laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריפבליק איירווייז

ריפבליק איירווייז (באנגלית: Republic Airways) הוא שמה של חברת תעופה אזורית אמריקאית, שמרכזה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה. החברה מפעילה קווי תעופה מקומיים בעבור חברות התעופה יונייטד איירליינס, אמריקן איירליינס ודלתא איירליינס. כמו כן החברה מפעילה טיסות שכר פרטיות. בסך הכל מוצע שירות נוסעים מתוזמן עם יותר מ-1,000 טיסות יומיות למאה ערים ב-40 מדינות ארצות הברית, קנדה, הקריביים ומרכז אמריקה. בשנים 1979 עד 1986 פעלה חברה קודמת באותו שם, שגם מרכזה היה באינדיאנופוליס. חברה זו נוצרה מאיחוד של חברות התעופה האזוריות North Central Airlines,ו-Southern Airways. בהמשך רכשה גם את Hughes Airwest. בתקופת קיומה הייתה חברת התעופה הששית בגודלה בארצות הברית. בשנת 1986 נרכשה על ידי Northwest Orient Airlines שביטלה את המותג ושילבה את פעילות שתי החברות תחת השם Northwest Airlines. בשנת 2016 נכנסה החברה להליך של הקפאת הליכים וכחלק מתהליך ההבראה אוחדה החברה עם חברת האחות שאטל אמריקה. בשם אמריקן איגל - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל בשם דלתא קונקשן - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה לה גוארדיה בשם יונייטד אקספרס - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה הבין-יבשתי ג'ורג' בוש, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא ריפבליק איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריפבליק איירווייז (באנגלית) About Republic Airways, rjet.com פרטי צי המטוסים של ריפבליק איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאטל אמריקה

שאטל אמריקה (Shuttle America) הייתה חברת תעופה אמריקאית שביצעה טיסות פנים. בינואר 2017 מוזגה החברה עם חברת האם – רפבליק איירווייז. חברת התעופה הצליחה בהתחלה עם מחירים מיוחדים של 29 דולר לטיסות הראשונות. תעריפים אלה סיפקו פרסום טוב, ואפשרו להם להרחיב ולהוסיף מטוסים חדשים. מרכז מרכזי בטרנטון, ניו ג'רזי הוקם והופעלו טיסות ברחבי צפון מזרח. היעדים באותה עת נמתחו מגרינסבורו, צפון קרוליינה לבאפלו. בשנת 1999 החליטה חברת התעופה להיכנס לשוק הטיסות לבוסטון. עם זאת, במקום לשרת את נמל התעופה הבינלאומי הגדול יותר של בוסטון לוגן, שאטל אמריקה בחרה לטוס לשדה האנסקום בבדפורד, מסצ'וסטס, והוסיפה טיסות לבופאלו, טרנטון ולגוארדיה. שדה התעופה העניק לנוסעי שאטל אמריקה הטבות רבות. לשדה התעופה הייתה גישה נוחה לכביש המהיר 95, חניה חינם ופחות עומס מלוגן. מטעמי יעילות התפעול, צי המטוסים שלה כלל אך ורק מטוסים של חברת אמבראר הברזילאית, מדגמי E-170 ו-E-175. נכון לחודש ספטמבר שנת 2016, בבעלות החברה היו 38 מטוסים, אלה כלי טיס יחסית חדישים וחסכוניים בדלק, המצוידים במערכות אוויוניקה מבוססות טוס-על-חוט. מטה החברה היה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה. מדיה וקבצים בנושא שאטל אמריקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאטל אמריקה (באנגלית) Daniel Morley, TBT (Throwback Thursday) in Aviation History: Shuttle America, AirlineGeeks ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אזול נתיבי אוויר ברזילאיים

אָזוּל נתיבי אוויר ברזילאיים (Azul Linhas Aéreas Brasileiras S/A או Azul Brazilian Airlines) היא חברת תעופה ברזילאית לטיסות פנים מוזלות. החברה הוקמה ב-5 במאי 2008 בידי איש העסקים האמריקאי יליד ברזיל דייוויד נילמן, שהקים בעבר גם את חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית. שם החברה "Azul" ("כחול" בפורטוגזית) נבחר בשנת 2008 במסגרת תחרות בה נתבקש הציבור לבחור שם לחברה. החברה החלה את פעילותה ב-15 בדצמבר 2008. ביצועיה בשנת 2009 הפכו אותה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהטיסה יותר משני מיליון לקוחות בשנה הראשונה לפעילות. בשנת 2014 החלה החברה בביצוע טיסות בינלאומיות, יעד הטיסה הראשון היה פורט לודרדייל שבפלורידה, ארצות הברית. צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019: מדיה וקבצים בנושא אזול נתיבי אוויר ברזילאיים בוויקישיתוף אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, ברשת החברתית פייסבוק אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, ברשת החברתית אינסטגרם אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, ברשת החברתית LinkedIn אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, סרטונים בערוץ היוטיוב פרטי צי המטוסים של אזול נתיבי אוויר ברזילאיים, באתר airfleets.net (באנגלית)
דייוויד נילמן

דייוויד ג'י נילמן (David G. Neeleman; נולד ב-16 באוקטובר 1959 בסאו פאולו) הוא המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית וכן היוזם והמקים של חברת אזול נתיבי אוויר ברזילאיים. נילמן הוא אמריקאי ממוצא הולנדי, יליד העיר סאו פאולו שבברזיל. נוסף על אנגלית, הוא דובר באופן שוטף גם פורטוגזית, ומחזיק באזרחות אמריקאית וברזילאית. הוא למד באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית, עד שנשר מלימודיו לאחר 3 שנים. נילמן מורמוני בדתו ואב ל-10 ילדים. מדיה וקבצים בנושא דייוויד נילמן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית (בצ'כית: Česká strana sociálně demokratická) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בצ'כיה. המפלגה נתפסת כממשיכתן ההיסטורית של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות צ'כיות שפעלו במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית, וצ'כוסלובקיה בתקופה שלפני הקומוניזם, ובשלוש השנים שבין נפילת המשטר הקומוניסטי ופירוקה של צ'כוסלובקיה. המפלגה שימשה כמפלגת השלטון בצ'כיה בין 2002 ל-2009, ובתקופה זו כיהנו מטעמה ארבעה ראשי ממשלה – מילוש זמאן, ולדימיר שפידלה, סטניסלב גרוס ויז'י פארובק, המשמש כיושב ראש הנוכחי (2010) של המפלגה. בשנים 2009–2013 המפלגה הייתה באופוזיציה. המפלגה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. כיום, המפלגה היא המפלגה הגדולה בפרלמנט, עם רבע מהמושבים והיא מובילה את הממשלה. מדיה וקבצים בנושא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב נאהוונד

קרב נָאהָוונד (ערבית: معركة نهاوند) היה קרב במסגרת כיבוש האימפריה הסאסאנית על ידי הצבא של האימפריה המוסלמית שנערך בשנת 642, בסמוך לעיר נאהוונד שבמחוז המדאן באיראן של ימינו. למרות יתרון מספרי של הצבא הפרסי הסתיים הקרב בניצחון מוחלט של המוסלמים וחורבן האימפריה הסאסאנית. בהיסטוריוגרפיה המוסלמית ידוע הקרב בשם "הניצחון של כל הניצחונות". למרות חשיבות הקרב, מעט מאוד ידוע על מהלכו והמקורות המוסלמים הנותנים את עיקר התיאורים נוטים להגזמה ולתיאור חד צדדי של האירוע. על פי ההיסטוריון המוסלמי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري) שעבודתו ההיסטוריה של נביאים ומלכים (تاريخ الرسل والملوك) מתארת את ההיסטוריה מתחילת ימי העולם על פי הקוראן ועד לשנת 915, מנה הצבא הפרסי כ-50,000, לוחמים תחת פיקודו של אציל בשם פיירוז, והצבא המוסלמי מנה כ-20,000 לוחמים בפיקודו של נועיימן בן מוקרין (النعمان بن مقرن) מקבוצת הצחאבה. על-פי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית, המהלך המכריע בקרב אירע כאשר חיל הפרשים הפרסי פותה לרדוף אחר פרשים בדואים קלים אל תוך מארב מתוכנן מראש. לכודים בעמק הררי צר ומוקפים מכל עבר, הושמדו היחידות הפרסיות ומעטים הצליחו להימלט משדה הקטל. השליט האחרון לשושלת הסאסאנית, יזדגרד השלישי איבד את מעט השליטה שהייתה נתונה בידיו ואת יכולתו לגייס צבא לקרב בלימה נוסף. הוא ברח עם אצילי החצר המעטים שנותרו לצידו ועם צבא קטן לכוון מזרח, אזור שבעבר היה חלק מהאימפריה הפרתית ועוין את השלטון הסאסאני המרכזי. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (מרב העתיקה) בטורקמניסטן. מותו סימן את סופה של האימפריה הסאסנית ואת שלטונה בעיראק ואיראן. קרב נאהוונד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Iran – Encyclopædia Britannica Online
הסוציאל-דמוקרטים (דנמרק)

מפלגת הסוציאל-דמוקרטים הדנית (בדנית: Socialdemokraterne או Socialdemokratiet) נוסדה משילוב של כמה גופים הקשורים באיגודי העובדים הדנים ב-1878, ועלתה לראשונה לשלטון בראשות תורוואלד סטאונינג ב-1924. לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה המפלגה כמפלגת השלטון כמעט באופן רציף בין 1945 ל-1982. בתקופה זו ביססה המפלגה בדנמרק מדינת רווחה. המפלגה שבה לשלטון בראשות פול נירופ ראסמוסן ב-1992, אך שבה ואיבדה את השלטון ב-2001 ומאז ועד 2019 היא היוותה את מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר. בשנת 2019 המפלגה הובילה את גוש המרכז-שמאל לניצחון בבחירות. מנהיגת המפלגה מאז 2015 היא מדה פרדריקסן. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הסוציאליסטים האירופאים, ארגון הגג של הסוציאליסטים באירופה. מראשיתה היו למפלגה קשרים חזקים עם איגודי העובדים, אך בעשורים האחרונים מערכת היחסים הזו נחלשה. כיום מדגישים הסוציאל-דמוקרטים את חשיבות השמירה על יסודות הליבה של מדינת הרווחה שהמפלגה סייעה לבנות, ואת תפקידה החשוב של המדינה בהשגת צמיחה. מדיה וקבצים בנושא הסוציאל-דמוקרטים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הסוציאל-דמוקרטים הסוציאל-דמוקרטים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של המפלגה (באנגלית) SOCIALDEMOKRATERNE, DIPD ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה תיאנה

וילה תיאנה (איטלקית: Villa Thiene) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בקווינטו (Quinto), המצויה בפאתיה המזרחים של העיר ויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים מרק-אנטוניו ואדריאני תיאנה, להם בנה פלאדיו גם ארמון בתוך ויצ'נזה עצמה. הבנייה התבצעה בשנות חמישים של המאה השש-עשרה. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא שונה מאוד מן הבניין ששרד. מן התוכנית שבספר עולה שפלאדיו תכנן וילה כפולה, שבה שני בתים עם מבנים נספחים המסודרים זה מול זה משני צדדיה של חצר גדולה. כל אחד מן האגפים האלה מקושר עם חצרות נוספות באמצעות סטווי עמודים ומבני משק, וכך מצביעה התוכנית על מכלול רחב ידיים. דומה שסידור כפול זה תוכנן עבור שני האחים תיאנה, שכל אחד היה אמור לתפוס מחצית ממנו. קיימת תוכנית נוספת של וילה תיאנה, השמורה באוקספורד, שבה מופיע רק בניין בודד עם נספחיו. נראה שהשינוי נעשה לאחר שאחד האחים עזב לצרפת. התאמת הבניין הקיים היום בשטח עם קטע מסוים בתוכניות אלה שנויה במחלוקת, משום שהבניין עבר שינויים מהותיים במאה התשע-עשרה. הוא משתייך, ככל הנראה, לאחד המבנים המשניים של הווילה. הבניין חשוף מן הטיח המקורי ומעבודות הכיור. וילה תיאנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. המקום משמש כיום כבניין משרדים לרשות המקומית. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 158. Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 80-83. מדיה וקבצים בנושא וילה תיאנה בוויקישיתוף ספר שני, פרק 15, עמ' 84.
אחמד אל-בלאד'רי

אחמד אל-בלאד'רי (ערבית: أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري; 820-892) היה היסטוריון מוסלמי ממוצא פרסי, שפעל במאה התשיעית בחצרו של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון שבבגדאד. עבודותיו משמשות כבסיס למחקר היסטורי בתולדות האימפריה המוסלמית. נפטר בשנת 892 כתוצאה מאכילת צמח הבלדור ומכאן שמו. דבר לא ידוע על ילדותו וחייו של אל-בלאד'רי. פרסומו בא לו מספר ההיסטוריה שכתב, יצירה מונומנטלית בשם ספר כיבושי הארצות (אנ') (فتوح البلدان, פתוח אלבלדאן), שבו מתוארת התפשטות האסלאם ובניית האימפריה המוסלמית. בספר מתוארים ההסכמים שנכרתו עם תושבי השטחים שנכבשו. בתקופתו השתרעה האימפריה המוסלמית ממצרים, צפון אפריקה וספרד במערב, עד לעיראק, איראן וסינד במזרח. אל-בלאד'רי כתב ספר נוסף לפני מותו, עץ היוחסין של האצולה (אנ') (أنساب الأشراف - אנסאב אל-אשראף), והוא מכיל 40 כרכים בהם מתוארות משפחותיהם של מוחמד, בית עבאס ובית אומיה. עבודות אלו שימשו בסיס לכתבים מאוחרים יותר של היסטוריונים מוסלמיים, כגון אבן ח'לדון. מדיה וקבצים בנושא אחמד אל-בלאד'רי בוויקישיתוף אחמד אל-בלאד'רי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אחמד בן יחיא אלבלאד'רי, דף שער בספרייה הלאומית The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. Copyright © 2001-05 Columbia University PressThe Columbia Encyclopedia https://en.wikisource.org/wiki/1911_Encyclopædia_Britannica/Balādhurī ערך באנציקלופדיה בריטניקה המקוונת גרסה מלאה מתורגמת לאנגלית http://www.oxfordislamicstudies.com/article/opr/t125/e283?_hi=5&_pos=1 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-ואקדי

אל-ואקדי (בערבית: الواقدي; בעברית נקרא גם: אל-ואקידי), או בשמו המלא אבו עבדאללה מוחמד בן עומר בן ואקד אל-אסלאמי (أبو عبد الله محمد بن عمر بن واقد; 747 – 823), היה היסטוריון ערבי מוסלמי שפעל בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית. מעט ידוע על חייו של אל-ואקדי. הוא נולד והתחנך באל-מדינה ועלה לגדולה כאשר שימש כמורה דרך לח'ליף הארון א-רשיד - הח'ליף העבאסי החמישי. הוא ליווה את הח'ליף בחזרה לחצרו בבגדאד, ושם חי ועבד כקאדי עד מותו. אל-ואקדי היה אספן בלתי נלאה של סיפורים, סיפורי עם, אגדות ומיתוסים אסלאמיים. מעבודתו הענפה נותר ספרו ספר ההיסטוריה והמלחמה – אוסף של מסורות וסיפורים המתייחסים לימים המוקדמים של האימפריה האסלאמית. היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר התייחסו בביטול אל עבודתו בתור גיבוב של אגדות עם ושקרים, אך דבר זה לא מנע מהם מלהסתמך על כתביו בכתיבת ההיסטוריה של האסלאם. אל-ואקדי היה אחד הביוגרפים הקדומים ביותר של הנביא מוחמד. ספרים של אל-ואקידי היו מקור לספרי היסטוריה שנכתבו על ידי אחמד אבן אעת'ם. אל-ואקדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאליס רות'וון (אנ'), אסלאם (מתוך סדרת המבואות של הוצאת אוקספורד, 1997), ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2007. פרק 2: הקוראן והנביא, עמ' 50.
המופע של לולו

המופע של לולו (באנגלית: The Little Lulu Show) היא סדרת טלוויזיה מצוירת אמריקאית-קנדית לילדים. הסדרה מתארת את קורותיה של הילדה לולו מופט, משפחתה וסביבתה הקרובה. זוהי סדרת האנימציה השנייה המבוססת על קומיקס זה, חברת ניפון אולפני אנימציה הפיקה סדרת אנימה בשם "שמש קטנה" ששודרה בערוץ הראשון. בשנת 1998 שודרה התוכנית לראשונה בערוץ הילדים, כאשר את לולו דובבה בעונה הראשונה ענבל לורי ובעונה השנייה רעות יהב. הסדרה שודרה בארצות הברית בין ה-30 ביוני 1995 -21 בפברואר 1999 תחת השם: "The Little Lulu Show". בשנת 1998 יצא סרט הקולנוע הראשון של המופע של לולו, המתאר את תקופת ההתבגרות של לולו. מאוחר יותר היא שודרה בעברית. התוכנית מספרת על ילדה קטנה, מצחיקה, משעשעת ושובבה בשם לולו מופט. לולו בעלת שיער ארוך, שחור ומתולתל שלרוב אסוף בקוקו גבוה, עיניים שחורות ותמיד לובשת שמלה אדומה. במהלך הסדרה סובבים את לולו אנשים ומכרים כמו אימה הדאגנית, אביה העצלן, חברתה הטובה אנני, חברה הטוב טובי (המכונה "טובי השמן"), הילד העשיר ווילבר, אויבתה המושבעת והיפה גלוריה ואהובה של גלוריה (ואויבה של לולו), ניקולס. התוכנית מחולקת לשלושה סיפורים לכל תוכנית, זמן התוכנית הוא כחצי שעה וכל סיפור הוא כרבע שעה. בכל תחילת וסיום קטע לולו מציגה מופע סטנדאפ שבו היא מתבדחת על חשבון חבריה ועל המקרה שקרה או יקרה באותו הפרק. בנוסף ישנם סרטוני-ביניים קצרים ללא דיבור. "המופע של לולו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המופע של לולו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) המופע של לולו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אופנוע ים

אופַנוע ים הוא כלי שיט שהרוכב בו עומד עליו או רוכן מעליו ואינו יושב בתוכו כנהוג בסירה. תפעולו של אופנוע הים נעשה במוט רוחבּי, ומכאן הדמיון בינו ובין האופנוע. אופנועי ים מסוגלים להשיט עד שלושה אנשים. בישראל נדרש רישיון נהיגה מיוחד כדי להשתמש בהם, וניתן לקבלו בגיל 16 ומעלה לאחר מבחן עיוני ומעשי. כיום מוּנעים אופנועי הים באמצעות משאבת סילון מים. בעבר יוצרו גם אופנועים בעלי סוגי הנעה אחרים, אך הנעת סילון מים היא היחידה שהפכה לנפוצה. הפניית אופנוע ים נעשית באמצעות הפניית הגה המחובר בכבלים לנחיר הפליטה הנמצא בחלקו האחורי של האופנוע. הטיית כידון האופנוע לכיוון מסוים גוררת את הפניית סילון המים לאותו הכיוון ומובילה לפניית כלי השיט. אופנועי הים מכונים לעיתים קרובות בשם ג'ט-סקי, אף שזהו שם מותג של תעשיות כבדות קווסאקי ואינו שם גנרי. אופנוע ים, או כפי שכונה בתחילה "קטנוע מים", פותחו לראשונה בבריטניה ובאירופה בשנות ה-50 של המאה ה-20. הדגמים הראשונים היו אופנוע ים מונע מדחף בנפח 200 סמ"ק מתוצרת בריטית ותוצרת נוספת בשם "Wave Roller" הגרמנית. רחפן ים שפותח בשנת 1961 הגיע למהירויות של עד 40 קמ"ש והוצג כגרסה בעלת יכולת תמרון גבוהה של גלשן מונע. אורכו היה מטר וחצי והוא הופעל על ידי מנוע פנימי או חיצוני והגיע למהירויות של עד 40 קמ"ש. הרוכב נשכב על הסירה, ושלט במהירות בעזרת מצערות ידניות ובכפות הרגליים השתמש כהגאים, הוא הוצג בתערוכות הסירות בניו יורק ובנאשוויל. נכון לשנת 2010, היצרניות הגדולות של אופנועי הים הם חברת קוואסאקי, בומברדייה וימאהה מלבד הסכנות הברורות כמו התנגשויות ותקלות מכניות המשותפות לכל נהיגה בכלי רכב, לאופנוע הים סכנה ייחודית והיא פציעות ממגע ישיר עם סילוני מים. פציעות אלה עלולות לקרות עם נפילת הרוכב (או פליטתו) על הגב ונחיתתו ישירות בנתיב סילון מים בלחץ גבוה. סכנה אחרת הטמונה בכלי אורבת לאנשים הנמצאים סמוך לו, וכן יש סכנת פגיעה בכלי שיט הנמצאים בקרבת מקום. אף שלכלי שיט זה חוקים ברורים מבחינת המרחק המינימלי המותר לו מחוף הרחצה, נהגים רבים אינם מקפידים למלא את כל הוראות הבטיחות ומתקרבים לרוחצים יתר על המידה. בישראל ניתן להשיט אופנוע ים רק למחזיק רישיון מדרגת מֵשיט 11. רישיון לאופנוע הים הוא רישיון ניפרד ובלתי תלוי. כדי לקבל רישיון זה יש לעבור מבחן עיוני הבודק את הידע על חוקי הדרך בים, על הגשת עזרה ראשונה, על כיבוי אש ועל התנהלות במצוקה. בשלב המעשי יש להראות שליטה באופנוע הים בתרגיל סלאלום מהיר, איטי, גישה לאדם בים וקשרים. במאה ה-21 פותחו אופנועי ים המבוססים על מנוע חשמלי במקום מנוע בנזין. אופנועי ים מסוג זה ייחודיים בכך שהפעלתם לא כרוכה בפליטה מקומית של מזהמים והטיפול המכני בהם נוח ופשוט יותר משמעותית. כיצד עובד ג'ט סקי, באתר eHow (באנגלית) שרון הרפז, קאוואסקי הגיעה גם לים, 'בין גלים' 167 אפריל 1986 עמ' 67. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנשים מושלמים

אנשים מושלמים (באנגלית: Flawless, בתרגום חופשי: "ללא רבב") הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה אשר יצא לאקרנים בשנת 1999. את הסרט ביים ג'ואל שומאכר ומככבים בו רוברט דה נירו ופיליפ סימור הופמן. וולטר קונץ (רוברט דה נירו) הוא שוטר לשער במשטרת ניו יורק עטור מדליות שיצא לגמלאות ומבלה את שעותיו הפנויות במועדון ריקודי טנגו מקומי ובבילוי קבוע עם יצאנית. כאשר לבניין שבו הוא מתגורר פורצים פושעים המחפשים אחר כסף שנגנב מהם ומאיימים לירות באחת הדיירות, הוא נחלץ לעזרתה אך לוקה בשבץ מוחי המותיר אותו נכה ובעל פגם חמור בדיבור אשר בעקבותיו הוא שוקע בדיכאון ומסתגר בדירתו. פיזיותרפיסט של קונץ מציע לו לקבל שיעורים בשירה על מנת לשפר את יכולת הדיבור שלו. קונץ, אשר מתבטא לא אחת כהומופוב, פונה בחוסר רצון לראסטי (פיליפ סימון הופמן), טרנסקסואל אשר חי בדירה מעליו ועוסק בשירה ובהנחיית מופעי דראג על מנת לסייע לו. ראסטי הוא מלכת דראג קולנית, בודדה, החיה בעולם של פנטזיה וחולמת לעבור ניתוח לשינוי מין. החיבור הטעון בין השניים מספק בחינה של סטריאוטיפים גבריים ותפקידי מגדר, והם מגלים בהדרגה כי המשותף ביניהם רב על המפריד, ולמרות השוני התהומי בתפיסות עולמם וסגנון חייהם הם נעשים חברים קרובים ומגלים הבנה זה למצבו של זה. כאשר ראסטי מסתבך עם אותם פושעים המחפשים בבניין אחר כספם, נחלץ קונץ לעזרתו מתוך כוונה לסייע לו לעבור את הניתוח בו הוא חפץ. אתר האינטרנט הרשמי של אנשים מושלמים "אנשים מושלמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אנשים מושלמים", באתר נטפליקס "אנשים מושלמים", באתר AllMovie (באנגלית) "אנשים מושלמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אנשים מושלמים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אנשים מושלמים", באתר Metacritic (באנגלית) "אנשים מושלמים", באתר אידיבי "אנשים מושלמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אנשים מושלמים", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבן אסחאק

מוחמד אבן אסחאק אבן יאסר (בערבית: ابن إسحاق) 704 בערך – נפטר בשנת 761 או 767) היה היסטוריון והגיוגרף ערבי מוסלמי, שעסק במהלך המאה השמינית באיסוף מסורות שבעל-פה, אפוסים ומיתוסים ומתוך המידע שהיה בהם ערך את הביוגרפיה הראשונה של הנביא מוחמד, سيرة رسول الله ("סירת רסול אללה"), "חיי שליח האלוהים". על פי חוקרי אסלאם מודרניים, אבן אסחאק נולד בשנים הראשונות של המאה השמינית בעיר אל-מדינה, בנו של עבד שניצוד באחד ממסעות השוד וביזה של ח'אלד בן אל-וליד. משקיבל עליו אדונו את דת האסלאם, שחרר את אביו של אבן אסחאק מעבדותו ואיפשר את נישואיו, מהם נולד אבן אסחאק. אין מידע על חייו של אבן אסחאק, אך משערים כי הוא למד באלכסנדריה שבמצרים, ולבסוף מצא עצמו בבגדאד, בירת הח'ליפות העבסית, ובה החל לכתוב את ספריו. הוא נפטר בבגדאד, ככל הנראה בשנת 767. אבן אסחאק ידוע בזכות ספרו سيرة رسول الله (סירת רסול אללה) – חיי שליח האלוהים. עם זאת, ספריו לא שרדו בצורתם המקורית אלא כציטוטים בכתבים של היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר, ובראשם אבן השאם ואחרים כגון מוחמד בן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري). Donner, Fred, Narratives of Islamic Origins, The Darwin Press, 1998 Guillaume, A., The Life of Muhammad, Oxford University Press, 1955, reprinted in 2003. ISBN 0-19-636033-1 . מדיה וקבצים בנושא אבן אסחאק בוויקישיתוף אבן אסחאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס ג'ררד אוניל

פרס ג'ררד אוניל של אגודת החלל הלאומית (אנגלית: NSS Gerard K. O'Neill Memorial Award) הוא פרס המוענק מעת לעת לאישים בולטים שתרמו לקידום תחום ההתיישבות בחלל, בין אם במושבת חלל ובין אם בבסיסים על הירח. הפרס ניתן עבור תרומה משמעותית לקידום תחום ההתיישבות האנושית הקבועה בחלל באחת מן הקטגוריות: פרסום ושיווק הרעיון של התיישבות בחלל מחקר בסיסי שיתמוך בהתיישבות זו היבטים טכנולוגיים של התיישבות בחלל היבטים כלכליים וחוקיים של התיישבות בחלל חינוך והשראה הפרס קרוי על שמו של ג'ררד קי. אוניל, חלוץ המחקר של מושבות חלל. חלוקת פרסי אוניל החלה בשנת 2007, ועד כה חולקו שלושה פרסים (הראשון היה האריסון שמיט). גלילו של אוניל אתר האינטרנט הרשמי של פרס ג'ררד אוניל רשימת כל הזוכים בפרס
קוד אתי

קוד אתי ביסודו בנוי מערכים וכללי התנהגות המחייבים את חברי ארגונים, עסקיים או ציבוריים או בעלי מקצוע. יש המכנים אותו "תעודת הזהות הערכית" של הארגון או של המקצוע. לקודים אתיים רבים מבנה טיפוסי: פסקה המגדירה זהות (של ארגון או של עיסוק). פסקה המגדירה מטרות, או יעדים מרכזיים. רשימת ערכים וכללי התנהגות שלאורם תתממשנה מטרות היסוד והזהות. ניסוחו של קוד אתי עבור ארגון מבטא את הצורך בזיהוי הערכים החיוניים לקיומו באמצעות שפה המאחדת את כל חבריו. דבר זה נכון במיוחד בקהילות עובדים גדולות הנעדרות "תפיסת טוב משותפת טבעית", כמו זאת הקיימת במבנים חברתיים אורגניים, כדוגמת המשפחה. היחסים בין העובדים השונים בארגונים ובעסקים מוגדרים באופן פורמלי, ונעדרים את האפיון הרגשי הקיים ביחסים במשפחה, או בקהילות קטנות, כמו בפוליס היוונית. מאפיינים אלה חושפים את הארגון כמכניזם מודרני שכדי להפעילו ביעילות יש להגדיר עבורו במפורש, דרך הקוד, את זהותו, את מטרותיו, ואת הערכים שלאורם יפעל לממש אותן. גיבושה של זהות ארגונית (או תאגידית) היא צעד חשוב לקראת עיצובה של תפישת טוב משותפת לכלל הארגון. על מנת שהקוד האתי בארגון יחלחל ויהפוך לחלק בלתי נפרד של התרבות הארגונית, יש צורך ליצור מעגלי שיתוף והסכמה רחבים ככל האפשר, זאת על מנת להפוך את עובדי הארגון לשותפים אמיתיים בעיצובו ובשמירה עליו. מקובל לראות בניסוח קוד אתי לעיסוק מהלך התורם להפיכתו למקצוע של ממש. בעלי מקצוע לוקחים על עצמם לספק שירותים חברתיים שונים, וקושרים עצמם לשליחות חברתית מסוימת: לטפל בסבל גופני או נפשי ולהביא לו מזור (רופאים, פסיכולוגים), לייצג אזרחים בפני רשויות החוק (עורכי דין), לתכנן את המרחב הציבורי ואת המבנים שבו (ארכיטקטים), ולהפיץ את האמת למרות קיומם של קשיים (עיתונאים). בצעד זה מוענקת זהות מובחנת למקצוע וממנה נגזרות חובות שונות על העוסקים בו, כמו זאת המבטיחה את החיסיון על המידע שלקוח מעביר לעורך הדין שלו או מטופל למטפל בו. רוח צה"ל – הקוד האתי של צה"ל אתיקה רפואית אתיקה בעסקים אבשלום אדם, תהליך הטמעה אפקטיבי של קוד אתי בקהילה מקצועית, משאבי אנוש, עמ' 56 2009. רוברט אלבין, כרוניקה של דלדול התבונה: אתיקה בפרקטיקה העיתונאית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004. אבי קיי (מחבר המהדורה העברית ועורך), אתיקה בעסקים: הלכה למעשה, המרכז לערכים בעסקים, המרכז לאתיקה בירושלים, 2009. תהליך הטמעה אפקטיבי של קוד אתי לפרופסיה באתר המרכז לאתיקה הקוד האתי של מועצת העיתונות, באתר מועצת העיתונות הקוד האתי של הרופאים בישראל, באתר ההסתדרות הרפואית בישראל קוד אתי לענף השדלנות הקוד האתי של הפסיכולוגים בישראל, באתר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל כללי לשכת עורכי הדין (אתיקה מקצועית)
פרנקיה המערבית

פרנקיה המערבית (בגרמנית: Westfrankenreich; בצרפתית: Francie occidentale), או ממלכת הפרנקים המערבית, הייתה ממלכה שהתקיימה בחלקה המערבי של האימפריה הקרולינגית שנפל בחלקו של קרל הקירח, נכדו של קרל הגדול, כתוצאה של הסכם ורדן (843). האימפריה הפרנקית, שאוחדה תחת קרל הגדול, היוותה חלק גדול של מערב אירופה. הסכם ורדן נחתם אחרי שלוש שנים של מאבק בין שלושת נכדיו (840–843), שבמרוצתן קרל הקירח תמך באחיו לודוויג הגרמני נגד אחיהם לותאר הראשון, שירש את תוארו של קרל הגדול כקיסר הרומאים (מאוחר יותר קיסר האימפריה הרומית הקדושה, החל באוטו הראשון). האימפריה הקרולינגית של הפרנקים התקיימה דור אחד בלבד בראשותו של לואי החסיד, בנו של קרל הגדול. נחלותיו הרבות כללו את צפון איטליה (לומבארדיה), את צרפת (מלבד ברטאן), את ארצות השפלה, את רובה של אוסטריה ואת גרמניה. נחלות אלה חולקו לפי הסכם ורדן לפרנקיה המערבית, פרנקיה המזרחית ופרנקיה התיכונה. אם כי עברה תקופה של מריבות לפני שהשיגה יציבות באמצעות השושלת הקאפטינגית, פרנקיה המערבית היוותה את הבסיס לייסודה של ממלכת צרפת, ולצרפת המודרנית. היא חולקה לתשעה אזורים פיאודליים: אקיטן, ברטאן, בורגונדיה (אנ'), קטאלוניה, פלנדריה, גסקוניה, ספטימניה איל-דה-פראנס וטולוז. ב-987, אחרי מאבק בין שתי משפחות מלוכה, ייסד איג קאפה, דוכס הפרנקים ורוזן פריז, את השושלת הקאפטינגית שמשלה בצרפת כבית ולואה וכבית בורבון במרוצת שמונה מאות שנה. מדיה וקבצים בנושא פרנקיה המערבית בוויקישיתוף פרנקיה המערבית, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)