laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פסק דין ניקס נגד הידן

פסק דין ניקס נגד הידן (Nix v. Hedden, 149 U.S. 304 (1893)) ניתן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1893 ובו נקבע כי למטרות מכס העגבנייה היא ירק ולא פרי. העתירה הוגשה נגד גובה המיסים של נמל ניו יורק בהקשר למכסי מגן שהוטלו על יבוא עגבניות. לפי חוקי מכסי המגן משנת 1883, הוטלו מכסי מגן נגד "ירקות במצבם הטבעי או במלח או במי מלח". עוד נקבע בחוק ש"פירות ירוקים, בשלים או יבשים לא נכללים תחת חוק זה". לפיכך נדרש בית המשפט לדון האם העגבנייה היא פרי או ירק והאם החוק תקף לגביה. לצורך בירור סוגיה זו הוקראו הגדרות מתוך מילון ובסטר ונקראו מומחים שונים מתחום המסחר בפירות וירקות לעדות. בית המשפט הכריע לטובת ההגנה ופסק שהעגבנייה היא ירק, זאת בהתבסס על הדרך בה משתמשים בה ועל התפיסה הכללית בקרב הציבור. פסק דין טוי ביז נגד ארצות הברית - בו נפסק שדמויות צעצוע מסוימות של גיבורי על הן צעצועים ולא בובות לצורכי מכס תקציר המשפט בלדד השוחי, עגבנייה היא פרי או ירק?, באתר ערוץ עשר דורון פישלר, עגבניה: פרי או ירק?, פודקאסט התשובה, באתר רשת "עושים היסטוריה"
מיכאלה ברקו

מיכאלה ברקו (נולדה ב-28 בפברואר 1970) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית. לפי כתב העת "את", עד לשנת 2007, נחשבה ברקו לדוגמנית הישראלית שזכתה להצלחה הבינלאומית הגדולה ביותר., מגזין את מיכאלה ברקו נולדה בתל אביב, בתם היחידה של יהודית, אדריכלית, שנולדה בעיר טימישוארה שברומניה וארמנד, רוקח ויושב ראש איגוד הרוקחים לשעבר, שעלה לישראל מבוקרשט, רומניה. החלה לדגמן בישראל בגיל 13.5, בגיל 15 זכתה בתחרות מראה השנה של סוכנות עלית, לאחר הזכייה החלה לטוס לפריז וארצות הברית בזמן החופשות מבית הספר ולפתח קריירה בינלאומית, ההצלחה הובילה להגדרתה כדוגמנית העל הראשונה מישראל. למדה לתואר שני בטיפול בדרמה; עבודת הגמר שלה עסקה ב"קבוצת דרמה-תרפיה ככלי לתמיכה בחוויית המעבר של דוגמניות לאמהות" (2007). ברקו דגמנה על שערי המגזינים "ווג", "הרפרס בזאר", "קוסמופוליטן", "Elle", "סאנדיי טיימס", "ניו יורק וומן", "מדמוזאל" ו"גלאמור". ב-1990 הצטלמה לגיליון בגדי הים של "ספורטס אילוסטרייטד". עשתה קמפיינים לחברות "לוריאל", "ולנטינו", "רבלון", "רושא", "מוגלר" ו"רוק". הופעתה הידועה ביותר על גבי כתבי עת הייתה על שער המגזין "ווג" בגיליון שיצא בנובמבר 1988. בתמונת השער לבשה ברקו ז'קט מעוטר בתכשיטים של כריסטיאן לקרואה (Christian Lacroix) שעלותו 10,000 דולרים, וג'ינס דהוי. היה זה שער העיתון הראשון שערכה אנה וינטור לאחר שמונתה לעורכת של ה"ווג", ושער זה חולל מפנה בחזות העיתון, אחרי שהעורכת הקודמת, גרייס מיראבלה, הציגה תצלומי שער פורמליים וסולידיים יותר. הייתה זו גם הפעם הראשונה בה צולמה דוגמנית על שער ה"ווג" לבושה בג'ינס. בעשור הראשון של המאה ה-21 עברה עם משפחתה למשך שלוש שנים ללוס אנג'לס. ב-1983 בגיל 13, השתתפה ברקו כניצבת בסרט החמישי בסדרת סרטי אסקימו לימון, "רומן זעיר". בשנת 1988, השתתפה בסרט המתיחות של יהודה ברקן "מצלמה בלי בושה" כאחת המותחות. בשנת 1992 הופיעה ברקו בסרט האמריקאי "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה כאחת מנשותיו של דרקולה. ברקו שיחקה תפקיד אורח בסדרה "תמונות יפואיות" בשנת 1996 ובשנת 2008 השתתפה בסדרת הדרמה היומית "בובות" בהוט 3, בתפקיד לאנה אהרונסון, אהובתו של אריק (דודו טופז). בשנת 1995 הנחתה יחד עם אקי אבני את תחרות הקדם-אירוויזיון לבחירת השיר שייצג את ישראל. הגישה את התוכנית "בלה-בלה" בשנת 1996, עד סיום התוכנית ב-1998. ב-2012 שימשה כשופטת בטקס בחירת מלכת היופי. בין השאר עבדה ברקו כמטפלת בדרמה עם ילדים בבתי ספר בתל אביב, מנחה סדנאות להעצמה נשית, מאמנת הוליסטית (למדה אצל איציק ראצימור). מנהלת אתר המלצות בשם "מיכאלה מעבירה הלאה" ובו המלצות וטיפים ליומיום. ברקו נשואה לאיש העסקים רון צוקרמן ולהם ארבעה ילדים. החל משנת 2020 מתנדבת במגן דוד אדום כחובשת רפואת חירום בתחנת תל אביב. מיכאלה ברקו, ברשת החברתית אינסטגרם מיכאלה ברקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאלה ברקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מיכאלה ברקו מתארחת אצל גיל ריבה, פרק מלא מיכאלה ברקו ב-Fashion Model Directory גילי איזיקוביץ, עכבר העיר אונליין, מיכאלה ברקו כיכבה על השער הראשון בעריכת אנה וינטור, באתר הארץ, 25 בפברואר 2010 אביב ברטלה, מיכאלה ברקו לא מתגעגעת לימי ווג, 25 בדצמבר 2011 הקריירה החדשה של מיכאלה ברקו, באתר ‏מאקו‏, 12 בפברואר 2012 הדס שואף, מתלבשים על מיכאלה ברקו, באתר Xnet‏, 21 בפברואר 2012 איילת רוזן, ‏"אני מאמינה בניסים", באתר ‏מאקו‏, 21 בנובמבר 2013 חגית רון רבינוביץ', מיכאלה ברקו חוגגת קאמבק, באתר ישראל היום, 5 במאי 2014 תמר פרידמן, מיכאלה ברקו: אף אחד לא יכול להעצים אותנו, רק אנחנו יכולים, 7 בדצמבר 2015 רינת נלקין, הכי יפות בעולם, באתר nrg‏, 8 באפריל 2007
פפוס

האם התכוונתם ל... פאפוס – עיר חוף בחלק הדרום-מערבי של קפריסין ובירת מחוז פאפוס פפוס בן יהודה – דמות המוזכרת בחז"ל כבעלה של מרים המגדלית או כתנא מהדור השני פפוס ולוליינוס – זוג אחים מהעיר לוד שהוצאו להורג על קידוש השם פאפוס מאלכסנדריה – מתמטיקאי מיוון העתיקה
ג'יימי קינג

ג'יימי קינג (באנגלית: Jaime King; נולדה ב-23 באפריל 1979) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. הופיעה בעבר גם בשם הבמה ג'יימס קינג (James King), כינוי ילדות שניתן לה על ידי הוריה. קינג הופיעה במגזינים "ווג", "מדמואזל", "הרפרס בזאר". תפקידיה העיקריים בסרטי קולנוע, הם בסרטים "פרל הארבור" (2001) "נזיר חסין אש" (2003) ו-"עיר החטאים" (2005) ומתפקידה בסדרה "חשיפה לדרום". קינג נולדה באומהה, נברסקה, שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריה הם רוברט וננסי קינג, מלכת יופי לשעבר. יש לה אחות גדולה בשם סנדי, אחות קטנה בשם בארי ואח קטן בשם רוברט (רובי). שמה הפרטי של קינג, בא משם דמותה של לינדזי וגנר, "ג'יימי סומרס", מהסדרה "האישה הביונית". הוריה של קינג התגרשו כאשר זו הייתה בת 15. היא למדה בבית הספר לדוגמנות של ננסי בונדס, ולאחר מכן נשרה מכיתה י' ב"תיכון ווסטסייד" ב-1995 כדי לקדם את קריירת הדוגמנות שלה בניו יורק. בשנים לאחר מכן, נרשמה קינג לתוכנית לימודים ביתיים מאוניברסיטת נברסקה – לינקולן. קינג התגלתה בנובמבר 1993, כשהייתה בת 14, על ידי הסוכן מייקל פלוטי, אשר הזמין אותה לניו יורק כדי להתחיל קריירת דוגמנות באופן מקצועי. קינג בחרה לאמץ את כינוי ילדותה, ג'יימס, למשך קריירת הדוגמנות שלה, ויותר מאוחר, לתחילת קריירת המשחק שלה. קינג הצליחה בתור דוגמנית אופנה, ובגיל 15, הצטלמה למגזינים "ווג", "מדמואזל", "אלור" ו"שבע עשרה". ב-4 בפברואר 1996 הופיעה קינג על כתבת השער של מגזין "הניו יורק טיימס" והופיעה בתצוגת אופנה עבור "שאנל" וכריסטיאן דיור. ב-1998 הנחתה יחד עם הדוגמנית-שחקנית, רבקה רומיין, את התוכנית "House of Style" מ-1998 עד 2000. השתתפה בקומדיה "מחכים לנצח", שיצא לאקרנים ב-2010. בשנת 2009 השתתפה בווידאו-קליפ לשירם של להקת הרוק דה פריי "Never Say Never", בשנת 2012 בווידאו-קליפ לשיר Summertime Sadness של הזמרת לנה דל ריי ובשנת 2021 בקליפ לשירה של LP, ‏"One Last Time". במהלך דוגמנות העבודה הראשונה שלה, החלה קינג להשתמש בהרואין והייתה לה התמכרות לסם מגיל 14 עד 19, אז היא נסעה לשיקום ולגמילה. החבר שלה דאז, צלם האופנה בן ה-20 דייוויד סורנטי, נפטר מ"מחלת כליה שחשבה שקרתה בשל שימוש מוגזם בהרואין. " היא יצאה במשך זמן קצר עם זמר הקאנטרי קיד רוק כאשר הייתה בת 21. בשנת 2014 היא חשפה את מאבקיה באנדומטריוזיס ובתסמונת השחלות הפוליציסטיות, שהובילו לאי פוריות. קינג ספגה חמש הפלות והריון חוץ רחמי לפני הולדת בנה הראשון. בינואר 2005, בזמן שעבדה על סט הצילומים של "Fanboys", היא החלה לצאת עם במאי הסרט, קייל ניומן. תוך שלושה חודשים מיום היכרותם, עברו השניים להתגורר יחד. השניים התארסו באפריל 2007, והם נישאו ב-23 בנובמבר 2007. נולד להם בן, ג'יימס נייט ניומן ב-6 באוקטובר 2013. ב-16 ביולי 2015 נולד בנם השני של הזוג. טיילור סוויפט היא הסנדקית שלו. במאי 2020 הגישה קינג בקשה לגירושין מניומן לאחר 13 שנות נישואין. כמו כן הגישה קינג צו מניעה זמני נגד ניומן. מדיה וקבצים בנושא ג'יימי קינג בוויקישיתוף ג'יימי קינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימי קינג, ברשת החברתית אינסטגרם ג'יימי קינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימי קינג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'יימי קינג, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימי קינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימי קינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'יימי קינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) נטעלי גבירץ, שרדה כדי לספר: הסיפור הלא ייאמן של ג'יימי קינג, באתר mako‏, 22 באוקטובר 2015
תגובה אקסותרמית

תְּגוּבָה אֶקְסוֹתֶרְמִית (מיוונית: ἔξω, אקסו – החוצה ו־θέρμη תֶרמֶה – חום) היא תגובה כימית הפולטת אנרגיה לסביבה, להבדיל מתגובה אנדותרמית, הצורכת אנרגיה מהסביבה. בתגובה אקסותרמית אנתלפיית התגובה היא שלילית. אף על פי שסך מאזן האנרגיה של תגובה אקסותרמית הוא כך שנפלטת אנרגיה לסביבה, במקרים רבים יש להשקיע אנרגיה ראשונית כדי להתחיל את התגובה, וזאת כדי להתגבר על המחסום האנרגטי הראשוני שלעיתים נגרם מסיבות שונות: מצב מעבר לא יציב (בתגובת SN2 אקסותרמית למשל) צורך לפרק את המגיבים לפני התרכבותם מחדש (בתגובה מומסת למשל) צורך בסימטריית תגובה ספציפית, מה שמחייב תנועת חלקיקים מהירה (כמו בהתלכדות רדיקלים למשל, תגובה מאוד אקסותרמית) חזרת התגובה לצד ההפוך, האנדותרמי (בתגובות שיווי משקל) התגברות על דחייה בין אלקטרונים (בתגובות חמצון-חיזור למשל) צורך "לעורר" חלקיק (אטום, מולקולה או יון) שנמצא בריכוז נמוך. דוגמה לכך היא שרפה. שרפה היא תגובה אקסותרמית, אך דרוש מקור חום כי רק כשישית מהאוויר הוא חמצן. אנרגיה ראשונית זו קרויה אנרגיית שפעול או אנרגיית אקטיבציה. ללא המחסום האנרגטי הראשוני, תגובות אקסותרמיות היו עלולות להיות ספונטניות. בתגובת בעירה, לדוגמה, קודם יש למסור אנרגיה לחומר הבעירה ורק כאשר יתחיל לבעור, האנרגיה העצמית שלו תגרום להמשך התגובה. דוגמאות לתגובות אקסותרמיות: הגבת חומרים הידרופיליים עם מים (כמו המסת אבקת גבס, חומצה גופרתית או סודה קאוסטית והגבת מתכת אלקלית) תגובות סתירה הספגת חומר היגרוסקופי חזק במים (כמו סידן כלורי) תגובות SN2 וחמצון-חיזור חזקות המסת מתכות מעבר בחומצות חזקות (לדוגמה, ברזל, אלומיניום או אבץ בחומצת מלח) H1 – תכולת האנרגיה (אנתלפיה) של המגיבים. H2 – תכולת האנרגיה (אנתלפיה) של התוצרים. H∆ – אנתלפיית התגובה – החום הנפלט או הנקלט בתגובה (כאשר החומרים מגיבים לפי היחסים במשוואה). H2 - H1 = ∆H H<0∆ – תגובה אקסותרמית (H2 < H1) נפלטת אנרגיה מהמערכת. 0<H∆ – תגובה אנדותרמית (H2 > H1) נקלטת אנרגיה למערכת. תגובה אנדותרמית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטבולריה

אצטבולריה (שם מדעי: Acetabularia) הוא סוג של אצות ירוקניות, המצויות בדרך כלל במים באזורים בעלי אקלים סובטרופי. אצטבולריה הוא יצור חד-תאי אאוקריוטי, אך גדול ביותר ומורכב ביותר בצורתו, דבר ההופך אותו לאורגניזם מודל מצוין בתחום הביולוגיה התאית. אצת אצטבולריה בוגרת דומה בצורתה לעליו הסגלגלים של צמח כובע הנזיר, בכך שיש לאצה זו שלושה חלקים אנטומיים עיקריים: ריזואיד תחתון הנראה כאסופת שורשים קצרים, גבעול ארוך באמצע המגיע לאורך של בין חצי ל-10 ס"מ וחלק עליון בצורת מטרייה המורכב מהסתעפויות רבות היכולות להתאחד לצורת כובע. גרעין התא של האצטבולריה ממוקם בריזואיד ומאפשר לתא ליצור מחדש את כל התא אם כובע האצה מוסר בצורה מלאכותית. אפשר גם להחליף את הכובעים בין שתי אצטבולריות שונות, גם בין מינים שונים. אצת האצטבולריה התפרסמה בעיקר בשל סדרת הניסויים שביצע יואכים המרלינג בין שנות ה-30 ל-50 של המאה ה-20, שהוכיחה כי המידע הגנטי של התא מצוי בגרעין. מדיה וקבצים בנושא אצטבולריה בוויקישיתוף אצטבולריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אצטבולריה, באתר ITIS (באנגלית) אצטבולריה, באתר NCBI (באנגלית) אצטבולריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אצטבולריה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הקברות מאונט היברון

מאונט היברון (מאנגלית: Mount Hebron, "הר חברון") הוא בית קברות יהודי בשכונת פלאשינג שברובע קווינס בניו יורק. נוסד בשנת 1909 כחלקה היהודית של בית הקברות סֶדַר גרוֹב (Cedar Grove). הקבורה הראשונה במקום נערכה ב-14 באפריל 1909, ומאז נקברו בבית הקברות יותר מ-217,000 בני אדם. בית הקברות ידוע במיוחד בחלקת ה-Yiddish Theatrical Alliance, שבהּ קבורים רבים מענקי תיאטרון היידיש מארצות הברית ומחוצה להּ, בהם מנשה סקולניק (1892–1970), מוריס שוורץ (1891–1960), בוריס טומשבסקי (1866–1939) ואשתו בסי טומשבסקי (1873–1962), אידה קמינסקה (1899–1980), פסח בורשטיין (1896–1986), מולי פיקון-קאליש (1898–1992), קלרה גולד וליליאן לוקס (2005-1918). כמו כן טמונים בבית הקברות: שניאור זלמן שכטר (1847–1915), מגלה וחוקר גניזת קהיר ומורה-דרכה של היהדות הקונסרבטיבית ליאו פרנק, היהודי היחיד שנפל קרבן ללינץ' בארצות הברית משה נתנזון (1899-1981), חזן, מלחין, פזמונאי, זמר ומוזיקולוג יהודי-אמריקאי יליד ירושלים. רפאל למקין ממציא הביטוי רצח עם. אתר האינטרנט הרשמי של בית הקברות מאונט היברון (באנגלית) מידע נוסף על בית הקברות (אורכב 30.04.2009 בארכיון Wayback Machine), באתר בית הקברות "מאונט היברון" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראובן גפני

ראובן גפני (5 בפברואר 1946 – 16 באוקטובר 2015) היה פסל ישראלי. גפני עלה לישראל בשנת 1951 והתגורר בקיבוץ דברת. במהלך שירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים נלחם במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ופעולות בעומק לבנון. הוא למד אמנות במכללה האקדמית עמק יזרעאל ולאחר מכן השתלם במספר בתי ספר לאמנות ברחבי הארץ. אחת מיצירותיו הידועות של גפני היא תערוכת "החייל שלי" המורכבת משבעים פסלי חרס, המלווים את השיר "בן יפה נולד" אותו כתב אהוד מנור. התערוכה הוצגה לראשונה באתר ההנצחה בלטרון בטקס זיכרון במעמד ראש הממשלה יצחק רבין. בתחילת שנות ה-90, עם פרוץ גל האינתיפאדה, החל גפני להנציח את נפגעי פעולות האיבה באנדרטאות אמנותיות. האנדרטאות אותם עיצב ופיסל מוצגות ברחבי הארץ ואף בעיר מגוריו עפולה. בנוסף, פיסל ראובן אתר הנצחה במחלף גולני העומד בסימן "הישרדות חיילים" - יצירה המשלבת מוטיבים של מתכת וסלע. בעשור השני של המאה ה-21 מוצגות חלק מיצירותיו בארצות הברית במגוון תערוכות בהן מוצגים פסלי ברונזה ותמונות ברזל גדולות. בנוסף, מפסל גפני עבודות יודאיקה המוצגות למכירה במספר גלריות בארץ. בעת האחרונה החל גפני יוצר פסלים סביבתיים ותמונות קיר גדולות. בין עבודותיו יצירה באורך 45 מטר הממוקמת בצומת גהה ועונה לשם "פתח תקווה - אם המושבות". גפני התגורר בעפולה והחזיק גלריה ובית מלאכה בקיבוץ יפעת ובאתר "סקי בגלבוע". אנדרטה לזכר נהג האוטובוס שנפגע בפיגוע מכונית התופת בעפולה; מוצבת בתחנה המרכזית בעפולה אנדרטה לזכר תלמידה שנפגעה בפיגוע מכונית התופת בעפולה; מוצבת בחצר בית הספר "אורן" בעפולה אנדרטה לזכר תלמידות בית הספר בן-גוריון בעפולה שנרצחו בפיגוע מכונית התופת בעפולה המוצבת בחצר בית הספר בן-גוריון בעפולה. האנדרטה המרכזית לזכר קורבנות הטרור בעפולה מדיה וקבצים בנושא ראובן גפני בוויקישיתוף אלי אלון, נפטר האמן והפסל ראובן גפני, באתר TheMarker‏, 19 באוקטובר 2015 (מאורכב בוייבאק מאשין) סרטון ובו מגוון עבודותיו של ראובן גפני
דניאל מאזיה

דניאל מאזיה (באנגלית: Daniel Mazia; ‏18 בדצמבר 1912 - 9 ביוני 1996) היה ביולוג יהודי-אמריקאי. התמקד בתחום הביולוגיה התאית. ידוע בעיקר בשל מחקרו ב-1951 ביחד עם קטצ'ומה דאן כשבודדו את מבנה התא האחראי למיטוזה. מאזיה נולד בסקרנטון, פנסילבניה וגדל בפילדלפיה. הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה (B.Sc) שלו ב-1933 ואת התואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D) ב-1937 מאוניברסיטת פנסילבניה. בשנים 1937-8 הוא היה עמית במועצת המחקר הלאומית (חלק מן האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית) ובאוניברסיטת פנסילבניה והמעבדה לביולוגיה ימית בוודסהול, מסצ'וסטס. לאחר מכן הוא הצטרף לפקולטה לזואולוגיה באוניברסיטת מיזורי, שם לימד עד 1950. מ-1951 ועד פרישתו ב-1979, היה לפרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. מאז פרישתו מברקלי ועד למותו ב-1996, היה לפרופסור אמריטוס באוניברסיטת סטנפורד. מאזיה היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא קיבל את מדליית אי.בי. וילסון ב-1981 על תרומתו לתחום הביולוגיה של התא. מאזיה נפטר במונטריי, קליפורניה ב-9 ביוני 1996. מאזיה מפורסם בעיקר בשל הניסויים שביצע באמבה, שהוכיחו כי לגרעין תפקיד חשוב בתהליכי ההתפתחות, הגדילה והרבייה של היצורים החיים. דניאל מאזיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדוקס הקשת

פרדוקס הקַשָּׁת הוא פרדוקס פיזיקלי, המתייחס למסלולו של חץ הנורה מקֶשֶׁת, ולפיו חץ עשוי להגיע אל מטרתו, אף על פי שבעת הירי הוא היה מכוון מעט ימינה או שמאלה מהמטרה. המונח נטבע בשנות ה-30 על ידי רוברט אלמר (Robert P. Elmer‏, 1877–1951) שהיה קַשָּת ונשיא התאחדות הקַשתוּת של ארצות הברית. פרדוקס הקשת רלוונטי אך ורק לקשתות לא ממרכזות (non-centershot bows), היינו קשתות מהעת העתיקה, שבהן החץ יוצא מימין או משמאל לקשת, ועל כן בעת הירי החץ איננו נמצא במישור אחד יחד עם המיתר המתוח. בקשתות מודרניות, שבהן החץ נמצא באותו מישור עם המיתר המתוח, פרדוקס זה איננו רלוונטי. על חץ שאיננו במישור אחד יחד עם המיתר המתוח מופעל בעת הירי כוח שאיננו באותו כיוון בדיוק כמו מסלולו של החץ (תרשים 1). הכוח המופעל על החץ, גורם לא רק לדחיפתו, אלא גם לכיפופו, כשהצד הקעור הוא הצד אליו פנה החץ בהתחלה (תרשים 2). מידת העקמומיות תלויה במידת האלסטיות של גוף החץ. לאחר מכן, החץ מתיישר ואז מתעקם לצד השני (תרשים 3). כך ממשיך החץ בתנודות בהמשך מסלולו. הסבר זה אומת באמצעות שימוש בצילום במהירות גבוהה. המיקום המדויק שבו יפגע החץ תלוי בגורמים רבים: הכוח שהופעל וכיוונו, מידת האלסטיות של גוף החץ, המרחק מהמטרה ועוד. ככל שהגוף החץ אלסטי יותר כך פרדוקס הקשת יבוא לידי ביטוי רב יותר. בדוגמה שבתרשימים 1-3: ככל שגוף החץ אלסטי יותר - כך הוא צפוי לפגוע ימינה יותר. מדיה וקבצים בנושא פרדוקס הקשת בוויקישיתוף פרדוקס הקשת - מאמר באתר texasarchery (באנגלית) פרדוקס הקשת(הקישור אינו פעיל) - מאמר באתר archeryweb (באנגלית) קטע וידאו המדגים מעוף של חץ המתנדנד ימינה ושמאלה - באתר חברת Beiter קטע וידאו נוסף - אגודת הקשתות של טקסס
יואכים המרלינג

יואכים המרלינג (בגרמנית: Joachim Hämmerling;‏ 9 במרץ 1901, ברלין – 5 באוגוסט 1980, וילהלמסהאפן) היה בוטנאי גרמני ומרצה באוניברסיטה. בין השנים 1924–1940 למד באוניברסיטת ברלין מדעי הטבע וגם תקופה קצרה באוניברסיטת מרבורג. המרלינג ידוע בעיקר בזכות סדרת הניסויים שביצע בין שנות השלושים לשנות החמישים של המאה העשרים באצת האצטבולריה, שהוכיחו כי המידע הגנטי של התא מצוי בגרעין. מאז הפכו ניסויו לחומר הנלמד במסגרת בית הספר בשיעורי הביולוגיה ובאוניברסיטאות בכל רחבי העולם. מהו ניסוי המרלינג? ומה התגלית שלו לגבי תפקידו של גרעין התא?, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהושע גרינברג

יהושע זכריה גרינברג (נולד בי"ג בחשוון ה'תשכ"ד, 31 באוקטובר 1963) הוא סופר ישראלי, יליד ארצות הברית, בוגר ישיבת הסדר, מתגורר בכפר אדומים. גרינברג נולד בארצות הברית לאריה ורחל (לבית רוטנברג) גרינברג. אחותו נעמי נשואה לרב יהושע שפירא. למד בישיבת נתיב מאיר. למד קולנוע בארצות הברית. עובד כיום כעורך לשוני, ועוסק בעריכה ספרותית של כתבי-העת ליצירה יהודית. נשוי ואב לארבעה. ב- 7 בינואר 2015 העלה ערוץ 1 את התוכנית איסור ונגיעה ובה הוצג הסרט "ההפך" שיצר וביים אחיו עמיחי גרינברג המבוסס על ספרו של יהושע גרינברג "ההפך". הסרט מספר על אהבה בין בחור ישיבה (איתמר רוטשילד) לבין נערה חולה בסרטן (קרן ברגר). במקביל לסיפור המרכזי עוקבים אחריו, לאחר שמונה לרב הישיבה, והתמודדותו עם סיפורים דומים לסיפור אהבתו זה. ההפך הוצאת י' גרינברג ירושלים 1997. כמעט כלה הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, תל אביב 1999, המכיל את שתי הנובלות "כמעט כלה" ו"ההפך". מעשה מחלון, הוצאת כרמל, ירושלים, 1999. בינתיים הוצאת עין, ירושלים 2001. עוד-לא, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 2002. גב' פפירבלאט הוצאת קרא קרא ירושלים 2010. ספרו "ההפך" הופיע תחילה בהוצאה עצמית (1997), אחר כך (1999) יחד עם "כמעט כלה", וב-2007 הופיע "כמעט כלה", ובו שתי היצירות, במהדורה חדשה בהוצאת "ידיעות אחרונות". ספרו הבא, "בינתיים", יצא לאור בהוצאה עצמית, וספרו השלישי "עוד-לא", יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הוצאת הספרים "כרמל" הוציאה לאור סיפור שלו בשם "מעשה מחלון" בחוברת עצמאית. הנובלה "גב' פפירבלאט" הופיעה בתש"ע בהוצאה העצמית "קרא קרא". יהושע גרינברג ערך בעבר את כתב העת "מבוע", כתב עת ליצירה יהודית. ציטוט מתוך עיתון "הארץ": "עמיחי גרינברג ביים את הסרט על פי ספר שכתב אחיו, יהושע גרינברג. במרכזו יוחאי (איתמר רוטשילד) בחור ישיבה שקדן, תמים וגמלוני, שנשכר כמלווה רוחני לאיילת (קרן ברגר), נערה חולת סרטן המסרבת לטיפול רפואי. סיפור האהבה העדין והמהוסס ואז מלא התשוקה והרגש שנרקם ביניהם מתואר ומבוים בפיוטיות, גם אם מדי פעם נופל לקלישאות, ומשוחק לעילא. רוטשילד וברגר מעוררי אמפתיה, בהתחבטויותיהם הדתיות־רגשיות ובכימיה ביניהם. רני בלייר, שמגלם את יוחאי בבגרותו, אחראי ללחלוחית שעתידה לשטוף את עיניהם של הצופים." יהושע גרינברג, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יהושע גרינברג, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" עמיה ליבליך, הרגע שלפני השקיעה, באתר הארץ, 5 במרץ 2010 האתר 'ההפך' יהושע גרינברג, ‏"מעבר לחטא ולעונשו: בריחתה של ההיסטוריה האלוהית", השילוח, 4, מאי 2017 יהושע גרינברג, דף שער בספרייה הלאומית יהושע גרינברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה בתו של חיים יעקב רוטנברג שהיה בן דודם של הרב חיים יעקב רוטנברג והציירת סופיה קיסלוב גילי איזיקוביץ, אהבה מהוססת, באתר הארץ, 7 בינואר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיום (מחוז)

אל-פיום (בערבית: محافظة الفيوم) הוא מחוז במצרים, הנמצא במרכז מצרים, דרומית לקהיר, ונחשב לאחד ממחוזות מצרים העליונה. שטחו של האזור הוא 1,827 קילומטרים רבועים ונכון ל-2006 מנתה אוכלוסייתו כ-2.513 מיליון איש. בירת מחוז היא העיר פיום. השם אל-פיום מתייחס לעיתים לנווה המדבר פיום (אנ') המהווה את רוב שטח המחוז. שם האזור נגזר מקופטית מהמילים פא-יאם שמשמעותם "הים", כנראה בהקשר לאגם מואריס הקדום הנמצא בקצהו הצפוני של נווה המדבר פיום. מחוז אל-פיום מוקף ממזרח מצפון וממערב על ידי מחוז ה-6 באוקטובר ומדרום הוא גובל במחוז בני סויף. נווה המדבר פיום נמצא כולו בשקע הנמוך מפני הים. בחלקו הצפוני של המחוז נמצא האגם הרדוד "ברכת קארון" ששטחו 203 קמ"ר ועומק מימיו הוא מטר אחד בלבד. הדמות היהודית המפורסמת ביותר שנולדה במחוז פיום היא רב סעדיה גאון שנולד בסוף המאה התשיעית ופעל בצעירותו במצרים. בשל כך נוספה לשמו התוספת "אלפיומי". באמצע המאה ה-19 נמנו 20 יהודים בעיירה פיום ובתחילת המאה ה-20 נמנו שם 43 יהודים. מדיה וקבצים בנושא פיום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיום place/Al-Fayyum-Egypt פיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גלעד חסקין, נאת המדבר של אל פיום שבמצרים פורטל הממשלה המצרית נתוני מפקד אוכלוסין במצרים יעקב לנדאו, "יהודים במצרים במאה התשע עשרה" בפרויקט בן-יהודה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזי"א

מזי"א הוא שם משפחה יהודי אשכנזי. קיימות השערות שונות למקורו ומשמעותו של השם: ראשי תיבות של "מזרע ישראל איסרלן", ראשי תיבות של "מזרע יהודים אנוסים" או תרגום של "מן הנהר". האם התכוונתם ל... אהרן מאיר מזי"א – רופא, בלשן ואיש ציבור, ממחדשי השפה העברית ונשיא ועד הלשון העברית אהרן מזיא – מחנך וסופר ישראלי אליהו רנה מזי"א - איש ניל"י נעצר עם נעמן בלקינד ויוסף לישנסקי אך נמלט ומת ממחלה אחר הצטננות בחציית נהר הליטאני. מילון מזי"א – מילון למדעי הטבע והרפואה מכון מזי"א – מכון של האקדמיה ללשון העברית שפעל בשנים 1994–2006 בית מזי"א – בית מזיא לתיאטרון במרכז העיר בירושלים עדנה מזי"א – מחזאית, סופרת, תסריטאית ובמאית תיאטרון ישראלית אלישבע מזי"א – מנכ"לית תיאטרון החאן, ממייסדי עמותת רוח חדשה ראו: דוד קאופמן, מגילת יוחסין של רבי אלעזר פלקלס, מועתק בקובץ קרן ישראל, לונדון תש"ס, עמ' נט-ס, והערת קאופמן שם. על רנה מזי"א אתר 'יזכור' הלאומי
מרום גולן

מְרוֹם גּוֹלָן הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית המאוחדת הנמצא בצפון רמת הגולן. היישוב, שהוא ההתיישבות הישראלית הראשונה שהוקמה ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, נמצא לרגלי הר בנטל, בגובה של כ-1,000 מטרים מעל פני הים. מצפון לקיבוץ נמצאת שמורת בְּריכת בַּראון, ומדרום מזרח לקיבוץ נמצאת שמורת הר אביטל. הקיבוץ הוקם ב-14 ביולי 1967, והיה היישוב הישראלי הראשון שהוקם ברמת הגולן לאחר מלחמת ששת הימים, כחודש לאחר סיום המלחמה. בתחילה ישב הגרעין שהקים את הקיבוץ במחנה סורי נטוש בעליקה, ועסק באיסוף בקר נטוש ברמה. לאחר ארבעה חודשים עבר לקוניטרה. תחילה נקרא קיבוץ "גולן", ובנובמבר 1968 הוחלף שמו ל "מרום גולן". בין השנים 1969 ו-1973 הופגז היישוב פעמים רבות על ידי הצבא הסורי. במרץ 1972 עבר היישוב למיקומו הנוכחי, וגם במיקום זה ספג הפגזות רבות. במהלך מלחמת יום כיפור פונה היישוב למשך הלחימה, וגם אחריה הופגז בידי הסורים. בקיבוץ מפוזרים פסליו של חבר הקיבוץ יופ דה יונג. ענפים: מטעים נשירים: תפוח, אפרסק, קיווי, דובדבן מטעים סוב-טרופיים: (ממוקמים מעל בקעת בית צידה): מנגו, אבוקדו, ליצ'י בית אריזה של תאגיד בראשית העוסק באריזה ובשיווק של פירות מחצבות טוף געשי מפעל בנטל תיירות: חדר אוכל כשר, חדרי אירוח לזוגות ומשפחות, בית קפה בקר שותפות ברפת הצפון שותפות ביקבי רמת הגולן ב־10 בינואר 2015 נמדדו בקיבוץ 14.2°- מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בישראל מקום המדינה. זהו ערך נמוך יותר מהשיא של 13.7°- שנמדד בפברואר 1950 בבקעת בית נטופה, אך אין נתונים לגבי הערכים שנמדדו באותו יום בשטח הקיבוץ, שהיה אז חלק משטח סוריה. מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993 מדיה וקבצים בנושא מרום גולן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרום גולן מרום גולן מרום גולן - באתר הגולן מידע על מרום גולן בקטלוג הספרייה הלאומית מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על תכנון הקיבוץ וחדר האוכל באתר 'חלון אחורי', 10 באוגוסט 2013 מרום גולן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שמעון וייס, האנשים היפים במרום גולן, דבר, 10 ביוני 1977 יחיאל לימור, שינויים בשמותיהם של קיבוצים ברמת הגולן, מעריב, 5 בנובמבר 1968 חמישים ילידי רמת הגולן, דבר, 2 ביוני 1972 סקירת אירוע 6–11 בינואר 2015, השירות המטאורולוגי, 11 בינואר 2015