משפחת לטאות ארסיות וגדולות הכוללת סוג יחיד שבו 5 מינים. חיים במדברית של דרום מערב אמריקה הצפונית ומעט באמריקה המרכזית. לטאות אלה נחשבים ללטאות היחידות (בנוסף לכוח ענק, שהתגלה ככזה בעת האחרונה) שיש להם שיניים ארסיות איתן הם הורגים את טרפם. במשפחה סוג אחד, הלודרמה, ובו 5 מינים: הלודרמה מרירית (Heloderma suspectum) הלודרמה ארסית (Heloderma horridum) הלודרמת גואטמלה (Heloderma charlesbogerti) אין שם עברי (Heloderma alvarezi) אין שם עברי (Heloderma exasperatum) מדיה וקבצים בנושא הלודרמיים בוויקישיתוף הלודרמיים, באתר ITIS (באנגלית) הלודרמיים, באתר NCBI (באנגלית) הלודרמיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) הלודרמיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) הלודרמיים, באתר GBIF (באנגלית)
בילוהיריה

בילוהיריה (באוקראינית: Білогір'я; עד שנת 1949: Ляхівці (לייחיבצי), בפולנית: Lachowce (לחובצה), ברוסית: Ляховцы (לייחובצי)) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר הורין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב, אשר נקרא עד שנת 1949 בשם לייחובצי, נוסד בשנת 1441, ובשנת 1583 הוענקו לו זכויות עיר. מסוף המאה ה-19 נעשתה העיירה למרכז מנהלי לסביבתה. בתחילת המאה ה-20 בין מנהיגי הקהילה היה יעקב בצלאל שניידר. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיים בה קולחוז יהודי. ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל באזור מוזנח בה, אליו הביאו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה. מספר יושבי הגטו הגיע לכ-2,300 איש, ורבים מיושביו מתו מרעב, מקור וממגפות. ב-27 ביולי 1942 נרצחו כל יושבי הגטו ביער סמוך לעיירה. מדיה וקבצים בנושא בילוהיריה בוויקישיתוף לייחובצי (Lyakhovtsy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), ליאחובצי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1406), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לימנובה

לימנובה (בפולנית: Limanowa; ביידיש: לימענעוו) היא עיירה בפרובינציית פולין קטן שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לימנובה נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובשנת 1565 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה. בתחילת דצמבר 1914 נערך בסביבת העיירה קרב מרכזי במלחמת העולם הראשונה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך מספר ימים 12 יהודים, והטילו על יהודי היישוב גזירות שונות. בקיץ 1941 רוכזו כ-1,500 יהודים בעיירה, ובהם פליטים רבים, בגטו שהוקם בה, אשר הפך ב-4 ביוני 1942 לסגור. באביב ובקיץ 1942 נרצחו בגטו שבעיירה עשרות יהודים, ובהם כל חברי היודנרט המקומי, תוך הטלת תשלומי כופר על הקהילה. ב-18 באוגוסט 1942 פשטו הגרמנים על הגטו שבעיירה, ורצחו במהלך אקציה כ-380 יהודים קשישים וחולים. יתר יושבי הגטו הורצו מרחק של כ-26 ק"מ עד נובי סונץ', תוך ירי בנכשלים. משם שולחו יהודי העיירה כעבור מספר ימים למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא לימנובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לימנובה לימנובה (Limanowa), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לימנובה", באתר השטעטל הווירטואלי קטרינה קרישי, לימנובה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 538–540), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לינטופי

לינטופי (בבלארוסית: Лынтупы; בפולנית: Łyntupy) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. לינטופי נזכרת לראשונה במאה ה-14 כיישוב בדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, הייתה העיירה בקו החזית של הקרבות. לאחר הסכם ריגה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד, וכן בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו. בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וליטאים מקומיים ערכו פרעות ביהודיה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה. בתקופה זו נרצחו בעיירה מספר יהודים בידי שוטרים ליטאים, ובהם רב העיירה, אריה יודקובסקי, ובני משפחתו. בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור מוזנח בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בשל העברת השליטה באזור באפריל 1942 לידי הליטאים, נמלטו מהגטו שבעיירה מספר מיהודיו, וחלקם נתפסו ונרצחו. בספטמבר 1942 הועברו יהודי הגטו שבעיירה לגטו שווינציאן, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-100 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיירה נרצחו ב-22 בדצמבר 1942 יחד עם יהודים נוספים מהסביבה. מדיה וקבצים בנושא לינטופי בוויקישיתוף לינטופי (Łyntupy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "לינטופי", באתר השטעטל הווירטואלי "לינטופי", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), לינטופי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1087–1088), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אוטקריטיה ארנה

לוקאויל ארנה (ברוסית: Лукойл Арена), הידוע גם בכינויו אצטדיון ספרטק, הוא אצטדיון רב תכליתי בן 45 אלף מושבים הנמצא במוסקבה ומשמש בעיקר כאצטדיונה הביתי של קבוצת ספרטק מוסקבה וכן משחקי כדורגל של הנבחרת הלאומית והופעות בינלאומיות מעת לעת. הארנה הוקם ברובע טושינו בשטחו של שדה תעופה מקומי בשנת 2009. עוצב על ידי חברת AECOM, ומימונה העיקרי של הבנייה הגיע באמצעות חברת לוקאויל ושאר חברות המשויכות לבעלי קבוצת ספרטק מוסקבה, לאוניד פדון. בד בבד עם בנייתו של האצטדיון הושלמה תחנת מטרו סמוכה, תחנת ספרטק בקו 7 של הרכבת התחתית של מוסקבה. בפברואר 2013 נקבע שבנק אוטקריטיה יזכה לחסות בת 6 שנים עבור שם המקום. באוגוסט 2014, טרם הפתיחה הרשמית, התקיים בארנה טקס חגיגי בו הונח פסל לזכר מקימי ספרטק מוסקבה בצד היציע הצפוני של האצטדיון, וכמו כן הוצב בכיכר הסמוך פסל גלדיאטור בגובה 24.5 מטרים. הארנה נפתח באופן רשמי ב-5 בספטמבר 2014, במשחק בין ספרטק מוסקבה וקבוצת הכוכב האדום בלגרד הסרבית. הארנה אירח 5 משחקים במהלך מונדיאל 2018 שנערך ברוסיה, 4 בשלב הבתים ועוד אחד בשמינית הגמר; וכמו כן 5 משחקים במהלך גביע הקונפדרציות 2017, 4 בשלב הבתים ואת המשחק על המקום השלישי. במהלך משחקי הגביע הרוסי בכדורגל 2017/2018 ובפרט במשחק הראשון של רבע הגמר, ספרטק נגד אורל שהסתיים בשוויון 1:1, נכחו 9,333 צופים בלבד במשחק הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה לשיא שלילי הנמוך ביותר בתולדות האצטדיון. מדיה וקבצים בנושא אוטקריטיה ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטקריטיה ארנה אצטדיון (ספרטק) אוטקריטיה ארנה, מוסקבה - מונדיאל 2018, באתר וואלה, 22 בפברואר 2018 "Спартак" – "Урал": 9333 зрителей на матче. Антирекорд посещаемости хозяев