laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קורט גרוט

קורט דייוויד גרוט (באנגלית: Kurt David Grote; נולד ב 3 באוגוסט 1973), הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף עולם ובעל מדליית זהב אולימפית. גרוט החל לשחות רק בגיל 15 בהמלצת רופאיו כסיוע למחלת האסתמה ממנה סבל. הוא שחה במועדון השחייה של סנטה קלרה. הוא דוקטור לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד. באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה גרוט במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית ניצחה בשלב הגמר. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.69 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.05 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:14.63 דקות. באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה גרוט ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.22 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.05 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.93 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה, בשנת 1998 זכה גרוט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.40 דקות, לפני ג'אן כריסטוף סארנין מצרפת (2:13.42 דקות) ונורברט רוז'ה מהונגריה (2:13.59 דקות), במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.56 דקות, אחרי אוסטרליה (3:37.98 דקות) ולפני הונגריה (3:39.53 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.93 דקות, אחרי פרד דבורגרייב מבלגיה (1:01.34 דקות) וזנג קוויליאנג מסין (1:01.76 דקות). באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בשנת 1999 סיים גרוט במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.73 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.47 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.28 דקות. קורט גרוט, באתר olympedia.org קורט גרוט (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית)
רב יחיאל

רב יחיאל היה אמורא בבלי, כנראה בדור השני (המאה ה-3), חברו של רב יהודה. רב יחיאל מוזכר פעמים מעטות בלבד, ולא ידוע דבר על מקומו ומעשיו וממי למד. רוב מאמריו הם פירושים קצרים לדברי המשנה, בעיקר פרשנות מילולית או הגדרה כמותית למושגים שהוזכרו בה. כך, למשל, הסביר ש"כיבוש ריחיים" המוזכר במשנה הוא קדיחת חור במרכז אבן הריחיים. ממאמריו הידועים הוא: חזקת שליח עושה שליחותו. חכם שאינו ידוע ממקור אחר, בשם רבה בר יונתן, מסר בשמו אמירה רפואית: ערסן (שעורים מבושלות היטב) יפה לחולה. הרב אהרן הימן, "רב יחיאל", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 756, באתר היברובוקס משה יהודה בלוי (עורך), "רב יחיאל", יחוסי תנאים ואמוראים, ברוקלין ה'תשנ"ד, עמודים תצ"ז-תצ"ט, באתר היברובוקס משנה, מסכת מועד קטן, פרק א', משנה ט'. תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף י', עמוד א'. בנקודה זו נחלק על רב יהודה, שלדעתו ה"כיבוש" הוא חריצת חריצים בריחיים כדי שיטחנו היטב. תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ל"א, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף מ"א, עמוד ב'
ולנטין קוראבלניקוב

ולנטין ולדימירוביץ' קוראבלניקוב (ברוסית: Валентин Владимирович Корабельников; נולד ב-4 בינואר 1946) היה סגן שר ההגנה הרוסי ויועצו לענייני מודיעין וביטחון מידע, תחום שנחשב למומחיותו. כיהן כראש הגה-אר-או במשך 12 שנה, מ-1997 ועד שפוטר באפריל 2009 על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב. קוראבלניקוב הוא יליד מחוז טמבוב ובוגר האקדמיה הצבאית על שם מיכאיל פרונזה והאקדמיה הדיפלומטית הצבאית של משרד ההגנה. ב-1988 סיים את לימודיו באקדמיה של המטה הכללי. את שרותו הצבאי הוא עשה בשורות המודיעין הצבאי וקודם לראש מחלקת ביטחון מידע בגה-אר-או בשנת 1989. בין השנים 1992–1997 היה סגן ראש הגה-אר-או. במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה עמד בראש יחידה של המודיעין הצבאי שרדפה אחר מחבלים צ'צ'נים. השתתף אישית במבצעי שטח ובתקופה ההיא נקלע למארב הצ'צ'נים ונפצע קשה. במאי 1997 התמנה לראש גה-אר-או ופעל לחידוש מבצעי הביון החשאיים. במקביל לעבודתו כראש הגה-אר-או מילא שורת תפקידים שונים: ב-20 באוגוסט 1997 הוא היה לחבר במועצת תאום שיתוף פעולה צבאי בין רוסיה למדינות זרות, הוא היה חבר המועצה המפקחת על ייצוא נשק רוסי, ב-1999 היה לחבר הוועדה הנשיאותית לענייני שיתוף פעולה צבאי טכני בין רוסיה למדינות זרות. בינואר 2001 היה לחבר במטה המבצעי לניהול מבצעי לוחמה בטרור בצפון הקווקז. קוראבלניקוב זכה להוקרה רבה בקרב נשיאי רוסיה בוריס ילצין וולדימיר פוטין. ב-1999 הוא הניח דו"ח מודיעיני בפני הנשיא אודות המצב בקוסובו ואפשרות לפרוץ המלחמה שם. באותה שנה הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית. בשנת 2003 הוא קודם לדרגת גנרל הצבא (דרגה צבאית שנייה בסדר הדרגות). כאשר מונה דמיטרי מדבדב לנשיא, הוא הביע את רצונו להחליף את ראשי ארגוני הביון, ובד בבד עם מינויו של אלכסנדר בורטניקוב לראש הפס"ב הוא החליט לפטר את קוראבלניקוב, ומינה במקומו את אלכסנדר שליאחטורוב ב-14 באפריל 2009. בין הסיבות העיקריות לצעד זה הייתה התנגדותו של קוראבלניקוב לרפורמה נרחבת בכוחות הביטחון, שהוביל שר ההגנה של רוסיה. פיטורי קוראבלניקוב
לבנטינה

מחוז לבנטינה (איטלקית: Distretto di Leventina) הוא אחד משמונה מחוזות של קנטון טיצ'ינו, הקנטון היחיד שתושביו דוברי איטלקית בשווייץ. הוא שוכן בחלקו הצפוני ביותר של הקנטון, על שטח של 479.9 קמ"ר, המתחיל במעבר סנקט גוטהרד ומסתיים בעיירה ביאסקה. במרכזו של המחוז שוכן עמק לבנטינה, שלאורכו זורם נהר טיצ'ינו והוא מהווה ציר תנועה ראשי, דרכו עוברות האוטוסטרדה ומסילת הרכבת המוליכות למרכז שווייץ ולאיטליה. אוכלוסיית המחוז מונה 9,834 תושבים (דצמבר 2009). בירת המחוז היא העיר פאידו (Faido) והעיר הגדולה ביותר היא אירולו (Airolo). המחוז מחולק לארבע מועצות אזוריות (באיטלקית: circoli) ול-18 מועצות מקומיות. בהרים של מחוז לבנטינה, שהם חלק מרכס הרי האלפים, מספר אתרי סקי קטנים ומאות קילומטרים של מסלולי הליכה ואופניים. בתחומי המחוז עשרות אגמים קטנים ומספר אגמים מלאכותיים, המשמשים ליצור חשמל. אגם ריטום שמצפון לאירולו משמש לייצור חשמל למנהרות הרכבת וכלי הרכב העוברים מתחת לרכס סנט גוטהרד. מדיה וקבצים בנושא לבנטינה בוויקישיתוף אתר התיירות של מחוז לבנטינה כרמית וייס, ‏עמק לבנטינה ומעבר סנט גוטארד, באתר GoTravel
נאופרוטרוזואיקון

נֶאוֹפּרוֹטֶרוֹזואיקון הוא תור גאולוגי שנמשך כ-450 מיליון שנה, החל מלפני מיליארד שנה ועד לפני כ-542 מיליון שנה. זהו התור האחרון בעידן פרוטרוזואיקון, העידן האחרון שבעל-העידן של הפרקמבריון, ולקראת סופו החלו להופיע החיים הנראים לעין (רב תאיים). עידן הקרח הנרחב ביותר הידוע לגאולוגים התרחש באמצע עידן זה וייתכן גם שהגיע לאזורי קו המשווה והפך את כדור הארץ ל"כדור שלג". כמאה מיליון שנה לפני עידן זה התגבשה יבשת-העל רודיניה, ולפני 750 מיליון שנה החלו חלקיה להפרד, ומאוחר יותר (בערך לפני 630 מיליון שנה) התאחדו שוב כדי ליצור את פנוטיה שהתקיימה עד סוף הפרקמבריון. בעידן הנאופרוטרוזואיקון ישנן 3 יחידות זמן: טוֹן (אנ')‏ – 1000-850 מיליון שנה לפני זמננו קְריוֹגֶן (אנ')‏ – 850-635 מיליון שנה לפני זמננו, בתקופה זו הגיע הקרח לשיא כל הזמנים. אֶדיקָר‏ – 635-542 מיליון שנה לפני זמננו, בה הופיעו היצורים הרב תאיים הראשונים האופייניים לתקופה זו.
בן ציון מילר

בן ציון מילר (נולד בדצמבר 1947, במחנה עקורים בגרמניה) הוא חזן אמריקאי. מילר נולד במחנה עקורים בעיר פרנוואלד בגרמניה, זמן קצר לאחר מכן השתקעה משפחתו בארצות הברית. אביו, אהרן מילר שימש כבעל תפילה ובעל מנגן בחסידות באבוב, שהתמקמה בניו יורק. מילר עצמו החל לשיר בציבור כבר מגיל חמש, כשהוא מופיע בלווית אביו באירועים בחסידות. כנער למד בישיבות באבוב בניו יורק ובבת ים. את החזנות והזמרה ינק מילר מאביו, ובגיל 18 החל לשמש כחזן במרכז היהודי של הילסייד ניו ג'רזי. לאחר שמילא את תפקיד החזן בבית כנסת ברובע הברונקס, עבר מילר לקנדה, שם שימש כחזן במונטריאול ובטורונטו ובמקביל למד חזנות אצל החזן שמואל ברוך טאובה. בקנדה רכש מילר גם השכלה מוזיקלית מקצועית באקדמיה למוזיקה במונטריאול. בשנת 1981 הוצעה לו משרת חזנות יוקרתית - חזן ראשי בבית הכנסת "בית אל" בברוקלין ניו יורק, תפקיד אותו מילאו חזנים נודעים כברהלה חגי, מרדכי הרשמן, משה קוסביצקי ומשה שטרן. מילר מכהן במשרה זו עד היום. מילר מופיע בקונצרטים ותפילות בכל רחבי העולם. בישראל הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה. מילר הקליט מספר רב של תקליטי חזנות ושירה יהודית, בין היתר, תקליט בליווי חברי התזמורת הסימפונית של לונדון, ותקליט בליווי התזמורת הסימפונית של ברצלונה. גם כן החזן בן ציון מילר הקליט מספר רב של תקליטים עם לחניו של מאסטרו אלי יפה מנצח על מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים, מילר ניחן בקול טנור המסוגל לעלות לטונים גבוהים במיוחד, ומאופיין בוויברציה חזקה בעיקר בצלילים מתמשכים. הקולורטורה הייחודית וההבעה העזה המלווה את שירתו, הביאה לפופולריות שלו בקרב חובבי החזנות והשירה היהודית ברחבי העולם. בן ציון מילר, ברשת החברתית פייסבוק בן ציון מילר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בן ציון מילר, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה קצרה בן ציון מילר באתר Recorded sound archive של אונ' פלורידה בן ציון מילר באתר ארכיון מילקן למוזיקה יהודית (אנ') (באנגלית)
עלי איתן

עֵלִי איתן (ארנסט איזן; 1908 – 18 בנובמבר 1993) היה בלשן ישראלי שעסק בשפות שמיות והיסטוריון, פרופסור ללשון עברית באוניברסיטת תל אביב, חבר ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית, ועורך "לשוננו לעם". עלי איתן נולד במינכן שבגרמניה בשם ארנסט איזן ליעקב ושרה איזן. למד באוניברסיטאות לייפציג, מינכן ווינה. את תואר הדוקטור קיבל מאוניברסיטת לייפציג על מחקרו "התרגום והפירוש הערבי של סעדיה גאון לתהלים". בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, ושימש מורה לעברית ולערבית בבתי ספר תיכוניים. בשנת 1945 התמנה למזכיר המדעי של ועד הלשון העברית בלשכת תל אביב, ולאחר שהוקמה האקדמיה ללשון העברית המשיך לשמש בתפקידו עד לפרישתו. כמזכיר מדעי ערך כמה ממילוני האקדמיה ללשון העברית. במשך שנים רבות שימש יושב ראש ועד המינוח של האקדמיה ללשון העברית. במקביל שימש עורך "לשוננו לעם", ואף פרסם בו מאמרים רבים; כמו כן פרסם מאמרים ב"לשוננו", ב"תרביץ" ובכתבי עת בלשניים מרחבי העולם. בשנת 1962 החל ללמד בחוג ללשון עברית של אוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1971 התמנה לפרופסור. התגורר ברמת גן, ובה נפטר בשנת ה'תשנ"ד (נובמבר 1993). נקבר בבית העלמין הדרום. הותיר בת אחת - עדנה גיטה (נפטרה בכ"ב סיוון תשפ"א) ושלושה נכדים. עלי איתן באתר האקדמיה ללשון העברית מידע על עלי איתן בקטלוג הספרייה הלאומית עלי איתן, דף שער בספרייה הלאומית Ernst Eisen, Sa'adja Al-fajjumi's Arabische Übersetzung und Erklärung der Psalmen, Leipzig: Druck von Albert Teicher, 1934 עלי איתן באתר GRAVEZ.
שבעים פנים לתורה

שבעים פנים לתורה הוא ביטוי של חז"ל המציג את הגיוון הרב של הדרכים שבהן ניתן לפרש את התורה. והוא משקף את הרעיון האמור בדברי חז"ל: "מה פטיש זה מתחלק לכמה ניצוצות - אף מקרא אחד יוצא לכמה טעמים". הביטוי מופיע לראשונה בספרות הסוד הקדומה - בספר חנוך העברי ובאותיות דרבי עקיבא, תורה בשבעים פנים של שבעים לשון, נביאים בשבעים פנים של שבעים לשון... הלכות בשבעים פנים של שבעים לשון, שמועות בשבעים פנים של שבעים לשון..." הביטוי מופיע בספר הזוהר פעמים רבות. הביטוי מופיע גם במדרש במדבר רבה ”כשם שיין חשבונו שבעים, כך יש שבעים פנים בתורה.” הפרשנות המקובלת למשפט היא שלדברי התורה יש פירושים רבים ואל כולם התכוון הכותב וכולם אמת, כך כתבו במפורש רבי מנחם ריקאנטי, ספר החינוך, ורבים אחרים. אך רבי יעקב אנטולי חלק על הסברים אלו: ”לפי שדבר הנכתב תפול המחלוקת כפי דעות הקוראים, כמו שאמרו שבעים פנים לתורה, כפי מספר הלשונות. וכבר תעו רבים והתעו אחרים בדברי משה רבינו...” כך כתב גם רבי דוד חיים קורינאלדי. רבי יוסף אבן כספי כתב ששבעים פנים לתורה נאמר רק "במקומות ראויים ובפרט בעניינים הסודים והדקים, היה כונת המחבר להורות הוראות רבות יחד... ומי שימשוך זה בכל הוא מכוון כוונות לא כוון בם אומרם". המספר "שבעים" המופיע בביטוי זה הוא מספר טיפולוגי המשקף קבוצה גדולה, למשל בביטויים "שבעים לשון" ו"שבעים תועבות בלבו". רבי יוסף אבן כספי כתב ש"שבעים מורה על ריבוי הדברים" והדגיש שזוהי הגזמה, רבי אברהם אבולעפיה כתב אף הוא "שבעים מורה על ריבוי הדברים" אך כתב שזוהי המעטה כי באמת בכל פסוק יש שבעים אלף אלפי אלפים רבבות פירושים, כדבריו כתבו גם פרשנים אחרים. יעקב ישראל סטל (עורך), שמואל אשכנזי, אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, חלק ב עמ' 843 – 852. חננאל מאק, שבעים פנים לתורה : למהלכו של ביטוי, בתוך: מ' בר-אשר ואחרים (עורכים), ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, ירושלים תשנ"ב, עמ' 7, 462-449 תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ד, עמוד א' אותיות דרבי עקיבא, באתר היברובוקס. ספר הזוהר, חלק א', דף מ"ז, עמוד ב'; ספר הזוהר, חלק ג', דף כ', עמוד א'; ספר הזוהר, חלק ג', דף רט"ז, עמוד א' ועוד. במדבר רבה יג, טז. פירוש ריקאנטי לתורה, פרשת ויצא דף ק. מצווה צה. רבי יעקב בר ששת ספר האמונה והביטחון פרק ט, רבי שמואל אבן תבון מאמר יקוו המים פרק כב, ועוד. רבי יעקב אנטולי, מלמד התלמידים פרשת ואתחנן, ליק תרכ"ו, קנח:ב. רבי דוד חיים קורינאלדי, בית דוד, אמשטרדם תצ"ח, מסכת מגילה פרק ד משנה ט, לשונו היא: "רבים אמרו ושבעים פנים לתורה, היינו שהתורה מתפרשת בשבעים פנים וכולם אמתיים, ולא ידעו כי האמת אחת היא". רבי יוסף אבן כספי, עשרה כלי כסף, חלק ב עמ' 28. תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף ס"ה, עמוד א'; ראו גם: משה ציפור, בשבעים נפש ירדו אבותיך מצרימה, אוניברסיטת בר-אילן. בראשית רבה, פרשה ס"ה, פסקה י"א. אברהם אבולעפיה, ספר החשק, חלק א סימן ג. רבי אליהו מאיזמיר, אזור אליהו סימן כב; החיד"א ברית עולם על ספר חסידים, סימן תתקפה.
Various Positions

Various Positions (בעברית: "תנוחות שונות") הוא אלבומו השביעי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום, שיצא לאור ב-1984, סימן את מעברו של לאונרד כהן אל סאונד מודרני, כשבביצוע השירים נעשה שימוש בסינתיסייזר (במיוחד ברצועת הפתיחה). חברת ההקלטה של כהן, קולומביה רקורדס, סירבה להוציא לאור את הדיסק גם בארצות הברית, והוא הופץ שם תחת חברת הפצה אחרת כמה חודשים לאחר מכן. כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן. מידע על האלבום Various Positions באתר MusicBrainz מידע על האלבום Various Positions באתר AllMusic האלבום Various Positions באתר Discogs האלבום Various Positions באתר ספוטיפיי מילות שירי האלבום ודגימות מהם ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונה פיטלסון

יונה פיטלסון (1929 – 2004) היה אדריכל ישראלי. נולד וגדל בירושלים. דור שישי בארץ. ימי בחרותו כחבר ההגנה ובפלמ"ח במלחמת העצמאות – הם שהקנו לו את זיקתו העזה לארץ. את הקשר לתחום התכנון והבנייה ירש מהוריו: אביו, המהנדס אליהו פיטלסון שאחראי לכמה מן הפרויקטים הבולטים בירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-20, ואמו, בת למשפחת פרידלנד, משפחת בונים ירושלמית ידועה. בתו דליה היא מוזיקאית ג'אז. בשנות ה-50 למד פיטלסון אדריכלות בטכניון בחיפה, והצטרף למשרדו של אביו. בראשית שנות ה-60 עמד פיטלסון בראש צוות תכנון העיר ערד, היישוב המדברי המוצלח ביותר מבין עיירות הפיתוח אשר נבנו באותן השנים בדרומה של מדינת ישראל, ואשר היווה מעבדת ניסויים מתוכננת להתיישבות עירונית במדבר. באותה העת נולדה לו גם בתו, דפנה, שהייתה לבת הבכורה של ערד. אף על פי שתכנן רבים מהמבנים בעיר, יצירתו המוכרת ביותר היא פסל הבולבוסים הניצב בכניסה לעיר מאז 1964, אותו יצר בשיתוף האמן גדעון פרידמן. בראשית שנות ה-70 תכנן במהירות וביעילות את מבני המעוזים שהצילו חיים רבים במלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור. בשנת 1976, לאחר תקופת שירות במשרד השיכון, היה פיטלסון שותף בהקמת משרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים, יחד עם שני אדריכלים צעירים: שמואל שילה ומירון יעקובסון. טרם הופעת המחשב בכל משרדי האדריכלים, פיתח פיטלסון את המחשוב בתחום המיפוי, ועם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, עמד בראש הצוות לתכנון פתרונות דיור מיידי וזמני לרבבות העולים החדשים. במהלך שנות התשעים ועד לפטירתו בשנת 2004 טיפל פיטלסון בשמונה תוכניות מתאר ארציות (מתוך 40 הקיימות). בין השאר, היה שותף יחד עם משרדו, בתכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו האדום ושאר הקווים העתידיים. היה נשוי ארבע פעמים ולאורך השנים נולדו לו שלוש בנות. מפעלי קרטון גלי יוניון בג, יוון, (1957). מפעל לדבקים ומוצרי נייר, ניירובי קניה, (1958). בית קולנוע "הדר" (נהרס), כפר סבא, (1959). מפעלי חברת קרגל, בני ברק ולוד, (שנות ה-50 ושנות ה-70). חבר צוות תכנון שיקום יפו העתיקה, (1961–1962). ראש צוות תכנון חבל ערד והעיר ערד, (1962–1967). תכנון בתים פרטיים ומבני ציבור בעיר ערד, (1962–1967). תוכנית מתאר לעיר ירוחם, (1968–1974). בתי מגורים פרטיים בשכונת אפקה שבתל אביב ובהרצליה פיתוח, שנות ה-70. תוכנית מתאר לדיר אל בלאח, עזה, (1969). תוכנית מתאר לח'אן יונס, עזה, (1970). תוכנית בינוי לשכונה בבית שמש, (1970). המכון להדברת עשבי בר, בית דגן, (1975). שותף ומפתח בחברת קומפלוט, פיתוח עירוני (1977 - שנות ה-90). פרוגראמה ותוכנית לפיתוח עירוני, עכו, (1977–1979). תוכנית שיקום שכונת רמת השקמה, רמת גן, (1977–1980). חבר צוות שיקום שכונת הבוכארים, ירושלים, (1980). תכנון שכונה בשכונת רמות, ירושלים, (1980). פארק תעשייתי לחברת "דלקול", לוד, (1985). מערך משרד הפנים של סינגפור, (1987–1995). ראש צוות תכנון פרויקט המגורים הזמניים לעולים החדשים, אתר קראוונים, (1990). ראש צוות תוכנית מתאר ארצית 33 - לדיור מיידי וזמני. ראש צוות תוכנית מתאר ארצית 23א' - להסעת המונים במטרופולין גוש דן. ראש צוות תוכנית מתאר ארצית 34ב'/2 - להתפלת מי ים. ראש צוות תוכנית מתאר ארצית 34ב' - למשק המים. ראש צוות תוכנית מתאר ארצית 36א' - לתקשורת מתקנים קטנים וזעירים. דיון על ערים חדשות, הנדסה ואדריכלות - עיתון אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל, 1964 מיכאל יעקובסון: על פסל הבולבוסים בערד בעיצוב יונה פיטלסון, באתר 'חלון אחורי', 10.5.13
פרוספר מונטאן

פרוספר מונטאן (בצרפתית: Prosper Montagne; ‏14 בנובמבר 1865 – 22 באפריל 1948) היה שף צרפתי, מחברם של ספרים ומאמרים רבים על אוכל, בישול וגסטרונומיה, שהידוע שבהם הוא לארוס גסטרונומיק. פרוספר מונטאן נולד וגדל בקרקסון. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, שאף להיות ארכיטקט, אולם הדבר לא התממש. אביו רכש מלון ב-Quatre Saisons בטולוז ולקח אותו כשף. הוא למד כשוליה בגראן הוטל בפריז וב-Hotel d'Angleterre בקוטרה (בראשותו של אלפונס מיון), אחרי-כן עבד במספר מסעדות בפריז וסן רמו, כמו גם באוטל דה פארי במונטה קרלו. ב-1900 הוא שב לפריז, שם נהיה שף ב-Pavillon d'Armenonville,‏ Pavillon Ledoyen (לדואיין), ולבסוף בגראן הוטל, שם כיהן עשר שנים. אחרי כן פתח מסעדה משלו, Montagné, שהצליחה מאוד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ויצר תבשילים חדשים, אך לבסוף סגר אותה ושימש כיועץ ל- Queen Pédauque וארגן תחרויות ותצוגות גסטרונומיות רבות. במלחמת העולם הראשונה פיקח על המטבחים של מדינות ההסכמה. הוא כתב ספרי בישול רבים, בכללם (Le grand livre de cuisine אותו החשיב כיצירת המופת שלו), La grande cuisine illustrée ולארוס גסטרונומיק בשיתוף עם פרוספר סאל (Prosper Salles)‏ Bonne chère, pas chère, La cuisine diétique, Les délices de la table, Le livres des cuisines militaires, Mon menu, and Le festin occitan, הוא גם כתב בעיתונים וכתבי עת רבים והיה עורכו של Revue culinaire. באנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו: "אחרי מארי-אנטואן קארם שני האנשים שלהם הייתה ככל הנראה ההשפעה הגדולה ביותר על המטבח הצרפתי, ועל המטבח העולמי בכללותו, היו פרוספר מונטאן ואוגוסט אסקופייה. מונטאן היה אחד מהשפים הצרפתים הגדולים ביותר בכל הזמנים, והבטיח לעצמו מקום בהיסטוריה של הגסטרונומיה בכך שיצר את לארוס גסטרונומיק (1938), האנציקלופדיה הבסיסית של המטבח הצרפתי. עוד בהיותו צעיר... הגיע למסקנה שיש להשיל את כל הקישוטים המוגזמים." על שמו נקרא מועדון פרוספר מונטאן (Club Prosper Montagne), אגודה של חובבי ומקצועני המטבח הצרפתי, אותה ייסד רנה מוראן. הוא נבחר לאביר לגיון הכבוד. The feast Occitan, Villelongue d'Aude: Atelier du Gue, 1980. (OCLC 20904650) Larousse Gastronomique, Paris: Larousse, 1938. (OCLC 248141300) The Treasure of the Mediterranean cuisine, with 70 doctors of France. Paris: Éditions de la Tournelle 1938. (OCLC 18127289) The delights of the table, or, The Four Seasons Gourmet; Paris: Flammarion 1931. (OCLC 38944023) The ledger of kitchen, Paris, E. Flammarion 1929. (OCLC 6987071) Cheap good food without meat, Paris: Pierre Lafitte, 1918. (OCLC 46814054) Prosper Montagne, a great leader disappears in Joan B. Barondeau, CURNONSKY gastronomic memories ... Verlag Curnonski (ISBN 9783940814036) Roger Lamoise, The life and work of Prosper Montagne: master chef and culinary writer, 1865-1948Malakoff J. Lanore, LT, 1995. (ISBN 9782862682457) Larousse Gastronomique, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 756. מדיה וקבצים בנושא פרוספר מונטאן בוויקישיתוף ביוגרפיה של פרוספר מונטאן, באתר מועדון פרוספר מונטאן הערך "פרוספר מונטאן" באנציקלופדיה בריטניקה אתר מועדון פרוספר מונטאן
כליזמר (פירושונים)

כליזמר הוא מונח המתאר הן מסורת מוזיקלית והן את הנגן המשתייך למסורת זו. האם התכוונתם ל... כליזמר – מסורת מוזיקלית יהודית שמקורה במזרח אירופה. כליזמר (נגן) – אדם המנגן במסורת הנגינה הכליזמרית.
ג'סטין קירק

ג'סטין קירק (באנגלית: Justin Kirk; נולד ב-28 במאי 1969) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. הוא ידוע בשל גילום דמותו של פריור וולטר במיני-סדרה "מלאכים באמריקה" המבוססת על מחזה בעל אותו שם; תפקידו בסדרה העניק לו מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר. קירק ידוע גם בזכות משחקו בסדרה הדרמה קומית המצליחה של Showtime, "העשב של השכן" בתור אנדי בוטווין; עבורו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. קירק נולד בסיילם שבאורגון. אמו ממשפחה יהודית ממוצא רוסי, בעוד שאביו ממשפחה נוצרית עם שורשים באנגליה ובדנמרק. הוא גדל בקהילה קטנה שבמדינת וושינגטון, שם למד בבית ספר יסודי בשמורה אינדיאנית, עד שמשפחתו עברה למיניאפוליס, מינסוטה, כשהיה בן 12. הוא למד שם בתיכון והופיע במרכז תיאטרון לילדים. הוא עבר לניו יורק לאחר שסיים את לימודיו. הוא בוגר לימודי משחק בתוכנית קונסרבטוריונית בבית הספר לתיאטרון Circle in the Square Theatre School. תפקידו הראשון בברודוויי היה במחזות "בכל יום נתון" ו"אהבה! אומץ! חמלה!" בשניהם גם על מסך וגם על במה, עבורם זכה בפרס אובי עבור "הופעה נכבדת" כחלק מהאנסמבל. בנוסף, זכה קירק בפרס בק סטייג' להופעתו המצטיינת במחזה "שירים ישנים מרושעים" שהוצג בניו יורק. קירק הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרת הקומדיה ג'ק וג'יל בשנים 1999–2001. בשנת 2003 גילם את פריור במיני סדרת הטלוויזיה מלאכים באמריקה, המבוססת על מחזה בעל אותו השם. כיום הוא מכבב בסדרת הדרמה המצליחה העשב של השכן לצד מרי-לואיז פרקר, איתה שיחק גם ב"מלאכים באמריקה". היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בשנת 2007 על תפקידו בסדרה. בשנת 2014 גילם את ג'ון טאקר, שגריר ארצות הברית בסדרת הדרמה הפוליטית "הרודן" שיצר גידי רף לרשת FX Networks. שנה לאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "וולטר" בכיכובם של נב קמפבל ומיילו ונטימיליה. מדיה וקבצים בנושא ג'סטין קירק בוויקישיתוף ג'סטין קירק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סטין קירק, באתר AllMovie (באנגלית) ג'סטין קירק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'סטין קירק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לארוס גסטרונומיק

לארוס גסטרונומיק (בצרפתית: Larousse Gastronomique) הוא אנציקלופדיה לגסטרונומיה. רוב הספר עוסק במטבח הצרפתי, והוא מכיל מתכונים של תבשילים צרפתיים וטכניקות בישול. הרבה מהתבשילים וחומרי הגלם הלא-צרפתיים מוזכרים במהדורות המאוחרות, והם מתרבים במספרם ממהדורה למהדורה. הספר יצא לאור בידי הוצאת לארוס, המו"ל הצרפתי המוביל של מילונים ואנציקלופדיות. המהדורה הראשונה (1938) אותה ערך פרוספר מונטאן חבקה 1087 עמודים, על החלק המדעי היה אחראי דר' גוטשאלק, את המבוא כתבו ז'ורז' אוגוסט אסקופייה ופיליאס ז'ילבר. ז'ילבר חבר למונטאן בכתיבתו של ספר זה, כמו גם היה עמיתו של אסקופייה בכתיבת ספרו Le Guide Culinaire, כתוצאה מכך היה דמיון רב בין שני הספרים. הדבר גרם לאסקופייה לציין כשהוא נתבקש לכתוב מבוא שהוא יכול "לראות במו עיני", ו"מונטאן לא יכול להסתיר ממני את העובדה שהוא השתמש ב־Le Guide כבסיס לספרו החדש, ובוודאי השתמש במתכונים רבים." Robert J. Courtine עמד בראש המהדורות של 1960, 1967, 1984. תרגומים ומהדורות אחרות הספר תורגם לאנגלית לראשונה ב-1961. המהדורה החמישית (2000) שמשתרעת על פני 1350 עמודים עודכנה ונוסף לה חומר על מטבחים אחרים. היא הופיעה במהדורה מקוצרת (2003) ומהדורה מתוקנת ראתה אור ב-13 באוקטובר 2009 ופורסמה בידי Hamlyn בבריטניה. בראש הוועדה הגסטרונומית המפקחת על שתי המהדורות האחרונות עמד ז'ואל רובישון. במועצה השתתפו בין השאר מישל גראר, פייר טרואגרו, ז'אן דלאווין ופייר הרמה. Montagné, Prosper. Larousse Gastronomique: The Encyclopedia of Food, Wine, and Cookery. Edited by Charlotte Turgeon and Nina Froud. New York: Crown, 1961. First English edition. Montagné, Prosper. Larousse Gastronomique: The New American Edition of the World's Greatest Culinary Encyclopedia. Edited by Jennifer Harvey Lang. New York: Crown, 1988. Second English edition. Montagné, Prosper. Larousse Gastronomique: The World's Greatest Culinary Encyclopedia. Edited by Jennifer Harvey Lang. New York: Clarkson Potter, 2001. Third English edition. James, Kenneth. Escoffier: The King of Chefs. Hambledon and London: Cambridge University Press, 2002. Larousse Gastronomique, Prosper Montagné, maître cuisinier, avec la collaboration du docteur Gottschalk, Paris, Editions Larousse, 1938. Larousse gastronomique: the encyclopedia of food, wine & cookery, Ed. Charlotte Turgeon and Nina Froud. New York, Crown Publishers, 1961. The English translation of the 1938 edition. ISBN 0-517-50333-6 2001 2nd edition, ISBN 2-03-560227-0, with assistance from a gastronomic committee chaired by Joël Robuchon English translation of 2nd edition, ISBN 0-609-60971-8 English translation of 3rd edition, ISBN 0-600-62042-6 James, 266–68