laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מתקפת כל המפלצות (סרט, 1969)

מתקפת כל המפלצות, המכונה גם הנקמה של גודז׳ירה (ביפנית: ラ オール怪獣大進撃, באנגלית: All Monsters Attack) הוא סרט מפלצות ואסונות יפני ואירוע קרוסאובר מבית היוצר של טוהו בבימויו של אישירו הונדה. סרט זה הוא החלק השני והאחרון בסאגת השמדת כל המפלצות. גודזילה, מינילה, גורוזאורוס, קומונגא ואבירה נאלצים להילחם על חייהם מול יצור ענק בשם גאברה. הסרט יצא ביפן ב-20 בדצמבר 1969. איצ'ירו מיקי הוא ילד בעל דמיון אך בודד שגדל בקווסאקי. הוא סובל באופן יומיומי מנחת זרועה של כנופיית בריונים ועקב כך חלומו הגדול ביותר הוא לבקר במונסטר-לנד. יום אחד הוא נרדף על ידי אוכלי נבלות המכונים "קמאקורס", והוא נופל למערה עמוקה על ידי מינילה. שניהם לפתע מתעמתים מול גאברה - מפלצת מכוערת ובריונית שאגרופיה מחשמלים. איצ'ירו מתעורר לאחר מכן על ידי שינפיי מינאמי שמודיע לו כי אמו צריכה לעבוד מאוחר שוב. איצ'ירו יוצא לשחק, אבל הוא מפחד מהבריונים ומוצא מפעל נטוש. איצ'ירו עוזב את המפעל לאחר ששמע כמה צפירות בקרבת המקום. לאחר שאיצ'ירו עזב, שני שודדי בנקים שהסתתרו במפעל ידעו שאיצ'ירו מצא את אחד מרישיונות הנהיגה שלהם ועוקבים אחריו כדי לחטוף אותו. איצ'ירו מתאחד בשנית עם מינילה, ורואה איתו כיצד גודזילה נלחם בקומונגא, באבירה ובמטוסים של ה-JSDF. לפתע, גאברה מופיע ונלחם נגד מינילה, כשלבסוף מינילה בורח מרוב פחד. גודזילה מאמן שוב את מינילה כיצד להגן על עצמו ולהשתמש בקרן האטומית שלו. עם זאת, איצ'ירו שוב מתעורר והפעם נחטף על ידי השודדים כבן ערובה. מרוב פחד מהגנבים, איצ'ירו קורא לעזרת מינילה. מינילה מגיע אך מובס שנית על ידי גאברה. איצ'ירו עוזר למינילה להתמודד מול פחדיו ומינילה גובר על גאברה. גודזילה, שמרוצה מאומץ לבו של בנו המאומץ, מגיע לברך אותו אך גאברה הזועם אורב להם. גודזילה מצליח לגבור על גאברה ומסלק אותו מהטריטוריה שלו. איצ'ירו עקב כך למד כיצד להתמודד מול פחדיו הנוראיים ביותר ומדווח למשטרה היפנית על השודדים. למחרת, איצ'ירו מתמודד מול כנופיית הבריונים ומנצח, וגם מרוויח מקום אצלם. טומורוני יזאקי - איצ'ירו מיקי, ילד בעל דמיון, שלאורך הסרט לומד כיצד להתגבר על הפחד. הידייו אמאמוטו - שינפיי מינאמי, אדם שעוזר לאיצ'ירו בסרט. מינילה - תרופוד ענק צעיר. הגיבור הראשי של הסרט. גודזילה - תרופוד ענק ועתיק יומין. הגיבור המשני של הסרט. קומונגא - עכבישה ענקית. בעלת בריתו של גודזילה. גורוזאורוס - אלוזאורוס ענק ועתיק יומין. בעל בריתו של גודזילה. אבירה - לובסטר ענק ועתיק יומין. אויב של גודזילה. גאברה - אויבו של מינילה והנבל הראשי של הסרט. "מתקפת כל המפלצות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מתקפת כל המפלצות", באתר נטפליקס "מתקפת כל המפלצות", באתר AllMovie (באנגלית) "מתקפת כל המפלצות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מתקפת כל המפלצות", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מתקפת כל המפלצות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לה צ'וררה

האם התכוונתם ל... לה צ'וררה – עיר בפנמה לה צ'וררה – עיר בקולומביה לה צ'וררה – נפה
קרחון רש

קרחון רש (באנגלית: Rush Glacier) הוא קרחון בדרום האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר, למול חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 7 קילומטרים, והוא מנקז את המדרונות הצפון מערביים של הרי סלוואי, וזורם לכיוון מערב בין הר אקיאר והר סארנגור ונשפך אל מפרצון בוראגארה, שיוצא אל מפרץ דאלמאן. גובהו של הקרחון 516 מטרים מעל פני הים. הקרחון מופיע לראשונה במפה של ממשלת ארגנטינה משנת 1953. במפה זו אין לקרחון שם. הקרחון צולם מן האוויר על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ כשצילמה את חצי האי בשנים 1957–1956, ומופה מתצלומים אלה בשנת 1959. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הקרחון נקרא על שמו של בנג'מין רש (Benjamin Rush), רופא ופילנתרופ אמריקאי, אשר חתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. קרחון רש באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון רש באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור קרחון רש מפת אזור קרחון רש מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
אבונג-מבאנג

אבונג-מבאנג (בצרפתית: Abong-Mbang) היא עיירה שנוסדה ב-28 בנובמבר 1955 וממוקמת באזור המזרח שבקמרון. העיירה ממוקמת כ-81 ק"מ מברטואה, בירת האזור וכ-175 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון. בנוסף, היא נמצאת על גדות הנהר ניונג (אנ'). הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,877 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (318 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (28 מ"מ גשם). העיירה ממוקמת ליד הכביש האזורי P6 והכביש הלאומי N10. Dictionnaire des villages du Haut-Nyong, Centre ORSTOM de Yaoundé, juin 1968, 84 p. J. Gazel et Ch. Guiraudie, Notice explicative sur la feuille Abong-Mbang-Ouest : carte géologique de reconnaissance à l'échelle du 1/500.000 : levés effectués de 1954 à 1957, Direction des mines et de la géologie du Cameroun, 1965, 28 p. + carte מדיה וקבצים בנושא אבונג-מבאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבונג-מבאנג אבונג-מבאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Abong-Mbang, www.geonames.org אבונג-מבאנג, באתר אבונג-מבאנג (ב־) "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדלי הצעירים

מגדלי הצעירים (מגדלי ארלוזורוב) הם צמד גורדי שחקים בדרך בגין בתל אביב-יפו. בנייתם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2021. גובהו של המגדל המערבי הוא 170 מטרים, והמזרחי בגובה 150 מטרים. המגדל הגבוה כולל 46 קומות, בעוד הנמוך מתנשא לגובה של 40 קומות. המגדלים נמצאים בחלקה הצפוני של תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב בין נתיבי איילון ודרך בגין, בסמוך לתחנת ארלוזורוב של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב. הם תוכננו על ידי משרד האדריכלים יסקי מור סיון. הם בעלי חתך אליפטי, ומבנה משותף בחמש הקומות הראשונות בעל חתך גלי. מאפיין בולט בעיצוב המבנה הן קורות לבנות אופקיות העוטפות את המבנה בכל קומה, ומתכתבות אדריכלית עם סגנון הבאוהאוס התל אביבי, ועם פרויקטים נוספים בתכנון המשרד ברחבי העיר. שני המגדלים מחוברים ביניהם בגשר שנמצא בקומות 35–37. סך כל שטח המבנה הוא 91,000 מטר רבוע והוא כולל 486 יחידות דיור בנות שניים עד חמישה חדרים, משרדים, שטחי מסחר, גני ילדים ובריכת שחייה. 48 יחידות דיור הוקצו לדיור בר-השגה. תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב אושרה לראשונה ב-2009, וב-2010 החלה התארגנות של קבוצת רכישה שנוהלה על ידי קבוצת חג'ג' וענבל אור. ב-2011 נבחרה חברת דורי בנייה לביצוע הפרויקט. הבנייה שהייתה אמורה להסתיים עד 2016 החלה ב-2012, אך התעכבה, בין השאר בגלל המתנה להיתר בנייה, העתקת תשתיות חשמל ועקב קשיים כלכליים של חברת דורי בנייה. במקביל, רכשה קבוצת חג'ג' את חלקה של ענבל אור. כמו כן, במקום ארעה הצפת מי תהום בגובה ארבעה מטרים. ב-2016, לאחר המשך העיכוב בעבודות, החליטו חברי קבוצת הרכישה להעביר את ביצוע העבודות לחברת דניה סיבוס, ומועד הסיום עודכן לסוף שנת 2020. בפברואר 2021 חברת השיכון והבינוי של עיריית תל אביב-יפו, עזרה ובצרון הודיעה כי היא פתחה הגרלה על כ-50 יחידות דיור המיועדות להשכרה תמורת מחיר של 5,887 שקל בחודש בפרויקט, על פי הקריטריונים שנקבעו על ידי העירייה, הדירות ישמשו למשקי בית של זוגות ללא ילדים או ליחידים, הזוכים בהגרלה יקבלו חוזרי השכרה לתקופת בת כ-5 שנים. מדיה וקבצים בנושא מגדלי הצעירים בוויקישיתוף אתר רשמי של דיירים המגדלים: https://ytowers.me דף הפרויקט, באתר קבוצת חג'ג' דן הנדל, ניו יורק? לפי "מגדלי הצעירים", תל אביב העתידית תדמה יותר לסאו פאולו, באתר הארץ, 30 ביוני 2021 על פי תוכנית מתוקנת (אדריכלות), 24 באוקטובר 2019, בארכיון תיקי בניין של עיריית תל אביב הילה ציאון, בניית "מגדלי הצעירים" בתל-אביב יצאה לדרך, באתר ynet, 3 במאי 2012 מגדלי הצעירים, באתר יסקי מור סיון מיכל מרגלית, ‏תוכנית המע"ר הצפוני של תל-אביב אושרה להפקדה, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2009 עינת פז-פרנקל, ‏סימן שאתה צעיר: עומרי כספי רכש שתי דירות במגדלי הצעירים, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2010 אריק מירובסקי, ‏הלהיט הנדל"ני של העשור הצטנן: נפילתן ונפילתן של קבוצות הרכישה, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2019 ענת דניאלי, העיכובים בבניית "מגדלי הצעירים": ביהמ"ש חייב את קבוצת חג'ג' למסור מסמכים לקבוצת הרכישה, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2018 רז סמולסקי, כאבי הגדילה של מגדלי הצעירים של חג'ג' ואור, באתר TheMarker‏, 9 באוגוסט 2013 רז סמולסקי, מי תהום הציפו את מגדל הצעירים בת"א - וגרמו להפסקת העבודות, באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2015 רז סמולסקי, המועד החדש לאכלוס מגדלי הצעירים בתל אביב, באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2016 הילה ציאון, השכרה לזכאים במגדלי הצעירים: כ-5,800 שקל בחודש ל-2.5 חדרים, באתר ynet, 8 בפברואר 2021 עופר פטרסבורג, פותחים את ההגרלה, באתר ישראל היום, 9 בפברואר 2021
נקודת זאבל

זאבל פוינט (באנגלית: Zabel Point; בבולגרית: нос Забел) היא לשון יבשה סלעית מכוסה קרח, המהווה את הקצה הדרומי מערבי של מפרצון בוראגארה, בחוף המערבי של האי בראבנט שבארכיפלג פאלמר, למול חוף חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. המפרץ נוצר כתוצאת מנסיגת קרחון רש, בראשית המאה ה-21. הנקודה ממוקמת 2.08 קילומטרים דרומית מערבית לנקודת דוונה, 2.4 קילומטרים צפונית מזרחית לנקודת אומאן ו-6.9 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית לאי גאנד. הנקודה נקראת על שם הכפר זאבל (Забел) שבמערב בולגריה. נקודת דוונה הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) נקודת זאבל באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה נקודת זאבל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי הבולגרי מידע גאוגרפי והיסטורי
ולנטינוס (אפיפיור)

האפיפיור ולנטינוס (בלטינית: Valentinus;‏ 780 – 10 באוקטובר 827) היה ההגמון של רומא מ-31 באוגוסט 827 עד מותו באותה שנה. ולנטינוס נולד בשנת 780, והיה בנו של אציל רומי בשם לאונטיוס. בשל אדיקותו ויושרתו מונה ולנטינוס לסגן הבישוף של רומא על ידי האפיפיור פסקליס הראשון, וב-31 באוגוסט 827 הוא נבחר לאפיפיור, בעקבות מותו של אאוגניוס השני. בחירתו של ולנטינוס הייתה סימן נוסף להשפעה הגוברת של האצולה הרומית בתהליך הבחירות האפיפיורי, אולם ולנטינוס לא הוכתר כאפיפיור באופן רשמי, מאחר שמת ב-10 באוקטובר 827, רק 5 שבועות לאחר בחירתו, לפני שהתקבל אישור לבחירתו מהקיסר הפרנקי, וגרגוריוס הרביעי נבחר לאפיפיור במקומו. מדיה וקבצים בנושא ולנטינוס בוויקישיתוף ולנטינוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדריאנוס השני

האפיפיור אדריאנוס השני (בלטינית: Adrianus II;‏ 792 – 14 בדצמבר 872) היה האפיפיור מ-14 בדצמבר 867 עד מותו בשנת 872. הוא היה בן למשפחת אצולה רומאית והפך לאפיפיור בגיל מתקדם, למרות התנגדותו. אדריאנוס נולד בשנת 792, וב-14 בדצמבר 867 נבחר לאפיפיור במקום ניקולאוס הראשון. הוא המשיך, אם כי עם פחות אנרגיה, את המדיניות של קודמו ניקולאוס הראשון. לותר השני, מלך לותרינגיה, שמת בשנת 869, השאיר את אדריאנוס כדי לתווך בין המלכים הפרנקים במטרה להבטיח לקיסר הפרנקי לואי השני את ירושתו של לותר השני, אחיו של לואי. אדריאנוס ביקש לשמור על יחסים טובים עם לואי, שכן המערכות האחרונות בדרום איטליה היו בעלי פוטנציאל לשחרר את האפיפיורות מהאיום הנשקף על ידי המוסלמים. פוטיוס, הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול, זמן קצר אחרי המועצה שבה הכריז על התצהיר נגד ניקולאוס הראשון, גורש מהפטריארכיה על ידי קיסר חדש, בסיליוס המקדוני, שאהב את יריבו איגנציוס. המועצה האקומנית (שנחשבת למועצה הקתולית השמינית על ידי הכנסייה הקתולית) התכנסה כמועצה הרביעית של קונסטנטינופול כדי להחליט בעניין זה. במועצה זו אדריאנוס יוצג על ידי נציגים אשר ניהלו את גינויו של פטיוס ככופר, אבל לא הצליחו להגיע להבנה עם איגנטיוס בנושא שיפוט על הכנסייה הבולגרית. בדומה לקודמו ניקולאוס הראשון, נאלץ אדריאנוס להכיר בעניינים חילוניים בהתערבותו של הקיסר לואי השני, שהציב אותו תחת פיקוחו של ארסניוס, הבישוף של אורטה, יועצו הסודי, ואחיינו של ארסניוס אנסטסיוס, הספרן. אדריאנוס התחתן בנעוריו עם אישה בשם סטפניה, אשר ילדה לו בת, ושניהם עדיין חיו בעת בחירתו, ולאחר מכן גרו איתו ארמון הלטראנו. בשנת 868, הם הובלו ונרצחו על ידי בנו של ארסניוס, אלות'ריוס, אשר התחתן בכפייה עם הבת. אדריאנוס מת ב-14 בדצמבר 872 אחרי חמש שנים בדיוק לכהונתו כאפיפיור, ויוחנן השמיני נבחר לאפיפיור במקומו. מדיה וקבצים בנושא אדריאנוס השני בוויקישיתוף אדריאנוס השני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדריאנוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Loughlin, James. "Pope Adrian II." The Catholic Encyclopedia Vol. 1. New York: Robert Appleton Company, 1907. 21 September 2017 Chisholm 1911. Christopher Kleinhenz (2 אוג' 2004). "Hadrian II, Pope". Medieval Italy: An Encyclopedia. Routledge. ISBN 9781135948795. Hadrian sought to alienate no one in Rome, while also maintaining good relations with Louis II, whose campaigns in the south might free the papacy from the threat posed by the Muslims. {{cite book}}: (עזרה) Riche, Pierre, The Carolingians
מרינוס הראשון

האפיפיור מרינוס הראשון (בלטינית: Marinus I; מת ב-15 במאי 884) היה אפיפיור מ-16 בדצמבר 882 ועד מותו בשנת 884. מרינוס, יליד גאלזה, היה בנו של כומר. הוא הוסמך לשמש דיאקון על ידי האפיפיור ניקולאוס הראשון. לפני בחירתו לאפיפיור, הוא שימש כבישוף קאיריטים, מה שהפך את בחירתו לשנויה במחלוקת, כי בשלב זה של ההיסטוריה, בישוף לא היה צפוי אף פעם לעזוב את משרתו כדי לעבור לשמש כבישוף במקום אחר. בשלוש הזדמנויות שונות הוא הועסק על ידי שלושת האפיפיורים שקדמו לו כלֵגָט בקונסטנטינופול, ושליחותו בכל מקרה שיש התייחסות למחלוקת נכתבה על ידי פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול. בשנת 882, הוא נשלח מטעם האפיפיור יוחנן השמיני אל אתנסיוס מנאפולי להזהיר אותו לא לסחור עם המוסלמים בדרום איטליה. בין המעשים הראשונים שלו כאפיפיור היו החזרת פורמוסוס כבישוף הקרדינל של פורטוס ואת הבישוף של פוטיוס לתפקידיהם. בשל כבודו לאלפרד הגדול הוא שחרר את האנגלו-סקסונים של האנגולה סקולה ברומא מחובת המחווה והמיסוי. הוא גם הורה לשלוח חתיכה של הצלב האמיתי לאלפרד במתנה. הוא נפטר ב-15 במאי 884, ואדריאנוס השלישי נבחר כמחליפו. בגלל הדמיון של השמות מרינוס ומרטינוס, האפיפיורים מרינוס הראשון ומרינוס השני קיבלו בחלק מהמקורות, בטעות את השם מרטינוס (ונרשמו אז בהתאמה, כמרטינוס השני ומרטינוס השלישי). וכך, כאשר האפיפיור החדש ב-1281 לקח את השם מרטינוס, הוא הפך למרטינוס הרביעי, כאשר למעשה הוא היה צריך לקחת את השם מרטינוס השני. מדיה וקבצים בנושא מרינוס הראשון בוויקישיתוף מרינוס הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרינוס הראשון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) McBrien, Richard P. (2000). Lives of the Popes: The Pontiffs from St. Peter to Benedict XVI. HarperCollins. p. 142. ISBN 9780060878078. Philippe Levillain (1 ינו' 2002). The Papacy: Gaius-Proxies (illustrated ed.). Psychology Press. p. 969. ISBN 9780415922302. {{cite book}}: (עזרה) "Pope Marinus I; Martin II". New Catholic Dictionary. 2008. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2012. נבדק ב-7 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Studies in the Early History of Shaftesbury Abbey, Dorset County Council, 1999
ברווז קינמון

ברווז קינמון (שם מדעי: Spatula cyanoptera) הוא מין של עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית. הוא קיבל את שמו מצבעם המיוחד של ראשו וחזהו, הדומה לצבע קינמון. ברווז זה הוא קרובה של המרית מאירואסיה. לברווז זה 5 תת-מינים שאחד מהם כנראה נכחד: Anas cyanoptera septentrionalium Anas cyanoptera tropica Anas cyanoptera borreroi - כנראה נכחד Anas cyanoptera orinoma Anas cyanoptera cyanoptera במראהו הברווז דומה למין ברווז כחול-כנפיים (Spatula discors) המצוי באותם אזורים ולעיתים מתרבה איתו ברביית כלאיים. הברווז מגיע לאורך 41 ס"מ, למוטת כנפיים של 560 מ"מ ולמשקל של 400 גרם בקירוב. בדומה למרבית הברווזים הוא בעל דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי נוצות בצבע חום-קינמון לאורכם עם כנפיים אפורות בעלות נוצות שחורות-בהירות לאורכם ובעלי גב כתום. הראש גדול וצבעו חום-כהה עם מקור רחב ושחור הדומה למקור המרית, עיניים כתומות בעלות טבעת בולטת ואזור שת שחור. הנקבה אפורה ומוסוות ובמראה דומה לנקבת הברכייה אם כי המקור רחב יותר. הברווז נפוץ ברחבי ביצות ואגמים ממערב ארצות הברית ודרום קנדה ובחורף הם נודדים דרומה לקליפורניה, מקסיקו והאיים הקריביים אך נדירים באמריקה המרכזית. הם נפוצים גם באמריקה הדרומית לאורך האנדים בטווח של מעל 4,000 מטר עד לארגנטינה ולאיי פוקלנד. הברווז ניזון בעיקר מעשבים, צמחי מים שונים ומרכיכות וחרקים. הברווז משכשך את מקורו הגדול במים ושולה את המזון במים הרדודים. מדיה וקבצים בנושא ברווז קינמון בוויקישיתוף ברווז קינמון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז קינמון, באתר GBIF (באנגלית) ברווז קינמון באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרקרה צפונית

קרקרה צפונית או קרקרה מצוייצת (שם מדעי: Caracara cheriway) הוא מין של עוף דורס מהסוג קרקרה שבמשפחת הבזיים. קרקרה זו היא קרובתה של הקרקרה הדרומית ונפוצה בדרום ארצות הברית, מקסיקו ואמריקה המרכזית ועד לצפון אמריקה הדרומית. הקרקרה היא דורס בינוני באורך 49–58 ס"מ, מוטת כנפיים של 122–125 ס"מ ומשקל של 1,050-1,300 גרם. קרקרה זו קטנה מקרובתה הדרומית אך גדולה יותר משאר הקרקרות. היא בעלת נוצות שחורות, חזה אפור מנוקד, זנב ארוך ושחור ורגליים ארוכות צהובות. הצוואר ואחורי הפנים לבנים, הראש בעל "כיפה" שחורה גדולה והמקור אדום ובעל בליטה אפורה ומעוקלת בקצה. היא נפוצה בבתי גידול שונים ובעיקר באתרים פתוחים, רחוק מהיערות ובאזורי שפלה, אך גם למורדות של הרי האנדים. היא חיה ברחבי ערבות עשב, סוואנות, חופים וביצות מנגרובים וכן בביצות, אדמות חקלאיות ואף במדבריות של דרום ארצות הברית ומקסיקו באזורים שופעי קקטוסים. הקרקרה היא אוכלת נבלות בעיקרה אך גם ציידת של בעלי חיים קטנים כמו יונקים קטנים, זוחלים כמו לטאות, נחשים וצבים צעירים, דו-חיים, דגים שהיא שולה מהמים, חרקים, רכיכות, תולעים וחסרי חוליות שונים. לעיתים היא תאכל גם מיני פירות שונים. הקרקרה אינה ציידת ולכן תיזון בעיקר בעת הזדמנות לטרף קל, למשל גוזלים ואפרוחי עופות שונים כמו אנפות וציפורי שיר. בנוסף הקרקרה תחטוף מזון לעופות דורסים אחרים כמו לקונדוריים, עקבים, עיטמים, שקנאים, מגלנים וכפנים. Caracara cheriway grinnelli Caracara cheriway prelutosus מדיה וקבצים בנושא קרקרה צפונית בוויקישיתוף קרקרה צפונית, באתר ITIS (באנגלית) קרקרה צפונית, באתר NCBI (באנגלית) קרקרה צפונית, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) קרקרה צפונית, באתר GBIF (באנגלית) קרקרה צפונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנדראס יאניוטיס

אנדראס יאניוטיס (ביוונית: Ανδρέας Γιαννιώτης; נולד ב-18 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן יווני המשחק בנבחרת יוון בעמדת השוער בקסימפאשה. את קריירת הכדורגל שלו התחיל יאניוטיס בקבוצת הילדים של אירקליס סלוניקי בגיל 13. ב-2011 הצטרף יאניוטיס לסרס ליגת המשנה היוונית, במדיה הצטיין ובעקבות כך הוחתם על ידי קבוצת הפאר היוונית אולימפיאקוס. בינואר 2014, לאחר שנתיים באולימפיאקוס בהן לא שיחק, הושאל יאניוטיס לפוסטיראס היוונית, כאשר לאחר מכן, באוגוסט של אותה עונה, עזב את פוסטיראס והושאל לפאס יואנינה. ב-2015 הושאל יאניוטיס לפאניונוס, במדיה החל את הפריצה שלו ובעונת 2016/2017 זכה בתואר שוער השנה ביוון. ב-2017, סגה אולימפיאקוס מהכוונה להאריך את חוזהו, לאחר שהצליחה להחתים את שוער נבחרת בלגיה סילביו פורטו, ויאניוטיס התיר את חוזהו במועדון והועבר לאטרומיטוס היוונית, במדיה המשיך להצטיין וזכה שוב בתואר שוער השנה בליגת העל היוונית לעונת 2017/2018. עם סיומה של עונת 2017/2018, החליטה אולימפיאקוס להחזיר את השחקן לשירותיה והגיע לסיכום עם אטרומיטוס על טרייד במסגרתו תעביר הקבוצה לאטרומיטוס שחקן בהעברה חופשית, במקום לשלם את סעיף הרכישה בחזרה שהחזיקה אולימפיאקוס על יאניוטיס בגובה כ-300,000 אירו. ב-9 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו, בניצחון אולימפיאקוס 4-0 על לוצרן, במסגרת הליגה האירופית. ב-22 ביוני 2019 חתם במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית על חוזה לשלוש שנים. וב-24 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במכבי תל אביב בהפסד 0–1 לקלוז' בסיבוב השני של מוקדמות ליגת האלופות. במהלך משחק במסגרת גביע הטוטו נגד קבוצת עירוני קריית שמונה נפצע בקרסול והוחלף על ידי דניאל טננבאום שגילה יכולת טובה. גם לאחר שחזר מהפציעה המשיך טננבאום להיות השוער הראשון. יאניוטיס זכה עם הקבוצה באליפות ושותף לראשונה במחזור ה-34 לאחר שהקבוצה כבר הבטיחה את הזכייה בתואר. ב-6 באוגוסט 2020 חזר לאטרומיטוס והושאל עד לסוף העונה. ב-1 ביוני 2021 הסתיימה השאלתו והוא חזר למכבי תל אביב. ב-1 בספטמבר הודיעה הקבוצה על שחרורו. ב-1 ביוני 2017 זומן לראשונה לנבחרת הלאומית על ידי המאמן מיכאל סקיבה והיה חלק מסגל הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2018, בשלב הפלייאוף היבשתי מול בוסניה, אך לא שותף. ב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 על מצרים במסגרת משחק ידידות. אולימפיאקוס ליגת העל היוונית: 2012/2013, 2014/2015 הגביע היווני: 2014/2015 מכבי תל אביב אליפות: 2019/2020 אלוף האלופים: 2019/2020 אנדראס יאניוטיס, באתר Transfermarkt אנדראס יאניוטיס, באתר Soccerway אנדראס יאניוטיס, באתר National Football Teams אנדראס יאניוטיס, באתר FootballDatabase.eu אור אבולעפיה, ‏הכי רחוק מאנסטיס: הכירו את השוער החדש של מכבי, באתר ערוץ הספורט, 22 ביוני 2019 יניב טוכמן‏, מכבי תל אביב: אנדראס יאניוטיס חתם לשלוש שנים, באתר וואלה, 22 ביוני 2019 עתידו במכבי ת"א והקורונה: יאניוטיס מדבר, באתר ‏מאקו‏, 30 במרץ 2020 מכבי תל אביב השאילה את אנדראס יאניוטיס לאטורמיטוס, באתר וואלה, 6 באוגוסט 2020 רז אמיר, ‏מכבי ת"א הודיעה על התרת החוזה של יאניוטיס, באתר ONE‏, 1 בספטמבר 2021
הדייט הראשון של ריילי?

הדייט הראשון של ריילי? (באנגלית: ?Riley's First Date) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת מסוגת קומדיה, הנכלל בזיכיון הקול בראש של פיקסאר ומסתמך על הסרט הראשון בזיכיון, "הקול בראש" משנת 2015. הסרט בוים ונכתב על ידי ג'וש קולי על פי סיפורם של יונג-האן צ'נג ובובי אלסיו רוביו, והופק על ידי מארק נילסן. על הפצתו הייתה אחראית חברת וולט דיסני, חברת האם של פיקסאר. הסרט הוקרן לראשונה ב-D23 ב-14 באוגוסט 2015, ולאחר מכן הופץ כבונוס ב-3 בנובמבר 2015 ב-Blu-ray של הסרט "הקול בראש". בשנת 2018, הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 3. מפני שהסרט "הקול בראש" לא הופץ ב-DVD בישראל, הסרט לא דובב לעברית. אורך הסרט הוא כ-4 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן צרפתית ואיטלקית). ריילי אנדרסון, שכבר בת 12, מביאה נער לביתה. כשההורים של ריילי רואים אותו הם תוהים אם הם יוצאים לדייט. במהלך הסרט רואים את הרגשות של ההורים של ריילי וכיצד הם מתמודדים עם הסיטואציה. איימי פולר - שמחה פיליס סמית' - עצב ביל היידר - פחד, שמחה של ג'ורדן לואיס בלק - כעס מינדי קלינג - גועל קייטלין דיאז - ריילי אנדרסון דיאן ליין - אמא של ריילי קייל מקלכלן - אבא של ריילי בן קוקס - ג'ורדן שרי לין - שמחה של אמא, גועל של אמא לורי אלן - עצב של אמא לריין ניומן - פחד של אמא פולה פל - כעס של אמא פטריק זייץ - שמחה של אבא ג'וש קולי - עצב של אבא פיט דוקטר - כעס של אבא קרלוס אלזראקוי - פחד של אבא פלי - פחד של ג'ורדן מונה מרשל - גועל של ג'ורדן גרג ברגר - כעס של ג'ורדן קית' פרגוסון - עצב של ג'ורדן, גועל של אבא במהלך ההפקה של הסרט "הקול בראש", עלה לדיון הצורך ליצור סרט קצר המבוסס על הסרט. ג'וש קולי אמר שלצוות היה כיף עם הנער שהופיע בסיום הסרט, ולכן רצו ליצור מצב בו יראו מה יקרה בסיטואציה בה הנער פוגש את ההורים של ריילי. הסרט נעשה תוך עשרה חודשים. ג'וש קולי מסכם את העלילה שנוצרה "אם ילד מופיע ולאבא אין מושג מי הוא, המוח שלך משתגע. 'מי זה? מה הם עושים כאן?' כך הקולות שבראש שלך מדברים". "הדייט הראשון של ריילי?", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הדייט הראשון של ריילי?", באתר AllMovie (באנגלית) "הדייט הראשון של ריילי?", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הדייט הראשון של ריילי?", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "הדייט הראשון של ריילי?", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 4 THINGS RILEY'S FIRST DATE? REVEALS ABOUT PIXAR, קווין מקפרלנד, באתר Wired,‏ 16 באוקטובר 2015
פיליפ ריף

פיליפ ריף (באנגלית: Philip Rieff, ה-15 בדצמבר 1922 – 1 ביולי 2006) היה סוציולוג ומבקר תרבות יהודי-אמריקאי. נולד בשיקגו ליוסף ואידה, שהיגרו שנה קודם לכן מליטא לארצות הברית. החל ללמוד באוניברסיטת שיקגו ב-1939. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר האמריקאי, והשלים את לימודי התואר הראשון ב-1946. ב-1947 קיבל את התואר השני והחל לעבוד כעוזר הוראה במחלקה לסוציולוגיה. ב-1954 השלים את לימודי הדוקטורט. בשנת 1952 עבר לבוסטון והחל ללמד באוניברסיטת ברנדייס. ב-1959 קיבל משרת הוראה באוניברסיטת ברקלי, וב-1961 עבר לאוניברסיטת פנסילבניה שם שימש פרופסור בקתדרה על שם בנג'מין פרנקלין עד צאתו לפנסיה בשנת 1992. בשנת 1950 התחתן עם סוזן סונטג, שהייתה בת 17, עשרה ימים אחרי שנפגשו לראשונה. בשנת 1952 נולד בנם, דוד ריף, סופר ועורך יומניה האישיים של אמו. בשנת 1955 אירחו בני הזוג במשך שנה את הפילוסוף הרברט מרקוזה בזמן שעבד על ספרו "ארוס וציוויליזציה". בשנת 1958 הזוג התגרש, ובשנת 1964 נישא בשנית לאליסון דאגלס נוקס, עורכת דין מפילדלפיה. Freud: The Mind of the Moralist‏, הוצאת ויקינג, ניו יורק, 1959. Collected Papers of Sigmund Freud‏ (עורך), הוצאת ספרי קולייר, 1963. The Triumph of the Therapeutic‏, הוצאת הארפר ורו, ניו יורק, 1966. On Intellectuals; Theoretical Studies‏, הוצאת דאבלדיי, ניו יורק, 1969. Fellow Teachers‏, הוצאת הארפר ורו, ניו יורק, 1973. The Feeling Intellect‏, הוצאת אוניברסיטת שיקגו, 1990. My Life Among the Deathworks‏, הוצאת אוניברסיטת וירג'יניה, 2006. Charisma‏, הוצאת פנתיאון, 2007. The Crisis of the Officer Class‏, הוצאת אוניברסיטת וירג'יניה, 2007. The Jew of Culture‏, הוצאת אוניברסיטת וירג'יניה, 2008. תומר פרסיקו, חמישה ספרים על העיסוק הגובר של האדם המערבי בעצמו וברגשותיו, באתר הארץ, 11 ביוני 2019 - על ספרו של ריף "ניצחון התרפויטי". פיליפ ריף, לקראת תאוריה של התרבות,תכלת 27, אביב תשס"ז, 2007 Robert D. McFadden, ‏Philip Rieff, Sociologist and Author on Freud, Dies at 83, New York Times, 4 ביולי, 2006