laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאיר ברבי

רבי מאיר ברבי (ה'תפ"ה, 1725 - ה' באב ה'תקמ"ט, 28 ביולי 1789) היה רב וראש ישיבה אשכנזי, אב"ד פרשבורג במשך עשרים ושש שנים. נולד בהלברשטאדט לרב שאול. למד בצעירותו אצל רבי צבי הירש חריף מחבר "עטרת צבי", ואחר כך נסע לפרנקפורט ולמד בישיבתו של רבי יעקב כ"ץ פופרש מחבר "שב יעקב". בין השנים ה'תצ"ח, 1738 - ה'תקכ"ג, 1763, כיהן כראש ישיבה בהלברשטאט וכראש בית הדין בעיר. בשנת ה'תקכ"ג (1763) לאחר פטירת רבי יעקב יצחק דוקלא, התמנה כרבה של פרשבורג וכראש הישיבה בעיר. בין תלמידיו מתקופה זו: רבי דניאל פרוסטיץ, רבי מרדכי בנט, והרב יהודה לייב קארלבורג. הוא נשא במשרותיו אלו במשך עשרים ושש שנים עד לפטירתו לאחר מחלה בה' באב ה'תקמ"ט, 28 ביולי 1789. חידושי תורתו נדפסו בספר "חידושי הלכות מהר"ם ברבי". יקותיאל יהודה גרינוולד, הרב ר' מאיר ברבי, בתוך: היהודים באונגאריא, ואץ, תרע"ג. פריט כ"ה, באתר היברובוקס יצחק וייס, תולדות מרנא ורבנא הגאון האמיתי רבינו מאיר ברבי זצ"ל, סי' ו' בספר אבני בית היוצר, פקש תר"ס. דפים לט:-מד., באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי מאיר ברבי אב"ד פרשבורג, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קס"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) ספרו חדושי הלכות מהר"ם ברבי - שני חלקים, דיהרנפורט תקמ"ו / פראג תקנ"ד, באתר היברובוקס
נוסחת לייבניץ ל-π

במתמטיקה, נוסחת לייבניץ ל-π,ידוע גם כנוסחת לייבניץ גרגורי על שם גוטפריד וילהלם לייבניץ וג'יימס גרגורי, היא הנוסחה: 1 − 1 3 + 1 5 − 1 7 + 1 9 − ⋯ = π 4 . {\displaystyle 1\,-\,{\frac {1}{3}}\,+\,{\frac {1}{5}}\,-\,{\frac {1}{7}}\,+\,{\frac {1}{9}}\,-\,\cdots \;=\;{\frac {\pi }{4}}.\!} או ברישום מקוצר: ∑ n = 0 ∞ ( − 1 ) n 2 n + 1 = π 4 . {\displaystyle \sum _{n=0}^{\infty }\,{\frac {(-1)^{n}}{2n+1}}\;=\;{\frac {\pi }{4}}.\!} ניתן להוכיח טענה זו בקלות על ידי טור טיילור של פונקציה הופכית של טנגנס (נקראת טור גרגורי) שאומרת: ∫ 0 x d u 1 + u 2 = arctan ⁡ x = x − x 3 3 + x 5 5 − x 7 7 + ⋯ {\displaystyle \int _{0}^{x}\,{\frac {du}{1+u^{2}}}=\arctan x=x-{\frac {x^{3}}{3}}+{\frac {x^{5}}{5}}-{\frac {x^{7}}{7}}+\cdots } ולהציב x = 1 ונקבל בקלות את הנוסחה. הנה הוכחה נוספת: π 4 = arctan ⁡ ( 1 ) = ∫ 0 1 1 1 + x 2 d x = ∫ 0 1 ( ∑ k = 0 n ( − 1 ) k x 2 k + ( − 1 ) n + 1 x 2 n + 2 1 + x 2 ) d x = ∑ k = 0 n ( − 1 ) k 2 k + 1 + ( − 1 ) n + 1 ∫ 0 1 x 2 n + 2 1 + x 2 d x . {\displaystyle {\begin{aligned}{\frac {\pi }{4}}&=\arctan(1)\;=\;\int _{0}^{1}{\frac {1}{1+x^{2}}}\,dx\\[8pt]&=\int _{0}^{1}\left(\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}x^{2k}+{\frac {(-1)^{n+1}\,x^{2n+2}}{1+x^{2}}}\right)\,dx\\[8pt]&=\sum _{k=0}^{n}{\frac {(-1)^{k}}{2k+1}}+(-1)^{n+1}\int _{0}^{1}{\frac {x^{2n+2}}{1+x^{2}}}\,dx.\end{aligned}}} ניתן להבין מהשורה האחרונה כי: 0 < ∫ 0 1 x 2 n + 2 1 + x 2 d x < ∫ 0 1 x 2 n + 2 d x = 1 2 n + 3 → 0  as  n → ∞ . {\displaystyle 0<\int _{0}^{1}{\frac {x^{2n+2}}{1+x^{2}}}\,dx\;<\;\int _{0}^{1}x^{2n+2}\,dx\;=\;{\frac {1}{2n+3}}\;\rightarrow \;0{\text{ as }}n\rightarrow \infty .\!} מכאן עבור n שואף לאינסוף, ניתן לראות כי: π 4 = ∑ k = 0 ∞ ( − 1 ) k 2 k + 1 . {\displaystyle {\frac {\pi }{4}}\;=\;\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {(-1)^{k}}{2k+1}}.} נוסחת לייבניץ ל-π, באתר MathWorld (באנגלית)
המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית

המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית - מרכז מורשת הייקים הוא מוזיאון שהוקם בשנת 1968 ומציג את התרבות של היהודים דוברי הגרמנית באירופה עד מלחמת העולם השנייה וכן את תרומתם לחברה ולתרבות בישראל לאחריה. המוזיאון היווה אחד ממכלול של ארבעה מוזיאונים שבגן התעשייה מגדל תפן שבגליל ונסגר בשנת 2021. החל מסתיו 1942 ובמהלך שנות ה-40, התקיים במוזיאון הקטן של נהריה במגדל המים, תערוכה לזכר יהדות מרכז אירופה. בתחילת 1944 פורסמה תוכנית להקים אתר הנצחה וזיכרון ליהדות גרמניה בנהריה. המוזיאון נוסד ב-1968 על ידי ישראל שילוני ונפתח לקהל בשנת 1971 בבית עיריית נהריה, עיר אליה הגיעה קבוצה גדולה של יהודי גרמניה במהלך העלייה החמישית. ב-1996 עבר המוזיאון לגן התעשייה מגדל תפן. ב-2005 נפתח המוזיאון מחדש כשיתוף פעולה בין המוזיאון לבין הנהלת ארגון יוצאי מרכז אירופה. המוזיאון הקיף שטח של כ-400 מ"ר והציג תצוגת קבע כרונולוגית של יהדות גרמניה לצד תערוכות מתחלפת. בין תצוגות הקבע בולטת תצוגת יצירות וחפצים מעיזבונו של הרמן שטרוק, תצוגת "הייקים בחינוך: ערכים אחרי 70 שנה", צריף מגורים מראשית ימי נהריה ועוד. המוזיאון עוצב על ידי המעצב דודיק גל. ב-2021 נסגר המוזיאון ותוכנו אמור להקלט לאוסף אוניברסיטת חיפה ומוזיאון הכט. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: היקים שבנו את המדינה, Xnet‏, 5 בספטמבר 2011 ארכיון המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית - המרכז למורשת היקים באתר "אז - רשת ארכיוני ישראל" של הספרייה הלאומית חגית הורנשטיין, מוזיאון היקים של סטף ורטהיימר עובר לחיפה, באתר כלבו – חיפה והצפון, 11 בפברואר 2021 זהבה רון, ‏עורו, הייקים, באתר גלובס, 14 במרץ 2018 אולם זכרון ליהדות אירופה במוזיאון בנהריה, הַבֹּקֶר, 18 באוקטובר 1942 גרשון סוואט, נהריה - מקום נופש למופת, המוזיאון, הארץ, 18 באוגוסט 1944 לזכר יהדות אשכנז, הארץ, 22 בפברואר 1944 עברי ורבין, תפן - המוזיאון ליהדות דוברת גרמנית, סוגיות נבחרות באחריות חברתית בעסקים, עמ' 2145 מיכאל יעקובסון: היקים שבנו את המדינה, Xnet‏, 5 בספטמבר 2011
אמנדין אנרי

אמנדין שאנטל אנרי (בצרפתית: Amandine Henry;‏ נולדה ב-28 בספטמבר 1989) היא כדורגלנית צרפתייה המשחקת כקשרית אחורית. אנרי נולדה בספטמבר 1989 בעיר ליל שבצפון צרפת. כשהייתה בת 16 היא החלה לשחק בקבוצת הכדורגל של הנין בומונט, ושנה אחר כך הצטרפה לאקדמיית הכדורגל של קליירפונטיין. היא שיחקה בקבוצת האקדמיה במשך שתי עונות, וב-32 משחקים כבשה 22 שערים. לקראת עונת 2007/2008, היא חתמה באולימפיק ליון, שבדיוק זכתה באליפות ראשונה מזה תשע שנים. בעונותיה הראשונות בקבוצה, שימשה אנרי בעיקר כשחקנית ספסל, אך ככל שעברו השנים מעמדה התחזק. באפריל 2009 ערכה אנרי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת. מספר חודשים לאחר מכן, היא זומנה לסגל הנבחרת שהשתתף באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. באליפות עצמה, שובצה צרפת ל"בית המוות" ביחד עם אלופת העולם, נבחרת גרמניה וביחד עם הסקנדינביות, נורווגיה ואיסלנד. למרות התחזיות המוקדמות, העפילה צרפת בפעם הראשונה בתולדותיה לרבע הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים להולנד. אנרי שיחקה רק במשחק רבע הגמר, ואף כבשה את הפנדל השלישי של הצרפתיות בדו-קרב. ב-2011 ו-2012 זכתה אנרי פעמיים ברציפות בליגת האלופות עם ליון, לאחר ניצחונות בגמרים על טורבינה פוטסדאם ופרנקפורט, בהתאמה. למרות הצלחתה הרבה בליון, אנרי כמעט ולא זומנה לסגל הנבחרת, ושיחקה רק שני משחקים בינלאומיים בין 2011 ל-2013. אף על פי כן, לאחר החלפתו של מאמן הנבחרת, ברונו ביני בספטמבר 2013, היא כבר תפסה מקום קבוע בהרכב הראשון של הנבחרת. אל גביע העולם שנערך בקנדה ב-2015 הגיעה צרפת כאחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר. בשלב הבתים של הגביע, הייתה אנרי אחת מהשחקניות הבולטות בנבחרת, ואף נבחרה למצטיינת משחק הניצחון על מקסיקו, בו היא כבשה את השער האחרון. לאחר שעברו את קוריאה הדרומית בשלב שמינית הגמר, הודחו הצרפתיות ברבע הגמר על ידי גרמניה. בסיום הטורניר ולמרות הדחתה המוקדמת יחסית, זכתה אנרי בפרס כדור הכסף, המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל ואף נבחרת להרכב הטורניר. זמן קצר לאחר תחרות גביע העולם, נכללה אנרי ברשימת שלוש המועמדות הסופיות לפרס כדורגלנית השנה של אופ"א, לצידן של סליה סאסיץ' וג'ניפר מרוז'אן הגרמניות. בעקבות מועמדותה היא הפכה לכדורגלנית הצרפתייה הראשונה אי פעם שמגיעה לשלב שלוש האחרונות בפרס זה. למרות זאת, סיימה אנרי רק במקום השני, לאחר שקיבלה ארבע נקודות בהצבעה הסופית. אולימפיק ליון ליגת העל הצרפתית (8): 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015 הגביע הצרפתי (4): 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015 ליגת האלופות לנשים (2): 2010/2011, 2011/2012 כדור הכסף של הגביע העולמי: 2015 נבחרת הטורניר של הגביע העולמי: 2015 מדיה וקבצים בנושא אמנדין אנרי בוויקישיתוף אמנדין אנרי, ברשת החברתית פייסבוק אמנדין אנרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמנדין אנרי, ברשת החברתית אינסטגרם אמנדין אנרי, ברשת החברתית LinkedIn אמנדין אנרי, ברשת החברתית Goodreads אמנדין אנרי, באתר Soccerdonna (בגרמנית) אמנדין אנרי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אמנדין אנרי, באתר Soccerway אמנדין אנרי, באתר WorldFootball.net אמנדין אנרי, באתר FootballDatabase.eu רשומת משחקיה הבינלאומיים באתר פיפ"א
ת'ורסטיין פאלסון

ת'ורסטיין פאלסון (באיסלנדית: Þorsteinn Pálsson;‏ נולד ב-29 באוקטובר 1947) היה ראש ממשלת איסלנד בין יולי 1987 לספטמבר 1988. בשנים 1991-1983 הוא כיהן גם כיו"ר מפלגת העצמאות (מפלגת ימין). פאלסון נשוי למשפטנית ואב לשלושה. פאלסון למד במכללה המסחרית של איסלנד (גימנסיה פרטית) ובהמשך קיבל השכלה משפטית באוניברסיטת איסלנד. עוד לפני סיום לימודיו האקדמאיים ב-1974, הוא עבד ככתב בעיתון השמרני "מורגונבלאדיד", ואילו אחר כך היה העורך הראשי של העיתון "ויסיר". בשנים 1987-1979 פאלסון עמד בראש התאחדות אנשי העסקים של איסלנד. בבחירות הכלליות שנערכו באפריל 1983, פאלסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם מפלגת העצמאות הימנית במחוז הדרום (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). למרות שמפלגתו הייתה הגדולה ביותר בבית הנבחרים, הוא לא נבחר לראש הממשלה, אך מפלגת העצמאות נכנסה לממשלתו הראשונה של סטינגרימור הרמנסון — יו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מרכז-ימין). פאלסון לא כיהן כשר בממשלה עד 1985. בנובמבר 1983 הוא נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת העצמאות. בשנים 1987-1985 פאלסון היה שר האוצר ושר רשות הסטטיסטיקה בממשלתו של הרמאנסון. בחודשים האחרונים לכהונתה של ממשלה זו ב-1987, פאלסון כיהן במקביל גם כשר התעשייה. מיולי 1987 עד ספטמבר 1988 פאלסון כיהן כראש הממשלה, אחרי שבבחירות שנערכו באפריל 1987 מפלגתו נותרה הגדולה ביותר באלת'ינגי. עם זאת, מפלגת העצמאות איבדה שלושה מושבים ופאלסון הקים קואליציה רחבה, שכללה שלוש מפלגות נוספות — שתיים מהן מהשמאל. בספטמבר 1988 שותפותיה הקואליציוניות של מפלגת העצמאות הפילו את ממשלתו של פאלסון ומנהיג הפרוגרסיבים, הרמאנסון, הקים ממשלת שמאל-מרכז בלי השותפה הימנית הבכירה. מפלגתו של פאלסון נותרה גם מחוץ לממשלתו השלישית של הרמאנסון, שהוקמה עם צירופה של מפלגת האזרחים הימנית-פופוליסטית לקואליציית השמאל-מרכז ב-1989. במרץ 1991 פאלסון הפסיד את תפקיד יו"ר מפלגת העצמאות למי שכיהן כסגנו והיה גם ראש עיריית רייקיאוויק — דוד אודסון. בבחירות הכלליות שנערכו באפריל של אותה שנה, מפלגת העצמאות הגדילה את כוחה באלת'ינגי. בשנים 1999-1991 פאלסון כיהן כשר הדיג ושר המשפטים והכנסייה בשתי ממשלותיו הראשונות (מתוך ארבע) של אודסון. במאי 1999 פאלסון סיים את הקריירה הפוליטית שלו. בהמשך הוא מונה לשגרירהּ של איסלנד בבריטניה, ואילו מאוחר יותר בדנמרק. בשנים 2009-2006 פאלסון היה העורך הראשי של העיתון הנפוץ ביותר באיסלנד — החינמון "פרטאבלאדיד". מדיה וקבצים בנושא ת'ורסטיין פאלסון בוויקישיתוף מידע אודותיו באתר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) (באיסלנדית)
אלפא

אָלפָא (אות גדולה: Α, אות קטנה: α, ביוונית: ἄλφα אָ֫לפַה) היא האות הראשונה באלפבית היווני. במערכת הספרות היווניות ערכה 1. מקורה באות הפיניקית אלף (𐤀, ), ממנה התפתחה גם האות העברית א. מקור הא' הפיניקית הוא באות הפרוטו-כנענית, שצורתה כראש אלוף (). מהאות אלפא התפתחו (דרך שפות נוספות) האות הלטינית A והאות הקירילית А. לשיטת רבי ישמעאל במסכת שקלים, שימשה האות אלפא לסימון קופת התרומות הראשונה לבית המקדש. בפיזיקה: α מציינת את קבוע המבנה העדין. קרינת α היא קרינה רדיואקטיבית שבה נפלטים גרעיני הליום מיסוד כבד. α מייצגת את מקדם ההתפשטות הקווית של חומר. α מייצגת את התאוצה הזוויתית של גוף. בביולוגיה בחיות חברתיות, זכר אלפא או נקבת אלפא הוא היחיד בקהילה המשמש כמנהיג. אם ההנהגה נעשית על ידי זוג, הם יכונו זוג אלפא. בגאומטריה אותיות קטנות ובפרט α משמשות לסימון זוויות. בתאולוגיה הנוצרית קשורה האות אלפא לישו, המצוטט בברית החדשה כאומר: ”אני אלפא ואומגה, ההתחלה והסוף, הראשון והאחרון” (הברית החדשה, חזון יוחנן, פרק כ"ב, פסוק 13). בסטטיסטיקה היא משמשת להצגת רמת המובהקות בבדיקת השערות. במוזיקה היא משמשת לסימון מוטיב מוזיקלי כלומר מספר צלילים המאפיינים את היצירה. באסטרונומיה, האות מסמלת את הכוכב הראשון בעוצמתו במערכת כוכבים. לדוגמה אלפא קנטאורי. מדיה וקבצים בנושא אלפא בוויקישיתוף Markus Egetmeyer, Formation des anthroponymes, Le dialecte grec ancien de Chypre, כרך 1: Grammaire‏, De Gruyter, 2010, עמ' 381 (פסקה §458), ISBN 978-3-11-021752-0. (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המפלגה הלאומית היהודית

המפלגה הלאומית היהודית (בגרמנית: Jüdischnationale Partei) הייתה מפלגה פוליטית אוסטרית של המיעוט היהודי. המפלגה נוסדה ב-1892 בלבוב, אז עיר הבירה של הממלכה של גליציה ולודומריה, כחלק מהתנועה הציונית באימפריה האוסטרו-הונגרית. היא לקחה חלק בבחירות בדיאט של גליציה ולודומריה ובבחירות למועצה הקיסרית של אוסטריה ב-1907, שם הם זכו בארבעה מושבים: בנו שטראוכר אדולף שטנד ארתור מאהלר היינריך גבל רק שטראוכר נבחר שוב בבחירות למועצה ב-1911. המפלגה הלאומית היהודית לקחה חלק בבחירות שנערכו ב-16 בפברואר 1919 וקיבלה 7,760 קולות (0.26%). נבחרה היחידי היה רוברט שטריקר חבר מועצת קהילת הישראליטים בווינה ('ישראליטים' היה מושג-נרדף ל'יהודים' ובמאה ה-19 הוא הועדף על ידי יהודים ולא-יהודים תומכי אמנציפציה, כדי להבחין בינו לבין 'יהודים' שנשא קונוטציה של ימי הביניים). בבחירות הבאות ב-17 באוקטובר 1920 שינוי בחוק הבחירות ביטל את כל המפלגות הקטנות בפרלמנט. בבחירות הבאות ב-23 באוקטובר 1923 מפלגות יהודיות חדשות נוספות לא הצליחו לקבל ייצוג בפרלמנט. ראו למשל בשמו של ארגון הסיוע היהודי הבינלאומי הראשון, 'כל ישראל חברים', אשר שמו בצרפתית הוא alliance israelite universelle
גדעון פובזנר

גדעון (גידי) פּוֹבְזְנֶר (נולד ב-10 באוקטובר 1948) הוא אדריכל ישראלי. פובזנר נולד בתל אביב, בנו של האדריכל שמעון פובזנר. לאחר שהשלים את לימודיו בתיכון חדש התגייס לשירות בחטיבת הצנחנים. את הכשרתו המקצועית כאדריכל רכש בטכניון בחיפה ועם תום הלימודים הצטרף למשרד שבראשו עמד אביו. תחילה עבדו השניים במשותף ומאז פטירת אביו ב-1999 מוביל פובזנר את המשרד באופן עצמאי. פובזנר מתמחה בתכנון מוסדות חינוך והודות לכך קנה לעצמו שם של אחד מבכירי האדריכלים בתחום הפועלים בישראל. במסגרת זו תכנן יותר ממאה בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ובתי ספר תיכוניים בכל רחבי הארץ. לבד ממוסדות חינוך, תכנן גם מתקני ספורט ומבני ציבור אחרים. פובזנר עוסק גם בציור ומרבה להציג תערוכות בגלריות כמו "בית האמנים" ו"גלריה טובה אוסמן". אחוזת אתרוג במרכז שפירא בי"ס תיכון "אביב" רעננה. בי"ס מקיף לאומנויות במצפה רמון. קריית חינוך ביישוב הבדואי חורה. קריית חינוך לחסידי חב"ד חיפה. קריית חינוך "רבין" - מזכרת-בתיה. בי"ס מקיף "נעמי שמר" – גן-יבנה. בי"ס מקיף עירוני ג' - מודיעין. קריית חינוך "יחד" – מודיעין. קריית חינוך מיוחד – תל-שבע. בי"ס תיכון מקיף בקרית האמנים – רמלה. בי"ס תיכון מקיף "עמקים תבור" – מזרע. בי"ס תיכון מקיף ברמות רכס – באר שבע. בי"ס חט"ב ברמת ישי. קריית חינוך "איש שלום" בכפר יונה. בי"ס חט"ב ברחוב דן – כפר יונה. בי"ס יסודי ניסויי "צמח" – אשדוד (בי"ס פתוח). בי"ס יסודי חדשני עם חטיבה צעירה "החורש" - זכרון יעקב (בי"ס פתוח). בי"ס יסודי חדשני עם חטיבה צעירה "הדר השרון" – לב השרון. בי"ס יסודי חדשני עם חטיבה צעירה "לב הפרדס" – לב השרון. בי"ס יסודי עם חטיבה צעירה "היובל" – אילת. בי"ס יסודי עם חטיבה צעירה "נתיב זבולון" - מודיעין. בי"ס יסודי עם חטיבה צעירה "אופק" במודיעין. בי"ס יסודי "בן-גוריון" ברחובות. בי"ס יסודי "אל-רחמה" - רהט. בי"ס יסודי בשגב - שלום. בי"ס יסודי "סביוני נצר" – נס ציונה. בי"ס יסודי שימשית - עמק יזרעאל. בי"ס יסודי שכונה 3 ערוער. בי"ס יסודי "רמון" - גן-יבנה. בי"ס יסודי "אהוד מנור" – גן-יבנה. בי"ס יסודי וגני ילדים בג'לג'וליה. 3 בתי ספר יסודיים באום בטין – אבו בסמה. בית ספר יסודי בהר-אדר. בית ספר יסודי "נוף ילדות" בתל מונד. בית ספר יסודי ממ"ד באורנית. בית ספר יסודי וחט"צ – רמות רכס – באר שבע. בי"ס לילדים היפראקטיביים "ברושים" - תל אביב. בי"ס לחינוך מיוחד - רהט. בי"ס לחינוך מיוחד "גוונים" – מודיעין. קריית חינוך מיוחד בתל-שבע – (4 בתי ספר אשכול גנים מעונות יום, מרכז טיפולי ומרכז ספורט). אקדמיה ישראלית למדעים (האגף החדש), ירושלים. אכסניה לחיילים - בית החייל, ירושלים (בתכנון). מסוף גבול "קרני" על גבול עזה. מסוף גבול נהר הירדן. מרכז קהילתי לעדה האתיופית, אשדוד. בית פלדמן, נתניה. מבנה הדרכה ואודיטוריום, בה"ד 1, מצפה רמון מתנ"ס אודיטוריום וקונסרוטוריון, גבעת-זאב. מרכז יום לקשיש " בית יקינטון", הוד השרון. מרכז יום רב גילאי, חולון. היכל ספורט רב תכליתי "הקונכייה", באר-שבע (3000-4000 צופים). היכל ספורט רב תכליתי, נתניה (3000–4000 צופים). אולם ספורט עירוני, רמלה (1600 צופים ומגרש כדור יד). אולם ספורט עירוני, רעננה (800 צופים ומגרש כדור יד). אולם ספורט עירוני – עמליה, נתניה (500 צופים). אולם ספורט עירוני רבין, אילת (500 צופים). מדיה וקבצים בנושא גדעון פובזנר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גדעון פובזנר היכל הקונכייה - אולם רב תכליתי, 16 בספטמבר 2014, ארכיג'וב עמק יזרעאל: קמפוס חדש לבית הספר עמקים-תבור, אתר ycom
הופבורג

ארמון הופבורג (בגרמנית: Hofburg) הוא ארמון הממוקם במרכזה של וינה. היה משכנם של בית הבסבורג שליטי האימפריה הרומית הקדושה ומאוחר יותר שליטי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית בתקופת החורף, ואילו בתקופת הקיץ הם שכנו בארמון שנברון. כיום חלק מהקומפלקס משמש בתור משכנו של נשיא אוסטריה. בארמון כ-2,600 חדרים ואולמות. כיום ממוקמים בארמון שלושה מוזאונים שבהם מבקרים כ-600,000 איש מדי שנה והספרייה הלאומית של אוסטריה. בארמון נמצאת נשקיית הופבורג, ארסנל ומוזיאון צבאי גדול המכיל את אחד האוספים הגדולים של כלי נשק ושריון מימי הביניים והרנסאנס. בין השנים 1438–1583 ושוב בין השנים 1612–1806 שימש הארמון בתור משכנם של שליטי האימפריה הרומית הקדושה. בניית הארמון החלה עוד בתקופת שלטונו של לאופולד השישי. שליטים מבית הבסבורג המשיכו להרחיב את הקומפלקס של הופבורג. כיום משמש הארמון, בין השאר, כמקום משכנו של נשיא אוסטריה. 1 האגף השווייצרי; 2a הכנסייה האוגוסטינית; 2b המנזר האוגוסטיני; 3 סטאלבורג; 4 אמלינבורג; 5 אגף לאופולדן; 6 אגף רדוטנסלה (אולמות ריקודים); 7 בית ספר החורף לרכיבה; 8 הספרייה הקיסרית; 9 האגף האוגוסטיני; 10 ארמון ארכידוכס אלברכט (ארמון טארוקה דה סילבה לשעבר); 11 אגף ראש הממשלה הקיסרי; 12 אולם הנשפים – אגף אולם הפסטיבלים; 13 אגף מיכאל הקדוש; 14 אגף הטירה החדש; 15 בית המגורים; 16 בית הדקלים או בית הפרפרים; A כיכר הטירה הפנימי B כיכר בית הנשפים C כיכר מיכאל הקדוש D החצר השווייצרית E כיכר יוזף F כיכר אלברטינה G גן הטירה H כיכר הגיבורים (כיכר הטירה החיצוני לשעבר). מדיה וקבצים בנושא הופבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הופבורג (באנגלית, באיטלקית, בצרפתית ובגרמנית) הופבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע על הופבורג (באנגלית) מידע על ארמון הופבורג (באנגלית) צחי אבנור, הנשקיה ואוסף השריונות של הופבורג, פליקר מידע על הופבורג
קווינטוס פאביוס מקסימוס (קונסול בשנת 213 לפנה"ס)

גנאיוס פולביוס פלאקוס (בלטינית: Quintus Fabius Maximus‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, אשר לקח חלק פעיל במלחמה הפונית השנייה. בנו של פאביוס מאקסימוס, אשר התפרסם כאבי האסטרטגיה הפביאנית. הוא נזכר לראשונה בשנת 217 לפנה"ס, בהקשר לעסקת חילופי שבויים שערך אביו, הדיקטטור פאביוס מאקסימוס, עם מפקד צבא קרתגו, חניבעל. על פי ההסכם, כנגד כל שבוי רומאי יקבל חניבעל שבוי קרתגי, ואם יהיו לצד מסוים יותר שבויים מלצד השני אז כנגד כל שבוי ישלם הצד השני 250 דינרים. לחניבעל היו 240 שבויים יותר מלפאביוס, אולם הסנאט הרומי, שכעס על ההסכם, סירב לשלוח את הסכום לפדיונם. בלית ברירה שלח פאביוס את בנו לרומא כדי שימכור את קרקעותיו ובכסף הזה פדה את השבויים. אם כי שמו של אותו בן אינו נזכר במקורות, ולפיכך ייתכן שאין מדובר בקווינטוס אלא בבן אחר. הוא שימש כטריבון צבאי בשנת 216 לפנה"ס, והיה אחד מהניצולים המעטים מקרב קאנאי. הוא נסוג עם הכוחות שבפיקודו אל קנוסיום (Canusium), והוא ועוד שלושה טריבונים צבאיים אחרים בחרו בפובליוס קורנליוס סקיפיו (לימים אפריקנוס) כמפקדם. בשנת 215 לפנה"ס נבחר לתפקיד איידיל קוריולי. בשנת 214 לפנה"ס הוא נבחר לפראיטור וקיבל פיקוד על שני לגיונות שחנו בפוליה. במסגרת תפקידו זה, הוא כבש באותה שנה את העיר אקואה (Accua). בשנת 213 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקונסול יחד עם טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס. ידועה אנדקוטה על פיה אביו, שרצה לנסותו או שהתקשה ללכת מחמת גילו, הגיע לבקרו במחנהו כשהוא רכוב על סוסו. מה שלא היה מקובל לעשות בפני קונסול. על פי המסופר קווינטוס שלח ליקטור אל אביו וציווה עליו לרדת מסוסו ולבוא אל הקונסול ברגל. אביו שמח על כך, ושיבח את בנו על תבונתו. במסגרת תפקידו כקונסול, הוא קיבל פיקוד על הצבא של אביו בפוליה וכבש את העיר ארפי (Arpi). אצל סיליוס איטליקוס נרמז שהוא נשאר בארפי במהלך שנת 212 לפנה"ס. בשנת 210 לפנה"ס הותקף הפרוקונסול גנאיוס פולביוס קנטומלוס בקרב הרדוניה. הקרב הסתיים בתבוסה רומאית מוחצת. בשנת 209 לפנה"ס נבחר אביו לקונסול פעם חמישית, והוא הורה לבנו לאתר את שרידי הצבא של קנטומלוס ולהוביל אותם אל סיציליה. בשנת 208 לפנה"ס הוא נזכר כאחד מהשליחים ששלח הסנאט אל הקונסול הפצוע טיטוס קווינטיוס קריספינוס שחנה ב-ונוסיה. הוא נזכר פעם אחרונה בשנת 207 לפנה"ס כשליחו של מרקוס ליוויוס סלינטור אל הסנאט. אם כי פרידריך מינצר סבור שאין ודאות שאכן מדובר באותו אדם, וייתכן שזהו בנו של קווינטוס. הוא מת על פי ההערכות באזור שנת 203 לפנה"ס. אביו נשא נאום הספד בו שיבח את בנו, ועל פי עדות פלוטרכוס העלה את הנאום על הכתב ופרסם אותו. הנאום לא שרד עד ימינו, אולם הוא היה זמין בידי קיקרו. רחל פייג וישניא, השיבה הביתה: פדיון שבויים ברומא העתיקה, זמנים חוברת 88, עמ' 89. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושתיים, 53. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 9. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 11. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 20. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 44. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים וארבעה, 45 ואילך. סיליוס איטליקוס, פוניקה, ספר שנים עשר, שורות 479–482. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושבעה, 8. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושבעה, 29. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושמונה, 9. פלוטרכוס, חיי פאביוס, 24. קיקרו, על הזקנה, 12.
אנציקלופדיה לחכמי גליציה

אנציקלופדיה לחכמי גליציה (נקראת גם מאורי גליציה) היא אנציקלופדיה ביוגרפית, גנאלוגית וביבליוגרפית של רבני יהדות גליציה והספרות תורנית שלהם. מחבר האנציקלופדיה הוא חוקר יהדות גליציה ורבניה, מאיר וונדר, שהאנציקלופדיה היא מפעל חייו. באנציקלופדיה תמונות, צילומי מסמכים, מפות, תרשימים, איורים, לוחות ומפתחות. בראש כל כרך מופיעה רשימת שמות המשפחה שנסקרים בו, בתעתיק עברי - יידי ולטיני. בסוף כל כרך נוסף אינדקס לפי שמות הקהילות היהודיות בגליציה שהוזכרו בכרך, מלבד מפתח אישים ומפתח ספרים. האנציקלופדיה ראתה אור בשישה כרכים שנדפסו בין השנים ה'תשל"ח, 1978 - תשס"ה, 2005, ומכסה את תולדות חכמי ורבני גליציה בטווח השנים שבין 1772 עד לשואת יהודי אירופה. לפי דברי העורך, הנחו את עבודתו לעיתים שיקולים חינוכיים-חרדים, הוא לא פגע בדיוק הנתונים. אך למשל, השמיט את הערך על הרב מרקוס אהרנפרייז, לפי המלצתו של הרב ברוך שמעון שניאורסון. כרכי האנציקלופדיה, באתר יהדות גליציה ובוקובינה (העיון בגרסה המלאה כרוך בהרשמה) מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק א (א-ד), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשל"ח, באתר אוצר החכמה מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק ב (ה-ח), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ב, באתר אוצר החכמה מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק ג (ט-ע), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשמ"ו, באתר אוצר החכמה מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק ד (פ-ר), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשנ"א, באתר אוצר החכמה מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק ה (ש-ת), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשנ"ז, באתר אוצר החכמה מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה - חלק ו (תיקונים ומילואים), ירושלים: המכון להנצחת יהדות גליציה, תשס"ה, באתר אוצר החכמה ראו על כך: וונדר, הרב ברוך שמעון שניאורסון זצ"ל, בראש הכרך השישי של האנציקלופדיה.
זוג יונים (בלט)

זוג יונים הוא בלט בשתי מערכות שהולחן על ידי אנדרה מסג'ר, המבוסס על האגדה "זוג יונים" של ז'אן דה לה פונטן. הופעת הבכורה הייתה באופרה הלאומית של פריז ב-18 באוקטובר 1886 ובוצעה על ידי הרקדנים רוסיטה מאורי כ'גורולי' ומרי סאנלביל כ'פפיו', על פי כוריאוגרפיה של לואיז מרנטה. הופעת הבכורה לגרסתו של הכוריאוגרף פרדריק אשטון הועלתה ב-14 בפברואר 1961 בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובוצעה על ידי הרקדנים לין סיימור וכריסטופר גאבל. בבלט המקורי מהמאה ה-19, פפיו (דמות ראשית שגולמה אז על ידי רקדנית) אינו מרוצה מחייו המשעממים בין ארבעה קירות ביתו ולצד ארוסתו גורולי. מערכת היחסים ביניהם מתוארת בפה דה דה בתחילת המופע, על ידי תנועות ראש חדות ומהירות של מריבה ולאחר מכן התקרבות והתפייסות, כחיקוי של זוג יונים בהם הבחינו. כשמגיעה קבוצת צוענים לבקר בכפרם, פפיו מתרשם מאוד מריקוד הצ'רדש האנרגטי אותו הם רוקדים, מפלרטט עם דג'לי השחרחרה ומצטרף לנדוד עם הצוענים, משאיר את אהובתו מאחור. סבתה של גורולי מייעצת לה להתחפש לצועניה וללכת בעקבות אהובה (ובכך לספק לבלרינה תפקיד כפול). כשהיא מגיעה למקום בו עצרו, היא גורמת לכל הגברים להתאהב בה ומשחדת אחד מהם לגרום לפפיו חיים קשים. החגיגה נגמרת כשפפיו נשדד ומוברח על ידי הצוענים והוא חוזר אל ביתו מלא חרטה ומתחנן למחילה. גרסתו של פרדריק אשטון לבלט מתרחשת בסטודיו קטן בעליית גג בפריז ומבוצעת על ידי שתי דמויות ראשיות אנונימיות, צעיר וצעירה. הבלט מתחיל כשצייר צרפתי מנסה לצייר מודל חסרת סבלנות, אהובתו, הישובה על כיסא ברזל מצועצע. הניסיון נכשל כשנכנסת קבוצת חברים של המודל וביניהם צעירות ששובות את לבו של הצעיר המתגלה כקל לפיתוי. להקת צוענים הנשקפת מבעד לחלון עליית הגג, ומחווה מצדו שאינה מתפרשת נכון, מובילים למריבה בין אהובתו ובין כרמן הצועניה חמת המזג איתה הוא מפלרטט, מי תשב על הכיסא כמודל. משהרגיש שאינם רצויים, עוזב מנהיג הלהקה את הסטודיו והצעיר ממהר להצטרף אליהם, מוקסם מאורח חייהם האקזוטי לכאורה. אולם הצטרפותו ללהקה לא עולה יפה, והוא מושלך אל מחוץ למאהל. כששב הצעיר אל ביתו ואל אהובתו שהשאיר מאחור, הם מתפייסים ומתיישבים על כיסא הברזל המצועצע במרכז החדר. שני יונים אמיתיים משתתפים במופע ומייצגים את האוהבים; בלחן עצמו ליונים יש קטע משלהם. במערכה הראשונה היונים נצפים יחד כשהצעיר והצעירה מבצעים פה דה דה, וברגע של פרידה לפני סוף המערכה, בה הצעירה עוזבת, יונה אחת עפה אל מחוץ לבמה. במערכה השנייה, חזרתו של הצעיר אל ביתו מתחילה בנחיתת יונה על כתפו וברגע הפיוס והתאחדות הצעירים, שני היונים מתיישבים מעליהם, על משענת הכסא. בדרך כלל, הבלט יוצג לצד בלט קצר נוסף באותו ערב. בעונת החורף 2015-2016 הציג הבלט המלכותי את 'זוג יונים' לצד 'רפסודיה', אף הוא של אשטון.