laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ווקי-טוקי

ווקי-טוקי (באנגלית: Walkie-talkie) הוא מכשיר קשר נישא ביד, אשר מאפשר תקשורת קולית אלחוטית במרחקים של עשרות מטרים עד מספר קילומטרים. המכשיר פותח במקור לשימוש צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה הפך פופולרי במיוחד בשוק האזרחי עבור יישומים שונים בעיקר בשל פשטותו, עמידותו, והיכולת לפעול באזורים בהם אין קליטה סלולרית. מכשירי הווקי-טוקי שימושיים במיוחד בסיטואציות בהם יש צורך בתקשורת מהירה ואמינה. מכשירי הווקי-טוקי הטיפוסיים דומים לשפופרת טלפון, עם רמקול מובנה בקצה האחד ומיקרופון בקצה השני (אך בחלק מהמכשירים הרמקול והמיקרופון קרובים זה לזה) ואנטנה מותקנת בחלק העליון של היחידה. מכשירי הווקי-טוקי פועלים בדרך כלל על תדר רדיו יחיד. רוב מכשירי הווקי-טוקי הם מכשירי Half Duplex אשר מאפשרים רק לאדם אחד לדבר בכל פעם בעוד שהאחרים מקשיבים. מכשיר ווקי-טוקי טיפוסי מכיל כפתור "Push-to-talk" עליו המשתמש צריך ללחוץ ולהחזיק אותו לחוץ כאשר הוא מדבר, ורק כאשר הוא מפסיק ללחוץ על הכפתור הוא מסוגל להאזין לאנשים האחרים שמשתמשים במכשירי ווקי-טוקי באותו התדר. מכשירי הווקי-טוקי המודרניים הם מגוונים, ויכולים להשתנות במידה רבה בגודלם, ביכולות שלהם ובעמידות שלהם. במהלך מלחמת העולם השנייה פיתח הצבא האמריקאי בשיתוף עם מהנדסי חברת מוטורולה, בראשות המהנדס הפולני הנריק מגנוסקי, גרסה מתקדמת יותר של המכשיר - ה-SCR-300 (אנ'). המכשיר, אותו החיילים היו חייבים לשאת עליהם כתרמיל, אפשר ליחידות החי"ר לתקשר זה עם זה בשדה הקרב, ובאופן זה סיפק להם יתרון אסטרטגי על פני האויב. ה-SCR-300 זכה לראשונה במהלך המלחמה לכינוי "ווקי-טוקי" משום שהחיילים יכלו לשאת אותו תוך כדי הליכה. במהלך המלחמה פותח לראשונה מודל כף היד של המכשיר, כמו ה-SCR-536 (אנ'). לאחר המלחמה מכשירי הווקי-טוקי הפכו כלי תקשורת פופולרי בשוק האזרחי בענפי תעשייה שונים, ובמיוחד בקרב פועלי בניין, אנשי אבטחה וכמו גם שירותי חירום כמו המשטרה, מכבי האש ופרמדיקים כאשר באמצעות הווקי-טוקי הם מסוגלים לתקשר במצבים שבהם רשתות הטלפון הסלולרי עשויות להיות עומסות יתר על המידה ולכן לא יהיו זמינות. מכשירי ווקי-טוקי קטנים ופשוטים יותר, המאפשרים תקשורת קולית אלחוטית במרחקים אשר בטווח קצר בלבד, הפכו פופולריים גם לאורך השנים בקרב ילדים. למרות היתרונות הרבים שלהם, למכשירי הווקי-טוקי יש גם מגבלות מסוימות. הטווח של המכשיר מושפע לרוב מהסביבה. בשטחים פתוחים הטווח לרוב יהיה גדול יותר, בעוד שבאזורים עירוניים או אזורים עם מכשולים רבים (כגון בניינים, הרים או יערות עבותים) הטווח של המכשיר צפוי להצטמצם מאוד. בנוסף, במכשירי ווקי-טוקי רק אדם אחד יכול לדבר בכל פעם, והמשמעות היא שהדבר עלול לגרום לעיכובים בשיחה, במיוחד כאשר המשתמש צריך לספק לצד השני מידע מסוים באופן דחוף. לעומת זאת, מערכות תקשורת המבוססות על תקשורת בדופלקס מלא, כמו טלפונים, מאפשרות לשני הצדדים לדבר ולהקשיב בו זמנית. מודל ה-SCR-536 של המכשיר שפותח במקור ב-1941 עבור הצבא האמריקני חייל אמריקאי משתמש במכשיר ווקי-טוקי בקרב נומפור (אנ') אשר התרחש באזור מלנזיה במהלך מלחמת העולם השנייה, צילום מ-1944 פועל בניין מתקשר עם פועלי בניין אחרים באתר העבודה באמצעות מכשיר קשר מסוג ווקי-טוקי, צילום מ-1976 מכשיר קשר מדיה וקבצים בנושא ווקי-טוקי בוויקישיתוף Niesel, John. "The SCR-300 Backpack Radio". warfarehistorynetwork.com. Sovereign Media. נבדק ב-28 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Wolinsky, Howard (2003-09-25). "Riding Radio Waves For 75 Years, Motorola Milestones". Chicago Sun Times. נבדק ב-23 במרץ 2012. {{cite news}}: (עזרה)
הקסטריגון

הקסטריגון (שם מדעי: Hexatrygon bickelli) הוא מין של דג סחוס מסדרת הטחנאים והוא המין היחיד במשפחה הקסטריגוניים (Hexatrygonidae). מין זה מצוי סביב מי האזור האינדו-פסיפי מדרום אפריקה עד הוואי, אך הוא לא נצפה לעיתים קרובות, בעיקר ליד חופים מבודדים. הוא צולל לעומק 500–1,120 מטר. ההקסטריגון הוא מין המקורב לטריגונאים, אך התפצל מהם לפי המחקרים באמצע תקופת האאוקן. ייחודו של מין זה בשישה פתחי זימיו הבולטים, לעומת 5 אצל רוב דגי הסחוס. הבטאי בעל חוטם מחודד ארוך הממולא בג'לטין, פה מלא שיניים חדות ו"כנפי" עור איתם הוא שוחה מעל פני המים. צבעו חום-כחלחל ולבן מלמטה והוא חסר קשקשים. אורכו של בטאי זה מגיע ל-1.7 מ' אצל הנקבה הגדולה ביותר שתועדה. כמו הרבה מיני בטאים גם מין זה משריץ צאצאים חיים (עד 5 בכל השרצה). ההקסטריגון הוא טורף הניזון מדגי גרם, סרטנים ומיני רכיכות בעומק הים, בדרך כלל סביב הקרקעית. פיו הבולט עוזר לו לחטוף מהר טרף המצוי בקרבתו. מדיה וקבצים בנושא הקסטריגון בוויקישיתוף הקסטריגון, באתר ITIS (באנגלית) הקסטריגון, באתר NCBI (באנגלית) הקסטריגון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) הקסטריגון, באתר FishBase (באנגלית) הקסטריגון, באתר GBIF (באנגלית) הקסטריגון באתר הרשימה האדומה של IUCN
יצחק דמיאל

יצחק שווייגר-דמיאל (תרנ"ב, 1892 – ח' בשבט תשל"ב, 24 בינואר 1972) היה סופר ומורה עברי. כתב את סיפור הילדים המפורסם שמלת השבת של חנה'לה. יצחק דמיאל נולד בשם יצחק שוַוייגֶר, בראדומישל להוריו נחמה וצבי אריה. קיבל חינוך מסורתי בחדר ובישיבה, וכן לימודים כלליים בגימנסיה באודסה ובאוניברסיטת מוסקבה. לפני עלייתו ארצה עסק בהוראה בוורשה, בצ'נסטוכוב, בגימנסיה של מאיר בלבן בלבוב ובלודז'. בלודז' ערך את העיתון לנוער "צפרירים" עד הגיליון הארבעה עשר. דמיאל עלה לישראל ב-1920, ובתחילת ימיו בארץ שימש כמורה בין פועלי "גדוד-העבודה" בכביש טבריה-צמח, אחר כך עבד בחברת החשמל. ממייסדי קבוצת עין חרוד, ואז היה עורך כתב העת מחיינו. התחתן בשנת 1931 עם חנה (לבית הרשברג). לימים הועלתה ההשערה כי בהשראת שם אשתו העניק דמיאל לגיבורת הסיפור שמלת השבת של חנה'לה את שמה, על שם רעייתו. ממקימי סמינר המורים על-שם שיין בגבעת השלושה, ומראשי המורים בו. בין מייסדי ההסתדרות ובין מניחי היסודות לזרם העובדים בחינוך. דמיאל פרסם מאמרים, הגיגים ועיונים בעיתונות העברית מלפני מלחמת העולם הראשונה ובארץ, בעיקר בעיתונות הפועלים. עיוניו האחרונים עסקו בעמדת הדת בתקופתנו. בערוב ימיו קיים מצוות באורח מלא והתפלל בקביעות בבית הכנסת חב"ד ברמת גן. יצחק דמיאל נפטר בתל אביב ב-24 בינואר 1972 ונקבר בבית העלמין הדרום. במחנק, קיוב, 1913 השפיפון, 1921 על המפתן, 1927 אשר ספרתי לילדתי, ח"א 1937 ח"ב 1941 אני קורא בתורה, 1944 בית נחמן, 1945 מפה ומשם, 1946 ספורי הניסים במקרא והוראתם, 1952 להליכתנו, 1954 ישראל ליחדו, 1958 על הסף (בהוצאת עם עובד), 1960 כתבי יצחק דמיאל בפרויקט בן-יהודה דוד תדהר (עורך), "יצחק דמיאל", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4046 יצחק דמיאל, לקסיקון הספרות העברית החדשה מכתבים מהרבי מליובאוויטש זצ"ל לשאלות באמונה ששלח יצחק דמיאל בשם קבוצת צעירים: מכתב א, מכתב ב, מכתב ג. יצחק דמיאל, דף שער בספרייה הלאומית יצחק דמיאל, בלקסיקון הספרות העברית החדשה NRG מעריב, באתר www.makorrishon.co.il יצחק דמיאל באתר GRAVEZ מנחם מענדל שניאורסון, אגרות קודש חלק יח, ישראל כפר חב"ד: קה"ת, תש"ן, עמ' שפח-שצג תיג-תטו תעז-תעט
היפנוס מונופטריגיוס

היפנוס מונופטריגיוס (שם מדעי: Hypnos monopterygius) הוא מין של דג סחוס מסדרת החשמלנאים והוא המין היחיד במשפחה היפניים (Hypnidae). המין חי רק בחופי אוסטרליה בעומק של עד 80 מטר. זהו מין קטן מאוד שאורכו עד 40 סנטימטר, והוא בעל צבע חום-סגלגל מנומר עם בטן בהירה, שולי סנפירים לבנים ופה המצוי בתחתית הגוף. עיניו זעירות ומצויות למעלה והוא בעל סנפירי חזה קצרים ומעוגלים וסנפירי שת הקרובים אליהם כשהזנב קצר מאוד. בצורתו הבטאי מזכיר מראה של אגס. הוא משריץ 4–8 צאצאים חיים בעונת הקיץ. בטאי זה מצוי בעיקר בחולות הים או בבוץ בקרקעית ונע לאיטו בהמתנה לטרף. הוא טורף רעבתני הניזון בעיקר מדגים ומסרטנים שמתקרבים אליו, כולל דגים הקרובים לאורכו, אך הוא גדול מספיק לטרוף אפילו אפרוחי פינגווינים או חולדות. הטרף מומת באמצעות שוק חשמלי בעוצמה של 200 וולט, דבר יכול לתת שוק חשמלי לא-קטלני לאדם המתקיף אותו. מדיה וקבצים בנושא היפנוס מונופטריגיוס בוויקישיתוף היפנוס מונופטריגיוס, באתר NCBI (באנגלית) היפנוס מונופטריגיוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) היפנוס מונופטריגיוס, באתר FishBase (באנגלית) היפנוס מונופטריגיוס, באתר GBIF (באנגלית) היפנוס מונופטריגיוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
המשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה

המשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה יצאה לדרכה בסוף שנת 1957 ונמשכה עד סוף שנת 1958. המשלחת הימית הובלה בידי יבגני טולסטיקוב. היא כללה שתי אוניות: "אוב" (שהשתתפה בשתי המשלחות הקודמות) ו"קופריצה" (אשר השתתפה במשלחת הקודמת). ה"קופריצה" שימשה בעיקר כספינת תובלה. צוות המשלחת כלל בסך הכל 445 אנשים. התלווה אליו גם האסטרונום הצ'כוסלובקי אנטונין מרקוס. המשלחת נועדה לסיים את משימותיה של המשלחת השנייה ומחקרים מדעיים במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית. כמו כן היא הייתה אמורה לארגן מחדש את תחנת המחקר סובטסקאיה, לערוך מסלולי טרקטור בפנים הארץ, עבודה אוקיינוגרפית באוקיינוס הדרומי וקרטוגרפיה של החוף מתחנת מירני ועד ים בלינגהאוזן. לרשות אנשי המשלחת הועמדו 6 תחנות מחקר סובייטיות: ווסטוק, מירני, סובסטקאיה, אואזיס, פיונירסקאיה וקומסומולסקאיה). הטרקטורים הראשונים התקדמו אל פנים הארץ ב-26 בדצמבר, עם 32 אנשים. ב-2 בינואר 1958 הגיעה הקבוצה לפיונרסקאיה, והמשיכה הלאה ממנה ב-8 בחודש. ב-17 בו הם הגיעו לקומסומולסקאיה; תנאי הנסיעה היו קשים. חלק מכלי הרכב (7 טרקטורים ומזחלות) חזרו ב-20 בחודש לווסטוק, אליה הגיעו ב-27, כדי לאסוף למעלה מ-100 טון מטען. ב-28 לחודש הם נסעו חזרה לקומסומולסקאיה, והגיעו אליה ב-31 בחודש. ב-3 בפברואר עזבה הקבוצה שנותרה בסובטסקאיה והמשיכה להתקדם. הם הגיעו אל 78 ° 24 'S, 87 ° 35' E. הם בנו במקום תחנה ועזבו את המקום ב-18 בחודש. הם הגיעו למירני ב-4 במרץ, לאחר שסיימו נסיעת הלוך ושוב של 4,000 ק"מ. לאחר שבילו את החורף באנטארקטיקה במירני, המשלחת ביצעה סדרה שנייה של מסעי טרקטורים החל מספטמבר 1958. צוות אחד הגיע לאזור הלא-נגיש באנטארקטיקה, והקים את התחנה הלא-נגישה ב-14 בדצמבר. תקופה מסוימת המשלחת פעלה במקביל להמשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה. מידע ברוסית על המשלחת הספר "אנטארקטיקה אהוי!" אשר נכתב בידי עיתונאי אסטוני שהתלווה למשלחת
הסכם ארצות הברית – מקסיקו – קנדה

הסכם ארצות הברית–מקסיקו–קנדה (באנגלית: United States–Mexico–Canada Agreement או USMCA) הוא הסכם סחר חופשי בין קנדה, מקסיקו וארצות הברית, שנועד להחליף את הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). ההסכם הוא תוצאה של משא ומתן מחודש של NAFTA בשנים 2017–2018 על ידי המדינות החברות בהסכם, אשר באופן רשמי הסכימו לתנאים ב-30 בספטמבר 2018, ורשמית ב-1 באוקטובר 2018. ההסכם אושר סופית בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-19 בדצמבר 2019 בהצבעה של 41–385. בהסנאט של ארצות הברית אושר ההסכם סופית ב-16 בינואר 2020 בהצבעה של 10–89. סעיפי ההסכם מקיפים מגוון רחב של נושאים, כולל תוצרת חקלאית, מוצרים מיוצרים, תנאי עבודה וסחר דיגיטלי. היבטים בולטים יותר של ההסכם העניקו ליצרני החלב בארצות הברית גישה רחבה יותר לשוק הקנדי, הנחיות עבור שיעור גבוה יותר של יצרני מכוניות בארצות הברית או במקסיקו, וכן שמירה על מנגנון פתרון המחלוקות בדומה למה שהיה כבר קיים בהסכם NAFTA. ההסכם הוא שינוי מהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA) ויגדיל את הגישה של ארצות הברית מ-3.25% ל-3.6%. קנדה הסכימה לחסל את Class 7, מחלקה חדשה שלא הייתה ב-CPP המקורי, ומערכת ניהול האספקה של קנדה נותרה כשהייתה. אתר האינטרנט הרשמי של הסכם ארצות הברית – מקסיקו – קנדה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הסכם ארצות הברית – מקסיקו – קנדה (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של הסכם ארצות הברית – מקסיקו – קנדה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הסכם ארצות הברית – מקסיקו – קנדה (בספרדית) נוסח ההסכם באתר הרשמי של נציב הסחר של ארצות הברית. NAFTA deal reached: Canada, U.S., Mexico reach trade agreement under new name, באתר GlobalNews, ‏30 בספטמבר 2018 Canada, U.S. reach new NAFTA deal, באתר TheStar, ‏30 בספטמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן יחיאל הופשטיין

רבי אהרן יחיאל הופשטיין (ה'תרנ"א - ג' בתשרי ה'תש"ג) המכונה "רבי אהר'לע", היה האדמו"ר מקוז'ניץ, דור שישי, בן אחר בן, להרב ישראל הופשטיין המגיד מקוז'ניץ. הופשטיין נולד בשנת תרנ"א, לאביו הרב ירחמיאל משה האדמו"ר מקוזניץ הוא נקרא בשם "אהרן" על שם סבו החורג רבי אהרן מקארלין, ובשם "יחיאל" על שם סבו (אבי אביו), הרב יחיאל יעקב הופשטיין. לאחר פטירת אביו ביג באלול ה'תרס"ט, בהיותו בן שמונה עשרה, התפלגה החצר והתחלקה בין שניים מהבנים, הרב אהרון ואחיו הרב אשר אלימלך, כמו כן היו שהלכו אחר גיסם הרב קלונימוס קלמיש שפירא. בשנת תרע"ז בימי מלחמת העולם הראשונה עזב את העיירה קוזניץ, והתגורר לפרקי זמן קצרים בערים שונות בפולין: ורשה, לובלין, ריקי (פולין), ראדום, פיעטרקוב, לודז' כשלבסוף התגורר בדרך קבע באוטבוצק. הרב הופשטיין היה נחשב לדמות חידתית, גם בעיני מקורביו. הוא נהג ליצור קשרים עם בחורים צעירים לא דתיים, מתוך מטרה להחזירם בתשובה. הוא נהג לבצע נסיעות רבות, כאשר במהלכם ביקר ברומא, אנטוורפן שבבלגיה, צרפת, גרמניה, ועוד. חסידיו מסבירים שמטרתו בנסיעותיו הרבות הייתה לשם הפצת יהדות וקירוב רחוקים. הרב הופשטיין, היה נשוי לרחל בת-שבע שהייתה בת דודו. חסידיו מספרים כי בעקבות רכישתה קרקע בעיר אטוואצק בלא להתייעץ איתו קודם, הציב בפניה אולטימטום או לוותר על הקרקע, או להיפרד. כאשר לבסוף הזוג החליט להתגרש. לזוג לא נולדו ילדים. בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה הרב הופשטיין בוורשה, למשך זמן מסוים אף נאלץ להתחבא. לאחר זמן הצליח להימלט מגטו ורשה והגיע לעיר זליחוב בסוף הקיץ של שנת ה'תש"א. גטו זה היה קטן יחסית בגודלו, אך נטען כי רבים הגיעו לשם מכיוון שהופצה שמועה מוטעית בכוונה תחילה שבגטו זה יהיו תנאים משופרים, ועל כן נדחקו בו כ-13,500 איש. בערב ראש השנה ה'תש"ב חלה הרב הופשטיין במחלת הטיפוס ולמחרת ראש השנה ביום ג' בתשרי ה'תש"ב נפטר. קיימת עדות, שביום מותו הודיע הרב: "אם יהדות פולין מושמדת, הרי אין בשביל מה לחיות", וביקש שיכינו לו את בגדי ה"טהרה". בהלווייתו השתתפו מספר רב של אנשים ובאופן מסודר, ועל כן נחשבה ליוצאת דופן באותה תקופה, כנראה הייתה זו הלוויה האחרונה המסודרת בתקופה השואה באזור זה. כיום שוחזר המצבה על מקום קבורתו, ואף בנו אוהל זמני על מקום קברו. משה גלאיזיס, הארי במסתרים, לונדון, תשע"ט אברהם יהודה טיקוצקי, המופלא בדורו, ירושלים, תשמ"ז אברהם אפרים גאטהייל, קונטרס לחי רא"י, ניו יורק במספר מקורות וביניהם משה גלוזיוס, הארי במסתרים, עמ' צג נטען שר' אהרן היה בכור בניו, ושם בעמ' קד ציין כי בתו השלישית הייתה חנה גולדה. אמנם שלום (מתן) שלום במאמרו 'ואלו שעזבו את הגולה למה באו לגיא ההריגה: חנה גולדה הופשטיין – החלוצה החסידית ומותה הטראגי' כתב כי מן המסמכים השונים ועדויות בני המשפחה מתברר כי חנה גולדה הייתה בתו הבכורה, ואילו הרב אהרן היה הבן השני בסדר המשפחה, אמנם אכן היה הגדול שבבנים ספר אוטבוצק, כמייל, א, עמ' 202. הופיע בספר 'בקדושה ובגבורה', יהושע אייבשיץ, עמ' 95. תמונות מהלוויה ובה נראה קהל רב, ראו בספר הארי במסתרים, עמ' תק-תקא מקורות: הארי במסתרים, המופלא בדורו, קונטרס לחי ראי; מעמד מרגש בהקמת מצבה על ציון קדשו של הרה"ק רבי אהרן מקאזניץ זי"ע
המשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה

המשלחת הסובייטית הרביעית לאנטארקטיקה התנהלה בין השנים 1958-1960. את המשלחת הוביל אלכסנדר דראלקין. אנשי המשלחת השתמשו בטרקטורים כבדים ומזחלות כדי לנוע אל פנים הארץ ולבצע מחקרים מדעיים עד מרחק של 2500 ק"מ. הם השתמשו בתחנות מחקר הסובייטיות שהוקמו במשלחות קודמות. תקופה מסוימת המשלחת פעלה במקביל להמשלחת הסובייטית השלישית לאנטארקטיקה. מידע על המשלחת (באנגלית)
דורותי אטקינסון

דורותי קרוליין אטקינסון (באנגלית: Dorothy Caroline Atkinson; נולדה ב-1966) היא שחקנית וזמרת אנגלייה. היא הופיעה במחזות מאת אלן אייקבורן, ובסרטי קולנוע של מייק לי בהם "טופסי טרווי", "הכל או לא כלום", ו"מר טרנר". הקרנת הבכורה של הסרט "מר טרנר" הייתה בפסטיבל קאן ב-2014, ואטקינסון הייתה מועמדת על תפקידה לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית המשנה הטובה ביותר. אטקינסון נולדה במנספילד שבנוטינגהאמשייר. אביה היה גזבר בבית ספר בנוטינגהאמשייר. יש לה אחות אחת. שם החיבה שלה הוא "דוט". הופעת הבכורה של אטקינסון בטלוויזיה הבריטית הייתה בסדרה "London's Burning" בתפקיד זואי, חברתו של הכבאי קולין פאריש, אותה גילמה בין 1991 ל-1993. בקולנוע שיחקה אטקינסון לראשונה ב-1997 בסרט "מלחמה מאושרת" בכיכובה של הלנה בונהם קרטר. ב-1999 גילמה אטקינסון את ג'סי בונד בסרט "טופסי טרווי", וביצעה את השיר "Three Little Maids From School Are We" יחד עם שירלי הנדרסון וקאתי שרה. הסרט "טופסי טרווי" היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר וזכה בשניים. ב-2006 שיחקה בתפקיד גברת מקגרגור בסרט הטלוויזיה "עקרת בית 49" שזכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לדרמה הטובה ביותר. ב-2010 גילמה אטקינסון את אמה של האנה מארי בסרט "Chatroom", וב-2013 החלה להופיע בתפקיד ג'יין סאטון בסדרת הדרמה הבריטית "מיילדת". ב-2010 שיחקה אטקינסון בהופעת בכורה בברודוויי בהפקה של המחזה "פגישה מקרית" וגילמה שלוש דמויות (דולי / הרמיוני /בריל). ההפקה עלתה בתחילה עם להקת תיאטרון ניהיי (בה הייתה חברה), והיא המשיכה לשחק בהצגה כשהועברה לניו יורק. ב-2009 גילמה אטקינסון את ורה במחזה "Just Between Our Selves" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון Royal & Derngate בנורת'המפטון. ב-2006 שיחקה בתפקיד נורה במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" בתיאטרון הקומדיה. ב-2007 השתתפה במחזה "עניין של חיים ומוות" בתיאטרון הלאומי. ב-2003 הופיעה בתפקיד מארי בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית במחזה "היפה והחיה" מאת לורנס בוזוול. אטקינסון הופיעה בהצגות רבות בתיאטרון סטיבן ג'וזף עם אלן אייקבורן בהן במחזה "The Boy Who Fell Into a Book", שבו שיחקה בתפקיד המלכה בשנת 1998. ב-2002 הייתה אטקינסון מועמדת לפרס תיאטרון ברקליס לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד ליליאן במחזה "Eden End". אטקינסון נשואה לשחקן מרטין סאבאג' ולבני הזוג יש בן. מדיה וקבצים בנושא דורותי אטקינסון בוויקישיתוף דורותי אטקינסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דורותי אטקינסון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דורותי אטקינסון, באתר AllMovie (באנגלית) דורותי אטקינסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דורותי אטקינסון באתר Internet Broadway Database The Indiewire Springboard: ‘Mr. Turner’ Breakout and Mike Leigh Muse Dorothy Atkinson Says ‘No’ to Vanity Pauline McLeod. "Actress Dorothy Atkinson on Call the Midwife and Mr Turner - Life - Life & Style - Daily Express". Express.co.uk. "Brief Encounter Inside The Playbill on Broadway - Information, Cast, Crew, Synopsis and Photos - Playbill Vault". playbillvault.com. אורכב מ-המקור ב-2014-07-28. נבדק ב-2014-07-25. Adrienne Onofri. "The Three Faces of BRIEF ENCOUNTER's Dorothy Atkinson". BroadwayWorld.com.
גרפיטי אלכסמנוס

גרפיטי אלכסמנוס הוא גרפיטי רומאי עתיק אשר נשרט בטיח על קיר של חדר הסמוך לגבעת הפאלאטיום ברומא. הגרפיטי הוסר ונמצא כיום במוזיאון גבעת הפאלאטיום. הגרפיטי כולל ציור של דמות אדם עם ראש חמור הקבועה על צלב, משמאלו דמותו של צעיר, ומתחת לצלב כתוב ביוונית: "אלכסמנוס סוגד לאלוהיו". הוערך שהגרפיטי הוא משנת 200 לספירה בערך, ויש הטוענים שזהו הציור המוקדם ביותר של ישו. הבניין בו נמצא הגרפיטי מכונה "גלוטיאנה". הקיסר קליגולה רכש את הבית והפך אותו לחלק ממתחם הארמון הקיסרי שלו. לאחר מותו של קליגולה הפך הבית לפנימייה עבור הפג'ים הקיסריים. מאוחר יותר הרחוב כולו כוסה בעפר כדי לתת תמיכה למבנים שמעליו. כך נותר הבית מאות שנים עד שהתגלה ב-1857. הגרפיטי נועד ללעוג לנוצרי בשם אלכסמנוס. הצליבה נחשבה למיתה בזויה ברומא העתיקה, והחמור נחשב לבעל חיים בזוי, ואלכסמנוס מתואר סוגד לצלוב בעל ראש חמור. ראש החמור מבוסס על עלילת החמור - עלילה שהופצה נגד היהודים בעת העתיקה לפיה אלוהי היהודים זוהה עם החמור. אותה עלילה הופצה בהמשך גם נגד הנצרות. אוריגנס מציין שקלסוס היה בין מפיצי העלילה. בחיבור "אוקטביוס" (אנ') של מינוקיוס פליקס, הערוך בצורת ויכוח בין קייקיליוס הפגני לבין אוקטביוס הנוצרי, משמיע הפגני שורה של האשמות כבדות נגד הנצרות ובהן גם העלילה על מושא פולחנם: "אני שומע שהם עובדים את ראש החמור, השפל שבייצורים, שקודש על סמך איזו אמונה טיפשית - דת ראויה ומתאימה למנהגים כאלה". טרטוליאנוס מדווח על אמונה רווחת שהנוצרים סוגדים לראש של חמור, ומספר גם על יהודי מומר שהסתובב בעיר קרתגו עם קריקטורה של דמות נוצרי בעל אוזני חמור ופרסה על אחת מרגליו, לבוש טוגה ואוחז בספר, תחת הכיתוב: "האל של הנוצרים נולד לחמור". מדיה וקבצים בנושא גרפיטי אלכסמנוס בוויקישיתוף מאמר על הגרפיטי (באנגלית) מאמר על הגרפיטי אוריגנס, נגד קלסוס, ספר שביעי, פרק 40. Minucius Felix, Octavius, IX, 3 Tertullian, Ad Nationes, XIV
שנות ה-90 של המאה ה-17

שנות ה-90 של המאה ה-17 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-17, החלו ב־1 בינואר 1690 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1699. 12 ביולי 1690 – קרב בוין בין ויליאם מאוראנז' והפרוטסטנטים וג'יימס השני, מלך אנגליה והקתולים. נחגג על ידי היוניוניסטים האירים 29 ביולי 1693 – מלחמת הברית הגדולה: קרב לנדן - צרפת זוכה בניצחון פירוס על כוחות הברית בהולנד 11 בספטמבר 1697 – האוסטרים מביסים את העות'מאנים בקרב זנטה. התבוסה מובילה לחתימת הסכם קרלוביץ 24 באוגוסט 1690 – נוסדת העיר כלכותה (קולקטה) בהודו 25 בספטמבר 1690 – העיתון הראשון של אמריקה, Publick Occurrences Both Forreign and Domestick, מפורסם בפעם הראשונה והאחרונה 1 במרץ 1692 – מתחילים משפטי המכשפות בסיילם, כאשר שרה אוסבורן וטיטובה מובאות בפני חבר שופטים מקומיים. זהו תחילתה של התופעה המכונה ציד המכשפות בסיילם וזו נמשכת עד ל-12 באוקטובר באותה השנה 1692 - צו הסובלנות ניתן על ידי קיסר שושלת צ'ינג, ומכיר בלגיטימיות של פעילויות מיסיונריות מטעם הכנסייה הקתולית 11 בינואר 1693 – הר הגעש אתנה מתפרץ 20 בדצמבר 1699 – הצאר פטר הגדול משנה את לוח השנה ברוסיה מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. תקופה של שגשוג כלכלי ניכר ביפן של תקופת אדו, עם צמיחה של המגזר החקלאי, מגזר פיננסי, תעשיית המסחר והתפתחותם של ענפי סחר סביב מוצרים יקרים כמו משי, כותנה איכותית, נייר וחרסינה, לצד עלייתם של מרכזים עירוניים גדולים. הפורטוגזים הקולוניאליים מגלים לאורך העשור מצבורי זהב משמעותיים בברזיל, ואלו משפיעים על הכלכלה של הכובשים והנכבשים גם יחד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 7 ביוני 1692 – 3,000 הרוגים ברעידת אדמה בג'מייקה. פורט רויאל נחרבת 11 בינואר 1693 – כ-60,000 הרוגים ברעידת אדמה בקטניה שבאיטליה 4 בינואר 1698 – רובו של ארמון וייטהול נחרב בשרפה 1691 - מגפת הקדחת הצהובה מתפשטת בברבדוס ופוגעת בעיקר בחיילים בריטים. ילדים רבים נפגעים מהמגפה, ואלפי חיילים בריטים מתים ממנה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 1690 - לאחר מחקר משותף עם רוברט בויל, הציג דני פפן דגם למנוע הקיטור הראשון בעל היכולת לבצע עבודה, בשם מנוע אטמוספירי. 1690 - אורנוס - האסטרונום האנגלי ג'ון פלמסטיד מקטלג לראשונה את אורנוס, אם כי הוא מגדיר אותו בשלב זה בטעות ככוכב, ולא ככוכב לכת. עלייתם של מרכזים אורבניים משגשגים ביפן הולידה סביבה שגשוג אמנותי במרכזי הערים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא שנות ה-90 של המאה ה-17 בוויקישיתוף Christianity, britannica תקופת טוקוגאווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה Kendall Brown, כרייה (חלק מלימודי אמריקה הלטינית), באתר Oxford Bibliographies George C. Kohn, Encyclopedia of Plague and Pestilence: From Ancient Times to the Present Anita McConnell; 'Papin, Denis (1647–1712?)' (2004). "Oxford Dictionary of National Biography". Oxford University Press.
משוואת קולברוק

משוואת קולברוק, באנגלית Colebrook, היא משוואה בהידראוליקה המשמשת לחישוב מקדם החיכוך בזרימה בצינור. הערך של מקדם החיכוך יכול לשמש במשוואת דרסי ויסבך לחישוב מפל הלחץ בזרימה בצינור. קולברוק פרסם את המשוואה בלונדון, בשנת 1939 כאשר תשומת הלב הופנתה לאזור המעבר בזרימה המוראים בדיאגרמת מודי, אזור שהיה בעייתי לחישוב בעת ההיא. 1 f = − 2 log ⁡ ( e 3.7 D + 2.51 R e f ) {\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {f}}}=-2\log \left({\frac {e}{3.7D}}+{\frac {2.51}{Re{\sqrt {f}}}}\right)} f - מקדם החיכוך בזרימה e - חספוס של הדופן הפנימית של הצינור D - קוטר פנימי של הצינור e/D- החיספוס היחסי של דופן הצינור Re - מספר ריינולדס את משוואת קולברוק ומשוואת קולברוק וויט מציגם גם בצורה שונה באמצעות מושג הרדיוס ההידראולי: 1 f = − 2 log ⁡ ( e 14.8 R + 2.51 R e f ) {\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {f}}}=-2\log \left({\frac {e}{14.8R}}+{\frac {2.51}{Re{\sqrt {f}}}}\right)} R רדיוס הידראולי. בצינור עגול הוא D/4. הביטוי 14.8 * R לצינור עגול הוא 3.7 * D כפי שמופיע במשוואת קולברוק למעלה. זרימה בתעלה: 1 f = − 2 log ⁡ ( e 12 R + 2.51 R e f ) {\displaystyle {\frac {1}{\sqrt {f}}}=-2\log \left({\frac {e}{12R}}+{\frac {2.51}{Re{\sqrt {f}}}}\right)} ניתן לפתור את המשוואה על ידי פונקציית W של למברט, אך בדרך כלל פותרים את משוואת קולברוק בשיטה נומרית איטרטיבית. מנחשים ערך ראשוני, מחשבים ערך שני ובודקים אם השינוי קטן מערך שנקבע מראש (כלל סיום החישוב) וחוזר חלילה. הספרים מציגים פתרון אפשרי כזה. בימנו פתרון סביר של משוואת קולברוק יעשה באמצעות מחשב. נסמן: x = 1 f , b = e 12 R , a = 2.51 R e {\displaystyle x={\frac {1}{\sqrt {f}}},b={\frac {e}{12R}},a={\frac {2.51}{Re}}} ונקבל: x = − 2 l o g ( a x + b ) {\displaystyle x=-2log(ax+b)} או 10 − x 2 = a x + b {\displaystyle 10^{-{\frac {x}{2}}}=ax+b} נסמן: p = 10 − 1 2 {\displaystyle p=10^{-{\frac {1}{2}}}} אזי: p x = a x + b {\displaystyle p^{x}=ax+b} והפתרון: x = − W ( − ln ⁡ p a p − b a ) ln ⁡ p − b a {\displaystyle x=-{\frac {W(-{\frac {\ln p}{a}}\,p^{-{\frac {b}{a}}})}{\ln p}}-{\frac {b}{a}}} ומכאן נקבל: f = 1 ( 2 W ( ln ⁡ 10 2 a 10 b 2 a ) ln ⁡ 10 − b a ) 2 {\displaystyle f={\frac {1}{({\frac {2W({\frac {\ln 10}{2a}}\,10^{\frac {b}{2a}})}{\ln 10}}-{\frac {b}{a}})^{2}}}} הרדיוס ההידראולי הוא שטח חתך הזורם מחולק בהקף הרטוב: R h = A P {\displaystyle R_{h}={\frac {A}{P}}} A - שטח החתך של הזורם P - ההקף הרטוב של הצינור R e = ρ v s L μ {\displaystyle {\mathit {Re}}={\rho v_{s}L \over \mu }} או R e = v s L ν {\displaystyle {\mathit {Re}}={v_{s}L \over \nu }\;} vs - מהירות ממוצעת בחתך הצינור, L - אורך אופייני ( L = 2r שווה לקוטר הצינור כאשר החתך של הצינור הוא עגול), μ - צמיגות דינמית ν = μ / ρ ν צמיגות קינמטית ρ - צפיפות הזורם 1982 Handbook of Hydraulics by Ernest F. Brater and Horace Williams King.Sixsth Edition. McGraw-Hill Book Company. ISBN 0-07-007243-4 פרק 6. Computer Applications In Hydraulic Engineering, 5th Ed., 2002. Haestad Press, pg. 16