laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הפועל פתח תקווה (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל הפועל עירוני פתח תקווה היא קבוצת כדורגל נשים המשחקת בליגת העל בכדורגל נשים. הקבוצה נוסדה בשנת 1998 עם הקמת ליגת הנשים בישראל והיא אחת משתי קבוצות שפועלות ברצף מאז אותה שנה. בעונת 2024/25 זכה המועדון בתואר הראשון שלו; גביע ליגת העל ("גביע אתנה"). מאז הקמתה התמודדה הקבוצה בליגת הנשים הבכירה עד לעונת 2017/18 אז ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2019/2020 סיימה שנייה ועלתה חזרה לליגת העל, שם לא הצליחה לשרוד וירדה לליגה הלאומית פעם נוספת בתום עונת 2020/2021. לאחר מכן בסיום עונת 2021/2022 בלאומית, עלתה הקבוצה לליגת העל שוב, מהמקום הראשון. המועדון כולל גם קבוצות נוער לשלוש קבוצות גיל - נערות, ילדות וטרומיות. קבוצת הנערות זכתה במשך השנים במספר אליפויות וגביעים. הפועל פתח תקווה באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל הלביאות של פתח תקווה, באתר פתח תקווה נטו איתי קאשי, ‏מעל כולן: הפועל פת שבה לליגת העל, באתר ערוץ הספורט, 28 באפריל 2022
מודרטו ויסינטיינר

מודרטו ויסינטיינר (בפורטוגזית: Moderato Wisintainer;‏ 14 ביולי 1902 – 31 בינואר 1986) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת החלוץ. ויסינטיינר נולד ב-14 ביולי 1902 באלגרטה, ריו גראנדה דו סול שבברזיל. הוא התחיל את הקריירה הבוגרת בשנת 1921 ושיחק במועדון קרוזיירו שאז נקרא "פלסטרה איטליה". ויסינטיינר עבר לפלמנגו בשנת 1923 וזכה עימה באליפות ריו דה ז'ניירו בשנים 1925 ו-1927. במשחק המכריע של האליפות ב-1927 כבש את שער הניצחון ב-1–2 נגד אמריקה (מברזיל). בסך הכל ערך בה 100 הופעות ליגה וכבש בהם 17 שערים עד שעזב אותה בשנת 1930. בסוף הקריירה ויסינטיינר שיחק בגואראני ופרש מכדורגל בשנת 1932. במדי נבחרת ברזיל עשה את הופעת הבכורה ב-6 בדצמבר 1925 בניצחון 2–5 על פרגוואי במתכונת הקופה אמריקה שנערך אז בארגנטינה. הוא שיחק בשלושה משחקים נוספים בטורניר. במונדיאל 1930 לא שותף במשחק הראשון בהפסד 2–1 ליוגוסלביה אך כבש צמד במשחק השני בניצחון 0–4 נגד בוליביה. נבחרתו לא העפילה לשלב הבא. לאחר פרישתו ויסינטיינר היה למהנדס בפלוטאס שמאזור מגורו, ובשנים מאוחרות יותר היה גם לשחקן גולף. הוא נפטר בפלוטאס ב-31 בינואר 1986 בגיל 83. פלמנגו אליפות ריו דה ז'ניירו (2): 1925, 1927 נבחרת ברזיל סגנית קופה אמריקה: 1925 מודרטו ויסינטיינר, באתר Transfermarkt מודרטו ויסינטיינר, באתר Soccerway מודרטו ויסינטיינר, באתר National Football Teams
רודי ריי מור

רודולף פרנק מור (אנגלית: Rudolph Frank Moore; נולד ב-17 במרץ 1927 - 19 באוקטובר 2008), המכונה רודי ריי מור, היה קומיקאי, זמר, שחקן ומפיק קולנוע אמריקאי. הוא יצר את הדמות "דולמייט", הסרסור בסרט "הדולמייט" משנת 1975 והמשכיו, "הטורנדו האנושי" ו"חזרתו של הדולמייט". הדמות פותחה במהלך יצירת תקליטי הקומדיה המוקדמים שלו. בהקלטות הוצגו לעיתים קרובות מור, שהשמיע שירת חרוזים מלאת גסות. שירה זו הביאה מאוחר יותר לכינויו "הסנדק של הראפ". השחקן והקומיקאי אדי מרפי גילם את מור בסרט "קוראים לי דולמייט" מ־2019. מור נולד וגדל בפורט סמית', שבמדינת ארקנסו. הוא עבר לאקרון שבאוהיו ולאחר מכן למילווקי בוויסקונסין. במילווקי הוא הטיף בכנסיות ועבד כרקדן במועדוני לילה. הוא חזר לאקרון, עבד במועדונים כזמר, רקדן וכקומיקאי, ולעיתים קרובות הופיע בדמות "נסיך דומאר". הוא הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת ביחידת בידור בגרמניה, שם זכה לכינוי "הארלם הילבילי", משום ששר שירי קאנטרי בסגנון R&B.במהלך השירות הצבאי הוא פיתח עניין בקומדיה. לאחר שחרורו התגורר בסיאטל ואז בלוס אנג'לס, שם המשיך לעבוד במועדונים והתגלה על ידי מפיק התקליטים דוטי ויליאמס. הוא הקליט שירי רית'ם ובלוז עבור הלייבלים קאש, בול, קנט ואימפריאל בין השנים 1955–1962, והוציא את אלבומי הקומדיה הראשונים שלו, מתחת לחגורה (1959), סצנת הביטניק (1962), וקומיקאי נולד (1964). מור עבד בחנות התקליטים בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1970, כשהחל לשמוע סיפורים מגונים על "דולמייט", מפי משורר רחוב בשם ריקו. מור הקליט משוררי רחוב שונים, ביניהם "ביג בראון". בשנת 1973, הפיק מור את אלבומו של בראון, "האיש הראשון של השירה, ביג בראון: בין גן עדן לגיהנום". מור החל להקליט את הסיפורים, ולקח על עצמו את תפקיד "הדולמייט". בשנים 1970–1971 הקליט שלושה אלבומים, Eat Out More Frequently, This Pussy Belong To Me ו-The Dirty Dozens, כאשר "על רקע מוזיקת ג'אז ו- R&B, מור היה מדקלם חרוזים גסים וקללות מיניות, לעיתים קרובות בהקשר של סרסרות, זנות, מהמרים ורמאים". מור הושפע גם מקומיקאים שהתקבלו במיינסטרים, כמו רד פוקס וריצ'רד פריור. ההקלטות נערכו בדרך כלל בביתו של מור עצמו, במפגשים שבהם השתתפו חבריו כדי להעניק להקלטה אווירה של מסיבה. עטיפות האלבום והתוכן המוקלט היו לעיתים קרובות בוטים מכדי שיוצגו בחנויות התקליטים, אך התקליטים הפכו פופולריים מפה לאוזן והצליחו מאוד בקהילות אמריקאיות שחורות, שם שנינותו האנטי-ממסדית אומצה על ידי הקהל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא רודי ריי מור בוויקישיתוף רודי ריי מור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רודי ריי מור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רודי ריי מור, באתר AllMusic (באנגלית) רודי ריי מור, באתר MusicBrainz (באנגלית) רודי ריי מור, באתר Yandex.Music (ברוסית) רודי ריי מור, באתר Discogs (באנגלית) רודי ריי מור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיים גולדברג (כדורגלן)

חיים גולדברג (נולד ב-30 בנובמבר 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בשנות ה-80 של המאה ה-20. גולדברג גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והיה קפטן קבוצת הנוער. הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה ב-3 בדצמבר 1983 נגד מכבי פתח תקווה במסגרת הליגה הראשונה. בעונתו הראשונה שיחק ב-4 משחקים בלבד ובסופה הושאל לעונה אחת למכבי פתח תקווה שאחריה חזר והפך לשחקן הרכב בקבוצה. ב-15 בדצמבר 1985 כבש במשחק הליגה נגד בית"ר ירושלים לאחר 30 שניות בלבד, ובכך הפך לכובש השער המהיר ביותר בליגה הראשונה. ב-9 ביוני 1987 כבש שער בקרב הפנדלים בניצחון הקבוצה בגמר גביע המדינה נגד מכבי חיפה. ב-1988, בעקבות ריב מתוקשר עם כוכב מכבי תל אביב אבי כהן, עזב גולדברג את הקבוצה לאחר 3 עונות בהן זכה בשני גביעי מדינה, פעם אחת באלוף האלופים ופעמיים בגביע ליליאן, והצטרף להפועל צפרירים חולון. לאחר שנתיים בחולון, וירידת הקבוצה לליגת המשנה, עבר גולדברג לגור בארצות הברית כשהוא עדיין חתום בקבוצה. גולדברג שיחק בנבחרת הצעירה וזכה איתה במדליית זהב במשחקי המכביה השתים-עשרה ב-1985, ואף כבש במשחק הגמר. מכבי תל אביב גביע המדינה (2): 1986/1987, 1987/1988 אלוף האלופים (1): 1988 גביע ליליאן (2): 1986/1987, 1987/1988 דוד הנס, ירון החזיר לישראל את מדליית-הזהבי, מעריב, 10 בספטמבר 1984 הכדורגלן המהיר - חיים גולדברג, מעריב, 15 בדצמבר 1985 אלי קמיר, חיים גולדברג נגד אבי כהן, מעריב, 5 בדצמבר 1988 בן כספית ומאיר ריפמן, גולדברג בחולון לצמיתות, מעריב, 6 בדצמבר 1988 תפסו אמריקה, מעריב, 10 במאי 1990 מאיר ריפמן, במכבי פ"ת הולכים על "משהו גדול", מעריב, 25 ביולי 1985
קנלוני

קנלוני (באנגלית: Cannelloni, מבוטא: kannelˈloːni; הפירוש באיטלקית של המילה הוא "צינורות גדולים" או "קני סוף גדולים") הם גלילי פסטה חלולה המיועדים למילוי. הגלילים רחבים וקצרים יחסית. האורך עשוי להגיע ל-15 - 20 סנטימטרים והקוטר לכדי 5 סנטימטרים. מקור הקנלוני במטבח האיטלקי. הקנלוני הוא גם מאכל אופייני במטבח הקטלוני, שם הם נקראים קנלונים ונצרכים באופן מסורתי ביום סטפן הקדוש. אופן הכנתו ייחודי - לאחר בישול קל במים רותחים, ממלאים את הקנלוני במילוי הרצוי, מעל זה מוסיפים רוטב כלשהו: עגבניות, רוטב שמנת וכו', מגררים מוצרלה ופרמזן ואופים בתנור. צורת ההגשה של קנלוני דומה לגלילים של לזניה המוגשים בדרך כלל אפויים עם מילוי כלשהו, ומכוסים ברוטב. סוגי מליות פופולריות: תרד, ריקוטה, בשר בקר טחון ועוד. ראגו בשר ותערובת של גבינות ותרד הם המילויים הנפוצים ביותר. הקנלוני בדרך כלל מכוסה ברוטב עגבניות. המנה הקלאסית של קנלוני לרוב מבוססת על צינורות הקנלוני או על עלי בצק ללזניה המבושלים במים ולאחר מכן מגולגלים סביב המילוי, מסודרים בתבנית, מכוסים ברוטב כלשהו ובגבינה ולאחר מכן נאפים בתנור. שימוש בצינורות הקנלוני נחשב כתהליך קל יותר מאשר שימוש בעלי לזניה. ההוראות על האריזה בדרך כלל מורות לבשל את הגלילים בישול קצר מאוד לפני המילוי, אך ניתן גם למלא את הגלילים ללא בישול מקדים ולהשתמש בכמות גדולה יחסית של רוטב עתיר בנוזלים לפני האפייה כך שהקנלוני יתרכך במהלך האפייה. ניתן לייחס אזכורים מוקדמים למקרוני ריפייני (פסטה ממולאת) לשנת 1770; אך נראה שהמילה קנלוני הופיעה רק בתחילת המאה העשרים. במטבח האיטלקי עצמם כנראה התחילו להכין קנלוני רק בתחילת המאה ה-20. הקנלוני הממולא נחשב לאחד מסוגי הפסטה המודרניים ביותר, ולא מוזכר בספרי בישול מאיטליה מהמאה ה-19 או קודם לכן. ההמצאה של המנה מיוחסת לבעל מסעדה בשם סלבאטורה קולטה (Salvatore Coletta). לקולטה הייתה מסעדה בסורנטו שבדרום איטליה בשם לה פאבוריטה (La Favorita). המתכון המקורי שהכין קולטה במסעדה כלל ריקוטה ותרד שגולגלו בתוך פסטה ברוטב עגבניות דרום איטלקי טיפוסי והוגשה במקום משנת 1907. במלחמת העולם השנייה עלתה הפופולריות של הקנלוני כשתושבי הערים הגדולות בדרום איטליה ברחו לפריפריה. כשחזרו לערים הגדולות לאחר המלחמה הם הביאו עמם את המתכון והוסיפו לו מוצרלה. מניקוטי הוא הגרסה האמריקאית לקנלוני, אם כי המונח עשוי להתייחס לעיתים קרובות למנה האפויה בפועל. ההבדל המקורי יכול להיות שהקנלוני מורכב מדפי פסטה שנכרכים סביב מילוי, בעוד שהמניקוטי הוא מנה של צינורות פסטה הממולאים על ידי מכונה מקצה אחד שלהם. לזניה פסטה אטריות קרן הבר, קנלוני: ארוחת ערב בתבנית אחת, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2019 קנלוני באתר האינטרנט של חברת ברילה "Canelons | Cultura Popular" (באנגלית). lameva.barcelona.cat. נבדק ב-2018-01-16. דורעם גונט, איך מכינים קנלוני?, באתר הארץ, 27 בפברואר 2009 הולי קנלוני: מתכוני פסטה אלגנטיים, באתר ynet, 25 בנובמבר 2011 Hildebrand, Caz (2011). Géométrie de la pasta. Kenedy, Jacob., Salsa, Patrice. [Paris]: Marabout. p. 168. ISBN 9782501072441. OCLC 762599005.
יוליאן פלאט

יוליאן פלאט (בפולנית: Julian Fałat‏; 30 ביולי 1853 – 9 ביולי 1929) אחד מצייר צבעי המים הפולניים הבולטים ביותר, מייצג נופים של ריאליזם ונוף אימפרסיוניסטי. בשנים 1895–1909 כיהן כרקטור האקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב. בכוחות עצמו, ללא עזרת משפחתו או מלגות השיג השכלה אמנותית. נרשם לבתי ספר, בין היתר בלבוב. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בפשמישל, ובשנת 1869 נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. הוא לא יכול היה להרשות לעצמו לקנות צבעי שמן, ולכן פנה לציור בצבעי מים. לאחר סיום לימודיו הוא עזב לשנה לאוקראינה הרחוקה, שם מצא עבודה כצייר בחפירות ארכאולוגיות. בהמשך עבד בסטודיו של האדריכל פליקס גאסיורובסקי באודסה. לאחר מכן יצא ללימודים נוספים בציריך ובמינכן (באמצע אוקטובר 1875 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות). הוא קטע את לימודיו כדי להרוויח כסף והחל לעבוד כטכנאי בבניית רכבת. הוא למד עד 1880 ובתקופה זו צייר בעיקר נופים, סצינות ז'אנר ודיוקנאות. הוא נסע לרומא לשנה. הציור "הזקן המתפלל" (1881) צויר בתקופה זו. בשנים 1882–1886 הוא היה קשור לקהילת אמני ורשה. כדי להיות מסוגל לפרנס את עצמו הוא יצר סצינות ז'אנריות, למשל תמונות מחיי החצר של ורשה, שפורסמו ב"קלוסי "בשנת 1882. בשנת 1884 נסע לשנה לספרד ואז נסע ברחבי העולם. הוא תיעד את המסע הזה בעזרת ציורים בצבעי מים, שרק מעטים מהם שרדו עד היום. לאחר שחזר לפולין בשנת 1887, הופיעו סצינות צייד בציוריו של פלאט. המפורסמים יותר הם "אנשי הכידון" משנת 1890 ו"החזרה מציד הדובים" משנת 1892. הוא צייר בעלי חיים - צבאים, איילים. הוא מחבר נופי החורף בפנורמה של ברז'ינה, שנחתכה לחלקים בשנת 1907 על ידי הקוזאקים. בשנים 1886–1895 עבד בחצר הקיסר וילהלם השני בברלין. הוא זכה במדליות בתערוכות בברלין, מינכן ווינה. באפריל 1895 הפך למנהל בית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, שם עשה רפורמה על ידי הצגת פרופסורים חדשים. הוקמה קתדרה לציור נוף שהשתלט עליה יאן סטניסלבסקי. הוא היה ממייסדי אגודת האמנים הפולנים "אגודת שטוקה". בשנת 1900 נישא יוליאן פלאט לאיטלקייה מריה לואיזה קומלו סטוקנפלד, עמה נולדו לו שלושה ילדים. נוף חורפי הופיע בציוריו - הראשון צויר על ידי האמן בשנת 1902, האחרון מתוארך לשנת 1913. פלאט צייר גם מוטיבים של קרקוב - נוף חומות העיר, מצוירים מחלונות הסטודיו בשעות שונות של היום. לעיתים קרובות הוא נסע לזאקופנה, ונופי הרים הופיעו בעבודותיו. בשנת 1902 הוא בנה וילה עם סטודיו בביסטרה, ובשנת 1910, לאחר שהתפטר מתפקיד הרקטור של האקדמיה לאמנויות יפות, התיישב שם לצמיתות. לאחר קבלת העצמאות הוא הצטרף לשיקום חיי התרבות הפולניים. בשנים 1919–1922 התגורר בטורון, שם קנה בית שהפך למרכז חיי התרבות בטורון. שם התכנסו אמנים, דיפלומטים ואנשי תרבות מטורון ושאר פולין. לאחר מות בנו לוקיאן העביר את ביתו לידי האגודה הפומרנית להגנת ילדים. הוא הפך למייסד משותף ונשיא של אחוות האמנים. במהלך הפגישות של יום חמישי נולדו יוזמות חשובות נוספות, כמו החברה למוזיקה פומרניאנית וקונסרבטוריון המוזיקה, אגודת ידידי האמנויות. הוא השתתף בישיבות מועצת העיר כאשר נדונו ענייני תרבות, ישב בוועדות כבוד, ותמך בפעולות חברתיות שונות. הוא צייר את נופי הוויסלה ופינות בטורון. עד סוף ימיו נותר נשיא של האחווה והיה בקשר מתמיד עם טורון. הוא מונה להיות מנהל המחלקה לאמנות בלשכתו של השר אנטוני פוניקובסקי. בסוף ימיו ארגן תערוכות רטרוספקטיביות בקרקוב ובוורשה בשנת 1925. הוא נקבר בבית העלמין בביסטרה. מדיה וקבצים בנושא יוליאן פלאט בוויקישיתוף Julian Fałat - mistrz w technice akwarelowej - Bystra Śląska (ארכיון) Fałat Julian.
מהפכה בבית

מהפכה בבית (באנגלית: Parental Guidance) הוא סרט קומדיה לכל המשפחה אמריקאי, בכיכובם של בילי קריסטל, בט מידלר, ומריסה טומיי, וטום אברט סקוט, שביים אנדי פיקמן ויצא לאקרנים בדצמבר 2012. אנדי דקר הוא שדרן ספורט של קבוצת הבייסבול "פרנזו גריזליס" מהליגה הלאומית. הוא מפוטר בשל סגנונו הכולל הערות פרועות ללא רסן. בתו אליס מבקשת ממנו ומאשתו דיאן להגיע לביתם שבאטלנטה כדי לשמור על ילדיהם הארפר, טרנר וברקר, לצורך נסיעה קצרה לדרום קרוליינה המשלבת עסקים ונופש. בין ההורים לסב והסבתא ישנם פערים בגישת חינוך הילדים. בעוד ההורים נוקטים בגישת הורות צמודה, גישת הסבא והסבתא מתירנית יותר ואינה תומכת בכללים נוקשים. ארטי ודיאן נתקלים בקשיים הנכנדים של כל אחד מהם קושי אישי: הארפר הבכורה שואפת למצוינות יתר, טרנר מגמגם ולברקר יש חבר דמיוני בדמות קנגורו ששמו קרל. אליס ופיל יוצאים לנמל התעופה אך בעקבות צורך הקשור לעבודתה נאלצת אליס לחזור לביתה ולדחות את טיסתה, ומותירה את פיל לבדו במסע. ארטי מנסה לסייע לנכדיו: הוא לוקח את טרנר לקבוצת קלינאות התקשורת אך מתבטא בפניו באופן פוגעני. כדי לפייס אותו הוא מסכים לצפות איתו בסרט האימה "המסור". הוא מביא לטרנר וברקר עוגה, אך הם מלכלכים קשות את הבית. הארפר מתכוננת לקראת מבחן בד לקבלתה לבית ספר למוזיקה. ארטי מלמד את ברקר לקריין כמו שדרן ספורט והוא מתגבר על הגמגום. החבר הדמיוני קרל "נהרג" בתאונת דרכים. בהמשך אליס חוברת לבעלה לחופשה וממליצה לבתה לא לגשת למבחן. ארטי ודיאן מרגישים כעת שהם לא עוד "הסבא והסבתא השניים". ארטי מתקבל לשדר משחקי בייסבול בליגה לצעירים. הוא עושה זאת יחד עם נכדו ברקר. בילי קריסטל -ארטי הסב בט מידלר - דיאן הסבתא מריסה טומיי - אליס האם טום אברט סקוט - פיל האב ביילי מדיסון - הארפר הבת ג'ושוע ראש - טרנר הבן קייל האריסון ברייטקופף - ברקר מדיה וקבצים בנושא מהפכה בבית בוויקישיתוף "מהפכה בבית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מהפכה בבית", באתר נטפליקס "מהפכה בבית", באתר AllMovie (באנגלית) "מהפכה בבית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מהפכה בבית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מהפכה בבית", באתר Metacritic (באנגלית) "מהפכה בבית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פריד שאווקי

פריד שאווקי (בערבית: فريد شوقي محمد عبده; 30 ביולי 1920 – 27 ביולי 1998) היה שחקן, תסריטאי ומפיק מצרי. הוא שיחק ביותר מ-350 סרטים והיה בין השחקנים המפורסמים במהלך שנות ה-50. פריד שאווקי נולד ביולי 1920 בפרברי קהיר. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בשרות הציבורי. הוא התחיל לשחק בתיאטרון מקומי והצטלם בתפקידים קטנים בסרטים. במקביל הוא היה בין מקימי "ליגת המשחק הלאומית", קבוצת שחקנים שכללה גם את אשתו הצעירה. בשנת 1943 הלהקה קיבלה הכרה בעיר. בעקבות ההצלחה, שאווקי עזב את השרות הציבורי. בשנת 1947 הוא זכה להצלחה גדולה עבור תפקידו בסרט "מלאכים בגיהנום". בשנת 1951 הוא התחתן עם הודא סולטאן וביחד הם שיחקו ביותר מ-80 סרטים. הוא היה מאוד פופולרי ברחבי המזרח התיכון. המבקרים התייחסו אליו כ"ג'ון ויין" או "אנתוני קווין" הערבי. באותה תקופה כ-80% מאוכלוסיית מצרים לא ידעו לקרוא ולקולנוע הייתה השפעה גדולה על חיי האזרחים. במהלך הקריירה הוא שיחק ב-351 סרטים, 27 מחזות, 17 סדרות טלוויזיה. כמו כן הוא כתב תסריט ל-25 סרטים והפיק 30 סרטים. על הסרטים הוא קיבל מספר פרסים של הקולנוע המצרי עבור המשחק וגם עבור התסריטים שכתב. מדיה וקבצים בנושא פריד שאווקי בוויקישיתוף פריד שאווקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פריד שאווקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה של פריד שאווקי
פריס ג'קסון

פריס-מייקל קתרין ג'קסון (באנגלית: Paris-Michael Katherine Jackson; נולדה ב-3 באפריל 1998) היא דוגמנית, שחקנית, זמרת ומוזיקאית אמריקאית. היא בתו השנייה של מייקל ג'קסון. ג'קסון נולדה בבוורלי הילס שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. היא בתם של הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון ודבי רואו. יש לה שני אחים, אח הגדול ממנה בשנה - פרינס מייקל, ואח הקטן ממנה בארבע שנים - פרינס מייקל השני. כשהייתה בת שנה התגרשו הוריה והיא ואחיה עברו למשמורת של ג'קסון. היא גדלה בחוות נוורלנד עם אחיה והסנדקים שלה הם אליזבת טיילור ומקולי קאלקין. לאחר שאביה נפטר בשנת 2009, היא ואחיה עברה למשמורת של סבתה, קתרין ג'קסון. בחודש ינואר 2017 הופיעה על שער מגזין רולינג סטון. בחודש מרץ של אותה השנה חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות IMG Models. באותה השנה, ג'קסון גילמה דמות משנית בסדרת הטלוויזיה "סטאר". בשנת 2018 הופיעה בסרט הקולנוע "גרינגו". בשנת 2021 שיחקה בסרט הדרמה "Habit" לצדה של בלה ת'ורן, ושיחקה בסדרת האימה האנתולוגית "סיפורי אימה אמריקאים" שיצר ראיין מרפי לרשת "FX". בשנת 2020 היא חתמה על חוזה הקלטות עם ריפבליק רקורדס. הסינגל הראשון שלה, "Let Down" יצא לאור ב-29 באוקטובר 2020. את אלבום הבכורה שלה "Wilted" הוציאה לאור ב-18 בנובמבר 2020. ג'קסון אמרה כי היא מחשיבה את עצמה לאפרו-אמריקאית מצד אביה. בגיל 15 הייתה מכורה לסמים וניסתה להתאבד מספר פעמים. היא נשלחה לבית ספר טיפולי ביוטה ובחודש אוקטובר 2020 חשפה כי סבלה מהתעללות במוסד. חשיפה זאת באה בעקבות הסרט התיעודי של פריס הילטון אשר סיפרה על חוויות דומות באותו המוסד. ג'קסון סיפרה כי בעקבות החוויה התפתחה אצלה הפרעת דחק פוסט-טראומטית. בשנת 2018 סיפרה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא ביסקסואלית, אך מאוחר יותר הגדירה את עצמה כפאנסקסואלית. 2020: Wilted מדיה וקבצים בנושא פריס ג'קסון בוויקישיתוף פריס ג'קסון, ברשת החברתית פייסבוק פריס ג'קסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פריס ג'קסון, ברשת החברתית אינסטגרם פריס ג'קסון, סרטונים בערוץ היוטיוב פריס ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פריס ג'קסון, באתר Last.fm (באנגלית) פריס ג'קסון, באתר AllMusic (באנגלית) פריס ג'קסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) WHERE ARE THEY NOW: MICHAEL JACKSON'S KIDS, BCK Online, ‏21 בפברואר 2019 (באנגלית) האבולוציה של פריס ג'קסון בתמונות, באתר mako, ‏14 ביוני 2013 Paris Jackson Blasts Joseph Fiennes' Michael Jackson Part, רולינג סטון, ‏12 בינואר 2017 (באנגלית) The Most Fascinating Celebrity Godparents, ואניטי פייר (באנגלית) Paris Jackson Makes Magazine Cover Debut for Rolling Stone, ערוץ E!, ‏24 בינואר 2017 Paris Jackson landed a major modeling contract, USA Today (באנגלית) Lisa Respers France CNN, Paris Jackson debuts 'Let Down' and signs record deal, CNN hermes, I consider myself black: Paris Jackson, The Straits Times, ‏16 בינואר 2017 (באנגלית) Paris Jackson Supports Paris Hilton, Says She Was Diagnosed with PTSD After Attending Similar School, PEOPLE.com (באנגלית) Paris Jackson speaks out in support of Paris Hilton, opens up about PTSD diagnosis, TODAY.com (באנגלית) Paris Jackson says she’s ‘not bisexual’ but ‘loves people for people’ - Entertainment NovaFM, NovaFM, ‏16 ביולי 2018 (באנגלית)
Debaixo do Meu Telhado: EP 1

Debaixo do Meu Telhado: EP 1 (בעברית: מתחת לקורת הגג שלי: מיני-אלבום 1) הוא המיני-אלבום הראשון של הצמד הברזילאי סימונה & סימריה. המיני-אלבום יצא לאור ב-27 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. ביום צאתו, יצאו גם שני הסינגלים "Aí Lascou" ו-"Na Classe". המיני-אלבום הוקלט בפרק זמן קצר וזכה לביקורות חיוביות ומעורבות כאחד. המיני-אלבום הופק על ידי הדסון הוסטינס, ראפיניה RSQ וסימריה. במהלך שנת 2020, בעקבות מגפת הקורונה, לא היה יכול הצמד להופיע ברחבי העולם ובעקבות כך, החליט להוציא כמה אלבומים שהוקלטו במסגרת ביתית. לפני יציאת המיני-אלבום הזה, יצא אלבום ההופעה, Simone & Simaria Em Casa. בנוסף לכך, הכיל המיני-אלבום שירים שהוקלטו בבית של סימונה וסימריה, תוך שלחלקם יצאו וידאו קליפים. האלבום Debaixo do Meu Telhado: EP 1 באתר ספוטיפיי הדסון הוסטינס, ראפיניה RSQ, סימריה Debaixo Do Meu Telhado - EP by Simone & Simaria, Genius (באנגלית) Simone & Simaria (Ft. Bruno e Marrone) – Na Classe (באנגלית), נבדק ב-2020-12-05 Simone & Simaria (Ft. Dilsinho) – Aí Lascou (באנגלית), נבדק ב-2020-12-05 Simone e Simaria lançam EP audiovisual gestado em dez dias e gravado em 4 horas, F5, ‏2020-11-26 (ב־Brazilian Portuguese) Simone & Simaria Em Casa, נבדק ב-2020-12-05 Simone e Simaria - YouTube, www.youtube.com
מריאן קורנאי

מריאן קורנאי (בהונגרית: Kornay Mariann; בשמה העברי חיה ריזל; בודפשט, 14 בינואר 1930 – בודפשט, 24 במאי 2004) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, מנחת קברט. קורנאי הייתה רעייתו של הסופר והמלחין איבאן סנש. קורנאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוסף חיים קורנאי ולאמה מלכה. מריאן קורנאי סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה של קלמן רוז'אהדי. הוא למדה את המרב משני השחקנים הדגולים קלמן לטאבאר (בן לאם יהודייה) וקמיל פלקי (בן לאב יהודי). אין פרטים כיצד עברה את השואה, אך אחרי מלחמת העולם השנייה, כבר בגיל 15 בין השנים 1945–1946 הייתה חברה ב"תיאטרון החדש". במקביל בין השנים 1945–1948 הייתה שחקנית בתיאטרון האופרטה של בודפשט. שם היו שותפיה למשחק סילארד דארוואש, פאל קיראיהדי ולאסלו נאדאשי. בשנת 1946 הופיעה במחזה של גאבור ווסארי. בין השנים 1951–1954 הועסקה ב"תיאטרון צבא העם ההונגרי" (ששמה היה קודם וגם לאחר מכן תיאטרון הקומדיה של בודפשט). היא הופיעה בתחרויות קומיקאים בברטיסלבה בשנת 1962, בווינה בשנת 1966 ובברלין בשנת 1968. קורנאי הופיעה גם בתיאטרון ארקל, ב"אולם ברטוק", ב"וואריטה הקאמרי" וב"בימת המשחק". בשנת 1954 נישאה לסופר ופזמונאי איבאן סנש (1924–2010). נולדה להם בת אחת: אנדראה סנש (1962). היא כתבת, לשעבר סגנית נשיא הטלוויזיה ההונגרית. מאריאן קורנאי הובאה למנוחת עולמים, כבעלה איבאן סנש, בבית קברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (15-1-48). בהתאם לצוואתה, הוקמה בשנת 2006 קרן לאמנים המצטיינים בז'אנר המוזיקה הקלה (מריאן קורנאי לאמנות). מיליוטין:רפסודיה סיבירית.... נערה צעירה אישטוואן פייר:קומץ של אושר....ילה פטר טרדוש:טרמפים.... לנקה מאתיאש צ'יזמארק:שושו.... ויצה ינה רייטה: צבעונים.... גברת קיילינגר אמריך קלמן : הסיגלית של מונמארטר.... ז'נט אישטוואן בקפי - אדוריאן שטלה: יאניקה .... עיתונאית איש הפחם באזור שיזוף לנשים נס הונגרי העולם אינו רק של בני 20 7 שאלות על אהבה (ושלוש שאלות משנה) (1969) שלושת הפשטרים (1984) http://szenesivan.hu/pdf/kornay_mariann.pdf מאגר תיאטרון הלקסיקון החדש של רוואי 2003. ISBN 963-955-607-6 מדיה וקבצים בנושא מריאן קורנאי בוויקישיתוף
אלכסיי יבסייב

אלכסיי ויטלייביץ' יבסייב (ברוסית: Алексей Витальевич Евсеев; נולד ב-30 במרץ 1994) הוא כדורגלן מקצועני רוסי, המשחק כקיצוני שמאלי. יבסייב הוא בוגר אקדמיית זניט סנקט פטרבורג ושיחק בהרכב זניט בשנים 2012–2017. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הרוסי הוא ערך ב-22 ביולי 2012 במדי זניט במשחק מול אמקר פרם. ב-25 בדצמבר 2018 הוא עזב את אורל יקטרינבורג. ב-22 בפברואר 2019 חתם במועדון חימקי ולאחר מכן שיחק ברוטור ובפאקל וורונז'. ב-25 באוגוסט 2020 חזר לאורל. נכון לדצמבר 2018 מדיה וקבצים בנושא אלכסיי יבסייב בוויקישיתוף אלכסיי יבסייב, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסיי יבסייב, באתר Transfermarkt אלכסיי יבסייב, באתר Soccerway אלכסיי יבסייב, באתר WorldFootball.net אלכסיי יבסייב, באתר FootballDatabase.eu "Game Report". Russian Premier League. 22 ביולי 2012. אורכב מ-המקור ב-2012-07-22. {{cite web}}: (עזרה) "Алексей Евсеев покидает "Урал"" [Alexey Yevseyev leaves Ural] (ברוסית). FC Ural Yekaterinburg. 25 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "АЛЕКСЕЙ ЕВСЕЕВ ПОДПИСАЛ КОНТРАКТ С "ХИМКАМИ"" [Alexey Yevseyev signed with Khimki] (ברוסית). FC Khimki. 22 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "С возвращением! Алексей Евсеев – снова в «Урале»!" (ברוסית). FC Ural Yekaterinburg. 25 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה)