קודקס אזרחי

קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם תחומי הליבה של המשפט האזרחי. במדינות שבהן קיים קודקס אזרחי, קיים בדרך כלל גם קודקס סדר דין אזרחי. יש והקודקס האזרחי אינו מכיל נושאים מתחום המשפט המסחרי וחוקים העוסקים בתחום זה מאוגדים בקודקס מסחרי. רעיון הקודיפיקציה, דהיינו איסופם השיטתי, תוך עריכה עדכנית, של חוקים בתחום מסוים, מופיע עוד בימי בבל העתיקה. הקודקס העתיק ביותר הידוע בימינו הוא חוקי חמורבי מן המאה ה-18 לפנה"ס. הקודקס הקדום הידוע ביותר הוא ספרי החוקים של יוסטיניאנוס קיסר (Corpus Juris Civilis), אסופה שיטתית של המשפט הרומי שנערכה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6. קודקסים עתיקים אחרים כוללים חיבורי הלכה וחקיקה דתית כגון, המשנה היהודית, המשפט הקאנוני הקדום, והשריעה. רעיון הקודיפיקציה ידע עדנה מחודשת בעידן הנאורות על רקע התפיסה הכללית ולפיה ניתן לסדר את כל תחומי החיים במערכת כוללת המבוססת על רציונליות. הקודיפיקציה בתקופה זו שאבה השראתה מן הקודיפיקציה של המשפט הרומי. ניסיונות ראשונים בקודיפיקציה מודרנית נעשו במדינות דוברות גרמנית במחצית השנייה של המאה ה-18, כאשר אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, וסקסוניה החלו בקודיפיקציה של מערכת המשפט שלהן. הקודקס הראשון הממוספר התפרסם בבוואריה בשנת 1756: Codex Maximilianeus bavaricus civilis, שמו הלטיני מעיד על אחד ממקורות ההשראה לכתיבתו. בשנת 1792 התפרסם קודקס שכלל משפט אזרחי, פלילי, וחוקתי, "חוקים כלליים למדינות הפרוסיות" (בגרמנית: Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten), מפעל שהחל בעידודו של פרידריך הגדול. הקודקס הראשון, קודקס מערב גליציה, נכנס לתוקף באופן ניסיוני בגליציה בשנת 1797. הקודקס האזרחי האוסטרי (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch) הוכנס לשימוש רק בשנת 1811. בצרפת חוקק קודקס נפוליאון בשנת 1804 לאחר שנים מעטות של עבודה, ושיקף במידה רבה את רעיונות המהפכה הצרפתית. קודקס נפוליאון הוא בעל השפעה בולטת במגמת הקודיפיקציה המודרנית כיוון שאומץ במדינות רבות שהיו תחת השפעה צרפתית בעת המלחמות הנפוליאוניות. מדינות דוגמת איטליה, בנלוקס, ספרד, פורטוגל (שם הוחלף הקודקס האזרחי בשנת 1966 לקודקס חדש שהשפעתו גרמנית), מדינות אמריקה הלטינית, קוויבק, לואיזיאנה, והקולוניות הצרפתיות, אימצו חקיקה השואבת מקודקס נפוליאון. החל משנת 1881 החל פיתוחו של הקודקס האזרחי הגרמני (Bürgerliches Gesetzbuch, הידוע בראשי תיבות BGB) ואשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 כחלק מתהליך איחודה של גרמניה. בשנת 1907 נכנס לתוקפו הקודקס האזרחי השווייצרי (Zivilgesetzbuch). שני קודקסים אלה היוו פריצת דרך במלאכת הקודיפיקציה בכך שהם מכילים מבנה סדור ומסווג של חוקים, המתחיל בחוקי יסוד ועקרונות יסוד משפטיים, ומתפרש לתחומים השונים של המשפט האזרחי (למשל, דיני חוזים, דיני עבודה, דיני ירושה). בעוד ששיטת הקודיפיקציה הצרפתית היא קזואיסטית באופייה, ומנסה להתמודד עם כל מקרה אפשרי, השיטה הגרמנית והשווייצרית אחריה, מניחה תחילה עקרונות מופשטים ומהם נפרשים באופן שיטתי דברי חקיקה בתחומים שונים. ל-BGB הייתה השפעה ניכרת על מפעלי קודיפיקציה במדינות שונות בהן יפן, יוון, טורקיה, פורטוגל (החל משנת 1966), ומקאו (קודקס אזרחי משנת 1999). מדינות יבשת אירופה, להוציא את מדינות האיים הבריטיים ומדינות סקנדינביה, אימצו כולן קודקס אזרחי. קודקס אזרחי אופייני מכיל בדרך כלל את התחומים הבאים: דיני חוזים, דיני נזיקין, דיני קניין, דיני משפחה, ודיני ירושה. בדרך כלל קודקס נפרד מכיל תחומי משפט מסחרי, דיני חברות וסדר דין אזרחי. המבנה האופייני לקודקסים מודרניים המושפעים מן ה-BGB הגרמני הוא: חלק כללי דיני התחייבויות דיני זכויות ממשיות דיני משפחה דיני ירושה זוהי רשימה של קודקסים אזרחיים בולטים במדינות, או באזורי מדינות: מדיה וקבצים בנושא קודקס אזרחי בוויקישיתוף ראו גם ספרי החוקים של יוסטיניאנוס קיסר (Corpus Juris Civilis). כרך א': האינסטיטוציות (Institutiones). מתורגמות מרומאית לעברית בצירוף מבוא, הערות, טבלאות ומפתחות מאת ד"ר שמואל אייזנשטדט. ירושלים, המשפט, תרפ"ט. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.