laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משאבת טבעת מים

משאבת טבעת מים (באנגלית: water ring pump) או "משאבת טבעת נוזל", היא סוג של משאבת שינוי נפח. היא משמשת כמשאבת ואקום, כמשאבה לריקון אוויר (priming) או כמדחס ללחץ נמוך. המשאבה מונעת על ידי מנוע חשמלי. משאבת טבעת מים מורכבת ממאיץ (אימפלר), הנע בתוך בית אובלי. בתקרת חלל השאיבה פתחים, שניים ליניקה ושניים לסניקה. לפני ההפעלה ממלאים את חלל השאיבה בכמות מדודה של מים. התנועה הסיבובית המהירה של המאיץ גורמת למים להסתחרר, להיזרק החוצה ולהיצמד לדופן בית המשאבה, ולקבל את צורתו, צורת טבעת אובלית. בשל כך מרוחקת דופן טבעת המים מן המרכז באזור פתחי היניקה וקרובה אליו באזור פתחי הסניקה. קרבה וריחוק אלה גורמים להקטנה ולהגדלת חלל השאיבה בין כנפי המאיץ, ועקב כך ליניקה ולסניקה של אוויר מצדו העליון של בית המשאבה. האוויר הנשאב נלכד בין הכנפיים ומוסע מפתח היניקה אל פתח הסניקה. כמות המים המוכנסת לחלל השאיבה לפני הפעלת המשאבה חייבת להיות מדויקת, מאחר שהיא קובעת את הקוטר הפנימי של טבעת המים. כמות מים קטנה מדי (כתוצאה ממילוי לא מספיק או בשל התנדפות המים תוך כדי פעולת המשאבה) תיצור שינוי נפח קטן מדי, ספיקת המשאבה תהיה קטנה מדי או שלא תשאב כלל. כמות מים גדולה מדי תחסום חלקית את פתחי היניקה והסניקה, וספיקת המשאבה תקטן. אם בית המשאבה יוצף כולו במים, לא תיווצר טבעת מים והמשאבה לא תשאב אוויר כלל. בין המשאבות המכניות ראויה לציון מיוחד משאבת טבעת מים, שבה פעולת השאיבה נוצרת על ידי טבעת מים דינמית, המקבלת את תנועתה על ידי גלגל כפות הסובב בתוך בית משאבה אקצנטרי. יתרון משאבה זו הוא שאין מגע בין חלקי מתכת נעים, הדרוש ליצירת אטימה ודחיסה כפי שתואר לעיל, וכתוצאה מכך בלאי המשאבה נמוך בהרבה מאשר בסוגים אחרים של משאבות מכניות. חסרונה הוא שהריק שהיא יכולה ליצור מוגבל על ידי נקודת הרתיחה של המים המסתחררים בה משאבת טבעת מים משמשת לריקון אוויר מחלל היניקה של משאבות צנטריפוגליות גדולות, כמדחס אוויר או גז ללחץ נמוך (כאשר נדרש אוויר או גז נקי משמן סיכה) וכמשאבה ליצירת ואקום במערכות קיטור ובמתקני תעשייה שונים. מדיה וקבצים בנושא משאבת טבעת מים בוויקישיתוף
שאגת הדרקון

שאגת הדרקון Way of the Dragon (בכתב סיני: 猛龍過江; הופץ בארצות הברית כ-Return of the Dragon) הוא סרט פעולה הונג קונגי משנת 1972 שעוסק באמנויות לחימה אותו ביים ברוס לי. היה זה סרטו השלישי של ברוס לי, הוא התסריטאי וגם משחק בתפקיד הראשי. טנג לונג (ברוס לי) נשלח מהונג קונג לרומא על מנת לסייע לידידי משפחה שגנגסטרים מתנכלים למסעדתם. לאחר שהם מעוניינים לרכוש את המסעדה ונדחים שוב ושוב בסירוב, נוקטים הגנגסטרים באיומים. טנג לונג הודף את הגנגסטרים המקומיים. בוס המאפיה (ג'ון בן) שולח רוצח שכיר להורגו, אולם טנג לונג מביס אותו בידיו החשופות. בנקודה זו שולח בוס המאפיה אמני לחימה זרים שיביסו את טנג לון, אולם טנג לון מכניע את כולם. הדו-קרב הסופי נערך בקולוסיאום בין טנג לון לאמן הלחימה הטוב ביותר מאלה שנשכרו להילחם נגדו, קולט (צ'אק נוריס). טנג לון הורג את קולט ולבסוף העבריינים שנותרו נאסרים או נהרגים. לאחר שפתר את הבעיה שלשמה הגיע לאיטליה, שב טנג לון להונג קונג. ברוס לי כ"טנג לון" (גם ידוע בתור "הדרקון מסין"). נורה מיאו כ"צ'ן צ'ינג הואה" צ'אק נוריס כ"קולט" רוברט וול כ"פרד" הואנג אין-שיק כ"אמן הלחימה היפני" ויי פינג-או כ"הו" מדיה וקבצים בנושא שאגת הדרקון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאגת הדרקון "שאגת הדרקון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שאגת הדרקון", באתר AllMovie (באנגלית) "שאגת הדרקון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שאגת הדרקון", באתר אידיבי "שאגת הדרקון", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "שאגת הדרקון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מונד

מונד (בצרפתית: Monde) הוא רכיב מקובל בכתרים, ובעיקר בכתרי בית המלוכה הבריטית. המונד הוא גלובוס מוזהב המחבר בין חצאי הקשתות המרכיבים את חלקו העליון של הכתר. לרוב מעל המונד ניצב צלב. המונד מסמל את שליטתו של המונרך בארץ, והצלב שמעליו מסמל את הרשות שניתנה למונרך מהאל לעשות זאת. בכתרים רבים ניתן להפריד את המונד מהכתר, ולהוריד ממנו את חצאי הקשתות - כך שנותר בסיס הכתר בלבד.
משטר סמכותני

משטר סמכותני (גם מִשְׁטָר אוֹטוֹרִיטָרִי או אוֹטוֹרִיטָרִיזְם או סמכותנות) הוא סוג משטר המתאפיין בפיקוח חברתי הדוק וציפייה מצד האוכלוסייה לציות למשטר, תוך שימוש לעיתים קרובות באמצעים מדכאים. במשטרים סמכותניים קיימת בדרך כלל היררכיה שלטונית וחברתית ברורה. הסמכותנות נחשב במדע המדינה לסוג משטר נפרד מן הדמוקרטיה הליברלית אך גם מן הטוטליטריזם. צורתו הדמוקרטית של המשטר האוטוריטרי מכונה לעיתים דמוקטטורה או דמוקרטיה תהליכית. משטר זה נבדל מטוטליטריזם בכך שהשני נסמך על קבלה פסיבית של השלטון בידי ההמון, בעוד הראשון על תמיכה נרחבת. טוטליטריזם נחשב לגרסה הקיצונית של סמכותנות. סמכותנות שונה מטוטליטריזם בעיקר בכך שהמשטר מאפשר את קיומם של מוסדות כלכליים וחברתיים שאינם תחת שליטה ממשלתית. מאפייניו העיקריים של המשטר הסמכותני: פלורליזם מוגבל; לא קיים שיתוף כוח בשלטון; ענפי המשטר והרשויות קשורים אחד לשני; לא קיימות מפלגות מעבר למפלגת השלטון, או שהן קיימות אך מוגבלות בכוחן ופועלות באופן חופשי למראית עין בלבד. לא קיים מנגנון של איזונים ובלמים. לא קיימת מערכת של מתן לגיטימציה לשלטון על ידי בחירות חופשיות. אידאולוגיה אינה דומיננטית, או שאינה מקיפה וכוללת. לא קיימת ניעות חברתית נרחבת; לא קיימת מוטיבציה שלטונית לשנות את החברה באופן מהותי. דיכוי זכויות אדם עם הגבלות על חופש הביטוי, ההתארגנות והמצפון. הפרדת המדינה מן החברה האזרחית, בניגוד למשטרים טוטליטריים. נראה, כי מקור המונח בשם התואר הצרפתי autoritaire ("סמכותני"). עם זאת, כבר בעת העתיקה נעשה שימוש במונחים דומים. בין היתר, משטרים סמכותניים מייצגים לעיתים קרובות חוסר אמון ביכולתה של הדמוקרטיה לפתור בעיות ולקדם את החברה, והעדפת שלטון של "אליטה מובחרת" על פני הדמוקרטיה. כך, קיימת זיקה בין משטרים סמכותניים לבין אליטיזם מן הסוג שקידמו פילוסופים פוליטיים אנטי-דמוקרטיים מסוגם של רוברט מיכלס וקרל שמיט. דוגמאות לשליטים ומשטרים סמכותניים: ספרד תחת שלטון פרנסיסקו פרנקו קובה תחת שלטון פולחנסיו בטיסטה אוגנדה תחת שלטון אידי אמין מצרים תחת אנואר סאדאת, חסני מבארכ ובהיבטים רבים גם גמאל עבד אל נאצר סוריה תחת בשאר אל-אסד (ר' גם משטר סולטאניסטי) עיראק תחת סדאם חוסיין רוסיה תחת ולדימיר פוטין מדיה וקבצים בנושא משטר סמכותני בוויקישיתוף סמכותנות, דף שער בספרייה הלאומית How To Spot Authoritarianism — and Choose Democracy | Ian Bassin | TED, סרטון בערוץ "TED", באתר יוטיוב (אורך: 16:22) סַמְכוּתָנִי במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
סמל קטר

סמל קטר (בערבית: شعار قطر) מציג שתי חרבות מעוקלות בתוך עיגול צהוב. בין החרבות – אונייה השטה על גלים כחולים ולבנים, על יד אי עם שני עצי דקל. העיגול מוקף על ידי טבעת נוספת החצויה אופקית. על החלק הלבן, העליון – שמה של המדינה – "دولة قطر" – "מדינת קטר" – כתוב בכתב כופי בצבע חום. על החלק החום מופיע לעיתים שם המדינה באנגלית. קו הגבול בין החלק החום והלבן משונן ומזכיר את דגל קטר. הסמל הוצג לראשונה ב-1976, והחליף סמל אחר, ששימש החל מ-1966, אשר היה מורכב משתי חרבות מעוקלות, צדף ושני ענפי דקלים עם הכותרת "קטר". מספר אלמנטים מהסמל מעטרים גם סמלים נוספים בעולם הערבי - החרב המעוקלת המסורתית מסמלי ערב הסעודית ועומאן, האונייה מסמלי כווית. גם הדקל הוא סמלה של ערב הסעודית. הצבעים וחלוקת הטבעת החיצונית מגיעים מדגל קטר. מדיה וקבצים בנושא סמל קטר בוויקישיתוף
לקיאנובה

לֶקיאנוֹבָּה (בגאורגית: ლეკიანობა) הוא השם שניתן לפשיטות ביזה ספורדיות שביצעו שבטים דאגסטנים מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19. מקור השם הוא מהמילה "לֶקי", השם בו כינו הגאורגים את הדאגסטנים, בתוספת מילת ייחוס, "אנוֹבָּה". ההתקפות מדאגסטן החלו עם התפוררות הממלכה הגאורגית המאוחדת, והירידה בכוחם של הממלכות שקמו אחריה עקב מלחמת ההגנה הבלתי פוסקת מול האימפריה הפרסית והאימפריה העות'מאנית בגבולותיהן הדרומיים. בסוף המאה ה-16 נתן, עבאס הראשון (شاه عباس بزرگ) חלק מאזורי הספר של גאורגיה, בתחומי סאינגילו שהייתה באותם ימים חלק מממלכת קאחתי, לברית של קבוצת שבטים דאגסטנים שבמקור התארגנו לצורך הגנה מפני פולשים. אף על פי שהפשיטות היו בקנה-מידה קטן, היו התקיפות תכופות והרסניות למדי לממלכה המחולקת. אנשי השבטים היו משוטטים, תופסים בני ערובה ובוזזים את אזורי הספר. מאותו זמן התפתחו התקיפות למבצע צבאי גדול בהשתתפות אלפי חיילים שהנהיגו מצביאים דגאסטניים פאודלים, ולעיתים קרובות גם בברית עם הפרסים או העות'מאנים. הממלכות שסבלו מרוב הפשיטות היו הממלכות המזרח גאורגיות, ממלכת קאחתי וממלכת כארתלי. למרות שלפעמים הפתיעו הגאורגים, הם נכשלו בבנית מנגנון הגנה אפקטיבית כנגד הלאיקנובה והיו עסוקות בעיקר במלחמות הפנימיות התדירות, ואף יתרה מזו הפושטים הדאגסטנים נעזרו תכופות במלכים והנסיכים גאורגים שנאבקו אחד בשני. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-18 חיזק המלך הגאורגי וחטנג השישי את מאמציו כנגד הפולשים הדאגסטנים. בספטמבר 1722, יצא לדרך צבא גאורגי-ארמני משותף של 50,000 איש מטביליסי לגנג'ה, אליהם הצטרפו 10,000 לוחמים חמושים ומאומנים מקרבאך והרריים ארמנים, במטרה להצטרף, לכוחות הצאר הרוסי, פיוטר הגדול. פיוטר שהבטיח להגיע למלחמה כנגד הדאגסטנים ובעלת בריתם העיקרית, האימפריה הפרסית, הפר את הבטחתו וחתם על הסכם שלום עם הפרסים. אי הגעתו של הצבא הרוסי הכריחה את וחטנג להסיג את חייליו. תוך זמן קצר התמוטטה העצמאות שנמשכה מעל שתי מאות תחת הלחץ העות'מאני והפרסי ובכך התאפשרו הזדמנויות נוספות לפשיטות דאגסטניות. בשנת 1744, תאימורז השני ובנו ארקלה השני השיבו לתחייה את הממלכות הגאורגית בקאחתי ובכארתלי וצירפו את כוחותיהם להסתערות על הפושטים הדאגסטנים. משנת 1750 ועד 1755, הם הצליחו להדוף שלוש פעמים ברציפות קואליציה גדולה של שבטים דאגסטנים שהונהגו על ידי האווארי, חאן נורסאל בק. בשנת 1774, יוצר ארקלה השני כוח צבאי מיוחד ששימשו בתחילה כאמצעי יעל כנגד הפושטים הדאגסטנים. אולם תוך זמן קצר הוא נאלץ להתמודד מול משבר פנימי בממלכתו, והוא לא הצליח לחסל סופית את האיום מההרריים הקווקזיים. בשנת 1785 ו-1787 החאן האווארי, עומר, תקף פעמיים את קאחתי והותיר מספר כפרים בגבוליה חרבות. בתחילת 1801, עם סיפוח הממלכה הגאורגית, כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית, נחלשו הפולשים משמעותית בעקבות מלחמת הקווקז. בשנת 1854 פלש האימאם שאמיל לגבולות קאחתי ותקף בתקיפה הנחשבת לתקיפה האחרונה של הלקיאנובה. האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית (1983), כרך 6, עמ' 164, בגאורגית קרבאך: ההתקוממות הארמנית של שנות ה-20 של המאה ה-18, armenian-history.com, (באנגלית)
מסלול הסעה

מסלול הסעה (באנגלית: Taxiway) הוא מסלול המחבר בין מסלולי הטיסה, רחבות חניית המטוסים, אזורי התפעול והתחזוקה ויתר המתקנים בצד האווירי של שדה תעופה. מסלולי הסעה עשויים בדרך כלל מאספלט או מבטון, אם כי לעיתים מדשא, מעפר וכיוצא באלה. בשדות תעופה עמוסים קיימים מסלולי הסעה ליציאה מהירה, שנועדו לאפשר למטוסים נוחתים לעזוב את מסלול הטיסה במהירות, כדי לפנותו בהקדם לנחיתה נוספת. מסלולי ההסעה ליציאה מהירה נסללים במספר מקומות לאורכו של מסלול הטיסה, בדרך כלל בזווית חדה המאפשרת למטוסים לפנות אליהם במהירות גבוהה יחסית (ראו תמונה). מסלולי ההסעה מכונים בדרך כלל באותיות לטיניות, ולעיתים בצירופי אותיות ומספרים, ובקשר רדיו מבוטאים באלפבית צלילי. שילוט לאורך מסלולי ההסעה הוא בצבע צהוב על רקע שחור, כדי לסמן את שם המסלול עליו נמצא המטוס; ובצבע שחור על רקע צהוב, כדי לסמן מסלולים אחרים אליהם יש גישה (ראו תמונות). שילוט בצבע לבן על רקע אדום מסמן נקודת עצירה במפגש עם מסלול אחר. הסימונים ואמצעי התאורה שלהלן עשויים להופיע לאורכם של מסלולי הסעה: ציר אמצע המסלול מסומן בקו צהוב רציף, שאליו נלווה לעיתים קו צהוב מקווקו החל ממרחק של 45.7 מטר לפני נקודת המפגש עם מסלול הטיסה, והמכונה "סימון מוגבר של ציר מרכז מסלול ההסעה" (Enhanced Taxiway Centerline). במרכזו של מסלול ההסעה קבועים פנסים המאירים באור ירוק בשעות החשיכה. סימון קצות מסלול ההסעה עשוי משני קווים צהובים מקבילים. סימון זה אינו חופף בהכרח את קצה השטח הסלול (בדומה לסימוני עמדות חניה במגרשי חניה), ובלבד שהשטח שמעבר למסלול ההסעה אינו מיועד לתנועת מטוסים כלל. אם השטח הסמוך מיועד גם הוא לתנועת מטוסים, אך אינו חלק ממסלול ההסעה (לדוגמה, עמדת חניה למטוס), הקווים יהיו מקווקווים. קצות מסלול ההסעה מסומנים בפנסים המאירים באור כחול בשעת החשיכה (ראו תמונה). מקום שבו משורטטים על המסלול הוראות הסעה יופיעו אלה במרכזו בצבע שחור על רקע צהוב. סימוני מיקום יופיעו בצהוב על רקע שחור וישורטטו מימין לציר אמצע המסלול. סימוני מיקום גאוגרפיים מופיעים לאורך מסלול הסעה שבו הראות מוגבלת ל-360 מטר. הם משורטטים משמאל לציר מרכז המסלול בשחור על רקע ורוד, בתוך עיגול שמסגרתו בשחור ובלבן. סימוני עצירה לפני מסלול טיסה עשויים מארבעה פסים צהובים לרוחב המסלול - שניים מהם רציפים ושניים מקווקווים. במקרה שמופעלת במקום מערכת נחיתת מכשירים הסימון עשוי משני פסים צהובים רציפים המחוברים ביניהם בזוגות של פסים ניצבים. נקודות עצירה מסומנות בלילה במספר דרכים בהתאם להקשר בפנסים צהובים או אדומים לרוחב המסלול, או בפנסים מהבהבים או המאירים באופן קבוע בצבע אדום או צהוב משני צדדיו. סימוני עצירה לפני מפגש עם מסלול הסעה אחר עשויים מקו מקווקו לרוחב המסלול. מסלול טיסה הסעה (מטוס) רחבת חניה (מטוס) רכב עקוב אחרי מדיה וקבצים בנושא מסלול הסעה בוויקישיתוף מַסְלוּל הַסָּעָה במילון תחבורה אווירית (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
אולימפיאדת אלברוויל (1992)

אולימפיאדת החורף ה-16 נערכה מ-8 בפברואר עד 23 בפברואר 1992 בעיר אלברוויל שבצרפת. באולימפיאדה השתתפו 1801 ספורטאים מ-64 מדינות. ליובוב יגורובה (חבר המדינות חבר המדינות) זכתה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-2 כסף בסקי למרחקים. ביורן דאהלי (נורווגיה נורווגיה) זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף בסקי למרחקים. וגארד וולוואנג (נורווגיה נורווגיה) זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ו-1 כסף בסקי למרחקים. בוני בלייר (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-2 מדליות זהב בהחלקה מהירה. המשחקים הפאראלימפיים אלברוויל (1992) אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיאדת אלברוויל (באנגלית) אתר הוועד האולימפי תוצאות רשמיות (אורכב 27.05.2011 בארכיון Wayback Machine) אולימפיאדת אלברוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראש בקיר

ראש בקיר הוא שעשועון ששודר בערוץ 10 בהנחייתם של שי ודרור. השעשועון מבוסס על המקביל היפני "טוֹנרוּזוּ נוֹ מינַסָן נוֹ אוֹקָגֶה דְשיטָה" (とんねるずのみなさんのおかげでした מילולית: "מנהרות תודה לכולם", גרסאות במערב מוכרות גם כ-Brain Wall או Human Tetris). בכל תוכנית מתחרות שתי קבוצות המורכבות משלושה אנשים ממגזרים שונים (לדוגמה עובדי חברת החשמל, מדריכות כושר וכו'). התוכנית שהייתה להצלחה ביפן, נקנתה למעל 20 מדינות ביניהן: ישראל, ארצות הברית, אוסטרליה, רוסיה ואינדונזיה. מטרת המשחק היא לשרוד את הצורות השונות שבאות בתוך קיר עשוי מקלקר, כלומר להתאים את הגוף לפי הצורה שמגיעה ובכך להימנע מנפילה לבריכה. מדי פעם מגיע קיר עם כתב חידה, המורכב משתי אופציות לתשובה. על המתמודד למצוא את התשובה הנכונה בזמן הקצר ביותר, להפנות ראשו לכיוון התשובה. אם התשובה נכונה, יעבור המתמודד את הקיר, ואם לא - יפול המתמודד למים. המשחק מורכב משלושה שלבים: בשלב הראשון ישנו מתמודד אחד מכל קבוצה, ועל כל הצלחה של מתמודד לעבור את הקיר דרך הצורה שניתנה לו מבלי ליפול למים, הקבוצה מקבלת 10 נקודות. בשלב השני מתמודדים שני אנשים מכל קבוצה, כאשר על כל מעבר צורה מבלי ליפול למים מקבלת הקבוצה 20 נקודות. במצב של שוויון נקודות בין הקבוצות לאחר שני הסיבובים הראשונים, הקבוצה שניצחה הכי הרבה משחקים בתוכניות הקודמות, מחליטה אם היא מתמודדת בשלב השלישי או הקבוצה היריבה. במידה שאחת הקבוצות ניצחה, היא גם מחליטה מי תתמודד בסיבוב השלישי. במידה שהקבוצה השנייה עולה לשחק בסיבוב השלישי ומנצחת היא מדיחה את הקבוצה בעלת הניקוד הגבוה יותר שניצחה בתום שני הסיבובים הראשונים ועוברת לתוכנית הבאה, שם היא פוגשת קבוצה חדשה. המשחק הוא טטריס אנושי לחלוטין. בעונה השנייה נוסף עוד שלב לקבוצה המנצחת בלבד: קיר החופש. המשתתף רץ על מסוע וצריך להזהר ממכשולים כשהוא רץ על המסוע. כשהוא מגיע לקיר, ועובר אותו, הקבוצה המנצחת זוכה בחופשה זוגית בחו"ל. ב-4 באוגוסט 2008 הודיע ערוץ 10 על עונה שנייה לתוכנית, ובספטמבר אותה שנה החלו שידורי העונה השנייה. ראש בקיר, באתר נענע 10
סמל טג'יקיסטן

סמל טג'יקיסטן הוא גרסה מותאמת של הסמל המקורי של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטג'יקית, בו נעשה שימוש עד התפרקות ברית המועצות ב-1991. כמו סמלן של רפובליקות פוסט-סובייטיות אחרות, גם הסמל הנוכחי משמר כמה ממרכיבי הסמל הסובייטי. במרכז הסמל נמצא אותו הכתר שמופיע בדגל טג'יקיסטן. הכתר מתייחס למילה הפרסית "טאג'", שמשמעותה כתר, ממנה נגזר שמו של העם הטג'יקי, על פי אחת ההשערות. בבסיס הסמל מופיעים ספר פתוח וכן הרי פמיר, המהווים חלק נרחב משטחה של הרפובליקה. מסביב מופיעים ענפי כותנה בצד אחד וחיטה בצד השני, כמו גם סרט עם הצבעים הלאומיים - אדום, לבן וירוק. מדיה וקבצים בנושא סמל טג'יקיסטן בוויקישיתוף סמלי המדינה באתר שגרירות טג'יקיסטן בארצות הברית (באנגלית)
דב לוין (היסטוריון)

דב לוין (1 בינואר 1925 – 3 בדצמבר 2016) היה היסטוריון ישראלי, חוקר השואה, שהתמחה בתולדות השואה בליטא ובמדינות הבלטיות. במהלך השואה היה פעיל במחתרת הציונית בגטו קובנה, ולחם כפרטיזן באזור וילנה. לוין למד 7 שנים בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (עד לסגירתה בשנת 1940 על ידי שלטון הכיבוש הסובייטי) ובשנת 1941 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון היידי על שם שלום עליכם (גימנסיה מס' 11 בפי הסובייטים). עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה, וב-1943 הצטרף לארגון ברית ציון - ארגון מחתרתי ציוני שפעל בגטו. כעבור שנה ברח מן הגטו ליערות, והצטרף ליחידת הפרטיזנים בשם "מוות לכובשים" שפעלה באזור וילנה. לוין עלה לארץ ישראל כמעפיל בשנת 1945. עד 1946 למד סוציולוגיה, היסטוריה יהודית וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. מאוחר יותר התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. לוין שירת והגן על הר הצופים בשנת 1948, והוכתר על ידי "יחידת מצוף 247" כאחד מ'נערי המלך' הראשונים אשר שרתו והגנו על הר הצופים בשנת 1948 כסטודנט באוניברסיטה העברית, אף על פי שיחידת מצוף 247 הוקמה בשנת 1955. לאחר המלחמה למד עבודה סוציאלית, ובשנת 1954 קיבל תואר שני מהאוניברסיטה העברית במדעי החברה והיסטוריה יהודית. קיבל תואר דוקטור והתמחה במדעי החברה באוניברסיטת שיקגו. במשך שנים רבות לימד במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית ועמד בראש המדור לתיעוד בעל פה. תחום המחקר העיקרי שלו היה ההתרחשויות בליטא ובמדינות הבלטיות בתקופת השואה. פרסם למעלה מ-500 מאמרים וכ-15 ספרים בעברית ובאנגלית. היה נשוי לבלהה ואב לשלושה. התגורר בשכונת רסקו בירושלים. בין פרסומיו הרבים של לוין ניתן לציין: תולדותיה של מחתרת: הארגון הלוחם של יהודי קובנא במלחמת העולם השנייה (עם אברהם צבי בר-און), ירושלים: יד ושם, 1962 ארגון ברית ציון' (א.ב.צ) מאבק ייחודי בקהילה יהודית במלחמת העולם השנייה, בתוך נתיב - כתב-עת למחשבה מדינית, חברה ותרבות, גיליון 3, (116), (מאי-יוני 2007), עמ' 10–16 המערך הרפואי של יהודי הארצות הבלטיות בשואה, דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 12, ה, תשס"א, עמ' 155–166 הערך 'קובנה', בתוך: פנקס הקהילות – ליטא, אנציקלופדיה של היישובים היהודיים למן הווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השניה, ירושלים: "יד ושם, תשנ"ו, עמ' 512–555 1966 - מענק פולברייט 1972 - פרס יצחק שדה לספרות צבאית מדיה וקבצים בנושא דב לוין בוויקישיתוף רשימת המאמרים של דב לוין באתר רמב"י רשימת הפרסומים של דב לוין, בקטלוג הספרייה הלאומית קורות חייו וביבליוגרפיה באתר Jewish Genealogy מאיר עוזיאל, יום כיפור ראשון אחרי הגיהינום, מעריב, 5 באוקטובר 1984 יוסי מלמן, ההיסטוריון - פרטיזן, בלוג בדה מרקר, 3 בפברואר 2010 עופר אדרת, מהיער לארון הספרים: חייו של פרטיזן והיסטוריון, באתר הארץ, 5 בינואר 2017 נתן רועי, העֵד כהיסטוריון: פרידה מדב לוין, בבלוג "עונג שבת", 6 בינואר 2017 דב לוין (1925-2016), דף שער בספרייה הלאומית מכּתביו: יולי 1944 – החודש המכריע עבור שרידי יהדות ליטא, אתר יד ושם עובדות ובעיות בחקר לחימת יהודי ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, אתר יד ושם הצלת יהודים בשואה בידי הסובייטים במלחמת העולם השנייה – מקרה אסטוניה, אתר יד ושם ארגון ברית ציון (א.ב.צ): מאבק ייחודי בקהילה היהודית במלחמת העולם השנייה. חלק א': תחת השלטון הסובייטי 1940–1941, נתיב 116, מאי-יוני 2007 אבצ (ארגון ברית ציון) תחת הכיבוש הנאצי בשנים 1941–1944 (ב'), נתיב 117/8, ספטמבר 2007 "יחידת מצוף 247" עמוד 43: דב לוין היום עצרת זכרון ליצחק שדה בגבעת ברנר, דבר, 9 באוגוסט 1972
שחזור (סרט)

שחזור או בשמו האנגלי Reconstruction, הוא סרט תיעודי באורך 90 דקות, שהופק ובוים בארצות הברית, על ידי איירין לוסטיג, בשנת 2001. הסרט הוא בשפות אנגלית, רומנית ועברית עם כתוביות באנגלית. הסרט בנוי סביב אירוע מעברה של מוניקה סביאנו, סבתא של הבמאית והשורדת היחידה של כנופיית יואניד. שם הסרט מחקה במכוון את שמו של סרט שחזור שיצרו שלטונות הביטחון של רומניה, Reconstituirea, כששחזרו שוד בנק שביצעה קבוצה של חמישה גברים ואשה אחת, בבירת רומניה, בוקרשט, ב-1959. הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע שונים, בהם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ה-19 במסגרת של "זהות יהודית" המשותפת עם הפסטיבל לקולנוע יהודי של בוסטון. כנופיית יואניד השוד הקומוניסטי הגדול "שחזור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שחזור", באתר AllMovie (באנגלית) "שחזור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שחזור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Jewish Channel reviews Reconstruction Interview with Filmmaker Irene Lusztig Woman Make Movies review of Reconstruction
איונים

האיונים (ביוונית: Ἴωνες) היו אחת משלוש הקבוצות האתניות שהרכיבו את העם ההלני. לפי האגדה, האיונים היו צאצאיו של יון, בנו של קסותוס, ונכדו של הלנוס (האב הקדמון האגדתי של כל ההלנים, ששני בניו האחרים היו איולוס ודורוס). למושג "איוני" היו שני מובנים ביוון העתיקה. במובן הצר, איוני היה מי שדובר את הניב האיוני, בעיקר ביישובים הממוקמים על איים בים האגאי, אך גם ביישובים בחוף המערבי של אנטוליה, באזור שקיבל את השם איוניה (לשם היגרו איונים דרך אתונה לאחר שגורשו מאדמתם, בחצי האי פלופונסוס, בעת הפלישה הדורית). במובן הרחב יותר, האיונים היו כל מי שדיבר בניב האיוני, בניב האטי או כל דיאלקט השייך למה שקרוי יוונית מזרחית. שתי הקבוצות האתניות האחרות ביוון העתיקה היו הדורים והאיולים. האיונים חיו לחופי הים האגאי ועל רוב האיים בו. האיולים שכנו בבויאוטיה, לסבוס ובכמה איים לחוף אנטוליה. לעומתם, את הדורים, שהיוו את הקבוצה האתנית הגדולה מבין ההלנים, ניתן היה למצוא במקדוניה, פלופונסוס, כרתים, רודוס ובשישייה הדורית. אוכלוסייה איונית גדולה נמצאה בתראקיה, והעיר הצרפתית מרסיי הוקמה על ידי מהגרים מהעיר פוקאיה שבאיוניה. איונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה אמין ג'מל

וילה אמין ג'מל, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מאנה 4, ונחשב לאחד המבנים המפוארים ביותר שנבנו בשכונת טלביה בתקופה שקדמה לסיום המנדט הבריטי. וילת ג'מל נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבור משפחתו של אמין ג'מל, ערבי נוצרי פרוטסטנטי, אחיו של אמין התגוררו אף הם בשכונה: שיבלי ג'מל התגורר ברחוב מאנה 6 ואניס ג'מל התגורר בבית אניס ג'מל רחוב אלקלעי. את המבנה תכנן ככל הנראה האדריכל אנטון ברמכי. משפחת ג'מל נמלטה מהשכונה בשנת 1948 בעקבות הלחימה בירושלים במלחמת העצמאות והמבנה הועבר לחזקתו של האפוטרופוס על נכסי נפקדים. האפוטרופוס הכללי השכיר את הקומה העליונה של המבנה למשפחתו של בנימין הלוי, לימים שופט בית המשפט העליון. הקומה התחתונה של המבנה הושכרה לאדריכל רפאל בן-דור שהתגורר בה עד מותו בשנת 2000. בשנת 1997 נרכש המבנה על ידי קבלנים במטרה להקים בחצר המבנה בנייני מגורים גבוהים על פי תוכניות האדריכל אמציה אהרונסון. בית ג'מאל הוא מבנה דו קומתי, שנבנה בפאר רב, בסגנון בנייה מזרחי (ליוואן). הקומה העיקרית של המבנה (קומת הכניסה) היא דווקא הקומה השנייה, וגרם מדרגות מפואר מוביל אליה. בחזית המבנה ניצבה גינה גדולה בה ארחו בני משפחת ג'מל את נכבדי ירושלים בשלהי תקופת המנדט הבריטי. בית אניס ג'מל וילה שבלי ג'מל דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002 דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 1996 מדיה וקבצים בנושא וילה אמין ג'מל בוויקישיתוף
גביעונית

גביעונית הוא סוג צמחים ממשפחת השושניים. בסוג גביעונית מצויים כ־100 מינים של צמחים עשבוניים בעלי בצל הנפוצים בכדור הארץ בחלקים שמצפון לקו המשווה. לפרחים צורה המזכירה גביע (ומכאן שם הסוג), והם דו־זוויגיים ומורכבים מ־6 עלי־עטיף, 6 אבקנים, עלי אחד ו־3 עלי־שחלה. עלי הגביעונית ערוכים לאורך הגבעול. פרי הגביעונית הוא הלקט. שני מיני הגביעונית גדלים בר בארץ, והם גביעונית הלבנון וגביעונית עבת עלים, מינים שהתחבבו כצמח נוי. כל מיני הגביעונית הגדלים בר בישראל מוגנים על פי חוק. הגנום של הגביעונית הוא אחד מהגנומים הגדולים ביותר. לזן Fritillaria assyriaca ישנו הגנום הגדול ביותר הידוע מבין הגביעוניות, והוא מכיל כ־130,000,000,000 זוגות בסיסים. גביעונית, באתר ITIS (באנגלית) גביעונית, באתר NCBI (באנגלית) גביעונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גביעונית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גביעונית, באתר Tropicos (באנגלית) גביעונית, באתר GBIF (באנגלית) גביעונית, באתר IPNI (באנגלית) גביעונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השישייה הדורית

השישייה הדורית הייתה פדרציה של שש ערים דוריות: קוס, באי הנושא את אותו השם בים האגאי. קנידוס (אנ') והליקרנסוס בחבל קאריה. לינדוס, יאליסוס וקמירוס באי רודוס. שש הערים נהגו לערוך במשותף פסטיבלים ותחרויות לכבודו של האל אפולו בקרבת קנידוס, בהם חולקו למנצחים חצובות פליז שהוצבו, לאחר כבוד, במקדש אפולו. ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השוד הקומוניסטי הגדול

השוד הקומוניסטי הגדול או בשמו הרומני Marele jaf comunist, הוא סרט תיעודי באורך 75 דקות, שבוים על ידי אלכסנדרו סולומון, בשנת 2004. הסרט הופק בשיתוף צרפתי-רומני והבכורה שלו הייתה בבריסל, ב-4 ביוני 2004. הבכורה הרומנית הייתה ב-30 בספטמבר. הסרט בנוי סביב המקרה של כנופיית יואניד ושוד הבנק הלאומי שביצעו חבריה ב-1959 והוא הסרט השלישי בנושא זה, אחרי סרט השחזור של הפשע, שבוים על ידי וירג'יל קלוטסקו ושחקו בו השודדים עצמם והסרט Reconstruction (שחזור) של איירין לוסטיג, נכדתם של שניים מהשודדים. הסרט זכה לפרסים שונים ברומניה, צרפת, הונגריה וספרד, הוצג במדינות רבות על פני שלוש יבשות ובערוצי טלוויזיה שונים. כנופיית יואניד שחזור (סרט) Marele jaf comunist(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) הרפובליקה הרומנית העממית עושה סדר - השוד הקומוניסטי הגדול (ברומנית)