יון פוסה

יון אולף פוסה (בנורווגית: Jon Olav Fosse; נולד ב-29 בספטמבר 1959 בהייבגסון) הוא סופר, מחזאי ומסאי נורווגי. נודע בעולם בעיקר בזכות מחזותיו. כותב גם שירים וספרים לילדים. יצירתו תורגמה ליותר מארבעים שפות. הוא חתן פרס נובל לספרות לשנת 2023. יון פוסה נולד בהייגסון, שבחופה המערבי של נורווגיה, וגדל בסטרנדבארם. בני משפחתו היו קווייקרים ופייטיסטים, והוא מייחס לכך את עיצוב השקפותיו הרוחניות. בגיל 7 עבר תאונה קשה שסיכנה את חייו; הניסיון השפיע באופן משמעותי על כתיבתו בבגרותו. הוא התחיל לכתוב בסביבות גיל 12. כנער, פוסה רצה להפוך לגיטריסט רוק, והחל להקדיש זמן רב יותר לכתיבה כשוויתר על שאיפותיו המוזיקליות. הוא ניגן גם בכינור, וחלק ניכר מכתיבתו בגיל העשרה כלל יצירת מילים משלו לקטעים מוזיקליים. כשהתבגר, הוא הושפע מקומוניזם ומאנרכיזם והגדיר את עצמו כ"היפי". פוסה למד ספרות השוואתית באוניברסיטת ברגן, ובמהלך לימודיו החל לכתוב בנינושק. רומן הביכורים שלו, Raudt, black ("אדום, שחור"), ראה אור ב-1983 והושפע מהסופר הנינושקי טרג'י וסאאס (Tarjei Vesaas). הרומן עמד בניגוד לסיפורת הריאליסטית החברתית הפופולרית בנורווגיה באותה תקופה והדגיש ביטוי לשוני ולא עלילה. הוא פרסם רומן שני, Stengd gitar ("גיטרה סגורה") ב-1985 ומחזור פיוטי, Engel med vatn i augene ("מלאך עם מים בעיניים") ב-1986. ב-1987 קיבל תואר שני בספרות השוואתית, גם הוא מאוניברסיטת ברגן, ופרסם את הרומן השלישי שלו, Blod. Steinen er ("דם. האבן היא"). ב-1987 לאחר פרידתו מאשתו ב-1989, פרסם רומן ואוסף המסות הראשון שלו. בתחילת שנות ה-90 המשיך לפרסם רומנים ועבד עם אשתו השנייה, גרטה פאטימה סייד, על מספר תרגומים. הצגת הבכורה של המחזה הראשון שלו, "Og aldri skal vi skiljast" ("לא ניפרד לעולם"), התקיימה ב-1994. בגין מחזה אחר, "Nokon kjem til å komme" ("מישהו בדרך הנה") זכה בשנת 1996 בפרס איבסן. כתביו תורגמו למעל ארבעים שפות. פוסה נישא שלוש פעמים. בשנים 1980–1992 היה נשוי לביורג סיסל (Bjørg Sissel), אחות, ולהם בן. בשנה שלאחר מכן התחתן עם גרטה פטימה סייד (Grethe Fatima Syéd), מתרגמת וסופרת הודית-נורווגית. בשנת 2011 נישא לאנה, שהיא סלובקית, הם מתגוררים בחלק מהזמן בהיינבורג שעל הדנובה (Hainburg an der Donau) שבאוסטריה. יש לו גם בתים בברגן ושניים נוספים בחלקים אחרים של מערב נורווגיה. בשנת 2011 הציעה לו הממשלה הנורווגית לגור בבניין "גרוטן" ("המערה") במרכז העיר אוסלו, ששימש בעבר למגורים לאנשי רוח חשובים כמו המשורר הנריק ורגלנד, המלחין כריסטיאן סינדינג, המשורר ארנולף אוורלנד והמלחין ארנה נודרהיים. במקורו היה חבר בכנסיית נורווגיה (אם כי תיאר עצמו כאתאיסט לפני 2012). בשנים 2012–2013 הצטרף לכנסייה הקתולית והצטרף מרצונו לטיפול גמילה כדי לטפל בבעיות אלכוהוליזם שלו. חלום על סתיו, מתרגם: גד קינר, 2005. במסגרת הפרויקט "קריאה ראשונה", הוצג בקריאה פומבית ב"קפה תיאטרון הקאמרי" בנוכחות המחזאי מישהו בדרך הנה, מתרגם: דורון תבורי, 2009. הוצג בתיאטרון תמונע בבימויה של לילך דקל-אבנרי בוקר וערב, מתרגמת: דנה כספי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת ספרית פועלים, 2021 גד קינר־קיסינגר, הכל קרה וכלום לא, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023 ניו יורק טיימס, יון פוסה, זוכה פרס נובל לספרות, מסביר כיצד תאונה בילדותו שינתה את חייו, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2023 עופרה עופר אורן, "בוקר וערב": מה יותר חשוב מהלידה ומהמוות?, בבלוג "סופרת ספרים", 17 במרץ 2024 יון פוסה, ברשת החברתית Goodreads Creamer, Ella (5 באוקטובר 2023). "Jon Fosse wins the 2023 Nobel prize in literature". The Guardian. נבדק ב-5 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Storfjell, Troy (2004). "Jon Fosse". In Thresher, Tanya (ed.). Dictionary of Literary Biography: Twentieth-Century Norwegian Writers (באנגלית). Vol. 297. Farmington Hills, MI: Gale. pp. 95–101. ISBN 0-7876-6834-6. Merve Emre, Jon Fosse's Search for Peace, The New Yorker, November 13, 2022 Kvamme, Kjell (16 בנובמבר 2013). "Jon Fosse er blitt katolikk: Som å kome heim". Vårt Land (בנורווגית). אורכב מ-המקור ב-19 בנובמבר 2013. נבדק ב-5 באוקטובר 2023. {{cite news}}: (עזרה)