laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סונדרה לוק

סונדרה לוק (באנגלית: Sondra Locke; ‏28 במאי 1944 – 3 בנובמבר 2018) הייתה שחקנית, במאית וזמרת אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1968 על הופעתה בסרט "צייד בודד הוא הלב". הופיעה כבת זוגו של קלינט איסטווד בארבעה מסרטיו, ולצידו בשישה סרטים. לוק נולדה בעיר שלביוויל שבטנסי לריימונד סמית, איש צבא במקצועו, ופאולין ביירן לוק, פועלת מפעל. הוריה נפרדו לפני שנולדה ולוק גדלה לצד אביה החורג אלפרד טיילור לוק. למדה במשך שנה ב"אוניברסיטת מרכז טנסי" לפני שנשרה מן הלימודים במטרה לפנות לקריירת משחק. לפני שהפכה לשחקנית עבדה לוק במספר עבודות. לוק הצליחה לגבור על 2000 מועמדות לתפקיד הצעירה מיק קלי בדרמה "צייד בודד הוא הלב". הופעה זו הייתה הראשונה של לוק בקולנוע והיא העניקה לה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפריצת השנה. זכתה לדחיפה מקצועית רבה מקלינט איסטווד במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שליהק אותה למערבון שלו "פורע החוק ג'וסי וולס" (1976) ולסרט הפעולה "מלכודת לבלש" (1977). שיתוף המשיך בין בני הזוג גם לסרט ההרפתקאות "מחפש צרות" (1978) בו שיחקה לוק בתור הזמרת לין האלסיי טיילור ובסרט ההמשך "צרות צרורות" (1980). בהופעתה השלישית עבור איסטווד במערבון הקומי "ברונקו בילי" הופיעה בתפקיד אנטונט לילי עליו הייתה מועמדת לפרס השחקנית הגרועה ביותר. ב-1983 הופיעה לוק בסרט הרביעי והרווחי ביותר בסדרת סרטי "הארי המזוהם" "מכת פתע". לוק הופיעה בתפקיד ג'ניפר ספנסר השוכרת את שירותיו של הבלש הארי קלהן לחקירת אונס שנאנסה בעברה. לוק ביימה את סרטה הראשון, "רטבוי", בשנת 1986, והייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס פטל הזהב כשחקנית הגרועה ביותר. בשנת 1990 ביימה לוק את סרטה השני, המותחן "דחף", ובשנת 1997 את סרטה הרביעי "עשה לי טובה". בשנת 1967 התחתנה לוק עם הפסל גורדון אנדרסון, הומו מוצהר שהיה חבר קרוב שלה. ע"פ הביוגרפיה שפרסמה לוק בשנת 1997 "The Good, the Bad, and the Very Ugly" סידורי החתונה מעולם לא מומשו (כלומר בני הזוג לא קיימו יחסי מין זה עם זו). לוק הייתה בת זוגו של כוכב הקולנוע קלינט איסטווד במשך 14 שנה (1989-1975) בעודו נשוי. במהלך מערכת היחסים שלהם, לטענתה, היא עברה שתי הפלות על פי בקשותיו של איסטווד. לאחר שנפרדו תבעה לוק משפטית את איסטווד מכיוון שהחליף את מנעולי הבית המשותף בו גרו השניים. כשנה לאחר מכן הגיעו השניים להסדר לאחר שאיסטווד נתן ללוק חוזה בימוי, אולם האולפנים בהם הייתה לכאורה חתומה, מעולם לא שכרו אותה לביים. בשנת 1996 הגישה תלונה שנייה כנגד איסטווד בגין הונאה. השניים הגיעו בשנת 1999 להסכם שלא פורסם. בשנת 1990 נאלצה לוק לעבור כריתת שד לאחר שאובחנה כחולה במחלת סרטן השד, ממנה החלימה באופן מלא. צייד בודד הוא הלב (1968) ווילארד (1971) פורע החוק ג'וסי וולס (אנ')‏ (1976) מלכודת לבלש (1977) צילה של צ'יקארה (קללת הר השדים) (1977) מחפש צרות (1978) ברונקו בילי (1980) צרות צרורות (1980) מכת פתע (1983) רטבוי (1986) משחק הנביאים (2000) רטבוי (1986) דחף (1990) רצח במנות קטנות (1995) עשה לי טובה (1997) מדיה וקבצים בנושא סונדרה לוק בוויקישיתוף סונדרה לוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סונדרה לוק, באתר AllMovie (באנגלית) סונדרה לוק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סונדרה לוק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סונדרה לוק, באתר MusicBrainz (באנגלית) סונדרה לוק, באתר Discogs (באנגלית) סונדרה לוק, באתר Genius סונדרה לוק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ישראל וייסברם

ישראל וייסבּרֶם (כתיבים שנהגו בתקופתו: ווייסברעם, וויסברעם; בפולנית: Israel Weissbrem;‏ כ' בשבט תקצ"ט, 4 בפברואר 1839, גרודנה – 1915 או 1917, ורשה) היה סופר ספרות עברית בוורשה בתקופת ההשכלה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ישראל וייסברם נולד בראשית שנת 1839 בעיר גרודנה שברוסיה (רוסיה הלבנה), בן למשפחה בת אחד-עשר ילדים. אביו, בנימין זרח וייסברם (נפטר בתרנ"ו-1896), היה סוחר עשיר ונדבן בגרודנה (קרובו של אברהם אליהו הרכבי). מצד אמו, תמרה פינקֶל רבינוביץ', היה נצר למשפחת תלמידי חכמים. וייסברם עבר לעיר ורשה שבפולין הקונגרסאית, ושם התפרנס כסוחר. בשנת 1863 נישא ליֶטֶל בת אלכסנדר סֶנדֶר פּוֹקרויסקי (Pokrojski). היא נפטרה במהלך לידה, וב-1865 נישא בזיווג שני לחוה בת יהושע פוקרויסקי. כתב בעיתון "הצפירה". בשנת 1888 פרסם בעיתון זה בהמשכים את הסיפורים "בין הזמנים" ו"ח"י אגורות", אשר ראו אור באותה שנה כספרים עצמאיים. בשנת תרס"ב פרסם סאטירה בחרוזים בשם "חזיון על הציונים ומתנגדיהם". בשנת 1983 תרגם אלן דייוויד קראון (Crown) את סיפוריו לאנגלית, והוציאם בלוויית מבוא. בין הזמנים: בין הזמן אשר אבד עליו כלח ובין הזמן החדש אשר בו הסופרים יקבנו הזמן הנאור: ספור, ורשה: מ’ לעווינסקי, תרמ"ח 1888. (סיפור מחיי היהודים בוורשה) ח"י אגורות: או, הבו כסף! הבו כסף!: ספור בשני חלקים, ורשה: מ’ לעווינסקי, תרמ"ח 1888. (סיפור מחיי היהודים ברוסיה) הגורל והירושה: ספור מחיי היהודים והנוצרים בכפרים ובערים הקטנות ברוסיה המערבית, ורשה: האחים שולדבערג, תרנ"ב. (הוצאה ב: תרנ"ה 1895) חזיון על הציונים ומתנגדיהם, ורשה: א’ גינז, תרס"ב. Israel Weissbrem and His Work: Novels and Poems; translated and introduced by Alan David Crown, Tel-Aviv: Tcherikover Publishers, 1983. (Contents: Introduction; "Between the Times"; Eighteen Coins"; The Lottery and the Intheritance"; "A vision about Zionists and their opponents".) Israel Weissbrem, The World of Israel Weissbrem: Between the Times. The Lottery and the Inheritance; translated by Alan D. Crown, Boulder: Westview Press (Modern Hebrew Classics), 1993. Alan David Crown, 'Introduction,' in: Israel Weissbrem and His Work: Novels and Poems, Tel-Aviv: Tcherikover Publishers, 1983. רשימת הפרסומים של ישראל וייסברם, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי ישראל וייסברם בפרויקט בן-יהודה מפרי עטו: שני לוחות השנה (הומוריסקה), הצפירה, 3 ביולי 1896, המשך בראש הומיות, הצפירה, 158, 26 ביולי 1898, בראש הומיות, הצפירה, 166, 5 באוגוסט 1898 בראש הומיות, הצפירה, 182, 24 באוגוסט 1898, המשך, 183 ישראל בן בנימין זרח ווייסברעם, דף שער בספרייה הלאומית הודעה על ירושתו, המליץ, (טור 7), 27 באפריל 1896. ישראל דוד מיללער, חדשות בישראל: הוראדנא, הצפירה, 6 באוגוסט 1893. 'Weissbrem Family,' in: Neil Rosenstein, The Unbroken Chain: Biographical Sketches and Genealogy of Illustrious Jewish Families from the 15th-20th Century, Rev. ed., New York: CIS Publishers; in conjunction with the Computer Center for Jewish Genealogy; Jerusalem, 1990, vol. I, p. 385. ראו ביקורת: י. ל. פרץ, שיחה בעולם הספרות: הגורל והירושה: ספור מחיי היהודים והנוצרים בכפרים ובערים הקטנות ברוסיא המערבית, הצפירה, 22 ביוני 1892; ותגובת וייסברם: להשיב חורפי דבר, הצפירה, 14 ביולי 1892. על הספר: בשורת ספרים חדשים: חזיון על הציונים ומתנגדיהם, המליץ, 3 באוגוסט 1902. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Me Haces Falta

Me Haces Falta (באנגלית: I Need You, ובעברית: אני צריכה אותך) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2007, תחת חסותה של חברת ההקלטות אפיק רקורדס, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Como Ama una Mujer. במצעדים השיר לא זכה כלל להצלחה, דבר אשר הפתיע את חברת ההקלטות ואת הזמרת. הסינגל הראשון מן האלבום הנקרא, "Qué Hiciste" זכה הוא להצלחה הרבה ביותר. השיר הוא בלדה שאמורה לרגש את השומעים. השיר הגיע למקום התשיעי במצעד הרשמי של גאורגיה. לאחר שהוציאה את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Qué Hiciste", תשומת הלב של הקהל הופנה ללופז. הזמרת הודיעה כי עתיד לצאת סינגל נוסף ואחרון מן האלבום וכך היה, ב-23 במרץ 2007, הכריזה הזמרת כי עתיד לצאת הסינגל השני והאחרון מהאלבום. השיר זכה להצלחה נמוכה כיוון שבזמן שיצא אלבום האולפן החמישי שלה Como Ama una Mujer, יצא לאור אלבום האולפן השישי שלה, Brave. ההצלחה התחלקה בין שני האלבומים ולכן לא היה סינגל משני האלבומים שקיבל את מרבית ההצלחה שאפשר לקבל. שני אלבומי האולפן יצאו באותה שנה. לשיר יצא ווידאו קליפ אשר הועלה לערוץ ה-Vevo שלה רק בשנת 2009, כשנתיים לאחר צאתו המקורית. בשל הפערים שנוצרו בין השנים הקליפ נכשל ונכון ל-23 ביולי 2017, הוא צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות. בשל כמות הצפיות הנמוכה, הקליפ הפך לאחד מהקליפים הכושלים ביותר של הזמרת. בתחילת הקליפ ניתן לראות את לופז מתחבקת עם אהובה כשהם נשענים על זגוגית של חנות. בתוך הודעה קצרה כמה אנשים מתקשרים לאהובה של לופז והוא בורח בריצה, לופז שלא מצליחה להבין מה קורה מתחילה להיבהל ואז מתחיל להתנגן השיר. לאחר המאורע שקרה לופז מנסה לשכוח ממה שקרה והיא הולכת לקניון רנדומלי שנמצא בקרבתה. כשהיא מודדת בגדים ונכנסת לחנויות היא מסתכלת סביבה עשרות פעמים כאלו היא חושדת שמישהו עוקב אחריה. לאחר מכן לופז נכנסת לחנות ופתאום פותחת דלת מסתורית שנמצאת בתוכה. כשהיא נכנסת לתוך החדר היא מורידה את הפאה שחבשה ובעצם נכנסת למין חדר חקירות. לאחר מספר רגעים היא מתיישבת ליד בחור מבוגר אשר מציג לה תמונות שונות של אנשים ושל מקומות. לאורך הקליפ לופז שרה על כך שהיא צריכה את אהובה שוב פעם. בין לבין ניתן לראות קטעים שצולמו באור אדום בוהק אשר מציגים את לופז בעצבותה המדאיגה. השיר הצליח להיכנס לשני מצעדים בלבד, ובשיאו הגיע למקום ה-9 במצעד שבגאורגיה. מידע על השיר "Me Haces Falta" באתר AllMusic מידע על היצירה "Me Haces Falta" באתר Discogs סרטון השיר "Me Haces Falta" באתר יוטיוב Jennifer Lopez - Me Haces Falta, Discogs (באנגלית) OFFICIAL GEORGIAN WEEKLY TOP20 (באנגלית) Jennifer Lopez: Me Haces Falta, 2007-07-17, נבדק ב-2017-12-28 "Jennifer Lopez Como Ama Una Mujer | Album Review | Slant Magazine". Slant Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-12-28. Brave by Jennifer Lopez, נבדק ב-2017-12-28 JenniferLopezVEVO (2009-10-02), Jennifer Lopez - Me Haces Falta, נבדק ב-2017-07-23 JenniferLopezVEVO (2009-10-02), Jennifer Lopez - Me Haces Falta, נבדק ב-2017-12-28
אח"י מבטח (ק-28)

אח"י מבטח הייתה פריגטה בשירות חיל הים הישראלי בין השנים 1949–1959. סימנה הצבאי היה ק-28. אח"י מבטח הייתה הפריגטה הראשונה שהגיעה לחיפה מתוך שלוש ששירתו בחיל הים. במקור הייתה בשירות הצי הקנדי ובמלחמת העולם השנייה שירתה כספינת אספקה וליווי. היא נרכשה על ידי חיל הים ונכנסה לשירות מבצעי לאחר שיפוץ כללי והתקנת תותחים ב-20 באפריל 1949. הפריגטה שימשה כבית ספר לכל מקצועות הימאות הקרבית ונטלה חלק בהפלגות אימונים ממושכות ברחבי הים התיכון ובתמרונים לאורך המדינה. אף על פי שאח"י מבטח לא השתתפה בקרבות, נזקפים לזכותה אירועים משמעותיים בהם הבאת ארונה של חנה סנש מאירופה ב-1950 לקבורה בהר הרצל בירושלים, השתתפותה בטיפול וחילוץ נפגעי הרעש באיים היוניים שבמערב יוון באוגוסט 1953 והעלאת עצמות הברון אדמונד רוטשילד ורעייתו ב-1954 מצרפת לקבורה בארץ. קציני הפריגטה אח"י מבטח (ק--28) בפיקוד מרדכי לימון בטיפול במבדוק בנאפולי 10 במאי 1950. אח"י מבטח ערך מורחב – הפלגת הרקולס בדצמבר 1956 לאחר מלחמת סיני הקיפה את יבשת אפריקה בדירוג של שבוע אחרי אח"י מזנק (ק-32) והגיעה לאילת דרך מצרי טיראן שנפתחו אז לשייט ישראלי. היא סיימה את שירותה בחיל בשנת 1959 ונמכרה לצי הימי של סרי לנקה. הפליגה עם צוות ישראלי עד לסרי לנקה. בשנת 1967 ניתן השם אח"י מבטח לספינת הטילים הראשונה של צה"ל, מסדרת סער 1. המפקדים נבחרו קציני ים מנוסים בדרגת רס"ן . מדיה וקבצים בנושא אח"י מבטח בוויקישיתוף אח"י מבטח ק- 28, באתר עמותת חיל הים יוסף בן שמואל, הפריגטה הראשונה , 'מערכות ים' ל"ז-ל"ח, קובץ העשור לחיל הים, יולי 1958, עמ' 95. תיאור מפורט על הבאת הברון רוטשילד על גבי הספינה לקבורה בארץ תיאור מפורט על השתתפות הספינה ב"מבצע הצלה" ביוון סרטון נדיר של אח"י מבטח נכנסת לראשונה לאילת דרך מצרי טיראן עזרא להד, היה הייתה פריגטה, 'מערכות ים מ"ג' אוקטובר 1959, עמ' 4. ממבצעי מבטח, דבר, 15 בספטמבר 1959 יעל ונציה ושלמה מן, קרש -עיתון לוחם, 'בין גלים' ספטמבר 1980 עמ' 29. פריגטה שנייה הגיעה לאילת, דבר, 4 בינואר 1957 אורי דן, דגל ציילון יונף על מבטח ומזנק, מעריב, 4 באוגוסט 1959 ערך זה הוא קצרמר בנושא חיל הים הישראלי ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ייסון ריצ'רדסון (אתלט)

ג'ייסון ריצ'רדסון (באנגלית: Jason Richardson; נולד ב-4 באפריל 1986) הוא אתלט מארצות הברית, הוא אלוף העולם (טגו 2011) וסגן האלוף האולימפי (לונדון 2012) בריצת 110 מטר משוכות. ריצ'רדסון גדל בסידר היל, טקסס. הוא החל להתאמן באתלטיקה בגיל 12. הוא למד באוניברסיטת דרום קרוליינה. לאחר מכן התאמן בהדרכתו של ג'ון סמית', מאמנם של האצנים אלופי העולם מוריס גרין, אטו בולדון (טרינידד וטובגו) וכרמליטה ג'טר. באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשרברוק, קוויבק, קנדה בשנת 2003 זכה ריצ'רדסון בשתי מדליות זהב בריצת 110 מטר משוכות (91.4 ס"מ) בתוצאה של 13.29 שניות ובריצת 400 מטר משוכות (84.0 ס"מ) בתוצאה של 49.91 שניות ובכך היה לאתלט הראשון והיחידי בהיסטוריה שזכה בשתי ריצות אלו באליפויות עולם באתלטיקה. באליפות המכללות (NCAA) שנערכה בטאלאהאסי, פלורידה ב-31 במאי 2008 זכה ריצ'רדסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.21 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה ריצ'רדסון במדליית הזהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות, לאחר שהמנצח דאירון רובלס (13.14 שניות) נפסל בעקבות תלונה של המשלחת הסינית, שנמצאה מוצדקת באמצעות מצלמות הטלוויזיה, שטענה שהוא פגע בזרועו של ליו שיאנג מסין שמעד בשלב שהיה בעמדת הובלה לאחר המשוכה האחרונה. שיאנג זכה במדליית הכסף (13.27 שניות) ובמדליית ארד זכה אנדי טרנר מבריטניה (13.44 שניות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בזגרב, קרואטיה הוא קבע שיא אישי חדש של 13.04 שניות. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו ביוג'ין, אורגון ב-30 ביוני 2012 סיים ריצ'רדסון שני בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.98 שניות, אחרי ארייס מריט (12.93 שניות). במשחקים עצמם הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 13.04 שניות, שוב אחרי מריט שקבע שיא אישי חדש של 12.92 שניות ולפני האנסל פרצ'מנט מג'מייקה (13.12 שניות). אצטדיון פתוח ריצת 110 מטר משוכות: 12.98 שניות (2012) ריצת 400 מטר משוכות: 49.79 שניות (2004) אולם ריצת 55 מטר משוכות: 7.18 שניות (2007) ריצת 60 מטר משוכות: 7.53 שניות (2008) מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון ריצ'רדסון בוויקישיתוף ג'ייסון ריצ'רדסון, באתר olympedia.org ג'ייסון ריצ'רדסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ג'ייסון ריצ'רדסון, באתר ליגת היהלום ג'ייסון ריצ'רדסון, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה
MP40

MP40 (ראשי תיבות מגרמנית: Maschinenpistole 40, "תת-מקלע 40"; ידוע גם בשם "שמייסר") הוא תת-מקלע הגרמני הסטנדרטי שהיה בשימוש במלחמת העולם השנייה. הנשק עוצב בשנת 1940 על ידי היינריך פולמר, וזכה לכינויו הנפוץ "שמייסר" בקרב חיילי בעלות הברית על שמו של הוגו שמייסר אשר למרבה האירוניה לא היה לו חלק בתכנון הנשק, אלא עזר בעיצוב הגרסה MP41 (ישנן מספר סברות לשאלה מדוע הוגו שמייסר זכה לקבל את הכינוי לנשק זה). נשק זה היה אחד מכלי הנשק המועדפים על קציני האס אס בזכות גודלו הקטן וקצב היריה המהיר שלו. נחשב לחדשני מאוד עקב השימוש שנעשה בייצורו בעיקר בחלקי מתכת ופלסטיק. כתוצאה מכך הנשק היה זול ליצור מפני שחלקיו יוצרו על ידי מכונות. עיצוב ה-MP40 נתן השראה ובחלק מהמקרים הועתק לתת-מקלעים שונים כמו: העיצוב של תת-מקלע ה-M3 גריז הסטנדרטי נראה כמו תת-מקלע הסטן והועתק מה-MP40. העתק רובה ה־MP38 החצי-אוטומטי הגרמני, Selbstladebüchse BD-38. ה-MP40 היה בשימוש לאחר מלחמת העולם השנייה כתת-המקלע הסטנדרטי בצבא הישראלי. הוא נשאר תת-המקלע הרשמי של הצנחנים בצה"ל עד שנת 1956 כאשר הוחלף על ידי העוזי. אוסטריה אוסטריה בלגיה בלגיה ישראל ישראל קרואטיה קרואטיה אירלנד אירלנד: היה באופן זמני בצבא האירי איטליה איטליה גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית ברית המועצות ברית המועצות: כשלל מלחמה נורווגיה נורווגיה במשחקי יריות רבים מבוססי מלחמת העולם השנייה, קיים הנשק (משחקים כגון, Medal of Honor‏, Battlefield, ‏Call of Duty, ‏Elite Sniper). הנשק מופיע במגוון משחקי פעולה. בניהם PUBG, FREE FIRE ועוד. חיילי ואפן אס אס מצוידים ב-MP40 חייל צבא השחרור הרוסי (עוזר לגרמנים) מצויד ב־MP38 חייל ורמאכט עם MP40‏, 1944 מדיה וקבצים בנושא MP40 בוויקישיתוף
צמיג לא פנאומטי

צמיג לא פנאומטי הוא צמיג אשר נפחו הפנימי מלא בחומר מוצק ולא באוויר כמקובל בדרך כלל, או שהוא כולו עשוי ביציקה אחת. צמיג מסוג זה משמש בעיקר בגלגלי כלי רכב כבדים בתעשייה ובחקלאות, כגון מלגזות וטרקטורים. לצמיגים אלה מבנה השונה במעט מצמיגים רגילים וזאת במטרה לאפשר להם עמידות גבוהה יותר בסוגי ותנאי השטח בהם הם נעים, ולהתמודד עם עומסי משקל וכיווני תנועה חריגים. המאפיין העיקרי של צמיגים לא פנאומטים הוא המבנה המיוחד שלהם. שטח הפנים שיוצר מגע עם הקרקע עשוי מחומר קשיח יותר מאשר זה המשמש בצמיגים רגילים. חומרים קשיחים אלו הופכים את הצמיגים לעדיפים בשימוש בכלי רכב שבהם נקודת שיווי המשקל אינה סטנדרטית כדוגמת מלגזות. החומר הקשיח שבתוך הצמיג הופך את המלגזה ליציבה יותר כאשר היא מרימה משאות, וכפועל יוצא מכך מגביר מאוד את יכולת הנשיאה וההנפה של המלגזה לעומת מקרה בו למלגזה יהיו צמיגים רגילים מלאי אוויר. בזכות המשטח התחתון הקשיח שבא במגע עם הכביש, הצמיג הלא פנאומטי הופך למעשה לחסין בפני תקרים וחתכים, ומגלה עמידות לאורך זמן בתנועה על משטחים לא מוחלקים כמקובל בשטחים תעשייתיים וחקלאיים, מה שמבטל את הצורך בטיפול השוטף בתקלות מסוג זה. צמיגים לא פנאומטים הם הפתרון המומלץ לכלי רכב כבדים במיוחד או כאלה שאמורים לשאת משאות כבדים על גבי משטחי נסיעה בעייתיים. צמיגים לא פנאומטים שימושיים מאוד במקרים בהם המבנה השונה שלהם (להבדיל מצמיגים רגילים), נותן להם עדיפות ביכולות התמרון והתנועה. במקרים שצמיגים רגילים יחליקו או יאבדו אחיזה, צמיגים לא פנאומטים ימשיכו לאחוז במשטח. צמיגים לא פנאומטים מתאימים בעיקר לכלי רכב הדורשים יכולת תמרון במקומות קטנים, כמו מלגזות הנעות במחסנים ובשטחים סגורים קטנים שבהם אין להם אפשרות לפתח מהירות, בנוסף לצורך שלהם לנוע בזהירות תוך כדי ביצוע שינויי כיוון חדים במיוחד. צמיג לא פנאומטי מהסוג המתאים לכלים כבדים ואיטיים, לא מתאים ואף עלול להיות מסוכן לרכבים רגילים או רכבים הנוסעים במהירות גבוהה. הסיבה לכך היא שצמיגים לא פניאומטים הם בעלי אחיזת כביש נמוכה (בעלי התנגדות גבוהה לגלגול), ובעלי יכולת שיכוך נמוכה של פני משטח הנסיעה לעומת צמיגים פניאומאטיים. לכן, במהלך תנועה מהירה לתוך פניה ומחוצה לה או לאחר בלימת חירום ו"נעילת" הגלגלים, עלולה לגרום לאבדן שליטה והתהפכות הרכב. בנוסף לכך, צמיגים מסוג זה אינם מנדפים את החום הנוצר במהלך הנסיעה. כתוצאה מכך נגרמת ירידה נוספת בכושר אחיזתם בדרך ועלול לגרום לסכנת שרפה בסביבה עבודה עתירת חומרים מתלקחים. ישנם סוגי צמיגים לא פנאומטים המתאימים לאופניים ולרכיבה ספורטיבית. צמיגים אלו בנויים בצורה שונה מהצמיגים המיועדים לתעשייה כבדה. בצמיגים הלא פנאומטים המיועדים לרכיבת ספורט, ישנם שני סוגי גומי היוצרים את הצמיג. החלק התחתון שבא במגע ישיר עם הקרקע, עשוי מחומר גומי קשיח ביותר המונע תקרים ונזקים אחרים מרכיבה על דרכים משובשות, ואילו צידי הצמיג עשויים מחומר גמיש יותר, היות שצידי הצמיג פגיעים פחות לתקרים ומסייעים להשיג אחיזה טובה יותר בפניות במהירות גבוהה יחסית. בשנות ה-30 של המאה ה-21 צפויה חברת מישלן למכור צמיגים לא פנאומטיים עבור כלי רכב שנעים בכביש. מדיה וקבצים בנושא צמיג לא פנאומטי בוויקישיתוף למאמר המקורי באתר Pelmar - Solid Tyres שירות כלכליסט, צמיג העתיד: ללא פנצ'רים וללא חישוק, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2017
טשביניה

טשביניה (ביידיש: טשבין, טשעבין) היא עיירה בנפת כשאנוב, מחוז קרקוב, פולין. בשנת 1847 חוברה טשביניה לקו מסילת-הברזל וינה-קרקוב והפכה לחלק מגליציה. הייתה זו ראשית התפתחותה של טשביניה. במרוצת השנים הוקמו בסביבת טשביניה בית-יציקה לעופרת, מכרות-פחם, בית-חרושת למלט, בית-זיקוק לנפט ועוד. ראשוני היהודים התיישבו בטשביניה בסוף המאה ה-17. בסוף המאה ה-18 ישבו במקום כתריסר משפחות יהודיות. בסוף המאה ה-19, עם פיתוח המכרות והתעשייה בסביבה, גדל היישוב היהודי. פרנסתם של יהודי טשביניה התבססה על המסחר הזעיר ועל המלאכה, ובמקצת על אספקה לתעשיות שבסביבה. ב-1912 התארגן בטשביניה חוג ציוני. במועדון הציוני בעיירה הייתה ספרייה יהודית גדולה, שיעורי-ערב לעברית ויהדות וכן חוג חובבי תיאטרון. בטשביניה פעלו תנועות נוער ציוניות רבות, בהן "השומר הצעיר", "החלוץ", בית"ר ועוד. בשנת 1923 מונה הרב דב בריש וידנפלד לרב העיר. הוא הקים בעיר ישיבה בשם "כוכב מיעקב" (על שם אביו). עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 הוא נמלט מפולין ללבוב שהייתה אז בשליטת ברית המועצות. הרב וידנפלד נודע מאז בכינוי "הרב מטשבעין". ערב מלחמת העולם השנייה חיו בטשביניה כ-1,500 יהודים. בטשביניה היו בתי כנסת, חברת ביקור חולים, חברה קדישא, חברת תומכי עניים ומוסדות צדקה וסיוע נוספים. בתמיכת ה"ג'וינט" האמריקני שופץ בית-המרחץ והוקמה מרפאה. ב-1941 נצטוו היהודים להתרכז בגטו. תחילה היה זה גטו פתוח אך בהדרגה צומצמה היציאה ממנו. ב-29 במאי 1942 (י"ג בסיוון תש"ב) החל גירוש יהודי טשביניה. הגטו הוקף על ידי יחידות אס אס ומשטרה גרמנית ונעשתה במקום סלקציה. הצעירים והבריאים נשלחו לעבודה במפעלים ובמחנות עבודה. הנותרים נשלחו לאושוויץ ונרצחו. מיהודי טשביניה נותרו אחרי המלחמה כ-270 נפש. רובם עלו לישראל. ניצולים מטשביניה שהגיעו לישראל הביאו רגבים מאדמת בית הקברות היהודי בטשביניה ואפר עצמות הנרצחים ממשרפות אושוויץ-בירקנאו, כדי להטמינם באדמת הארץ. ועד יוצאי טשביניה בישראל, שפעל עוד לפני המלחמה, עסק בעזרה כלכלית ליוצאי העיר שעלו לישראל, וכן בהנצחת הקהילה וזכרם של הקרבנות. אתר האינטרנט הרשמי של טשביניה תערוכה מקוונת על קהילת טשביניה באתר יד ושם טשביניה (Trzebinia), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם טשביניה באתר מרכז מורשת יהדות פולין "טשביניה", באתר השטעטל הווירטואלי אימקה הנסן, מרגרטה מרוז ומרטין דין, טשביניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 170–172), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ניו איבריה

ניו איבריה היא עיר במדינת לואיזיאנה בארצות הברית ובירת מחוז איבריה. על פי מפקד התושבים שנערך בשנת 2020 חיים בעיר 28,555 תושבים. שטחה של העיר הוא 27.4 ק"מ רבועים של יבשה. החשוב שבין האגמים שבאזור העיר הוא אגם פייגנור שהיה בעבר אגם מים מתוקים וכיום הומלח. העיר נוסדה על גדות נחל טצ'ה בשנת 1779 על ידי קבוצת חלוצים ספרדיים ממאלגה, זו העיר היחידה בלואיזיאנה שהקימו ספרדים בתקופה הקולוניאלית. הם קראו לה על שם מולדתם איבריה - חצי האי האיברי בו שוכנת ספרד. בשנות ה-60 של המאה ה-19 סבלה העיר רבות. ב-1863 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נכבשה העיר פעמיים על ידי כוחות הצפון, וביטול העבדות גרם לנזק כלכלי כבד לעיר. בשנת 1867 מגפת קדחת צהובה הפילה הרבה חללים, ובשנת 1870 פרצה שרפה שכילתה כחצי מהאזור המסחרי שבעיר. ב-12 בנובמבר 1980 התרחש אסון באגם פייגנור ליד העיר. מתחת לאגם הרדוד בעל המים המתוקים היו בו זמנית קידוחי נפט של חברת טקסאקו וכריית מלח. טעות בחישובים במהלך הקידוחים גרמה ליצירת פרצה וניקוז האגם למכרה המלח, האנשים במכרה הצליחו להתפנות אך המערבולת שנוצרה במהלך הניקוז ינקה לתוכה אסדות קידוח, עצים, בניינים וחלק מהקרקע. כאשר מילאו את האגם מחדש במי ים מלוחים הדבר גרם לשינוי כיוון הזרם בתעלת דלקמבי שמובילה למפרץ מקסיקו ובכך נוצר לכמה ימים המפל הגדול בתולדות לואיזיאנה בגובה של למעלה מ-45 מטר. לא היו אבדות בנפש אך האירוע גרם שינוי אקולוגי קיצוני באגם. באגם שנהיה מלוח ועמוק יותר צמחו צמחים חדשים ואף הופיעו סוגי דגים אחרים. חברת טקסאקו שילמה בהסדר מחוץ לכותלי בית המשפט 32 מיליון דולר לחברת כריית המלח ו-12.8 מיליון דולר על גינות עצי האלון שנהרסו. על פי מפקד התושבים של שנת 2000 בעיר 32,623 תושבים, 11,756 משקי בית ו-8,335 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 1,192.8 לק"מ רבוע. ישנן בעיר 12,880 יחידות דיור בצפיפות של 470.9 לק"מ רבוע. בניו איבריה חי בשנותיו המאוחרות אגדת הג'אז באנק ג'ונסון ומאז העיר מארחת כל שנה את "פסטיבל באנק ג'ונסון/ניו איבריה לג'אז ומורשת האמנות" המכונה "באנקפסט". משנת 1941 מארחת העיר בסתיו את "פסטיבל קנה הסוכר" המסמל את תחילת קציר קני הסוכר שמהווה יבול עיקרי בחקלאות המקום. מדיה וקבצים בנושא ניו איבריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניו איבריה אתר מידע על פסטיבל באנק ג'ונסון מפת ניו איבריה בגוגל ניו איבריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דב הלר (חזן)

דב (דובל'ה) הלר (נולד בשנת תשל"ו, 1975) הוא חזן ישראלי. נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, למשפחה המשתייכת לחסידות קרלין-סטולין. נינו של המקובל הרב משה יאיר וינשטוק. היה בעלים של חברת מחשבים פי סי פלוס. הלר גדל בבית מוזיקלי בו ספג חזנות ומוזיקה יהודית. הלר הוא בעל קול באריטון לירי דרמטי. הוא מבצע קטעי חזנות, וכן שירים ביידיש ושירים ישראליים וחסידיים. הוא שימש שלוש שנים כחזן במונטריאול, קנדה, בקהילת "שומרים לבוקר". כמו כן הופיע בבתי כנסת רבים בישראל ובעולם, בהם בית הכנסת הגדול בירושלים, בית הכנסת הגדול בנתניה, בית הכנסת בשטוטגרט שבגרמניה, בית הכנסת דה שול במיאמי שבפלורידה, בית הכנסת בית אל בברוקלין-ניו יורק, באוקראינה ועוד. הוא הופיע בקונצרטים עם חזנים יצחק מאיר הלפגוט, בן ציון מילר ויעקב מוצן. הלר יוצג בעבר על ידי FDD פרודקשיין וכיום הוא עובד בצורה פרטית. נשוי ואב לשמונה ילדים. אחיו הוא הצייר מוטי הלר. קמיע סמית, תערוכות חדשות: האמן העובר לפני התיבה, באתר הארץ, 26 ביולי 2012 שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 'סוג: בישיבת עיריית ירושלים –' אינו ערך חוקי תכנית המתאר של ירושלים, בביצוע דב הלר, בישיבת עיריית ירושלים – באתר יוטיוב ריאיון עם דוב הלר, באתר מתוך סדרת חסידישקייט, מובא רדיו קול חי
פלקו סומבטהי

פלקו סומבטהי (בהונגרית: Falco-SZOVA KC Szombathely) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר סומבטהי, המתמודדת בליגת העל ההונגרית ובליגת האלופות בכדורסל. הקבוצה נוסדה בשנת 1949. בסיום עונת 1991/92 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. הקבוצה זכתה באליפות בעונת 2007/08. בעונת 2011/12, סיימה במקום הראשון בטבלה והגיעה לגמר הפלייאוף על האליפות והפסידה לקבוצת סולנוקי אולאי. בעונת 1997/98 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת אירופאית בשלב הבתים של גביע קוראץ'. בעונה שלאחר מכן, הגיעה לשלב הבתים פעם נוספת. מאז שנת 2006, הקבוצה מארחת בהיכל הספורט החדש, ארנה סבאריה המכיל 4,000 מקומות ישיבה. הליגה ההונגרית: אליפות (4): 2008, 2019, 2021, 2022 מקום שני: 1999, 2012, 2017, 2018 הגביע ההונגרי: זכייה (1): 2021 גמר: 1998, 2008, 2009, 2010, 2018, 2019 אתר האינטרנט הרשמי של פלקו סומבטהי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.