laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונספסיון דל אורוגוואי

קונספסיון דל אורוגוואי (בספרדית: Concepción del Uruguay) היא עיר בפרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה. קונספסיון דל אורוגוואי שוכנת על הגדה המערבית של נהר אורוגוואי, במרחק של 320 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה. ב-1782 חואן חוסה דה ורטיס אי סלסדו, המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, רצה להגביר את הנוכחות הספרדית באזור, והטיל על תומאס דה רוקמורה לרכז אנשים מכפרים באזור ליישובים גדולים יותר. אחד היישובים שנוסדו על ידי רוקמורה היה ויז'ה דה נואסטרה סניורה דה לה אינמקולדה קונספסיון דל אורוגוואי ב-25 ביוני 1783. השם קוצר בהמשך לקונספסיון דל אורוגוואי, אם כי יש גרסאות לפיהן השם היה מלכתחילה "רק" קונספסיון דל אורוגוואי. תושבי העיר תמכו במהפכת מאי שפרצה ב-1810 והובילה למלחמת העצמאות של ארגנטינה. במהלך המלחמה התקיימו מספר קרבות באזור העיירה, וכן במהלך הכיבוש הפורטוגזי של בנדה אוריינטל (כיום אורוגוואי) ב-1816. ב-29 בספטמבר 1820 פרנסיסקו רמירס, מושל פרובינציית אנטרה ריוס, הקים בשטחי הפרובינציה ובשטחי פרובינציית קוריינטס את רפובליקת אנטרה ריוס העצמאית, וקונספסיון דל אורוגוואי נבחרה להיות בירתה. עם זאת כעבור שנה, זמן קצר לאחר מותו של רמירס, הרפובליקה התפרקה ושטחיה חזרו להיות חלק מהפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה. ב-1826 חוסטו חוסה דה אורקיסה, שהיה אז נציג העיירה בקונגרס של הפרובינציה, קידם הצעת חוק שהעניקה לקונספסיון דל אורוגוואי מעמד של עיר. בעשורים שלאחר מכן היו ניסיונות להעביר את בירת הפרובינציה מפרנה לקונספסיון דל אורוגוואי, אך ב-1883 הבירה נקבעה סופית בפרנה. בקונספסיון דל אורוגוואי יש נמל נהר, שהיה גורם מרכזי בכלכלה המקומית עוד מהמאה ה-19. הנמל משמש בעיקר לייצוא סחורות מהאזור. בנוסף הכלכלה מסתמכת על תעשייה, בעיקר תעשיות עיבוד המזון והמתכות. בקונספסיון דל אורוגוואי שוכנות האוניברסיטה הלאומית של אנטרה ריוס ואוניברסיטת קונספסיון דל אורוגוואי, וכן פקולטות של האוניברסיטה האוטונומית של אנטרה ריוס ושל האוניברסיטה הטכנולוגית הלאומית. קונספסיון דל אורוגוואי מקושרת לעיר פרנה דרך מסילת רכבת העוברת בבסווילבסו. העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 14, המקשר בין פרובינציית מיסיונס ודרום פרובינציית אנטרה ריוס. מדיה וקבצים בנושא קונספסיון דל אורוגוואי בוויקישיתוף קונספסיון דל אורוגוואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) [Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2010 - Dirección General de Estadística y Censos". Dirección General de Estadística y Censos (בספרדית). בדיקה אחרונה ב-30 באוגוסט 2018
עין חוד

עֵין חַוּד (בערבית: عين حوض מילולית בהוראת: 'אגן-המעיין'), הוא כפר ערבי בהרי הכרמל בקרבת חיפה המשתייך למועצה אזורית חוף הכרמל. תושבי עין חוד הם בני חמולת אבו אל-היג'א. נכון לסוף שנת 2022, אוכלוסיית היישוב מונה 325 תושבים. הכפר המקורי שכן במקום בו שוכן היום כפר האמנים עין הוד. בעקבות פרסום הספר הלבן (1939) נכלל עין חוד באזור א' בו נאסרה מכירת קרקעות ליהודים. על פי סקר הכפרים משנת 1945 נאמד מספר התושבים ב-650 איש, והשטח בבעלות הכפר היה 12,605 דונם טורקי, מתוכם 5,949 שטחים ציבוריים. באמצע מאי 1948 כבשו אנשי ההגנה את הכפר, לאחר שהגיע מידע על אנשי כנופיות שנכנסו אליו. תושבי הכפר ברחו במהלך מלחמת העצמאות, חלקם אל הרי הכרמל, וקרקעות הכפר, שהוכרזו כנכסי נפקדים נמסרו לקיבוצים עין כרמל, בית אורן[דרוש מקור] וניר עציון. בשנת 1953 שימשו בתי הכפר הנטושים להקמת כפר אמנים. חלק מתושבי הכפר המקוריים (משפחת אבו חלמי) שבו לכפר בשוך הקרבות, אך לא הורשו להישאר בו ועל כן הקימו בקרבת מקום כפר חדש, שלא הוכר על ידי השלטונות והיה לכפר בלתי חוקי. בשנת 2005, לאחר מאבק ארוך, הוכר הכפר רשמית כיישוב. ביולי 2007, חובר לראשונה הכפר למערכת החשמל בישראל. שנה וחצי לאחר מכן נסללו הכבישים הראשונים ביישוב שחיברו אותו לצירי התחבורה באזור. ב-2 בדצמבר 2010 פונה הכפר זמנית בגלל השרפה בכרמל וב-6 בדצמבר חזרו תושביו למקום. מדיה וקבצים בנושא עין חוד בוויקישיתוף דב אלפון, ראשון נכנס, ראשון יוצא: מי יגורש מגן עדן, כותרת ראשית, 5 בפברואר 1986 יואב שטרן, הילדים של חילמי שמחים שבאתם, באתר הארץ, 3 באפריל 2008 דניאל אדלסון, אחרי 61 שנה: היישוב הערבי חובר למדינה, באתר ynet, 22 בינואר 2009 דותן לוי, אחרי 25 שנה: הכפר עין חוד דורש זכויות על הקרקע, באתר כלכליסט, 13 ביוני 2019 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 הלמ"ס, יישובים וחלוקות גאוגרפיות אחרות, באתר www.cbs.gov.il תקנות העברת קרקע 1940, התוספת, הצופה, 29 בפברואר 1940 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. אנשי כנופיות בכביש חיפה - זכרון יעקב, על המשמר, 20 במאי 1948 אמנים כובשים כפר, דבר, 23 ביולי 1954 ברוך אדלר, אבו חילמי משיא את בנו, הצופה, 28 בספטמבר 1956 כפר אמנים במורדות הכרמל, על המשמר, 30 במרץ 1953 מועצה אזורית חוף הכרמל, דבר, 4 בינואר 1954 פאדי עיאדאת, אחרי 60 שנה הכפר עין חוד חובר לרשת החשמל, באתר הארץ, 31 ביולי 2007 דניאל אדלסון, אחרי 61 שנה: היישוב הערבי חובר למדינה, באתר ynet, 22 בינואר 2009 חסן שעלאן, תושבי עין חוד שבו לכפר: "הילדים בפאניקה", באתר ynet, 6 בדצמבר 2010
System Shock

System Shock הוא משחק מחשב בסגנון סייברפאנק המשלב אלמנטים של אקשן מגוף ראשון, הרפתקאות ומשחק תפקידים. המשחק הראשון בסדרה זו יצא בשנת 1994, זמן מועט אחרי המשחק Doom, והציג עלילה פתלתלה ושעות של משחק מתוחכם. גרסה משופרת (בתקליטור) יצאה לשוק בשנת 1995 וכללה גרפיקה משופרת וסאונד מודרני (כולל קטעי דיבור רבים). משחק ההמשך, System Shock II, יצא לשוק בשנת 1999. עלילת המשחק הראשון מתרחשת בשנת 2072, בעולם עתידני הנשלט על ידי תאגידים. השחקן משחק האקר שנתפס על ידי התאגיד הגדול מכולם, טרי-אופטימום, וזכה בעסקה המפוקפקת של מחיקת התיק הפלילי נגדו (והשתלת ממשק עצבי חדיש בראשו) תמורת פריצה ל־SHODAN, התבונה המלאכותית שמנהלת את תחנת החלל CITADEL, הנמצאת במסלול סביב שבתאי. לאחר ההשתלה, נאלצת לבלות שישה חודשים בהקפאה על מנת להחלים, ואתה מתעורר לתחנת החלל הנמצאת תחת שליטתה של SHODAN שהספיקה בינתיים להשתגע - ומטרת המשחק היא למנוע ממנה להוציא לפועל את תוכניותיה הזדוניות. אחד האספקטים המעניינים ביותר של המשחק הוא ה"חלל הקיברנטי", מעין חלל וירטואלי שבעזרתו אפשר "לפרוץ" למחשבים בתחנת החלל ועל ידי כך להשיג מידע, גישה לאזורים מוגבלים ופתיחת דלתות נעולות. מדיה וקבצים בנושא System Shock בוויקישיתוף System Shock, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
צבי קפלן (ראש ישיבה)

הרב צבי קפלן הוא ראש ישיבה לבני חו"ל בסגנון ישיבות בריסק בשכונת עזרת תורה בירושלים. נולד לרבי ירוחם בנו של רבי ישראל חיים קפלן. למד בישיבת פוניבז', ואחר כך בישיבת בריסק אצל רבי אברהם יהושע סולובייצ'יק. היה נשוי לרות הופמן ממונסי. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. רות נפטרה ממחלה בגיל 28. לאחר מכן נישא לבתו של רבי יחיאל מיכל פיינשטיין, להם נולדו 4 ילדים. הרב קפלן עומד בראשות "ישיבת קדשים" לבחורים מחוץ לישראל, ברחוב אבן האזל בשכונת עזרת תורה בירושלים. חידושיו של הרב קפלן אינם מודפסים באופן רשמי, כמנהג בית בריסק, אך כתבי תלמידיו מועתקים בידי תלמידים. אהרן רובין, נסיכים של תורה, משפחה גיליון 1172 ט' באלול תשע"ד, מעמוד 16 הרב צבי קפלן, בעניין טומאת מי רגלים דזב, בתוך: ישורון (מאסף תורני), כרך יד, ירושלים תשס"ד, עמ' תשח ואילך., באתר היברובוקס
אנדריי זוויאגינצב

אנדריי פטרוביץ' זוויאגינצב (ברוסית: Андре́й Петро́вич Звя́гинцев) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע רוסי, זוכה פרס אריה הזהב במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה, על סרטו "השיבה" משנת 2003 ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר על סרטו "לוויתן" משנת 2014. אנדריי נולד ב-6 בפברואר 1964 בנובוסיבירסק, העיר הגדולה ביותר בסיביר. בגיל 20 השלים השכלתו כשחקן בבית הספר לדרמה בעיר. מאז 1986 חי במוסקבה והמשיך השכלתו הקולנועית באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון עד שנת 1990. משנת 1992 ועד שנת 2000 עבד כשחקן קולנוע ותיאטרון. בשנת 2000 החל לביים לראשונה, כשביים שלושה פרקים מסדרת הטלוויזיה "חדרים שחורים". ב-2003 ביים את הסרט הראשון שלו באורך מלא, "השיבה", שקיבל עליו שלל פרסים לרבות פרס אריה הזהב במסגרת פסטיבל הסרטים של ונציה. סרטו השני, "הגירוש" שהיה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2007. בשנת 2011 יצא סרטו "ילנה", שזכה בפרס השופטים בפסטיבל קאן. בשנת 2014 יצא סרטו "לוויתן", שנבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן וזכה לבסוף בפרס התסריט הטוב ביותר. ועדה מיוחדת של האקדמיה הרוסית לקולנוע בחרה את הסרט "לוויתן" כנציג רוסיה לפרס האוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר. בינואר 2015 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. בשנת 2017 יצא סרטו "אהבה חסרה", שזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן ונבחר להתמודד כנציג רוסיה לפרס האוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. בספטמבר 2021, אושפז בעת שהותו בגרמניה לאחר שנדבק בנגיף קורונה. חדרים שחורים (2000) השיבה (2003) הגירוש (2007) ילנה (2011) לוויתן (2014) אהבה חסרה (2017) מדיה וקבצים בנושא אנדריי זוויאגינצב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדריי זוויאגינצב אנדריי זוויאגינצב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריי זוויאגינצב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אנדריי זוויאגינצב, באתר AllMovie (באנגלית) אנדריי זוויאגינצב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, הבמאי שקיבל השראה מסיפור אמריקאי אבל הרגיז דווקא את הרוסים, באתר הארץ, 28 בינואר 2015
מרקו ברוצ'ינר

מרקו ברוצ'ינר (ברומנית: Marco Brociner‏; 20 באוקטובר 1852 – 12 באפריל 1942) היה עיתונאי, פובליציסט, עורך, סופר ומחזאי יהודי שפעל ברומניה ובאוסטריה. מרקו ברוצ'ינר נולד ולמד ביאשי, רומניה, היה בנו של אידל בר ברוצ'ינר, מחסידי תנועת ההשכלה היהודית ואחיהם של מאוריצ'יו, יוסף ואנדריי. הוא המשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג, שם קיבל דוקטורט ושיתף פעולה עם כתבי עת ממינכן ועם כתב העת היהודי רומני Vocea Apărătorului. ב-1880 שב לרומניה, ייסד את כתב העת בשפה הגרמנית Bukarester Tageblatt והיה לעורכו הראשי. מרקו ברוצ'ינר נמנה בין הפובליציסטים היהודים שגורשו מרומניה, למרות היותו יליד רומניה, ב-1885, בגלל מאבקם באנטישמיות. הוא התיישב בווינה, שם התמנה ב-1888 לעורך בכתב העת Neues Wiener Tageblatt, ביטאון ממשלת אוסטריה. ברוצ'ינר נפטר בגיל 90 בגטו הווינאי שיצר המשטר הנאצי. Ionel Fortunat רומן בשני כרכים Radu Gleva רומן בשני כרכים Aus zwei Zonen נובלות Doktor Hamlet und anderes נובלות Der neue Glaube רומן Weihrauch רומן Die Hochzeit von Valeni מחזה Das Volk stecht auf רומן על רקע מרד האיכרים מ-1907 Breviar biobibliografic Evrei din România, הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, עמוד 85 (ברומנית) Contribuţia evreilor din România la cultură şi la civilizaţie, הוצאת HASEFER, בוקרשטת 2004 (ברומנית) מדיה וקבצים בנושא מרקו ברוצ'ינר בוויקישיתוף מרקו ברוצ'ינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
גריסה (נייר)

גריסה של נייר היא גזירתו לרצועות דקות (ברוחב של פחות מחצי סנטימטר) או לפתיתים, לשם הפיכת הטקסט המודפס על הנייר לבלתי קריא, בדרך כלל לשם אבטחת מידע. לעיתים נלקח הנייר הגרוס לשרפה, על מנת לוודא את השמדתו, אך בדרך כלל הוא מושלך לאשפה או מועבר למיחזור. הגריסה נעשית בדרך כלל באמצעות מכונה המיועדת לכך - מגרסת נייר, אך לגריסת כמות מצומצמת של נייר ניתן להשתמש גם במספריים מרובי להבים. לרצועות הנייר או הפתיתים שנוצרו בתהליך הגריסה מקובלים שימושים שונים: מיחזור - העברה למפעל למיחזור נייר, כחומר גלם ליצירת נייר. מצע לבעלי חיים חומר מילוי - באריזה של חפצים שבירים ניתן להשתמש בתוצרי הגריסה כחומר מילוי רך, שיגן עם המוצר הארוז בטלטולי הדרך. דלק לבעירה. חומר בידוד - תוצרי הגריסה, מעורבבים עם חומר מונע בעירה, משמשים לבידוד בבנייה. המחשה לכך שגריסה לבדה אינה מונעת שחזור של המידע על ידי אויב נחוש, התקבלה בעת השתלטות איראן על שגרירות ארצות הברית בטהראן, בנובמבר 1979. טרם ההשתלטות גרסו עובדי השגרירות את המסמכים הסודיים שבה, אך לאחר ההשתלטות לקחו האיראנים את המסמכים הגרוסים, ובעמל רב שחזרו אותם (תהליך השחזור הוצג בסרט "ארגו"). המסמכים המשוחזרים פורסמו על ידי האיראנים. בעקבות זאת שופרו שיטות הגריסה המשמשות את הממשל בארצות הברית. בימיו האחרונים של השלטון הקומוניסטי במזרח גרמניה, בשנת 1989, ראשי השטאזי נתקפו בהלה וניסו לגרוס כל מסמך שעלה בידם מארכיון הארגון. הם אף החלו לקרוע מסמכים ביד משכשלו המגרסות תחת העומס. עשרות אלפי שקים עמוסים בפיסות נייר הוסתרו בחופזה אך נמצאו עד מהרה, ובשנת 1995 שכרה ממשלת גרמניה חברה מומחית לתחום לשחזור המסמכים. במשך 6 שנים הצליחו תריסר אנשים לשחזר מסמכים מתוך 300 שקים. לאחר מכן החל תהליך שחזור באמצעות מחשב, להאצת שחזור יתר 16,000 שקי המסמכים, המכילים למעלה מ-33 מיליון דפים. בשנת 2011 הכריזה DARPA, הסוכנות למיזמי מחקר ביטחוניים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, על תחרות לפענוח חמישה מסמכים, שנגרסו ליותר מ-10,000 פיסות. 9,000 קבוצות נרשמו לתחרות, וכעבור 33 ימים מתחילתה זכתה בה קבוצה מסן פרנסיסקו, שחבריה השקיעו קרוב ל-600 שעות אדם בפיתוח תוכנת ראייה ממוחשבת לפענוח המסמכים. סרט הקולנוע הישראלי משנת 2014, "אפס ביחסי אנוש", הוא קומדיה שחורה העוסקת במערכות היחסים בין חיילות שלישות בבסיס צה"ל בנגב. אחת מגיבורות הסרט, דפי, היא חיילת חסרת מוטיבציה המשרתת כמש"קית נייר וגריסה. הדמות הראשית בסרט, זוהר, נענשת בניקוי וסידור המשרד במשך הלילה, וכנקמה גורסת את כל המסמכים שבמשרד, ושרידיהם ממלאים את חדרה של קצינת השלישות. Documents from the U.S. Espionage Den Douglas Heingartner, Back Together Again, New York Times, July 17, 2003 DARPA’S SHREDDER CHALLENGE SOLVED, DARPA, December 02, 2011
מריו פריק

מריו פריק (גרמנית: Mario Frick; נולד ב-7 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ליכטנשטייני ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן קבוצת הכדורגל לוצרן. פריק נחשב אחד מגדולי הכדורגלנים של ליכטנשטיין בכל הזמנים. בנו הוא הכדורגלן יאניק פריק. פריק נולד בכור שבשווייץ והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלצרס. בשנת 1994 עבר לסנט גאלן. בשווייץ הוא שיחק בין היתר גם בפ.צ. בזל ובפ.צ. ציריך. בשנת 2000 הצטרף לארצו ששיחקה בליגות הנמוכות באיטליה. בעונתו היחידה במועדון הוא הבקיע 16 שערים ב-23 משחקים. בקיץ 2001 חתם בהלאס ורונה מהסרייה א'. בסיום העונה ירד עם המועדון לסרייה ב' וחתם בטרנאנה. במדי טרנאנה הוא הבקיע 44 שערים ב-133 משחקים. ביולי 2006 חתם בסיינה, ובתום העונה עזר למועדון לשוב לסרייה א'. ב-22 ביוני 2009 חזר לשווייץ כאשר חתם בסנט גאלן לעונה אחת. בינואר 2011 חתם בגראסהופרס ציריך. ביולי 2011 החליט לחזור למועדון נעוריו בלצרס. החל משנת 2012 משמש פריק בתור מאמן-שחקן. באוקטובר 1993 פריק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליכטנשטיין במשחק ידידות נגד אסטוניה. בשנת 2002 החליט לפרוש מהנבחרת בעקבות סכסוך עם מאמניו. לאחר שינויים בהתאחדות לכדורגל ובעמדת המאמן, פריק חזר מפרישה. פריק נחשב לגדול השחקנים בנבחרת בכל הזמנים כאשר הוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת (117) ובשיא השערים בנבחרת (16). בשנת 2015 אחרי משחק מול נבחרת אוסטריה בו ליכטנשטיין הפסידה 0:3 פריק פרש סופית. מדיה וקבצים בנושא מריו פריק בוויקישיתוף מריו פריק, באתר Transfermarkt מריו פריק, באתר Soccerway מריו פריק, באתר WorldFootball.net מריו פריק, באתר National Football Teams מריו פריק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
צפניה בן מעשיה

צְפַנְיָה בֶן-מַעֲשֵׂיָה הוא דמות מקראית, כהן בימי המלך צדקיהו. שמו מופיע בספר ירמיהו, פרק כ"א, פסוק א'. נשלח על ידי המלך אל ירמיהו הנביא ביחד עם פשחור בן מלכיה בבקשה שיתפלל וידרוש את ה' שנבוכדנאצר מלך בבל שצר על ירושלים יעזוב. בן מעשיה נשלח על ידי המלך אל ירמיהו הנביא, ביחד עם פשחור בן מלכיה בבקשה, שיתפלל וידרוש את ה', שנבוכדנאצר מלך בבל, שצר על ירושלים יעזוב. בן מעשיה, שהיה ממקורבי הנביא ירמיהו נשלח לדעת אלכסנדר רופא, כדי לבקש חזון ישועה מפיו של הנביא. שמעיה הנחלמי כתב אל צפניה מכתב מן הגלות, בו הוא מוצא את בן מעשיה כאחראי על ירושלים ועל בית המקדש ועליו לאסור את ירמיהו: ”ה' נְתָנְךָ כֹהֵן תַּחַת יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן לִהְיוֹת פְּקִדִים בֵּית ה' לְכָל-אִישׁ מְשֻׁגָּע וּמִתְנַבֵּא וְנָתַתָּה אֹתוֹ אֶל-הַמַּהְפֶּכֶת וְאֶל-הַצִּינֹק.” ממכתבו של שמעיה הנחלמי עולה, כי תפקידו של בן מעשיה היה לפקח על ”כָל-אִישׁ מְשֻׁגָּע וּמִתְנַבֵּא”, אשר הגיעו לירושלים עם זרם המאמינים. הפקיד הממונה היה אחראי על גירושם של תמהונים אלו. מספר ירמיהו כ"ה–כ"ט עולה כי בן מעשיה היה אחראי על הסדר בבית המקדש. לשיטתו של רד"ק צפניה היה כהן גדול וזאת לפי הכתוב: ”ה' נְתָנְךָ כֹהֵן תַּחַת יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן”. לדעת יאיר הופמן קביעה זו אינה נכונה כי הכוהן הגדול בימי צדקיהו היה שריה. בן מעשיה נשלח על ידי צדקיהו שוב, אל הנביא ביחד עם יהוכל בן שלמיהו כדי שיתפלל בעבורם. לדעת יאיר הופמן בן מעשיה נכלל במשלחת זו כי היה ממקורבי הנביא וזאת כדי להוות משקל נגד לבן שלמיהו שהיה ממתנגדי הנביא. לפי המסופר בספר מלכים ב', פרק כ"ה, פסוקים י"ח–כ"ב, נלקח צפניה לרבלתה והומת על ידי נבוזראדן, שר הטבחים: ”וַיִּקַּח רַב-טַבָּחִים אֶת-שְׂרָיָה כֹּהֵן הָרֹאשׁ וְאֶת-צְפַנְיָהוּ כֹּהֵן מִשְׁנֶה וְאֶת-שְׁלֹשֶׁת שֹׁמְרֵי הַסַּף. וּמִן-הָעִיר לָקַח סָרִיס אֶחָד אֲשֶׁר-הוּא פָקִיד עַל-אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה, וַחֲמִשָּׁה אֲנָשִׁים מֵרֹאֵי פְנֵי-הַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר נִמְצְאוּ בָעִיר, וְאֵת הַסֹּפֵר שַׂר הַצָּבָא הַמַּצְבִּא אֶת-עַם הָאָרֶץ, וְשִׁשִּׁים אִישׁ מֵעַם הָאָרֶץ הַנִּמְצְאִים בָּעִיר. וַיִּקַּח אֹתָם נְבוּזַרְאֲדָן רַב-טַבָּחִים, וַיֹּלֶךְ אֹתָם עַל-מֶלֶךְ בָּבֶל רִבְלָתָה. וַיַּךְ אֹתָם מֶלֶךְ בָּבֶל וַיְמִיתֵם בְּרִבְלָה בְּאֶרֶץ חֲמָת” ייתכן כי צפניה המופיע בפסוקים אלו, במלכים הוא צפניה בן מעשיה. אם כן, צפניה לא היה כהן גדול, אלא כהן משנה. בספר ירמיהו, פרק ל"ה, פסוק ד' מוזכרת ”לִשְׁכַּת מַעֲשֵׂיָהוּ בֶן-שַׁלֻּם, שֹׁמֵר הַסַּף”. מעשיהו זה הוא כנראה אביו של צפניה. אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים, מאגנס, 2006, עמ' 245. ספר ירמיהו, פרק כ"ט, פסוק כ"ו. גרשון ברין, עולם התנ"ך: ספר ירמיהו, תל אביב, דודזון עתי, 1996, עמ' 114. יאיר הופמן, עולם התנ"ך: ספר ירמיהו, תל אביב, דודזון עתי, 1996, עמ' 119. ספר ירמיהו, פרק ל"ז, פסוק ג'. יאיר הופמן, מקרא לישראל: ירמיהו כ"ו - נ"ב, ירושלים, מאגנס, 2001, עמ' 685. בוסתנאי עודד, מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: ספר מלכים ב' , תל אביב, דודזון עתי, 1994, עמ' 217. מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 178.
ברוצ'ינר

ברוצ'ינר היא משפחה יהודית רומנית. האם התכוונתם ל... יוסף ברוצ'ינר – מנהיג קהילתי, פובליציסט והיסטוריון יהודי רומני. אחיהם של מרקו, מאוריצ'יו ואנדריי ברוצ'ינר מאוריצ'יו ברוצ'ינר – גיבור מלחמה יהודי רומני. אחיהם של מרקו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר מרקו ברוצ'ינר – עיתונאי, פובליציסט, עורך, סופר ומחזאי יהודי, שפעל ברומניה ובאוסטריה. אחיהם של מאוריצ'יו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר
לואיס הניי

לואיס ג'ורג' הניי (באנגלית: Louis George Henyey;‏ 3 בפברואר 1910 - 18 בפברואר 1970) היה אסטרונום אמריקאי. הוריו, אלברט ומרי הניי, היגרו מהונגריה לארצות הברית. לואיס הניי נישא לאליזבת רוז בלאק, ילידת בודפשט, ב-1934. לזוג נולדו שלושה ילדים. את לימודי התואר הראשון (1932) והשני (1933) עשה לבית הספר ע"ש קייס למדע יישומי שבמדינת קליבלנד, אוהיו. את לימודי הדוקטורט השלים במצפה Yerkes של אוניברסיטת שיקגו בשנת 1937, בו כתב תזה במתמטיקה בנושא ערפיליות החזרה. בשנת 1947 קיבל משרת מרצה בכיר במחלקת האסטרונומיה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובשנת 1954 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בברקלי הפך לראש קבוצת המחקר בנושא התפתחות כוכבים. במהלך השנים הנחה סטודנטים רבים לתארים גבוהים, וכן ערך שיתופי פעולה רבים עם מדענים אחרים. בשנת 1970 מת באופן פתאומי בשל דימום תוך-גולגולתי. לואיס הניי ידוע בעיקר בזכות שתי תרומות מדעיות משמעותיות בתחום מבנה והתפתחות כוכבים. ראשית, הוא פיתח שיטה לפתרון אוטומטי של משוואות אבולוציה של כוכבים, מתאימות למחשבים וישימה למגוון רחב של תנאים פיזיים ושלבים בחייו של כוכב. שנית, הוא עשה חישוב חדש של האבולוציה של כוכבים במהלך ההיסטוריה המוקדמת שלהם, כאשר התכווצות הכבידה מספקת את מקור האנרגיה העיקרי, ובמהלך שלב המעבר, כאשר האנרגיה הגרעינית גוברת על הכבידה. מכתש הניי (אנ') על הירח נקרא על שמו. כמו כן אסטרואיד 1365 Henyey (אנ') שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמו. מדיה וקבצים בנושא לואיס הניי בוויקישיתוף ביוגרפיה של לואיס הניי באתר האקדמיה הלאומית למדעים לואיס הניי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Schmadel, Lutz D. (2007). Dictionary of Minor Planet Names – (1365) Henyey. Springer Berlin Heidelberg. p. 111. ISBN 978-3-540-00238-3. נבדק ב-15 בדצמבר 2018. {{cite book}}: (עזרה)
אורי בראון

אורי בראון (נולד בשנת 1957), הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בקפיצה לגובה. בראון הוא האתלט הישראלי הראשון שקפץ מעל לגובה של 2 מטר. בראון נולד וגדל ברמת גן. הוא למד בבית הספר תיכון עירוני ט' בתל אביב. הוא החל להתאמן באופן מקצועי בהיותו בן 18 בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכת יצחק זלצברג. בהמשך התאמן בהדרכתם של דוד קושניר ומאמן אמריקאי צ'אק מקניל. בצבא זכה למעמד של ספורטאי מצטיין ושרת בקריה בחיל הקשר. בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים בראון שני מבין הישראלים ובמקום שישי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. חודשיים לאחר מכן, באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי שלמה נצר שקבע את אותה תוצאה ובאותו מספר פסילות (1.89 מטר). הדרוג הוכרע בקפיצה נוספת. בתחרות מבחן למשחקי המכביה ה-10 שנערכה בשנת 1977 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 1.96 מטר, 2 ס"מ נמוך משיאו הישראלי בן ה-3 שנים של יצחק גולדנברג (1.98 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של ישראלי באותה העת. בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-18 במרץ 1978 קבע בראון בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 2.00 מטר בניסיון השני ובכך היה לאתלט הישראלי הראשון שקפץ לגובה מעל 2 מטר. שיא זה החזיק מעמד שנה וחודשיים ונשבר על ידי גדעון הרמט (2.02 מטר). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר, לפני צפריר מינצר (1.88 מטר). בראון למד הנדסת מכונות. קפיצה לגובה: 2.00 מטר (1978) שיא ישראלי בעבר אריה ליבנת, כך העליתי את הרף: סיפורו של אורי בראון, הישראלי הראשון שעבר 2.00 מ' , באתר הארץ, 21 במרץ 2014 אתמול בכינוס, דבר, 7 במאי 1975 יעקב פתאל, בתום אליפות ישראל באתלטיקה - רוט וכחולי השלימו זכייה בשלוש מדליות מוזהבות, דבר, 2 ביולי 1975 בראון קבע שיא בגובה: 2 מטרים!, דבר, 19 במרץ 1978 משה רון, גדעון הרמט שבר את מחסום 2 המטרים בגובה -2.01!, דבר, 8 במרץ 1979 ברוך דגון, האתלטים נתנו הצגה ביום האחרון של "מלכת הספורט", דבר, 8 במאי 1979 רמה דלה גם ביומה השני של אליפות הא"ק, דבר, 5 ביוני 1978
מקדואל

מקדואל (באנגלית: McDowell) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אדוארד מקדואל – מלחין ומנצח אמריקאי אירווין מקדואל – קצין צבא במלחמת האזרחים האמריקנית אנדי מקדואל – שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית מיסיסיפי פרד מקדואל – זמר וגיטריסט בלוז מלקולם מקדואל – שחקן קולנוע אנגלי רודי מקדואל – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי
ברומפילד

ברומפילד (אנגלית: Broomfield) היא עיר ומחוז במדינת קולורדו שבארצות הברית. על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, אוכלוסיית ברומפילד מונה 55,889 תושבים נכון לאפריל 2010. ברומפילד היא העיר ה-16 מבחינת גודל אוכלוסייתה במדינת קולורדו. העיר ברומפילד נוסדה בשנת 1961 באזור הדרום מזרחי של מחוז בולדר. העיר קיבלה את שמה מהברומקורן (broomcorn) שגדל באזור. במהלך שלושת העשורים הבאים, העיר גדלה דרך סיפוח שטחים, שהרבה מהם חצו למחוזות אחרים באזור. בשנות התשעים, מנהיגי העיר החלו לדחוף אל עבר יצירת מחוז נפרד כדי להימנע מחוסר היעילות של ארבעה מחוזות משפטיים וארבעה בירות מחוז. מנהיגי ברומפילד נימקו שיוכלו לספק שירותים טובים יותר עבור העיר אם היו תחת ממשל מחוזי משל עצמם וביקשו לעשות תיקון בחוקת מדינת קולורדו במטרה ליצור מחוז חדש. התיקון החדש עבר בהצלחה בשנת 1998. ב-15 בנובמבר 2001, מחוז ברומפילד הפך למחוז ה-64 במדינת קולורדו, המחוז החדש ביותר והקטן ביותר בקולורדו. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 88 קמ"ר, ומתוכם 85 קמ"ר אדמה ו-1.6 קמ"ר מים. מחוז זה הוא הקטן ביותר מבחינת שטחו בקולורדו. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 38,272 תושבים, 13,842 משקי בית ו-10,270 משפחות. צפיפות אוכלוסייה הייתה 545.1 נפש לקמ"ר. היו בעיר 14,322 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 204 דירות לקמ"ר. 88.62% מהתושבים הם לבנים, 0.92% אפרו-אמריקאים, 0.61% אינדיאנים, 4.14% אסיאתים, 3.21% מגזע אחר ו-2.45% משני גזעים או יותר. בשנות התשעים, באזור ברומפילד הורגשה צמיחה כלכלית עצומה, חלק גדול מהצמיחה מרוכז בטכנולוגיה והיי-טק. בעיר נמצאים המשרדים הראשיים של מספר חברות ובהם: Level 3 Communications, Ball, Vail Resorts, MWH Global, Webroot, Noodles & Company, WhiteWave Foods, Mrs. Fields. על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2011, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו: תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בברומפילד כוללים את: דרו בראון (נולד ב-1984), גיטריסט להקת ואן ריפאבליק. בריטניה ברומפילד וקינגסווד, בריטניה יפן אואדה, יפן מדיה וקבצים בנושא ברומפילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברומפילד (באנגלית) "Rock star rises from Broomfield roots". "Brown comes home to Broomfield for Broomstock".
יצחק גולדנברג

יצחק גולדנברג (נולד בשנת 1958), הוא אתלט ישראלי בעבר, שיאן ישראל בקפיצה לגובה. גולדנברג גדל בקיבוץ טירת צבי. הוא התאמן בקבוצת האתלטיקה של קיבוצו, אליצור טירת צבי. בהמשך התאמן בהרדכתו של אמנון גור. בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל ה-10 שנערכו במאי 1975 סיים גולדנברג שלישי מבין הישראלים ובמקום שביעי כללי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר. בתחרות שנערכה בלברקוזן, גרמניה בסוף יולי 1975 קבע גולדנברג בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.98 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי אורי בראון ממכבי תל אביב (2.00 מטר). קפיצה לגובה: 1.98 מטר (1978) שיא ישראלי בעבר דבר ספורט, דבר, 13 באוגוסט 1975, תמונה של יצחק גולדנברג מקבל גביע על ידי מזכ"ל אליצור, זאב ברוורמן. אתמול בכינוס, דבר, 7 במאי 1975 אלכס דורון, יצחק גולדנברג ירחף בקרוב מעל שני מטר, מעריב, 28 ביולי 1975 בראון קבע שיא בגובה: 2 מטרים!, דבר, 19 במרץ 1978