laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קנת השני, מלך סקוטלנד

קנת השני (באנגלית: Kenneth II, בגאלית סקוטית: קינאד מק מל קולים – Cináed mac Maíl Coluim באיות עתיק, Coinneach mac Mhaoil Chaluim באיות מודרני, כלומר "קנת בנו של מלקולם";‏ 954 לערך – 995) היה מלך סקוטלנד משנת 971 ועד שנת 973, ולאחר מכן משנת 977 ועד מותו בשנת 995. קנת כונה "רוצח אחיו" (An Fionnghalach) קנת היה בנו של מלקולם הראשון ועלה לשלטון לאחר הירצחו של המלך קולן בידי אמדארך מסטרת'קלייד בשנת 971. בתקופת מלכותו של קנת נכתבה היצירה ההיסטורית "דברי ימי מלכי אלבה" אולם מרבית התיאורים המופיעים בספר זה הם חסרי ביסוס היסטורי. "דברי ימי מלכי אלבה" מתאר מסע מלחמה של קנת לממלכת סטרטתקלייד, וכי צבאו הובס. עוד מתוארים שלושה מסעות ביזה לנורת'מבריה, כאשר אחד מהם הגיע עד הנהר די בצ'סטר, סמוך לוויילס. ככל הנראה מדובר במסע מלחמה שנערך בשנת 980, שכן תעודות היסטוריות אנגליות מציינות התקפה סקוטית על אזור צ'שייר מתקופה זו. על פי "דברי ימי מלרוז", בשנת 973 יצא קנת לצ'סטר שבאנגליה יחד עם מאל קולים הראשון, מלך סטרת'קלייד, מאקוס, מלך האיים (ככל הנראה מלך האי מאן), ומלך ויילס, על מנת להביע אמונים לאדגר, מלך אנגליה. על פי "דברי ימי אלסטר", בשנת 977 אמלאיב, בנו של אינדולף, מלך סקוטלנד, נהרג בקרב על ידי קינאד מק דומנייל. ואילו "דברי ימי טיגרנאך" מתארים אירוע זה ומציינים כי מי שהרג את אמלאיב היה קינאד מק מל קולם (היינו קנת בן מלקולם – המלך קנת השני). משמעות דיווחים אלה שלמשך תקופה קצרה, ככל הנראה החל ממסעו של קנת לאנגליה בשנת 973 ועד שנת 977 הייתה הפיכה בסקוטלנד ואמלאיב, אחיו של קולן קודמו של קנת, מלך בה. לאחר מכן הצליח קנת להשיב לידיו את השלטון והרג את אמלאיב. תעודות היסטוריות מציינות שקנת ייסד מנזר גדול בברכין. קנת נהרג בשנת 995. "דברי ימי אלסטר" מציינים שמותו נגרם כתוצאה של "קשר כנגדו", ואילו "דברי ימי טיגרנאך" מציינים שקנת נהרג "על ידי אחד מנתיניו". מקורות מאוחרים יותר כגון "דברי ימי מלרוז", ג'ון מפרדון ואנדרו מוייטון מציינים כי קנת נהרג על ידי אנשיו בפטרקיירן, ככל הנראה כתוצאה מקשר שקשרה פינגואלה (המכונה גם פימברהלה), בתו של קונקאר מונמאר אנגוס, כנקמה על שקנת הרג את בנה. ג'ון מפרדון אף מציין כי קונסטנטין השלישי וקנת השלישי היו קשורים לקשר. ב"נבואת ברכאן" מכונה קנת בשם "הורג אחיו", אולם מצוין שם שקנת נהרג בסטרת'מור הסמוכה לפרת'. בנו של קנת, מלקולם השני מלך לאחר מלכותם של קונסטנטין השלישי וקנת השני. לקנת היו שני בנים נוספים: בנו השני נקרא דונגאל או גיל קומגיין ויש מקורות המציינים שבנו השלישי נקרא בודהי (אולם ייתכן ומדבר בבנו של קנת השלישי, ולקנת השני היו שני בנים בלבד). מדיה וקבצים בנושא קנת השני, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף דברי ימי אלסטר קנת השני, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלבטרוס אפור

אלבטרוס אפור (שם מדעי: Phoebetria palpebrata) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. משקלו נע בין 2.5 ל-3.7 קילוגרמים, ומוטת כנפיו בין 1.8 ל-2.2 מטרים. אורכו כ-80 סנטימטרים. ניצויו אפור - חום ברוב הגוף. כנפיו ארוכות, דקות וחומות. זנבו מזדקר מעלה. מקורו שחור, ולאורך הלסת התחתונה מצוי תלם כחול. מסביב לעיניו עיגולים לבנים לא-שלמים. נפוץ באיי ג'ורג'יה הדרומית, באיי אוקלנד, באי קמפבל ובאיי האנטיפודה, באי אמסטרדם, באיי קרוזה ובאיי קרגלן, באיי הנסיך אדוארד ועוד. כיתר האלבטרוסים, הוא מתרבה אחת לשנתיים. הקינון נעשה במושבות קטנות ורופפות, ולעיתים אף ביחידות. הנקבה מטילה ביצה יחידה בסביבות החודשים אוקטובר-נובמבר. הגוזל בוקע בין דצמבר לינואר, ומתחיל לעוף במאי או ביוני. תזונתו מורכבת מדיונונים, מדגים ומפגרים. אוכלוסייתו מוערכת בכ-58,000 פרטים, כאשר המגמה הכללית היא ירידה. האיום העיקרי עליו, כעל יתר האלבטרוסים, מגיע מצד דייגים המשתמשים במערכי חכות כשיטת הדיג שלהם. כמו כן נראה שבעלי חיים שהגיעו לאיים תודות לאדם, ושלא היו בהם קודם לכן, מאיימים גם כן על האלבטרוסים במרבית האיים בהם הם מקננים. אלבטרוס אפור, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס אפור, באתר NCBI (באנגלית) אלבטרוס אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אלבטרוס אפור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס אפור, באתר GBIF (באנגלית) האלבטרוס האפור באתר BirdLife International סרטונים (אורכב 23.02.2008 בארכיון Wayback Machine) באתר Internet Bird Collection אלבטרוס אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
פלמירו טוליאטי

פלמירו טוליאטי (איטלקית: Palmiro Togliatti, ‏האזנה‏Ⓘ‏, 26 במרץ 1893 - 21 באוגוסט 1964) היה מדינאי קומוניסטי איטלקי. נולד בג'נובה למשפחה מהמעמד הבינוני ולמד לימודים הומניים באוניברסיטת טורין. קיבל השכלה במשפטים באוניברסיטת טורינו, שירת כקצין ונפצע במלחמת העולם הראשונה והפך למורה בטורינו. החל בשנת 1922 ערך טוליאטי את העיתון איל קומוניסטה ובאפריל 1924 הפך לחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. אחרי המלחמה הוא הצטרף לקבוצה שסבבה סביב אנטוניו גראמשי ועיתונו "L'Ordine Nuovo" (הסדר החדש) בטורינו. בשנת 1919 ייסד יחד עם גראמשי את העיתון "ל'אורדינה נואובו" והיה לעורכו. הוא היה ממייסדי המפלגה הקומוניסטית האיטלקית, ולאחר שגראמשי נכלא בידי בניטו מוסוליני, היה למנהיג המפלגה עד מותו. בזמן שהשתתף בישיבת האינטרנציונל הקומוניסטי (קומינטרן) במוסקבה בשנת 1926, אסר מוסוליני את קיומה של המפלגה הקומוניסטית, וכמעט כל מנהיגיה פרט לטוליאטי נעצרו. בשנות השלושים נאלץ טוליאטי לגלות מאיטליה, והוא שהה במשך 15 שנה במוסקבה, נשא את השם ארקולה ארקולי, והיה לידידו של סטלין. לאחר שחרור איטליה בשנת 1944 שב טוליאטי לארצו ונתמנה לשר בלי תיק. בדצמבר 1944 התמנה טוליאטי לסגן ראש הממשלה. ביוני 1945 התחזקה המפלגה הסוציאליסטית וטוליאטי, הקומוניסט, מונה לשר המשפטים. תחת הנהגתו התחולל במפלגה "מהפך סאלרנו" שהתמקד בתמיכת המפלגה ברפורמות דמוקרטיות באיטליה ובזניחת המאבק האלים לסוציאליזם. כתוצאה מכך נעה המפלגה ימינה במפה הפוליטית ופורקו גדודי הפרטיזנים החמושים שהמפלגה שלטה בהם. ב- 14 ביולי 1948 נפצע טוליאטי קשה על ידי פשיסט צעיר, ועובדים הכריזו על שביתה ברחבי איטליה במחאה. מנהיגותו של טוליאטי הביאה את המפלגה הקומוניסטית למעמד המפלגה הגדולה באיטליה, והמפלגה הקומוניסטית (שאיננה מפלגת שלטון) הגדולה באירופה. על אף שמעולם לא הרכיבה המפלגה את הממשלה, היא נחלה הצלחה רבה בבחירות המוניציפליות והשיגה כוח רב. טוליאטי נפטר באוגוסט 1964 ונקבר בהלוויה חילונית, רבת משתתפים, בה הונפו עשרות אלפי דגלים אדומים. העיר הרוסית סטברופול, שבה סייע טוליאטי בהקמת מפעלי הרכב אווטוואז (AutoVAZ) (לאדה) בשיתוף עם פיאט האיטלקית, נקראה "טוליאטי" על שמו משנת 1964, שנת מותו. מדיה וקבצים בנושא פלמירו טוליאטי בוויקישיתוף פלמירו טוליאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פלמירו טוליאטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פלמירו טוליאטי, דף שער בספרייה הלאומית פלמירו טוליאטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פלמירו טוליאטי, באתר Discogs (באנגלית) לפני משבר מדיני באיטליה, הצופה, 7 במאי 1947 דונאלד בל, רוחות חדשות בקריית הואתיקן, משמר, 31 באוגוסט 1944 ממשלתו החדשה של בונומי, דבר, 11 בדצמבר 1944 חבלי הממשלה החדשה באיטליה, דבר, 18 ביוני 1945 Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA CRITANNICA, Palmiro Togliatti Italian politician רומא לבשה אדום, מעריב, 26 באוגוסט 1964 הלווית טוליאטי ברומא ברוב עם, חרות, 26 באוגוסט 1964
יובל אבידור

יובל אבידור (נולד ב-19 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. אבידור שיחק במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בעונת 2004/2005 הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כששיחקה בליגה הלאומית, ושיחק בעונה זו ב-14 משחקים במדי הקבוצה, בכולם עלה כמחליף מלבד שני משחקים בגביע הטוטו, אך לא כבש בעונה זו. בעונת 2005/2006 קיבל אבידור יותר הופעות משחק מבקודמת. בעונת 2006/2007 כבש אבידור 17 שערים והוכתר כמלך השערים של הליגה הלאומית, אולם הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי, מקום אחד אחרי המקום השני המוביל לעלייה לליגת העל. ב-24 במאי 2007 אבידור עזב את הפועל חיפה לטובת עירוני קריית שמונה, העולה החדשה לליגת העל. בעונת 2007/2008 אבידור הצטיין וכבש 11 שערים ב-38 הופעות במדי קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השלישי ועלתה לשחק בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. אבידור אף זכה בתואר תגלית העונה. בעונת 2008/2009 אבידור עלה עם קבוצתו לסיבוב השני במוקדמות גביע אופ"א, אך למרות יכולת טובה שלו, לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית. בזכות יכולתו בקריית שמונה זומן אבידור לראשונה לסגל נבחרת הצעירה של ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין ב-4 במרץ 2008. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה במשחק הפלייאוף של מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2009 מול הנבחרת הצעירה של איטליה, בו ישראל הפסידה 1–3. בקיץ 2009 עבר אבידור למכבי תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 5 שערי ליגה, אך בעונתו השנייה כבש רק שער אחד, והקבוצה החליטה לא לממש את האופציה עליו, והוא חזר לקריית שמונה. אבידור הספיק לערוך 3 הופעות בלבד בקריית שמונה, וב-20 בספטמבר 2011 הושאל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה. אבידור כבש 13 שערי ליגה בעונה זו, ובסופה שוחרר מקריית שמונה וחתם על חוזה חדש בהפועל חיפה. בעונת 2012/2013 כבש חמישה שערי ליגה, ובעונה שלאחר מכן כבש שלושה שערי ליגה. ב-26 במאי 2014 חתם אבידור בהפועל עכו, וב-13 באוגוסט 2015 שוחרר מהקבוצה. ב-21 בספטמבר 2015 חתם אבידור במכבי נתניה. ב-3 בפברואר 2016 חתם אבידור בבני סכנין. ב-16 בינואר 2017 כבש אבידור את השלושער הראשון שלו בקריירה במשחק שנערך נגד קריית שמונה. ב-7 ביוני 2017, לאחר עונה וחצי, שוחרר אבידור מבני סכנין וחתם לעונה אחת בקבוצת מכבי פתח תקווה. ב-31 בינואר 2018 חזר אבידור לבני סכנין. ב-23 ביולי 2018 חתם אבידור בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-15 בינואר 2019 חתם בהפועל נצרת עילית, אשר בתום העונה שינתה את שמה להפועל נוף הגליל. ב-4 באוגוסט 2020 חתם במ.ס. כפר קאסם. ב-1 בפברואר 2021 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'. בספטמבר אותה שנה חתם בהפועל רובי שפירא חיפה. ב-3 בינואר 2022 חתם אבידור במכבי צור שלום קריית ביאליק מליגה א' צפון. אבידור נשוי ומתגורר בקריית אתא. יובל אבידור, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יובל אבידור, באתר Transfermarkt יובל אבידור, באתר Soccerway יובל אבידור, באתר FootballDatabase.eu סגר מעגל בליגה א': יובל אבידור חתם בהפועל רובי שפירא, באתר וואלה, 1 בספטמבר 2021 אורי בבליקי, יובל אבידור חתם במכבי צור שלום, באתר גולר, 3 בינואר 2022
מוחמד חוסיין טנטאווי

מוחמד חוסיין טנטאווי (בערבית: محمد حسين طنطاوى; תעתיק מדויק: מחמד חסין טנטאוי; 31 באוקטובר 1935 – 21 בספטמבר 2021) היה איש צבא מצרי, שירת כמֻשִיר בצבא מצרים, שר ההגנה ויושב ראש המועצה העליונה של הכוחות המזוינים עד להדחתו באוגוסט 2012. בנוסף כיהן למעשה כראש מדינת מצרים בפועל בשנים 2011–2012 מהדחת חוסני מובארכ ועד להעברת השלטון למוחמד מורסי. טנטאווי נולד בקהיר, בן למשפחה ממוצא נובי (קבוצה שחיה בצפון סודאן ובדרום מצרים), היה לקצין בצבא מצרים ב-1 באפריל 1956 ושירת בחיל הרגלים. הוא השתתף כחייל בכוחות המזוינים המצריים במלחמת סיני, במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, בה פעל כמפקד גדוד חי"ר בגזרת החווה הסינית. על תפקודו במלחמה קיבל את "אות האומץ הצבאי". בשנת 1975 מונה לתפקיד הנספח הצבאי של מצרים, תחילה בפקיסטן ולאחר מכן באפגניסטן. בשנת 1988 מונה ל"מפקד משמר הנשיאות".[דרוש מקור] טנטאווי התמנה לתפקיד שר ההגנה ומפקד הכוחות המזוינים של מצרים בשנת 1991, לאחר שפוטר הגנרל יוסף סברי אבו טאלב. הוא היה לקצין הראשון במצרים בדרגת "מֻשִיר" (המקבילה לדרגת פילדמרשל) מאז שנת 1989. במלחמת המפרץ הראשונה הוא נטל חלק בכוחות הקואליציה.[דרוש מקור] למרות ההפגנות במצרים ב-2011 לא החליף הנשיא מובארכ את טנטאווי והותיר אותו בתפקידו כשר ההגנה. לאחר שמובארכ פיטר את הממשלה ומינה ממשלה חדשה, הוא העניק לטנטאווי את תואר סגן ראש הממשלה, בנוסף לתפקידו כשר ההגנה. ב-11 בפברואר 2011 החליף טנטאווי את מובארכ כשליט המדינה בפועל, מתוקף היותו יו"ר המועצה העליונה של הכוחות המזוינים במצרים, שאליה הועבר השלטון במדינה.[דרוש מקור] ב-12 באוגוסט 2012 הודח טנטאווי יחד עם הרמטכ"ל ו-3 גנרלים בכירים נוספים על ידי הנשיא מוחמד מורסי. עבד אל-פתאח א-סיסי מונה במקומו. נפטר ב-21 בספטמבר 2021. מדיה וקבצים בנושא מוחמד חוסיין טנטאווי בוויקישיתוף רועי נחמיאס, יצור דו ראשי: טנטאווי וסולימאן, שליטי הביניים, באתר ynet, 12 בפברואר 2011 ג'קי חוגי, ‏מהמלחמות נגד ישראל ועד עליית א-סיסי: מצרים נפרדה מגיבור לאומי, באתר מעריב אונליין, 24 בספטמבר 2021 אמנון רשף, חטיבה 14 – לחימת חטיבה 16 חי"ר, באתר חטיבה 14 ניר יהב‏, מהומות במצרים: טנטאווי נשאר בתפקידו כשר ההגנה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 31 בינואר 2011 רועי קייס, נשיא מצרים פיטר את שר ההגנה והרמטכ"ל, באתר ynet, 12 באוגוסט 2012 מצרים: הגנרל טנטאווי מת בגיל 85, באתר ynet, 21 בספטמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עומר סולימאן

עומר מחמוד סולימאן (בערבית: عمر محمود سليمان, תעתיק מדויק: עמר מחמוד סלימאן; 2 ביולי 1936 - 19 ביולי 2012) היה איש צבא, פוליטיקאי, דיפלומט ואיש מודיעין מצרי. הוא שירת תחת משטרו של חוסני מובארכ כסגן נשיא מצרים וראש המודיעין הכללי המצרי. סולימאן היה מעורה היטב בצמרת המצרית, והיה מעורב בשורת פעולות תיווך מטעם משטר מובארכ, ובהן תיווך בין חמאס לפת"ח, ותיווך מתמשך בין גורמים פלסטינים לישראל. סולימאן נולד ב-1936 במחוז קינא שבדרום מצרים. ב-1954 עבר לקהיר, שם התחנך באקדמיה הצבאית, ולאחר מכן השתלם בנושאים צבאיים בברית המועצות. שירת בתפקידים שונים בצבא מצרים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, והגיע לדרגת לִוָאא', המקבילה לדרגת אלוף. לסולימאן תארים אקדמאיים במדע המדינה מאוניברסיטת קהיר ומאוניברסיטת עין שמס. בשנת 1991 מונה לעמוד בראש המודיעין הצבאי של מצרים, ובשנת 1993 לראש המודיעין הכללי. מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה שימש סולימאן כשליחו המיוחד של נשיא מצרים חוסני מובארכ, במיוחד לעניינים הקשורים לפלסטינים. הוא היה אדריכל ההסכם בין פת"ח לחמאס, וכן שימש כמתווך בסוגיות שונות בין ישראל לפלסטינים. בין היתר תיווך בניסיונות לשחרור גלעד שליט. במהלך השנים הוזכר סולימאן כמועמד לסגן נשיא מצרים, תפקיד שלא אויש מאז עליית מובארכ לשלטון לאחר רצח אנואר סאדאת. הדבר לא זכה לאישור רשמי מצדו או מצד מפלגת השלטון במצרים. ב-29 בינואר 2011, בעקבות ההפגנות במצרים, מונה סולימאן לסגן הנשיא, אירוע שהוביל מיד לאחריו להתנקשות כושלת בו, אך נהרגו שניים ממאבטחיו. ב-10 בפברואר 2011 הודיע מובראכ כי יעביר את סמכויותיו לסגנו סולימאן. יום לאחר מכן הודיע סולימאן כי מובארכ העביר את כל סמכויותיו לידי הצבא. בעקבות כך איבד סולימאן עצמו את כל סמכויותיו כסגן הנשיא. באפריל 2012 הגיש סולימאן מועמדותו לנשיאות מצרים, לקראת הבחירות שנערכו בחודש מאי, אך ועדת הבחירות המרכזית פסלה את מועמדותו. נפטר ב-19 ביולי 2012 בארצות הברית במהלך ניתוח בלבו. מדיה וקבצים בנושא עומר סולימאן בוויקישיתוף יוסי מלמן, עומר סולימאן - הגנרל המצרי לא מזיל דמעה, באתר הארץ, 19 בינואר 2009 יוסי מלמן‏, עומר סולימאן: ידידם של אנשי הביטחון הישראלים, באתר וואלה, 20 ביולי 2012 עומר סולימאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צבי יחזקאלי, מיהו עומר סולימאן - האדם השני החזק במצרים?, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 29 בינואר 2011 אבי יששכרוף, דיווח: נכשל ניסיון התנקשות בסגן נשיא מצרים עומר סולימאן, באתר הארץ, 5 בפברואר 2011 רועי קייס, עומר סולימאן מת בארה"ב במהלך ניתוח לב, באתר ynet, 19 ביולי 2012
אגם לאקר

אגם לאקר (ספרדית: Lago Lácar) הוא אגם המשתרע על פני 55 קמ"ר בהרי האנדים הארגנטינאיים, בפרובינציית נאוקן, בגובה של 630 מטר מעל פני הים. האגם נוצר, בדומה לאגמים אחרים באזור, כתוצאה מנמיסת קרחונים. עומקו הממוצע של האגם 167 מטר, ועומקו המרבי 277 מטר. בניגוד למרבית האגמים בהרי האנדים הארגנטינאיים, אגם לאקר מתנקז לאוקיינוס השקט, דרך סדרה של נחלים ואגמים (הראשון שבהם נחל וָאוּם (Huahum)). לחופו הצפון-מזרחי של האגם שוכנת עיירת הנופש סן מרטין דה לוס אנדס. מדיה וקבצים בנושא אגם לאקר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארגנטינה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דברצן ו.ס.ק.

דברצני ו.ס.ק. (בהונגרית: Debreceni VSC) הוא מועדון כדורגל מהעיר דברצן, הונגריה, שנחשב לאחד ממועדוני הכדורגל החשובים והידועים במדינה. כאחד מהמועדונים המעוטרים בהונגריה, מחזיק המועדון בשבע אליפויות של הליגה ההונגרית וכן בשישה גביעים. אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון נדיאדרי בדברצן אשר נחנך בשנת 2014. בשנת 1998 שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופים במסגרת גביע האינטרטוטו. בסיבוב הראשון ניצחה את קבוצת דנפר מוהילב מבלארוס, בסיבוב השני ניצחה את קבוצת הראדץ קראלובה, בסיבוב השלישי ניצחה את קבוצת הנזה רוסטוק, ובחצי הגמר הפסידה לקבוצת רוך חוז'וב מפולין והודחה מהטורניר. בעונת 2009/2010 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שגברה במוקדמות על לבסקי סופיה הבולגרית, ובאותו עונה זכתה בדאבל הראשון בתולדותיה. בעונת 2010/2011 העפילה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 2011/2012 זכתה הקבוצה בדאבל נוסף, ובעונה שלאחר מכן זכתה שוב בגביע. בעונת 2013/2014 זכתה הקבוצה באליפות השביעית שלה, והגיעה עד שלב חצי גמר הגביע. בעונת 2019/2020 ירדה הקבוצה לליגה ההונגרית השנייה. אליפויות ליגת העל ההונגרית (7): 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014 הגביע ההונגרי (6): 1999, 2001, 2008, 2010, 2012, 2013 גביע הליגה ההונגרי (1): 2010 הסופרקאפ ההונגרי (5): 2005, 2006, 2007, 2009, 2010 מדיה וקבצים בנושא דברצן ו.ס.ק. בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דברצן ו.ס.ק. (באנגלית) דברצן ו.ס.ק., ברשת החברתית פייסבוק דברצן ו.ס.ק., ברשת החברתית אקס (טוויטר) דברצן ו.ס.ק., ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וליאן רוטר

ג'וליאן רוטר (באנגלית: Julian B. Rotter;‏ 22 באוקטובר 1916 – 6 בינואר 2014) היה פסיכולוג יהודי-אמריקאי שפיתח תאוריות רבות-השפעה בפסיכולוגיה, ובהן תאוריית הלמידה החברתית ומוקד שליטה. נולד בברוקלין, ניו יורק, בן להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית. למד כימיה בברוקלין קולג', שם הושפע מסלומון אש שלימד בקולג', ופנה ללימודי פסיכולוגיה. הוא סיים תואר שני באוניברסיטת איווה, שם למד אצל קורט לוין. התמחה בבית החולים וורוצ'סטר, שם פגש את קלרה ברנס שהתמחתה גם היא, והם נישאו; נולדו להם שני ילדים. ב-1941 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה. במהלך לימודיו הושפע מהתאוריות של אלפרד אדלר, קלארק הול, פרדריק סקינר ואדוארד טולמן. במהלך מלחמת העולם השנייה היה יועץ ופסיכולוג עבור הצבא האמריקני. לאחר המלחמה עבד כראש התוכנית לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת המדינה של אוהיו. ב-1963 עבר לאוניברסיטת קונטיקט וכיהן כראש מערך ההכשרה הקלינית, ושם עבד עד לפרישתו. בתקופה זו פיתח את "Interpersonal Trust Scale", מדד להערכת הבדלים בינאישיים באישיות. ג'וליאן רוטר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ג'וליאן רוטר בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט" ג'וליאן רוטר ותאוריית הלמידה החברתית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
God game

God game (בתרגום חופשי לעברית: משחק אלוהות) היא סוגת משחקי וידאו בה השחקן מבצע תפקיד או מנהל ארגון כלשהו בחייו ובדרכי התנהלותו, ואינו מגלם או מפעיל דמות מרכזית כלשהי. במשחקים מסוג זה, השחקן מקבל את תפקיד הישות הכול-יכולה כביכול, שיש לה חופש בחירה ופעולה ומטרתה לעצב את מושא המשחק. אחד המשחקים הראשונים בז'אנר היה אוטופיה. מספר משחקים בולטים בז'אנר כוללים את סדרת משחקי סים סיטי, המאפשרים לבנות ולתכנן עיר, או את סדרת משחקי The Sims, בהם השחקן שולט בתושבי העיר עצמם ומנחה אותם בחייהם. משחקים אחרים מתרחשים בקנה מידה גדול יותר, כגון זה של עם או תרבות - כגון במשחקי Civilization - ואף גזע שלם, מינקות ועד לשיא אבולוציוני, כפי המתרחש במשחק ספור. למשחקים אלו אין תמיד תנאי ניצחון חד-משמעיים, ובחלקם אין בכלל, והאתגר המוצג לשחקן הוא להמשיך ולנהל את מושא המשחק באופן הטוב ביותר לאורך זמן. גם כאשר ישנם תנאי ניצחון אשר אמורים להוביל לסיום המשחק - לעיתים יכול השחקן לבחור להמשיך ולנהל את מושא המשחק גם לאחר שהשיג אותם, ולאורך פרק זמן בלתי מוגבל, לבחירתו. ערכים על משחקי אלוהות משחקי בניית ערים כפי שקורה בסוגות אחרות, כגון משחק ירי בגוף ראשון או משחק מכות Alexis Dunham,‏ Civ Expansion Launch Goodies, באתר Yahoo! Games,‏ 25 ביולי 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי דיאמר

לואי-ז'וזף דיאמר (בצרפתית: Louis-Joseph Diémer; ‏14 בפברואר 1843, פריז – 21 בדצמבר 1919, פריז) היה פסנתרן, מלחין ונגן עוגב צרפתי. דיאמר למד בקונסרבטואר של פריז, שם זכה בפרסים ראשונים בפסנתר, הרמוניה וליווי, קונטרפונקט ופוגה וסולפז', ובפרס שני בעוגב. מוריו היו אנטואן מרמונטל לפסנתר, אמברואז תומא להלחנה ופרנסואה בנואה לעוגב. תוך זמן קצר עשה לו שם כווירטואוז ויצא למסעות קונצרטים עם הכנר פבלו סרסטה. בקונסרבטואר לימד, בין השאר, את אדואר ריזלר, אלפרד קורטו, לאזאר לוי, אלפרדו קאזלה, איב נאט ורובר קאסאדסי. דיאמר עשה רבות גם לקידום השימוש בכלים עתיקים כשהגיש סדרת הופעות בצ'מבלו במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1889) ותרם לייסוד "האגודה לכלי נגינה עתיקים". תפוקתו של דיאמר כמלחין כללה קונצ'רטו לפסנתר ומספר רב של יצירות סלוניות, שכולן נשכחו פחות או יותר במשך השנים. סזר פרנק חיבר בשבילו את יצירתו "וריאציות סימפוניות" ואדואר לאלו הקדיש לו את הקונצ'רטו שלו לפסנתר בפה מינור. דיאמר היה בן הפסנתרנים הראשונים שהקליטו לגראמופון. על הקלטותיו נאמר, שהן מציגות את מיטב ההיבטים של אסכולת הפסנתר הצרפתית במאה ה-19 - צלילות, דגש ושליטה בתרוצות מהירות של צלילים נפרדים (detaché) וסולמות שקופים בפיאניסימו. הן מצדיקות בבירור את התואר שנתנה לדיאמר העיתונות הצרפתית, "מלך הסולם והטריל".." הן מאשרות גם את דברי תלמידו לאזאר לוי, שגם השפעתו הוא ניכרה בזירת המוזיקה הצרפתית. וכך כתב לוי, "הדייקנות המדהימה של נגינתו [של דיאמר], הטרילים האגדיים שלו, צלילות הדעת והמתינות השקולה של סגנונו, עשו אותו לפסנתרן המצוין שכולנו הערצנו." שנברג, הרולד, "הפסנתרנים הדגולים" (ניו יורק: סיימון ושוסטר, 1987, 1963) מדיה וקבצים בנושא לואי דיאמר בוויקישיתוף לואי דיאמר, באתר AllMusic (באנגלית) לואי דיאמר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואי דיאמר, באתר Discogs (באנגלית) IMSLP האסכולה הצרפתית: לואי דיאמר ותלמידיו (אורכב 06.07.2008 בארכיון Wayback Machine) לואי דיאמר וצ'מבלו טאסקין משנת 1769 לואי דיאמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Schonberg, Harold C., The Great Pianists (New York: Simon & Schuster, 1987, 1963), 287 Schonberg, 287
לונג איילנד

לונג איילנד (באנגלית: Long Island, בתרגום חופשי – האי הארוך) הוא אי באורך 190 קילומטר, וברוחב 32 קילומטר, באוקיינוס האטלנטי, השייך למדינת ניו יורק. בחלקו המערבי של האי נמצאים הרבעים ברוקלין וקווינס השייכים לעיר ניו יורק (הנחשבים ל'מחוז קינגס' ול'מחוז קווינס'). בחלקו המזרחי של האי נמצאים המחוזות נסאו וסאפוק. בחלקו הדרומי של האי נמצא אזור המפטונס המשמש כאזור נופש לתושבי ניו יורק. באי נמצאים שני שדות תעופה גדולים – נמל התעופה ג'ון פ. קנדי ונמל התעופה לה גוארדיה. לונג איילנד הוא אחד האזורים הצפופים בארצות הברית – הצפיפות בו עומדת על 2,086 תושבים לקילומטר רבוע. לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי בשנת 2012, באי מתגוררים 7,686,912 תושבים. אי זה הוא האי המאוכלס ביותר בארצות הברית והשבעה-עשר בעולם כולו; הוא עוקף, בין היתר, את אירלנד, ג'מייקה, סינגפור ואת האי הצפוני בניו זילנד. למעשה, רק בשתים-עשרה מדינות בארצות הברית יותר תושבים, ואף לא באחת מהן יש צפיפות אוכלוסין כה גבוהה. בחלקו המזרחי של האי מצויים שטחים חקלאיים, בהם מגדלים בעיקר גפנים. לונג איילנד ידועה כבעלת ריכוז גבוה של יהודים באוכלוסייה, ובין היתר חיים באי אנשים אמידים ועשירים. כאי הגדול והארוך ביותר מבין 48 מדינות השטח הרציף בארצות הברית (למעט הוואי ואלסקה שאינן נמצאות ביבשת), הוא משתרע על פני 190 קילומטרים, מניו יורק-הארבור לקצה הצפוני מונטוק. לונג איילנד הוא האי ה-11 בגודלו בארצות הברית וה-149 בגודלו בעולם. מצפון ללונג איילנד מצוי מצר לונג איילנד, המהווה נתיב ספנות חשוב לספינות המגיעות מנהר הדסון לאוקיינוס האטלנטי, ולהפך, דרך הארלם ריבר והאיסט ריבר. מעבר ספינות מתאפשר גם ממפרץ ניו יורק ליישובים השוכנים לחופו של המצר, וצפונה לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי.. באזור נמצאם מצרים ומפרצים רבים. בלונג איילנד מספר מכללות ואוניברסיטאות: אוניברסיטת אדלפי אוניברסיטת סטוני ברוק מכללת סאות'המפטון אוניברסיטת הופסטרה אוניברסיטת מדינת ניו יורק שבאולד ווסטבורי – SUNY. שלוש קבוצות ספורט מקצועניות בכירות מבוססות באי: קבוצת הבייסבול ניו יורק מטס, המשחקת בליגת ה-MLB ומבוססת ברובע קווינס של העיר ניו יורק; קבוצת הכדורסל ברוקלין נטס המשחקת בליגת ה-NBA ומבוססת ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק; קבוצת ההוקי קרח ניו יורק איילנדרס, המשחקת בליגת ה-NHL ומבוססת מאז 2015 ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק, לאחר שהתבססה מאז הקמתה ב-1972 בעיירה יוניונדייל שבמחוז נסאו. בפארק פלאשינג מדוז שבקווינס מתקיימת מדי שנה אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. לונג איילנד לונג איילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לונג איילנד (ניו יורק), דף שער בספרייה הלאומית לצפייה במפה רחבה יותר של המצר, היציאה לאוקיינוס ממזרח, דרך מצר בלוק איילנד (שגבולותיו מונטוק והאי ניו שורהאם בדרום וחופי רוד איילנד בצפון) גבולותיו מצפון ומדרום, חיבורו לנהר האיסט ריבר ומשם דרומה למפרץ ניו יורק מחד, וצפונה ולהארלם ריבר ונהר ההדסון מאידך, ראו כאן. "Secretary of State of Rhode Island". נבדק ב-30 באפריל 2011. This total excludes U.S. territorial waters, which were included in previous years. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.