laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספריית המדינה בברלין

ספריית המדינה בברלין (בגרמנית: Staatsbibliothek zu Berlin) היא ספרייה הנמצאת בעיר ברלין, בירת גרמניה. הספרייה מוגדרת כספרייה הרשמית של ברלין (ברלין היא אחת מ-16 מדינות גרמניה בנוסף להיותה עיר הבירה). בספרייה למעלה מ-10 מיליון ספרים, מהם 250,000 ספרים חתומים, 450,000 דפי תווים, 960,000 מפות ואטלסים, 38,000 כתבי עת ו-180,000 עיתונים, 2.3 מיליון צילומי מיקרופישים ומיקרופילמים ולמעלה מ-13.5 מיליון תמונות. ספריית המדינה בברלין נוסדה בשנת 1661 על ידי פרידריך וילהלם, האלקטור של ברנדנבורג. באותה עת נמצאה הספרייה בקלן על השפרה ונקראה "Churfürstliche Bibliothek" (קורפירסטליכה ביבליותק ־ ספרייה של הנסיך הבוחר. בשנת 1701, תחת פרידריך הראשון, מלך פרוסיה, שונה שם הספרייה ל"ספרייה המלכותית שבברלין". שם זה נותר שמה של הספרייה עד ביטול המונרכיה בשנת 1918. בין השנים 1884-1873 עמד בראש הספרייה האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס. ארנסט פון אינה פיתח את התוכנית למבנה באונטר דן לינדן ואלכסנדר ברוולד, שעבד בשירות הפרוסית לבניות הציבוריות, הוציא אותה בין 1903 ו-1913. בשנות 1913 ו-1914 הספרייה שנה מהמבנה הקודם בכיכר בבל לבנין החדש. בשנה 1918 שונה שם הספרייה ל"ספריית מדינת פרוסיה". ב-10 במאי 1933 הוצאו מהספרייה כ-20 אלף ספרים, כולל עבודות של תומאס מאן, היינריך היינה, קרל מרקס ועוד סופרים רבים, ונשרפו בכיכר בבל הסמוכה. טקס שריפת הספרים התרחש בעקבות יוזמת שר התעמולה בגרמניה הנאצית, יוזף גבלס, בהשתתפות סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ו-אס אה. עזריאל קרליבך התבונן בעילום שם וכתב על שריפת הספרים בעיתונים האידישים הײַנט בורשה ופֿאָרווערטס בניו יורק.ּ לזכר אירוע זה הוקם במקום מיצג ספרייה מעשה ידי האמן הישראלי מיכה אולמן. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחבאו אוספי הספרייה ב-30 מנזרים, טירות ומכרות נטושים ברחבי גרמניה. לאחר חלוקת גרמניה הושבו חלק מהאוספים לבניין הספרייה בשדרת אונטר דן לינדן וחלק לברלין המערבית, אשר הקימה בסוף שנות ה-70 בניין ספרייה חדש ברחוב פוטסדאם (Potsdamer Straße) במערב ברלין. חלק מהספרים נלקחו על ידי הצבא הסובייטי לפולין ולברית המועצות בתום מלחמת העולם השנייה כפיצוי על הנזקים שגרמו נאצים ליצירות ספרותיות ואמנותיות במדינות אלה. בשנת 1992, לאחר איחוד ברלין, אוחדה הספרייה וכיום היא פועלת משני המבנים. כתב יד ארפורט - כתב יד של התוספתא המצוי באוספי הספרייה מדיה וקבצים בנושא ספריית המדינה בברלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית המדינה בברלין (בגרמנית ובאנגלית) ספריית המדינה בברלין, ברשת החברתית פייסבוק ספריית המדינה בברלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספריית המדינה בברלין, ברשת החברתית אינסטגרם ספריית המדינה בברלין, סרטונים בערוץ היוטיוב עזריאל קרליבך ,לאָמיר זיך דערמאָנען (מכתבו מספטמבר-נובמבר 1955 לחיים פֿינקעלשטיין), הוצא בספר של חיים פֿינקעלשטיין, הײַנט: א צײַטונג בײַ ײדן, תרס״ח־תרצ״ט, תל אביב־יפו: פֿארלאג י.ל. פרץ, 1978. רואה גם [1] שם נמצא טקסט המכתב להוריד בעמודה השמאלית מתוך 363 דף.
אמיליו סגרה

אמיליו ג'ינו סֶגְרֶה (באיטלקית: Emilio Gino Segrè‏, 1 בפברואר 1905 - 22 באפריל 1989) היה פיזיקאי יהודי איטלקי-אמריקאי. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1959, יחד עם אוון צ'מברלין, על גילוי האנטיפרוטון. סגרה נולד בטיבולי, איטליה והחל ללמוד הנדסה באוניברסיטת רומא. בשנת 1927 עבר ללמוד פיזיקה, תחת הדרכתו של אנריקו פרמי והשלים דוקטורט בשנת 1928. לאחר שרות צבאי קצר עבד בהמבורג עם אוטו שטרן ובאמסטרדם עם פיטר זימן. בשנת 1932 מונה לפרופסור זוטר באוניברסיטת רומא, ועבד עם פרמי בקבוצה שכונתה "הבחורים מוויה פניספרנה". בשנת 1936 עבר לתפקיד מנהל מעבדת הפיזיקה באוניברסיטת פלרמו, אותו החזיק עד לשנת 1938. לאחר סיור במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, קיבל מהם כמות מסוימת של מוליבדן רדיואקטיבי, והוכיח כי חלק מן הרדיואקטיבית נוצרה בגלל היסוד שטרם היה ידוע, שכונה טכנציום, והיה לראשון שייצר יסוד כלשהו באופן מלאכותי. במהלך ביקורו בארצות הברית בשנת 1938, נחקקו חוקים אנטישמיים באיטליה וכיהודי, מצא עצמו סגרה במעמד של פליט וללא אפשרות לחזור לתפקיד באקדמיה האיטלקית. הוא קיבל הצעה לעבוד כעוזר מחקר במתקני המעבדה הלאומית לורנס ברקלי, ירידה ניכרת במעמדו, ובמקביל לימד פיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך עבודה זו היה לו חלק בגילוי היסוד אסטטין והאיזוטופ פלוטוניום-239 (שמאוחר יותר שימש לבניית פצצת האטום "איש שמן" שהוטלה על העיר נגסאקי). בשנים 1943–1946 עבד במעבדה הלאומית לוס אלמוס כראש צוות מחקר עבור פרויקט מנהטן וב-1944 קיבל לבסוף אזרחות אמריקנית. לאחר סיום הפרויקט שב לברקלי ושם היה מרצה לפיזיקה עד פרישתו ב-1972. בשנת 1974 שב לאוניברסיטת רומא כפרופסור לפיזיקה גרעינית. עם השנים החל סגרה לעסוק גם בהיסטוריה של הפיזיקה. הוא כתב ביוגרפיה של אנריקו פרמי, שיצאה לאור ב-1970 בשם "אנריקו פרמי, "פיזיקאי". ב-1976 פרסם, באיטלקית, ספר הסוקר את חייהם ותגליותיהם של גדולי הפיזיקאים בני זמנו. גרסה אנגלית בשם From X Rays to Quarks, "מקרני רנטגן ועד קווארקים" (תורגם לעברית). הצלחתו של הספר עוררה את סגרה לכתוב ספר נוסף על תולדות הפיזיקה מראשיתה, From Falling Bodies to Radio Waves, "מגופים נופלים ועד גלי רדיו", שיצא ב-1984. אמיליו סגרה היה גם צלם שתיעד במצלמתו אישים ואירועים בהיסטוריה של הפיזיקה המודרנית. ארכיון הצילומים של ההיסטוריה של הפיזיקה במכון האמריקני לפיזיקה נקרא על-שמו, לכבודו. סגרה נישא לאשתו הראשונה אלפרידה ב-1936. נישואיהם נמשכו עד מותה ב-1970, והיו להם שלושה ילדים. ב-1972 נישא בשנית. נפטר בגיל 84 מהתקף לב. אמיליו סגרה, מקרני רנטגן ועד קווארקים - פיזיקאים מודרניים ותגליותיהם, תרגום עמנואל לוטם, הוצאת כתר, 1986 מדיה וקבצים בנושא אמיליו סגרה בוויקישיתוף אמיליו סגרה, באתר פרס נובל (באנגלית) אמיליו סגרה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יובל נאמן, לזכרו של אמיליו סגרה, אתר סנונית דף לזכרו של סגרה באתר אוניברסיטת קליפורניה (באנגלית) אמיליו סגרה, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. אמיליו סגרה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אמיליו סגרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספרייה לאומית

ספרייה לאומית היא ספרייה המיועדת וממומנת על ידי הממשלה כדי לשרת את העם. מטרת הספרייה הלאומית היא שימור אוסף מקיף של התוצרים הספרותיים של האומה כולה, כולל פרסומים של הממשלה עצמה. מרבית הספריות הלאומיות אחראיות גם על בנייתה של ביבליוגרפיה לאומית וחלקן משמשות כמאגרים חוקיים של עבודות המוגנות בזכויות יוצרים, שנוצרו באותה מדינה. התפקידים והיעדים המדויקים של הספרייה הלאומית אינם אחידים ומשתנים ממדינה למדינה. בדרך כלל מופקדות ספריות אלו גם על יצירת ביבליוגרפיה לאומית, איסוף חומר שנוצר מחוץ למדינה ונוגע אליה, תיעוד ושימור אוצרות תרבות חשובים וכו'. מרבית הספריות הלאומיות אינן מאפשרות גישה לאוספים לציבור הרחב אלא רק לחוקרים מוכרים. במספר מדינות (כמו ניו זילנד וישראל) זכאי כל אדם לגישה לאוספים (למעט פריטים נדירים). בחלק מהמדינות הספרייה הלאומית היא גוף עצמאי, אך במדינות שונות משולבת פעילותה כספרייה לאומית עם מטרות נוספות. לעיתים משולבת עם הספרייה הלאומית פעילות הארכיון הלאומי (כגון במצרים וקנדה), ספריית הפרלמנט (כגון ספריית הקונגרס בארצות הברית וספריית הדיאט הלאומית ביפן) או זו של אוניברסיטה (כמו בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בישראל). לעיתים נוצרת הפרדה בין גופים אלו לאחר זמן (לדוגמה, הספרייה הבריטית נפרדה מהמוזיאון הבריטי ב-1973). ערך מורחב – חובת הפקדה על מנת לאפשר שימור ואיסוף כל המידע המפורסם במדינה, קיימת במדינות רבות "חובת הפקדה חוקית". במדינות רבות חייבות מכוח החוק כל הוצאות הספרים להפקיד עותק אחד מכל ספר שמפורסם בספרייה הלאומית. במדינות שונות, כדוגמת ארצות הברית, אין חובת הפקדה, אך ההפקדה מהווה תנאי לקבלת הגנה על זכויות יוצרים, כך שלמעשה גם במדינות אלו מרבית הספרים המודפסים מגיעים לספרייה הלאומית. במסגרת מטרתן של הספריות הלאומיות לשמר את הידע והתרבות של אותה מדינה, פועלות הספריות הלאומיות ל"יצוא" אותו ידע למדינות אחרות באמצעות החלפה ומשלוח של ספרים בין ספריות. ישנם ספריות לאומיות המוקדשות לנושאים בודדים, כגון: הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית, הספרייה הלאומית לחקלאות של ארצות הברית או הספרייה הלאומית למדע של הודו. ספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה הספרייה הממלכתית של רוסיה במוסקבה הספרייה הלאומית של צרפת בפריז הספרייה הבריטית בלונדון הספרייה הלאומית של סין בבייג'ינג ספריית הדיאט הלאומית בטוקיו הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי של מצרים בקהיר הספרייה הלאומית של איראן בטהראן הספרייה הלאומית של יוון באתונה הספרייה הלאומית של הודו בכלכותה הספרייה הלאומית של סינגפור הספרייה הלאומית של ספרד במדריד רשימת ספריות לאומיות הספרייה הלאומית של מדינת ישראל ספריות ציבוריות בישראל ארגון הספרנים והמידענים בישראל הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות איגוד מנהלי הספריות הלאומיות (CDNL) (באנגלית) איגוד הספריות הלאומיות של מדינות אירופה (CENL) (באנגלית) ספריות לאומיות, דף שער בספרייה הלאומית ODLIS Online Dictionary for Library and Information Science התפקיד הרשמי של ספריית הקונגרס הוא להוות ספרייה של הקונגרס של ארצות הברית. דה פקטו היא גם משמשת כספרייה לאומית, יחד עם עוד 3 ספריות לאומיות רשמיות: הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית, הספרייה הלאומית לחקלאות של ארצות הברית והספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית.
חולית 7

חולית 7 הוא כינוי לשני ספרים ביקום חולית מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון הממשיכים ישירות את סדרת חולית מאת פרנק הרברט. הספרים מבוססים על הערות ורשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו. הספר האחרון בסדרת חולית המקורית (מאת פרנק הרברט), בית הלשכה חולית, הסתיים בסוף פתוח המחכה להמשך. פרנק הרברט אכן תכנן לכתוב המשכים, אך הוא מת ב-1986, שנה לאחר שהספר פורסם. חולית 7 מכיל את צמד הספרים הבאים: ציידי חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2006 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב. עקלתוני חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2007 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב. עקלתוני חולית סוגר את סדרת חולית המקורית.
משבר אתיופיה

משבר אתיופיה היה משבר דיפלומטי שאירע לפני מלחמת העולם השנייה, במסגרת הסכסוך בין איטליה לבין אתיופיה (שהייתה ידועה אז באירופה בשם "אביסיניה"). המשבר חשף את חולשתו של חבר הלאומים ועודד את איטליה לכרות ברית עם גרמניה. איטליה ואתיופיה היו שתיהן חברות בחבר הלאומים, שהיו לו חוקים נגד תוקפנות. לאחר העימות בוואלוואל שאירע בין המדינות ב-1934, פנתה אתיופיה לחבר הלאומים לתיווך, אך תגובת הארגון לא הייתה אפקטיבית. למעשה, אומות רבות עבדו בנפרד מחבר הלאומים כדי לשמור את איטליה כבעלת בריתם. מעט לאחר פניית האתיופים לתיווך, נפגש שר החוץ הצרפתי, פייר לאוואל, עם ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני, ברומא והם חתמו על ההסכם הצרפתי-איטלקי בינואר 1935. ההסכם נתן לאיטליה חלקים מסומלילנד הצרפתית (כיום ג'יבוטי), הגדיר מחדש את מעמדם של האיטלקים בתוניסיה (שהייתה אז בשלטון צרפת), ובעיקר נתן לאיטלקים יד חופשית בעימות עם אתיופיה. בתמורה לכך, קיוו הצרפתים לתמיכה איטלקית נגד התוקפנות של גרמניה הנאצית. לא הייתה התנגדות בינלאומית רבה למוסוליני כאשר שלח מספרים גדולים של חיילים לשתי קולוניות של איטליה, אריתריאה (שגבלה באתיופיה מצפון) ולסומלילנד האיטלקית (שגבלה באתיופיה מדרום-מזרח). בריטניה אמנם ניסתה להרגיע את המתיחות בנקודה מסוימת, ולשם כך שלחה את אנתוני אידן כדי לתווך ולהשיג שלום. מאמציו נכשלו, כיוון שמוסוליני היה נחוש לכבוש את אתיופיה. לאחר מכן הכריזה בריטניה אמברגו נשק על איטליה ואתיופיה כאחד. רבים מאמינים שהטילה את האמברגו גם על אתיופיה כיוון שאיטליה הייתה מחשיבה סיוע לאתיופיה כמעשה בלתי ידידותי. בריטניה אף פינתה את אוניות המלחמה שלה מהים התיכון, ובכך הקלה על איטליה לפעול ללא הפרעה. זמן קצר לאחר שחבר הלאומים ניקה את שני הצדדים מאשמה בעימות בוואלוואל, תקפה איטליה את אתיופיה ובכך החלה את המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. חבר הלאומים הגיב בגינוי התקיפה ובהטלת עיצומים כלכליים על איטליה. עם זאת, העיצומים לא כללו חומרים חיוניים כגון נפט, ולא בוצעו על ידי כל המדינות החברות בחבר הלאומים. בריטניה וצרפת לא נקטו בצעדים משמעותיים נגד איטליה (למשל, לא חסמו את תעלת סואץ לתנועת אוניות איטלקיות). אפילו פשעי מלחמה שביצעה איטליה, כגון שימוש בנשק כימי וטבח של אזרחים, לא שינו בהרבה את עמדתו הפסיבית של חבר הלאומים בנוגע למלחמה. בדצמבר 1935 גיבשו סמואל הור, שר החוץ הבריטי, ופייר לאוואל, ראש ממשלת צרפת, הסכם סודי, הסכם הור-לאוואל, שלפיו תסתיים המלחמה אך איטליה תוכל לשלוט בחלקים גדולים באתיופיה. מוסוליני הסכים לתוכנית, אך כאשר היא דלפה לתקשורת התעוררה בבריטניה ובצרפת מחאה ציבורית. הור ולאוואל הואשמו בבגידה באתיופים, ושניהם התפטרו. התוכנית בוטלה, אך התפשטה התחושה שבריטניה וצרפת לא מתייחסות ברצינות לעקרונות חבר הלאומים. לאחר ביטול התוכנית המשיכה המלחמה, ומוסוליני פנה לאדולף היטלר לתמיכה. מעט לאחר שאיטליה כבשה את בירת אתיופיה, אדיס אבבה, ומיזגה את אתיופיה עם שאר הקולוניות שלה (תוך הכרזה על כינון מזרח אפריקה האיטלקית), בוטלו כל העיצומים של חבר הלאומים. אתיופיה בין 1935 ל-1936
גיבורי חולית

גיבורי חולית היא רביעיית ספרים מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון שעלילתם מתרחשת ביקום של הספר חולית. הספר הראשון, פול של חולית, יצא ב-2008. על פי הסופרים, החצי הראשון של הרביעייה מתרחש בין עלילות חולית ועלילות משיח חולית, כאשר הנסיכה אירולן הופכת להיות ההיסטוריונית הרשמית של חייו של פול מואד'דיב אטריידיס. החצי השני של הרביעייה יכיל את כתביה של אירולן, המספרים על שנותיו המוקדמות של פול (בין עלילות חולית בית קורינו לבין עלילות חולית). אלה שמות הספרים הצפויים. הם עשויים להשתנות לפני צאת הספרים. פול של חולית (Paul of Dune; יצא ב-2008) הרוחות של חולית (The Winds of Dune) כס המלוכה של חולית (The Throne of Dune)
נומידים

נומידים הוא הכינוי לשבטים מקומיים בצפון אפריקה בעת העתיקה, שבמקורו במלה הלטינית לנוודים. הם היו עם של נוודים למחצה, השייך לקבוצת העמים הברברים. הם הורכבו משני שבטים, או פדרציות של שבטים: המסאיסילים (Masaesyli) והמסּיליים (Massylii). מקורם מהחלק המערבי של אפריקה הצפונית בחבל ארץ שנקרא בימי קדם על שמם – נומידיה. נומידיה העתיקה נמצאת בעיקר בשטחה של אלג'יריה המודרנית, מזרחית לקונסטנטין, אך גם בחלקים מתוניסיה וממרוקו. בעת העתיקה ייסדו ממלכה שהייתה נתונה להשפעת קרתגית גדולה עד תבוסתה של האחרונה במלחמה הפונית השנייה. נודעו כפרשים קלים מעולים. Joshua J. Mark, The Masaesyli and Massylii of Numidia, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פט טילמן

פטריק דניאל טילמן (באנגלית: Patrick Daniel "Pat" Tillman Jr‏; 6 בנובמבר 1976 – 22 באפריל 2004) היה שחקן פוטבול שקטע את הקריירה שלו כספורטאי מקצוען והתגייס לצבא ארצות הברית במאי 2002, יחד עם אחיו קווין טילמן. הוא נהרג במהלך קרבות במלחמת אפגניסטן-ארצות הברית. המחלוקת הנוגעת לפרטים המלאים של מותו עוררה חקירות רבות; נכון לאוגוסט 2007, הקונגרס האמריקאי מנהל חקירה בקשר לשאלה איך מת טילמן, בשל ליקויים שהתגלו בחקירות קודמות. טילמן נולד בפרימונט שבקליפורניה הבכור מבין שלושה בנים. בשנים 1994–1998 שיחק פוטבול בנבחרת אוניברסיטת המדינה של אריזונה. ב-2010 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות. טילמן נבחר במקום ה-226 בדראפט ה-NFL של שנת 1998 ושיחק במשך ארבע עונות בקבוצת האריזונה קרדינלס. בתום עונת 2002 ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר החליט להתגייס לשירות צבאי ודחה חוזה בסך 3.6 מיליון דולר ב-NFL. יחד עם אחיו שירת בריינג'רס והשתתף במלחמת עיראק. באפריל 2004 נהרג באפגניסטן. הוא שחקן הפוטבול המקצועני הראשון שמת בקרב מאז מותו של בוב קלסו מקבוצת הבאפלו בילס, במלחמת וייטנאם בשנת 1970. לאחר מותו, קודם טילמן בדרגה לרב-טוראי, והוענקו לו עיטורי "כוכב הכסף" ו"לב הארגמן". השירות הצבאי שלו ומותו כתוצאה מכך, משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת. תחילה דווח כי טילמן מת מאש אויב, אך לאחר כחודש, ב-28 במאי 2004, הודיע הפנטגון למשפחתו של טילמן כי הוא מת בתקרית של "אש כוחותינו"; המשפחה ומבקרים של הממשל טענו כי משרד ההגנה האמריקאי עיכב את הגילוי על נסיבות המוות עד שיעברו שבועות מטקס הקבורה שלו מתוך כוונה להגן על הדימוי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. פטריק טילמן האב, עורך דין מסן חוזה, שעבר על הצהרות רבות של עדים ומסמכי חקירה שסופקו על ידי הצבא בעניין מות בנו, אמר לוושינגטון פוסט: "כל האנשים בעמדות סמכות יצאו מגדרם כדי להכתיב זאת. הם התערבו במכוון בחקירה; הם הסוו את הדברים". בשבוע שקדם לדו"ח מ-27 ביולי 2007 השיגה סוכנות הידיעות "אסושיאייטד פרס" מסמכים צבאיים באמצעות חוק חופש המידע, וגילתה כי "בודקים רפואיים של הצבא חשדו בירי מטווח קצר בשל שלושה חורי כדורים במצחו של טילמן, וניסו ללא הצלחה לגרום לרשויות לחקור האם מותו של שחקן ה-NFL לשעבר היה תוצאה של פשע". הרופאים שביצעו את הניתוח לאחר המוות של טילמן אמרו כי בהתבסס על המאפיינים של פצעי הכניסה, נראה כי הוא נורה על ידי רובה M16 מטווח של פחות מ-10 יארד (כתשעה מטרים). מדיה וקבצים בנושא פט טילמן בוויקישיתוף זאב אברהמי, לעשות את הדבר הנכון: הקשר בין טילמן לקאפרניק, באתר ynet, 13 ביוני 2020 נמרוד עופרן‏, חייל צעצוע: עשור למות פאט טילמן, החייל שריגש ואז זעזע את ארצות הברית, באתר וואלה, 23 באפריל 2014 פט טילמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פט טילמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פילדלפיה פיליז

פילדלפיה פיליז (באנגלית: Philadelphia Phillies) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, ומייצגת את העיר פילדלפיה. הקבוצה משחקת באדום, ואצטדיונה הביתי הוא סיטיזנס בנק פארק, אליו עברה הקבוצה בשנת 2004 מאצטדיון וטרנס. בעבר שיחקה הקבוצה גם באצטדיון קוני מק, בבייקר בול ובריקריאיישן פארק. הקבוצה נוסדה בשנת 1883. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה פילדלפיה קוויקרס, אך 6 שנים לאחר היווסדה שונה שמה לשם הנוכחי. בין השנים 1943–1945 נקראה בפי האוהדים "הבלו ג'ייס", למרות ששמה הרשמי עדיין היה הפיליז. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג, יחד עם אטלנטה ברייבס, ניו יורק מטס, מיאמי מארלינס ווושינגטון נשיונאלס. הפיליז זכו 8 פעמים בתואר אלופי הנשיונל ליג, אך רק פעמיים באליפות העולם (הוורלד סיריס) בשנת 1980 כאשר ניצחו בסדרת הגמר את הקנזס סיטי רויאלס ובשנת 2008 כאשר ניצחו את הטמפה ביי רייס. בעונת 2022 הפיליז הוכתרו כאלופי הנשיונל ליג, אחרי שניצחו באליפות הליגה את הסן דייגו פאדרס בחמישה משחקים. את הוורלד סיריס הפסידו הפיליז ליוסטון אסטרוס בשישה משחקים. בעונת 2023 הגיעו שוב לגמר הנשיונל ליג אך הפסידו את התואר לאריזונה דיאמונדבקס במשחק השביעי. מאז ומעולם, האות האנגלית P הייתה מוכרת עם הפיליז, משום שהיא האות הראשונה בשם הקבוצה, שם העיר, ואפילו שם המדינה (פנסילבניה). האות היא סמל הקבוצה המופיעה על מדי השחקנים במשך משחקי הקבוצה – על כובעי השחקנים וחולצותיהם (בניגוד לסמל הרשמי של המועדון, המוצג למעלה משמאל). אוהדי הפיליז ידועים באמריקה כקהל בוטה וחם, ביחס לשאר האוהדים באמריקה, הנחשבים שקטים מאוד. בשנות ה-60 דווח פעמים רבות על קרבות אלימים באצטדיון קוני מק, מגרשה הביתי של הפיליז באותם ימים. מאוחר יותר, השלב ה-700 בוטרנס סטאדיום (יציע הכרטיסים הזולים במגרש הביתי של הפיליז בעבר) נודע כאלים ועוין כלפי יציע האורחים. מקרה קיצוני במיוחד אירע בשנת 1999, כאשר השחקן ג'יי. די. דרו (J.D. Drew) סירב לחתום על חוזה עם הפיליז. כאשר מספר חודשים מאוחר יותר, חזר דרו לפילדלפיה במדי קבוצה אורחת והתמקם על המגרש, החלו אוהדים לזרוק חפצים אל המגרש, לכיוונו של השחקן – דבר שבארצות הברית מזעזע ולא מקובל כלל. המשחק הופסק למשך 10 דקות. בשנים האחרונות הקהל של פילדלפיה נרגע, והמוניטין שלו כקהל אלים יורד ויורד. קמע הקבוצה מכונה פילי פנאטיק, הוא יצור ירוק ומגודל שמסתובב בין האוהדים במשחקים הביתיים של הפיליז, ומקבל הרבה תמיכה ואהבה מצד הקהל. קמע קבוצתי הוא דבר נפוץ בארצות הברית, ופילי פנאטיק נחשב אחד מהקמעות הפופולרים והאהובים. בעבר לקבוצה היו קמעות נוספים, פיל ופיליס, גבר ואישה המחופשים במדי צבא מיושנים. הצמד היה פחות פופולרי מהקמע הנוכחי, ושרד רק 8 שנים – בין 1971 ל-1979. אצטדיון הבית של הפילדלפיה פיליז הוא סיטיזנס בנק פארק, המונה כ-43,647 מקומות ישיבה ועמידה. האצטדיון נבנה בשנת 2004 והקבוצה עברה לשחק בו מאצטדיון וטרנס סטאדיום. המגרש ממוקם באזור הספורט של פילדלפיה, ליד אצטדיון הפוטבול של הפילדלפיה איגלס, קבוצת הפוטבול של העיר, ומגרשי ספורט נוספים. ה-MLB החליטה להוציא את מספרו של רובינסון משימוש, בשל כבוד והישגיו של השחקן. כלומר, אף קבוצה בליגה לא יכולה לתת לשחקן מסוים את המספר. מדיה וקבצים בנושא פילדלפיה פיליז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פילדלפיה פיליז (באנגלית) פילדלפיה פיליז, ברשת החברתית פייסבוק פילדלפיה פיליז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פילדלפיה פיליז, ברשת החברתית אינסטגרם פילדלפיה פיליז, סרטונים בערוץ היוטיוב פילדלפיה פיליז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חדשות הפיליז
בית גויטיין

בית גויטיין הוא מבנה בשכונת רחביה שבירושלים בפינת הרחובות אוסישקין ואברבנאל, ברחוב אוסישקין 10. המבנה נבנה בין השנים 1930–1931 עבור בני הזוג דוד ואורה גוייטין. את המבנה תכנן האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי. למבנה מרפסת פינתית בעלת קירוי בטון, האופיינית לסגנון הבינלאומי, וכן גרם מדרגות חיצוני - שאינו אופייני לסגנון זה. המבנה דומה לבית השמשוני הנמצא בסמוך, שתוכנן אף הוא בידי קאופמן. בביתם אירחו בני הזוג גויטיין את סולתה ושמנה של ירושלים המנדטורית. בשנות ה-90 נוספו למבנה שתי קומות. אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006 דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים: הבנייה בתקופת המנדט הבריטי, ירושלים, 1989 מדיה וקבצים בנושא בית גויטיין בוויקישיתוף הדרה לזר, המנדטורים: ארץ ישראל 1940 - 1948, ירושלים, 1990
גן הכוזרי

גן הכוזרי הוא גן בשכונת רחביה בירושלים. שמו הקודם היה 'שדרות יהודה הלוי'. הגן מקשר בין רחוב הקרן הקיימת לרחוב רמב"ן בשכונה. כאשר הוקמה שכונת רחביה, חברת הכשרת היישוב העסיקה את האדריכל היהודי יליד גרמניה, ריכרד קאופמן, על מנת שיתכנן את השכונה כשכונת גנים בהשראת עיר הגנים האירופאית, תוך יישום עקרונות הסגנון הבינלאומי שרווח באותה עת בארץ ישראל. בשלב הראשון תוכננה "רחביה א'", שגבולותיה היו רחוב המלך ג'ורג' במזרח, רחוב רמב"ן בדרום, רחוב אוסישקין במערב ורחוב הקרן הקיימת בצפון. במרכז השכונה תוכננה שדרה ירוקה החוצה את השכונה מצפון לדרום. שדרה זו נועדה להולכי רגל ולמטיילים והייתה אמור להיות, על פי התכנון, רחבה יחסית. בקצה הצפוני של השכונה תכנן קאופמן להקים בית כנסת. לימים הוקמה במקום בו אמור היה לעמוד בית הכנסת - הגימנסיה העברית רחביה. השדרה שימשה בתור הגן הציבורי המרכזי של רחביה, בשנת 1926 ניתן לה השם 'שדרות יהודה הלוי' שם זה שונה לאחר שהוחלט לקרוא לשדרה בכניסה לירושלים על שם יהודה הלוי, אך לבסוף נקראה השדרה בכניסה לעיר על שם זלמן שזר. תושבי השכונה נהגו לנפוש בה וילדי השכונה שיחקו בה. השדרה הוקפה בגדר ובה שערים. בסמוך לגן הכוזרי, בחלק הדרומי של השדרה נמצא גן אליעזר ילין עם השנים הופקעו שטחים שונים מהשדרה מסיבות שונות. בחלקה הצפוני של השדרה נבנה מקלט ציבורי, במרכז השדרה ולאור העובדה שנשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי עבר, עם היבחרו לתפקיד הנשיא, להתגורר בבניין צמוד לשדרה, הוחלט מטעמי ביטחון, לבנות גן מגודר לבית הנשיא, חלק מהשדרה הופקע למטרה זאת והושאר רק מעבר צר להולכי רגל. בדרום השדרה היא הוצרה על מנת לאפשר בניית בתי דירות. הסופר יהודה האזרחי בספרו "עיר אבן ושמיים" מתאר את הקטנת שטח השדרה בחלק הצמוד לבית הנשיא: יצחק בן-צבי ז"ל השתכן, עם היבחרו לנשיא המדינה, ב...בית ולירו... נשיא המדינה זקוק, כידוע, לביקתת שומרי ראש, וכן לגן פרטי. משמע, שהכרח לבתר את הגן הציבורי, לספחו אל הבית הסמוך, להקים בו גדר גבוהה, כמגן מפני עוברי אורח טרדניים, בלתי מוזמנים. — עמ' 79 לאחר שבית הנשיא הועבר למיקום אחר, הסיבה להצרת השדרה הסמוכה כבר לא התקיימה. על כן, ניהלו תושבי השכונה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מאבק במוסד יד בן צבי (אשר שוכן עתה בבניין) במטרה להשיב את שטחי השדרה שהוצמדו לבית הנשיא לרשות הציבור. לאחר מאבק ארוך הוחזר שטח זה לציבור בשנת 2018 תוך בניית גדר חדשה ליד בן צבי. במהלך העבודות הושאר בגן הכוזרי העתק קטע מפסיפס בית הכנסת העתיק במעון שנעשה על ידי נעמי הנריק והוזז למיקום חדש בשטח יד בן צבי התבליט מגש הכסף, מעשה ידי גיסתו של בן צבי, הפסלת בתיה לישנסקי. העתק של קטע מרצפת הפסיפס בבית הכנסת העתיק במעון, נעמי הנריק, 1958 מדיה וקבצים בנושא גן הכוזרי בוויקישיתוף אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006 דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996. ניר חסון, לאחר עשרות שנות מאבק, הופלה החומה שהוקמה בלב שכונת רחביה בירושלים, באתר הארץ, 19 במרץ 2018 מ. אבידן, פרשת ואלה שמות הרחובות בירושלים, חרות, 8 בינואר 1963 שדרה ע"ש שזר נחנכה בירושלים, דבר, 29 בספטמבר 1975