laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לחם משנה

לֶחֶם מִשְׁנֶה ביהדות הוא חיוב לברך על שני כיכרות לחם או חלות בכל אחת מסעודות שבת או יום טוב. מקור השם "לחם משנה" הוא על פי האמור בפרשת המן שהוא גם מקור הדין: ”וַיְהִי בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי לָקְטוּ לֶחֶם מִשְׁנֶה שְׁנֵי הָעֹמֶר לָאֶחָד, וַיָּבֹאוּ כָּל נְשִׂיאֵי הָעֵדָה וַיַּגִּידוּ לְמֹשֶׁה.” (שמות טז כב) בתלמוד למדו דין זה מהמסופר בתורה בפרשת בשלח (טז, כב-כז) על ירידת המן בשעה שבני ישראל נדדו במדבר לאחר יציאת מצרים: בכל יום חול היה המן יורד בכמות המספיקה ליום אחד, אך ביום שישי ירדה מנה כפולה, גם בעבור יום השבת בו לא ירד המן. כזכר לעניין זה, תיקנו לברך בשבת על שתי חלות. מקור השם הוא מהפסוק: ”וַיְהִי בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי לָקְטוּ לֶחֶם מִשְׁנֶה שְׁנֵי הָעֹמֶר לָאֶחָד, וַיָּבֹאוּ כָּל נְשִׂיאֵי הָעֵדָה וַיַּגִּידוּ לְמֹשֶׁה.” (שמות טז כב) לפי גרסה אחת של המכילתא, דין זה תקף גם בסעודות יום טוב, היות שבדומה לשבת גם ביום טוב לא ירד המן, בעוד בערב יום טוב ירדה מנה כפולה. תוספות הביאו גרסה אחרת באותו מדרש שטען הפוך. גם נשים חייבות בלחם משנה, אף שזו מצוות עשה שהזמן גרמא, היות שנשים חייבות בכל דיני השבת כגברים. על פי הקבלה הבוצע הזכר, מסמל את יעקב אבינו, ושני הלחמים מיצגים את נשותיו רחל ולאה. לכתחילה יש להעדיף שהלחמים ל'לחם משנה' יהיו שלמים, אך כעדיפות שנייה ניתן לחבר חצאי לחם באופן כל שהוא (לדוגמה, באמצעות קיסם), או לברך על לחם פרוס סגור בשקית (או קפוא). בדיעבד כאשר אין בנמצא גם לחם פרוס וכדומה ניתן לקיים דין זה גם באמצעות שתי פרוסות. ערך מורחב – כיסוי החלות את הלחם לסעודת שבת נהוג לכסות במפה קטנה המיועדת לכך בזמן הקידוש. במקורו של המנהג עומד הדין שנאמר בתלמוד (פסחים ק ב) "אין מביאין את השולחן אלא אם כן קידש, ואם הביא, פורס מפה ומקדש". דין זה מתבסס על המציאות בעבר, בה היה שולחן קטן ונייד לפני כל אחד מהסועדים. אולם כבר כתבו התוספות כי בימינו שהשולחנות כבדים, נוהגים תמיד לפרוס מפה על החלות ולקדש. ואמנם כך דעת רוב הפוסקים להלכה. עם זאת, הגר"א כנאמן לדברי התלמוד היה נוהג שלא להביא את הלחם לשולחן עד אחרי קידוש[דרוש מקור], וכך נהגו ההולכים לדרכו. בדברי הפרשנים ישנן שלש סיבות לדין זה של כיסוי החלה: ישנה קדימות ללחם על פני יין, אך הקידוש נערך לרוב דווקא על יין. לכן נהוג לכסות את החלות. זכר למן שכוסה בשכבת טל מלמטה ושכבת טל מלמעלה. "כי היכי דתיתי סעודתא ליקרא דשבתא"(= כדי שתבוא הסעודה לכבוד השבת) (שאילתות דרב אחאי). מברכים על החלות את ברכת המוציא כשהם שלמות. נוהגים להחזיק את החלות ביד בשעת הברכה. בדרך כלל נהוג לבצוע רק אחת מהחלות, אך יש הנוהגים לבצוע את שתי החלות. יש הנוהגים (על פי הקבלה) לבצוע בסעודת ליל שבת את החלה התחתונה, ובסעודת יום השבת וכן בסעודות יום טוב את העליונה. מנהג נוסף הוא לברך על 12 חלות (מנהג על פי הקבלה). אחרי הקידוש ונטילת הידיים מתבלים את הפת במעט מלח כדי שלא תהיה תפלה, וכן לזכר הקרבנות בבית המקדש בהם נאמר "על כל קורבנך תקריב מלח", ומחלקים לכל אחד מבני הבית מן הלחם. יש הנוהגים בתקופה שבין ראש השנה עד הושענא רבה לטבול הלחם בדבש במקום מלח, כסגולה לשנה מתוקה. הערך "לחם משנה", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ט, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ז, עמוד ב' מכילתא פרשת בשלח פסחים דף קט"ז ע"א, ביצה דף ב' ע"ב ערוך השולחן או"ח רעד זוהר חלק ג דף רמד,ב ויקרא ב,יג. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ישראל גונזאלס

ישראל חואקין גונזאלס נונייס (בספרדית: Israel Joaquín González Nuñez; נולד ב-16 בפברואר 1975) הוא מאמן כדורסל ספרדי המאמן את אלבה ברלין מהבונדסליגה הגרמנית והיורוליג. גונזאלס שימש עוזר מאמן בקנטבריה מהליגה הספרדית השנייה בכדורסל ובגראן קנריה מליגת ה-ACB, העליונה במבנה ליגות הכדורסל בספרד, וב-2017 מונה לעוזרו של איטו גארסיה רנסס (אנ') באלבה ברלין. ב-2019 הוביל את הקבוצה לגמר היורוקאפ, בו הפסידה לוולנסיה, וב-2020 זכה עימה באליפות גרמניה הראשונה שלה מאז 2009 ובגביע הגרמני הראשון שלה מאז 2016. ב-2021 מונה למאמן ראשי לאחר שחוזהו של גארסיה לא חודש, ובעונת 2021/22 זכה עם אלבה בדאבל של אליפות וגביע. מדיה וקבצים בנושא ישראל גונזאלס בוויקישיתוף פרופיל, באתר היורוליג ישראל גונזאלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ישראל גונזאלס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "ALBA celebrate easyCredit BBL title". EuroBasket. 28 ביוני 2020. נבדק ב-2024-03-04. {{cite web}}: (עזרה) ALBA wins its tenth German Cup trophy, Eurohoops, ‏16 בפברואר 2020 בלאט וזוסמן גברו על באיירן, אלבה ברלין אלופה, באתר ONE‏, 19 ביוני 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרדים ובנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולכסנדר מורשקו

אולכסנדר מוראשקו (באוקראינית: Олександр Мурашко;‏ ידוע גם בשם אלכסנדר מוראשקו; 26 באוגוסט או 7 בספטמבר 1875 – 14 ביוני 1919) היה צייר אוקראיני. מוראשקו נולד בקייב. לאביו הייתה סדנה לציור אייקונים והוא עבד בקתדרלת סנט וולודימיר. ב-1894, עם המלצות מכמה אמנים בולטים, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג. ב-1896 הוא הפך לתלמידו של איליה רפין;[1] הוא אחד מאלה המתוארים בדיוקן הקבוצתי של ילנה מקובסקיה-לוקש, "תלמידי רפין" ב-1901 נסע לאירופה וביקר בגרמניה, שם למד אצל אנטון אזבה במינכן, והמשיך לאיטליה וצרפת, שם הושפע מאוד מסגנונות הציור של אותם ימים. מורשקו הפך לאמן מצליח; הוא כונה "האמן האוקראיני החשוב ביותר של תחילת המאה". ציורו "קרוסלה" זכה במדליית הזהב בתערוכת מינכן ב-1909, והוא הציג בוונציה, רומא, אמסטרדם, ברלין, קלן ודיסלדורף. מ-1909 עד 1912 לימד מורשקו בבית הספר לאמנות קייב. בשנת 1913 הוא פתח סטודיו משלו, שבו הוכשרו אמנים יהודים צעירים רבים, כולל מארק אפשטיין. הייתה לו השפעה רבה על קזימיר מלביץ'. הוא ייסד את אגודת אמני קייב בשנת 1916 ובשנה שלאחר מכן היה שותף להקמת האקדמיה הלאומית האוקראינית לאמנויות. בשנת 1909 נשא מורשקו לאישה את מרגריט קרוגר, בתו של נוטריון. בשנת 1910, לאחר מות אביו, הוא קנה בית קטן בפרבר של קייב. הוא נחטף מביתו, ככל הנראה על ידי כנופיית רחוב, ונורה ב-14 ביוני 1919. הלווייתו הייתה רבת משתתפים והוא נקבר בבית העלמין לוקיאניבסקי. מדיה וקבצים בנושא אולכסנדר מורשקו בוויקישיתוף אולכסנדר מורשקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Сергій Виткалов, МИТЕЦЬ У КУЛЬТУРНОМУ ПРОСТОРІ МІСТА: ДО 60-РІЧЧЯ РІВНЕНСЬКОГО ХУДОЖНИКА ОЛЕКСАНДРА БОБРИШЕВА, УКРАЇНСЬКА КУЛЬТУРА: МИНУЛЕ, СУЧАСНЕ, ШЛЯХИ РОЗВИТКУ (НАПРЯМ: МИСТЕЦТВОЗНАВСТВО), 4 בספטמבר 2019 doi: 10.35619/ucpm.vi26.41 Oksana Onoprii︠e︡nko, "Oleksandr Murashko (1875–1919), Painter, educator, public figure", in Vydatni dii︠a︡chi Ukraïny mynulykh stolitʹ: memorialʹnyĭ alʹmanakh / Outstanding Ukrainian Personalities of the Past: Memorial Anthology, Zoloti imena Anna Novakov, Play of Lines: Anton Ažbe's Art Academy and the Education of East European Female Painters, San Francisco: Fibonacci Academic Press (Lulu.com), 2011, Semion Gurok and Boris Lobanovsky, tr. Anne Staros, Kyiv, Architectural Landmarks and Art Museums: An Illustrated Guide, Leningrad: Aurora, 1987 Igor Aronov, Jewish Art 21/22: Eastern Europe 1 (1995/1996) p. 130 Myroslav Shkandrij, "National modernism in post-revolutionary society: the Ukrainian renaissance and Jewish revival, 1917–1930", in Shatterzone of Empires: Coexistence and Violence in the German, Habsburg, Russian, and Ottoman Borderlands, ed. Omer Bartov and Eric D. Weitz, Bloomington: Indiana University, 2013 Gerry Souter, Malevich: Journey to Infinity, Temporis Collection, New York: Parkstone, 2008, ISBN 9781780429267, p. 47 Bert Cardullo, Theories of the Avant-Garde Theatre: A Casebook from Kleist to Camus, Lanham, Maryland: Scarecrow, 2013,
הסופר קאפ האירופי 2012

הסופר קאפ האירופי 2012 היה המהדורה ה-37 של הסופר קאפ האירופי, משחק כדורגל שנתי שמאורגן על ידי אופ"א ומשחקות בו האלופות המכהנות של שתי תחרויות המועדונים המובילות באירופה, ליגת האלופות והליגה האירופית. במשחק, שנערך באצטדיון לואי השני במונקו ב-31 באוגוסט 2012, בין צ'לסי, הזוכה בליגת האלופות 2011/12 צ'לסי, ואתלטיקו מדריד, הזוכה בליגה האירופית 2011/12. זה היה הסופר קאפ האחרון ששוחק באצטדיון לואי השני, שאירח את המשחק מאז 1998, והמהדורות הבאות התארחו במקומות שונים, החל במהדורת 2013 ששוחקה באדן ארנה בפראג. אתלטיקו מדריד ניצחה 4–1 וזכתה בסופר קאפ האירופי השני שלה. רדאמל פלקאו כבש שלושער במחצית הראשונה ומירנדה הוסיף את הרביעי לאתלטיקו בדקה ה-60', לפני שגארי קייהיל צימק לצ'לסי בדקה ה-75'. אצטדיון לואי השני במונקו היה המיקום של הסופר קאפ האירופי בכל שנה מאז 1998. האצטדיון, שנבנה בשנת 1985, משמש כביתה של קבוצת הכדורגל מונקו, המשחקת בליגה הצרפתית. הקיבולת נטו של אצטדיון לואי השני הייתה 18,000. למעלה מ-70% מהכרטיסים היו שמורים לקהל הרחב ולאוהדי שני המועדונים. צ'לסי ואתלטיקו חילקו את הכרטיסים שלהם ישירות לאוהדים שלהם. בעבר היו ארבעה מפגשים בין קבוצות אנגליות לספרדיות בסופר קאפ האירופי (1979, 1980, 1982, 1998), כאשר קבוצות אנגליות ניצחו בשלושה מתוך הארבעה. גמר ליגת האלופות 2012 גמר הליגה האירופית 2012 הסופר קאפ האירופי 2012, UEFA.com "Tactical lineups" (PDF). UEFA.com. Union of European Football Associations. 31 באוגוסט 2012. נבדק ב-31 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Chelsea and Atlético to contest Super Cup". UEFA.com. Union of European Football Associations. 20 במאי 2012. נבדק ב-31 באוגוסט 2012. {{cite news}}: (עזרה) Josef, Ladislav (17 ביוני 2011). "Prague celebrates 2013 Super Cup honour". UEFA.com. Union of European Football Associations. נבדק ב-23 ביוני 2011. {{cite news}}: (עזרה) Daniel Taylor (19 במאי 2012). "Chelsea win Champions League on penalties over Bayern Munich". The Guardian. נבדק ב-19 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Atl Madrid 3–0 Athletic Bilbao". BBC Sport. 9 במאי 2012. נבדק ב-15 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Chelsea and Atlético latest in a long line". UEFA.com. Union of European Football Associations. 9 ביולי 2012. נבדק ב-31 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Regulations of the UEFA Super Cup 2012" (PDF). UEFA.com. Union of European Football Associations. נבדק ב-29 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה)
שגרירות הרשות הפלסטינית באיראן

שגרירות הרשות הפלסטינית באיראן (בערבית: سفارة دولة فلسطين لدى إيران) היא הנציגות הדיפלומטית של הרשות הפלסטינית באיראן המנוהלת על ידי אש"ף. היא ממוקמת ברחוב פלסטין בטהראן. השגרירות שוכנת במבנה שעד 1979 שימש את שגרירות ישראל בטהראן כאשר איראן וישראל קיימו יחסים דיפלומטיים עד המהפכה האיראנית. מדיה וקבצים בנושא שגרירות הרשות הפלסטינית באיראן בוויקישיתוף "Embassy of the State of Palestine in". Ministry of foreign affairs of State of Palestine. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2018. נבדק ב-23 במרץ 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Iran Primer: Iran and Israel". FRONTLINE - Tehran Bureau. נבדק ב-18 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Did Israel, under the shah, help start Iran's nuclear program?", The Times of Israel, 1 November 2013
אדריאן פראכוב

אדריאן פראכוב (ברוסית: Адриан Прахов;‏ 16 במרץ 1846 – 14 במאי 1916) היה מבקר אמנות, ארכאולוג והיסטוריון אמנות רוסי. בשנת 1863, הוא נכנס לאוניברסיטת סנקט פטרבורג, שם למד היסטוריה ופילולוגיה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1867, נשלח לאירופה ללימודים נוספים, כהכנה לעבודה במחלקה לתולדות האמנות. במינכן הוא השתתף בהרצאות של כמה מדענים וחקר דוגמאות של אמנות יוונית עתיקה. לאחר מכן ביצע מחקרים דומים בפריז, לונדון, ברלין, וינה ואיטליה, שם הפך לחבר במכון הארכאולוגי הגרמני של רומא. עם שובו ב-1873, הוענק לו תואר שני על עבודת התזה שלו, "על שיקום במקדש לאגינה באתונה". זמן קצר לאחר מכן, הוא נבחר להיות מרצה. מ-1875 עד 1878, הוא ערך מגזין מאויר בשם "הדבורה", ומאותה שנה עד 1887, הוא לימד את ההיסטוריה והתיאוריה של האמנות היפה באקדמיה האימפריאלית לאמנויות. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1879 עבור עבודת הדוקטורט שלו, "הארכיטקטורה של מצרים העתיקה". לאחר מכן, הוא פנה לאמנות רוסית מהתקופה הנוצרית הקדומה, חקר ושרטט את הפסיפסים וציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה ובמנזר סנט סיריל בקייב. ב-1881 ו-1882 נדד ברחבי יוון, טורקיה והמזרח התיכון. בשנה שלאחר מכן, הוא העתיק את ציורי הקיר הייחודיים במנזר סנט מייקל. המסמכים המקוריים אבדו ב-1934, כאשר הממשלה הסובייטית הרסה את המנזר. באותה שנה (1887), עבר פראכוב מאוניברסיטת סנט פטרסבורג לאוניברסיטת קייב, שם לימד עד 1897. כשהיה שם, הוא היה אחראי על ניהול קישוט הפנים של קתדרלת סנט ולודימיר, כולל עבודות שיש וברונזה, ציורי קיר ורהיטים. הוא ערך שתי נסיעות ליוון כדי ללמוד סגנונות דקורטיביים ביזנטיים ופיקח על קבוצה גדולה של ציירים רוסים ואוקראינים ידועים, ביניהם ויקטור וסנצוב ומיכאיל נסטרוב. ב-1897 חזר למישרה הקודמת שלו בסנט פטרסבורג ונשאר שם עד מותו. לאחר 1901, הוא ואלכסנדר בנואה ערכו את "אוצרות האמנות הרוסית", כתב העת החודשי של החברה האימפריאלית לעידוד האמנויות. אשתו, אמיליה לסטל, הייתה פסנתרנית קונצרטים שלמדה אצל פרנץ ליסט וגם דגמנה עבור הצייר, מיכאיל ורובל. בנו, ניקולאי היה צייר והיסטוריון אמנות. בתו, אלנה, הייתה אמנית חובבת, ועבדה כדוגמנית עבור מיכאיל נסטרוב, לו הייתה מאורסת לזמן קצר. מדיה וקבצים בנושא אדריאן פראכוב בוויקישיתוף Прахов, Адриан Викторович". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. 1890–1907. Ирина Павловна Потехина, ПОРТАЛ «БИОГРАФИКА СПБГУ» И НОВЫЕ ВОЗМОЖНОСТИ В ИЗУЧЕНИИ ПЕТЕРБУРГСКОЙ МЕДИЕВИСТИКИ1, "Средние века", Средние века, 2018, עמ' 180–195 doi: 10.7868/s013187801803008x Критические наблюдения над формами изящных искусств. Зодчество древнего Египта.
אליסה דיאז

אליסה איליין דיאז (באנגלית: Alyssa Elaine Diaz; נולדה ב-7 בספטמבר 1985) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בין השאר בתפקידיה בטלוויזיה כסיליה אורטגה באופרת הסבון של CBS "כשהעולם מסתובב" (2005), בתור יסמין בסדרה "תשע הנשמות של קלואי קינג" (2011), גלוריה בסדרה "נשות הצבא" (2012–2013), תרזה בסדרה "ריי דונובן" (2015–2018), דריאלה מרזן בסדרה "גן חיות" (2016–2017), ובשל תפקידה בתור הבלשית אנג'לה לופז בסדרה של ABC, "הטירון". דיאז נולדה בשכונת נורת'רידג' בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-1985 למשפחה ממוצא קולומביאני ומקסיקני. דיאז היא שחקנית הידועה בתפקידיה החוזרים במספר סדרות, כולל נשות הצבא, "ריי דונובן", ואופרת הסבון איך שהעולם מסתובב. התפקיד הראשון שלה בקולנוע היה בגרסה המחודשת של "שחר אדום". היא הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה כולל "CSI: ניו יורק", "שקר לי" ו"סאות'לנד". היא שיחקה בסרט איך בנות גרסיה בילו את הקיץ, ובסרטי טלוויזיה כמו "בן 10" ו"פרויקט ג'נסן". בשנת 2011, היא לוהקה לתפקיד הראשי של יסמין בסדרה של ABC "תשע הנשמות" של קלואי קינג. בשנת 2012, היא הופיעה בתפקיד חוזר כגלוריה קרוז בסדרה "נשות הצבא". היא שודרגה לתפקיד קבוע בעונה השביעית, שהחלה במרץ 2013. במרץ 2016, דיאז קיבלה את התפקיד של דריאלה, ב"גן החיות" הדרמה של CBS בעונתה השנייה. בשנים 2018–2021 גילמה את מיקה קמארנה, אשתו של קיקי קמארנה, בסדרה של נטפליקס "נרקוס: מקסיקו". החל מ-2018 מגלמת דיאז את הבלשית אנג'לה לופז בדרמה של ABC "הטירון" במשך חמש עונות הסדרה. היא הופיעה באותו תפקיד ב-2023 בסדרת הספין אוף "הטירון: סוכנת חדשה". דיאז מאורסת לזמר/כותב גוסטבו גלינדו. ב-28 בדצמבר 2020, דיאז הודיעה באינסטגרם שלה שהיא וגאלינדו הפכו להורים לתינוק. ההיריון שלה שולב בתסריט עבור דמותה בסדרה הטירון. מדיה וקבצים בנושא אליסה דיאז בוויקישיתוף אליסה דיאז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליסה דיאז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליסה דיאז, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אליסה דיאז, באתר AllMovie (באנגלית) אליסה דיאז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אליסה דיאז, באתר Metacritic (באנגלית) אליסה דיאז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Alyssa Diaz". TV Guide. נבדק ב-10 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "The Rookie: Alyssa Diaz". ABC. 18 באוקטובר 2018. נבדק ב-22 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) Lowry, Brian (22 בנובמבר 2009). "Review: 'Ben 10: Alien Swarm'". Variety. נבדק ב-8 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Lowry, Brian (14 ביולי 2010). "Review: 'The Jensen Project'". Variety. נבדק ב-7 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "ABC Family Announces Pick-Up of "Switched at Birth," "The Nine Lives of Chloe King" and "The Great State of Georgia"" (הודעה לעיתונות). ABC Family. 31 בינואר 2011. נבדק ב-8 בספטמבר 2016. {{cite press release}}: (עזרה) Ausiello, Michael (17 בנובמבר 2012). "Army Wives Exclusive: Major Character Getting Killed Off Amid Season 7 Shake-Up". TVLine. נבדק ב-6 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה) Petski, Denise (1 במרץ 2016). "'Zoo': Josh Salatin & Alyssa Diaz Join Season 2 Cast Of CBS Summer Series". Deadline Hollywood. נבדק ב-8 בספטמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Elissa Bain (2021-03-31). "Is Alyssa Diaz pregnant? The Rookie star confuses fans!". נבדק ב-2021-11-01. Lane, Carly (19 במאי 2021). "'Batman: The Long Halloween, Part Two' Trailer Reveals Release Date for R-Rated Conclusion". Collider. נבדק ב-20 במאי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
הסופר קאפ האירופי 2011

הסופר קאפ האירופי 2011 היה המהדורה ה-36 של הסופר קאפ האירופי, משחק כדורגל שנתי שמאורגן על ידי אופ"א ומשחקות בו האלופות המכהנות של שתי תחרויות המועדונים המובילות באירופה, ליגת האלופות והליגה האירופית. הוא התקיים באצטדיון לואי השני במונקו ב-26 באוגוסט 2011. במשחק התמודדו ברצלונה, הזוכה בליגת האלופות 2010/11, ופורטו, הזוכה בליגה האירופית 2010/11. ברצלונה ניצחה 2–0 וזכתה בסופר קאפ האירופי הרביעי שלה. אצטדיון לואי השני במונקו היה המיקום של הסופר קאפ האירופי בכל שנה מאז 1998. האצטדיון, שנבנה בשנת 1985, משמש כביתה של קבוצת הכדורגל מונקו, המשחקת בליגה הצרפתית. גמר ליגת האלופות 2011 גמר הליגה האירופית 2011 הסופר קאפ האירופי 2011, UEFA.com "Rahmenterminkalender 2011/2012". DFB.de (בגרמנית). Deutscher Fussball-Bund. 24 בנובמבר 2010. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Calendrier Général des Compétitions 2011/2012" (PDF). LFP.fr (בצרפתית). Ligue de Football Professionnel. 31 במרץ 2011. ארכיון (PDF) מ-25 במאי 2011. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Barcelona and Porto to contest Super Cup". UEFA.com. 29 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Cesc seals Super Cup win for Barca". ESPN Soccernet. 26 באוגוסט 2011. נבדק ב-30 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Cesc Fábregas scores first Barcelona goal in Uefa Super Cup triumph". The Guardian. 26 באוגוסט 2011. נבדק ב-30 באוגוסט 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Regulations of the UEFA Super Cup 2011" (PDF). UEFA.com.
דילן וולש

דילן וולש (באנגלית: Dylan Walsh; נולד ב-17 בנובמבר 1963) הוא שחקן אמריקאי. וולש נולד בלוס אנג'לס, הוריו הכירו באתיופיה בעת שעבדו בתפקיד דיפלומטי מטעם שירות החוץ של ארצות הברית, כתוצאה מעבודת הוריו כילד הוא גר במספר מדינות,בין היתר בהודו ואינדונזיה. בהיותו בן עשר חזר עם משפחתו לארצות הברית והם התיישבו בווירג'יניה, בתיכון החל ללמוד משחק. הוא סיים תואר באנגלית באוניברסיטת וירג'יניה ולאחר מכן עבר לניו יורק על מנת לקדם את קריירת המשחק שלו. ב-1990 שיחק בסרט "החתונה של בטסי" לצד אלן אלדה. ב-1995 שיחק בתפקיד הראשי בסרט המבוסס על הספר קונגו. הוא שיחק תפקיד אורח בסדרות "אזור הדמדומים" ו"אוורווד". ב-2002 גילם בלש בסרטו של קלינט איסטווד "Blood Work". ב-2003 הוא החל לגלם את תפקידו הידוע כמנתח הפלסטי שון מקנמרה בדרמה "ניפ/טאק". בין 2011–2016 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בסדרה המשטרתית "Unforgettable". בנוסף הופיע בין היתר בסרטי הקולנוע "חיילים היינו" ו"הבית באגם". לוולש חמישה ילדים ממספר מערכות יחסים. מדיה וקבצים בנושא דילן וולש בוויקישיתוף דילן וולש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דילן וולש, באתר AllMovie (באנגלית) דילן וולש, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דילן וולש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
זיהוי תבניות

זיהוי תבניות הוא תהליך זיהוי של כללים או דפוסים וסדירויות בנתונים מורכבים. ליכולת לזהות תבניות יש יישומים במשימות חישוביות רבות, כגון בניתוח נתונים סטטיסטיים, בעיבוד אותות, בניתוח תמונות, בניתוח אודיו של דיבור, בגרפיקה ממוחשבת, ובלמידת מכונה. תהליך זיהוי תבניות כרוך בשימוש באלגוריתמים שונים ובטכניקות מתמטיות שונות במטרה לנתח ולחלץ תכונות רלוונטיות מנתונים, ולפתח מודלים וסיווגים המבוססים על התכונות הללו. החלק מהגישות המודרניות לזיהוי תבניות כוללות שימוש בלמידת מכונה, בשל הזמינות המוגברת של כמויות גדולות במיוחד של נתונים וכוח עיבוד עצום. תחום זיהוי התבניות עבר התפתחות מהותית במהלך המאה ה-21 והתחום ממשיך להתרחב ככל שמתפתחות שיטות מתקדמות יותר לניתוח נתונים מורכבים. יישומים של זיהוי תבניות בהם נעשה שימוש רב בחיי היומיום כוללים לדוגמה יישומים שמתמחים בניתוח קטעי אודיו של דיבור או יישומים שמתמחים בניתוח תמונות על מנת לזהות ולסווג תכונות שונות של השפה המדוברת או אובייקטים חזותיים בתמונות, או ביישומים שמתמחים בניתוח טקסטים על מנת לפרש את המשמעות של הטקסט. לתחום זיהוי התבניות יש גם את היכולת לזהות הונאה פיננסית, ולנטר תהליכי ייצור לצורך בקרת איכות. קופסה שחורה (הנדסה) כריית מידע למידה עמוקה תורת האינפורמציה תפיסה מדיה וקבצים בנושא זיהוי תבניות בוויקישיתוף זיהוי תבניות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים

פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים הוא פרס מפעל חיים שמוענק לשחקנים, במאים וכותבים על ידי מועצת המנהלים של מכון הסרטים האמריקאי. הפרס נוסד בתאריך ה-26 בפברואר 1973, כדי להוקיר אדם על תרומתו להעשרת התרבות האמריקאית באמצעות סרטי קולנוע וטלוויזיה. ועדת הפרס ציינה כי על הזוכה להיות מי שקידם את אמנות הקולנוע ושהישגיו זכו להכרה מהציבור הרחב וכן על ידי חוקרי ומבקרי קולנוע. הבמאי ג'ון פורד נבחר פה אחד כזוכה הראשון של הפרס, ובארוחת הערב החגיגית שבה הוענק לו הפרס השתתף גם נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון. הזוכה הצעיר ביותר בפרס הוא השחקן טום הנקס, שבשנת זכייתו (2002) היה בן 46. הזוכה המבוגרת ביותר הייתה השחקנית ליליאן גיש, בגיל 90 ב-1984. נכון לשנת 2023, 48 מצטיינים קיבלו את הפרס: 11 נשים ו-37 גברים. שלושה זוגות של בני משפחה קיבלו את הפרס: קירק ומייקל דאגלס (אב ובנו), הנרי וג'יין פונדה (אב ובתו), וורן בייטי ושירלי מקליין (אח ואחות). אתר האינטרנט הרשמי של פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים
פלוטה ד'אמור

פלוטה ד'אמור (בעברית: חליל אהבה באיטלקית: flauto d'amore, בגרמנית: Liebesflöte) הוא חליל מיוחד במשפחת חלילי הקונצרטים המערביים, בעל צלילים A ♭ ,A או B ♭ והוא בינוני. בגודלו בין חליל הקונצרט המודרני C לחליל האלט ב-G. לפעמים הוא נחשב כחבר המצו-סופרן של משפחת החליל. ונקרא לפעמים גם חליל טנור. חליל ד'אמור נחשב כלי נגינה ממשפחת החלילים שתופס את מקומו של המצו-סופרן, אם כי לפעמים הוא מכונה "חליל הטנור". זהו כלי טרנספוזיציה, ב-A או B♭, לחתוך טון או שליש מינורי מתחת לחליל הרגיל; זהו גודל הביניים של חליל בין חליל הקונצרט הרוחבי הידוע ב-C לבין חליל האלט הנרחב יותר. דגמים מודרניים נבנים לעיתים רחוקות ובכל מקרה רק על פי בקשה מפורשת. הוא ארוך ב-100-205 מ"מ (4–8 אינץ') מחליל הקונצרט ומנגן שני מז'ור, שליש מז'ור או שליש מז'ור מתחת לחליל C הסטנדרטי. מספר מכשירים אלו שרדו. מלבד אורכם, הם אינם שונים בשום צורה מחליל הקונצרט; קוטר הקדום והתכה זהים. "כאשר זמר האופרה ג'וזפה ורדי הלחין את האופרה אאידה להופעה בקהיר מצרים בשנת 1871, הוא הגה את 'הריקוד המצרי הקדוש' והגמר של המערכה הראשונה, כמנוגנת על ידי קבוצה של שלוש חלילים ď amour, ושלושה חלילים כאלה נבנו במיוחד במילאנו באיטליה. בביצועים של אופרה זו של ימינו, המוזיקה של הפלוטס אמאור מוקצית בדרך כלל לכלי נגינה אחרים. מדיה וקבצים בנושא פלוטה ד'אמור בוויקישיתוף
תוספת למנה

תוספת למנה או מנת צד היא פריט מזון, המלווה את המנה הראשונה או את המנה העיקרית בארוחה. תוספות כמו סלט, תפוחי אדמה ולחם נפוצות עבור מנות עיקריות במדינות רבות בעולם המערבי. אורז וקוסקוס צברו פופולריות כתוספות ברחבי אירופה, במיוחד באירועים רשמיים (כאשר קוסקוס מופיע יותר לצד מנות מזרח תיכוניות בארוחות ערב). תוספת משמשת כשם תואר המתווסף לעיתים לשם המנה, המונח 'תוספת' מתייחס בדרך כלל למנה קטנה יותר המוגשת כמנת צד, ולא המנה העיקרית הגדולה יותר. לדוגמה, "תוספת סלט" תוגש בדרך כלל בקערה קטנה או בצלחת סלט, בניגוד למנת סלט שתוגש בצלחת הגשה גדולה יותר. ארוחה אמריקאית טיפוסית עם מנה עיקרית מבוססת בשר עשויה לכלול תוספת ירקות אחת, לפעמים כסלט, ותוספת אחת של עמילן, כגון לחם, תפוחי אדמה, אורז, פסטה וצ'יפס. תוספות נפוצות תוספות נפוצות כוללות: אספרגוס ברוקולי דלעת טוגנים כרוב כרובית מקרוני עם גבינה סלט פטריות קולסלאו שעועית תפוחי אדמה אפויים חלק מהמסעדות מציעות מבחר מצומצם של תוספות הנכללות במחיר המנה העיקרית כארוחה משולבת, ארוחה זו מכונה לעיתים "ארוחה עסקית" או בקיצור "עסקית". במקרים מסוימים, ניתן להזמין מספר מנות טעימה של תוספות רבות במחיר אחד, שיטת תמחור והגשה זו נפוצה במסעדות ערביות. טוגנים הם תוספת נפוצה ומוגשים במסעדות מזון מהיר ובמסעדות מטבח אמריקאי אחרות. בתגובה לביקורת על תכולת השומן והקלוריות הגבוהות בטוגנים, חלק מרשתות המזון המהיר מציעות תוספות נוספות, כמו סלטים, כתחליפים לטוגנים הסטנדרטים בארוחות עסקיות. המילה בצד עשויה להיות מילה נרדפת ל-"מנת צד", למשל "צ'יפס בצד" או עשויה להתייחס לרוטב או קונדימנט אותו הסועד מבקש להפריד מהמנה. למשל, סועד יכול לבקש שיוגש סלט עם הרוטב שלו "בצד". מדיה וקבצים בנושא תוספת למנה בוויקישיתוף "Side dish." (definition.) Merriam-webster.com. Accessed August 2011.