laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פאולה, מלכת הבלגים

פאולה (Paola; נולדה ב-11 בספטמבר 1937) היא מלכת בלגיה לשעבר, רעייתו של מלך בלגיה לשעבר אלברט השני ואמו של מלך בלגיה הנוכחי פיליפ. נולדה בשם דונה פאולה מרגריטה מאריה אנטוניה קונסיליה רופו די קלאבריה (באיטלקית: Donna Paola Margherita Maria Antonia Consiglia Ruffo di Calabria) בשנת 1937 בחבל טוסקנה שבאיטליה. בתו השביעית של הנסיך רופו מקלבריה, הדוכס השישי של לומברדה. משפחתה של דונה פאולה קשורה למשפחות האצולה העתיקות של איטליה, אשר במשך השנים הוציאו מקרבן אפיפיורים רבים, כמשפחות אורסיני וקולונה ובנוסף היא צאצאית של המרקיז דה לה פאייט. נישאה בשנת 1959 לנסיך אלברט מליאז', אחיו של מלך הבלגים בודואן. בתחילה תוכנן לקיים את החתונה בקריית הוותיקן כשהאפיפיור יערוך את החתונה. אולם לאחר מחאות בבלגיה על קיום הטקס הדתי, לפני טקס אזרחי, כנדרש בבלגיה, ועל קיום החתונה מחוץ לבלגיה, החתונה התקיימה בבלגיה. לאחר מותו של בודואן, שהיה חשוך ילדים, הוכתרו אלברט השני ורעייתו פאולה למלכי בלגיה. לזוג שלושה ילדים, פיליפ, אסטריד ולורן. בספטמבר 2018, בהיותה בת 81, עת שהתה בוונציה שבאיטליה עם בעלה, סבלה המלכה פאולה משבץ מוחי. המלכה פאולה עומדת בראש מספר רב של ארגוני סיוע וצדקה בלגיים. מדיה וקבצים בנושא פאולה, מלכת הבלגים בוויקישיתוף א. ניב, קשייו של מחותן, מעריב, 21 במאי 1959 משבר מלכותי בבלגיה, הצופה, 1 ביוני 1959 בלגיה צוהלת, מעריב, 8 ביוני 1959 ROYAL NEWS: Queen suffers stroke - Belgium royal in health emergency, Rebecca Perring, September 26, 2018, Express
ואדי זרקא-מעין

ואדי זרקא-מעין (בערבית: وادي زرقا ماعين) הוא נחל איתן בעבר הירדן, הנובע בין העיירות ליב ומעין שבהרי מואב ונשפך אל ים המלח. אורכו של הנחל כ-18 ק"מ והוא הצפוני מבין שלושת נחלי האיתן הנשפכים אל ים המלח בצידו המזרחי (האחרים הם נחל ארנון ונחל זרד). באתר הוקמו בתי מלון ומתקני נופש. הנחל מתחפר בקניון תלול, שמתרחב כ-6.5 ק"מ לפני מקום שפכו אל ים המלח. כ-4.5 קילומטרים לפני השפך, בגובה של כ-80 מטרים מתחת לפני הים, אוסף אליו הנחל את מימי המעיינות החמים "חממאת מעין" (حمامات ماعين) הנובעים בערוצו, והמונים יותר ממאה. מי המעיינות נובעים בטמפרטורות שונות, חלקם מעל ל-60 מעלות צלזיוס, והם מעלים את טמפרטורת הנחל עד 30 מעלות צלזיוס. הנחל נשפך אל ים המלח בדלתה קטנה, בערך מול שפכו של נחל דרגה (בחופו המערבי של ים המלח), כ-15 ק"מ דרומית למקום שפכו של נהר הירדן אל הים, וכ-17 ק"מ מצפון לשפכו של נחל ארנון (ואדי אל-מוג'יב). הנחל מזוהה עם נחליאל שמצפון לנחל ארנון, הנזכר בתנ"ך בשירת הבאר: אָז יָשִׁיר יִשְׂרָאֵל אֶת-הַשִּׁירָה הַזֹּאת: עֲלִי בְאֵר, עֱנוּ-לָהּ; בְּאֵר חֲפָרוּהָ שָׂרִים, כָּרוּהָ נְדִיבֵי הָעָם, בִּמְחֹקֵק, בְּמִשְׁעֲנֹתָם; וּמִמִּדְבָּר מַתָּנָה. וּמִמַּתָּנָה נַחֲלִיאֵל; וּמִנַּחֲלִיאֵל בָּמוֹת; וּמִבָּמוֹת הַגַּיְא אֲשֶׁר בִּשְׂדֵה מוֹאָב--רֹאשׁ הַפִּסְגָּה; וְנִשְׁקָפָה עַל-פְּנֵי הַיְשִׁימֹן. — ספר במדבר, פרק כ"א, פסוקים י"ז–כ' כחמישה קילומטרים דרומית לחממאת מעין שוכן הר מכוור וכ-2.5 ק"מ מדרום לשפכו של הנחל אל הים שוכנים שרידי חמי קלירוהי. על רכס זארא הצופה אל הים, במרחק של כשני קילומטרים צפונית-מזרחית לשפכו של הנחל, נפתח בשנת 2005 המרכז הפנורמי בים המלח. בסמוך למעיינות נמצא אתר כפר ברו שנזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו ובמסמכים מתקופת מרד בר כוכבא. אודות חממאת מעין ותמונות פנורמיות אתר גילי חסקין
נורית צרפתי

נורית צרפתי (נולדה ב-1946) היא מאיירת ספרי ילדים, זוכת עיטור אנדרסן לאיור לשנת 2004. צרפתי נולדה בישראל בתל אביב בשנת 1946 להורים פרטיזנים מצ'כוסלובקיה. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ העוגן ולאחר שרותה הצבאי למדה בבצלאל במגמה לאמנות ועיצוב גרפי. בשנות השבעים המוקדמות איירה וערכה ספרי לימוד רבים עבור משרד החינוך בתחומים שונים. ב-1975 איירה את ספרה הראשון בהוצאת עם עובד, "פיט פט טו" מאת חיה שנהב, ומאז המשיכה לאייר ספרים רבים נוספים, בין השאר ספרים לילדים ולנוער וספרי לימוד. צרפתי אף איירה לעיתוני ילדים רבים כדוגמת "משמר לילדים", "פילון", "כולנו", "פשוש" ואחרים. צרפתי זכתה בעיטור אנדרסן לאיור ב-2004, בעבור איוריה בספרה של נורית זרחי, החתונה. היא בעלת הוצאת ספרים משפחתית בשם "צפרא" המתמחה בספרי ילדים. נורית נשואה ללביא. בנותיהם רפאלה ושולמית הן סופרות ילדים. נורית צרפתי, באתר "דףדף" רשימת הפרסומים של נורית צרפתי, בקטלוג הספרייה הלאומית נורית צרפתי, דף שער בספרייה הלאומית IBBY, IBBY Honour List (2004), June 2004, p.43. הוצאת הספרים צפרא - אודות
הלוח האדריאטי

הלוח האדריאטי הוא לוח טקטוני המורכב בעיקר מקרום יבשתי. לוח זה הוא שבר קרומי שהתנתק מהלוח האפריקאי לאורך העתק חילוף במהלך הקרטיקון. בתחומי הלוח שוכנים הים האדריאטי, הים היוני, חלקו המזרחי של חצי האי האיטלקי עד להרי האפנינים ודרום סיציליה. שמות נוספים ללוח: לוח פוליה על-שמו של אזור פוליה בדרום-מזרח איטליה, ולוח אדריה. הלוח האדריאטי מצוי במרכזו של גבול ההתנגשות בין הלוח האפריקאי והלוח האירואסייתי. תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה וסיבובו נגד כיוון השעון גרמו להתנתקותו של הלוח האדריאטי. בשוליו הצפוניים והמזרחיים התרחש התעוות במהלך הקימוט האלפיני. מדידות GPS ורעידות אדמה עכשוויות מצביעות על מאמץ לחיצה עז המתקיים בשוליו, סמוך לצפון סיציליה. בגבולו המערבי של הלוח מתקיים אזור הפחתה בו חודר הלוח האדריאטי אל מתחת ללוח האירואסייתי. תוצאה של הפחתה זו היא התרוממותם של הרי האפנינים. בנוסף, נחקרת האפשרות כי האפנינים הצפוניים – שכיוונם שונה במעט מזה של האפנינים המרכזיים והדרומיים – נוצרו במהלך המיוקן כתוצאה מהתנתקות מקטע של הלוח האדריאטי המופחת, שבעקבותיה התרחשה התרוממות בשני הלוחות – התרוממות המתבטאת ברכס הצפוני. תוצאה נוספת של התנתקות זו היא היווצרות "חלון", המזין את הגעשיות בקשת הקמפנית ובסביבתה. תנועתו הטקטונית של הלוח וההפחתה בשוליו נמשכות גם בהווה. כתוצאה מפעילות זו מתרחשות רעידות אדמה, בהן רעידת אדמה במגניטודה 6.0 שאירעה בעמק הפו בליל ה-20 במאי 2012, בה נהרגו לפחות 6 בני אדם. מוקד הרעש היה בעומק של 5.1 ק"מ, 36 ק"מ צפונית-מערבית לבולוניה. רעש נוסף במגניטודה 5.8 שאירע 9 ימים לאחר מכן באותו אזור גרם למותם של 15 בני אדם. גאולוגיה - מונחים אורוגנזה הים התיכון The Adria Microplate: GPS geodesy, tectonics and hazards, Springer, 2005, ISBN 1402042337 Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3 אסור לפספס‏, גאולוגים מיפו לראשונה יבשת אבודה שנמצאה 1,600 ק"מ מתחת לאירופה, באתר וואלה, 24 בספטמבר 2019 On the geodynamics of the northern Adriatic plate The Adriatic Region: An Independent Microplate Within the Africa-Euroasia Collision Zone Tomographic Study of the Adriatic Plate(הקישור אינו פעיל) Combined analysis of seismic and gravimetric data in the Adriatic plate Plate kinematics and geodynamics in the Central Mediterranean Late Cretaceous intra-oceanic magmatism in the internal Dinarides (northern Bosnia and Herzegovina): Implications for the collision of the Adriatic and European plates Plate kinematics and geodynamics in the Central Mediterranean, עמ' 191 Surface motions at convergent plate margins: the Apennines The Adria microplate: GPS geodesy, tectonics and hazards The Adria microplate: GPS geodesy, tectonics and hazards, עמ' 35 היווצרות הקשת הגעשית של קמפניה רעידת האדמה ב-20 במאי 2012 באתר USGS לפחות 6 הרוגים ברעש אדמה בצפון איטליה, באתר ynet, 20 במאי 2012 רעידת האדמה ב-29 במאי באתר USGS איטליה: מספר ההרוגים ברעידת האדמה עלה ל-15, באתר ynet, 29 במאי 2012
מאיה שואף

מאיה שואף (נולדה ב-1 במאי 1988) היא שחקנית וזמרת ישראלית. מאיה שואף נולדה וגדלה בתל אביב. שואף שהייתה בלהקת צופי תל אביב עשתה את שירותה הצבאי כסולנית בלהקת מז"י. שואף התחילה את דרכה במחזמר "היי סקול מיוזיקל" בגרסה הישראלית שעלה בשנת 2008 שם היא שיחקה את "שרפיי אוונס" תפקיד שבמקור מגולם על ידי השחקנית האמריקאית אשלי טיסדייל. בשנת 2009 שיחקה בעונה השלישית של הטלנובלה "האלופה" בתפקיד דמותה של "דפי". במקביל לוהקה לשחק בסדרה "חצויה" של "HOT" לצידם של יון תומרקין, עמית פרקש וידידיה ויטל ושם שיחקה בתפקיד דמותה "זוהר גרין".ובהמשך השנה את "אלכס לוי", בתפקיד הראשי בסדרה של ערוץ הילדים "אלכס בעד ונגד" לצידם של אלון אבוטבול ומקס אולארצ'יק. שואף השתתפה ב"לילה מטורף בפסטיגל" בשנת 2010 ביחד עם צביקה הדר אילנית לוי לי בירן עוז זהבי ואחרים. כמו כן באותה שנה המשיכה שואף לעונה השנייה של "חצויה". בדצמבר 2011 עלתה העונה השלישית של חצויה "חצויה - הדבר האמיתי", שם שיחקה בתפקיד עצמה. בשנים 2014 –2015 גילמה את דמותה של "רותם" בסדרת הנעורים גאליס. בשנת 2014 שיחקה בסדרת הדרמה "מתים לרגע" את "מיקי". בשנת 2017 השתתפה בסדרת המתח "כדברא". ב-2018 החלה לגלם בתיאטרון הבימה את נועה במחזמר "מיקה שלי" המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום. בשנת 2011 עברה להתגורר בניו יורק לצורך לימודי משחק בבית הספר למשחק של סטלה אדלר, ובשנת 2013 חזרה לישראל. נשואה לזמר לורן פלד ומתגוררת במושב "מגשימים". מאיה שואף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאיה שואף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיל משעלי‏, מאיה שואף מאויימת, באתר וואלה, 19 ביוני 2008 יפעת הללי, ‏שואפת גבוה: מאיה שואף עושה אגם רודברג, באתר ‏מאקו‏, 25 באוגוסט 2011 משה אבוטבול, פרסום ראשון: מאיה שואף מצטרפת ל"גאליס" 6 בינואר 2014 מאיה שואף בשיר "לגעת בעבר" מתוך לילה מטורף בפסטיגל 2010 מאיה שואף - קראו על מאיה שואף בכוכבים של ביגי! - BIGI TV, באתר ביגי BIGI TV משה אבוטבול, פרסום ראשון: מאיה שואף מצטרפת ל"גאליס", באתר פרוגי, 6 בינואר 2014
סטנדר

סְטֶנְדֶּר הוא שולחן קריאה שניתן להניח עליו דפים או ספר לשם קריאה או הרצאה. השימוש בסטנדר מקובל מאוד בבתי כנסת, בתי מדרש וישיבות, והוא עשוי לשמש גם נואמים, מרצים או דרשנים. לעיתים המשטח בראש הסטנדר הוא משופע. הסטנדר בנוי בדרך כלל כך שניתן להשתמש בו בעמידה או בישיבה (על ידי הטייתו), על פי נוחות המשתמש. בימינו, ישנם סטנדרים שבהם ניתן לשנות ולכוונן את גובה המעמד או את זווית השיפוע כדי לאפשר קריאה תוך כדי עמידה מול קהל. השימוש בסטנדרים התרחב מהקשר דתי (בתי כנסת, ישיבות ואפילו בכנסיות) גם לאולמות הרצאה אקדמיים. לעיתים הסטנדר ישולב עם עזרים נוספים הנדרשים במהלך ההרצאה כמיקרופון, בקרה על מערכת האודיו או הווידאו באולם וכן חיבור לעמדת מחשב. אבישי אלבוים, על ה"סטנדר", 31 במאי 2018, בבלוג "עם הספר" של ספריית הרמב"ם סטנדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קבצים

קבצים (באנגלית: Files; נקראה בעבר נאוטילוס - Nautilus) היא תוכנת ניהול קבצים הקיימת כברירת מחדל בשולחנות עבודה של GNOME. תוכנת "קבצים" החליפה את מנהל הקבצים Midnight Commander שהיה ב־GNOME גרסה 1.4 והפכה לברירת מחדל מגרסה 2.0 ואילך. פיתוח התוכנה החל בשנת 2001 על ידי החברה לשעבר Eazel, והייתה מוצר הדגל שלה. התוכנה חופשית ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL). התוכננה שוחררה לראשונה בשנת 2001 בשם נאוטילוס, והתפתחותה ממשיכה עד היום. להלן לוח הזמנים של התפתחותה: גרסה 1.0 שוחררה ב־13 במרץ 2001. גרסה זו שולבה ב־GNOME. לאחר מכן פשטה Eazel את הרגל והפיתוח המשיך על ידי קהילת מפתחי גנום. גרסה 2.0, שכתוב הקוד לתמיכה ב־GTK+2. גרסה 2.2 כללה שינויים להתאמת נוחות ממשק המשתמש. בגרסה 2.4 הוחלפה תיקיית הבית ל-Desktop/~ כדי להתאים לתקן freedesktop.org. בגרסה 2.6 שונתה ברירת המחדל לפתיחת חלון נפרד לכל תיקייה (Spatial mode). ב־GNOME 2.14 נוסף לנאוטילוס חיפוש משופר ותמיכה ביכולת לשמור חיפושים כתיקיות ווירטואליות. עם שחרור GNOME 2.22, נאוטילוס החליף את GnomeVFS (של ספריות GNOME) במערכת GVFS החדשה של ספריות GTK+‎. גרסה 2.24 כללה מספר תכונות חדשות, בעיקר תצוגה באמצעות כרטיסיות. "קבצים" יכולה לעבוד עם מערכת הקבצים המקומית ואף עם מגוון סוגי קובצי ארכיון, מערכות קבצים מרוחקות בעזרת SSH,‏ SMB ועוד. ברמה החזותית קיימת תמיכה בשינוי רקע החלונות, הוספת סמלים ושינוי אופן תצוגת הסמלים (רשימה, צלמיות, תצוגה חסכונית במקום ועוד). "קבצים", בדומה לדפדפנים שונים, מתעד את התיקיות האחרונות להם נכנסו וכך מאפשר גישה נוחה אליהם בהמשך. ישנה גם תמיכה בתצוגה מקדימה של הקבצים מבלי להיכנס אליהם, הכוללת קובצי טקסט, תמונות, אודיו, וידאו ועוד. תכונה נוספת היא היעדר הצורך ברענון התצוגה באופן ידני, בזכות הספרייה Gio, העוקבת אחר שינויי קבצים בזמן אמת. GNOME מנהלי קבצים Konqueror דולפין ת'ונר מדיה וקבצים בנושא קבצים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קבצים (בצרפתית) דף הבית
קסרס

קָסֶרֶס (ספרדית Cáceres) היא עיר במערב ספרד, בקהילה האוטונומית אקסטרמדורה. היא עיר הבירה של הפרובינציה הקרויה על שמה. בקסרס יש כ-88,000 תושבים, ועוד 15,000 סטודנטים הלומדים באוניברסיטת אקסטרמדורה בעיר. ראשיתה של קסרס בעיר הרומאית נורבה קייסרינה (Norba Caesarina) שהוקמה במקום במאה הראשונה לפנה"ס על הדרך המרכזית שכונתה מאוחר יותר דרך הכסף (Vía de la Plata). הויזיגותים הרסו את העיר במאה החמישית, והיא נבנתה מחדש רק במאה ה-9 בידי המוסלמים, שניצלו את מיקומה האסטרטגי כדי להקים בה בסיס צבאי מול הממלכות הנוצריות של צפון ספרד. במאה ה-13 בוצרה בחומה, אך זו לא יכלה לכוחותיו של אלפונסו התשיעי מלך לאון, שכבשוה ב-23 באפריל 1229. תאריך זה הוא יומו של גאורגיוס הקדוש (San Jorge בספרד), ומאז נחשב הקדוש לפטרונה של העיר. בשנות השלטון הספרדי בדרום אמריקה הופנו כספים רבים לבניית העיר. מרכזה המשופע במונומנטים לא השתנה הרבה מאז המאה ה-18. העיר העתיקה של קסרס קיבלה ב-1986 מאונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית. מדיה וקבצים בנושא קסרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קסרס (בספרדית) קסרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שבעים שמונים

שבעים שמונים הוא אלבום האוסף הראשון של המוזיקאי הישראלי שמוליק קראוס, שיצא בשנת 1981 בהד ארצי. במהלך שנות ה-70 השתתף קראוס במספר הרכבים והקליט שירים שביצע בעצמו או אחרים ולא יצאו על גבי תקליט. ב-1981 נאספו השירים שהוקלטו החל משנת 1964 ועד 1978. ב-11 השירים המרכיבים את האלבום כלולים כמה מאלה שהפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הישראלית ובהם: "בלדה לעוזב קיבוץ", "לוח וגיר", "אצלי הכל בסדר", "ימי ראשית הקיץ" ו"שוב". במרבית השירים משתתפים זמרים אחרים כמו אריק איינשטיין המבצע את שיר הנושא בסרטו של יקי יושע "סוס עץ", בו כיכב קראוס בתפקיד הראשי. כמו כן בין המבצעים: ג'וזי כץ, חנן יובל, זהר לוי ואלי מגן. באלבום כלולות הקלטות הלהקה כיף התקווה הטובה, שלא התגבשו לכדי אלבום ומופיעים כאן. רבים משירי האלבום זכו לגרסאות כיסוי כשהבולט שבהם הוא "שוב" שהוקלט בין השאר על ידי אריק סיני וחוה אלברשטיין. האלבום כולל שישה שירים שכתב הפזמונאי יענקל'ה רוטבליט, שיר אחד של חנוך לוין, שאול טשרניחובסקי, אהרון צייטלין וכן שמוליק קראוס. בין מלחיני השירים, לבד מלחנים של קראוס, לחנים מאת שלום חנוך, אריק איינשטיין, זהר לוי ושלום סקונדה. עטיפת האלבום שעוצבה על ידי דוד טרטקובר מורכבת ממגזרות נייר ותצלומי המוזיקאים המשתתפים באלבום.
אסכולת הדנובה

אסכולת הדנובה (בגרמנית: Donauschule או: Donaustil) הוא הכינוי לסגנון יצירתם האמנותית של מספר ציירים מתחילת המאה ה-16 אשר התרכזו באזור בואריה, צפון אוסטריה ולאורך נהר הדנובה. עבודתם של הציירים הללו הייתה בעלת סגנון אמנותי משותף הנחשב כחוליה מקשרת בין סגנון התקופה הגותית המאוחרת והרנסאנס. הם נחשבים גם בין הראשונים לאמץ את סגנון נופי עולם. המונח "אסכולת הדנובה" נטבע לראשונה בשנת 1892 על ידי היסטוריון האמנות תיאודור פון פרימל (Theodor von Frimmel) בסקירה ביקורתית שהעביר על הדיסרטציה של ההיסטוריון ומבקר האמנות מקס יקוב פרידלנדר (Max Jakob Friedländer), אודות יצירתו של הצייר אלברכט אלטדורפר. פרימל ראה בציורי הנוף של אזור הדנובה, חלק מופרד ומובחן של האמנות הגרמנית ובעיקר בעבודתו של אלטדורפר עצמו. בשנים הבאות התרחב השימוש במונח לתיאור היצירה האומנותית המובחנת של ציורי הטבע הנוף אך בשנת 1922 קרא פרידלנדר לקביעת מונח פחות עמום. הסגנון האמנותי של אסכולת הדנובה התאפיין בחידוש הבלתי מוכר עד אז של יצירת תחושה טבעית ושילוב של הצופה בו. הוא צומח במקביל לציירי נופי בארצות השפלה, כמו יואכים פטיניר, שנחשב למייסד הסגנון ״נופי עולם.״ הנוף והטבע בציורים מקבל חיים בלתי תלויים משלו, והופך למרכזה ומהותה של היצירה האמנותית. לעיתים קרובות נוצרת בצופה תחושת ההשתלבות של עצמו בתוך נוף הניחן באור טבעי משלו. השמיים בתמונות מכוסים בדרך כלל בעננים כהים היוצרים תחושה קודרת, ובחלק מן התמונות משולבות סצינות של אירועים מתוך הסיפורים בכתבי הקודש. הנופים כשלעצמם בדרך כלל ללא דמויות, ומציגים את יערות הדנובה העליונה. את מקומה של דמות חזיתית תופס לעיתים קרובות עץ בודד, נוסחה שהמציא אלברכט אלטדורפר, ומשמש, בעיקר בציורים והדפסים, מאת וולף הובר ואוגוסטין הירשפוגל. עבודות חדשניות אחרות הראו תצוגות מקרוב של יער צפוף כמעט ללא נוף מרוחק או אפילו ללא שמיים, אך רבים מהנופים הם פנורמיים בגרסה של הסגנון ההולנדי, והנהר המתפתל מחוץ לטווח הראייה מחליף בדרך כלל את הים התופס את האופק ביצירות הולנדיות רבות. הנופים המצוירים של אלטדורפר הם בדרך כלל אנכיים. אסכולת הדנובה משתמשת בציורי הטבע והנוף כאמצעים אומנותיים סימבוליים. מבקרי אומנות מודרניים מוצאים בה מאפיינים של האקספרסיוניזם תוך שימוש במונחים שנכנסו לשימוש גם בשפה יומיומית כגון "אייקון נוף", "אווירה כפרית" וכדומה. בין האמנים המזוהים ביותר עם סגנון אסכולת הדנובה נמנים: אלברכט אלטדורפר, לוקאס קראנאך האב, וולף הובר, קריסטוף שווארץ, אוגוסטין הירשפוגל. The Grove Dictionary of Art: From renaissance to impressionism : styles and movements in western art 1400-1900 Jane Turner St. Martin's Press, 2000 - Art - 377 pages מדיה וקבצים בנושא אסכולת הדנובה בוויקישיתוף אסכולת הדנובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מונוקלוניוס

מונוקלוניוס (שם מדעי: Monoclonius) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בתקופת הקרטיקון באמריקה הצפונית. בעקבות מחקר נוסף שנערך בשנות ה-90 של המאה ה-20 תקפותו של הטקסון הוטלה בספק. המונוקלוניוס היה שייך לתת-משפחת ה-Centrosaurinae של הצרטופסיים המאופיינת בעטרה קצרה, בקרן אף ארוכה ובקרני גבה מנוונות. במראהו הוא כנראה דמה לצנטרוזאור. כמו שאר הצרטופסיים, המונוקלוניוס היה צמחוני ואכל בעיקר צמחייה נמוכה כגון שרכים, ציקסיים ועוד. מאובנים של מונוקלוניוס נתגלו לראשונה על ידי הפלאונטולוג אדוארד דרינקר קופ ב-1876, אך רק אחרי שעותניאל צ'ארלס מארש גילה את הטריצרטופס ב-1889 הבין קופ שהמונוקלוניוס היה דינוזאור מקורנן, מאותה משפחה של הטריצרטופס, הצרטופסיים. פירוש השם Monoclonius הוא "שורש אחד" ורבים מאמינים ששם זה ניתן למונוקלוניוס מכיוון שהייתה לו קרן אחת בלבד על הראש, מעל האף. סברה זו שגויה, שכן בעת שגילה קופ את המונוקלוניוס השרידים שנמצאו לא כללו קרניים אלא בעיקר שיניים וחוליות, והוא בכלל נחשב כהדרוזאור ולא כדינוזאור בעל קרניים. למעשה, השם "מונוקלוניוס" מתייחס לשיניים שלו ולדרך בה הן גדלו והתחלפו במהלך חייו. בעוד שלדיקלוניוס ("שורש כפול"), שתואר באותו מאמר על ידי קופ, שתי שכבות של שיניים עבדו בו-זמנית - השיניים המבוגרות ואלה שמחליפות אותן - במונוקלוניוס עבדה רק שכבה אחת, והשיניים שמחליפות את אלה שנשחקו ונפלו, גדלות רק אחרי שהשיניים הפעילות נפלו. לפני המונוקלוניוס, גילה קופ את האגתאומאס (Agathaumas) ב-1872 ואת הפוליונקס (Polyonax) ב-1874, שמהם נתגלו שרידים מעטים וחלקיים ביותר. כיום מאמינים הפלאונטולוגים שהם למעשה שרידים של טריצרטופס ומתייחסים לשמות אגתאומאס ופוליאונקס כסוגים לא-תקפים (Nomen dubium). מאז גילו קופ ופלאונטולוגים אחרים שרידים רבים של מונוקלוניוס, רובם של צעירים. הפלאונטולוגים גילו גם שרידים רבים של צרטופסיים אחרים, בעיקר צנטרוזאורוס וסטירקוזאורוס, אותם ייחסו בטעות למינים שונים של מונוקלוניוס. כתוצאה מכך כל המינים למעט המין M. crassus בוטלו והמאובנים שלהם שויכו למינים אחרים של צרטופסיים. בעקבות מחקרים נוספים שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20 גם תקפותו של M. crassus הוטלה בספק, וכיום מקובל להתייחס אליו כאל Nomen dubium (כלומר: טקסון מוטל בספק). לפי מחקרו של הפלאונטולוג ד"ר סקוט סמפסון המאובנים שסווגו כמונוקלוניוס אינם סוגים נפרדים אלא שלבי גדילה צעירים (sub-adults, תת-בוגרים) של מיני צרטופסיים אחרים כגון צנטרוזאורוס וסטירקוזאורוס. הוא הסיק זאת לפי המבנה המיקרוסקופי של העצם המאפיינת צעירים שעדיין גדלים ובכך שבגיל צעיר טרם התפתחו הסימנים הייחודיים (כגון במבנה העטרה והקרניים) שמאפיינים פרטים בוגרים ולפיהם קל לשייך את הפרט לסוג ומין ידועים. מדיה וקבצים בנושא מונוקלוניוס בוויקישיתוף מונוקלוניוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מונוקלוניוס, באתר GBIF (באנגלית) Dodson, Peter (1998). "Monoclonius—The First Ceratopsid". The Horned Dinosaurs. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. pp. 127–169. ISBN 0-691-05900-4. OCLC 60183976. Creisler, B.S. (בספטמבר 1992). "Why Monoclonius Cope Was Not Named for Its Horn: The Etymologies of Cope's Dinosaurs". Journal of Vertebrate Paleontology. Journal of Vertebrate Paleontology, Vol. 12, No. 3. 12 (3): 313–317. doi:10.1080/02724634.1992.10011462. JSTOR 4523455. {{cite journal}}: (עזרה)
השריר הסותם הפנימי

השריר הסותם הפנימי (TA: Musculus obturator internus) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שרירי התאומים (העליון והתחתון) צמודים לשריר הסותם הפנימי ויחד איתו הם מסובבים את הירך לכיוון חיצוני כאשר הירך במנח פשיטה, מרחיקים את הירך כאשר היא במנח כיפוף ומייצבים את עצם הירך במרחשת במפרק הירך. השריר הסותם הפנימי מתחיל את מהלכו בתוך האגן, משולי הנקב הסתום של האגן ומהקרום הסותם (Membrana obturatoria). השריר יוצא מהאגן דרך נקב השת הקטן ונאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול בחלקה העליון של עצם הירך. השריר הסותם הפנימי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni). מדיה וקבצים בנושא השריר הסותם הפנימי בוויקישיתוף
אטינגר

אטינגר (בגרמנית: Ettinger או Oettinger) הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אבי אטינגר – שחקן, קומיקאי ותסריטאי ישראלי אסתר אטינגר – משוררת עברית ברכה אטינגר – אמנית, אסתטיקנית, פסיכואנליטיקאית, פילוסופית וסופרת ישראלית-צרפתית דן אטינגר – מנצח, פסנתרן, זמר וקורפטיטור ישראלי יונה אטינגר – מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית בשנים 1987–1992 יורם אטינגר – ציר בשגרירות ישראל בוושינגטון ומנהל לשכת העיתונות הממשלתית ליאו אטינגר – פסיכיאטר נורווגי-יהודי שחקר טראומה נפשית המופיעה באיחור לנה אטינגר – שחקנית ומתרגמת ישראלית, בתה של ברכה אטינגר מאיר אטינגר – פעיל ימין קיצוני ישראלי משה אטר (אטינגר) - עיתונאי, סופר ומתרגם ישראלי, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט" עמוס אטינגר – מגיש ברדיו ובטלוויזיה, משורר ופזמונאי ישראלי עקיבא אטינגר – אגרונום ומנהל מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית רוברט אטינגר (Robert Ettinger ; 1918- 2011) - מרצה לפיזיקה אמריקני, נחשב כאביה של תורת הקריוניקה ומייסד המכון הקריוני הראשון בדטרויט. רינה אטינגר - (ידועה גם כפאני דולז'נסקי), פרופסור במחלקה לביולוגיה התפתחותית וחקר הסרטן, בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. אשתו של שמואל אטינגר. שלמה אטינגר – מחזאי, משורר וסופר ביידיש ובעברית שמואל אטינגר – היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים
אפרים גולדנברג

אפרים גולדנברג (בספרדית: "Efrain Goldenberg Schreiber, o "Efraim, נולד בלימה, פרו ב-29 בדצמבר 1929) הוא יהודי פרואני, שכיהן כראש ממשלת פרו במשך כשנה וחצי, תחת נשיאותו של אלברטו פוג'ימורי, מ-17 בפברואר 1994, עד 28 ביולי 1995. כיהן לסירוגין גם כשר האוצר ושר החוץ. הוא היהודי הראשון שכיהן כראש ממשלת פרו (אחריו כיהנו בפרו כראשי ממשלה שני יהודים נוספים: יהודה סימון (2008 - 2009) וסלומון לרנר גיטיס (2011). גולדנברג נולד ב-1929, בלימה בירת פרו, להורים יהודים שהיגרו מרוסיה ומגרמניה, לפרו, לאחר מלחמת העולם הראשונה. גדל בעיירת החוף הפרואנית טאלאר, בה היה התלמיד היהודי היחיד בבית הספר היסודי. את לימודי התיכון עשה בלימה, בבית הספר הוותיק (נוסד ב-1917), לבנים (רק ב-1994 הוא הפך לבית ספר מעורב) של המעמד העליון הפרואני - Colegio San Andres. רבים מבוגרי בית ספר זה היו בהמשך למדענים, אנשי מסחר ואף פוליטיקאים מהחשובים בפרו, לרבות הנשיא ה-84 של המדינה - ניקולאס לינדלי לופז. למד משפטים ומדעי הרוח באוניברסיטת סן מרכוס בלימה, מ-1946 עד 1952 ומשסיים את לימודיו עבד בעסק המשפחתי, כיצואן, והיה במשך שנים רבות מעמודי התווך של קהיליית העסקים הפרואנית. בנוסף, היה גם חבר הנהלת הקהילה היהודית של לימה. ב-28 באוגוסט 1993 מינה אותו הנשיא אלברטו פוג'ימורי לשר החוץ שלו. מינוי זה נעשה כחלק ממדיניות אותה נקט פוג'ימורי כמעט מאז נבחר לנשיאות פרו ב-1990, לבחור לתפקיד שרי החוץ שלו דווקא אנשים שאינם דיפלומטים. כחצי שנה אחר כך, ב-17 בפברואר 1994 פוג'ימורי מינה את גולדנברג בנוסף לכך גם לתפקיד ראש הממשלה שלו. בכך היה גולדנברג לראש הממשלה היהודי הראשון של פרו. ראש הממשלה היהודי השני של פרו היה יהודה סימון (2008 - 2009) והשלישי סלומון לרנר גיטיס (2011). ב-28 ביולי 1995, כשלושה חודשים אחרי בחירתו לנשיאות פרו לתקופת כהונה שנייה ברוב עצום באפריל, פיטר פוג'ימורי את גולדנברג משני תפקידיו, הן כראש ממשלה והן כשר חוץ. הדבר נעשה כחלק ממדיניותו של פוג'ימורי, שלא להשאיר את אנשיו זמן רב מדי בתפקידיהם, שמא יצברו כוח רב מדי. בשלהי תקופת נשיאותו מינה פוג'ימורי את גולדנברג שוב. היה זה ב-10 באוקטובר 1999, והפעם מונה גולדנברג לתפקיד שר האוצר. הוא כיהן בתפקיד זה במשך כעשרה חודשים, עד 28 ביולי 2000, עת החליפו פוג'ימורי בקרלוס בולוניה. הן פוג'ימורי והן בולוניה הספיקו לכהן בתפקידיהם אחרי כן רק עוד כשלושה חודשים. פוג'ימורי ברח מפרו ליפן, בעקבות משבר חוקתי בפרו, באמצע נובמבר 2000 וב-19 בנובמבר 2000 התפטרו מתפקידיהם כל שרי הממשלה שהותיר פוג'ימורי אחריו. יהדות פרו על פרו, באתר Worldstatesmen A travel guide to the Jewish Caribbean and Latin America, Ben G. Frank, עמ' 433 [1]
Windows To Go

Windows to go היא תכונה אשר הופיעה לראשונה בווינדוס 8 (בגרסת Enterprise בלבד), המאפשרת להריץ את כל מערכת ההפעלה באמצעות חיבור USB, כהחסן נייד וכונן קשיח חיצוני. המטרה בתכונה היא לאפשר ניוד נוח ומלא של המערכת. כדי למנוע אובדן מידע בעת ניתוק פתאומי של ההתקן, פותח מנגנון בו ניתן לחבר את המכשיר לאחר ניתוקו עד 60 שניות מרגע הניתוק והמערכת תפעל כשורה, במידה והמכשיר לא מחובר שנית אל המחשב, האחרון יכבה בתום 60 השניות, תכונה זו פותחה כדי למנוע ממשתמשים זרים לצפות בתוכן ההתקן שנותר על המסך או שנותר בזיכרון ה-RAM. ניתן אף להצפין את נתוני ההתקן באמצעות BitLocker. במידה והמחשב לא השתמש אף פעם בסביבת עבודה של Windows To Go יש לאתחל את המחשב שיוכל לעבוד עם הסביבה. כדי להיכנס לתוכנת האתחול יש להזין בלוח הבקרה, בחיפוש: "windows to go" וללחוץ על "שנה אפשרויות אתחול של Windows To Go". Windows Preinstallation Environment על המערכת באתר חברת מיקרוסופט http://technet.microsoft.com/en-us/library/hh831833.aspx ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.