laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק יצחקי

יצחק יצחקי (26 בנובמבר 1936 - 19 בפברואר 1994) היה חבר הכנסת, איש חינוך וסופר ישראלי. יצחקי נולד בטבריה למשפחה ששורשיה בסוריה והיה פעיל שם ב"מכבי הצעיר". למד פסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטאות בר-אילן ותל אביב. לימד התעמלות בבתי-ספר יסודיים והיה מנהל בית-הספר הממלכתי ח' בטבריה לילדים חריגים בשנים 1963-1961. בנוסף ייסד וניהל את כפר ”עידוד” לילדים פגועי מוח בשנת 1961. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 הצטרף למפלגת שלומציון של אריאל שרון כמספר 2 ברשימה ונכנס יחד עם שרון לכנסת. מיד לאחר הבחירות התמזגה המפלגה עם הליכוד. ב-14 באוקטובר 1980 פרש יצחקי מהליכוד והקים סיעה עצמאית בשם "ישראל אחת". לפני שזכה להכרה כסיעה, הוסיף יצחקי את המילים "ישראל אחת" לשם משפחתו, כדי שיושב ראש הישיבה יקראנו בשמו המלא "חבר הכנסת יצחקי ישראל אחת" ובכך יביא את שם הסיעה שביקש להקים לתודעת הציבור. כאשר זכה להכרה כסיעה נפרדת, כעבור מספר שבועות, חזר לשמו הישן. כחבר כנסת עסק בעניינים חברתיים, ובפרט בנושאים הקשורים לזכויות הילד, לשכבות החלשות וללוקים במוגבלות שכלית התפתחותית. בין היתר יזם תיקון לחוק חינוך חובה, המטיל על המדינה את ההשתתפות בחינוכם של ילדים חריגים מגיל שלוש. יצחקי חלה במחלת הסרטן, ונפטר ב-19 בפברואר 1994. להיות ככל הילדים (1975) לחש וקמיע (1976) אדוני היו”ר, כנסת נכבדה! לקסיקון שימושי למונחי הכנסת (1975) זכויות הילד בחקיקה הישראלית (1983) סמים וקטינים (1983) יצחק יצחקי, באתר הכנסת יצחק יצחקי, באתר כנסת פתוחה וייקרא שמו בישראל יצחק ישראל אחת יצחקי, מעריב, 21 באוקטובר 1980 יצחק יצחקי שוב מחליף את שמו, מעריב, 16 בנובמבר 1980 יוסף וקסמן, המדינה תממן את חינוכם של ילדים חריגים, מעריב, 24 בדצמבר 1980 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איתן גולן

איתן גולן (1940 – 7 ביוני 2007) היה קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב. כיהן כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה וראש מועצת אפרת. גולן נולד בירושלים, גדל בנתניה ולמד בפנימיית כפר גלים. במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון במשפטים. במקביל לעבודתו כעורך דין התנדב ב-1974 למשמר האזרחי והתקדם עד למפקד בקעת אונו בדרגת סגן-ניצב. ב-1978 החליט להתגייס לשירות קבע במשטרה. הוא הצטרף ליחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה שהוקמה באותו זמן ושירת בה כראש מפלג לחקירת פשעים חמורים, בין החקירות הבולטות שניהל היו תוקפי חיילי צה"ל בפרשת פינוי גן הירק, ניסיון ההתנקשות ברוני ניצן ופרשת ברוך ארבל, קצין משטרה צבאית ראשי שהואשם בשוחד. ב-1982 מונה לראש מפלג הונאה במשטרת מחוז תל אביב. ב-1986 מונה לעוזר מבקר המשטרה ולאחר מכן שירת כראש מחלקת חקירות במחוז מרכז. בתפקידו האחרון בשירות כיהן כנשיא בית הדין למשמעת בדרגת תת-ניצב. היה ממקימי היישוב בית חורון בשנת 1977. לאחר פרישתו מהמשטרה מונה לסמנכ"ל משרד ראש הממשלה. בשנים 2000 עד 2004 כיהן כראש מועצת אפרת, תקופה שאופיינה בהתמודדות המועצה ותושביה עם פיגועי טרור רבים במהלך האינתיפאדה השנייה. הוא הקפיד לטפח את הקשרים עם תושבי הכפרים הערבים בסביבה ובמקביל יזם הקמת מערכת הגנה אלקטרונית מסביב ליישוב והקים מרכז חירום רפואי, המשרת את כל תושבי האזור. גולן היה נשוי ואב לארבע בנות. ב-2007 נפטר משבץ מוחי ונקבר בבית העלמין בכפר עציון. אורי דרומי, שוטר רודף צדק, באתר הארץ, 13 ביוני 2007 אורי רודריגז-גרסיא, אחים לא מפקירים, אבל להורים מותר, באתר nana10‏, 1 ביולי 2000 ראש המועצה המקומית אפרת לשעבר איתן גולן הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 8 ביוני 2007 ynet, תחקיר "ידיעות אחרונות": החשבון הפתוח של נתניהו, באתר ynet, 25 בספטמבר 2000
המתת חסד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המתת חסד – המתה בכוונה להיטיב עקב סבל תוכנית T4 - אותנסיה – מבצע רצח נכים בגרמניה הנאצית שכונה על ידי הנאצים "המתת חסד"
אלכסיי קוסולאפוב

אלכסיי ויקטורוביץ' קוסולאפוב (ברוסית: Алексей Викторович Косолапов; נולד ב-17 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדות המגן והקשר. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן. נכון להיום (2023) מאמן את קבוצת אקטובה סיטי בליגה השלישית בקזחסטן. קוסולאפוב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הנוער של המועדון הרוסי ספרטק מוסקבה. בשנת 1993, לאחר קדנציות בקבוצות ר.א.ק. ילגבה (כיום פ.צ. ילגבה הלטבית) וטיומן הרוסית, הצטרף לקבוצת הפאר לוקומוטיב מוסקבה, במדיה זכה פעמיים בגביע הרוסי, וארבע פעמים נבחר לרשימת 33 השחקנים הטובים ביותר בליגה הרוסית. באותן שנים אף זומן קוסולאפוב לנבחרת רוסיה, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול ערב הסעודית, ב-6 באוקטובר 1993. בסך הכל ערך קוסולאפוב 8 הופעות בינלאומיות, וב-8 ביוני 1997 כבש את שערו היחיד בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת ישראל במשחק שנערך באצטדיון לוז'ניקי במוסקבה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. לאחר עונה בליגה הספרדית במדי ספורטינג חיחון, וקדנציה קצרה נוספת בלוקומוטיב, הגיע קוסולאפוב לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. הוא שיחק במדיה 59 פעמים בליגה הבכירה, וסייע לה לסיים במקום השני בעונת 1998/1999. בשנת 2000 חזר קוסולאפוב לעונה נוספת בלוקומוטיב מוסקבה, שם שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ועזב בסיום העונה. בשנתיים שלאחר מכן הוא לא זכה להופעות רבות בקבוצות סוקול סראטוב וטרק גרוזני ברוסיה, ובשנת 2003 עבר לליגה הקזחית, שם שיחק בקבוצות טובול, אסטנה ואקטובה, וזכה בשתי אליפויות, שני גביעים וסופר קאפ אחד. בשנת 2009 פרש קוסולאפוב ממשחק פעיל. לאחר מכן היה בצוות האימון של קבוצת אקטובה. לוקומוטיב מוסקבה הגביע הרוסי (2): 1996, 1997 אסטנה הגביע הקזחי: 2005 אקטובה אליפות קזחסטן (2): 2007, 2008 הגביע הקזחי: 2008 הסופר-קאפ הקזחי: 2008 אלכסיי קוסולאפוב, באתר Transfermarkt אלכסיי קוסולאפוב, באתר National Football Teams אלכסיי קוסולאפוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן באתר Team Russia עמוד השחקן באתר מכבי תל אביב
טאמס

טאמס (באנגלית: Tums), הוא תכשיר לבליעה המנטרל את חומציות הקיבה, המיוצר על ידי חברת התרופות גלקסו סמית' קליין (GSK), שבסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. טאמס עשוי מתערובת של סוכרוז עם סידן פחמתי (קלציום קרבונט) שהוא סותר חומצה, מיועד להקלה במקרים של חומציות יתר במערכת העיכול, שמתבטאים בדרך כלל בצרבת. המוצר נחשב במדינות רבות כתוסף תזונה שכן הוא משמש גם כתוסף סידן, ולכן ניתן לרכישה גם ברשתות מזון קמעונאיות. התכשיר אינו מוגן בפטנט ומספר חברות מייצרות כדורים דומים. טאמס הומצא ב־1928 על ידי ג'ים האו, רוקח בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, שפיתח אותו בתחילה לשימוש ביתי. ייצור מסחרי של טאמס החל ב־1930 על ידי חברה שהוקמה למטרת שיווק המוצר. בשנת 1978 נרכשה החברה נרכשה על ידי רבלון, והפכה למותג מוכר גם מחוץ לסנט לואיס. היחידה האחראית על ייצור ושיווק בטאמס ברסלון, נמכרה לימים לחברת ביצ'ם גרופ (אנ') שהתמזגה ברבות הימים לתוך גלקסו סמית' קליין. טאמס מיוצר באותו מפעל, כבר משנת 1930. אתר האינטרנט הרשמי של טאמס טאמס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הבית של המותג טאמס בישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא בריאות ובנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאלם אבו סיאם

סאלם אבו סיאם (בערבית: سالم أبو سيام; נולד ב-8 במרץ 1983) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. אבו סיאם גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ועם קבוצת הנוער של המועדון זכה בשנת 2001 באליפות ליגת העל לנוער, כאשר שנה לאחר מכן זכה עמה בדאבל ועלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. במקביל שיחק אבו סיאם בנבחרת הנוער של ישראל, ולאחר מכן ערך 14 הופעות במדי הנבחרת הצעירה. בעונת 2002/2003 זכה עם מכבי תל אביב באליפות המדינה, ובעונת 2004/2005 העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לראשונה בתולדותיה, וזכה עמה בגביע המדינה. לקראת עונת 2006/2007 עבר אבו סיאם לקבוצת בני יהודה תל אביב, במדיה שיחק שנתיים ולאחר מכן שוחרר מהמועדון. את עונת 2007/2008 החל אבו סיאם ללא קבוצה, עד שבחלון ההעברות של ינואר הוחתם בקבוצת הפועל עכו על ידי המאמן ירון הוכנבוים. הקבוצה שיחקה באותה עונה בליגת המשנה, ובסיום העונה העפילה לליגת העל. באוקטובר 2009 חתם אבו סיאם בקבוצת הפועל פתח תקווה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת. לקראת עונת 2010/2011 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית, ובסך הכל שיחק שבע שנים במדי הקבוצה. בקיץ 2017 חתם בשמשון כפר קאסם מליגה ב' דרום א', ובתום העונה העפיל עם הקבוצה לליגה א'. בנובמבר 2018 חתם אבו סיאם בשמשון בני טייבה מליגה ב'. מכבי תל אביב אליפות: 2002/2003 גביע המדינה: 2004/2005 הפועל בני לוד גביע הטוטו (הליגה הלאומית): 2014/2015 סאלם אבו סיאם, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל סאלם אבו סיאם, באתר Soccerway סאלם אבו סיאם, באתר FootballDatabase.eu לי בוץ, סאלם אבו סיאם: "יבוא יום ואצחק על הרגע הזה", באתר ynet, 5 בדצמבר 2008 דורון בן דור, ‏סאלם אבו סיאם ורועי דיין חתמו בהפועל עכו, באתר ONE‏, 30 בדצמבר 2008 דרור רוזנפלד, ‏חוזר לליגת העל: אבו סיאם חתם בהפועל פ"ת, באתר ONE‏, 29 באוקטובר 2009
שרה דרו

שרה דרו (באנגלית: Sarah Drew, נולדה ב-1 באוקטובר 1980) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל משחקה בסדרות אוורווד ובתור ד"ר אפריל קפנר "האנטומיה של גריי". דרו נולדה וגדלה בעיירה סטוני ברוק (אנ'), ניו יורק, בחופה הצפוני של לונג איילנד, שם למדה בבית הספר סטוני ברוק (אנ'). אמה, ד"ר ג'יני דרו, היא מורה לביולוגיה בבית ספר פרטי עצמאי לבנות במנהטן. אביה, הכומר צ'ארלס דרו, הוא הכומר הבכיר בכנסייה הפרסביטריאנית של עמנואל בניו יורק. אחיה, אלן דרו, הוא כומר בכנסייה קהילתית ומנהל קבוצת א-קפלה בתיכון בשכונת גרמנטאון (אנ') אשר בפילדלפיה. היא קיבלה תואר ראשון בדרמה מאוניברסיטת וירג'יניה ב-2002. בן דודה מדרגה שנייה הוא השחקן בן מקנזי. ב-1997 היא החלה לדבב בסדרה "דריה" ואף השתתפה בשני סרטי המשך לסדרה. את הופעת הבכורה המקצועית שלה בתיאטרון ערכה בשנת 2001 בתור יוליה במחזה "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון מקארטר (אנ') בפרינסטון, ניו ג'רזי. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי ב-2003 במחזה "Vincent in Brixton" מאת המחזאי הבריטי ניקולט רייט (אנ') שלאחר מכן עברו להופיע בווסט אנד בלונדון. בשנים 2004 עד 2006 שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "אוורווד". לאחר מכן שיחקה גם בסדרות שונות, ביניהן "חוק וסדר", "מדיום", "קאסל", "Glee", "מד מן" ו"על טבעי". ב-2008 שיחקה בתפקיד משנה בסרט "בחזית הכיתה",. בשנת 2009 לוהקה לסדרת הדרמה המצליחה של שונדה ריימס "מרפאה פרטית" ולאחר מכן לוהקה בתפקיד אפריל קפנר לעונה השישית של הסדרה "האנטומיה של גריי" אשר גם היא בהפקתה של ריימס. ב-9 ביוני 2010 קודמה לשחקנית קבועה בסדרה. בשנת 2014 שיחקה בסרט "ערב אמהות" לצד השחקנית פטרישיה היטון. ביוני 2002 נישאה דרו לפיטר לנפר, מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-18 בינואר 2012 נולד לזוג בנם הראשון אשר נקרא מיכה עמנואל. בדצמבר 2014 נולדה לזוג בתם השנייה שנקראה בשם חנה מלי רוז. מדיה וקבצים בנושא שרה דרו בוויקישיתוף שרה דרו, ברשת החברתית פייסבוק שרה דרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרה דרו, ברשת החברתית אינסטגרם שרה דרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה דרו, באתר AllMovie (באנגלית) שרה דרו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרה דרו, באתר MusicBrainz (באנגלית)
גביע המלך פהד 1992

גביע המלך פהד 1992 (בערבית: كأس الملك فهد) היא התחרות הראשונה במסגרת טורניר גביע המלך פהד, שלימים יקרא גביע הקונפדרציות. התחרות נערכה בין ה-15 ל-20 באוקטובר 1992 ואורחה על ידי ערב הסעודית באצטדיון הבינלאומי המלך פהד שבריאד. בגמר הטורניר גברה ארגנטינה על הנבחרת המארחת בתוצאה 3-1. טורניר זה היה היחיד מבין טורנירי גביע הקונפדרציות שלא כלל שלב בתים. בגביע השתתפו ארבע נבחרות בלבד. שני שחקנים הוכרזו כמלכי השערים של הטורניר - גבריאל בטיסטוטה (ארגנטינה) וברוס מארי (ארצות הברית), כשכל אחד מהם הבקיע צמד שערים. 16 שחקנים נוספים כבשו שער יחיד - אך אף לא אחד כבש שער עצמי. מדיה וקבצים בנושא גביע המלך פהד 1992 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גביע המלך פהד 1992 (באנגלית)
פרנץ הורבאט

פרנץ הורבאט (בהונגרית: Ferenc Horváth; נולד ב-6 במאי 1973 בבודפשט שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן. הורבאט גדל בקבוצת MOL וידי ההונגרית. לקראת עונת 1995/1996 עבר לקבוצת הפאר ההונגרי פרנצווארוש, בשורותיה שיחק שתי עונות וכבש 27 שערים. בשנת 1998 חתם בקבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית, שם היה בעיקר שחקן ספסל, וסיים קדנציה בת שתי עונות עם 11 שערים ב-33 הופעות, אליפות (1999) וגביע (2000). בקיץ 2000 חתם הורבאט בקבוצת אנרגי קוטבוס מהבונדסליגה הגרמנית, שם שותף ב-9 משחקים בלבד, ולאחר מספר חודשים הגיע לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. במדי הקבוצה כבש שמונה שערים ב-51 הופעות בליגת העל, והיה שותף לזכיותיה בגביע המדינה בעונות 2000/2001 ו-2001/2002. בשנת 2002 חזר הורבאט להונגריה וחתם בקבוצת אויפשט, אך כעבור מספר חודשים שוב עזב, וחתם בקבוצת אלמריה מליגת המשנה בספרד. הורבאט לא הצליח להותיר את חותמו בקבוצה, רשם רק 5 הופעות בשורותיה, ועזב לקבוצת אשטוריל, עמה הצליח להעפיל לליגת העל הפורטוגזית ולאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו, MOL וידי. בשנת 2005 חתם בשורות קבוצת ליווינגסטון הסקוטית, ולאחר עונה אחת חתם בדיוסגיורי ההונגרית, וחזר לקדנציה שלישית ב-MOL וידי. שנתיים לאחר מכן, חתם הורבאט בתחנתו האחרונה בליגת העל ההונגרית, קבוצת פאקש, בשורותיה שיחק שתי עונות. לאחר קדנציה קצרה בקבוצת לומבארד-פאפה מליגת המשנה בהונגריה, ובקבוצת אוסטבאן מהליגה השלישית באוסטריה, עבר הורבאט לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פרנצווארוש בה שיחק שתי עונות בעבר. כעבור שנתיים עזב את המועדון וחזר מפרישה לעונה אחת בשורות קבוצת ביאטורבאג'י מהליגה השלישית בהונגריה. הורבאט שיחק במדי נבחרת הונגריה 32 פעמים, בין השנים 1996–2001. הופעת הבכורה שלו התקיימה בבודפשט ב-24 באפריל 1996 מול אוסטריה. גם שער הבכורה שלו נכבש מול האוסטרים, במשחק ביתי שהתקיים ב-25 במרץ 1998. בסך הכל כבש הורבאט 12 שערים עבור נבחרתו, וייצג אותה במוקדמות מונדיאל 1998, מוקדמות יורו 2000 ומוקדמות מונדיאל 2002. משרת אימון הבוגרים הראשונה של הורבאט הייתה בקבוצת סיגצנטמיקלושי מליגת המשנה בהונגריה, והוא אימן בה שנה אחת בלבד. בעונת 2012/2013, אימן בקבוצת קצקמטי מליגת העל ההונגרית, שסיימה את העונה במקום ה-7 בטבלה. את עונת 2013/2014 התחיל בקבוצת פאקש מהליגה הראשונה, ובמהלכה, בדצמבר 2013, עבר לאמן את קבוצת גיור. ראסינג גנק אליפות בלגיה: 1998/1999 הגביע הבלגי: 1999/2000 מכבי תל אביב גביע המדינה: 2000/2001, 2001/2002 MOL וידי הגביע ההונגרי: 2005/2006 פרנץ הורבאט, באתר Transfermarkt פרנץ הורבאט, באתר WorldFootball.net פרנץ הורבאט, באתר National Football Teams פרנץ הורבאט, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן באתר Footgoal עמוד השחקן באתר מכבי תל אביב מיקי שורץ, פרנץ הורבאט ימונה למאמן גיור, באתר ynet, 30 בדצמבר 2013
אליפות אירופה בשחייה 1938

אליפות אירופה החמישית בשחייה נערכה בלונדון שבבריטניה מ-6 עד 13 באוגוסט 1938. רנהילד ווגר (דנמרק דנמרק) הייתה השחיינית המצטיינת של האליפות לאחר שזכתה ב-3 מדליות זהב. נבחרת הונגריה (הונגריה) זכתה בפעם החמישית ברציפות במדליית זהב בכדורמים. מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בשחייה 1938 בוויקישיתוף כל המנצחות באליפות אירופה בשחייה, באתר gbrathletics (באנגלית) כל המנצחים באליפות אירופה בשחייה, באתר gbrathletics (באנגלית)
מקס ראבה

מקס ראבה (בגרמנית: Max Raabe; נולד ב-12 בדצמבר 1962) הוא שם הבמה של מתיאס אוטו (Matthias Otto), זמר גרמני המתמחה בביצוע שירים מתקופת רפובליקת ויימאר בגרמניה (שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20) כגון מוזיקת קברט, סטנדרטי ג'אז ושירים מסרטי קולנוע אמריקנים מאותה תקופה. נולד בעיר לינן (Lünen) שבנורדריין-וסטפאליה. למד באוניברסיטה לאמנויות בברלין והוכשר כזמר בריטון באופרה. לאחר שנחשף לסרט תיעודי בטלוויזיה שעורר עניין מחודש במוזיקה של הקומדיאן הרמוניסטס (אנסמבל קולי גרמני שפעל בשנים 1928-1934) החל לגלות עניין בסוג מוזיקלי זה. בשנת 1985 יצר יחד עם ארבעה מעמיתיו ללימודים את ההרכב "Palast Orchester". ראבה מצא תקליטים ישנים בשוקי פשפשים וניסה לשחזר עם ההרכב את הסאונד והעיבוד המוזיקלי שלהם. הרכב הלהקה השתנה והתרחב עם השנים, אך הוא כלל תמיד רק גברים ואשה אחת - נגנית כינור ואת ראבה כסולן ומנצח. רוב הביצועים לשירי הקברט הישנים מבוצעים מתוך מבט אירוני. בנוסף לביצוע גרסאות כיסוי לשירים ישנים, כותב ראבה גם עיבודים בנוסח שנות ה-20 ללהיטים מודרניים כגון שירים של בריטני ספירס, טום ג'ונס ועוד. ראבה מופיע גם כזמר בסרטים בהם נדרש ביצוע שירים גרמניים מהתקופה כגון ב"מלאך הכחול" עם אוטה למפר ב"דודתו של צ'רלי" ובסרטו של ורנר הרצוג "בלתי מנוצחים" וכן בקולו בפסקולים. ב-1999 כיכב בגרסת אופרה בגרוש לצד הזמרת נינה האגן. בשנת 2005 הופיע לראשונה עם ה-"Palast Orchester" בקרנגי הול בניו יורק. סיבוב ההופעות של הלהקה באותו אולם ב-2007 הוקלט וראה אור כתקליט Heute Nacht oder nie - Live In New York‏. בשנת 2010 הופיע בישראל, מסע ההופעות שערך בישראל הוקלט וראה אור כסרט תיעודי. ראבה נוהג לציין כי 90% מהשירים הישנים אותם הוא מבצע הולחנו על ידי מלחינים יהודים. מדיה וקבצים בנושא מקס ראבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקס ראבה (בגרמנית) מקס ראבה, ברשת החברתית פייסבוק מקס ראבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מקס ראבה, סרטונים בערוץ היוטיוב מקס ראבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס ראבה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מקס ראבה, באתר ספוטיפיי מקס ראבה, באתר Last.fm (באנגלית) מקס ראבה, באתר AllMusic (באנגלית) מקס ראבה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקס ראבה, באתר דיזר מקס ראבה, באתר Discogs (באנגלית) מקס ראבה, באתר Songkick (באנגלית) מקס ראבה, באתר Genius מקס ראבה, באתר SecondHandSongs מקס ראבה, באתר בילבורד (באנגלית) מקס ראבה, באתר טיידל (באנגלית) דף הבית של Palast Orchester גאווה ראבה: ריאיון עם מקס ראבה, יונתן אסתרקין, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2010 הזמר הגרמני מקס ראבה בישראל, אתר "הבמה" ערן בר-און, מקס ראבה בדרך לישראל, באתר ynet, 31 באוגוסט 2010 מקס ראבה מגיע לישראל, חוזרים לקברט הברלינאי של שנות העשרים והשלושים, האתר של יוסי חרסונסקי Keeping the Old Cabaret Alive in the Land of 'Cabaret, הניו יורק טיימס 29 בנובמבר 2005 Musical Days of Berlin (the City ... and the Irving), ניו יורק טיימס 5 בנובמבר 2007 Max Raabe and Palast Orchester perform at NJPAC on Sunday,‏ 15 באפריל 2011 מקס ראבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) על התקליט באתר Allmusic Max Raabe in Israel גאווה ראבה: ריאיון עם מקס ראבה, יונתן אסתרקין, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2010
דרו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דֶרוֹ – עיר בפרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה אישים ננסי דרו – דמות בדיונית, גיבורת סדרת ספרים בלשיים הנושאים את שמה, שנוצרה על ידי המוציא לאור אדוארד סטרטמאייר קלרנס דרו – עורך דין אמריקאי, ממקימי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות ומראשוני המתנגדים לעונש מוות שרה דרו – היא שחקנית אמריקאית תמרה דרו – דמות בדיונית, גיבורת קומדיה רומנטית בריטית לקולנוע משנת 2010 הנושאת את שם הגיבורה, בבימויו של סטיבן פרירס דר (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא דרו
נבארו

נבארו הוא שמם של מספר מקומות יישוב, ושם משפחה. האם התכוונתם ל... ג'ו נבארו (אנ') – סוכן FBI אמריקאי ממוצא קובני חואן קרלוס נבארו – כדורסלן ספרדי ניקולאס נבארו – כדורגלן ארגנטינאי פרננדו נבארו – כדורגלן ספרדי-קטלאני קרלה סוארס נבארו – שחקנית טניס מקצוענית מספרד
ראבה

רַאבֶּה (גרמנית: Raabe) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... וילהלם ראבה – סופר גרמני ג'ון ראבה – איש עסקים גרמני שהתפרסם בזכות מאמציו לעצור את הזוועות של הצבא היפני בתקופת כיבוש נאנג'ינג מקס ראבה – שם הבמה של מתיאס אוטו (Matthias Otto), זמר גרמני המתמחה בביצוע שירים מתקופת רפובליקת ויימאר בגרמניה ראבה (נהר) – אחד מיובלי הדנובה רבה ראב (פירושונים)
ברנדה גנדיני

ברנדה גנדיני (בספרדית: Brenda Gandini, נולדה ב-8 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית ארגנטינאית. גנדיני נולד בצ'יפולטי, ריו נגרו בארגנטינה וגדלה עם אביה, אולם כאשר התבגרה, עברה לגור בבואנוס איירס כדי להיות קרובה יותר לאמה, השחקנית והדוגמנית דניאלה קרדון. גנדיני התגלתה ב-2003 על ידי היוצרת והמפיקה כריס מורנה כשהגיעה לאודישן. פריצתה הגדולה של גנדיני בתחום המשחק התרחשה ב-2005 כאשר נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פלוריסיינטה", לצידו של בנחמין רוחאס. ב-2006 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Sos mi vida", בה גילמה את דמותה של מריה לצדם של פקונדו ארנה ונטליה אוריירו. באותה שנה, שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות 2006", בה גילמה את דמותה של קוני. בנוסף, באותה שנה, הופיעה בקליפ של הזמר לוסיאנו פריירה לשירו "Porque aún te amo". שנה לאחר מכן, גנדיני נטלה חלק בתפקיד הראשי בסדרה הארגנטינאית "רומיאו וחולייטה", לצידם של אליאס וינולס, אינס פלומבו ובנחמין אמדאו. באותה שנה, שיחקה בעונה השנייה של "Cantando por un Sueño", הגיעה לגמר וסיימה במקום השני בתחרות. ב-2008 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "חיים גנובים", בה גילמה את דמותה של אגוסטינה, לצידם של פקונדו ארנה ופאביו די תומאסו. באותה שנה, שיחקה בקומדיה הארגנטינאית "Todos contra Juan", בה גילמה את תפקיד עצמה. בנוסף, באותה שנה הופיעה בתיאטרון בהצגה "La jaula de las locas". ב-2009 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "ניני" בה גילמה את דמותה של חסמין. בסוף אותה שנה, גנדיני הצטלמה בארגנטינה לטלנובלה שצולמה עבור מקסיקו, בשם "Los exitosos Pérez", בה גילמה את דמותה של אדריאנה. בנוסף, באותה שנה, גנדיני כיכבה בהצגת ילדים בשם "El hombre Araña". ב-2010 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida", בה גילמה את דמותה ברברה קסטרו, לצידם של גונסלו הרדיה ואסטבן פרס. באותה שנה, נטלה חלק בהצגה "Abrázame", בה גילמה את דמותה של כריסטינה. ב-2012 גנדיני נטלה חלק בסדרה הארגנטינאית "La dueña", בה גילמה את דמותה של דלפינה, לצידם של בנחמין ויקוניה, פלורנסיה ברטוטי ופביאן ונה. בין השנים 2012–2013, גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "Mi amor, mi amor", לצדם של חואן מנואל חיל נבארו, אינס פלומבו וחסמין סטוארט. ב-2013 נטלה חלק בסרט הקולנוע הארגנטינאי "Mala", בו גילמה את דמותה של רוסריו. באותה שנה עד אמצע שנת 2014 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "האישה הזו" לצידה של אנדריאה דל בוקה. בין השנים 2014–2015 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "יום ולילה", לצידם של פקונדו ארנה, רומינה גאטני וגסטון סופריטי. ב-2017 גנדיני נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "האהבה שאחרי", לצידם של מריאנו מרטינס, איסבל מסדו, אלאונורה וקסלר ופדריקו אמאדור. בשנת 2022 ביצעה הופעת אורח מאחד פרקי הסדרה האנתולוגית "Dos 20". בסוף שנת 2010 גנדיני נכנסה למערכת יחסים עם השחקן הארגנטינאי גונסלו הרדיה, שהופיע לצידה בטלנובלה הארגנטינאית "Malparida". ב-16 באוגוסט 2011 נולד בנם הראשון. ב-22 באוגוסט 2017 נולדה בתם השנייה. ברנדה גנדיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברנדה גנדיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברנדה גנדיני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הדף של ברנדה גנדיני באינסטגרם http://www.infobae.com/2011/08/16/599965-nacio-eloy-el-hijo-brenda-gandini-y-gonzalo-heredia
זכריה בנאי

זכריה בנאי (1934 - מרץ 2020) היה קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב. כיהן כראש היחידה הארצית לחקירות הונאה. בנאי נולד וגדל בשכונת שמעון הצדיק שבירושלים, למד בתלמוד תורה בשכונה. שירת בצה"ל בנח"ל. ב-1958 התגייס למשטרת ישראל. שירת ביחידת העיקוב הסמויה. שימש ראש מחלק איסוף, ראש מפלג מודיעין עיקוב ואמצעים טכניים וראש מדור מודיעין במחוז תל אביב. כמו כן, שימש מפקד תחנת רפיח. ב-1976 מונה לסגן מפקד היחידה המרכזית של המחוז ובספטמבר 1977 מונה למפקדה. ב-1981 מונה לסגן ראש מחלקת המודיעין, ב-1984 נקרא לחזור ולפקד על היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, לאחר שמפקדיה אסף חפץ ומשה פרידמן הושעו. ב-1986 מונה לעוזר ראש אגף החקירות. הוא היה חבר בצוות בראשות המפכ"ל דוד קראוס שחקר את פרשת קו 300. ב-1988 מונה לראש היחידה הארצית לחקירות הונאה. נפטר במרץ 2020. אילן בכר, ארבעה חוקרים את השב"כ, מעריב, 29 באוגוסט 1986 פרופסורים לענייני הונאה, מעריב, 6 בספטמבר 1990 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמסין (סרט)

חמסין הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982, בבימויו של דניאל וקסמן, על פי תסריט מאת דניאל וקסמן, יעקב ליפשין ודני ורטה (נוקיו). הסרט צולם על ידי הצלם דוד גורפינקל, ואת המוזיקה כתב רביב גזית. עלילת הסרט, שנוצר בסיוע הקרן לעידוד סרטי איכות, מתרחשת בגליל ועוסקת ביחסים המתוחים שבין יושביו הערביים לאלו היהודיים, מתחים המגולמים במאבק על אדמה. גדליה (שלמה תרשיש), אשר מעוניין לרכוש משכניו הערביים את אדמתם, לפני שהמדינה גם כך תחרימה, מגלה שחאלד (יאסין שוואף), הפועל הנאמן שלו, מנהל רומן עם אחותו חוה (חמדה לוי), ומכאן הדרך קצרה לסיום טראגי. הסרט נחשב לסרט הראשון שהתעמת עם הסכסוך הישראלי-ערבי מנקודת מבט ביקורתית (אם כי לעיתים מצוין סרט הטלוויזיה חרבת חזעה כסרט שהקדים אותו בכך). בהתאם, חוקרת הקולנוע אלה שוחט סבורה שהוא החל את מה שהיא מכנה במחקרה החלוצי "הגל הפלסטיני" בקולנוע הישראלי (שקדמו לו הקולנוע האישי והקולנוע הלאומי-ההרואי). הסרט הקדים סרטים רבים וידועים בני הקולנוע הפוליטי של שנות ה-80 ובהם מאחורי הסורגים ואוונטי פופולו, אשר כמוהו הציבו את היחסים בין יהודים לערבים במרכז העלילה, הציגו דמויות פלסטיניות ראשיות חיוביות ובעלות עומק, בחרו בשחקנים פלסטינים לגילומן ולפיכך השמיעו את הניב הפלסטיני בחלק ניכר מן הסרט. הסרט הוקרן במספר ארצות באירופה, זכה בפרס השני בפסטיבל לוקרנו, בפרס זכויות האדם בפסטיבל שטרסבורג ובפרסי הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר מאת מרכז הסרט הישראלי של משרד המסחר והתעשייה (שקדם לפרס אופיר). בישראל צפו בסרט כמאה אלף צופים בבתי הקולנוע, והוא זכה לשבחי הביקורת. הסרט עורר ויכוח ציבורי סוער למדי. הוויכוח נסוב בין היתר סביב החלטת המועצה לביקורת סרטים ומחזות לאפשר את הצפייה בו מגיל 18 בלבד. לאחר ערעור היוצרים על החלטת המועצה, זו שקלה שנית את החלטתה והורידה את גיל הצפייה לגיל 16. הסרט זכה בפרס הסרט הישראלי המצטיין לשנת 1982, בתחרות הסרט הישראלי. בדצמבר 1989 נבחר "חמסין" כסרט העשור, על ידי פורום מבקרי הקולנוע. "חמסין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חמסין", באתר AllMovie (באנגלית) "חמסין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חמסין", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חמסין", באתר אידיבי "חמסין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חמסין", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "חמסין" באתר קרן הקולנוע הישראלי עירית שמגר, ארץ ללא מוצא, מעריב, 14 באוקטובר 1982 - ריאיון עם דניאל וקסמן על הפקת הסרט אורי קליין, 30 שנה אחרי שהופק, האלגוריה הפוליטית במרכז סרטו של דני וקסמן ממשיכה להדהד והופכת אותו לאחד הסרטים המשמעותיים בקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2011 Shohat, Ella (2010 [1989]). Israeli Cinema: East/ West and the Politics of Representation. New York: I.B. Tauris. Kronish, Amy (2003). Israeli Film: a Reference Guide. Westport: Praeger. גרץ, נורית (1993). סיפור מהסרטים: סיפורת ישראלית ועיבודה לקולנוע. תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה. עירית שמגר, חמסין ****, מעריב, 7 בינואר 1983 אהרון דולב, מודעות כואבת, מעריב, 17 באוקטובר 1982 רחל נאמן, הם עשו השנה, כותרת ראשית, 7 בספטמבר 1983 אורן, עמוס (1982ב'). "גם מפיקי 'חמסין' יוצאים נגד הצנזורה." ידיעות אחרונות, נובמבר 5. "חמסין" הסרט הישראלי המצטיין לשנת 1982, דבר, 21 בפברואר 1983 רינת פרימו, "חמסין", סרט העשור. מתחמם, חדשות, 19 בדצמבר 1989