laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד באקסון

דייוויד פנרוז באקסון (באנגלית: David Penrose Buckson;‏ 25 ביולי 1920 – 18 בינואר 2017) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, שכיהן כסגן מושל דלאוור ה-15 בשנים 1957–1960, כמושל דלאוור ה-63 במשך 19 ימים מדצמבר 1960 ועד ינואר 1961, וכתובע הכללי ה-37 של דלאוור בשנים 1963–1971. דייוויד באקסון נולד בעיירה טאונסנד שבדלאוור כבנם של ליאון ומרגרט האצ'ינסטון באקסון. ב-1945 הוא נישא לראשונה לבטי סאבין, ולשניים נולדו שני ילדים. ב-1962 הוא נישא בשנית לפטריסיה מאלוני, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-1941 סיים באקסון את לימודיו באוניברסיטת דלאוור, ובמקביל קיבל מינוי של לוטננט משנה בצבא ארצות הברית. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בזירת האוקיינוס השקט והתקדם עד לדרגת מייג'ור. לאחר המלחמה הוא למד בבית הספר למשפטים של דיקינסון קולג' בקרלייל, פנסילבניה. באקסון היה עורך הדין הראשון בדלאוור שהחזיק משרדים ביותר ממחוז אחד של המדינה. הוא ייסד את דובר דאונס, מלון, קאזינו ומסלול מרוצים בדובר. הוא היה כבאי מתנדב, ומפקד ביחידת המשמר הלאומי של דלאוור. הוא גם היה בו-זמנית הפרקליט העירוני של ניוארק, מידלטאון, טאונסנד, סמירנה, קלייטון ודובר. ב-1955 מונה באקסון כשופט בבית המשפט לפניות רגילות בדלאוור. שנה לאחר מכן הוא נבחר כסגן מושל המדינה לאחר שהביס את ורנון דריקסון. הוא כיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת מ-15 בינואר 1957 ועד 30 בדצמבר 1960. לקראת תום כהונתו הוא שאף להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל דלאוור, אך נוצח על ידי ג'ון ו. רולינס. על כל פנים, כאשר התפטר מכהונתו המושל המכהן ג'יימס קיילב בוגס כדי להתחיל את כהונתו בסנאט של ארצות הברית, הושבע באקסון כמושל למשך 19 הימים האחרונים של תקופת כהונתו של בוגס. ב-1962 נבחר באקסון כתובע הכללי של דלאוור, וכיהן בתפקיד שתי תקופות כהונה מ-15 בינואר 1963 ועד 19 בינואר 1971. ב-1964 הוא ניסה להתמודד שום על משרת המושל, אך נוצח על ידי צ'ארלס ל. טרי הבן, לשעבר נשיא בית המשפט העליון של דלאוור. ב-1972 הוא ניסה להתמודד שוב לתפקיד אך לא עלה בידו להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית. בהמשך מונה באקסון על ידי המושל שרמן טריביט כשופט בבית המשפט לענייני משפחה של דלאוור. דייוויד באקסון נפטר במילפורד ב-17 בינואר 2017. הוא נטמן בבית הקברות של וותיקי הצבא במילסבורו שבדלאוור. במותו הוא היה זקן מושלי דלאוור לשעבר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 244-245. דייוויד באקסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) דייוויד באקסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) דייוויד באקסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אילקין דובלטוב

אילקין דובלטוב (באזרית: İlkin Dövlətov; נולד ב-16 ביוני 1990) הוא זמר אזרי. ייצג יחד עם פאחרי את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024 עם השיר "Özünlə apar". ב-2023 הופיע דובלטוב ב-The Voice of Azerbaijan (אנ'). הוא היה תחת המנטור אילקר חיאל וסיים במקום השני. דובלטוב גם השתתף בתחרות השירים Azəri Star.‏ בסוף אוקטובר 2023 הודיע תאגיד השידור האזרי İctimai Television כי הוא מופיע, יחד עם מילה מיילס ואטיבר אסאדלי, ברשימה הקצרה של רשימת המועמדים לייצוג אזרבייג'ן באירוויזיון 2024. מאוחר יותר נודע כי הם השיר שלהם נקרא "İnsanlar".‏ נחשף ב-7 במרץ 2024 כי פאחרי ייצג את אזרבייג'ן באירוויזיון 2024. ב-13 במרץ 2024 הוכרז כי דובלטוב ייצטרף לפאחרי בשירם "Özünlə apar".‏ ב-7 במאי עלה הצמד על בימת חצי הגמר הראשון של התחרות, וביצע את שירו. אזרבייג'ן לא נמנתה בין עשר המדינות שהעפילו לגמר. מאוחר יותר נודע כי היא דורגה במקום ה-14 עם 11 נקודות. אילקין דובלטוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) Conte, Davide (15 במרץ 2024). "Azerbaijan: Fahree feat. Ilkin Dovlatov Releases 'Özünlə Apar'". eurovoix.com. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) "İlkin Dövlətov Facebook Post". facebook.com. Facebook. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) İlkin Dövlətov - Sən yadıma düşəndə – Görmədən seçimlər – Səs Azərbaycan. Doğma nəğmələr – 2023. Səs Azərbaycan Doğma Nəğmələr. 4 בפברואר 2023. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite AV media}}: (עזרה) ""Səs Azərbaycan: Doğma nəğmələr"in qalibi o oldu". Unikal. 20 במרץ 2023. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) ""Səs Azərbaycan: Doğma nəğmələr"in finalçıları bəlli oldu". Axsam. 20 במרץ 2023. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) Tağızadə, Kamran (23 בנובמבר 2023). "Danışır İlkin Dövlətov – Avroviziya 2024 Azərbaycan". 12xal. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) Granger, Anthony (29 באוקטובר 2023). "Azerbaijan: Live Auditions Take Place in Baku for Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2023-10-29. נבדק ב-29 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Stephenson, James (6 בנובמבר 2023). "Azerbaijan: Six Acts Remain in Contention for Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2023-11-06. נבדק ב-6 בנובמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Grace, Emily (22 בפברואר 2024). "Azerbaijan: Six Acts Remain in Contention for Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2024-03-10. נבדק ב-15 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) Brown, Alistair (7 במרץ 2024). "Azerbaijan: Fahree To Eurovision 2024". Eurovoix. ארכיון מ-2024-03-07. נבדק ב-8 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) Álvarez, Jesús (13 במרץ 2024). "İlkin Dövlətov acompañará a Fahree representando a Azerbaiyán sobre el escenario de Eurovisión 2024 en Malmö" [İlkin Dövlətov will accompany Fahree representing Azerbaijan on the Eurovision 2024 stage in Malmö]. ESCplus España (בEuropean Spanish). ארכיון מ-2024-03-13. נבדק ב-13 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה) "FAHREE reveals Özünlə Apar for Azerbaijan". Eurovision.tv (באנגלית בריטית). EBU. 15 במרץ 2024. ארכיון מ-2024-03-15. נבדק ב-15 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה)
מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים של רוסיה

אוקרוג אוטונומי (ברוסית: автономный округ; "מחוז אוטונומי" או "אזור אוטונומי") הוא סוג של סובייקט פדרלי של הפדרציה הרוסית. נכון ל-2024 לרוסיה יש ארבעה אוקרוגים (אנ') אוטונומיים מתוך 83 סובייקטים פדרליים. האוקרוג האוטונומי צ'וקוטקה הוא האוקרוג היחיד שאינו כפוף לאובלסט. האוקרוג האוטונומי ננץ הוא חלק מחוז ארכנגלסק, והאוקרוגים האוטונומיים חנטי-מנסי וימאלו-ננץ הם חלקים ממחוז טיומן. האוקרוגה האוטונומיים, שנקראו במקור אוקרוגה לאומיים, נוצרו בשנות ה-20 של המאה ה-20 ויושמה באופן נרחב בשנות ה-30 כדי לספק אוטונומיה לעמים הילידים בצפון רוסיה, כמו האוקרוג הלאומי הקרלי לתושבי טבר. חוקת ברית המועצות משנת 1977 שינתה את המונח ל"אוקרוגה אוטונומיים" על מנת להדגיש שאכן מדובר באוטונומיות ולא סתם עוד סוג של חלוקה מנהלית וטריטוריאלית. חוקת 1977 קבעה שהאוקרוגה האוטונומיים יהיו כפופים לאובלסטים ולחבלים מנהליים, אך סעיף זה תוקן ב-15 בדצמבר 1990 והם עברו להיות תחת שליטה ישירה של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, אף על פי שהם עדיין יכולים להיות בשטח השיפוט של אובלסט או חבל מנהלי אליו היו כפופים קודם לכן. על פי חוקת ברית המועצות, במקרה שרפובליקה מצביעה על עזיבת ברית המועצות, לרפובליקות, אובלסטים ואוקרוגה אוטונומיים הייתה הזכות, באמצעות משאל עם, להחליט באופן עצמאי אם יישארו בברית המועצות או לעזוב יחד עם הרפובליקה הפורשת. בשנת 1990 היו עשרה אוקרוגה אוטונומיים בתוך הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. בין השנים 2005 ל-2008 בוטלו שלושת האוקרוגה האוטונומיים שבהם הלאום הטיטולרי היווה יותר מ-30% מהאוכלוסייה. מאז בוטלו שלושה נוספים, ונשארו ארבעה. ב-13 במאי 2020 הודיעו מושלי אובלסט ארכנגלסק והאוקרוג האוטונומי ננץ על תוכנית להתמזג בעקבות קריסת מחיר הנפט שנבעה ממגפת הקורונה, אך התהליך בוטל ב-2 ביולי בעקבות סערה ציבורית. סובייקטים פדרליים של רוסיה רפובליקות של רוסיה מחוזות (אובלסטי) של רוסיה החבלים המנהליים (קראיה) של רוסיה הערים הפדרליות של רוסיה מדיה וקבצים בנושא מחוזות אוטונומיים של רוסיה בוויקישיתוף "О порядке решения вопросов, связанных с выходом союзной республики из СССР" [על הנוהל לפתרון סוגיות הקשורות לפרישת רפובליקת איחוד מברית המועצות] (ברוסית). נבדק ב-2024-03-29. "Russian Regions to Become Single Federal Subject in Decade-First". The Moscow Times (באנגלית). 13 במאי 2020. נבדק ב-2024-03-29. {{cite web}}: (עזרה) מפקד האוכלוסין של רוסיה 2010, באתר השירות הפדרלי לסטטיסטיקה ממלכתית (ברוסית) 89 לאחר סיפוח השטחים שנכבשו מאוקראינה במלחמת אוקראינה–רוסיה ב-2022.
טימותי אומה

טימותי נור אומה (באנגלית: Timothy Noor Ouma; נולד ב-10 ביוני 2004 בניירובי שבקניה) הוא כדורגלן קנייתי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אלפסבורג מליגת העל השוודית ובנבחרת קניה. אומה נולד בניירובי שבקניה וגדל במחלקת הנוער של RYSA המקומית. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ניירובי סיטי סטארס במסגרת ליגת העל הקנייתית. ב-24 באוגוסט 2022 חתם אומה באלפסבורג מליגת העל השוודית. ב-31 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-29 בליגה לעונת 2022. ב-11 בנובמבר 2021 ערך אומה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת אוגנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. טימותי אומה, באתר Transfermarkt טימותי אומה, באתר Soccerway טימותי אומה, באתר National Football Teams טימותי אומה, באתר FootballDatabase.eu Timothy Ouma: IF Elfsborg confirm signing of Kenya youngster from Nairobi City Stars באתר Goal, ‏ 24 באוגוסט 2022 (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טימותי אומה".
Dungeon crawler (סוגת משחקי וידאו)

Dungeon Crawler (בתרגום חופשי לעברית "ניווט במבוך"), המכונה גם Dungeon-RPG, היא תת-סוגה של משחקי וידאו מסוג משחקי תפקידים אשר מתמקדת בפתרון חידות ובחקר מבוך סבוך תת-קרקעי עצום אשר לרוב מלא באויבים בהם צריכים להילחם. במשחקים בתת-הסוגה השחקן לרוב נע בעולם תלת-ממדי ורואה את העולם דרך עיניו של הגיבור (נקודת מבט בגוף ראשון) או שהוא רואה את השחקן מלמעלה למטה. משחקי התפקידים השולחניים כמו "מבוכים ודרקונים" היוו את מקור ההשראה העיקרי לפיתוח של תת-הסוגה. משחקי מחשב בולטים בתת-הסוגה שיצאו במהלך שנות ה-80 כללו בין היתר אתThe Bard's Tale, Cosmic Soldier, Dungeon Master, Gauntlet, Madō Monogatari, Megami Tensei, Might and Magic, Phantasy Star, Ultima ו־Wizardry. המשחקים הללו השפיעו רבות על האלמנטים שיכללו בעשורים הבאים במשחקי ה-Dungeon crawler. חלק ממשחקי ה-Dungeon crawler שיצאו במהלך תקופה זו עשו שימוש בקרבות מהסוג הקיים במשחקי תפקידים-פעולה כמו המשחקים Dragon Slayer, ו-The Tower of Druaga. המשחקים שנוצרו בשנים הבאות והתבססו על אותם המשחקים, אשר נחשבים גם הם למשחקי Dungeon crawler על אף שמכניקת המשחק מורכבת יותר, ולעיתים רבות אלו הם משחקים מרוביה משתתפים ברשת, כוללים בין היתר את המשחקים Gauntlet, Diablo, The Binding of Isaac ו־Enter the Gungeon. ניתן למצוא אלמנטים רבים ממשחקי ה-Dungeon crawler גם בסוגות אחרות של משחקי וידאו. המשחקים בתת-הסוגה נוהגים בדרך כלל להכיל את האלמנטים הבאים: חקר מבוכים עצומים - השחקן צריך לנווט ברחבי מבוכים או קטקומבות תת-קרקעים סבוכים, ולמצוא מעברים, מלכודות ופריטים שונים ככל שמתקדמים במשחק. לחימה - השחקן צריך במהלך המשחק להילחם באויבים מרובים הכוללים בדרך כלל מפלצות, שדים וזומבים. לעיתים רבות הקרבות הם מבוססי תורות וישנם משחקים כדוגמת "דיאבלו" בהם הקרבות מתבצעים בזמן אמת. לעיתים רבות יש להשתמש במגוון כלי נשק, לחשים וטכניקות שונות על מנת להביס את האויביהם. פיתוח הדרגתי של הדמויות הראשיות - בדרך כלל השחקנים שולטים בדמות אחת או יותר, כאשר לכל דמות יש את החוזקות והחולשות שלה, וכמו גם מיומנויות שונות. במהלך המשחק בדרך כלל ישנם הזדמנויות רבות לרוכשים מיומנויות חדשות, ציוד חדש ושדרוגים חדשים. פתרון חידות - לרוב במשחקים בתת-הסוגה חייבים לפתור חידות שונות על מנת שניתן יהיה להתקדם במשחק. החידות הללו יכולות לכלול לדוגמה מניפולציה של פריטים שונים או פענוח קודים. מציאת שלל ואוצרות - במהלך השיטוט במבוכים התת-קרקעיים ניתן בדרך כלל למצוא תיבות אוצר, וכמו גם ניתן לאסוף שלל רב מהאויבים כמו כלי נשק, שריון, שיקויים שונים וזהב. ערכים על משחקי Dungeon crawler Brewer, Nathan (7 ביולי 2016). "Going Rogue: A Brief History of the Computerized Dungeon Crawl". IEEE-USA InSight. ארכיון מ-10 בינואר 2020. נבדק ב-10 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
משלחת מס' 12 לתחנת החלל מיר

צוות המשלחת משלחת מס' 12 (ברוסית: основная экспедиция ‏я‏-12) הייתה משלחת לתחנת החלל מיר שפעלה מ-27 ביולי 1992 ועד ל-1 בפברואר 1993. מפקד המשלחת היה אנטולי סולוביוב. פעילות המשלחת נמשכה 189 ימים. בזמן פעילות המשלחת תחנת החלל כללה את המודול הבסיסי, מודול "קוואנט 1", מודול "קוואנט 2" ומודול "קריסטל". נפח מחיה היה 253 מ"ק והספק מיוצר על ידי פאנלים סולארים היה 25 קו"ט. חללית עם חברי המשלחת שוגרה ב-27 ביולי וב-29 ביולי היא התחברה לתחנת החלל מיר. בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 11 בפיקוד אלכסנדר ויקטורנקו. החל הליך העברת אחריות למשלחת החדשה. ביחד עם חברי המשלחת לתחנת החלל הגיע מישל טוניני שטס לחלל כנציג צרפת. הוא ביצע מספר רב של מחקרים בתחום הרפואה, ביולוגיה, פיזיקה ותורת החומרים במסגרת תוכנית Antares. ב-14 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-14 ובוצע עגינה למודול "קוואנט 1". עם החללית הגיע מטען של 2,532 ק"ג של ציוד ומצרכים. צוות התחיל בהעברת מטען לתחנת החלל. במקום דלק בחללית מטען הגיע מדחף לשיפור ביצוע של מערכת בקרת גובה. ב-19 באוגוסט חללית סויוז TM-14 עזבה את תחנת החלל ביחד עם חברי משלחת מס' 11 וטוניני. אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 12 שהחלה בפעילות סדירה. ב-2 בספטמבר סולוביוב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-4 שעות. המטרה הייתה להכין מבנה מסבך Sofora להתקנת מדחף חדש. ב-7 בספטמבר סולוביוב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-5 שעות. המטרה הייתה להמשיך בהכנת מבנה מסבך Sofora להתקנת מדחף חדש. ב-11 בספטמבר סולוביוב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-6 שעות. המטרה הייתה לסיים התקנת מדחף חדש על מסבך Sofora. המדחף הותקן וחובר למערכות של תחנת החלל. ב-15 בספטמבר סולוביוב ואוודייב ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-4 שעות. המטרה הייתה לשנות מיקום של אנטנה מערכת עגינה על מודול "קריסטל" ולפרק פאנל סולארי שהיה בעבודה כבר 4 שנים. ב-21 באוקטובר חללית מטען פרוגרס M-14 עזבה את תחנת החלל ונשרפה בכניסה לאטמוספירה. לפני שריפתה היא שחררה יחידת נחיתה עם 150 ק"ג של מסמכים. היחידה נחתה בהצלחה. ב-29 באוקטובר לתחנת החלל הגיע חללית פרוגרס M-15 ובוצע עגינה למודול "קוואנט 1". עם החללית הגיע מטען של 2,532 ק"ג של ציוד ומצרכים. צוות התחיל בהעברת מטען לתחנת החלל. המטען כלל גם לוויין MAK-2. חללית מטען נותקה מתחנת החלל לאחר סיום פעילות משלחת מס' 12. ב-20 בנובמבר קוסמונאוטים שחררו למסלול לוויין MAK-2. במהלך שהות בחלל שנמשכה כחצי שנה משלחת ביצעה מספר רב של ניסויים. ב-26 בינואר 1993 הגיע חללית סויוז TM-16 עם משלחת מס' 13 לתחנת החלל מיר בפיקוד גנאדי מנאקוב. החל הליך של העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. ב-1 בפברואר משלחת מס' 12 עזבה את תחנת החלל בחללית "סויוז TM-15". אחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 13. תיאור פעילות המשלחת תיאור באתר אסטרונאוטיקס תוכנית Antares פרוגרס M-14 פרוגרס M-15 חלליות מטען לוויין MAK-2
תיכון עירוני ז

תיכון עירוני ז (או קריית חינוך יפו - עירוני ז') הוא בית ספר תיכון ביפו. תיכון עירוני ז' נוסד בשנת 1955, ברחוב אדם מיצקביץ 14 ביפו. בית הספר שכן בשני מבנים סמוכים זה לזה. המבנים היו בנייני מגורים בני שתי קומות של תושבי יפו הערביים שנטשו אותם במלחמת השחרור בשנת 1948. בית הספר התיכון העירוני העיוני הראשון בתל אביב, שלימים נקרא תיכון עירוני א', נפתח בבניין בית הספר "אחד העם" בשנת הלימודים תש"ו; תיכון עירוני ז' היה אם כן התיכון השביעי העירוני שנוסד בתל אביב. לאחר קום המדינה, עם סיפוח יפו והשכונות ועם הגעתם של אלפי עולים חדשים לתחומי תל אביב רבתי, הוכפל מספר תושבי העיר ומספר התלמידים בבתי הספר העירוניים גדל פי שלושה. בשל הגידול המהיר עירית תל אביב שכרה בניינים לצורך הקמת מוסדות חינוך בעיר, שלא בהכרח התאימו למטרה זו. התלמידים הגיעו לבית ספר זה מבתי הספר היסודיים ויצמן, דב הוז, יונה הנביא, הנגב, בארי, בית ספר יחיאלי לבנות, ועוד. תושבי יפו באותן שנים היו יוצאי מעברות או כאלה שעלו עם קום המדינה, בעיקר מבולגריה, והתיישבו ביפו. בשנותיו הראשונות היו בבית הספר ארבע מגמות לימוד: הומניסטית, סוציולוגית, ריאלית וביולוגית, ובשעות אחה"צ התקיימו חוגי העשרה: תיאטרון, מוזיקה, וריקודי עם. בסוף כל שנת לימודים התקיים כנס באחד מבתי התרבות בעיר, שבו השתתפו כל בתי הספר התיכוניים והציגו את תוצרי חוגי העשרה אלה. מנהל בית הספר יוסף ליפשיץ היה ידוע בגישתו הנוקשה לתלמידים וללימודים. בשם גישתו האליטיסטית והמחמירה סילק מבית הספר ילדים רבים שלא עמדו בדרישות הציונים שקבע, וכך יכול היה להתגאות בהישגי בית הספר, שמאה אחוז של תלמידיו עמדו בבחינות הבגרות. בכל בוקר עמד המנהל בשער בית הספר ושלח הביתה כל מי שלא הגיע בתלבושת אחידה מוקפדת, לרבות אורך החצאית. שמו של מנהל בית הספר עלה לכותרות בשנת 1972 כאשר אשתו נרצחה בביתה. למרות האוכלוסייה החלשה של יפו באותן שנים, בוגרים רבים של עירוני ז התבלטו בתחומים שונים עם השנים והתפרסמו בהישגיהם, ביניהם: פרופ' אלי שאלתיאל, פרופ' ברוך ברכה, יונה אליאן (זריצקי), חיים רמון, וכן אחרים שגדלו להיות רופאים מנהלים בכירים ואנשי עסקים. בשנת 1964 עבר תיכון עירוני ז למשכנו החדש ברחוב חידושי הרי"ם ביפו. הטקס תועד ביומני גבע, אך שם תואר כבית ספר חדש, ולא כבניין חדש למוסד קיים וידוע בעל שם: בית הספר החדש התיכון עירוני ז׳ נחנך ביפו בטקס במעמד ראש העירייה מרדכי נמיר והנדבן האמריקני וולטר ארצט, שבית הספר קרוי על שמו. עם מעברו למשכנו החדש נקרא בית הספר קריית חינוך יפו- עירוני ז'. כיום לומדים בו כ-500 תלמידים בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה. על אופיה של קריית החינוך כיום, מסופר בהרחבה בכתבה בהארץ: על מורכבות החיים ביחד של אוכלוסייה מעורבת, ערבית ויהודית, בבית ספר המוגדר ממלכתי יהודי, על הנכבה שאסור לדבר עליה בפומבי בכיתה, אך היא מדוברת מאד בבתי התלמידים היפואים. מדיה וקבצים בנושא תיכון עירוני ז בוויקישיתוף אתר רשמי של קריית החינוך עירוני ז מודעה של עירית תל אביב קריאה להרשמה לבתי ספר תיכוניים בעיר שנת 1958 כתבה מפורטת מפי בוגרים ותיקים אודות בית הספר, פורטל יפו, 2010 מערכת החינוך בתל אביב במעבר ממנדט לעצמאות – שינוי והתמדה, ערן אלדר, מכון עזריאלי ללימודי ישראל, אוניברסיטת קונקורדיה, מונטריאול, קנדה, עמודים 32 31 https://www.concordia.ca/content/dam/artsci/azrieli/docs/EducationalSystemTelAvivEranEldar.pdf דבר⁩, 28 אפריל 1972
דמן

האם התכוונתם ל... אוטו דמן – צייר ומהפכן הונגרי-יהודי ז'ן דמן – מורה וחסידת אומות העולם מבלגיה ירמיה דמן – זמר חסידי פאל דמן – פוליטיקאי קומוניסט הונגרי דמון
יהודית קגן

יהודית יעל תמר קגן (נולדה ב-11 בספטמבר 1992) היא סופרת פנטזיה ישראלית. קגן נולדה ב-11 בספטמבר 1992 בשם יהודית יעל לאופרסוויילר בוורמס למשפחה צ'כית. הוריה התגיירו לפני שנולדה. כשהייתה בת שלוש עלו הוריה לישראל, והתגוררו במודיעין. קגן למדה בתיכון פלך, ועשתה שירות לאומי בירושלים דרך עמינדב. קגן למדה לתואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן ולתואר שני במנהל עסקים ושיווק בקריה האקדמית אונו. ב-2016 התפרסם הספר The Other One, רומן מדע בדיוני רומנטי המבוסס על שיר השירים שכתבה ב-2014 במסגרת חודש הכתיבה הלאומי. בשנת 2019 החלה לפרסם סיפורים קצרים, בין השאר באתר בלי פאניקה ובאסופת היה יהיה. באותה שנה זכה סיפור שכתבה, "בלוז כנעני", בפרס עינת. בשנת 2022 הייתה ממקימי חבורת "שעטנז" ליצירה יהודית פנטסטית. בשנת 2024 יצא "חרשתא", ספרה הראשון בעברית, בהוצאת שתיים. בספר משולבים קטעים בארמית המתורגמים לעברית, וגם שם הספר הוא מילה בארמית שמשמעותה היא "מכשפה". הספר זכה לביקורות חיוביות. נשואה לאיתי קגן, דוקטורנט בחקר המקרא ולהם שלושה ילדים. חרשתא, ישראל: שתים, 2024, מסת"ב 978-965-93134-7-1 "אחות נביות", בלי פאניקה, 2019 (מקום שלישי בתחרות הכתיבה של כנס עולמות) "רוח קדים", היה יהיה, 2019 (מועמד לפרס גפן) "כחלום יעוף", היה יהיה, 2020 "בלוז כנעני", היה יהיה, 2021 (זכה בפרס עינת, מועמד לפרס גפן) "בריאה בפני עצמה", היה יהיה, 2022 (מועמד לפרס גפן) "הסוחטת טל משערה ויודעת מהלך הכוכבים", היה יהיה, 2023 (מועמד לפרס גפן) ברשימה מצוינות אך ורק מועמדויות הכוללת הגעה לרשימה הקצרה הסופית של הפרס. אתר האינטרנט הרשמי של יהודית קגן יהודית קגן, ברשת החברתית פייסבוק יהודית קגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יהודית קגן, באתר "שעטנז – יוצרים יהדות פנטסטית" הרצאות מפי יהודית קגן, באתר Phantom VOD אהוד פירר, "פנטזיה יהודית לא חייבת להיות אפלה. אנחנו הדור שידע את הארי פוטר", באתר ישראל היום, 28 במרץ 2024 אריאל פייגלין, כמה ספרים יש על בנות השירות הלאומי? יהודית קגן מספרת על ספרה הראשון, באתר ערוץ 7, 2 באפריל 2024 גילי איזיקוביץ, יהודית קגן: "ספרות פנטזיה מעשירה את היכולת שלנו לחוות את המרחב היהודי", באתר הארץ, 8 באוגוסט 2024 The Other One, 2016, ISBN 1507691130 הזוכים בתחרות לשנת 2019 ופרסום הסיפורים באתר הפרס, 19 באוקטובר 2019 רעות גזבר, ‏מכשפה בדירת בנות שירות לאומי: רומן פנטזיה יהודית, בעיתון מקור ראשון, 24 באפריל 2024 קרין מוסקוביץ', מחול שדים, במוסף שישבת, עמ' 35, 26 באפריל 2024 שלמה הכט, "לכל הרוחות", במגזין מוצש, עמ' 42, 31 במאי 2024 נבט טחנאי, חרשתא | יהודית קגן, באתר ישראל היום, 11 ביוני 2024 שלי קרן, הפנטזיה היהודית הזאת לא דומה לשום דבר שנכתב בעברית עד כה, באתר הארץ, 2 ביולי 2024
עונת 1991/1992 בגביע קוראץ'

עונת 1991/1992 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה ה-21 של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 1 באוקטובר 1991 ל-18 במרץ 1992. וירטוס רומא ניצחה בגמר את סקאבוליני פזארו, שתיהן מאיטליה, וזכתה בטורניר בפעם השנייה. שלב הבתים נערך בארבעה בתים בני ארבע קבוצות, והקבוצות בשני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לרבע הגמר. הפועל תל אביב והפועל ירושלים, שסיימו במקום השלישי והרביעי בהתאמה בעונת 1990/1991 בליגה הלאומית בכדורסל, ייצגו את ישראל בתחרות. הפועל תל אביב הוגרלה בסיבוב הראשון מול דינמו מוסקבה וניצחה 217–200 (102–90 במוסקבה ו-115–110 בתל אביב), ובסיבוב השני הוגרלה מול פולוניה ורשה וניצחה 214–145 (98–75 בוורשה ו-116–70 בתל אביב). בשלב הבתים הודחה לאחר שסיימה במקום השלישי בבית עם פלקנסטרו קאנטו (ניצחון 104–94 בבית והפסד 72–79 בחוץ), ואיאדוליד (הפסדים 74–76 בחוץ ו-88–89 בבית) והיראקליס (ניצחונות 106–79 בבית ו-107–98 בחוץ). הפועל ירושלים הוגרלה בסיבוב הראשון מול לבסקי סופיה וניצחה 168–143 (84–83 בסופיה ו-84–60 בירושלים), ובסיבוב השני הוגרלה מול אפס פילזן וניצחה 195–181 (ניצחון 99–78 בירושלים והפסד 96–103 באיסטנבול). בשלב הבתים הודחה לאחר שסיימה במקום הרביעי בבית עם ראסינג פריז (ניצחון 92–91 בבית והפסד 71–84 בחוץ), סקאבוליני פזארו (הפסדים 75–112 בבית ו-84–94 בחוץ) וא.א.ק. אתונה (הפסדים 80–88 בחוץ ו-83–92 בבית). תוצאות, באתר פיב"א אירופה תוצאות, באתר Linguasport גלעד צוויק, רגעי קסם: מבט על ההצלחות של ירושלים באירופה, באתר nrg‏, 27 במרץ 2010
הפסלים המדברים של רומא

הפסלים המדברים של רומא היוו צורת ביטוי פוליטית אנונימית ברומא. ביקורות בצורת שירים או שנינויות פורסמו על פסלים ידועים ברומא, כמופע מוקדם של לוח מודעות. צורת הביטוי הזו התחילה כפי הנראה במאה ה-16 והיא נמשכת עד ימינו. Pasquino Marforio Madama Lucrezia Abbot Luigi Il Babuino Il Facchino הפסל המדבר הראשון היה זה של פסקינו, פיסת פסל פגומה על פיאצה קטנה. הפסל ייצג את המלך המיתולוגי של ספרטה, מנלאוס, בעלה של הלנה מטרויה, ודמות מרכזית באיליאדה, המחזיק בגופת פטרוקלוס. בשנת 1501, נמצא הפסל במהלך סלילת כבישים והוצב בפיאצה; זמן קצר לאחר מכן החלו להתפרסם בו שירים קטנים או מכתמים ביקורתיים על הרשויות. האגדה מספרת שהפסל נקרא לכבוד תושב מקומי בשם פסקינו. חייט במקצועו (בגרסאות מסוימות של הסיפור הוא ספר או מנהל בית ספר), הקריירה של האיש הזה לקחה אותו לוותיקן, שם הוא למד רכילות מאחורי הקלעים. את הרכילות הזו הוא היה מפיץ עם פרשנות משלו לחבריו ושכניו. עם מותו, נקרא הפסל לכבודו, ואנשים החלו לפרסם פרשנויות משלהם על הפסל. נראה שהפסל היה מוסד מקומי מכובד. חיפשו אותו לאל פגאני בחג מרקו הקדוש. הפסלים הפכו במהרה למקום פרסום מרכזי של ביקורת על מנהיגי ממשלה ודת. הפסל פאסקינו התפרסם עד כדי כך ששמו הוסב למילה באנגלית, Pasquinade, שפירושה מחאה סאטירית בשירה. מספר אפיפיורים, שלעיתים קרובות "חטפו" ביקורת מצד הפסלים, ביקשו להגביל את פרסום הביקורות על פסקינו. אדריאנוס השישי תכנן לזרוק את הפסל לנהר הטיבר, ונרתע רק כשנאמר לו שכמו צפרדע, הפסל רק יקרקר חזק יותר במים. אגדה אחרת טוענת שהוצע פרס לכותבים האנונימיים אם ייחשפו. אדם אחד נענה לכך וידיו נכרתו. בסופו של דבר, השלטונות הסתפקו בהצבת שומרים ליד הפסל כדי למנוע פרסום של ביקורות נוספות. כתוצאה מכך פנה הציבור לפסלים אחרים, שהצטרפו לפסקינו כפסלים מדברים. הפסלים האחרים הללו כללו את מרפוריו, ששימש לעיתים לפרסום תגובות למה שפורסם על Pasquino, ויצר הד חוזר בין שני הפסלים. "פשקווילים" מודרניים מודבקים לבסיס של פאסקינו אבטה לואיג'י,פיאצה וידוני מאדמה לוקרציה,פיאצה סן מרקו איל באבוינו, פונטנה דל באבוינו,Sant'Atanasio dei Greci פונטנה דל פאצ'ינו, ויה לאטה מדיה וקבצים בנושא הפסלים המדברים של רומא בוויקישיתוף רומא של העם, אתר מסע אחר Piperno, Roberto. "The Talking Statues of Rome". נבדק ב-2009-10-20. Sullivan, George H. (2006). Not built in a day: exploring the architecture of Rome. Carroll & Graf Publishers. pp. 117. ISBN 0-7867-1749-1. talking statues of rome. Claridge, Amanda; Toms, Judith & Cubberley, Tony (1998). Rome: An Oxford archaeological guide. Oxford University Press. pp. 211. ISBN 0-19-288003-9. rome talking statues. Varriano, John L. (1995). A literary companion to Rome. Macmillan. p. 167. ISBN 0-312-13112-7.