laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טבע עברי

טבע עברי היא עמותה ישראלית שהוקמה בשנת 2009, ופועלת לקידום אחריות סביבתית יהודית בישראל. העמותה הוקמה על ידי עינט קרמר. העמותה חברה בפנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית. נשיא העמותה הוא הרב מיכאל מלכיאור. לאורך השנים הובילה טבע עברי שורה של מיזמים סביבתיים המחוברים למורשת ישראל, ברוח מטרות העמותה, וביניהם: הקמת והפעלת מרכז למידה מקוון בנושא יהדות וסביבה. מרכז הלמידה מחולק הן לפי נושאים סביבתיים והן לפי מצוות או מעגל השנה העברי, על מנת שיהיה נגיש לכולם, ומציע מקורות, שיעורים, דפי לימוד והפעלות בנושאים השונים. הובלת שבת נח בישראל כשבת ארצית של יהדות וסביבה הובלת קמפיין ותוכנית שמיטה ישראלית – להובלת שנת השמיטה כשנת שיא חברתית, סביבתית וקהילתית בישראל כתיבת שורה של ניירות עמדה והצגתם בכנסים סביבתיים, ביניהם חינוך סביבתי בר קיימא, צמיחה בת קיימא ממקורות היהדות ועוד כתיבת חומרי תוכן וחוברות ייעודיות בנושאים יהדות וסביבה הגדרת "בית כנסת ירוק" והובלת תחרות בית כנסת ירוק הפקת מחנה הקיץ "בין שמים וארץ" – מחנה אקטיביזם משותף לדתיים לאומיים וחילונים מסע "סיפור ישראלי" – מסע אקטיביזם בחברה הישראלית תנועת "בר קיימא" - תנועת צעירים העוסקת בחיבור שבין ערכי הציונות ויהדות לקיימות. פועלת עם מכינות קדם-צבאיות, תנועות נוער ומתנדבי שנת שירות. בשנת 2023 נבחרה עינט קרמר להיות אחת מאנשי הסביבה של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה. אתר האינטרנט הרשמי של טבע עברי טבע עברי, ברשת החברתית פייסבוק טבע עברי, באתר "גיידסטאר ישראל" אתר פרויקט שמיטה ישראלית שמעון כהן, תחרות בית הכנסת הירוק – שלב הזוכים, באתר ערוץ 7, 21 בינואר 2014 חנן גרינווד, ‏הכירו: הדתיים האקולוגיים, באתר כיפה, 16 בינואר 2014 חגים וזמנים לסביבה בשיתוף החברה למתנ"סים, ברית עולם, בית כנסת ירוק בשיתוף צהר, "אהבת עולם" (זמירון שבת), סדר ט"ו בשבט ועוד. את החוברות ניתן להוריד מאתר האינטרנט של העמותה. צבי, רומי בן; זווית (2023-10-06). "22 הנבחרים: אלו אנשי הסביבה של ישראל השנה". Ynet. נבדק ב-2024-05-05.
היפוליטה

היפוליטה (ביוונית: Ἱππολύτη) על פי המיתולוגיה היוונית והרומאית, הייתה מלכת האמזונות, ובתו של אל המלחמה ארס. מוכרת בעיקר בשל האגדות על קורותיה עם הרקולס וחגורת הקסמים שלה, וכן קורותיה עם תסאוס מלך אתונה העתיקה. מאחר שהמיתוסים המסופרים על היפוליטה הם מגוונים ושונים זה מזה בגרסאותיהם, יש הסוברים שרבים מהסיפורים מכוונים לנשים שונות, ולא להיפוליטה אישית. על פי האגדה, היפוליטה הייתה חוגרת, כסמל של כוחה, חגורה קסומה מעשה ידיו של אביה, אל המלחמה - ארס. על הגיבור היווני המיתולוגי הרקולס הוטל להביא את החגורה הזאת עבור אדמטה נסיכת מיקנה, בתו של אוריסת'אוס מלך טירינס, ובשל כך יצא למסע אל ארץ האמזונות. על פי רוב גרסאות האגדה, היפוליטה קיבלה את הרקולס בחביבות והבטיחה לתת לו את החגורה. אך האלה הרה, שרדפה בחמתה כל הימים את הרקולס, לבשה דמות אמזונה ושכנעה את שאר האמזונות - נתינותיה ומשרתותיה של היפוליטה כי הרקולס מנסה לשבות את מלכתן. כתוצאה משיכנועה של הרה, התנפלו האמזונות על הרקולס כשבילה בחברתה של היפוליטה באונייתו. הרקולס חשב שהיפוליטה עצמה ציוותה על נתינותיה להתקיפו, ובשל כך הרג אותה ולקח עימו את חגורתה. במיתוס של תסאוס, מלך אתונה העתיקה, הצטרף תסאוס להרקולס במסע שלו לארץ האמזונות, או יצא למסע נפרד מאוחר יותר, והוא היה למעשה מי שביצע את המפגש עם היפוליטה. גרסאות אחדות מספרות שתסאוס חטף אותה, גרסאות אחרות מספרות שהרקולס ביצע את החטיפה, אך לאחר מכן נתן אותה לתסאוס כשלל, ואילו גרסאות אחרות מספרות שהיפוליטה התאהבה בתסאוס ובגדה באמזונות בכך שיצאה איתו מרצון, בניגוד לחוקי האמזונות, שראו בגברים משרתים ועבדים בלבד. מכל מקום, היא נלקחה לאתונה, שם הועברה לארמונו של תסאוס, בהיותה האמזונה היחידה שנישאה אי פעם. בכמה מן הגרסאות של האגדה ההאמזונות זעמו על הנישואין ותקפו כתוצאה מהם את אתונה במלחמה המפורסמת, שבה הובסו על ידי כוחות אתונאים תחת פיקודו של תסאוס או הרקולס. בחלק מהגרסאות מסופר שתסאוס מאוחר יותר גירש את היפוליטה על מנת להינשא לפדרה. לאחר גירושים אלו, היפוליטה הזעיקה את האמזונות נתינותיה כדי לתקוף את טקס החתונה. כאשר השומרים סגרו את הדלתות על התוקפות, חלק מהגרסאות מספרות שתסאוס הרג אותה בצורה ישירה במהלך הקרב, וגרסאות אחרות מספרות שהיא נהרגה בטעות על ידי אמזונה אחרת, מולפאדיה, או שנהרגה בטעות על ידי אחותה פנתסיליאה במהלך הקרב או בתקרית נפרדת. על פי המסופר, רוצחתה של היפוליטה מאוחר יותר נהרגה על ידי תסאוס או אכילס. כמה מהגרסאות מציירות את תסאוס באור חיובי יותר, ואומרות שהיפוליטה מתה לפני שהוא ופדרה נישאו, והקרב הנזכר כלל לא התרחש. עוד גרסה שמובאת על ידי סופרים עתיקים מספרת שהאמזונה המדוברת כלל לא הייתה היפוליטה, אלא אחת מאחיותיה - אנטיופ, מלניפה או גלאוס. יתר על כן, ישנן גרסאות המשלבות את הסיפור של הרקולס ושל תסאוס, על פיהן הרקולס חוטף והורג את היפוליטה בעוד תסאוס, בסיוע סת'נלוס וטלאמון, חוטף ונושא את אחותה של היפוליטה, אנטיופ. יש גם גרסאות שהיפוליטה או אחותה אנטיופ נישאו לתסאוס וילדו לו את בנו היפוליטוס. מדיה וקבצים בנושא היפוליטה בוויקישיתוף היפוליטה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Robert Graves (1955) The Greek Myths
שולי גילארדי

שולי גילארדי (נולד ב-24 באוגוסט 1964) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולזכותו חמש הופעות במדי נבחרת ישראל. גילארדי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בשנת 1982. כחייל הושאל למכבי רמת חן בליגה ג', ולאחר מכן חזר להפועל רמת גן ובשנת 1989 העפיל עמה לליגה הבכירה. בעונה בה עלתה הפועל רמת גן לליגה הלאומית זומן גילארדי לנבחרת ישראל ואף שיחק במדיה 5 פעמים. ב- 4 בינואר 1989 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הולנד. את הופעתו האחרונה בנבחרת רשם ב-22 במאי 1990, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. בשנת 1990, לאחר שירדה הפועל רמת גן לליגה השנייה, עזב גילארדי את המועדון ועבר להפועל תל אביב, שעלתה בחזרה לליגה הבכירה. לאחר שנה אחת החל לנדוד בין מספר קבוצות, ושיחק במכבי יבנה, בני יהודה תל אביב ומכבי הרצליה. בשנת 1999 נפצע גילארדי בכתפו, ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל. לאחר פרישתו שימש כמאמן שוערים בהפועל נצרת עילית, ובשנת 2005 מונה בנוסף לשמש גם כמנהל הקבוצה. בשנת 2007 מונה למנכ"ל הקבוצה. בשנת 2010 החל גילארדי לשמש כמאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וכמאמן השוערים של נבחרות ישראל הצעירות. היום גילארדי ראש מערך השוערים באקדמיה של ההתאחדות לכדורגל ואחד מרכזי ההדרכה של מאמני השוערים בארץ. מדיה וקבצים בנושא שולי גילארדי בוויקישיתוף שולי גילארדי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שולי גילארדי, באתר Transfermarkt שולי גילארדי, באתר FootballDatabase.eu
דיק סוויט

ריצ'רד "דיק" סוויט (באנגלית: Richard "Dick" Savitt;‏ 4 במרץ 1927 – 6 בינואר 2023) היה טניסאי יהודי-אמריקאי, בשיאו דורג במקום ראשון בעולם (1951). סוויט זכה ב-2 תוארי גראנד סלאם ביחידים בשנת 1951, באליפות אוסטרליה ובאליפות וימבלדון. הוא אף השתתף במכביה השישית (1961) וזכה בשתי מדליות זהב ביחידים ובזוגות גברים. סוויט נולד וגדל בבייאון ניו ג'רזי, בן למשפחה יהודית. בהמשך עבר עם משפחתו להתגורר בטקסס. הוא לימד את עצמו לשחק טניס בגיל 14 ומעולם לא למד באופן מסודר. הוא הצטיין גם במשחק הכדורסל. בשנת 1945 הצטרף לצי האמריקאי. בהמשך למד באוניברסיטת קורנל. שתי פציעות גרמו לו לסיים את קריירת הכדורסל שלו. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1950 הגיע סוויט לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לארתור לרסן מארצות הברית ב-4 מערכות (6-2, 10-8, 7-9, 6-2) שלבסוף זכה בתואר. באליפות אוסטרליה שנערכה בסוף ינואר 1951 זכה סוויט בתואר ביחידים לאחר ניצחון במשחק הגמר על קן מקגרגור מאוסטרליה (דורג 3) ב-4 מערכות (6–3, 2–6, 6–3, 6–1). הוא ניצח בשלב רבע הגמר את ג'ון ברומיץ' מאוסטרליה (דורג 6) ב-3 מערכות (4-6, 3-6, 1-6) ובשלב חצי הגמר את פרנק סג'מן מאוסטרליה שדורג 1 בעולם ב-5 מערכות (6-2, 5-7, 6-1, 3-6, 4-6). באליפות צרפת שנערכה בתחילת יוני אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד לירוסלב דרובני מצ'כיה ב-5 מערכות (1-6, 6-8, 6-4, 8-6, 6-3) שלבסוף זכה בתואר. בטורניר לזוגות גברים הוא הגיע למשחק הגמר ביחד עם גרדנר מלוי מארצות הברית והם הפסידו לקן מקגרגור ופרנק סג'מן ב-4 מערכות (2–6, 6–2, 7–9, 5–7). באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 1951 זכה סוויט בתואר ביחידים לאחר ניצחון במשחק הגמר על קן מקגרגור (דורג 7) ב-3 מערכות (6–4, 6–4, 6–4). בשלב רבע הגמר הוא ניצח את ארתור לרסן מארצות הברית (דורג 3) ב-3 מערכות (1-6, 4-6, 4-6) ובשלב חצי הגמר את הרברט פלם מארצות הברית (דורג 5) ב-4 מערכות (6-1, 13-15, 3-6, 2-6). היה זה תואר הגראנד סלאם השני שלו, ובאותה שנה. באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא הגיע סוויט לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לוויק סיישס, יהודי מארצות הברית (13 בטורניר) ב-4 מערכות (6-0, 3-6, 6-3, 6-2). באליפות אוסטרליה שנערכה בסוף ינואר 1952 הוא הגיע לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לקן מקגרגור מאוסטרליה (4 בטורניר) ב-4 מערכות (6-4, 6-4, 3-6, 6-4). מקגרגור זכה בטורניר. באליפות צרפת שנערכה בסוף מאי אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד לאריק סטרג'ס מדרום אפריקה (6 בטורניר) ב-5 מערכות (6-2, 6-8, 4-6, 8-6, 6-3). בטורניר לזוגות גברים הוא הגיע למשחק הגמר ביחד עם גרדנר מלוי מארצות הברית והם הפסידו לקן מקגרגור ופרנק סג'מן ב-3 מערכות (3–6, 4–6, 4–6). באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד למרווין רוז מאוסטרליה (דורג 8) ב-5 מערכות (4–6, 6–3, 4–6, 4-6, 6-2) ולא הצליח להגן על תוארו. באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד למרווין רוז (דורג 6) ב-3 מערכות (3–6, 6–8, 6–8). לאחר קריירת הטניס שלו, נכנס סוויט לעסקי הנפט בלואיזיאנה. לאחר מכן הוא עבד עבור ליהמן ברדרס בוול סטריט ובשנת 1985 הצטרף ל"שרדרס" (אנ'). סוויט נפטר ב-6 בינואר 2023. בשנת 1976 צורף להיכל התהילה הבינלאומי של הטניס. מדיה וקבצים בנושא דיק סוויט בוויקישיתוף דיק סוויט, באתר ה-ATP דיק סוויט, באתר ה-ITF דיק סוויט, באתר גביע דייוויס דיק סוויט, באתר היכל התהילה של הטניס
צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי

צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי (באנגלית: Toy Story Toons: Hawaiian Vacation) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי המבוסס על הזיכיון "צעצוע של סיפור" ומשמש כסרט הראשון של סדרת הסרטים "צעצוע של סיפור בקיצור". הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-24 ביוני 2011, לפני הקרנת הסרט "מכוניות 2". בשנת 2012 הופץ הסרט באוסף הסרטים הקצרים של פיקסאר, חלק 2. אורך הסרט הוא 6 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית וצרפתית). הסרט מתרחש לאחר אירועי הסרט "צעצוע של סיפור 3". חופשת החורף של בוני הגיע, ולכן היא נוסעת לחופשה להוואי למשך שבוע יחד עם אימה. הצעצועים שמחים לקבל שבוע של חופש בלי בוני, אבל מסתבר שברבי וקן גם רצו להצטרף לחופשה, ולכן הם התחבאו בתיק הגב של בוני במטרה להגיע דרכו להוואי איתה. לצערו של קן, בוני משאירה את תיק הגב שלה בחדרה ולא לוקחת אותו להוואי. ברבי מספרת לוודי שקן תכנן כל פרט בחופשה, ואפילו תכנן את המקום בהוואי בו הם יתנשקו בפעם הראשונה, דבר הגורם לצעצועים ליצור הוואי פרטית רק בשביל ברבי וקן. לאחר מספר "הרפתקאות" שהם עברו בהוואי, קן וברבי מתנשקים לראשונה בשלג בעת זריחת השמש, כפי שקן תכנן שיקרה בהוואי. בסיום הסרט, ברבי וקן מחליקים לתוך הקרח, ושאר הצעצועים נאלצים לייבש את קוביית הקרח הענקית בה הם נתקעו. ערך מורחב – צעצוע של סיפור - דמויות במאי הדיבוב בעברית היה שרון כהן ומפיקת הדיבוב הייתה הדס מוזס. צעצוע של סיפור אתר האינטרנט הרשמי של צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי "צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
איו אחרונה על כדור הארץ

אִיוֹ אחרונה על כדור הארץ או בקיצור איו (באנגלית: IO) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ג'ונתן הלפרט ובכיכובם של מרגרט קוואלי, אנתוני מאקי ודני יוסטון. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בינואר 2019, על ידי נטפליקס. סם היא אחת הניצולות בכדור הארץ שאחרי אסון קשה מאוד. היא מדענית צעירה שמתמסרת למטרה אחת ויחידה: למצוא דרך לעזור לבני האדם לשרוד בכדור הארץ ולאמץ את תנאי המחיה החדשים בעולם המזוהם ולמנוע את עזיבתם. אבל כאשר המעבורת האחרונה מתוכננת לעזוב את כדור הארץ למושבה מרוחקת על איו, נחישותה להישאר מתמוססת ויחד עם ניצול נוסף בשם מיכה הם יוצאים למסע להצטרף לשאר האנושות ולהתחיל חיים חדשים. מרגרט קוואלי - סם וולדן אנתוני מאקי - מיכה דני יוסטון - ד"ר הנרי וולדן בחודש ינואר 2015, נודע כי אל פנינג ודייגו לונה יככבו בסרט עם קליי ג'יטר כבמאי מתוך תסריט שהוא כתב בשיתוף עם ויל בסאנטה וצ'ארלס ספאנו. עם זאת, באוקטובר 2016, מרגרט קוואלי החליפה את פנינג, בעוד שאנתוני מקיי החליף את לונה, עם דני יוסטון שהצטרף גם הוא לצוות השחקנים. ג'ונתן הלפרט החליף את ג'טר כבמאי. צילומי הסרט החלו באוקטובר 2016. הסרט יצא לאקרנים ב-18 בינואר 2019. אתר האינטרנט הרשמי של איו אחרונה על כדור הארץ "איו אחרונה על כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איו אחרונה על כדור הארץ", באתר נטפליקס "איו אחרונה על כדור הארץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איו אחרונה על כדור הארץ", באתר Metacritic (באנגלית) "איו אחרונה על כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Jeremy Kay2015-01-30T10:13:00+00:00, Elle Fanning, Diego Luna to star in Io, Screen (באנגלית) Ford, Rebecca (6 באוקטובר 2016). "Anthony Mackie, Margaret Qualley, Danny Huston to Star in Sci-Fi Film 'IO'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) Baxter, Joseph (7 באוקטובר 2016). "Anthony Mackie to Co-Star in Netflix Sci-Fi Movie IO". Den of Geek. אורכב מ-המקור ב-2017-10-19. נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Anthony Mackie Books Lead in Netflix's Sundance-Workshopped Sci-fi Flick, 'IO'". Shadow and Act. 20 באפריל 2017. נבדק ב-29 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) "New Netflix January 2019 Movie and TV Titles Announced". ComingSoon.net. 12 בדצמבר 2018. נבדק ב-12 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלום פראג (1866)

שלום פראג (בגרמנית: Prager Frieden) היה הסכם שלום שנחתם בפראג ב-23 באוגוסט 1866 בין ממלכת פרוסיה לבין האימפריה האוסטרית, וסיים את מלחמת אוסטריה–פרוסיה. ההסכם היה מקל עבור האימפריה האוסטרית, משום שאוטו פון ביסמרק שכנע את וילהלם הראשון, מלך פרוסיה כי שמירה על מקומה של אוסטריה באירופה תהיה טובה יותר עבור פרוסיה מאשר להחלישה, משום שביסמרק הבין כי ללא אוסטריה, פרוסיה תיחלש לעומת אירופה יחסית עוינת. בתחילה רצה וילהלם הראשון להתקדם לווינה ולספח את אוסטריה, אולם ביסמרק עצר בעדו, ואפילו איים להתפטר, וביתר שאת, אף איים להשליך את עצמו מחלון הקומה הרביעית של טירת ניקולשבורג. ואכן, היחסים הלבביים עם אוסטריה הביאו בסופו של דבר להשתלשלות האירועים בשנת 1914 שהובילו למלחמת העולם הראשונה. אוסטריה הפסידה רק את ונציה, שנמסרה לקיסרות הצרפתית השנייה, שבתורה מסרה אותה לממלכת איטליה. אוסטריה סירבה להעניק את ונציה ישירות לאיטליה, משום שהאוסטרים הביסו את האיטלקים בזמן המלחמה. בית הבסבורג הוצאו לצמיתות מענייני גרמניה, וממלכת פרוסיה התבססה אפוא כמעצמה העיקרית מבין המדינות הגרמניות. הקונפדרציה הגרמנית בוטלה, ואילו הקונפדרציה הצפון-גרמנית הוקמה כברית צבאית חמישה ימים לפני שלום פראג, עם הצטרפותן של מדינות צפון גרמניה. מדינות דרום גרמניה מחוץ לקונפדרציה נדרשו לשלם פיצויים גדולים לפרוסיה. כמו כן הוחלט גם על סיפוח ממלכת הנובר, דוכסות נסאו, נסיכות הבוחר מהסן והעיר החופשית פרנקפורט לפרוסיה. הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 על המדינות בו יאמר, המגיד, 15 באוגוסט 1866 Taylor, A.J.P. (1988). Bismarck: The Man and the Statesman. Hamish Hamilton. pp. 87–88. ISBN 0-241-11565-5. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסקר גומר סוואן

אוסקר גומר סוואן (בשוודית: Oscar Gomer Swahn‏; 20 באוקטובר 1847 – 1 במאי 1927) היה צייד שוודי שהתחרה בקליעה בשלוש אולימפיאדות וזכה במדליות. באולימפיאדת לונדון סוואן זכה בשתי מדליות זהב ובמדליית ארד אחת. הוא היה בן 60 באותה שנה, וצעיר בשנה אחת מג'ושוע מילנר, מדליסט הזהב המבוגר ביותר באותו זמן. באולימפיאדת סטוקהולם, שנערכה בארצו, זכה במדליית זהב אחת ובמדליית ארד אחת. בגיל 64 הוא הפך למדליסט הזהב המבוגר ביותר אי פעם. עקב מלחמת העולם הראשונה, התבטלה אולימפיאדת ברלין, שהייתה אמורה להתקיים בשנת 1916. בגיל 72 היה סוואן המתחרה המבוגר ביותר באולימפיאדת אנטוורפן. הוא זכה במדליית כסף, והפך למדליסט האולימפי המבוגר ביותר אי פעם. סוואן היה חולה במהלך אולימפיאדת פריז, ולכן לא השתתף בה. בשלוש האולימפיאדות בהן השתתף, היה מלווה בבנו, אלפרד סוואן, אשר זכה בשתי מדליות זהב, מדליית כסף אחת, ומדליית ארד אחת. מדיה וקבצים בנושא אוסקר גומר סוואן בוויקישיתוף אוסקר גומר סוואן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אוסקר גומר סוואן, באתר olympedia.org אוסקר גומר סוואן, באתר התאחדות הקליעה הבין-לאומית
מנימין

מנימין גר המצרי היה גר צדק בתקופת התנאים, ממוצא מצרי, שהיה מתלמידי רבי עקיבא וחברו של רבי יהודה. הוא מוזכר בספרות חז"ל מספר פעמים בקשר להיתר המצרי לבוא בקהל. מובא בתלמוד: ”אמר רבי יהודה מנימין גר המצרי היה לי חבר מתלמידי רבי עקיבא. אמר מנימין גר המצרי: אני מצרי ראשון ונשאתי מצרית ראשונה, אשיא לבני מצרית שניה, כדי שיהא בן בני מותר לבא בקהל.” דבריו מבוססים על האיסור המוזכר בספר דברים: ”לֹא תְתַעֵב מִצְרִי כִּי גֵר הָיִיתָ בְאַרְצוֹ. בָּנִים אֲשֶׁר יִוָּלְדוּ לָהֶם דּוֹר שְׁלִישִׁי יָבֹא לָהֶם בִּקְהַל ה'”. לפי מצווה זו אסור לגר ממוצא מצרי ולבנו, שהם דור ראשון ושני, לשאת אישה מישראל. לכן תכנן מנימין שבנו יישא גיורת מצרית שנייה, כדי שלנכדו יהיה מותר לשאת בת ישראל, בהיותו דור שלישי. בתוספתא מובא שרבי עקיבא חלק על דבריו ואמר לו: "בנימין, טעית". לדברי רבי עקיבא טעותו של מנימין הייתה בכך שמשעה שסנחריב בלבל את האומות אין הבחנה בין מצרים לאומות אחרות, וגר מצרי מותר לבוא בקהל מיד. הרמב"ם פסק כדברים אלה של רבי עקיבא, והתיר לגר מצרי לבוא בקהל מיד. לעומת זאת בה"ג מצדד בשיטתו של מנימין, וזאת משום שבתוספתא מובא שחכמים אמרו לרבן גמליאל שמצרים חזרו למקומם שנאמר: "מִקֵּץ אַרְבָּעִים שָׁנָה אֲקַבֵּץ אֶת מִצְרַיִם מִן הָעַמִּים אֲשֶׁר נָפֹצוּ שָׁמָּה". מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף י'. מנימין תכנן שבנו יישא מצרית שנייה. מכאן מוכיח התלמוד שאין די בכך שהאב יהיה מצרי שני, שהולכים אחרי האם לעניין זה ובנה של מצרית ראשונה מאב מצרי שני דינו כמצרי שני. נחלקו הראשונים האם הולכים רק אחר האם, ולכן בנה של מצרית שנייה ממצרי ראשון נחשב מצרי שלישי ומותר לבוא בקהל, או שהוא נחשב מצרי שני ואסור לבוא בקהל. לדעת הרמב"ם הולכים אחרי שני ההורים להחמיר, ואילו לדעת הרמב"ן הולכים רק אחר האם, והבן שלישי. לפי דרך הרמב"ם מובן מדוע לא נשא מנימין עצמו מצרית שנייה, אך לפי דברי הרמב"ן צריך לומר שמנימין עצמו היה נשוי כבר בלא קשר לתוכניתו להתרת נכדו לבוא בקהל. מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף ו'. לפי המובא בתוספתא קידושין פרק ה שמו היה בנימין. תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט', עמוד א'. כ"ג, ח'-ט'. תוספתא קידושין פרק ה. משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ב, הלכה כ"ה. דבריו מובאים בתוספות לתלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ו, עמוד ב' דיבור המתחיל מנימין. תוספתא ידיים פרק ב. ספר יחזקאל, פרק כ"ט, פסוק י"ג. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ח. משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"ב, הלכה כ'. מובא במגיד משנה על הרמב"ם איסורי ביאה יב, כ. ביאור הגר"א לשולחן ערוך אבן העזר סימן ד סעיף קטן יג.
בהריה איצ'וק

בַּהְרִיֶה איצ'וֹק (בטורקית: Bahriye Üçok; ‏1919, טרבזון, טורקיה – 6 באוקטובר 1990, אנקרה) הייתה אשת אקדמיה, סופרת, עיתונאית, פוליטיקאית, לוחמת לזכויות נשים וחברת הפרלמנט הטורקי. בהריה איצ'וק נולדה בטרבזון שלחוף הים השחור. אחרי לימודים לתואר בהיסטוריה, לימדה בבתי ספר בסמסון ובטרבזון, וב-1953 הצטרפה לסגל המורים בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת אנקרה (אנ'). איצ'וק הייתה האישה הראשונה שלימדה בפקולטה זו, ובה הגיעה לדרגת פרופסור מן המניין. מחקריה עסקו בהיסטוריה של האסלאם, בנשים שליטות בארצות מוסלמיות ובסוגיות היוצאים בשאלה. איצ'ו'ק ידעה ערבית ופרסית והציגה פרשנויות חדשניות לקוראן, מתוך עמדה מציאותית וסובלנית. מתחילת שנות השבעים התמסרה לפעילות פוליטית. ב-1977 הצטרפה למפלגת העם הרפובליקאית. אחרי ההפיכה הצבאית ב-1980 הייתה במייסדי מפלגת העם (Halkçı Parti) וב-1983 נבחרה כנציגת נפת אוֹרדוּ (Ordu) לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה. אחרי המיזוג עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SODEP – Sosyal Demokrasi Partis) ב-1985, שוּנה שם מפלגתה למפלגת העם הסוציאל-דמוקרטית (SHP – Sosyal Demokrat Halkçı Parti). איצ'וק הייתה ממייסדי האגודה למחשבה הכּמאליסטית (אנ') ‏(ADD – Atatürkçü Düşünce Derneği) במאי 1989, יחד עם המשפטנים מואמר אקסוי והיפֿזי וֶלדֶט וֶלידֶדֶאוֹלוּ (Velidedeoğlu). האגודה חרתה על דגלה את רעיונותיו ועקרונותיו של אתאטורק ונאבקה על הגנת מורשתו מפני התהליכים הפוסט-כמאליסטים, בעיקר על שמירת החילוניות המדינית – הבטחת הפרדת הדת מהמדינה. איצ'וק פרסמה את דעותיה בטורהּ הקבוע ביומון ג'ומהורייט (Cumhuriyet). בכתביה טענה כי יש להציל את האסלאם מאמונות תפלות, שקרים וכתות. היא כרכה את המאבק לחיזוק החילוניות במאבק לזכויות האישה, אם כי מעמדת הפמיניזם האסלאמי, שאינו חותר לחריגה מן האמונה הדתית. אחרי הופעה בנובמבר 1988 בדיון בטלוויזיה, שבו הצהירה כי כיסוי האישה ברעלה אינו מצווה מחייבת באסלאם אלא נובע מפירוש מוטעה, החלה לקבל מכתבי שטנה, רובם ככולם מאנשי התנועה האסלאמית הטורקית (İslami Hareket) ותנועת "נקמת האסלאם" (İslami İntikam). בדו"ח שהגישה ב-1989 להנהגת מפלגתה הדגישה איצ'וק כי רק החילוניות תבטיח את זכויות הנשים אם כי "לא קל להשיב את החילוניות על כנה". זמן לא רב אחרי כן נרצחה בפיצוץ ספר שנשלח אליה בדואר. הרצח נותר בגדר תעלומה. איצ'וק נקברה בבית העלמין קַרשיאקה (Karşıyaka) באנקרה. בלב העיר הוקדש לזכרה גן ציבורי, ובו הוצב פסלה ועליו, בצד שמה ושנות חייה, צוינו רק המלים "שהידת הדמוקרטיה". שמה של איצ'וק הונצח בקריאת רחובות בערים שונות בטורקיה: באנקרה, בורסה (אנ'), ארטווין (אנ'), צ'נקלה וג'לצ'וק (Gölcük) הסמוכה לאיזמיט. הגדילה לעשות העיר איזמיר שבה נקראו על שמה כיכר, רחוב וגן ציבורי. ב-2018 נחנך ברובע קדיקוי של איסטנבול גן ילדים אקולוגי, ראשון מסוגו בטורקיה, על שם בהריה איצ'וק. פמיניזם אסלאמי מדיה וקבצים בנושא בהריה איצ'וק בוויקישיתוף בהריה איצ'וק, ברשת החברתית Goodreads עד לאיחוד שני הבתים ב-1982 הייתה חברת הסנאט, שבו החליפה את ג'וודט סונאי בשנת 1990 נרצחו בידי קנאים מוסלמים עמיתיה לדרך – המשפטן, העיתונאי והוגה הדעות מוּאַמַר אַקסוֹי (אנ'), הסופר טוּרן דוּרסוּן (אנ') והעיתונאי צֶ'טין אֶמֶץ' (אנ')
ג'ושוע קרני מילנר

ג'ושוע קרני מילנר (באנגלית: Joshua Kearney Millner‏, ידוע גם בשם ג'רי מילנר; נולד ב-5 ביולי 1847 - 16 בנובמבר 1931) היה קלע בריטי. מילנר זכה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון שנערכה ב-1908 בירי חופשי למרחק 1,000 יארד. הוא זכה בגיל 61 וארבעה ימים, ובכך היה למדליסט הזהב המבוגר ביותר בזמנו. שיאו נשבר על ידי אוסקר סוואן, אך מילנר נותר אחד מזוכי מדליית הזהב המבוגרים ביותר אי פעם. ג'ושוע קרני מילנר, באתר olympedia.org ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספריית העיר מאלמה

ספריית העיר מאלמה (בשוודית: Malmö stadsbibliotek) היא ספרייה ציבורית במאלמה. הספרייה נפתחה בשנת 1905 במלון טונלן, ובאותו זמן הכילה 3,096 פריטים. ב-1946 עברה הספרייה למיקומה בטירה שיועדה בתחילה להכיל בתוכה מוזיאון, הטירה נבנתה בהשראת תקופת הרנסאנס בדנמרק ודרום שוודיה. כיום מכילה הספרייה שלושה בניינים. הבניין השני (נוסף לזה שספרייה עברה אליו בשנת 1946) תוכנן על ידי הנינג לארסן בשנת 1997. שני הבניינים הראשיים מחוברים על ידי הבניין השליש שנקרא "הגליל", והוא מכיל את מרכזי הייעוץ והמידע ודלפק השאלה. מלבד שוודית יש בספרייה ספרים במספר שפות ובין היתר בהולנדית. ב-2006 נהייתה לספרייה הראשונה בשוודיה המכילה ומשאילה משחקי וידאו. מדיה וקבצים בנושא ספריית העיר מאלמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית העיר מאלמה (בשוודית) האתר הרשמי(הקישור אינו פעיל) The City Library of Malmö (באנגלית)