laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נגבטק

נגבטק הייתה חברת הייטק ישראלית שעסקה בייצור מכונות לבדיקת שבבים. החברה, שבשיאה העסיקה כ-150 עובדים, והגיעה למכירות בשיעור של 31 מיליון דולר בשנת 2006, נסגרה בשיא המשבר הכלכלי העולמי בסוף 2008. בחברה השקיעו מספר קרנות הון סיכון ישראליות גדולות כמו פיטנגו ואחרות. החברה הוקמה בשנת 2000 על ידי יוצאי חברת אורבוט (שהתמזגה יותר מאוחר לתוך חברת אורבוטק). היא ייצרה מערכות לזיהוי אוטומטי של פגמים על פרוסת סיליקון בתהליך ייצור מוליכים למחצה. המכונות של החברה סרקו בעזרת אופטיקה מתקדמת את פרוסות הסיליקון. לאחר מכן, בעזרת אלגוריתמים מתקדמים לעיבוד התמונה המתקבלת ולסיווג אוטומטי נמצא האם פרוסות הסיליקון יוצרו כראוי או לא, ומהות הפגם שנמצא בהם. מטה החברה שכן בבית תמר שבפארק המדע ברחובות. לחברה היו סניפים בארצות הברית, גרמניה וקוריאה הדרומית ובין לקוחותיה נמנו יצרניות השבבים והזכרונות הגדולים בעולם. למכונות מסוג זה יש חשיבות רבה בתעשיית המוליכים למחצה עקב עלות הייצור הגבוהה של הפרוסות וצפיפות רבה של רכיבים על פרוסה. הרכיבים זעירים, כך שלא ניתן לזהות את הפגמים בעין אדם. המתחרים העיקריים של נגבטק היו אפלייד מטיריאלס ו- KLA-Tencor. החברה הייתה בשלבים מסוימים בבעלות חלקית של אורבוטק העוסקת בתחום קרוב. ב-31 באוקטובר 2006 הכריזה החברה על מוצר חדש - Negevtech 3110 (הדמיון בין השם לתאריך ההכרזה מקרי). מוצר זה היווה דור המשך למוצר שקצר הצלחה גדולה ב-2006, ה- Negevtech 3110. Negevtech 3100 כשל כישלון חרוץ בפן העסקי מה שהוביל לשורת קיצוצים בחברה. בעת המשבר הכלכלי העולמי נקלעה החברה למצוקת מוזמנים, הפכה לחדלת פרעון, נאלצה להפסיק את פעילותה ולפטר את כל עובדיה. העובדים הקימו ועד עובדים שנאבק בהנהלה ובבעלי החברה, כדי לקבל חלק מהכספים שהגיעו להם. בצו בית המשפט פורקה החברה והקניין הרוחני שלה נמכר תמורת 2.5 מיליון דולר למתחרה העיקרית שלהם בארץ אפלייד מטריאלס. אסף גלעד ומארק שון, הנפילה של נגבטק: השוק קרס, הבעלים נעלמו, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2008 יצחק דנון ושמוליק שלח, חברת נגבטק לא מצאה קונה - וביהמ"ש הוציא צו לפירוקה, גלובס, 30/3/2009
קבוצת סלה

קבוצת סלה (איטלקית Gruppo del Sella; גרופו דל סלה) היא גוש הרים סלעי, שהם חלק מהרי הדולומיטים בצפון איטליה. הפסגה הגבוהה ביותר בקבוצה היא פסגת Piz Boè שגובהה 3,151 מטר. הפסגה הגבוהה ביותר אליה ניתן להגיע עם רכבל היא סאס פורדוי (2,950 מטר). פסגות נוספות הן צ'ימה פישדו (Cima Pisciadù, ‏2,985 מטרים), בואסקופל (Boèseekofel, ‏2,910 מטר), וסלטירמה (Sellatürme ‏2,696 מטר). קבוצת סלה מהווה גבול טבעי בין נפות דרום טירול, טרנטו ובלונו. הכביש המקיף את קבוצת סלה (בחלקו SS48) עובר בארבעה מעברי ההרים: קאמפולונגו, פורדוי, סלה, וגארדנה. בחורף מקיפים את רכס סלה מסלולי הסקי של טבעת סלה רונדה, הכוללת מסלולי סקי ומעליות סקי שאורכם 40 ק"מ, וניתן להקיפו בשני הכיוונים. בכל שנה נערך מרתון סקי סביב קבוצת סלה. הרכבל לסאס פורדוי רכס סלה בקיץ מסלולי סלה רונדה מדיה וקבצים בנושא קבוצת סלה בוויקישיתוף תמונה פנורמית של קבוצת סלה, מרמולדה ואגם פדאיה תמונה פנורמית שצולמה ממרמולדה לעבר קבוצת סלה, ססולונגו ואגם פדאיה סלה רונדה באתר "דולימיטי סופרסקי" מפת סלה רונדה
ריבוע (צבא)

ריבוע צבאי הוא מערך חיל רגלים שנועד לעצור ולשבור את הסתערותם של הפרשים. מקורו במאה ה-15 בשווייץ, שבה יצרו השווייצרים "באטליות" המורכבות מחיילים החמושים ברמחים ארוכים. מערכים דומים לריבוע היו ידועים עוד קודם לכן, למשל המבנה הסקוטי סקילטרון אשר היווה מעין מעגל המורכב מנושאי חניתות והיה ידוע עוד בימי הביניים המוקדמים, אך למבנה זה הייתה השפעה זניחה יחסית על הלוחמה באירופה בגלל הבידוד של הסקוטים ורק אחרי אימוץ המערך בשווייץ, נפוץ המבנה ברחבי אירופה. הבאטליות נזנחו במאה ה-16 לטובת ה"טרציות" שהיו דומות למשולשים גדולים בהם המוסקטרים (רובאים היורים ברובה מוסקט) סודרו ביחד עם נושאי החניתות. הטרציות היו מקובלות בעיקר בספרד. עם התגברות כוח האש והמצאת הכידון שנתקע לתוך לוע הרובה, הטרציות יצאו מהאופנה במאה ה-17 ונזנחו לחלוטין בראשית המאה ה-18 לטובת הטקטיקה הקווית, שבה סודרו החיילים בשורות ארוכות על מנת להביא את פוטנציאל ההרס של הרובים למקסימום. גם הריבועים חזרו לאופנה בתקופה זו ונותרו בשימוש עד שנות ה-80 של המאה ה-19. הם פורקו בגלל כוח האש האדיר שנתנו הרובים חרוקי הקדח, מכונות הירייה וארטילריה מודרניים. קצב האש היה גבוה כל כך, שלא היה צריך לסדר את החיילים בריבועים על מנת להדוף את פרשי האויב. במערך זה החיילים מסתדרים בריבועים כך שכל צלע של הריבוע פונה כלפי האויב ודומה לקיפוד המפנה את קוציו לכל עבר. הריבוע הקטן ביותר היה הריבוע הגדודי ובדרך כלל הריבועים היו בגודל של חטיבה. לעיתים, כמו בקרב הפירמידות סודרו דיוויזיות שלמות בריבועים דיוויזיוניים ענקיים. מערך זה נועד לשבור את התקפת הפרשים ורק לעיתים נדירות הצליחו הפרשים להשמיד ריבוע, במיוחד אם הוא גדול. התותחים סודרו בדרך כלל בתוך הריבועים או ביניהם. גם הפרשים סודרו לעיתים תכופות בתוך הריבוע וברגע שההתקפה של האויב הייתה נשברת, אחת הצלעות הייתה עושה תנועה מעגלית כלפי חוץ, כמו מעין דלת מסתובבת והפרשים היו דוהרים החוצה לעשות שמות באויב הנסוג. התותחים ירו לפי אותו עיקרון. החיסרון הבולט של הריבוע לעומת הקו הוא הקטנת כוח האש של חיל הרגלים. החיילים ירו במטחים או באופן לא סדיר, לפי המצב בקרב. על מנת להקשות על פרשי האויב, המטח הראשון נעשה כשהפרשים היו קרובים מאוד לריבוע, בדרך כלל כ-20 צעדים. ממרחק כזה, כמעט כל כדור היה פוגע והר של אדם ובהמה היה נערם לפני הריבוע, ומקשה על הפרשים להתקרב אליו. לאחר מכן ירו בדרך כלל ללא פקודה. אם הפרשים היו חוזרים ומבצעים הסתערות נוספת, שוב היו יורים את המטח ואז ממשיכים בירי לא סדיר. הריבועים סודרו בדרך כלל במערך המזכיר את לוח השחמט, כאשר כל ריבוע מחפה על ריבוע אחר וכך הפרשים חשופים לירי מכל כיוון אפשרי. על אף שהריבועים היו מבנה מוצק ולא נייד במיוחד, היו מקרים שבהם הם ביצעו תמרונים טקטיים, אם כי זה היה נדיר מאוד ונעשה רק אם לאויב הייתה עדיפות מכרעת בפרשים. רוב התמרונים נעשו בדרך כלל כשהחיילים מכונסים לשדרות. הדרך לשבור את הריבוע הייתה לקרב אליו חיילי חי"ר בצירוף פרשים. הפרשים היו מחזיקים את חיילי האויב בריבועים מחשש לכיתור ואילו החי"ר היה נעזר בכוח האש העדיף שנבע מסידורם בשורה וכתוצאה מכך יותר חיילים ירו בבת אחת. אם הפרשים היו צריכים להתקיף לבד, הם תקפו בדרך כלל בקודקודי הריבוע, על מנת להקטין את עוצמת האש שירו עליהם. אם הפרשים היו מצליחים לשבור את הריבוע, הטבח בחייליו היה נורא ובדרך כלל רובם היו מושמדים. ריבועים המורכבים מחיילים מנוסים במיוחד, היו יכולים לעיתים להשתקם מפריצת שורות הריבוע, אך זה היה נדיר ביותר. טקטיקה של חיל הרגלים
סלה

האם התכוונתם ל... סלה (מונח מקראי) – מונח (כנראה מוזיקלי) הבא בסוף בית או מזמור במזמורי המקרא, לעיתים בשילוב עם המילה אמן קבוצת סלה – גוש הרים סלעי, חלק מהרי הדולומיטים בצפון איטליה סלה רונדה – אתר סקי מעגלי המקיף את קבוצת סלה סלה (נהר) – נהר באיטליה סלה (עיר) – עיר בסקסוניה התחתונה, שבגרמניה סלה טורסיקה (לטינית: sella turcica, 'אוכף טורקי') - גומחה בעצם היתד של גולגולת אנושית אצטדיון סלה – אצטדיון כדורגל באשקלון אישים: להסה דה סלה – זמרת יוצרת אמריקאית-קנדית קמילו חוסה סלה – סופר, משורר, צייר ופוליטיקאי ספרדי סל"ה סאלה סלע
ארנולד יו מרטין ג'ונס

ארנולד יו מרטין ג'ונס (באנגלית: Arnold Hugh Martin (A.H.M.) Jones;‏ 9 במרץ 1904 - 9 באפריל 1970) היה היסטוריון בריטי חשוב של העת הקלאסית, במיוחד של שלהי הקיסרות הרומית. עבודתו הידועה ביותר הייתה The Later Roman Empire, 284-602‏ (1964), עבודה היסטורית חשובה על רומא וראשיתה של האימפריה הביזנטית, שפותחת בטטררך דיוקלטיאנוס ומסתיימת בקיסר הביזנטי מאוריקיוס. אחת מהביקורות המודרניות הנפוצות ביותר על עבודתו היא שהוא הסתמך באופן כמעט בלעדי על מקורות ראשוניים מהספרות והאפיגרפיה, מתודולוגיה ששיקפה את הכשרתו ההיסטוריוגרפית של ג'ונס. המחקר הארכאולוגי של התקופה אותה חקר היה בחיתוליו באותה עת, עובדה שהגבילה את המינון של הממצאים בהם הוא היה יכול להיעזר לצורך עבודתו. הוא פרסם את ספרו הראשון, The Cities of the Eastern Roman Provinces, ב-1937. הוא מונה כפרופסור להיסטוריה של העת העתיקה בקולג' אוניברסיטת לונדון ב-1946. בשנת 1951 הוא עבר לאוניברסיטת קיימברידג' והחזיק באותה המשרה שם. ג'ונס נבחר לאקדמיה הבריטית ב-1947. לפי המסופר ג'ונס היה קורא מהיר במיוחד והיה בעל זיכרון אנציקלופדי. הוא הסתייג משיחות חולין, דבר שהפך אותו לקר בעיני אלו שלא הכירו אותו, אולם תלמידיו כיבדו אותו מאוד. נמתחה עליו ביקורת על כך שהוא לא תמיד הזכיר עבודות של מלומדים קודמים בהערות השוליים של מחקריו, הרגל לו היה מודע ושהוא התנצל עליו במבוא לספרו הראשון. הוא הלך לעולמו כתוצאה מהתקף לב בשנת 1970 כשערך סבב הרצאות בסלוניקי. מאז מותו של ג'ונס פחתה הפופולריות של עבודתו באקדמיה, בשל התרחבות המחקרים בנושא שלהי העת העתיקה, תקופה שלא הייתה קיימת כשדה מחקר נפרד בזמן חייו. עם זאת, חוקרים של העת העתיקה מזכירים לעיתים קרובות את תרומתו העצומה למחקר התקופה. The Cities of the Eastern Roman Provinces (1937) The Herods of Judaea (1938) The Greek City from Alexander to Justinian (1940) Ancient Economic History (1948) Constantine and the Conversion of Europe (1948) Athenian Democracy (1957) Studies in Roman Government and Law (1960) The Later Roman Empire, 284–602: A Social, Economic and Administrative Survey (1964) Sparta (1967) The Decline of the Ancient World (1968) Augustus (1970) The Prosopography of the Later Roman Empire, with John Robert Martindale and John Morris (אנ') (1971) Meiggs, Russell. "Obituary: Arnold Hugh Martin Jones." Journal of Roman Studies, Volume 60 (1970), pp. 186-187. A.H.M. Jones and the Later Roman Empire. Edited by David M. Gwynn. Leiden: Brill Academic Publishers, 2008 (ISBN 978-90-04-16383-6, hardback). British Academy Fellowship entry ארנולד ה.מ. ג'ונס (1904-1970), דף שער בספרייה הלאומית
סנודון

הר סנודון (באנגלית: Snowdon שמשמעו באנגלית עתיקה "גבעת שלג", בוולשית: Yr Wyddfa, אוּר וִיד'וָה, שמשמעו "רגם") הוא ההר הגבוה ביותר בוויילס וההר הגבוה ביותר בבריטניה דרומית להרי סקוטלנד. הר סנודון נחשב לאחד משבעת פלאי ויילס. ההר הוא חלק מרכס הרי סנודון, רכס הממוקם בצפון מערב ויילס, אורכו כ-10 קילומטר והוא הרכס הגבוה מבין רכסי ההרים בתוך שמורת סנודוניה, כאשר פסגת סנודון היא הגבוהה ביותר. אזור סנודון ורכס ההרים נחשב לבעל כמות המשקעים הגדולה ביותר באי הבריטי עם כ-4,500 מ"מ שנתי. ניתן לעלות לפסגת סנודון באמצעות רכבת הר סנודון (Snowdon Mountain Railway) שנפתחה לציבור בשנת 1896 ומגיעה לתחנת הפסגה הנמצאת מטרים ספורים מהפסגה עצמה, לצד התחנה על הפסגה ממוקם מבנה המשמש חנות לתיירים ומטיילים. מלבד העלייה ברכבת, ישנם מספר מסלולי העפלה מוכרים השונים זה מזה בדרגת הקושי שלהם, כאשר הדופן הצפון מזרחית היא התלולה ביותר. סנודון (אור ויד'וה): 1,085 מטר. גָרנֶד יִגֶין: 1,065 מטר. קרִיב גוֹק: 923 מטר. אוּ לֶוִויד': 898 מטר. לִ'יוִויד' בָאק: 818 מטר. אוּר אָרַן: 747 מטר. מוֹל אִילִיוֹ: 726 מטר. מוֹל קֵנגהוּרִיוֹן: 674 מטר. וֵוֹיל גְרוֹן: 629 מטר. אתר הפארק הלאומי סנודוניה ישנם מקורות המעידים על העפלה כבר במאה ה-13.
בבר

בבר (בצרפתית: Babar) היא דמות של פיל שהופיעה לראשונה בספר הילדים הצרפתי משנת 1931 "Histoire de Babar" מאת ז'אן דה ברונוף. בשנת 1933 יצאה לראשונה המהדורה האנגלית של הספר בבריטניה ובארצות הברית. הספר מבוסס על סיפור שאשתו של ברונוף, ססיל, המציאה עבור ילדיהם. בבר הוא פיל צעיר שאמו נהרגת על ידי צייד. בבר בורח לעיר גדולה, לומד על הציוויליזציה האנושית, וחוזר לג'ונגל להיות מלך הפילים. בהמשך הוא מתחתן, מביא ילדים, ולאורך הדרך הוא מלמד אותם שיעורים חשובים על החיים. לפני מותו בשנת 1937 פרסם ז'אן דה ברונוף שישה סיפורים נוספים בסדרת ספרי בבר. בנו לורן דה ברונוף, גם הוא סופר ומאייר, יצר ספרים נוספים בסדרת ספרי בבר משנת 1946 ואילך. העיבוד הטלוויזיוני הראשון של סדרת ספרי בבר הופק בקנדה על ידי חברת Nelvana Limited וחברת Clifford Ross, ושודר במקור מ-3 בינואר 1989 עד 5 ביוני 1991. הסדרה כללה 65 פרקים. 13 פרקים נוספים שודרו במהלך שנת 2000. הדמות הופיעה גם במספר סרטים. בשנת 2010 הופק עיבוד טלוויזיוני נוסף לסדרת הספרים אשר עלילתו מתרחשת מספר שנים לאחר הסדרה המקורית והוא כלל מספר דמויות חדשות, ביניהן באדו, אשר הוא נכדו בן ה-8 של בבר והוא הגיבור של הסדרה. עלילת סדרת הספרים מתמקדת בהרפתקאותיו של בבר, פיל צעיר שעוזב את הג'ונגל ועובר לעיר על מנת ללמוד על אורך החיים המודרני של הציוויליזציה האנושית. בבר מתייתם בילדותו כאשר אמו נהרגת על ידי ציידים. בהמשך בבר הופך סקרן לגבי העולם שמחוץ לג'ונגל ובעקבות כך הוא יוצא למסע לעבר העיר בחיפוש אחר ידע והארה. בבר מאומץ בהמשך על ידי אישה זקנה נדיבה ואמידה שלוקחת אותו תחת חסותו. תחת הדרכתה בבר לומד לקרוא ולכתוב ולומד על כיצד להתנהג באופן מתורבת ומנומס בחברה האנושית, וכיצד להיות מנהיג טוב יותר. כישורים אלו מתגלים כבעלי ערך רב כאשר בבר חוזר בהמשך לג'ונגל ומוכתר כמלך הפילים. הידע שבבר צבר בעולם שת בני האדם לאורך השנים השנים ויכולות המנהיגות שלו מאפשרות לו להביא שינוי חיובי לממלכת הפילים. הוא הופך בפעמים רבות למתווך בסכסוכים בין מינים שונים של בעלי חיים ופועל ללא לאות לעזור לחבריו הפילים כאשר הם נמצאים במצוקה. יכולת החשיבה הביקורתית והאסטרטגית שלו מסייעת לו להתגבר על מכשולים ואתגרים רבים בהם הוא נקלע לאורך הדרך, כמו התמודדות עם השליט הקנאי של ממלכת הקרנפים, רטקסס, אשר זומם להשתלט על ממלכת הפילים. בעזרת מועצת הפילים, ובמיוחד בעזרת חברו הנאמן קורנליוס, וכמו גם משפחתו האוהבת, בבר מצליח תמיד להתגבר על כל המכשולים. מדיה וקבצים בנושא בבר בוויקישיתוף בבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באר יעקב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... באר יעקב – עיר בשפלה הדרומית בישראל ישיבת באר יעקב – ישיבה בבאר יעקב תחנת הרכבת באר יעקב – תחנת נוסעים של רכבת ישראל באר יעקב (שכם) – באר מים הנמצאת בשכם, ומיוחסת ליעקב אבינו באר יעקב (בריסטול) – מבנה בבריסטול, אנגליה, המתוארך לראשית ימי הביניים וככל הנראה שימש כמקווה יהודי ה'באר יעקב' – רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים האדמו"ר מנדבורנה המכונה כך על שם ספרו באר יעקב (ספר)
באר יעקב (בריסטול)

באר יעקב (באנגלית: Jacob's Well) הוא מבנה ברובע קליפטון (Clifton) שבבריסטול, אנגליה, המתוארך לימי הביניים המוקדמים, יש המשערים כי במהלכם שימש המבנה כמקווה יהודי. בעיר בריסטול התקיימה קהילה יהודית לסירוגין החל מהמאה ה-12 לערך. מבנה האבן בנוי סביב מעיינות חמים טבעיים, ועל אחד ממשקופי המבנה קיימת חריטה שיש המפרשים אותה כמילה ”זחלים” בעברית (דהיינו: "זוחלים", מונח הלכתי בהקשר לדיני מקוואות). עובדות אלה הובילו לתאוריה לפיה המקום שימש כמקווה בתקופה הקדומה. עם זאת, יש המפרשים בצורה אחרת את הכיתוב על המשקוף, ואף טוענים כי המבנה עמוק מדי על מנת לשמש כמקווה. על פי תאוריה נוספת, המבנה שימש לטהרת המת לקראת קבורתו, ככל הנראה בבית הקברות היהודי שבגבעת ברנדון (Brandon Hill) הסמוכה. בשנת 1142 הפכו המעיינות לרכושו של המנזר על שם אוגוסטינוס הקדוש (שהפך מאוחר יותר לקתדרלת בריסטול), ובמהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 שופץ המבנה ונבנה מחדש. המבנה התגלה מחדש בשנת 1987, והוא מוגדר כיום כמונומנט רשום של הממלכה המאוחדת. A. Foyle, Bristol, Pevsner Architectural Guides (2004) ISBN 978-0-300-10442-4 J. Hillaby and R. Sermon, Jacob's Well, Bristol: Mikveh or Bet Tohorah?, Transactions of the Bristol and Gloucestershire Archaeological Society 122 (2004) 127-152 J. Lea-Jones. Historical account of the area known as Jacob’s Wells, Clifton, Bristol, England: from twelfth century to modern times (1999) ISBN 0-951-00689-4 S. Watson, Secret underground Bristol (Bristol 1991) ISBN 0-907145-01-9 Jacob's Well, Bristol, Britain's only known medieval Jewish Ritual Bath (Mikveh)‎ ‏ (באנגלית) מידע על המבנה באתר the spas directory (באנגלית) תמונות של המבנה
צבי ספקטור

צבי ספקטור (6 ביוני 1916 - 18 במאי 1941) היה לוחם בהגנה ומפקד כ"ג יורדי הסירה. ממפתחי תורת הסיור, ההתמצאות והשדאות ששימשו את הפלמ"ח לאחר מותו. ספקטור נולד בירושלים, אמו, אשר נפטרה בשנות ילדותו, הייתה בת למשפחת טולדנו ובנערותו חי אצל אחות אמו וקרא לעצמו צבי טולדנו. למד בגימנסיה העברית רחביה ולאחר מכן למד שנה באוניברסיטה העברית, ושנתיים וחצי נוספות באנגליה, אך לא סיים את לימודיו כיוון שאזלו אמצעיו הכספיים. במקביל ללימודיו היה מלוחמי הנודדת, יחידה ניידת של ארגון "ההגנה" שנעה בשדות בלילות והתקיפה את הכנופיות הערביות בעורפן, בתקופת המרד הערבי הגדול. נמנה עם מייסדי קהילת הצופים בירושלים (שנוסדה בגימנסיה במקביל ל"צופי בית הכרם" שקמו ליד תיכון בית הכרם), הדריך קורסי מדריכים ופיתח מיומנויות סיור. בין היתר השתתף בהקפת ים המלח והיה מראשוני סיירי הנגב. במשך זמן קצר היה מפקד אזור תל אביב של ההגנה וטיפל בהורדת מעפילים במסגרת "הפלגה הימית" שהתבססה על הפלוגה הימית של "הפועל". בנוסף עבר קורס טיס בחברת אווירון והוסמך כטייס. זמן קצר נוסף שירת כמפקד הפו"מ (כוח סיירות קצר-ימים שהוקם לאחר פירוק הפו"ש) בדרום ארץ ישראל. ב-1940 נשא לאשה את שושנה (שוש) ספקטור והזוג בנה את ביתו בקיבוץ גבעת ברנר. באוקטובר אותה שנה נולד בנם, יפתח. במאי 1941 הזמין אותו יצחק שדה להצטרף לצוות ההקמה של הפלמ"ח, ומיד לאחר מכן מינה אותו למפקד פעולת חבלה סודית שנרקמה יחד עם שירות המודיעין הבריטי נגד בתי זיקוק בעיר טריפולי בלבנון. החשש היה כי בתי הזיקוק יספקו דלק למטוסי הוורמאכט הגרמני, ובכך יסייעו בסיכול הפלישה הבריטית שתוכננה ללבנון ולסוריה שהיו בשליטת צרפת של וישי. שדה וספקטור בחרו את האנשים שיצאו לפעולה מקרב אנשי הפלגה הימית ואנשי מסגרות ההגנה המיוחדות שיועדו להיות חוט השדרה של הפלמ"ח. הסירה, שיצאה לדרכה מחיפה ב-18 במאי, נעלמה בים, וגורלה וגורל לוחמיה, בהם קצין בריטי, לא נודעו עד היום. רעייתו, שושנה ספקטור, הייתה לקצינת השלישות של הפלמ"ח. בנו, יפתח ספקטור, שהיה בן שבעה חודשים במות אביו, היה לטייס קרב בחיל האוויר הישראלי ואלוף הפלות. צבי ספקטור, דנו מושיע ישראל ספר לבני הנעורים, שנכתב בסוף שנות ה-30 של המאה הקודמת, (הוצא לאור על ידי בנו יפתח ספקטור) בהוצאת אופיר ביכורים, 2011 זרובבל גלעד, מגן בסתר: מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת-העולם השנייה, תש"ט קורות החיים של צבי ספקטור, באתר "יזכור" של משרד הביטחון צבי ספקטור, באתר הפלמ"ח צבי ספקטור, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה אניטה שפירא, אביב חלדו, עמ' 163. אניטה שפירא, אביב חלדו, עמ' 167.
דירת נופש

דירת נופש היא דירה המיועדת לנופש ולא למגורים קבועים. בישראל המושג "דירות נופש" הופיע בתוכניות מתאר במקביל למלונאות ומשמעותו הייתה שנויה במחלוקת בין יזמים לארגוני הגנת הסביבה. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו בישראל לאורך חוף הים, פרויקטים של דירות נופש על קרקע שייעודה, על פי תמ"א 13 או על פי תוכניות מקומיות, הוא "אזור תיירות ונופש – שטח המיועד למלונות בדרגות שונות, אכסניות, בתי הבראה...". פרויקטים אלו כללו את סול מרין בנהריה, פנינת הים בעכו, מגדלי חוף הכרמל בחיפה, כפר הים בגבעת אולגה, מלון כרמל בנתניה, מרינה הרצליה, "סי אנד סאן" בתל אביב ומרינה אשקלון. מבקר המדינה מצא שדירות אלו שימשו בפועל למגורים והביע דעתו שדבר זה אינו ראוי. פרויקט מגורים נוסף שנבנה במסווה של דירת נופש הוקם בשמורת עין חמד. באותו מקרה בית המשפט העליון הורה על פינוי הבתים והם נותרו כפילים לבנים בשטח. לטענת היזמים, שקבלה אישור בוועדות תכנון שונות, דירות נופש הן דירות באזורים שאין בהם תשתיות תומכות, כמו תשתיות חינוך ובריאות או שהן דירות קטנות באופן שאינו נוח למגורים קבועים. לעומת זאת, בית המשפט העליון קבע במספר מקרים שהמושג דירת נופש משמעו דירת נופש לרווחת הציבור כולו, ככל שיחפוץ בכך, ועל כן סמכה ידה על הדרישה שהדירות תועמדנה להשכרה במשך תקופה העולה על שישה חודשים מדי שנה. בשנת 2018 אישר בית המשפט העליון לוועדה מקומית לתכנון ולבנייה לחייב בעלי דירות נופש לנהל אותן דרך חברת ניהול, לאחר שניסיונות הוועדה להביא להשכרת הדירות לנופש, באמצעים אחרים, כשלו. בניגוד להשכרת דירת מגורים הפטורה ממס בישראל, על מנת להקל על השוכרים, השכרת דירת נופש לתקופה קצרה חייבת במס ועל כן הוצאות רכישת הדירה ניתנת לקיזוז מתשלומי המס. רכישת דירת נופש אינה נחשבת כדירת מגורים לעניין תשלום מס רכישה וגם לא לעניין הפטור ממס שבח. Airbnb יחידת נופש בשיטת TimeShare מדיה וקבצים בנושא דירת נופש בוויקישיתוף דירות נופש לאורך החוף, החברה להגנת הטבע ניר פפאי, תופעת דירות הנופש בישראל, מקרקעין, מרץ 2007 דו"ח שנתי 49 של מבקר המדינה (1998), תכנון ייעודי הקרקע בחוף הים, עמוד 367 עע"ם 2273/03 אי התכלת שותפות כללית נ' החברה להגנת הטבע, ניתן ב־9 בדצמבר 2006, סעיף 9 עע"ם 8411/07 מעוז דניאל בע"מ נ' דב צור, ניתן ב־28 בינואר 2010, סעיף 11 עע"ם 8411/07 מעוז דניאל בע"מ נ' דב צור, ניתן ב־28 בינואר 2010, סעיף 15 עע"מ 1036/16 נציגות הבית המשותף ברחוב השונית 10, הרצליה ואחרים נ' הועדה המקומית, ניתן ב־27 במאי 2018 ע"א 2291/07 אגף המכס והמע"מ אשדוד נ' חב' ש.י. סימון אחזקות בע"מ, ניתן ב־1 בפברואר 2010 ע"א 4299/11 עמירם גיצלטר נ' רשות המיסים - מנהל מס שבח מקרקעין, ניתן ב־21 בינואר 2014 ע"א 1046/12 פרדריק חכים נ' מנהל מיסוי מקרקעין נתניה, ניתן ב־21 בינואר 2014
ארמון הלובוקה

ארמון הְלוּבוֹקָה (בצ'כית: Zámek Hluboká), הוא ארמון[דרושה הבהרה] בדרום בוהמיה בצ'כיה, הממוקם מעל העיירה הלובוקו נאד ולטבוי (Hluboká nad Vltavou), כשעה וחצי דרומית מהבירה פראג ומרחק קצר מצ'סקה בודייוביצה וצ'סקי קרומלוב. הארמון נבנה בשלהי המאה ה-15 על חורבותיה של מצודה גותית מהמאה ה-13. במהלך המאה ה-16 היה הארמון בבעלות של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עוד בטרם עלה לכס המלוכה. במהלך השנים החליף הארמון מספר בעלויות והורחב. במחצית השנייה של המאה ה-19 עבר הארמון שיפוץ נרחב, שכלל הרס מבנים ישנים הסמוכים אליו וביצוע עיצוב פנים חדש. ב-1947 הולאם הארמון והפך למוזיאון. מדיה וקבצים בנושא ארמון הלובוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון הלובוקה (בצ'כית ובאנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של ארמון הלובוקה Zámek Hluboká ערך זה הוא קצרמר בנושא צ'כיה ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפתור החולות

כפתור החולות (שם מדעי: Neurada procumbens) הוא מין של פרח ממשפחת הכפתוריים, שגדל בחולות המדבר ובמישור החוף. הפרח פורח בסוף החורף ובתחילת האביב (בחודשים פברואר עד אפריל) וצבעו לבן. תפוצתו בחולות מצפון אפריקה ועד הודו. כפתור החולות הוא צמח חד-שנתי שגדל על פני הקרקע, וקוטרו 15 - 50 ס"מ. הצמח נקרא כך בגלל צורת העיגול של פריו השטוח מצידו התחתון אך מלא בשערות וקוצני מצידו העליון. בגלל קוצניותו, החלק העליון של הפרח נתפס על רגלי החיות וכך הוא מופץ ממקום למקום. העלה של הצמח מורכב מאונות בעלות צורה א-סמטרית, פירחו של הצמח קטן ולבן והוא בעל חמישה עלי כותרת, חמישה עלי גביע, חמישה עלי גביעון עשרה עמודי עלי ועשרה אבקנים. כפתור החולות גדל בקרקע חוליות או בקרקע לס ונפוץ בארץ ישראל בנגב ובמישור החוף. מדיה וקבצים בנושא כפתור החולות בוויקישיתוף כפתור החולות, באתר NCBI (באנגלית) כפתור החולות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כפתור החולות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפתור החולות, באתר צמח השדה כפתור החולות, באתר צמחיית ישראל וסביבתה כפתור החולות, באתר Tropicos (באנגלית) כפתור החולות, באתר GBIF (באנגלית) כפתור החולות, באתר The Plant List (באנגלית) כפתור החולות, באתר IPNI (באנגלית)
אנדרו יאו

אנדרו יאו (בסינית: 姚期智; פיניין: Yáo Qīzhì; נולד ב-24 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב בולט, בעיקר בתחום תורת החישוביות. תוצאה מפורסמת שלו היא שימוש במשפט המינימקס להוכחת מה שידוע כלמה של יאו. יאו נולד בשאנגחאי שבסין. הוא השלים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטה הלאומית של טיוואן, ולאחר מכן השלים תואר שני ודוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1972 ועבודת דוקטורט נוספת במדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי ב-1975. בשנת 1996 זכה בפרס קנות'. בשנת 2000 הוענק לו פרס טיורינג עבור תרומותיו המהותיות בתחום תורת החישוביות, בפרט בתאוריה של מחוללים פסבדו אקראיים, קריפטוגרפיה וסיבוכיות תקשורת. בין השנים 1982 ל-1986 הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד. בין 1986 ל-2004 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון. החל משנת 2004 משמש יאו כפרופסור במרכז ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת צינגהואה בבייג'ינג, ומכהן כראש המכון לתאוריה של מדעי המחשב במקום. הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ועמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באיגוד האמריקאי לקידום המדע ובאקדמיה הסינית למדעים. אשתו, פרנסס יאו, גם היא מדענית מחשב. הלמה של יאו מדיה וקבצים בנושא אנדרו יאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרו יאו (באנגלית) אנדרו יאו, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדרו יאו, באתר dblp דף הבית של אנדרו יאו באוניברסיטת צינגהואה דף הבית של אנדרו יאו באוניברסיטת פרינסטון אנדרו יאו באתר פרס טיורינג (באנגלית) אנדרו יאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גודפרי האונספילד

סר גודפרי ניובולד האונספילד (באנגלית: Godfrey Newbold Hounsfield‏; 28 באוגוסט 1919 - 12 באוגוסט 2004) היה מהנדס חשמל בריטי שפיתח את הטומוגרפיה הממחושבת (מכשיר CT) וזכה בזכות פיתוח זה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1979. האונספילד נולד בכפר סאטון-און-טרנט (Sutton-On-Trent) בנוטינגהאמשייר, צעיר מבין חמישה ילדים. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי ולמד עקרונות של אלקטרוניקה ומכ"ם. לאחר המלחמה למד בקולג' פאראדיי להנדסת חשמל (Faraday House Electrical Engineering College) בלונדון, המוסד הראשון בבריטניה שהעניק רמת אקדמית גבוהה ולימודי חשמל ואלקטרוניקה. ב-1949 החל לעבוד ב-EMI כחוקר במעבדות המכ"ם והנשק המונחה. שם הכיר לראשונה שימוש במחשבים וב-1958 תכנן וניהל את הצוות שבנה את המחשב הטרנזיסטורי הראשון בבריטניה - EMIDEC 1100. הפרויקט הבא שלו היה מכשיר הטומוגרף הממוחשב. הרעיון היה לבנות מחשב ייעודי שידע לקלוט מידע מקרני רנטגן המשוגרות בזויות שונות מסביב לאובייקט הנסרק ולייצר מידע מרחבי ב"פרוסות" החותכות את האובייקט ומציגות את תוכנו ("חתכים"). אף שהכוונה הראשונית לא הייתה דווקא רפואית התבררו עד מהרה היתרונות הרפואיים של הרעיון. הוא בנה אבטיפוס ראשון של המכשיר ב-1971 וניסה אותו על מוח של פרה. ב-1975 נבנה מכשיר CT לסריקה גופנית מלאה והמכשיר הוכנס לשימוש רפואי סדיר. ב-1979 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם אלן מ. קורמק, שעבד במקביל (ובלי שהשניים ידעו זה על זה) על פתרון דומה והכין לו מודל מתמטי שייושם במכשירי ה-CT.  בשנת 1975 התקבל כחבר החברה המלכותית. בשנת 1976 התקבל כחבר למסדר האימפריה הבריטית ובשנת 1981 קיבל תואר אביר ואת הזכות להקדים את התואר "סר" לשמו. האונספילד לא נישא מעולם. האונספילד נפטר מסרטן בגיל 74. על שמו נקרא "סולם האונספילד" למדידת חדירות חומר לקרני רנטגן. החומרים מסווגים לפי מדד חדירות הנע בין HU‏1000- ל- HU‏1000, כאשר HU מסמן יחידת-האונספילד. למים מזוקקים חדירות-רנטגן של אפס HU, לאוויר חדירות של HU‏1000-, לעצמות שונות יש דרגות חדירות מ- HU‏400 ומעלה. מדיה וקבצים בנושא גודפרי האונספילד בוויקישיתוף גודפרי האונספילד, באתר פרס נובל (באנגלית) גודפרי האונספילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גודפרי האונספילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)