laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דמאם

דַמָּאם (בערבית: الدمّام) היא בירת מחוז א-שרקייה במזרח ערב הסעודית. העיר שוכנת על שפת המפרץ הפרסי באזור העשיר ביותר בנפט בעולם ומרוחקת כ-390 ק"מ צפון-מזרחית לבירה ריאד. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 מתגוררים בדמאם כ-1.386 מיליון בני אדם, ובכך היא העיר הגדולה ביותר במזרח ערב הסעודית והעיר החמישית בגודלה בממלכה כולה (אחרי ריאד, ג'דה, מכה ואל-מדינה). במטרופולין שלה, הכולל גם את הערים ח'ובאר, אל-ת'וקבה (אנ') ודהראן, התגוררו באותה עת כ-2.19 מיליון בני אדם. משרת את העיר נמל התעופה הבין-לאומי המלך פהד, שדה התעופה הגדול בעולם מבחינת שטח (כ-780 קמ"ר). המסוף נמצא כ-25 ק"מ מצפון מערב העיר והוא מחובר על ידי כביש בעל שמונה נתיבים. נמל הים של דמאם, על שם המלך עבד אל-עזיז, הוא הנמל השני בגודלו בערב הסעודית. הוא נוסד בשנת 1940. הסביבה הייתה מיושבת לראשונה על ידי שבט במאה ה-8 לפנה"ס. כשערב הסעודית נוסדה בשנת 1932, היו במקום כמספר כפרים חקלאיים, שכעבור כחצי מאה הפכו למרכז תעשייה, מדע ומסחר שבו גרים למעלה ממיליון אנשים. תמורה אדירה זו חלה בעקבות גילוי נפט בכמויות מסחריות ענקיות בשנות ה-30. גילוי זה הוביל להגירה אדירה ושלוש העיירות התאחדו באופן בלתי נמנע לעיר אחת, שפיתחה במהירות את מערכות הרפואה, התעשייה, הדיור, הבנייה והשירותים. בין שנת 1950 לשנת 2000 העיר הייתה במקום העשירי בעולם באחוז צמיחת האוכלוסייה. על מנת לפתח את התעשייה הכללית (ולאו דווקא נפט), הוקמו בעיר כ-124 מפעלים, אשר מייצרים מספר רב של מוצרים הנסחרים בסעודיה עצמה ובשאר העולם. בעיר ממוקם מטה של Tamimi Group. מדיה וקבצים בנושא דמאם בוויקישיתוף דמאם, ברשת החברתית פייסבוק דמאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Eastern Region Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ערב הסעודית ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1927 בברית המועצות

1927 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-10 למהפכת אוקטובר. ראש הממשלה - אלכסיי ריקוב יושב ראש הוועד הפועל המרכזי - מיכאיל קלינין מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הבולשביקית ריכז בידיו את השלטון במדינה. 23 בינואר – הקמת ארגון עזרה לביטחון, תעשיית התעופה וכימיה - (אוסואוויאכים) 31 בינואר – קבלת החלטה על תחילת הקמה של תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדנייפר - דנייפרוגס. תחנת כוח זו הייתה אחד מסמלי תיעוש המדינה. אביב – לאון טרוצקי מותח ביקורת קשה על יוסיף סטלין בהקשר למדיניותו בסין. יוסיף סטלין מנצל כישלונות בתחום הבין-מדיני לדרישה לאיחוד שורות המפלגה מפני סכנות ממשיות מפלישה צבאית. 30 במרץ – ארכיבישוף מטרופוליטני סרגיי שוחרר ממעצר. התמנה לתפקיד ממלא מקום ראש הכנסייה הרוסית ודגל במדיניות הכניעה מפני דרישות השלטון. 18 באפריל – פתיחת הוועידה ה-4 של הסובייטים. אלכסיי ריקוב הציג עקרון תכנון כלכלי לפי תוכניות החומש. תחילת עיבוד תוכנית החומש הראשונה. 5 במאי – לאחר חיפוש במשרדי חברה מסחרית רוסית בלונדון ומציאת מסמכים המעידים על פעילותה נגד השלטון הבריטי, ממשלת בריטניה מבטלת את ההסכם המסחרי ומנתקת את קשריה עם ברית המועצות 7 ביוני הריגת נציג ברית המועצות בוורשה - פיוטר וויקוב 9 ביוני – בתגובה להריגת וויקוב ללא משפט מוצאים להורג 20 נציגים של משפחות בני אצולה. 3 בספטמבר – פרסום מכתב עם ביקורת קשה על מדיניות של יוסיף סטלין 11 בספטמבר – רעידת אדמה חזקה בים השחור בקרבת חצי האי קרים. לפי הערכות עוצמתה הגיעה ל-9 בסולם ריכטר. נזקים קשים לרכוש ופאניקה באוכלוסייה. 16 באוקטובר – הכרזה על מעבר הדרגתי ליום עבודה של 7 שעות ביום 21 באוקטובר – בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה לאון טרוצקי וגריגורי זינובייב מוצאים מהוועד המרכזי של המפלגה. 7 בנובמבר – האופוזיציה מארגנת הפגנות המוניות במוסקבה ובלנינגרד 12 בנובמבר – בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה לאון טרוצקי וגריגורי זינובייב מוצאים מהמפלגה, לב קמנייב וכריסטיאן רקובסקי מוצאים מהוועד המרכזי. 2 בדצמבר – תחילת ישיבות הוועדה ה-15 של המפלגה הבולשביקית. 75 חברים בולטים של האופוזיציה מוצאים מהמפלגה. הוועדה מחליטה על תחילת מדיניות של ארגון משק קולקטיבי בכפרים (הקמת קולחוזים). 14 בדצמבר – דיכוי של התקוממות בהנהגת הקומוניסטים בסין. ניתוק הקשרים בין ברית המועצות לבין סין 2 בינואר – יורי גריגורוביץ', כוראוגרף סובייטי 16 במרץ – ולדימיר קומרוב, קוסמונאוט סובייטי (נפטר ב-1967) 27 במרץ – מסטיסלב רוסטרופוביץ', צ'לן ומנצח סובייטי (נפטר ב-2007) 8 באוגוסט – סביאטוסלב פיודורוב, רופא סובייטי (נפטר ב-2000) 1 באוקטובר – אולג יפרמוב, שחקן ובמאי סובייטי (נפטר ב-2000) 20 באוקטובר – איגור גורבצ'יוב, שחקן ובמאי סובייטי (נפטר ב-2003) 18 בנובמבר – אלדר ריאזנוב, במאי סובייטי 20 בנובמבר – מיכאיל אוליאנוב, שחקן סובייטי (נפטר ב-2007) 8 בדצמבר – ולדימיר שטאלוב, קוסמונאוט סובייטי 26 במאי – בוריס קוסטודייב, צייר רוסי (נולד ב-1878) 17 בספטמבר – אנטולי קוני, משפטן רוסי (נולד ב-1853) 17 בנובמבר – אדולף יופה, מדינאי סובייטי ממקורבי לב טרוצקי (נולד ב-1883) 5 בדצמבר – פיודור סולוגוב, סופר רוסי (נולד ב-1863) 24 בדצמבר – ולדימיר בכטרב, פסיכיאטר רוסי (נולד ב-1857)
אברהם דב אוירבך (ירושלים)

הרב אברהם דב אוירבך (כונה: ר' ברל; תרפ"ו, 1925 – כ"ה באדר ב' תשס"ח, 1 באפריל 2008) היה רבה של שכונת בקעה בירושלים וראש ישיבת אור שמח. נולד בשכונת שערי חסד לרב חיים יהודה לייב אוירבך. אחיו הבכור הוא הרב שלמה זלמן אוירבך. למד בישיבת עץ חיים. בסוף שנות הארבעים נישא לשרה רבקה פרנק, בתו של הרב זאב פרנק מירושלים ונכדתו של הרב יהודה לייב פרנק. בשנת 1965, לאחר פטירת הרב עקיבא גרוס, רבה הקודם של שכונת בקעה, מונה תחתיו הרב אוירבך. באותן שנים הייתה שכונת בקעה מורכבת ברובה מעולים חדשים מצפון אפריקה ושירותי הדת בה לא היו מפותחים. הרב אוירבך, שנחשב הדמות הרוחנית הדומיננטית בשכונה, התמסר לתפקידו והשפעתו על התושבים הייתה רבה. במשך שנים נהג הרב אוירבך ללכת רגלי בשבתות מביתו בשכונת אונסדורף שבצפון העיר אל שכונת בקעה שבדרומה, ולשהות במחיצת תושבי השכונה. בשנות השמונים התמנה לכהן כראש ישיבת אור שמח לחוזרים בתשובה. עם היותו בן היישוב הישן, הצליח הרב אוירבך להתחבב על תלמידיו, בהם גם דמויות ידועות מעולם הבידור הישראלי. כמו כן שימש ראש כולל "חכם לב" של הישיבה למקובלים שער השמים, שהוקמה על ידי אביו. נפטר בשנת תשס"ח, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. חתנו הוא הרב יחיאל מיכל שטרן, רבה של שכונת עזרת תורה ומחבר ספרים פורה. נינו הוא החזן והזמר חיים שטרן. אמרי אברהם: חידושים וביאורים בהלכות נידה היה חותנו של הרב איסר פרנקל. אישים ומוסדות, הצופה, 22 באפריל 1965, עמ' 10
אליקים גצל פשקס

הרב אליקים גצל פשקס (נולד בי' באב תרצ"ד; 22 ביולי 1934) הוא ראש ישיבת גבעת שאול בירושלים. נולד בווינה לנתן פייטל (צאצא של הרב יונגרייז בעל ה"מעדני אשר") ולחיה היינה. אביו שימש כראש הקהל של יהודי וינה. בזכות קשריו של אביו, פשקס שרד את השואה באמצעות הסתרתו אצל גויה במשך עשרה חודשים. אחרי המלחמה למד בישיבת מאקובה שבהונגריה. כיוון ששם למדו הלכות מעשיות בלבד, גבר בו הרצון לעלות לארץ ישראל כדי ללמוד בישיבה בסגנון ליטאי. בגיל חמש עשרה עלה לארץ, יחד עם אחיו ברוך, הקטן ממנו בשנה, והתקבל לישיבת פוניבז'. לאחר שלמד שם כחודש החליט, בהתייעצות עם החזון איש, לעבור לישיבת באר יעקב. בעת לימודיו בישיבה זו התקרב אל ראש הישיבה הרב משה שמואל שפירא, ואף למד עמו בחברותא במשך חמש שנים. הוא גם התקרב למשגיח הישיבה - הרב שלמה וולבה. לאחר מכן למד שלוש שנים נוספות בישיבת פוניבז'. בגיל 25 התמנה למגיד שיעור בישיבת "באר יעקב". שלוש שנים לאחר מכן נישא לאסתר לבית דרנגר מבלגיה. לימד בישיבה במשך כ-22 שנים, עד לעזיבתו של המשגיח הרב וולבה. לאחר התייעצות עם הסטייפלר, עבר לגור בבני ברק אחר כך כיהן כר"מ בישיבת כנסת יצחק (חדרה), וכן שימש כר"מ במתיבתא תפארת ישראל של חסידות בויאן. בחודש אלול תשנ"ד (1994) נפתחה על ידי הרב וולבה ישיבה בשכונת גבעת שאול בירושלים, שנקראה "ישיבת גבעת שאול" על שם מיקומה (כעבור זמן הועתקה הישיבה לרח' אהלי יוסף שבשכונת גבעת משה, אך שמה נשאר), והוא נקרא לשמש בה כראש הישיבה. תחילה נהג למסור שיעורים יומיים לתלמידי השנה השלישית, אך כיום הוא מוסר אחת לשבוע שיעור כללי לכל הישיבה ושיעורי "חבורה" לתלמידי ה"קיבוץ". הוא איננו נושא בעול ניהול הישיבה, דבר שמאפשר לו להקדיש את כל זמנו להרבצת תורה לתלמידיו בישיבה. שיטתו בלימוד היא "שיטת בריסק", על פי דרכו של רבו הרב משה שמואל שפירא. הנהגותיו הן על פי שיטת החזון איש, בפסק ההלכה הוא נמשך אחר הרב יוסף שלום אלישיב. בדרכי המוסר הוא הולך בדרכו של רבו המובהק הרב שלמה וולבה, ואחר פטירת רבו נהג להתייעץ בנושאים אלו עם משגיח ישיבת כנסת חזקיהו הרב דב יפה. כמו כן היה מרבה להתייעץ עם הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. לרב פשקס שישה ילדים. בין חתניו הרב אברהם קירשנבאום, ר"מ בישיבת נחלת הלויים בחיפה; אברהם זורייבין, ר"מ ב"גבעת שאול"; והרב משה זאב איתן, ר"מ בישיבת נתיבות חכמה. עיטורי מגילה - על מסכת מגילה, מהדורה ה' ירושלים תשס"ז עיטורי תלמוד עיטורי אמונה עיטור שנה עיטורי מגילה, באתר אוצר החכמה
לבנון הירקון

לַבְנוּן הירקון (שם מדעי: Acanthobrama telavivensis, 'לַבְנוּן תל אביב') הוא מין דג מים מתוקים השייך למשפחת הקרפיוניים. המין הוגדר ב-1973 על ידי מנחם גורן, לב פישלזון ואתלווין טרוואבאס (Ethelwynn Trewavas).‏ לבנון הירקון הוא מין אנדמי לישראל. עד לפני כ-50 שנים היה נפוץ במערכת נחלי החוף של ארץ ישראל, אולם בשנות ה-50 וה-60 חלה ירידה חדה במספריו, וכיום הוא נמצא על סף הכחדה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. זהו דג קטן: אורכו עד 120 מילימטרים. צבעו אפור-כסוף, וקשקשיו קטנים. הוא נוהג לשחות סמוך לקרקעית הנחל. הוא ניזון מחסרי חוליות קטנים ומאצות. עונת הרבייה שלו היא בין החודשים מרץ לאוגוסט. את ביציו הוא נוהג להטיל על אבנים או על צמחים שבנחל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בקיץ 1999 נחנך פרויקט לשיקום אוכלוסיית הדג, בשל התייבשות קטעים נרחבים מהנחל. הפרויקט החל ביזמת ד"ר מנחם גורן מאוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם רשות נחל הירקון, הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ורשות הטבע והגנים. הצלחת הפרויקט הייתה חלקית: הדגים שרדו וגדלו, אך לא העמידו דור חדש. ממצאי מחקר שהתקיים במעבדה האיכטיולוגית שבאוניברסיטת תל אביב הביאו לתכנון מערך החזרה חדש שבנבחן בשטח בפרק הירקון. בדצמבר 2005 נחנכה לצד הירקון בריכה המשמשת כמערכת חצי טבעית, מימיה מי הירקון, אך תנאיה מבוקרים – היא אינה מאפשרת יציאת לבנונים לנחל או חדירה של מיני דגים מן הנחל לבריכה. ממצאי המחקר במעבדה תוצאות הבדיקה בבריכת הלבנונים יושמו במספר שמורות טבע ובמהלך השנים שוחררו למערכות מהונדסות אלה אלפי דגי לבנון. כיום הוא מוגדר כבמצב שימור פגיע. בסקר שנערך בשנת 2016 נמצא כי הדג שב למרבית חלקי הירקון. נחל הירקון מדיה וקבצים בנושא לבנון הירקון בוויקישיתוף לבנון הירקון, באתר ITIS (באנגלית) לבנון הירקון, באתר NCBI (באנגלית) לבנון הירקון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לבנון הירקון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לבנון הירקון, באתר FishBase (באנגלית) לבנון הירקון, באתר GBIF (באנגלית) לבנון הירקון באתר החברה להגנת הטבע ד"ר מנחם גורן (אוניברסיטת תל אביב), לבנון הירקון (Acanthobrama telavivensis) כאינדיקטור לתנאים הסביבתיים הנדרשים לשיקום הירקון, באתר רשות נחל הירקון ד"ר מנחם גורן, השבת לבנון הירקון לטבע (מעובד מדו"ח שהוגש לרשות הטבע והגנים בדצמבר 2007) – כולל תמונה של לבנון הירקון ירון קרוטמן (המחלקה לזואולוגיה, אוניברסיטת תל אביב), השבת לבנון הירקון לטבע, אתר המשרד להגנת הסביבה 20 ביולי 2006 ג'יזל חזן ויפתח סיני (רשות הטבע והגנים), סיכום חפירת בריכה לדג לבנון הירקון (האוכלוסייה הצפונית) בשמורת טבע עין אפק (תאריך פרסום מקורי: 1 במרץ 2007) (תמצית) תצלום חוות מכלים לגידול לבנון הירקון באתר המשרד להגנת הסביבה אלי שדות וג'יזל חזן (רשות הטבע והגנים), דגי לבנון הירקון חוזרים הביתה(הקישור אינו פעיל), באתר רשות הטבע והגנים, 10 בינואר 2007 עדי חשמונאי, מצילים את המין: שומרים על דגי לבנון הירקון, באתר nrg, nrg מעריב, 21 באוגוסט 2010 לַבְנוּן הירקון באתר הרשימה האדומה של IUCN Goren M, Fishelson L, Trewavas E (1973), The cyprinid fishes of Acanthobrama Heckel and related genera, Bulletin of the British Museum (Natural History) (Zoology) 24:291–315. צפריר רינת, לראשונה זה יותר מ-50 שנה, הדג לבנון הירקון נצפה שוב באזור תל אביב, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2016
שליחים

האם התכוונתם ל... שנים-עשר השליחים – תלמידיו של ישו מרוץ שליחים – מרוץ שבו מתחרות קבוצות של רצים המתחלפים ביניהם משחה שליחים – משחה בו מתחרות קבוצות של שחיינים המתחלפים ביניהם ראו גם שליח
שליח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שליח – אדם המעביר הודעות, מכתבים או חבילות לירות בשליח - ביטוי לשוני שליח (ציונות) – שליחי הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית, ותנועות הנוער בעולם שנים-עשר השליחים – שנים עשר תלמידיו של ישו, שנשלחו לאחר מותו להפיץ את בשורתו מיסיון (בלטינית: שליחות) – פעילות להפצת דת או אמונה מסוימת (בדרך כלל נוצרית) בקרב בני דת אחרת או בקרב חסרי דת רנ"א שליח – מולקולה המשחקת תפקיד בתהליך התורשה השליח (באנגלית: The Messenger) - סרטו הראשון של הבמאי אורן מוברמן משנת 2009 השליח ממנצ'וריה – (באנגלית: The Manchurian Candidate) הוא סרט קולנוע משנת 1962 בבימויו של ג'ון פרנקנהימר, על פי ספרו של ריצ'רד קונדון בהלכה וביהדות שליח – מונח הלכתי המתייחס לאדם שמבצע פעולות שתחולתן נזקפת לזכות משלחו שליח ציבור – כינוי לחזן בבית הכנסת שליח דרבנן – מי שנשלח מארץ ישראל לקהילות הגולה כדי לגייס תרומות לקיומו וחיזוקו של היישוב היהודי בארץ ישראל שליח (חב"ד) – חסידי חב"ד המתיישבים ברחבי העולם למטרות הפצת יהדות ועזרה לזולת יעקב השליח – היה רב מארץ ישראל, בן המאה ה-13 השליחים (פירושונים) שליחים
סייברנט

סייברנט הייתה תוכנית טלוויזיה בריטית ששודרה בין השנים 1995–2008 בתדירות שבועית. התוכנית סיקרה מגוון רחב של משחקי וידאו למגוון קונסולות משחקים תוך מתן ביקורות ועצות למשחקים. שודרה במקור ברשת ITV בממלכה הבריטית ובמדינות נוספות, ביניהן רוסיה וישראל עם קולות של מגישים מקומיים. "סייברנט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליברטאס

ליברטאס (בלטינית: Libertas) הייתה אלה במיתולוגיה הרומית והתגלמות רעיון החירות. בשנת 238 לפני הספירה, בטרם התחוללה המלחמה הפונית השנייה, עלתה ליברטאס למעלת אלה, לאחר שהייתה לאורך זמן במעמד קדושה לצד אלות אחרות המגלמות ערכים טובים. טיבריוס גרקכוס ציווה על בניית המקדש הראשון לכבודה על גבעת האוונטין ובתוכו נשמרו טבלאות מפקדי אוכלוסין. מקדש נוסף נבנה בשנים 58–57 לפנה"ס על גבעת הפאלאטיום, אף היא בין שבע גבעות רומא, על ידי פובליוס פולכר. הארמון נבנה על אתר ביתו של קיקרו שהיה אז בגלות, בכך שהאתר הוכרז קדוש פולכר הביא לכך שהאדמה לא תיושב. עם שובו לרומא טען קיקרו כי הכרזת האדמה כקדושה אינה תקפה ובכך קיבל בחזרה את הקרקע והרס את המקדש. בשנת 46 לפנה"ס הסנאט הרומי קיבל החלטה לבנות מקדש נוסף לכבודה ולהקדישו לכבוד יוליוס קיסר, אולם המקדש לא נבנה ותחת זאת הוצב פסל קטן של האלה בפורום רומאנום. ליברטאס, לצד אלות רומיות אחרות, הייתה השראה לסמלים מודרניים רבים, כולל פסל החירות, קולומביה ומריאן. מטבעות רבים לאורך ההיסטוריה נשאו את דמותה של ליברטאס, החל מעת כהונתו קצרת הימים של גלבה (68–69). דמותה של ליברטאס הוטבעה על מטבעות 5, 10, ו-20 ראפן שווייצרי. בחלק מן המטבעות שטבע אנטונינוס פיוס מופיעה ליברטאס ובידה הימנית פּילֶאוּס (אנ'), כובע לֶבֶד מחודד, הדומה למצנפת פריגית, הקרויה גם "מצנפת החירות". מצנפת זו חבשו עבדים משוחררים ביום בו הוענקה להם חירותם, והיא משמשת כסמל לליברטאס. כאשר עבד שוחרר לחופשי על ידי אדוניו ראשו גולח והוא חבש את המצנפת. הקריאה המסורתית servos ad pileum vocare עודדה עבדים להתגייס למלחמה אשר בסופה, אם ישרדו, יקבלו את חירותם. דמותה של ליברטאס הייתה מוכרת ברומא העתיקה כמי שמחזיקה בידה מטה הקרוי "מטה החירות (אנ')" (בלטינית: (vindicta או festuca) אשר שימש אותה באופן טקסי במעמד שחרור עבדים (אנ') (Manumissio vindicta). דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024.
וולסינג מתילדה

וולסינג מתילדה הוא שיר העם האוסטרלי הידוע ביותר. יש המכנים אותו ההמנון הבלתי רשמי של אוסטרליה. זוהי בלדה שנכתבה בידי המשורר האוסטרלי בנג'ו פטרסון (אנ') בשנת 1895 ויצאה לאור ב-1903. לעומת זאת יש דעות שונות באשר למקורו של הלחן. אחת הדעות אומרת כי פטרסון התאים את המלים ללחן העממי הסקוטי Craigeelee, ואילו את התווים רשמה כריסטינה מקפרסון. השפה ששימשה את פטרסון רוויה בסלנג אוסטרלי המצריך פרשנות כדי להבין את השיר. 1862 השיר מספר את סיפורו של נווד (swagman) שחנה לו בסבך ליד בילבונג (billabong) בצילו של עץ הקוליבה (coolibah). תוך כדי המתנה לרתיחת המים בקופסת הפח שלו (billy) הוא שר את המלים "מי יבוא לנדוד אתי עם הצרור שעל גבי". הצרור (swag) ותוכנו הוא כל רכושו. לנדוד או להתגלגל בדרכים באופן זה מכונה Waltzing Matilda כאשר waltzing מקורה, אולי, מן הגרמנית מריקוד הוואלס המתגלגל (Waltzer). המילה שהתחבטו ביותר בפירושה היא מתילדה. אין הכוונה כאן לשמה של אישה, אך ייתכן שהשם הנשי מתילדה ניתן בהשאלה לצרור העטוף ביריעת בד או מעיל, על ידי אותם נוודים גברים שדימו כך להנעים להם את בדידותם. בחלקו השני של השיר מופיע תיש בר (jumbuck) שבא לשתות ממי האגם. הנווד קופץ על המציאה ודוחפו לתרמילו (tuckerbag), אלא שלפתע הופיע כפרי אוסטרלי (squatter) ושלושה שוטרים (trooper). בראותו אותם קופץ הנווד אל מי האגם וטובע כשהוא צועק כי לעולם לא יתפסוהו חי. הוא אינו מוותר על החופש המוחלט שלו. ואם תעברו ליד אותה שלולית תוכלו לשמוע עדיין את קולה של רוחו. שירו של זמר הפולק האוסטרלי אריק בוגל "And the Band Played Waltzing Matilda", "והתזמורת ניגנה וולסינג מתילדה", שמתאר את קרב גליפולי על כל זוועותיו מנקודת מבט של החייל הפשוט, ומסתיים בפזמון של השיר המקורי. השיר שנכתב ב-1971 בעת מלחמת וייטנאם, נתפס גם כביקורת נגדה ונגד המשך השתתפות האוסטרלית בה. במשך השנים אומנים רבים ביצעו את השיר, בהם ג'ואן באאז, הדבלינרס, ג'וני לוגן, ו-The Pogues. יובל בן עמי תרגם אותו לעברית ושר אותו. שירו של המוזיקאי האמריקאי טום וייטס Tom Traubert's Blues, העוסק באלכוהוליזם, שואב מהשיר וולסינג מתילדה - והוא אף מכונה בטעות לעיתים "Waltzing Mathilda". השיר הישראלי ולס עם מתילדה, שנכתב על ידי יהונתן גפן, הולחן על ידי רמי פורטיס וברי סחרוף, ובוצע על ידי השלושה, נכתב בהשראת השיר וולסינג מתילדה. Roff Smith, Photographs D.A. Harvey, Australia's Bard of the Bush, National Geographic Magazin, August 2004, pp. 2-29. מדיה וקבצים בנושא וולסינג מתילדה בוויקישיתוף מידע על היצירה "וולסינג מתילדה" באתר מיוזיק בריינז "ואלס עם מתילדה (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine)", מאת אורי קציר מילות השיר באתר של אריק בוגל The band played Waltzing Matilda, בערוץ היוטיוב של יובל בן עמי
מלחמת האזרחים (סדרת טלוויזיה)

מלחמת האזרחים (באנגלית: The Civil War) היא סדרת טלוויזיה תיעודית אמריקנית עטורת פרסים אודות מלחמת האזרחים האמריקנית, אשר נוצרה על ידי הבמאי קן ברנס. הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1990. ההשראה ליצירת הסדרה באה לבמאי ברנס מצפייה בתמונותיו של הצלם מת'יו בריידי אודות המלחמה. הסדרה מציגה את מלחמת האזרחים בסיועם של סיפורים אישיים ותמונות. במהלך יצירת הסדרה עשה ברנס שימוש נרחב בלמעלה מ-16 אלף פריטים ארכיוניים מימי המלחמה – תמונות, ציורים, קטעי עיתונות, מכתבים ויומנים אישיים. ברנס שילב את החומרים הארכיוניים הוויזואליים בקטעי מוזיקה וקטעי קריינות נרחבים של שחקנים, שקראו מן החומרים הכתובים וציטטו מדברי דמויות היסטוריות שהיו מעורבות במלחמה וסופרים שכתבו על המלחמה. בעקבות השימוש שעשה ברנס בחומרים הארכיוניים אף נטבע המונח "אפקט קן ברנס". שורה ארוכה של שחקנים ואישים השתתפה בסדרה בדברי קריינות. ביניהם היו סם ווטרסטון (כקולו של הנשיא אברהם לינקולן), ג'ייסון רוברדס (גנרל יוליסס גרנט), ארתור מילר (גנרל ויליאם שרמן), וכן מורגן פרימן, ג'רמי איירונס, דרק ג'קובי, לורנס פישבורן וקורט וונגוט. לנעימת הנושא של הסדרה נבחרה היצירה "פרידה מאשוקן" (Ashokan Farewell) שנכתבה על ידי המלחין האמריקני ג'יי אונגר (Jay Ungar) בשנת 1982. היה זה קטע המוזיקה המודרני היחיד שנכלל בסדרה, אך הוא הפך כה מזוהה עמה עד כי רבים האמינו שהוא מנגינה מימי המלחמה. היצירה מושמעת במהלך פרקי הסדרה 25 פעמים ומלווה כמעט שעה ממנה. אונגר ונגנים נוספים עמו ניגנו במסגרת הפקת הסדרה את היצירה וכן מנגינות רבות אחרות מן המאה ה-19. ברנס הפיק את הסדרה ביחד עם אחיו ריק ברנס. היא נכתבה על ידי ג'פרי סי. וורד וריק ברנס ונערכה על ידי פול ברנס. הצלם הראשי היה באדי סקווירס. הפקת הסדרה ארכה חמש שנים – זמן רב יותר משארכה המלחמה עצמה. הסדרה כוללת תשעה פרקים, שפוצלו בעצמם למספר רב של פרקי-משנה. אורכם הכולל של הפרקים הוא למעלה מעשר שעות: הגורם (1861) - הקדמה; הרקע למלחמה; שנת 1861; עניין עקוב מדם (1862) חפשיים לתמיד (1862) פשוט רצח (1863) יקום הקרב (1863) גיא צלמוות (1864) קרקע מקודשת ביותר (1864) מלחמה היא גיהנום (1865) טובי המלאכים של טבענו (1865) - רצח הנשיא לינקולן; לאחר המלחמה; דברי סיכום. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ PBS. בהקרנה זו צפו ארבעים מיליון צופים, שהפכו את הסדרה לאחת הנצפות ביותר בתולדות ערוץ זה. עדות לרושם שהותירה הסדרה על הצופים מצויה בעובדה שבמהלך הקיץ שלאחר שידורה ניכר גידול רב במספר המבקרים בשדות הקרב ואתרי ההנצחה של מלחמת האזרחים. לסדרה וליוצריה הוענקו עשרות פרסים שונים, וביניהם שני פרסי אמי, שני פרסי גראמי ופרס פיבודי. בשנת 2002 הומרה הסדרה כולה למדיה דיגיטלית. בחודש אפריל 2011, במלאת 150 שנים לפרוץ מלחמת האזרחים, העלתה רשת PBS את הסדרה לשידור חוזר. אתר האינטרנט הרשמי של מלחמת האזרחים (באנגלית) "מלחמת האזרחים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלחמת האזרחים", באתר נטפליקס "מלחמת האזרחים", באתר AllMovie (באנגלית) "מלחמת האזרחים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מלחמת האזרחים", באתר Metacritic (באנגלית) "מלחמת האזרחים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מלחמת האזרחים באתר רשת PBS. תיאור מפורט של תוכן פרקי הסדרה באתר רשת PBS. להרחבה ולשמיעת דגימה של המנגינה ראו כאן.
אלכסנדר אבוש

אלכסנדר אָבּוּש (בגרמנית: Alexander Abusch;‏ 12 בפברואר 1902, קרקוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 27 בינואר 1982, ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית) היה עיתונאי, סופר ופוליטיקאי יהודי-גרמני. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אבוש נולד בשנת 1902 בקרקוב שבגליציה שתחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בפולין) למשפחה יהודית. התחנך בבית ספר עממי ובבית ספר מקצועי למסחר בנירנברג שבגרמניה, והשלים את לימודיו ב-1919. החל מ-1916 היה חבר בתנועת "הנוער הסוציאליסטי החופשי" (Freie sozialistische Jugend). בשנת 1918 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD). ב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נמלט לצרפת. הוא התיישב בפריז, שם כיהן משנת 1934 כעורך הראשי של העיתונים Unsere Zeit ו-Der Gegenangriff, ובין השנים 1935–1939 של העיתון Roten Fahne. בשנת 1937 הפך לחלק מההנהגה של המפלגה בפריז ומאוחר יותר בטולוז. בשנת 1941 נמלט למקסיקו, שם נעשה חבר בתנועה "גרמניה החופשית" (Freies Deutschland). ב-1946 שב לגרמניה, והצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). בין 1948–1950 היה חבר במפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בין השנים 1958–1961 היה שר התרבות של גרמניה המזרחית. פרסם תחת שם העט ארנסט ריינהרט (Ernst Reinhardt). אבוש נפטר בשנת 1982 בברלין המזרחית. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר אבוש בוויקישיתוף אלכסנדר אבוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ארנסט רינהרט, דף שער בספרייה הלאומית אלכסנדר אבוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Karin Hartewig; Bernd-Rainer Barth. "Abusch, Alexander * 14.2.1902, † 27.1.1982 Minister für Kultur" (in German). Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur: Biographische Datenbanken. Retrieved 24 July 2015. "Abusch, Alexander (1902–1982)". Das Bundesarchiv (German Federal Archives). 2004–2005. Retrieved 16 October 2009. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארגנטופיריט

ארגנטופיריט הוא מינרל סולפידי נדיר מאוד המכיל כסף וברזל בגוון לבן אפרפר. נוסחת המבנה הכימי של הארגנטופיריט היא AgFe2S3 המינרל הוא דימורפי למינרל הנדיר סטרנברגיט. הארגנטופיריט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית "אורתורומבית דיפירמידלית" 2 / m   2 / m   2 / m {\displaystyle 2/m\ 2/m\ 2/m} , וחבורת סימטריות מרחבית "Pmmn". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=6.639‏, b=11.463‏ ו-c=6.452.‏ הגבישים פריזמתיים משושים עבים המסתיימים בפירמידה. תופעת גבישים תאומים פסאודו הקסגונליים נפוצה על [100], כמו כן קיימת גם תופעת גבישים תאומים עלעליים. לארגנטופיריט אין פצילות, קשיותיו של המינרל נמוכה, 4-3.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.25 גרם לסמ"ק. אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי חזק. גבישי הארגנטופיריט אטומים, צבעם לבן-אפרפר בהיר הדוהה עם הזמן. באור מוחזר הארגנטופיריט הוא ססגוני בגוונים של ירוק, כחול, צהוב, ארגמן, חום ולבן אפרפר או צהבהב. הברק של הארגנטופיריט הוא מתכתי, והשרטוט של גבישיו בגוון אפור שחרחר. הגאולוג והמינרלוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (1879-1806) מאוניברסיטת גטינגן תיאר ב-1866 לראשונה את המינרל מדגימה בפיריט שנלקחה מזנקט יואכימסתל (St Joachimsthal), כיום יחימוב (Jáchymov) ברכס קרושנה הורי בבוהמיה שבצ'כיה. שם המינרל הוא הלחם של שם היסוד כסף בלטינית (ארגנטום - Argentum) שבתכולתו, והמינרל פיריט הדומה לו. הארגנטופיריט הוא מינרל נדיר בעורקים הידרותרמיים. הארגנטופיריט הוא מינרל נדיר ואותר בכ-40 מקומות בעולם, ובהם: יחימוב (Jáchymov לשעבר זנקט יואכימסתל - St Joachimsthal) ברכס קרושנה הורי (מקום בו נתגלה לראשונה) ובמדנץ (Měděnec לשעבר קופפרברג) בבוהמיה שבצ'כיה; בברוקן היל (Broken Hill) ובמכרה ג'ורג' פישר (George Fisher Mine) בהר איסה (Mount Isa) באוסטרליה; במכרה סילבנה (Silvana) בסנדון (Sandon) בפרובינציה קולומביה הבריטית בקנדה; בקולקויצ'קה (Colquechaca) באזור פוטוסי בבוליביה; ובמכרה בלק קריק (Black Creek Mine) באלסקה ובמחוז סלייט קריק (Slate Creek) באיידהו שבארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ארגנטופיריט בוויקישיתוף אתר WebMineral אתר Mindat פרויקט rruff פרויקט rruff לרשימה המלאה ניתן להיעזר באתר Mindat.‏