laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרחי הרע

פרחי הרע (בצרפתית: Les fleurs du mal) הוא ספר שירה של המשורר הצרפתי שארל בודלר. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1857 והיה יצירה בולטת בזרם הספרותי הצרפתי של ה"דֵקַדֵנס", המכונה אף זרם הסימבוליזם. בשירה שבספר בולטים נושאי הניוון והארוטיקה. במהדורה המקורית הספר חולק לחמישה שערים נושאיים: מרה שחורה ואידיאל (צרפתית Spleen et Idéal) פרחי הרע (צרפתית Fleurs du mal) מרד (צרפתית Révolte) היין (צרפתית Le Vin) המוות (La Mort) ההקדמה לספר, בה מהלל בודלר את השטן ומגנה את השעמום כגרוע בעינויים, מכניסה את הקורא לאווירתו של הספר ולנימה המלווה אותו לכל אורכו: Si le viol, le poison, le poignard, l'incendie, N'ont pas encore brodé de leurs plaisants dessins Le canevas banal de nos piteux destins, C'est que notre âme, hélas! n'est pas assez hardie. אִם הַפִּגְיוֹן, הָאֹנֶס, הַדְּלֵקָה, הָרָעַל עֲדַיִן לֹא רָקְמוּ בְרִשׁוּמִים בְּדִיחִים מַסֶכֶת גּוֹרְלוֹתֵינוּ הָעֲלוּבִים-שׁכִיחִים – הֵן כִּי נַפְשֵׁנוּ עוֹד לֹא דַי בְּחֶצֶף תַּעַל! — בודלר, פרחי הרע. מצרפתית: אליהו מייטוס הבית המסכם בשיר הפתיחה "פתח דבר" פונה בהתרסה ישירה לקורא C'est l'Ennui! —l'œil chargé d'un pleur involontaire, Il rêve d'échafauds en fumant son houka. Tu le connais, lecteur, ce monstre délicat, —Hypocrite lecteur,—mon semblable,—mon frère! הֵן זֶה הַשִׁעֲמוּם! בְּעַל-כָּרְחוֹ דָּמוּעַ, עִם קְטֹרֶת-נַרְגִּילָה עַל גַּרְדּוֹמִים יַחְלֹם, - תִּפְלָץ עָדִין זֶה תַּכִּירוֹ, קוֹרְאִי, הַיּוֹם, אָחִי, שֶלִּי דוֹמֶה, אַתָּה, קוֹרֵא צָבוּעַ! — בודלר, פרחי הרע. מצרפתית: אליהו מייטוס בודלר והמוציא לאור של הספר הועמדו לדין על ידי משטר הקיסרות השנייה בצרפת באשמת "עלבון להגינות הציבור". בודלר נידון לתשלום קנס של 300 פרנק. שישה מן השירים בספר צונזרו והוטל איסור פרסומם בצרפת. איסור זה נותר בתוקפו עד לשנת 1949. מצד שני, לאחר שקרא ביצירתו של בודלר, הכריז ויקטור הוגו כי בודלר יצר זעזוע מרתק בספרות. השיר "הברבור", המופיע בספר, מוקדש לוויקטור הוגו. לאחר העמדתו לדין של בודלר, יצאה מהדורה שנייה של הספר בשנת 1861 שאליה התווספו 32 שירים חדשים והוצאו מן הספר ששת השירים שנאסרו לפרסום. השירים שהתווספו קובצו בשער השני לספר תחת השם "תמונות פריז". בשנת 1868, לאחר מות בודלר, יצאה מהדורה שלישית של הספר עם הקדמה של תאופיל גוטייה (שלו הקדיש בודלר את הספר כולו). במהדורה זו נכללו אף מספר שירים חדשים שלא פורסמו במהדורות קודמות. בעברית ראה הספר אור לראשונה בהוצאת י' צ'צ'יק בתרגום אליהו מייטוס, בשנת 1962. לאחר מכן יצא שוב בהוצאת "יבנה", בשנת 1975. בשנת 1997 יצא תרגום חדש של מבחר שירים מהספר, בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגום דורי מנור. פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר מדיה וקבצים בנושא פרחי הרע בוויקישיתוף פרחי הרע - הספר במלואו בפרויקט גוטנברג שיר הפתיחה של פרחי הרע, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2013 תרגמו מצרפתית: ד"ר עירן דורפמן וניר רצ'קובסקי פרחי הרע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שדרות בן-גוריון (תל אביב)

שדרות בן-גוריון היא שדרה בעיר תל אביב, באזור הצפון הישן, הקרויה על שמו של דוד בן-גוריון, ממקימי מדינת ישראל וראש ממשלתה הראשון. השדרה נקראה עד 1974 "שדרות קרן-קיימת" (קק"ל), על שם הקרן הקיימת לישראל, שהייתה בעלת הקרקעות שעליהן הוקמה. (כיום נקרא בשם זה רחוב בצפון העיר.) זמן קצר לאחר פטירתו של בן-גוריון נקראה השדרה על שמו. שדרות בן-גוריון נמשכות בכיוון מערב-מזרח מכיכר אתרים עד גן העיר וכיכר רבין. זוהי אחת משדרות הרוחב החשובות בתוכנית גדס, והיא תוכננה כציר ירוק המקשר בין רחובות האורך המסחריים של הצפון הישן של תל אביב. לאורך השדרה ובסביבתה קיים ריכוז גבוה מאוד של בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי, המוכרזים מבנים לשימור במסגרת העיר הלבנה של תל אביב. בצידה הצפוני של השדרה הוקמו שכונות של מעונות עובדים וגם חוות לימוד חקלאית לנשים, בית חנה. בתקופת מלחמת העצמאות נבנו לבניינים רבים בשדרה קירות אבן חזקים החוצצים בינם לבין השדרה כהגנה מפני רסיסי הפצצות שנפלו בהפצצות המצריות באזור. הקירות הושארו על כנם כזכר לאותם ימים. בשדרות בן-גוריון נמצא "בית בן-גוריון" – הבניין ששימש בעבר כביתם של פולה ודוד בן-גוריון, שהתגורר בו משנות השלושים ועד למותו (נוסף על צריף בשדה בוקר). כיום משמש הבית כמוזיאון הפתוח לקהל הרחב, ובו ניתן ללמוד על אורח חייו של בן-גוריון. ביוני 1969 פוצצו מחבלים מכונית תופת ברחוב. בפיגוע נפגעו 30 איש. בשנת 1997 אירע בבית חנה בשדרה פיגוע התאבדות הידוע כפיגוע בקפה אפרופו שבו נרצחו שלוש נשים. בשדרה מוצב פסל לזכרן. לאחר היבחרו של רון חולדאי לראשות עיריית תל אביב בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן גם את שדרות בן-גוריון. השדרות התמלאו בעצים, בפרחים ובספסלים, סומנו שבילי אופניים, הוסרו המשתנות הציבוריות המוזנחות שהיו בשדרה, נבנו מתקני משחקים, ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב. עקב כך נגרמה עלייה במחירי הנדל"ן באזור ובביקוש לבתי מגורים ולמשרדים לאורך השדרה. בשדרות פועלים בתי קפה רבים, שבנויים על השדרה. בעבר שימשו מבנים אלה כקיוסקים, וכיום הפכו אותם לבתי קפה חדשים שמשמשים מוקד בילוי לתושבים רבים. שדרות בן-גוריון חוצות בין השאר את: רחוב דיזנגוף רחוב בן-יהודה רחוב שפינוזה רחוב פילון רחוב ריינס בית בן-גוריון בשדרה בית קיפר בפינת רחוב אמיל זולא, אחד מפניני העיר הלבנה מראה מכיכר אתרים - הקצה המערבי של שדרות בן-גוריון פסל בשדרה קיוסק למיצים בשרות בן-גוריון ציור קיר של רמי מאירי בשדרות בן-גוריון דוד ופולה בן גוריון פסל של שירה זלוור מול בית בן גוריון תוכנית גדס העיר הלבנה כיכר אתרים בית בן-גוריון מדיה וקבצים בנושא שדרות בן-גוריון בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: סיבוב בשדרות בן-גוריון 39 בתכנון יהודה מגידוביץ, באתר 'חלון אחורי', 15 בספטמבר 2018 ישראל 50 בעמוד על שנת 1969
דאמברטון (כדורגל)

מועדון כדורגל דאמברטון (באנגלית: Dumbarton Football Club) הוא מועדון כדורגל סקוטי. המועדון מייצג את העיר דאמברטון שבמערב מחוז דאנברטונשייר ומגרשה הביתי הוא אצטדיון סטראת'קלייד הומס הנמצא בסמוך לטירת דאמברטון. המועדון נוסד בשנת 1872 והיה ממייסדי התאחדות הכדורגל הסקוטית ב-1873 ואחד מהמועדונים הגדולים באותה התקופה. המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בשנים 1881 ו - 1882. בשנת 1883 המועדון זכה בפעם היחידה בגביע הסקוטי. המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בשנת 1887. המועדון זכה במשותף עם גלאזגו ריינג'רס באליפות הליגה הסקוטית ב-1891 ובאותה שנה המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי. ב-1892 זכה באליפות בשנית כאשר במאי של אותה שנה הנחילו לריינג'רס את הפסד הליגה הגבוה ביותר שלהם בתוצאה 0–6. בשנת 1897 המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בפעם האחרונה עד כה. בעת הקמת הקבוצה היו מספר קבוצות נוספות בעיר דאמברטון ובסביבתה, אך הם נשארו המועדון ה"בכיר" היחיד באזור (למרות שקבוצות הנוער של וייל וקליידבאנק אינן רחוקות מאחור). הקבוצה משחקת במדים זהובים עם מדים שחורים ומכונה "הבנים" (The Sons), נגזרת מהביטוי "בני הסלע" (Sons of the Rock) - כינוי לילידי העיר דאמברטון, כאשר הסלע הוא הר הגעש הקדום עליו בנויה טירת העיר. במאי 2000 עזבה הקבוצה את מגרשה הביתי המסורתי והידוע לשמצה בבוגהאד פארק בצפון-מזרח העיר, ולאחר תקופה קצרה בה חלקו מגרש עם אלביון רוברס בקואטברידג', הם עברו למגרש החדש שלהם באצטדיון סטראת'קלייד הומס, על גדות נהר הלוון מתחת לסלע דאמברטון (Dumbarton Rock). המעבר לאצטדיון החדש חפף לגדילה בהונו של המועדון, בעקבות עלייתו מהליגה השלישית לשנייה וכן בשל ריבוי האוהדים עקב הצלחת הקבוצה. אליפות סקוטלנד (2): 1890/1891, 1891/1892 הגביע הסקוטי: (1) זוכה (1): 1882/1883 סגנית (5): 1880/1881, 1881/1882, 1886/1887, 1890/1891, 1896/1897 גביע האתגר הסקוטי (1)': 2017/2018 מדיה וקבצים בנושא דאמברטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דאמברטון אתר קרן אוהדי המועדון. אתר מעריצים לא רשמי. פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net תואר משותף עם גלאזגו ריינג'רס
נבוישה רדמנוביץ'

נבּוֹישה רדמנוביץ' (בסרבית: Небојша Радмановић;, נולד ב-1 באוקטובר 1949, גרצ'אניצה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) שימש כאחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה בשנים 2006–2014 (שתי קדנציות) ויו"ר הנשיאות (2006–2007, 2008–2009, 2010–2011, 2012–2013), כנציג הסרבי של רפובליקה סרפסקה. רדמנוביץ' נולד ב-1 באוקטובר 1949 בעיר גראצ'אניצה שביוגוסלביה. סיים את לימודיו התיכוניים בעיר באניה לוקה, והמשיך ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת בלגרד. ב-1 באוקטובר 2006 נבחר כנציג הסרבי בנשיאות. חבר בברית הסוציאל-דמוקרטים העצמאים (אנ'). נשוי ואב לשניים. מדיה וקבצים בנושא נבוישה רדמנוביץ' בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוסטפא מנסור

מוסטפא כאמל מנסור (ערבית: مُصطفى كامل منصور, נולד ב-2 באוגוסט 1914 ונפטר ב-2002) היה כדורגלן מצרי, אשר שיחק כשוער במדי נבחרת מצרים במהלך מונדיאל 1934 באיטליה. הוא נודע גם עקב העובדה שהיה אחד הכדורגלנים הלא-בריטים או אירים הראשונים ששיחקו בליגה הסקוטית. מנסור שיחק עבור קבוצת אל-אהלי מקהיר, ובעקבות יכולתו הגבוהה הוא זומן לשחק במדי הנבחרת הלאומית במהלך מונדיאל 1934. הוא שיחק במהלך המשחק היחיד של מצרים במהלך הטורניר, בו הפסידה מצרים 4-2 לנבחרת הונגריה במסגרת משחקי הסיבוב הראשון. מאמנה של מצרים במהלך הטורניר היה הסקוטי ג'יימס מק'רי, וייתכן שהייתה לו השפעה מסוימת על החלטתו של מנסור לעבור לסקוטלנד בשנת 1937, שם תכנן ללמוד במכללת ג'ורדנהיל. כאשר למד בגלאזגו מנסור שיחק במדי מועדון הכדורגל קווינס פארק החובבני ב-1938/1939, בו הפך להיות השוער הראשון בעקבות פרישתו של דזמונד ווייט (שהפך להיות מאוחר יותר היושב ראש של סלטיק). מנסור שב למצרים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ולאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אף אימן את אל-אהלי. בתקופה מאוחרת יותר בחייו הוא מונה לכהן כשר בממשלת מצרים. מוסטפא מנסור, באתר Transfermarkt מוסטפא מנסור, באתר Soccerway מוסטפא מנסור, באתר WorldFootball.net מוסטפא מנסור, באתר National Football Teams
אסון ברדפורד סיטי

אסון ברדפורד סיטי (באנגלית: Bradford City stadium fire) התרחש ביום שבת, 11 במאי 1985, כאשר פרצה שרפה באצטדיון ואלי פארייד בברדפורד, אנגליה. האש פרצה במהלך משחק כדורגל בין הקבוצה הביתית ברדפורד סיטי ללינקולן סיטי. באותו יום, ברדפורד סיטי חגגו את זכייתם בליגה השלישית של הפוטבול ליג. האש פרצה כאשר אחד הצופים זרק סיגריה לכוס פוליסטירן שנפלה אל מתחת ליציעים ולתוך ערימת פסולת שהצטברה במשך השנים. האש, שמקורה היה ביציע המרכזי בן 77 השנים, התפשטה במהירות. כאשר הקהל ניסה להימלט ביציאות האחוריות, הוא מצא כי דלתות היציאה היו נעולות. היציע נשרף כליל בתוך דקות בשל היותו בנוי עץ, ברזנט ואספלט. 56 אנשים נספו ויותר מ-200 אחרים נפצעו. מסקנות חקירת האסון בראשותו של סר אוליבר פופלוול הביאו לחקיקה חדשה לשיפור הבטיחות באצטדיוני הכדורגל בבריטניה. צילומי הווידאו של מאורעות היום משמשים כיום להדרכות מודעות לאש במתחמי ספורט. דף המוקדש לאסון באתר הרשמי של המועדון דף "היום הזה" באתר ה-BBC הנוגע לאסון כתבה באתר ה-BBC לציון 20 שנים לאסון אמיר ענבר, השבוע לפני 30 שנה | ה"אסון הנשכח" של ברדפורד: כשאנשים צפו במשחק ומעליהם בערה פתאום אש, באתר הארץ, 15 במאי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי ובנושא אסונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'לקו קומשיץ'

זֶ'לקוֹ קומשׂיץ' (בקרואטית: Željko Komšić; נולד ב-20 בינואר 1964) הוא אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה מאז שנת 2006 (שתי קדנציות) ויו"ר הנשיאות (2007–2008, 2009–2010, 2011–2012), כנציג הקרואטי של הפדרציה. קומשיץ', יליד סרייבו, למד באוניברסיטת סרייבו, ולאחר מכן בבית הספר של אדמונד וולש לשירות ציבורי דיפלומטי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. במקצועו הוא עורך דין. במהלך מלחמת האזרחים של בוסניה שירת בצבא הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וקיבל את עיטור הזהב "לילי"- העיטור הגבוה ביותר בצבא שניתן על ידי הממשלה. אחרי המלחמה, הצטרף לפוליטיקה בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה או SDP BiH. כיהן כחבר מועצת העיר נובו סרייבו (סרייבו החדשה), וגם במועצת העיר סרייבו, לפני שנבחר לעמוד בראש מועצת נובו סרייבו ב-2000. במקביל שימש כסגן ראש עיריית סרייבו. כאשר עלתה לשלטון התנועה לשינוי דמוקרטי ב-1998 מונה קומשיץ' לשגריר ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. ב-2002 התפטר מהתפקיד, לאחר שהסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון. בבחירות למועצה הנשיאותית בבוסניה שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לכהונה של 4 שנים. הוא קיבל 41 אחוזים מהקולות, והקדים את הנציג הקרואטי הקודם, איבו מירו יוביץ', וכן את בוז'ו ליוביץ' ומלדן איבנקוביץ'-ליאנוביץ'. ניצחונו הובטח לו בשל התפרקות האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה או HDZ, ממנו נוצרו שני פלגים, האחד בראשות יוביץ' והשני בראשות ליאנוביץ'. בבחירות בשנת 2010 נבחר שוב כנציג הקרואטי בנשיאות, עם 60.6% מהקולות (המועמד שאחריו זכה ב-19.7% מהקולות). קומשיץ' שונה ממרבית הקרואטים בבוסניה. הוא מצהיר כי שפתו היא בוסנית ולא קרואטית, הוא אגנוסטי ולא קתולי, והוא אינו מחזיק באזרחות קרואטית. מדיה וקבצים בנושא ז'לקו קומשיץ' בוויקישיתוף ז'לקו קומשיץ', ברשת החברתית פייסבוק
גוראן פאנדב

גוראן פאנדב (במקדונית: Горан Пандев; נולד ב-27 ביולי 1983 בסטרומיצה, מקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן עבר מקדוני ושיאן ההופעות ומלך השערים בכל הזמנים בנבחרתו. פאנדב עבר מהמועדון המקומי בלאשיקה למועדון העל האיטלקי אינטר מילאנו, והושאל לקבוצות ספציה ואנקונה. בשנת 2004, הוא עבר ללאציו והחל לשחק בסרייה א'. הוא החל את עונת 2005 בכיבוש השער היחיד במשחק הראשון ששיחק, והעניק ללאציו ניצחון על מסינה. פאנדב היה המקדוני השני בלבד ששיחק בסרייה א'. דארקו פאנצ'ב היה הראשון, אחרי ששיחק תקופה קצרה באינטר בתחילת שנות ה-90. התקשורת האנגלית פרסמה הודעות שונות לגבי התעניינות מוגברת של ארסנל בפאנדב, ופרסמה ראיון עמו בו טען שהוא שואף לעבור לשחק בקבוצה, אבל פאנדב טען מצידו שהפרסומים שקריים והוא אף שקל לתבוע מספר עיתונים אנגליים. "מעולם לא דיברתי עם העיתונאי הזה", אמר גוראן ב-7 באוקטובר, בערב המשחק בין מקדוניה הצפונית לאנגליה, במסגרת מוקדמות יורו 2008. ב-4 בינואר 2010 חתם גוראן פאנדב באינטר בפעם השנייה עד 2014 והשתכר ב-3.5 מיליון יורו לשנה בנראזורי. הדבר קרה כשבוע לאחר שהשתחרר מלאציו. את הופעתו עשה ב-6 בינואר 2010 במשחקה של אינטר נגד קייבו בחוץ. את שער הבכורה שלו כבש ב-16 בינואר, כשאינטר התארחה בבארי וסיימה ב־2-2. בדרבי של מילאנו, שהתרחש ב-24 בינואר 2010, זכה המקדוני לתשבחות רבות לאחר שכבש ובישל שער בניצחון 0–2 של אינטר. ב-22 במאי באותה עונה זכה פאנדב עם אינטר בליגת האלופות והשלים איתה טרבל היסטורי כשהוא הופך למקדוני הראשון שזכה בליגת האלופות. פאנדב פתח בהרכב הנראזורי והוחלף בדקה ה79 על ידי סאלי אלי-מונטארי. ב-18 בדצמבר 2010, המקדוני כבש במסגרת גמר אליפות העולם לקבוצות. ב-15 במרץ 2011 כבש פאנדב את שערו הראשון במדי הנראזורי במסגרת ליגת האלופות, כשכבש שער חשוב ביותר נגד באיירן מינכן בדקה ה88' שהביא לאינטר את העלייה לרבע הגמר. ב-1 בספטמבר 2014 חתם פאנדב בקבוצה הטורקית גלאטסראיי לשנתיים. ב-8 ביולי 2015 חתם בגנואה. ב-31 בינואר 2022 חתם בפארמה מהסרייה ב'. ב-12 בנובמבר 2020 ניצחה נבחרת מקדוניה הצפונית 0–1 את נבחרת גאורגיה והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, יורו 2020. את השער לנבחרת כבש פאנדב. גם בתחרות עצמה כבש שער בכורה בתולדות הנבחרת בטורניר גדול כשבכש שער בהפסד נבחרתו 1–3 לאוסטריה. ב-21 ביוני, בסיום המשחק האחרון של מקדוניה הצפונית בטורניר נגד הולנד, פרש פאנדב מהמדים הלאומיים. מדיה וקבצים בנושא גוראן פאנדב בוויקישיתוף גוראן פאנדב, באתר Transfermarkt גוראן פאנדב, באתר Soccerway גוראן פאנדב, באתר BDFutbol גוראן פאנדב, באתר WorldFootball.net גוראן פאנדב, באתר National Football Teams גוראן פאנדב, באתר FootballDatabase.eu מערכת ONE, לראשונה בתולדותיה: מקדוניה הצפונית ביורו, באתר ONE, ‏12 בנובמבר 2020
אדנאן טרזיץ'

אדנאן טרזיץ' (בבוסנית: Adnan Terzić; נולד ב-5 באפריל 1960) היה ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה בשנים 2002–2007. טרזיץ', חבר במפלגת הפעולה הדמוקרטית, מונה לתפקיד ראש הממשלה אחרי הבחירות הכלליות שנערכו ב-2002. נציג המיעוט הבוסני מוסלמי. ב-1986 סיים את לימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת סרייבו, בשנים 1986–1990 כיהן כיועץ למועצת העיר טרבניק. בשנים 1992–1995 שירת בצבא בוסניה והרצגובינה. כיהן כראש עיריית טרבניק מ-1996 עד 2001.[דרוש מקור] שירת כמושל/סגן מושל קנטון מרכז בוסניה, וכיהן בו-זמנית כנשיא קבוצת מפלגת הפעולה הדמוקרטית בפרלמנט הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. ב-2001 מונה לסגן נשיא מפלגת הפעולה הדמוקרטית ובתפקיד זה שימש שמונה שנים. ב-2009 פרש מהמפלגה ושנה מאוחר יותר הצטרף למפלגת האיחוד לעתיד טוב יותר של בוסניה והרצגובינה, שבה הפך גם לסגן נשיאה. נשוי ואב לבן. גר בטרבניק. מדיה וקבצים בנושא אדנאן טרזיץ' בוויקישיתוף ראו: אדנאן טרזיץ', באתר imovinapoliticara.cin.ba (בבוסנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול צ'יימברס

פול לורנס דונבר צ'יימברס הבן (באנגלית: Paul Laurence Dunbar Chambers, Jr‏; 22 באפריל 1935 - 4 בינואר 1969) היה מנגני הקונטרבס הבולטים ביותר בג'אז בשנים 1955 עד 1965. היה מהנגנים הראשונים בסגנון שניגנו סולואים בעזרת קשת. צ'יימברס ידוע בעיקר בזכות נגינתו בחמישייה הגדולה הראשונה של החצוצרן מיילס דייוויס, ובזכות השתתפותו ברבים מאלבומיהם של הסקסופוניסט ג'ון קולטריין והפסנתרן וינטון קלי. צ'יימברס נולד בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, ארצות הברית. הוא גדל בדטרויט, והיה חלק מסצנת הג'אז שם. כשהגיע לניו יורק, החל להתערות גם בסצנה שם ועבד עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, קאי וינדינג וג'ורג' וולינגטון. מאוחר יותר, בשנים 1955 עד 1963, היה חלק מהחמישייה הראשונה של מיילס דייוויס - כשעמם המתופף פילי ג'ו ג'ונס, הפסנתרן רד גרלנד והסקסופוניסט ג'ון קולטריין - והקליט איתו רבים מאלבומיו החשובים של אותה תקופה, ביניהם באלבומים "Kind of Blue" ו-"'Round About Midnight". אחד המאפיינים הבולטים בנגינתו של צ'יימברס היא הנטייה שלו לנגן קטעי סולו לא רק באמצעות פריטה על מיתרי הבס, אלא גם תוך שימוש בקשת. בנוסף לכך, צ'יימברס עבד בין היתר עם קנונבול אדרלי, ג'קי מקלין, האנק מובלי, לי מורגן, דונלד בירד, פרדי האברד, סאני רולינס, באד פאוול, וס מונטגומרי, קני בורל, צ'ט בייקר, בני גולסון, קני דורהאם וקרטיס פולר, ובנוסף השתתף בפרויקטים של חבריו לחמישייה רד גרלנד וג'ון קולטריין. לאחר עזיבתם של פילי ג'ו ג'ונס, גארלנד וקולטריין והחלפתם בג'ימי קוב, וינטון קלי והאנק מובלי, החמישייה הראשונה התפרקה בשנת 1962. צ'יימברס הצטרף לטריו של וינטון קלי ועבד כנגן עד לסוף חייו. צ'יימברס, שהיה שתיין והשתמש בסמים, נפטר בגיל 33 ממחלת השחפת, אך עד היום זוכרים את פועלו האדיר בקריירה הקצרה שלו. הסטנדרט "Mr. P.C.", שנכתב בידי ג'ון קולטריין, קרוי על שמו. כמוביל הרכב: 1956 - Chamber's Music 1956 - Whims Of Chambers 1957 - Paul Chambers Quintet 1957 - Bass on Top 1957 - The East/West Controversy 1958 - We Three 1959 - Just Friends 1959 - Go 1960 - 1st Bassman פול צ'יימברס, ברשת החברתית פייסבוק פול צ'יימברס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר ספוטיפיי פול צ'יימברס, באתר AllMusic (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר Discogs (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר Songkick (באנגלית) פול צ'יימברס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) John S. Davis. (2012). Historical Dictionary of Jazz . Scarecrow Press. p.64. ISBN 978-0810867574
דגל מרטיניק

דגל מרטיניק אומץ בפברואר 2023 ומשמש כדגלה הרשמי של המחוז מעבר לים של צרפת - מרטיניק. הוא מונף לצד דגל צרפת. בעבר היו למרטיניק מספר דגלים כאשר המפורסם שבהם היה דגל הנחשים. דגל הנחשים של מרטיניק שימש כדגל לא רשמי של הטריטוריה. הדגל הונף לראשונה מכוח צו שהוצא ב-4 באוגוסט 1766 המורה על כלי שיט של מושבת מרטיניק ומושבת סנט לוסיה להניף דגל זה (כלי שיט של סנט לוסיה הניפו את הדגל כאשר הנחשים היו בצורת האות L על מנת לסמן את מוצאם). הדגל כולל צלב לבן על רקע כחול כאשר במרכז כל רביע של הדגל מצוי נחש. הנחשים הם נחשי צפע מהמין Bothrops lanceolatus, המצויים באי מרטיניק. בשנת 2022 נערכה הצבעה על הדגל וההמנון של המחוז. הדגל הנבחר הוכרז בינואר 2023, אך לאחר שהואשם בהעתקה ביקש יוצר הדגל הנבחר למשוך את העיצוב. בעקבות זאת הוחלט שהאספה תבחר אם לאמץ את הדגל שהגיע למקום השני – דגל שהיה מוכר ובשימוש תומכי התנועה הלאומית במרטיניק. הדגל אומץ על ידי האספה ב-2 בפברואר 2023. דגלי צרפת מדיה וקבצים בנושא דגל מרטיניק בוויקישיתוף מרטיניק, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומונה (צרפת)

קומונה (בצרפתית: Commune) היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת. קומונה היא למעשה כל יישוב בצרפת החל מערים בנות יותר ממיליון תושבים כגון פריז, וכלה בכפרים זעירים ביותר, שאוכלוסייתם מונה תושבים בודדים. נכון לשנת 2013 ישנן בצרפת 36,700 קומונות. 129 מהן נמצאות במושבות הצרפתיות מעבר לים ("départements d'outre-mer"). היררכיית החלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת (המספרים בסוגריים מייצגים את החלוקה בין צרפת המטרופוליטנית למושבות שמעבר לים): צרפת 18 חבלי ארץ (13 + 5) 101 מחוזות (96 + 5) 342 נפות 4,055 קנטונים (3,883 + 172) 36,700 קומונות (של צרפת) (36,571 + 129) מדיה וקבצים בנושא קומונה בוויקישיתוף "Code Officiel Géographique au 1er janvier de l'année (après les évolutions datées du 1er janvier)" (בצרפתית). le site de l'Insee. נבדק ב-16 באפריל 2012. {{cite web}}: (עזרה) INSEE, Government of France. "Le code officiel géographique (COG), avant, pendant et autour (Version 3, volume 1)" (PDF) (בצרפתית). נבדק ב-2008-06-27. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרפיון מצוי

קרפיון מצוי (שם מדעי: Cyprinus carpio) הוא הנפוץ ביותר והמוכר ביותר מכל המינים של הקרפיון, ומשמש רבות כדג מאכל לאדם. מקורו של הקרפיון המצוי מאסיה, אך הוא הובא לסביבות שונות ברחבי העולם. הוא יכול לגדול לאורך של עד 1.5 מטר ולהגיע למשקל של מעל 40 ק"ג. אורך חייו עשוי להגיע עד ל-38 שנים. קרפיונים לא מבויתים החיים בטבע הם לרוב קטנים יותר. בישראל הקרפיון ידוע בעיקר כרכיב עיקרי בגעפילטע פיש. קיבוץ ניר דוד היה הראשון שגידל קרפיונים, שיובאו מיוגוסלביה, בצורה מסחרית. בריכת דגים זו היא המקור לכל הקרפיונים שגדלים היום בישראל. בעבר היה ידוע תת-המין קוי כזן מבוית של הקרפיון המצוי, אך כיום הוא הועבר למין קרפיון אמור (Cyprinus rubrofuscus). בנסון (דג) - דגת קרפיון מפורסמת דג זהב אמור לבן כסיף שפל-עין מדיה וקבצים בנושא קרפיון מצוי בוויקישיתוף קרפיון מצוי, באתר ITIS (באנגלית) קרפיון מצוי, באתר NCBI (באנגלית) קרפיון מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קרפיון מצוי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קרפיון מצוי, באתר FishBase (באנגלית) קרפיון מצוי, באתר GBIF (באנגלית) קרפיון מצוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרפיון מצוי באתר IUCN (באנגלית) קרפיון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN אריאנה מלמד, "איפה האוכל": אייל שני בין דגים ועדות, באתר ynet, 8 ביולי 2012
קומונה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קומונה – מבנה חברתי הקומונה הפריזאית קומונה (אינטרנט) – כינוי לפורום באינטרנט יחידות אדמיניסטרטיביות: קומונה (צרפת) – הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת קומונה (איטליה) – הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של איטליה קומין – היחידה הגאוגרפית-השלטונית הקטנה ביותר הנהוגה בשוודיה קומונה (לוקסמבורג) – היחידה האדמיניסטרטיבית הנמוכה ביותר בלוקסמבורג
שינקן (חרב)

שִׁינְקֶן (מיפנית: 真剣, "חרב אמיתית") היא חרב קטאנה יפנית שחושלה בעידן המודרני, המיועדת בדרך כלל לאימוני איאיידו מתקדמים ולאימוני טאמשיגירי (tameshigiri – אימוני חיתוך). בניגוד לאיאייטו (חרב מתכת רגילה ללימוד איאיידו), לשינקן להב חד והיא מחושלת בידי אחד מכ-250 נפחי החרבות הפעילים והרשומים באיגוד נפחי החרבות היפני, ומספר חובבנים הפועלים מחוץ לאיגוד. נפחים אלו מוגבלים על-פי החוק היפני לחשל לא יותר מ-24 חרבות בשנה. בשל הגבלה זו, יחד עם הכישורים הייחודיים והעבודה הרבה הדרושה לחישול החרב, השינקן יקרה – מחירה התחלתי עומד על כ-10,000$, וחרבות המחושלות על ידי מוקאנסה (Mukansa) או נינגן קוקוהו (Ningen Kokuho) – נפחי החרבות הטובים ביפן – עולות הרבה יותר. מדיה וקבצים בנושא שינקן בוויקישיתוף Martial arts sword cuts world record - Guinness World Records, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:46) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עם הזמן

"עם הזמן" הוא אלבומו ה-11 (כולל האוסף "ירח מלא") של הזמר הישראלי אביב גפן. הסינגל הראשון מהאלבום, "עם הזמן", יצא לאור בראשית דצמבר 2005. פרט ל"עם הזמן" יצאו מהאלבום עוד 4 סינגלים לשירים "מחר", "בשבילך", "זה רק הלב שכואב לך" ו"אין זמן תחת השמש", והפופולרי שבהם, "מחר", הפך לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי לשנת 2006. בחודש ספטמבר 2006 הגיע האלבום למעמד זהב. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן (למעט "עם הזמן" - לחן: לאו פרה, תרגום לעברית: אביב גפן).  מחוץ לתחרות הוא אלבום אקוסטי אשר נכלל כדיסק בונוס במהדורה המיוחדת של עם הזמן. באלבום משולבים גרסאות אקוסטיות לשירים קודמים של גפן ורצועות אינסטרומנטליות. כמו כן, בדיסק נכלל הסינגל מחוץ לתחרות אשר לא יצא לפני כן והוא ייחודי לאלבום זה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן.  אביב גפן - שירה, גיטרה, פסנתר, קלידים, מלוטרון, תופים, טמבורין. דניאל סלומון - פסנתר, קלידים, פנדר רואדס, קולות. הראל בן עמי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה לזלי. תומר צדקיהו - תופים, טמבורין. שלומי צידקי - גיטרת בס. עופר מאירי - קלידים, פרוגרמינג, קולות. גיל סורין - ויברפון. אלי מגן - קונטרבס. סטיבן וילסון - קולות. דנה עדיני - קולות. משה לוי - קולות. Downtown Session Orchestra - כלי מיתר. מידע על האלבום עם הזמן באתר MusicBrainz מרב יודילוביץ', "מחר" של גפן - השיר המושמע ביותר, באתר ynet, 19 בספטמבר 2006 בלי "פוליטיקה בשקל" הזהב של גפן, מוסף 24 שעות, ידיעות אחרונות, עמוד 13, 25 בספטמבר 2006