laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שכונת רביבים

שכונת רביבים היא שכונה בצפון-מזרח תל אביב-יפו, מצפון לנחל הירקון. היא הוקמה בשנת 1956. על המתחם שלימים נודע כמתחם 'תע"ש רביבים', הוקם בשנת 1942 בית חרושת "כותנה" שפעל עד ראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. חמשת בתי המגורים הראשונים של רביבים נבנו בשנת 1956 ברחוב רביבים ומכאן שם השכונה. כעשרים שנה היו אותם בתים מנותקים פיזית משאר השכונות סביבם. תנופת הבנייה והפיתוח החלה בסוף שנות ה-70. בשנות ה-90 התחדשה תנופת הבנייה באזור מתחם תע"ש ולשכונה נוספו מאות יחידות דיור. גבולות השכונה הם רחוב דבורה הנביאה מצפון, רחוב פתחיה מדרום, רחוב פנחס רוזן ממערב ורחוב משמר הירדן ממזרח. השכונה שוכנת בסמוך לשכונות שיכון דן, רמת החייל, צהלה ולשכונת נאות אפקה, ושטחה קטן יחסית, 375 דונם בלבד. ברחוב רביבים ישנו פארק עם תצפית על תל אביב שכונה בעבר "הגבעה", לימים הפארק שופץ ובמרכזו נבנתה פאגודה ומאז שמה "גבעת הפאגודה" או "פארק רביבים". מדיה וקבצים בנושא שכונת רביבים בוויקישיתוף נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו (2012), באתר עיריית תל אביב-יפו תל אביב-יפו בבית חרושת "כותנה": תנאים טובים ופריון גבוה, דבר, 3 בספטמבר 1953 ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורשילי השני

מוּרְשִילִי או מוּרְשִילִיש השני היה מגדולי מלכי החתים, ומלך בין השנים 1321–1295 לפנה"ס. הוא היה בנו הצעיר של שופילוליומה הראשון ואחיו של ארנוונדה השני. חלק ניכר מהחוקרים מאמינים שטרם הכתרתו למלך שמו היה גַל-מִשֵדִי, שם שפירושו "מפקד שומרי הראש", דבר המעיד ככל הנראה על עיסוקו בתקופת שלטון אחיו. השם הופיע בכתובת חרטומים לווית עשויה הירוגליפים אכדיים ושומריים. עם עלייתו לשלטון לאחר מות אחיו שינה מורשילי השני את שמו. שנות שלטונו הראשונות לוו במרידות חוזרות ונשנות של שבט הכַשְכַה מרמת אנטוליה וממלכת אַרְזַוַה במערב אנטוליה. מרידות אלה פרצו ככל הנראה עקב מותו הפתאומי של ארנוונדה השני ועלייתו של מורשילי לשלטון, אשר נתפס כחסר ניסיון. הבוז והלעג אותם הפגינו השבטים תועדו היטב על ידי מורשילי השני: "הנך עדיין נער ושום תחושות חרדה אינך מחדיר בקרבנו. ארצך הרוסה, ערך הפכו לעיי חורבות. חיל הרגלים שלך ומרכבות הקרב שלך מעטים. כנגד חיל הרגלים שלך אציב חיל רגלים רב יותר, כנגד מרכבות הקרב שלך אפרוס מרכבות קרב רבות יותר. לאביך היו הרבה לוחמים ומרכבות קרב, אך הינך עודנו נער, הכיצד תשתווה לכוחו?" בעוד שמורשילי השני היה חסר ניסיון כאשר הוכתר למלך הוא לא היה צעיר בשנים, לו היה צעיר, היה ככל הנראה ממנה לו יועץ או אפוטרופוס. לתדהמת השבטים המורדים התגלה מורשילי השני כמנהיג צבאי ופוליטיקאי דגול, אשר לא נפל בהרבה מאביו. מן התיעוד ההיסטורי אשר נשתמר מימי מלכותו ניתן להבין שבשנתיים הראשונות היה עסוק בדיכוי המרד של שבט הכשכש. מיד עם תום המערכה פנה לעבר ממלכת אַרְזַוַוה. אחד הדברים המעניינים את ההיסטוריונים ואת האסטרונומים בימינו הוא ליקוי חמה אשר לפי המסמכים ההיסטוריים התרחש בשנה העשירית למלכותו של מורשילי השני, בדיוק כאשר עמד לפתוח במסע מלחמה נוסף כנגד שבט הכשכש. ליקוי חמה זה נחשב על ידי חוקרי המזרח התיכון הקדום כאחת התופעות החשובות ביותר, מפני שהוא עוזר בתיארוכה של אותה התקופה, ולפי מחקרים שנעשו בימינו ניתן להצביע על שני תאריכים אפשריים לליקוי זה. אך בסוגיה זאת נחלקים דעות החוקרים. בעוד שחלקם מאמינים שהליקוי התרחש ב-13 באפריל 1308 לפנה"ס טוענים אחרים לתאריך 24 ביוני 1312 לפנה"ס. מכאן נובע השוני בין תיארוך שנות המלוכה של מלכי החתים. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991 מדיה וקבצים בנושא מורשילי השני בוויקישיתוף מורשילי השני, באתר על מלכי החתים החתים, באתר היסטוריית העולם מורשילי השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
שקע קפריסאי

במטאורולוגיה, שקע קפריסאי הוא שקע ברומטרי המתייחס למוקד לחץ נמוך, לרוב בעל מאפיינים חזיתיים. מוקדו נמצא בפינה הצפון מזרחית של הים התיכון, בין האי קפריסין לחופי צפון סוריה ומורדות הרי טורקיה. שקעים קפריסאים מופיעים בעיקר בעונת החורף ובחלק מתקופת עונות המעבר. לעיתים קרובות מדובר במערכת חזיתית אשר התהוותה במרכז הים התיכון (למשל, במפרץ ג'נובה), והוסעה מזרחה לאזור על גבי זרמי הסילון. למרות זאת, במקרים מסוימים תתפתח מערכת חזיתית מקומית עקב חדירת אוויר קוטבי ישירה למזרח הים התיכון. אין זה יוצא דופן למצוא נוכחות של שקע קפריסאי רדוד, אשר אינו נתמך על ידי חזיתיות, בייחוד בחלקו הראשון של החורף כאשר הים התיכון נוטה להיות חמים יותר מסביבותיו. ניתן, לראות זאת כצורה מסוימת של שקע תרמי. סינופטיקה תחזית עונתית מודלים לחיזוי מזג אוויר מפות 500 ברשת מצד שמאל נמצאים מודלי חיזוי מזג אוויר (GFS,UKMO,EC,GEM,GME,JMA,NOGAPS) שלושת המודלים המובילים: GFS, EC, UKMO בכל אחד מהם יש תפריט. מפת 500 היא הראשונה בתפריט ומשמשת כברירת מחדל. ישראל נמצאת על גבול המפה בצד ימין. מדריך לקריאת מפות
המשתלה

שכונת המשתלה היא אחת משכונות עבר הירקון, הממוקמת על הגבול עם רמת השרון. סמוך לכפר הירוק. השכונה תוכננה על ידי האדריכל יעקב יער, שמשרדו תכנן גם את רוב בנייניה, ותוכניתה אושרה ב-1993. אכלוסה של השכונה החל ב-1998. השכונה הוקמה על שטח בו הייתה המשתלה העירונית ומכאן מקור שמה. בתוכנית המקורית מתחילת שנות התשעים אושרו כ-1,200 יחידות דיור, ולאחר תוכנית בניין חדשה לשכונה מספר היחידות השתנה ל-1,450. בשנת 2016 אושרה הקמתן של 136 יחידות דיור בשכונה כחלק ממיזם דירה להשכיר. המתחם החל להתאכלס בינואר 2024. גבולותיה הם שכונות צהלה וגני צהלה מדרום, דרך משה סנה ממערב ושטחים חקלאיים של רמת השרון עליהם אמורה לקום רצועת הנופש מצפון וממזרח. בשכונה נמצאת הנקודה הגבוהה ביותר בשטח השיפוט של העיר, בגובה של כ-70 מטרים מעל פני הים. רחובות השכונה נקראים על שם סופרים ומלחינים ישראלים: סשה ארגוב, משה וילנסקי, לוין קיפניס, יעקב שבתאי, דוד אבידן, מקס ברוד, אלי תבין ומרדכי זעירא. השכונה בנויה על גבעה בקוטר של כ-700 מטרים ובהיקף של 1,600 מטרים, אותה מקיפים הרחובות סשה ארגוב ומשה וילנסקי. בקצה המערבי של הגבעה נמצאת שדרה הסגורה לכלי רכב (רחוב דוד אבידן) אשר מקיפים אותה בנייני מגורים בני כ-7 קומות. אשר בקצה המערבי שלה נמצאים שטחי מסחר קטנים בהיקפם. ובשולי השכונה קיימים בניינים שגובהם נע בין 3 לכ-7 קומות. לצד בתים דו משפחתיים צמודי קרקע. בקצה המזרחי של השכונה נמצא פארק גדול אשר משמש את תושבי השכונה. בנוסף לפארק הקיים בכניסה לשכונה בדרך משה סנה. בשכונה נמצאים חמישה גני ילדים עירוניים, מעון של ויצו ובית ספר שנקרא: "המשתלה" שנפתח בספטמבר 2012 ולצידו מבנה שכולל שלושה גנים. השכונה גובלת בקאנטרי, במרכז הקהילתי ובשבט הצופים השייכים לשכונת צהלה, ולכן משמשים במידה רבה גם את תושבי השכונה. כמו כן קיים בשכונה בית דיור מוגן גדול מבית אחוזת ראשונים הנקרא "אחוזת צהלה". מדיה וקבצים בנושא המשתלה בוויקישיתוף נמרוד בוסו, הברווזון המכוער של צפון ת"א מתעורר: שכונת המשתלה חושפת הזדמנויות לעליית ערך, באתר TheMarker‏, 14 ביוני 2013 שכונת המשתלה מתוך מדריך השכונות של טיימאאוט. שטח השיפוט, לפי שכונה (2008) ארכיון המשרד הכולל את תוכניות פרויקט המשתלה הופקדו בארכיון המרכז לחקר המורשת הבנויה ע"ש ארנסון בטכניון. מתוך מנהל התכנון, ‏3 במרץ 2016 גבעת קוזלובסקי בגבעתיים השייכת לעיריית תל אביב יותר גבוהה מהמשתלה.
אנטומופגיה

אנטומופגיה (מיוונית: ἔντομον‏ éntomon = חרק, φαγεῖν‏ phagein = לאכול) היא אכילת חרקים כחלק מהתזונה. בעלי חיים ממגוון קבוצות הניזונים בלעדית מחרקים מכונים אוכלי חרקים. (ישנה גם סדרת יונקים הקרויה אוכלי חרקים בשל מזונם העיקרי של חברי הסדרה.) אכילת חרקים בקרב בני אדם נהוגה בתרבויות מסוימות ברחבי העולם (מרכז ודרום אמריקה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה), אך בחברות אחרות זהו נוהג לא מקובל שלעיתים נחשב אף לטאבו. משוער כי בעבר חרקים תפסו מקום חשוב בתפריט האדם, בזמנים בהם לא היה לו עדיין כלי ציד או חקלאות. עדות לכך נמצאה בניתוח קופרוליטים ממערות בארצות הברית ובמקסיקו. קופרוליטים ממערות בהרי אוזרק נותחו ונמצאו בהם נמלים, זחלי חיפושיות, כינים, וקרציות. מדיה וקבצים בנושא אנטומופגיה בוויקישיתוף אנטומופגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Forest insects as food: humans bite back, הגדרה בעמוד 23 מאובנים של גללי בעלי חיים או צואת אדם Capinera, John L. (2004). Encyclopedia of Entomology. Kluwer Academic Publishers. ISBN 0-7923-8670-1. ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גד שמרון

גד שִמרון (נולד ב-1950) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, פרשן לענייני ביטחון, מודיעין ומדיניות בינלאומית. שמרון נולד בתל אביב. את שירותו בצה"ל עשה כקצין מודיעין. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בהיסטוריה כללית ולימודי דרום-מזרח אסיה. ב-1975 גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ושירת בו במשך כעשר שנים ביחידות שונות. במסגרת זו השתתף בין השאר בהברחת יהודי אתיופיה. במקביל לשירותו במוסד עבד כעיתונאי במעריב. בשנות התשעים שימש שליח העיתון בגרמניה, עבד כעיתונאי במחלקת החדשות של קול ישראל, והגיש את התוכנית "בוקר טוב" בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית. שמרון היה העיתונאי הראשון שחשף יורש לאחד מאלפי חשבונות הבנקים של קורבנות השואה שנותרו עלומים עשרות שנים בבנקים שווייצרים. בתחקיר משותף עם עמנואל רוזן, שבהמשך הביא להעלאת שאילתות בפרלמנט השווייצרי, חשף את הקשרים החשאיים של חברות שווייצריות עם תוכנית נשק ההשמדה ההמוני האיראני. כתבה על המפגש שארגן בין בנו של אדולף אייכמן וצבי אהרוני, איש המוסד שאיתר את אייכמן בארגנטינה והשתתף בחטיפתו והבאתו לישראל, פורסמה בעשרות עיתונים בכל רחבי העולם. מאז תחילת אוגוסט 2009 ועד ינואר 2013, כמעט מדי שבוע, הגיש פינה העוסקת בהיסטוריה צבאית ומודיעינית ב"שישי אישי", תוכניתו של משה טימור ברשת ב'. בהמשך, חזר להיות בין המשתתפים העולים לשידור בתוכנית, כשהוא מביא סיפורים היסטוריים שונים, אם כי במתכונת פחות קבועה מזו שהייתה נהוגה קודם לכן. גד שמרון, המוסד והמיתוס, ירושלים: הוצאת כתר, 1996 (תורגם לצרפתית תחת השם "ההיסטוריה הסודית של המוסד") (הספר בקטלוג ULI) חיסול התליין מריגה (יחד עם אנטון קינצלה) - הסיפור המלא על המבצע היחיד של "המוסד" לחיסול פושע נאצי (הרברטס צוקורס). תורגם לאנגלית, גרמנית ולטבית. הביאו לי את יהודי אתיופיה - על מבצע "המוסד" להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן. תורגם לאנגלית תחת השם "מוסד אקסודוס". (הספר בקטלוג ULI) השטן בארץ הקודש - רומן היסטורי על ממלכת ירושלים ועל הצלבן רנו משאטיון (1998). יצא במהדורה מחודשת בשם מסע הצלב האחרון של רינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011. לא יכול להיות - מותחן פוליטי על ראש ממשלת ישראל הנסחט על ידי רעייתו צבא אחר - על יחידות מיוחדות בצבאות העולם (הספר בקטלוג ULI) אהובת הטמפלר מעמק רפאים - רומן היסטורי המבוסס על סיפור אמיתי הותירו חותם, iCast, 2017 - ספר קולי, סקירה היסטורית על חיילים, קצינים ומצביאים ששינו את ההיסטוריה ב-2400 השנים האחרונות. מדיה וקבצים בנושא גד שמרון בוויקישיתוף גד שמרון, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל ורד לי, ג'יימס בונד כחול-לבן, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2011 יוסי מלמן, האיש שלנו בתקשורת, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2011 גד שמרון, הגיבורות האלמוניות של ישראל, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2013 אליסון קפלן סומר, המוסד ניהל אתר צלילה פיקטיבי בסודאן. זה הסיפור מאחוריו, באתר הארץ, 14 במאי 2018 גד שמרון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גד שמרון, דף שער בספרייה הלאומית גד שמרון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רן פוני, "סיימנו תדריך לפני מבצע. ראש המוסד התחיל לשטוף כלים ואמר: 'אתם תתכוננו. ואם תפשלו, אנקה אחריכם'", באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2022 יוסי מלמן, האיש שלנו בתקשורת, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2011 יניב מגל, ‏גילויים חדשים: הספר "המוסד והמיתוס" חושף מידע, באתר גלובס, 7 בפברואר 2012 כינויו של יעקב (מִיוֹ) מידד - סוכן מוסד אשר שירת בלא פחות מ-65 מדינות, ובין היתר, היה אחראי על הצד הלוגיסטי במבצע חטיפת אייכמן (שכירת דירות, מכוניות וכו'). מידן נפטר ביוני 2012. יוסי מלמן, עלילות מילטון, המרגל הנאצי בארץ ישראל, באתר הארץ, 7 במאי 2009
מיסטיק פיצה

מיסטיק פיצה (באנגלית: Mystic Pizza) הוא סרט קולנוע קומי רומנטי שיצא לאקרנים בשנת 1988. בסרט מככבות אנבת' גיש, ג'וליה רוברטס ולילי טיילור. עלילת הסרט מתמקדת סביב התבגרותן של שתי אחיות: קאט ודייזי, וחברתן ג'וג'ו. שלושתן עובדות כמלצריות בפיצרייה בשם "מיסטיק פיצה" הנמצאת בעיר מיסטיק שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. מיסטיק היא עיר דייגים לחוף האוקיינוס האטלנטי והיא עצמה מהווה למעשה אחת מגיבורות הסרט. קאט ודייזי מתחרות אחת בשנייה, הן בעבודה, והן בחיים הרומנטיים. קאט התקבלה ללימודים באוניברסיטת ייל ועובדת כל הזמן על מנת לחסוך ללימודים אלה, ואילו דייזי מעדיפה לבלות ולבזבז את משכורתה. הסרט מציג את הבדלי התרבויות בין משפחתה של קאט – ממוצא פורטוגזי לבין מעסיקתה – משפחה ממוצא אנגלי. שמו של הסרט מבוסס על שמה של פיצרייה בעיר מיסטיק שבקונטיקט, שכותבת התסריט אימי הולדן ג'ונס ראתה. בעקבות הפצת הסרט זכתה הפיצרייה להצלחה רבה והפכה לאתר תיירות פופולרי בעיר. סרט זה היווה קרש קפיצה לשני שחקנים ידועים. בסרט זה הייתה הופעתו הראשונה של השחקן מאט דיימון. תפקידו כלל למעשה שורה אחת בלבד: "Mom, do you want my green stuff?‎", אולם סרט זה הביא ל"גילויו" כשחקן. גם לשחקנית ג'וליה רוברטס הקנה "מיסטיק פיצה" את פרסומה הראשוני. דמותה בסרט זו היווה "קרש קפיצה" עבורה. עבור תפקידה בסרט הרוויחה השחקנית 50 אלף דולר בלבד. "מיסטיק פיצה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מיסטיק פיצה", באתר נטפליקס "מיסטיק פיצה", באתר AllMovie (באנגלית) "מיסטיק פיצה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מיסטיק פיצה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מיסטיק פיצה", באתר Metacritic (באנגלית) "מיסטיק פיצה", באתר אידיבי "מיסטיק פיצה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "מיסטיק פיצה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
לוצאסקו לוצאסקי

לוצאסקו לוצאסקי (באיטלקית: Luzzasco Luzzaschi, נולד בסביבות 1545, נפטר ב-10 בספטמבר 1607) היה מלחין, נגן עוגב ומורה איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס. לוצאסקי נולד ומת בפרארה וסביר להניח, שחי שם כל חייו. כילד למד אצל צ'יפריאנו דה רורה, וכבוגר שירת כנגן העוגב בחצר הדוכס אלפונסו השני, שם חיבר את רוב יצירותיו. לוצאסקי חיבר שבעה ספרי מדריגלים לחמישה קולות, ביניהם המדריגלים המפורסמים לשירה בליווי כלי, לסופרן אחד, שניים ושלושה סופרנים משנת 1601. שלא ככותבי מדריגלים רבים מתקופתו, כלל קו סופרן מעוטר מאוד, כשצפה מראש כמה מן התמורות העתידות לבוא בראשית תקופת הבארוק. עוד מאפיין ייחודי ליצירותיו של לוצאסקי הוא שילובם של תפקידי ליווי כתובים לכלי מקלדת. לוצאסקי היה מנצח ומנהל ה"קונצ'רטו דלה דונה", מקהלת הנשים המפורסמת, וחיבר מדריגלים לזמרות, כולל המדריגלים שלו משנת 1601. עבודתו עם הנשים הווירטואוזיות הללו היוותה מן הסתם השראה לקווים הווקליים עתירי הקישוטים שכתב. אף כי עיקר פרסומו היה כמחבר מדריגלים, לוצאסקי היה גם נגן עוגב ומורה מוכשר (הוא היה מורו של ג'ירולאמו פרסקובלדי). הוא ייצג נאמנה את סגנון המדריגל האיטלקי המאוחר, יחד עם ג'ובאני פלסטרינה, ז'אק דה ורט, פיליפה דה מונטה, לאסוס, מארנציו, ג'זואלדו ואחרים. נוסף למדריגלים, חיבר גם מוזיקת קודש (הוא הוציא לאור אוסף מוטטים לחמישה קולות בשנת 1598). מדיה וקבצים בנושא לוצאסקו לוצאסקי בוויקישיתוף לוצאסקו לוצאסקי, באתר AllMusic (באנגלית) לוצאסקו לוצאסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לוצאסקו לוצאסקי, באתר Discogs (באנגלית) מלחניו של לוצאסקי, תווים וקטעי שמע Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, 8th ed. Revised by Nicolas Slonimsky. New York, Schirmer Books, 1993. ISBN 0-02-872416-X גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954. "המהדורה המרוכזת של מילון המוזיקאים הביוגרפי של בייקר", מהדורה 8, מתוקנת ומעובדת על ידי ניקולס סלונימסקי, ניו יורק, הוצאת שירמר.
מגבית ההתגייסות

מגבית ההתגייסות הייתה מפעל לאיסוף תרומות, בכסף ובימי עבודה, שפעל ביישוב העברי בארץ ישראל החל מקיץ 1942. התרומות נועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים עצמם. בהמשך פעולתה הורחבו מטרותיה של המגבית, וכללו גם סיוע לניצולי השואה. בהתאם לכך הוחלף שמה למגבית ההתגייסות וההצלה. בנוסף למגבית ההתגייסות שפעלה כמס ישיר, פעל במקביל לה "כופר היישוב", כמס עקיף. בראש המגבית עמד אהרן ברט. מרדכי ברגר, מגבית ההתגייסות וההצלה, הוצאת המוזיאון למיסים, 1970. מסמכים וכרזות של מגבית ההתגייסות, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא המנדט הבריטי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרארי F430

פרארי F430 היא מכונית על של יצרנית הרכב האיטלקית, פרארי. היא החליפה את פרארי 360 מודנה, שזכה להצלחה רבה. דגם בעל הגה בצד שמאל שימש להצגה הראשונה של המכונית בתערוכת הרכב של פריז, בשנת 2004. מכירת המכונית החלה בנובמבר 2004, אולם, ייצור דגם בעל הגה בצד ימין החל רק באביב 2005. לפרארי F430 הוצמד מנוע בנזין 4.3 ליטרים בתצורת V8, אשר פותח בשיתוף עם מזראטי. ה-F430 הייתה הראשונה לזכות במנוע V8 חדש שאמור בעתיד להחליף את שאר מנועי פרארי, שכן עד דגם זה יוצרו מנועי ה-V8 של פרארי כצאצאי ה-Dino משנות ה-50 של המאה ה-20. למנוע תפוקה של 490 כוחות סוס ב-8,500 סיבובים לדקה ללא סיוע מגדש טורבו, והוא בעל יחס נפח/הספק מהגבוהים בעולם, של 112.3 כ"ס לליטר. הפרארי F430 מגיעה למהירות מרבית של 315 קילומטר לשעה ובעלת האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בארבע שניות. ה-F430 ספיידר הוא דגם בעל גג נפתח המבוסס על הקופה. הספיידר נראה דומה מאוד ל-פרארי 360. זהו הדגם ה-21 של פרארי בעל גג נפתח (convertible). הפרארי 430 סקודרייה יוצרה במפעל מראנלו שבצפון איטליה. למכונית 510 כ"ס ב-8,500 סל"ד, הנעה אחורית, תאוצה של 3.6 שניות מ-0 ל-100 קמ"ש ומהירות מרבית של 319 קמ"ש. המתחרה של פרארי 430 סקודרייה היא למבורגיני גאיארדו סופר-לאג'רה. לכבוד הניצחון ה-16 באליפות העולם במרוצי פורמולה 1 בשנת 2008, הציגה פרארי הדגם שמשלב את דגם ה-430 סקודרייה עם הגג הפתוח. לדגם זה יש 510 כ"ס ב-8,500 סל"ד, תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.7 שניות ומהירות מרבית של 315 קמ"ש. זוהי גרסה של ה-F430 ספיידר המונעת באתנול. המכונית בעלת אותו מנוע V8, המפיק 500 כ"ס, 4% יותר מומנט כוח ו-5% פחות דו־תחמוצת הפחמן מאשר הגרסה הרגילה של ה-F430 ספיידר. דגמים אלו אינם חוקיים לשימוש בכביש הציבורי ומיועדים למרוצים בלבד. המכונית נבנתה בשנת 2006 על מנת להחליף את ה-360 GTC. ה-GT2 נבנתה לצורך מרוצי GT2. זוהי גרסת המרוצים המהירה ביותר שלה-F430. המנוע של דגם זה הוקטן לארבעה ליטר לצורך תחרות בקטגוריות 4-3.8 ליטר. דגם זה של ה-F430 מיועד להתחרות במרוצי ה-GT3. המכונית משתמשת באותו מנוע 4.3 ליטר V8. ההספק המרבי של המנוע הועלה ל-550 כ"ס, ההופך את ה-GT3 לחזקה יותר מה-GT2 אולם בעקבות מגבלות של מרוצי ה-GT3, המכונית שוקלת 119 קילוגרם יותר מה-GT2. כך, למרות המנוע החזק יותר, ה-GT3 איטית מה-GT2 במדידות זמני הקפה במרוצים. פרארי F430 סקודרייה ספיידר, באתר אוטו רועי צוקרמן, פרארי F430 - בדרך לאנזו, באתר ynet, 24 באוגוסט 2004
כלל יד ימין

במתמטיקה ובפיזיקה, כלל יד ימין הוא כלל מנמוני שימושי לקביעת המגמה של וקטורים המעורבים בתנועה סיבובית, בשדה מגנטי ובאופן כללי - וקטורים הנוצרים על ידי מכפלה וקטורית. מערכת צירים תלת־ממדית נקראת מערכת ימנית, אם מתקיים, לפי כלל היד הימנית, x ^ × y ^ = z ^ {\displaystyle {\hat {x}}\times {\hat {y}}={\hat {z}}} . כיוון תוצאת המכפלה a → × b → {\displaystyle {\vec {a}}\times {\vec {b}}} , מוגדר על ידי כלל יד ימין בצורה הבאה: אם האגודל מצביע לכיוון הווקטור הראשון במכפלה, a → {\displaystyle {\vec {a}}} , והאצבע המורה מצביעה לכיוון הווקטור השני במכפלה, b → {\displaystyle {\vec {b}}} , אז התוצאה, a → × b → {\displaystyle {\vec {a}}\times {\vec {b}}} , תהיה בכיוון אליו מכוונת האמה (ראו איור 1). כל תמורה זוגית, בה הסדר של האצבעות מוחלף באופן מחזורי, גם היא יכולה להיות ניסוח של כלל יד ימין. למשל אם האצבע המורה תצביע לכיוון הווקטור הראשון, והאמה תהיה בכיוון הווקטור השני, האגודל יציע על כיוון התוצאה. בהינתן המכפלה a → × b → {\displaystyle {\vec {a}}\times {\vec {b}}} , נסובב את הווקטור a → {\displaystyle {\vec {a}}} לכיוון הווקטור b → {\displaystyle {\vec {b}}} דרך הזווית הקטנה הנוצרת ביניהם. אם נקפל את אצבעות יד ימין כך שכיוון הסיבוב שלהן הוא בכיוון סיבוב זה, האגודל יצביע לכיוון תוצאת המכפלה (ראו איור 2). מכאן קל לראות ש- a → × b → = − b → × a → {\displaystyle {\vec {a}}\times {\vec {b}}=-{\vec {b}}\times {\vec {a}}} פרט למכפלה וקטורית, שימוש נפוץ בכלל היד הימנית מתבצע בגדלים הקשורים לסיבוב, כמו מהירות זוויתית, תאוצה זוויתית, ובדרך כלל גם מומנט כוח, ותנע זוויתי. גדלים אלה מיוצגים על ידי וקטורים שכיוונם הוא לאורך ציר הסיבוב. המגמה של וקטורים אלה, כלומר הכיוון על הציר שאליו הם מצביעים, היא שרירותית וחסרת משמעות פיזיקלית (לכן וקטורים אלה מכונים לעיתים פסאודו-וקטורים). עם זאת, חשוב לקבוע פעם אחת בצורה אחידה את הכיוון השרירותי הזה, והמוסכמה בעולם המדעי היא שהוא נקבע בעזרת כלל היד הימנית. כך, למחוגי שעון המסתובבים עם כיוון השעון יש מהירות זוויתית בכיוון הנכנס למישור השעון, ולמחוגים המסתובבים נגד כיוון השעון יש מהירות זוויתית בכיוון היוצא ממישור השעון. כלל היד הימנית מופיע גם בכל הקשור לשדה מגנטי, שגם הוא למעשה פסאודו-וקטור שלמגמתו אין משמעות פיזיקלית. הוא בא לכדי ביטוי בחוק ביו סבר, ובחוקים אחרים הקשורים לשדה המגנטי. בדומה לכלל יד ימין, ניתן להגדיר גם כלל יד שמאל, ומערכת צירים שמאלית. כרשום קודם, כדי להפחית את הבלבול, משתדלים להתייחס בעיקר למערכת ימנית. אך בשימושים מעשיים, גם למערכת שמאלית יש מקום. למשל, תבריג שמאלי הוא הכרחי במקום שהכוחות הפועלים יגרמו לבורג ימני להשתחרר. דוגמה נוספת היא מנוע חשמלי לעומת מחולל חשמל - גנרטור (generator). בגלל שבשני המקרים יש חילוף תפקידים בין הגורמים לתוצאה, במוסכמות המקובלות, כלל היד השמאלית מתאים למנוע החשמלי. וכלל היד הימנית יתאים למחולל חשמלי. מדיה וקבצים בנושא כלל יד ימין בוויקישיתוף ארז גרטי, כללי כף יד בחישוב הכח המגנטי, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 ביולי 2011 כלל יד ימין, באתר MathWorld (באנגלית)
שמעי בן גרא

שמעי בן גרא הוא דמות מקראית. איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. בתנ"ך מסופר כי שמעי קילל וסקל באבנים את דוד כשזה עבר בעירו של שמעי - בחורים, בבורחו מפני אבשלום. שמעי קרא לעבר דוד: "צֵא צֵא אִישׁ הַדָּמִים וְאִישׁ הַבְּלִיָּעַל". שמעי התכוון בדבריו בעיקר להריגת אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, שר צבאו ובנו של שאול, בהתאמה. ייתכן שעוינותו של שמעי לדוד נבעה מכך שהוא ראה בדוד את מי שהוריד את בית שאול מהשלטון. אבישי בן צרויה ביקש מדוד את הרשות להרוג את שמעי אך דוד סירב לכך. על פי המסופר במקרא, דוד ראה בעלבון שהוא סופג משמעי עונש משמים. לאחר שצבאו של דוד ניצח את צבאו של אבשלום ועבר את הירדן במסעו חזרה לירושלים בקש שמעי את סליחתו של דוד על מעשהו. המקרא מספר ששמעי בא לפני דוד ועמו כאלף איש, דבר המלמד על חשיבותו של שמעי בקרב בני שבטו. גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי. ייתכן שסיבת הסליחה לשמעי היה רצון של דוד לפייס את בני שבט בנימין. עם זאת בצוואתו של דוד לבנו שלמה, הוא מורה לדאוג לכך ששמעי יתחייב מיתה כעונש על מעשיו. הרמב"ם רואה במקרה זה הצדקה למתן עונש מוות למורד במלכות. שלמה מלא אחר הוראת אביו. הוא מורה לשמעי לעבור לגור בירושלים ומצווה אותו שלא לצאת ממנה. כשלוש שנים ממלא שמעי אחר הצו שלא לעזוב את ירושלים ובכך הוא מונע משלמה את האמתלה אותה חפש על מנת להורגו. כעבור שלוש שנים יוצא שמעי לגת עקב בריחה של שני עבדיו לתחום ממלכתו של אכיש מלך גת. עקב מסעו זה מורה שלמה להורגו. אצל חז"ל יש דעות שונות בנוגע לדמותו של שמעי בן גרא. בתלמוד הבבלי במסכת ברכות וכן במסכת גיטין נאמר ששמעי היה רבו של שלמה. עוד נמסר בתלמוד שכל עוד היה שמעי בירושלים, נמנע שלמה מלשאת נשים נכריות. לצד מקור זה המעלה על נס את דמותו של שמעי הרי שישנם גם מקורות אחרים ואף הפוכים. במדרש רבה על מגילת קהלת מתואר שמעי כרשע. הוא נמנה שם יחד עם מלכי יהודה אחז ואמון הרשעים גם הם כמי שהאל לא הרגם, משום שעתיד היה לצאת מהם צאצא צדיק. על פי מדרש זה מרדכי היהודי הוא צאצא של שמעי בן גרא. בילקוט שמעוני על מגילת אסתר (סימן תתרנג) נאמר שהסיבה שדוד לא הרג את שמעי היא שהוא חזה ברוח הקודש שמרדכי עתיד לצאת משמעי. במדרש שמואל (פרשה לב, ד) וילקוט שמעוני (סימן תתרנג) מושם הדגש דווקא על אשתו של שמעי. במדרשים אלו נאמר כי בזכותה של אשתו של שמעי בן גרא נצלו ישראל מעצתו של המן הרשע. המדרשים הללו מזהים את אשתו של שמעי בן גרא כאשה מבחורים שהטמינה את יונתן בן אביתר ואחימעץ בן צדוק כשנשלחו על ידי חושי הארכי לבשר לדוד על תוכניותיו של אבשלום. על פי רש"י (ש"ב טז י) שמעי בן גרא היה ראש הסנהדרין. אלישע שפי, הערך: שמעי בן גרא, לכסיקון מקראי, א-ב, (בעריכת: מנחם סוליאלי ומשה ברכוז), תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965. מדיה וקבצים בנושא שמעי בן גרא בוויקישיתוף ספר שמואל ב', פרק ט"ז, פסוקים ה'–י"ג. ספר שמואל ב', פרק ב'–ג'. ספר שמואל ב', פרק ד'. בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א, עמ' 298. ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוקים י"ז–כ"ד. ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים ח'–ט'. ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ג', הלכה ח' ספר מלכים א', פרק ב', פסוקים ל"ו–מ"ו. מסכת ברכות, דף ח' עמוד א' מסכת גיטין, דף נט עמוד א מגילת קהלת, פרק ז', פסוק ט"ו. ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוקים ט"ו–כ"א.