laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י (באיטלקית: Ferdinando I de' Medici;‏ 30 ביולי 1549 - 3 בפברואר 1609) היה הדוכס הגדול של טוסקנה מה-19 באוקטובר 1587 ועד מותו. פרדיננדו, יליד פירנצה, היה בנם החמישי של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו לאונור דה טולדו (Eleonora di Toledo;‏ (1522 – 1562), בתו של דון פדרו אלוורז, שליט נאפולי. בגיל 14 מונה לחשמן (קרדינל) ומאז ועד מות אחיו פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, חי ברומא ויסד שם את וילה מדיצ'י עבורה רכש אוסף אמנות וארכאולוגיה, שחלקו הביא עמו חזרה לפירנצה (הפריטים הידועים ביותר הם שני פסלי אריות שיש המוצבים כיום בגלריית הפסלים הפתוחה בכיכר הסיניוריה במרכז פירנצה). על אף תארו כחשמן, לא כיהן פרדיננדו מעולם ככומר בפועל. עם מות אחיו פרנצ'קסקו ללא יורשים, נקרא פרדיננדו, בגיל 38, לשוב לפירנצה ולרשת אותו כדוכס הגדול. בניגוד לאחיו, שלא היה פעיל מבחינה שלטונית, והותיר במידה רבה את שלטון בדוכסות לידי והמנגנון הפקידותי היציב שהקים אביו, ביקש פרדיננדו לשלוט בפועל ולקדם מיזמים רבים לרווחת תושבי הדוכסות ולפיאור שמה ושמו של בית מדיצ'י, שבתקופתו הקים סניפים של הבנק המשפחתי ברחבי אירופה. בין היתר הורה פרדיננדו על ייבוש ביצות, נטיעת עצי תות לאורך הדרכים עבור תעשיית המשי, סלילת דרכים ופיתוח הנמל בליבורנו. הוא גילה יחס סובלני ליהודים ואף הוציא צו המזמין סוחרים יהודים להתיישב בליבורנו ובפיזה. פרדיננדו כרת בריתות עם מדינות שכנות על ידי נישואיו לכריסטינה מלורן, בתו של דוכס לורן והשאת אחותו, מארי דה מדיצ'י לאנרי הרביעי, מלך צרפת. את בנו, קוזימו השני, השיא למריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה מבית הבסבורג, ששלט גם בספרד, אשר הציבה איום מתמיד של חופי טוסקנה מכיוון הים הטירני. ב-1605 הביא פרדיננדו לבחירת בן משפחתו, אלסנדרו דה מדיצ'י לאפיפיור לאו האחד-עשר, שאמנם נפטר כעבור חודש, אך ממשיכו פאולוס החמישי היה תומך בית מדיצ'י. הקשר האמיץ למדינת האפיפיור הביא לחקיקה דתית מחמירה בטוסקנה ולמתן מעמד בכיר לאנשי הכמורה (קלריקליזם). ב-1608 תמך פרדיננדו במשלחת לחופי גיאנה הצרפתית של ימינו, בשם "משלחת ת'ורנטון", שאף ניסתה להקים באזור מושבה טוסקנית, אך מותו הפתאומי עצר את הניסיון. עם מותו, בפברואר 1609 הותיר מדינה עשירה ויציבה, אך נסיונותיו בשדה הדיפלומטיה הבין לאומית היו בעוכרי הדוכסות וגררו אותה אל שורה של סכסוכים ומאבקים. קוזימו השני (1590–1621), בנו ויורשו, הושא למריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה מבית הבסבורג אלואונורה (1591–1617), מתה ברווקותה קתרינה, מושלת סיינה (1593–1629), נישאה לפרדיננדו גונזאגה, דוכס מנטובה פרנצ'סקו (1594–1614), מת ברווקותו קרלו (1595–1666), הועלה לדרגת חשמן על ידי פאולוס החמישי ב-1615, מת ברווקותו פיליפינו (1598–1602), מת בילדותו לורנצו (1599–1648), מת ברווקותו מריה מגדלנה (1600–1633), הייתה נכה ומתה ברווקותה קלאודיה, עוצרת אוסטריה, התחתנה עם פדריקו דלה רוברה, דוכס אורבינו ולאחריו עם לאופולד החמישי, ארכידוכס אוסטריה מדיה וקבצים בנושא פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בוויקישיתוף ערך עליו באתר משפחת מדיצ'י פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Medici, Ferdinando I De, Document Inviting Jewish Merchants to Settle in Livorno and Pisa, in Italian. Manuscript on Vellum
משה דן טברסקי

רבי משה דן טברסקי ( - י"ג בשבט תר"פ) היה אדמו"ר חסידי, בדור השלישי בשושלת סקווירא. היה בנו השני של רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירא, וחתנו של רבי חיים יהודה מאיר חודורוב מברדיטשוב (חתנו של רבי דוד טברסקי מטולנה). לאחר פטירת סבו רבי יצחק מסקווירא, מילא אביו את מקומו ביחד עם אחיו רבי ישראל ורבי דוד. לאחר פטירתו בג' בכסלו תרמ"ז הקימו האחים חצרות נפרדים בסקווירא, ורבי משה דן מונה כממשיכו של אביו בחצר הוותיקה. החסידים בסקווירא קיבלו את רבי משה דן כמנהיגם ומאידך חסידי סקווירא באירופה היו נוסעים לדודו רבי דוד. בשנת תרע"ט בעקבות המהפכה הבולשביקית עזב את סקווירא לקייב, יחד עם דודו רבי דוד, שם נפטר עקב המגפות שהשתוללו בעיר בי"ג בשבט ה'תר"פ. רבי דוד, חתן דודו ר' מרדכי ב"ר דוד מסקווירא. נפטר שנת תר"פ בקייב. רבי יצחק (איציקל), כיהן כאדמו"ר מסקווירא בתל אביב. חתן רבי אברהם יהושע העשיל מצ'ודנוב. רבי אברהם יושע העשיל, חתן רבי אריה לייב מקאריטא. חיה, אשת ר' מרדכי צוקרמן מרעזינא בנו רבי שלמה זלמינא (צוקרמן ) השני ( בנם של רבי יחיאל יוסף / טריאנה צוקרמן ) יענטא דבורה אשת ר' יצחק, בן גיסו ר' מרדכי יוסף מזלטיפולי.
נדנית

נְדָנִית (שם מדעי: Melibe) הוא סוג של חשופית ים מהמשפחה Tethydidae שבמחלקת הרכיכות. רוב חשופיות הים הם טורפים, אך הטרף לרוב נייח או בעל יכולת תזוזה איטית כגון ספוגיים או חיטחבים. לעומת זאת, הנדית טורפת יצורים מהירי תנועה, כגון סרטנים קטנים. היא עושה זאת בעזרת איבר דמוי ברדס המצוי בראשה ומסוגל להתרחב ליריעה גדולה המשמשת כמלכודת (בדומה לרשת דייגים). הנדית סורקת את המים, הקרקע או צמחייה בעזרת ה"ברדס" וברגע שחשה בטרף סוגרת את ה"ברדס" במהירות ולוכדת אותו בתוכו. בעולם ידועים כ-16 מינים ושלושה מינים שזהותם אינה מאומתת. בחופי ישראל נפוץ המין נְדָנִית שְׁקוּפָה (Melibe viridis). מדיה וקבצים בנושא נדנית בוויקישיתוף נדנית, באתר ITIS (באנגלית) נדנית, באתר NCBI (באנגלית) נדנית, באתר GBIF (באנגלית) תיעוד בקרקעית הים: 13 "רגליים" וראש מתנפח, באתר ynet, 13 בנובמבר 2016 Gosliner 2003">Gosliner T. M. & Smith V. G. (2003). "Systematic review and phylogenetic analysis of the nudibranch genus Melibe (Opistobranchia: Dendronotacea) with descriptions of three new species". Proceedings of the California Academy of Sciences 54: 302-355. PDF. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י (באיטלקית: Francesco I de' Medici; ‏ 25 במרץ 1541 - 19 באוקטובר 1589) היה הדוכס הגדול של טוסקנה באופן רשמי ממות אביו קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ב-21 באפריל 1574 ועד מותו. בפועל כיהן כראש המדינה מאז ויתר אביו על התפקיד ב-1565. שלטונו היה המשך ישיר של ימי אביו, כאשר הדוכסות נשלטה בפועל על ידי הפקידות הבכירה שמינה אביו והייתה כנועה לרצון בית הבסבורג. פרנצ'סקו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו לאונור דה טולדו (Eleonora di Toledo;‏ (1522 – 1562), בתו של דון פדרו אלברס, שליט נאפולי. בדצמבר 1562, כאשר היה פרנצ'סקו בן 21, נסעה לאונור אמו עם אחיו הצעירים ג'ובאני (שהיה בן 19 וכבר קרדינל) וגארציה (שהיה בן 15) לפיזה, שהייתה שרויה במגפת מלריה. השלושה נספו במגפה, דבר שהותיר את אביו, קוזימו, שבור והאיץ את החלטתו לפרוש מן השלטון ולהעביר את סמכויותיו לבנו הבכור. בפועל, עם זאת, נוהלה הדוכסות על ידי המנגנון היעיל שהקים האב. לאחר מותו של קוזימו גברה התערבותם של בתי המלוכה של ספרד ובית הבסבורג בנעשה בטוסקנה והם הפעילו אותה לטובת האינטרסים שלהם. פרנצ'סקו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית, אך גילה תשוקה למדע ולאמנות והיה פטרון של תיאטרון ושל האקדמיה ללימודי בלשנות La Crusca, שפיתחה את השפה האיטלקית. כחובב כימיה ואלכימיה, בילה שעות בחדר ייעודי בפאלאצו וקיו (ה-Studiolo di Francesco I) שעוטר ביצירותיהם של תלמידי ג'ורג'ו וזארי ושימש כמעבדה וכבית אוסף לצמחים ומינרלים. הוא היה פטרונם של אמנים רבים, כמו טוביאס ורהאכט הפלמי. ב-1565 נישא ליוהאנה מאוסטריה, הדוכסית הגדולה של טוסקנה, בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואחותו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הנישואים לא היו מאושרים. לשניים נולדו בן ושש בנות, מהן רק שתיים הגיעו לבגרות ואחת, אנה, שנפטרה בגיל 15. הבן, פיליפו, שסבל מפגיעה מוחית מולדת (הידרוצפלוס) מת בגיל חמש. יוהאנה מתה ב-1578, בת שלושים. לאחר מותה נישא פרנצ'סקו לפילגשו ביאנקה קאפלו. שניהם מתו ממלריה בהפרש של יום בוילה ליד פראטו, כך שפרנצ'סקו מת ללא יורש ראוי ועם מותו הועבר כתר הדוכס הגדול של טוסקנה לאחיו הצעיר, פרדיננדו, שנקרא לשוב מרומא. במסגרת מאמציו לכרות בריתות חדשות, השיא פרדיננדו את בת אחיו, מארי דה מדיצ'י לאנרי הרביעי, מלך צרפת. דיוקנו של פרנצ'סקו כילד בן 10 הונצח בציור ידוע מאת אניולו ברונזינו, המוצג בגלריה אופיצי בפירנצה. מזרקת נפטון ליד הפלאצו וקיו בכיכר הסיניוריה מאת ברתולומאו אמנטי (Bartolomeo Ammannati) יחד עם ג'אמבולוניה ואחרים הוקמה לכבוד חתונתו של פרנצ'סקו עם יוהאנה מאוסטריה. עלילת המחזה Women Beware Women מאת תומאס מידלטון (1658) נסובה סביב אירועי נישואיו של פרנצ'סקו לביאנקה קאפלו ומותם של השניים. לפרנצ'סקו ויוהאנה נולדו שבעה ילדים: אלאונורה דה מדיצ'י (1567–1611), התחתנה עם וינצ'נצו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה רומולה דה מדיצ'י (1568) אנה דה מדיצ'י (1569–1584) איזבלה דה מדיצ'י (1571–1572) לוקרציה דה מדיצ'י (1572–1574) מארי דה מדיצ'י (1575–1642), התחתנה עם אנרי הרביעי, מלך צרפת פיליפו דה מדיצ'י (1577–1582), סבל מהידרוצפלוס ומת בילדותו מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בוויקישיתוף ערך עליו באתר משפחת מדיצ'י פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על ה-studiolo (באיטלקית)
בית הנבחרים של אלבמה

בית הנבחרים של אלבמה הוא הבית התחתון בבית המחוקקים של מדינת אלבמה. הוא מהווה חלק חשוב ברשות המחוקקת של המדינה. מקום מושבו של בית הנבחרים נמצא בבירת אלבמה, מונטגומרי. הבית מורכב מ-105 חברים. החברים הם תושבי אלבמה. הבית הוא אחד מחמשת הבתים התחתונים היחידים בארצות הברית שהנציגים בהם נבחרים לתקופה של ארבע שנים, ולא שנתיים כפי שנהוג ברוב בתי הנבחרים בארצות הברית, כולל בבית הנבחרים הפדרלי. כל הצעות החוק הקשורות להקצאות כספים וגיוס כספים על ידי מיסים מתחילות את דרכן בבית הנבחרים, כפי שנהוג גם בקונגרס של ארצות הברית. רוב רגיל יכול להעביר כל הצעת חוק, למעט תיקונים לחוקה והקצאות כספים לארגונים לא ממשלתיים. תיקונים לחוקה מצריכים הסכמה של שלוש חמישיות מכלל חברי בית הנבחרים. הקצאות כספים לארגונים לא ממשלתיים, כגון קולג'ים פרטיים, מצריכות הסכמה של שני שלישים מחברי הבית. אתר האינטרנט הרשמי של בית הנבחרים של אלבמה ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרולין

פרולין (Proline) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. אין הכרח לקבלה מהמזון מכיוון שהיא מסונתזת בגוף מחומצת האמינו חומצה גלוטמית. כמו כן היא עשויה להיות תוצר של גלוטמין או אורניטין. חומצה זו, ביחד עם הנגזרת שלה, הידרוקסיפרולין, מהוות 21% מהקולגן, החלבון הסיבי של רקמת חיבור. פרולין משמשת גם לבניית רקמות עצם, סחוס ועור. היא נחוצה לשמירה על המפרקים והגידים ולתפקודם התקין. כמו כן היא משמשת לריפוי פצעים ונחוצה לחיזוק שריר הלב. ברקמות יונקים מצויה החומצה רק בצורת הסטריאואיזומרית L. פרולין שכיחה במיוחד במוצרי חלב ובביצים. ניתן למצוא אותה גם בנבטי חיטה ובבשר, בריכוזים נמוכים יותר. פרולין ייחודית בהיותה חומצת אמינו שניונית ולא חומצת אמינו ראשונית כמו כל שאר חומצות האמינו שיוצרות חלבונים, היות שהשייר שלה (R) מחובר אל הקצה האמיני (NH) שלה. מבנה מיוחד זה גורם לפרולין "לשבור" (מבחינה מרחבית) שרשראות פפטידיות ארוכות. לכן היא משמשת לעיתים בנקודות קיפול חדות של חלבונים, ובהם במבני סיבובי בטא (beta-turns). מכאן חשיבותה העליונה של חומצה זו למבנה השניוני והשלישוני של החלבונים. מטעמי נוחות אין מקפידים לקרוא לפרולין חומצת אימינו ומונים אותה בין עשרים חומצות האמינו המקודדות על ידי הקוד הגנטי. קשרים פפטידיים לפרולין יכולים להיות הן בצורת ציס והן בטראנס. מדיה וקבצים בנושא פרולין בוויקישיתוף פרולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
החטאים

החטאים (באנגלית: "Past Life") הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2016, שכתב וביים אבי נשר. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1977, יש בה התייחסות לתקופת השואה והיא מבוססת על סיפור חייהן האמיתי של שתי האחיות שוש אביגל ואלה מילך-שריף. המנצח הישראלי ישי שטקלר היה המפיק המוזיקלי של הסרט. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי ומתרחש במהלך שנת 1977, היא שנת המהפך בישראל. במרכזו שתי אחיות קרייריסטיות המתגוררות בירושלים ובתל אביב, האחת עיתונאית בוהמיינית והשנייה זמרת ומלחינה של שירים קלאסיים. כמו במדינה כך גם בחיי שתי הגיבורות והוריהן מתחולל מהפך מטלטל, בעקבות סוד נורא שמתגלה לבנות על אירוע שהתרחש בתקופת השואה. נלי תגר – ננה מילך ג'וי ריגר – ספי מילך דורון תבורי – ד"ר ברוך מילך, אביהן של השתיים יבגניה דודינה – לוסיה מילך, אימן של השתיים תום אבני – ירמי קוטלר, בעלה של ננה מולי שולמן – אורי לוטן, המורה לזימרה של ספי גילת אנקורי – מניה זוננשטיין אורנה רוטברג – רבקה חן אבי קורניק – דודוש לני כהן – אלונה אריה צ'רנר – רומק קרן צור – ד"ר הבר ואולי השמים ריקים / תרגום ועריכה: שוש מילך-אביגל, אפרים סטן; ירושלים: יד ושם, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, תשנ"ט, 1999 "החטאים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החטאים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החטאים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "החטאים", באתר אידיבי "החטאים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צפו: הצצה ראשונה ל"החטאים" של אבי נשר, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2016 אורי קליין, בסרטו החדש "החטאים" חוטא אבי נשר בזהירות יתר, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2016 עידו רוזן, "החטאים" של אבי נשר היא יצירה נוסטלגית מענגת, באתר רשת, 1 בדצמבר 2016 דני לרנר, ביקורת 'החטאים': הסרט הטוב ביותר של אבי נשר, באתר nrg‏, 1 בדצמבר 2016 איתן לשם, עכבר העיר אונליין, "החטאים": הסרט הישראלי הכי לא ישראלי שיש, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2016 אבנר שביט‏, סלח לי אבי, כי חטאתי: "החטאים" של אבי נשר הוא קולנוע במיטבו על וידויים ותיקונים, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2016 שמוליק דובדבני, "החטאים": מסע רגיש אל טראומת השואה, באתר ynet, 2 בדצמבר 2016
ז'אן-מישל סב

ז'אן-מישל סב (בצרפתית: Jean-Michel Saive, נולד ב-17 בנובמבר 1969) הוא שחקן טניס שולחן בלגי וולוני. נולד בלייז', בלגיה, למשפחה של שחקני טניס שולחן. הוריו היו שחקנים מצטיינים וגם אחיו הצעיר, פיליפ סייב, שחקן טניס שולחן. כבר בשנת 1985 הוא העפיל לנבחרת בלגיה. לפי הדירוג הרשמי סב הוא מספר אחד בבלגיה, מספר 4 באירופה ומספר 10 בעולם. 1993: אליפות העולם, מקום שני. 1994: גביע המאסטרס האירופי, מקום ראשון. 1994: גביע העולם, מקום שני. 1994: טופ 12 אירופה, מקום ראשון. 1994: מקום ראשון באירופה. 1995: מקום ראשון בעולם. 1996: טופ 12 אירופה, מקום שני. 1997: אליפות אנגליה הפתוחה, מקום ראשון. השתתף בשבע אולימפיאדות, בין 1988 ל-2012. סב זכה ב-130 מדליות, 51 זהב, 38 כסף ו-41 ארד בטורנירי טניס שולחן. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-מישל סב בוויקישיתוף ז'אן-מישל סב, באתר olympedia.org ז'אן-מישל סב, באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התקליט השני

התקליט השני הוא אלבומה השני של הזמרת סי היימן, שיצא בשנת 1988. ביולי 1988 הוקלטו שתי הופעות של היימן והלהקה במועדון "צוותא" תל אביב, ישירות לאולפן "די. בי." הסמוך. מתוך הקלטות אלה הופק אלבומה "התקליט השני" (יזהר אשדות הפיק את המופע ועיבד את השירים עם חברי הלהקה). מתוך האלבום הצליחו השירים: "משוטטת" ו-"עולם תעשייתי". השיר "יורים ובוכים" נכתב על רקע האינתיפאדה הראשונה ונפסל לשידור בגלי צה"ל. היימן לא משלבת כיום את השיר בהופעותיה. כמו כן נכללו באלבום חידושים לשירים: "כמו צמח בר" של רחל שפירא שהולחן על ידי אביה של סי היימן, "שחק אותה - גלגל אותה" של שלום חנוך. שירים נוספים שהוקלטו באותן הופעות הופיעו שש שנים אחר כך כבונוס בתקליטונים של היימן: "פרפר אל האור", "רק מתוך שינה", "שבור קיר" וגם "Will You" של הייזל אוקונור. כל המילים והלחנים: סי היימן, מלבד: "כמו צמח בר" (רחל שפירא — נחום היימן) ו-"שחק אותה - גלגל אותה" (מילים ולחן שלום חנוך). בתקליט: שירים 1–5 - צד א', שירים 6–10 - צד ב'. הפקה מוזיקלית - יזהר אשדות. עיבודים - יזהר אשדות ולהקה מקומית. להקה מקומית: רן עפרון - קלידים, קולות. קובי אייזנמן - גיטרה חשמלית, קולות. מישל עמר - תופים. צוף פילוסוף - גיטרה בס, קולות. סי היימן - מפוחית, פסנתר וקולות. הוקלט בהופעה חיה ב-"צוותא" ת"א, ישירות לאולפני D.B. יולי 1988, על ידי גילי תורן ויזהר אשדות. בישול וחיתוך - יזהר אשדות וגיל תורן. עוזרי טכנאי - גילי אוריאל, מירון יניב, ערן שפר, אוסנת שילוח, ויקו שהרבני. מפיק בפועל - זאב אולמן. מזכירת הפקה - רות שלכטמן-בוקובזה. רכזת הפקה בפועל - יסמין ליפשיץ (טדי הפקות). עיצוב עטיפה - סטודיו רום. תצלומים - עטיפה קדמית ואחורית - אביבית גולן; אינסרט - מיכל היימן. הפקה אמנותית - סי היימן. חברת הגברה "מזוז". רמי איילי - סאונד במה ואולם. אייל שוורץ - תכנון במה ותאורה. ראש צוות במה - תמיר ברזילי. צוות במה - ד"ר יואב רב-קוק, שמעון, דני, בריאן, אלי, יואב ב'. כלי נגינה "מרום" - גיטרות ומפוחיות. נטע רמון - הלבשה מטעם "הוניגמן". מרקו-אופן (Open) - תספורות ותסרוקות. האלבום התקליט השני באתר Discogs
קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

קוזימו השני דה מדיצ'י (באיטלקית: Cosimo II de' Medici;‏ 12 במאי 1590 - 28 בפברואר 1621) היה הדוכס הגדול של טוסקנה מה-17 בפברואר 1609 ועד מותו. קוזימו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית והדוכסות נשלטה בפועל על ידי שריו. זכור כיום במיוחד כפטרונו של גלילאו גליליי, שהיה מורו בילדותו, אותו הפך לאסטרונום ואסטרולוג החצר. קוזימו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו כריסטינה מלורן. אביו דאג לו לחינוך מן המעלה הראשונה ובין מוריו היה גלילאו גליליי. ב-1610 פרסם גליליי את ספרו "Sidereus Nuncius" ("שליח הכוכבים"), בו חשף את תגליותיו באמצעות הטלסקופ, והקדיש אותו לקוזימו השני. בספר זה תיאר גלילאו לראשונה את ארבעת ירחי צדק הראשונים שהתגלו (הנקראים כיום "הירחים הגליליאניים"). לאחר הגילוי קרא גלילאו לתגלית Cosmica Sidera ("כוכבי קוזימו") כאות כבוד לקוזימו השני, לאחר מכן שינה את השם ל-Medicea Sidera ("כוכבי מדיצ'י") מפני שבאותה תקופה חיו ארבעה אחים מבית מדיצ'י (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו). כחלק מפעולותיו הדיפלומטיות של אביו, השיא אותו פרדיננדו בהיותו בן 18 למריה מדלנה, ארכידוכסית אוסטריה בתו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג, לשניים נולדו שמונה ילדים. מריה כריסטינה (1609 – 1632), סבלה ככל הנראה מפגיעה מוחית מולדת, לא נישאה פרדיננדו השני (1610 – 1670), היורש ג'אן קרלו (1611 –1663), הועלה ב-1644 על ידי האפיפיור אינוקנטיוס העשירי לדרגת חשמן (קרדינל) מטיאס (1613 – 1667), מושל סיינה, מת רווק פרנצ'סקו (1614 – 1634), מת רווק אנה (1616 – 1676), רעייתו של פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה לאופולדו (1617 – 1675), מושל סיינה, הועלה ב-1667 על ידי האפיפיור קלמנס התשיעי לדרגת חשמן (קרדינל) מדיה וקבצים בנושא קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה בוויקישיתוף ערך עליו באתר משפחת מדיצ'י קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זרח קולבורן

זרח קולבורן (באנגלית: Zerah Colburn; ‏1 בספטמבר 1804 - 2 במרץ 1840) היה ילד פלא בן המאה ה-19, שהתפרסם כגאון חישוב. קולבורן נולד בקאבוט, ורמונט בשנת 1804. עד לגיל שבע נחשד שהוא סובל מפיגור שכלי. אולם שישה שבועות בלבד לאחר שהחל את לימודיו בכיתה א' שמע אותו אביו מדקלם את לוח הכפל. אביו לא היה בטוח אם הוא למד את לוח הכפל מאחיו ומאחיותיו והחליט לבחון את יכולותיו המתמטיות, להפתעתו גילה שבבנו טמון פוטנציאל לאחר שכפל נכונה את המספרים 13 ו-97. יכולותיו של קולבורן הלכו והתחזקו ובמהרה היה יכול לענות על שאלות קשות יותר, כגון מהו מספר השניות ב-2,000 שנים, מהי המכפלה של 12,225 ב-1,223, או השורש הריבועי של 1,449. כבר בגיל שבע הצליח לחשב למשל את כמות השעות ב-38 שנים, חודשיים ושבוע, תוך 6 שניות בלבד. מסופר על זרח שיכול היה לפתור בעיות מסובכות למדי. למשל, מספר פרמה השישי 225+1 (או 232+1) נחשב בתחילה לפי פרמה למספר ראשוני. מספר זה, בהצגה עשרונית 4,294,967,297, אינו ראשוני וזרח חישב בראשו שהמחלק הנמוך ביותר שלו הוא 641. המחלק הנוסף הוא 6,700,417 וניתן למצאו באמצעות מחשבון בקלות. אביו ניצל את גאונות החישוב שלו בכך שלקח אותו למסעות בדרכים ובהמשך גם מעבר לים, במסעות אלו זרח הופיע והמחיש לקהל את יכולת החישוב המהירה שלו. השניים עזבו את ורמונט בחורף שבין השנים 1811-1810. בעוברם ליד הנובר, ניו המפשייר, נשיא דארטמות' קולג', ג'ון וילוק, הציע לממן את לימודיו של זרח אך אביו דחה את ההצעה. בבוסטון זכה זרח לקהל רב ועורר עניין גדול בקרב התושבים. פרופסורים מהארווארד קולג' וכן מומחים מתחומים שונים ועיתונים דנו בכוח החישוב המופלא שלו. אחרי שעזבו את בוסטון הוצג זרח בפני קהל בעבור תשלום, במדינות מרכז ומזרח ארצות הברית, ובינואר 1812 הפליגו לאנגליה. בספטמבר 1813 הופיע זרח בדבלין שבאירלנד. קולבורן ניצב ראש בראש מול ויליאם רואן המילטון (אז בן 8 בלבד) בתחרות חישוב וניצח. בעקבות הפסדו, המילטון החליט להקדיש יותר זמן לאימון במתמטיקה מאשר ללימוד שפות. לאחר שסיירו ברחבי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד שהו זרח ואביו 18 חודשים בפריז. שם החל ללמוד במוסד יוקרתי, אך בשנת 1816 לימודיו נקטעו על ידי אביו שנפל מנכסיו, והם חזרו לאנגליה. הרוזן מבריסטול (פרדריק הארווי) גילה עניין בזרח ושלחו ללמוד בבית הספר הפרטי ווסטמינסטר, שם למד עד שנת 1819. אביו סירב להתניות שונות מצד הרוזן, קטע בשנית את לימודיו וייעץ לו ללמוד משחק. זרח פעל לפי עצת אביו והחל בלימודי משחק תחת הוראתו של צ'ארלס קמבל. הופעתו הראשונה הותירה טעם מר בפיו ובפי מורהו, הוא עזב את עולם המשחק, עבד תקופה כמורה מחליף ולאחר מכן פתח בית ספר משלו. במקביל, סייע בחישובים שונים בעבור תומאס יאנג שהיה מזכיר ועדת קו האורך. בשנת 1824, עקב פטירת אביו, הוא הורשה לחזור לארצות הברית יחד עם מספר חברים על ידי הרוזן מבריסטול. על אף שלימודיו של זרח לא היו סדירים, הוא הפגין יכולת גבוהה גם בלמידת שפות. במרץ של אותה השנה לימד צרפתית בברלינגטון ובמקביל למד באוניברסיטת ורמונט. לקראת שנת 1825 חבר לתנועה המתודיסטית, לאחר תשע שנות חברות בתנועה השתקע בנוריץ' ובשנת 1835 קיבל מינוי פרופסור לשפות בדארטמות' קולג'. ב-1833 פרסם ספר אוטוביוגרפי. כמו אביו, לזרח היו 12 אצבעות בידיים ו-12 אצבעות ברגליים. נפטר בגיל 34 מסיבוכי מחלת השחפת. מדיה וקבצים בנושא זרח קולבורן בוויקישיתוף
לאקאי 9352

לאקאי 9352 (מצרפתית: Lacaille 9352, נקרא גם גליזה 887, LHS 70 או 217987 HD) הוא ננס אדום הנמצא במרחק של 10.7 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים דג דרומי. זהו אחד הכוכבים הקרובים ביותר לכדור הארץ והוא הננס האדום השני הכי בהיר בשמים (אחרי לאקאי 8760). כמו כל שאר הננסים האדומים, גם את לאקאי 9352 לא ניתן לראות ללא ציוד עזר, שכן בהירות נראיתו היא מדרגה 7.3, נמוכה בהרבה מסף הראייה האנושי. הכוכב התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בין השנים 1750 ו-1754 בזמן שמיפה את שמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה. הכוכב הופיע בקטלוג כוכבים של שמי הדרום שפורסם בשנת 1763 כשנה לאחר מותו של דה לאקאי והכיל כ-10,000 כוכבים. בשנת 1881 גילה האסטרונום האמריקאי בנג'מין גולד שלכוכב תנועה עצמית מהירה ביחס לשאר הכוכבים, כמעט 7 שניות קשת בשנה. בשל תנועה מהירה זו הוא עתיד לעבור אל תחומי קבוצת פסל תוך פחות מ-1,000 שנים. לאקאי 9352 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M0.5 V. מסתו מוערכת בכחצי מסת שמש, רדיוסו מוערך במעט פחות מחצי רדיוס שמש ועוצמת הארתו היא כאחוז מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-3,600 קלווין, רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום. הכוכב נע על רקע שאר הכוכבים במהירות של כ-7 שניות קשת בשנה, ששקולה למהירות אמיתית של למעלה מ-100 קילומטר בשנייה, והוא הכוכב עם התנועה העצמית הרביעית בגודלה מבין הכוכבים המוכרים. עד היום לא התגלו עדויות לקיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו. הכוכב הקרוב ביותר ללאקאי 9352 הוא מערכת הכוכבים המשולשת EZ בדלי שמורכבת משלושה ננסים אדומים ונמצאת במרחק של כ-4.1 שנות אור ממנו, דומה למרחק שבין מערכת השמש ובין מערכת אלפא קנטאורי. מעט רחוק יותר, במרחק של כ-4.7 שנות אור נמצא הכוכב ε באינדיאני שממרחק זה יהיה עם בהירות נראית מדרגה 2.7, בהיר בהרבה מכפי שהוא נראה מכדור הארץ. הננס האדום לאקאי 8760 נמצא במרחק של 4.9 שנות אור ובהירותו הנראית ממרחק זה היא מדרגה 4.9, כלומר צופה אנושי יוכל לראותו משם ללא ציוד עזר. הכוכב τ בלווייתן נמצא במרחק של כמעט 8 שנות אור מלאקאי 9352 ויראה משם עם בהירות נראית מדרגה 2.6, דומה לבהירותה של השמש כפי שהיא נראית משם. מדיה וקבצים בנושא לאקאי 9352 בוויקישיתוף לאקאי 9352, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Thomas Wm Hamilton: Our Neighbor Stars: Including Brown Dwarfs, p. 20 B. O. Demory, D. Ségransan, T. Forveille, D. Queloz, J. L. Beuzit, X. Delfosse, E. di Folco, P. Kervella, J. B. Le Bouquin, C. Perrier, M. Benisty, G. Duvert, K. H. Hofmann, B. Lopez & R. Petrov: Mass-radius relation of low and very low-mass stars revisited with the VLTI, Astronomy and Astrophysics, Vol. 505, Issue 1, 2009, p. 206 (2009) VizieR: LHS 70, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979) Ken Croswell: The Brightest Red Dwarf, Sky and Telescope, July 2002, page 38 Solstation: Lacaille 9352