laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית חולים רוטשילד

האם התכוונתם ל... מרכז רפואי בני ציון – בית חולים בחיפה בית החולים מאיר רוטשילד – בית חולים בירושלים, גלגולו הראשון של מרכז רפואי הדסה משגב לדך – בית חולים שהוקם בעיר העתיקה בירושלים במאה ה-19 והתקיים באופן לא רצוף עד ראשית המאה ה-21. בתחילה היה ידוע כבית חולים רוטשילד והפך בשנת 1889 לבית החולים משגב לדך. בית חולים רוטשילד - בית חולים שפעל בצפת בראשית העשור השני של המאה ה-20, הוסב בידי הבריטים לבית חולים צבאי בתקופת מלחמת העולם הראשונה
שמואל שטריקמן

שמואל (מולה) שטריקמן (21 באוקטובר 1930 - 11 בנובמבר 2003) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה לשנת 2001. נולד בברסט ליטובסק שבפולין לאברהם ואסתר שטריקמן, אחותו של פנחס ספיר. עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934. בשנה הראשונה לשהותם התגוררו בכפר סבא, ולאחר שנה עברה משפחתו לתל אביב. במלחמת העצמאות שירת בחיל האוויר כמטיל פצצות. שטריקמן החל את לימודיו בטכניון בהנדסת אלקטרוניקה בשנת 1950. לאחר סיום התואר, בשנת 1954, הצטרף למחלקה לאלקטרוניקה במכון ויצמן למדע, שם עשה את עבודת הדוקטורט שלו. את התואר בהנדסת אלקטרוניקה קיבל בטכניון בשנת 1958. ב-1967 נתמנה לפרופסור מן המניין במכון ויצמן. בשנים 1981 עד 1982 כיהן כראש המחלקה לפיזיקה אלקטרונית במכון. בשנת 1994 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. מחקריו נגעו בתחומים מגוונים בפיזיקה: התנהגות של חלקיקים הנמצאים תחת השפעתו של שדה מגנטי; תחום הגבישים הנוזליים; חומרים מרוכבים הבנויים ממרקם לא אחיד של מרכיבים; וחישוב אלסטיות של חומרים מרוכבים. על הנושא האחרון עבד יחד עם פרופ' צבי חשין מאוניברסיטת תל אביב. עבודתם המשותפת נחשבת לאחת מפריצות הדרך בתחום, צוטטה בספרות המקצועית כ-1,500 פעמים ונבחרה לאחת מ-100 העבודות החשובות במאה ה-20 במכניקה. שטריקמן זכה פעמים בפרס ביטחון ישראל על תרומותיו הטכנולוגיות הרבות למערכת הביטחון[1], בשנת 1968 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים מטעם עיריית תל אביב. בשנת 2001 זכה בפרס ישראל לחקר הפיזיקה. כשהוענק לו הפרס, מנעה ממנו מחלתו את היכולת להשתתף במעמד, ונכדתו אור קיבלה את הפרס במקומו. שטריקמן נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2003. אחיו היה הביוכימאי פרופ' נתן שרון. Z. Hashin and S. Shtrikman, 1963, A variational approach to the elastic behaviour of multiphase materials: J. Mech. Phys. Solids, 11, 127-140 פרופ' שמואל שטריקמן, באתר פרס ישראל כתבה על פטירתו של שטריקמן, באתר 'הידען' כרטיס אישי ואודותיו, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים כתבה לזכרו בביטאון Institute of Electrical and Electronics Engineers ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים

פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים הוא פרס הניתן על ידי משרד התרבות והספורט ומיועד למלחינים ישראלים היוצרים בתחומי המוזיקה האמנותית. מטרת פרס היצירה היא לעודד ולהעשיר את המצוינות ביצירה הישראלית. מדי שנה מוענקים חמישה פרסים, ופרס שישי מוענק ליוצר בתחום הג'אז. הסכום המוענק עומד על כ-67,000 ש"ח לכל זוכה. יו"ר חבר הנאמנים של הפרס הוא שר החינוך והתרבות לשעבר, אהרון ידלין. עמו מכהנים בחבר הנאמנים גם עו"ד אורון שורץ, דבורה בן דוד, פרופ' איתן שטיינברג, ד"ר חיים פרלוק, ד"ר הגר קדימה, ד"ר ארי בן שבתאי, פרופ' ינעם ליף. חבר הנאמנים מאשרר מדי שנה את בחירת השופטים. 1983 - יעקב גלבוע 1989 (תשמ"ט) - אבל ארליך ליאור נבוק סרג'יו נטרא אורי ברנר 1991 - רון וידברג 1994 - רחל גלעין 1995 - משה רסיוק 1997 - מיכאל וולפה 1998 - ציפי פליישר 1999 - בנימין יוסופוב ואהרון חרל"פ 2000 - גארי ברתיני 2001 - חיים אלכסנדר, בטי אוליברו 2002 - משה זורמן, שרה שהם ומרק קופיטמן 2003 - גדעון לבינסון, בועז בן משה מרק קופיטמן, אריאל דוידוב, הגר קדימה, גיל שוחט 2004 - ולדימיר שקולניק, מיכאל דמיאן ו ויסאם ג'ובראן, איגור גלפרין, איליה חפץ 2005 - גד אברהמי, ארי בן שבתאי, אבי ליבוביץ', אלה מילך-שריף, דינה סמורגונסקי, רונן שפירא 2006 - איליה חפץ 2007 - בנימין יוסופוב, גילעד הוכמן, ואיתן שטיינברג 2008 - אייל אדלר, חנה אג'יאשוילי ורפי קדישזון 2009 - אלברט בגר, בטי אוליברו ומתן פורת 2010 - ילנה סוקולובסקי, רון וידברג 2011 - אבנר חנני, שי כהן, דגנית אליקים, עמוס אלקנה 2012 - הדס גולדשמידט-חלפון, מרינה גלר, יונתן קרן, מנחם ויזנברג, רמי שולר וזוהר שרון 2013 - מיכאל וולפה, נטע אלוני ואלונה אפשטיין 2014 - שרה שהם, עודד זהבי, אהרון חרל"פ וירון גוטפריד 2015 - יונתן כנען, זיו קוז'וקרו, הדס פארי, גורי אגמון,.גדעון לוינסון, מאיה דוניץ 2016 - מיכאל זלטנרייך, מעיין צדקה, אדם מאור, אמנון וולמן, אליאב קול, אלון פרבר, 2017 - אורי ברנר, אראל פז, דניאל עקיבא, ולדימיר שקולניק, יובל כהן, יורם מיוחס 2018 - מוזיקה קונצרטנטית: סרג'יו נטרא, טליה עמר, אהוד (אודי) פרלמן, יאיר קלרטג, איתן שטיינברג. ג'אז: ענת פורט 2019 - יונתן רון, 2021 - חנה אג'אשוילי, ניזאר אלכאטר, בעז בן-משה, יגאל מירטנבאום ואריאלה (רלי) מרגלית קמחי, ג'אז: ארנון פלטי ועמית פרידמן 2023 -אייל אדלר, עמית ויינר, דור פישר, ברכה בדיל, דן יוהס תקנון הפרס באתר משרד החינוך והתרבות מרב יודילוביץ', ליקויים ואי-סדרים חמורים בחלוקת פרס ראש הממשלה למלחינים, באתר ynet, 30 בינואר 2002 חגי חיטרון, כך נבחרו הזוכים בפרסי ראש הממשלה למלחינים, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2011 https://e.walla.co.il/item/340440(הקישור אינו פעיל, 25.5.2021) יוסי שיפמן, "חלום שלא העזתי לחלום" – שיחה עם אלה מילך-שריף, באתר "הבמה", 26 ביוני 2005 הוכרזו הזוכים בפרסי היצירה לקומפוזיטורים 2021, באתר GOV.IL
פרס אקו"ם

פרס אקו"ם הוא תחרות נושאת פרסים ישראלית בתחומי היצירה. פרס אקו"ם החל את דרכו בשנת 1958 כתחרות קטנה נושאת פרסים על יצירות אשר הוגשו בעילום שם והפך למפעל פרסים חשוב בתחום המוזיקה והספרות בישראל. הגשת מועמדות לתחרות פתוחה לחברי אקו"ם בלבד. סך הכל מחולקים 17 פרסים קבועים, בנוסף למספר "פרסי דירקטוריון" מיוחדים, שמשתנים משנה לשנה. פרסים נוספים שחולקו במהלך השנים פרס חיצוני על שם אהרון גפן לתמיכה בהפקת אלבום (בשנים 2008–2014) הישג מיוחד בתחום הזמר החסידי (2009–2012) בשנת 2003 חולק באופן חד פעמי גם פרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם ליוצרי מוזיקה אלקטרונית. פרס ע"ש מל קלר על הישג מיוחד למלחין/למחבר בתחום מוזיקת הג'אז (2013) פרס ע"ש לוין קיפניס לפסקול מקורי ל-DVD לילדים (2011–2013) פרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם כהוקרה על תרומה לעידוד היצירה והיוצרים בישראל – (2005; יעקב בסר) פרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם למלחין והמשורר אהרון עמרם, על שימור, טיפוח והחייאת מורשת השירה התימנית (2010) פרס מיוחד מטעם הדירקטוריון לדתיה בן דור על תרומתה רבת השנים לתחום היצירה לילדים (2010) פרס מיוחד מטעם הדירקטוריון לישראל יצחקי על תרומתו הייחודית לזמר העברי הקל בראשית דרכו (2010) פרס מיוחד מטעם אקו"ם והפדרציה הישראלית לתקליטים למפיק והיוצר עמירם הר אבן על תרומתו לתעשיית המוזיקה הישראלית (2010) פרס לשיר הלועזי המושמע ביותר של השנה פרס על הישג מיוחד ליוצר בתחום המוזיקה הערבית (2017) למירה עוואד פרס ע"ש לוין קיפניס בתחום היצירה המוזיקלית לילדים (2016) ניתן לנורית הירש ומיכל חזון אתר האינטרנט הרשמי של פרס אקו"ם זוכי פרסי אקו"ם בשנים 1991-2001(הקישור אינו פעיל, 15.8.2022), באתר אקו"ם פרסי אקו"ם החל בשנים 2002–2015, באתר אקו"ם (מאורכב) זוכי פרס אקו"ם בשנים 2007–2021, באתר אקו"ם (הקישור אינו פעיל, 18/4/2024) הזוכים בפרס אקו"ם לשנת 2018 - השנה ה 60 בה מתקיים טקס פרסי אקו”ם באתר אקו"ם הזוכים בפרס אקו"ם לשנת 20–2019 - בתחום המוזיקה הקונצרטית, הספרות והשירה באתר אקו"ם
יצחק גולן

האם התכוונתם ל... יצחק גולן (חבר הכנסת) – חבר הכנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית והליברלית יצחק גולן (עיתונאי) – שדרן רדיו, מראשוני קול ישראל יצחק גולן (קצין) – דובר צה"ל בשנים 1977–1979
יצחק גולן (עיתונאי)

יצחק גולן (גולדברג) (1923 – 17 בספטמבר 2003) היה מראשוני השדרנים בקול ישראל. גולן נולד בשנת 1923 בווילנה שבליטא בשם יצחק גולדברג. בהיותו בן תשע עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. לאחר לימודיו התיכוניים, בכפר הנוער בן שמן, הצטרף לקבוצת אלומות. לאחר זמן קצר עזב למען לימודים באוניברסיטה העברית, אך לימודיו נקטעו עם התגייסותו לבריגדה היהודית. בשובו ללימודים בירושלים אלו נקטעו בשנית, עם פרוץ מלחמת העצמאות ופעילותו כלוחם הגנה בזמן המצור על העיר. במהלך תקופה זו נישא למרים לבית קרמר, עובדת רדיו "קול ירושלים". בשנת 1952 הוזמן גולן לסקר את הלווייתו של נשיא המדינה חיים ויצמן עבור קול ישראל. לאור הצלחתו צורף לרדיו כעורך חדשות ובשנת 1959 מונה לכתב התחנה הראשון בניו יורק וסקר את עבודת האו"ם. לאחר שובו ארצה, בשנת 1961, מונה למנהל מחלקת החדשות. משנת 1977 שידר את תוכניותיו השבועיות "בעין בוחנת" ו"זרקאור". היה אב לשלושה ילדים. בנו, בן, נהרג ביום כ"ג בתשרי ה'תשל"ד, (19 באוקטובר 1973) במלחמת יום הכיפורים במהלך הסתערות על מוצב "אורחה" ממערב לתעלת סואץ. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים. גולן בן בעמודי יזכור של סיירת שקד. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד וארינג

אדוארד וארינג (1736 – 15 באוגוסט 1798) היה מתמטיקאי בריטי. אדוארד וארינג נולד באולד הית' שבשרופשייר, אנגליה. הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1753 וסיים אותה בשנת 1757. וארינג כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג' משנת 1760 ועד מותו. הוא נבחר להיות חבר של החברה המלכותית בשנת 1763. זכה במדליית קופלי ב-1784. הוא הציג את מה שידוע כיום כבעיית וארינג בספרו משנת 1770 "Meditationes Algebraicae". מדיה וקבצים בנושא אדוארד וארינג בוויקישיתוף אדוארד וארינג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אדוארד וארינג, באתר MacTutor (באנגלית) אדוארד וארינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקאים ובנושא אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטיה לטובת העצמי

הטיה לטובת העצמי (באנגלית: Self-serving bias) היא מונח בפסיכולוגיה חברתית, המתאר את הנטייה של האדם ליחס את כישלונותיו לגורמים ולנסיבות חיצוניים, בעוד את הצלחותיו הוא מיחס לגורמים פנימיים-אישיים. דפוס ייחוס זה משרת את הדימוי העצמי החיובי של האדם, בכך שהוא מעצים את ההשפעה החיובית של הצלחות, ומצמצם את ההשפעה השלילית של כישלונות. להטיה הסבר מוטיבציוני, לפיו אנשים מעוניינים לקבל אחריות על הצלחות ולהימנע מכך במקרה של כישלונות, וכן הסבר קוגניטיבי, לפיו אנשים נוטים להשקיע מאמצים רבים בהשגת מטרתם ולכן מייחסים את ההצלחות לגורם פנימי ("השקעתי ולכן הצלחתי"), ואת הכישלונות לגורם חיצוני ("השקעתי, אך גורם שאינו תלוי בי הכשיל אותי"). אנשים מתקשים להודות בקיום ההטיה הזו, אף על פי שאנשים מזהים את ההטייה הזו בקלות אצל אחרים. הם מסוגלים לכעוס כשהם שמים לב להטיה הזו אצל השני, אך עם זאת לא לשים לב לקיום ההטיה אצלם.[דרוש מקור] בתרבות הישראלית, נודע הפתגם העברי כי "להצלחה אבות רבים אך הכישלון יתום הוא". פירושו הוא שאנשים אוהבים לקחת תחת אחריותם מעשים שגררו עימם תוצאות חיוביות, אך מסירים מעצמם אחריות כשמדובר במעשים שגררו עימם תוצאות שליליות. טעות הייחוס הבסיסית מונחים בפסיכולוגיה חברתית פסיכולוגיה חברתית הטיית הצופה המשתתף אפקט האדם השלישי נטאי מקור שליטה אפקט דאנינג-קרוגר אולג קומליק, אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן, משאבי אנוש 259-260, עמ' 12–18 (2009). יואב אריה לוי, "הכישלון הוא יתום" – האמנם?, 3 בפברואר 2019 כאן מסבירים | למה להצלחה אבות רבים אבל הכישלון יתום? נטע ברזילי כמשל, סרטון בערוץ "תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן
כרכואן

כרכואן (בצרפתית: Kerkouane, בערבית: كركوان) הייתה עיר פונית מדרום לכף בון, בקצה המערבי של חצי האי שריק בתוניסיה של ימינו. לחשיפת העיר ב-1952 נודעה חשיבות רבה בשל כך שהעיר הפונית השתמרה במצבה בעת חורבנה מבלי שתרבויות מאוחרות יותר הקימו בה יישוב חדש. בהיעדר ממצאי קרמיקה רומית, הסיקו החוקרים כי האתר קדם לכיבוש הרומי של אפריקה. מאידך, ממצאים איוניים איפשרו לתארך את תחילתה של העיר למאה ה-6 לפנה"ס בקירוב. העיר, הידועה בעיקר בנקרופוליס החשוב שנחשף בה ב-1968, התקיימה במשך כ-300 שנים. היא נהרסה על ידי הרומאים וננטשה לעד בשנת 250 לפנה"ס לערך, במהלך המלחמה הפונית הראשונה. בשנת 1985 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית. העיר מכסה שטח של כ-80 דונם. מעריכים שבשיאה מנתה אוכלוסייתה כ-2,000 איש. אף ששכנה לחופיו של הים התיכון לא הוקם בכרכואן עצמה נמל, וסירות דיג קטנות נקשרו אל החוף בשני נחלים סמוכים לעיר. תושבי העיר לא עסקו בחקלאות או במרעה, והעיר הייתה מנותקת מהאדמות שסביבה. תחת זאת עסקו התושבים בתעשיית צבע לבדים, בנייה, קדרות ואמנויות אחרות. רובעי המגורים הוקפו בחומה כפולה, והרחובות נסללו לפי תוכנית עירונית מוקפדת. מאפיין נוסף של העיר הוא מערכת המים המשוכללת שהוקמה בה ואשר כללה בארות, תעלות, מרזווים לאיסוף מי גשמים ומערכת לפינוי הביוב. הבתים נבנו בצורת מלבנים לפי תוכנית אחידה. כניסה בודדת הוליכה אליהם ואל פרוזדור שהוביל לחצר פנימית. בחצרו של כל בית נבנתה אמבטיה שרצפתה כוסתה בפסיפס, ונראה שלרחצה ולהיגיינה נודע מקום חשוב בחיי העיר. סביב החצר השתרעו חדרי המגורים שכללו גם חדר אירוח. בלב העיר שכנו שני מקדשים פונים, שאחד מהם, הבנוי בסגנון פיניקי, הוא המקדש הפוני הגדול ביותר שנתגלה עד כה. מעבר לחומת העיר השתרעו מספר נקרופוליסים, אם כי אתרי קבורה נחשפו במרחק רב מהעיר, ואפילו סמוך לכף בון בצפונו של חצי האי. שניים מבתי הקברות סמוכים לעיר - על גבעה סלעית במרחק של פחות מקילומטר בודד מצפון-מערב לעיר נחשף נקרופוליס שיועד לילדים אשר נטמנו בכדים בקברי המונים, ואילו מדרום לה אותר נקרופוליס למבוגרים. מדיה וקבצים בנושא קרקואן בוויקישיתוף
סטיב פוסט

סטיב פוסט (באנגלית: Steve Fossett; ‏נולד ב-22 באפריל 1944, נעלם ב-3 בספטמבר 2007 והוכרז כמת על פי החוק ב-15 בפברואר 2008) היה טייס, ימאי והרפתקן מארצות הברית. פוסט התעשר בזכות עבודתו בשירותים פיננסיים אך עיקר פרסומו נבע משיאי עולם רבים אותם קבע, בהם חמש הפעמים שהקיף את כדור הארץ ללא עצירה: בכדור פורח (הוא היה הראשון שעשה זאת לבדו), בשיט ובמטוס קטן. פוסט השיג 116 שיאים עולמיים בענפים שונים, מהם 60 עדיין קיימים נכון ל-2008. פוסט נולד בג'קסון טנסי, וגדל בגרדן גרוב, קליפורניה. כבר מנעוריו נודע כהרפתקן והתנסה בטיפוס הרים ושחייה למרחקים ארוכים בים הפתוח. פוסט למד כלכלה באוניברסיטת סטנפורד וב-1968, קיבל תואר MBA מבית ספר אולין לעסקים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. הוא עבד בחברת IBM ולאחר מכן כיועץ בחברות דלויט טוש טומטצו ומרשל פילדס. ב-1973 ביצע פוסט הסבה לתחום הפיננסים, תחילה עבד בחברת מריל לינץ' וב-1976 החל לעבוד בדרקסל בורנהם, שם הוא נהיה לחבר בבורסת האופציות של שיקגו (CBOE). ב-1980 התחיל להשכיר מקומות בבורסה לסוחרים אחרים, ויצר שתי חברות משלו, "מרת'ון סקיוריטיז" ו"לקוטה טריידינג". סטיב פוסט נשא את פגי ויהלנד לאשה ב-1968 ונשאר נשוי עד מותו. למשפחה היו בתים בביבר קריק, קולורדו ושיקגו, ובית לחופש בכרמל, קליפורניה. סטיב פוסט מוכר בשל הרפתקאותיו שבהם שבר שיאים עולמיים בכדורים פורחים, מפרשיות, דאונים ומטוסים. היה לו ניסיון רב בטיסה באמצעים שונים, ולאחר שישה ניסיונות הפך ב-2002 לאדם הראשון שהקיף את כדור הארץ לבדו בכדור פורח ללא עצירה. פוסט ושותפו לטיסה, טרי דלור, שברו 10 מ-21 השיאים בדאונים במרחב הפתוח. במטוסי סילון מתוצרת ססנה הוא שבר שיאים לטיסות חוצות יבשות (אמריקה ואוסטרליה) וסביב העולם בכיוון המערבי בטיסה מתחת למהירות הקול. ב-2005 הקיף פוסט לבדו את כדור הארץ במטוס חד מנועי, ללא תדלוק באמצע, בתוך כ-67 שעות. פוסט נודע כשייט מוכשר במיוחד, במהלך חייו שבר 23 שיאי עולם רשמיים ותשעה שיאי מרחק. בתחילת 2004 שבר את שיא העולם להקפה המהירה ביותר של כדור הארץ במפרשית, עם צוות של 13 איש. פוסט הוכרז כנעדר לאחר שלא שב מטיסה מעל המדבר הגדול במדינת נבדה שערך ב-3 בספטמבר 2007. לאחר יותר מחודש של חיפושים, פוסט ומטוסו לא נמצאו. החיפושים על ידי פטרול האוויר האזרחי (CAP) הופסקו ב-2 באוקטובר 2007. ב-26 בנובמבר ביקשה אשתו של פוסט להכריז עליו כמת, וכך נעשה ב-15 בפברואר 2008. ב-1 באוקטובר 2008 אותרו שרידי מטוסו של פוסט בסיירה נבדה. גופתו לא נמצאה, רק ארבעה שברי עצמות שבבדיקת סמני DNA הוכח כי הן שייכות לסטיב פוסט. Chasing the Wind: The Autobiography of Steve Fossett, 2006 מדיה וקבצים בנושא סטיב פוסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיב פוסט Official website עמית דרנגר, ‏הנוסע המתמיד, באתר חיל האוויר הישראלי Links to QuickTime videos, including a virtual tour inside the GlobalFlyer Manual Sightings (from Storm Chasing Tours company, Violent Skies) "FAI Awards received by Steve FOSSETT (USA)". Fédération Aéronautique Internationale (FAI). נבדק ב-2007-10-31. "List of records established by 'Steve FOSSETT (USA)'". Fédération Aéronautique Internationale (FAI). אורכב מ-המקור ב-2002-08-29. נבדק ב-2007-10-31. Obituary from The Economist, February 21, 2008 סטיב פוסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטיב פוסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משפחת דוברובין

משפחת דוּבְּרוֹבִין (ברוסית: Дубровин) הייתה משפחה סובוטניקית נוצרית שהתגיירה, מהעיר סראטוב שברוסיה. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1903, ובשנת 1909 קנה יואב דוברבין חלקה של 650 דונם במושבה יסוד המעלה, שם הקים משק משגשג וחצר אחוזה גדולה. היום נקרא המקום "אחוזת דוברובין". יואב דוברובין, אבי המשפחה, נולד בשנת 1831 בשם אנדריי קאריליץ' דוברובין. בצעירותו היה רועה צאן של בעלי האחוזות בסביבתו. הוא התיידד עם איכר קשיש שלימדו קרוא וכתוב תמורת חלק מפִּתו. הספר היחידי שמצא בסביבתו היה תנ"ך, שאותו החזיקו האיכרים מסיבות דתיות, וכך החל להתעמק בתנ"ך, נשבה בקסמו והצטרף אל כת הסובוטניקים. בהמשך עשה חיל בעבודתו והפך לאיכר עשיר ובעל נכסים. בעקבות פגישה עם מאיר דיזנגוף והלל יפה, שיצאו כשליחי היישוב בארץ ישראל למזרח אירופה, על מנת לעודד עליית יהודים לארץ, החליט לעלות ארצה. לפני עלייתו ארצה עבר גיור אצל הרב יצחק אלחנן ספקטור, רב העיר קובנה. משפחת דוברובין שמנתה 13 נפשות, עלתה לארץ ישראל בשנת 1903, כאשר יואב עצמו היה בן 72. יחד עימה הביאה ספר תורה שנמצא עד היום בבית הכנסת במושב יסוד המעלה. תחילה גרו בחדרה, ולאחר מכן במושבה בית-גן שהייתה סמוכה ליבנאל, שם מתו בתם הצעירה ושניים מנכדיהם. חיים מרגליות קלווריסקי, נציג יק"א בגליל פנה למשפחת דוברובין והציע להם לבוא להתיישב בעמק החולה. דוברובין החליט לעבור ליסוד המעלה בשל העובדה שמתיישביה היו שומרי מצוות, וכן בגלל שיסוד המעלה הזכירה לו את הנוף ממנו הוא בא ברוסיה. בשנת 1909 קנה דוברובין חלקה של 650 דונם בצפון המושבה ויחד עם ארבעת בניו הקים בה משק חקלאי. בזכות הידע הרב שהיה להם בחקלאות, ובייחוד הידע על מחזור זרעים בחקלאות, המשק שגשג. המשפחה זכתה במספר פרסים על גידולים חקלאיים מצטיינים. מחלת המלריה, שהופצה על ידי יתושי אנופלס מאגם החולה והביצות הסמוכות, גרמו למותו של הבן יעקב, לאחריו הבן אברהם ושלשה מנכדיו של יואב. הוא עצמו חלה והבריא אבל החליט לעבור לראש פינה, על מנת לשמור על חייהם של שני נכדיו. בטרם עזב הוא הצהיר בפני תושבי המקום, בבית הכנסת, לפני ארון קודש פתוח שהוא לא מצטער לרגע על גיורו ועל עלייתו לארץ ישראל. באחוזה ביסוד המעלה נשאר יצחק, הבן הבכור והערירי. בראש פינה הקים יואב משק חדש. אך שרשרת האסונות המשיכה לפגוע בו. בנו הצעיר וכלתו נפטרו וכן נפטרה רחל, רעייתו של יואב. הוא עצמו נפטר בשנת 1935, כתוצאה מהרעבה עצמית בגיל 104, כמחאה על כך שנאלץ לעזוב את ביתו ביסוד המעלה. באחוזה ביסוד המעלה נשאר רק יצחק - הבן הבכור. ב-1968, כאשר הזדקן יצחק, הוא החליט לעזוב את האחוזה המשפחתית והוריש אותה ואת אדמותיה לקק"ל. בשנת 1982 הפך ביתם ביסוד המעלה למוזיאון, הקרוי אחוזת דוברובין, המשחזר את סיפורה של המשפחה ואת חיי היום-יום של החלוצים במושבה. היום משמשת האחוזה גם כגן אירועים ומסעדה. צאצאים אחרים של יואב דוברובין חיים כיום בהרצליה ובמקומות אחרים בארץ. השיר "רקפת", נכתב בהשראת אחת מבנות המשפחה. רזיאל ממט, אבי בלייר (ייעוץ מדעי: אבשלום שמואלי), מנקרות צורים: סיפורו המופלא של יעקב ברזני, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ט 1979 - על משפחת דוברובין. יעקב יערי-פולסקין, מגדות הוולגה לגדות הירדן, בתוך: חולמים ומגשימים, תל אביב: הוצאת מ. מזרחי, 1967, עמודים 79-84 אגדת דוברובין מיסוד המעלה - אתר מט"ח אחוזת דוברובין - רקע היסטורי - אתר אחוזת דוברובין משפחת דוברובין מהרצליה (אורכב 11.06.2020 בארכיון Wayback Machine) שיר אהרון ברם, מכפר קטן ברוסיה לחווה חלוצית בגליל: סיפורה של משפחת דוברובין, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, נובמבר 2021
בסקין-רובינס

בסקין-רובינס (באנגלית: Baskin-Robbins) היא רשת גלידריות אמריקאית רב-לאומית בעלת מספר הסניפים הגדול בעולם, עם כ-8,000 סניפים בסך הכל, מהם 2,800 בארצות הברית. הרשת נוסדה בקליפורניה על ידי גיסים יהודים-אמריקאים, ברט בסקין ואירב רובינס. בסקין-רובינס ידועה בשל ססמתה "31 טעמים". החנות הראשונה שנפתחה בשנת 1945 הציעה 21 טעמים בלבד. אולם בשנת 1953 הוגדל מבחר הטעמים ל-31, על מנת שההיצע בחנויות הרשת יהא גדול מזה של המתחרה באותם ימים - רשת הווארד ג'ונסון (שהציעה 28 טעמים). לבסקין-רובינס חנויות גלידה במדינות רבות, בהן אוזבקיסטן, אוסטרליה, איחוד האמירויות הערביות, אינדונזיה, אירלנד, אסטוניה, אקוודור, ארובה, ארצות הברית, בהוטן, בחריין, בריטניה, דרום קוריאה, הודו, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, וייטנאם, טג'יקיסטן, טייוואן, יפן, כווית, לטביה, מלזיה, מצרים, מרוקו, נפאל, סין, סינגפור, ספרד, סרי לנקה, עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן, קולומביה, קוראסאו, קזחסטן, קטאר, קנדה, תאילנד ותימן. בחלק מהמדינות נמכרים טעמי גלידה המותאמים לטעם המקומי, בהם שעועית אזוקי, ליצ'י, דומדמניות שחורות ומלון כתום. בעבר פעלו סניפים של הרשת גם באזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, דרום אפריקה, האיים המלדיביים, הולנד, הפיליפינים, מאוריציוס, מלטה, מקסיקו, סנט מרטן, פורטוגל, פנמה ורוסיה. בשנת 1945 ייסדו ברט בסקין ואירב רובינס, גיסים אמריקאים-יהודיים, את החנות הראשונה בגלנדייל, קליפורניה שבארצות הברית. עד 1948 נפתחו שש חנויות. בשנת 1949 פתחו השניים מפעל לייצור גלידה בברבנק, פלורידה, אשר שירת את כלל החנויות. סמוך לאחר מכן החליטו השניים למכור את כל החנויות למנהליהן על מנת שיפעילו אותן כזכיינים. השותפות פעלה תחת השם Baskin-Robbins Partnership עד לשנת 1949, אז שינתה שמה ל-Huntington Ice Cream Company. אולם ב-26 בנובמבר 1962 הוחלף השם בשנית ל-Baskin-Robbins, Inc.. המייסדים החזיקו בחברה עד 1967. בשנה זו, זמן קצר לפני מותו של בסקין, נמכרה החברה ל-United Brands Company. בשנת 1972 הנפיקה יונייטד ברנדס 17% ממניות החברה לציבור. אולם שנה לאחר מכן רכשה J. Lyons and Co. את כל מניות החברה, הן אלה שהיו בידי יונייטד ברנדס והן אלה שהיו בידי הציבור. בשנת 1978 התמזגה ליונס עם Allied Breweries. החברה הממוזגת Allied Lyons התמזגה עם Pedro Domecq S.A ליצירת התאגיד Allied Domecq בשנת 1994. מבחינה ארגונית הייתה בסקין-רובינס חלק מחטיבת Dunkin' Brands שכללה גם את דאנקין דונאטס וטוגו'ס. החטיבה נמכרה לקרנות השקעות פרטיות בשנת 2006. בשנת 1999 החליטה בסקין-רובינס לסיים 200 הסכמי זיכיון בשווקים שנראו להנהלה "לא-אסטרטגיים". בעלי החנויות שזיכיונותיהם בוטלו קיבלו את ההודעה בשיחת ועידה. למעלה מ-40 מהם התאחדו לאגודה שיתופית בשם KaleidoScoops שמרכזה באורורה, אילינוי. בעלי חנויות אחרים שזיכיונותיהם בוטלו הצטרפו כזכיינים לרשתות אחרות - McConnell's of Santa Barbara ו-The Ice Cream Club. בן אנד ג'ריז האגן דאז אתר האינטרנט הרשמי של בסקין-רובינס (באנגלית) אתר הבית של דאנקין ברנדס בסקין-רובינס, ברשת החברתית פייסבוק בסקין-רובינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בסקין-רובינס, ברשת החברתית אינסטגרם בסקין-רובינס, ברשת החברתית טיקטוק בסקין-רובינס, סרטונים בערוץ היוטיוב דף המידע באתר הבית של הרשת
מצר דנמרק

מצר דנמרק (בדנית: Danmarksstrædet, באיסלנדית: Grænlandssund – מצר גרינלנד) הוא מצר ים הנמצא בין גרינלנד, מצפון־מערב, לאיסלנד, מדרום מזרח. מצפון מזרח למצר נמצא האי הנורווגי יאן מאיין (Jan Mayen). המצר מחבר בין אוקיינוס הקרח הצפוני לבין האוקיינוס האטלנטי. אורכו 480 קילומטר ורוחבו המינימלי 290 קילומטר. זרם מזרח גרינלנד הקר והמהיר עובר דרך המצר ונושא עמו קרחונים דרומה, אל צפון האוקיינוס האטלנטי. במצר אזורי דיג חשובים. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-24 במאי 1941, התחולל במצר קרב מצר דנמרק. מדיה וקבצים בנושא מצר דנמרק בוויקישיתוף מצר דנמרק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של איסלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם קורמן

אברהם קורמן (22 בספטמבר 1917 - 23 במרץ 2001) היה חוקר אוטודידקט, מחבר כעשרים ספרים תורניים, חלקם בנושאי תורה ומדע. נולד בנארול שבפולין בשנת תרע"ח, ליקותיאל זאב ופייגה, והיה השני מבין ששת ילדיהם. התחנך בישיבות גליציה, בעיקר בישיבת "עץ חיים" בטארנוב, פולין. העריץ את מורו ורבו, הרב משה יוסף זאלץ, ראש ישיבת "עץ חיים" ו"כתר תורה" בטארנוב ולאחר מכן אבד"ק יזלוביץ. היה מקורב לחסידות באבוב. למד בחברותא עם בנו של הרבי, שלימים היה בעצמו הרבי מבאבוב, ר' שלמה הלברשטאם. בשנות מלחמת העולם השנייה גלה עם הוריו ואחיו לערבות סיביר המשיך בקיום מצוות חרף כל קשיי המלחמה. בשנת 1949 עלה לישראל עם אמו ואחיו הקטן, התגורר בתל אביב ברחוב דובנוב, ושימש כמנהל המחלקה הסוציאלית של מועצה אזורית מודיעים. ביתו שימש מוקד 'עלייה לרגל' לבני נוער דתיים באזור תל אביב (רבים מהם תלמידי ישיבת היישוב החדש), שקורמן שימש להם מורה ומקור סמכות בתחום המדעי-פילוסופי. בהמשך, לבקשת הרב יהושע יגל, לימד מחשבת ישראל במדרשיית נועם ב-פרדס חנה. קורמן לא הקים משפחה ונפטר בגיל 84. למרות שלא הייתה לו השכלה פורמלית, עסק קורמן בספריו בהרחבה בנושאים מדעיים ופילוסופיים. מלבד ספריו פרסם מעל 70 מאמרים בבמות שונות כגון, "שמעתין", "המעיין", "אור המזרח", "ניב המדרשיה". מאמרים המשלבים יהדות, מחשבת ישראל, תנ"ך ומחקר מדעי מודרני. כל ימיו המשיך ללמוד ולהוסיף דעת. מעבר ללימודי התורה, למד בכוחות עצמו נושאים מדעיים מורכבים. חתר לגילוי נקודת האמת בכל עניין מתוך אמונה עמוקה שלא תיתכן התנגשות בין האמת, כולל האמת המדעית לבין התורה. בארגוני החזרה בתשובה כמו ערכים (ארגון) והרב אמנון יצחק נעזרים בסימוכין מספריו (בעיקר "אבולוציה ויהדות"). היו שיצאו נגד ספריו בטענה שיש בהם אפיקורסות וכפירה בדברי חז"ל ובקבלה. בד"צ העדה החרדית אסר את הקריאה בספריו והרב יוסף שבתאי הקדיש פרק בחיבורו "שער יוסף" לביקורת על הספרים. לעומתם הרב מאיר מאזוז כתב שמותר לקרוא בספריו, "ושהוא צדיק גמור" תורה שבעל פה מבוא לתורה שבכתב ושבעל פה (1965) מושגים במחשבת ישראל (1972) האמונה הישראלית (2002) מושגים בהלכה (2002) ההלכה ועקרונותיה (2002) תנ"ך הבריאה והמבול (1980) האבות והשבטים (1981) יציאת מצרים ומתן תורה (1978) הפרשה לדורותיה (1998) פענוח פרשיות (2002). תכלת אברהם (פירוש על מגילת אסתר) התורה וכתבה (2003) אגדות חז"ל פענוח אגדות (1991) האגדה ומהותה (2001) בנושאים נוספים יהודי מיהו ומהו (1974) יהודי וארצו (1992) תורה ומדע - האדם וטבעו (1986) אבולוציה ויהדות (1970) זרמים וכתות ביהדות (1967) הטהור והמותר (2000) אברהם קורמן (1917-2001), דף שער בספרייה הלאומית לדמותו של הרב אברהם קורמן זצ"ל, כתב העת צהר, גיליון יז (חורף תשס"ד) רשימת הפרסומים של אברהם קורמן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של אברהם קורמן באתר רמב"י רשימת המאמרים של אברהם קורמן, באתר רמבי"ש הספרים של אברהם קורמן, באתר "סימניה" רשימת המאמרים של אברהם קורמן אברהם קורמן, על היתר עסקא בימינו, אתר דעת אברהם קורמן, תענית אסתר, מתוך תכלת אברהם העמוד הראשון של פרק הביקורת באתר היברובוקס, הפרק מסתיים בעמוד 150 לפי המספור באתר ספר מקור נאמר, עמ' רפח, סימן אלף שלט