laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שתילי אריה

שתילי אריה היא עמותה רשומה הפועלת לקידום ידע מקצועי וחינוכי. העמותה פועלת באמצעות כמה שלוחות: המרכז הפדגוגי "שתילי אריה" לגיל הרך, "פסגות" - מרכז הכשרה מקצועי, "פסגות דעת" - מרחב השתלמויות לעובדי הוראה, ומערך החוגים המפעיל פעילויות בצהרונים ובקייטנות בתוכנית ניצנים. העמותה הוקמה בשנת 1986 (תשמ"ו) תחת השם "שתילים" כמרפ"ד לגיל הרך. מרפ"ד "שתילי אריה" עוסק בפיתוח, הפקה והפצה של עזרי הוראה לגיל הרך בחינוך הרגיל ובחינוך המיוחד, הוא פתוח לקהל הרחב ומשמש סטודנטים ועובדי הוראה לגיל הרך. המרפ"ד הוקם - כאמור - בשנת תשמ"ו (1986) על ידי הרב יהודה אריה גולדקנופף. בהמשך השנים ניהל את המקום בנו יצחק גולדקנופף. במקביל, אסתר קליין שימשה כמנהלת פדגוגית של המקום. במסגרת הפעילות, המרפ"ד מפיק חומרי הוראה במגוון תחומי הדעת: תוכניות חינוכיות, תוכניות לימודים בדיסציפלינות שונות, משחקים דידקטיים, ספרי קריאה לילדים, עזרי המחשה, מרכזי למידה, ערכות לעיצוב סביבת הלמידה, ועוד, המותאמים לתוכניות הלימודים העדכניות כמו גם לצורכי עובדי ההוראה והילדים בשטח. הפקת כלל החומרים הללו נעשית באמצעות צוות פדגוגי לצד כותבי תוכן, מעצבים גרפיים, מאיירים, צלמים ועוד. כלל החומרים מקוטלגים בספריית תוכן על פי נושאים וגילאים, והם זמינים לרכישה או ניתנים להדפסה באופן מיידי באמצעות מחלקת הדפוס הדיגיטלי הפועלת במקום ותוך הכוונה של הצוות המקצועי. לצד חומרי ההוראה, קיימים במקום ספריית עיון הכוללת ספרות מקצועית בתחומי ההוראה לגיל הרך, מאגר מולטימדיה של מאות אלפי תמונות לצד סרטים ושירים מקוריים ומחלקת חומרי הוראה ייעודיים לתלמודי תורה. המרפ"ד מקיים שיתופי פעולה עם רשויות עירוניות, רשתות גני ילדים בחינוך הרגיל והמיוחד, מעונות, משפחתונים ומכונים להכשרת צוותי הוראה. כמו כן, מבקרים בו אישי ציבור, שרי ממשלה ובכירים בעולם החינוך. "פסגות" הוא מערך הכשרה מקצועית לנשים ובוגרות תיכון מהמגזר החרדי אשר הוקם בשנת 2022. למרכז סניפים בירושלים, ביתר ובית שמש, והוא כולל מגוון של קורסים בתחומים שונים, כמו: ניהול, חשבונאות, היי-טק ועיצוב. הקורסים המוצעים מותאמים לעולם התעסוקה העדכני, ולצד הלמידה המקצועית מיושמת בהם גישת can do להעצמה רגשית-מנטלית. כמו כן, המרכז מפעיל מודל השמה באמצעות שיתופי פעולה וקשרי מעסיקים. לבוגרות ניתנות תעודות מטעם משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד החינוך וגופים פורמליים נוספים. מרכז פסגות מפעיל בתוכו את "פסגות דעת" - אגף פיתוח מקצועי לעובדות הוראה הפועל בשיתוף פעולה עם עמותות "בית יעקב" ו"פתחיה" משדות החינוך בגיל הרך והחינוך המיוחד. ב"פסגות דעת" מועברים קורסים המוכרים על ידי משרד החינוך לצבירת שעות פיתוח מקצועי - גמולים. הקורסים מציעים השתלמות במגוון תחומי דעת המשיקים להוראה. כך למשל: פיתוח חוסן, הוראת פרשת השבוע, קידום תפקודים ניהוליים, פיתוח חשיבה, גינון טיפולי, בובנאות, וחינוך גופני. מדיה וקבצים בנושא שתילי אריה בוויקישיתוף שתילי אריה - מרכז פדגוגי, באתר "גיידסטאר ישראל" א"מ זילברברג, האיש ופעלו: קווים ותווים לדמותו של הרב יהודה אריה גולדקנופף, ירושלים: מרכז פדגוגי שתילי אריה, תש"נ (הספר בקטלוג ULI) חבר הכנסת יצחק גולדקנופ, באתר הכנסת יקירי ירושלים לשנת תשע"ח, באתר עיריית ירושלים עונות השנה, ירושלים: שתילי אריה - מכון ומרכז פדגוגי, תשנ"ד (הספר בקטלוג ULI) רשת גני הילדים ומעונות יום בית יעקב; שתילי אריה, מצב רוח: מתרגשים ונהנים עם צב הצבעים, ירושלים: שתילי אריה - מכון ומרכז פדגוגי, 2020 פונץ' מחפש חבר, ירושלים: אסתי הס, פתחיה ושתילי אריה, 2020 (הספר בקטלוג ULI) שר הרווחה חיים כץ סייר במפעלות החינוך | מהעיתונות, באתר פתחיה, ‏11 במאי 2017
יונגין

יונגין (בקוריאנית: 용인시) היא העיר הגדולה ביותר במחוז קיונגי שבדרום קוריאה. העיר התפתחה במהירות מאז תחילת המאה ה-21, וכיום מאכלסת יותר ממיליון תושבים. שטחה של יונגין גדול כמעט כמו סיאול, וממוקמים בה מערכת כבישים מהירים, אצטדיונים וכן פארקי השעשועים והמים הפופולריים ביותר במדינה.. למרות שישנן עדויות להתיישבות אנושית באזור עוד במאה החמישית, יונגין קיבלה מעמד של עיר רק במרץ 1996. ארצות הברית פולרטון, קליפורניה, ארצות הברית הרפובליקה העממית של סין יאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין מלזיה קוטה קינבאלו, מלזיה טורקיה קייסרי, טורקיה אתר האינטרנט הרשמי של יונגין מדיה וקבצים בנושא יונגין בוויקישיתוף יונגין, ברשת החברתית פייסבוק יונגין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יונגין, הבלוג הרשמי ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוצ'ון

בוצ'ון (בקוריאנית: 부천시) היא עיר במחוז קיונגי שבקוריאה הדרומית. בוצ'ון ממוקמת כ-25 קילומטרים (16 מיל) מסיאול (בינה לבין אינצ'ון, ומהווה עיר לוויין שלה). בוצ'ון היא העיר השנייה בצפיפותה במדינה לאחר סיאול. פעולות הייצור העיקריים מתרחשת בצפון העיר, בעוד שבדרום העיר ישנם יותר אזורי סחר ומגורים. ארצות הברית בייקרספילד, קליפורניה, ארצות הברית הרפובליקה העממית של סין חרבין, חיילונגג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין רוסיה חברובסק, מחוז חברובסק, רוסיה (מ־2002) מדיה וקבצים בנושא בוצ'ון בוויקישיתוף Hae Un Rii, Jae-Seob Ahn. Ian Douglas, Shu-Li Huang (ed.). 3.Urbanization and its Impact on Seoul, Korea (PDF). Urbanization, East Asia and Habitat II. Taiwan NGO Professionalization Watch. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-06-30. נבדק ב-2016-02-17. 부천시, 상동 영상단지 내 초대형 신세계 복합쇼핑몰 건립 ‘논란’… 시민단체 ‘반발’. 16 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לב קראסני

לב קראסני (ברוסית: Лев Исаакович Красный‏; 4 באפריל 1911 - 25 במאי 2008) היה גאולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. לב קראסני נולד בשנת 1911 בסנקט פטרבורג) למשפחה יהודית. סבו היה קנטוניסט שאחרי שחרור עסק במסחר. לב קראסני היה קרוב משפחה של גריגורי קראסני-אדמוני וולדימיר אדמוני. אביו של לב נפטר כאשר הוא היה בן 11 ולב היה צריך לעבוד כדי לעזור לפרנס את המשפחה. בשנת 1930 הוא סיים קורסים בגאולוגיה ובשנת 1936 לימודי גאולוגיה במכון לחקר מכרות בלנינגרד. לאחר סיום הלימודים קראסני השתתף במספר סיורי חקר וחיפוש מחצבות במזרח הרחוק הסובייטי. בשנת 1941 קראסני גויס לשורות הצבא האדום ועבר קורס קציני תותחנים. הוא סיים את השירות בשנת 1945 בדרגת קפטן. ללב היו אחיות בוגרות. ביחד עם אמם וילדיהם הם פונו לפיאטיגורסק ונרצחו על ידי הנאצים בשנת 1942 כאשר אזור נכבש על ידי הנאצים. לאחר שחרור מהצבא קראסני המשיך לימודי תואר שלישי וקיבל את התואר בשנת 1947. בשנות ה-50 הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט. משנת 1939 ועד לשנת 1971 קראסני עבד במכון לגאולוגיה בלנינגרד. הוא עסק בחקר גאולוגי והשתתף בסיורי שטח רבים. בשנת 1971 קראסני עבר לחברובסק והקים סניף מזרח הרחוק של מכון בו עבד. בשנת 1975 הוא חזר ללנינגרד. בשנים 1975–1990 קראסני היה ראש מועצה לחקר גאולוגי וגאופיזי של מסלול מסילת הרכבת באיקל-אמור. במהלך עבודתו קראסני פרסם ספרים רבים בנושא התמחותו. הוא יזם והוציא לאור מפה גאולוגית וטקטונית של ברית המועצות. על פעילותו הוא קיבל פרס לנין (1970) ועיטורים נוספים. בשנת 1970 הוא התקבל כחבר התכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. לב קראסני נפטר בשנת 2008 ונטמן בסנקט פטרבורג. ביוגרפיה (ברוסית) לב קראסני על חייו (ברוסית)
אולימפיוס (אקסרך)

אולימפיוס (ביוונית: Ολύμπιος; נפטר ב-652) היה האקסרך של רוונה משנת 649 ועד מותו ב-652. לפני כהונתו כאקסרך, אולימפיוס היה צ'מברלין אימפריאלי בקונסטנטינופול. בשנת 649, לפי ה-Liber Pontificalis, הקיסר הביזנטי קונסטנס השני הורה לאולימפיוס לעצור את האפיפיור מרטינוס הראשון בטענה שבחירתו של האפיפיור לא הוגשה לאישור הקיסר. קונסטנס היה נסער מהגינוי של מרטינוס לכפירה המונותליטית; הוא חשש שזה יחייה את הסכסוך הדתי שפקד את האימפריה. אולימפיוס ניסה להשיג את תמיכתם של אזרחי רומא, כמו גם הבישופים; הוא גם שקל לכאורה להורות על התנקשות במרטינוס. אולם אף אחת מפעולותיו לא זכתה להצלחה רבה. בסופו של דבר, אולימפיוס החליט להחליף את נאמנותו והתייצב לצד האפיפיור, ובמקביל הכריז על עצמו כקיסר. הוא צעד לתוך סיציליה בשנת 652, כדי להילחם בסרצנים או בכוחות הביזנטים המקומיים. עם זאת, צבאו נתקף במחלה לא ידועה, שקטלה את אולימפיוס באותה שנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבקה לוינה

רבקה לוינה (ברוסית: Ревекка Сауловна Левина‏; 13 בנובמבר 1899 - 18 בדצמבר 1964) הייתה כלכלנית סובייטית ממוצא יהודי. רבקה לוינה נולדה בשנת 1899 בזאגור (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בליטא) למשפחה יהודית. בשנת 1915 הם עברו לפנזה בה לוינה סיימה לימודי בית ספר. בהמשך היא עברה לסרטוב בה התחתנה. בשנת 1918 היא התקבלה לשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ופעלה כנציגת המפלגה בצבא האדום ומוסדות השלטון בסרטוב. בשנת 1926 לוינה עברה למוסקבה בה למדה כלכלה ב"מכון לפרופסורים אדומים". בשנים 1930-1931 שהתה בארצות הברית ולמדה ניהול חקלאות. על בסיס ממצאי השהייה בארצות הברית לוינה כתבה עבודת פוסט דוקטורט וקיבלה תואר. החל משנת 1939 ועד לשנת 1945 לוינה הייתה מלמדת באקדמיה לחקלאות במוסקבה וכהינה בדרגת פרופסור. במקביל לוין עבדה במכון לחקר כלכלה עולמית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1941-1943 היא הייתה ממלאת מקום של מנהל המכון. בשנת 1939 לוין התקבלה כחברה בהתכתבות לשורות האקדמיה למדעים. בשנת 1948 לוינה נעצרה, הואשמה בפעילות נגד השלטון ונשפטה. בשנת 1955 היא שוחררה ושמה טוהר מכל אשמה. לוינה חזרה ממחנה גולאג במצב בריאותי ירוד ביותר. היא נפטרה בשנת 1964 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'י. לוינה פעלה בתחום חקר חקלאות וכלכלה של מדינות קפיטליסטיות ממבט של מרקסיזם. בתחום זה היא כתבה מספר ספרים. בעלה לב קרליק היה פרופסור לביולוגיה. לזוג הייו בנים מיכאיל לוין שהיה פרופסור לפיזיקה ובן שני ולדומיר היה פרופסור למתמטיקה. ביוגרפיה (ברוסית)
מיזיזיוס

מיזיזיוס (ביוונית: Μιζίζιος; בארמנית: Մժէժ) היה אציל ארמני ששימש כגנרל של ביזנטיון, לאחר מכן כבש את כס המלוכה הביזנטי בסיציליה בין השנים 668 ל-669. לפי הכרוניקנים הביזנטים, מיזיזיוס היה ארמני, ו"חתיך ויפה להפליא". לפי סיריל טומנוף, הוא היה נצר ממשפחת גוני הנסיכותית. במכתב שנכתב כביכול על ידי האפיפיור גרגוריוס השני לקיסר לאון השלישי האיסאורי (שלט 717–741), הוא מכונה komes של האופסיקיון (בלטינית: obsequium) — באותה עת עדיין לא פרובינציה, כי אם הפמליה הצבאית האישית של הקיסר וצבא השדה. גם הכרוניקה הסורית של מיכאל הסורי מהמאה ה-12, ומה שנקרא כרוניקה של 1234, מעניקות לו את דרגת הפטריקי. מיזיזיוס ליווה את הקיסר קונסטנס השני (שלט 641–668) במשלחתו האיטלקית והסיציליאנית. כשקונסטנס נרצח בסירקוזה, סיציליה, בשנת 668 לספירה, מיזיזיוס הוכרז כקיסר בניגוד לרצונו. עם זאת, על פי המכתב כביכול של האפיפיור גרגוריוס השני, הבישופים הסיציליאנים דחפו אותו למרד, מכיוון שקונסטנס היה כופר בשל תמיכתו במונוטלית. מיכאל הסורי מרמז שהמרד נמשך כשבעה חודשים לפני שדוכא, אך המקורות, והחוקרים המודרניים, חלוקים בשאלה כיצד זה קרה: תאופאנס המוודה מדווח כי בנו של קונסטנטין, קונסטנטינוס הרביעי (שלט 668–685), הוביל באופן אישי משלחת לסיציליה, שם הוציא להורג את מיזיזיוס ואת רוצחי אביו, בעוד שה-Liber pontificalis מדווח כי חיילים נאמנים מאיטליה ומהאקסרכיה של אפריקה דיכאו את המרד, הוציאו להורג את מיזיזיוס ושלחו את ראשו הכרות לקונסטנטינופול. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל לוין

מיכאיל לוין (ברוסית: Михаил Львович Левин‏; 8 בפברואר 1921 - 1 באוגוסט 1992) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. מיכאיל לוין נולד בשנת 1921 בסרטוב למשפחה יהודית. אמו הייתה כלכלנית רבקה לוינה ואביו היה פרופסור לביולוגיה לב קארליק. בשנת 1926 המשפחה עברה למוסקבה. בשנת 1930 לוין החל לימודי בית ספר (ישירות משנה השלישית של הלימודים). בשנת 1938 הוא החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1941 המשפחה פונתה לקאזאן ולוין החל לעבוד במעבדה של מפעל ביטחוני תחת מיכאיל לאונטוביץ'. הוא לא גויס לצבא עקב בעיות רעייה. ביולי 1944 מיכאיל לוין נעצר והואשם בתעמולה נגד הלשטון. במאי 1945 הוא נשפט ל-3 שנות מעצר ונשלח לעבוד במכון מחקר בו הועסקו אסירים פוליטיים. באוגוסט 1945 הוא קיבל חנינה. הוא סיים לימודים אך נאסר אליו לעבוד במוסקבה והסביבה. בהזמנת אלכסנדר אנדרונוב הוא התקבל לעבודה באוניברסיטה הממלכתית של ניז'ני נובגורוד. בשנת 1946 הוא סיים עבודת תואר שלישי. בשנת 1948 אמו נעצרה ונשפטה. כתוצאה מכך לוין לא היה יכול להשלים עבודת פוסט דוקטורט ופוטר מאוניברסיטה. מספר שנים הוא התפרנס מתרגומים. בשנת 1954, כאשר אמו שוחררה ממעצר הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1955 מונה לפרופסור במכון למורים באיוואנובו. בשנת 1955 שמה של אימו טוהר וגם לוין עצמו טוהר מכל אשמה בשנת 1955. בשנת 1956 לוין התחיל לעבוד במכון לרדיוטכניקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות שעסק בפיתוחים ביטחוניים בתחום אנטנות ומערכות מכ"ם. הוא עבד במכון זה עד סוף חייו. פעילות של לוין התרכזה בתחום אנטנות ואלקטרודינמיקה. מיכאיל לוין היה מקורב לאנדריי סחרוב והיה בין המעטים שקיבלו אישור מהשלטונות לבקר אותו בהיותו בגלות בניז'ני נובגורוד. לוין נפטר בשנת 1992 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה. ביוגרפיה (ברוסית)
גוסטב סלומון אופרט

גוּסְטַב סָלוֹמוֹן אוֹפֵּרט (בגרמנית: Gustav Salomon Oppert;‏ 30 ביולי 1836–1 במרץ 1908) היה מזרחן, אינדולוג וחוקר סנסקריט גרמני–יהודי. הוא שימש פרופסור לסנסקריט ולפילולוגיה השוואתית בקולג' הנשיאות במדראס, מתורגמן לטלוגו עבור הממשלה ואוצר בספריית כתבי היד המזרחיים הממשלתית. כמו כן, היה עורך של כתב העת של מדראס לספרות ולמדע. אופרט נולד בהמבורג למשפחה בת 12 אחים, בהם יוליוס אופרט וארנסט אופרט. בלימודיו התמקד בהיסטוריה של הודו ובשפות ההודיות. הוא השלים את הדוקטורט שלו ב-1860, לאחר שלמד בארבע אוניברסיטאות: בון, לייפציג, ברלין והאלה. ב-1866 היה לעוזר ספרן בספרייה הבודליינית באוקספורד שבממלכה המאוחדת, ובהמשך אותה שנה שימש בתפקיד דומה בטירת וינדזור עבור המלכה ויקטוריה. בשנת 1872 מונה אופרט לפרופסור לסנסקריט בקולג' הנשיאות במדראס. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1893, עת עזב למסע בן שנה בצפון הודו, בסין, ביפן ובארצות הברית בטרם חזר לברלין כדי להיות פריבט-דוצנט בשפות דראווידיות באוניברסיטת ברלין. בין השנים 1878–1882 שימש עורך של כתב העת של מדראס לספרות ולמדע. הוא ערך וכתב פרשנות, לרבות בהיבט הדקדוקי, לכתבי פילוסופיה ושירה בסנסקריט וטלוגו. אופרט נפטר ערירי בברלין. הוא נקבר שם בבית הקברות היהודי בווייסנזה. "Der Presbyter Johannes in Sage und Geschichte" ("הכומר יוחנן באגדה ובהיסטוריה", ברלין, 1864, מהדורה שנייה ב-1870) "On the Classification of Languages" ("על סיווג השפות", לונדון, 1879) "On the Weapons, Army Organization, and Political Maxims of the Ancient Hindoos" ("על כלי הנשק, הצבא, הארגון והאמרות הפוליטיות של ההינדים הקדומים", 1880, מדראס) "Original Inhabitants of Baratavarṣa or India ("על התושבים הילידיים של בהרטוורשה או הודו", וסטמינסטר, 1893) – בספר זה עשה אופרט שימוש במחקר פילולוגי נרחב כדי לתמוך ברעיון של הדראווידים כתושביה המקוריים של הודו. עם הדראווידים הפופולריים מונה אופרט את תירוולוואר, המשורר הטמילי שכתב את "תירוקורל" ואת "אוואיאר" "Lists of Sanskrit Manuscripts in Private Libraries of Southern India"("רשימות כתבי יד בסנסקריט בדרום הודו", שני כרכים, מדראס, 1880-1885) "Contributions to the History of Southern India" ("תרומות להיסטוריה של דרום הודו, מדראס, 1882) – מחקר אפיגרפי "Reise nach Kulu im Himalaya" ("מסע לקולו שבהימלאיה", 1895) "Tharshish und Ophir" (תרשיש ואופיר, 1903) "אופרט, גוסטב שלמה", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 98), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א. איזידור זינגר ולואיס ה' גריי, ‏"גוסטב סלומון אופרט", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא גוסטב סלומון אופרט בוויקישיתוף
ברמנר

האם התכוונתם ל... בילי ברמנר – כדורגלן סקוטי דס ברמנר – כדורגלן סקוטי יואן ברמנר – שחקן סקוטי ברמן ברנר
דליטש

האם התכוונתם ל... דליטש (עיר) (אנ') – עיר בסקסוניה פרידריך דליטש – אשורולוג גרמני, בנו של פרנץ דליטש פרנץ דליטש – תאולוג לותרני גרמני פרנץ הרמן שולצה-דליטש – כלכלן גרמני
ביוטין

ביוטין (Biotin) הוא תרכובת אורגנית המשמשת כוויטמין בבעלי חיים. ביוטין משויך בדרך כלל לקבוצת ויטמין B, והוא מסומן כ-B7, אף שבמדינות מסוימות, כגון צרפת, מסומן הוא כוויטמין B8. בנוסף לכך יש הרואים בביוטין ויטמין עצמאי ומסמנים אותו כוויטמין H. ביוטין משמש כקואנזים (ראו בהמשך) וככזה הוא קרוי קואנזים R (בקיצור: CoR). ביוטין מורכב משתי טבעות מאוחות: טבעת אוראידו (Ureido) המכילה שני אטומי חנקן וטבעת טטראהידרותיופן (Tetrahydrothiophene) המכילה אטום גופרית. לטבעת השנייה קשורה חומצה קרבוקסילית קטנה - חומצה פנטנואית - המכילה חמישה אטומי פחמן. ביוטין מצוי בעיקר בכבד, במוצרי חלב, בשמרים ובחלמון (אך לא בחלבון) הביצה. התצרוכת היומית הדרושה אינה גבוהה ונעה בין 30 ל-200 מיקרוגרם. חיידקים השוכנים במעי של בעלי חיים מייצרים ביוטין, כך שהכמות היומית הדרושה לגוף מושגת בקלות וחוסר בביוטין נחשב לתופעה נדירה[דרושה הבהרה]. ביוטין משמש כקואנזים של מספר אנזימים שתפקידם להעביר קבוצת קרבוקסיל (COOH) מתרכובת אחת לשנייה. אחד האנזימים הללו, אצטיל קואנזים A קרבוקסילאז, מתניע את מסלול הסינתזה של השומנים בתא. אנזים אחר הזקוק לביוטין, פירובט קרבוקסילאז, מוסיף קרבוקסיל לפירובט, התוצר הסופי של הגליקוליזה, והופך אותו לאוקסלואצטט. זהו השלב הראשון בתהליך הגלוקונאוגנזיס (GNG) שבו מיוצר גלוקוז מפירובאט. ללא ביוטין עלול להיווצר מצב של היפוגליקמיה חמורה בצום ממושך. ביוטין משמש לפיכך כחוליה מקשרת בין שני מסלולים מטבוליים בסיסיים אלו, והוא חיוני לתהליך הנשימה התאית. חוסר בביוטין עשוי לגרום לעור יבש ולדהנת, לפריחה, לציפורניים שבירות, לאנמיה ולעייפות, להיפוגליקמיה (ריכוז נמוך של סוכר בדם), לשיער דליל ושביר ולנשירת שיער. חוסר ממושך עשוי לגרום לבעיות נוירולוגיות, כגון כאב שרירים ודיכאון. צריכת יתר של ביוטין היא נדירה אך עלולה לגרום לריכוז גבוה מדי של סוכר בדם. חוסר כזה עשוי להופיע אצל אנשים אשר צורכים חלבון ביצה נא (החלק הלבן של הביצה) בכמויות גדולות ולאורך זמן רב (מספר שנים). חלבון הביצה הנא מכיל אווידין (Avidin), חלבון הנקשר לביוטין בחוזקה והמונע את ספיגת הוויטמין במעי. תפקוד חלבון זה נפגע בבישול. בנוסף, גורמים מספר פגמים גנטיים לשיבוש ביכולתו של הגוף להשתמש בביוטין. מדיה וקבצים בנושא ביוטין בוויקישיתוף ביוטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארטאבסדוס, קיסר האימפריה הביזנטית

ארטאבסדוס (ביוונית: Ἀρταύασδος או Ἀρτάβασδος, בארמנית: Արտավազդ, בלטינית: Artabasdus) היה גנרל ביזנטי ממוצא ארמני שתפס את כס המלוכה מיוני 741 עד נובמבר 743, וקרא תיגר על שלטונו של קונסטנטינוס החמישי. בשנת 713 מינה הקיסר אנסטסיוס השני את ארטבאסדוס למושל (Stratēgos) של התימה הארמנית (θέμα άρμενιάκων‏, Thema Armeniakōn), יורש צבא ארמניה, שכבש את האזורים הישנים של הפונטוס, ארמניה הקטנה, וצפון קפדוקיה עם בירתה באמסאה. לאחר נפילתו של אנסטסיוס, כרת ארטאבסדוס הסכם עם עמיתו לאון, המושל של התימה האנטולית, להפיל את הקיסר החדש תאודוסיוס השלישי. הסכם זה נחתם עם האירוסין של בתו של לאון, אנה עם ארטאבסדוס, והנישואים התרחשו לאחר שלאון השלישי עלה לכס המלכות במרץ 717. לארטאבסדוס הוענקה דרגת kouropalates ("אדון הארמון") והוא הפך למפקד (רוזן, komēs) של התימה אופסיקיון, תוך שמירה על שליטה על הפיקוד המקורי שלו. ביוני 741, לאחר עלייתו של בנו של לאון קונסטנטינוס החמישי לכס המלכות, החליט ארטאבסדוס לתפוס את כס המלכות ותקף את גיסו בזמן שהאחרון חצה את אסיה הקטנה כדי להילחם בערבים בגבול המזרחי. בזמן שקונסטנטינוס ברח לאמוריום, ארטבסדוס כבש את קונסטנטינופול על רקע תמיכה עממית והוכתר לקיסר. למרות שנראה שארטאבסדוס זנח את מדיניות האיקונוקלאזם הדתית של קודמו והחזיר את האורתודוקסיה בתמיכה מסוימת, למעשה יש מעט תמיכה ממקורות מהתקופה. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, הכתיר ארטאבסדוס את אשתו אנה כאוגוסטה ואת בנו ניקפורוס כקיסר שותף, תוך שמינה את בנו השני ניקטאס לאחראי על התימה הארמנית. אבל בעוד שארטאבסדוס יכול היה להסתמך גם על תמיכת התימות של תראקיה ואופסיקיון, קונסטנטינוס הבטיח לעצמו את תמיכת התימות האנטולית והתרקסית. ההתנגשות הבלתי נמנעת הגיעה במאי 743, כאשר ארטאבסדוס הוביל את המתקפה נגד קונסטנטינוס אך הובס. מאוחר יותר באותה שנה הביס קונסטנטינוס את ניקטאס, וב-2 בנובמבר 743 שלטונו של ארטאבסדוס הגיע לקיצה כשקונסטנטינוס החמישי נכנס לקונסטנטינופול. ארטאבסדוס, מלווה במקורבו בקטנגיוס, נמלט לטירת פוזאנס באופסיקיון (אסיה הקטנה), שם נתפסו והובאו לקונסטנטינופול. ארטאבסדוס ובניו עוורו בפומבי והוגלו למנזר חורה שבפאתי קונסטנטינופול. מאת אשתו אנה, בתו של הקיסר לאון השלישי, היו לארטאבסדוס תשעה ילדים, ביניהם: ניקפורוס, הפך לקיסר שותף על ידי אביו. ניקטאס, שהיה סטרטגוס של התימה הארמנית מדיה וקבצים בנושא ארטאבסדוס, קיסר האימפריה הביזנטית בוויקישיתוף Christopher I. Beckwith, Empires of the Silk Road: a history of Central Eurasia from the Bronze Age to the present, Princeton: Princeton University Press, 2009, ISBN 978-0-691-13589-2 Warren T. Treadgold, A history of the Byzantine state and society, Stanford, Calif: Stanford Univ. Press, 2000, ISBN 978-0-8047-2630-6 Leslie Brubaker, John F. Haldon, Byzantium in the iconoclast era c. 680 - 850: a history, 1. paperback edition, Cambridge: Cambridge University Press, 2015, ISBN 978-1-107-62629-4
בסיס חלש

בכימיה, בסיס חלש הוא בסיס שכאשר הוא מתמוסס במים, הוא אינו מתנתק לחלוטין, כך שהתמיסה המימית הנוצרת מכילה רק חלק קטן של יוני הידרוקסיד והראדיקל הבסיסי הנוגע בדבר, וחלק גדול של מולקולות בלתי מתפרקות של הבסיס. התגובה אינה מלאה אך מאוזנת: תמיד יש חומצה AH בתמיסה. חומצות חלשות מסווגות לפי קבוע החומציות שלהן, כלומר לפי יכולתן להתנתק פחות או יותר בנוכחות מים. חומצה נחשבת חלשה כאשר ה-pKa שלה גדול מ-1.74 ב-25°C (pKa של קטיון ההידרוניום H3O+). עבור pKa גדול מ-14, אומרים שהוא אדיש. חומצה חלשה יותר מכיוון שה-pKa שלה גבוה יותר. לכן הבסיס המצומד שלו חזק יותר ופחות יציב מכיוון שאותו pKa גבוה. דוגמה לבסיס חלש היא אמוניה. היא אינה מכילה יוני הידרוקסיד, אך היא מגיבה עם מים ליצירת יוני אמוניום ויוני הידרוקסיד. מיקומו של שיווי המשקל משתנה מבסיס לבסיס כאשר בסיס חלש מגיב עם מים. ככל ששיווי המשקל נוטה שמאלה, הבסיס חלש יותר. כאשר יש מפל יוני מימן בין שני צידי ממברנה ביולוגית, ריכוזם של חלק מהבסיסים החלשים מתמקד רק בצד אחד של הממברנה. בסיסים חלשים נוטים להצטבר בנוזלים חומציים. חומצת קיבה מכילה ריכוז גבוה יותר של בסיס חלש מאשר פלזמה. שתן חומצי, בהשוואה לשתן בסיסי, מפריש בסיסים חלשים בקצב מהיר יותר. תגובת סתירה strong and weak bases, www.chemguide.co.uk M.D. Milne, B.H. Scribner, M.A. Crawford, Non-ionic diffusion and the excretion of weak acids and bases, The American Journal of Medicine 24, 1958-05, עמ' 709–729 doi: 10.1016/0002-9343(58)90376-0
עצירת פתע

עצירת פתע (באנגלית: Breakdown) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1997 בכתיבה ובימויו של ג'ונתן מוסטוב (אנ'), עם קורט ראסל וקת'לין קווינלן בתפקידים הראשיים. העלילה היא על אזרח תמים שנאבק באומץ ובנחישות עם סיכון חייו, בחבורת פושעים שחטפו את אשתו. הסרט הצליח מסחרית והפך בארצות הברית לסרט פולחן. ג'ף טיילור (קורט ראסל) ואשתו איימי (קת'לין קווינלן) נסעים בג'יפ "גרנד צ'ירוקי" מהודר מבוסטון לסן דייגו כעת הם באזור מדברי שטוח באריזונה. בדרך הם כמעט מתנגשים במכוניתו של ארל (מ.סי. גייני) שיצא במהירות לכביש. בתחנת הדלק ארל מקנא בג'יפ של ג'ף לעומת מכוניתו המרופטת. בדרך המכונית נעצרת לפתע בגלל תקלה. הם תקועים במקום שומם עד שמגיע משאית גדולה שנוהג בה "רד" באר (ג'יי.סי.וולש) שמסכים לקחת את איימי למסעדה סמוכה משם תתקשר לשם חילוץ. ג'ף מחכה לה לשווא. הוא מזהה את התקלה, מנע את הג'יפ ומגיע למסעדה אך המנהל אומר לו שאשתו לא הייתה שם. הוא ממשיך, מזהה את המשאית, עוצר אותה אבל רד אומר לו שאינו מכיר אותו. השריף בויל (רקס לין)מגיע למקום חוקר אותם, מחפש במשאית ולא מוצא דבר ומסתלק. ג'ף חוזר למסעדה ושם לוחש לו מישהו בשם בילי (ג'ק נוסוורת'י) כי אשתו הייתה שם ומכוון אותו למקום מסוים. מסתבר שזו מלכודת. הוא מצליח לברוח ומתנהל מרדף עוצר נשימה שבסופו הוא קופץ למים עם מכוניתו ושוחה בזרם אך נתפס בידי העבריינים רד, בילי, אל (ריץ' ברינקלי) וארל. רד מכריח אותו לגשת לבנק סמוך ולמשוך משם 90.000 דולר. הפקיד מוכן לתת לו רק 500 דולר אבל ג'ף מנפח את החבילה בעזרת שטרות של דולר אחד. הוא נפגש עם ארל שקושר את ידיו ומתחיל לנסוע. הוא מצליח להשתחרר, קושר את ג'ף ומענה אותו ארל עד שהוא שמגלה לו היכן נקודת המפגש עם רד. ארל מצליח להשתחרר ומתחיל מאבק ביניהם. שוב פעם מגיע השריף בויד, ארל יורה בו אבל בויד מצליח להרוג אותו לפני מותו. ג'ף מגיע לחניון המשאיות, מבחין במשאית של רד ונצמד אליה מלמטה ובמאמצים אדירים הוא מגיע לחווה של רד ומבחין איך שהפושעים כולאים את איימי במרתף. כל החבורה מתיישבת לאכול אבל אז מתפרץ ג'ף ומכריח את רב לשחרר את איימי. הם חוטיפים רכב ומנסים להימלט אבל העבריינים משתחררים ומתחיל מרדף מותח ביניהם לבין ג'ף ואשתו. המשך המרדף מתרסקות מכוניותם של בילי ואל ורד ממשיך במרדף עד לגשר נטוי על נהר עמוק. מתחיל קרב התנגשויות בין המשאית התלויה על בלימה ווהרכב בו נמצאים ג'ף ואיימי. ג'ף נאבק עם רד עד שרד צונח לנהר וג'ף מצליח לצאת משם ולגרום למשאית ליפול ולמחוץ את רד למוות. "עצירת פתע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עצירת פתע", באתר נטפליקס "עצירת פתע", באתר AllMovie (באנגלית) "עצירת פתע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "עצירת פתע", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "עצירת פתע", באתר Metacritic (באנגלית) "עצירת פתע", באתר אידיבי "עצירת פתע", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "עצירת פתע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעצירת פתע, באתר יוטיוב עצירת פתע, באתר יוטיוב