laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רית'ם צ'יינג'ס

בג'אז רית'ם צ'יינג'ס (באנגלית: Rhythm Changes) הוא שמו של מהלך הרמוני על-פי הסטנדרט של ג'ורג' גרשווין "I Got Rhythm". רצף האקורדים הזה מהווה את בסיסם הרמוני של אין ספור יצירות בג'אז. הרית'ם צ'יינג'ס היו פופולריים מאוד בעידן הסווינג "Shoe Shine Boy" (לסטר יאנג וקאונט בייסי) ו"Cottontail" (דיוק אלינגטון, 1940), הן שתי דוגמאות מפורסמות מתוך אין ספור קטעים המשתמשים במהלך זה. בתקופת הביבופ עשו המוזיקאים שימוש נרחב אף יותר במהלך. הוא היה אחד המהלכים הראשונים שעליהם צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי ונוספים מהתקופה הזו החלו לאלתר בחופשיות המאפיינת את הביבופ. רית'ם צ'יינג'ס הוא מבנה בעל 32 תיבות. עם בית וגשר, או A part ו- B part. מהלך האקורדים בחלק הראשון הוא I-VI/ii-V (טוניקה-סובמדיאנטה-סופרטוניקה-דומיננטה) החוזר פעמיים ולאחריו I-I7/IV-IV#dim/I-V/I (זהו המהלך הנפוץ, אם כי המקורי של גרשווין הוא: I-I7/IV-iv). לדוגמה בסולם דו מז'ור: C-A7/Dm-G פעמיים ואז C-C7/F-F#dim/C-G/C (או C-C7-F-Fm). הגשר (ה-B part), לעומת זאת, בנוי מרצף דומיננטות שניוניות המובילות לדומיננטה הראשית של הסולם. דוגמה בדו מז'ור: E7-A7-D7-G7. האקורד סול שבע מוביל את הקטע לריפריזה האחרונה של החלק הראשון. את הרית'ם צ'יינג'ס אפשר לנגן בכל הסולמות אך הם נפוצים ביותר בסולמות סי במול ומי במול. קיימות וריאציות רבות על מהלך האקורדים בחלק הראשון. נגני הבי-בופ לדוגמה נהגו לנגן רצף של דרגות שנייה לחמישית (סופרטוניקה לדומיננטה) על-מנת ליצור עניין כשלעצמו. לעיתים נעשה שימוש רק באחד מהחלקים, למשל ב"Scrapple From the Apple" של צ'ארלי פארקר, בו מנוגנת בחלק הראשון ההרמוניה של "Honeysuckle Rose" ובגשר מנוגן רצף הדומיננטות של הרית'ם צ'יינג'ס. קטעים אחרים לעומתו כמו "The Eternal Triangle" של סאני סטיט ושיר הנושא של החבובות מנוגנת דווקא בחלק הראשון הרמוניית הצ'יינג'ס ובגשר משהו אחר. השם הוא למעשה משחק מילים, שכן על פניו נדמה שמשמעו "שינויי קצב", אלא שהוא גם "השינויים של רית'ם" כלומר, שינויי האקורדים של הסטנדרט "I've got Rhythm". I've Got Rhythm Almost - דייוויד בייקר Anthropology - צ'ארלי פארקר/דיזי גילספי Apple Honey - וודי הרמן Oleo - סאני רולינס Bud's Bubble - באד פאוול Goin' To Minton's - פאטס נבארו Good Queen Bess - דיוק אלינגטון Perdido - חואן טיזול XYZ - באד ג'ונסון בלוז 12 תיבות בלוז 16 תיבות מדיה וקבצים בנושא רית'ם צ'יינג'ס בוויקישיתוף ניתוח השיר I Got Rhythm
אירוויזיון 1990

אירוויזיון 1990 נערך בזאגרב ב-5 במאי 1990 לאחר זכייתה של יוגוסלביה באירוויזיון שנערך שנה קודם לכן. איטליה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה עם הזמר טוטו קוטוניו בשיר "Insieme 1992". למקום השני הגיעה צרפת עם השיר White and Black Blues של הזמרת ז'ואל אורסול עם 132 נקודות ו-17 נקודות פחות מאיטליה, אירלנד סיימה במקום השלישי עם אותו מספר נקודות כמו צרפת, אך צרפת קיבלה 6 פעמים דוז פואה ואירלנד רק פעמיים, לכן צרפת זכתה במקום גבוה יותר. את ישראל ייצגה הזמרת ריטה עם השיר "שרה ברחובות", שכתבה צרויה להב והלחין רמי קלינשטיין. השיר הגיע למקום ה-18 עם 16 נקודות בלבד. אירוע מביך קרה בפתיחת התחרות: צמד הבנות אסוקר מורנו מספרד שהוגרלו לפתוח את התחרות עלו לבמה כדי להתחיל בשירן, אך הפלייבק של השיר נוגן בטעות מאמצע השיר ולא בתחילתו, הן התחילו מחדש וסיימו במקום החמישי. מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1990 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1990 היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1990 EurovisionAgain - Eurovision Song Contest 1990 - Full Show, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:48:02) אירוויזיון 1990, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
נחשיל מצוי

נחשיל מצוי (שם מדעי: Typhlops vermicularis; קרוי גם נחש שלשולי) הוא מין של נחש המשתייך לסוג נחשיל השייך למשפחת הנחשיליים (Typhlopidae). הוא נפוץ בבלקן, באיי יוון, בקפריסין, במצרים ובדרום מערב אסיה; ובכלל זה גם בישראל. אורכו של נחשיל מצוי בוגר בדרך כלל 30-20 ס"מ, אך נמצאו פרטים שהגיעו עד לאורך של 40 סנטימטר. לרוב, הנקבה גדולה מהזכר. משקלו של פרט בוגר מגיע עד 14 גרם. גופו קטן ועדין. בצורתו הוא דמוי תולעת, עם ראש קהה ומעוגל בצורתו המחובר כמקשה אחת לגופו, ללא הצרה. הגוף מכוסה כולו בקשקשים קטנים וחלקים, שווים בגודלם לכל אורכו. זנבו מסתיים בטופר מחודד המשמש אותו בתנועתו. בראשו שתי עיניים שחורות קטנות, שאר הגוף בעל גוון חום-ורוד או חום-אפור. הבטן בהירה מעט מאשר הגב וכן שקופה חלקית, כך שאיברי הפנים כמו גם ביצי הנחש ושאריות מזונו נראים מבעד לעורו. מראהו, המזכיר את מראה השלשול יותר מאשר את רוב סוגי הנחשים, לרוב אינו מבהיל בני אדם. הנחשיל המצוי חי בדרום מזרח אירופה בחצי האי הבלקני בשטחן של יוגוסלביה לשעבר, של אלבניה, דרום בולגריה ויוון, וכן בצפון מזרח אפריקה, בעבר הקווקז ובדרום מערב אסיה - כולל ישראל. הוא נפוץ באזורי גבעות ובמדרונים היבשים של אזורים הרריים, במיוחד באזורים של עשבייה דלילה. גופו של הנחשיל מותאם במיוחד לחיים מתחת לקרקע. הוא חי במחילות תת-קרקעיות ומתחת לסלעים. אל פני הקרקע הוא עולה רק בשעת דמדומים ובלילות. בהתאם לגובה מעל פני הים ולטמפרטורה, יכול הנחשיל לשרוד שנת חורף של חודשיים עד שישה חודשים. תזונתו של הנחשיל המצוי מורכבת בעיקר מנמלים, מגולמיהן ומביציהן, וכן הוא טורף חרקים ותולעים תת-קרקעיים אחרים, במיוחד טרמיטים. הנקבות מטילות ארבע עד שש ביצים מוארכות. הצעירים בוקעים בסתיו, ואורכם עד 7 סנטימטרים. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 141-143 מדיה וקבצים בנושא נחשיל מצוי בוויקישיתוף נחשיל מצוי, באתר ITIS (באנגלית) נחשיל מצוי, באתר NCBI (באנגלית) נחשיל מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נחשיל מצוי, באתר GBIF (באנגלית) נחשיל מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אירוויזיון 1989

אירוויזיון 1989 הייתה השנה ה-34 שבה נחוג הפסטיבל האירופאי. הוא נערך ב-6 במאי 1989 בלוזאן שבמערב שווייץ. לוזאן מעולם לא אירחה בעבר את התחרות. למעשה זו הייתה התחרות הראשונה שהתקיימה בשווייץ מאז אירוויזיון 1956, וזאת מאחר שהחל מאירוויזיון 1957 עד לאירוויזיון 1988 נדיר היה למצוא את שווייץ במעלה הרשימה. שווייץ אירחה את התחרות עקב זכייתה בשנה שעברה בזכות הזמרת סלין דיון שהייתה אז בראשית דרכה. מנחי התחרות היו הדוגמנית לוליטה מורנה ומנחה הטלוויזיה ז'אק דשנו. זוכת התחרות, הלהקה הקרואטית ריווה, העניקה ליוגוסלביה את זכייתה הראשונה בתחרות, אך גם האחרונה (כיוון שהמדינה התפרקה ב-1991). זוכת המקום השני הייתה בריטניה. סולן הלהקה "Live Report" שייצגה את המדינה, ריי קרואנה, טען שהשיר הזוכה היה פחות ערך משלו. ההפרש בין המקום הראשון לשני היה 7 נקודות. בריטניה סיימה במקום השני עם 130 נקודות, שוודיה ודנמרק סיימו במקומות שלישי ורביעי בהתאמה, כשההפרש ביניהם היה נקודה אחת בלבד, שוודיה סיימה עם 110 נקודות ודנמרק סיימה עם 111 נקודות, אוסטריה שבמרבית האירוויזיונים בהם השתתפה הייתה רגילה לראות את עצמה בתחתית הדירוג סיימה הפעם במקום החמישי. פינלנד הגיעה בתחרות למקום השביעי לאחר רצף של כישלונות. היה זה מיקום השיא היחיד שלה בעשירייה הראשונה עד לניצחונה באירוויזיון 2006. שניים מהזמרים המשתתפים, נטלי פאק (מצרפת) וגילי נתנאל (מישראל) היו בני 11 ו-12 (בהתאמה) כשהופיעו על הבמה. עקב פרסום רע שהקיף את ההשתתפות שלהם, איגוד השידור האירופאי הצהיר שהחל מהשנה הבאה, הגיל המותר להשתתפות בתחרות הוא השנה שבה המשתתף יחגוג לפחות 16 שנה. עוד חוק חדש שנקבע החל מהתחרות הזאת הוא שבמקרה של תיקו במקומות הראשונים, המנצח הוא זה שקיבל הכי הרבה זוגות של "12 נקודות". אם גם פה מדובר בתיקו, המנצח הוא זה שקיבל יותר "10 נקודות", וכך הלאה. תקרית כזו אכן קרתה בתיקו בין צרפת לשוודיה באירוויזיון 1991. זוכת התחרות הקודמת, סלין דיון, פתחה את התחרות עם הופעה חיה של השיר איתו זכתה בשנה שעברה ("אל תעזוב בלעדיי") ועם השיר האנגלי הראשון שהוציאה לרדיו, "היכן ליבי פועם עכשיו?". כעבור שנה השיר הגיח אל המקומות הראשונים במצעדים של ארצות הברית והזניק את הקריירה של דיון לגבהים עצומים. איטליה שלחה את הזמרים המצליחים ביותר במדינה באותה עת. פאוסטו ליאלי ואנה אוקסה שזכו בפסטיבל סן רמו באותה שנה, קיבלו את התואר רק שבועות אחדים לפני האירוויזיון עצמו. השירים של אוסטריה וגרמניה נכתבו על ידי אותו אדם – דיטר בולן, שהיה מוכר כחצי מהצמד מודרן טוקינג שצעד בפזמונים במשך כל שנות השמונים. השיר של המדינה המארחת, "Viver senza tei" שביצעה הלהקה Furbaz, היה השיר הראשון להיות מושר ברומאנש, אחת מהשפות הרשמיות של שווייץ, וזיכה את שווייץ במיקום באמצע הטבלה באירוויזיון האחרון שאירחה עד כה. ה"פייבוריט" המובהק של השופטים היה טומי נילסון משוודיה, שבהופעתו נתמך על ידי זמרי ליווי שהכילו שמות גדולים בתעשיית המוזיקה השוודית. לבסוף הוא סיים במקום הרביעי. מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1989 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1989 (באנגלית) אירוויזיון 1989 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1989 אירוויזיון 1989, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אירוויזיון 1984

אירוויזיון 1984 נערך בתאריך 5 במאי 1984 בלוקסמבורג. שוודיה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה ו-10 שנים לאחר זכייתה הראשונה בתחרות, השיר נקרא "Diggi-Loo Diggi-Ley" והוא בביצוע של שלישיית אחים שקראו לעצמם "הרייס" הוא סיים כאמור במקום הראשון עם 145 נקודות. למקום השני הגיעה אירלנד עם 137 נקודות בשיר Terminal 3 בביצוע הזמרת לינדה מרטין, שהייתה עתידה לשוב אל במת האירוויזיון בשנת 1992 ואף לזכות בו. במקום השלישי סיימה ספרד. לאחר התחרות, השיר הספרדי הצליח בעיקר במדינות דוברות ספרדית בדרום אמריקה. אחד השירים הבולטים באותו ערב היה השיר של איטליה בביצוע הזוג Alice & Franco Battiato הוא סיים רק במקום החמישי השיר שייצג את קפריסין, "אנה מריה לנה" (Άννα Μαρία Λένα), הופק על ידי שלישיית ההפקה הבריטית הידועה סטוק אייטקן ווטרמן, כאחד הפרויקטים הראשונים שלהם. השיר הגיע למקום ה-15. ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, מאחר שזו נערכה בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל. מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1984 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1984 (באנגלית) אירוויזיון 1984 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1984 אירוויזיון 1984, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מירין

המונח "מירין" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מירין (פירושונים). מִירִין (בקנג'י: ', בהיראגאנה: ') הוא ליקר אורז מהמטבח היפני, בדומה לסאקה ובעל אחוז אלכוהול נמוך ממנו. זהו מצרך חשוב במטבח היפני, בעל טעם מתקתק. בתקופת אדו, מירין נשתה כסאקה מתוק. אוטוסו, הנשתה באופן מסורתי בערב השנה היפנית החדשה יוצר על ידי השריית תערובת תבלינים במירין. בסגנון הבישול הקאנסאי, נהוג להרתיח את המירין לפני השימוש, כדי לתת בעוד שבסגנון הבישול הקאנטו, לא מתבצע שום תהליך לפני השימוש בו. המירין המורתח נקרא "ניקירי מירין" - "מירין מורתח". מירין משמש להוספת טעם וברק לדגים צלויים או כדי להעלים את ריחם. כמות קטנה ממנו משמשת כתחליף לסוכר או רוטב סויה. לא מומלץ להשתמש בכמות גדולה בשל טעמו החזק. לפעמים הוא משמש כתוספת לסושי. השימוש הנפוץ בו הוא ברוטב טריאקי. מדיה וקבצים בנושא מירין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאוות בצע

תאוות בצע או חמדנות היא תשוקה עזה וכמיהה לכסף ועושר חומרי. תאב בצע רואה בעושר מטרה ולא אמצעי. תאב בצע מסוגל לפעמים להפעיל אמצעים בלתי-כשרים על מנת להגדיל את הונו האישי. סמל מובהק לתאוות בצע ותוצאותיה הוא המלך מידאס מהמיתולוגיה היוונית, שביקש מדיוניסוס שכל מה שייגע בו יהפוך לזהב. בתחילה היה מידאס מרוצה מיכולת זו, הוא הפך מספר דברים לזהב, ושמח מהתעשרותו הצפויה, אולם עד מהרה החל להתחרט על משאלתו זו. מידאס לא היה יכול עוד לאכול או לשתות, מכיוון שבכל פעם שנגע בשתייה או מזון, הם הפכו לזהב. כאשר ניגשה בתו לנחמו, נגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב. ביהדות, הדיבר האחרון מעשרת הדיברות, לא תחמוד, נוגע לאיסור על התאווה שבלב. אם כי פרטי ההלכות אינם תואמים לגמרי איסור על תאוות בצע. תוצאות נגררות של תאוות ממון נאסרו בהלכה באיסורים עצמאיים, כמו גזל, גנבה, שוחד, עושק, הונאה, רמאות, הסגת גבול, ריבית וכדומה. בעל ספר משלי מגנה את התכונה כשלעצמה (משלי, א', י"ט; משלי, ט"ו, כ"ז), ואף הנביאים במספר מקומות מגנים את ישראל בשל תאוות הבצע שלהם (ירמיה, ו', י"ג; ירמיה, ח', י'). במקרא, יתרו יועץ למשה למנות שופטים שאחת מתכונותיהם היא שנאת בצע (שמות, י"ח, כ"א). בספר שמואל א', פרק ח', פסוק ג' מסופר על בניו של שמואל הנביא, השופטים, שהיטו משפט בשל רדיפת בצע ולקיחת שוחד ועל כן העם מאס במשפטם וביקש לו מלך. על פי אטימולוגיה עממית, כאשר עברו מסחר חליפין לסחר באמצעות מטבעות, היו בוצעים (פורסים) לוח מתכת לפרוסות בגודל זהה, כל יחידה היא בצע או אם המתכת הייתה כסף הייתה היחידה הבודדת "בצע כסף". תחושת זכאות אינטרס מערכת החיזוק חמדנות, דף שער בספרייה הלאומית
קרל היינריך גראון

קרל היינריך גראון (בגרמנית: Carl Heinrich Graun;‏ 7 במאי 1704 – 8 באוגוסט 1759) היה מלחין וזמר טנור גרמני. גראון, כמו יוהאן אדולף האסה, היה בין המלחינים הגרמנים שחיברו אופרה איטלקית בתקופתו. גראון נולד בווארנבריק שבברנדנבורג. הוא הלך בעקבות אחיו, יוהאן גוטליב גראון, שגם הוא היה למלחין, ולמד משנת 1714 בבית הספר הגבוה למוזיקה בדרזדן, שם שר במקהלה וניגן בצ'לו ובכלי מקלדת. בהמשך עבר לבראונשווייג, שם שר וכתב ללהקה שש אופרות. אחיו של גראון, יוהאן גוטליב, היה כנר ראשי בתזמורת של חצר פרידריך השני, יורש העצר ואחר מלך פרוסיה, (פרידריך הגדול). קרל היינריך הצטרף אל אחיו והיה משנה לכנר הראשי ואחר קאפלמייסטר, מאז עלייתו של פרידריך השני לכס המלוכה בשנת 1740 ועד מות גראון כעבור תשע-עשרה שנים בברלין. גראון כתב מספר אופרות. האופרה שלו "קלאופטרה וקיסר" חנכה את בית האופרה של ברלין בשנת 1742. עוד אופרה היא "מונטזומה" (1755), לליברית של המלך פרידריך, יצירותיו אינן מבוצעות כיום לעיתים קרובות, אם כי הפסיון שלו, "מות ישו", מ-1755, הושמע לעיתים קרובות בגרמניה במשך שנים רבות אחרי מותו. שאר יצירותיו כוללות קונצ'רטי וטריו סונאטות. ג'ון ו. גרובס כתב ביוגרפיה ממצה וקטלוג על פי נושא, בשם The sacred Choral Music of the Graun Brothers ("היצירות הכנסייתיות למקהלה של האחים גראון"). מדיה וקבצים בנושא קרל היינריך גראון בוויקישיתוף קרל היינריך גראון, באתר AllMusic (באנגלית) קרל היינריך גראון, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרל היינריך גראון, באתר Yandex.Music (ברוסית) קרל היינריך גראון, באתר Discogs (באנגלית) קרל היינריך גראון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מזח לולייני

"מזח לוליני" (באנגלית: Spiral Jetty) הוא יצירה פיסולית מאת האמן האמריקני רוברט סמיתסון, בחוף ימת המלח הגדולה שביוטה. היצירה, אשר נבנתה לראשונה בשנת 1970 נחשבת לאחת מן היצירות החשובות ביותר בפיסול של המחצית השנייה של המאה ה-20 בכלל ולאחד משיאיה של אמנות האדמה בפרט. העבודה "מזח לולייני" נבנתה מאבני בזלת ואדמה על חופה הצפון-מערבי של ימת המלח (Great Salt Lake), בקרבת "רוזל פוינט" (Rozel Point) שביוטה, ארצות הברית. המזח, שאורכו הוא כ-460 מטר, מתפתל כנגד כיוון השעון בצורה שבלולית לרוחב של כחמישה מטר. בזמן בנייתה של העבודה היה מפלס המים באגם נמוך עקב בצורת, אולם בתוך כמה שנים עלה המפלס וכיסה את העבודה לתקופה של כשלושה עשורים. בשנת 1999 נחשפה העבודה בשנית, אולם בשנת 2005 כוסתה חלקה במי האגם עקב הפשרת שלגים מוגברת באזור. ב-2010, מפלס המים היה נמוך וחשף את היצירה עד 2011, שבה כוסתה שוב כתוצאה מהשלגים. החל מאוקטובר 2015, מפלס המים נמוך וניתן לראות את היצירה. צבעה המקורי של העבודה היה שחור על רקע של מים אדמדמים, אולם עקב שינויי מינרלים באגם קיבלו המים גוון ורוד, ואילו על סלעי הבזלת השחורים נוצר משקע מלח. סמיתסון בחר את האזור בשל הגוון האדום של המים והקונוטציה שלו אל "המרק הקדום". הוא נמשך אל הפראיות שבאתר ואל הגוון התעשייתי של האזור. על פי עדויות שנות ציין סמיתסון בעת טיסה במסוק מעל האתר "אני נמצא גם ביוטה" (et in Utah ego), אמרה המתכתבת עם ציורו של ניקולא פוסן "אני נמצא גם בארקאדיה" (et in Arcadia ego), סוג של ממנטו מורי. העבודה על היצירה התנהלה בחודש אפריל 1970 והבנייה נמשכה שישה ימים. לשם בנייתה נעזר סמיתסון בקבלן בשם בוב פיליפס אשר סיפק שתי משאיות להובלת עפר, טרקטור ומסוע כדי להוביל את 6,550 טון האבנים והעפר אל מקומם באגם. העבודה מומנה על ידי מענק של כ-9,000 דולר אשר הוענק על ידי גלריה ניו יורקית בשם "Virginia Dawn Gallery" ואילו האתר הוחכר בחוזה לעשרים שנה תמורת סכום שנתי של 100 דולר. כיום, היצירה נמצאת בבעלות מרכז האמנות "דיה" (Dia Art Foundation) מניו יורק, אשר רכשה את האזור על ידי מענק שניתן לה מעזבונו של סמיתסון. DeadSee מדיה וקבצים בנושא מזח לולייני בוויקישיתוף "מזח לולייני" (באנגלית) טיילור גרין, "המזח" (באנגלית) "Pink Water, White Salt Crystals, Black Boulders, and the Return of Spiral Jetty!" Great Salt Lake’s Earthen Spiral כתבה מאת Chau Tu, צוות Science Friday מתאריך 16/03/16
עפרים

עפרים (בעפרית: Qafár, באמהרית: አፋር) הם קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר במדבר דנקיל במחוז עפר באתיופיה, במחוז דרום הים האדום באריתריאה ובמדינת ג'יבוטי. הם נקראים גם בשם דנקילים, במיוחד אלו החיים בצפון, בעוד שהדרומיים נקראים אדאלים, על שם סולטנות אדאל ששכנה באזור. העפרים מהווים שני שלישים מאוכלוסיית ג'יבוטי, באריתריאה הם חיים בעיקר בדרום-מזרח המדינה ובאתיופיה מוכרים כמחלקה אתנית אוטונומית. שפתם, העפרית, היא מענף השפות הכושיות במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות. האבות הקדמונים של העפרים עיבדו שטחים חקלאים וניהלו משק חי ברמה האתיופית בשנת 1000 לפנה"ס. זמן קצר לאחר מכן, הם החלו במעבר הדרגתי לסגנון חיים נוודי ונדדו לאזור זה. מאז הם היו מעורבים בהרבה סכסוכים על הגבול עם שבטים ועמים אחרים. האזכור הקדום ביותר ששרד, הנוגע לעפרים, הוא מהמאה ה-13 והוא נמצא ברשימותיו של הסופר הערבי איבן סעיד. הוא כתב כי הם חיו מאזור הנמל של סואקין ועד דרומה עד העיר מאנדאב, שליד זילע. העפרים מוזכרים גם בכתבים אתיופים. האזכור הראשון מיוחס לקיסר עמדה ציון שניהל מערכה צבאית באזור נהר האווש, אחרי כן הם מוזכרים בכך שעזרו לקיסר באדה מאריאם כאשר הוא ניהל קמפיין צבאי כנגד שכניהם הדובאים. במאה ה-17 הוקמה סולטנות עצמאית של העפרים- סולטנות עפר. ב-1975 החזית לשחרור עפר התחילה באתיופיה מרד שלא הצליח והונהג על ידי הסולטאן המקומי. הדרג בסופו של דבר הקים את האזור האוטונומי של עסב (שכלל את כל שטחי העפרים באתיופיה ואריתריאה), אף על פי שהמרד המשיך עד תחילת שנת 1990. בג'יבוטי, התקוממה תנועה דומה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ולבסוף הסתיימה בסיום מלחמת האזרחים הג'יבוטית שנתגלעה בין העפרים והעיסה. אף על פי שכמה מהעפרים היגרו לערים ואימצו דרך חיים "מערבית", תמיד היו רובם נוודים וחקלאים, המגדלים עיזים, כבשים ובקר במדבר. במשך העונות היבשות הם נודדים לנהר אווש, שם הם חונים וממקמים את אוהליהם. גמלים הם אמצעי התחבורה השכיח ביותר באזור. ה'באררה' (מחנה), מורכב משנים או שלושה אוהלים, והוא בתחום אחריותן של הנשים. העפרים מאורגנים במשפחות, שבטים, וקבוצות מעמדיות - אסאימארה (האדומים) הדומיננטיים באופן פוליטי, והאדוימארה (הלבנים) המהווים את המעמד הנמוך. מילה מתבצעת גם לגברים וגם לנשים. העפרים בוחרים את בת זוגם, לרוב ובעדיפות מתוך אותו שבט. האידיאל הוא נישואין בין קרובי משפחה, כגון בני דודים. העפרים אימצו את האסלאם בעקבות המגע עם הערבים. לאמונתם באסלאם אופי מיוחד, הכולל בתוכו אלמנטים רבים מדתם הקודמת. משולש עפר אוואש עפר מדיה וקבצים בנושא עפרים בוויקישיתוף ידידי העפרים נשיונל ג'אוגרפיק - המקום האכזרי ביותר על פני האדמה, מדבר דנקיל באפריקה עפרים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 60. ISBN 0932415199 Pankhurst, p. 61-67
קאמה

קאמה (ברוסית: Ка́ма) הוא היובל הארוך ביותר הזורם אל הנהר וולגה. הקאמה זורם לאורך 1,805 קילומטרים, בתחום רוסיה, עד למפגש עם הוולגה באזור קאזאן. במפגש הנהרות לנהר קאמה ספיקה גדולה יותר אך הוולגה ארוכה יותר ולכן קאמה נחשב ליובל של הוולגה. שטח אגן הניקוז של קאמה הוא כ-37% משטח אגן הניקוז הכולל של הוולגה. מדיה וקבצים בנושא קאמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בולגריה של הוולגה

בולגריה של הוולגה הייתה מדינה היסטורית בטריטוריות של מפגש הקאמה עם הוולגה בין המאה ה-7 ובין המאה ה-13, בשטח הנמצא היום בתחום רוסיה. לא נמצאו מסמכים ממקור בולגרי ממדינת בולגריה שעל הוולגה וכל שידוע עליה מקורו במסמכים ערבים, פרסים, הודים ורוסים וממצאים ארכאולוגיים. האזכורים הראשונים כלולים בספרים של אחמד אבן רוסתה. בסביבות שנת 660 יצאו הבולגרים, שהיו עם טורקי, בהנהגת קוטראג בנו של קובראט, מבולגריה הישנה, מסביבות אזוב והתיישבו בטריטוריות בהן קמה בולגריה של הוולגה. חלק משבטי הבולגרים המשיכו לנוע עד לאזור של בולגריה הבלקנית והתיישבו שם. לדעת מרבית ההיסטוריונים, בולגריה שעל הוולגה הייתה כפופה תקופה ארוכה לממלכת הכוזרים, אך הייתה בעלת אוטונומיה והקימה את בירתה בעיר בולגר, כ־160 קילומטר מדרום לקאזאן. במאבקם נגד הכוזרים ביקש האלטבר אלמיש, שליט הבולגרים את עזרת בגדאד, בכסף ובעלי מקצוע, לבניית מבצר ותמורת התמיכה הזאת שבטי הבולגרים הכריזו ב־11 במאי 922 על הפיכת האסלאם לדת המדינה שלהם. ב-1223 חדרו לראשונה צבאות ג'ינגיס חאן לבולגריה שעל הוולגה, אך נוצחו בקרב ליד סמרה. המונגולים שבו ב-1236, אך נזקקו לחמש שנים כדי לכבוש את כל הארץ. בסופו של דבר השטח נכלל באורדת הזהב. תושבי שתי הרפובליקות הרוסיות, טטרסטן וצ'ובשיה, רואים את עצמם כממשיכי/צאצאי בולגריה שעל הוולגה, הן מבחינה טריטוריאלית והן מבחינה אתנית. מדיה וקבצים בנושא בולגריה של הוולגה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן גוטליב גראון

יוהאן גוטליב גראון (בגרמנית: Johann Gottlieb Graun, ‏27 באוקטובר 1703 – 28 באוקטובר 1771) היה מלחין וכנר גרמני משלהי תקופת הבארוק והתקופה הקלאסית. יוהאן גוטליב גראון נולד בווארנבריק. אחיו קרל היינריך גראון היה גם הוא מלחין וזמר. גראון למד אצל יוהאן גיאורג פיזנדל בדרזדן ואצל הכנר ג'וזפה טרטיני בפראג. בשנת 1726 התמנה לכנר ראשי במרסבורג והיה המורה לכינור של וילהלם פרידמן באך, בנו של יוהאן סבסטיאן באך ושל פרנץ בנדה, כנר ומלחין בוהמי ואחיו של המלחין גאורג בנדה. בשנת 1732 הצטרף לחצרו של נסיך הכתר הפרוסי פרידריך השני, שהיה בהמשך למלך פרידריך הגדול. בשנת 1740 היה לכנר הראשי בתזמורת האופרה של ברלין. מיצירותיו: טריו סונטות לשני כנורות (או כנור וחליל, או שני חלילים) ובסו קונטינואו וכן סונטות לכנור ולבסו קונטינואו. יוהאן גוטליב גראון, באתר ספוטיפיי יוהאן גוטליב גראון, באתר AllMusic (באנגלית) יוהאן גוטליב גראון, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן גוטליב גראון, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גזה לקטוש

גזה לקטוש (בהונגרית: Lakatos Géza) היה גנרל הונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה ששירת זמן קצר כראש ממשלת הונגריה, תחת שלטונו של האדמירל מיקלוש הורטי, מ-29 באוגוסט 1944 ועד 15 באוקטובר 1944. עם נפילת משטרו של הורטי אולץ לקטוש להתפטר, ולאחר המלחמה היגר לאוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא גזה לקטוש בוויקישיתוף גזה לקטוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא הונגרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולטנות אוסה

סולטנות אוסה הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה. הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו. בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות. הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה. ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה. כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה. במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים. כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו. בעקבות שלטון הדרג באתיופיה בשנת 1975 הסולטאן עלי מיראה האנפאדה גורש לערב הסעודית אך חזר לאחר הפלת משטר זה בשנת 1991, והמשיך את שלטונו בין 1995 עד 1996. כיום סולטנות זו הפכה למחוז עפר המודרני שהוא דמוקרטי, שושלת הסולטאנים ששלטה באזור ירדה מהשלטון בשנת 1996, מושל עפר הנוכחי הוא ישמעאל עלי סירו. מדיה וקבצים בנושא סולטנות אוסה בוויקישיתוף Mordechai Abir, The era of the princes: the challenge of Islam and the re-unification of the Christian empire, 1769-1855 (London: Longmans, 1968), p. 23. ISBN 0582645174 Abir, pp. 23-26. J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 262. ISBN 9780415446730 Edward Ullendorff, The Ethiopians: An Introduction to Country and People, second edition (London: Oxford University Press, 1965), p. 90. ISBN 0-19-285061-X Chris Proutky, Empress Taytu and Menilek II (Trenton: The Red Sea Press, 1986), p. 143. ISBN 0-932415-11-3 Anthony Mockler, Haile Selassie's War (Brooklyn: Olive Branch Press, 2003), p. 111. ISBN 9781566564731 Trimingham, p. 172.
ניל קרוסבי

ניל קרוסבי (באנגלית: Neil Crosby) הוא חוקר חשוב בתחום השמאות, פרופסור ללימודי נדל"ן באוניברסיטת רדינג באנגליה. פרופ' קרוסבי השפיע רבות על מקצוע השמאות באנגליה, באמצעות שורה של מאמרים אקדמיים שפרסם בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 בנושאי מתודולוגיה של שומת נכסים מניבים, וכן באמצעות ספר משפיע - Property Investment Appraisal - שחיבר במשותף עם דייוויד באום (David Baum). ב-2002 זכה בפרס החברה הבינלאומית לנדל"ן (International Real Estate Society) על תרומתו הייחודית בתחום המחקר, החינוך והפרקטיקה השמאית. ויליאם הורסט ריס שמאות מקרקעין Baum, A. and Crosby, N. (1988) Property Investment Appraisal (Second Edition), Routledge, London פרופ' ניל קרוסבי, הדף הרשמי באתר אוניברסיטת רַדינג. שומת נכסים מניבים - שיטות הנהוגות באנגליה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.