laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אייקוט ארצ'טין

אייקוט ארצ'טין (בטורקית: Aykut Erçetin; נולד ב-14 בספטמבר 1982 בגפינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת השוער. במשך רוב הקריירה שלו, שימש ארצ'טין כשוער מחליף בגלטאסראיי מליגת העל הטורקית. ארצ'טין נולד בגרמניה המערבית. בשנת 2001 החל לשחק במחלקת הנוער של שטוטגרט, ובשנת 2002 ערך שתי הופעות ליגה בשטוטגרט II, קבוצת המילואים של המועדון. לקראת עונת 2003/2004 עבר ארצ'טין לגלאטסראיי מליגת העל הטורקית. הוא שיחק במועדון במשך 11 עונות, בהן ערך 39 הופעות ליגה בלבד. ב-16 בדצמבר 2009 ערך ארצ'טין את הופעתו היחידה במפעל אירופי, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לשטורם גראץ במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. לקראת עונת 2014/2015 עזב ארצ'טין את גלאטסראיי וחתם בריזספור מליגת העל הטורקית. ב-21 בפברואר 2015 ערך ארצ'טין את הופעת הליגה היחידה שלו במדי הקבוצה, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד בורסאספור במסגרת המחזור ה-21 בליגה. הוא הוסיף 9 הופעות בגביע הטורקי. בתום העונה פרש ארצ'טין מכדורגל. גלאסטראיי אליפות טורקיה (4): 2005/2006, 2007/2008, 2011/2012, 2012/2013 הגביע הטורקי (2): 2004/2005, 2013/2014 הסופר קאפ הטורקי (3): 2008, 2012, 2013 מדיה וקבצים בנושא אייקוט ארצ'טין בוויקישיתוף אייקוט ארצ'טין, באתר Transfermarkt אייקוט ארצ'טין, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אייקוט ארצ'טין, באתר Soccerway אייקוט ארצ'טין, באתר WorldFootball.net אייקוט ארצ'טין, באתר FootballDatabase.eu
אורי כהן (רב)

הרב יצחק אורי כהן (נולד ב-25 בפברואר 1939) הוא רב ציוני דתי, מייסד וראש בית מדרש מר"ץ. לשעבר מרבני ישיבת כרם ביבנה. נולד לאלכסנדר כהן, מהנדס העיר בני ברק במשך 33 שנה ולקלרה-ברוריה, השני מתוך שלושה ילדים. לאחר שאמו קלרה נפטרה כשהיה צעיר, נשא אביו את שלי (לבית נורדהיים), אלמנה ניצולת השואה מהולנד עם ארבעה ילדים, ונולדו להם יחד עוד שלושה ילדים. אביו היה אחיהם של השופט חיים הרמן כהן, של סגן ראש המוסד שלמה כהן-אברבנאל ושל ליאו כהן, מראשי תנועת הצופים היהודים וממקימי המחתרת היהודית בצרפת, שנרצח בשואה. סבו וילהלם-זאב (וילי) נישא למרים קרליבך (1886–1962), בתו של רבה של ליבק, שלמה קרליבך. למד במסגרת החינוך "המזרחי" עד כתה ח'. לאחר מכן למד במשך כשנתיים בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. שנה אחת למד בתיכון הדתי בבני ברק, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שבמסגרתה התגייס לצה"ל באמצעות תוכנית "הסדר מרכז". לאחר שחרורו מהצבא, נשא לאשה בשנת תשכ"א את ליביה קהתי, בתו של הרב פנחס קהתי, והחל ללמוד בירושלים בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק ובמכון הרי פישל. לאחר שהוקם הכולל בישיבת כרם ביבנה נתבקש לשוב ליבנה ושם קיבל בשנת תשכ"ט סמיכת חכמים מהרב הראשי לישראל, הרב איסר יהודה אונטרמן ומרבנים נוספים. בשנת תשכ"ט נתבקש על ידי ראש הישיבה, הרב חיים יעקב גולדוויכט, לשמש כר"מ בישיבה, ואחרי שנה להצטרף לצוות החינוכי של הכולל. בראש חודש אלול תשל"ד הקים יחד עם הרב שבתי זליקוביץ' במבשרת ציון את בית מדרש מר"ץ, ומאז ועד היום עומד בראשותו. מטרת בית המדרש היא הכשרת מורים תלמידי חכמים, שיצאו בסיום הכשרתם ליישובי ספר ועיירות פיתוח. במהלך השנים הראשונות של בית המדרש היה לוקח את תלמידיו לשיעור קבוע אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. בסוף שנות ה-80 הופיע תקופה קצרה בתוכנית הטלוויזיה "70 פנים", לצידו של אבשלום אליצור. במשך השנים הכשיר למעלה מ-500 רבנים ומחנכים. כמו כן משמש כפוסק הלכה במבשרת ציון. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים. חבר באיחוד רבני תורת הארץ הטובה. מתגורר במבשרת ציון. היה נשוי לליביה, בתו של הרב פנחס קהתי (נפטרה בכ"א בטבת ה'תשע"ח). באפריל 2019 נישא בשנית. בתו ברוריה נשואה לשר החינוך לשעבר הרב שי פירון. בנו, הרב אלישמע כהן, הוא ראש ישיבת חומש. אחיו, ידידיה כהן, היה מזכ"ל בני עקיבא. שיעוריו באתר מכון מאיר שיעוריו באתר ישיבה (אורכב 23.10.2016 בארכיון Wayback Machine) לתפוש את הרוח סיפורו של בית מדרש מר"ץ במהלכו מספר ראיונות עם הרב, סרטון באתר יוטיוב אורי כהן (1950-), דף שער בספרייה הלאומית מאמרים של הרב אורי כהן, באתר ספריית אסיף אורי דן, מהנדס העיר הלך למעצר, מעריב, 16 ביוני 1959; מהנדס עיריית בני-ברק זוכה מכל אשמות השוחד שיוחסו לו, למרחב, 25 בינואר 1962 מיכל אבנור, יום הולדת לסבא של חמישים נכדים, מעריב, 15 באוקטובר 1982 אבנר אברהמי, שלי כהן, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007 פרסום נשואין, שערים, 14 באוקטובר 1960; אישים ומוסדות, הצופה, 23 באוקטובר 1960 חיים פיקרש, דור חדש של רבנים, הצופה, 7 בפברואר 1969 מתוך הספר 'משמיע ישועה', תולדות חייו של הרצי"ה קוק ירון לונדון יגיש "טוק שאו" על פרשת השבוע, מעריב, 7 בדצמבר 1989 רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2004 ערוץ 7, "שלושים" לרבנית לביה כהן, באתר ערוץ 7, 4 בפברואר 2018 ישיבת חומש - ישיבת קבע, באתר ערוץ 7
ויקטוריו ד'אלסנדרו

ויקטוריו ד'אלסנדרו (בספרדית: Victorio D'Alessandro; נולד ב-11 במאי 1984) הוא שחקן, דוגמן ועורך דין ארגנטינאי, הידוע בעיקר בהשתתפותו בטלנובלות "כמעט מלאכים", "יורשי הנקמה" ו"אגרוף בלב". ויקטוריו נולד בשכונת וילה אורקיסה, בואנוס איירס בארגנטינה, האמצעי מבין שלושה אחים. בגיל 14 החל ללמוד תיאטרון ושיחק כדורגל במועדון הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. בגיל 18 המשיך לעולם המשחק, ועסק בעיקר בתיאטרון מחתרתי. בשנת 2009 סיים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת המשטרה הפדרלית בבואנוס איירס. הוא התחיל את הקריירה בכך שעשה פרסומות לארגנטינה וח"ול, הוא דגמן בסוכנות RV MODELS ולמותג BROSS. בשנת 2005 גילם את דמותו של פביאן בסדרה "פלורסיינטה". בשנים 2008–2010 גילם את דמותו של לוקה פרנציני בסדרה "כמעט מלאכים". בשנת 2011 גילם את דמותו של מיגל מורן בסדרה "יורשי הנקמה". בשנת 2012 גילם את דמותו של סירו פונס בסדרה "Lus Unicos" וגילם את דמותו של סירו פונס. בשנים 2012–2013 גילם את דמותו של רפאל ולאר בטלנובלה "Sos son mi hombre". בשנים 2013–2014 גילם את דמותו של גידו בטלנובלה "Mis amigos de siempre". בשנים 2014–2015 גילם את דמותו של חואקין אגווארו בטלנובלה "יום ולילה" לצד פקונדו ארנה, קנדלה וטראנו ומנואלה פאל בשנת 2016 הנחה את טקס נבחרי הילדים של ארגנטינה לצד פרנקו משיני. בשנת 2017 שיחק בטלנובלה "Heidi, Bienvenida a casa" ששודרה בניקלודיאון באמריקה הלטינית. בשנים 2017–2018 שיחק בתור ד"ר סנטיאגו פלסיו לופז מדינה בטלנובלה "אגרוף בלב" לצד מריה דל סרו וסבסטיאן אסטבנז בשנת 2020 גילם את ניקולס אלונסו בטלנובלה "מופרדים" ששודרה בערוץ 13. באותה שנה גילם את טוביאס בסדרת הדרמה המקסיקנית "משנות כיוון" שעלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס. מדיה וקבצים בנושא ויקטוריו ד'אלסנדרו בוויקישיתוף ויקטוריו ד'אלסנדרו, ברשת החברתית אינסטגרם ויקטוריו ד'אלסנדרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
לודוויג פון קכל

לודוויג אלואיס פרדיננד ריטר פון קכל (בגרמנית: Ludwig Alois Friedrich Ritter von Köchel; ‏14 בינואר 1800 - 3 ביוני 1877) היה מוזיקולוג, סופר, מלחין, בוטניקאי ומוציא לאור. נודע בעיקר בכך שקיטלג את יצירותיו של מוצרט, ועל שמו נקרא "מספור קכל" המציין את מספר היצירה בקטלוג. קכל נולד בעיירה שטיין (Stein) שבקרמס, השייכת למדינת אוסטריה התחתונה. הוא למד משפטים בווינה ובמשך 15 שנה היה המחנך של ארבעת בניו של הארכידוכס קרל. הגמול לו זכה ממעבידו היה תואר אבירות וסכום כסף נאה, שאיפשר לו להקדיש את שארית חייו למחקר. הוא ביצע מחקרים מרשימים לזמנו בבוטניקה בצפון אפריקה, חצי האי האיברי, בריטניה, נורדקאפ ורוסיה. נוסף על עיסוקו בבוטניקה, הוא גילה עניין בגאולוגיה ומינרלוגיה, אך גם אהב מוזיקה והיה חבר באוניברסיטת מוצרטיאום אשר בזלצבורג. בשנת 1862 פרסם את רשימת קכל - רשימה כרונולוגית-נושאית של כל יצירותיו של מוצרט. הקטלוג היה הראשון בקנה מידה שכזה ואיכותו הייתה גבוהה ושיקפה למדנות והבנה. מאז פרסומו עבר הקטלוג מספר שינויים. כיום נוהגים להתייחס ליצירותיו של מוצרט לפי המספור בקטלוג, המוכר כ"מספר קכל" (K, ראו אופוס). כך למשל, הסימפוניה מס' 41 ("יופיטר") של מוצרט היא K.551. קכל גם ארגן את יצירותיו של מוצרט לכדי 24 קטגוריות ששימשו את בית ההוצאה לאור Breitkopf & Härtel כאשר פרסמו את המהדורה השלמה של יצירותיו של מוצרט, בין השנים 1877 עד 1905 (יוזמה שמומנה בחלקה על ידי קכל עצמו). קכל מת מסרטן בגיל 77 בווינה. מדיה וקבצים בנושא לודוויג פון קכל בוויקישיתוף לודוויג פון קכל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי לודוויג פון קכל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
קכל

האם התכוונתם ל... לודוויג פון קכל – מוזיקולוג, סופר, מלחין, בוטניקאי ומוציא לאור אוסטרי. נודע בעיקר בכך שקיטלג את יצירותיו של מוצרט רשימת קכל – קטלוג כרונולוגי שלם ליצירות מאת וולפגנג אמדאוס מוצרט
מרקו רוחאס

מרקו רודריגו רוחאס (נולד ב-5 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בעמדת הקשר בולינגטון פיניקס מליגת העל האוסטרלית. מרקו רוחאס התחיל את הקריירה שלו באקדמיה לכדורגל של וינטון רופר. בהמשך שיחק גם בקדמיות של ורדר ברמן, הנובר 96 ובורוסיה מנשנגלדבך עד שחזר לואיקאטו. בשנת 2007 הצטרף לקבוצת האמילטון ונדררס ולאחר שנה אחת חזר לוואיקאטו. בקיץ 2009 חתם בוולינגטון פיניקס היו זילנדית המשחק גם בליגת העל האוסטרלית. ב-13 בספטמבר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק הליגה נגד מלבורן ויקטורי ובגיל 17, 10 חודשים ושמונה ימים הפך לכדורגלן השני הצעיר ביותר שרושם דקות משחק בקבוצה אחרי קוסטה בארבארוסאס. ב-18 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד ניוקאסל ג'טס. רוחאס נבחר לכדורגלן הצעיר של החודש בפברואר 2011 וב-22 בפברואר נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה במועדון. ב-11 במרץ 2011 חתם לשנתיים במלבורן ויקטורי. ב-8 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון נגד פ.צ. סידני. בעונת 2011/2012 שיחק 23 משחקים ולא הבקיע. ב-5 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–2 למלבורן סיטי. את העונה סיים עם 15 שערים כמלך שערי הקבוצה וככובש השלישי בטיבו בליגה. בסיום העונה זכה בתואר "הכדורגל הצעיר של העונה". ב-8 במאי 2013 חתם לארבע שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה אליה הצטרף כשחקן חופשי. במהלך הקיץ נפצע כאשר שיחק עם נבחרת ניו זילנד ובכך גמר את העונה. ב-21 באוגוסט 2014 הושאל לגרויטר פירט עד לסיום העונה, אך ב-3 בינואר 2015 שוחרר מהמועדון והצטרף לתון לשנה וחצי. ב-25 באוגוסט 2016 שוחרר משטוטגרט וחתם לשנתיים במלבורן ויקטורי. ביולי 2017 חתם בהירנפיין מליגת העל ההולנדית. ב-22 בינואר 2019 חתם בסונדרייסק מליגת העל הדנית. ב-22 בינואר 2020 חתם במלבורן ויקטורי. בקיץ 2024 חתם בולינגטון פיניקס. ב-25 במרץ 2011 ערך רוחאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד בתיקו 1-1 נגד סין. בקיץ 2011 זכה עם נבחרת ניו זילנד בכדורגל עד גיל 20 באליפות אוקיאניה בכדורגל עד גיל 20. ב-11 בספטמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד איי שלמה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. נבחרת ניו זילנד גביע אוקיאניה בכדורגל עד גיל 20: 2011 גביע אוקיאניה לאומות: 2016 אישיים כדורגלן השנה באוקיאניה: 2012 פרס ג'וני וארן: 2012/2013 הכדורגלן הצעיר של העונה באוסטרליה: 2012/2013 נבחרת העונה בליגת העל האוסטרלית: 2012/2013 מדיה וקבצים בנושא מרקו רוחאס בוויקישיתוף מרקו רוחאס, באתר Transfermarkt מרקו רוחאס, באתר Soccerway מרקו רוחאס, באתר BDFutbol מרקו רוחאס, באתר WorldFootball.net מרקו רוחאס, באתר National Football Teams מרקו רוחאס, באתר FootballDatabase.eu
דמוגרפיה של דרום אפריקה

עם כ-60 מיליון תושבים נכון לשנת 2021, דרום אפריקה היא המדינה הרביעית בגודל אוכלוסייתה ביבשת אפריקה והראשונה בגודל אוכלוסייתה בחלק הדרומי של יבשת זאת. אוכלוסיית המדינה מגוונת למדי, ולצד רוב שחור היא כוללת כ-4.5 מיליון לבנים וכ-1.3 אסייתים – הריכוזים הגדולים ביותר של אוכלוסיות אלו ביבשת אפריקה. בתווך נמצאת אוכלוסייה גדולה של בני תערובת המכונים צבעוניים. לצד הגיוון הגזעי, דרום אפריקה מתהדרת גם במגוון רחב של שפות, תרבויות ודתות. השפות נפוצות ביותר במדינה הן השפות האפריקניות השבטיות זולו וקוסה. לאחריהן רווחות שתי שפות אשר מוצאן באוכלוסייה הלבנה של המדינה – האפריקאנס, לשונם של צאצאיי המתיישבים ההולנדים במדינה; והאנגלית, שפתם של צאצאיי המתיישבים הבריטים. כ-80% מכלל האוכלוסייה הם נוצרים פרוטסטנטים, אך לצדם יש בנמצא גם כ-3 מיליון קתולים, מאות אלפי מוסלמים, מאות אלפי הינדים ועשרות אלפי יהודים. נכון לשנת 2005 כ-62% מכלל אוכלוסיית דרום אפריקה מתגוררים בערים השונות הפזורות לרוחבה של המדינה. חלק ניכר מערים אלו הן ערי נמל השוכנות לאורך חופי דרום אפריקה, לרבות הערים קייפטאון, פורט אליזבת, איסט לונדון ודרבן. ריכוז אוכלוסייה בולט נוסף הוא רצף צפוף של ערים גדולות אשר הוקמו בלב המדינה, על פני שטחי פרובינציית חאוטנג. סווטו יוהנסבורג פרטוריה דרבן קייפטאון פורט אליזבת בוקסבורג בלומפונטיין גרמיסטון מדיה וקבצים בנושא דמוגרפיה של דרום אפריקה בוויקישיתוף נתוני מפקד האוכלוסין של דרום אפריקה לשנת 2011 South Africa's people | South African Government, www.gov.za "Mid-year population estimates, 2016" (PDF). Statistics South Africa. Angus Maddison (2010). "Statistics on World Population, GDP and Per Capita GDP, 1-2008 AD". University of Groningen. Census 2011 Census 2011: Census in brief (PDF). Pretoria: Statistics South Africa. 2012. ISBN 9780621413885. Census 2001: Primary Tables: Census '96 and 2001 compared. Pretoria: Statistics South Africa. 2004. pp. 25–28. ISBN 0-621-34320-X.
גלוריה ניילור

גלוריה ניילור (באנגלית: Gloria Naylor; ‏25 בינואר 1950 – 28 בספטמבר 2016) הייתה סופרת אמריקאית. התפרסמה בזכות ספרה "נשים שחורות". ניילור נולדה בניו יורק ב-25 בינואר 1950, בתם הבכורה של רוזוולט ניילור ואלברטה מקאלפין. הוריה היו אריסים ברובינסונוויל, מיסיסיפי. הם נדדו להארלם במסגרת ההגירה הגדולה (אנ') כדי לברוח מחיי ההפרדה הגזעית בדרום. אביה עבד בתחבורה; אמה הייתה מרכזנית. למרות חינוכה הדל, אהבה אמה של ניילור לקרוא, ועודדה את בתה לקרוא ולכתוב יומן. בשנת 1963 עברה משפחתה של ניילור לרובע קווינס ואמה הצטרפה לכת עדי יהוה. ניילור הייתה תלמידה מצטיינת וקראה רבות. היא למדה בכיתות מתקדמות בבית הספר התיכון שלה, ושקעה בחקר סופרים בריטים מהמאה ה-19. ההתנקשות בד"ר מרטין לותר קינג בשנת לימודיה האחרונה בתיכון השפיעה עליה עמוקות. היא החליטה לדחות את לימודיה הגבוהים ולהפוך למיסיונרית עבור עדי יהוה בניו-יורק, צפון קרוליינה ופלורידה. לאחר שבע שנים פרשה, שכן, לדבריה, "הדברים לא נעשו טובים יותר, אלא גרועים יותר." ניילור השיגה תואר ראשון בספרות אנגלית בברוקלין קולג' באוניברסיטת העיר ניו-יורק בשנת 1981. היא השיגה תואר שני בלימודים אפרו-אמריקאיים באוניברסיטת ייל בשנת 1983. היא הייתה חברת כבוד באגודת הסטודנטים דלתא סיגמא תטא. רומן הביכורים של ניילור, The Women of Brewster Place, פורסם ב-1982 וזכה ב-1983 בפרס הלאומי לספרות (אנ') בקטגוריית הרומן הראשון. על בסיס הרומן הופק בשנת 1989 סרט באותו השם על ידי אופרה וינפרי. הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשם "נשים שחורות" (הוצאת כנרת, 1989). במהלך הקריירה שלה בתור פרופסורית, לימדה ניילור כתיבה וספרות במספר אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת קורנל. ניילור מתה מהתקף לב ב-28 בספטמבר 2016, בעת ביקור בסנט קרואה, שבאיי הבתולה. במהלך לימודיה בקולג' של ברוקלין, השתקעה ניילור בעבודתן של סופרות אפרו-אמריקאיות כגון זורה ניל הרסטון, אליס ווקר, ובמיוחד טוני מוריסון. היא שאבה השראה ממחברות אלה והחלה לכתוב סיפורים שהתרכזו בחייהן של נשים אפריקאיות-אמריקאיות. עמיתת הקרן הלאומית לאמנויות, 1985 פרס הקואליציה הלאומית של 100 נשים שחורות, 1986 מלגת גוגנהיים, 1988 פרס ליליאן סמית, 1989 מדיה וקבצים בנושא גלוריה ניילור בוויקישיתוף גלוריה ניילור, ברשת החברתית Goodreads גלוריה ניילור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גלוריה ניילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "גלוריה ניילור." Decker, Ed and Jennifer York. "גלוריה ניילור." "פרס הספר הלאומי 1983". " "Rest in Power: Gloria Naylor, Author of ‘The Women of Brewster Place,’ Has Died, Ebony Magazine "Gloria Naylor, Who Wrote 'The Women of Brewster Place,' Dies", הניו יורק טיימס "CANDACE AWARD RECIPIENTS 1982-1990, Page 3". National Coalition of 100 Black Women. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2003. {{cite web}}: (עזרה)
שום דבר עלינו בלעדינו

"שום דבר עלינו בלעדינו!" (באנגלית: ״Nothing about us without us״) הוא סלוגן המעביר את הרעיון כי מדיניות צריכה להיקבע תוך השתתפות ישירה של חברי הקבוצה המושפעים על ידה. הסלוגן מתייחס בעיקר לקביעת מדיניות הרלוונטית לקבוצות מודרות (למשל: מדיניות בנושאי עוני, מיעוטים, אנשים עם מוגבלות, נשים ועוד) שלעיתים קרובות נעדרות הזדמנויות פוליטיות, חברתיות וכלכליות. שורשיו של הביטוי במסורות הפוליטיות של מרכז אירופה ובפרט בפולין ב-1505 שם הועברו תחילה סמכויות החקיקה מן המלך לפרלמנט. לאחר מכן הפך לביטוי שגור בשיח על נורמות דמוקרטיות. ביטוי מקביל ושכיח מאוד הוא הסיסמה 'אין מיסוי ללא ייצוג'. שהיה נפוץ במלחמת העצמאות האמריקנית.  הביטוי באנגלית נכנס לשימוש על ידי אקטיביסטים נכים במהלך שנות ה-90. ג'יימס צ'רלטון, אקטיביסט וכותב אמריקני, מספר כי הוא שמע לראשונה את המונח בשימוש על ידי אקטיביסט דרום אפריקני בתחום המוגבלויות בשם מייקל מסותה. ויליאם רולנד, אקטיביסט נוסף מספר כי הוא שמע את הביטוי מפעיל ממזרח אירופה בשלב מוקדם יותר במהלך כנס בינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלות. בשנת 1998, צ'רלטון פרסם ספר תחת כותרת זו העוסק בזכויות אנשים עם מוגבלות. אקטיביסט נוסף בשם דייוויד וורנר השתמש באותה הכותרת לספרו שפורסם אף הוא ב-1998. הסלוגן משמש נקודת חיבור בין התנועות לזכויות אנשים עם מוגבלויות ברחבי העולם. הרעיון העומד ביסודו הוא שיש לתת לאנשים עם מוגבלות להחליט, לקבוע ולהשפיע בכל דבר הנוגע להם, כולל החלטות בנוגע לחייהם האישיים, קביעת מדיניות, ארגון מחקר, ועוד. הרקע לכך הוא ההיסטוריה במהלכה לא רק התעלמו מהעדפותיהם של אנשים עם מוגבלות אלא הם נתפסו כמי שאינם מסוגלים להביע העדפות, או שאין לתת לעמדתם משקל משום שהם משוללי רציונליות. עיקרון זה עולה בקנה אחד עם המודל החברתי למוגבלות הגורס כי תיקון החברה יתאפשר רק על ידי מתן ביטוי לקולם של אנשים עם מוגבלויות היות שלהם הידע והניסיון הרלוונטי על מנת לקדם שינוי במצבם. מאז שנות ה-90 הפך הביטוי לשכיח גם במאבקים של קבוצות אינטרס נוספות מלבד אנשים עם מוגבלות ולתנועות חברתיות נוספות. Davies, Norman (1984). Heart of Europe: The Past in Poland's Present. Oxford University Press. Charlton, James I (1998). Nothing About Us Without Us. University of California Press. ISBN 0-520-22481-7. נבדק ב-2010-06-22. Nothing About Us Without Us: Developing Innovative Technologies For, By and With Disabled Persons, Healthwrights, Palo Alto CA, 1998 ISBN 9780965558532 "Nothing about us without us: Greater, meaningful involvement of people who use illegal drugs". אורכב מ-המקור ב-2010-07-06. נבדק ב-2010-08-02. "Nothing About Us Without Us: The Shared Goals of the Harm Reduction and Sex Worker Rights Movements". 2 באוגוסט 2010. אורכב מ-המקור ב-2010-09-20. נבדק ב-2016-10-20. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דארת' פלייגוס

דארת' פלייגיוס ("החכם") הוא אדון סית' ביקום מלחמת הכוכבים, מורהו של דארת' סידיוס. על פלייגיוס נאמר כי היה חזק במיוחד עם הכוח, ואף הצליח ליצור חיים ולרמות את המוות עצמו. הוא נבגד ונרצח בשנתו על ידי תלמידו סידיוס. על פי הידוע על אודותיו, חייזר אחד מגזע הבית' (אחדים מהם נראו מנגנים במסבאה במוס אייסלי בפרק 4) בשם ראגס נום פנה אל אישה אחת מגזע המון (MUUN) על מנת ליצור צאצא משותף אשר יהיה חזק מאוד עם הכוח. אותו נום אשר בו בזמן היה בסתר אדון אפל של הסית' דארת' טנברוס, הצליח ליצור את אותו צאצא ומאוחר יותר לקח אותו כשולייתו וקרא שמו דארת' פלייגיוס. כאשר פלייגיוס התחזק והבחין בנער הכשרוני שיב פלפטין, חשק בו כתלמידו והחליט להיפטר ממורהו. כאשר מורו נהרג, הוא הצליח לקחת מפלייגיוס את היכולת לחזות את העתיד, מה שמנע מפלייגיוס לצפות את בגידת תלמידו. בתקופה הזו, פלייגיוס עמל רבות על השגת היכולת ליצור חיים מהמידי- כלוריאנים, בין היתר על מנת לרמות את המוות ולהשיג לו חיי נצח. ישנן טענות הסוברות כי אחת התוצאות של ניסויים אלו הייתה אנקין סקייווקר עצמו, שכן נמדדה בו כמות מידי כלוריאנים חסרת תקדים שעלתה על כל דבר שנראה קודם לכן. כמו כן נטען כי לא היה לו אב וכי הוא נולד ישירות מהכוח. תוכניותיו של פלייגיוס כללו את השתלטותו של תלמידו סידיוס על הסנאט הגלקטי, כשהוא עצמו ייבחר לסגן נשיא וביחד הם ישלטו על הגלקסיה. תוכניות אלו לא התממשו בסופו של דבר, מאחר שהוא נרצח בידי תלמידו. בציבור הרחב, פלייגיוס היה ידוע כהגו דמאסק (Hego Damask), ראש קבוצת הבנקאים הגלקטית. כל הנהגת קבוצת הבנקאים הגלקטית הייתה מגזעו של פלייגיוס, המונים (MUUNS). כמו כן דמות מגזעו של פלייגיוס הופיעה לזמן קצר במתקפת המשובטים כשחתמו אמנה עם הרוזן דוקו, וכמו כן בנקמת הסית', כאשר כל מנהיגי הבדלנים נהרגו בידי דארת' ויידר. פלייגיוס התמקד בעיקר בעסקיו, בזמן שתלמידו התמקד בפוליטיקה. בעוד פלייגיוס עסוק במגזר העסקי, תלמידו הצליח להניע את פדרציית הסחר וניוט גאנריי בראשה להטיל מצור על כוכב הלכת נאבו. בהוראתו של סידיוס, שהוא למעשה סנאטור פלפטין, החלה פלישה מסיבית של דרואידי קרב לכוכב הלכת. מלכת הכוכב פאדמה אמידאלה, חולצה ממנו בידי הג'די ופנתה לסנאט הגלקטי. כשהבינה שהסנאט לא יפעל לטובתה, תחת שכנועיו של פלפטין, החליטה להגיש הצעת אי- אמון בנשיא וולורום. פלפטין היה בין הסנאטורים שנבחרו להתמודד על התפקיד. במהלך האירועים, פלפטין זכה בהצבעה, בזכות הרטוריקה המצוינת שלו וגם עקב העובדה כי הוא עצמו מהכוכב נאבו. עד לכל מה שאירע, פלייגיוס חש כי תוכניותיו להשתלטות על הגלקסיה והשמדת הג'די קרובות למימוש. הוא החליט לחגוג את המאורע עם תלמידו דארת' סידיוס. הם שתו משקאות אלכוהוליים ופלייגיוס שוכנע לשתות יתר על המידה בידי תלמידו. פלייגיוס, שהיה פרנואיד קיצוני, בעל חרדה תמידית לניסיונות התנקשות, לא הלך לישון כבר כמה שנים טובות, אך עקב כמויות האלכוהול ששתה לא היה יכול להתנגד יותר ונרדם. תלמידו ניצל את הרגע (מה שהוכיח את הפראנויה של פלייגיוס כנכונה), קרב את מיטת מורו, תקף אותו בזרם ברקי כוח והרג אותו בשנתו תוך כדי עינויים קשים. כך מת דארת' פלייגיוס החכם ונפתחה בפני תלמידו האפשרות לשלוט לבד בגלקסיה. במהלך אירועי "נקמת הסית'", כאשר פלפטין ואנאקין נמצאים באופרה, פלפטין מספר לאנקין את סיפורו של דארת' פלייגוס וקורא למותו "אירוני". סצנה זו בסרט הפכה לתופעת אינטרנט מפורסמת בקרב מעריצי מלחמת הכוכבים. כרונולוגיית מלחמת הכוכבים פלפטין סית'
קרבות לקסינגטון וקונקורד

קרבות לקסינגטון וקונקורד היו ההתנגשויות הצבאיות הראשונות במלחמת העצמאות האמריקנית, בין מיליציות מקומיות ממושבת מסצ'וסטס, לכוחות מהצבא הבריטי. הקרבות התרחשו ב-19 באפריל 1775, במחוז מידלסקס, הפרובינציה של מפרץ מסצ'וסטס, בערים לקסינגטון, קונקורד, לינקולן, מנטומי (היום ארלינגטון), קיימברידג', ליד בוסטון. הקרבות מסמנים את פרוץ העימות בין בריטניה לבין שלוש-עשרה המושבות שלה בצפון אמריקה הבריטית. בסוף 1774 אומץ פתרון סאפוק כהתנגדות לאכיפה של שינויים שבוצעו בממשלה הקולוניאלית של מסצ'וסטס על ידי הפרלמנט הבריטי בעקבות מסיבת התה של בוסטון. העצרת של מושבת מסצ'וסטס הגיבה על ידי יצירת ממשלה פטריוטית בלתי-חוקית הידועה בשם הקונגרס המחוזי של מסצ'וסטס וקריאה למיליציות מקומיות להתאמן לקראת אפשרות של מעשי איבה. הממשלה המורדת מימשה שליטה אפקטיבית על המושבה, מחוץ לשלטון הבריטי בבוסטון. בתגובה, הכריזה הממשלה הבריטית בפברואר 1775 על ההתרחשויות במסצ'וסטס כמרד. כ-700 חיילים סדירים של הצבא הבריטי בבוסטון, תחת פיקודו של לוטננט-קולונל פרנסיס סמית, קיבלו פקודות סודיות ללכוד ולהשמיד אספקה צבאית של המורדים המאוחסנת על פי הדיווחים על ידי המיליציה של מסצ'וסטס בקונקורד. באמצעות איסוף מודיעין יעיל, קיבלו המתיישבים הודעה שבועות לפני כן שהאספקה שלהם עלולה להיות בסכנה, ולכן רובם עברו למקומות אחרים. הם גם קיבלו פרטים על התוכניות הבריטיות בלילה שלפני הקרב, והצליחו להודיע במהירות למיליציות מהאזור על המשלחת הבריטית. היריות הראשונות נורו בלקסינגטון בזריחה. אנשי המיליציה היו במיעוט ונהדפו לאחור, והחיילים הבריטים התקדמו לקונקורד, שם הם התחלקו לפלוגות על מנת לחפש אספקה. בערך ב-11:00 בבוקר נפגשו כ-400 אנשי מיליציה עם 100 חיילים בריטים משלוש פלוגות בגשר הצפוני של קונקורד, ושני הצדדים ספגו אבדות. הכוח הבריטי שמצא עצמו לפתע נתון במיעוט מספרי, נהדף מהגשר והצטרף לכוח הבריטי העיקרי בקונקורד. לאחר שהשלימו את החיפוש בקונקורד אחר ציוד צבאי, החלו הכוחות הבריטיים את צעדת השיבה לבוסטון, בעוד אנשי מיליציה המשיכו להיאסף מערים שכנות. יריות נורו שוב ושוב בין שני הצדדים והן נמשכו לאורך כל היום, בעוד שהחיילים הבריטים צועדים חזרה לכיוון בוסטון. כשהגיעו ללקסינגטון, קיבל הכוח של לוטננט-קולונל סמית כוח-תגבורת של בריגדיר גנרל יו פרסי, דוכס נורת'אמברלנד, המכונה ארל פרסי. הכוח המשולב, שמנה כעת כ-1,700 אנשים, צעד חזרה לבוסטון תחת אש כבדה תוך נסיגה טקטית ובסופו של דבר הגיעו לצ'ארלסטאון, שהיה מקום בטוח עבורם. עוד ועוד אנשי מיליציה חסמו את הדרכים לצ'ארלסטאון ובוסטון, והחלו במצור על בוסטון. ראלף וולדו אמרסון, ב"המנון קונקורד" שלו, תיאר את היריה הראשונה שירה הפטריוט האמריקני בגשר הצפוני של קונקורד, כ"ירייה שנשמעה ברחבי העולם". מדיה וקבצים בנושא קרבות לקסינגטון וקונקורד בוויקישיתוף קרבות לקסינגטון וקונקורד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרב לקסינגטון, לקסינגטון, מסצ'וסטס, 1775, דף שער בספרייה הלאומית French, pp. 2, 272-273. Emerson's Concord Hymn
רעידת האדמה ביהודה (130)

רעידת האדמה ביהודה בשנת 130 לספירה הייתה רעידת אדמה חזקה שפגעה באזור יהודה תחת שלטון רומאי. הרעידה החריבה את קיסריה וערים נוספות באזור. מספר רעידות אדמה מוכרות בתקופה הקלאסית בארץ ישראל מהספרות היהודית של אותה תקופה ומפי היסטוריונים רומיים. מבין הרעידות המוכרות ביותר הן רעידת אדמה בשנת 31 לפנה"ס. לפי יוסף בן מתתיהו רעידה זו גרמה לכ-30,000 הרוגים. בנוסף, קיימת השערה בדבר קיום רעידת אדמה חזקה בשנות השלושים של המאה הראשונה לספירה ביהודה - רעידה קשה בעוצמה 8.2 בסולם ריכטר, שכנראה מתוארת בברית החדשה ברקע לאירועי הצליבה של ישו. על פי הכרוניקון של הירונימוס, באולימפיאדה ה-226, בשנה ה-12 לשלטון הקיסר אדריאנוס, פרצה בארץ ישראל רעידת אדמה שהחריבה את הערים אמאוס וקיסריה. על פי הכרוניקון, הרעידה התרחשה בשנת 128 לספירה, אם כי יש המתארכים אותה לשנת 130, ויש המתארכים את הרס אמאוס ברעידת אדמה לשנת 131. הרעידה גרמה נזק לערים נוספות, בהן גם העיר לוד. לדעת יהודה דוד אייזנשטיין, כאשר נהרסו הערים קיסריה (מושב נציב רומא בארץ ישראל) ואמאוס (מושב חיל מצב רומאי), ראו בכך היהודים אות למרד. בשנת 132 פרץ מרד בר כוכבא. הידען - ההיסטוריה של רעידות האדמה בארץ ישראל כפר חב"ד, שיחות לנוער, שנה שבע-עשרה, חשוון תשל"ג (עמ' 6), באתר ספריית חב"ד ליובאוויטש סער הס, ירושלים, 33 לספירה: רעש בעוצמה 8.2, באתר ynet, 13 בפברואר 2014 הירונימוס, כרוניקון, האולימפיאדה ה-226, שנה 12. Caesarea Maritima: A Retrospective after Two Millennia, p. 23 Moshe Sharon. Corpus Inscriptionum Arabicarum Palaestinae (CIAP).: A. Volume one. p.79 הערך "אדריינוס", אנציקלופדיה יהודית, באתר "דעת"