laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טראפיק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טראפיק – סרט פשע אמריקאי משנת 2000 טראפיק (להקה) – להקת רוק אנגלית תעבורת רשת – מכונה גם טראפיק (web traffic) רנו טראפיק – מכונית מסחרית המיוצרת במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר מיוצרת משנת 1980
מומו

מומו הוא ספר מאת מיכאל אנדה, שיצא לאור בגרמניה בשנת 1973. שמו המלא: "מומו, או הספור המוזר על גונבי זמן ועל הילדה שהחזירה לאנשים את הזמן הגנוב" (בגרמנית: MOMO oder Die seltsame Geschichte von den Zeit-Dieben und von dem Kind, das den Menschen die gestohlene Zeit zurückbrachte). מומו הוא שמה של גיבורת הסיפור לילדים, שמבעד לעלילתו משתקפת ביקורת על החברה המודרנית. בעברית יצא הספר לאור בשנת 1983, בסדרת "מרגנית" של הוצאת "זמורה ביתן מודן", בתרגום מאת חנה טויכסלר. הספר "מומו" מגולל את סיפורה של ילדה מאוד מיוחדת ואת סיפורם של יצורים הגונבים את הזמן מבני האדם. לעיר גדולה מגיעה יום אחד ילדה לבדה. אין לה הורים וקשה לשער את גילה, ושמה מומו. תושבי העיר משכנים את הילדה באמפיתיאטרון הקטן של העיר, ודואגים לה, כל אחד לפי יכולתו. מומו היוותה בהתחלה נטל על החברה. עד מהרה מתגלה השפעתה המיוחדת של הילדה על הילדים האחרים בעיר, וגם על המבוגרים. כולם חשים בחברתה נוח במיוחד לשוחח זה עם זה, לשחק ולדמיין. יום אחד מגיע לעיר איש קטן בחליפה אפורה ומגבעת נוקשה, בידו מזוודה אפורה קטנה, ובפיו נעוץ דרך קבע סיגר קטן בעל ריח מוזר. האיש הקטן מביא עמו צינה בכל אשר ילך. אנשים קטנים כמוהו, זהים לו בדיוק במראה מגיעים אל העיר הגדולה ואל ערים אחרות, ולאחר הסבר קצר משכנעים את בני האדם שעליהם לחסוך בזמן. משמעות החיסכון בזמן היא להפסיק לעשות דברים חסרי תועלת, כביכול, כמו לבקר חברה או לטפל בתוכי (כפי שאחד מהם מציע לפוסי הספר), ובמקומם לחסוך את הזמן ב"בנק הזמן", בניהולם של אותם אדונים אפורים, על מנת שיהיה מוכן לשימוש לעת זקנה. אך הזמן שנמצא בבנק לא נחסך לאנשים לעת זקנה, אלא נגנב על ידי האדונים האפורים. אולם את הילדה מומו לא מצליחים האדונים האפורים לשכנע לחסוך בזמן. היא עושה דברים למען העשיה שבעניין, ולא מחפשת בהם תועלת. עד מהרה, היא היחידה. העולם סביבה הולך ומשתנה, ולאנשים כבר אין זמן. מומו, המבחינה בכך שידידיה הולכים ונעלמים במרוץ אחרי חיסכון בזמן, יוצאת במסע להחזרת הזמן האבוד לאנשים. ספר הילדים הפשוט והתמים הזה, לכאורה, מכיל בתוכו רעיונות קיומיים של חוויית איכות הזמן ההווה (מנגינת פרחי השעות) ומספר את סיפורה של החברה המודרנית, שהשתעבדה למרוץ אחרי ההצלחה, ושכחה את רגעי ההנאה הפשוטים בחיים. מיכאל אנדה הצליח לגעת במטה קסם במניעים וההשפעות החברתיות והכלכליות של תחלואיה של החברה המודרנית. במובן זה, מתקשר הסיפור בנושאו (אובדן החלק המהנה בחיים) לספר אחר של אנדה – "הסיפור שאינו נגמר". עידו ריקלין כתב מחזה לפי הסיפור, סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין העלה בשנת 2012 הצגה לפי המחזה בבימויו של רפי ניב. ההצגה הוצגה על ידי בימת הנוער סטודיו למשחק לילדים ונוער בכפר סבא והוד השרון בפסטיבל עכו. רות נצר. "מוֹמוֹ" – אגדה למבוגרים על העצמי הנשי – מבט יונגיאני . אתר פסיכולוגיה עברית. מומו, באתר OCLC (באנגלית)
זיסר

האם התכוונתם ל... אייל זיסר – מזרחן ישראלי ברכה זיסר – פעילה חברתית ישראלית, אשתו של מוטי זיסר מוטי זיסר – איש עסקים ישראלי זיס
קרטוזיאנים

מסדר הקרטוזיאנים (בלטינית: Ordo cartusiensis), הידוע גם כמסדר ברונו הקדוש, הוא מסדר נזירים מתבודדים ומדיטטיבים, אחד ממסדרי הנזורה המחמירים ביותר של הכנסייה הקתולית. המסדר הוקם בשנת 1084 על ידי ברונו מקלן יחד עם שישה חברים נוספים - ארבעה כמרים ושני אחים הדיוטות. בהתחלה היוו הנזירים הקרטוזיאנים ברית של נזירים גברים מתבודדים החיים בקהילה קטנה. צביון זה נשמר לאורך מאות השנים, אך המסדר שילב גם נשים מתבודדות (הרמיטיות) בתוך מנזרים מסוג קוינוביון. הקרטוזיאנים מצטיירים כ"מתבודדים המאוחדים כמו אחים" במה שנקרא "המשפחה הקרטוזיאנית". אורח חייהם המשותפים בא לידי ביטוי מעל לכל במיסה הנחגגת במשותף, אך גם במפגשים המתקיימים בין הנזירים בהפסקות. כללי המסדר נקראים "תקנונים" (Statutes), והם נקבעו על פי הרגולה (Regula) המיוחדת למסדר זה, שהיא שונה מהרגולה הבנדיקטינית. שם המסדר בא מהמסיב שרטרז (Chartreuse), רכס הרים מצפון לעיר גרנובל טרום-האלפים הצרפתיים. ברונו הקדוש בנה את מנזרו הראשון בעמק בהרים אלה ביישוב הנקרא בימינו סן-פייר-דה-שרטרז, במחוז איזר שבשטח צרפת של ימינו. מנזר ראשון זה נקרא בהמשך "לה גראנד שארטרז" (La Grande Chartreuse). סיסמת המסדר היא Stat crux dum volvitur orbis ("הצלב עומד איתן בעוד העולם מסתובב"). בתחילת שנת 2014 מנה המסדר 17 מנזרים הקרויים "שרטרז" ו-296 נזירים, מתוכם 152 כמרים. החל משנת 2014 המיניסטר הכללי של המסדר הוא דיסמאס דה לאסוס. בשנת 1084 הציע הבישוף יו מגרנובל או איג משאטונף, לברונו, מלומד גרמני ו"קנצלר כנסייתי" לשעבר של הדיוקסיה של ריימס, להקים מנזר במקום מבודד בהרי אותה דיוקסיה, בעמק הקטן שרטרז, מעל העיר גרנובל בחבל דופינה. לברונו היו שישה מלווים שותפים:לאנואן (Lanuin) איג הקפלן (אנ'), אטיין ועוד אטיין, וכמו כן שני הדיוטות:אנדרה וגרן (Guérin). ביחד הם בנו באותו מקום מנזר קטן, שכלל מספר בקתות מעץ המחובר דרך גלריה עם המתחם המשותף, הכנסייה, חדר האוכל וחדר המפגשים, מבלי להיחשף יותר מדי לשרירותיות מזג האוויר. המנזר שנקרא במשך הזמן "לה גארנד שארטרז" הפך לקהילת האם של מסדר הקרטוזיאנים. כעבור שש שנים, בשנת 1090 אחד מתלמידיו לשעבר של ברונו, האפיפיור אורבנוס השני פנה אליו וביקש את עזרתו. ברונו חי ברומא במשך מספר חודשים ואחר כך, לבקשת האפיפיור הקים מנזר חדש של נזירים מתבודדים ביערות קלבריה. ברונו מת שם ב-6 באוקטובר 1101. אחרי מותו מנזר שני זה הצטרף למסדר הציסטרציאנים ורק במאה ה-16 חזר להיות קרטוזיאני. בשנת 1132 נהרס המנזר הראשון שארטרז על ידי מפולת שלגים שהרגה תחתיה 7 נזירים. גיג, האב החמישי של מנזר שארטרז בנה אותו מחדש. השם הצרפתי "שרטרז" הוענק גם למשקה החריף שייצרו נזירים אלה החל משנת 1737, והמשקה עצמו העניק את השם לגוון הצבע "שרטרז". מדיה וקבצים בנושא קרטוזיאנים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרטוזיאנים קרטוזיאנים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
.id

id. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באינדונזיה, הסיומת נרשמה בשנת 1993 ובשנת 1996 הפכה לברת ביצוע באופן מלא. הסיומת מנוהלת על ידי ארגון PANDI האינדונזי. ב-11 במרץ 2013, פורום שמות המתחם האינדונזי אישר הרשמות אתרי אינטרנט בסיומות אינטרנט משניות עבור 72,944 הכפרים האוטונומיים של אינדונזיה. ב-17 באוגוסט 2014, נוספה ל-11 סיומות האינטרנט המשניות הקיימות סיומת כללית (id.), ללא קידומת. כעת ישנם 12 סוגי סיומות אינטרנט שונים באינדונזיה: id. - כללי ac.id - מוסדות אקדמיים biz.id - גופים מסחריים קטנים ובינוניים co.id - גופים מסחריים desa.id - כפרים go.id - אתרים ממשלתיים mil.id - אתרים צבאיים my.id - אישי/בלוג net.id - תקשורת/ISP or.id - ארגונים רשמיים, קהילתיים sch.id - בתי ספר web.id - ארגונים לא רשמיים/אישיים מדיה וקבצים בנושא .id בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .id מידע על הסיומת id. באתר IANA "ID-TLD Domain Name Forum". 11 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-2013-07-16. נבדק ב-2013-07-28. {{cite web}}: (עזרה) "Domain "Apapun.id" Sudah Bisa Dibeli Bebas". 17 באוגוסט 2014. אורכב מ-המקור ב-2014-08-22. נבדק ב-2014-10-30. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית הפאנצר השלישית (ורמאכט)

ארמיית הפאנצר השלישית הייתה ארמיית שריון של הוורמאכט שהשתתפה במלחמת העולם השנייה. מקורה של הארמייה בקורפוס הממונע ה-15 שהוקם בינה ב-10 באוקטובר 1938. הקורפוס נלחם במערכה בפולין ובמערכה בצרפת, וב-16 בנובמבר 1940 לקראת מבצע ברברוסה הורחב הקורפוס לכדי "פאנצרגרופה" (Panzergruppe). בפלישה לברית המועצות, כללה הפאנצרגרופה השלישית את קורפוס הפאנצר ה-39 ואת קורפוס הפאנצר ה-57. הפאנצרגרופה השתתפה בקרבות קשים בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק. ב-4 באוקטובר 1941 הוחלף הות בגנרל גאורג-הנס ריינהרדט, שפיקד על הארמייה בקרב ויאזמה-בריאנסק, ובקרב על מוסקבה. ב-1 בינואר 1942 אורגנה הפאנצרגרופה מחדש, הפעם כארמיית שריון מן המניין וקיבלה את השם "ארמיית הפאנצר השלישית". הארמייה לחמה בקרבות שונים תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז, ובין השאר השתתפה בקרב רז'ב השני. במרץ 1944 השתתפה הארמייה בגירוש תושבי בוריסוב, ובהעברתם לגרמניה לצורך עבודת כפייה. הארמייה נפגעה קשות במהלך מבצע בגרטיון, וב-16 באוגוסט 1944 מונה ארהרד ראוס למפקד הארמייה, במקום גאורג-הנס ריינהרדט שמונה למפקד קבוצת ארמיות מרכז. לאחר מכן השתתפה הארמייה בנסיגה לעבר פרוסיה המזרחית, ובין השאר לחמה בקרב על ממל. ב-10 במרץ 1945 מונה האסו פון מנטויפל למפקד הארמייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי. תפקידו היה להגן על חזית האודר ולחסום את התקדמות הצבא האדום לעבר ברלין. הארמייה קיבלה הוראה שאסרה עליהם לסגת משום נקודה בלי אישורו של הפיקוד העליון. עם פתיחת המתקפה הרוסית, ב-16 באפריל 1945 היה ברור לשני המפקדים כי המערכה אבודה, ומשום כך נקטו בעמדה של נסיגה תוך השהייה של ההתקפות כדי לאפשר לאזרחים להימלט מערבה וכדי למנוע כיתור של חיילי הוורמאכט. מול כוחותיו של פון מנטויפל פתחה החזית הבלארוסית השנייה בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי במתקפה אדירה. תוך זמן קצר נוצרו פרצות גדולות ונשקפה סכנת כיתור לכוחות הגרמנים בשטטין. ב-25 באפריל 1945 פנה פון מנטויפל להיינריצי בבקשה לקבל אישור לסגת משטטין ולייצב את הקו. היינריצי אישר לו את הנסיגה ללא קבלת רשות מהפיקוד העליון ביודעו שהוא מסתכן בזאת. במהרה נודע הדבר לפיקוד העליון וב- 28 באפריל 1945 הורה וילהלם קייטל המפקד העליון של הוורמאכט, ה-OKW, לשני המפקדים לפגוש אותו ביער בסמוך לחזית. פון מנטויפל הגיע למקום בלווית כמה מלווים שהסתתרו ביער והתכוננו לפעול במידה ויעצרו אותו. קייטל יצא מרכבו בזעם והתקרב לשני הקצינים תוך שהוא מניף את שרביט הפלדמרשל שלו בעצבנות. הוא צעק על היינריצי מדוע הרשה לפון מנטויפל לסגת וכן פקד על שניהם להורות מיד לחיילים לחזור לקו החזית הקודם. כאשר היינריצי סירב באומרו כי לא יגרום לאבדות נוספות ללא תועלת, הדיח אותו קייטל מתפקידו והציע זאת לפון מנטויפל. פון מנטויפל סירב לקבל את המינוי ועוד הוסיף בהתרסה לקייטל כי "אנשי הארמייה השלישית מקבלים הוראות רק מהאסו פון מנטויפל". פון מנטויפל נסוג עם כוחותיו מערבה לעבר כוחות בעלות הברית להם נכנע עם חייליו ב-3 במאי 1945. הרמן הות (16 בנובמבר 1940 - 5 באוקטובר 1941) גאורג-הנס ריינהרדט (5 באוקטובר 1941 - 16 באוגוסט 1944) ארהרד ראוס (16 באוגוסט 1944 - 10 במרץ 1944) האסו פון מנטויפל (10 במרץ 1944 - 3 במאי 1945) מבצע בגרטיון הקרב על ברלין ארמיית הפאנצר השלישית באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
זאלשצ'יקי

זאלשצ'יקי (באוקראינית: Заліщики; בפולנית: Zaleszczyki; ביידיש: זאלישטשיק) היא עיר קטנה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. זאלשצ'יקי נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1766 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1772 נכללה בשטחי ממלכת הבסבורג, ובשנת 1918 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה, והפכה למוקד נופש ותיירות. יהודים ישבו בעיר מייסודה, ומסוף המאה ה-18 התקיימה בה קהילה מאורגנת. יהודי העיר התפרנסו באופן מסורתי ממלאכה וממסחר, חלקו דרך נהר דניסטר. בשנת 1890 נמנו בעיר 4,513 יהודים. משנות ה-90 של המאה ה-19 עזבו את העיר רבים מיהודיה, בעיקר לארצות הברית. בעת הכיבוש הרוסי של העיר בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו פרעות ביהודיה, תוך מעשי שוד, אונס ורצח. באפריל 1915 גורשו מהעיר כל יהודיה, ורבים מהם נספו ממגפות. כששבו היהודים לבתיהם, מצאו שנבזזו והושחתו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט ויוצאי העיר בארצות הברית, ויהודי העיר השתלבו בתעשיית התיירות שהתפתחה במקום. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנת 1926 חודשו הפרעות נגד יהודי העיר, ו-14 יהודים שהתגוננו מפני הפורעים נעצרו בידי השלטונות, והועמדו לדין. בתקופה זו נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, רוב תושביה. עם הכיבוש הסובייטי של העיר בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית הציבורית, ועסקי היהודים בה הולאמו. ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו באופן מיידי גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך ורכוש. ב-14 בנובמבר 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 15 עד 50 להתייצב במקום כינוס. מתוך כ-1,000 יהודים שהתייצבו במקום, כ-200 שולחו למחנה עבודה וכ-800 נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר. בחודשים שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיר ברעב וממגפת טיפוס הבהרות. ב-20 בספטמבר 1942 צוו כל יהודי העיר הנותרים לעבור לגטאות הסביבה. מגטאות אלו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-200 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיר הועברו בראשית 1943 למחנות עבודה באזור טלוסטה. רבה של העיירה, הרב אפרים פישל וינברגר, ניצל בזכות ידידותו המוקדמת עם כומר העיירה. הלה החביאו במרתף שמתחת לכנסייה, שם שהה במשך כמה שנים עד תום המלחמה. מדיה וקבצים בנושא זאלשצ'יקי בוויקישיתוף זאלשצ'יקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין זאלשצ'יקי באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית) זאלישציקי (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית ועתה כתבו לכם, בעריכת אביגדור ברגר, שנת תשס"ג, עמ' תלא
קלאו מלבר אפור

קלאו מלבר אפור (שם מדעי: Ocyceros griseus) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור, שאנדמי להרי גהט המערביים ולגבעות הסמוכות בדרום הודו. לקלאויים ממין זה מקור גדול, אך אין להם "קסדה" מעליו, בשונה ממינים רבים בסדרת הקלאונאים. הם מצויים ביערות לחים, ובסמוך למקבצים של עצי קפה, גומי או אגוזי ארקה. קלאויי המלבר חברותיים, ומתקבצים במשך רוב הזמן לקבוצות קטנות, של 6–20 פרטים. זהו קלאו בינוני ביחס לשאר המינים במשפחה: אורכו כ-45 עד 58 ס"מ. אורך זנבו כ-23 ס"מ. מקורם של הזכרים אדמדם וקצהו צהוב, בעוד מקורן של הנקבות צהוב כולו, ופס שחור מתמשך לאורך קצה הלסת העליונה והתחתונה. הזנב הארוך שחרחר, וקצהו לבן. שאר גוף הקלאו אפור, מלבד פס לבן על פלג הגוף התחתון. רצועת נוצות לבנה מתמשכת מהעין עד לצוואר. בזמן מעוף, הקלאויים חובטים בחוזקה בכנפיהם ודואים לסירוגין; על העצים, הקלאויים מתקדמים באמצעות קפיצות. ניתן להבדיל בקלות בין קלאו המלבר האפור לקלאו האפור ההודי, בשל העובדה שלקלאו המלבר, בשונה מהקלאו ההודי, אין קסדה. הבטן והחזה של פרטים צעירים ממין זה חומה, ומקורם צהוב. הקלאויים ניזונים בעיקר מפירות, אך גם מחרקים, לטאות ובעלי חיים קטנים אחרים; נצפו קלאויים ממין זה שניזונו מפרחים. מכיוון שפירות מהווים את החלק העיקרי בתזונתם, קלאויי המלבר הם ממפיצי הזרעים העיקריים של מיני עצי פרי מסוימים. עונת הרבייה נמשכת בין ינואר למאי. מכיוון שהקלאויים אינם יכולים "לחפור" לעצמם חור בעץ על מנת לקנן, הם משתמשים בחורים קיימים; בין השאר, בחור שנוצר כתוצאה מריקבון ליבת העץ והישברות אחד מענפיו. קלאו המלבר הוא מונוגמי, ובני הזוג משתמשים באותו קן שנה אחר שנה. הנקבה חוסמת את הכניסה לקן על ידי חומר דמוי-גומי שהיא מכינה מהלשלשת שלה, וכך למעשה כולאת את עצמה בתוך החור; כל הכניסה לקן חסומה, מלבד סדק קטן, שדרכו הזכר מביא לנקבה מזון. במהלך התקופה בה היא בקן, הנקבה מטילה 3–4 ביצים, ומשירה את נוצותיה. הדגירה נמשכת כ-40 יום, והגוזלים פורחים מהקן כ-46 יום לאחר הבקיעה. למרות שבית הגידול הטבעי של קלאויי המלבר קטן בזמן האחרון, תפוצתם עדיין נרחבת יחסית, ואוכלוסייתם, ככל הנראה, יציבה. מדיה וקבצים בנושא קלאו מלבר אפור בוויקישיתוף קלאו מלבר אפור, באתר ITIS (באנגלית) קלאו מלבר אפור, באתר NCBI (באנגלית) קלאו מלבר אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קלאו מלבר אפור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלאו מלבר אפור, באתר GBIF (באנגלית) קלאו מלבר אפור, באתר האגודה ההודית לקלאויים קלאו מלבר אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זקליצ'ין

זקליצ'ין (בפולנית: Zakliczyn; ביידיש: זאקליטשין) היא עיירה במחוז טרנוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, על גדת נהר דונאייץ, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב באתרה של זקליצ'ין מתועד מהמאה ה-11. באמצע המאה ה-16 עבר היישוב לבעלות משפחות אצולה, ובשנת 1558 שונה שם היישוב לזקליצ'ין, והוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה בפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1772 סופחה העיירה לגליציה האוסטרית, ובשנת 1918 נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה. יהודים ישבו בזקליצ'ין מהמאה ה-17, אך הקהילה במקום נותרה קטנה ולא עצמאית, כאשר חלק מאנשיה נמנו על החסידות. מראשית המאה ה-20 פעלו בעיירה חוגים ציוניים. בתחילת המאה ה-20, וביתר שאת בשנות מלחמת העולם הראשונה, סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שהגיעו במספר מקרים לפרעות של ממש, וכן לחרם על עסקיהם. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-300 יהודים, כרבע מכלל תושביה. עם כיבוש העיירה בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה ועבודות כפייה. בשנת 1941 הועברו לעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים נוספים מערי הסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-1,500 איש. באמצע ספטמבר 1942 גורשו רוב יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך רצח 75 יהודים בשעת האקציה. כמה עשרות יהודים שהושארו בעיירה עבור עבודות כפייה נרצחו עד אפריל 1943. מדיה וקבצים בנושא זקליצ'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זקליצ'ין (בפולנית) זקליצ'ין באתר מרכז מורשת יהדות פולין זקליצ'ין (Zakliczyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זקליצ'ין", באתר השטעטל הווירטואלי יואנה שליבה, זקליצ'ין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 598–599), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
גלנדון ואיזבלה

גלנדון ואיזבלה (שמות העט של רני ואבישג לבנון, בהתאמה) הם בעל ואשה הפועלים יחד כיוצרי קומיקס ישראלי. גלנדון ואיזבלה היו ממקימי חבורת A4, יחד עם דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל ועוד. הם הוציאו את החוברות "כסאח וזוהמה" ו"מר אכזר וראשזין פותחים עסק+Isabella on Acid" והשתתפו בפרויקטים כמו Plan B וספרות זולה. בשנים 2007-2008 כתבו ואיירו את המדור "סטריפרז", שהופיע בעיתון "רייטינג". בשנים 2008-2009 כתבו ואיירו את רצועת הקומיקס היומית "יוסי ואוסי", שהתפרסמה בעיתון "24 דקות". בנוסף לקומיקס, עוסקים גלנדון ואיזבלה באנימציה, בעיקר של קליפים. בסוף שנות התשעים יצר גלנדון את הסדרה "ביק ושיק" ששודרה ב"מקרה לילה", תוכניתו של שי אביבי. בנובמבר 2009 שודרה בערוץ ביפ סדרת ההנפשה "כלום" שיצרו השניים. פרקי הסדרה, אורך כל אחד כ-5 דקות, עוסקים באופן בוטה בארבעה בני נוער שמתנסים בסמים וביחסי מין. לגלנדון ואיזבלה שלוש בנות - נינה, ללה וימי לבנון, והם חיים ויוצרים בפרדס חנה. רמי פורטיס ושלומי ברכה - משאית פיננסית (1998) חוה אלברשטיין וברי סחרוף - הצל (2003) השפן הנכון - I Love You When You 8 Me‏ (2006) דודי לוי - לולו (2007) היהודים - יותר לא נלחם (2015) נועם אקוטונס - צוללים (2017) יוני רכטר - צליל מתי הוא מתחיל (2017) ישראפאקרז - האתר הרשמי של גלנדון ואיזבלה תותחי המין - הבלוג של גלנדון ואיזבלה באתר ישראבלוג גלנדון ואיזבלה באתר סרטוני הווידאו פליקס עפרי אילני, הם לא מנומסים, באתר הארץ, 19 בפברואר 2007 נירית אנדרמן, סקס, סמים וקומיקס: העולם על פי גלנדון ואיזבלה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2017 עוםרה רודנר, האידיאולוגיה שלנו היא שאין צנזורה, באתר הארץ, 18 ביולי 2023
זקרוצ'ים

זקרוצ'ים (בפולנית: Zakroczym) היא עיירה במחוז נובידבור מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר ויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. זקרוצ'ים נזכרת לראשונה בשנת 1065, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1795 סופחה העיירה לפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטחי פולין הקונגרסאית. יישוב יהודי בזקרוצ'ים מתועד מהמאה ה-15, ובמהלך המאה ה-18 גדל באופן משמעותי. בתחילת המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת, וקודש בה בית עלמין. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו כמה בתים של יהודים בעיירה כתוצאה מהפגזת הצבא הגרמני, ומספר יהודים בה הותקפו בידי החיילים שעברו במקום. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב. בשנים אלה נמנו בעיירה 1,865 יהודים, כ-40% מתושביה. בשנים 1934 ו-1936 נערכו ביהודי העיירה פרעות מצד האוכלוסייה הפולנית המקומית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופגזה העיירה, ורוב בתיה נהרסו, תוך הרג של עשרות יהודים בה, והימלטות היתר. עם שוך הקרבות שבו לעיירה מאות בודדות של יהודים. בינואר 1940 החלו מעשי התעללות ורצח ביהודי העיירה, תוך חטיפתם לעבודות כפייה מזדמנות. מעת לעת גירשו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות בסביבתה. באמצע נובמבר 1941 גורשו כל יהודי העיירה לגטו נובידבור מזובייצקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בד בבד, הרסו הגרמנים עד הייסוד את בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי בעיירה. מדיה וקבצים בנושא זקרוצ'ים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זקרוצ'ים זקרוצ'ים באתר מרכז מורשת יהדות פולין "זקרוצ'ים", באתר השטעטל הווירטואלי "זקרוצ'ים", באתר JewishGen (באנגלית) זאקרוצ'ים (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
זבולן (פולין)

זבולן (בפולנית: Zwoleń; ביידיש: זוואלין) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. זבולן נוסדה בשנת 1425, ובשנת 1443 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה על הדרך שבין לובלין וראדום, הפכה העיירה למרכז סחר אזורי. במהלך פשיטת האימפריה השוודית באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה. בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בעקבות מרד ינואר איבדה העיירה את מעמדה העירוני בשנת 1869, וזה הושב לה בשנת 1925. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מאמצע המאה ה-16. מאמצע המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה מאורגנת. במאה ה-19 הקים רבי שמואל אליהו טאוב שושלת חסידית בעיירה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, גירשו הרוסים מהעיירה את תושביה היהודים, ואלו שבו אליה לאחר שהגרמנים והאוסטרים תפסו אותה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונמנו בה כ-3,800 יהודים, כמחצית מתושביה. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן תשלום סכום כופר גבוה וגיוס לעבודות כפייה. בד בבד, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בפברואר 1942 הפך לסגור. בשתי אקציות שנערכו בגטו באוגוסט 1942 נלקחו כ-500 יהודים למחנה בסקרז'יסקו-קמיינה, תוך רצח של יהודים בעת ההעברה. בתקופה זו הובאו לגטו שבעיירה אלפי יהודים מיישובי הסביבה, בהם יאנובייץ, ידלניה, פיונקי, גרבטקה-לטניסקו, גנייבושוב וקזנוב, ומספר יושביו הגיע למספר בין 6,000 ל-8,000 איש. ב-29 בספטמבר 1942 נערכה בגטו אקציית חיסול, בה שולחו יהודיו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח חולים, קשישים ומסתתרים במקום. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לסידור רכוש המגורשים נרצחו כעבור זמן מה. מדיה וקבצים בנושא זבולן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זבולן ספר יזכור לקהילת זבולן, בספריית העיר ניו יורק זבולן באתר מרכז מורשת יהדות פולין זבולן (Zwoleń), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "זבולן", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, זבולן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 354–356), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) יולנטה קריימר, זבולן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 354–356), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) זבולן (Zwoleń), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
.mx

mx. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים במקסיקו, הסיומת נרשמה בשנת 1989. הסיומת מנוהלת על ידי ארגון NIC México המקסיקני. עד שנת 2009, לא היו קיימים תתי סיומות במקסיקו. הסיומת היחידה הייתה mx. com.mx. – גופים מסחריים net.mx. – ספקי רשת (הרישום מוגבל לגופים כשירים) org.mx. – ארגונים ללא כוונת רווח ngo.mx. – ארגונים ללא כוונת רווח או ארגונים חברתיים edu.mx. – מוסדות חינוך gob.mx. – גופים פדרליים, ממשלתיים או עירוניים ב-30 באפריל 2009, סיומות אינטרנט משניות היוו רק 0.06% מכלל ההרשמות, חודש לאחר מכן הגיעו ל-4.9% ב-30 באפריל 2010, סיומות אינטרנט משניות היוו 21.4% מכלל ההרשמות. מדיה וקבצים בנושא .mx בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .mx מידע על הסיומת mx. באתר IANA דף הבית של הסיומת "NIC Mexico announces the phases for the re-opening of domain name registrations directly under .MX". NIC México. 2009-02-10. ארכיון מ-2009-05-22. נבדק ב-2009-03-04. Registry.mx. "Estadísticas mensuales" (בספרדית). נבדק ב-11 במאי 2010. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית הצנחנים הראשונה (ורמאכט)

ארמיית הצנחנים הראשונה (בגרמנית: 1. Fallschirm-Armee) הייתה ארמייה גרמנית במלחמת העולם השנייה. הארמייה איגדה את יחידות הפאלשירמייגר השונות בלופטוואפה, והוצבה כהגנה בארצות השפלה. הארמייה נוסדה ב-1 במרץ 1943, ונועדה לאחד את יחידות הצנחנים ("פאלשירמייגר") של הלופטוואפה. מפקד הארמייה הראשון היה קורט שטודנט. הארמייה הוצבה בארצות השפלה, ותפקידה היה להגן על 60 הקילומטרים שבין אנטוורפן ומאסטריכט ולמנוע את נחיתת כוחות בעלות הברית באזור זה. היחידה כללה 3,000 אנשים, ולקחה חלק חשוב בהדיפת כוחות בעלות הברית במבצע מרקט גארדן. ב-18 בנובמבר 1944, הועבר הפיקוד על הארמייה לאלפרד שלם. הארמייה התבצרה בקו זיגפריד, והתארגנה שם לקראת התקפת בעלות הברית על הקו. אנשי הארמייה הגנו בעוז על הקו, אולם נאלצו לסגת אל גשר קטן על הריין, באזור העיירה וזל (Wesel). ב-10 במרץ 1945 הרסו הגרמנים את הגשר והחלו להתכונן לקראת חצייתם הבלתי נמנעת של כוחות בעלות הברית. ב-20 במרץ נפצע מפקד הארמייה קשה במהלך הפצצה של בעלות הברית על מפקדתו בהאלטרן (Haltern), והוחלף בידי גינתר בלומנטריט. ב-24 במרץ פתחו כוחות בעלות הברית במבצע גדול בו השתתפו כ-16,000 צנחנים קנדים, אמריקאים ובריטים, במטרה לחצות את הנהר ולאגף בכך את גרמניה מדרום. הארמייה כללה אז רק 8,000 חיילים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לבעלות הברית. הארמייה המשיכה להילחם, ב-10 באפריל הוחזר הפיקוד לשטודנט. שטודנט נפל בשבי הבריטי ב-28 באפריל, והוחלף באריך שטראובה. הארמייה נכנעה ופורקה בעקבות כניעת גרמניה ב-8 במאי 1945. גנרל אוברסט קורט שטודנט (1 במרץ 1943 - 18 בנובמבר 1944) גנרל חיל הצנחנים אלפרד שלם (18 בנובמבר 1944 - 28 במרץ 1945) גנרל חיל הרגלים גינתר בלומנטריט (28 במרץ 1945 - 10 באפריל 1945) גנרל אוברסט קורט שטודנט (10 באפריל 1945 - 28 באפריל 1945) גנרל חיל הרגלים אריך שטראובה (28 באפריל 1945 - 8 במאי 1945) קורנליוס ראיין, גשר אחד רחוק מדי, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1979. ארמיית הצנחנים הראשונה באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)