אה"מ קוקראן (1905)

אה"מ קוקראן הייתה סיירת משוריינת מסדרת ווריור שנבנתה עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. היא שירתה בשייטת הסיירות השנייה במהלך מלחמת העולם הראשונה תחת אדמירל משנה הרברט הית', והשתתפה בקרב יוטלנד ב-1916. היא התבססה במורמנסק באמצע 1918 במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. היא נתקעה בנהר מרזי ב-14 בנובמבר 1918 ונשברה לשניים. שרידי האונייה נגרטו במקום עד יוני 1919. קוקראן הושקה על ידי ויניפרד קוקראן, רוזנת דונדונלד. הדחק האונייה היה 13,550 טונות ארוכות (13,770 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-14,500 טונות ארוכות (14,700 טונות) במעמס מלא. הספינה הייתה באורך כולל של 505 רגל 4 אינץ' (154.0 מטרים), רוחב של 73 רגל 6 אינץ' (22.4 מטרים) ושוקע של 27 רגל 6 אינץ' (8.4 מטרים). היא הונעה על ידי מנועי קיטור תלת-דרגתיים בעלי ארבעה צילינדרים, שהניעו שני מדחפים, שפיתחו סך של 23,650 כוחות סוס (17,640 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 23.3 קשרים (43.2 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 19 דוודי צינורות מים של Yarrow ושישה דוודים גליליים. הספינה נשאה מקסימום 2,050 טונות ארוכות (2,080 טונות) של פחם ועוד 600 טונות ארוכות (610 טונות) של מזוט שהותז על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 7,960 מיילים ימיים (14,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). החימוש העיקרי שלה כלל שישה תותחי Mk X BL 9.2 אינץ' בצריחי Mk V בודדים; שניים על קו האמצע (אחד מלפנים ואחד מאחור) וארבעה בפינות סביב הארובות. החימוש המשני שלה כלל ארבעה תותחי BL 7.5 אינץ' Mk II או Mk V בצריחי Mk II בודדים שהותקנו באמצע הספינה, בין תותחי הכנפיים בקוטר 9.2 אינץ'. הותקנו 26 תותחי ויקרס QF 3 ליטראות, עשרה על גגות הצריח ושמונה על כל אחד מהמבנים הקדמיים והאחוריים. לארבע הספינות האחרונות של הסיירות מסדרת דיוק אוף אדינבורו היה חימוש משני של תותחי 7.5 אינץ' עם צריחים ולא של תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים) בקזמטים של שתי הספינות הראשונות; ארבעת האחרונות הללו כונו לפעמים סדרת ווריור. בגלל המשקל העליון הנוסף של הצריחים בהשוואה לאחיותיהם למחצה, היציבות שלהם הופחתה, מה שהפך אותם לסירות ים טובות מאוד ולפלטפורמות תותחים יציבות. על הספינה היו גם שלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 17.7 אינץ' (450 מ"מ), שאחד מהם הותקן בירכתיים. תותח נ"מ יחיד מסוג הוצ'קיס QF‏ 6 פאונד על צריח Mark Ic בזווית גבוהה הותקן על הסיפון ב-1915. היה לו הנמכה מקסימלית של 8° והגבהה מקסימלית של 60°. התותח ירה פגזים במשקל 6 ליברות (2.7 קילוגרם) במהירות לוע של 1,765 רגל לשנייה (538 מטר לשנייה) בקצב אש של 20 פגזים לדקה. הייתה להם תקרה מקסימלית של 10,000 רגל (3,000 מטרים), אך טווח יעיל של 1,200 יארד (1,100 מטרים). הוא הוחלף בתותחי QF‏ 3 אינץ' 20 cwt על צריח Mark II בזווית גבוהה בשנת 1916. לתותח זה היה הנמכה מקסימלית של 10° והגבהה מרבית של 90°. הוא ירה פגזים במשקל 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,500 רגל לשנייה (760 מטר לשנייה) בקצב של 12–14 פגזים לדקה. הייתה לו תקרה אפקטיבית מקסימלית של 23,500 רגל (7,200 מטרים). זוג תותחי ויקרס QF‏ 3 פאונד על צריחי HA Mark III הותקנו כנראה באמצע האונייה במהלך השנים 1915–1916. הם יכלו להגביה ל-80°+ ולהנמיך ל-5°. תותח זה ירה פגזים במשקל 3.3 ליברות (1.5 קילוגרם) במהירות לוע של 2,575 רגל לשנייה (785 מטר לשנייה) בקצב של 25 פגזים לדקה. הייתה להם תקרה מקסימלית של 15,000 רגל (4,600 מטרים), אך טווח יעיל של 2,000 יארד (1,800 מטרים). התותחים על גבי צריחי 'A' ו-'Y' הוסרו בשנים 1915–1916. תותחי ה-3 פאונד האחרונים על המבנה העילי הוסרו במהלך 1917, כמו גם התותחים על גבי צריחי הכנף הקדמיים בקוטר 9.2 אינץ'. זה הפחית את סך התותחים שלה לעשרים תותחי 3 פאונד, למעט תותחי הנ"מ. חלק מהתותחים הללו הוסרו במורמנסק בזמן שהיא התבססה שם. 17 תותחי 3 פאונד היו על הסיפון כשהיא אבדה בשנת 1919, אך לא ברור אם סך זה כולל את תותחי הנ"מ. התורן של קוקראן הוסב לתורן חצובה כדי לתמוך במשקלו של מנהל בקרת אש ב-1917, אך המנהל הותקן בפועל רק באוגוסט 1918. קוקראן הונחה ב-24 במרץ 1904 והושקה ב-28 במאי 1905 ב-Fairfield Shipbuilding and Engineering‏, Govan, סקוטלנד. האונייה נכנסה לשירות עם צוות שלדי ב-18 בפברואר 1907 ועלתה 1,193,121 ליש"ט. היא הצטרפה לפלגת נור של צי הבית ב-6 במרץ 1907 וזמן קצר לאחר מכן הוכנסה לשירות מלא בשייטת הסיירות החמישית. ב-1 באפריל 1909 היא חזרה לשירות עם שייטת הסיירות השנייה עמה נשארה עד ספטמבר 1917. היא ליוותה את היאכטה המלכותית מדינה בשנים 1911–1912. קוקראן, מלווה באחותה אכילס ושלוש סיירות משוריינות נוספות נשלחו לתגבר את ההגנות של איי שטלנד ב-2 באוגוסט 1914, ימים לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. היא, והטייסת שלה, שובצו לצי הגדול במשך רוב מלחמת העולם הראשונה. היא השתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי–1 ביוני 1916, יחד עם הסיירות המשוריינות מינוטאור, שאנון והמפשייר בפיקודו של אדמירל הרברט הית'. עם זאת, האונייה נותרה ללא מעורבות לאורך הקרב, ולא ירתה כלל בתותחי ה-9.2 או 7.5 אינץ' שלה. קוקראן הועברה לתחנת צפון אמריקה ומערב הודו, עם המפקדה שלה ומספנת הצי המלכותי במושבת המבצר הקיסרי של ברמודה, בנובמבר 1917, אך הצטרפה מחדש לשייטת הסיירות השנייה בתחילת 1918. היא התבססה במורמנסק בין מרץ לספטמבר 1918 במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה. היא העבירה חיילים סובייטים לפצ'נגה ב-3 במאי כדי למנוע ניסיון של פינים לבנים לכבוש את העיר. ב-14 בנובמבר 1918 היא נתקעה בשפך המרזי בעודה בשליטת נתב, ולאחר מכן נשברה לשניים, ונהרסה לחלוטין. שרידי האונייה נגרטו במקום עד יוני 1919. מדיה וקבצים בנושא אה"מ קוקראן בוויקישיתוף "Britain 6-pdr / 8cwt (2.244"/40 (57 mm)) QF Marks I and II". navweaps.com. 16 במאי 2008. נבדק ב-11 בנובמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) "British 12-pdr (3"/45 (76.2 cm)) 20cwt QF HA Marks I, II, III and IV". navweaps.com. 27 בפברואר 2007. נבדק ב-11 בנובמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) "British Vickers 3-pdr (1.4 kg) [1.85"/50 (47 mm)] QF Marks I and II". navweaps.com. 13 במאי 2006. נבדק ב-19 במאי 2010. {{cite web}}: (עזרה)