laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביסולפיט

ביסולפיט (באנגלית: Bisulfite) הוא האניון H S O 3 − {\displaystyle HSO_{3}^{-}} . מלחי ביסולפיט נוצרים מתגובה של גפרית דו-חמצנית SO2 עם בסיס, כך למשל, נתרן ביסולפיט מיוצר בתגובה: N a O H + S O 2 ⇒ N a H S O 3 {\displaystyle NaOH+SO_{2}\Rightarrow NaHSO_{3}} ביסולפיט הוא חומצה חלשה pKb=6.97 הבסיס המצומד לו הוא S O 3 − 2 {\displaystyle SO_{3}^{-2}} H S O 3 − ↔ S O 3 − 2 + H + {\displaystyle HSO_{3}^{-}\leftrightarrow SO_{3}^{-2}+H^{+}} רוב הראיות מצביעות על כך שהפרוטון קשור לאטום הגפרית, עם זאת ממדידות NMR נראה שקיימת גם צורה בה קשור הפרוטון לאחד מאטומי החמצן כמודגם באיור. מלח הנתרן של ביסולפיט NaHSO3 משמש כחומר שימור למשקאות ובפרט ליינות. על האריזה נרשם כ"ביסולפיט" או במספר E ‏-E222. נתרן ביסולפיט משחרר גפרית דו-חמצנית גזית שהורגת חיידקים, שמרים ונבגים. בתהליך הכנת יין, חומר מחזר זה מונע את חמצון האלכוהול לחומץ מכיוון שהוא בעצמו מחזר טוב יותר (גופרית ברמת חימצון IV, לא יציב). מוסיפים את החומר למיץ הענבים לאחר הסחיטה, לפני שלב התסיסה. לאחר 24 שעות, כשהגפרית הדו-חמצנית מתנדפת מוסיפים את השמרים לשם תסיסה. בשלב הביקבוק מוסיפים שוב נתרן ביסולפיט למניעת חמצון. החומר משמש כמעכב חמצון גם למניעת הכהייה של פירות משומרים. משתמשים בנתרן ביסולפיט גם כדי לחזר עודפי כלור במים. מלח האשלגן של ביסולפיט ( KHSO3 Potassium bisulfite) משמש לאותן מטרות ומסומן על אריזות מזון בקוד E228. מדיה וקבצים בנושא ביסולפיט בוויקישיתוף
פה אחד

החלטה המתקבלת פה אחד (באנגלית: Unanimity) היא החלטה המתקבלת בהסכמה כללית של כל העוסקים בקבלת החלטה זו, ואין איש המתנגד לה. הסכמה פה אחד היא הסכמה רחבה יותר מזו המתקבלת בקונצנזוס, שבה רוב ניכר תומך בהחלטה, אך לא בהכרח הכל תומכים בה. לעיתים נדרשת החלטה פה אחד, ולא די בהכרעת רוב: בארצות הברית על חבר מושבעים לקבל את החלטתו פה אחד (ישנן שיטות משפט בארצות הברית המתירות הכרעת רוב כאשר אחד מחברי חבר המושבעים חולה במהלך הדיונים, או כאשר מגיעים למצב בו לא ניתן להכריע בהכרעה פה אחד). הכרעתו של בית הדין האירופי לצדק, שהוא בית המשפט המרכזי של האיחוד האירופי, חייבת להתקבל פה אחד. החלטה על הענקתו של פרס ישראל מתקבלת פה אחד על ידי ועדת שופטים ציבורית שמונתה לעניין זה. בבית משפט צבאי בישראל נדרשת הסכמה פה אחד של שלושה שופטים על הטלת עונש מוות (בעבירות שבהן ניתן להטיל עונש זה). בכל הקשר אחר, להכרעה במשפט די ברוב קולות, כאמור בסעיף 80(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984: "בית משפט הדן במותב ונחלקו דעות השופטים, תכריע דעת הרוב". יש הקוראים שלא להרשיע נאשם במשפט פלילי, אלא אם יש לכך הסכמה פה אחד, משום שהמחלוקת בין השופטים מוכיחה שקיים ספק סביר באשר לאשמתו, בניגוד לאמור בסעיף 34כב לחוק העונשין: "לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר". במקרים מסוימים, קונצנזוס רחב יתר על המידה, המתבטא בהסכמה פה אחד, אינו מתקבל בעין יפה: בספר מלכים א פרק כ"ב מסופר על אחאב מלך ישראל שניסה לשכנע את יהושפט, מלך יהודה, לצאת איתו למלחמה על רמות גלעד, וכחיזוק הביא 400 נביאים, שנבואתם, פה אחד: ”עֲלֵה, וְיִתֵּן ה' בְּיַד הַמֶּלֶךְ” יהושפט לא הסתפק בכך, ושאל: ”הַאֵין פֹּה נָבִיא לה', עוֹד; וְנִדְרְשָׁה מֵאֹתוֹ?” מעירה על כך הגמרא שהמניע של יהושפט הוא הכלל: ”אין שני נביאים מתנבאים בסגנון אחד” (מסכת סנהדרין, פט, א). כלומר, עצם העובדה שקיימת אחידות דעות כה גורפת מעידה על קיום תיאום גרסאות. במקרה שבו סנהדרין קטנה, בת 23 דיינים, העוסקת בדיני נפשות, מצאה פה אחד את העומד לדין לפניה אשם, פוטרים אותו מעונש, כדברי רב כהנא: ”סנהדרי שראו כולן לחובה פוטרין אותו. מאי טעמא? כיון דגמירי הלנת דין למעבד ליה זכותא, והני תו לא חזו ליה” (מסכת סנהדרין, יז, א). בעברית: מה הטעם? כיוון שלמדנו שיש להמתין לילה אחד עד לפסק הדין, כדי לחפש צד זכות לנאשם, אך אלה, שכולם בדעה אחת, כבר לא יראו לו צד זכות. תכונת הפה-אחד קבלת החלטות בקונצנזוס הכרעת הרוב עריצות הרוב מיכאל ויגודה, הרשעה ברוב דעות או פה אחד?, באתר "דעת" יובל יועז, לבטל את דעת המיעוט, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2007
יוסף מינור

יוסף מינור (1885–1966) היה אדריכל שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 בתל אביב. ידוע בעיקר הודות לבית ביאליק אותו תכנן בשנת 1924. מינור נולד במוסקבה לאב נוירולוג, ונכד לרב הראשי של העיר. את לימודי האדריכלות השלים במוסקבה בשנת 1917 ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בברלין, שם עבד אצל האדריכל אלכסנדר ברוולד ועבד על תכנון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. מינור נבחר על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק לתכנן את ביתו בתל אביב והשניים נפגשו בברלין. מינור הגיש לביאליק בהזדמנות זו תרשים ראשוני של הבית. שנה לאחר מכן, בשנת 1923, עלה לארץ ישראל. הוא השתלב במפעל הבניה בתל אביב, והיה ממובילי הסגנון האקלקטי שביקש לשלב בין מזרח למערב. בשנת 1924 החלה בניית בית ביאליק, שהפך לאחד הבתים הבולטים בעיר, והיווה עם חנוכתו ב-1925 מרכז תרבות. לאחר מותו של ביאליק הפך למוזיאון, ספרייה וארכיון. לכבוד שנת המאה לתל אביב, שופץ הבית בהליך מוקפד ועתיד לשוב ולהיפתח במתכונת חדשה. מבנים נוספים אותם תכנן: בית יעקב גרבוב ברחוב מונטיפיורי 22, 1924 בית קצמן ברחוב אחד העם 35, 1925 בית סולומון ברחוב רמב"ם 9. בית אוסישקין: הוספת קומה שלישית למבנה, בשנות ה-30 מדיה וקבצים בנושא יוסף מינור בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודית

האם התכוונתם ל... אישה בשם זה יהודית בת בארי – היהודית התנ"כית הראשונה, אשתו של עשיו יהודית (ספר יהודית) – גיבורת ספר יהודית, מהספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר פיתתה והרגה את שר צבא אשור שנשלח לכבוש את הארץ, ובכך הביאה לניצחון במלחמה יהודית המלכה – מלכת ביתא ישראל במאה ה-10; נודעה בעיקר בשל המרד שהובילה, שהביא להפלת קיסרות אקסום והרחבת השליטה של ביתא ישראל יהודית (אשת רבי חייא) – בגמרא, אשתו של רבי חייא ואמו של האמורא רבי אושעיא לנשים נוספות בשם זה ראו אישים ששמם הפרטי הוא יהודית העם היהודי יהודים – קבוצה אתנית שמית שמקורה בתושבי ארץ ישראל באלף הראשון שלפני הספירה יהדות – מונח המתייחס לדת, לתרבות, ללאום ולקבוצה אתנית, שהמשתייכים אליה נקראים בשם יהודים שפות יהודית – כינוי לעברית מקראית (מכונה גם "עברית תנ"כית" ו"לשון המקרא"), שפתה של ממלכת יהודה, ניב השפה העברית שבו כתוב התנ"ך והצורה המתועדת המוקדמת ביותר של השפה העברית יידיש ("יהודית") – שפה יהודית השייכת למשפחת השפות הגרמאניות ונכתבת באותיות האלפבית העברי ראו גם שפות יהודיות אחר יהודית (סרט) – סרט קולנוע שהופק בישראל בכיכובה של סופיה לורן, בו היא מגלמת את דמות בשם יהודית אורבך-שילר כפר יהודית – יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב שדרות יהודית – שדרות בשכונת מונטיפיורי בתל אביב, קרויות על שם יהודית מונטיפיורי תחנת יהודית – תחנת רכבת קלה בקו האדום של הדנקל בתל אביב. ממוקמת ממערב לשדרות יהודית גשר יהודית ("גשר יצחק נבון") - גשר להולכי רגל ולרוכבי אופניים מעל נתיבי איילון (נקרא כך מכיוון שבצדו המערבי ממוקמות שדרות יהודית) גשר יהודית (פראג) – היה גשר אבן בפראג שחצה את נהר הוולאטבה; נקרא על שם יהודית מתורינגיה, אשתו של מלך בוהמיה ולדיסלאב השני
A

האות A (באנגלית נהגית אֵי; בצרפתית, בספרדית ובגרמנית: אַה) היא האות הראשונה באלפבית הלטיני. מקור האות בלטינית והיא התפתחה מהאות היוונית אלפא, אשר התפתחה מהאות הפרוטו-שמית אלף. מאוחר יותר הפכה לאות גם באלפבית הקירילי, А. באנגלית ובשפות נוספות, האות משמשת לציון תנועה פתוחה כגון קמץ (לדוגמה במילה father), או צירי, כאשר זה בתוספת תנועה נוספת (לדוגמה במילה ace). A היא האות השלישית הנפוצה ביותר בשפה האנגלית, והשנייה הכי נפוצה בצרפתית ובספרדית. בממוצע A מהווה 3.6% מהאותיות בשפה האנגלית הכתובה לעומת 6.2% בספרדית ו-4% בצרפתית. באלפבית פונטי מיוצגת האות על ידי המילה "אלפא" (Alfa או Alpha) ב-ASCII מיוצגת האות על ידי 65 (A) ו-97 (a). בקוד מורס מיוצגת האות על ידי נקודה וקו: · - ובכתב ברייל: בהקשרים מסוימים, ל-A משמעויות שונות: במוזיקה – התו לה. בפיזיקה: במכניקה, a מייצגת תאוצה ו־A משרעת (אמפליטודה). בחשמל: פוטנציאל וקטורי ויחידת המידה אמפר. בצירוף עיגול קטן מעליה (Å), מסמנת האות את יחידת המידה אנגסטרום: עשירית הנאנומטר. לפעמים בתרמודינמיקה – אנרגיה חופשית של הלמהולץ. בביולוגיה – אדנין (אחד מארבע אבני היסוד של ה-DNA). סוג הדם A. אלבום של ג'ת'רו טאל נקרא "A". סרט איטלקי שנקרא "A" יצא בשנת 1969. בראיית עולם אנרכיסטית, כאשר האות מוקפת בעיגול, היא מסמלת אנרכיה, משום שבאופן זה היא מייצגת את אמרתו של פרודון "אנרכיה היא סדר". A, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אליאבה

האם התכוונתם ל... אֶליאבָה (שם משפחה) (ელიავა) - שם משפחה גאורגי אישים: גיאורגי אליאבה – רופא ומיקרוביולוג, מייסד מכון גיאורגי אליאבה לחקר הבקטריופאג'ים מכון גיאורגי אליאבה – מכון למחקר על הטיפול בבקטריופאג'ים, המשמשים כנגיפים התוקפים את החיידקים ליאנה אליאבה – במאית קולנוע, תסריטאית ושחקנית גאורגית ליה אליאבה – שחקנית גאורגית שהוכרה כאמן הלאומי של גאורגיה אקקי אליאבה – קצין גאורגי שהנהיג את מרד סנקי שלווה אליאבה – בולשביק גאורגי מייסדי גאורגיה הסובייטית. נהרג בטיהורים הגדולים זאלי אליאבה – שחקן כדורגל גאורגי המשחק כמגן בסקונטו ריגה (לטביה)
פטה (ממרח)

פָּטֶה (מצרפתית: Pâté, תערובת בשר קצוץ ושומן) הוא ממרח בשר (אם כי קיימות גם גרסאות צמחוניות), המוגש לרוב עם קלי או קרקר כמתאבן. פטה עשוי לרוב תערובת טחונה או קצוצה של סוגי בשר (למשל כבד) עם שומן. מתכונים שונים כוללים בנוסף ירקות, עשבי תיבול, תבלינים, יין ועוד. במטבח הצרפתי והבלגי פטה הנאפה בקלתית, פאי או ככיכר מכונה "pâté en croûte"; לעומתו, pâté en terrine או בקיצור טרין (terrine, מילולית - כלי חרס או תבשיל הנאפה בו) הוא כינוי לפטה הנאפה בכלי חרס, או בסוג אחר של תבנית אפייה. הפטה המפורסם ביותר הוא פואה גרא, העשוי כבד אווז (או ברווז) מפוטם, קצוץ או שלם. במטבח היהודי האשכנזי כבד קצוץ עשוי לרוב מכבד עוף. במטבח ההולנדי, הגרמני והאוסטרי מכינים פטה בצורת נקניק הנקרא בהולנדית leverworst ובגרמנית Leberwurst. בארצות הברית מכונה מוצר זה liverwurst או Braunschweiger. לחלק ממאכלים אלו מרקם בשרי כך שלא ניתן למורחם והם נאכלים חתוכים או פרוסים. בארצות הברית משתמשים בהם כמילוי לכריך. מוצרים כאלו נעשו פופולריים במזרח אירופה והם מיוצאים אליה וכיום אף מיוצרים בה. באנגליה ישנה העדפה לסוגים אחרים, בעלי מרקם הניתן למריחה. בסקנדינביה leverpostej הוא גרסה של הטרין הצרפתי, שמכינים מכבד חזיר ואוכלים לרוב קר, על לחם. במטבח הרוסי והאוקראיני המאכל מכונה печеночный паштет משום שלרוב הוא עשוי מכבד, אם כי יש המשתמשים בסוגי בשר אחרים. בניגוד לאופן ההכנה במערב אירופה, הכבד מבושל בהרתחה, נמעך למשחה עם חמאה או שומן בעלי חיים ומתובל למשל בעשבי תיבול, בצל טרי או מטוגן ועוד. יש האופים אותו לאחר מכן אך לרוב נמנעים מכך. הפטה מוגש על לחם, עם עלה שמיר או עשב תיבול אחר מעל. פטה בתוספת ג'לטין או שבמהלך הכנתו מוקצפים חלק ממרכיביו מכונה לעיתים "מוס". מאכלים כאלה הם למשל מוס סלמון ומוס טונה. פטה צמחוני עשוי להיות מבוסס למשל על פטריות, אגוזים או שעועית. פטה כזה לרוב אינו מצריך בישול אלא רק קיצוץ במעבד מזון. פטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פטה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פֶטָה – גבינת קום יוונית פֶּטָה – קידומת המציינת הכפלה ב־1015 פָּטֶה – ממרח בשר
האקדמיה האפלטונית

האקדמיה האפלטונית הייתה בית ספר לפילוסופיה שנוסד על ידי אפלטון באתונה בערך ב-385 לפנה"ס. ידידיו של אפלטון רכשו בעבורו חורשת זיתים שהייתה ממוקמת כקילומטר מחוץ לחומות אתונה העתיקה, ושבה על פי המסורת היה קברו של אקאדמוס גיבור המיתולוגיה היוונית, ומכאן השם אקדמיה. חורשה זו (שמקומה המדויק נתגלה בחפירות ארכאולוגיות במאה העשרים) הוקדשה לאתנה אלת החוכמה, ומזה דורות רבים נערכו בה טקסים דתיים הקשורים בפולחן המוזות. תלמידיו ותלמידותיו של אפלטון לא שילמו שכר לימוד, אך רובם השתייכו למעמדות העליונים שתמכו באקדמיה מבחינה כספית. התלמידים חבשו כובעים מיוחדים ולבשו גלימות קצרות (וכאן מקורן של התלבושות הנהוגות בטקסים אקדמיים). על שער האקדמיה התנוססה הכתובת: "אין כניסה למי שאיננו בקיא בגאומטריה", ואומנם המתמטיקה והגאומטריה תפסו מקום חשוב בתוכנית הלימודים של האקדמיה, לצד הפילוסופיה. תוכנית זו כללה גם אסטרונומיה, מוזיקה, משפטים, וכנראה גם ספרות והיסטוריה. אפלטון ועוזריו ניהלו את הלימודים באמצעות הרצאות, ובצורת הצגת שאלות תוך כדי שיחה על פי שיטת הדיאלקטיקה של סוקרטס. תלמידו הגדול של אפלטון באקדמיה היה אריסטו, ששהה שם כעשרים שנה וציפה לרשת את מקומו. אך אחרי מות אפלטון עמד בראש האקדמיה אחיינו ספאוסיפוס, ואריסטו עזב את אתונה. אחרי מות ספסיפוס עמדו בראש האקדמיה קסנוקרטס, פולמון מאתונה וקראטס מאתונה בזה אחר זה. ב-264 לפנה"ס החלה תקופת האקדמיה התיכונה בראשות ארקסילאוס, ממשיכו של פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. בהשפעת רעיונותיו של אפלטון שלפיהם לא ניתן לרכוש ידע באמצעות החושים, גרס ארקסילאוס כי "דבר אינו ודאי" וכי יש להסתפק בהסתברות. הוא תקף את תורת חכמי האסכולה הסטואית שלפיה קיימת אמת ודאית שהיא התבונה האלוהית המונחת ביסודו של הסדר שביקום, ושניתן להגיע אליה באמצעות ההיגיון. האקדמיה השלישית שנוסדה על ידי קרנאדס ב-155 לפנה"ס עדיין החזיקה בתורת הספקנות והכחישה את האפשרות להגיע לחקר האמת המוחלטת. אחרי מות קרנאדס ב-129 לפנה"ס, תלמידו קליטומאכוס שימש כראש האקדמיה עד מותו ב-110 לפנה"ס. תלמידו, פילון מלאריסה ירש את מקומו כראש האקדמיה. אולם ב-88 לפנה"ס, בתחילת מלחמות מיתרידטס נאלץ לעזוב את אתונה וקבע את מושבו ברומא. ב-86 לפנה"ס לוקיוס קורנליוס סולה, שהטיל מצור על אתונה, הרס את מבני האקדמיה וכרת את חורשת עצי הזית שמסביבם. פילון מלאריסה מת ברומא וב־84 לפנה"ס תלמידו אנטיוכוס מאשקלון שהתגורר באלכסנדריה שב לאתונה וחידש את לימודי האקדמיה בגימנסיון תלמי. תקופת הספקנות נמשכה עד שאנטיוכוס מאשקלון גישר בין האידיאות של אפלטון לבין תורת האסכולה הסטואית. הוא טען כי האידיאות אינן טרנסצנדנטיות אלא שוכנות באדם עצמו שתבונתו היא חלק של התבונה האלוהית, וכי עולם החושים גם הוא בעל נשמה בהיותו חלק של היצירה האלוהית. לעומת זאת, פלוטינוס (205-270 לספירה) קרא להפרדה מוחלטת בין עולם החושים לבין עולם האידיאות הנמצא מחוץ לעולם החומר שבחלל ובזמן ונתפס באמצעות השכל בלבד ללא עזרת החושים. בכך הייתה משום חזרה אל רעיון האידיאות המקורי של אפלטון, וכאן מקורו של המונח נאופלטוניזם. האקדמיה האפלטונית הוקמה מחדש ב-410 לספירה על ידי פלוטרכוס מאתונה, שהוא ותלמידיו ראו את עצמם כממשיכיו של פלוטינוס. היא התקיימה עד 529 לספירה, כאשר נסגרה בפקודת יוסטיניאנוס הראשון קיסר האימפריה הביזנטית. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה האפלטונית בוויקישיתוף האקדמיה האפלטונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
זבולון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... זבולון בנו העשירי של יעקב שבט זבולון אחד משבטי ישראל עמק זבולון בצפון ארץ ישראל מועצה אזורית זבולון – מועצה אזורית בעמק זבולון אגודת יורדי ים זבולון – אגודה ימית בית זבולון – בניין בתל אביב המשכן את אגודת יורדי ים זבולון בית הספר הימי זבולון – בית הספר לימאות של אגודת יורדי ים זבולון אולפנת זבולון – אולפנה בראש העין על שם זבולון המר אישים: איתי זבולון – ראפר ישראלי המוכר בשם הבמה "טונה" איתי זבולון (שחקן) – שחקן ומוזיקאי ישראלי אישים ששמם הפרטי הוא זבולון
עודד זהבי

עודד זהבי (נולד ב-2 בפברואר 1961) הוא מלחין, מעבד ופסנתרן ישראלי, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת חיפה. זהבי נולד בירושלים לאלכס (אחיהם של העיתונאי נתן זהבי ושל איש המדע אבינעם זהבי), ולפנינה זהבי. הוא למד אצל המלחינים אנדרה היידו, ג'ורג' קראמב ושילה סילבר ואצל התאורטיקאים יוג'ין נרמור ולאונרד מאייר. בשנת 1993 סיים את עבודת הדוקטורט ומאז הוא פעיל בחיבור מוזיקה קונצרטנטית, מוזיקה לתיאטרון ולמחול וכן לסרטי תעודה ועלילה בקולנוע ובטלוויזיה. יצירותיו של זהבי בוצעו בתזמורות חשובות בישראל ומחוצה לה, ביניהן תזמורת קירוב, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם המנצחים אנטוניו פאפאנו, ואלרי גרגייב, ליאונרד סלטקין, נעם שריף, מארק ינובסקי, מנדי רודן, סטנלי ספרבר וירון טראוב. בשנת 1995 הקים את החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו עד שנת 2006. זהבי הוא פרופסור מן המניין (אמן) בחוג וממשיך ללמד בו (נכון לשנת 2024), ומשנת 2023-2024 הוא חזר להיות ראש החוג. כמו כן, הוא מלמד בבית הספר רימון ועוסק בפעילות ציבורית בתחום המוזיקה בישראל. בשנת 1994 כתב את המוזיקה לסרט "אחרי החגים" של אמנון רובינשטיין ובשנת 1996 כתב את המוזיקה לסרט "קיצור תולדות האוהבים" של יצחק צפל ישורון. עודד זהבי היה בעבר מלחין הבית של הקאמרטה הישראלית ירושלים ושל התזמורת הסימפונית ירושלים משם הוא התפטר מסיבות אישיות. בשנת 2012 החל להגיש עם אמנון רובינשטיין תוכנית שבועית בקול המוסיקה בשם "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים". בין השנים 2018 - 2022 היה המנהל האמנותי של חג המוזיקה הישראלית. בשנת 2018 הוא כתב הקונצ'רטו מס 2 לחליל שבוצע על ידי מרגלית גפני והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של דן אטינגר. זהבי נשוי ואב לשניים. "נוצת הזהב" של אקו"ם פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים פרס אנגל פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה פרס מפעל הפיס לשנת 2004 אתר האינטרנט הרשמי של עודד זהבי עודד זהבי, באתר ספוטיפיי עודד זהבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) עודד זהבי, דף שער בספרייה הלאומית עודד זהבי, בארכיון הבימה עודד זהבי באתר החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה עודד זהבי, באתר "הבמה" יריב מוהר, הזוכים בפרסי מפעל הפיס, באתר nrg‏, 8 במרץ 2005 צור ארליך, תפילת פרא, ראיון עם עודד זהבי, 'מקור ראשון', 8 בספטמבר 2010. עודד זהבי, סרטון בסדרה "חשופים" בערוץ YouTube של אוניברסיטת חיפה, 28 באפריל 2015 הצגת בוקר עם נתיב רובינזון, רשת ב', 21 במרץ 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויבו ולנטיה

ויבו ולנטיה (באיטלקית: Vibo Valentia) היא עיר ורשות מקומית (קומונה) במחוז קלבריה שבדרום איטליה, לחוף הים הטירני. היא בירת נפת ויבו ולנטיה והמרכז החקלאי, המסחרי והתיירותי שלה. אתרי התיירות הקרובים לה ביותר הם טרופאה (Tropea), ריקאדי (Ricadi) ופיצו (Pizzo). תפקיד חשוב בכלכלת האזור ממלא נמל ויבו מרינה. אוכלוסייתה מנתה ב-2001 33,957 נפש. ראשיתה של ויבו ולנטיה כקולוניה יוונית בשם "היפוניון" (Hipponion). היא נוסדה בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מלוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי), עיר יוונית חשובה ביוון הגדולה שבאיטליה, דרומית-מערבית לויבו ולנטיה, בחוף הים האיוני. דיודורוס סיקולוס מספר, כי דיוניסיוס טיראן סירקוסאי כבש את העיר ב-388 לפנה"ס והגלה את אוכלוסייתה. ב-378 לפנה"ס, בסיוע הקרתגים, שבו הגולים לבתיהם. לאחר נפילת העיר לידי הרומאים נקרא שמה "היפוניום" (Hipponium). ב-194 לפנה"ס הפכה העיר לקולוניה לטינית בשם ויבו ולנטיה. בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית העיר כמעט וננטשה כליל. ב-1070 בנו בה הנורמנים טירה, היכן שניצבה האקרופוליס הקדומה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה, ייסד במקום עיר חדשה בשם "מונטלאונה" (Montelone). השם הרומי הקדום, ויבו ולנטיה, הושב לה רק ב-1928. The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. Columbia University Press. 2001. [1] (אורכב 25.04.2005 בארכיון Wayback Machine) Stillwell, R. et al (editors). The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton (N.J.), Princeton University Press. 1976. [2] מדיה וקבצים בנושא ויבו ולנטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויבו ולנטיה ויבו ולנטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סנדוקאן

סנדוקאן (באנגלית: Sandokan) היא סדרת אנימציה לילדים בת 26 פרקים, ששודרה בשנת 1992 בצ'אנל 4 הבריטי ובערוץ הילדים בישראל, וכיום בערוץ ג'וניור. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי (אנ') שפורסמה במאה ה-19 בשם "סנדוקאן". (אנ'). הסדרה מבוססת על סדרת ספריו של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי (1862–1911) המספרים את סיפור הרפתקאותיהם של סנדוקאן, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה", ושל יאנז, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו. עלילת הספרים שונתה באופן משמעותי לצורך הסדרה המצוירת, ומדמות של פיראט אנטי-גיבור, כפי שהיא הוצגה בספרים, הפך סנדוקאן לנסיך שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה. סנדוקאן - טיגריס דמוי אנוש, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה" שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה. יאנז - תן דמוי אנוש, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו. קרקר - התוכי של סנדוקאן. סמואל - טיגריס שמן דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן. פטאן - טיגריס צהוב דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן. מרקו - טיגריס דמוי אנוש, ישנוני, אחד משודדי הים של סנדוקאן. גיו- חתול דמוי אנוש, הנהג בהגה הספינה של סנדוקאן. מריאנה- פרה דמוית אנוש, מתחתנת עם סנדוקאן בסוף הסדרה. ראג'ה - חתול שמן דמוי אנוש, הנבל של הסדרה שהרג את הוריו של סנדוקאן והדיח אותו מכס המלכות. קפטן - גורילה דמוי אנוש, עוזרו של הראג'ה. לורד ג'יימס - פר דמוי אנוש, מאמצה של מריאנה שטיפל בסנדוקאן הפצוע. אדואד - פנדה דמוי אנוש אשר מנחה תחרויות. הברון ויליאם - פר דמוי אנוש, בסוף הסדרה הוא הצטרף לראג'ה. הוא עמד להינשא למריאנה, אך היא נמלטה לפני החופה. "סנדוקאן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סנדוקאן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קוסה (יישוב)

קוסה (Cosa) הייתה קולוניה לטינית שהוקמה על ידי הרומאים ב-273 לפנה"ס בדרום-מערב טוסקנה, קרוב לוודאי על אדמה שהוחרמה מהאטרוסקים. היישוב האטרוסקי, אשר נקרא "קוסי" (Cusi) או "קוסיה" (Cosia), עמד כנראה במקום בו נמצאת כיום אורבטלו (Orbetello). מיקומה הגאוגרפי של קוסה ייחודי. היא ניצבת על גבעה הסמוכה לעיירה אנסדוניה (Ansedonia) בחוף הים הטירני, כ-140 קלימטרים צפון-מערבית לרומא, בגובה של 113 מטרים מעל פני הים. העיר ידעה תלאות כל תולדותיה, ומעולם לא הגיעה למדרגת עיר רומית משגשגת של ממש. המלחמות שניטשו באיטליה במאה השלישית לפנה"ס לא פסחו גם עליה. היא נבזזה בשנות השישים של המאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה על ידי פירטים, הוקמה מחדש בימיו של אוגוסטוס קיסר והוסיפה להתקיים עד המאה ה-3 לספירה. אחד האזכורים האחרונים של קוסה מצוי בחיבורו של רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס, המציין כי בשנת 416 ננטש המקום, כפי הנראה בשל מגפת עכברים, וכעת הוא שומם. המקום יושב מחדש בימי הביניים וננטש שוב במהלך המאה ה-13. לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו בקוסה חפירות נרחבות, שנמשכו כמה עשרות שנים. במהלך החפירות התגלו שרידים של העיר הרומית על מוסדותיה ובתיה. מדיה וקבצים בנושא קוסה בוויקישיתוף Velleius Patercullus, 1.14.7; Livius, Periochae, 14; Strabo, 5.2.8 Livius 22.11.6, 27.10.8-9, 32.2.7, 33.24.8-9 Namatianus, De reditu suo, 1.285-90 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקרי

לוקרי (איטלקית: Locri) היא עיר ורשות מקומית בנפת רג'ו די קלבריה, מחוז קלבריה שבאיטליה. ראשיתה במאה ה-7 לפנה"ס, אז נוסדה על ידי מתיישבים יוונים מלוקריס ונקראה "לוקרוי אפיזפיריאוי" (Λοκροί Ἐπιζεφύριοι). היא הפכה לימים לאחת הערים החשובות והמשגשגות בדרומו של המגף האיטלקי. בעיר התגורר טימיאוס מלוקרי שנתן את שמו לאחד הדיאלוגים ידועים של אפלטון. בתקופת מלחמת פירוס בעיר הוצב חיל מצב של רומאים. העיר ירדה מגדולתה במאה ה-5 לספירה וננטשה. היא חרבה בעת פלישות הסרצנים במאה ה-10. בעיר ממוקמת תחנת רדיו פרטית Radio Studio 54 Network המשדרת לדרום איטליה. מדיה וקבצים בנושא לוקרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוקרי ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק גולן (קצין)

יצחק (איצ'ה) גולן (24 באפריל 1932 – 10 במרץ 2008) היה דובר צה"ל בשנים 1977–1979 ולאחר מכן היה מנהל כפר הנוער בן שמן. גולן נולד בטורקיה ובגיל שנה הגיע עם משפחתו לישראל. גדל בחיפה ובנעוריו הצטרף לתנועת הצופים, עמה הצטרף לגרעין ההתיישבות בקיבוץ חצרים. בשנים 1955–1957 היה מפקד היאחזות הנח"ל בעין רדיאן, שהיוותה את הבסיס להקמת קיבוץ יטבתה. במקביל שימש כמפקד יחידת הסיור שפעלה בערבה, שהוקמה בעקבות טבח מעלה עקרבים בשנת 1954. בסיום שירותו הצבאי הסדיר למד זואולוגיה וידיעת הארץ בסמינר אורנים. בשנת 1965 חזר לשירות צבאי ומונה לקצין החינוך של פיקוד הנח"ל. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים ולקח חלק מרכזי בניהול הלהקות הצבאיות. בשנת 1968 מונה לקצין החינוך של פיקוד המרכז, תפקיד שבו כיהן עד לפרישתו ללימודים אקדמיים בשנת 1972. לבקשתו של הרמטכ"ל דוד אלעזר חזר לשירות פעיל במלחמת יום הכיפורים ושימש כקצין החינוך של חזית הדרום. בשנים 1975–1977 עמד בראש הוצאת "מערכות", ובשנים 1977-1979 שירת כדובר צה"ל. בשנת 1980 פרש מצה"ל. שימש כדובר קרן קיימת לישראל, מנהל כפר הנוער בן שמן (1984–1997) ומנהל מוזיאון מכון איילון. בן אחותו היה הבדרן דודו דותן. אורי דרומי, הבוס של להקת הנח"ל, באתר הארץ, 4 במאי 2008 נחום ברנע, חניכותו של דובר צה"ל, דבר, 23 באוגוסט 1977 אתר "Billiongraves"