laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המנון קוסטה ריקה

המנון קוסטה ריקה (בספרדית: Himno Nacional de Costa Rica) הוא השיר Noble patria, tu hermosa bandera - מולדת אצילה, דגלך היפה. המנון זה אומץ בשנת 1853 כאשר הוא כלל רק מוזיקה שנכתבה על ידי מנואל מריה גוטיירס (Manuel María Gutiérrez). בשנת 1900 נוספו להמנון מילים מאת חוסה מריה סלדון ברנס (José María Zeledón Brenes). Noble patria, tu hermosa bandera Expresión de tu vida nos da: Bajo el límpido azul de tu cielo Blanca y pura descansa la paz. En la lucha tenaz de fecunda labor que enrojece del hombre la faz, Conquistaron tus hijos, labriegos sencillos, Eterno prestigio, estima y honor. ¡Salve, oh tierra gentil! ¡Salve, oh madre de amor! Cuando alguno pretenda tu gloria manchar, verás a tu pueblo, valiente y viril La tosca herramienta en arma trocar. ¡Salve patria! tu pródigo suelo Dulce abrigo y sustento nos da; Bajo el límpido azul de tu cielo ¡Vivan siempre el trabajo y la paz! מולדת אצילה, דגלך היפה מהווה ביטוי לחיים שאת נותנת לנו תחת שמייך הכחולים, השלום שולט, לבן וטהור. בקרב העיקש לעמל פורה, המאיר את פני אנשייך, בנייך, חקלאים פשוטים, זוכים לתהילת נצח וכבוד. שלום, ארץ עדינה! שלום, אם אוהבת! אם איש ינסה להכתים תהילתך, תראי את בנייך, אמיצים וזריזים, להחליף כלי מחרשה בחרב. שלום, ארץ מולדת! מאדמתך, תני לנו מחייתנו ומחסה. תחת שמייך הכחולים, ישכנו שלום ועמל לנצח! דגל קוסטה ריקה סמל קוסטה ריקה מדיה וקבצים בנושא המנון קוסטה ריקה בוויקישיתוף קוסטה ריקה - מילות ההמנון והמנגינה - באתר המנוני העולם
נירית הקמה

נִירִית הַקָּמָה (שם מדעי: Ridolfia segetum) היא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. מוצאו באזור אגן הים התיכון. גובהה של הנירית עשוי לעלות מעל למטר. הנירית נפוצה בארץ ישראל בשדות במרכז ובצפון. עליה מנוצים לאונות דקות. הצמח מכיל שמן אתרי בעל ריח, ולכן משמש כתבלין בתעשיית הכבושים. הצמח מכונה לעיתים גם "שמיר". תפרחתו מרובת פרחים אשר צבעם צהוב. כל חלקי הצמח העל-קרקעיים נאכלים מבושלים או כשהם לא מבושלים. הנירית אינה רק צמח החשוב לתעשיית המזון אלא גם משמשת ברפואה. הערבים השתמשו בצמח כתרופה להסדרת המחזור החודשי לנשים, להגדלת כמות החלב בבלוטות החלב של האישה המיניקה, כתרופה נגד עצירות, לטיפול ולמניעת שיעול. כמו כן, שימשה גם כדי להפיג גזים מהבטן ולרפא מחלות דרכי הנשימה ולטיפול בכינים. נירית היא יחידה ממינה בישראל. הפריחה בארץ ישראל היא בחודשים אפריל עד יוני. היישוב הקהילתי נירית באזור השרון קרוי על שם הצמח. מדיה וקבצים בנושא נירית הקמה בוויקישיתוף נירית הקמה, באתר NCBI (באנגלית) נירית הקמה, באתר צמח השדה נירית הקמה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה נירית הקמה, באתר Tropicos (באנגלית) נירית הקמה, באתר GBIF (באנגלית) נירית הקמה, באתר The Plant List (באנגלית) נירית הקמה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אכאים

אכאים (ביוונית: Aχαιοί) היו שבט יווני מרכזי (לפי הרודוטוס יחד עם האיולים, האיונים והדורים). השם ניתן לכוחות יווניים באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס (הומרוס השתמש בשם זה 598 פעמים באיליאדה); שמות חלופיים באיליאדה הם דנאים (Δαναοί; בשם זה השתמש 138 פעמים) ואַרְגֵּאִים (Ἀργεῖοι; בשם זה נעשו 29 שימושים). ה"ארגאים" הוא שם פוליטי, שנלקח משמה של בירת האכאים – ארגוס. ה"דנאים" הוא השם שניתן לשבט ששלט בפלופונסוס ובאזור שמסביב לארגוס. ה"אכאים" הוא השם של השבט ששלט לראשונה בשטחי יוון, וחי מסביב לבירתו – מיקנה. אכאיה ביצירות הומרוס היא הממלכה של אגממנון, מפקד הכוחות היוונים. ממלכתו שכנה בצפון הפלופונסוס, שטח שכיום מהווה את המחוזות היווניים אכאיה, קורינתוס וארגוליס. האכאים ההומריים היו חלק מהתרבות המיקנית ששלטה ביוון מהמאה ה־16 לפנה"ס. נמצאו מסמכים חִתיים המזכירים אומה במערב (ביחס לחת) בשם אָחִיַוָה. הבולט בהם הוא מכתב טאוואגאלאווה, שחובר על ידי מלך חתי לא ידוע מתקופת האימפריה החתית (המאה ה־14 לפנה"ס), ומוען אל מלך אחיאווה, בהתייחסו אליו כאל שווה, ושממנו משתמע שהעיר מילאוואנדה (כנראה מילטוס) נמצאת בשליטת הנמען. המכתב אף מתייחס ל"אירוע וילושה" מוקדם יותר, שהיה כרוך בפעילות עוינת מצד אחיאווה. ההתייחסות המוקדמת ביותר לאותה ארץ מופיעה בתעודה שמתארת הפרות ברית מצד הווסאל החתי מַדוּאָטָה, ובו היא נקראת "אָחִיָה". את השמות הללו זיהו חוקרים עם האכיים ממלחמת טרויה, ואת וילושה עם טרויה (דרך שם האקרופוליס של טרויה, איליון). על אף הקרבה הפונֶטית, עדיין ניטש ויכוח על זיהוי זה. בשנה החמישית לשלטון פרעה מרנפתח, קמה ברית בין תושבי לוּב ועממים צפוניים ותקפה את אזור הדלתה המערבית. בין שמות העממים הפולשים היו האֶקְוֶושׁ, שאף אותם מזהים חוקרים עם האכיים. גם אצל הומרוס מוזכרת מתקפה אכיית על הדלתה, ואודיסאוס מזכיר זאת בשוחחו עם נשמת מנלאוס בשאול. מיתוסים יווניים מאוחרים יותר גורסים שהלנה בילתה את שנות מלחמת טרויה במצרים העתיקה, ולא בטרויה, ושלאחר המלחמה הגיעו האכיים למצרים כדי לקחתה, מה שאולי משקף מסורת עמומה על אותה מתקפה. אותו מקור מציין שמרנפתח הביס את הפולשים, לאחר שהרג 6,000 חיילים ושבה 9,000 איש. כדי לספור במדויק, מסופר שציווה ליטול את אברי המין של כל המתים שלא היו נימולים, ואת ידי המתים הנימולים; תיאור זה הוביל חוקרים לפקפק בזיהוי האקווש עם האכיים, מכיוון שככל הידוע, מילה לא הייתה נהוגה בקרב היוונים בעת ההיא. לפי משה עמית, אין למנהג המילה עדות ביוון בתקופת הברונזה ולאחר מכן אבל קיימת השערה כי האכאים שחיו במזרח קיבלו כמה ממנהגי המקום וביניהם המילה. השערה זאת יכולה לקבל חיזוק מכך שהמילה הייתה קיימת גם אצל הקולכים, שישבו בחוף המזרחי של הים השחור. ה"חִיַוַ" מוזכרים בגרסה הלווית של הכתובת הדו-לשונית מצ'ינקיי; בגרסה הפיניקית השם המקביל הוא "דננים". בכתובת אזתוד המאוחרת מעט לכתובת מצ'ינקיי מוזכרים בפיניקית ה"דננים" ובלווית ה"אַדַנַוַ". ה"חִיַוַ" קרובים אטימולוגית לשם קוה. יוון המיקנית מלחמת טרויה הליגה האכאית מדיה וקבצים בנושא אכאים בוויקישיתוף אכאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, תשנ"ח, 51 הרודוטוס, היסטוריה, ספר ב, פרק 104 איתמר זינגר, הכתובת הדו־לשונית לובית־פיניקית מצ'ינֶקֶיי והשלכותיה ההיסטוריות, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כט, 2009, עמ' 149
ריצ'רד רוג'רס (אדריכל)

ריצ'רד רוג'רס (באנגלית: Richard Rogers;‏ 23 ביולי 1933 – 18 בדצמבר 2021) היה אדריכל בריטי שנודע בזכות עיצוב מודרניסטי ופונקציונלי של בנייניו. סגנונו התאפיין גם בהחצנה של הסטרוקטורה ופרטי בניין עתירי טכנולוגיה שהיו מוחצנים אף הם. הוא היה שותף (אנ') בכיר במשרד האדריכלים רוג'רס סטירק הרבור ושות' (אנ'), הידוע עד יוני 2020 בשם שותפות ריצ'רד רוג'רס. רוג'רס נולד בפירנצה ולמד תחילה בבית הספר לאדריכלות של ה-AA (אנ') בלונדון מ-1954 עד 1959, שם קיבל את הדיפלומה של האיגוד (AA Dipl), ולאחר מכן סיים את לימודיו לתואר שני (M.Arch) בבית הספר לאדריכלות (אנ') באוניברסיטת ייל ב-1962 על מלגת פולברייט. בייל הכיר רוג'רס את נורמן פוסטר כשותף ללימודים עמו הקים בשנת 1963 את המשרד המשותף עם חזרתם לבריטניה יחד עם נשותיהם סו רוג'רס (אנ') ווונדי צ'יזמן (אנ') (בהתאמה). המשרד שנקרא צוות 4 (אנ'), זכה להצלחה רבה בשנותיו הראשונות והתפרסם כמוביל בסגנון ההיי-טק התעשייתי. ב-1971 הקים שותפות אחרת עם האדריכל רנצו פיאנו עמו תכנן את מרכז פומפידו בפריז שנחשב לאחת מפריצות הדרך הגדולות של השניים, ומבנה פורץ דרך גם באדריכלות המאה ה-20. במרץ 2006, קראו פוליטיקאים בניו יורק להפסיק את עבודתו על פרויקט תכנונו מחדש של מרכז קונגרסים על שם ג'ייקוב יעבץ בניו יורק, בשל חברותו בארגון שקרא להחרים את ישראל. בעקבות כך החליט רוג'רס לנתק את קשריו עם הארגון, כדי שעבודתו בפרויקט שעלותו 1.7 מיליארד דולר, לא תיפגע. הארגון, "ארכיטקטים ומתכננים למען צדק בפלסטין", קבוצה של 60 ארכיטקטים שקראו לישראל להפסיק את הקמת גדר ההפרדה ואת הבנייה בהתנחלויות, והשווו את החברות המשתתפות בבנייה בגדה המערבית לאלה שפעלו בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד. רוג'רס זכה לפרסים רבים על תרומתו לאדריכלות, ביניהם מדליית הזהב המלכותית (אנ') של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ב-1985 ופרס סטירלינג על תכנון טרמינל 4 החדש של נמל התעופה מדריד-בראחס במדריד ב-2006. ב-2007 זכה בפרס פריצקר. הוא גם זכה לתואר אבירות מהמלכה אליזבת' השנייה בשנת 1981. רוג'רס היה נשוי ואב לבן. נפטר ב-18 בדצמבר 2021. בית רוג'רס בווימבלדון, 1967 מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז, 1971 בניין לוידס (אנ'), לונדון, 1979–1984 בניין בית המשפט האירופאי לזכויות אדם (אנ'), שטרסבורג, 1984 כיפת המילניום, לונדון, 1999 טרמינל 4 של שדה"ת בראחס, מדריד, 2005 מגדל משרדים רחוב ווד 88 (אנ'), לונדון, 1993–2001 בניין הסנדד (אנ'), בניין האספה הלאומית של ויילס, קארדיף, 2006 רחוב לידנהול 122 (אנ') (מגדל ה"פומפייה"), הסיטי של לונדון, 2014 מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד רוג'רס בוויקישיתוף Richard Rogers Partnership UK ריצ'רד רוג'רס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נעמה ריבה, האדריכל ריצ'רד רוג'רס מת בגיל 88, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2021 ניקולס רו, הסטודנט הכושל לאדריכלות שבנה את מרכז פומפידו, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2013 סוכנויות הידיעות, בניו יורק קוראים להפסיק עבודת ארכיטקט שתמך בחרם על ישראל, באתר הארץ, 4 במרץ 2006 ניו יורק טיימס, פרס פריצקר לאדריכל ריצ'רד רוג'רס, באתר הארץ, 31 במרץ 2007 יובל סער, האחים בורולק והאדריכל ריצרד רוג׳רס בין מקבלי המדליות בפסטיבל העיצוב לונדון, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2014 חגית פלג-רותם, ‏30 שנות פומפידו, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2007 הנדלסבלאט, ‏לונדון בקדחת המילניום, באתר גלובס, 27 באוקטובר 1999 רוברט בות, גרדיאן, הצצה לבניין הגבוה ביותר בלונדון, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2014
דגל בונייר

דגל בונייר כולל משולש כחול גדול בחלקו התחתון של הדגל המרוחק מהניצב, ומשולש צהוב קטן בחלקו העליון של הדגל הקרוב לניצב. בין המשולשים מצוי פס לבן שבמרכזו מצפן שחור שבו כוכב אדום בן שישה קצוות. המשולש הצהוב מסמל את השמש והכחול מסמל את הים הקריבי. הפס הלבן מסמל את השמים. הצבעים אדום, לבן וכחול מסמלים גם את הנאמנות של בונייר להולנד, שאלו הם צבעי דגלהּ. המצפן השחור מסמל את תושבי האי, אשר הגיעו אליו מכל קצווי הארץ. הכוכב בן שישה קצוות מסמל את ששת האיים המקוריים שהיו חלק מהאנטילים ההולנדיים: בונייר, ארובה, קורסאו, סאבא, סנט מארטן וסנט יוסטטיוס. הדגל עוצב בעצתו של הוקסילולוג ויטני סמית. דגל האנטילים ההולנדיים מדיה וקבצים בנושא דגל בונייר בוויקישיתוף דגל בונייר, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד רוג'רס

האם התכוונתם ל... ריצ'רד רוג'רס (מלחין) – מלחין אמריקני. ריצ'רד רוג'רס (אדריכל) – אדריכל בריטי.
AFL

AFL הם ראשי תיבות באנגלית. האם התכוונתם ל... Armed Forces of Liberia – הכוחות המזוינים של ליבריה American Federation of Labor – פדרציית העבודה האמריקאית, ארגון עובדים אמריקאי הפועל מסוף המאה ה-19 (מוכר כחלק מהארגון המשולב AFL-CIO) ליגות פוטבול American Football League – ליגת הפוטבול האמריקאית, ליגת פוטבול מקצוענית שהתאחדה עם ה-NFL בשנת 1970 Arena Football League – ליגת הפוטבול האמריקאית באולמות סגורים Australian Football League – ליגת הפוטבול האוסטרלית (אנ'), ראו גם פוטבול אוסטרלי לארגוני ספורט נוספים בשם זה ראו American Football League (disambiguation) בוויקיפדיה באנגלית.
קליין בונייר

קליין בונייר (בהולנדית: Klein Bonaire, מילולית: "בונייר הקטן") הוא אי לא מיושב סמוך לחופו המערבי של האי בונייר בים הקריבי. שטחו של האי 6 קמ"ר, וגובהו של האי השטוח - מטר אחד מעל פני הים. שרידי המבנים היחידים באי הם שרדי בקתות עבדים שהיו באי. המרחק מחופי בונייר לקליין בונייר הוא כ-750 מטרים, בנקודה הקרובה ביותר, ותיירים נוהגים לשכור סירות ולהפליג לאי לצורכי צלילה בשוניות האלמוגים המקיפות את האי. בשנת 1868 נמכר האי לאנג'ל ג'סרון (Angel Jeserun) ובשנת 1999 נרכש האי על ידי ממשלת בונייר והועבר לידי קרן הטבע העולמית (the World Nature Fund) אשר הקימה את הקרן לשימור קליין בונייר (the Foundation to Preserve Klein Bonaire). עלות רכישת האי הייתה 9 מיליון גילדנים (כ-5 מיליון דולרים). מדיה וקבצים בנושא קליין בונייר בוויקישיתוף הקרן לשימור קליין בונייר (אורכב 04.11.2009 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) תמונות של האי (באנגלית) תצלומי לוויין של האי (באנגלית)
כרטוס משותף (תחבורה ציבורית)

כרטוס משותף הוא שיטה למכירת כרטיסים לנסיעה בתחבורה ציבורית, בה קונה הנוסע כרטיס נסיעה אחד על מנת להשתמש במספר אמצעי תחבורה, בין אם אמצעים אלו מופעלים על ידי חברה אחת ובין אם הם מופעלים על ידי מספר חברות שונות. השיטה נועדה להקל על הנוסע המעוניין להשתמש באמצעי התחבורה הציבורית, ולעודד את השימוש בתחבורה ציבורית ובתחבורה בת קיימא. השימוש בתחבורה הציבורית דורש לעיתים החלפת מספר אמצעי שינוע על מנת להגיע מנקודת המוצא אל היעד במהירות וביעילות. לדוגמה, נוסע המעוניין להגיע מביתו הממוקם בעיר אחת אל יעדו הנמצא בעיר אחרת, יצטרך לרוב להשתמש בשלושה אמצעי תחבורה: תחבורה עירונית מביתו אל תחנה מרכזית בעירו. תחבורה בין עירונית אל תחנה מרכזית בעיר היעד. תחבורה עירונית אל מקום היעד. בשיטת הכרטוס המשותף נוסע זה יצטרך לקנות כרטיס נסיעה אחד על מנת לבצע נסיעה זו. שיטה זו פעלה עד יוני 2011 רק במקומות בודדים. במסגרת הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן שהונהגה ב-1 ביולי 2011, אוחדו קודי הנסיעה של חברות אגד, דן, קווים ומטרופולין, וניתן מעבר בין אוטובוסים בתוך אזורי הנסיעה במשך 90 דקות. במטרופולין ירושלים, עם הפעלת הרכבת הקלה הונהג כרטוס משותף לרכבת ולאגד. לצורך מימוש הכרטוס המשותף בגוש דן, חייב הנוסע להצטייד בכרטיס רב-קו. בחודש ינואר 2017 הצטרפה הכרמלית בחיפה למערך התחבורה הציבורית, וכעת נסיעה בה נכללת במערך הכרטוס המשותף באזור. רב-קו ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
A Kind of Magic

A Kind of Magic (בעברית: סוג של קסם) הוא אלבומה ה-12 של להקת הרוק קווין שיצא בשנת 1986. חלק מאלבום זה הוא פסקולו של סרט מדע בדיוני בשם איש הנצח. חברי הלהקה הוזמנו להקרנה פרטית של מספר סצנות שהבמאי ראסל מולקאי (אנ') השלים, כדי לנסות ולעניין את הלהקה בכתיבת שיר אחד לפסקול, אולם חברי הלהקה שהתלהבו מהרעיון של איש נצח שלא יכול לאהוב, כתבו בסוף שלושה שירים ששולבו בסרט – פרדי מרקיורי כתב את "Princes of the Universe", בריאן מיי כתב את "Who Wants to Live Forever" ורוג'ר טיילור כתב את "A Kind of Magic". על אף שהאלבום הגיע רק למקום ה-46 בארצות הברית, הוא הגיע למקום הראשון בבריטניה ונשאר במצעד במשך 63 שבועות רצופים. השיר "A Kind of Magic" הגיע למקום הראשון במצעדים של למעלה מ-30 מדינות ברחבי העולם. השיר הופיע בסרט "איש הנצח" בגרסה מעט שונה מהגרסה הסופית שהופיעה באלבום. כמו כן, השיר שימש גם כשיר הפתיחה בסדרה קסם של משפחה. לאחר מספר שנים, סדרת טלוויזיה שהתבססה על הסרט "איש הנצח" השתמשה בשיר "Princes of the Universe" מאלבום זה כשיר הפתיחה שלה. אף על פי שהאלבום נחשב לפסקול לא רשמי לסרט "איש הנצח", השיר "One Vision" היה בסרט נוסף בשם "Iron Eagle" (יצא בשנת 1986). One Vision (קווין) - (5:10) * A Kind of Magic (טיילור) - (4:24) * One Year of Love (דיקון) - (4:26) * Pain Is So Close to Pleasure (דיקון/מרקיורי) - (4:21) * Friends Will Be Friends (מרקיורי/דיקון) - (4:07) * Who Wants to Live Forever (מיי) - (5:15) * Gimme the Prize (מיי) - (4:34) Don't Lose Your Head (טיילור) - (4:38) Princes of the Universe (מרקיורי) - (3:32) * "A Kind Of 'A Kind of Magic" (טיילור) "Friends Will Be Friends Will Be Friends..." (מרקיורי, דיקון) "Forever" (מיי) – (3:20) - גרסת פסנתר של השיר 'Who Wants To Live Forever' "Forever" (מיי) – (3:20) "(One Vision (Extended Vision" (קווין) – (6:23) "(A Kind Of Magic (Highlander Version" "(One Vision (Single Version" "(Pain Is So Close To Pleasure (Single Remix" "(Forever (Piano Version" "(A Kind Of Vision (Demo, August 1985" "(One Vision (Live at Wembley Stadium, July 11th 1986" "Friends Will Be Friends Will Be Friends" המסומנים יצאו כסינגלים. כל השירה מבוצעת על ידי פרדי מרקיורי למעט: Who Wants to Live Forever – מרקורי, מיי קולות ליווי מבוצעים על ידי מרקיורי, טיילור ומיי, למעט: One Vision – מיי One Year Of Love – מרקיורי Pain Is So Close To Pleasure – מרקיורי Don't Lose Your Head - טיילור וג'ואן ארמטריידינג. תופים, מכונת תופים, תופים אלקטרוניים: רוג'ר טיילור גיטרה בס: ג'ון דיקון גיטרה חשמלית - בריאן מיי למעט: גיטרה נוספת ב-"Pain Is So Close To Pleasure" – דיקון. גיטרה נוספת ב-"Don't Lose Your Head" – דיקון. פסנתר: מרקיורי. סינטיסייזר: קווין וספייק אדני. מידע על האלבום A Kind of Magic באתר MusicBrainz מידע על האלבום A Kind of Magic באתר AllMusic האלבום A Kind of Magic באתר Discogs האלבום A Kind of Magic באתר ספוטיפיי Phil Hoad, ‏How we made Highlander: 'Connery opened his homemade whisky on the plane', מתוך הגארדיאן, ראיון עם הבמאי ראסל מולקהי, ה-5 ביולי 2016
בנימין פוקס

בנימין בן ברוך פוקס (שועל) (ה'תרכ"א,1861 – ט"ו בניסן תרצ"ג, 11 בנובמבר 1933) היה חבר תנועת ביל"ו מהקבוצה הראשונה של הביל"ויים שעלו ארצה מניקולייב בשנת 1882, ממייסדי המושבה גדרה. נולד בחרסון (אוקראינה) לברוך פוקס. בילדותו קיבל חינוך מסורתי אצל הוריו הדתיים, למד ב"תלמוד תורה" ולאחר מכן קיבל חינוך תיכוני. בבגרותו היה חבר של המשורר שמעון פרוג והושפע מאוד ממנו. הוא הצטרף לתנועת ביל"ו והגיע ליפו בשנת 1882 (תרמ"ב), התגורר בבית אנטון איוב שבקרבת יפו ומשם היה הולך יום יום עם יתר חבריו לעבודה במקווה ישראל. הוא השתתף באסיפות בהן חובר תקנון התנועה ששימש אחד הגורמים להרחקת הביל"ויים ממקווה ישראל. הוא זכה להיות בין השבעה שעלו לאדמת קטרה ב-14 בדצמבר 1884 בחג החנוכה וייסדו את גדרה. פוקס שינה שם משפחתו ל"שועל", ובשם זה הוא חתום על כמה תעודות היסטוריות מהימים ההם בגדרה. גם ברישיון שנתנו השלטונות הטורקיים לבניית בתים בגדרה נזכר שמו. הוא השתתף ברוב המשלחות של בני המושבה למקומות שונים בארץ. ב-29 ביולי 1885 צעד יחד עם מוגילבסקי אל פטרונם יחיאל מיכל פינס בירושלים. ב-25 באוקטובר באותה שנה צעד אליו בשנית וב-6 בנובמבר צעד לעזה יחד עם יעקב שלמה חזנוב ויוסף לייב ליס, לפי הזמנת השלטונות לרגל הקמת האורווה הידועה בגדרה ללא רישיון ממשלתי. פוקס זכור כאיש הגפן. הגפן היה לדידו לא רק מכניס לצורך החיים, אלא גם לאח ורע ממש קודש. ככל מייסדי גדרה ובוניה במשך כל השנים נפלו בחלקו תלאות וייסורים רבים. הוא מת מהתקף לב ב-11 בנובמבר 1933 (טו ניסן ה'תרצ"ג) ונטמן בגדרה. פוקס היה נשוי למינצה פוקס בת הרב מרדכי ניימן, מאנשי העלייה הראשונה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל וממקימי מזכרת בתיה. פוקס ואשתו השתקעו בעקרון וביתם נעשה בית לא רק לאנשי המקום אלא גם לבני גדרה, שחיו חיי בדידות עד שנת 1885. לאחר הולדת הבת תמר פלר, עברו לגור בגדרה. הותיר אחריו שלושה בנים – אמוץ, ירמיהו וצבי, ושלוש בנות – לאה, הדסה ותמר (שנישאה למחנך יצחק פלר). צריף הביל"ויים בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים בור הבילויים בנימין פוקס, "ואלה תולדות גדרה", המוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים, 2004 בנימין פוקס, "ואלה תולדות גדרה ספר שלישי", המוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים, 2004, גרסה אינטרנטית: חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי. מדיה וקבצים בנושא בנימין פוקס בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "בנימין פוכס (שועל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 702 על הלווייתו, בעיתון דבר הצבי, כ"ט טבת תרמ"ה, (1885), "תשעה עלו לגדרה - השתכנו עם החמור ונרתמו לעבודה", מתוך : שלמה שבא, דן בן אמוץ, "ארץ ציון ירושלים", הוצאת זמורה, ביתן, מודן, תל אביב, 1973, עמוד 71
הלילה עם ליאור שליין

"הלילה עם ליאור שליין" הייתה תוכנית "לייט-נייט" סאטירית ישראלית בהנחיית ליאור שליין. התוכנית, ששודרה על בסיס יומי בשנים 2006–2009, השתייכה לסוגת ה"לייט-נייט" המקובל בעיקר בארצות הברית, ובוססה על הפורמטים המוכרים של ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, ג'ימי קימל וקונאן או'בריין; בכל תוכנית אירח שליין דמויות מוכרות מעולם הבידור, הגיש פינות סאטיריות, לרוב על אירועי האקטואליה בישראל. ברוב תקופת השידור התוכנית הוקלטה ב"אולפני ג.ג. תל אביב", שבסמוך לכיכר דיזנגוף, עד שנסגרו בסוף שנת 2008. להקת "הלילה" היא הלהקה שליוותה את התוכנית. תחילה ניהל אותה הבדרן והשחקן אבי גרייניק, שגם השתתף באופן פעיל בתוכנית, אולם זה פרש ביוני 2008 עקב תפקידו במחזה "הכתובה". אלרן דקל החליף אותו בתפקיד. בשנת 2008 התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר. בפברואר 2009, מערכון שהגיש שליין בשם "כמו בתולה" על מרים, אם ישו, הביא למחאה וגינויים, כולל מהוותיקן בנוסף, התקיימה הפגנה של האוכלוסיות הערביות והנוצריות נגד התוכנית בטענה ששליין מזלזל בנצרות ובישו. הפרשה הסתיימה בהתנצלות. כותבי התוכנית היו: ארז בן-ארי, עפר קניספל, אור ישראלי, דניאל שני, מאיה סובול, אייל אפטר, ליהי הלפרין, ברק כהן, דרור ויידמן, לילך לשם ברנע, אוריה קניג, רונה תמיר, אלכס סעדון, ליאת שביט, מתן אוסישקין וערן אוסישקין. בספטמבר 2009 הסתיים החוזה של שליין בערוץ 10 ועקב אחוזי מדרוג נמוכים למרות הקדמת התוכנית משעה 23:00 לשעה 22:00, החוזה לא חודש והתוכנית ירדה מן המרקע. "הלילה עם ליאור שליין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הלילה עם ליאור שליין", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "הלילה עם ליאור שליין", האתר הרשמי ביקורת מאי עגנון, ליאור שליין יכול למות בשקט, באתר הארץ, 22 בפברואר 2009 רוני קורן-דינר, ליאור שליין יגיש תוכנית לייט נייט בערוץ 10, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2006 אופיר בר-זהר, אולפני ג.ג. יסגרו את האולפן בתל אביב; 17 עובדים יפוטרו, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2008 ליאת רון , ‏בשנים האחרונות לא סירבתי לעבודה, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2009 ג'קי חורי, הוותיקאן מגנה את המערכון של ליאור שליין, באתר הארץ, 20 בפברואר 2009 ברק רביד, גם ראש הממשלה התנצל על המערכון בתוכניתו של ליאור שליין, באתר הארץ, 22 בפברואר 2009 רותה קופפר, תוכנית הלילה של ליאור שליין תשודר ב-22:00 במהלך הקיץ, באתר הארץ, 22 במאי 2009 מתן שירם, ‏סופית: ערוץ 10 מוריד את תוכנית הלילה של ליאור שליין, באתר גלובס, 15 בספטמבר 2009
חאריס סילייג'יץ'

חאריס סילאייג'יץ (בכתב לטיני: Haris Silajdžić, בכתב קירילי: Харис Силајџић, נולד ב-1 באוקטובר 1945), פוליטיקאי ואקדמאי בוסני. היה ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה (1993-1996), אחד משלושת חברי נשיאות בוסניה והרצגובינה (2006-2010) ויו"ר הנשיאות (2008, 2010), כנציג הבוסניאקי של הפדרציה. בשנים 1990 עד 1993 שימש סילייג'יץ' כשר החוץ של בוסניה והרצגובינה, ובשנים 1993 עד 1996 כיהן כראש ממשלתהּ. חאריס סילייג'יץ' נולד בשנת 1945 בברזה, בבוסניה, אז חלק מיוגוסלביה, במשפחתו של חאג' חאפז קמיל אפנדי סילייג'יץ. אחרי סיום בית הספר היסודי בשנת 1964 למד במדרסה המוסלמית חוסרוו בג בסרייבו. אחר כך השתלם בשפה הערבית ובלימודים אסלאמיים בבנגאזי בלוב. את התואר השני (1977) ואת הדוקטורט (1979) (בנושא היחסים בין אלבניה לארצות הברית) סיים באוניברסיטת פרישטינה בחבל קוסובו, אז חלק מסרביה במסגרת יוגוסלביה. סילייג'יץ' כיהן כפרופסור לערבית באוניברסיטת פרישטינה וכפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת סרייבו. לימד כמרצה אורח באוניברסיטאות קורנל, מרילנד והרווארד בארצות הברית. סילייג'יץ' שימש כחבר בוועדת הסכם דייטון והיה אחד ממבקרי ההסכם לאחר מלחמת האזרחים בבוסניה והרצגובינה. כשנשאל למה הביע תרעומת ענה כי חתם על ההסכם משום שרצה לעצור את שפיכות הדמים ושיעשה זאת שוב, אך ההסכם חייב להשתנות. סילייג'יץ' המשיך להיות אישיות בכירה בפוליטיקה הבוסנית, רשמית היה חבר וסגן נשיא מפלגת הפעולה הדמוקרטית של בוסניה אך נטש אותה והקים את המפלגה למען בוסניה והרצגובינה. סילייג'יץ' החזיק גם בתפקיד סגן ראש מועצת השרים. בשנת 2002 התמודד על חברות בנשיאות בוסניה והרצגובינה אך הפסיד לסוליימן טיהיץ' שכיהן עד 2006. בבחירות שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר כנציג הבוסניאקי בנשיאות ושימש בתפקיד עד שנת 2010 (בצירוף מקרים מעניין, תאריך זה הוא יום הולדתם של סילייג'יץ', שחגג 61, ושל מקבילו הסרבי בנשיאות רדמנוביץ', שחגג 57). החל משנת 2016 סילייג'יץ' נשוי לזמרת הפופ לשעבר סלמה מוחדינוביץ' איתה היה בקשר זוגי לממעלה מ-15 שנה. שניהם מתעניינים באמנות, בעיקר שירה ומוזיקה. ב-27 במאי 2020 סילייגיץ' עבר בהצלחה בסרייבו ניתוח לב פתוח . סילייג'יץ' מדבר אנגלית שוטפת ובעבר הרצה בכמה אוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית.הוא מתגורר בסרייבו. מדיה וקבצים בנושא חאריס סילייג'יץ' בוויקישיתוף
זלמן בן-יעקב

זלמן בן-יעקב (ינקלביץ' או יענקלביץ'; 1897 – 2 במרץ 1959) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל בכנסת השנייה והכנסת השלישית. נולד בשנת 1897 בעיירה שייראדז, במחוז לודז' שבפולין. היה ממייסדי "אגודת ישראל" בפולין, עלה לארץ ישראל בעלייה החמישית בשנת 1935. התגורר בשכונת זכרון מאיר בבני ברק. בן יעקב עסק בחינוך. הוא ניהל את מוסדות "סיני" בתל אביב ו"תורת אמת" בחיפה ומאוחר יותר מונה למפקח ראשי של החינוך העצמאי. היה ממייסדי פועלי אגודת ישראל, נכנס לכנסת השנייה לאחר פטירתו של חבר הכנסת אברהם דויטש וכיהן מטעם הסיעה המאוחדת (סיעת חזית דתית תורתית, אגודת ישראל – פועלי אגודת ישראל) כחבר הכנסת מ-24 ביוני 1953 ועד פטירתו ב-2 במרץ 1959. לאחר פטירתו החליפו בכנסת חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס. חתנו הוא ראש עיריית בני ברק לשעבר, משה אירנשטיין. לאחר פטירתו קראה עיריית בני ברק רחוב על שמו בסמוך לשיכון ויז'ניץ בעיר. מדיה וקבצים בנושא זלמן בן-יעקב בוויקישיתוף זלמן בן-יעקב, באתר הכנסת זלמן בן-יעקב, באתר כנסת פתוחה רבבה בהלווית הרב בן יעקב ז"ל שהובא למנוחות בבני ברק, שערים, 4 במרץ 1959 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישימונית דו-גונית

ישימונית דו-גונית (שם מדעי: Volutaria crupinoides) הוא צמח עשבוני ממשפחת המורכבים. תפרחתו מזכירה את זו של דרדר כחול אך בשונה ממנה פרחי ההיקף הם בצורה המזכירה צינור וצבעם כחול-סגול, ופרחי המרכז צהובים. בארץ ישראל, אין פרח עם צבעים הדומים לישימונית הדו גונית. ישימונית צומחת במדבר ואינה נפוצה יתר על המידה בישראל. הפריחה היא בחודשים מרץ עד מאי. בעבר סווגה הישימונית הדו-גונית תחת הסוג אמברבואה, ואז נקראה אמברבואה דו-גונית (שמה המדעי אז היה Amberboa crupinoides). עם זאת, תחת המיונים העדכניים היא נמצאת בסוג ישימונית. מדיה וקבצים בנושא ישימונית דו-גונית בוויקישיתוף ישימונית דו-גונית, באתר NCBI (באנגלית) ישימונית דו-גונית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ישימונית דו-גונית, באתר צמח השדה ישימונית דו-גונית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה ישימונית דו-גונית, באתר Tropicos (באנגלית) ישימונית דו-גונית, באתר GBIF (באנגלית) ישימונית דו-גונית, באתר The Plant List (באנגלית) ישימונית דו-גונית, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.