laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שוטרים

שוטרים היא סדרת טלוויזיה תעודית ישראלית של יקי יושע ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1999–2000. הסדרה מתבססת על סדרה אמריקנית פופולרית בשם "Cops". הן בסדרה המקורית והן בגרסתה זו הישראלית עיקרה מתבסס על צוות תעוד המצטרף מדי פרק לצוות שוטרים ומתעד את שגרת יומם במהלך עבודתם. אנשי החוק - סדרה דוקמנטרית שמשודרת בערוץ yes Action משנת 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר האושר (סרט)

"הר האושר" הוא סרט תיעודי של הבמאי יקי יושע על ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בארץ ישראל ועל ההכנות לקראתו. בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר". אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית. "הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל. קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן. "הר האושר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז האמנויות ברביקן

מרכז האמנויות ברביקן (באנגלית: Barbican Arts Centre) הוא מרכז אמנויות המצוי בקומפלקס הברביקן בצפון הסיטי של לונדון בירת בריטניה, ובסמוך למוזיאון לונדון. מרכז האמנויות ברביקן נפתח בשנת 1982 במסגרת קומפלקס הברביקן, שנבנה באתר שנהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה במהלך הבליץ. המרכז נמצא בבעלות הסיטי של לונדון ופועל במימונה. מרכז האמנויות הוא השלישי בגודלו בבריטניה במימון פרויקטים אמנותיים, ונבנה כמתנה של הסיטי לאומה הבריטית, בעלות של 161 מיליון ליש"ט (השווים כיום לכ-400 מיליון ליש"ט). המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ובסקר של ה-BBC שנערך בספטמבר 2003 נבחר כ"בניין המכוער ביותר בלונדון". המבנה נבנה במספר מפלסים, אולם הגישה בין המפלסים אינה נוחה. באמצע שנות ה-90 שופץ המבנה ונבנו מספר מעברים על מנת לשפר את הגישה. אולם ברביקן (באנגלית: Barbican Hall) משמש את התזמורת הסימפונית של לונדון ואת תזמורת רשות השידור הבריטית. בו 1,950 מושבים. תיאטרון ברביקן (באנגלית: Barbican Theatre), בו 1,166 מושבים. הבור (באנגלית: The Pit), בו 200 מושבים. קולנוע ברביקן (באנגלית: Barbican Cinema) הכולל שלושה תיאטראות ובהם 288, 255 ו-155 מושבים. כמו כן במרכז שלוש מסעדות, שבעה אולמות כנסים ושני אולמות תצוגה, וכן מצויים במרכז ספריית ברביקן ובית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. המקום נבחר לארח בשנת 2014 את הויקימניה, הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה. מדיה וקבצים בנושא מרכז האמנויות ברביקן, לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז האמנויות ברביקן מרכז האמנויות ברביקן, ברשת החברתית פייסבוק מרכז האמנויות ברביקן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרכז האמנויות ברביקן, ברשת החברתית אינסטגרם מאמר על הברביקן, בעיתון הגארדיאן Art at the Barbican, Google Arts & Culture, 2019 Barbican tops ugly buildings poll, באתר חדשות BBC,‏ 22 בספטמבר 2003
מסבחה

מְסָבָּחָה (או משאוושה בניב הגלילי), בדומה לחומוס, היא מאכל עשוי גרגרי חומוס מבושלים היטב, בתוספת טחינה, שום, מיץ לימון ותבלינים. כמו החומוס גם המסבחה מוגשת לעיתים קרובות עם תוספת של שמן זית ו'תטבילה' - רוטב חריף העשוי מפלפל חריף מוחמץ, לימון, כמון ומלח, מה שבמקרה של המשאוושה נחשב לרוב למרכיב מרכזי במנה. ההבדל העיקרי בין המסבחה לחומוס טמון ברמת הבישול והעיבוד של הגרגרים. את החומוס מבשלים עד להתרככות בינונית-מוחלטת ואז טוחנים. להכנת המסבחה מבשלים את גרגרי החומוס לזמן ממושך, עד להתרככות מוחלטת, ולא טוחנים אותם, אלא מערבבים בטחינה ובתבלינים ומגישים. המסבחה, בשמות ובווריאציות שונים (כמו המשוואשה הנפוצה בצפון ארץ-ישראל ובסוריה), היא מאכל אופייני של הערבים, הישראלים, הלבנונים והסורים. המסבחה נועדה להיות צורה עדינה יותר של חומוס, פחות מתובלת, שמוגשת חמה ומתאימה לאכילה גם בשעות הבוקר המוקדמות עם או ללא פיתה. תכולת הפחמימות המורכבות והערך הגליקמי הנמוך הופכים אותה למאכל שמסוגל לספק אנרגיה לשעות רבות. המשאוושה, הזהה מבחינת מרכיביה, שונה בצורת העיבוד ובמינונים. את המשוואשה מקובל להכין לא בכף כמו את המסבחה, אלא בעלי ומכתש. משתמשים בכמות קטנה יותר של טחינה, לרוב במצב גולמי, ומועכים את החומוס בצורה גסה יחסית ואז מתבלים.
החשוד העיקרי (סרט תיעודי)

החשוד העיקרי הוא סרטו התיעודי של הבמאי יקי יושע, בו הוא ניסה להתחקות אחר השתלשלות העניינים שהובילה למותם של שלושה עשר ערבים אזרחי ישראל במאורעות אוקטובר 2000. באוקטובר 2000 פרצו ביישובים ערבים ברחבי הארץ מהומות, בפברואר 2001 התחילה לפעול ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת האירועים ונסיבות מותם של 13 ערבים ישראלים – כולם בתחומי המחוז הצפוני של המשטרה. היו שהאשימו בתוצאות את "החשוד העיקרי" - מפקד המחוז הצפוני, ניצב אליק רון. ואולם, ככל שמעמיק הסרט לחקור, נארגת תופעה של פער בין אליק רון, האדם הפרטי לבין ניצב רון, הפרסונה הציבורית. לדברי במאי הסרט, יקי יושע, "הכרת דמותו של אליק רון אינה מפחיתה מחומרת מותם של 13 בני אדם, היא רק מחריפה את הטרגדיה שבה כולנו שחקנים ראשיים". "החשוד העיקרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלסינג קאקו

בלסינג קאקו (Blessing Kaku; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר ניגרי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי. קאקו החל לשחק בקבוצת שארקס אוף פורת'הארקוס הניגרית שממנה עבר לקבוצה הארלבייק הבלגית, בה פתח בקריירה האירופאית שלו. לאחר שתי עונות בהארלבייק עבר לקבוצת ראסינג גנק הבלגית לשתי עונות. לאחר שהות זו בבלגיה עבר קאקו לישראל. בתחילה שיחק בקבוצת הפועל באר שבע, שם שיחק שנה וחצי, כשאחריה עבר למועדון ספורט אשדוד. בשנת 2004, נרכש קאקו על ידי הקבוצה האנגלית בולטון וונדררס. העברתו של קאקו מאשדוד לבולטון נחקרה מספר שנים מאוחר יותר כחלק מפרשה בה נחשפו סוכני שחקנים ששילמו למאמנים תמורת העברת שחקנים. לאחר תקופה קצרה בבולטון עבר קאקו לשחק בקבוצת דרבי קאונטי מליגת המשנה האנגלית עד תום העונה בקיץ 2005 חזר קאקו משהותו באנגליה והצטרף לקבוצת מכבי תל אביב, שבנתה באותה עונה קבוצת כוכבים שכללה את אייל ברקוביץ', אבי נמני וג'ובאני רוסו, אך עזב באמצע העונה מספר ימים לאחר שטון קאנן התמנה למאמן הקבוצה וחזר לאשדוד. בתום אותה עונה עבר למכבי פתח תקווה. בקיץ 2008 עבר לשחק בקבוצה הקפריסאית פראלימני ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לקאקו 4 הופעות בנבחרת ניגריה. בלסינג קאקו, באתר Transfermarkt בלסינג קאקו, באתר BDFutbol בלסינג קאקו, באתר WorldFootball.net בלסינג קאקו, באתר National Football Teams בלסינג קאקו, באתר FootballDatabase.eu
LabVIEW

LabVIEW (קיצור ל-Laboratory Virtual Instrumentation Engineering Workbench) היא פלטפורמה וסביבת פיתוח לתכנות בשפה חזותית שפותחה על ידי חברת National Instruments. התוכנה מיועדת בעיקר להפעלת ציוד מדידה ממוחשב ורובוטים לימודיים, כדוגמת לגו Mindstorms NXT. גרסה ראשונה יצאה לאור ב-1986 על מחשבי Apple. הגרסה הנוכחית היא 2016. LabVIEW רץ על מכונה וירטואלית שמאפשר להריץ אותו קוד על פלטפורמות שונות. מהירות ביצוע ניתן להשוות ל-C. Multithreading מובנה בתוך LabVIEW, דבר המאפשר כתיבת קוד עם תהליכים מקביליים בקלות רבה. יתרון מובהק של שפה זאת הוא הקלות בה ניתן ללמוד אותה מרמתה הבסיסית, ועל ידי דוגמאות (המצורפות לחבילת התכנה הבסיסית) והסברים, להתקדם ליצירת אפליקציות מורכבות. Abaqus מדריך לתכנות קל בLabVIEW, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית) הערוץ הרשמי של LabVIEW בYouTube, סרטון באתר יוטיוב (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא LabVIEW בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של LabVIEW (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של LabVIEW (בצרפתית) LabVIEW, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זהר ליבה

זוֹהר לִיבּה (נולד ב-20 בספטמבר 1977) הוא שחקן ודוגמן ישראלי. את ילדותו עשה במושב נביעות שבסיני. אביו, ממוצא טורקי, היה חקלאי, ואמו, ילידת צ'ילה, הייתה מורה. בהיותו בן שנתיים, הוריו התגרשו ואמו חזרה לצ'ילה. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בסיירת דוכיפת (94). בגיל 23, לאחר שאביו נפטר, עזב ליבה את ישראל ועבד כדוגמן במשך מספר שנים, שלאחריהן חזר לישראל והחל גם בקריירת משחק. ליבה דגמן במסעי פרסום שונים עבור חברות "דלתא", "המשביר לצרכן", "מתאים לי" ועוד. הוא שימש כפרזנטור של רשת "סקופ", יחד עם רותם סלע, ושל חברת ההלבשה "ML". בטלוויזיה הוא הופיע לראשונה בסדרה "ג'וני", שם גילם את יעקב בן זוגו של ג'וני (יונתן קוניאק). בשנת 2005 גילם את דמותו של עילי ב"טלנובלה בע"מ" בבימויו של שי קפון, ושודרה בערוץ הוט 3. בשנת 2006 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הנוער "השמינייה" בה גילם את דמותו של עומרי אלפסי, והמשיך לשחק ב"השמיניה הדור הבא" למשך שתי עונות נוספות. בשנים 2007-2010 ליבה שיחק בסדרת הנוער "האי" במשך שלוש עונות גילם את דמותו של צ׳יף. ב-2007, שיחק גם בטלנובלה "בובות" של חברת HOT. ליבה גם הופיע בתפקיד אורח בטלנובלה "האלופה", שם גילם את דמותו של סגן מאמן קבוצת לאציו בכדורגל. ב-2007 השתתף בסדרה "הכל דבש" בערוץ 2 (רשת). באותה שנה הצטלם לקליפ "עליך ועליי" של הזמרת שרית חדד. ב-2008 השתתף ליבה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" והיה למודח השישי. באותה שנה שיחק בסדרת המערכונים "אין בעיה" ששודרה בערוץ 2. ב-2010 הופיע במחזמר על פי שיריו של שלמה ארצי "לילה לא שקט". ב-2011 השתתף ליבה בעונה השנייה של הסדרה "עספור" של חברת HOT, בתפקיד חוויאר. החל מ-2012 השתתף בסדרות של Yes "נויורק" (במשך שלוש עונות) ו"שביתה" (שתי עונות). ב-2014 השתתף בסדרה "עממיות" ששודרה בערוץ 2. ב-2015 השתתף בתוכנית "גולסטאר" שמשודרת ב-HOT. ב-2016 השתתף בסדרה "נעלמים" ששודרה בערוץ ניקלודיאון בתור גיורא גולדין. ב-2018 השתתף בסדרת הדרמה "פמת"א" ששודרה בערוץ כאן 11. ב-2020 השתתף בסדרה הספרדית "El Cid" המשודרת באמזון פריים. ב-2006 גילם את דמותו של גולן בסרט "הבועה" של איתן פוקס וגל אוחובסקי. ב-2007 שיחק בסרט "ריקוד מסוכן" של מנחם גולן וב-2011 שיחק בסרט הדרמה "עדות" של הבמאי שלומי אלקבץ. ליבה הצטלם לצד מירב פלדמן ומורן רוזנבלט לסרט הישראלי-אוסטרי "באומשלאגר" שעלה לאקרנים ב-2017 ושנתיים לאחר מכן, שיחק בסרט הקומי "מבצע שלאגר". ב-2019 השתתף בסרט "פול גז". ב-2024 שיחק בסרט "מרוסקים: גולסטאר הסרט". ב-2007 ניהל מערכת יחסים במשך מספר חודשים עם השחקנית עדי הימלבלוי שאיתה שיחק בסדרה ״השמינייה״. ליבה נשוי למאמנת והשחקנית אורית שר, ולהם ארבעה ילדים. מתגורר במדריד שבספרד. מדיה וקבצים בנושא זהר ליבה בוויקישיתוף זהר ליבה, ברשת החברתית פייסבוק זהר ליבה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זהר ליבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זהר ליבה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי זהר ליבה, באתר ספר הקולנוע הישראלי זהר ליבה, באתר AllMovie (באנגלית) זהר ליבה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זהר ליבה, ברשת החברתית אינסטגרם ליהי אלבז, זוהר ליבה, שחקן עסוק: "אני לא מצליח להתפרנס", באתר Xnet‏, 11 ביולי 2012 "זה פצע פתוח": זהר ליבה נשבר ובוכה, באתר ynet, 14 בספטמבר 2015 אפרת וכטל, ‏כן, זוהר ליבה הלך לאיבוד. אבל הוא חזר משם מזמן, תודה, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2024 קרן נתנזון, תנוחו, ליבה והימלבלוי יחד, באתר ynet, 29 באפריל 2007
תחנת רכבת

תחנת רכבת היא מתקן או מבנה המשמש לעצירתן של רכבות באופן בטוח לשם עלייה וירידה של נוסעים ופריקתן והעמסתן של סחורות. תחנות רכבת מהוות מרכיב חשוב של רשת מסילות הרכבת. התחנות מתחלקות לשני סוגים עיקריים - תחנות נוסעים ותחנות משא. תחנת הנוסעים מאפשרת עלייה וירידה של נוסעים מהרכבת. התחנות הללו כוללות בדרך כלל רציפי נוסעים המאפשרים עליה נוחה אל הרכבת, וכן קופות לקניית כרטיסי נסיעה. תחנות המשא משמשות להטענה ופריקה של סחורות מרכבות המשא, וכוללות לרוב ציוד עזר שנועד לעזור בביצוע הפעולה כגון מנופים ומשטחי הטענה. בנוסף, בתחנות רכבת שונות ישנם מתקנים העוזרים לתפעול מסילת הרכבת עצמה. כמו כן קיימות גם תחנות רכבת תפעוליות המשמשות לביצוע פעולות שונות הקשורות בהפעלת מערכת הרכבות. תחנות מוקדמות נבנו בדרך כלל עם מתקנים לטיפול גם בתנועת נוסעים וגם במשא (אם כי לרוב השטחים שהוקצו לטיפול בנוסעים ובסחורות היו מופרדים). התחנות הדו-שימושיות הללו פחות נפוצות כיום, ובמקרים רבים מתקנים לטיפול בסחורות נמצאים רק בתחנות ראשיות או בתחנות מיוחדות שנבנו במיוחד לצורך כך. בדרך כלל, תחנות רכבת ממוקמות על מסילת הרכבת, או בקצה המסילה (ואז הן נקראות מסוף). רציפים הנמצאים בתחנות הנוסעים מחוברים ביניהם בדרך כלל על ידי מעברים עיליים ותחתיים, על מנת למנוע מנוסעים לעבור מרציף לרציף דרך מסילת הרכבת עצמה. מתקנים לנוסעים כדוגמת סככות מפני גשם או שמש, ספסלים וקופות כרטיסים יכולים להיות ממוקמים הן על הרציפים עצמם והן במבנה התחנה. נוסף על מתקנים לטיפול בנוסעים ומטען, תחנות רכבת כוללות לרוב גם מסילות שירות ומבני דפו שנועדו לטפל בקטרים וקרונות. תחנות רכבת רבות מהוות נקודות החלפה בין אמצעי תחבורה ציבורית שונים, שכן מיקומן המרכזי בערים רבות והיקף הנוסעים ברכבות דרש בנייה של תחנות רכבת תחתית, חשמליות ואוטובוסים במרחק קצר מהתחנות. בכל תחנת רכבת ישנם אשנבים למכירת כרטיסים, או מכונות אוטומטיות למטרה זו, או שילוב של שניהם. עם זאת, בקווי רכבת שונים נמכרים הכרטיסים על הרכבת עצמה. לעיתים קרובות יש בתחנות אשנבים או דלפקים המציעים שירותים נוספים, וכן חנויות שונות. תחנות רכבת גדולות מהוות לעיתים מרכז קניות. בתחנות רבות ישנן חנויות מזון מהיר או מסעדות, וישנן תחנות בהן מצוי פאב או בר. בנוסף לחנויות, יש בתחנות הרכבת שירותים רבים לנוסעים, כמו מתקנים למטען הנוסעים: עגלות לנשיאת המטען, שמירת מטען ומשרד אבדות ומציאות; לוחות מידע על זמני הרכבת ודלפקי מודיעין; תחנות מוניות ואוטובוסים; אולמות המתנה ובתי שימוש. מורכבותן של תחנות הרכבת משתנה: ישנן תחנות שבהן אין כמעט דבר חוץ מרציף, ולעומתן תחנות ענק ובהן אולמות רבים, קישור לקווי אוטובוס ורכבת תחתית, ומאות חנויות. במדינות רבות באפריקה ודרום אמריקה הופכת תחנת הרכבת למקומם של שווקים ועסקים אחרים, במיוחד בתחנות שבהן עוברים תיירים. ערך מורחב – תחנות רכבת בישראל בישראל פעילות כ-70 תחנות רכבת. הצפונית ביותר נכון לסוף שנת 2022 היא תחנת נהריה, והדרומית ביותר היא תחנת דימונה. מספר תחנות הרכבת עתיד לגדול בשנים הקרובות, בהתאם לתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל, ובמסגרת פרויקטים כגון המסילה המזרחית, מסילת 431, הארכת קו הרכבת המהיר לירושלים, ועוד. תחנת רכבת תחתית
מנוניטים

המנוניטים הם זרם של נוצרים אנבפטיסטים, המונה כ-2 מיליון מאמינים ברחבי העולם. השם מנוניט נגזר משם מייסד הזרם, מנו סימונס (אנ'), כומר הולנדי קתולי ששינה את הגותו הדתית, במשמעות אלו ההולכים אחרי מנו. המנוניטים נרדפו הן על ידי הקתולים והן על ידי הפרוטסטנטים. הקהילה המנוניטית התפתחה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 בהולנד וצפון גרמניה, כחלק מהזרם האנאבפטיסטי שמקורו בשווייץ, במוראביה ובוהמיה. המנוניטים מאמינים כי על אדם בוגר לטבול בשנית וברובם מתנגדים לטבילת תינוקות ומאמינים שרק אדם בוגר יכול להחליט האם להיטבל או לא. רובם תומכים בהפרדת הדת מהמדינה ומתנגדים לכל התערבות של המדינה בענייני דת. המנוניטים הם פציפיסטים הדוגלים באי-אלימות בכל תחומי החיים, חוץ מאשר מקרה בו עליהם להתגונן על חייהם ואז גובר עיקרון ההגנה העצמית (Selbstschutz. כך למשל הוקמו יחידות הגנה עצמית נגד המשמר השחור של נסטור מאכנו) וכן בדרך חיים שיתופית (קומונה) אולם העזרה ההדדית ואהבת הזולת מוגבלים אצלם לחברי הקהילה. כפועל יוצא מהימנעותם להישבע הם נמנעים ככל האפשר מלשאת משרות ציבוריות. קהילות מנוניטים קיימות באפריקה, ארצות הברית, קנדה, בוליביה, בליז, ברזיל, פרגוואי הולנד ועוד. בעבר הייתה גם קהילה מנוניטית בברית המועצות (בעיקר באוקראינה) שמנתה למעלה מ-100,000 מבוגרים. הם הוזמנו לתחומי האימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה. חלק מהקולאקים שעברו קולקטיביזציה בדרום אוקראינה היו מנוניטים. אחד מהישובים שהקימו שם נקרא ניו יורק. כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה הגיע הצבא הגרמני לאוקראינה, שיתפו איתו המנוניטים פעולה, רובם הצטרפו לצבא הגרמני בנסיגתו וחלק ניכר מהם היגרו לקנדה והצטרפו לקהילה המלוכדת שם. מספר שנים אחרי הקמת הכנסייה, התפצלה ממנה קבוצת מאמינים שנהרו אחרי יעקב אימן, חוואי שווייצרי שהציג אוטופיה חלופית, קבוצה זו נקראת האמיש, המתגוררת ברובה בצפון אמריקה, ובעיקר במדינת פנסילבניה. מדיה וקבצים בנושא מנוניטים בוויקישיתוף זהרה רון, המנוניטים בקנדה: טעם של פעם וגם האמונה, באתר ynet יוסי טסטסה, מנוניטים: הכירו את "בני האמיש הקנדים", באתר ynet, 20 באוגוסט 2012 מנוניטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב אייכלר

יעקב אייכלר (נולד בשנת תשי"ט, 1959) הוא עיתונאי ישראלי, הגיש תוכנית יומית בכאן ב' העוסקת באקטואליה במשך 6 שנים עד לפרישתו במאי 2024, וכן הגיש מדי פעם בערוץ כאן 11. בעבר הגיש חדשות והיה פרשן פוליטי בערוץ הכנסת ובגופי תקשורת נוספים. נולד בירושלים, למנשה אייכלר שהיה פעיל בלח"י ושירת בצנחנים לאחר קום המדינה. אחיו הוא ישראל אייכלר, חבר הכנסת מטעם יהדות התורה. אייכלר סיקר את פעילות הכנסת במסגרות שונות. שימש ככתב של "קו עיתונות דתית", וככתב הכנסת של העיתון. מדי יום חמישי הוא הגיש בערוץ 99 - ערוץ הכנסת את התוכנית "אייכלר יעקב" שבה הוא עוקב אחר עבודת חברי הכנסת. בעבר שימש אייכלר ככתב החדשות של רשת א' וכתב פוליטי של העיתון "המחנה החרדי". בנוסף, שידר בערוץ החרדי הפיראטי "קול שמחה". בדצמבר 2006 נבחר ליו"ר "תא הכתבים הפרלמנטריים" לאחר שבבחירות חשאיות זכה לתמיכת 17 מ-23 הכתבים הפרלמנטריים. בנוסף לעיסוקיו בתחומי התקשורת, עבד אייכלר כקבלן של חברת הבנייה "מ. קעניג". הוא אחד ממייסדי ארגון זק"א ופעיל בו במשך שנים, וכמו כן התנדב במשטרת ישראל ושימש בהתנדבות כנהג אמבולנס של מד"א. במאי 2010 מונה יעקב אייכלר כאחד מחמשת נציגי הציבור במועצת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים. באוקטובר 2016 פורסם כי אייכלר יעזוב את ערוץ הכנסת ויעבור לתאגיד השידור הישראלי. ב-15 במאי 2017 התחיל להגיש תוכנית בכאן ב'. תחילה הגיש תוכנית בשעה 19:00, ולאחר מכן עבר להגיש את תוכנית סיום היום בשעה 23:00 למשך שעה, בימים ראשון עד רביעי. אייכלר, חסיד בעלז, מתגורר בקריית בעלז בירושלים, נשוי ואב ל-13 ילדים. מורן שריר, געגועי לניקסון, באתר הארץ, 29 ביולי 2011 ירוחם שמואלביץ, העיתונאי יעקב אייכלר הגיש תלונה במשטרה נגד דובר אגד, באתר לדעת, ‏ז' אב תשע"ג (הקישור אינו פעיל) הפודקאסט "כאן אייכלר", באתר תאגיד השידור כאן
כפר (מחזה)

כפר הוא מחזה ישראלי מאת יהושע סובול. עלילת המחזה מתרחשת על רקע ארץ ישראל של שנות ה-40, בין סוף מלחמת העולם השנייה למלחמת העצמאות. כאשר המחזה כולו מסופר דרך עיניו של יוסי, נער תמים שעוד לא התבגר, הצופה על העולם בתמימות ובלי להבין את האירועים שקורים סביבו. יוסי – ילד נצחי חיים – אביו של יוסי רבקה – אימו של יוסי עמי – אחיו של יוסי ואהובה של דסי, משתתף בקורס מ"מים של "ההגנה" לאה – סבתו של יוסי יצחק – דודו של יוסי ד'ר ארדה – רופא הכפר קלרה – אשתו של ד'ר ארדה, מנהלת רומן עם קפטן דרורי דסי – ביתם של ד'ר ארדה ואשתו, אהובתו של עמי ברמן – אדם דתי, כותב את עלילותיהם של אנשים גיבורים הרב שץ – רב הכפר קפטן דרורי – קצין בריטי סעיד – פלאח מן הכפר הערבי הסמוך אלברטו ורוברטו – זוג שבויים איטלקים דיצה – עז וחברתו הטובה ביותר של יוסי זד – חמור אינדיק – תרנגול הודו המחזה עלה ב"תיאטרון גשר" ב-18 בפברואר 1996, בבימויו של יבגני אריה. ההצגה רצה 469 פעמים. הביקורות הללו את הבימוי של אריה ומצד שני מתחו ביקורת על דלות הטקסט. בימוי: יבגני אריה דרמטורגית: מרים יחיל-וקס תפאורה: אלכסנדר ליסיאנסקי ציור המסכים: מארק גולדנבלנק תלבושות: אנה כרושצובה תאורה: אבי יונה בואנו (במבי) מוזיקה: אבי בנימין הדרכה לשונית: מארק איווניר עוזרת במאי: מריה נמירובסקיה מנהלת הצגה: טטיאנה סוכנוב ייעוץ להפעלת הבובות: יצחק פקר יוסי: ישראל (סשה) דמידוב עמי: מארק איווניר, אמנון וולף, גלעד קלטר, הנרי דוד חיים: לאוניד קנייבסקי, מיקי לאון רבקה: לבנה פינקלשטיין, נטשה מנור, מיכל ויינברג לאה: נלי גושבה יצחק: בוריס אחנוב, אלכסנדר סנדרוביץ' ד"ר ארדה: יבגני טרלצקי קלרה: ליליאן רות חיילובסקי דסי: אפרת בן צור ברמן: ולדימיר וורובייב סעיד: ולדימיר חלמסקי רוברטו: ולדימיר פורטנוב, עידו מוסרי אלברטו: מיכאל אסינובסקי דרורי: איגור מירקורבנוב, יחזקאל לזרוב סוניה: סבטלנה דמידוב דאנקשיין: עדי עציון-זק הרב שץ: יבגני גמבורג דיצה: דורית לב ארי, נתלי שילמן, שירי גדני אינדיק: קלים קמנקו מפעיל מסרטה: ואדים יליין ההצגה זכתה בחמישה פרסי התיאטרון הישראלי: "כפר" – הצגת השנה יבגני אריה – במאי השנה סשה ליסיאנסקי – מעצב תפאורה של השנה ישראל דמידוב – שחקן השנה אבי בואנו יונה (במבי) – מעצב תאורה של השנה המחזה עלה מחדש ב"תיאטרון גשר" ב-30 במרץ 2013. ההצגה "כפר" (אורכב 10.10.2014 בארכיון Wayback Machine), באתר תיאטרון גשר ynet, מתנה לחג: ההצגה "כפר" לצפייה במלואה, באתר ynet, 26 במאי 2012 אתר לזכרו של יבגני אריה, המייסד והמנהל האמנותי של תיאטרון גשר
איוה איקוקו טוג'ורי

איוה איקוקו טוג'ורי (4 ביולי 1916 – 26 בספטמבר 2006), אמריקאית ממוצא יפני ששידרה ברדיו של האימפריה היפנית שידורי תעמולה לכוחות ארצות הברית בעת מלחמת העולם השנייה. איוה איקוקו טוג'ורי נולדה בלוס אנג'לס למהגרים יפניים. היא גדלה בסביבה אמריקאית, שפתה הראשונה הייתה אנגלית וידיעתה את השפה היפנית הייתה קלושה. ביוני 1941 קיבלה תואר ראשון בזואולוגיה. זמן קצר לאחר מכן נסעה ליפן לבקר את דודתה שחלתה. הייתה זו נסיעתה הראשונה ליפן. ב-7 בדצמבר 1941, כאשר תקפה יפן את ארצות הברית בפרל הארבור, שהתה איוה ביפן, ללא אמצעי קיום וללא יכולת לחזור לארצות הברית. קרובי משפחתה, שחששו מאירוח נתינת אויב בביתם, ביקשו ממנה לעוזבו. איוה ביקשה משלטונות יפן לכלוא אותה ביחד עם יתר אזרחי ארצות הברית ששהו ביפן בפרוץ המלחמה, אך היפנים אילצו אותה להצטרף לצוות השדרנים של שידורי התעמולה שלהם בשפה האנגלית, שכלל כתריסר נשים דוברות אנגלית. לשידורי תעמולה אלה, באנגלית טובה ובקול נשי, הייתה האזנה מרובה בקרב חיילי ארצות הברית וימאי הצי האמריקאי בחזית האוקיינוס השקט, שהיו מרוחקים אלפי מילין מבתיהם, כאשר לתוכן התעמולה עצמו הם התייחסו בהומור. החיילים כינו את כל השדרניות בשם "שושנת טוקיו" ("טוקיו רוז"). לאחר כניעת יפן ב-1945 יצאו עיתונאים אחדים ליפן על מנת לחפש את "שושנת טוקיו" ולראיין אותה, והציעו סכומי כסף גבוהים עבור הראיון. עובדת ברדיו טוקיו הצביעה בפניהם על איוה. איוה, שנישאה בינתיים לאזרח פורטוגל ממוצא יפני שהתגורר ביפן, הייתה סבורה כי התשלום עבור הראיון יתרום לקיום של בני הזוג והסכימה להתראיין. איוה העניקה את הראיון, כאשר בחוזה ההתקשרות שלה עם הכתבים הצהירה כי הייתה "שושנת טוקיו". אחד הכתבים מסר את הראיון הכתוב לקציני מודיעין של צבא ארצות הברית ואיוה נעצרה על ידי השלטונות האמריקאים ביפן ב-1945. חקירת ה-FBI ומשרד המשפטים הסתיימה ללא המלצה להעמידה לדין, והיא שוחררה ב-1946 לאחר שהוחזקה כשנה במעצר. בשנת 1948 ביקשה רשות לחזור לארצות הברית ועניינה התעורר מחדש. היא נעצרה שוב והובאה לארצות הברית והועמדה לדין בשנת 1949 באשמת בגידה. היא הורשעה באחד משמונה סעיפי האישום ונדונה לעשר שנות מאסר ולקנס של עשרת אלפים דולר. היא שוחררה מהמאסר בשנת 1956 בגין התנהגות טובה, אך הוצא נגדה צו גירוש מארצות הברית, אותו הצליחה לבטל בהליכים משפטיים שארכו שנתיים. בשנת 1976 שודרה בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית "60 דקות" תוכנית על "שושנת טוקיו" שתיארה את הפרשה מנקודת מבטה של איוה. הדבר הוביל לחנינה שהוענקה לה בשנת 1977 על ידי הנשיא ג'רלד פורד. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות ארצות הברית שחנינה כזו הוענקה לאחר הרשעה בבגידה. לעת זקנתה התגוררה בשיקגו. מדיה וקבצים בנושא איוה איקוקו טוג'ורי בוויקישיתוף איוה איקוקו טוג'ורי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איוה איקוקו טוג'ורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערן מינהר, מינהר הזמן - שושן כלוא, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי איוה איקוקו טוג'ורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
הפרדוקס של ברי

הפרדוקס של ברי הוא פרדוקס הנובע מהגדרה מילולית של מספר, בצורה שלכאורה נוגדת את עצמה. ניסוח אפשרי שלו הוא חיפוש ”המספר השלם הקטן ביותר שאיננו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות”. הפרדוקס נקרא על שם ג'י. ג'י. ברי (1867–1928), שהיה ספרן זוטר בספרייה הבודליינית של אוניברסיטת אוקספורד. הפרדוקס עוסק בשפה, ובמקורו עוסק בשפה האנגלית, אולם נביא כאן "תרגום" שלו לעברית. השינוי אינו מהותי. ניתן להגדיר באמצעות מילים בעברית מספרים. לדוגמה, את 2 ניתן להגדיר בתור "המספר החיובי הזוגי הקטן ביותר", או למשל באמצעות המילה "שתיים". אנו מעוניינים בקבוצת כל המספרים הטבעיים שניתנים לתיאור על ידי מילה או צירוף מילים בני פחות מ-100 אותיות. נדרוש בנוסף עבור כל מספר שצירוף המילים יתאר אותו בלבד, ולא קבוצה אינסופית של מספרים (למשל "כל המספרים הטבעיים" אינו צירוף מילים שנתייחס אליו כמתאר מספר מסוים). כעת, מכיוון שהגבלנו את מספר האותיות לפחות מ-100, וקיים מספר סופי של אותיות בעברית (22), הרי שקיים מספר סופי של צירופי מילים, ומכאן שקיים מספר סופי בלבד של מספרים טבעיים שניתן לתאר על ידי פחות מ-100 אותיות. מכיוון שיש אינסוף מספרים טבעיים, נובע מכך שקבוצת המספרים הטבעיים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות איננה ריקה. כעת, על המספרים הטבעיים מוגדר יחס סדר טוב ולכן בכל תת-קבוצה של מספרים טבעיים קיים מספר שהוא הקטן ביותר, ובפרט בקבוצת המספרים שאינם ניתנים לתיאור על ידי פחות מ-100 אותיות. נתאר מספר זה על ידי צירוף המילים "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות". כעת הגענו לסתירה לכאורה, מכיוון שבצירוף המילים שבו השתמשנו כדי לתאר את המספר היו פחות ממאה אותיות. שורש הפרדוקס הוא בעובדה שהמשפט שלנו מתייחס אל עצמו, מצב הגורר פרדוקסים לעיתים קרובות. כדי להבין את הבעייתיות בהתייחסות עצמית באופן חד יותר, נסתכל על המשפט "המספר המוגדר במשפט זה ועוד 1". במקרה זה הבעייתיות של המשפט ברורה מאליה, כך שאף אחד לא יתייחס אליו כפרדוקס - הוא מפנה אל תוצאת החישוב המוגדרת בו עצמו. התוצאה היא שאי אפשר לחשב את המספר ה"מוגדר" בו. במשפט "המספר הקטן ביותר שאינו ניתן לתיאור באמצעות פחות ממאה אותיות", ההתייחסות העצמית מסתתרת בעובדה שהוא מדבר על מספרים בני פחות ממאה אותיות בעוד שהוא עצמו אחד כזה. כדי לחדד את הנקודה, ניתן לנסח את המשפט כך: "המספר הקטן ביותר שאינו מוגדר במשפטים מסוג זה". הפעם ההתייחסות העצמית ברורה לחלוטין, והפרדוקס - איננו. משפט האי-שלמות של צ'ייטין פרדוקס המספרים המעניינים מריוס כהן, פרדוקס ברי, גליליאו 103, מרץ 2007. גדי אלכסנדרוביץ', הפוסט המעניין ביותר שלא ניתן לתאר בכותרת שלו, באתר "לא מדויק", 26 בנובמבר 2008 הפרדוקס של ברי, באתר MathWorld (באנגלית)
מינצברג

האם התכוונתם ל... הנרי מינצברג – חוקר ניהול קנדי יעקב לייב מינצברג – מראשי אגודת ישראל בפולין, חבר הסיים הפולני, וראש קהילת לודז' ישראל זאב מינצברג – דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים ובעדה החרדית, רב הקהילה האשכנזית ברובע היהודי בירושלים, ערב נפילתו בתש"ח נתן יהודה לייב מינצברג – רב חרדי מירושלים, מנהיג ישיבת המתמידים (קהל עדת ירושלים) רוזנות הנאו-מינצברג – בית אצולה גרמני בין המאות ה-15 וה-16 דייוויד מינצברג – עורך-דין יהודי-אמריקאי, בעל זכויות הניהול בקבוצת הפועל תל אביב.