laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה

וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה (בפולנית: Wanda Filipowicz-Krahelska;‏ 15 בדצמבר 1886 – 1968) הייתה ממקימות ארגון ז'גוטה ופעילה חברתית, הוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים בפולין במלחמת העולם השנייה. וונדה נולדה בעיירה באזור בלארוס. אביה היה שותף במרד ינואר ב-1863. עם סיום לימודיה, יחד עם אחת מאחיותיה, וונדה פתחה בית ספר יסודי לילדים בביתן. בגיל 20, לאחר התאבדותו של בעלה שהיה פעיל בארגון הפולני-סוציאליסטי הלוחם (אנ'), וונדה הצטרפה לארגון זה. במסגרת פעילותה בו, היא הפיצה עלוני מידע והעבירה כלי נשק בין אנשיו. וונדה השתתפה בתכנון ובביצוע שני ניסיונות התנקשות במושל הכללי של ורשה. התוכניות נכשלו, אך וונדה הצליחה לברוח. לאחר ניסיונות ההתנקשות, וונדה עברה לגליציה, ובהמשך לקרקוב, עד שלבסוף היא נתפסה על ידי השלטונות הפולנים. היא נישאה בנישואים פיקטיביים על מנת לזכות בהגנה פוליטית אולם הועמדה לדין ונענשה בגין ניסיונות ההתנקשות בהם הייתה מעורבת. בעקבות חוויה זאת, וונדה החליטה להתרחק מהחיים הפוליטיים. היא התחילה ללמוד בבית ספר לאומנויות בקרקוב, אבל חזרה לחיים הפוליטיים זמן קצר אחרי זה, ביחד עם בעלה החדש. כמו בעלה הקודם, גם הוא היה חבר בארגון הפולני-סוציאליסטי הלוחם. השניים ייצגו את הארגון באיטליה עד לשנת 1915, אז חזרו לקרקוב. וונדה המשיכה לשרת בארגון. ב־1935, היא התחילה לפרסם את המגזין "Arkady", מגזין אומנויות נחשב. במלחמת העולם השנייה, וונדה הצטרפה למחתרת הפולנית. רוב פעילותה הייתה קשורה לעזרה ליהודים. עוד לפני פרוץ המלחמה, ב-1938, היא סייעה לפליטים יהודים מגרמניה, אשר גורשו על ידי המשטר הנאצי. יחד עם זופיה קוסאק-שצ'וצקה, היא פעלה להקמת ארגון ז'גוטה (Żegota) אשר פעל להצלת יהודים רבים, בעיקרם ילדים; הארגון יזם משימות הצלה רבות בגטו ורשה, ארגן מקומות מסתור ליהודים שנמלטו מהגטו, וסיפק מסמכים מזויפים עבור יהודים במסתור. בספטמבר, אחרי האקציה הגדולה בגטו ורשה, וונדה ואישה בשם יוזפה קורנצקה, עזרו למצוא את מקומות המסתור בהם הסתתרה סופיה דורוטה בוגוצקה. היא עזרה ליהודים נוספים כמו לבני משפחת רוזנברג, לרופאה שנמלטה מכיכר השילוחים - האומשלגפלץ, ולאלמנתו של שמעון אשכנזי (אנ'). לאחר המלחמה, וונדה חזרה לעבודתה כעיתונאית. היא התחילה לפרסם עיתון חודשי בשם "Skarpa Warszawska" (בתרגום חופשי, המנהרה שמתחת לגדר של ורשה), ששינה את שמו ל"Stolica (פו')". ב־1965 היא פרשה לפנסיה. היא נפטרה ב־1968. וונדה הוכרה כחסידת אומות העולם ב-23 במאי 1967, בעקבות מכתב שנשלח על ידי עו"ד דורוטה בוגוצקה, ניצולת שואה שוונדה עזרה להסתיר בזמן המלחמה. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות עולם ביד ושם בירושלים. מדיה וקבצים בנושא וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה בוויקישיתוף סיפורה של וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה באתר, באתר sprawiedliwi.org.pl מתוך דף חסיד אומות עולם של וונדה פיליפוביץ' קרהלסקה באתר יד ושם, באתר The Righteous Among The Nations
ולטר קרמר

ולטר קרמר (בגרמנית: Walter Kraemer;‏ 21 ביוני 1892 – 6 בנובמבר 1941), היה פוליטיקאי גרמני, חבר המפלגה הקומוניסטית הגרמנית, שהוכר כחסיד אומות העולם על עזרתו לאסירים יהודים תוך סיכון חייו בתקופת השואה. קרמר נולד בעיר זיגן. בצעירותו עבד כמנעולן מקצועי. ב-1910 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני והשתתף במלחמת העולם הראשונה. בסוף המלחמה נעצר בעקבות השתתפותו במרד החיילים בקיל, אך שוחרר במהפכת נובמבר. ב-1918 חזר לזיגן ונהיה חבר פעיל באגודה לעובדים והחיילים. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ולקח חלק בפוטש של קאפ במרץ 1920. לקראת סוף 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית כחבר פעיל ונבחר לייצוג המפלגה במועצת העיר. קרמר נבחר למזכיר המחוזי והפך לאחד משלושת המנהיגים המובילים של השמאל בפרלמנט רפובליקת ויימאר. ב-1932 קרמר נפגע קשות בעקבות מתקפה של נאצים על חברי המפלגה הקומוניסטית. בעקבות שריפת הרייכסטאג בפברואר 1933 קרמר נעצר ונשלח לכלא לשלוש שנים באשמת בגידה. בינואר 1937 נעצר שוב ונשלח למחנה הריכוז ליכטנבורג ובאוגוסט הועבר לבוכנוואלד. בזמן מאסרו במחנות הריכוז, קרמר רכש ידע וניסיון בתחום הרפואי והצליח לבצע ניתוחים מסובכים באסירים במחנה. ב-1938 הוא שימש כרופא במחנה הריכוז ובאמצע שנת 1939 מונה כאחראי על צריפי האסירים החולים. המוניטין שלו כרופא במחנה היה גבוה והוא ביצע ניתוחים גם בקצינים נאצים בדרגה גבוהה, ביניהם גם מפקד המחנה. קרמר השתמש בהשפעתו על צוות האס אס כדי להקל על האסירים במחנה. מחנה הריכוז בוכנוואלד היה מחולק לשני אגפים – האגף הגדול, בו הוחזקו אסירים פוליטיים והאגף הקטן בו נכלאו אסירים יהודים ורוסים. בחלק זה של המחנה התנאים היו קשים יותר. האסירים היהודים והרוסים עבדו בחורף בחוץ ללא בגדים חמים בקור מתחת לאפס מעלות וקיבלו מזון בכמויות קטנות ביותר, ללא כל טיפול רפואי. בניגוד להוראות קציני האס. אס. שאסרו על מעבר בין האגפים, קרמר נהג להתגנב לאגף השני כדי לעזור לאסירים היהודים והרוסים. אחד ממטופליו היה ארתור רדבינסקי, יהודי מפראג, אשר סבל מנמק בעקבות כווית קור שלא טופלה. קרמר העביר את רדבינסקי על גבי אלונקה לאגף הגדול של המחנה בלילה, וטיפל בו בלי שימוש בחומרי הרדמה. במקרה אחר עזר לרדבינסקי, שסבל מזיהום שנוצר בעקבות הצלפות. מטופל יהודי נוסף לו סייע קרמר היה יעקב זילברשטיין, אשר חלה בטיפוס. קרמר זחל באמצע הלילה לאגף הקטן, כדי לספק לזילברשטיין תרופות ולטפל בו. בסתיו 1941 הובאה קבוצה של קצינים סובייטים, חלקם יהודים, למחנה. קציני האס. אס. ביקשו מקרמר לחתום על תעודות המעידות כי הקצינים אובחנו כחולים בשחפת. קרמר הבין כי התעודות הללו עשויות להוות עילה לרצח הקצינים הסובייטים ולכן סירב להנפיק אותן. כעונש קרמר נשלח לעבודות כפייה מחוץ למחנה ונורה כשניסה לכאורה לברוח. ב-20 באוקטובר 1999 ולטר קרמר הוכר כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בגרמניה בעיר בון. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. מדי שנה ביום לציון קורבנות הפאשיזם, מונח זר על קברו בזיגן. בשנת ה-70 למותו הארגון למען שיתוף פעולה יהודי נוצרי והמוזיאון בדרום וסטפאליה ארגנו שבוע לזכרו והנצחתו. ב-2012 מועצת העיר זיגן החליטה לקרוא על שמו לכיכר בכניסה לבית החולים המחוזי של מחוז ויינדאו, ובשנת 2014 הושלמה בניית הכיכר ובה מרכיבים המסמלים את חייו ועשייתו של קרמר. מדיה וקבצים בנושא ולטר קרמר בוויקישיתוף The Righteous Among The Nations, The Righteous Among The Nations ארכיון יד ושם, מספר תיק "M.31.2/8623" ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולטר קרמר".
השמיים נעולים

השמיים נעולים הוא סינגל של הצמד דולי ופן, מתוך אלבום האולפן השני שלהם, "צעירים לנצח", בהשתתפות הזמרים הישראלים עברי לידר, אלה לי להב ופלד. השיר יצא לאור ב-14 במרץ 2021. השיר נכתב על ידי הצמד יחד עם לידר ופלד והופק על ידי הצמד ולידר. על השיר סיפרו דולי ופן: השנה האחרונה הייתה אינטנסיבית שינתה לכולם את המציאות, החיים והשיגרה והדגישה לנו מה חשוב ומה נכון להילחם בשבילו. השיר נכתב כשיר מחאה בלי עמדות פוליטיות אלה מהמקום הרגשי - מחאה על העתיד שלנו ושל הילדים שלנו. לפעמים כל אחד לעצמו מול כל העולם והיה לנו חשוב לתת זריקת מוטיבציה לכולם לעשות שינוי קודם כל בעצמנו ואחר כך בכל השאר. — "השמיים נעולים" הוא השיר הישראלי השני שקיבל הכי הרבה לחיצות לניגון חוזר בספוטיפיי, לאחר "אפס מאמץ". הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-14 במרץ 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל. הקליפ בוים על ידי דורון סרי. הקליפ צולם במנחת ערד, בית כנסת אוהל מועד בתל אביב ובחניון סינמה סיטי. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית, תוך שאמר כי "מבחינת מורכבות מוזיקלית והפקה – פסגת המחזמר של דולי ופן, ואנחנו אכן במחזמר על רקע 2021, עולם חדש שאחרי מגפה עולמית", תיאר את השיר כ"הצטלבות מוזיקלית שמחברת את מהות הקיום וההישרדות העכשווית בשילוב של פופ קיטש, ראפ ודאנס" והעניק לו ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה. לדף השיר באתר הספרייה הלאומית ספי קרופסקי, שנת המועבט: מצעד 40 שירי הפופ הכי טובים שיצאו בתשפ"א, באתר טיים אאוט, ‏5 בספטמבר 2021 מערכת mako מוזיקה, ‏הלהיט הבא: דולי ופן עם עברי לידר, אלה לי ופלד – השמיים נעולים, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2021 ספוטיפיי חושפת: זה השיר שהישראלים הכי אהבו השנה, באתר אייס, 20 בדצמבר 2021 דולי ופן עם עברי לידר, אלה לי ופלד - השמיים נעולים | מתוך חלק ב׳, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:05) יוסי חרסונסקי, דולי ופן, עברי לידר, אלה לי, פלד - השמיים נעולים, באתר "יוסמיוסיק", 16 במרץ 2021 השמיים נעולים, נבדק ב-2021-03-14
יום הולדתו של ג'פרסון

יום הולדתו של ג'פרסון הוא חג פדרלי בארצות הברית, המציין באופן רשמי את הולדתו של הנשיא האמריקאי השלישי, תומאס ג'פרסון, ב-13 באפריל 1743. יום זה הוכר על ידי פרנקלין דלאנו רוזוולט כחלק מהכרזה הנשיאותית 2276, שהוצאה ב־21 במרץ 1938. לאחרונה, הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הוציא את הכרזה נשיאותית 8124 ב-11 באפריל 2007, באומרו כי "... ביום תומאס ג'פרסון, אנו מציינים את יום הולדתו של דמות מונומנטלית שמקומה בהיסטוריה של אומתנו תמיד נוקיר". Birth of Thomas Jefferson Thomas Jefferson Day Pub Res No 60 of August 16, 1937 Proclamation 8124 of April 11, 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה מריה הס

אנה מריה הס (נולדה כאנה מריה פרנקל, בגרמנית: Anna Maria Haas;‏ 9 במרץ 1909 – 1996) הייתה אוסטרית אשר במהלך מלחמת העולם השנייה סיכנה את חייה בהצלת יהודים והוכרה כחסידת אומות העולם. נולדה במווינה ב-1909. ב-1930, נישאה לבנו הס (Benno Haas), בן למשפחת תעשיינים יהודיים, שהמירה את דתה לנצרות קתולית. בשנת 1938, בעקבות האנשלוס וסיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, המשפחה הקתולית הוגדרה כיהודייה על פי חוקי הגזע ובנו החליט לעזוב את וינה ולהתנדב לצבא הבריטי. הס נחשדה על ידי המשטר הנאצי, מכיוון מוצאו היהודי של בעלה, שהתנדב לצבא הבריטי. במהלך המלחמה התעמתה הס כמה פעמים עם הגסטפו. למרות הסיכון, הס הסתירה בשנים 1938–1939 בדירתה את היהודי רוברט ביר ומשפחתו למשך מספר חודשים. לאחר מכן, הס סיפקה אוכל לשני חבריה היהודים, שהתגוררו כמוה ברובע התשיעי של וינה - בני הזוג ג'וזף וסידונה רובין - ביטמן (Josef and Sidonie Rubin-Bittman), אשר ירדו למחתרת משנת 1939 ושינו תדירות את מקום מסתורם, כדי להתחמק משילוח למחנות המוות. למרות החיפושים הרבים של המשטר הנאצי אחר בני הזוג, כולל חיפוש שנערך בדירתה של הס, הם לא נמצאו והיא לא הסגירה אותם. בשנת 1944, נולד לבני הזוג רובין - ביטמן במרתף ששימש להם כמחבוא בן בשם פריץ. הס בקרה אותם לעיתים קרובות במחבוא זה וסיפקה להם מצרכי מזון, כולל מזון לתינוקות וחלב. ג'וזף עצמו, למרות התנאים הקשים בהם נמצא, הצליח לעזור ליהודים הונגרים אחרים, שנבחרו על ידי הגסטפו להישלח למחנות ריכוז וכן ארגן מבצע הצלה למחנה ילדים יהודיים במחוז השני של העיר וינה. הס סייעה לו באספקת מזון ותרופות למחנה הילדים. לקראת סוף המלחמה, כשגברו ההפצצות על וינה, הס ניצלה את העובדה שרבים מתושבי העיר ירדו לתפוס מחסה במקלטים, כדי לבקר את בני הזוג במקום מחבואם ולספק להם מזון. הס שרדה את המלחמה ונפטרה בווינה בשנת 1996. הזוג ג'וזף וסידונה רובין - ביטמן המשיכו להתגורר בווינה לאחר המלחמה וג'וזף הפך לאיש עסקים מצליח. סידונה נפטרה ב־1968 לאחר מחלה קשה וג'וזף נפטר ב־25 באפריל 1972. רוברט ביר שרד את המלחמה והיגר לוונצואלה. ב-3 במאי 1982, יד ושם הכירו באנה מריה הס כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. Haas Maria (Francl), יד ושם על פי תיק חסידי אומות עולם, יד ושם, מספר M.31.2/2266 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה מריה הס".
אמאטו ולטיציה בילור

אמאטו ולטיציה בילור (באיטלקית: Amato Billour;‏ 1900 – ספטמבר 1979, ‏Letizia Billour) זוג איטלקי חשוך ילדים. מורה בתיכון ופסנתרנית, שהוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו ילד יהודי בתקופת השואה. בנובמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוחמר מצבם של יהודי פירנצה. משפחה של יהודים איטלקיים, שכללה את הרב נתן קאסוטו, אשתו חנה וגיסו שאול קמפניינו, נתפסה בידי הנאצים. חולדה, אשתו של שאול, נשארה בעיר, מטופלת בשישה ילדים. חולדה והילדים מצאו מקום מסתור במנזר אולם חששו באופן תמידי מפשיטת חיילי אס אס ותפיסתם. החשש העיקרי היה לגבי הבנים הנימולים, שיכלו לחשוף בפני בני המנזר את האמת אודות מוצאם, במקלחות המשותפות. חולדה הבינה כי עליה למצוא עבורם מקומות מסתור אחרים בקרב משפחות שיסכימו להסתירם. היא פנתה לכומר טוליו וינאי, עליו שמעה מחמותה על עזרתו ליהודים רבים, בעיקר במעבר הגבול לדרום איטליה, ששוחרר מאימת השלטון הנאצי בידי בעלות הברית. תחילה שקל וינאי להעביר את חולדה והילדים לדרום איטליה אולם הגיע למסקנה שהדבר אינו אפשרי עם הילדים. לפיכך, הכומר מצא לראובן בן השנה, את בני הזוג אמאטו ולטיציה, הם טיפלו בו וגידלו אותו תחת השם הבדוי אימיליו מדצמבר 1943 ועד אוגוסט 1944, עת שוחררה פירנצה בידי בעלות הברית. הילד הרגיש טוב אצל בני הזוג שהתייחסו אליו כאילו היה בנם, והילד אף קרא להם "אמא" ו"אבא". מפעם לפעם לקחו אמאטו ולטיציה את אמליו לפארק ציבורי כדי לפגוש את חולדה על מנת שהילד ימשיך להכיר את אמו . מאוקטובר 1943 בכל המקומות הציבוריים באיטליה הכבושה היו מודעות המזהירות את האוכלוסייה שלא להסתיר או לעזור ליהודים בשום צורה. גילוי על ידי הגרמנים היה משמעו גזר דין מוות ולמרות זאת בני הזוי אמאטו ולטיציה היו מוכנים לסכן את חייהם כדי להציל את ראובן. הקשר בין ראובן-אמיליו להוריו המאמצים היה כה חזק, עד שלאחר המלחמה הם בקשו מחולדה, לעבור לגור לידם ולגדל את הילד יחד. למרות בקשתם, ראובן חזר לגור עם אמו חולדה, אך לטיציה ואמאטו נהגו לבקר אותו מדי ערב עד מרץ 1944, כאשר חולדה החליטה לעלות עם ילדיה לארץ ישראל. ב-1980 מסרה חולדה את עדותה ליד ושם. ב-24 בפברואר 1981 הוענק לזוג אות חסידי אומות עולם. שמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. סיפור פעילותם של אמאטו ולטיציה בילור אתר יד ושם. עדותם של ראובן וחולדה קמפניינו, תיק חסידי אומות העולם מס' M.31.2/1988, ארכיון יד ושם אמאטו ולטיציה בילור (באנגלית), באתר יד ושם Billour Amato & Letizia, יד ושם
פטרונלה לסטיינה

פטרונלה לסטיינה (בליטאית: Petronėlė Lastienė; 9 בספטמבר 1897 – 30 בנובמבר 1981) הייתה מורה להיסטוריה בעיר קובנה שבליטא. הוכרה כחסידת אומות העולם לאחר שבמלחמת העולם השנייה הצילה יהודים מגטו קובנה. פטרונלה נולדה בשנת 1897 בליטא. בשנת 1914 היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לבנות בעיר מריאמפולה שבליטא והחלה לעבוד כאחות בצבא רוסיה (כיום בלארוס), עד 1916. כעבור זמן מה עברה להתגורר במוסקבה, שם החלה ללמוד היסטוריה במוסד להשכלה גבוהה. בשנת 1918 פטרונלה חזרה למריאמפולה ולימדה היסטוריה בבית ספר בעיר. פטונלה נישאה לאדומס לסטס ובשנת 1923 עברה להתגורר בעיר קובנה. גם בקובנה פטרונלה לימדה היסטוריה בגימנסיה של העיר. אחת מתלמידותיה של פטרונלה הייתה יהודיה בשם תמרה זלמנסון. בתקופת הכיבוש הגרמני, נכלאה תמרה עם כל בני משפחתה בגטו קובנה. הקשר בין תמרה למורתה פטרונלה המשיך להתקיים באמצעות ברונדה פג'אדיטה, שביקרה במפעל גומי, בו הועסקו אסירי הגטו ובהם תמרה. ברונדה העבירה לתמרה מסר כי פטרונלה מוכנה להסתיר אותה. תמרה אכן יצאה מן הגטו למקום המסתור בביתה של מורתה ושהתה בו במשך חודש. האנשים היחידים שראו את תמרה, היו חבריה הנאמנים של פטרונלה. בנוסף לתמרה, החביאה פטרונלה יהודים נמלטים נוספים בביתה. משהבית היה צר מלהכיל את כולם, הועברה תמרה לביתה של מורה אחרת מבית הספר בשם ורוניקה. לאחר התגברות הלחימה החליטה פטרונלה כי עדיף לה ולתמרה להתרחק מחזית המלחמה עד לסיומה. עד שנת 1945 המשיכה פטרונלה ללמד היסטוריה. בשנת 1945 הועמדה לדין בעוון כתיבת תזכיר פוליטי שנחשב על ידי ברית המועצות כ"פעילות אנטי-מהפכנית". על פטרונלה נגזרו 8 שנות מאסר בגולאג. בשנת 1953 חזרה לליטא וניסתה לחפש עבודה, אך כאסירה פוליטית לשעבר, נתקלה בקשיים. למזלה, תלמידה לשעבר, בעל משרה באוניברסיטת קובנה, השיג עבורה משרה כמרצה באוניברסיטה. עם זאת, כיוון שנאסר עליה ללמד היסטוריה, היא לימדה את השפה הרוסית. בשנת 1963 פרשה לגמלאות ונפטרה בשנת 1981. ב-30 ביולי 2000 הכיר יד ושם בפטרונלה לסטיינה ובשותפותיה להסתרת היהודים, כחסידות אומות העולם. שמן נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם בירושלים. לוחמי הגטו ארכיון- פטרונלה לסטיינה, באתר www.infocenters.co.il Lastienė Petronėlė (Sirutytė), Yad Vashem - The Righteous Among The Nations ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פטרונלה לסטיינה".
ח'באב בן אל-ארת

ח'באב בן אל-ארת' (בערבית: خباب بن الأرت) היה אחד מהצחאבה. הוא היה סוחר חרב, והשתתף בכל הקרבות המאוחרים של הנביא האסלאמי מוחמד. בנו, עבדאללה, היה מפקד בצבאו של עלי בן אבי טאלב בקרב אל-נהרוואן, ונהרג על ידי הח'וארג'. אבו בכר מדיה וקבצים בנושא ח'באב בן אל-ארת בוויקישיתוף inSnips:Khabbab Ibn Al-Aratt, insnips.com The Stories of the Sahaba - Hearts Have Changed: Volume 4 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטוני גארילקיויץ

אנטוני גארילקיויץ (פולנית: Antoni Gawrylkiewicz, ‏ 1922-2007) היה איכר פולני מהעיירה קורקיצ'יאני. חסיד אומות העולם, שבמלחמת העולם השנייה שהציל את חייהם של 16 יהודים בתקופת השואה ממוות בידי הנאצים. בשנת 1942 פנה אל אנטוני גארילקיויץ יהודי בשם משה סוננזון, שביקש ממנו הגנה בעקבות הפרעות בדרום ליטא, מפניהן נמלט עם אשתו ושני ילדיו לאחר שילדו השלישי לא שרד. אנטוני הסכים להחביא את משפחת סוננזון שכללה את בתם יפה סוננזון ביחד עם שתי משפחות נוספות שהגיעו לביתו יחד איתם - משפחת קבצ'זניק ומשפחת סולומיננסקי. אנטוני, שעבד בחקלאות בחווה שלא הייתה בבעלותו, טיפל במשפחות, דאג להן לאוכל ולמזון, והכין עבורן מקומות מסתור בבורות שחפר. בשעת סכנה, מצא דרכים להזהירם על מנת שלא ייתפסו בידי הנאצים. בשל פעילות הצבא הנאצי באזור, משפחתו של אנטוני נחקרה באכזריות בנוגע למקום הימצאם של יהודים, ויש עדות כי אחיו ואביו של אנטוני נרצחו בידי הנאצים בעקבות אותן חקירות, מפני שמלשינים דיווחו עליהם כעל "חברים של יהודים". גארילקיויץ העתיק את ביתו לעיר פלוצק שבפולין, שם חי עד פטירתו בשנת 2007. הוענק לו תואר חסיד העולם בנוכחותו בשנת 1999 במוסד "יד ושם" בירושלים. שמו נחקק בקיר הכבוד שבגן חסידי אומות העולם. על פי יד ושם יד ושם, ארכיון יד ושם תיק מספר M.31.2/8541 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטריונה אדמוביץ'

מטריונה אדמוביץ' (ברוסית: Матрена Адамович;‏ 6 באוגוסט 1893 – 8 במרץ 1986) הייתה נוצרייה אורתודוקסית, שעבדה כמטפלת בילדים, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים. מטריונה אדמוביץ' התגוררה בבלארוס. בצעירותה לא למדה בבית ספר והחלה לעבוד מגיל צעיר, בעיקר כמטפלת בילדים. לפני פלישת גרמניה הנאצית לבלארוס ביוני 1941, מטריונה עבדה כמטפלת בבית משפחת נחום וריבה פינקלשטיין בעיר מינסק כמטפלת לשתי בנותיהן זויה (Zoya) ואניה (Ania). עם פלישת גרמניה, המשפחה היהודיה והמטפלת נמלטו מזרחה, אך לא יצאו מגבולות מחוז המשנה אורשה שבצפון בלארוס, שכן נחום פינקלשטיין, לא חשב שהגרמנים יגיעו כל כך רחוק. באורשה, גויס נחום לצבא האדום ובאוגוסט 1941 הוכרז כנעדר. האם ריבה, גויסה גם היא לצבא, כך שכאשר הגרמנים כבשו את האזור ב-16 ביולי 1941, מטריונה נשארה לבדה לטפל בשתי הבנות. מטריונה החליטה ללכת עמן לכפר גורבטסביצ'י (בבלרוסית: Гарбацэвічы) שבנפת בוברויסק של היום) שם התארחו אצל משפחת מינצ'וקוב, אולם גורשו מיד עם הגעת הגרמנים לכפר. מטריונה מצאה עבורן מסתור אצל משפחת פיליפוב, אך לאחר כשבוע נאלצו לנוס גם משם משום שהגרמנים השתמשו בביתה הגדול של המשפחה להקמת מטה .S.S. עם זאת, משפחת פיליפוב ביקשה מאניסיה, אם משפחת וסילצ'ונוק (Vasilchonok) לתת להם מחסה. אניסיה הסכימה להסתיר את מטריונה ושתי הבנות והן שהו תחת חסותה במשך שלוש שנים. אף על פי שמטריונה סיפרה לכולם ששתי הבנות הן בנותיה, תושבים רבים בכפר לא האמינו בעיקר בשל חזותן היהודית של הבנות, שבלטה במיוחד אצל אניה. משפחת וסילצ'ונוק הגנה עליהן מפני חשדות התושבים. לתקופה מסוימת הסתתרו זויה ואניה במרתף הבית תחת ערימת תפוחי אדמה. בשל המחסור במזון, בני משפחת פיליפוב סייעו לכל אורך התקופה גם הם, בכך שהביאו למסתתרות שאריות אוכל של חיילי ה-S.S. ששהו כאמור בביתם, ובנוסף נרתם לעזרה באספקת מזון גם סנדקם של ילדי משפחת וסילצ'ונוק. במהלך התקופה אניה הצטרפה אל כוחות הפרטיזנים ונהרגה במהלך פעילותם לאחר כמה חודשים. בשנת 1944 מטריונה יצאה מן הבית על מנת לחפש מלח, לשם תיבול המזון חסר הטעם. היא נתפסה על ידי חיילים גרמנים שהסיעו אותה ברכבם לכפר למעצר. עם הגעתה למטה ה-S.S. מטריונה בכתה בכי חזק מאוד, שנשמע על ידי אולגה וסילצ'ונוק, בת ה-16. אולגה הזעיקה את בני משפחת וסילצ'ונוק והם התגייסו להצילה מעבודות הכפייה שיועדו לה על ידי הנאצים. הם חששו שמטריונה המבוגרת שצלעה ברגל אחת, לא תשרוד את העינויים והעבודות הקשות. אולגה התנדבה להציע לחיילים הנאצים להחליף את מטריונה בעבודות הכפייה. היא טענה בפניהם כי היא תוכל להועיל להם יותר. החיילים נענו לבקשתה ומטריונה הושלכה מהרכב במשיכת צווארונה. זויה התאחדה עם אמה לאחר המלחמה והן חזרו למינסק. בשנים הראשונות לאחר המלחמה החיים במינסק היו קשים ביותר בשל ההרס הכבד ששרר בכל מקום וזויה ואמה התגוררו בצריף דל. מטריונה אדמוביץ' עבדה כמטפלת של בתה של זויה בשנות ה-60, וגרה עם משפחתה של זויה עד יום מותה. מטריונה אדמוביץ' הוכרזה כחסידת אומות עולם ב-25 ביולי 2005. שמה חקוק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות עולם ביד ושם בירושלים. דף חסיד אומות עולם מטריונה אדמוביץ' באתר יד ושם על פי תיק חסידי אומות עולם, יד ושם, מספר M.31.2/10637
חדירה (יחסי מין)

ביחסי מין, חדירה היא הכנסת חלק גוף, דילדו, ויברטור או אביזר מין אחר, לפתח גוף, כמו הנרתיק, פי הטבעת או הפה, כחלק מפעילות מינית אנושית או מהתנהגות מינית של בעלי חיים (אנ'). המונח נפוץ ביותר בחוקים האוסרים פעילויות מיניות מסוימות. מונחים כמו "יחסי מין", נפוצים יותר בחוקים ישנים יותר, בעוד שחוקים פליליים מודרניים רבים משתמשים במונח "חדירה" או "בעילה" מפני שמדובר במונח רחב המקיף, אלא אם כן מוגדר אחרת, כל סוג של פעילות מינית חודרנית, כולל האצבעות או עם אובייקט, ועשוי להיות כרוך רק בחדירה המינימלית ביותר. ישנם מספר תחומי שיפוט המתייחסים לצורות חדירות מסוימות כאל "מעשים מגונים", או כטרמינולוגיה אחרת. בדרך כלל, עבירות מין מסוג חדירה נחשבו לחמורות יותר מעבירות מין ללא חדירה, וחדירה לילדים נחשבה אף חמורים יותר. בדרך כלל, ילד מתחת לגיל ההסכמה החוקי אינו יכול להסכים למעשים הכרוכים בחדירה. בדרך כלל, כאשר מתקיימת חדירה לא חוקית במדינה מסוימת, היא עבירה ללא קשר לעומק החדירה וללא קשר לשפיכת נוזל הזרע. חוקים עשויים להבחין בצורות מסוימות של חדירה כחלק מהעבירה. לדוגמה, החוק במדינת אורגון בארצות הברית קובע כי: חדירה מינית בלתי חוקית בדרגה ראשונה [היא עבירה המתרחשת כאשר העבריין] חודר לנרתיק, פי הטבעת או איבר מינו של אחר עם כל חפץ שאינו איבר מינו או פיו של השחקן, [אם הקורבן הוא] נתון לאילוץ בכפייה, [או שהוא] מתחת לגיל 12, [או] אינו מסוגל להסכים בגלל פגם נפשי, אובדן כושר נפשי או חוסר אונים פיזי מדיה וקבצים בנושא חדירה בוויקישיתוף Cecie Starr, Beverly McMillan (2008). Human Biology. Cengage Learning. p. 314. ISBN 978-0495561811. נבדק ב-30 באפריל 2013. {{cite book}}: (עזרה) "Sexual intercourse". Collins English Dictionary. נבדק ב-5 בספטמבר 2012. {{cite encyclopedia}}: (עזרה) Barry R. Komisaruk; Beverly Whipple; Sara Nasserzadeh; Carlos Beyer-Flores (2009). The Orgasm Answer Guide. JHU Press. pp. 108–109. ISBN 978-0-8018-9396-4. נבדק ב-6 בנובמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Janell L. Carroll (2009). Sexuality Now: Embracing Diversity. Cengage Learning. pp. 270–271. ISBN 978-0-495-60274-3. נבדק ב-19 בדצמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) Unlawful sexual penetration in the first degree, Oregon Statutes § 163.411
חדירה

האם התכוונתם ל... חדירה (יחסי מין) – הכנסת איבר בגוף או חפץ לפתח גוף, כמו הנרתיק, פי הטבעת או הפה, כחלק מפעילות מינית חדירה (למתחם מוגן) – כניסה לא מורשית למתחם מוגן פיגוע חדירה – חדירה למתחם מוגן, כגון יישוב או מחנה צבאי, לשם פגיעה בו חדירה לאטמוספירה – המעבר של עצם מהריק של החלל לאטמוספירת כוכב לכת או גרם שמימי אחר חדירה (שיווק) – הכנסתו של מוצר חדש לשוק
זופיה פראניו

ד"ר זופיה פראניו (בפולנית: Zofia Franio; ‏16 בינואר 1899 – 25 בנובמבר 1978) הייתה רופאה פולנייה, אשר שירתה בדרגת מייג'ור בצבא פולין, ופעילה במחתרת הפולנית, שהוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת יהודים בשואה. ד"ר פראניו הכירה זמן רב לפני מלחמת העולם השנייה את אנה אשכנזי, יהודייה שעבדה כמורה בבית ספר תיכון לתפירה בוילנה. לאחר כיבוש וילנה על ידי הצבא הגרמני ב-1941, הסתתרה אשכנזי בדירתה של ולאדיסלבה מוזולף, שניהלה את בית הספר בו עבדה עד 1939. לאחר מכן עברה אשכנזי לחווה בבעלותה של מוזולף. מוזולוף דאגה להשיג עבור אנה תעודת זהות ליטאית מזויפת על שם אנה וירסקה. בסתיו 1941 צעדה אשכנזי ברגל, מצוידת בתעודה המזויפת, מהחווה עד לעיר ורשה, והגיעה לדירתה של פראניו. פראניו הצליחה להשיג עבורה קנקארטה, שאפשרה את מגוריה בעיר ורשה. למרות הקנקארטה ותעודת הזהות המזויפת, אשכנזי הועברה בין מקומות מסתור שונים – תחילה בדירתה של פראניו ולאחר מכן, מחשש להלשנות, במקומות אחרים שאיתרה פראניו. בסוף שנת 1943 פראניו מצאה לה עבודה ב"בית חולים של ילדי ישו", בו היא נשארה עד פרוץ מרד ורשה באוגוסט 1944. פראניו רצתה לסייע גם לאמה ולאחותה של אשכנזי, שהתגוררו בעיר לבוב. היא נסעה אליהן, אולם, הן סירבו להצעתה. פראניו סייעה גם לבן דודתה של אשכנזי: אדוארד קודנובסקי, הסתתר בעיר לבוב, עד שנשלח ברכבת לאושוויץ. אדוארד הצליח לקפוץ מהרכבת הנוסעת, להתחמק מהנאצים ולבסוף הגיע לוורשה, אל דירתה של פראניו. ד"ר פראניו אבחנה שהוא לקה בטיפוס, סיפקה לו מסמכים מזויפים, שלקחה מנפטר צעיר ואשפזה אותו בבית החולים למחלות מידבקות ע"ש סטניסלב הקדוש בוורשה. בבית חולים זה היו לפראניו ידידים נאמנים בקרב אנשי הצוות. בעקבות פקודה חדשה של הרשויות הגרמניות, כל המטופלים המדבקים הועברו לבית החולים הזיהומי ברחוב צ'וצ'ימסקה (Chocimska). בזמן שאחיות בית החולים רחצו את אדוארד, הן שמו לב שהוא נימול ודיווחו על כך למנהל בית החולים, ד"ר גורטנר. המנהל פנה לד"ר פראניו, שאמרה לו: "אם אתה היית נתקל במצב כזה, מה היית עושה בתור רופא ובן אדם?". ד"ר גורטנר השתתק ולא הסגיר את המטופל. אחרי שאדוארד קודנובסקי החלים מן הטיפוס, פראניו ביקשה מאשכנזי לאסוף מזוודה בשבילו. בתוך המזוודה היו פריטי לבוש וכאלף זלוטי במזומן. למרות העזרה שקיבל קודנובסקי, הוא לא שרד את המלחמה. ב-11 במאי 1971, העידה אנה אשכנזי-וירסקה על פעילות ההצלה של ד"ר פראניו בהצהרה בשבועה שנתנה בבית המשפט העליון בלונדון. ב-26 בדצמבר 1971, הוכרה פראניו על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם בטקס שהתקיים בוורשה ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. מדיה וקבצים בנושא זופיה פראניו בוויקישיתוף ד"ר זופיה פראניו, באתר יד ושם (באנגלית) ד"ר זופיה פראניו, באתר מוזיאון מרד ורשה (בפולנית) הצהרה בשבועה שנתנה ד"ר זופיה פראניו, 7 ביולי 1965, תיק M.31.2/720/1, ארכיון יד ושם הצהרה בשבועה שנתנה אנה אשכנזי-וירסקה בבית המשפט העליון בלונדון, 11 במאי 1971, תיק M.31.2/720/1, ארכיון יד ושם ד"ר זופיה פראניו, באתר "יד ושם" (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זופיה פראניו".