laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומאס ארן

תומאס אוגוסטין ארן (באנגלית: Thomas Augustine Arne,‏ 12 במרץ 1710 – 5 במרץ 1778) היה מלחין אנגלי. נודע בעיקר ביצירתו הפטריוטית "Rule, Britannia!‎". ארן נולד בלונדון, באזור קובנט גארדן; אביו וסבו היו רפדים. פגישה מקרית שלו עם המלחין מייקל כריסטיאן פסטינג כיוונה את דרך חייו, שכן פסטינג שכנע את אביו של ארן להתיר לבנו לבחור בקריירה של מוזיקאי. אחותו של ארן, סוזאנה מריה ארן הייתה זמרת קונטראלט מפורסמת, ששרה בכמה מיצירותיו, ביניהן האופרה הראשונה שלו, "רוזמונד". יחד עם אחיהם ריצ'רד נהגו השלושה לבצע יצירות משל ארן בצוותא. תומאס ארן היה בונה חופשיופעיל בארגון, שמרכזו שכן זה שנים באזור קובנט גארדן, מקום הולדתו של ארן. ב-15 במרץ 1737[1], נשא ארן לאישה את הזמרת ססיליה יאנג אחות אשתו של ג'ון פרדריק לאמפ. האופרות והמחזות של ארן צברו פופולריות רבה והוא נהנה מחסותו של פרדריק, הנסיך מוויילס, שבביתו הוצג ה-"Masque of Alfred", שכלל את "!Rule, Britannia" בהצגת בכורה. בשנת 1750, בעקבות ויכוח עם דייוויד גאריק, עזבה סוזאנה את תיאטרון דרורי ליין ועברה לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ותומאס עשה כמותה. ב-1755 נפרד מאשתו ססיליה, אך ב-1777, זמן קצר לפני מותו, התפייסו ארן ואשתו. היה להם בן אחד, מייקל ארן. תומאס ארן קבור בקתדרלת סנט פול, קובנט גארדן, לונדון. מדיה וקבצים בנושא תומאס ארן בוויקישיתוף תומאס ארן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תומאס ארן, באתר ספוטיפיי תומאס ארן, באתר AllMusic (באנגלית) תומאס ארן, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאס ארן, באתר פרויקט מוטופיה תומאס ארן, באתר Discogs (באנגלית) Family History Page by a descendant of Arne Thomas Augustine Arne on the Classical Composers Database Works by Thomas Arne in the University of North Texas Virtual Rare Book Room תומאס ארן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תומאס ארן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Website reference at the United Grand Lodge of England.
לילה מוטרף במוזיאון

לילה מוטרף במוזיאון (באנגלית: Night at the Museum) הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי משנת 2006, שבוים על ידי שון לוי ונכתב על ידי בן גרנט ותומס לנון. הסרט מבוסס על ספר ילדים בעל אותו שם. הסרט הפך לשובר קופות והרוויח כ-573 מיליון דולר בכל העולם. סרט ההמשך יצא ב-2009 וסרט המשך נוסף יצא בנובמבר 2014. הסרט מספר על לארי דיילי, בחור טוב לב וחולמני, שלמרות שהחיים רעים אליו, הוא מאמין שהוא עוד יגיע לגדולה. לאחר שהתגרש מאשתו, הוא מגיע ללשכה, שם מציעים לו לעבוד במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, כשומר לילה. הוא מסכים למרות שכל מי שבחר את העבודה הזו עד כה התפטר יום אחרי. בלילה הראשון, כשהוא הולך לשירותים, הוא מגלה שהטירנוזאורוס רקס נעלם ממקומו וקם לתחייה. הוא משתמש בהוראות שקיבל מהשומר הקודם כדי לטפל בו ובשאר הפסלים שקמו לתחייה ומכיר את רובם כגון: דקסטר הקוף, אטילה ההוני, פסל המואי ועוד. פסלו של הנשיא טדי רוזוולט, שעוזר לו, מגלה לו כי המקור לחיי הפסלים הוא לוח האבן של אחמנרע. כשהשומרים הוותיקים של המוזיאון גונבים את הלוח, לארי והמוצגים של המוזיאון יוצאים להחזירו לפני הזריחה. לילה מוטרף במוזיאון 2 לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר מדיה וקבצים בנושא לילה מוטרף במוזיאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לילה מוטרף במוזיאון (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר נטפליקס "לילה מוטרף במוזיאון", באתר AllMovie (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר Metacritic (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר אידיבי "לילה מוטרף במוזיאון", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "לילה מוטרף במוזיאון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
עזרובעל (בן גיסקו)

עזרובעל בן גיסקו או עזרובעל גיסקו (לטינית: Hasdrubal Gisco; מת ב-202 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי, שנלחם נגד הרומאים בהיספניה (ספרד) ובצפון אפריקה במלחמה הפונית השנייה. ייתכן שהיה בנו של גיסקו. היה אביה של סופוניסבה. לאחר תבוסת עזרובעל ברקה בקרב דרטוסה, אביב 215 לפנה"ס, נשלח עזרובעל בן גיסקו עם צבא מקרתגו להיספניה. עם בואו נסתיימה התקופה בה הפיקוד בספרד היה בידי בני משפחת ברקה בלבד. ב-212 לפנה"ס החליטו שני המצביאים הרומיים בהיספניה, פובליוס קורנליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, ליטול את יוזמת הלחימה לידיהם. פובליוס סקיפיו יצא להתנגשות עם צבא הקרתגים בפיקודם של עזרובעל ומאגו ברקה, אשר תוגבר על ידי פרשים נומידים בהנהגת מסיניסה. בקרב ליד קאסטולו הובסו הכוחות הרומיים ופובליוס סקיפיו נהרג. מיד לאחר הניצחון מיהר עזרובעל גיסקו לצרף את חייליו לצבא עזרובעל ברקה, ובכוחות משותפים הצליחו השניים לגבור על גנאיוס סקיפיו ליד אילורקה ולזכות בניצחון נוסף. גנאיוס עצמו נהרג בקרב, פחות מחודש לאחר נפילת אחיו פובליוס. ב-207 לפנה"ס שהה עזרובעל גיסקו ליד גאדס (קדיס) בדרומו של חצי האי האיברי, שם הצטרף אליו מאגו ברקה. ב-206 לפנה"ס גייס עזרובעל כוחות רעננים והגדיל את צבאו ל-70,000 רגלים ו-4000 פרשים. ברם, היתרון המספרי לא הועיל לשני המצביאים הקרתגים, אשר הוכו מכה קשה על ידי סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, בקרב איליפה. בעקבות הקרב איבדה קרתגו סופית את אחיזתה בספרד. עזרובעל שב לצפון אפריקה ושכנע את סיפאקס, ראש שבט ברברי במערב נומידיה, לכרות ברית עם קרתגו נגד רומא. בתמורה העניק לו את בתו סופוניסבה לאשה. כשנחת סקיפיו בצפון אפריקה ב-204 לפנה"ס, התייצבו מולו עזרובעל וסיפאקס בחילות מאוחדים המונים 80,000 רגלים ו-13,000 פרשים. בעוד המשא ומתן לסיום המלחמה נמשך, הגיע סקיפיו בהחבא יחד עם בעל בריתו החדש, ראש השבט הנומידי מסיניסה, אל מחנה הקרתגים וסיפאקס והעלה אותו באש. פוליביוס מספר, כי מספר החללים בקרב הקרתגים והנומידים בעלי בריתם הגיע ל-40,000. סיפאקס שוכנע, כפי הנראה על ידי אשתו סופוניסבה, שלא לנטוש את הקרתגים. לאחר שתוגברו על ידי 4,000 חיילים היספניים, יצאו שוב עזרובעל וסיפאקס לקרב. השניים הוכו מכה ניצחת, זו הפעם השנייה, על ידי סקיפיו ומאסיניסה בקרב המישורים הגדולים (203 לפנה"ס). עזרובעל שב לקרתגו ושם שלח יד בנפשו, כדי לא לעמוד למשפט העם. כישרונו הצבאי של עזרובעל נפל מזה של האחים למשפחת ברקה, אם כי ליוויוס מתארו כטוב והמוכשר במצביאים שהעמידה המלחמה לאחר שלושת בניו של חמילקרת. במקום אחר בספרו מצטט ליוויוס דברים פחות מחמיאים שהשמיע פאביוס מאקסימוס, אשר תיאר את עזרובעל כמי "שאין כמוהו במצביאים מהיר לנוס". הוא ניחן בכישרון דיפלומטי מופלא, ושלוש פעמים הצליח לגייס צבאות גדולים, בהיספניה ובאפריקה, לאחר מפלות צורבות. פוליביוס מספר כי ניסה להוציא סכום כסף גדול מידיו של ראש השבט ההיספני אנדובאלס, אותו תיאר כידידם הנאמן ביותר של הקרתגים בהיספניה. כשסירב אנדובאלס לבקשתו, טפל עליו עזרובעל אשמת שווא ואילצו למסור את בנותיו כבנות-ערובה. עזרובעל בן גיסקו באתר Livius.org (באנגלית). עזרובעל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלו המספרים שמוסר ההיסטוריון היווני פוליביוס. ההיסטוריון הרומי ליוויוס מוסר מספר צנוע יותר: 50,000 רגלים ו-4,500 פרשים. ליוויוס, ספר 28, 12 ליוויוס, ספר 30, 28
מעבר קוניטרה

מעבר קוניטרה (בערבית: تقاطع القنيطرة) הוא מעבר גבול ליד העיר קוניטרה, והוא מעבר הגבול הפעיל היחיד בין ישראל וסוריה. המעבר אינו נחשב למעבר רשמי משום ששתי המדינות שרויות במצב של מלחמה. הוא משמש לתנועה של כוחות וארגונים בינלאומיים (כגון אונדו"ף והצלב האדום), ולעיתים עבור תושבי ישראל אשר נושאים בתעודת זהות סורית (בעיקר דרוזים מרמת הגולן). מזה מספר שנים, משמש המעבר להעברה הומניטארית של עשרות אלפי טונות תפוחים מדי שנה. המעבר מתבצע באמצעות משאיות של הצלב האדום. בסיס האו"ם שליד המעבר המכונה בעברית "מחנה זיוונית", משמש את גדוד הלוגיסטיקה של אונדו"ף וכן גדודים נוספים. ב־27 באוגוסט 2014, במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, השתלטו כוחות המורדים על המעבר. במהלך הקרב נפלו שתי פצצות מרגמה תועות בשטח ישראל, ובעקבות כך קצין אחד נפצע באורח בינוני. המעבר נפתח מחדש לשימוש כוחות או"ם ב־15 באוקטובר 2018. חלק ניכר מהסרט הכלה הסורית מתרחש במעבר. מדיה וקבצים בנושא מעבר קוניטרה בוויקישיתוף יוסי זילברמן, ‏השלום עם סוריה מתחיל בתפוחים?, באתר ‏מאקו‏, 1 במרץ 2010 רועי קייס, יואב זיתון ואחיה ראב"ד, המורדים בסוריה השתלטו על מעבר קוניטרה; קצין צה"ל נפצע מירי תועה, 27 באוגוסט 2014 מערכת אתר צה"ל, לראשונה מאז 2014: מעבר "קוניטרה" בין ישראל לסוריה נפתח לשימוש כוחות האו"ם, ‏15 באוקטובר 2018
שרלוטה, נסיכת פרוסיה

שרלוטה, נסיכת פרוסיה (Charlotte von Preußen, ‏24 ביולי 1860 - 1 באוקטובר 1919) הייתה ילדתו השנייה של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ורעייתו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסה-מיינינגן. הנסיכה ויקטוריה אליזבת אוגוסטה שרלוטה נולדה בפוטסדאם, ילדתם השנייה ובתם הראשונה של פרידריך, נסיך פרוסיה ורעייתו ויקטוריה, שהייתה בתה הבכורה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. כבר מגיל צעיר הייתה הנסיכה שרלוטה בעלת אישיות מתוחה ועצבנית, ונהגה לעיתים לנשוך את ציפורניה ולקרוע את בגדיה. התנהגות זו העציבה את אמה, ויקטוריה, שניסתה להעניש את שרלוטה על ידי כך שהכריחה אותה ללבוש כפפות או לעמוד מול הקיר עם ידיים קשורות, אולם אמצעים אלו לא עזרו והנסיכה המשיכה להיות הילדה הקשה ביותר במשפחה. לשרלוטה היו גם קשיי למידה, דבר שאכזב את אימה שהייתה בעלת דרישות אינטלקטואליות גבוהות לילדיה. למרות התנהגותה הייתה שרלוטה הנכדה האהובה על סביה וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ורעייתו אוגוסטה, שנהגו לפנק אותה ובכך להחמיר את מצבה. שרלוטה הייתה גם קרובה מאוד לאחיה הבכור, וילהלם, ולאחיה הצעיר היינריך. בשנת 1876 התארסה שרלוטה לבן דודה מדרגה שנייה, ברנהרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, שהיה גם הוא נינו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. הזוג נישא בברלין ב-18 בפברואר 1878, ושנה לאחר מכן ילדה שרלוטה את בתם היחידה, פאודורה. לאחר לידתה של פאודורה הכריזה שרלוטה כי היא לא תלד עוד ילדים ונטשה את חיי המשפחה לטובת חיי החברה של ברלין. הנסיכה פאודורה גדלה עם סדרה של אומנות ובילתה זמן רב עם סבתה, ויקטוריה. הנסיכה שרלוטה החזיקה בדעות שמרניות ויחד עם סביה ביקרה את דעותיהם הליברליות של הוריה ותמכה במדיניותו של ביסמרק. בשנת 1888 מת הקיסר וילהלם הראשון ואביה פרידריך עלה לשלטון, אולם נפטר לאחר שלושה חודשים מסרטן הגרון ואת הכתר ירש אחיה וילהלם. בשנת 1899 חלתה הקיסרית האלמנה ויקטוריה בסרטן. היא סיפרה על מחלתה לכל ילדיה חוץ מלשרלוטה, משום שלא האמינה שתשמור על כך בסוד. בשנת 1914 נפטר אביו של ברנהרד והוא ירש את התואר דוכס סקסה-מיינינגן, אולם נאלץ לוותר על תפקידו עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה בשל מהפכת נובמבר. שרלוטה, שסבלה זמן רב מבריאות רופפת, מתה מעט לאחר מכן, ב-1 באוקטובר 1919 בגיל 59. במהלך מחקר שבוצע בשנות התשעים של המאה ה-20 הוצאו מקברן גופותיהן של הנסיכה שרלוטה ושל בתה פאודורה, שהתאבדה בשנת 1945 לאחר שנים בהן סבלה מבריאות רופפת, כדי לנסות ולגלות מאיזו מחלה סבלו השתיים. לאחר בדיקות גנטיות שנערכו על השיירים התגלה כי השתיים סבלו ככל הנראה ממחלת הפורפיריה, מחלה גנטית הגורמת לבעיות רפואיות וכן לבעיות נפשיות. הנסיכה שרלוטה ירשה ככל הנראה את המחלה דרך אמה, שכן מאמינים כי מחלת הנפש ממנה סבל סבא רבא, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, נבעה ממחלה זו. מדיה וקבצים בנושא שרלוטה, נסיכת פרוסיה בוויקישיתוף ביוגרפיה של הנסיכה שרלוטה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אגרוף קוף

אגרוף קוף (באנגלית: monkey's fist) הוא סוג של קשר בחבל, הנקרא כך משום שהוא דומה בצורתו לכף יד קפוצה. אגרוף קוף משמש משקולת בקצהו של חבל זריקה (heaving line) להתקשרות של ספינה לרציף. השלב הראשון ביצירת הקשר הוא שלושה ליפופים של החבל מסביב לארבע אצבעות. כשיש שלושה ליפופים, מוציא הקושר את אצבעותיו ומלפף את החבל שלוש פעמים מסביב לליפופים הקיימים. בשלב הבא הקושר מלפף שלושה ליפופים בין שני החורים שנוצרו, ולבסוף מהדק את החבל עד למתיחתו. מספר גבוה יותר של ליפופים יוצר קשר גדול יותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר נהר הירדן

מעבר נהר הירדן (בערבית: معبر نهر الأردن) הוא מעבר הגבול הראשי בין ירדן וישראל השוכן סמוך לגשר שייח' חוסיין ההיסטורי, בין הערים בית שאן בישראל ואירביד בירדן. המעבר מיועד עבור אזרחים ישראלים ותיירים, ומשמש גם למעבר סחורות בין המדינות. ערך מורחב – גשר שייח' חוסיין גשר שייח' חוסיין (או גשר מעוז) הוא גשר הרוס על נהר הירדן אשר שימש לכל אורך ההיסטוריה כנתיב תנועה חשוב בין ארץ ישראל ועבר הירדן. במאה ה-19 ובמאה ה-20 ניצבו במקום מספר גשרים בזה אחר זה, והאחרון שבהם נהרס בשנת 1967. עם חתימה הסכם השלום עם ירדן ב-1994 הוצב במקום גשר ביילי חדש שהוקם על ידי צה"ל וצבא ירדן, ובחודש נובמבר נפתח המעבר לתנועת נוסעים. ב-1996 הוחלף הגשר בגשר כפול מבטון אשר נבנה בצידו הישראלי על ידי מע"צ ובצידו הירדני בידי הירדנים בסיוע של ממשלת יפן, ועם סיום הקמתו, נפתח מסוף המטענים במעבר בחודש יולי 1996. מאז התבצעו במקום מספר פרויקטים ובהם פתיחת חנות פטורה ממס של קבוצת סקאל (1998), הרחבת מסוף המטענים (2001), הקמת אולם לנוסעים היוצאים ומבנה בידוק לכלי רכב פרטיים (2005), וכן הרחבת רחבת מסוף המטענים (2006). קיים תכנון להאריך את מסילת העמק ליצירת קו רכבת אירביד–חיפה שיעבור דרך המסוף. נתוני התנועה במעבר נהר הירדן לאורך השנים: בעקבות אירועי מלחמת האזרחים בסוריה וחסימת הצירים מנמלי סוריה ולבנון אל ירדן, הועבר חלק מהיבוא הירדני דרך נמל חיפה ומעבר נהר הירדן. מדיה וקבצים בנושא מעבר נהר הירדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעבר נהר הירדן ארי ליבסקר, להציל את ירדן ולהרוויח כסף, באתר כלכליסט, 5 בנובמבר 2015 זהבה דברת, ‏סקאל פתחה חנות דיוטי פרי במעבר הגבול עם ירדן, באתר גלובס, 3 באוגוסט 1998 זוהר בלומנקרנץ, איתן רוב מציע תוכנית חדשה למעבר נהר הירדן: הקמת בית מכס חדש והתקנת מכונה לשיקוף מכולות, באתר TheMarker‏, 13 בספטמבר 2004 זוהר בלומנקרנץ, בהשקעה של יותר מ-6 מיליון שקל, נחנך הבוקר אולם יוצאים חדש במסוף נהר הירדן, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2005 שרון קדמי, סוללים את הדרך לשלום, באתר הארץ, 4 בינואר 2006 אורן דורי, הירדנים מחכים לרכבת העמק: תאפשר הובלת מטענים מעמאן לנמל חיפה, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2016 האתר הרשמי - סטטיסטיקה זוהר בלומנקרנץ, בשל המשבר בסוריה: גידול של 30% בתנועת המשאיות במסוף נהר הירדן, באתר TheMarker‏, 7 באוגוסט 2013 ארי ליבסקר, להציל את ירדן ולהרוויח כסף, באתר כלכליסט, 6 בנובמבר 2015 מוטי בסוק, גידול של 25% בהעברת סחורות מאירופה לירדן, באתר TheMarker‏, 21 בפברואר 2016
Automatic Picture Transmission

(APT (Automatic Picture Transmission היא מערכת העברת תמונות אנלוגית שפותחה עבור שימוש לוויינים מטאורולוגים. השיטה הוצגה בשנות השישים ומספקת תמונות במחיר נמוך עבור תחנות משתמשים ברוב מדינות העולם. תחנת קרקע בכל מקום בעולם יכולות לקלוט מידע מקומי לפחות פעמיים ביום מכל לוויין כאשר הוא חולף מעל ראשם. השידור מורכב משני ערוצי תמונות – מידע טלמטריה וסנכרון וערוצי תמונות שמכונים לרוב VIDEO A ו-VIDEO B. כל קטע מידע משודר כשורה אופקית. אורך שורה מלאה הוא 2080 פיקסלים בעוד שאורך כל תמונה הוא 909 פיקסלים והשאר הוא שטח שמוקדש לטלמטריה. שורות משודרות בקצב של שתי תמונות לשנייה, שווה ערך ל-4160 סימבולים של מידע לשנייה (באוד). בלוויני NOAA התמונות הן ברזולוציה של 1.1 ק"מ לפיקסל. התמונות מופקות משני הערוצים של החיישן של הלוויין המכונה Advanced Very High Resolution Radiometer. על הלוויין נעשה תיקון עיוות בתמונות שנגרם על ידי כדוריות כדור הארץ ומשודרות אל תחנות הקרקע נקיות מהפרעות. ה-AVHRR מצלם בדרך כלל ב-Infrared (10.8 מיקרומטר) ואחר כך (הפרש של שנייה אחת) ב-mid infrared (3.75 מיקרומטר) או ב-near-visible (0.84 מיקרומטר) תלוי אם הקרקע מוארת על ידי אור השמש או לא. בנוסף לשידור התמונות מתווספים סדרת פעימות. מידע הסנכרון שמשודר בתחילת כל ערוץ וידאו מעניק מידע לתוכנה הקולטת לבחירת קצב העברת הסימבולים בשנייה, שיכול להשתנות מעט לאורך הזמן. האות עצמו הוא גל מאופנן עוצמה (AM) בתדרך 2400 הרץ שמאופן תדר (FM) לתוך גל נושא ב-137 מגה הרץ. האות משודר בעוצמה של כ-40dBm - כ-10 וואט אפקטיביים של הספק אפקטיבי מוקרן. אות ה-APT משודר ללא הרף והקליטה מתחילה כאשר אות הרדיו בטווח. זמן הקליטה הוא כ-8-15 דקות. השבחת התמונות- כיוון שכל חיישן של ה-AVHRR רגיש לאורך גל אחד של האור, כל אחת משתי התמונות מופיעות בשחור לבן. אולם, חומרים שונים נוטים להאיר או לדחות את התדר בעוצמה קבועה. לכן, ניתן להשתמש בתוכנה כדי ליצור לוח צבעים שידמה צביעה של אור נראה. דבר נוסף הוא שאם התוכנה יודעת בדיוק איפה היה הלוויין ברגע הקליטה היא יכולה גם ליצור קווי מיתאר של ארצות וימים. עם ההתקדמות בעולם האלקטרוניקה, מערכות אנלוגיות מומרות למערכות אלקטרוניות. מערכת ה-MetOp היא שיתוף בין NOAA ל-EUMETSAT שתחליף בעתיד את שיטת ה-APT. NOAA הכריזה שלא תעלה לחלל ציוד APT על לוויינים מטרואולוגיים חדשים מ-NOAA-N . תצלום לוויין מדיה וקבצים בנושא Automatic Picture Transmission בוויקישיתוף
החברה הפסיכואנליטית בישראל

החברה הפסיכואנליטית בישראל היא עמותה הפועלת בישראל לטיפוחה, קידומה, והפצתה של הפסיכואנליזה כתאוריה וכשיטת טיפול. החברה הפסיכואנליטית נוסדה באמצע 1933 על ידי מקס אייטינגון, אחד מתלמידיו של זיגמונד פרויד שעלה לארץ מגרמניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון. אייטינגון ניסה להגשים את חזונו של פרויד להקים קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטת העברית, ומשלא הצליח, הקים את המכון, שפעל בראשית דרכו ברחוב החבשים בירושלים, בטרם עבר לשכונת טלביה (למבנה המכונה "מכון ישראלי לפסיכואנליזה" - אף שאין זה שמה של העמותה). בראשיתה, נקראה החברה בשם החברה הפסיכואנליטית לפלשתינה (Palestinian Psychoanalytical Society). בעת ייסודה מנתה החברה ארבעה חברים נוספים: משה וולף, אנה-חנה סמילנסקי, איליה שליט, וואלטר קלוגה. ב-1934 התקבלה החברה לשורות ההתאחדות הפסיכואנליטית הבינלאומית (אנ'). עם הקמת מדינת ישראל שינתה שמה להחברה הפסיכואנליטית בישראל (Israel Psychoanalytical Society). במכון נערכו קורסים והשתלמויות בתחום הפסיכואנליזה, בנוסף להכשרת פסיכואנליטיקאים מעביר המכון קורס לפסיכותרפיה דינמית, ומיועד לפסיכולוגים, פסיכיאטרים ועובדים סוציאליים קליניים ומטפלים באמנויות בעלי תואר שני. כמו כן, נערכים במכון טיפולים לציבור הרחב ולמטפלים. בעקבות פעולת המכון, וניסיונו הרב בטיפול בנפגעי הלם קרב לאחר מלחמת יום הכיפורים, נבחר המכון לארח את הכנס הפסיכואנליטי הבינלאומי בשנת 1977 - הייתה זו הפעם הראשונה שבה הכנס נערך מחוץ לאירופה. רק בשנה זו, ובעקבות הכנס, הוקמה קתדרה לפסיכואנליזה באוניברסיטה העברית, אשר נקראה על שם פרויד. בהמשך הוקם גם מכון מחקר לפסיכואנליזה במסגרת האוניברסיטה. האגודה נרשמה כעמותה ב- 1982. ערן רולניק, עושי הנפשות: עם פרויד לא"י 1918–1948, עם עובד, 2007 גידו ליברמן, פסיכואנליזה בארץ ישראל 1948-1918, הוצאת כרמל, 2016 אתר האינטרנט הרשמי של החברה הפסיכואנליטית בישראל ערן רולניק, למה גם היום מתעלמת הפסיכואנליזה משאלת הסכסוך והכיבוש, באתר הארץ, 18 ביוני 2014 תדהר ניר, קיצור תולדות הפסיכואנליזה בארץ, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2016 החברה הפסיכואנליטית בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
מכון ישראלי לפסיכואנליזה

מכון ישראלי לפסיכואנליזה הוא מבנה בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא ברחוב ד'יזראלי 13, ומשמש את החברה הפסיכואנליטית בישראל. המבנה נבנה על ידי דימיטרי חנא, אשר שימש כפקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי. משפחתו של חנא עזבה את המבנה בשנת 1948 וארגון ההגנה השתמש במבנה על מנת לשכן בו קצינים בריטים ששיתפו עמו פעולה. באמצע שנות ה-60 עברה למבנה החברה הפסיכואנליטית בישראל, ובחזיתו מתנוסס השלט "מכון ישראלי לפסיכואנליזה ע"ש מ. איטינגון", אף שאין זה שמה הרשמי של העמותה. המבנה הוא בית ליוואן בן שתי קומות, שבחזיתו מרפסת (שאינה אופיינית לבתי ליוואן), ושני גרמי מדרגות מתעקלים מובילים אל פתח המבנה הראשי, הנמצא בקומה השנייה, ומעוטר בקשת רחבה. משני צדי האולם הראשי (בכל קומה וקומה) נמצאים חדרי המבנה. המבנה משמש אתר התרחשות בספרה של הסופרת הישראלית בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר". היו מי שלגלגו על יחסו הרגשני של גולד אל הבניין בו בחרו אנשי המכון למשכנם. עד לאותה שבת נהג גולד להציג את בית האבן לפני כל אורח שבא לירושלים... הוא היה מנופף בזרועותיו כמבקש להקיף בהן את הבית המרובע, על שתי קומותיו, המרפסת העגולה, הגן הגדול ששיחי ורדים פורחים בו בכל עונות השנה, שני טורי המדרגות המתעקלים משני צידי המרפסת העגולה והמובילים אל דלת הבניין. אז היה ממתין ומצפה לביטויי ההתפעלות, להסכמה שאכן המבנה המלכותי הולם את ייעודו. — בתיה גור, "רצח בשבת בבוקר", עמ' 5 דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002 מדיה וקבצים בנושא מכון ישראלי לפסיכואנליזה בוויקישיתוף
מעבר לובה אליאב

מעבר לובה אליאב (בערבית: معبر نيتسانا, מעבר ניצנה; רשמית: מסוף ניצנה ע"ש אריה (לובה) אליאב) הוא מעבר גבול על גבול ישראל–מצרים, השוכן בסמוך לכפר הנוער ניצנה. המעבר נחנך בשנת 1982, לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, ותחילה שימש לתנועת נוסעים וסחורה, אך בשל התנועה הדלה, הופסקה תנועת הנוסעים והוא משמש למעבר סחורות בלבד. היקף התנועה במסוף נמצא במגמת עלייה מאז שנת 2001 עת עברו בו 4,322 משאיות ועד שנת 2007 עת עמד נתון זה על 10,875 משאיות. החל משנה 2010 חלה ירידה משמעותית בהיקף התנועה במסוף ובשנת 2012 היא עמדה על 6,197 משאיות לשנה. המסוף אינו פעיל בסופי שבוע ובחגים יהודים ומוסלמים. החל משנת 2013 נקרא המעבר על שמו של אריה אליאב. צידו המצרי של המעבר נקרא "אל-עוג'ה" (כשמו הערבי של המקום, עוג'ה אל-חפיר). מדיה וקבצים בנושא מעבר לובה אליאב בוויקישיתוף אודות המעבר באתר רשות שדות התעופה האתר הרשמי - סטטיסטיקה(הקישור אינו פעיל, 24 במרץ 2023) מעבר הגבול ניצנה נקרא על שם לובה אליאב, באתר PORT2PORT, ‏13 בפברואר 2013
וולטר בראון

האם התכוונתם ל... אבנר בר-און – הצנזור הצבאי הראשי (1951 - 1953, 1955 - 1977), נולד בשם וולטר בראון וולטר בראון (ספורט) – עסקן ספורט אמריקאי בתחומי הכדורסל וההוקי קרח, מייסד קבוצת ה-NBA בוסטון סלטיקס וולטר בראון (שחמט) – שחמטאי אוסטרי
עטרות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עטרות – מושב עובדים שפונה במלחמת העצמאות בני עטרות – מושב עובדים, מייסדיו הם פליטי המושב עטרות שנחרב במלחמת העצמאות שדה התעופה עטרות – שדה תעופה שהוקם סמוך למושב עטרות אזור התעשייה עטרות – אזור תעשייה שהוקם במיקומו של מושב עטרות. חלק מירושלים מאז 1967. שיירת עטרות – שיירה צבאית שיצאה מירושלים לעטרות ב-24 במרץ 1948, הותקפה על ידי ערבים ו-14 מלוחמיה נהרגו עטרות (ספר) – ספרה של אסתר שטרייט-וורצל המגולל את סיפורם של תושבי עטרות ערים במקרא עטרות – עיר מקראית בגבול הצפון־מזרחי של נחלת שבט אפרים עטרות אדר – עיר מקראית בגבול נחלת שבט בנימין עם נחלת אפרים עטרות (פו') – עיר מקראית שבנו בני שבט גד, מזוהה בח'רבת עטרוז עטרות שופן – עיר מקראית שבנו בני שבט גד עטרה
מקאריוס השלישי

הארכיבישוף מקאריוס השלישי (ביוונית: ΄Αρχιεπίσκοπος Κύπρου Μακάριος Γ‏; 13 באוגוסט 1913 – 3 באוגוסט 1977) היה ארכיבישוף יווני-אורתודוקסי, ונשיאה הראשון של קפריסין העצמאית. הוא נולד ב-1913 כמיכאל כריסטודולו מוסקוס (Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος), ונבחר לכהן כארכיבישוף של קפריסין בשנת 1950, עת האי היה עדיין תחת חסות בריטית. מקאריוס היה מעורב בתנועה לעצמאות קפריסין וניהל קשרים משמעותיים עם אאוקה (Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών, ר"ת EOKA, "ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים"), המחתרת הקפריסאית שפעלה באותן שנים. מקאריוס הוגלה באותן שנים על ידי הבריטים עקב קשרים אלו וטענות על תמיכה בטרור. עם סיום גלותו עבר להתגורר באתונה שם פעל למען שחרור קפריסין מהשלטון הבריטי ולמען איחודה עם יוון (אנוסיס). משהבין ב־1959 שטורקיה ובריטניה לא יאפשרו לאי להתאחד עם יוון, הסכים שקפריסין תקבל עצמאות וחוקה, לפיה יהיה הנשיא יווני, וסגן הנשיא טורקי. ב-1960 מונה לנשיא הראשון של האי, וחבר לקבוצת המדינות הבלתי-מזדהות, כאשר הוא מעורר עליו לא אחת את זעם המעצמות המערביות. ב-1963, באמצעות הצעה ל-13 תיקוני חוקה שהציע שהיו מנוגדים להסכם הקמת קפריסין, עורר על עצמו את המיעוט הטורקי באי, וגרם להתפטרות סגן הנשיא הטורקי ופקידים אחרים. בפועל גרמה הצעתו לפחד אצל המיעוט הטורקי שהחל להתיישב ביישובים טורקיים לעומת יישובים מעורבים קודם לכן. בנוסף פרצו לאחר מכן מהומות בין יוונים לטורקים וכתוצאה מכך, ב-1964 נפרס "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין", או "אונפיסי"פ" (UNFICYP, United Nations Peacekeeping Force in Cyprus), כדי לשמור על הסדר באי. מאז ניסיון זה, פעל מקאריוס באופן ממלכתי וניסה לבנות את קפריסין כמדינה דו-לאומית עם זכויות שוות לשני העמים. לחצים של המחתרת היוונית בסיוע החונטה היוונית ששלטה ביוון באותה תקופה, סיימו את שלטונו של מקאריוס באמצעות מהפכה צבאית ב-1974. המהפכנים שאפו להשיג את איחודה של קפריסין עם יוון באמצעות המהפכה הצבאית, אך הדבר הביא לפלישת טורקיה לקפריסין ולהתמוטטות החונטה הצבאית ביוון. מקאריוס הוחזר לשלטון לאחר מספר חודשים ב-1974, אך הצבא הטורקי נותר באי למרות התנגדותו, וקפריסין חולקה הלכה למעשה לשתי ישויות פוליטיות נפרדות. מקאריוס כיהן כנשיא קפריסין עד שנפטר מהתקף לב ב-1977. הוא נקבר במנזר קיקוס בהרי טרודוס, במרכז קפריסין. קבר מקאריוס בהרי טרודוס פסל מקאריוס בהרי טרודוס נשיא קפריסין פלישת טורקיה לקפריסין טקסים מקאריוס השלישי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מקאריוס השלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)