פומרן (אוניית מערכה, 1905)

"פומרן" (בגרמנית: SMS Pommern) הייתה אחת מחמש אוניות מערכה פרה-דרדנוט מסדרת דויטשלנד שנבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני בין 1904 ל-1906. היא נקראה על שם המחוז הפרוסי פומרניה, היא נבנתה במספנות AG Vulcan בשטטין (כיום שצ'צ'ין, פולין), שם היא הונחה ב-22 במרץ 1904 והושקה ב-2 בדצמבר 1905. היא נכנסה לשירות בצי ב-6 באוגוסט 1907. האונייה הייתה חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). האוניות של הסדרה שלה כבר היו מיושנות כשהן נכנסו לשירות, היו נחותות בגודלן, בשריון, בכוח האש ובמהירות מאוניית המערכה החדשה והמהפכנית אה"מ דרדנוט. לאחר כניסתה לשירות, פומרן שובצה בשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הים הפתוח, שם שירתה לאורך הקריירה שלה בימי שלום ובשנתיים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה. לפני המלחמה, הצי היה עסוק בעיקר בהפלגות ובאימונים נרחבים, בפיתוח תפיסות אסטרטגיות לשימוש בסכסוך עתידי. בתחילת המלחמה, פומרן ושאר שייטת אוניות המערכה השנייה הוטל לתמוך בהגנות של המפרץ הגרמני, והן הוצבו בפתח האלבה. הם גם השתתפו בכמה גיחות חסרות תוצאה לים הצפוני בניסיונות לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול הבריטי. פעולות התקפיות אלו הגיעו לשיאם בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. היא ואחיותיה נלחמו לזמן קצר עם צי סיירות המערכה הבריטיות בפיקודו של דייוויד ביטי מאוחר ביום הראשון, ופומרן נפגעה פעם אחת על ידי פגז 12 אינץ' (30.5 סנטימטרים) מסיירת המערכה אה"מ אינדומיטבל. במהלך פעולות הלילה המבולבלות בשעות המוקדמות של 1 ביוני, היא נפגעה מטורפדו אחד, או אולי שניים, מהמשחתת הבריטית אה"מ אונסלאוט, שפוצצה את אחד ממחסני התחמושת של אחד מתותחי ה-170 מ"מ של פומרן. הפיצוץ שנוצר שבר את הספינה לשניים והרג את כל אנשי הצוות. פומרן הייתה אוניית המערכה היחידה משני הצדדים שטבעה במהלך הקרב. העברת חוק הצי השני בשנת 1900 בהנחייתו של ויצה-אדמירל אלפרד פון טירפיץ השיג מימון לבניית עשרים אוניות מערכה חדשות במהלך שבע עשרה השנים הבאות. הקבוצה הראשונה, חמש אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג, הונחו בתחילת שנות ה-1900, וזמן קצר לאחר מכן החלה עבודת התכנון על עיצוב המשך, שהפך לסדרת דויטשלנד. אוניות הסדרה היו דומות בגדול לאוניות מסדרת בראונשווייג, והן כללו שיפורים מצטברים בהגנה על שריון. הם גם נטשו את צריחי התותחים עבור תותחי הסוללה המשניים, והעבירו אותם בחזרה לקזמטים מסורתיים כדי לחסוך במשקל. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906. העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל האוניות מסדרת דויטשלנד. אורכה של פומרן היה 127.6 מ' (418 רגל 8 אינץ') בסך הכל, רוחב של 22.2 מ' (72 רגל 10 אינץ'), ושוקע של 8.21 מ' (26 רגל 11 אינץ'). הדחק האונייה היה 14,218 טון (13,993 טון ארוך) בתפוסה מלאה. הספינה צוידה בשני תרנים צבאיים כבדים ומנועים תלת דרגתיים שדורגו ב-17,453 כוחות סוס (13,015 קילוואט). הייתה לה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש), אם כי היא חרגה משמעותית מהמהירות הזו בניסויים, בהיותה האונייה המהירה ביותר בסדרה. קיטור סופק על ידי שנים עשר דוודי שולץ-ת'ורניקרופט; שלוש ארובות הוציאו עשן משריפת פחם בדוודים. לספינה הייתה קיבולת דלק של עד 1,540 טון (1,520 טון ארוך; 1,700 טון קצר) של פחם. בנוסף להיותה האונייה המהירה ביותר בסדרה שלה, פומרן הייתה החסכונית ביותר בדלק. במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), היא יכלה להפליג לטווח של 5,830 מיילים ימיים (10,800 ק"מ). הצוות שלה מנה 35 קצינים ו-708 מלחים. החימוש העיקרי של פומרן כלל ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בשני צריחים תאומים. החימוש ההתקפי שלה חוזק עם סוללה משנית של 14 תותחי 17 ס"מ (6.7 אינץ') SK L/40 שהותקנו בנפרד. בקזמטים. סוללה של 22 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45 ברכיבים בודדים סיפקה הגנה מפני סירות טורפדו. הספינה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף הספינה. אחד בחרטום, אחד בירכתיים וארבעה בצד הרוחב. שריון מוצק של קרופ הגן על האונייה. חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 240 מילימטרים (9.4 אינץ') בחלק המרכזי, שם היא הגנה על מחסני התחמושת ועל חללי המכונות שלה, בעוד ציפוי דק יותר כיסה את קצוות הגוף. שריון הסיפון הראשי שלה היה בעובי 40 מ"מ (1.6 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו 280 מ"מ (11 אינץ') של ציפוי שריון. פומרן הוזמנה תחת שם החוזה "O", כתוספת חדשה לחוזק המספרי של הצי. היא הונחה ב-22 במרץ 1904 במספנת AG Vulcan בשטטין. במקור היא הייתה אמורה להיות מושקת ב-19 בנובמבר 1905, אך מפלס המים בנמל היה נמוך מדי. כתוצאה מכך, לא ניתן היה להשיק את האונייה עד 2 בדצמבר. אוברפרזידנט (הנציב העליון) של פומרניה, הלמוט פון מלצאן, נשא את נאום ההשקה. ביולי 1907 הועברה פומרן לקיל שם התקינו את הסוללה הראשית שלה של ארבעה תותחים בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ'). היא נכנסה לשירות ב-6 באוגוסט; במהלך ריצת המהירות שלה, היא הגיעה ל-19.26 קשרים (35.67 קמ"ש), מה שהפך אותה לאוניית המערכה פרה-דרדנוט המהירה ביותר בעולם. פומרן שובצה בשייטת אוניות המערכה השנייה של צי הים הפתוח לצד אחיותיה, והחליפה את אוניית המערכה קורפירסט פרידריך וילהלם, אם כי לא הייתה מוכנה לחלוטין לשירות פעיל עד 11 בנובמבר. פומרן השתתפה בתמרוני צי בפברואר 1908 בים הבלטי ובאימוני צי נוספים מול הלגולנד בחודשים מאי-יוני. ביולי הפליגו פומרן ושאר הצי לאוקיינוס האטלנטי כדי לערוך שייט אימונים גדול. הנסיך היינריך לחץ לשייט כזה בשנה הקודמת, בטענה שהוא יכין את הצי למבצעים מעבר לים וישבור את המונוטוניות של האימונים במימי גרמניה, אם כי המתיחות עם בריטניה על מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני המתפתח הייתה גבוהה. הצי עזב את קיל ב-17 ביולי, עבר דרך תעלת הקייזר וילהלם לים הצפוני, והמשיך לאוקיינוס האטלנטי. הצי חזר לגרמניה ב-13 באוגוסט, ותמרוני הסתיו השנתיים נמשכו מ-27 באוגוסט עד 12 בספטמבר. מאוחר יותר באותה שנה סייר הצי בערי החוף בגרמניה כחלק ממאמץ להגדיל את התמיכה הציבורית בהוצאות הצי. השנה שלאחר מכן - 1909 - עקבה כמעט באותו דפוס. שייט נוסף לאוקיינוס האטלנטי נערך בין 7 ביולי ל-1 באוגוסט, ובדרך חזרה לגרמניה, צי הים הפתוח התקבל על ידי הצי המלכותי הבריטי בספיטהד. בסוף השנה הפך ויצה-אדמירל הנינג פון הולצנדורף למפקד צי הים הפתוח. כהונתו כמפקד הצי התאפיינה בניסויים אסטרטגיים, בשל האיום המוגבר של הנשק התת-ימי האחרון, וכיוון שאוניות המערכה מסדרת נסאו היו רחבות מכדי לעבור דרך תעלת הקייזר וילהלם. בהתאם לכך, הצי הועבר מקיל לווילהלמסהאפן ב-1 באפריל 1910. במאי 1910, הצי ביצע תרגילי אימון בקטגט, בין נורווגיה לדנמרק. אלה היו בהתאם לאסטרטגיה של הולצנדורף, שחזתה למשוך את הצי המלכותי למים הצרים בקטגט. הפלגת הקיץ השנתית יצאה לנורווגיה, ואחריה התקיים אימון צי, שבמהלכו נערכה סקירת צי נוספת בדנציג ב-29 באוגוסט. בסוף השנה יצא שייט אימונים לאזור הבלטי. במרץ 1911 ערך הצי תרגילים בסקאגרק ובקטגט. פומרן ושאר הצי קיבלו ביוני ויולי שייטות של הצי הבריטי והאמריקאי בקיל. תמרוני הסתיו של השנה היו מוגבלים לים הבלטי ולקטגט. סקירת צי נוספת נערכה במהלך התרגילים עבור משלחת אוסטרו-הונגרית שביקרה, שכללה את הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואדמירל רודולף מונטקוקולי. באמצע שנת 1912, עקב משבר אגאדיר, שיט הקיץ יצא לאזור הבלטי רק כדי להימנע מחשיפת הצי במהלך תקופת המתיחות המוגברת עם בריטניה וצרפת. פומרן נטלה חלק בכמה חגיגות לציון חמישים שנה לאירועים ממלחמת שלזוויג השנייה. הראשון, ב-17 במרץ, התקיים בשווינמינדה, ביום השנה לקרב יאסמונד, השתתף בטקסים בזונדרבורג ב-2 במאי 1914 כדי לחגוג את יום השנה ה-50 לקרב דיבל. ביולי 1914, כשבועיים לאחר רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בסרייבו, פומרן הייתה עם צי הים הפתוח במהלך הפלגת הקיץ השנתית שלו לנורווגיה. כתוצאה מהמתח הבין-לאומי הגובר, השייט נקטע והצי הגרמני חזר לווילהלמסהאפן עד 29 ביולי. בחצות הלילה ב-4 באוגוסט הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה בשל הפרת הנייטרליות של בלגיה. פומרן נשארה עם צי הים הפתוח לאורך השנתיים הראשונות של המלחמה הימית. עם פרוץ המלחמה פרס הפיקוד הגרמני את השייטת השנייה במפרץ הגרמני כדי להגן על חופי גרמניה מפני מתקפה גדולה של הצי המלכותי שהגרמנים שיערו כי היא קרובה. פומרן וחברותיה לשייטת הוצבו בפתח האלבה כדי לתמוך בכלי השיט בשירות הסיור במפרץ. לאחר שהתברר שהבריטים לא יתקפו את צי הים הפתוח, החלו הגרמנים בסדרה של מבצעים שנועדו לפתות החוצה חלק מהצי הגדול הבריטי המעולה מבחינה מספרית ולהשמידו. הצי הגרמני התכוון לכפות קרב מכריע בחלקו הדרומי של הים הצפוני לאחר השגת שוויון כוחות גס. פומרן ושאר שייטת אוניות המערכה השנייה הצטרפו אז לצי הים הפתוח כחלק מתמיכת אוניות המערכה בסיירות המערכה בקבוצת הסיור I שהפגיזו את סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. הצי הראשי פעל מרחוק כתמיכה בכוח סיירות המערכה של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר בזמן שפשטה על ערי החוף. בערב 15 בדצמבר הגיע הצי למרחק 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. עם זאת, התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות בחושך שכנעו את מפקד הצי הגרמני, ויצה-אדמירל פרידריך פון אינגנול, שכל הצי הגדול פרוס לפניו. בהוראת וילהלם השני להימנע מקרב אם הניצחון לא היה בטוח, פון אינגנול הפסיק את הקרב והפנה את צי הקרב חזרה לכיוון גרמניה. שתי גיחות צי חסרות תוצאה התרחשו ב-17–18 וב-21–23 באפריל 1915. שלישי התרחש ב-17–18 במאי, והרביעי התרחש ב-23–24 באוקטובר. ב-24–25 באפריל 1916, פומרן ואחיותיה הצטרפו לדרדנוטים של צי הים הפתוח כדי לתמוך בסיירות המערכה, שעליהם הוטל שוב לבצע פשיטה על החוף האנגלי. במהלך הדרך אל המטרה, מוקש פגע בסיירת המערכה זיידליץ. היא נותקה כדי לחזור הביתה, ושאר הספינות המשיכו במשימה. עקב ראות לקויה, סיירות המערכה ערכו הפגזה קצרה של נמלי ירמות' ולואוסטופט. המבצע הופסק במהירות, מה שמנע מהצי הבריטי להתערב. ויצה-אדמירל ריינהרד שר, המפקד החדש של צי הים הפתוח, תכנן מיד גיחה נוספת לים הצפוני, אך הנזק לזיידליץ עיכב את המבצע עד סוף מאי. ב-31 במאי, בשעה 02:00 CET, סיירות המערכה של היפר יצאו לכיוון הסקאגרק, ואחריהם שאר צי הים הפתוח כעבור שעה וחצי. פומרן נשארה מוקצית לשייטת אוניות המערכה השנייה, שהייתה ממוקמת בחלקו האחורי של הטור הגרמני ובפיקודו של קונטר-אדמירל פרנץ מאובה. במהלך "הריצה צפונה", ציווה שר על הצי לרדוף אחרי שייטת אוניות המערכה החמישית הבריטית במהירות שיא. אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד האיטיות יותר לא יכלו לעמוד בקצב הדרדנוטים המהירות יותר ונקלעו במהירות לפיגור. עד השעה 19:30, הצי הגדול הגיע למקום ועימת את שר עם עליונות מספרית משמעותית. הצי הגרמני נפגע קשות מהנוכחות של אוניות המערכה מסדרת דויטשלנד האיטיות יותר; אם שר יורה לפנות מיידית לכיוון גרמניה, הוא יצטרך להקריב את הספינות האיטיות יותר כדי לשפר את סיכויי בריחתו. שר החליט להפוך את מסלול הצי בפנייה בו זמנית, תמרון שחייב כל יחידה בקו הגרמני לפנות 180° בו זמנית. כתוצאה מפיגור, האוניות של שייטת אוניות המערכה השנייה לא יכלו להתאים למסלול החדש בעקבות הפנייה, ולכן פומרן וחמש האוניות האחרות של השייטת היו ממוקמות בצד המנותק של הקו הגרמני. מאובה שקל להזיז את ספינותיו לחלק האחורי של הטור, אחרי הדרדנוטים של שייטת אוניות המערכה השלישית, אך החליט נגד זה כשהבין שהתנועה תפריע לתמרון של סיירות המערכה של היפר. במקום זאת, הוא ניסה להציב את ספינותיו בראש הטור. מאוחר יותר בערב היום הראשון של הקרב, סיירות המערכה של קבוצת הסיור I הלחוצות קשות נרדפו על ידי הבריטים. פומרן ושאר מה שנקרא "ספינות חמש דקות" באו לעזרתם על ידי הפלגה בין שייטות סיירות המערכה המנוגדות. פומרן לא יכלה לזהות מטרות בחושך, אבל כמה מאחיותיה יכלו, אף על פי שהירי שלהן לא היה יעיל. סיירות המערכה הבריטיות קלעו מספר פגיעות על הספינות הגרמניות, כולל אחת על פומרן עם פגז 12 אינץ' (30.5 סנטימטרים) שנורה על ידי אינדומיטבל, ואילץ אותה לצאת מחוץ לטור. מאובה הורה לפנות 8 נקודות דרומה כדי להתנתק מהבריטים, והם לא עקבו אחריהם. בשעה 3:10 בבוקר 1 ביוני, פומרן טורפדה על ידי המשחתת הבריטית אונסלאוט. לפחות טורפדו אחד, ואולי שניים, פגע בספינה ופוצץ את אחד ממחסני התחמושת של תותח 17 ס"מ. פיצוץ אדיר שבר את הספינה לשניים. הירכתיים התהפכו ונשארו לצוף במשך לפחות 20 דקות עם המדחפים שלה מזדקרים באוויר. הנובר, האונייה שהייתה ממש מאחורי פומרן, נאלצה לצאת מחוץ לטור כדי להימנע מתאונה. כל הצוות של פומרן, שכלל 839 קצינים ומלחים נהרגו כשהספינה טבעה. היא הייתה אוניית המערכה היחידה, פרה-דרדנוט או דרדנוט, בכל הצי שהוטבעה ביוטלנד; אובדנה, יחד עם נקודות התורפה של הפרה-דרדנוטים ששרדו, הניעו את שר להשאיר אותם מאחור במהלך הגיחה בין 18 ל-19 באוגוסט 1916. עיטור החרטום של הספינה, שהוסר עם פרוץ המלחמה ביולי 1914, נשמר באנדרטת הצי לאבו. מדיה וקבצים בנושא פומרן בוויקישיתוף