laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בילבאו באסקט

ביזקיה בילבאו באסקט היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר בילבאו, השוכנת בחבל הבסקים שבצפון ספרד. המועדון משחק בליגת העל הספרדית וביורופקאפ. הקבוצה הוקמה בשנת 2000 ובעונת 2001/02 זכתה הקבוצה ב"גביע לה פלטה" (הרביעי בחשיבותו בספרד). השתתפה לראשונה בליגה הבכירה בעונת 2004/05. העונה הטובה ביותר של הקבוצה עד כה הייתה ב-2010/11 כשסיימה כסגנית האלופה. במסגרת הגביע הספרדי הגיעה הקבוצה לשלב חצי הגמר בעונת 2007/08. ולרבע הגמר בעונות 2009/10, 2010/11. במסגרת היורוקאפ, הגיעה הקבוצה לחצי הגמר בעונות 2008/09, 2009/10. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לגמר היורוקאפ ונוצחה על ידי קבוצת לוקומוטיב קובאן 64-75. בחודש ספטמבר 2010, עזבה הקבוצה את "ביזקיה ארנה" המרוחק ממרכז העיר, ועברה לשחק בבילבאו ארנה החדש הממוקם במרכז העיר ומכיל 10,000 מקומות ישיבה. בחודש מאי 2020 הקבוצה עזבה את היורוקאפ לטובת ליגת האלופות בכדורסל. הליגה הספרדית: מקום שני: 2011, 2019 חצי גמר: 2012 הגביע הספרדי: חצי גמר: 2008 יורוקאפ: גמר: 2013 חצי גמר: 2009, 2010 מדיה וקבצים בנושא בילבאו באסקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בילבאו באסקט
אסתר לוי

אסתר (אתי) לוי (נולדה ב-18 בדצמבר 1989 בישראל) היא אלופת ישראל בשחייה אמנותית. לוי החלה להתאמן מאז שהייתה בת 6, ובספטמבר 2001 עברה לבית הספר הספורטיבי בחוות הנוער הציוני בירושלים. בשנה זו נכנסה לוי לנבחרת הקדטיות. בשנת 2002 הגיעה לוי למקום השביעי באליפות ארצות הים התיכון לילדות. בשנת 2004, בהיותה בת 15, עברה לנבחרת הבוגרות והשתתפה עם קבוצתה במוקדמות המשחקים האולימפיים באתונה ובאליפות אירופה לבוגרות במדריד ובתחרויות אלו הבנות קטפו את המקום ה-8 המכובד. באותו זמן השתתפה לוי גם בתחרויות לנוער ודורגה במקצה האישי במקום ה-11 באליפות אירופה לנוער שנערכה באיטליה ובמקום ה-17 באליפות העולם שנערכה שנה לאחר מכן במוסקבה. בשנת 2005 השתתפו לוי ואינה יופה באליפות צרפת, שם זכו הצמד במקום השלישי. בשנת 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרות בבודפשט שם התחרתה לוי יחד עם ויקטוריה ירמולנסקיה והשתיים הגיעו למקום השישי. באותה תקופה נחשבה לוי לשחיינית הצעירה והמבטיחה של ישראל. בשנת 2007 השתתפה לוי עם אנסטסיה גלושקוב באליפות העולם שנערכה במלבורן והצמד הגיע למקום ה-18. בשנת 2009 גלושקוב יצאה להפסקה מפעילות ספורטיבית יחד עם עזיבת אמה המאמנת טטיאנה צים ובשנה זו הוכתרה לוי לאלופת ישראל הרשמית בתרגיל האישי שביצעה לשיר הישראלי "לוליטה" של אתי אנקרי ודוד דאור. בתחרות זו זכתה לוי במקום הראשון יחד עם יבגניה טטנבאום בתרגיל הזוגי ובמקום הראשון בתרגיל הקבוצתי יחד עם המועדון שלה. לקראת אמצע השנה שבה גלושקוב ולוי גלושקוב וירמולינסקיה טסו לאליפות העולם ברומא בהנהגת המאמנת סבטלנה בלכר. הבנות קטפו את המקום ה-18 בתרגיל החופשי (לוי וירמולינסקיה) ואת המקום ה-15 בתרגיל הטכני (לוי וגלושקוב). לוי התגוררה בירושלים עד שנת 2014 וגם לאחר הפרישה (2010) הייתה שותפה להישגיה של קבוצת הבית שלה מכבי יובלים ירושלים, ושימשה כמאמנת שחייה אומנותית במתנ"ס גילה. באליפות ישראל לבוגרות ונערות לשנת 2014 שנערכה במתנ"ס גדרות בעשרת זכתה לוי במקום הראשון בדואט עם חברתה סשה קונין ובמקום הראשון בתרגיל המשולב עם קבוצתה הפועל יובלים ירושלים. משנת 2014 ועד היום לוי מתגוררת בעיר מודיעין ומשמשת כמאמנת שחייה אומנותית של הפועל גדרות על כל מגוון הגילאים, איתם קטפה תארים רבים. המרכז למצוינות בספורט ynet, אתי לוי - אלופת ישראל בשחייה אמנותית, באתר ynet, 21 במרץ 2009 ניצחון לבנות מכבי קרית-היובל ירושלים בשחייה אומנותית 11 בדצמבר 2004
ניקולה ריבארוב

נִיקוֹלָה אִילִיֶיב רִיבָּארוֹב (בבולגרית: Никола Илиев Рибаров;‏ 1 במאי 1859, רוסצ'וק, האימפריה העות'מאנית – 5 בפברואר 1927, סופיה, ממלכת בולגריה), היה גנרל בולגרי שפיקד על אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" במהלך קרב דוברו פולה במסגרת החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. ניקולה ריבארוב נולד ברוסצ'וק למשפחת סוחרים מהמעמד הבינוני. הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. ב-1880 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה. במהלך מלחמת בולגריה סרביה (1885) שירת בגדוד הרגלים ה-9 והשתתף בכיבוש העיר פירוט. בהמשך השתתף בקורס קצינים של הצבא הבולגרי וב-30 באוגוסט 1888 הוסמך לקצונה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן. ב-1901 סיים קורס מפקדי גדודים של הצבא הבולגרי. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה מונה למפקד אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" ולחם עימה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה. באוקטובר 1915 עם כניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז פיקד על אוגדתו במהלך המערכה על סרביה ונטל חלק בכיבוש קוסובו. ב-20 במאי 1917 העולה לדרגת גנרל-לויטננט והשתתף בקרבות החזית המקדונית, תוך שאוגדתו נספחת לארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. ב-15 בספטמבר 1915 הובסו כוחות האוגדה ה-2 בקרב דוברו פולה וחלקם נטשו את החזית ופתחו במרד כנגד המלך פרדיננד הראשון. בעקבות הקו נפרצו קווי החזית ובולגריה נאלצה לבקש שביתת נשק. על ריבארוב הוטלה אחריות פיקודית לתוצאות הקרב. ב-1919 פרש מהצבא בעקבות חוזה ניי. בניגוד למפקדים אחרים ממלחמת העולם, שמו של ריבארוב לא הונצח והוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 68 שנים. בולגריה במלחמת העולם הראשונה "ניקולה ריבארוב - ביוגרפיה" באתר boinaslava.net (בבולגרית).
אן רמזי

האם התכוונתם ל... אן רמזי (1929) (Ramsey) – שחקנית אמריקנית, הייתה מועמדת לפרס אוסקר על תפקידה בסרט "לזרוק את אמא מהרכבת" אן רמזי (1960) (Ramsay) – שחקנית אמריקנית, התפרסמה בזכות השתתפותה בסדרה "משתגעים מאהבה"
500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים

"500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" היא רשימה שערך מגזין "רולינג סטון" בנובמבר 2003, את הרשימה בחרו 273 מוזיקאים, מבקרים ומומחי מוזיקה. הרשימה כוללת אלבומים מז'אנרים שונים כגון פופ, רוק, ג'אז, היפ הופ, פאנק רוק, מטאל וכו'. מלבד אלבומים רגילים הרשימה מכילה גם אוספים ופסקולים. ב־2012 פרסם המגזין רשימה מעודכנת שהתבססה על הרשימה המקורית ועל רשימה נוספת, שפורסמה ב־2009, שכללה את האלבומים הגדולים בשנות האלפיים (ויצאו לאור עד אז). הרשימה המעודכנת כללה 38 אלבומים שלא נכללו ברשימה המקורית – 16 מתוכם יצאו אחרי 2003. בשנת 2020 התפרסמה רשימה חדשה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. האמנים עם מספר האלבומים הגדול ביותר ברשימה של 2020 הם: 9 אלבומים – הביטלס 8 אלבומים – בוב דילן (אחד כבוב דילן והבנד) 7 אלבומים – ניל יאנג (ארבעה אלבומי סולו ושלושה אלבומים של להקות בהן היה חבר) 6 אלבומים – קניה וסט 6 אלבומים - הרולינג סטונז 5 אלבומים – ברוס ספרינגסטין 5 אלבומים - לד זפלין 5 אלבומים – דייוויד בואי (שני אלבומי סולו ושישה אלבומים של להקות בהן היה חבר) 4 אלבומים – המי 4 אלבומים - אריתה פרנקלין 4 אלבומים - רדיוהד בשנת 2020 יצאה רשימה מחודשת של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. הרשימה כללה אמנים חדשים כגון טיילור סוויפט, בילי אייליש, הארי סטיילס וטיים אימפלה. 500 השירים הגדולים בכל הזמנים 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים הרשימה המלאה – 2012, באתר רולינג סטון הרשימה המלאה – 2020, באתר "רולינג סטון" הרשימה המעודכנת (2012) של 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, באתר רולינג סטון
אפולה אדל

אפולה אדימה בטה אדל (בצרפתית: Apoula Edima Bete Edel, בארמנית: Ապոուլա Էդիմա Էդել Բետե; נולד ב-17 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר קמרוני-ארמני ששיחק בעמדת השוער. אדל נולד ביאונדה, בירת קמרון. ב-2002 עבר לקבוצת פיוניק ירוואן מארמניה וכעבור שנתיים קיבל אזרחות ארמנית. הוא שיחק במדי הנבחרת הארמנית ורשם שש הופעות. ב-2005 עבר השוער לראפיד בוקרשט מליגת העל הרומנית, במדיה רשם תשע הופעות בשנתיים. בעונת 2007/2008 עבר אדל לפריז סן-ז'רמן הצרפתית והיה השוער השלישי של הקבוצה. בעונת 2009/2010, לאחר פציעתו של השוער הראשון גרגורי קופה, הפך אדל לשוער הראשון של הקבוצה וצבר 23 הופעות בליגה הצרפתית. בתום העונה עמד בשער הקבוצה במשחק הגמר של הגביע הצרפתי מול מונקו, וזכה בגביע עם קבוצתו לאחר ניצחון 1–0. בעונת 2010/2011 העפילה סן-ז'רמן לשלב הבתים של הליגה האירופית, שם ניצחה במשחק הראשון את סביליה. מספר ימים לאחר המשחק פורסם בעיתון מקומי בצרפת תחקיר לפיו אדל זייף את שמו וגילו. העיתון ("לה 10 ספורט") טען ששמו האמיתי של הקמרוני הוא אמברוז בייאמה ושגילו האותנטי הוא 29, מבוגר ב-5 שנים מגילו המוצהר. אופ"א קיבלה תלונה מסביליה ואילו במשטרת פריז פתחו בחקירה, אך כבר תוך שבוע הוחלט לסגור את התיק. כתוצאה מכך, התאחדות הכדורגל האירופית דחתה את הטענות וזיכתה את הצרפתים ואת השוער. בתום העונה שוחרר אדל מהקבוצה. בתחילת עונת 2011/2012 הגיע אדל לישראל וחתם על חוזה לשנתיים בהפועל תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 2–1 על מכבי חיפה במשחק הגמר. במשחקו האחרון בקבוצה כבש שער בפנדל בדרבי מול מכבי תל אביב. לאחר שנתיים בהפועל תל אביב הסתיים חוזהו של אדל ביוני 2013, והוא עזב את הקבוצה. ב-24 באוגוסט 2014, לאחר יותר משנה שלא שיחק, חתם אדל בקבוצת אתלטיקו קולקטה ההודית, ועמה זכה באליפות הראשונה של ליגת ה-ISL ההודית, בעונה מקוצרת שנמשכה מאוקטובר עד דצמבר. ב-14 בינואר 2015 חזר אדל להפועל תל אביב, וחתם בקבוצה עד תום העונה. למחרת כבר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 2–1 על הפועל ראשון לציון במסגרת גביע המדינה. אדל הספיק להשתתף רק בשמונה משחקי ליגה, בנוסף לשני משחקים בגביע המדינה, אך ב-7 במרץ נפצע וסיים את דרכו במועדון. ב-26 ביוני 2015 חתם אדל בקבוצת צ'נאיין מליגת העל ההודית, וזכה עמה באליפות. באוגוסט 2016 חתם בקבוצה ההודית פונה סיטי, ולאחר מספר חודשים עזב את המועדון ופרש ממשחק פעיל. פריז סן-ז'רמן הגביע הצרפתי: 2009/2010 הפועל תל אביב גביע המדינה: 2011/2012 אתלטיקו קולקטה אליפות הסופר ליג ההודית: 2014 צ'נאיין אליפות הסופר ליג ההודית: 2015 מדיה וקבצים בנושא אפולה אדל בוויקישיתוף אפולה אדל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אפולה אדל, באתר Transfermarkt אפולה אדל, באתר Soccerway אפולה אדל, באתר BDFutbol אפולה אדל, באתר WorldFootball.net אפולה אדל, באתר National Football Teams אפולה אדל, באתר FootballDatabase.eu תומר יצחק‏, טעות בספירה: הכירו את אפולה אדל, השוער החדש של הפועל תל אביב, באתר וואלה, 11 ביולי 2011 אייל לוי, שם נרדף: מי אתה אפולה אדל?, באתר nrg‏, 12 ביולי 2011 עירד צפריר, השוער הראשון של תל אביב, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2012 מוטי פשכצקי, ‏מפ.ס.ז' להפועל ת"א: אדל חתם לשנתיים, באתר ערוץ הספורט, 10 ביולי 2011 נדב צנציפר, הפועל תל אביב: בלדה ואדל חתמו, באתר ynet, 14 בינואר 2015 שירי אלג'ם, ‏מכה להפועל: אפולה אדל קרע את גיד אכילס וגמר את העונה, באתר ערוץ הספורט, 7 במרץ 2015
אמפיקוליאס

אמפיקוליאס (שם מדעי: Amphicoelias, מבוטא באנגלית: אמפיצליאס) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ממשפחת הדיפלודוקיים, שהתגלה בשנת 1877 בקולורדו, ארצות הברית. לאמפיקוליאס יש שלושה מינים מוכרים: A. altus נתגלה בדצמבר 1877, תואר לראשונה ב 1878 A. fragillimus נתגלה בדצמבר 1877, תואר לראשונה ב 1878 הוכרז כמין לא תקף ב-2015 A. brontodiplodocus נתגלה בשנת 2010 האמפיקוליאס היה זאורופוד דיפלודוקי טיפוסי: היה לו צוואר ענקי וגמיש, ראש כמו לסופרזאורוס, זנב ארוך, גוף גדול, ורגליים חזקות ובעלות חמש אצבעות. שיניו היו חזקות ודמויות וו, הם היו קבועות בלסתות דומות מעט ללסתות של הסופרזאורוס. עיניו היו גדולות וממוקמות מאחורי הלסתות. מן המין Amphicoelias fragillimus התגלו רק כמה עצמות מאובנות על ידי אדוארד דרינקר קופ. שרידי המאובן אבדו זמן מה לאחר שנחקר בשנות השבעים של המאה ה-19, ונותרו רק רישומים וציורים שלהם. קופ העריך שמין זה הגיע לאורך של עד 60 מטרים (200 רגל) ומשקל של למעלה מ-100 טון. עם זאת, בגלל המחסור במאובנים יש מחלוקת על תקפותו של מין זה ועל הערכות גודלו. מחקר שנערך ב-2015 מצא שהערכותיו של קופ היו שגויות ומוגזמות יתר על המידה, וכן שהמין A. fragillimus הוא למעשה פשוט פרט גדול של דיפלודוקוס. ב-2018 פרסם קנת' קרפנטר מאמר ובו טען ש-Amphicoelias fragillimus הוא דיפלודוקסיד אלא ראבאכיוזאור, וסיווג אותו תחת סוג טקסונומי חדש: Maraapunisaurus - מאראפוניזאורוס. הוא השתמש במין אחר של ראבאכיוזאור כדי להעריך את גודלו ומצא שאורכו של מאראפוניזאורוס היה "רק" 30.3 מטר. המין השני בסוג זה הוא A. altus שממדיו דומים לשל דיפלודוקוס ואורך גופו כ-25 מטר. המין השלישי הוא A. brontodiplodocus, שהתגלה בשנת 2010, וממדי גופו דומים לאלו של האפטוזאורוס (כ-21 מטרים). משערים שכאוכלי צמחים אחרים באותה תקופה, האמפיקוליאס חי בעדרים. כמויות המזון שהחיה צרכה לא אפשרה קיומם של עדרים גדולים. איור משנת 1892 השוואת גודל של אדם ל-A. fragillimus איור של המאובנים היחידים שנמצאו של A. fragillimus שחזור תלת ממדי מדיה וקבצים בנושא אמפיקוליאס בוויקישיתוף אמפיקוליאס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמפיקוליאס, באתר GBIF (באנגלית) Cary Woodruff & John R Foster (2015), The fragile legacy of Amphicoelias fragillimus (Dinosauria: Sauropoda; Morrison Formation - Latest Jurassic), PeerJ PrePrints 3:e1037 ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה נאור

משה נאור (נולד ב-9 במאי 1971) הוא מנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה משנת 2008 ובמאי תיאטרון, בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בתיאטרון חיפה: "שעה של שקט" מאת פלוריאן זלר (בשיתוף תיאטרון בית ליסין), "גיבור הלובי" מאת קנת' לונרגן, "החייל האמיץ שווייק" מאת ירוסלב האשק (בשיתוף תיאטרון הבימה), "שיגעון באופרה" מאת קן לודוויג (בשיתוף תיאטרון הקאמרי), "גזע" מאת דייוויד מאמט, "אנשים קשים" מאת יוסף בר-יוסף, "איזראל ז'ורנאל" מאת רוני סיני, "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר (בשיתוף תיאטרון הקאמרי), "מי דואג לילד", מחזה לשחקנים ולתזמורת מאת טום סטופארד, "משפחת ישראלי" מאת בעז גאון, "סוחרי הגומי" מאת חנוך לוין (פרס התיאטרון 2006 – חידוש השנה), "הצמא והרעב" מאת אז'ן יונסקו, "המקום ממנו באתי" מאת דייוויד מאמט, "ימי שלישי עם מורי" על פי מיטש אלבום (בשיתוף תיאטרון הקאמרי). בשנת 2017 מביים את ההצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר), בתיאטרון חיפה, בהשתתפות: אלמה דישי, איציק כהן, יסמין עיון ומיכאל מושונוב. בשנת 2022 מביים את ההצגה "צניחה חופשית" בכיכובן של לאורה ריבלין וציפי שביט. בתיאטרון הבימה: "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון, "נודניק" מאת פרנסיס וובר. בתיאטרון בית ליסין: "דברים שאני יודעת"(אנ') מאת אנדרו בובל (בשיתוף עם תיאטרון חיפה). בתיאטרון הקאמרי: שמו הולך לפניו (זכה בפרס התיאטרון 2008 – קומדיית השנה) מאת אפרים קישון (בשיתוף תיאטרון חיפה), "הכתובה" מאת אפרים קישון (פרס מיוחד על בימוי ע"ש יוסף מילוא), "שמנה" מאת ניל לאביוט. בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער: "הלילה הזה" מאת דפנה אנגל (פרס הצגת השנה לנוער 2007). "תום – כמה סיבות לחיות" תיאטרונטו 2006. בתיאטרון צוותא: "פחד קהל" כתיבה ובימוי, "ג'ונגול" מאת בעז גאון. "מחזמר" כתיבה ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב. "ערס פואטי" כתיבה ובימוי בסטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים. לקח חלק בתיאטרון צה"ל. ב-2016 שיחק בסרט "לב שקט מאוד" של איתן ענר. משה נאור היה נשוי לשחקנית שירי נדב-נאור ואב לעלי, ליבי וריף. מתגורר בתל אביב. אחיו הצעיר של השחקן יגאל נאור (במקור: יגאל סלחיאני). כולם היו בני – פרס התיאטרון הישראלי להצגה המתורגמת הטובה ביותר (תיאטרון חיפה בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי) שמו הולך לפניו – פרס התיאטרון הישראלי לקומדיית השנה (תיאטרון חיפה בשיתוף עם תיאטרון הקאמרי) הכתובה – פרס מיוחד על בימוי ע"ש יוסף מילוא (תיאטרון הקאמרי) הלילה הזה – פרס הצגת השנה לילדים ונוער (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער) סוחרי הגומי – פרס התיאטרון הישראלי להעלאה מחודשת של מחזה (תיאטרון חיפה) מדיה וקבצים בנושא משה נאור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משה נאור משה נאור, ברשת החברתית פייסבוק משה נאור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית משה נאור, בארכיון הבימה מרב יודילוביץ', משה נאור מונה למנהל האמנותי בתיאטרון חיפה, באתר ynet, 24 במרץ 2008 מרב יודילוביץ', משה נאור: "מההתחלה הלכתי נגד הזרם", באתר ynet, 28 באוגוסט 2011 אייל מלובן, משה נאור: "התיאטרון הפוליטי בישראל כמעט מת", באתר הארץ, 12 ביוני 2012 טל לוין, משה נאור: "קצת נמאס לי שהצרות הקודמות של התיאטרון רודפות אותי", באתר הארץ, 2 באוקטובר 2010 ליאת רון, ‏"הקהל סובל זוהמה בטלוויזיה", באתר גלובס, 7 בפברואר 2012 ציפי שוחט, התרשמות ברמה האנושית, באתר הארץ, 24 במרץ 2008 משה נאור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ליגת החובבים הארצית ע"ש אבי כהן

ליגת החובבים הארצית ע"ש אבי כהן הידועה רשמית בשם אליפות משרד התרבות והספורט ע"ש אבי כהן, היא טורניר כדורגל המכיל כ-180 קבוצות ומחולקת לארבעה מחוזות. הליגה הוקמה ביוני 2011, כללה בעונה הראשונה כ-150 קבוצות, ויצאה לדרך ביולי אותה שנה. האליפות מנוהלת על ידי משרד הספורט והתרבות ומדינת הכדורגל (ארגון מלכ"ר לקבוצות חובבניות). הליגה נקראת על שמו של הכדורגלן אבי כהן, שהיה קפטן מכבי תל אביב ונבחרת ישראל בכדורגל, ושיחק גם בקבוצת ליברפול האנגלית, שהייתה אלופת אנגליה ואלופת אירופה, ונהרג בתאונת אופנוע. הליגה נערכת מדי שנה בחודשי הקיץ. אליפות משרד התרבות והספורט 2011 ע"ש אבי כהן (על שם כדורגלן העבר אבי כהן שנפטר באותה שנה) נפתחה ב-17 ביולי 2011 והסתיימה ב-11 באוגוסט. הליגה חולקה לארבעת המחוזות העיקריים: ירושלים, תל אביב, חיפה ובאר שבע. באליפות השתתפו 128 קבוצות, והיא זכתה לתהודה בתקשורת הספורט ובקרב שחקני הכדורגל החובבים בישראל. שנה לאחר מכן האליפות צמחה ל-154 קבוצות וזכתה אף היא לחשיפה תקשורתית רחבה. ב-2014 הטורניר כבר כלל 200 קבוצות, ובנוסף כלל 2 טורנירים נפרדים לנוער ולבוגרים. ב-2015 לא התקיים עקב לוחות זמנים וטורנירים אחרים. ב-2016 חזר הטורניר להתקיים. בשנת 2018 האליפות נערכה בפעם השביעית ברציפות, ומספר הקבוצות המשתתפות גדל ל-182 קבוצות מכל האזורים. ב-2019 התקיימה הליגה ב-2 טורנירים נפרדים ל-6X6 ול-7X7. ב-2020 לא התקיימה תחרות עקב התפרצות מגפת הקורונה העולמית. הליגה נפתחת במשחקי מוקדמות אזוריים, המרוכזים בשלב הבתים (שייערך בנשר, קריית שלום, בית וגן ובבאר שבע). הקבוצות מחולקות לבתים בני 4 קבוצות (מרכז) או 6 קבוצות (שאר המחוזות). שתי הראשונות מכל בית עולות לשלבי הגמר המחוזיים. הגמרים מחוזיים, נערכים בשלב הבתים השני, כאשר הקבוצות משובצות על לפי מיקומן בשלב הבתים לשלב בתים נוסף בן 3–4 קבוצות ממנו עולה קבוצה אחת מכל בית. לאחר מכן נערך חצי הגמר הארצי שכולל 18 קבוצות מ-4 מחוזות שמחולקות ל-3 טורנירים בני 6 קבוצות. כל שתי הקבוצות הראשונות מכל טורניר עולות לטורניר הגמר. טורניר הגמר הארצי הוא בית גמר בן 6–8 קבוצות שנערך במעמד שר התרבות והספורט, משפחתו של אבי כהן ואחרים. מדינת הכדורגל אליפות החובבים הארצית ע"ש אבי כהן יוצאת לדרך, באתר ONE‏, 3 ביולי 2011 אסי ממן, ‏לבנת: אבי כהן היה כל מה שיפה ואהוב בכדורגל, באתר ONE‏, 25 ביולי 2012 שי לב, ‏אליפות החובבים ע"ש אבי כהן: שלב הסיכומים, באתר ONE‏, 22 בינואר 2019 דף סיכום אליפות 2011 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2012 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2013 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2014 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2016 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2017 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 2018 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 7 על 7 בשנת 2019 באתר מדינת הכדורגל דף סיכום אליפות 6 על 6 בשנת 2019 באתר מדינת הכדורגל
When the Sun Goes Down

When the Sun Goes Down (בעברית: כשהשמש שוקעת) הוא אלבומה השלישי והאחרון של סלינה גומז & הסצנה. האלבום יצא לאור ב-21 ביוני 2011, דרך חברת התקליטים הוליווד רקורדס. האלבום בעל שלושה סינגלים מובילים "Love You like a Love Song" "Who Says" ו-"Hit the Lights". האלבום זכה לשבחים רבים, ממוצע הביקורות הוא 4–5 כוכבים. הקרדיטים נלקחו מהערות האלבום השיר "Who Says" הגיע למקום 21 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 והיה מקום ראשון במצעד המועדונים. השיר מכר למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה ×3 והגיע גם לפלטינה באוסטרליה ונורווגיה. השיר "Love You like a Love Song" ביציאתו הגיע למקום 74 ושבוע למחרת קפץ 39 מקומות (זה אומר שהוא הגיע למקום 35) ובשיאו הגיע למקום 22 במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100 והגיע למקום הראשון במצעד המועדונים גם כן. השיר מכר למעלה מ-2.5 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה ×4 והגיע גם לפלטינה בנורווגיה ולזהב באוסטרליה ושוודיה. האלבום "When the Sun Goes Down" הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 והגיע למכירות של זהב בארצות הברית ופולין והגיע למעמד זהב בעוד מספר מדינות ובקנדה הגיע לפלטינה. מידע על האלבום When the Sun Goes Down באתר MusicBrainz מידע על האלבום When the Sun Goes Down באתר AllMusic האלבום When the Sun Goes Down באתר ספוטיפיי הדף הרשמי של סלינה גומז Selena Gomez, ‘Come + Get It’ – Song Review, PopCrush When the Sun Goes Down (חוברת). הוליווד רקורדס. 2011. סלינה גומז במצעד בילבורד עם האלבום when the sun goes down Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית) CERTIFICADOS – Pro-Música Brasil, איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי Award - bpi, bpi Bestseller charts and awards :: Polish Society of the Phonographic Industry, web.archive.org, ‏2013-10-14 Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית אמריקאית)
זיגבורג

זיגבורג (גרמנית: Siegburg) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. בשנת 2005 חיו בה כ-40,000 תושבים. זיגבורג, עיר המחוז של מחוז ריין-זיג (Rhein-Sieg), שוכנת על גדות נהר הזיג, אשר נשפך אל הריין כ-10 ק"מ מערבית לעיר. זיגבורג מרוחקת כ-10 ק"מ מבון וכ-25 ק"מ מקלן. זיגבורג היא מרכז תיירותי משני באזור חבל הריין. במרכז העיר עשרות בניינים נאים מסוף המאה ה-19 ומתחילת המאה ה-20 אשר השתמרו בצורה טובה. עם זאת, סימן ההיכר של העיר הוא מנזר מיכאלסברג (Abtei Michaelsberg) הצבוע צהוב והשוכן על גבעה נישאה במרכז העיר. מהמנזר, הפתוח למבקרים ללא תשלום בכל שעות היממה, נשקף נוף נרחב של חבל הריין. בית הכנסת והקהילה היהודית במקום נחרבו בשואה. העיר הפכה ב-1969 לעיר מחוז. פולין בולסלבייץ, פולין צרפת נוז'אן-סור-מארן, צרפת פורטוגל גוארדה, פורטוגל טורקיה סלצ'וק, טורקיה יוון אורסטיאדה, יוון יפן יוזוואה, יפן מדיה וקבצים בנושא זיגבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זיגבורג (בגרמנית) זיבורג (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהרז"ך

האם התכוונתם ל... רבי אלכסנדר זוסלין הכהן – תלמידו של בעל 'המרדכי', רב בארפורט ובערים נוספות בגרמניה, מחבר "ספר האגודה". נהרג בגזרות ק"ט. רבי זלמן כ"ץ – רב בנירנברג במאה ה-15, מחבר 'ספר היריעה' על הלכות גיטין, ורבו של מהר"ם מינץ. רבי משולם זלמן הכהן (גר') – תלמידו של רבי יהונתן אייבשיץ, רב בפיורדא ובערים נוספות, מחבר שו"ת מהרז"ך.
Gewehr 41

רובה Gewehr 41 הוא רובה חצי-אוטומטי שפותח בגרמניה הנאצית ושירת את הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה בשנים 1941-1945. כבר בשנת 1940 היה ברור שרובה חצי-אוטומטי בעל קצב אש מהיר יותר מאשר רובה בריחי, היה הכרחי, על מנת לשפר את היעילות והקטלניות של חיל הרגלים. הוורמכט הוציא מכרז ובו מפרט תכונות למספר מפתחי נשק, והחברות מאוזר ווולתר הגישו אב-טיפוסים שהיו מאוד דומים. ברם, מספר מגבלות הוטלו על התכנון: מנגנון הטעינה לא יכלול חורים שיפלטו גז ויקדחו אל הקנה. הרובה לא יכלול חלקים חיצוניים נעים. ובמקרה שמנגנון הטעינה האוטומטית נכשל יהיה אפשר לטעון ולדרוך את הרובה ידנית, כמו ברובה בריחי. שני הדגמים השתמשו, לכן, במנגנון הידוע בשם "Bang" (על שם מפתחו הדני Søren H. Bang). במנגנון זה, גזים שנוצרים מהירי נלכדים בלוע בחרוט טבעתי, שבתורו משך מוט-בוכנה ארוך שפתח את המכנס וטען מחדש את הרובה. מנגנון זה מנוגד למנגנון הנפוץ יותר של מנגנונים מופעלי-גז, שבהם הגזים שנפלטים מהקנה, דוחפים אחורה את הבוכנה כדי לפתוח את המכנס. שני התכנונים כללו מחסנית פנימית בת 10 כדורים, שהוטענה על ידי הרצועות ששימשו ב-Karabiner 98k עם תחמושת המאוזר 7.92x57mm. כתוצאה מכך, הטעינה הפכה ליחסית איטית. הדגם של מאוזר, G41(M), נכשל. רק 6,673 יחידות שלו יוצרו לפני שהייצור הופסק, ומתוכם 1,673 הוחזרו לאחר שהתגו כבלתי-שמישים. הדגם של וולתר, G41(W), דמה בהופעתו ל-Gewehr 43. רוב חלקי המתכת ברובה זה היו מפלדה, ומספר רובים, בעיקר אלה המאוחרים יותר, השתמשו במתפסים מבקליט (סוג של פלסטיק מוקדם). הדגם של וולתר היה מוצלח יותר מאחר שהמפתחים התעלמו משתי הדרישות האחרונות שבמפרט שהגיש הצבא הגרמני. גם רובים אלה, ביחד עם ה-G41(M), סבלו מכשלים במנגנון הגז. כשלים אלה נבעו מהתכנון המורכב יתר על המידה של מערכת לכידת הגז שבלוע שנשחק בקורוזיה עקב השימוש במלחים בתחלים (primers) של התחמושת. מרכב הלוע כלל הרבה חלקים עדינים והיה קשה לשמרו נקי, לפרק ולהרכיב מחדש בתנאי שדה. בשנת 1943 רובה זה תוכנן מחדש ונהפך ל-Gewehr 43 שמשתמש במנגנון גז שדומה יותר ל-SVT-40, וכן מוזן על ידי מחסנית נתיקה. רובי ה-G41(W) יוצרו בשני מפעלים: וולתר ב"צלה מהליס" ו"ברלין לובקר". רובי וולתר נושאים את הקוד AC ואת תו התקן WaA359 בעוד שרובי BLM של מאוזר נושאים את הקוד DUV ואת תו התקן WaA214. רובים אלה יחסית נדירים, ולכן שווים הרבה בשוק האספנות. מקורות שונים מעריכים שנוצרו בין 40,000 ל-145,000 רובים כאלה, אך רובים אלה גילו קצב שחיקה מהיר בחזית המזרחית. בסופו של דבר, רובים אלה התגלו כבעייתיים ולא יעילים, והוחלפו ב-Gewehr 43. מדיה וקבצים בנושא Gewehr 41 בוויקישיתוף