דליה רביקוביץ

דליה רביקוביץ (17 בנובמבר 1936 – 21 באוגוסט 2005) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית, כלת פרס ישראל לשירה לשנת תשנ"ח (1998). רביקוביץ' נולדה בתל אביב בשנת 1936, ללוי, מהנדס חשמל שעלה לארץ ישראל מחרבין שבסין, ולמיכל, מורה במקצועה. אימה הייתה נכדתו של הרב שמואל הומינר, הנמנה עם הבונים הראשונים של שכונות ירושלים. בשנות חייה הראשונות עברה המשפחה לבית משפחת אימהּ ביישוב נחלת גנים שהסתפח בשנת 1943 לרמת גן. דליה הייתה בת בכורה במשפחה ואחריה נולדו שני בנים תאומים. שלושה שבועות לפני יום הולדתה השישי נהרג אביה לנגד עיניה בתאונת דרכים. לאחר התאונה עברה המשפחה לקיבוץ גבע, שם סבלה רביקוביץ' מנידוי והשפלה. בגיל 13 עברה לגור אצל משפחות אומנות בחיפה ולמדה בתיכון "חוגים". היא התגייסה לצה"ל, אך כעבור שמונה חודשים השתחררה בשל בעיות בריאות. רביקוביץ למדה באוניברסיטה העברית בחוגים ללשון, אנגלית וספרות עברית ובמקביל להם עסקה בהוראה בבית ספר תיכון. היא לא סיימה את לימודיה. ב-1972 קיבלה מלגה ללימוד ספרות באוניברסיטת אוקספורד. רביקוביץ' הייתה בקשר זוגי עם הסופר יוסף בר-יוסף במשך חמש שנים. הייתה ביניהם אהבה גדולה ועם זאת הקשר אופיין בעליות ומורדות ולווה בתסכול וגעגוע מצד רביקוביץ'. היא הרתה לו ועברה הפלה שהייתה עבורה במהלך חייה כפצע לא מטופל. הם נישאו כשהייתה בת 24 כדרך להציל את מערכת היחסים וניפרדו כעבור שלושה חודשים. במהלך הקשר כתבה לו מכתבים המקובצים בסיפרה "שלך דליה". כעבור שנתיים נישאה ליצחק לבני, וכעבור שלוש שנים התגרשה ממנו, אך נשארה בחברות אמיצה איתו עד אחרית ימיה. בשנת 1978 ילדה רביקוביץ את עידו קליר, בנה המשותף עם עו"ד חיים קליר, שאיתו חייתה כ-13 שנה. בשנת 1982 הגישה רביקוביץ' תביעה כספית נגד קבוצת גבע על הפרת זכויות יוצרים, שכללו בחיזיון שערכו במסגרת שישים שנה לקבוצת גבע פרק מספרה "הטריבונל של החופש הגדול" תוך עריכת שינויים ללא רשותה. בינואר 1983 הגיעו להסכם פשרה שבו תקבל 155,000 שקלים פיצוי, והתנצלות בעמודים הראשונים בעיתונים מעריב, הארץ ודבר. שירתה של רביקוביץ זכתה להערכה רבה, והיא זכתה בפרסים ספרותיים רבים: פרס ביאליק (1987), פרס שלונסקי, פרס ברנר, ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (2005). בשנת 1998 הוענק לה פרס ישראל, ובשנת 2000 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה. חייה של רביקוביץ אופיינו במסכת של דיכאונות ויציאה מהם. דבר זה השתקף בשיריה שחשפו את סערות נפשה, שנעה בין חיות אדירה והרצון להיות מעורבת בכל עניין פוליטי ומוסרי, לבין דיכאונות ומספר ניסיונות התאבדות. על הדיכאון כתבה: "הדיכאון שלי הוא שפל יציב. אין לי מאניה-דפרסיה. כשאני בדיכאון אני כל כך שונאת את עצמי, שאני לא שונאת אף אחד אחר".[דרוש מקור] ב-21 באוגוסט 2005 נמצאה דליה רביקוביץ בדירתה ללא רוח חיים. ההשערה הראשונה, אשר דווחה בהרחבה בעיתונות, הייתה שככל הנראה שמה קץ לחייה. הניתוח שלאחר המוות, שנעשה ביוזמת משפחתה, שלל השערה זאת, מאחר שלא נמצאה בגופה כמות חריגה של תרופות. הפתולוג הביע את דעתו ש"מותה נגרם קרוב לוודאי מכישלון חריף של הלב". רופאה הפרטי, שראה את דו"ח הפתולוג, הוסיף ש"מצאו שם הגדלה של הלב, שאולי יכולה לרמז על מוות כתוצאה מהפרעת קצב". עיריית תל אביב הנציחה זכרה בשלט שהציבה בחזית ביתה ברחוב יהואש 6. ב-22 בנובמבר 2013 הוסר הלוט מעל הפסל "עמוד התיכון" של יגאל תומרקין, בגן מאיר בתל אביב, המוקדש לדליה רביקוביץ. בעקבות שיפוצים בגן מאיר, העתיקה עיריית תל אביב-יפו את הפסל וב-14 בנובמבר 2019 הציבה אותו בגן פינצ'וק ברחוב רופין 5, חמישים מטרים מדירתה של רביקוביץ. רחובות על שמה נמצאים במספר ערים בישראל (בהן תל אביב, ראש העין, רמלה, הרצליה, מזכרת בתיה, עפולה ויבנה). שיריה הראשונים של רביקוביץ הופיעו בשנות החמישים ב"אורלוגין", ביטאונו של המשורר אברהם שלונסקי, שעודד אותה בראשית כתיבתה. עם פרסום שני ספרי השירה הראשונים שלה זכתה לעידוד רב ממבקר הספרות ברוך קורצווייל, שאצלו למדה ספרות בבית הספר התיכון.סיפרה הראשון, "אהבת תפוח הזהב" סימן אותה כמעט עם יציאתו לאור כאחת המשוררות המבטיחות של זמנה. על סיפרה זה כתב קורצווייל: לדליה רביקוביץ נימה לירית משלה. אין היא נזקקת לדרכם של חקייני האופנה המודרניסטית משום ששיריה טבועים בחותם המקוריות. ואפילו האקסוטיות הסרבנית שבשיריה לא באה לה מהשאלות, אלא היא חלק בלתי־נפרד מעולמה הפיוטי, ממציאותה המיוחדת שמתעלה לשירת אמת ... קובץ צנוע זה של שירים עולה בערכו הפיוטי, במקוריותו ואמיתותו על עשרות ספרי שירה, הן נוסח מסורתי הן נוסח מודרניסטי שהופיעו אצלנו. — "הארץ", 25 בדצמבר 1959 על ספרה השני, "חורף קשה", כתב קורצווייל מסה שכותרתה "אחד הגילויים החשובים ביותר בשירתנו החדשה", ובה כתב: השיר 'חלומותיה של תרצה', הוא ללא ספק אחד משירי האהבה היפים ביותר שנכתבו בשנים האחרונות, שיר שהוא נשי, עדין ומדובב בצורה לשונית המושלמת ביותר את מגבלותיה וחוסר אוניה של השפה: 'אל תאבד זמנך לבטלה – רוב המילים אין בן ממש'. והסיום: 'אהובי שלי, אהובי שלי – את כל אהבתי – לא יכולתי לספר לך'. — "הארץ", 29 בינואר 1965 כתיבתה מתאפיינת בשירים הרומנטיים שכתבה, שבהם חשפה את רגשותיה באופן חופשי. אחדים משיריה הולחנו לשירים פופולריים. במאמר העוסק בקשרים שבין רביקוביץ לקורצווייל מתאר שמואל אבנרי את השתקפות הסבל בשירתה: כבר בקובץ שירים ראשון זה, ובמידה רבה יותר בקבצים הבאים, חוזר ועולה אצל רביקוביץ נושא הסבל. דומה ששורשיו של סבל זה נעוצים בין היתר ביתמותה המוקדמת מאב ובגעגועים הבלתי פוסקים אליו, בכווייה הקשה שהותיר בה הקיבוץ (בשהותה בו כילדת חוץ), ובטראומות הקשורות באהבות בלתי ממומשות, בהפלה, ומאוחר יותר בכורח להתנתק מבנה יחידה. אולם מעבר לכך – בדומה לקורצווייל – ידעה רביקוביץ כתולדה מהמבנה הנפשי הרגיש שלה סבל קיומי עמוק ודיכאונות חוזרים ונשנים, אשר עם גדישת הסאה משכו אותה כמו את קורצווייל לאותה תהום בשנות השישים לחייהם. מועקת הקיום והנהייה אל הקץ עולים מתוך רבים משירי רביקוביץ, ובתוכם אלה המוקדשים לקורצווייל או מזכירים אותו. — "הארץ", 30 בספטמבר 2005 לאחר מותה כתב המשורר מאיר ויזלטיר על לשון שירתה: בלשון השיר שלה היה משהו שהזכיר את רחל המשוררת: למרות שכתבה בלשון הדורה ואידיומטית מאוד, עברית שורשית בעלת עומק, עברית מעוגנת בלשון המקרא ולא חפה מהשפעתו של רטוש, הייתה בלשון הזאת גם פשטות גדולה, שנבעה אולי בעיקר מאותה עוצמה וידויית מבעבעת שבקעה משיריה החל בספר הראשון". — מאיר ויזלטיר, שירים שנגעו בנצח, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2005 ספרה האחרון, "באה והלכה", שיצא לאור בשנת 2005, מכיל סיפורים קצרים שעוסקים בפרקים מחייה בצורה ישירה ומרומזת. סיפורים אלה ייחודיים בצורת הביטוי ה"יבשה" עובדתית, נטולת דימויים, ואפילו יש שיגידו "מרושלת". ייחודם הוא בקשרים שיש להם לשירתה האישית והפוליטית, והם מאפשרים לקורא לחוות הבשלה, התבגרות, אירוניה ואירוניה עצמית. נדמה ששירי "אהבת תפוח הזהב", ובפרט אלו העוסקים בילדות המוקדמת, מקבלים בספר "באה והלכה" ממד ואופן ביטוי אחרים. נעלמו רסיסי המקורות המקנים ממד מיתי לחוויות האישיות. דמות האב עוברת "מסננת" של ראייה בוגרת, פחות האשמה וכאב, ויותר חרטה, למידה וגעגוע. בנוסף לשירה כתבה רביקוביץ גם סיפורת וספרי ילדים. היא תרגמה מאנגלית לעברית שירים של משוררים זרים, כגון: אדגר אלן פו, ויליאם בטלר ייטס ות"ס אליוט. בצעירותה תרגמה לעברית גם ספרי ילדים. לעיתים אף כתבה טור ביקורת על שידורי הטלוויזיה בעיתון "מעריב". שיריה תורגמו ל־26 שפות: איטלקית, אנגלית, אסטונית, בולגרית, גרמנית, דנית, הולנדית, הונגרית, וייטנאמית, יוונית, יידיש, יפנית, סינית, סלובנית, סלובקית, ספרדית, סרבו-קרואטית, סרבית, ערבית, פולנית, פורטוגזית, פינית, צ'כית, צרפתית, קטלאנית, ורוסית. התיאטרון הקאמרי ערך, הפיק וביצע מחווה לרביקוביץ בשנת 2006. דליה רביקוביץ הזדהתה עם השמאל הישראלי. עם זאת, לאחר מלחמת ששת הימים, בעקבות כיבוש עמק דותן מידי הלגיון הירדני, כתבה את השיר "עמק דותן". בעקבות מבצע שלום הגליל, בשנת 1982, החלה לכתוב שירה פוליטית תוך הבעה של ערכים הומניסטיים, ולאו דווקא ערכים כלכליים, מפלגתיים או מדיניים. היא הייתה פעילה במסגרת תנועות שלום שונות, אך ללא השתייכות פורמלית לארגון כלשהו. רביקוביץ הביעה הזדהות עם סבלו של העם הפלסטיני ברבים משיריה, ובין השאר כתבה מונולוג מנקודת מבטו של מחבל מתאבד בדרך לפיגוע. המונולוג התפרש כהזדהות עם פיגועי ההתאבדות ולכן זכה לתגובות נזעמות רבות.[דרוש מקור] בבחירות לכנסת ה-11 ב-1984, רביקוביץ קיבלה דירוג כבוד כמספר 117 ברשימת המועמדים של מפלגת שינוי. בינואר 2000 הופיעה רביקוביץ ב־CNN, והביעה את התנגדותה למדיניות ממשלת ברק שכללה הפקעת קרקעות פלסטיניות בסביבת הר חברון. הפקעת הקרקעות גרמה לפינוי תושבים שגרו במערות באזור ורביקוביץ הצטרפה לקבוצת סופרים ומשוררים שהגיעו להזדהות עם המפונים. יעקב אגמון, שאלות אישיות - מבחר ראיונות - ריאיון עם דליה רביקוביץ בתאריך 8 בנובמבר 1969, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 338–348 ז'ולייט חסין, שירה ומיתוס ביצירתה של דליה רביקוביץ, עקד, 1989 חמוטל צמיר ותמר ס. הס (עורכות), כתמי אור: חמישים שנות ביקורת ומחקר על יצירתה של דליה רביקוביץ', בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010. ענבר רווה, "'מים שאין להם סוף': עיון משווה בשירתה של דליה רביקוביץ", מחקרי ירושלים בספרות עברית יח, תשס"א, עמ' 379–389 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) שירה סתיו, אבא אני כובשת: אבות ובנות בשירה העברית החדשה, הוצאת דביר ומכון הקשרים, 2014 גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ - בחיים ובספרות, סדרת ספרי פרס בהט, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2016 יוחאי אופנהיימר, כּשִׁירוּת פוליטית - על ליריקה ופוליטיקה בשירת דליה רביקוביץ, סימן קריאה, 1 בינואר 1991 "שברי זכוכית עטופים במטפחת משי" פודקאסט "גיבור תרבות" להאזנה המוקדש כולו לדליה רביקוביץ', בהגשת ד"ר דן ערב, ד"ר דוד גורביץ' ויונתן גת כנס על יצירתה של דליה רביקוביץ באוניברסיטה העברית בירושלים, 28 באוקטובר 2018 מבחר תוכניות רדיו על דליה רביקוביץ - ראיונות איתה ועליה, ושיריה, באתר iCast דליה רביקוביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) דליה רביקוביץ, דף שער בספרייה הלאומית דליה רביקוביץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דליה רביקוביץ, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" דליה רביקוביץ, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" דליה רביקוביץ, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) מידע על דליה רביקוביץ בקטלוג הספרייה הלאומית צפרירה לידובסקי כהן, דליה רביקוביץ, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) צבי ינאי, ‏"בעקבות החלומות" - שיחה עם דליה רביקוביץ על "מיכאל שלי" ספרו של עמוס עוז, מחשבות 25, אוגוסט 1968, עמ' 2–8 צבי ינאי, ‏"להיות מריונטה" - שיחה עם דליה רביקוביץ, מחשבות 32, מאי 1971, עמ' 13–18 טלי גולדשמיד, פרוזה שאינה מתבשמת באהבה עצמית, באתר הארץ, 6 באפריל 2005 שמואל אבנרי, קורצווייל ורביקוביץ: תהום אל תהום, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2005 מרב יודילוביץ', "בכל אחד היא השאירה סימן", באתר ynet, 22 באוגוסט 2005 שירי לב-ארי, הרוח נושבת בחריגים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2005 דוד מרחב, חיים על סף תהום, שיחה עם רן יגיל, באתר GoGay, אוגוסט 2005 צבי עצמון, חצי שנה לפני המונסון. מיוֹבש ניחר, עתון 77, גיליון 304, אוקטובר 2005 אורי הולנדר, להיות אדם משתתף בעולם, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2006 דליה קרפל, באה והלכה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2006 עדה למפרט, חברתי שהחליטה לטבוע, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2007 חגית גרוסמן, על תרגום שיריה של דליה רביקוביץ לאנגלית, באתר הארץ, 31 ביולי 2009 אמירה לם, משא הבדידות, באתר ynet, 9 בדצמבר 2009 יהודה ויזן‏, שכחת תפוח הזהב: 5 שנים למותה של דליה רביקוביץ, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2010 אורי וייס, מלכת העברית, באתר ynet, 22 באוגוסט 2010 אלי הירש, על שירתה של דליה רביקוביץ, במקור, מתוך "7 לילות", ידיעות אחרונות, 24 בספטמבר 2010 יצחק לאור, מיטב השיר הוא האמת שלו, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010 זהר אלמקייס, מה אנחנו באמת יודעים על דליה רביקוביץ?, באתר בית אבי חי, פברואר 2016 רן לוי, הדיכאון על פי דליה רביקוביץ, באתר "פסיכולוגיה עברית" שירי לב-ארי, שובה של המטריה, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2018 אנה זטרברג, המכתבים האינטימיים של דליה רביקוביץ נחשפים: "אהוב, נורא לא טוב לי. תשוב", באתר ynet, 25 במאי 2019 חנה סֵקֶרָה, קולות המים בשירת דליה רביקוביץ', באתר "מניפה", 13 בפברואר 2021 מיצירתה: שני שירים, עכשיו 03-04, אביב תשי״ט-1959, עמ' 38–37 "מים רבים", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2003 "דברים שיש להם שיעור", באתר הספריה החדשה "כמו חול" - שתי גרסאות, באתר הספריה החדשה קיצור תולדות מיכל, באתר ynet, 7 בינואר 2005 "קזבלנקה", סיפור קצר מתוך קובץ סיפוריה "באה והלכה", באתר בננות דליה רביקוביץ, מכתבי סליחה מאת סופרים, התנצלות בפני כל טבח, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2009 על יצירתה: מיכאל גלוזמן, הקינה העולצת - על שני שירים של רביקוביץ על וולך, פורסם בהליקון - סדרה אנתולוגית לשירה עכשווית וקלאסית אילנה סובל, ‏"כיוון שביקשה להימלט נתערבבה דעתה": על חריגות ושיגעון ביצירתה הסיפורית של דליה רביקוביץ, תיאוריה וביקורת 28, אביב 2006 ניצה קרן, ‏צעקתה הכבושה של האם העלומה: "אמא מתהלכת", של דליה רביקוביץ, תיאוריה וביקורת 21, סתיו 2002 אורי וייס, מה זאת אהבה? אהבת אם לילדה, למשל, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2006, על ספרה של דליה רביקוביץ "מים רבים" רן לוי, הדיכאון על פי דליה רביקוביץ, מאמר הבוחן את תסמיני הדיכאון באמצעות שירתה וחייה של המשוררת דליה רביקוביץ ומנסה להקיש על היתרונות והחסרונות הגלומים בו. אתר פסיכולוגיה עברית, 14 בפברואר 2007 אסתי אדיבי-שושן, אין אהבה במקום הזה/ זולת אהבה לשניים, על יחסי הורים ילדים בשירת דליה רביקוביץ, באתר מחשבות על ספרים, 18 ביוני 2011 רחל אליאור, "צעקה הנערה המאורשה ואין מושיע לה": גורלה של הנאנסת במקרא ובשירהּ של דליה רביקוביץ, בתוך: הוגים בפרשה, פרשת השבוע כהשראה ליצירה ולהגות היהודית לדורותיה (עורך נ. רוטנברג) ירושלים: מכון ון ליר ומשכל, תשס"ה:2005: 576-592 ערן סבאג, "חיים של אחרים" על העולמות הדמיוניים של דליה רביקוביץ'‏, 5 במרץ 2014 גדעון טיקוצקי, "ציפור פצועה, חזרי אלי" - על הפזמון "שובי לביתך", באתר הארץ, 21 באוגוסט 2015 אורין מוריס, "הזהב ותפוחי האדמה": דליה רביקוביץ היתה נביאה מצוינת, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2018 עמיחי חסון, "דברים שיש להם שיעור" של דליה רביקוביץ, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, דצמבר 2018 רועי גרינוולד, ‏להיות ולא להיות: על וי"ו החיבור ב"אהבת תפוח הזהב" לדליה רביקוביץ, אות 6, סתיו 2016 גדעון טיקוצקי, רגשי אשמה יש לי כמה שתרצה, אבל לא כמו שאתה משער, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2020 רתם פרגר וגנר, פואטיקה של שיר אחרון, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוגוסט 2020 חנה סקרה, קולות המים בשירת דליה רביקוביץ, באתר "מניפה", 13 בפברואר 2021 איריס לעאל, כל אשה אוהבת פשיסט, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2021 זיוה שמיר, דליה רביקוביץ', באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית על פי הכתוב על מצבתה. ביום 16 בנובמבר 2023 שלמחרתו צוין יום הולדתה של רביקוביץ, פרסם מכון גנזים שיר שכתבה "רקמה מדויקת", שלא מן הנמנע מתייחס לבנה שזה עתה נולד. לעיון בכתב היד שפרסם "גנזים" בבלוג שלו, ראו כאן. גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ - בחיים ובספרות, ראשון לציון: ידיעות ספרים, 2016, עמ' 39-40 Podcast Addict, על החתום - שלךּ, דליה | דליה רביקוביץ, באתר Podcast Addict (באנגלית) Podcast Addict, על החתום - שלךּ, דליה | דליה רביקוביץ, באתר Podcast Addict (באנגלית) המשוררת דליה רביקוביץ' תקבל 155 אלף שקל על הפרת זכויות היוצרים שלה, מעריב, 7 בינואר 1983 מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה מנתיחת הגופה עולה שדליה רביקוביץ' לא התאבדה, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2005 ידיעות אחרונות, 16 באוקטובר 2005 טקס הסרת הלוט מהפסל "עמוד התיכון"(הקישור אינו פעיל, 24.3.2019) דליה רביקוביץ' - Dahlia Ravikovitch, באתר www.facebook.com מחווה ליוצרים שהופקו על ידי התיאטרון הקאמרי, תחקר, עריכה וקטעי קישור רחל ואריה אהרוני, "מחווה לדליה רביקוביץ, 2006 מילות השיר "עמק דותן", באתר שירונט Jerrold Kessel, Palestinian cave dwellers' plight becomes Israeli human rights cause, January 26, 2000, on CNN איתן בלס, במכתבי האהבה של דליה רביקוביץ עולה שירה מתוך היום־יום, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2019 לחן אחר של השיר לזכר 16 הנרצחות: שיר קטן ועצוב מאיה כורם, באתר nrg‏, 29 ביוני 2017 גרסה שונה של שירה של רביקוביץ' "לצאת מביירות". מלחין השיר פרסם אותו ב-1993 בביצועו. השיר צונזר בטענה שהמצב רגיש מדי לאחר גירוש 415 פעילי חמאס ללבנון. יצא לבסוף באלבום ההופעה של כרמלי "ביתן הזכוכית" (1998), שכולו הורכב משיריה של רביקוביץ'.