laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עין השופט הפקות

עין השופט הפקות הוא אולפן להפקת סרטים שנוסד בשנת 1999 בקיבוץ עין השופט. האולפן נוסד על ידי עורך הסרטים הישראלי זוהר סלע. במהלך 17 שנות קיומו העסיק האולפן כמה מחברי קיבוץ עין השופט, וגם מספר אנשי מקצוע שכירים. עיקר תחומי הפעילות הם סרטי קולנוע, סרטים דוקומנטריים, וסרטי תדמית ופרסום למגזר העסקי. על חברי הקיבוץ שעבדו באולפן ניתן למנות את אביב רם ועמרי שטראוס. כיום מנהל את האולפן חבר קיבוץ עין השופט ארבל רום, צלם במקצועו. "בופור" של הבמאי יוסף סידר. היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. "ארץ בראשית" של הצלם והבמאי משה אלפרט. "וביום השלישי" של השחקן והבמאי משה איבגי. בשנת 2012 היה האולפן שותף בהפקת סרט הקולנוע העצמאי "שגרי אותי לחלל, אסתר", של הבמאית גנית אורין. יחודו של הסרט הוא בכך שכולו צולם על מסך ירוק, בטכניקת chroma key. "א-ג'יסר" של הבמאית אבתיסאם מראענה. "משאללה" ו"אייבי" של הבמאי איתן חריס. "Code Red" של הבמאי הבריטי קלייב גורדון (Clive Gordon). שודר ברשת BBC. "שדה האפונים הירוקות" של הבמאי יגאל תיבון. שודר בערוץ 10. "אליאב" של הבמאית יפעת ברקן-פינטו. שודר בערוץ 10. לאורך שנות קיום האולפן הוא עוסק גם במגוון סרטים בתחום המסחרי כגון סרטי תדמית, סרטי מוצר וסרטי הדרכה. אתר הבית של עין השופט הפקות
1979 בקולנוע

ערך מורחב – 1979 "קרמר נגד קרמר" בכיכובם של דסטין הופמן ומריל סטריפ "החבובות - הסרט" "הפרש החשמלי", בכיכובם של רוברט רדפורד וג'יין פונדה "הסינדרום הסיני", בכיכובם של ג'ק למון, מייקל דאגלס וג'יין פונדה "אהבה מנשיכה ראשונה" "כפפה לאוהבים" "מנהטן", בכיכובם של וודי אלן, דיאן קיטון ומריל סטריפ "מסע בין כוכבים: הסרט" "הסוס השחור" "החור השחור" הסרט הטוב ביותר: "קרמר נגד קרמר" הבמאי הטוב ביותר: רוברט בנטון על בימוי "קרמר נגד קרמר" השחקן הטוב ביותר: דסטין הופמן על משחקו ב"קרמר נגד קרמר" השחקנית הטובה ביותר: סאלי פילד על משחקה ב"נורמה ריי" 24 בינואר – טטיאנה עלי, שחקנית 9 במרץ – אוסקר אייזק, שחקן אמריקאי יליד-גואטמלה 9 במאי – רוזריו דוסון, שחקנית אמריקאית 4 באפריל – הית' לדג'ר, שחקן קולנוע אוסטרלי (נפטר ב-2008) 12 באפריל – קלייר דיינס, שחקנית 15 באפריל – לוק אוונס, שחקן וולשי 19 באפריל – קייט הדסון, שחקנית 23 באפריל – ג'יימי קינג, שחקנית 24 ביולי – רוז ביירן, שחקנית אוסטרלית 12 בפברואר – ז'אן רנואר, במאי צרפתי 10 באפריל – נינו רוטה, מלחין איטלקי 29 במאי – מרי פיקפורד, שחקנית קנדית 11 ביוני – ג'ון ויין, שחקן אמריקאי 16 ביוני – ניקולס ריי, במאי אמריקאי 30 באוגוסט – ג'ין סיברג, שחקנית אמריקאית 11 בנובמבר – דימיטרי טיומקין, מלחין רוסי-אמריקאי 22 בדצמבר – דריל זאנוק, מפיק אמריקאי 30 בדצמבר – ריצ'רד רוג'רס, מלחין אמריקאי "סופרמן", בכיכובו של כריסטופר ריב "בריאן כוכב עליון", פרודיה על סיפור ישו של חבורת מונטי פייתון "אגתה" "אפוקליפסה עכשיו", בבימויו של פרנסיס פורד קופולה ובכיכובם של האריסון פורד, מרלון ברנדו, רוברט דובאל, דניס הופר ומרטין שין "להיות שם", בכיכובו של פיטר סלרס "מקס הזועם", בכיכובו של מל גיבסון "מחפש צרות" "רוקי 2", בכיכובו של סילבסטר סטאלון "הנוסע השמיני" בכיכובה של סיגורני ויבר "מונרייקר", סרט ג'יימס בונד בכיכובו של רוג'ר מור "מלון בקליפורניה", בכיכובם של מייקל קיין, ביל קוסבי, וולטר מתאו, אלן אלדה וג'יין פונדה שלאגר 1978 בקולנוע 1979 1980 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1979 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1979 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
אליסיום

האם התכוונתם ל... שדות אליסיום – על פי המיתולוגיה היוונית - שם לאזור מסוים בעולם הבא אליסיום (סרט) – סרט קולנוע משנת 2013 בכיכובו של מאט דיימון
In Search of the Lost Chord

In Search of the Lost Chord (בתרגום לעברית: "בחיפוש אחר האקורד האבוד") הוא האלבום השלישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית, המודי בלוז. האלבום יצא בשנת 1968 על ידי חברת דרם רקורדס. In Search of the Lost Chord הוא אלבום קונספט אשר עוסק בנושאים שונים אך בעיקר סביב נושא רחב של חיפוש וגילוי, לרבות גילוי עולמות (Dr. Livingstone, I Presume), מוזיקה ופילוסופיה במשך השנים (House of Four Doors), אהבה אבודה (The Actor), התפתחות רוחנית (Voices in the Sky), ידע בעולם משתנה (Ride My See-Saw), תודעה גבוהה (Legend of a Mind), דמיון (The Best Way to Travel), ואסטרונומיה (Departure). אסטרונומיה תמשיך כנושא של שירי הלהקה באלבום To Our Children's Children's Children אלבום שלם המדבר על משימתה של אפולו 11. ה"אקורד האבוד" שבשם האלבום, מתגלה במנטרה "אום" (בבית האחרון שבפואמה של גריים אדג' "The Word"). לאחר השימוש בתזמורת הפסטיבלים של לונדון באלבום Days of Future Passed שיצא שנה לפני כן, התחילו חברי הלהקה לנגן על כלים קלאסיים ואלקטרוניים. כלי נגינה הודים כמו סיטאר (אשר מנוגן על ידי גיטריסט הלהקה ג'סטין הייוורד), טמבורה (על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר) שני הכלים האלו שימשו בשירים "Departure," "Visions of Paradise," ו-"Om". עוד כלים לא רגילים למוזיקה של הלהקה היו אבוב (שנוגן על ידי חלילן ומקישן הלהקה ריי תומאס) והצ'לו (נוגן על ידי בסיסט הלהקה ג'ון לודג'). עוד כלי היה המלוטרון של פינדר (מלוטרון הוא כלי המדמה צלילים של תזמורת). ההקלטות לאלבום החלו בינואר 1968, עם השיר "Legend of a Mind". שם השיר לא מופיע במילים אשר עוסקות בטענתו של טימותי לירי בכך שטען והטיף לכך שהשימוש בסם LSD מביא לתועלת פסיכולוגית ורפואית. לאחר שכבר התנסו בקטעי ביניים של פואמות כמו: "Morning Glory" ו"Late Lament" באלבום הקודם, המודי בלוז ניסו שוב בדקלום שירה באלבום זה, גריים אדג' מתופף הלהקה, כתב שתי פואמות "Departure" ו"The Word". הפואמה השנייה דוקלמה על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר, שהיה המדקלם העיקרי של שיריו של אדג' באלבומי המודי בלוז זה ואחרים. "Departure", שבדקלום אדג' מתחיל להגביה את קולו ולצחוק בסגנון משוגע, היא דוגמה נדירה של אדג' כהוא עושה הדקלום שלו. In Search of the Lost Chord הגיע למקום ה-23 במצעד האלבומים של ארצות הברית עם שחרורו ביולי 1968. בבריטניה, האלבום הגיע למקום 5. שניים מהסינגלים של האלבום, "Ride My See-Saw" ו"Voices in the Sky", הגיעו למגזין הבילבורד ומקמו במקום ה-27 במצעד הסינגלים הבריטי. במרץ 2006, יצאה גרסת SACD לאלבום עם גרסה של אלבום כפול. ב-2008, גרסת תקליטור של האלבום יצאה לאור עם רצועות בונוס. במהדורה המיוחדת של מגזיני "Mojo" ו-"Q" "פינק פלויד וסיפורי פרוג אחרים", הגיע האלבום למקום ה-23 ברשימה "40 אלבומים קוסמיים". ג'סטין הייווארד - שירה, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרת 12-מיתרים, סיטאר, צ'מבלו, מלוטרון, כלי הקשה, טאבלה ג'ון לודג' - שירה, גיטרת בס, גיטרה אקוסטית, צ'לו, תוף מרים, תוף גריים אדג' - שירה, תופים, פסנתר, טימפאני, תוף מרים, טאבלה, דקלום ריי תומאס - שירה, חליל, סקסופון, אבוב, קרן יער, תוף מרים מייק פינדר - שירה, מלוטרון, פסנתר, צ'מבלו, גיטרה אקוסטית, צ'לו, אוטוהרפ, גיטרת בס, טמבורה מדיה וקבצים בנושא In Search of the Lost Chord בוויקישיתוף מידע על האלבום In Search of the Lost Chord באתר MusicBrainz האלבום In Search of the Lost Chord באתר Discogs
אסטריקס והסכסכן מרומא

אסטריקס והסכסכן מרומא (בצרפתית: La Zizanie) הוא הספר ה-15 בסדרת הקומיקס הצרפתית "אסטריקס". הספר נכתב על ידי הסופר רנה גוסיני ואויר על ידי אלבר אודרזו, והוצג לראשונה במהלך שנת 1970 בהמשכים במגזין "Pilote". סנאטור רומאי בשם סטרדיוואריוס מתגרה ביוליוס קיסר בטענה שעל קיסר להשליט סדר בתוך המדינות שכבש - בכפר הגאלי המורד, למשל - ורק אחר כך להוציא משאבים על כיבושים חדשים. כדי להחזיר את אמון הסנאט בו, קיסר מחפש דרך לכבוש סוף סוף את הכפר. אחד הסנאטורים מציע לעורר ריב ומדון בין תושבי הכפר, וכך הם יעזבו את הכפר בעצמם. כדי לבצע זאת משחרר קיסר מהכלא אסיר בשם קקטוס אנטיטטנוס, שמפורסם ביכולתו לעורר מריבות וסכסוכים, ושולח אותו אל הכפר. כאשר קקטוס מגיע הוא נוקט בדרכים שונות על מנת לסכסך בין תושבי הכפר, בחוכמה וערמומיות רבה. הוא שם דגש על השנאת אסטריקס, אשפיקס ואובליקס על שאר בני הכפר, משום שבלי שלושת האנשים הללו ניתן לכבוש את הכפר בקלות. הוא מעורר רושם שאסטריקס מיודד איתו, ומחלק ללגיונרים מים חמים מתוך קדירה בהכרזה שזהו שיקוי פלא, כדי לגרום לגאלים לחשוב שמישהו מסר לרומאים את המתכון לשיקוי הפלא. מזימתו אכן מצליחה: שאר התושבים משוכנעים שאסטריקס מסר לרומאים את סוד שיקוי הפלא, ושאשפיקס ואובליקס שיתפו איתו פעולה. בתגובה אשפיקס, אסטריקס ואובליקס עוזבים את הכפר בהפגנתיות. קקטוס, המרוצה מהצלחת תוכניתו, מכנס את הלגיון ויוצא לכיוון הכפר, כדי לתקוף אותו כעת, כשהוא חסר הגנה. בינתיים פרצו אסטריקס, אשפיקס ואובליקס אל המחנה הרומי ונטלו משם את קדירת המים החמים - שיקוי הפלא המזויף. השלושה מיהרו אל הכפר, ובעזרת שיקוי הפלא הספיקו להקדים את חיילי הלגיון. בכפר הם הראו לשאר התושבים את השיקוי המזויף, וכך הוכיחו להם שהרומאים לא השיגו באמת את שיקוי הפלא, והכל נועד כדי לסכסך ביניהם. תושבי הכפר מתנצלים על חשד השווא, ואשפיקס ממהר להכין שיקוי פלא כדי להילחם ברומאים. השיקוי מוכן ברגע האחרון ונערך קרב שמסתיים בניצחון מוחץ לגאלים. אך הם מחליטים לנקום בקקטוס בדרך מיוחדת - בדרכו שלו: הם ניגשים אליו מול שר-המאה והלגיונרים המובסים, מודים לו ומעניקים לו מתנות, וכך גורמים לשר-המאה לחשוב שקקטוס היה מרגל ועזר לגאלים מאחורי גבו. שר-המאה הזועם שולח את קקטוס לרומא באשמת בגידה במולדת בעת מלחמה. לאחר שהגאלים חוזרים לכפרם שמחים ומפוייסים, אסטריקס מחליט לערוך להם עוד מבחן אחרון: הוא מסתובב בכפר כשאובליקס נושא אותו על גבי מגן אף על פי שצורת נשיאה זו שמורה למנהיג השבט בלבד, וכך גורם לקטטה בכפר. לבסוף הוא מסביר לתושבי הכפר שהוא רק רצה לבדוק אם המגן מתאים לנשיאה, כדי לתת אותו כמתנת יום הולדת למנהיג. הגאלים מתפייסים שוב, ואסטריקס אומר ש"הפעם הם הבינו". כמו כל שאר הספרים בסדרה, הספר מסתיים בסעודה חגיגית. הסעודה היא לרגל יום הולדתו של מנהיג השבט, וכן לרגל תום עידן הסכסוכים והמריבות. הספר מכיל מספר קריצות ורמזים, למשל: הסנאטור סטרדיוואריוס מתואר כבעל קול "ערב ורבגוני, שהוא יודע להלהיב בו את ההמונים". תיאור זה מתייחס ליכולות הווקאליות של כינור סטרדיוואריוס, הנחשב לכלי מיתר איכותי ויוקרתי במיוחד. הדיאלוג בין קיסר לברוטוס (קיסר: "גם אתה, ברוטוס בני!" ברוטוס: "הוא מתחיל לעצבן אותי ברמזים שלו. יום אחד אתרגז ו...") הוא רמז למשפט מפורסם של יוליוס קיסר, אותו אמר לפני מותו. האתר הרשמי של אסטריקס Tullius Détritus (קקטוס אנטיטטנוס), באתר האתר הרשמי של אסטריקס (בצרפתית) בהדגשה שהמתנות הן "בנוסף על המחיר המוסכם"... אסטריקס מהסכסכן מרומא, עמ' 5, תיבה מס' 2 אסטריקס והסכסכן מרומא, עמ' 6, תיבה אחרונה
STC

STC, ראשי התיבות של Sound Transmission Class הוא דירוג על ידי מספר יחיד המתאר עד כמה מחיצה בבניין מבודדת מעבר של גלי קול. מספר זה נגזר מבדיקה מיוחדת של מספר תדרים. נתון זה משמש עבור קירות פנימיים, תקרות ורצפות. היעילות של חומרים שונים ניתנת לדירוג על בסיס בדיקה זו, המנצלת את איבוד העוצמה של גל קול בטווח התדרים שבין 125 ל־4000 הרץ. במקרים של שימוש במכשירים כגון Echo Sounder משוכללים ניתן לכוון ערך זה לצורך דיוק מדידת המכשיר. כתוצאה מכך, מדד זה אינו יעיל לתדרים נמוכים. ה־STC יועד בעיקר למדידת התדרים שבטווח התדרים של הקול האנושי. לכן ה־STC אינו מתאים למדידת יכולת בידוד של רעשים מכנים, מוזיקה או רעשים הנוצרים על ידי כלי תחבורה, אשר אינם נמצאים בטוח זה ובעיקר בתחום התדרים הנמוך. אבל בפועל ה־STC אקטואלי יותר בתדר נמוך מאשר נכון באופן תאורטי. STC מודד בדציבלים את ההפחתה בעוצמת הקול בטווח התדרים הנדון. לדוגמה, אם קול בעל עוצמה של 80 דציבלים יופחת על ידי מחיצה ל־50 דציבלים, אז נאמר שמקדם ה־STC של המחיצה הוא 30 דציבלים. שקט
הפיל שרצה להיות הכי

הפיל שרצה להיות הכי הוא ספר ילדים מאת פאול קור. הסיפור עוסק בפיל צעיר שחש דכדוך כיוון שצבעו האפור לא מצא-חן בעיניו. ציפור שפגש הסבירה לו כי הצבע האפור הוא המתאים ביותר לפילים, אולם דבריה לא שכנעו אותו. הפיל רצה, במקום צבעו, להיות צבעוני. הציפור, על מנת למלא את בקשתו, השיגה מגוון של צבעים כאשר את האדום תרמה לה חיפושית משה רבנו נדיבה. פעולת הצביעה נעשתה בעזרת נוצה מזנבה של הציפור וכאשר הושלמה המשימה הפיל היה שבע רצון מאוד. כשראו שאר הפילים את הפילון הצבעוני הם טענו שהוא לא נראה כמו פיל, אלא כמו ליצן. הפילון שחש צער על טעותו, ביקש לשוב לצבעו המקורי. כדי לאפשר את הדבר, הפילים שטפו אותו בעזרת מים ששאבו לתוך חדקם. כששב הפילון לצבעו האפור הוא הבין שדבריה של הציפור כי הצבע האפור של הפילים מתאים להם - נכונים. הספר הועלה כמחזה בתיאטרון "נדנדה" בשנת 2002, שבוים בידי אבי מלכה, נכתב על ידי איילה קורקוס ועובד מוזיקלית בידי רמי בר-דוד. ביוני 2010 נעשו לשירי המחזה עיבודים מוזיקליים מחודשים "היות שההפקה המוזיקלית הקודמת הייתה איטית וארוכה מידי" בידי דביר פרידמן. משפחתו של קור יזמה סרט הנפשה המבוסס על הספר. הסרט הופק ב-2007 על ידי קלסיקלטת בשיתוף אולפני פיצ'י פוי ובבימוי דיבוב של שרון כהן באולפני אלרום. המוזיקה של הסרט הופקה על ידי עדי כהן. הסרט מכיל את ששת השירים הבאים: שיר הצבעים שיר המראות לילה בבית הביתה אני גיבור הספר "הפיל שרצה להיות הכי", באתר "סימניה" לימור קלר, ‏הפיל שבחדר: מהפך למשחקייה התל אביבית האייקונית, בדיזנגוף סנטר השקיעו כרבע מיליון שקלים בהקמת שני מתחמי משחק לילדים בהשראת רבי המכר הישראלים "הפיל שרצה להיות הכי" ו"איילת מטיילת", באתר ‏מאקו‏ הפיל שרצה להיות הכי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
כספיון הדג הקטן

כספיון הדג הקטן הוא ספר ילדים מאת פאול קור. הספר זכה להצלחה רבה והוביל לספרים נוספים בעקבותיו. כספיון, דג קטן שקיבל את שמו עקב צבעו הכסוף, הרחיק לכת בשחייתו והבחין לפתע בדבר הדומה להר במראהו, אבל כשראה שלדבר יש עין שדומעת, הוא הבין כי לא יכול להיות שמדובר בהר. למעשה היה זה לווייתן, אך כספיון מעולם לא נתקל בלווייתן קודם לכן. כספיון, שהתרשם מאוד מגודלו העצום של הלווייתן, תהה לגבי בכיו. הלווייתן סיפר לו כי חרף גודלו, הוא בסך הכול לווייתן צעיר שאיבד את הוריו ומכאן הסיבה לבכיו. הודות לאחיו ובני-דודיו הרבים של כספיון, הנראים כמוהו בדיוק, הלווייתן שב אל אביו ואמו. הלווייתן וכספיון הפכו לחברים טובים והלווייתן אף הציל את חיי כספיון בספר נוסף בסדרה, "כספיון בסכנה" (הוא תקף כריש שרצה לטרוף את כספיון). בספר נוסף בסדרה, "המסע הגדול של כספיון", הסתבר שאותו כריש הפך לצמחוני עקב המהלומה הקשה שספג מהלווייתן. משפחתו של קור יזמה סרט הנפשה המבוסס על הספר, אשר הופק בשנת 2004 על ידי קלסיקלטת בביומו של נועם משולם על ידי אולפן פיצ'י פוי. הספר עובד שנה אחר כך להצגת ילדים בתיאטרון "נדנדה" שנכתבה על ידי איילה קורקוס ובוימה בידי אבי מלכה. מוזיקה מאת עדי כהן, שכתב כבר ב-2004 את השירים והמוזיקה לסרט האנימציה המבוסס על הספר. ההצגה נעשית בטכניקת התיאטרון השחור, והיא זכתה לשבחים רבים. ז'נאן בסול, ספר ילדים מאויר מציג את המתח שבין שלום למלחמה, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2017
ג'וזף פוליצר

ג'וזף פוליצר (באנגלית: Joseph Pulitzer;‏ 10 באפריל 1847 – 29 באוקטובר 1911) היה עיתונאי, עורך ומוציא לאור, יהודי-הונגרי-אמריקאי וכן פוליטיקאי וחבר בית הנבחרים אמריקאי. עיתונאי אלברט פוליצר היה אחיו. פוליצר נולד במאקו שבהונגריה. בשנת 1864 היגר לארצות הברית ושירת שם במלחמת האזרחים האמריקאית. היה הבעלים של העיתון "St. Louis Post-Dispatch" בסנט לואיס. לאחר מכן עבר לניו יורק. ב-1883 רכש את העיתון הניו יורקי "The World" (שנהפך ל-"New York World"). במהרה החל לרכוש עיתונים נוספים והפכם לפופולריים ובעלי השפעה. עיתוניו של פוליצר הרבו בסנסציות ובכתיבת סיפורים אנושיים ויוצאי דופן, אך גם לחמו בשחיתות, בעוולות הציבוריות, ובניצול העניים. התחרות העזה ששררה באותה התקופה בין עיתוניו של פוליצר לבין רשת העיתונים של ויליאם רנדולף הרסט סימנה את ראשית תקופת העיתונות הצהובה בארצות הברית. הכן של פסל החירות בניו יורק מומן בכספי תרומות של הציבור האמריקני, שהרוח החיה בגיוסן הייתה איל העיתונות ג'וזף פוליצר, שאמר שכל מי שיתרום ייכתב בעיתונו ותרומתו תצוין, וכך נאספו מאה אלף דולר (סכום המקביל לכ-2.5–3 מיליון דולר של ימינו) שנתרמו מקוראי העיתון שלו. פוליצר היה חבר לתקופה קצרה, בשנים 1885–1886, בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז התשיעי של מדינת ניו יורק, כחבר המפלגה הדמוקרטית. פוליצר היה גם חבר בבית המחוקקים במיזורי והקים בית ספר לעיתונות באוניברסיטת קולומביה. בצוואתו ייסד את פרס פוליצר לעיתונות ולספרות, הקרוי על שמו. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף פוליצר בוויקישיתוף ג'וזף פוליצר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'וזף פוליצר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'וזף פוליצר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל סלטה

דגל סלטה (בספרדית: Bandera de Salta) הוא דגלה של הפרובינציה הארגנטינאית סאלטה. עיצובו הוא רקע בצבע בורדו עם שני פסים שחורים אופקיים ובמרכזו, מוקף במעגל של כ23 כוכבים משושים עם חור עגול, מוטען סמל סאלטה: שמש מאי במרכזו של כוכב משושה לבן המשובץ באליפסה בצבע תכלת. צבעי הדגל מסמלים את הפונצ'ו המסורתי של הגאוצ'וס האופייניים לסלטה, 23 הכוכבים מסמלים את 23 מחלקות הפרובינציה ושמש מאי את מהפכת מאי של 1810. הדגל זכה למעמד רשמי על פי חוק בשנת 1996 לאחר שזכה בתחרות עיצוב. דגל סלטה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל סאלטה באתר ממשלת סאלטה (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולקיריה (קומיקס)

ולקיריה (באנגלית: Valkyrie) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת The Avengers #83 מדצמבר 1970, ונוצרה בידי הכותב רוי תומאס והמאייר ג'ון בוסימה לפי דמותה של ברינהילד, הולקיריה מהמיתולוגיה הנורדית. ולקיריה היא האלטר אגו של ברונהילדה, אסגרדית אשר נבחרה בידי אודין להוביל את הולקיריור, ארגון אסגרדי של אלות לוחמות הרוכבות על סוסים מכונפים אלי קרב ולוקחות עימן את הסוגדים בני התמותה אשר נהרגו בקרב לעבר ולהאלה, ארץ המתים המכובדים. היא החזקה ביותר מביניהן. כמו כל האסגרדים, גם לה יש מבנה עצם דחוס ביותר, מעל ומעבר לגוף האנושי. למרות שהיא אינה אלמותית, תהליך ההזדקנות שלה איטי. חסינה בפני מחלות הידועות לאדם ובפני פציעות קרב. הפיזיולוגיה האסגרדית שלה מקנה לה רמות גבוהות ביותר של סיבולת. הייתה חברה בקבוצת האוונג'רס הסודיים, ומשמשת כבת בריתו ומושא אהבתו של תור. את דמותה של ולקיריה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור: ראגנארוק", "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"תור: אהבה ורעם" מגלמת השחקנית טסה תומפסון. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You

If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You הוא האלבום של להקת הסצנת קנטרברי, קרוואן. לפי האתר AllMusic‏, "If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You מכיל מהלכים משמעותיים על פני האלבום הראשון". זהו האלבום השני של הלהקה, ומכר מספר לא רע לפני האלבום הידוע In the Land of Grey and Pink. האלבום היווה אבן דרך, ששילב בין הומור וצליל פרוגרסיבי, לבין מוזיקה קלאסית וג'אז. האלבום יצא על ידי חברת התקליטים דקה רקורדס כמו ששיר הנושא יצא על סינגל. ההקלטה הזו הפכה לצליל הידוע של קרוואן ביותר שנשמע ברוב ההוצאות של 1975. "For Richard" (מחרוזת שמשכה 14:21) הפך למרכיב עיקרי במופעי קרוואן ובדרך כלל נשמע כקרוב יותר. גרסה תזמורתית מלאה נמצאת באלבום ההופעה עם תזמורת, Caravan and the New Symphonia. שם האלבום ושיר הנושא בא מדבריו של הקומיקאי ספייק מיליגאן. האלבום יצא מחדש על גבי תקליטור בגרסה מחודשת ומשופרת אשר שיפרה את איכות השמיעה (רימסטר) יחד עם זאת, נוספו גם להוצאה זו רצועות בונוס כל השירים נכתבו על ידי דויד סינקלייר, ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס וריצ'רד קוהלן רצועות בונוס במהדורת רימסטר משנת 2001 "A Day in the Life of Maurice Haylett" - 5:40 "Why? (And I Wish I Were Stoned)" - 4:22 "Clipping the 8th (Hello Hello)" - 3:13 "As I Feel I Die" - 4:39 פאי הסטינגס - גיטרה חשמלית (6 ו-12 מיתרים), שירה, כלי הקשה דויד סינקלייר - אורגן האמונד, צ'מבלו, פסנתר ריצ'רד סינקלייר - גיטרה בס, שירה, כלי הקשה ריצ'רד קוהלן - תופים משתתפים נוספים ג'ימי הסטינגס - חליל צד, סקסופון מידע על האלבום If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You באתר MusicBrainz מידע על האלבום If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You באתר AllMusic האלבום If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You באתר Discogs
In the Land of Grey and Pink

In the Land of Grey and Pink הוא האלבום השלישי של להקת הרוק המתקדם קרוואן, שיצא בשנת 1971. לפי האתר AllMusic, "הוא נחשב על ידי רבים כפסגה של קרוואן". כמו כן האלבום נחשב לאחד המשפיעים בז'אנר הרוק המתקדם. יחד עם סופט מאשין, קרוואן היו למובילים בצליל הקנטרברי" - שילוב של סגנונות כמו: ג'אז, מוזיקה קלאסית ומוזיקה אנגלית מסורתית. במהדורה המיוחדת של מגזיני Mojo ו-Q, "פינק פלויד וסיפורי פרוג רוק אחרים", דורג האלבום במקום ה-19 ברשימת "40 אלבומי רוק קוסמיים". עטיפת האלבום בסגנון ימי הביניים צוירה על ידי מארי אני אנדרסון. האלבום יצא בגרסת רימסטר וסטריאו במיקס סראונד 5.1 על ידי סטיבן וילסון מפורקיופיין טרי, כאלבום כפול ו-DVD לכבוד יובל ה-40 ללהקה. כל השירים נכתבו על ידי דויד סינקלייר, ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס וריצ'רד קוהלן למעט "Aristocracy" (קוהלן, הסטינגס, ר. סינקלייר). I. "Nigel Blows a Tune", II. "Love's a Friend", III. "Make It 76", IV. "Dance of the Seven Paper Hankies", V. "Hold Grandad by the Nose", VI. "Honest I Did!", VII. "Disassociation", VIII. "100% Proof" פאי הסטינגס - גיטרות ושירה דויד סינקלייר - אורגן האמונד, פסנתר ומלוטרון ריצ'רד סינקלייר - גיטרה בס, גיטרה אקוסטית, שירה ריצ'רד קוהלן - תופים משתתפים נוספים ג'ימי הסטינגס - חליל פיקולו, חליל צד, סקסופון פול ביקהאם - טרומבון דייב גרינסטיד - קאנון, פעמון, כלי נשיפה מעץ מידע על האלבום In the Land of Grey and Pink באתר MusicBrainz מידע על האלבום In the Land of Grey and Pink באתר AllMusic האלבום In the Land of Grey and Pink באתר Discogs האלבום In the Land of Grey and Pink באתר ספוטיפיי
נתן נטע נוטקין

נתן נטע נוטקין (שקלוב - 1804, סנקט פטרבורג) היה סוחר ושתדלן למען הקהילה היהודית באימפריה הרוסית. עד חלוקת פולין הוא היה סוחר במוהילב, בזכות הצלחתו במסחר קיבל ממלך פולין תפקיד של יועץ החצר. החל מ-1788 היה שותף של סוחרים רוסים, היה ספק לצבאו של גריגורי פוטיומקין, לאחר מותו של פוטיומקין סירבו לשלם לו את הסכום שהגיע לו ונוטקין פשט רגל. לאחר פשיטת רגל הוא חזר לשקלוב, הוא הפך ליועץ של רוזן מקומי וסייע לו בגיוס כספים להקמת בית ספר בשקלוב. Yvonne Kleinmann, Neue Orte - neue Menschen: Jüdisches Leben in St. Petersburg und Moskau im 19. Jahrhundert, Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2006, s. 71-76. נתן נטע נוטקין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) נתן נטע נוטקין, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
רד הולצמן

ויליאם "רד" הולצמן (William "Red" Holzman;‏ 20 באוגוסט 1920 - 13 בנובמבר 1998) היה שחקן ומאמן NBA יהודי-אמריקאי. היה מאמנה הראשי של הניו יורק ניקס בשנים 1967–1982 (למעט שנה אחת). הולצמן נולד בברוקלין, ניו יורק בשנת 1920, להורים יהודים מהגרים – אמו הייתה רומניה ואביו רוסי. הוא שיחק כדורסל בתקופת התיכון באמצע שנות ה-30. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בולטימור ומשם לסיטי קולג' של ניו יורק, שם שיחק כדורסל במשך שנתיים עד לסיום לימודיו ב-1942. הולצמן הצטרף לצי האמריקני באותה שנה, ושיחק בקבוצת הכדורסל של הבסיס בנורפוק. הולצמן שוחרר משירותו בשנת 1945 והצטרף לרוצ'סטר רויאלס מליגת ה-NBL (גלגולה הנוכחי של הקבוצה הוא סקרמנטו קינגס). הוא הוביל אותה לאליפות בעונתו הראשונה בה, ונבחר לרוקי באותה שנה. בעונת 1945-46 ו-1947-48 השתתף בקבוצת הכוכבים של הליגה. הולצמן המשיך עם קבוצתו במהלך מעברם לליגת ה-NBA, וב-1951 היה שותף לאליפות בה זכתה הקבוצה. בשנת 1953 הולצמן עבר לאטלנטה הוקס, ושנה אחר כך פרש ממשחק ושימש כמאמן הראשי של הקבוצה. במהלך עונת 1956-57, הולצמן הובילם למאזן של 19 הפסדים מתוך 33 משחקיהם הראשונים (אז הקבוצה שיחקה בסנט לואיס), ופוטר. בשנת 1957 הצטרף לניו יורק ניקס בתור סקאוט, וב-1967 מונה למאמנם ראשי והמשיך בתפקיד על לפרישתו ב-1982 (בשנת 1977 הוחלף על ידי ויליס ריד, אך חזר שנה לאחר מכן). במהלך 15 העונות בהם היה מאמן הניקס הקבוצה זכתה בשני תוארי אליפות בשנים 1970 ו-1973. בשנת 1969, הולצמן אימן את הניקס והגיע איתם לשיא-עונתי בליגה - 18 משחקים רצופים לא הפסד, ובכך שבר את השיא הקודם של 17 ניצחונות רצופים משנת 1946. הוא היה אחד מהבודדים שזכו בתואר אליפות NBA בתור שחקן ומאמן כאחד, ומאזנו הכולל כמאמן היה 696 ניצחונות ו-604 הפסדים. קבוצת ניו יורק ניקס לא משתמשת מאז במספר 613 כאות כבוד עבורו - זהו מספר הניצחונות שהשיג בתור המאמן הראשי שלהם. ב-1970 הוכתר כמאמן השנה ב-NBA על מאמציו הרבים שהובילו לאליפות הניקס, וב-1985 זכה להיכנס להיכל התהילה של הכדורסל. בשנת 1996, הולצמן נבחר לאחד מעשרת המאמנים הגדולים בתולדות ה-NBA. הולצמן גר עם אשתו בלונג איילנד. בשנת 1998 חלה בלוקמיה, ובאותה שנה נפטר במרכז הרפואי היהודי בלונג איילנד, ניו יורק. ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA. יהודים וספורט מדיה וקבצים בנושא רד הולצמן בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל בתור שחקן פרופיל בתור מאמן רד הולצמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ישראל אריה גרשטנקורן

הרב ישראל אריה גרשטנקורן (י"א בטבת תרצ"ז, 25 בדצמבר 1936 – י"ג בתשרי תשס"א, 12 באוקטובר 2000) היה רב העיר האשכנזי של העיר קריית מלאכי. נולד וגדל בבני ברק, בנם של אפרים ואיטה-מרים גרשטנקורן ונכדו של יצחק גרשטנקורן, מייסד בני ברק. למד במוסדות של חסידות גור. נישא לרבנית חנה-דובה, בתו של הרב שאול יהודה חסידה. בתחילת שנות ה-60 התיישב בקריית מלאכי, שהייתה אז עיירת עולים, רובם מצפון אפריקה. בט"ו בכסלו תשכ"ד (דצמבר 1963) מונה לתפקיד הרב האשכנזי של קריית מלאכי וכיהן בתפקידו במשך שלושים ושש שנים, עד פטירתו בשנת 2000. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק. לאחר פטירתו נקראה על שמו כיכר "אהבת ישראל" בקריית מלאכי. הרב י. א. גרשטנקורן – רבה של קריית מלאכי, שבילין 5724 תשכ"ד, היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.