laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קובנט גארדן

קובנט גארדן (באנגלית: Covent Garden) היא כיכר קניות ובילוי המצויה בין רובע וסטמינסטר לרובע קמדן שבמרכז לונדון. במקום מופיעים אומני רחוב מדי יום ראשון, ובקיץ - גם בשאר ימות השבוע. כמו כן, בכיכר מספר חנויות ייחודיות המתמחות בתחומים שונים ומגוונים ויש אף אלו שיאמרו ביזאריים (כגון, חנות לאביזרים לבתי בובות, חנות עפיפונים וכדומה). כבר בתקופה הרומית הייתה באזור קובנט גארדן התיישבות כפרית (שנעזרה במרכז העירוני הרומאי הקרוב - לונדיניום). השם "קונבנט גארדן" (באנגלית: "גן המנזר" - שם ששובש מאוחר יותר לשם הנוכחי "קובנט גארדן") ניתן למקום בתקופת מלכותו של המלך ג'ון (1199 -1256) והתייחסה לשטח של כ-160,000 מ"ר במחוז מידלסקס. באזור זה היה למנזר סנט פיטר שבווסטמיסטר גן מטבח בו גידלו מזון עבור המנזר ועבור העיר לונדון. בעת ביטול המנזרים על ידי המלך הנרי השמיני החרים בית המלוכה את האדמות. הנרי השמיני החכיר את האדמה לג'ון ראסל, הרוזן הראשון מבדפורד שהיה ראש הצי הבריטי באותה עת. המלך אדוארד השישי נתן את שארית הגן לאדוארד סימור, דוכס סומרסט, בשנת 1547, והוא בנה במקום את בית סאמרסט בצידו הדרומי של הסטרנד שנה מאוחר יותר. כאשר הוצא סימור להורג בגין בגידה בשנת 1552 הוחרם השטח על ידי בית המלוכה. במאה ה-17 פותח האזור על ידי פרנסיס ראסל, הרוזן הרביעי של בדפורד, על פי תוכניות של האדריכל איניגו ג'ונס. האזור הפך מרכז מסחרי עיקרי בלונדון מאחר שהשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 העלתה באש את השווקים האחרים. השוק שימש בעיקר שוק מזון, אולם מוצרים אקזוטיים רבים יובאו לאנגליה והובאו ללונדון דרך התמזה ונמכרו בשוק המצוי בקרבת הנהר. מופע פאנץ' וג'ודי הראשון המתועד (ביומנו של סמיואל פיפס) נערך בשוק בשנת 1662. מבנה קובנט גארדן של ימינו נבנה ב-1830 עבור הסוחרים בשוק והוא פעל בתפקידו זה במשך כמעט 150 שנה, אלא שבתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כבר לא ניתן היה לשלוט בפקקי התנועה סביב השוק שנגרמו בשל המשאיות שהביאו תצרוכת לשוק. בעקבות כך נערכו תוכניות להריסת הבניינים, אך בשל התנגדות ציבורית לפרויקט הורה רוברט קאר, שר הפנים דאז, על מתן מעמד של בניינים היסטוריים לבנייני הכיכר ובכך מנע הריסתם. בשנת 1973 עבר השוק לאתר חדש (ונקרא שוק קובנט גארדן החדש) והכיכר שופצה והפכה למרכז קניות וחנויות בשנת 1980. במקום ממוקם מוזיאון התחבורה של לונדון ובית האופרה המלכותי של לונדון. השוק זכה לאזכור בסצנת הפתיחה של מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו - "פיגמליון" בה פוגש פרופסור היגנס את אליזה דוליטל המוכרת פרחים בשוק. מספר סצנות מהסרט "פרנזי" - סרטו של אלפרד היצ'קוק משנת 1972 מתרחשות בשוק קובנט גארדן. היצ'קוק עצמו היה בן של מוכר ירקות שעבד בשוק. היצ'קוק גדל בקרבת השוק והכיר אותו היטב, ויש הרואים בסרט מבט נוסטלגי של היצ'קוק על ילדותו. אתר האינטרנט הרשמי של קובנט גארדן (באנגלית, בצרפתית, בספרדית, בערבית ובסינית) קובנט גארדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הארו

האם התכוונתם ל... בית הספר הארו – בית ספר נודע באנגליה הארו (רובע) – רובע בלונדון הארו (חברה) – חברה בינלאומית לייצור אופניים הרו (פירושונים)
הקשה בעץ

הקשה בעץ או נגיעה בעץ היא מנהג (אמונה טפלה) שמטרתו להרחיק את עין הרע ולהביא מזל טוב לאחר שבחים, בעיקר בתחום הכלכלי והבריאותי. האמונה כי הקשה בעץ מבריחה רוחות רעות, נובעת מכך שבעבר היו סבורים כי אלה מתקיימות בתוך עצים. על כן, כשמזכירים את שמו של אדם לטובה, מקישים על עץ כדי שרוח רעה לא תפגע בו, וכשמזכירים שם של אדם שקרה לו דבר רע, מקישים על העץ על מנת להבריח את הרוחות הרעות מקרובינו וסובבינו. בנוסף האמונה התפתחה מהפינים שחשבו שיש בעצים פיות וכאשר הן שומעות את בקשתך הן מגשימות אותה, לכן צריך לדפוק על העץ כדי להודיע להן שזאת לא בקשה או משאלה. קיימת השערה שמקור האמונה/המנהג בימי האדם הקדמון, כשנהגו להקיש בענפי האילן, להברחת נחשים ומזיקים אחרים, לפני שטיפסו עליו, למציאת מזון או מקום לינה. יש הטוענים כי זה קשור לעץ הצלב של ישו או לתליון הצלב שהצלבנים שפשפו בצר להם. עמדת הרב שלמה אבינר היא שהקשה בעץ אסורה על יהודי משום דרכי האמורי. מדיה וקבצים בנושא הקשה בעץ בוויקישיתוף בלדד השוחי, מדוע מקישים על עץ נגד עין הרע, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2011 שלמה אבינר, אימוג'י בעייתי: הרב אבינר מסביר - באלו דברים שמקורם בנצרות, אסור להשתמש?, באתר "כיפה", 28 באוגוסט 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמעון שרון

שמעון שרון (10 באפריל 1915 – 21 במרץ 1995) היה צייר ישראלי. שמעון שרון נולד בשם שמעון הירשהורן בגרובין, לטביה באפריל 1915. בנעוריו למד בבי"ס המקצועי "אורט" והצטרף לתנועת הנוער הציונית החלוצית "נצח – השומר הצעיר". בקיץ תרצ"ו (1936) עלה יחד עם חברי הגרעין שלו, "הגרעין הלטבי", והתיישב בחוות כנרת, שם הכיר את גיטה נימן, רעייתו לעתיד. יחד עם חבריו עבד בבניין ובסיקול האבנים הגדולות, בהכינם את השטח של קבוצת "בתלם" שתיקרא אחר-כך קיבוץ עין גב. בימי המאורעות (המרד הערבי הגדול, 1936-9) עבד גם כנוטר באזור הכנרת ועמק הירדן. בשנת 1942 עבר לקיבוץ אשדות יעקב, שם עבד בסנדלריה במשך 40 שנה. בגיל מבוגר, במקביל לעבודתו בקיבוץ החל לצייר. עיסוקו בציור גבר לאחר שיצא לפנסיה. עבודותיו הוצגו במרכזים קהילתיים בטבריה, כנרת ומנחמיה, ובמוזיאון "בית אורי ורמי" באשדות יעקב מאוחד. למד ציור אצל אהרון גלעדי, ובקבוצת ציור במכללה האזורית בעמק הירדן. בשנת 1988 זכה בפרס המועצה האזורית עמק הירדן לעידוד יוצרים בתחום האמנות. שמעון שרון הרבה לצייר נופים ודמויות מאזור טבריה, הכנרת ועמק הירדן, כמו גם דמויות יהודים מעיירת מולדתו. בנוסף צייר קריקטורות ואיורים לעלון הקיבוץ. ציוריו פיגורטיביים ומאופיינים באווירה אימפרסיוניסטית. במרץ 1995 שמעון שרון נפטר בקיבוצו, אשדות יעקב איחוד. אתר ההנצחה של קיבוץ אשדות יעקב איחוד
משפחת דיסקין

משפחת דיסקין היא משפחת רבנים שמוצאהּ מאזורי תחום המושב וענפיה פרוסים ברחבי העולם. בני המשפחה הראשונים הגיעו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-19. הם התערו במהירות בארץ, וכיום הם מונים מאות רבות של צאצאים בישראל ובעולם. שם המשפחה "דיסקין" נגזר מהשם דינה, ומשמעותו בני דינה. ההיסטוריה של המשפחה בדורות האחרונים כרוך בסיפורה של הציונות. תחילתה בסוף המאה ה-18, ביוזמתו של הגאון מווילנה לעלות לארץ ישראל, להתיישב בה ולשחררה משממונה, שהתבטאה בעליית "חזון ציון", והתיישבות התלמידים בצפת ובירושלים. הצטרפות לזרם הפרושי מחד ("הרב מבריסק") ולזרם "המעשי" שתבטא בין השאר באמנות ופיסול מסורתי, לימוד בבית ספר לבנות בירושלים, והשתתפות בבניין בתי כנסת ומאה שערים. התפתחות המסחר, הספנות, המשפט, הרפואה בארץ וכולי. הנצר הראשון של המשפחה, שעלה לארץ מסלונים שבבלארוס בשנת 1810, היה לייב חסיד שעלה במסגרת השיירה הראשונה של עליית תלמידי הגר"א. לייב חסיד עלה לארץ עם אשתו ובתו רבקה, לאחר ששידך את בנו בנימין בחו"ל, והתיישב בצפת. הוא לא האריך ימים ונפטר בגיל 36. בתו, רבקה, הייתה אם הרב משה אליעזר דן רלב"ג, ה"צבר" הראשון של עדת הפרושים בירושלים. אברהם בן יעקב דיסקין, שכונה בשם אברהם ש"ץ-יניווער (על שום שלמד חזנות ביאנוב), עלה לירושלים בשנת 1853 עם שני בניו, משה יהושע יאניווער ושלמה שמחה יאניווער, והתמנה חזן בבית הכנסת החורבה. יהושע לייב דיסקין - הרבי מבריסק הידוע בכינויו מהרי"ל דיסקין, נכדו של לייב חסיד, מבנו בנימין, עלה לארץ בשנת 1877 והפך מיד למנהיג עדת הפרושים. הקים את בית היתומים דיסקין ואת ישיבת אוהל משה. היה נשוי לשרה סוניה דיסקין. שלמה שמחה דיסקין-יאניווער, נולד בשנת 1846 בהורדנה ועלה כאמור עם אביו בשנת 1853. שלמה שמחה היה אמן כישרוני ועסק בפיסול, יציקה, יצירת שופרות, ציור ורקמה – כל אלה ברוח הדת. ספלים שפיסל ניתנו על ידי ראשי הקהילה היהודית לקיסר פרנץ יוזף, שביקר בירושלים בשנת 1869. בין שאר עיסוקיו עזר בבניין בית הכנסת החורבה, והיה בין מייסדי שכונת מאה שערים. נולדו לו כ-22 ילדים. משה יהושע דיסקין-יאניווער, היה מלמד בבית הכנסת מנחם ציון והתחתן עם בתה של מנהלת בית הספר לבנות שהקים משה מונטיפיורי בירושלים (צאצאיו שש בנות ובן). פרופסור מרדכי דיסקין 1928-2007. היה פרופסור למדעי המים. כתב עשרות מאמרים וספרים בנושא והיה מרצה בטכניון. יובל דיסקין, ראש השב"כ[דרוש מקור] משפחת כספי[דרוש מקור] מיכאל כספי רם כספי אוריאל כספי משפחת זק"ש הרב חיים יהוסף רלב"ג - ממייסדי הכשרות באמריקה ומייסד כשרות משולש K ספר עמוד אש, יוסף שיינברגר, תשי"ד חרש והמסגר בירושלים, פנחס גראייבסקי, 1927 מאה שנה למאה שערים A Dictionary of Jewish Surnames from the Russian Empire, אלכס ביידר, הוצאת אבותינו 1993 תולדות משפחת דיסקין בארץ ישראל
קפלת סבוי

קפלת סבוי או קפלת המלכה של הסבוי (באנגלית: Savoy Chapel או the Queen's Chapel of the Savoy) היא קפלה המצויה ברחוב הסטרנד שבלונדון, המוקדשת ליוחנן המטביל. הקפלה, שהייתה חלק ממבני בית החולים סבוי, נבנתה במיקום בו עמדה הקפלה של ארמון סבוי. הקפלה היא המבנה היחיד ששרד ממבני בית החולים, שנהרסו במאה ה-19. הקפלה הראשונה שעמדה במיקום זה, הייתה חלק מהארמון שנבנה עבור פייטרו השני, רוזן סבויה. הקפלה נהרסה בעת הריסת הארמון במהלך מרד פשוטי העם בשנת 1381. במקום בו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי את בית החולים סבוי, ובמקום בו עמדה קפלת הארמון נבנה קפלה עבור בית החולים. בקפלה התפללו קהילות שונות, בהן מתפללים לותרנים גרמנים. כיום הכנסייה היא כנסייה אנגליקנית. הקפלה נותרה חלק מהרכוש של דוכסות לנקסטר - וככזו מהווה שטח מלכותי ("יוצא דופן מלכותי" - "royal peculiar"), והכומר האחראי על הכנסייה ממונה על ידי הדוכסות. מדיה וקבצים בנושא קפלת סבוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קפלת סבוי קפלת סבוי באתר דוכסות לנקסטר
התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית

התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Seventh Amendment) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית במסגרת מגילת הזכויות, המקנה לנאשם את הזכות למשפט אזרחי בפני חבר מושבעים במקרים הנוגעים למשפט המקובל. In Suits at common law, where the value in controversy shall exceed twenty dollars, the right of trial by jury shall be preserved, and no fact tried by a jury, shall be otherwise re-examined in any Court of the United States, than according to the rules of the common law. בתביעות בדיני המשפט המקובל, בהם עולה ערך הרכוש השנוי במחלוקת על עשרים דולר, תישמר הזכות למשפט על ידי חבר-מושבעים, ומעשה שנדון על ידי חבר מושבעים לא ישוב להידון בשום בית משפט של ארצות הברית, אלא לפי כללי המשפט המקובל. בעת כתיבת מגילת הזכויות (ארצות הברית) היו קיימים באנגליה שני סוגים של בתי משפט: בית משפט הדן לפי המשפט המקובל, ובית משפט לדיני יושר. הראשון היה מבוסס על החוק הכתוב ודן בנושאים המוגדרים בחוק, כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי כספי, בעוד שהשני שפט לפי עקרונות ההגינות, לא כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי לא-כספי, כגון צווים. התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית קבע כי הפרדה זו תישאר גם במדינה החדשה ומערכת המשפט תמשיך להתקיים כשני סוגים של בתי משפט נפרדים. ב-1938 התקבלה החלטה למזג את בתי המשפט השונים אולם שחבר מושבעים ימשיך לשפוט רק במקרים בהם לולא התקיים המיזוג הייתה נופלת ההחלטה תחת בתי המשפט הדנים לפי המשפט המקובל. קשיים מסוימים עלו מהחלטה זו במקרים בהם היו תביעות שנהגו לשני בתי הדין יחד, שכן עד כה מקרים אלו פשוט חולקו לשניים. אולם כעת משום שהם נשפטו יחדיו הייתה בעיה לקבוע האם הם ישפטו על ידי שופט או חבר מושבעים. בהחלטת בית המשפט העליון נקבע שבמקרים אלו קודם יקבע חבר המושבעים בנושאי המשפט המקובל ואז יחליט השופט בענייני היושר וזאת בשביל שהחלטת השופט לא תגביל את התנהלות חבר המושבעים. עם זאת, מותר היה עדיין לנאשם שדרש זאת להישפט בנפרד מול חבר מושבעים רק על העניינים שנוגעים לחוק הכתוב באופן דומה לזה בו היה נשפט אדם שהואשם לפני 1938. בפועל, למרות ההפרדה, אפילו כשמדובר בנושא של המשפט המקובל, לשופט עדיין תפקיד גדול בקביעת גזר הדין. בית המשפט העליון קבע שלשופטים מותר להביע את דעתם בנוגע לראיות אם הן שנויות במחלוקת, בתנאי שיהיה זה חבר המושבעים שיפתור בסופו של דבר את המחלוקת. יתר על כן, השופט יכול גם לכוון את תשומת לבם של חבר המושבעים לראיות מסוימות, או לבקש מחבר המושבעים לתת תשובה לשאלות מסוימות בנוסף לגזר הדין. אם השופט מרגיש שהוכחות התובע אינן מספיקות להרשעה, הוא עלול להטות את דעת המושבעים לטובת ההגנה, אם כי לחבר המושבעים תמיד ניתנת האפשרות להחליט על גזר דין שונה מדעת השופט. לפי החוק הכתוב, לשופט יש את הכוח לבטל את החלטת חבר המושבעים אם הוא רואה ניגוד בינה לבין החוק, אולם רק במקרים קיצונים מותר לו להחליף החלטה זו בהחלטתו שלו. ברוב המקרים, אם בוחר השופט לבטל את החלטת חבר המושבעים יערך משפט חוזר עם חבר מושבעים חדש. מדיה וקבצים בנושא התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית בוויקישיתוף התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kilman, Johnny and George Costello (Eds). (2000). The Constitution of the United States of America: Analysis and Interpretation. CRS Annotated Constitution: Seventh Amendment
שגיא שטראוס

שגיא שטראוס (נולד ב-29 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. שטראוס התחיל את הקריירה בקבוצת מכבי חיפה. הוא שיחק במחלקת הנוער של הקבוצה, ולאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת בה תפקד כשוערה השני של הקבוצה. במהלך התקופה שלו במכבי חיפה, הושאל שטראוס בעונת 1993/1994 להפועל עכו כדי לצבור ניסיון, ועונה לאחר מכן חזר לסגל הקבוצה. בעונת 1995/1996 שיחק בבית"ר תל אביב, ולאחר מכן שיחק שתי עונות בעירוני ראשון לציון, עונה לאחר מכן בהפועל כפר סבא, ובעונת 1999/2000 חזר לשחק בהפועל ראשון לציון. באמצע העונה הוחזר לשחק במכבי חיפה לאחר שניר דוידוביץ' נפצע, אבל ישב על הספסל כל העונה. בעונת 2000/2001 עבר לשחק במכבי אחי נצרת, אך נעדר מפעילות ספורטיבית החל מחודש נובמבר לאחר שנפצע בתאונת דרכים קשה. שטראוס התאושש וחזר לשחק, ובעונת 2001/2002 היה שוערה של הפועל בית שאן. עונה לאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה. בעונה שלאחר מכן, עונת 2003/2004 שיחק בקבוצת בני סכנין איתה לקח את גביע המדינה. עונה לאחר מכן, שיחק בהפועל חיפה. בעונת 2005/2006 שיחק בעירוני קריית שמונה, ובעונת 2006/2007 היה שטראוס שוערה של הפועל נצרת עילית. בסיום העונה חתם שטראוס בבית"ר ירושלים, ושימש ככמחליפו של השוערה הראשון של הקבוצה, טברטקו קאלה. שטראוס זכה עם בית"ר בדאבל, אך שותף רק במשחק ליגה אחד. בסיום אותה עונה, עבר למכבי עירוני קריית אתא, שם שיחק עונה אחת, אחריה עבר לשורות אחווה עראבה. לשגיא שטראוס הופעה אחת במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה בשנת 1998, משחק בו ניצחה ישראל 0:4. מאז פרישתו משמש שטראוס מאמן אישי לשחקנים צעירים. אחיו של כדורגלן העבר רם שטראוס (זוכה גמר העונה הראשונה של פקין אקספרס) ושל הדוגמנית עלווית שטראוס שנשואה לכדורגלן העבר הישראלי-ארגנטינאי רוברטו קולאוטי. שגיא שטראוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שגיא שטראוס, באתר National Football Teams שגיא שטראוס, באתר FootballDatabase.eu
משגר רקטות

משגר רקטות הוא התקן המשמש לשיגור רקטות, ומיועד להנחייתן אל מטרות במגוון תרחישים צבאיים. משגרים אלו עשויים להיות נייחים או ניידים, והם כוללים מגוון רחב של מערכות שנועדו לשיגור רקטות יחידניות או רקטות מרובות במקביל. המערכת יכולה להיות פשוטה וידנית, או מורכבת ומתוחכמת המיועדת לשימוש במלחמות מודרניות. שימוש במשגרי רקטות מתועד לראשונה בסין הקיסרית, שבה פותחו רקטות ששולבו עם חיצים. אלה היו מבוססים על אבק שרפה, והם הונעו כתוצאה מבעירת האבקה בתוך מנועי הרקטה שהוצמדו לחץ מספר סנטימטרים מאחורי ראש החץ. משגרי הרקטות הראשונים היו עשויים עץ, קליעה ובמבוק, והם כללו מסגרות שהפרידו בין הרקטות ואיפשרו שיגור מרובה של חצים רקטיים. עדויות כתובות ואיורים של משגרי רקטות מוקדמים מופיעים בגרסה משנת 1510 של הספר הצבאי "ווג'ינג דזונגיאו", שנחשב לגרסה נאמנה לכתבי היד המקוריים מהמאה ה-13. בתקופת שושלת מינג נעשה שימוש במשגרי רקטות המכונים "קן צרעות", ובמלחמות אירופה הוכנסו רקטות המערב באמצעות הרקטות של קונגריב שהושפעו מרקטות הודיות. במהלך המאה ה-19, משגרי רקטות ניידים נוצרו בצבאות שונים, אך לא נכנסו לשימוש רחב היקף. במהלך מלחמת העולם השנייה פותחו מערכות משגרי רקטות רבות על ידי המעצמות השונות, כאשר לרוב המערכות יכולת לשגר מספר רב של רקטות במקביל. בבריטניה, רקטות שימשו תחילה למערך נ"מ, ולאחר מכן התפתחו למערכות כמו "מזרן היבשה" (Land Mattress) לתקיפה קרקעית. הסובייטים פיתחו את ה"קטיושה", מערכת ניידת המותקנת על גבי משאיות, ואילו צבא ארצות הברית פיתח את מערכת "T34 קליופה" שהותקנה על טנקים. משגרים כתפיים: משגרי רקטות הנישאים על ידי אדם בודד ונורים מן הכתף. אלו כוללים כלי נשק כמו הבזוקה האמריקאית וה-RPG הסובייטי. קנים מרובי רקטות: אלו משגרים שמכילים מספר רב של רקטות בתצורת צינורות המורכבים יחד, בדרך כלל על מטוסים או מסוקים קרביים, כמו הפוד UB-32. משגרים בקנה מידה גדול: משגרים אלו כוללים מערכות רקטיות מונחות או לא מונחות, שנועדו לשגר מספר רב של רקטות בפגיעה רבת עוצמה. Needham, Joseph (1974). Science and Civilisation in China: Military Technology The Gunpowder Epic. Cambridge University Press. p. 488. ISBN 978-0-521-30358-3. Needham 1974, p. 514. Bishop, Chris (2002), The Encyclopedia of Weapons of World War II, Metrobooks, מסת"ב 978-1586637620 (pp. 169-178)
ביגלו אירוספייס

ביגלו אירוספייס (באנגלית: Bigelow Aerospace) היא חברת הזנק בתחום טכנולוגיית החלל מלאס וגאס, נבדה, שבארצות הברית. החברה ידועה בפיתוח החלוצי של רכיבי תחנת חלל מתנפחים. רכיב מתנפח במבנה חללי הוא בעל מעטפת חיצונית גמישה המאפשרת שמירה על קוטר מוגבל בעת השיגור, כדי להתאים את עצמה לרכב השיגור. כאשר הרכיב מגיע לחלל הוא מתנפח כדי לספק מקום עבודה, מגורים, ובידור לאסטרונאוטים שיאיישו אותו. רכיבים מתנפחים פותחו לראשונה בידי נאס"א בתוכנית שכונתה "Transhab". לאחר ביטול התוכנית, נכנסה חברת ביגלו אירוספייס לשלושה הסכמים עם נאס"א שלפיהם ביגלו אירוספייס היא הזכיינית היחידה למסחור מספר טכנולוגיות ניפוח רכיבי חלל שפותחו בנאס"א. החברה מתכוונת לפתח משפחת אבות טיפוס ולייצר רכיבי תחנת חלל לרבות ג'נסיס 1, רכיב אב טיפוס בקנה מידה של 1:3 ששוגר ב-12 ביולי 2006 ושוקל 1,360 ק"ג, אורכו 4.4 מטרים וקוטרו 1.6 מטרים. הוא מתרחב לקוטר כמעט כפול כשהגיע למסלול. ג'נסיס 2, בעל ממדים זהים לאלו של ג'נסיס 1, שוגר ב-28 ביוני 2007 אך הוא מכיל מכשירים נוספים לצורכי ניסוי בחלל וכן פריטים שנשלחו בידי אנשים פרטיים. בעתיד מתכוונת החברה לשגר את גלקסי - אב טיפוס בקוטר 45% מהרכיב כפי שייבנה בסופו של דבר, שתוכנן לגשר על פער הפיתוח בין רכיבי ג'נסיס לבין הרכיבים שיאכלסו אסטרונאוטים בסופו של דבר. הרכיב המאויש הראשון יכונה "Sundancer" ולבסוף BA 330 יהיה רכיב בקנה מידה מלא שייוצר בייצור המוני וישקול כ-23 טון בתפוסה מלאה. ממדיו יהיו 13.7 מ' לאורך וקוטר של 6.7 מטרים כאשר יורחב למלוא קוטרו. באופן פורמלי יכונה הרכיב BA 330 גם בשם נאוטילוס. החברה קיבלה חוזה מנאס"א לבניית מודול מתנפח לתחנת החלל הבין-לאומית. מודול BEAM חוב רלתחנת החלל בשנת 2016 לתקופה של שנתיים. לאור ההצלחה תקופת פעילותו הוערכה עד לשנת 2028. בשנת 2020 החברה הפסיקה את פעילותה. מדיה וקבצים בנושא ביגלו אירוספייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביגלו אירוספייס (באנגלית אמריקאית) ביגלו אירוספייס, ברשת החברתית פייסבוק ביגלו אירוספייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביגלו אירוספייס, ברשת החברתית אינסטגרם ביגלו אירוספייס, ברשת החברתית LinkedIn
טירת מיי

טירת מיי (באנגלית: Castle of Mey) אשר נקראה בעבר טירת בארוגיל (באנגלית: Barrogill Castle) היא טירה המצוייה בקית'נס בחופה הצפוני של סקוטלנד, הצופה לעבר איי אורקני. הטירה נבנתה על ידי ג'ורג' סינקלר, הארל הרביעי של קיית'נס במהלך המאה ה-16. בשנת 1789 שונה שם הטירה ל"טירת בארוגיל". בשנת 1929 נרכשה הטירה על ידי רב החובל פ. ב. אימברט טרי. הטירה נרכשה על ידי אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של המלך ג'ורג' השישי בשנת 1952 במטרה לשקם את הטירה ההרוסה ולהקים במקום בית נופש. המלכה האם שיפצה את הטירה ונהגה לנפוש בה בחודשי אוגוסט ואוקטובר בין השנים 1955 ועד מותה בשנת 2002. בצוואתה הורישה המלכה האם את הטירה ל"קרן המלכה אליזבת טירת מיי" (Queen Elizabeth Castle of Mey Trust) המנהלת את הטירה, ופותחת אותה כיום לקהל הרחב, חדרי הטירה והרהיטים העומדים בהם נשארו בה עד היום וניתן לבקר בהם מדיה וקבצים בנושא טירת מיי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת מיי
מורשילי הראשון

מוּרְשִילִי או מוּרְשִילִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה בין השנים 1620–1590 לפנה"ס (לפי הכרונולוגיה התיכונה). הוא היה נכדו של חתושילי הראשון וקיבל עליו את כס המלכות החתי מפני שבניו של לברנה השני התמרדו נגדו. הוא עלה לשלטון כנער ועל כן מונה העוצר המלכותי פִּימְפִּירַה, כחונכו עד שיתבגר. פימפירה אף ערך רשימות למורשילי הראשון בהן הוא מהלל את הצלחותיו של המלך הצעיר בהרחבת גבולות הממלכה עד הים. מצוין שמורשילי הראשון כבש את חלב שבסוריה, בירת ממלכת ימחד, ומשם התקדם ישירות לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי (עמורפא) ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה. הוא בזז את האל הבבלי מרדוך ששכן במקדש אסגילה בעיר. מסמך בבלי מהתקופה מאמת את האירוע הנ"ל: "בתקופת שלטונו של שמשודיתנה (מלך בבל) צעדו צבאות החתים כנגד אדמות אכד". האירוע מתוארך לשנת 1595 לפנה"ס. בדרכו חזרה למולדתו הותקף מורשילי הראשון על ידי החורים ונאלץ להגן על השלל והביזה שלקח מבבל. אולם זמן קצר לאחר שובו לחתושה נרצח מורשילי הראשון על ידי גיסו חנתילי הראשון שירש את מקומו. אורי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. מורשילי הראשון, באתר על מלכי החתים החתים, באתר היסטוריית העולם מורשילי הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
אדוארד אלטמן

אדוארד איי אלטמן (באנגלית: Edward I. Altman; נולד ב-5 ביוני 1941 בעיר ניו יורק) פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר סטרן למנהל עסקים. התפרסם בעקבות מאמרו משנת 1968, בו תיאר את המשוואות והיחסים הפיננסים (מדד אלטמן - Z score) באמצעותם ניתן לחזות בהסתברות גבוהה יחסית פשיטת רגל עתידית של חברות ציבוריות ופרטיות בטווח של שנתיים. מחקרים מאוחרים יותר למדידת יעילות המודל מראים כי אמינותו גבוהה ושיעור ההצלחה בחיזוי פשיטת הרגל נע בין 70-80%. המשוואה של אלטמן עשתה עבודה טובה בהבחנה בין חברות שפושטות רגל ושאינן. בעבר, 94% מהחברות שהיו בציון מתחת ל-2.7 פשטו את הרגל. לעומת זאת, 97% מהחברות אשר קיבלו עברו את הציון לא פשטו את הרגל. בשנת 1977 פרסם פרופ' אלטמן את מודל ה-ZETA, שהוא פיתוח של המדד המקורי ושהסתברות החיזוי בו גבוהה אף יותר. אתר האינטרנט הרשמי של אדוארד אלטמן אדוארד אלטמן, באתר SSRN ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה שערי

יהודה שַׁעַרי (שוֹיֶירמן) (8 בפברואר 1920 – 18 בספטמבר 1997) היה פוליטיקאי ועורך דין ישראלי, חבר הכנסת (1961–1977) ופעיל בזרם הציונות הליברלית. שערי נולד ב-1920 בשם יהודה שויירמן (Scheuermann) בעיר סירט שבצפון רומניה, בנם של לאה (לבית קליין) ויעקב שויירמן. היה פעיל בתנועת הנוער הציוני וחבר הנהגת התנועה ברומניה. שערי עלה לארץ ישראל בשנת 1941, והיה פעיל בתנועת העובד הציוני ובתנועת ההתיישבות העובדת. למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך כעורך דין. מאוחר יותר סיים גם תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. מ-1951 היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, ובשנים 1957-1961 עמד בראש המדור לפנסיה ובראש המחלקה המשפטית של ההסתדרות. בשנת 1961 נבחר יהודה שערי לכנסת החמישית, מטעם המפלגה הליברלית. עם הצטרפות המפלגה הליברלית לגח"ל פרש עם חבריו והיה ממקימי ליברלים עצמאיים (ל"ע), מטעמה נבחר לכנסות ה-6, ה-7 וה-8, וכיהן כחבר הכנסת וכסגן שר הפיתוח וכסגן שר התיירות. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, שערי, כנציג הסיעה הרומנית, גיבש עסקה עם אברהם חסון נציג סיעת ההסתדרות וצבי ניר נציג סיעת הצעירים, על פיו הוא ייבחר במקום השני וחסון וניר יהיו במקומות השלישי והרביעי. אולם בהמשך החליף את חסון בנסים אליעד וחסון התייצב מולו בהתמודדות על המקום השני וניצח. שערי ניסה אז את כוחו בהתמודדות על המקום השלישי והפסיד לנסים אליעד. בשלב זה החליט שערי שלא להתמודד שוב ונותר מחוץ לרשימה. המפלגה זכתה בסופו של דבר למנדט אחד בלבד בבחירות. מדיה וקבצים בנושא יהודה שערי בוויקישיתוף יהודה שערי, באתר הכנסת יהודה שערי, באתר כנסת פתוחה יהודה שערי (1920-1997), דף שער בספרייה הלאומית בועידה החקלאית, דבר, 18 באפריל 1945 Alan Arian, The Elections in Israel: 1977, Jerusalem Academic Press, 1980, page 105 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט

אנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט (Enciclopedia Universal Micronet) היא האנציקלופדיה המודפסת השנייה בגודלה בעולם, לאחר האנסיקלופדיה אספאסה. היא מכילה למעלה מ-182,000 ערכים הכתובים בשפה הספרדית, וכן היא זמינה מעל גבי רשת האינטרנט ומדיה אחרת – תקליטורים ו-DVD. האנציקלופדיה אף כוללת כ-80,000 הגדרות של מילים בספרדית, 32,000 מהן כוללות את המקבילה האנגלית. צוות הפרויקט מונה למעלה מ-600 כותבים, בהשוואה ל-70 בראשיתו. הכותבים השונים הם בני ארצות דוברות ספרדית שונות, הגם שהמוציא לאור (Micronet S.A) הוא חברה ספרדית. האנציקלופדיה כוללת כ-53,500 ערכי אישים. אורכם של חלק מהערכים עובר את רף 100 העמודים. האנציקלופדיה שמה דגש על נושאים היספניים, ובמיוחד ספרדיים. האנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט יצאה לאור לראשונה בשנת 1995, ומאז אותה השנה נמכרו למעלה מחצי מיליון עותקים ממנה, על גבי המדיומים השונים. האנציקלופדיה נמצאת בהרחבה מתמדת. כך, למשל, בשנת 2004 נוספו 8,000 ערכים חדשים. מספר הערכים בשנת 2007 – 182,000 – עלה מ-142,000 בשנת 1997, לשם ההשוואה. העמוד הראשון של כל ערך באנציקלופדיה פתוח לצפייה באינטרנט על ידי כל דכפין, בכפוף לרישום. דף ההרשמה לגרסה המקוונת של האנציקלופדיה אוניברסל מיקרונט מצגת גרסאות התקליטורים השונות של האנציקלופדיה Portada » Enciclonet.com Martín H. M., "Enciclopedia Universal Micronet 2004," PC World, No. 202 (2003) Daniel Alonso. "Enciclopedia Universal Micronet 2004," PC World, No. 205 (2004)