laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תזמורת האופרה הקאמרית

תזמורת האופרה הקאמרית (בעבר נקראה בשמות: התזמורת הקאמרית אשדוד, התזמורת הסימפונית אשדוד ותזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד) היא תזמורת ישראלית שנוסדה בשנת 1992 כתזמורת קאמרית ביוזמה ובתמיכת עיריית אשדוד, המרכז לקליטת אמנים עולים ומשרד החינוך והתרבות. התזמורת גייסה נגנים מצטיינים, רובם תושבי אשדוד, ובראשם הכנרת בלה פורטנוב המשמשת עד היום ככנרת ראשית של התזמורת. יו"ר הוועד המנהל החל משנת 2019 הוא עו"ד נעים שומר. מנכ"ל התזמורת ומייסדה הוא עו״ד משה פישר. בין חברי ההנהלה של התזמורת נמנים מר בני מימון נשיא מועדון רוטרי באשדוד, מר גד בוקובזה נשיא CAFAI, עו"ד אבי הלוי, הגיטריסט יורם זרביב והד"ר אליסיה לייקין פרנקל. למנהל המוזיקלי והמנצח הראשון מונה המוזיקאי שמעון כהן ובהמשך, החזיקו בתפקיד לואיס גורליק, ריקרדו פוטוראנסקי, עמרי הדרי וחן צימבליסטה. משנת 2006 ועד היום מנהלה המוזיקלי של התזמורת הוא המנצח והפסנתרן ואג פפיאן. בשנת 2007 בעקבות ההצלחה הרבה של התזמורת הקאמרית ובתמיכת עיריית אשדוד בראשות יחיאל לסרי, התזמורת גדלה והורחבה לתזמורת סימפונית. התזמורת כוללת 45 נגנים מתוכם 32 נגנים קבועים. פעילותה של התזמורת באה לידי ביטוי בקונצרטים קלאסיים גדולים שהם ליבת המוזיקה הקלאסית שלה. לתזמורת סדרת קונצרטים מוסברים המשלבים מוזיקה קלאסית יחד עם שירה אופראית ופופולרית. במשך השנים התזמורת הופיעה במדינות אירופה בהם קיבלה תגובות חיוביות וחמות מהקהל ומאמצעי התקשרות. וביניהן: צרפת, הונגריה, איטליה, רומניה, ספרד, גרמניה, אנגליה וסרביה. יחד עם התזמורת, מופיעים לעיתים תכופות מנצחים, סולנים וזמרים בעלי שם מהארץ ומהעולם. בין הידועים נמנה את זוכה פרס הגרמי מישל לגראן, גאן בירקין, מקסים ונגרוב, לריסה דולינה ועוד. האודיטוריום בבית יד לבנים שבאשדוד שימש כאולם הבית של התזמורת מיום היווסדה וכיום אולם הבית הנוכחי של התזמורת הוא המשכן לאמנויות הבמה הפיס שבעיר. ב-2021 התקבלה החלטה לקדם בית אופרה שני בישראל בנוסף לבית האופרה בתל אביב, שבו התזמורת תהיה חלק אינטגרלי. בעקבות ההחלטה נעשו שינויים ברפרטואר ומבנה התזמורת, וכן הוחלט לשנות את שמה לתזמורת האופרה הקאמרית. התזמורת נתמכת על ידי עיריית אשדוד ומינהל התרבות והספורט. מדיה וקבצים בנושא תזמורת האופרה הקאמרית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת האופרה הקאמרית תזמורת האופרה הקאמרית, ברשת החברתית פייסבוק תזמורת האופרה הקאמרית, באתר "גיידסטאר ישראל" שם חדש לסימפונית אשדוד: 'תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד', באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏2021-04-13
ברטל תורוואלסן

ברטל תורוואלסן (בדנית: Bertel Thorvaldsen‏, 9 בנובמבר 1770 – 24 במרץ 1844) היה פסל דני בעל מוניטין בינלאומי, שבילה את רוב חייו באיטליה. תורוואלסן נולד בקופנהגן למשפחה ממוצא דני-איסלנדי בעלת אמצעים דלים. הוא התקבל לאקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בגיל 11. במהלך לימודו תורוואלסן עבד במשרה חלקית עם אביו שהיה גלף עץ. הוא זכה לאותות כבוד ולמדליות רבות מהאקדמיה, ולבסוף למלגה מלכותית שאיפשרה לו לנסוע לרומא כדי להשלים את השכלתו. תורוואלסן הגיע לרומא בשנת 1797, שם קנה לעצמו שם כפסל מוכשר. הוא החזיק סדנה גדולה בעיר ויצר בסגנון ההרואי הנאו-קלאסי. לקוחותיו התגוררו בכל רחבי אירופה. בשנת 1838 חזר תורוואלסן לדנמרק, שם התקבל כגיבור לאומי, ומוזיאון הוקם בסמוך לארמון כריסטיאנסבורג כדי לאכלס את יצירותיו. בין תלמידיו: ג'ון גיבסון, אמיל וולף, פייטרו טנראני, לואיג'י ביינאה, הרמן ארנסט פרוינד, תומאס קרופורד, קרל יוהאן שטיינהאוזר. תורוואלסן נפטר בשנת 1844, ונקבר בחצר המוזיאון שנושא את שמו. מוזיאון תורוואלסן פסליו של תורוואלסן פסל ישו בקתדרלה בקופנהגן. עותקים מהפסל נמצאים ברחבי העולם קערת הטבלה בקתדרלה של קופנהגן "יאסון וגיזת הזהב". יצירת המופת הראשונה של תורוואלסן "ונוס עם תפוח" "נערה רוקדת" מצבה לאפיפיור פיוס VII בבזיליקה של פטרוס הקדוש ברומא פסל אריה פסל ניקולאוס קופרניקוס בוורשה פסל קופידון במוזיאון תורוואלסן רועה צאן בארמיטאז' גנימדס מוזג נקטר בארמיטאז' נמסיס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן מינרווה בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן אסקלפיוס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן הרקולס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן וולטר סקוט כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק בקתדרלת רוסקילדה מדיה וקבצים בנושא ברטל תורוואלסן בוויקישיתוף מוזיאון תורוואלסן, קופנהגן אמנות ועיר האימפריה: ניו-יורק, 1825-1861, קטלוג התערוכה קטלוג ממוזיאון מטרופוליטן לאמנות (זמין במלואו באינטרנט ב- PDF), ובו תוכן רב על תורוואלסן (ראו אינדקס). ברטל תורוואלסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברטל תורוואלסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Alexander Sturgis. 2006. Rebels and Martyrs: The Image of the Artist in the Nineteenth Century, London: National Gallery (Great Britain), p. 52 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסלים (מקצוע) ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארמייה ה-54 (ברית המועצות)

הארמייה ה-54 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-2 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה גריגורי קוליק. הארמייה לחמה בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מחזית וולחוב, ובשנת 1944 השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד. לאחר מכן השתתפה הארמייה במתקפה הבלטית ובמבצע ריגה, כחלק מחזית לנינגרד ומהחזית הבלטית השלישית, וב-13 בדצמבר 1944 פורקה הארמייה. גריגורי קוליק (2 בספטמבר 1941 - 25 בספטמבר 1941) מיכאיל חוזין (25 בספטמבר 1941 - 26 באוקטובר 1941) איוואן פדיונינסקי (26 באוקטובר 1941 - 22 באפריל 1942) אלכסנדר סוכומלין (22 באפריל 1942 - 3 בנובמבר 1943) סרגיי רוגינסקי (3 בנובמבר 1943 - 13 בדצמבר 1944) הארמייה ה-54 (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעם ולדמן

הרב נעם ולדמן (נולד ב-1983) הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע. נולד וגדל בקריית ארבע לרב אליעזר ולדמן (ראש ישיבת ניר קריית ארבע וחבר הכנסת מטעם סיעת התחיה) ואשתו רות. למד בישיבת מעלה חבר, אחריה כשנתיים בישיבת מרכז הרב, ובהמשך למד כעשור בישיבת קדומים אצל הרב יצחק בן שחר. נשוי ליסכה, בתו של הרב רחמים נסימי. לאחריהם למד במשך מספר שנים בכולל הדיינות ביישוב בית חגי. משנת ה'תשע"ב הוא ראש ישיבת ניר קריית ארבע. קריית ארבע, יום בחזית, הרב נעם ולדמן בריאיון לעיתון ישראל היום להעמיד תלמידים למשנתו של אבא, פרויקט חג של העיתון "בשבע" הפגיש את הרב אליעזר ולדמן ובנו הרב נועם ולדמן לשיחה משותפת, עיתון בשבע הרב נעם ולדמן, ריכוז כתבות וטורי דעה באתר ערוץ 7
הארמייה ה-55 (ברית המועצות)

הארמייה ה-55 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-1 בספטמבר 1941, ולמפקדה מונה איוואן לזרב. הארמייה לחמה כחלק מחזית לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, ובפברואר 1943 לחמה בקרב קרסני בור נגד הדיוויזיה הכחולה הספרדית. ב-15 בדצמבר 1943 פורקה הארמייה, ויחידותיה הועברו להקמת הארמייה ה-67 החדשה. ב-1 בספטמבר 1941 הכיל הצבא את היחידות הבאות. חטיבת הרובאים ה-70 חטיבת הרובאים ה-90 דיוויזיית רובה 168 דיוויזיית רובה 237 חטיבת המיליציה העממית הראשונה חטיבת המיליציה העממית הרביעית גדוד רובאים 2 אזור מבוצר סלוצק-קולפינו איוואן לזרב (1 בספטמבר 1941 - 17 בנובמבר 1941) ולדימיר סבידירוב (17 בנובמבר 1943 - 15 בדצמבר 1943) הארמייה ה-55 (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטטיקה

סטטיקה (Statics) הוא ענף בפיזיקה העוסק בחקר הכוחות והמומנטים הפועלים על גופים ומערכות פיזיקליות הנמצאים במנוחה או בשיווי משקל מכני יחסית לסביבתם המיידית (למשל, רוב הבניינים נמצאים במנוחה ביחס לכדור הארץ, על אף שכדור הארץ עצמו נע בחלל במהירות גדולה מאוד יחסית לשמש ולכוכבים אחרים). בבסיס הענף עומדים חוקי התנועה של ניוטון. הסטטיקה היא אחד משני הענפים העיקריים של המכניקה, יחד עם הדינמיקה. יישומי הסטטיקה כוללים תחומים רבים כגון הנדסת מכונות, הנדסת בניין, הנדסה אווירונאוטית, הנדסת חלל, הידרוסטטיקה ועוד. למשל, בעזרת תוצאות הסטטיקה ניתן לחשב את הכוחות הפועלים בבניינים, ובהתאם לתוצאות המתקבלות לקבוע את גודלם וחוזקם של רכיבי השלד הנדרשים. לפי החוק השני של ניוטון (F=ma), גוף המושפע מכוח הכובד של כדור הארץ אמור לנוע מטה בתאוצה g. עם זאת, אם הגוף יוצב על משטח מישורי, הוא ימצא במנוחה. תופעה זו מוסברת על ידי העובדה שהמשטח מפעיל על הגוף כוח (המכונה כוח נורמלי ומוסמן באות N}, שווה בגודלו והפוך בכיוונו לכוח שהגוף מפעיל על המשטח (לפי החוק השלישי של ניוטון, חוק הפעולה והתגובה). אם כן, שקול הכוחות הפועלים על הגוף הוא אפס. גוף על מישור במצבי עמיסה שונים גוף התלוי על חוט אינו נופל, כיוון שהחוט מפעיל על הגוף כוח (קרוי מתיחות, ומסומן באות T), הנובע מאלסטיות המשטח או החוט. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בדומה לשקול הכוחות הפועלים על הגוף במנוחה, גם שקול המומנטים הוא אפס. לדוגמה, נדנדה מאוזנת תהיה במצב שיווי משקל מכני כאשר שני ילדים במשקל זהה ישבו במרחקים שווים מציר הסיבוב. כך, הילדים יפעילו על הנדנדה מומנטים זהים בגודלם והפוכים בכיוונם, שקול המומנטים יתאפס והנדנדה במנוחה. דינמיקה (מכניקה) שיווי משקל מכני מכניקת המוצק סיומת סטטית סטטיקה ברובוטיקה (אנגלית) סטטיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטטיקה, דף שער בספרייה הלאומית
פרנק בלקר

פרנק ג'רלד בלקר (באנגלית: Frank Gerald Blaker‏; 8 במאי 1920 - 9 ביולי 1944) היה חייל בצבא בריטניה אשר נהרג במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה, ועוטר בצלב ויקטוריה - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי. בלקר נולד ב-8 במאי 1920 למשפחה בריטית בעיר קאסאולי, שבהודו הבריטית. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא בריטניה והוצב ברגימנט רובאי גורקה ה-9 (כיום חלק מרגימנט רובאי גורקה המלכותי). הרגימנט היה חלק מהבריגדה ההודית ה-77 אשר הייתה חלק מהצ'ינדיטים. בלקר השתתף במערכה על בורמה, הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור. הוא לחם עם הרגימנט במבצע בד ארוך ב-1944, ומונה למפקד פלוגה ג' שהייתה חלק מהגדוד השלישי של הרגימנט. ב-9 ביולי 1944 נעה הפלוגה שלו במטרה לכבוש גבעה אשר כונתה "פוינט 2171" באזור קמאינג. לקח לבלקר שעה וחצי במטרה להגיע למרגלות הגבעה, ועוד למעלה מחמש שעות לטפס עליה. כאשר הגיעה לפסגה, מצא אותה מוקפת במרגמות ומקלעים של הצבא היפני הקיסרי. בלקר ואנשיו פתחו במנוסה חזרה אל תוך הג'ונגל, כשהם זוחלים על הקרקע במטרה להתחמק מכדורי הקליעים. בלקר עצר לפתע, ואז החל לרוץ אל הגבעה בקריאה "קדימה פלוגה ג'". הוא רץ קדימה לבדו, וקרס רק כאשר שבעה כדורי מקלע פגעו בקיבתו. בנשמתו האחרונה הוא צעק "אני הולך למות, לכבוש את העמדה!". הגורקה קמו על רגליהם כאיש אחד, וברובים מכודנים וסכיני קוקרי הניסו את היפנים מהגבעה. עוד באותו הלילה, דיווח מפקד הבריגדה ג'ון מאסטרס (אשר מכנה את בלקר בזכרונותיו "ג'ים") על מעשהו של בלקר, והוחלט להעניק לו את "צלב ויקטוריה" - העיטור הגבוה ביותר שניתן להעניק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי. בשל הנסיבות, לא יכלו הגורקה לקבור את בלקר ושאר החיילים שמתו במהלך הקרב. גופותיהם נמצאו רק כעבור שלושה חודשים בידי יחידת רישום קברים, וקני במבוק צמחו דרכם וסביבם. הוא נקבר בבית הקברות בטאוקקיאן, 20 ק"מ מצפון ליאנגון, עיר הבירה של מינמאר. מצבתו נמצאת בחלקה VI, שורה E, קבר 2. שמו מופיע על אנדרטת הצ'ינדיטים מול מטה משרד ההגנה הבריטי בלונדון. פרנק בלקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לאורך כל המלחמה קיבלו 181 חיילים את העיטור אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת דביר, 2011. עמ' 261-262. אברהם עקביה, אורד וינגייט - חייו ופועלו, הוצאת מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993. עמ' 271-272.
אוטו דסלוך

אוטו דסלוך (בגרמנית: Otto Deßloch‏; 11 ביוני 1889 – 13 במאי 1977) היה גנרל-אוברסט בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. דסלוך נולד ב-11 ביוני 1899 בעיר במברג שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. ב-20 ביולי 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הפרשים הבווארי ה-5. באוקטובר 1912 הועלה לדרגת לויטננט, ונפצע קשה באוגוסט 1914 בימים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 החלים לחלוטין מפציעתו, והתגייס כאובר-לויטננט לשירות האוויר הגרמני. ב-1917 מונה למפקד כנף בטייסת הלוחמת ה-18, וב-1918 מונה למפקד בית הספר לטיסה בגריסטהופן. עם סיום המלחמה ופירוק הצבא הקיסרי, עבר יחד עם רבים מפיקודיו לפרייקור, וב-1 בפברואר 1922 הצטרף לרייכסווהר בדרגת האופטמן. בשנת 1927 עבר קורס בברית המועצות באתר בסיס ליפצק. ב-1934, עם הקמת הלופטוואפה, נהיה שוב איש חיל האוויר. ב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר של אותה שנה סופח לכנף הפצצה 155, לפני שהועבר לכנף הפצצה 55 בנובמבר. ב-18 בינואר 1939 קודם לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר מונה למפקד דיוויזיית האוויר ה-6. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה דסלוך מפקד דיוויזיית האוויר ה-6 אשר הייתה חלק מצי האוויר ה-3, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין. ב-8 באפריל 1940 הוא מונה למפקד קורפוס הנ"מ ה-2. הוא לחם עם הקורפוס במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ועל הביצועים המעולים של אנשיו הוענק לו ב-24 ביוני 1940 צלב האבירים של צלב הברזל. ב-19 ביולי של אותה שנה קודם לדרגת גנרל-לויטננט. הוא לחם עם הקורפוס שלו במסגרת החזית המזרחית, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל טייסי הקרב. ב-1 באפריל של אותה שנה מונה למפקד קורפוס הנ"מ ה-1, ובעת ובעונה אחת מונה גם למפקד פיקוד האוויר הקווקז. ב-4 בספטמבר 1934 מונה למפקד צי האוויר ה-4, ופיקד עליו בין היתר במהלך מבצע לבוב-סנדומייז'. ב-1 במרץ 1944 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, וב-10 במאי של אותה שנה הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו. ב-17 באוגוסט הועבר לפקד על צי האוויר ה-3 בחזית המערבית, ועם שחרור פריז ביצע פשיטת נקם על העיר בהוראה אישית של היטלר. בהתקפה לקחו חלק 50 מפציצים, ונהרגו בה 200 אזרחים צרפתים. ב-27 בספטמבר הוחזר לפקד על צי האוויר ה-4. ב-21 באפריל 1945 סופח הצי לצי האוויר ה-6, ודסלוך מונה כמפקדו. הוא פיקד על צי האוויר ה-6 עד שנפל בשבי בימים האחרונים של המלחמה. דסלוך שוחרר מהשבי ב-1948. לאחר שחרורו חי במינכן עד מותו ב-13 במאי 1977 בגיל 77 מדיה וקבצים בנושא אוטו דסלוך בוויקישיתוף אוטו דסלוך באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הארמייה ה-48 (ברית המועצות)

הארמייה ה-48 (ברוסית: армия ‏я‏-48) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-7 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה גריגורי קאהזיולין. הארמייה השתתפה בקרב לנינגרד, אולם ספגה במהלכו אבדות כה גדולות עד שפורקה ב-14 בספטמבר של אותה שנה. שרידיה אוחדו עם הארמייה ה-54. ב-20 באפריל 1942 היא הוקמה מחדש ונכללה במסגרת חזית בריאנסק. בחורף 1943 היא השתתפה במתקפת מאלוארקנגלס. במרץ היא הועברה אל החזית המרכזית והשתתפה עמה בקרב קורסק ולאחר מכן במבצע קוטוזוב. ביוני 1944 היא השתתפה במבצע בגרטיון כחלק מהחזית הבלארוסית הראשונה. בתחילת 1945 היא השתתפה במבצע פרוסיה המזרחית כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה, והמשיכה להאבק בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה. ביולי 1945 היא הועברה לפולין ובספטמבר פורקה והמטה שלה ששימש כבסיס ראשוני ליצירת המחוז הצבאי קאזאן. גריגורי קאהזיולין (7 באוגוסט 1941 - 14 בספטמבר 1941) פרוקופיי רומננקו (20 באפריל 1942 - 15 בדצמבר 1944) ניקולאי גוסב (15 בדצמבר 1944 - 5 בספטמבר 1945) הארמייה ה-48 באתר samsv (ברוסית)
דייוויד פיזדייל

דייוויד שון פיזדייל (באנגלית: David Sean Fizdale; נולד ב-16 ביוני 1974 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 2008–2016 שימש כעוזר מאמן במיאמי היט עימה זכה בשתי אליפויות. בין השנים 2016–2017 כיהן כמאמנה הראשי של קבוצת ממפיס גריזליס, ובין השנים 2018–2019 אימן את ניו יורק ניקס. למד באוניברסיטת סן דייגו תואר ראשון בתקשורת ובסוציולוגיה ושיחק בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה, ובהמשך היה שם עוזר מאמן. את הקריירה ב-NBA החל כעוזר מאמן בגולדן סטייט ווריורס ולאחריה באטלנטה הוקס. את עיקר פרסומו קיבל כעוזרו של אריק ספולסטרה במיאמי היט, בה היה אחראי בעיקר על משחק ההתקפה של הקבוצה שבה שיחקו לברון ג'יימס, דווין וייד וכריס בוש. הקבוצה הגיעה לארבעה גמרים רצופים וזכתה בשתי אליפויות. בעונת 2016/2017 מונה למאמנה הראשי של ממפיס גריזליס במקום דייוויד ייגר שאימן אותה במשך שלוש עונות. כמאמן ממפיס הוביל את הקבוצה למקום השביעי במערב. בפלייאוף הם התמודדו נגד סן אנטוניו ספרס שניצחה את שני המשחקים הראשונים בסדרה, במסיבת העיתונאים לאחר ההפסד התלונן פיזדייל על השיפוט וטען ששחקניו אינם מקבלים את הכבוד הראוי מהשופטים, שחקנים הספרס זכו ל-32 זריקות עונשין ושחקניו 15 בלבד. הנאום הכעוס שלו עורר הדים ודיונים, הליגה קנסה אותו בשלושים אלף דולר בעקבותיו אך שחקני ממפיס הודיעו שהם ישלמו את הקנס בעבורו. את שני המשחקים הבאים בסדרה ניצחה ממפיס אך הפסידה בסופה 2–4. בנובמבר 2017 פוטר מממפיס לאחר רצף הפסדים. במאי 2018 מונה למאמן ניו יורק ניקס, אך כבר לאחר 22 משחקים בעונת 2019/2020, בהן רשמה הקבוצה מאזן שלילי 4–18, פוטר מהתפקיד. מדיה וקבצים בנושא דייוויד פיזדייל בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference המאמן – דייוויד פיזדייל / רועי ויינברג באתר הופס Coaching In Memphis / הלל הורוויץ באתר הופס סער גיט, זה העוזר גדול יהיה / בלוג ה-NBA, באתר ynet, 27 באפריל 2017 מערכת וואלה! ספורט‏, דיווח: דייויד פיזדייל סיכם כמאמן ממפיס, באתר וואלה, 26 במאי 2016 nrg ספורט, צפו: מאמן ממפיס תקף בחריפות את השופטים, באתר nrg מערכת וואלה! ספורט‏, אחרי מעט יותר משנה: דייויד פיזדייל פוטר מממפיס, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2017 הניקס מפטרים את פיזדייל, באתר הקבוצה, 7 בדצמבר 2019
יוליאן נגלסמן

יוליאן נגלסמן (בגרמנית: Julian Nagelsmann; נולד ב-23 ביולי 1987) הוא מאמן כדורגל גרמני המאמן את נבחרת גרמניה. נגלסמן מונה למאמן בגיל 28 והיה למאמן הצעיר ביותר בתולדות הבונדסליגה. נולד בלנדסברג אם לך שבבואריה, שיחק באקדמיה של מינכן 1860, פציעות הובילו אותו לאאוגסבורג שם שיחק בליגת המילואים, פציעה קשה נוספת השביתה אותו ממשחק פעיל. מאמנו בקבוצה תומאס טוכל שלח אותו לעשות סקאוטינג על הקבוצה הבאה שהם ישחקו נגדה, הוא התרשם מעבודתו וביקש ממנו להצטרף לצוותו ולעזור לו בניתוחים הטקטיים וכך החלה קריירת האימון שלו. הוא הושפע מטוכל שפתח לו את הדלת לראשונה בתחום האימון אך גם הוא וגם טוכל עצמו ויורגן קלופ ועוד, הם חלק ממאמנים צעירים גרמניים שהושפעו רבות מהטקטיקה ומהיסודות של מי שמכונה ה"פרופסור" ראלף ראנגניק. אימן את הנערים של מינכן 1860 ולאחר מכן את הנוער של הופנהיים, השוער טים ויסה הדביק לו את הכינוי "בייבי מוריניו" (על שם המאמן המצליח ז'וזה מוריניו שגם החל בגיל צעיר את קריירת האימון ונחשב כטקטיקן ומוטיבטור פורץ דרך). בעונת 2012–2013 הובא להופנהיים המאמן פרנק קראמר באמצע העונה והוא בחר במאמן הנוער נגלסמן כעוזרו. בגיל 25 מונה כעוזר המאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה. ב-2014 חזר לקבוצת הנוער (עד גיל 19) והוביל אותה לאליפות. באוקטובר 2015 הודיעה הופנהיים רשמית כי נאגלסמן חתם על חוזה לשלוש שנים ויהיה המאמן החל מקיץ 2016, בסופו של דבר בפברואר 2016 מאמן הקבוצה הוב סטיבנס, אולץ לעזוב בשל בעיות בריאות, והופנהיים הקדימה את כניסתו של נגלסמן לתפקיד, הוא הצליח להכניס רוח רעננה לקבוצה שדורגה בתחתית הטבלה והיא הצליחה להישאר בליגה. בעונת 2016/17 נגלסמן אימן את הופנהיים לאורך כל העונה, והגיע עם הקבוצה למקום הרביעי בבונדסליגה, שהבטיח להופנהיים מקום במוקדמות ליגת האלופות. בזכות עונה זו, הוכתר נגלסמן כמאמן השנה בגרמניה לשנת 2017. ב-21 ביוני 2018 הודיעה קבוצת ר.ב. לייפציג על מינויו של נגלסמן למאמן הקבוצה לעונת 2019/2020. בעונה זו, הקבוצה העפילה לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות שהתקיים בליסבון בה שיחקה נגד פריס סן ז'רמן הצרפתית. ב-27 באפריל 2021 מונה למאמנה של באיירן מינכן, אותה יאמן החל מעונת 2021/2022. במעבר זה שולם הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור מאמן כדורגל, 25 מיליון אירו. ב-17 באוגוסט 2021 זכה בתואר הראשון בקריירה כשבאיירן מינכן ניצחה 1–3 את בורוסיה דורטמונד בסופר קאפ הגרמני. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, יחד עם זאת, הקבוצה הודחה במפתיע ברבע גמר ליגת האלופות על ידי ויאריאל והובסה בסיבוב השני של הגביע בתוצאה 1-5 על ידי בורוסיה מנשנגלדבך. ב-22 בספטמבר 2023 מונה למאמן נבחרת גרמניה ובאפריל 2024 האריך את חוזהו עד 2026. באיירן מינכן הסופר קאפ הגרמני: 2021 אליפות גרמניה: 2021/2022 מדיה וקבצים בנושא יוליאן נגלסמן בוויקישיתוף יוליאן נגלסמן, באתר Transfermarkt יוליאן נגלסמן, באתר Soccerway יוליאן נגלסמן, באתר WorldFootball.net יוליאן נגלסמן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt תומר יצחק‏, בייבי מוריניו: יוליאן נאגלסמן - המאמן הצעיר בתולדות הבונדסליגה, באתר וואלה, 26 בפברואר 2016 אוריאל דסקל, הילד על הקווים מעביר את הבונדסליגה שיעור בכדורגל, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2016 מערכת וואלה! ספורט‏, הצעיר בהיסטוריה: יוליאן נגלסמן בן ה-28 מונה למאמן הופנהיים, באתר וואלה, 11 בפברואר 2016 באיירן שברה את שיא ההעברות למאמן על נגלסמן, באתר ONE‏, 27 באפריל 2021 "החלטה של הלב": נגלסמן נשאר בגרמניה, באתר ערוץ הספורט, 19 באפריל 2024
ח'אלד

ח'אלד (خالد) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בערבית ומשמעותו נצחי. האם התכוונתם ל... ח'אלד, מלך ערב הסעודית – מלכה הרביעי של סעודיה ליילה ח'אלד – חברת המועצה הלאומית הפלסטינית שב ח'אלד – מוזיקאי אלג'יראי די ג'יי חאלד – מוזיקאי אמריקאי ממוצא פלסטיני אישים ששמם הפרטי הוא ח'אלד אישים ששמם הפרטי הוא חאלד
משלחת ג'קסון-הרמסוורת'

משלחת ג'קסון-הרמסוורת' (באנגלית: Jackson–Harmsworth expedition) אל ארץ פרנץ יוזף, 1897-1894, יצאה לדרך בהנהגת חוקר החוג הארקטי הבריטי פרדריק ג'ורג' ג'קסון (אנ') ובמימון איל העיתונות אלפרד הרמסוורת' (אנ'). מפות שגויות הטעו את ג'קסון לחשוב, שארץ פרנץ יוזף היא יבשה הנמשכת עד אל הקוטב הצפוני. המיפוי שהיה משימתה העיקרית /של המשלחת הוכיח לבסוף, שהיבשה היא למעשה ארכיפלג, שהאי הצפוני ביותר שלו מגיע רק ל-81° צפון ולא מעבר לכך. צוות המשלחת כלל את אלברט ארמיטג', שערך רישומים אסטרונומיים, מטאורולוגיים ומגנטיים, רג'ינלד קטליץ, רופא וגאולוג, ג'. פ. צ'יילד, חוקר מחצבים, והארי פישר, בוטניקאי וזואולוג – בשנת 1896 החליף אותו ויליאם ספירס ברוס. ב-17 ביוני 1896 נדהם ג'קסון מהופעתו הפתאומית של "גבר גבוה, בכובע לבד רך ובבגדים רחבים, שופעים, עם שיער וזקן ארוכים ומדובללים." התברר, שהאיש היה פריטיוף ננסן, ששהה עם עמיתו היחיד, היאלמר יוהנסן, על הקרח מאז עזבו שניהם את אוניית המשלחת פראם, שנתקעה בקרח, ב-14 במרץ 1895. היה זה מזל צרוף שהביא את ננסן ויוהנסן אל המחנה של משלחת ג'קסון-הרמסוורת'. על יסוד תיאורו של ננסן את מסעו, שקל ג'קסון בכובד ראש את הסיכוי להגיע אל הקוטב עצמו, והחל לבנות שחזורים למזחלות ולקייאקים של ננסן. ואולם, העדר כישורים וניסיון בסקי ובמסע על קרח בקרב אנשי משלחתו של ג'קסון הביא לוויתור מהיר על תוכניות אלה.
לוביסה, נסיכת שוודיה

לוביסה יוספינה אוגניה, נסיכת שוודיה (בשוודית: Lovisa Josefina Eugenia av Sverige; ‏31 באוקטובר 1851 - 20 במרץ 1926), הייתה נסיכה שוודית, בתו של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה, ואשתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק. לוביסה נולדה ב-31 באוקטובר 1851 בסטוקהולם שבשוודיה לקרל החמישה עשר, מלך שוודיה ואשתו לואיזה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה. בעקבות סיבוכים שהיו לאמה בלידת אחיה הנסיך קרל אוסקר, דוכס סדרמנלנד בשנת 1852, לא יכלה אמה ללדת יותר ילדים. בשנת 1854 מת אחיה, ולוביסה נותרה הילדה היחידה. אביה ניסה לשנות את החוקה שקבעה שרק זכרים יכולים לעלות על כס המלוכה, אך מכיוון שלאחיו הנסיך אוסקר היו כמה בנים ולא היה באופק משבר ירושה, לא הצליח אביה לשנות את החוקה. מאחר שלא היו לאביה בנים, החל להתייחס אליה כדרך שמתנהגים לבנים, וכתוצאה מכך לא עשתה לוביסה כל מאמץ לייפות את עצמה, מה שזעזע מאוד את אמה. לוביסה הייתה ילדה מאוד מפונקת, והייתה אנרגטית וחברותית למדי. לוביסה ואמה היו תלמידות של ננסי אדברג, חלוצת שחייה לנשים: השחייה בתחילה לא נחשבה למעשה ראוי לבנות, אך כאשר המלכה ובתה הנסיכה לוביסה תמכו בה על ידי השתתפות בתחרות שחיה בשנת 1862, נעשתה השחייה אופנתית, והפכה במהירות למקובלת אף לנשים. ביולי 1868 התארסה לוביסה עם פרדריק, נסיך הכתר הדני. הנישואים בין פרדריק לבין לוביסה הוצעו כצעד ליצירת יחסי ידידות בין דנמרק לבין שוודיה. שתי המדינות היו ביחסים מתוחים לאחר ששוודיה לא סייעה לדנמרק במהלך המלחמה נגד פרוסיה ואוסטריה בשנת 1864. פרדריק ולוביסה נפגשו לראשונה בשנת 1862, אך בשנת 1868 הוזמן פרדריק לשוודיה כדי להכיר את כלתו לעתיד והפגישה בין השניים תוארה כמוצלחת. השניים התארסו באותה שנה. לוביסה הייתה הנסיכה השוודית הראשונה שנישאה לבן למשפחת המלוכה הדנית מאז ימי הביניים והנישואים התקבלו בברכה בכל שלוש הממלכות הסקנדינביות כסמל של אחדות. לאחר האירוסים למדה לוביסה את ההיסטוריה והשפה הדנית, וכן את הספרות והתרבות של דנמרק. טקס הנישואים נערך בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-28 ביולי 1869. הזוג התגורר בארמון אמיליאנבורג בקופנהגן ואת תקופות הקיץ הוא בילה בארמון שרלוטנלונד שמצפון לעיר. הם הביאו לעולם ארבעה בנים וארבע בנות. חיי הנישואים של פרדריק ולוביסה לא היו מאושרים, למרות שלעובדה זו לא הייתה השפעה על היחסים בין שתי המדינות. בנוסף לוביסה לא הסתדרה עם חמותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ובשל כך השקיעה לוביסה את זמנה בלימודי דת. לוביסה אף ביקרה בשוודיה כמה פעמים, ואף הייתה נוכחת במיתת אמה בשנת 1871. בשנת 1905 נפרדה נורווגיה מהכתר השוודי בתמיכת דנמרק, מה שיצר מתיחות בין המדינות, ובשל כך לא יכלה לוביסה לבקר בשוודיה, מה שמאוד העציב אותה. בשנת 1906 מת חמיה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה במקומו לשלטון כפרדריק השמיני, מלך דנמרק. לוביסה השקיעה את עיקר זמנה לאירועי צדקה ופילנתרופיה, ומיעטה להשתתף במסיבות ואירועים רשמיים. בשנת 1912 מת בעלה, ובנה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. לוביסה מתה ב-20 במרץ 1926, ונקברה בקתדרלת רוסקילדה. מנישואיה לפרדריק השמיני, מלך דנמרק נולדו לה 8 ילדים: כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק (1870–1947). הוקון השביעי, מלך נורווגיה (1872–1957). לואיז, נסיכת דנמרק (1875–1906). האראלד, נסיך דנמרק (1876–1949). אינגבורג, נסיכת דנמרק (1878–1958). תירה, נסיכת דנמרק (1880–1945). גוסטב, נסיך דנמרק (1887–1944). דאגמאר לואיז, נסיכת דנמרק (1890–1961). מדיה וקבצים בנושא לוביסה, נסיכת שוודיה בוויקישיתוף לוביסה, נסיכת שוודיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)