laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה

הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה היא קבוצת מורדים אשר פעלה בצפון אוגנדה ממרץ 1986 ועד יוני 1988. בינואר 1986 ממשלת אוגנדה בראשות טיטו אוקלו הופלה בידי צבא ההתנגדות העממי בראשות יוורי מוסבני שהשתלט על הבירה קמפלה. במרץ 1986 אנשי צבא ההתנגדות כבשו את שטחי שבט אצ'ולי, אשר ממנו הגיע אוקלו. באותו חודש, קבוצת חיילים אצ'ולים אשר הועסקו בממשלה הקודמת ומצאו מסתור בדרום סודאן הקימו את הצבא הדמוקרטי של אזרחי אוגנדה אשר שם לו למטרה לתקוף את צבא ההתנגדות מהצפון ולהחזיר את שבט אצ'ולי לגדולתו. באוגוסט 1986 תקפו חברי הצבא הדמוקרטי מטרות ממשלתיות בצפון אוגנדה כאשר הם זוכים לתמיכתם של בני השבט המקומיים. חיילי צבא ההתנגדות, אשר נהגו בריסון עם תושבי האזור עד התקיפה, החלו לנהוג כלפיהם וכלפי המורדים בתקיפות יתרה כאשר הסתיימה. אחד האירועים הזכורים ביותר מאותה תקופה, הוא הטבח שבוצע ב-45 תושבים אצ'ולים בידי ארגון אנטי-אצ'ולי מקומי אשר התמזג לתוך צבא ההתנגדות לאחר התקיפה. אירועים מסוג זה רק עודדו את האוכלוסייה המקומית לתמוך בצבא הדמוקרטי. למרות פעולות הארגון, הוא לא הצליח להשתלט על ערים אלא רק על יישובי ספר והיה ברור כי הוא מפסיד. לקראת סוף 1986, מורדים רבים פרשו משורות הארגון ומספר יחידות הפכו לקבוצות שודדים חסרות אידאולוגיה. אצ'ולים רבים לא ויתרו על רעיון ההתנגדות לממשל והחלו לתמוך בארגונים אחרים כמו תנועת הרוח הקדושה בראשות אליס אומה וצבא ההתנגדות של האל בראשות ג'וזף קוני. ב-3 ביוני 1988, לאחר שנה מלאת ניסיונות התקפה כושלים (בין השאר של קבוצות מורדים אחרות), הארגון חתם עם הממשלה על הסכם אשר קרא לסיום הסכסוך ולממשלה דמוקרטית. המשא-ומתן היה יוצא דופן משום שהוא נוהל בידי קציני צבא מצבא ההתנגדות והצבא הדמוקרטי. על הזרוע הפוליטית של הצבא הדמוקרטי וצבא ההתנגדות נאסר להשתתף בשיחות. בעוד ראש הצבא הדמוקרטי, אודונג לאטק, התנגד להסכם והצטרף לצבא ההתנגדות של האל, רוב קציני הצבא הבינו כי המצב הצבאי אבוד והארגון סיים את פעילותו.
The Lone Deranger

The Lone Deranger הוא אלבום האולפן השני של המוזיקאי סיימון פוספורד, הידוע גם כ-Hallucinogen. האלבום יצא בשנת 1997 בהוצאת Twisted Records. "Demention" "Snakey Shaker" "Trancespotter" "Horrorgram" "Snarling" (רמיקס) "Gamma Goblins Part 2" "Deranger" "Jiggle of the Sphinx" "Synthesizzler" (טראק בונוס בהוצאה הגרמנית בלבד) מידע על האלבום The Lone Deranger באתר MusicBrainz האלבום The Lone Deranger באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינקודה

אינקודה הייתה חברה לשיווק בשר שהביאה בשר מאריתריאה לישראל. החברה הוקמה בשנת 1951 על ידי יעקב מרידור. החברה רכשה מפעל לשימורים באסמרה, הביאה שוחטים מישראל והובילה את הבשר בספינת קירור לנמל חיפה. המשלוח הראשון של הבשר לקראת חג הפסח בשנת 1952 התעכב מסיבות שונות והגיע רק באוגוסט 1952. הבאת הבשר נתקלה בקשיים שונים, בהם החרמת בשר בתעלת סואץ על ידי שלטונות מצרים. באפריל 1953, על רקע הקשיים הכלכליים, רכשה ממשלת ישראל 51% מהחברה ואשר בן נתן נכנס כנציג הממשלה בחברה. באותו זמן, הסכימה הממשלה לתת לחברה הלוואה להקמת מתקן קרור בג'יבוטי. בסוף 1955 רכשה הממשלה את יתרת מניות החברה. החברה סיפקה בשר קפוא ושימורים. הבשר שנקבע כטריפה נארז בקופסאות שימורים אך עלו קשיים במציאת שווקים לבשר זה. נבחנה האפשרות להוביל את הבשר לנמל אילת, אולם הדבר הצריך הקמת בית קירור גדול בנמל אילת. אפשרות נוספת הייתה הפלגה סביב יבשת אפריקה. הוחל אז בהקמת מפעל נוסף בדירדאווה. אולם לאחר שהצטברו הפסדים כבדים הופעל רק בית החרושת באסמרה והמתקנים בג'יבוטי ודירדאווה עמדו ריקים. המפעל באסמרה הוחכר לחברת סחרוב של עזריאל עינב ויוסי הראל. בשנים 1956–1957 ניהל את החברה מרדכי לימון ובשנים 1957–1958, ירחמיאל ירון. בשנת 1959 נמכר המפעל בג'יבוטי. בשנת 1961, לאור הפסדים נוספים, הוחכרו המפעלים לחברה בריטית. חברת קנמיש, שהייתה שותפה בחברה לזמן מה, יצאה ממנה בהפסד. בשנת 1964 מכרו האחים עינב ויוסי הראל את החברה לבוריס גבירצמן, יהודי מקומי. החברה המשיכה לשווק בשר אל תוך שנות השבעים. בשנים 1955–1964 שימשה החברה ככיסוי לפעילות המוסד במזרח אפריקה. במסגרת זאת ניהל את החברה בשנים 1953–1956 אשר בן נתן, ודוד קרון עבד בחברה כקניין בשר בשנים 1957–1959. יובל אליצור, נס באינקודה אחרי 7 שנות שערוריות, מעריב, 10 ביולי 1959 היה זה כ-40 שנה לפני שאריתריאה קיבלה עצמאות מאתיופיה הבשר מחבש - לחג הפסח, חרות, 23 בינואר 1952 הגיע המטען הראשון של בשר מאריתריאה, חרות, 28 באוגוסט 1952 בעוד חדש יגיע בשר מארגנטינה, חרות, 17 בדצמבר 1952 הממשלה - שותפת לחברה לייבוא בשר, מעריב, 23 באפריל 1953 יוסף קלארמן, א. בן נתן השתחרר מתפקידו באינקודה בשנת 1956, מעריב, 2 באוגוסט 1978 הממשלה מוכנה לתת מלוה ל"אינקודה", חרות, 1 במאי 1953 פנחס יורמן, גשר של בשר, דבר, 26 באפריל 1957 חברת אינקודה מרחיבה מפעלי הבשר שלה בחבש, דבר, 17 בינואר 1957 האחים סחרוב - שותפים באינקודה, חרות, 3 בפברואר 1958 י. משולח, מפעלי "אינקודה" בחבש הוחכרו למשקיעים פרטיים, דבר, 7 בספטמבר 1958 ייצור סדיר במפעל "אינקודה" באסמרה, דבר, 2 בפברואר 1959 החל בעליה ב' וחדר למרחבי אפריקה, מעריב, 8 בספטמבר 1959 אינקודה מפתחת מפעליה בחבש, חרות, 17 בינואר 1957 נציגי אינקודה יצאו לחבש, חרות, 13 בפברואר 1958 נמכר מפעל "אינקודה" בג'יבוטי, דבר, 28 במאי 1959 שמואל שגב, מפעלי אינקודה בחבש יימסרו בחכירה לחברה בריטית - בגלל מצוקה כספית, מעריב, 31 באוקטובר 1961 "קנמיש" תמכור חלקה ב"אינקודה", מעריב, 15 במאי 1962 שמואל שגב, מכרו את חברת אינקודה - קנו חווה בגבול סודאן, מעריב, 12 באוגוסט 1964 משולם עד, הבידור היחיד, דבר, 19 באפריל 1970 Disaster and Development in the Horn of Africa, page 50 Historical Dictionary of Israeli Intelligence, page 119
הקורפוס ה-59 (ורמאכט)

הקורפוס ה-59 (בגרמנית: LIX. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-59 (Höheres Kommando z.b.V. LIX), שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D, וכמפקדו מונה קורט פון דר שבאלרי. בפברואר 1942 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עמה בקרבות באוקראינה. בהמשך לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17, והשתתף במבצע ויסלה-אודר. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס שוב תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמה עד סוף המלחמה. קורט פון דר שבאלרי (20 בינואר 1942 - 26 ביוני 1942) קרל הילפרט (26 ביוני 1942 - 25 ביולי 1942) קורט פון דר שבאלרי (25 ביולי 1942 - 17 בינואר 1943) אריך ברנדנברגר (17 בינואר 1943 - 15 במרץ 1943) קורט פון דר שבאלרי (15 במרץ 1943 - 4 בפברואר 1944) פרידריך שולץ (8 בפברואר 1944 - 21 במרץ 1944) אדגר רהריכט (21 במרץ 1944 - 2 ביוני 1944) פרידריך-וילהלם מילר (2 ביוני 1944 - 10 ביוני 1944) אדגר רהריכט (10 ביוני 1944 - 29 בינואר 1945) יואכים פון טרסקוב (29 בינואר 1945 - 1 בפברואר 1945) גאורג פון הנגל (פברואר 1945) ארנסט זילר (פברואר 1945 - 8 במאי 1945) במבצע ויסלה-אודר כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-371 הדיוויזיה ה-359 דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-544 הקורפוס ה-59 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
אריק האדום

האם התכוונתם ל... אייריק תורוואלדסון – מנהיג ויקינגי ידוע, אביו של לייב אייריקסון אריק אריקסון "האדום" – מרגל שריגל לטובת בעלות הברית במלחמת העולם השנייה
הקורפוס ה-34 (ורמאכט)

הקורפוס ה-34 (בגרמנית: XXXIV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-13 בנובמבר 1944 ביוגוסלביה על בסיס מפקדת הוורמאכט בכרתים, וכמפקדו מונה פרידריך-וילהלם מילר. ב-8 בדצמבר 1944 מונה הלמוט פלמי למפקד הקורפוס. פלמי נחל תבוסה במסגרת המתקפה הגדולה של הפרטיזנים היוגוסלבים במרץ ובאפריל 1945, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות הצבא הבריטי. פרידריך-וילהלם מילר (13 בנובמבר 1944 - 8 בדצמבר 1944) הלמוט פלמי (8 בדצמבר 1944 - 8 במאי 1945) ב-26 בנובמבר 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית האס אס ה-7 דיוויזיית היגר ה-104 דיוויזיית שדה של הלופטוואפה ה-11 הקורפוס ה-34 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
רופר

האם התכוונתם ל... גדעון רופר – דיפלומט ישראלי ג'מימה רופר – שחקנית אנגלייה דון רופר – כדורגלן אנגלי יו טרבור-רופר – היסטוריון בריטי רופרט
הקורפוס ה-35 (ורמאכט)

הקורפוס ה-35 (בגרמנית: XXXV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV),שלחם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, וכמפקדו מונה רודולף קמפה. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, והושמד במהלך מבצע בגרטיון. על בסיס שרידי הקורפוס הוקם קורפוס האס אס ה-13. רודולף קמפה (20 בינואר 1942 - 19 ביולי 1942) אדגר טייסן (19 ביולי 1942 - 13 באוגוסט 1942) רודולף קמפה (13 באוגוסט 1942 - 1 בנובמבר 1942) לותר רנדוליץ (1 בנובמבר 1942 - 5 באוגוסט 1943) פרידריך ויזה (5 באוגוסט 1943 - ינואר 1944) הורסט גרוסמן (ינואר 1944 - פברואר 1944) פרידריך ויזה (פברואר 1944 - 25 ביוני 1944) קורט-יירגן פון ליצוב (25 ביוני 1944 - 5 ביולי 1944) במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-52 הדיוויזיה ה-197 הדיוויזיה ה-15 הדיוויזיה ה-112 במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הפרשים ה-1 הדיוויזיה ה-95 הדיוויזיה ה-262 הדיוויזיה ה-293 הדיוויזיה ה-296 במבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-6 הדיוויזיה 45 הדיוויזיה ה-134 הדיוויזיה ה-296 הדיוויזיה ה-383 הקורפוס ה-35 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11

קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 (בגרמנית: XI. SS-Panzerkorps) היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-24 ביולי 1944 על בסיס הקורפוס ה-5 שהושמד במבצע בגרטיון, ולמפקדו מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ. הקורפוס לחם בגליציה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם עמה במבצע ויסלה-אודר. ב-1 בפברואר 1945 הוסב לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית, ונסוג עמה לעבר האלבה, שם נכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945. במהלך הקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-712 הדיוויזיה ה-169 הדיוויזיה ה-303 (דיוויזיית "דבריץ") דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20 דיוויזיית הצנחנים ה-9 דיוויזיית הפאנצרגרנדיר "קורמארק" קורפוס הפאנצר אס אס ה-11(הקישור אינו פעיל), באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) קורפוס הפאנצר אס אס ה-11, באתר Axis History (באנגלית) קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 באתר Feldgrau.com (באנגלית)
מישל רוקה

מישל רוקה (באנגלית: Michelle Rocca; נולדה ב-1961) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה אירית. רוקה נולדה בדבלין כאחת משישה ילדים. בבגרותה, היא למדה יוונית, היסטוריה וציוויליזציה של רומא העתיקה וארכאולוגיה איטלקית וצרפתית באוניברסיטת קולג דבלין, בנוסף היא בוגרת תואר מאוניברסיטת בריסטול ודוברת מספר שפות. ב-1980 רוקה נבחרה למיס אירלנד וזכתה במקום השלישי בתחרות "מיס אינטרנשיונל" וייצגה את אירלנד במיס עולם. לאחר השתתפותה בתחרויות יופי היא עבדה כדוגמנית. כמו כן, היא שימשה כמגישה ב-RTÉ, ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של אירלנד הנמצא בבעלות המדינה. רוקה הנחתה את אירוויזיון 1988 וב-1990 שימשה כפרשנית האירוויזיון בטלוויזיה האירית, באותה שנה היא גם הנחתה את תחרות מיס עולם. ב-1995 היא הופיעה על עטיפת אלבומו של ואן מוריסון, איתו ניהלה מערכת יחסים. לרוקה חמישה ילדים: שתי בנות מנישואיה הראשונים לכדורגלן ג'ון דיוויין, בת מקאתאל ראיין, איתו הייתה מאורסת ונפרדה כשהייה בהיריון עם בתם המשותפת, קאתאל הוא בנו של המיליונר טוני ראיין שנמנה בין מייסדי חברת התעופה ריינאייר ושני ילדים מוואן מוריסון. מישל רוקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כתבה על אירוויזיון 1988 מיס אירלנד לשעבר נשאלת לגבי מערכת היחסים שניהלה מנחי האירוויזיון הטובים ביותר ריאיון עם מישל רוקה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפתלי אדלר

האם התכוונתם ל... הרב נפתלי הרמן אדלר הרב נפתלי חיים אדלר
אפונסו השני, מלך פורטוגל

אפונסו השני (פורטוגזית: Afonso II; ‏23 באפריל 1185 - 25 במרץ 1223) היה מלך פורטוגל בין השנים 1211–1223. אפונסו השני נולד בקוימברה בפורטוגל ב-23 באפריל 1185, לסנשו הראשון, מלך פורטוגל ודולסה מאראגון, בתם של רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה ופרונלה, מלכת אראגון. בשנת 1211 מת אביו סנשו הראשון, מלך פורטוגל, ואפונסו עלה במקומו לשלטון. שלא כקודמיו אפונסו הגיע להסכם שלום עם ממלכת קסטיליה, ודאג בעיקר לחזק את שלטונו בתוך הממלכה. בנוסף דאג אפונסו לטפח את המסחר עם המדינות השכנות. אפונסו הסתכסך עם האפיפיור הונוריוס השלישי, כתוצאה מניסיונותיו להחליש את כוח הכנסייה בממלכה, ובעקבות כך נודה על ידי האפיפיור. ב-25 במרץ 1223 מת אפונסו השני, ובנו סנשו השני, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו. בשנת 1206 התחתן אפונסו עם אורקה מקסטיליה, מלכת פורטוגל, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, ממנה היו לו 4 ילדים: סנשו השני, מלך פורטוגל (1207–1248) אפונסו השלישי, מלך פורטוגל (1210–1279) לאונור מפורטוגל, מלכת דנמרק (1211–1231) פרננדו, לורד סרפה (1218–1246) בנוסף היו לאפונסו שני ילדים לא חוקיים. מדיה וקבצים בנושא אפונסו השני, מלך פורטוגל בוויקישיתוף אפונסו השני, מלך פורטוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אפונסו השני, מלך פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יעקב רויטמן

רבי יַעֲקֹב רוֹיטְמַן מִמּוֹגְלְנִּיצָא (? – כ' בניסן ?), בנו הצעיר של רבי אלימלך מליז'נסק. היה רב ואדמו"ר חסידי במוגלניצא. נולד לרבי אלימלך ושפרינצא וייסבלום. עקב הלשנה הוצרך להימלט מגליציה למוגלינצא ואף שינה את שם משפחתו מווייסבלום לרויטמן. במוגלניצא מינוהו לרב ואדמו"ר, תפקידים בו שימש עד פטירתו. היה תלמידם של אביו ושל רבי משה מפשווארסק. צדיקי דורו הגדירוהו כצדיק נסתר. תאריכי לידתו ופטירתו לוטים בערפל, ולא ידוע כי אם שנפטר בכ' בניסן. נקבר במוגלניצא. אחיינו השרף ממוגלניצא מילא בין השאר גם את מקומו באדמו"רות. בנו רבי חיים נישא לבתו של רבי אלעזר מקוז'ניץ. תלמידו היה רבי חנוך ב"ר טוביה הכהן – מחבר ספר "יסוד אמונה ומידת ענווה". בתו של רבי אהרן רוקח – מרגליות, אחיו של רבי אלעזר - בעל ה"מעשה רוקח" רמתיים צופים דף פה, אות סא אהל אלימלך אות קע"ג. בשונה מאחיו שנקברו באהל אביהם בליז'נסק ספר יסוד אמונה ומידת ענווה, נדפס בוורשא תקפ"א
אצטדיון נאציונלה PNF

אצטדיון נאציונלה PNF (באיטלקית: Stadio Nazionale del PNF) היה אצטדיון כדורגל ברומא, בירת איטליה. האצטדיון אירח שלושה ממשחקי מונדיאל 1934, בהם גם משחק הגמר של הטורניר, בו ניצחה איטליה את צ'כוסלובקיה בתוצאה 2-1. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון נאציונלה PNF בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל איטלקי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורקה, מלכת לאון

אוּרָקָה, מלכת קסטיליה ולאון (אפריל 1079 – 8 במרץ 1126) הייתה מלכת קסטיליה ולאון בין השנים 1109–1126. אורקה נולדה באפריל 1079 לאלפונסו השישי, מלך לאון וקונסטנס מבורגונדיה, בתם של רובר הראשון, דוכס בורגונדיה ואלייה מסמור. בשנת 1087 התחתנה אורקה עם רמון מבורגונדיה, אך הוא מת בשנת 1107 והשאיר אותה עם שני ילדים קטנים. בשנת 1108, בעקבות מותו של אחיה החורג סנצ'ו אלפונסס בקרב אוקלס, הייתה אורקה ליורשת העצר. בשנת 1109 השיא אותה אביה לאלפונסו הראשון, מלך אראגון, אולם הנישואין עלו על שרטון עקב דעותיו השמרניות של המלך כלפי נשים, ונסיונותיו להכפיף את אורקה לשליטתו ולגרום לה לוותר על האוטונומיה שלה כיורשת אביה. אורקה גם שמרה על האינטרסים של בנה מנישואיה הראשונים, ואלפונסו הראשון ראה בכך איום על נישואיהם, והעדיף שבנם המשותף לכשיוולד, הוא שירש את הכס בבוא היום. כאשר ירשה אורקה את ממלכת לאון מאביה, אלפונסו ניסה לתפוס את השליטה בלאון וקסטיליה, אך אורקה סירבה לאפשר זאת בכל תוקף. אורקה ובעלה ניהלו מאבק קשה זה בזה, והריב הידרדר למלחמה כוללת שבה נטלו חלק גם הממלכות השכנות שהיו בעלות אינטרסים באזור. על אף שאלפונסו היה לוחם טוב יותר מאויביו, צבא אראגון לא היה גדול מספיק כדי לשמור על קסטיליה ולאון בתוך ממלכת אראגון. בסופו של דבר נענה האפיפיור לבקשתה של אורקה וביטל את הנישואים, תחת העילה שהשניים היו קרובי משפחה רחוקים. ב-8 במרץ 1126 מתה אורקה, ובנה אלפונסו השביעי, מלך לאון עלה לשלטון במקומה. בשנת 1087 התחתנה אורקה עם רמון מבורגונדיה, ממנו נולדו לה שני ילדים: סאנצ'ה ריימונדס (1095–1159) אלפונסו השביעי, מלך לאון (1105–1157) בנוסף היו לאורקה ילדים לא חוקיים. מדיה וקבצים בנושא אורקה, מלכת לאון בוויקישיתוף אורקה, מלכת לאון אורקה, מלכת לאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורקה, מלכת לאון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אברהם לייב מונזון

אברהם לייב מונזון (1865–1948) היה דפס ואומן ארץ-ישראלי. אברהם לייב מונזון נולד בשנת 1865 בירושלים. אביו, ר' שמעון מונזון, היה גבאי בבית הכנסת החורבה בעיר וכן היה סוכן הדואר הראשון בארץ-ישראל. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 נסע ללימודים בפרנקפורט, גרמניה. עם שובו לירושלים הקים ביחד עם אחיו, משה מרדכי מונזון, בית דפוס ליתוגרפי בשם "דפוס מונזון". בית הדפוס פעל בתחילה עם מכבש יד והחל משנת 1894 בעזרת מכונת דפוס אוטומטית שייבא. לצד פעולתו כדפס שימש מונזון גם כצייר וכמעטר עבור בית הדפוס. הוא יצר עיטורים מורכבים לתעודות, ללוחות מזרח ולפריטים שימושיים אחרים ששימשו את אנשי היישוב הישן. העבודות שילבו בין מסורת האמנות היהודית לבין טכניקות הדפס חדשניות לתקופתו בארץ ישראל כגון ליתוגרפיה צילומית, הדפסות בלט והזהבה. בית מחסה ליתומים-דיסקין (1910), הדפס-אבן, גובה 62 ס"מ, רוחב 49 ס"מ לוח מזרח (שנות ה-20 של המאה ה-20), הדפס-אבן, גובה 45 ס"מ, רוחב 59 ס"מ כולל חיבת ציון (שנות ה-20 של המאה ה-20), הדפס-אבן, גובה 65 ס"מ, רוחב 49 ס"מ מדיה וקבצים בנושא אברהם לייב מונזון בוויקישיתוף * מפות דפוס מונזון מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית ראו: דפוס א.ל. מונזון 1992-1982, מוזיאון חצר היישוב הישן, ירושלים, 2009 ראו: עפרת, גדעון (עורך), 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015, עמ' 11-10 ליטוגרפיות דפוס מונזון, http://www.ariemonzon.com/lithographs.php
פנחס הורביץ

האם התכוונתם ל... פנחס הורוביץ – רבה של פרנקפורט, בעל "ההפלאה" פנחס הורביץ (גליציה) – רב בברודשין פנחס אליהו הורביץ – מחבר "ספר הברית השלם" פנחס סג"ל הורביץ – רבה של פולדא, מתלמידי הסמ"ע
אמיל הירש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמיל הירש – שחקן אמריקאי אמיל ג'. הירש (אנ') – רב רפורמי אמריקאי אמיל הירש (צייר) (אנ') – צייר צרפתי
דוד אביחיל

הרב דוד אביחיל (נולד בה'תש"ך[דרושה הבהרה]) הוא ראש הישיבה הגבוהה רמות ירושלים בשכונת רמות בירושלים, ומייסדה של ישיבה תיכונית מצפה רמון. נולד בשנת ה'תש"ך[דרושה הבהרה] לאביו הרב אליהו אביחיל המוכר במיוחד כמייסד אגודת עמישב – למען נדחי ישראל בני מנשה ועשרת השבטים. למד בישיבת אור עציון במרכז שפירא ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. הוסמך לרבנות, וכן לתואר שני בחינוך ומקצועות היהדות. שימש כרב היישוב הדר בית"ר. בשירותו הצבאי הגיע לדרגת סגן-אלוף. בשנת ה'תשנ"א (1990) ייסד את הישיבה התיכונית לחינוך תורני-סביבתי במצפה רמון, ועמד בראשה במשך 17 שנה. במקביל עמד בראש מספר מוסדות חינוך נוספים בהם המדרשה לבנות "מדברך נאוה", ישיבה גבוהה "נחלת שלמה", מדרשת "אור הדרום", מרכז הדרכה "דרכי נועם" ועוד, ולימד במכללת מורשת יעקב ברחובות. היה ממקימי תוכנית לימודי האמונה במכון מאיר ומלמד כיום גם במכללת בית וגן בירושלים. בשנת ה'תשנ"ד (1994) נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות. בשנת ה'תש"ע[דרושה הבהרה], פרש מראשות הישיבה במצפה רמון ועבר להתגורר בשכונת רמות אלון (רמות) בירושלים. בשנת ה'תשע"א[דרושה הבהרה] ייסד ישיבה גבוהה בשכונה, והוא עומד בראשה עד היום. נשוי ליעל ואב לחמישה. מתגורר בשכונת רמות בירושלים. תיקון המידות מקום במדבר אדם וסביבה בצומת העולמות היערן הרב דוד אביחיל, "חינוך ולימוד מתוך בחירה – לדרכה החינוכית של הקריה במצפה רמון", עמ' 203–226, בתוך: הרב נריה גוטל (עורך), חופש הבחירה בחינוך – עיון הגות ומעש, מינהל החינוך הדתי, משרד החינוך, ירושלים, תשס"ד 2004 שיעורים להאזנה של הרב דוד אביחיל, באתר מכון מאיר. שיעורי הרב אביחיל באתר הישיבה הגבוהה רמות ירושלים. ספריו באתר הספרייה הלאומית דוד בן אליהו אביחיל, דף שער בספרייה הלאומית
מרכז ילצין

מרכז ילצין (ברוסית: Ельцин Центр) הוא המרכז הנשיאותי על שם נשיא רוסיה הראשון, בוריס ילצין והוא מהווה מתחם הנצחה לנשיאה הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין ביקטרינבורג, רוסיה. המתחם כולל בשטחו את המוזיאון ע"ש ילצין, את משרדי קרן המרכז הנשיאותי ילצין, גלריה לאמנות, היכל קולנוע המציג סרטים תיעודיים, ספרייה, בית קפה, חנות ספרים ומרכז מדעי. המרכז נוסד בהתאם לחוק הפדרלי משנת 2008 "אודות המרכזים למורשת היסטורית של נשיאי הפדרציה הרוסית, שסיימו כהונתם". נפתח לציבור ב-25 בנובמבר 2015. תערוכות מוזיאון בוריס ילצין אולם המבוך ההיכל הראשי מחכים לשינוי! הפוטש של אוגוסט הפוטש של אוגוסט פעולות לא פופולריות מרתון נשיאותי פרידה מהקרמלין היכל החירות מדיה וקבצים בנושא מרכז ילצין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז ילצין מרכז ילצין, ביישום טלגרם מרכז ילצין, ברשת החברתית VK מרכז ילצין, סרטונים בערוץ היוטיוב
משטרת הביטחון

משטרת הביטחון (זִיכֶרְהַייטְסְפּוֹלִיצַיי, זיפו; בגרמנית: Sicherheitspolizei, SiPo) הייתה סוכנות משולבת לחקירות ביטחוניות-פוליטיות ופליליות בגרמניה הנאצית, אשר כללה את הגסטפו, "משטרת המדינה החשאית" (Geheime Staatspolizei) והקריפו, המשטרה הפלילית (Kriminalpolizei). בשנת 1939 מוזגה משטרת הביטחון עם סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית, אס דה (Sicherheitsdienst) ליצירת המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA - Reichssicherheitshauptamt). עם זאת, המונח "משטרת הביטחון" המשיך לשמש את סוכני הגסטפו והאס דה עד סוף מלחמת העולם השנייה. ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר ריכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei). הדבר איפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס-אס). בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר ומשטרת הביטחון. השר האחראי על הארגון להלכה היה שר הפנים וילהלם פריק, אף שהשליטה בפועל הייתה של הימלר והיטלר. בראש זיפו הופקד ריינהרד היידריך. בעקבות האנשלוס (השתלטות גרמניה הנאצית על אוסטריה ב-1938) הקים היידריך יחידות מבצעיות מיוחדות (Einsatzkommando) שמטרתן הגנה על מבני ממשל באוסטריה ובחבל הסודטים. היה זה הכוח היחיד שהיה כפוף ישירות למטה משטרת הביטחון ולא לאחת משתי זרועותיו (הגסטפו או הקריפו). יחידות אלה התפתחו לכדי יחידות עילית אליהן גויסו מתנדבים מהגסטפו, האס דה, הקריפו והאס אס והוכפפו ישירות להיידריך. עם הפלישה לפולין נעו יחידות אלה, אשר נקראו עתה איינזצגרופן ("קבוצות משימה") והורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות, אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, השתתפו לעיתים בלחימה, וביצעו מעשי רצח של יהודים, פולנים, וקומוניסטים רוסים. יעקב לזוביק, הביורוקרטיה של היטלר: משטרת הביטחון הנאצית והבנאליות של הרשע, ירושלים, תשס"א Gordon Williamson, World War II German Police Units, Osprey Publishing, 2006 ISBN 978-1846030680 מדיה וקבצים בנושא משטרת הביטחון בוויקישיתוף מבנה המשטרה בגרמניה הנאצית, היסטוריית הציר
אק בארס ארנה

אק בארס ארנה (ברוסית: «Ак Барс Арена») הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקאזאן שברוסיה. האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת רובין קאזאן המקומית, ומכיל 45,379 מקומות ישיבה. בניית האצטדיון החלה במאי 2010 והסתיימה ב-2013. עלות הבנייה של האצטדיון הייתה כ-450 מיליון דולר אמריקני. בנובמבר 2019 ונחתם הסכם שיתוף פעולה בין האצטדיון לבנק אק בארס ושם האצטדיון שונה לשמו הנוכחי. האצטדיון אירח את טקסי הפתיחה והסיום של אוניברסיאדת קאזאן שנערכה בשנת 2013. כמו כן, בין ה-24 ביולי ל-9 באוגוסט 2015 אירח האצטדיון את אליפות העולם בשחייה, כשלצורך כך נבנתה במרכז האצטדיון בריכת שחייה. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 2018 ובקיץ 2023 היה אמור לארח את הסופרקאפ האירופי, אך בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטורניר הועבר למקום אחר. חזית האצטדיון האצטדיון במהלך אליפות העולם בשחייה 2015 מדיה וקבצים בנושא אק בארס ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אק בארס ארנה אק בארס ארנה, ברשת החברתית פייסבוק אק בארס ארנה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Стадион «Казань Арена» переименован в «Ак Барс Банк Арена»". Сайт банка «Ак Барс». 7 בנובמבר 2019. נבדק ב-2020-01-29. {{cite web}}: (עזרה) Дюков: нет сомнений, что Казань примет матч за Суперкубок УЕФА 2023 года, רי"א נובוסטי
לויטרבך

לויטרבך או לאוטרבך הוא שם משפחה ושמן של עיירות וכפרים ספורים בגרמניה ובאוסטריה. האם התכוונתם ל... אדוורד לאוטרבך (אנ') – עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי זליג לויטרבך – סופר ופובליציסט יהודי בדרוהוביץ' יעקב בצלאל לויטרבך – חוקר מדעי היהדות ורב רפורמי אמריקאי