laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פטר וייס (פוליטיקאי)

פטר (משה) וייס (נולד ב-8 במאי 1947) כיהן במשך 24 שנים כראש המועצה האזורית גזר עד לשנת 2018. וייס נולד בכפר מלק (Melek) בצ'כוסלובקיה (היום בסלובקיה) להורים ניצולי השואה, חיים ואילנה. בשנת 1949 עלה לישראל עם הוריו ואחותו רבקה והם נקלטו בתחילה במחנה עולים שער העלייה שבחיפה. לאחר כשבועיים עברו בני המשפחה עם עוד קומץ של משפחות ממוצא צ'כוסלובקי והונגרי למושב משמר איילון. עד שנת 1982 עסק וייס בחקלאות. הוא היה בעליה של רפת גדולה. במקביל החל דרכו כנהג אוטובוס במועצה האזורית והמשיך בתפקידים שונים. בשנת 1989 נבחר על ידי מליאת המועצה האזורית גזר לתפקיד סגן ראש המועצה כנציג המושב משמר איילון ובשנת 1994 נבחר לראשונה לראשות המועצה בבחירות אישיות. ב-2009 נבחר לקדנציה רביעית. בדצמבר 2013 נבחר לקדנציה חמישית. בבחירות המקומיות בשנת 2018 הפסיד את ראשות המועצה לרותם ידלין בהפרש של 157 קולות. בשנת 1977 נישא לאתי עמנואל ואב לארבעה ילדים. יפה נבו, פטר וייס נבחר שוב לראשות המועצה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 21 בינואר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגודת יד ביד

אגודת יד ביד (שמה הרשמי: יד ביד, אוזן קשבת ועזרה לזולת) היא עמותה ישראלית הפועלת למען ילדים צעירים במצוקה (גילאי 3-7) ובני משפחותיהם. העמותה הוקמה ב-1982 על ידי שלי חושן, שעסקה בפסיכולוגיה וייעוץ בתחום פרויקטים לגיל הרך במשרד החינוך. חושן זכתה על פעילותה בעמותה בפרסים רבים, בהם אות הנשיא למתנדב 2003, תעודת הוקרה מטעם משרד ראש הממשלה, אות המתנדב מטעם הכנסת, המתנדב המצטיין מטעם ראש עיריית תל אביב-יפו ועוד. העמותה מפעילה ארבעה פרויקטים מרכזיים: הבית החם - הפעלת עשרה בתים במרכז הארץ (מנתניה עד יבנה) במתכונת של מועדונית משפחתית, בה מבקרים מדי יום ילדים בסיכון בגילאי 3-7 בשעות אחר הצהרים (עד 6 בערב), לאחר סיום לימודיהם בגני הילדים. הילדים מקבלים בבתים החמים ארוחה, פעילויות להעשרה קוגניטיבית, פעילות חברתית ורגשית וחינוך לערכים חברתיים. הילדים מופנים לבתים החמים על ידי לשכות המחלקה לשירותים חברתיים. הנחת היסוד של פעילי העמותה, על פיהם מתבססת פעילות זו, היא כי חשוב לסייע לילדים דווקא בגיל הצעיר, כאשר עדיין לא התקבעו דפוסי התנהגות שליליים ויש יותר אפשרות לחינוך לערכים ולחיזוק רגשי. בית המחשב - הפעלת ארבעה בתים בתל אביב (ביפו, בשכונת התקווה, ברמת ישראל ובבית פרנקפורט), המתמקדים בהעשרה ופיתוח מיומנויות שימוש במחשבים. הבתים מקיימים מדי שבוע שיעורים עבור ילדים והורים ממשפחות במצוקה, המתמקדים בהיכרות עם עולם המחשבים והאינטרנט, ושימוש במשחקי מחשב ולומדות. אוזן קשבת - הפעלת מוקד טלפוני 24 שעות ביממה עבור פניות מצוקה של אנשים מכלל האוכלוסייה - בני נוער, הורים, קשישים ועוד. המוקד מופעל על ידי כ-100 מתנדבים מקצועיים מתחומי הפסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, הוראה, ייעוץ חינוכי וסיעוד. המוקד מקבל מדי שנה כ-20,000 פניות מצוקה מהציבור. חלוקת מזון - אספקה חודשית של סלי מזון לכ-400 משפחות נזקקות. המשפחות מופנות לאגודה על ידי לשכות המחלקה לשירותים חברתיים. בנוסף יזמה העמותה את פרויקט ציור "תמונת השלום", ציור מאת הנער טל סלוצקי ובו ילד יהודי וילדה ערבייה עם יונת שלום, עליו חתמו עשרות ידוענים מישראל והעולם (בהם שמעון פרס, ברק אובמה, שרון סטון, טוני בלייר ועוד). הכנסות הציור ממכירה פומבית יוקדשו לפעילות הבתים החמים בעמותה. פעילות האגודה מבוססת על מתנדבים וממומנת מתרומות. משרדי העמותה ממוקמים בתל אביב. אתר אגודת יד ביד יד ביד, אוזן קשבת ועזרה לזולת, באתר "גיידסטאר ישראל" אגודת יד ביד (אורכב 11.04.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר "התנדבות בישראל" אגודת יד ביד, באתר "מקום מיוחד" שלי חושן, "אני מכורה לסיוע לילדים", באתר ynet, 17 במאי 2012 סמדר סלטון, לתת, באתר ישראל היום, 2 במרץ 2012 נילי טבצ'ניק, הקו החם של אגודת יד ביד פתוח לתלמידים במצוקה ולהוריהם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 בספטמבר 2009 נילי טבצ'ניק, אגודת יד ביד תערוך מופע התרמה למען ילדים בסיכון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 באוקטובר 2009 זוכי אות הנשיא למתנדב תשס"ג, באתר "התנדבות בישראל" חדשות, באתר העמותה ציור השלום, באתר העמותה
כדורגלן השנה באוקיאניה

כדורגלן השנה באוקיאניה הוא תואר ספורטיבי המוענק מדי שנה, מאז 1988, לשחקן הכדורגל הטוב ביותר בארצות אוקיאניה. הבחירה נעשית על ידי קבוצה של עיתונאי כדורגל. הפרס נשלט בעבר על ידי שחקנים אוסטרליים, עד הצטרפותה של אוסטרליה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה, ועכשיו הוא נשלט באופן דומה על ידי שחקנים ניו זילנדיים. וינטון רופר הניו זילנדי והארי קיואל האוסטרלי הם שיאני הזכיות בפרס, עם שלוש זכיות כל אחד, וארבעה שחקנים זכו בפרס פעמיים. כדורגלן השנה בעולם כדורגלן השנה באוקיאניה
קוריקי ג'וג'ימה

קוריקי ג'וג'ימה (ביפנית: 城島光力; נולד ב-1 בינואר 1947) הוא שר האוצר של יפן. ג'וג'ימה נולד בעיר ינגאווה שבמחוז פוקואוקה. הוא בוגר הפקולטה לחקלאות באוניברסיטת טוקיו ובעל תואר ראשון באגרונומיה. ג'וג'ימה שימש מנהיג איגוד העובדים של תאגיד המזון אג'ינמוטו במשך 25 שנים, ובמקביל היה מנהיג מועצת איגודי העובדים של תעשיית המזון היפנית. לאחר מכן היה חבר מועצת המרכז לפיתוח סוציו-אקונומי של יפן. ג'וג'ימה היה אחד ממייסדי המפלגה הדמוקרטית, וב-1996 נבחר לראשונה לדיאט של יפן. ג'וג'ימה מילא את תפקיד האחראי לענייני הדיאט במפלגה הדמוקרטית, והיה אף חבר בוועדה למדיניות לאומית. הוא התמנה לתפקיד שר האוצר של יפן ב-1 באוקטובר 2012, תפקיד בו החליף את ג'ון אזומי. זהו התפקיד הראשון של ג'וג'ימה בממשלה. ג'וג'ימה ידוע בתור תומך אדוק במעמד הביניים, ואינו תומך בתחרות מוחלטת במגזר הכלכלי. שמו האמיתי הוא מסמיצו, אך הוא שינה אותו ל"קוריקי" לאחר שנחל תבוסה בבחירות לבית הנבחרים של יפן ב-2005. מדיה וקבצים בנושא קוריקי ג'וג'ימה בוויקישיתוף דפו האישי של ג'וג'ימה באתר המפלגה הדמוקרטית http://www.dpj.or.jp/english/member/158 http://www.asiaone.com/News/AsiaOne%2BNews/Asia/Story/A1Story20121001-374840.html http://www.yomiuri.co.jp/dy/national/T121002004179.htm ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופר קומנטר

סופר קומנטר (סופר - על, קומנטאר - פרשן) הוא פרשן המפרש פרשנים. בעברית נהוג לכנותו "פרשן-על". פרשן מסוג זה אינו מבאר את הטקסט המקורי, אלא מעניק פירוש לפרשן אחר אשר קדם לו. לפירוש רש"י לתורה קיימים פירושים רבים המהווים סופר קומנטר כיוון שהם אינם מציגים פירוש משלהם לתורה, אלא מבארים את פירוש רש"י. בין הפירושים הללו ניתן למנות את ספר "המזרחי" של ר' אליהו מזרחי, ספר "גור אריה" של מהר"ל מפראג, וכן שפתי חכמים של רבי שבתי בס המלקט פירושים על רש"י מספרים שונים. באר היטב, באתר כיפה אורי הולנדר, הקומנטר שאינו נגמר, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טימוקרטס מרודוס

טימוקרטס מרודוס (ביוונית: Τιμοκράτης ὁ Ῥόδιος, בלטינית: Timocrates Rhodius) היה יווני איש רודוס, שנשלח ב-396 לפנה"ס על ידי הסטרפ הפרסי פרנבזוס לחלק כסף לערי יוון ולהתסיסן נגד ספרטה. הוא ביקר באתונה, תבאי, קורינתוס וארגוס. בעידודו דחפה תבאי את ספרטה למלחמה, הלא היא המלחמה הקורינתית, שנמשכה מ-395 עד 387 לפנה"ס. משימת טימוקרטס, אותה השלים בהצלחה, הייתה לכפות על אגסילאוס מלך ספרטה להסיג את הצבא הספרטני מאיוניה. הצלחתו קיבלה ביטוי במשפט המפורסם המיוחס לאגסילאוס ומובא אצל פלוטרכוס, כי "המלך סילק אותו מאסיה בעשרת אלפים קשתים", כשהכוונה לדמות הקָשָׁת שהייתה טבועה על מטבעות הזהב הפרסיות, כי "זה היה סכום הכסף שהובל לאתונה ולתבאי וחולק בין מנהיגי העם, ומתוך כך עשו ערים אלו מלחמה עם הספרטנים." Fine, John V.A. The Ancient Greeks: A critical history. Cambridge (MA), Harvard University Press, 1983. פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. Xenophon, Hellenica. Translated by C.L. Brownson. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press and London, William Heinemann Ltd, 1918. קסנופון (Xenophon, Hell., 3.5.1) מציין כי טיתראוסטס הוא ששלח את טימוקרטס, אך מחבר ההלניקה מאוקסירינכוס כותב כי היה זה פרנבזוס. פלוטרכוס, חיי אישים, חיי אגסילאוס, טו (בתרגום א"א הלוי).
פפירוס אנאסטאזי א

פפירוס אנאסטאזי א הוא פפירוס מצרי עתיק, המכיל טקסט סאטירי, ששימש לאימון סופרים בתקופת הממלכה החדשה. הפפירוס מתוארך לתקופת השושלות ה-19 וה-20 המאות ה-13-14 לפנה"ס. בטקסט כותב סופר צבאי ששמו חורי, לחברו הסופר ששמו אמנמופה (Amenemope), בדרך השמה ללעג את טיב עבודתו חסרת האחריות של אמנמופה. הוא שואל אותו סדרת שאלות ולועג לו על חוסר יכולתו לענות לו. הפפירוס נקרא על שמו של סוחר ארמני שרכש אותו במחצית הראשונה של המאה ה-19. הפפירוס הוא חלק מאוספו של המוזיאון הבריטי ומספרו 10247. חורי הוא סופר צבאי השייך לצוות המלכותי של הפרשים (חיל מרכבות הסוסים), והוא כותב מניסיונו כסופר שהשתתף במסעות צבאיים. המכתב נותן דוגמאות מה סופר אמור להיות מסוגל לעשות: לחשב את מספר המנות שצריך לחלק למספר מסוים של חיילים החופרים גם, או כמות הלבנים הנדרשות לבניית רמפה בגודל נתון. להעריך את מספר האנשים הדרושים כדי להעביר אובליסק או לבנות פסל ולארגן אספקה לצבא באמצעות לוח מזון צבאי. בקטע אחר דן חורי בגאוגרפיה של חופי הים התיכון עד לבנון והבעיות המתגלעות לנוסעים במסע לשם. פפירוס זה חשוב להיסטוריונים וחוקרי המקרא בגלל המידע שהוא מספק הכולל רשימה של ערים בגבולות השליטה של מצרים, בסוריה ובכנען בתקופת הממלכה החדשה. רשימת הערים המופיע בטקסט עוקבת אחר דרך הים על סעיפיה השונים. הסופר מתחיל בצפון מצומור עובר דרומה לאורך החוף הפיניקי עד עכו, משם ממשיך הסופר לכיוון חצור וינועם ששלטו על מעברי נהר הירדן או הירמוך בבקעת הירדן. משם עולה צפונה לבקעת הלבנון מגיע לקדש עולה לכיוון דמשק וחוזר דרך רמת הגולן לאזור בית שאן. משם פונה למגידו, עובר דרך נחל עירון ומגיע ליפו. בקטע האחרון של החלק הגאוגרפי של הפפירוס מתוארות דרכי המדבר בין הגבול המצרי ועד רפיח. הערים מוזכרות במסגרת שאלות אותן שואל חורי, על הערים האלה, כדי להראות עד כמה הוא לא מכיר אותן ואת דרכי המעבר בכנען. ברשימת ערים המוזכרות בפפירוס אפשר למצוא את מגידו, חצור, שכם, אדרעי, צומור, גבל, ביירות, צידון, צור, צרפת, עכו, עזה וערים נוספות. הטקסט כולל הוראות של כללי נימוס כמו כיצד אדם צעיר צריך להתייחס לאדם המבוגר ממנו, הוראות טכניות כמו כיצד לבנות רמפה או אובליסק, הוראות שקשורות לגאוגרפיה של הלבנט כולל שמות של מקומות ואיך להגיע אליהם, כיצד לעבור נהר ומהי הדרך הקצרה ביותר להגיע למקומות שפורטו בטקסט. לצד זה גם הוראות איך צריך לכתוב מכתב, הוראות לגבי שגיאות באוצר המילים שלו, הוראות לגבי דקדוק ותחביר נכונים ועוד. לצד ההערות לסופר הצעיר, יש לחורי גם ביטויי אהדה אליו - שיש לו אופי טוב, אינטליגנציה, יש יחסי חברות ביניהם ולא רק יחסי מורה ותלמיד, יש במכתב גם מחמאות ואיחולים (הלוואי שתחיה עם הצלחה ושגשוג) ולא רק ביקורת קשה/לעגנית. Alan H. Gardiner Egyptian Hieratic Texts - Series I: Literary Texts of the New Kingdom, Part I, Leipzig 1911 K. A. Kitchen, Ramesside Inscriptions, Blackwell 2000 פפירוס אנאסטאזי א במוזיאון הבריטי פפירוס אנאסטאזי א טקסט מפורט באנגלית https://www.daat.ac.il/daat/vl/Historya_Tzvait/Historya_Tzvait53.pdf יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא : גאוגרפיה היסטורית, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1987, עמ' 35
השתלת יד

השתלת יד היא הליך ניתוחי, שבו מחובר חלקה של יד (בדרך כלל כף יד), הנלקח מתורם מת, אל גופו של אדם אשר איבד את ידו. ניתוח זה הוא מן המסובכים בניתוחי השתלות האיברים ונערך במקרים מעטים יחסית ובמרכזים רפואיים מעטים בעולם בלבד. ניתוח השתלת יד נחשב לאחד המורכבים בתחום השתלות האיברים משום שהוא מערב חיבור של מבנים אנטומיים רבים ורקמות מסוגים רבים. חיבור הרקמות נעשה בסדר הבא: קיבוע העצמות, תפירת גידים ורצועות, חיבור העורקים, איחוי עצבים וחיבור הוורידים. משך הניתוח הוא 12 עד 16 שעות (לשם השוואה, השתלת לב אורכת שש עד שמונה שעות). לאחר ההתאוששות מהניתוח על המנותח לעבור טיפול פיזיותרפי אינטנסיבי על מנת לרכוש תפקוד מוטורי ותחושתי ביד המושתלת. כמו כן עליו ליטול למשך כל חייו תרופות המדכאות את מערכת החיסון על מנת למנוע את דחיית היד המושתלת. ניתוחי השתלת יד נערכים במקרים מעטים יחסית, מן הסיבות הבאות: מורכבותו של הניתוח, כמתואר לעיל, המביאה לכך שמרכזים רפואיים מעטים בעולם עורכים אותו ; היות ההשתלה והטיפול מדכא החיסון שאחריה טיפולים הכרוכים בסיכון מחד, שמאידך אינם נדרשים לשם הצלת חיים (כהשתלת איברים פנימיים), אלא לשם הטבת איכות החיים בלבד ; התוצאות המוגבלות יחסית המושגות מבחינת השגת תפקוד ותחושה ביד המושתלת. השתלת היד הראשונה בעולם נערכה באקוודור בדרום אמריקה בשנת 1964, אך האיבר המושתל נדחה לאחר שבועיים. בראשית שנות השמונים חלה התקדמות בעולם בתחום השתלות האיברים בעקבות הכנסתה לשימוש של התרופה מדכאת מערכת החיסון ציקלוספורין, אך במשך שנים לאחר מכן לא חלה התקדמות בהשתלות ידיים. בספטמבר 1998 הושתלה יד בגבר בבית חולים בעיר ליון שבצרפת. בינואר 1999 הושתלה לראשונה יד בארצות הברית, בניתוח שנערך בבית החולים היהודי (Jewish Hospital) בעיר לואיוויל שבקנטקי. היה זה לאחר שלוש שנים של הכנות שנערכו בבית החולים בשיתוף עם אוניברסיטת לואיוויל, שכללו מחקר בסיסי, ניסויים בבעלי חיים, דיונים אתיים ועריכת פרוטוקול טיפול מפורט. המושתל והיד המושתלת שרדו מאז ועד כה. ב-1999 נערכו שתי השתלות ידיים בסין. בינואר 2000 נערך לראשונה בליון שבצרפת ניתוח להשתלת שתי ידיים במטופל אחד. באותה שנה נערך ניתוח דומה באינסברוק שבאוסטריה ובמלזיה הושתלו לראשונה בעולם אמה ויד בתינוקת בת חודש (האיבר נלקח מאחותה התאומה, שנפטרה). עד לסתיו 2008 נערכו בעולם 44 השתלות ידיים, ועד למרץ 2011 נערכו בסך הכל 70 השתלות ב-52 מטופלים במדינות שונות ברחבי העולם, ובהן (מלבד צרפת, ארצות הברית, סין, אוסטריה ומלזיה שנמנו לעיל) גם איטליה, בלגיה, גרמניה, אוסטרליה ומקסיקו. רוב ההשתלות בארצות הברית נערכו בבית החולים היהודי בלואיוויל והיתר נערכו בשבעה מרכזים רפואיים אחרים. מדיה וקבצים בנושא השתלת יד בוויקישיתוף אתר Handtransplant של בית החולים היהודי בלואיוויל ואוניברסיטת לואיוויל היסטוריה של השתלות הידיים באתר Handtransplant דיאגרמה של השתלת יד באתר Handtransplant אנימציה של השתלת יד באתר Handtransplant תוכנית השתלת היד של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס Richard Knox,‏ After Hand Transplant, Patient's Brain Adapts, באתר NPR, ‏12 באוקטובר 2008. עידו אפרתי, יד שנייה מרופא | כירורגים מחפשים את הישראלי הראשון שיעבור ניתוח להשתלת גפיים, באתר הארץ, 13 במרץ 2015 מקור: אתר Handtransplant.
תחבורה מסילתית

תחבורה מסילתית היא דרך לשינוע נוסעים ומשאות. תחבורה מסילתית מתבצעת על־גבי מערכת מסילות הרכבת, ובאמצעות רכבת. בניגוד לתחבורה יבשתית, בה רכבים נוסעים על כל משטח לכל כיוון, קרונות הרכבת בדרך־כלל יכולים לנסוע רק על פסי הרכבת, שמובילים אותם ליעד קבוע מראש (אין להם אפשרות לנסוע לדרכם החופשית). המסילות בדרך־כלל בנויות משני פסי מתכת שמעוגנים על ידי חצץ וסלעים. בכל מקרה, ישנן אפשרויות אחרות, כגון מונורייל – שנע על פס אחד, או רכבת ריחוף מגנטי – שאינה נוסעת על האדמה כלל. מערכות ציוד נייד (Rolling Stock) הם פתרון טוב, מכיוון שהן מעבירות את כל סוגי המשאות והנוסעים למרחקים ארוכים ובמהירות, למערכות אלו יש גם יחס עלות–תועלת גבוה משל התחבורה היבשתית, לכן צמיחתן מתגברת בשנים האחרונות, והן מובילות את תחום התחבורה הציבורית בימינו. ערך מורחב – רכבת נוסעים רכבת נוסעים היא אמצעי תחבורה ציבורי המיועד להסיע מספר רב של נוסעים בין תחנות רכבת תוך שימוש ברשת מסילות. רכבות נוסעים פועלות בדרך כלל בין נקודות בהן יש תנועת נוסעים גדולה, אולם קיימים גם קווי רכבת נוסעים באזורים דלילי אוכלוסייה. רכבת נוסעים יכולה להיות מורכבת ממערכי קרונועים או ממספר קרונות נוסעים הנגררים או נדחפים על ידי קטר. בנוסף לפעמים כוללת רכבת נוסעים קרון משא המיועד למטענם של הנוסעים, קרון כוח לאספקת חשמל לתאורה ולמיזוג האוויר ברכבת, וברכבות מסוג מו–דו גם קרון ניהוג המאפשר לשלוט בקטר כאשר הוא דוחף את הרכבת. אורכה הכולל של רכבת נוסעים מוגבל על ידי אורך הרציפים שבתחנות בהן היא עוצרת, ולכן בדרך כלל אינו עולה על 500 מטרים. ערך מורחב – רכבת משא רכבת משא מורכבת מקטר, אחד או יותר, הגורר קרונות משא. חלק ניכר משינוע משאות ביבשה ברחבי העולם נעשה באמצעות רכבות משא. רכבות משא הן הרכבות הארוכות ביותר בעולם, ולעומת רכבות נוסעים, אשר אורכן בדרך כלל אינו עולה על 500 מטר, רכבות משא עשויות להגיע לאורך של קילומטרים אחדים. שינוע משאות ברכבות הוא אמצעי שינוע זול ביחס לשינוע במשאיות הנעות על כבישים ואף חסכוני יותר בהשפעתו של זיהום האוויר. ככל שרכבות משא נוסעות למרחק גדול יותר ונושאות מטענים גדולים יותר, גדל אף יתרונן הכלכלי על פני שינוע במשאיות. רכבות משא מאבדות יתרון זה בשינוע מטענים קטנים יחסית למרחקים קצרים. בארצות הברית רכבת משא ארוכה, ועליה 3–5 אנשי צוות, יכולה לגרור מאה קרונות עמוסי מכולות בשתי קומות, בעוד שמשאית יכולה לשנע רק מכולה בודדת בכביש. הרכבת נוסעת במהירות גבוהה דבר זה גורם לשינוע מהיר יותר של בני אדם וסחורות הרכבת יותר ידידותית לסביבה מכיוון ש: היא תופסת פחות מקום היא שקטה יחסית היא מתמזגת בטבע בקלות יחסית לכבישים המהירים היא פולטת פחות מזהמים בעלי חיים יכולים לחצות את המסילה, דבר שלא אפשרי בכביש מהיר היא יותר יעילה מתחבורה יבשתית מכיוון ש: היא מסיעה יותר נוסעים היא אינה גורמת לפקקי תנועה הנוסעים והמשאות עולים ויורדים בצורה מסודרת ובמקומות מוסדרים היא יותר זולה לתפעול היא נותנת מקומות עבודה במשק היא מחברת את הפריפריה לערים גדולות ונותנת מענה ליוממים היא זולה יותר לנוסעים ולהעברת המשאות הקרונות יקרים הבנייה של מסילות הרכבת מצריכה זמן רב וממון היא עמוסה מאוד היא יוצרת עומס בקווי התחבורה הציבורית מתחנת הרכבת ועד ליעד שאליו הנוסעים צריכים להגיע היא קשה להיגוי במצב חירום, לא ניתן לעצור אותה במהירות, לכן ישנן תאונות רכבת עם רכבות אחרות או רכבים היא חוצה כבישים, דבר שיוצר סכנה בטיחותית רכבת רכבת משא רכבת נוסעים מסילת רכבת יוממים תחנת רכבת תחבורה ציבורית מדיה וקבצים בנושא תחבורה מסילתית בוויקישיתוף האתר הרשמי של רכבת ישראל רכבות (מסילות ברזל), דף שער בספרייה הלאומית
ישראל והפצצה

ישראל והפצצה (בגרמנית: Israel und die Bombe) הוא סרט דוקומנטרי גרמני משנת 2012 בן 52 דקות בבימוי של דירק פוהלמן אשר עוסק במדיניות הגרעין של ישראל ובעמימות גרעינית ישראלית. הסרט הופק כקופרודוקציה של הערוצים ZDF ו-ARTE ושודר במקור בערוץ הטלוויזיה הגרמני ARTE ב-14 באוגוסט 2012. הסרט מכיל בין היתר ראיונות עם העיתונאי הבריטי פיטר הונאם (Peter Hounam) מהעיתון הבריטי סאנדיי טיימס, ההיסטוריונים ישראלים איזבלה גינור וגדעון רמז, בנוסף לראיונות עם אבנר כהן, מרטין ון קרפלד, אבי פרימור, והחוקר האמריקאי סשה פולקוב-סורנסקי. "ישראל והפצצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) [1] http://www.crew-united.com/?mov=146742 http://www.februarfilm.de/israel.html http://www.youtube.com/watch?v=D_oQPZiiqKs youtube ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צו 9

צו 9 הוא פקודת גיוס מיידי של חיילי המילואים לצה"ל. הוראותיו מעוגנות בסעיף 9 לחוק שירות המילואים, ומכאן שמו. הסמכות להוציא צו 9 הוסדרה לראשונה עם חקיקתו של חוק שירות המילואים מ-2008. החוק קובע הוראות לעניין תקופת השירות המרבית בשירות המילואים, וכן הוראות המגבילות את הקריאה לתעסוקה מבצעית. חריג להוראות אלה הוא צו 8, שמאפשר קריאה מיידית לשירות מילואים בנסיבות חירום, ללא הגבלת זמן. בצד זאת, נדרש מענה גם למצב הביניים, שבו לא מתקיימות נסיבות חירום, אך עקב צרכים ביטחוניים דחופים, פגיעה חמורה בשלום הציבור, הנפש או הרכוש או חשש לפגיעה כזאת, יש צורך בתגבור של כוחות הצבא בחיילי מילואים. לשם כך נחקק סעיף 9, המקנה את הסמכות לקריאה לשירות המילואים בנסיבות אלה. בניגוד לצו 8, שתוקפו אינו מוגבל בזמן, תוקפו של צו 9 מוגבל ל-25 ימים. ככלל, הסמכות להורות על הוצאת צווי 9 נתונה לממשלה, לפי המלצת שר הביטחון. על השר להביא את הצווים לאישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בתוך 48 שעות, ואם זו לא אישרה אותם, תוקפם יפקע בתוך שבוע. בנסיבות חירום, רשאי שר הביטחון להוציא את הצווים אף ללא אישור הממשלה, אלא בהסכמת ראש הממשלה בלבד. הפעם הראשונה בה נעשה שימוש בצווי 9 הייתה בספטמבר 2011, לאחר מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011), כשהגבירו משמעותית את כמות החיילים לאורך גבול ישראל- סיני. במהלך מגפת הקורונה נעשה שימוש בצווי 9 לטובת גיוס כוחות מילואים לסיוע בהתמודדות נגד המגפה. באוגוסט 2022 גויסו חיילי מילואים בצו 9 במהלך מבצע עלות השחר. צו 8 טלי חרותי-סובר, "המדינה התאהבה במילואימניקים, במקום להעסיק מובטלים שיעשו את אותה עבודה", באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2020 שי לוי, ‏ההיערכות בדרום עשויה להימשך ימים, צה"ל גייס מילואים בצו 9, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2022
פריקסה

האם התכוונתם ל... פריקסה (צרפת) – מתכון צרפתי לבישול בשר טחון או קצוץ ברוטב פריקסה תוניסאי – כריך תוניסאי
ג'מבטיסטה וארסקו

האב גַ'מְבַּטיסְטָה וָארֶסְקוֹ (באיטלקית: Giambattista Varesco; 26 בנובמבר 1735 – 25 באוגוסט 1805) היה כומר, מוזיקאי, משורר וכן, העיסוק שפרסם את שמו מעל לכל, לבריתן למוצרט. וארסקו כיהן ככומר בקאפלת החצר של זלצבורג משנת 1766. היצירה השלמה היחידה של וארסקו עם מוצרט היא הלברית לאידומניאו. האווז מקהיר (L'oca del Cairo) הבלתי גמורה איננה מוכרת ברבים. וארסקו גם ערך את הלברית של מטסטאזיו ל"המלך הרועה", אחת האופרות הפחות חשובות של מוצרט. ההזמנה ל"אידומניאו" הגיעה אל מוצרט בשנת 1780 והמזמין היה קרל תאודור, הנסיך הבוחר של בוואריה (חצרו במינכן שילמה לווארסקו 90 גולדן). לאופולד מוצרט שימש כאיש-קשר מקומי לבנו. ההתכתבות ביניהם מלמדת רבות על שיתוף הפעולה בין מוצרט לווארסקו ועל מורת רוחו של מוצרט מאורך הטקסט. וארסקו דרש בעקשנות, שהלברית שלו תתפרסם במהדורה הראשונה ללא קיצורים, אך מוצרט ראה בדרישתו זו תירוץ להרשות לעצמו להכניס בה שינויים בלי להתייעץ עם הלבריתן. לנגד עיניו עמד הצורך לקצר, מתוך ראיית פרטים קטנים, כמו ווקאלים צליליים, לצד פרטים גדולים כמו הנוחות הבימתית והרושם הבימתי הכללי. כפי שכתב לאביו, לא עלה כלל על דעתו, אף לא בחלום הלילה, לחבר מוזיקה לכל הבתים שווארסקו כתב למקהלות. בניגוד לתיעוד המפורט של שיתוף הפעולה העגום הזה, אין בנמצא שום רשומות בכתב לגבי עבודתו המשותפת של מוצרט עם הלבריתן הגדול ביותר שלו, לורנצו דה פונטה, שמשרדו נמצא מרחק הליכה קצר ממקום מגוריו של מוצרט בווינה. ג'מבטיסטה וארסקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'מבטיסטה וארסקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'מבטיסטה וארסקו, באתר Discogs (באנגלית) לשמו הפרטי יש עוד כמה גרסאות: "ג'אנבטיסטה", "ג'ובאני בטיסטה" ו"ג'ירולאמו ג'ובאני בטיסטה". יש שמתייחסים אליו בצורה האיטלקית של תוארו, Abate, ובמקרים אחרים בצורה הצרפתית, Abbé, שניהם תארים לכומר קתולי אלפרד איינשטיין, "מוצרט", עמ' 398
כנסיית סנט אולאב הארט סטריט

כנסיית סנט אולאב שברחוב הארט או סנט אולאב הארט סטריט (באנגלית: St Olave Hart Street) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון, ברחוב הארט בקרבת תחנת הרכבת רחוב פנצ'רץ'. הכנסייה היא אחת הקטנות בסיטי, ואחת מהבודדות שנבנו בימי הביניים ששרדו את השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. הכנסייה מוקדשת לקדוש של נורווגיה, המלך אולף השני שנלחם בשנת 1014 לצד המלך האנגלו-סקסי אתלרד הבלתי מוכן כנגד הדנים בקרב גשר לונדון. לאחר מותו הפך מלך נורווגיה לקדוש נוצרי והכנסייה נבנתה לזכרו במקום שבו נערך הקרב. מסיבה זו נהג מלך נורווגיה, האאקון השביעי, להתפלל בכנסייה בעת שהותו בגלות בלונדון במהלך מלחמת העולם השנייה. הכנסייה נזכרת לראשונה במאה ה-13 בשם "כנסיית אולאב בקרבת המצודה" (St Olave-towards-the-Tower). הכנסייה הייתה מבנה אבן שהחליף כנסיית עץ שקדמה לו. המבנה הנוכחי נבנה ב-1450. בשל מאמצי סר ויליאם פן, אביו של ויליאם פן מייסד פנסילבניה, ניצלה הכנסייה מהשרפה הגדולה של לונדון. פן הרס את מבני העץ סביב הכנסייה וכך מנע מהאש להתקרב אליה. הכנסייה ניזוקה קשה במהלך הבליץ בשנת 1941. רוב פנים הכנסייה לא שרד את ההפצצות מלבד דוכן המטיף מעשה ידי גרינלינג גיבונס, ומצבה לזכרה של אליזבת פיפס. הכנסייה שוקמה ונחנכה מחדש בשנת 1954. המלך האאקון נכח בטקס החנוכה. הכנסייה בנויה בסגנון גותי. מבנה הכנסייה מלבן, ובקצה מגדל מרובע עשוי לבנים. המגדל נבנה ב-1732. שער הכנסייה עוטר בעבר בגולגולות מחייכות, ומסיבה זו כינה אותה צ'ארלס דיקנס "החיוך הקדוש המבהיל" ("St Ghastly Grim"). בכנסייה קבור סמיואל פיפס, שנהג להתפלל בכנסייה, ואשתו. מדיה וקבצים בנושא כנסיית סנט אולאב הארט סטריט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית סנט אולאב הארט סטריט
M60 (גלקסיה)

M60 (מ-Messier 60) או NGC 4649 היא גלקסיה אליפטית במרחק של כ-55 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. עם בהירות נראית מדרגה 8.8 זו הגלקסיה השלישית בבהירותה מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M60, רק עוד 5 גלקסיות אליפטיות: M49 ו-M87 שבהירותן דומה לזו של M60, וכן M89 M59 ו-M105 שנראות עמומות יותר. M60 התגלתה על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר בתאריך 11 באפריל 1779, בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, ותיאר אותה ואת M59 הסמוכה כשתי ערפיליות קטנות וקשות לצפייה, אחת מעל השנייה. בלילה שלאחר מכן צפה בה גם האסטרונום האיטלקי ברנבה אוריאני שתיאר אותה כערפילית חלשה מאוד שדומה לשביט. בניגוד לקלר, אוריאני לא הבחין ב-M59 הסמוכה. שלושה ימים לאחר מכן צפה שארל מסיה באותו שביט וזיהה גם כן את זוג הגלקסיות M59 ו-M60 וכן את M58 הסמוכה וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה ציין ש-M60 קלה יותר לצפייה לעומת M58 ו-M59. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 וציין שמדובר בזוג ערפיליות שאחת מהן (M60) בהירה בהרבה מהשנייה (NGC 4647). בשנת 2004 נצפתה בגלקסיה סופרנובה בשלבי דעיכה. ככל הנראה שיא הבהירות שלה אירע בזמן שהשמש עברה בקבוצת הכוכבים בתולה ולא היה ניתן לצפות בה אז. M60 נמצאת כמעלה ושליש מצפון-צפון-מזרח לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-4.5 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין במרכזה הבהיר של הערפילית, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה שכולל למעלה מ-5,000 צבירים כדוריים. כ-2.5 דקות קשת מצפון מערב ל-M60 נמצאת הגלקסיה הספיראלית NGC 4647, שלה דרגת בהירות 12 וניתן להבחין גם בה באמצעות טלסקופ חובבים בינוני. גודלו הזוויתי של הציר הראשי של M60 הוא כ-7 דקות קשת שבמרחק של 55 מיליון שנות אור שקול לאורך של כ-112,000 שנות אור. סיווגה של M60 כ-E2 בא לציין שצירה המשני קטן רק במעט מצירה הראשי ואורכו מוערך בכ-96 אלף שנות אור. תצפיות שנעשו באמצעות טלסקופ החלל האבל על ליבת הגלקסיה ומדדו את תנועת הכוכבים בה, העלו שבמרכז הגלקסיה נמצא עצם מסיבי, ככל הנראה חור שחור, שמסתו כ-2 מיליארד מסות שמש - כפרומיל ממסתה הכוללת של הגלקסיה. פחות מחצי מעלה ממערב-צפון-מערב ל-M60 נמצאת M59 הקטנה והעמומה יותר ומעט יותר ממעלה הלאה באותו הכיוון נמצאת M58. ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M60 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה. מדיה וקבצים בנושא M60 בוויקישיתוף M60 באתר SEDS מידע על M60 באתר NED M60, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים S. Samurovic & M. M. Cirkovi: THE TOTAL MASS OF THE EARLY-TYPE GALAXY NGC 4649 (2008), p. 4