laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לימיטאני

לימיטאני (בלטינית: limitanei) הוא חלק מהצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת. שמה נובע מהמונח 'לימס' (limes) שמשמעותו בלטינית 'סְפָר'. שורשיהם של הלימיטני הם ברפורמה שהנהיג הקיסר דיוקלטיאנוס בצבא הרומי בסוף המאה ה-3 לספירה. הוא חילק את הצבא לשני סוגים, הסוג הראשון הוא 'כוחות השדה' (comitatenses) שכללו חיילי לגיונות ופרשים, הם הגיעו לצבא כמתנדבים, או שגויסו כבניהם של חיילים ושירתו 20 שנה. הם נחשבו כלוחמים מקצוענים ולכן היו בעלי מעמד עדיף מבחינת שכר ותנאי שרות. הסוג השני כלל חיילים שאיישו את הביצורים למיניהם והם שירתו 25 שנה. סוג זה כנראה התפתח במהלך המאה ה-4 לספירה, בתקופתו של קונסטנטינוס, ללימיטאני. הלוחמים גויסו מקרב האוכלוסייה המקומית שישבה באזורי הגבול והספר של האימפריה הרומית. יחידות הלימיטאנים הוצבו כחילות מצב במצודות ומבצרים באזורי הספר, לאורך דרכים, או על חופי ים או נהרות. הלימיטאנים כללו יחידות שונות: לגיונות של חיל רגלים, קוהורטות של רגלים ופרשים ואלות (alae; כנף בלטינית המונח שימש לתיאור יחידה צבאית בסדר גודל של גדוד) של חילות עזר. בפפירוסי ניצנה שהתגלו בחפירות בכנסייה בתל ניצנה, מוזכרת יחידה לימיטאנית שהורכבה מפרשים ערבים רכובים על גמלים, יחידה זו החזיקה ברשותה אדמות באזור ניצנה. משה עמית, 2002, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים: 804-805. ישראל שצמן, 2002, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב: 127-126.
מרעה

מרעה הוא שטח אדמה ועליו צמחייה המשמש לרעיית בעלי חיים; אם לרעיית מקנה כחלק ממערכת חקלאית או טבעית ואם לרעיית חיות בר בסביבתן הטבעית. לפני התפתחות החקלאות התעשייתית היה המרעה מקור המזון העיקרי בגידול מקנה כגון בקר, צאן וסוסים. השימוש במרעה על ידי בני אדם עדיין נפוץ, במיוחד באזורים צחיחים בהם הקרקע אינה מתאימה לעיבוד חקלאי. באזורים ממוזגים יותר קיים, בייחוד בעולם המערבי, שימוש במרעה לצורך גידול בעלי חיים בשטח פתוח וחקלאות אורגנית[דרוש מקור]. בדרך כלל השימוש במונח "מרעה" הוא עבור יונקים, אולם מונח זה מקובל גם בהתייחס למרחבי ההזנה הצמחית של עופות ודבורים. צמחיית המרעה יכולה לכלול מינים שונים של עשב, צמחי קטנית, בעלי פרחים, שיחים ואף עצים. סוג הקרקע, ומאפיינים אקלימיים כגון כמות משקעים ורמות טמפרטורה הם משתנים בעלי חשיבות בממשק המרעה. בממשק החקלאי המודרני קיים גם מרעה זרוע. המרעה הזרוע יכול להיות זרוע בגידול חד-שנתי או בגידול רב-שנתי, בממשק בעל או שלחין. קיימת שיטה מכוונת לרעיית בקר ובהמות נוספות בתוך מטעים. בעלי החיים ניזונים מהעשב שגדל בין העצים ובה בעת הם מדשנים את העצים בזבל אורגני. העצים עצמם מספקים לחיות צל ומסתור. רעיית צאן במטעים יכולה להיות שיטה יעילה להסרת עשבים שוטים ועשבים מזיקים, מה שיכול לשפר את בריאות המטע ולשפר את יבול הפירות. השיטה יכולה להביא לשיפורים בבריאות ובתפוקה של המטע, אך גם לנזקים של פגיעה בעצים עצמם, כדי למזער את הנזקים ולמקסם את היתרונות, משתמשים בגדרות, ועל הרועה להדריך את הצאן לאכול רק באזורים של עצים חזקים. הרועה צריך להיות זהיר לא לאפשר לכבשים או לעיזים לאכול את הקליפה או העלים של העצים. בישראל, רעיית צאן בתוך מטעים היא פרקטיקה נפוצה.[דרוש מקור] היא משמשת במטעים של פירות וירקות כמו גם במטעים של עצים נשירים. רפת החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאוירת, כרך 12 – צמחים ובעלי-חיים במשק האדם, עורך - ארנון יצחק, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 53–56 על צומח בעלי חיים ואנשים http://il1.activepoint.com/Yad_mire2016/ מדיה וקבצים בנושא מרעה בוויקישיתוף שדות מרעה, דף שער בספרייה הלאומית סילוופסטורה (Silvopastura) ניר חסון, לכו לסגור את הברז: עוד חמישה פתרונות בהישג יד למשבר האקלים, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינדיטרוניקה

אינדיטרוניקה (באנגלית: Indietronica או Indie Electronic) היא סוגה מוזיקלית שהתפתחה בשנות התשעים המאוחרות בגרמניה. הז'אנר הוא שילוב של אינדי, מוזיקה אלקטרונית, רוק ופופ. הכלים הבסיסיים בהם משתמשים בסוגה זו הם מקלדת אלקטרונית, סינתיסייזר, סמפלר ומכונת תופים. להקות בולטות בז'אנר הן La Roux ,The Postal Service וכן הפרויקט המוזיקלי Owl City. מוזיקה אלקטרונית מוזיקת אינדי explore music - Indie Electronic, באתר allmusic ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צלף

האם התכוונתם ל... צלף (ירי) – אדם המומחה בירי מדויק ממרחק גדול, ראו צליפה AT-11 Sniper ("צלף") – קוד נאט"ו לטילי הנ"ט הסובייטיים-רוסיים "סביר" ו"ריפלקס", ראו 9M119 סביר בטלוויזיה ובקולנוע הצלף (תוכנית מציאות) – שמה הישראלי של תוכנית המציאות האמריקאית Top Shot הצלף (סרט) (אנ') – סדרת סרטי פעולה, הראשון משנת 1993 והאחרון משנת 2023 הצלפים – מערבון ספגטי משנת 1965 בבימוי סרג'ו לאונה ובכיכוב קלינט איסטווד צלף אמריקאי – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2014 בבימוי קלינט איסטווד הצלף: עורב לבן – סרט מלחמה אוקראיני משנת 2022 צלף (דג) – סוג יחיד במשפחת הצלפיים (Archerfish) צלף (צמח) – סוג במשפחת הצלפיים (Capparaceae) צלף קוצני – מין בסוג צלף צלפון – מושב עובדים ישראלי באזור השפלה (ייתכן קשר אטימולוגי לצמח הצלף)
סוניה נוסקויאק

סוניה נוסקויאק (Sonya Noskowiak;‏ 25 בנובמבר 1900 – 28 באפריל 1975) הייתה צלמת אמריקאית וחברה בקבוצת F/64. נוסקויאק נולדה בלייפציג שבגרמניה. אביה היה מעצב נוף, וחינוכו גרם לה לפתח מודעות אל האדמה והטבע סביבה, דבר שניכר בבירור בתמונותיה. בצעירותה נדדה ברחבי העולם עם אביה, שחיפש עבודה בצ'ילה, בפנמה ולבסוף בקליפורניה. בשנת 1915 המשפחה עברה ללוס אנג'לס, ומאוחר יותר, ב-1919, עברה נוסקויאק לסן פרנסיסקו לבית ספר למזכירות. בזמן שהייתה בסן פרנסיסקו, החלה לעבוד כצלמת ולמדה את יסודות המקצוע. דרך הצילום פגשה באדוארד וסטון, ומ-1929 עד 1935 חיו ביחד, כשהיא הייתה עבורו מאהבת, דוגמנית, עזרה לו להדפיס את תצלומיו וטיפלה בילדיו. באותו זמן החלה לפתח סגנון צילומי משלה, ובמהרה נודעה על צילומי הפורטרט והאמנות שלה. היא המשיכה לעסוק בצילום עד שנות ה-50. בשנת 1965 אובחנה כחולה בסרטן העצם, ומתה 10 שנים מאוחר יותר במארין קאונטי בקליפורניה. כבר בשנות ה-20 הבינה נוסקויאק כי שאיפתה היא לעסוק בצילום, אבל רק בשנת 1929, אז פגשה באדוארד וסטון, היא התחילה לפתח את הכישרון שלה. במהרה הפכה לעוזרתו של וסטון בחדר חושך, והוא לימד אותה את אמנות המצלמה. היא החלה לצלם צילומי ארכיטקטורה, כשהיא מחפשת את העוצמה שבבניין. בעקבות וסטון, היא החלה לחפש דפוסים בטבע. ב-1932 הייתה אחת ממקימי קבוצת F/64, והיא הציגה במסגרת הקבוצה 9 תצלומים שלה. היא החלה להתרחק מהקבוצה בשנת 1934, ייתכן בעקבות מערכת היחסים שלה עם וסטון שהתדרדרה. היא המשיכה לתעד את האנשים החשובים בזמנה, כגון ג'ון סטיינבק ומרתה גרהם. הדיוקן של סטיינבק היה בעל משמעות במיוחד, שכן הוא אחד היחידים שלו משנות ה-30. נוסקויאק פתחה סטודיו עצמאי, כפי הנראה בשנת 1935. בשנת 1936 הייתה אחת משמונה צלמים, לרבות וסטון, שנבחרו באזור קליפורניה לפרויקט ממשלתי, שתומך באמנים. היא בילתה את השנה שלאחר מכן בצילום אמני קליפורניה ויצירותיהם. אף על פי שהמשיכה לצלם כאמנית, היא גם התפרנסה מצילומי אופנה ודיוקנאות. היא פרשה מצילום בשנת 1965, ונפטרה ב-10 שנים מאוחר יותר. הארכיון שלה, כולל 494 הדפסים, מאות תשלילים ומכתבים רבים אל אדוארד וסטון, שוכן במרכז לצילום יצירתי (CCP) באוניברסיטת אריזונה שבטוסון. מדיה וקבצים בנושא סוניה נוסקויאק בוויקישיתוף
טניה מאלה

טניה מאלה (באנגלית: Tania Mallet;‏ 19 במאי 1941 - 30 במרץ 2019) הייתה דוגמנית ושחקנית אנגלייה שהייתה ידועה במיוחד בשל תפקידה כטילי מסטרסון בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר" (1964). טניה מאלה נולדה בבלקפול, אנגליה, למדה בבית הספר לדוגמנות לוסי קלייטון, והחלה לעבוד כדוגמנית בהיותה בת 16, היא הייתה אחת הדוגמניות הבולטות והידועות ביותר של שנות ה-60. מאלה טענה שהיא קיבלה את תפקיד טילי מסטרסון אחרי שמישהו שלח תמונה שלה בביקיני למפיק בונד אלברט ברוקולי. דמותה נהרגת במהלך הסרט כשאודג'וב (הרולד סאקאטה) משליך לעברה את כובע הברזל שלו. מאלה תפשה את תשומת לבו של ברוקולי לפני גולדפינגר. היא נבחנה לתפקיד נערת בונד הראשית, טטיאנה רומאנובה בסרט "מרוסיה באהבה". למרות שאמה הייתה רוסיה, מאלה לא קיבלה את תפקיד האישה הרוסיה בגלל מבטאה הקרתני הבריטי. מקרה אירוני בהתחשב בכך שקולה של השחקנית האיטלקייה, דניאלה ביאנקי, ששיחקה לבסוף את רומאנובה, דובב. למרות הצלחתו של הסרט, "גולדפינגר" היה הופעתה הגדולה האחרונה של מאלה על המסך הגדול. מאלה מנתה שתי סיבות לכך ששבה לדוגמנות וסירבה להצעות לשחק בסרטים נוספים. ראשית, היא לא אהבה את ההגבלות שהטילו על החופש האישי שלה כשהיא הייתה נתונה בחוזה במהלך הפקתו של סרט, ושנית, היא אמרה שהתשלום היה "נוראי". בתחילה הוצע לה 50 פאונד לשבוע, והיא הצליחה להעלות את שכרה ל-150 פאונד לשבוע בתום משא ומתן מייגע, שכר שהיא הרוויחה בקלות ליום כדוגמנית. התגוררה באנגליה ביחד עם בעלה השני. גם בשנותיה האחרונות היא נכחה באירועי בונד השונים וחילקה חתימות. מאלה נפטרה ב-30 במרץ 2019. מדיה וקבצים בנושא טניה מאלה בוויקישיתוף טניה מאלה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טניה מאלה, באתר AllMovie (באנגלית) טניה מאלה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טניה מאלה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריאיון עם טניה מאלה , www.mi6.co.uk ‏ 21 בספטמבר 2003
הרולד סאקאטה

טושיוקי "הרולד" סאקאטה (באנגלית: Toshiyuki "Harold" Sakata; ‏ 1 ביולי 1920 – 29 ביולי 1982) היה מתאבק מקצועי אמריקאי ושחקן קולנוע שתפקידו המפורסם ביותר הוא הרשע "אודג'וב" (Oddjob) בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר". טושיוקי סאקאטה נולד בהונולולו שבהוואי, למשפחה ממוצא יפני. כשהוא עבר לארצות הברית הוא אימץ לעצמו את השם המערבי יותר "הרולד". בהיותו בן שמונה עשרה, הוא שקל 51 קילו והיה בגובה 1.73 מטר. היות שרצה "להיראות טוב כמו החבר'ה האחרים", הוא החל להרים משקולות. הוא השקיע זמן ניכר מצעירותו בהרמת משקולות וזכה במדליית כסף מטעם ארצות הברית באולימפיאדת לונדון (1948) בלונדון, בהרימו משקל כולל של 410 קילוגרמים בקטגוריית המשקל הכבד. הוא גם עסק בהיאבקות מקצוענית תחת השם טוש טוגו (Tosh Togo) החל מראשית שנות החמישים לתחילת שנות השישים, ונהיה אלוף נבחרת ההיאבקות הקנדית. מפיקי בונד הארי זלצמן ואלברט ברוקולי הבחינו בסאקאטה בשל מבנהו המוצק – הוא היה בגובה 1.75 ושקל 129 קילוגרם – שבנוסף למבטו המפחיד, הפך אותו לבחירה המושלמת לתפקיד אודג'וב, מתאגרף עבר אחר, מילטון רייד (Milton Reid) עבר מבחן בד לתפקיד. ב-1964 הזמין רייד את סאקאטה לתחרות היאבקות והתפקיד יינתן למנצח. אולם מאחר שרייד היה בד"ר נו ודמותו נהרגה, המפיקים החליטו לבחור בסאקאטה ותחרות ההיאבקות לא התקיימה. כאודג'וב, הוא היה שומר ראשו של הגיבור הרשע אריק גולדפינגר וכובע הברזל החד שלו הפך למפורסם ולסימן מסחרי של הסדרה שנהפך לפרודיה. הוא שיחק במספר סרטים אחרים בתפקידים דומים והוסיף את "אודג'וב" כשם האמצעי הלא-פורמלי שלו (הוא השתתף בסרט The Happy Hooker Goes to Washington, וברשימת הקרדיטים הופיע שמו כהרולד "אודג'וב" סאקאטה). בזמן שצילם את סצנת מותו של אודג'וב, ידו נכוותה קשות, אולם הוא השאיר אותה במקום עד ששמע את הבמאי גאי המילטון אומר "קאט". במשך הזמן מיומנויות המשחק של סאקאטה השתפרו. הוא כיכב לצד ויליאם שאטנר בסרט Impulse, שבו הוא מגלם את דמותו של קרטה פיט. הוא גם הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "האי של גיליגן" בתור הביריון של רורי קלהון (Rory Calhoun) ב-1971, סאקאטה הופיע בקביעות בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים Sarge, בה כיכב ג'ורג' קנדי. הוא גם הופיע בפרסומות טלוויזיה לסירופ נגד שיעול פורמולה 44 של חברת Vicks בשנות השבעים. בפרסומת נראה סאקאטה הורס את ביתו ומפחיד את משפחתו ככל שהתקפי השיעול שלו הלכו והחמירו. הפרסומת הראתה שכף של פורמולה 4 תשקיט גם את השיעול החמור ביותר. בסיום הפרסומת הבית מבולגן אבל כולם קדים זה לזה באדיבות ובשלווה. הוא הופיע גם בתוכנית Tonight Show בה עשה פרודיה על הפרסומת כשהרס את אתר ההסרטה של ג'וני קרסון. סאקטה הלך לעולמו מסרטן בהונולולו שבהוואי. הרולד סאקאטה, באתר olympedia.org הרולד סאקאטה, באתר Online World of Wrestling הרולד סאקאטה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הרולד סאקאטה, באתר AllMovie (באנגלית) הרולד סאקאטה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דיוקן בתוך סקירת המתאבקים האולימפיים הטובים ביותר במאה העשרים, chidlovski.net סאקאטה בארכיב אליפות ההיאבקות של פלורידה, cwfarchives.com הרולד סאקאטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'וסף סוינט, "הרולד סאקאטה: מרים משקולות אולימפי ומתאבק מקצועי", ejmas.com, אפריל 2001 "ד"ר נו - הצגת הרשעים בסרט ג'יימס בונד", cedmagic.com "כובעו של אודג'וב", חדשות BBC‏ 17 בספטמבר 1998 Fin Martin and Antohy Evans (August 2003). "Know their Roles". Power Slam Magazine (Lancaster, Lancashire, England: SW Publishing LTD): pp. 26&nadsh;31. 109.
9M113 קונקורס

9M113 קונקורס (קוד דיווח נאט"ו: AT-5 Spandrel) הוא טיל נגד טנקים דור ב' מונחה תיל מתוצרת ברית המועצות. הטיל פותח לאורך שנות ה-60 והוכנס לשירות בשנת 1974. הטיל פותח במקביל לטיל הפאגוט, ממנו הוא נבדל רק בגודל. הוחלף בשנת 1994 על ידי טיל ה-9M133 קורנט. הטיל מיועד לשיגור מרק"מים, אך ניתן לשגרו גם ממשגרי 9M111 מתקדמים. הטיל הוא חלק אינטגרלי מהנגמ"שים מסוג BMP-2, BMD-2 ו-BRDM-2. הטיל משוגר במהירות של 80 מטר לשנייה ומאיץ עד שהוא מגיע למהירות של 200 מטר לשנייה. מהירות השיגור הגבוהה מקטינה את השטח המת של הטיל ומאפשרת את שיגורו במסלול ישר ולא במסלול קשתי. בזמן המעוף הטיל מסתובב סביב ציר האורך, כלומר, סביב הציר בכיוון המעוף, בין 5 ל-7 סיבובים בשנייה. לאחר השיגור, הנחיית הטיל למטרה מבוצעת על ידי כך שיחידת המשגר עוקבת אחר משואת אור תת-אדום הנמצאת בחלקו האחורי של הטיל ומעבירה אוטומטית לטיל פקודות לתיקון המעוף, דרך תיל הנפרש מאחורי הטיל, בהתאם למיקומו ביחס למטרה. במידה והמערכת מזהה תקלה בתהליך ההנחיה של הטיל למטרה, היא מפעילה התרעה ואז יכול המפעיל לעבור לשליטה ידנית מלאה על הכוונת הטיל, בדומה להנחיה הידנית המשמשת בטיל הסאגר. ניתן להשוות את המערכת לטיל הטאו או לגרסאות מתקדמות יותר של הסאגר. לטיל 2 גרסאות: 9M113 – הגרסה הבסיסית של הטיל, שנכנסה לשירות בשנת 1974. 9M113M – גרסה מתקדמת של הטיל, בעלת ראש קרבי כפול (תצורת "טנדם"), המיועדת להתגבר על מיגון ריאקטיבי. הטיל נמצא בשימושן של עשרות מדינות, בהן רוסיה, סוריה, מצרים. איראן ייצרה העתק של הטיל בשם טאוסאן Towsan-1/M113 בו השתמש גם חזבאללה במלחמת לבנון השנייה נגד הטנקים של צה"ל. מדיה וקבצים בנושא 9M113 Konkurs בוויקישיתוף
העדה

העדה הוא השבועון של העדה החרדית. העיתון מבטא את תפיסת עולמה האנטי ציונית של קבוצה זו ומספק מידע על המתרחש בקהילות הנמנות עמה. יוסף שיינברגר, בנו הרב משה שיינברגר, נכדו יהודה משי זהב, אלימלך בלוי ושמואל חיים פפנהיים היו בין עורכי העיתון והכותבים המרכזיים בו במשך השנים. בשנת 2008, בעקבות מספר ראיונות שנתן פפנהיים לאמצעי תקשורת חילוניים הוא הואשם בפתיחות יתר ונאלץ להתפטר מתפקידו כעורך העיתון. מאז משמש בתפקיד טוביה ליברמן, שהוסיף מוסף שבועי בשם "דורות" ומוסף שבועי לילדים ביידיש בשם "קינדער". שאר העיתון כתוב עברית. העיתון מופץ באלפי עותקים במרכולים חרדיים. מרבית מנוייו מתגוררים בשכונות גאולה ומאה שערים בירושלים ורמת בית שמש ב' בבית שמש. משרדיה הראשיים של המערכת נמצאים בעיר בית שמש. בעיתון נמתחת ביקורת גם על רבנים ואנשי ציבור חרדיים. כך, למשל, יצא העיתון כנגד הרב יצחק דוד גרוסמן בשל קשריו עם קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, וכנגד ארגון זק"א שבראשות עורך העיתון לשעבר, יהודה משי זהב בפרט כאשר הדליק משי זהב משואה ביום העצמאות תשס"ג. ב-2009 ציין השבועון את הגיליון ה-1,500. בנובמבר 2011 נפרצו משרדי העיתון בשכונת מאה שערים. הפורצים השחיתו את תכולת המשרדים וריססו בהם כתובות גרפיטי, ככל הנראה בשל אי שביעות רצון המשחיתים מעמדת מערכת העיתון בעניין הסכסוך בעניין בתי ורשה. ב-2016 החל לצאת לאור גיליון חודשי מתחרה בשם "קהלא קדישא" על רקע מחלוקת בין גאב"ד העדה החרדית הרב יצחק טוביה וייס לראב"ד הרב משה שטרנבוך. "עיתון 'העדה' שייך לאנשים קטנים", באתר בחדרי חרדים, 14 ביוני 2009 קובי נחשוני, העדה החרדית נגד הרב גרוסמן: "חרדי מחמד", באתר ynet, 26 באוקטובר 2009 יהודה משי זהב חוזר ל'עדה', באתר בחדרי חרדים, 6 בינואר 2009 שוב אלימות: הושחתו משרדי 'העדה' • תיעוד, באתר בחדרי חרדים, 1 בנובמבר 2011 פפנהיים: "'העדה' לא היה צריך להיכנס למחלוקת", באתר בחדרי חרדים, 1 בנובמבר 2011 אברמי פרלשטיין, קרבות 'העדה החרדית': הוקם עיתון מתחרה ל'העדה' - "קהלא קדישא", באתר בחדרי חרדים, 13 באוקטובר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלפל אנגלי

פלפל אנגלי (שם מדעי: Pimenta dioica), המכונה גם "פלפל ג'מייקה", "פלפל ההדס", "פימנטה" (Pimenta) וגם "Allspice", הוא תבלין המיוצר מפירותיו של העץ Pimenta dioica, ממשפחת ההדסיים. פירות הבוסר של העץ משמשים כתבלין לאחר שעברו ייבוש. מקור הפלפל האנגלי הוא באנטילים הגדולים, בדרום מקסיקו ובמרכז אמריקה. כיום הוא מגודל באזורים רבים אחרים בעלי אקלים חם. מקור השם העברי של הפלפל האנגלי הגיע מרוסיה עם העליות הראשונות לארץ[דרוש מקור]. במספר שפות ארופיות הוא נקרא דווקא "פלפל ג'מייקה", בשל מקורותיו באזור ג'מייקה, ושגשוגו הרב באי זה בפרט. לאחר שהאנגלים השתלטו על ג'מייקה ב-1655, הם הגבירו את כמויות הייצור של התבלין והחלו לייצא בכמויות גדולות, ומכאן כנראה נובע שמו ברוסיה, שיבאה תבלינים רבים משם. באנגלית הוא מכונה "Allspice" (כל-תבלין) – כינוי נפוץ לתבלין זה במספר שפות אירופיות נוספות (בצרפתית למשל הוא מכונה "tout-épice"). נראה כי האנגלים טבעו כינוי זה כבר ב-1621, כשחשבו שטעמו משלב טעמים של מספר תבלינים – קינמון, אגוז מוסקט וציפורן[דרוש מקור]. פלפל אנגלי, באתר ITIS (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר NCBI (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר Tropicos (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר GBIF (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר The Plant List (באנגלית) פלפל אנגלי, באתר IPNI (באנגלית) פרטים, באתר "גאמנון" ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. פלפל אנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרי וטקינס

פרי וטקינס (אנגלית Perry Watkins;‏ 20 באוגוסט 1948 - 17 במרץ 1996) היה הומוסקסואל אפרו-אמריקאי, אחד מהחיילים הראשונים שזכו להצלחה מסוימת במאבק נגד החרם כלפי ההומוסקסואלים בצבא ארצות הברית. וטקינס נולד במדינת מיזורי בארצות הברית ב-20 באוגוסט 1948. במהלך בחינות הקבלה לצבא כשנשאל בידי גורמים צבאיים לנטייתו המינית, הצהיר וטקינס שהוא הומוסקסואל. הדבר לא מנע את גיוסו והוא גויס לצבא ארצות הברית ב-1968. על מנת להפריך את הרעיון לפיו על חיילים הומוסקסואלים לחוש איומים מפני עמיתיהם לצבא, וטקינס הצהיר שכולם בבסיס ידעו שהוא הומוסקסואל. הוא נהג להתלבש בלבוש דראג תחת השם סימון. במקום להעניש אותו, בחר הצבא לפרסם את היותו לבוש כדראג. בעת גיוסו של ווטקינס, הוא אמר במפורש לרופא שבדק אותו כי הוא הומו, והדבר תועד. למרות זאת, הרופא בזמן הגיוס רשם כי הוא "כשיר לגיוס צבאי". תיעוד זה שימש אותו בהמשך בתביעתו, שהצליחה זמן רב, להישאר בשירות צבאי. ווטקינס שירת בהתחלה כעוזרו של הכומר (תפקיד המקביל למש"ק דת בצה"ל). לאחר זמן קצר הודח מתפקיד זה מאחר שהיה הומו, אך לא שוחרר משירות צבאי אלא הוכשר לתפקיד פקידותי בתחום כוח אדם (מקביל לתחום "שלישות"). הוא עבר השפלות רבות על רקע נטייתו המינית אך לא התפטר. ניסיונות להדיח את וטקינס לצמיתות נעשו מספר פעמים, והוא קרא תיגר על מדיניות הצבא כלפי ההומוסקסואלים כאשר הגיש תביעה בבית המשפט לערעורים. בית המשפט הורה לגייסו מחדש בשנת 1989, ובית המשפט העליון סירב לדון בערעור. בית המשפט לערעורים לא קבע כי מדיניות הצבא איננה חוקתית, אך ציין כי אין באפשרות הצבא להדיח את וטקינס שכן נטייתו המינית הייתה ידועה כאשר התגייס. בתחילת שנות התשעים במהלך נשיאות ביל קלינטון, הפכה מדיניות "אל תשאל, אל תספר" לחוק פדרלי האוסר על שירות צבאי של הומוסקסואלים מוצהרים. לפי ספרו של קית' בויקין, "One More River to Cross", ווטקינס הרגיש נבגד בכך שמנהיגים הפועלים למען זכויות להט"ב בארצות הברית לא ביקשו את עזרתו במלחמה נגד האפליה בצבא. וטקינס נפטר ב-17 במרץ 1996 בביתו שבטקומה, וושינגטון מסיבוכים הקשורים למחלת האיידס. חייו והשקפותיו מונצחים בספרו של בויקין האמור לעיל, בספר "Conduct Unbecoming" של רנדי שילטס ובספר "My Country, My Right to Serve" של מרי אן האמפריי. אוניברסיטת בית הספר למשפטים במישיגן מעניקה מענק מחקר הקרוי על שמו. Dunlap, David W, Perry Watkins, 48, Gay Sergeant Won Court Battle With Army Watkins v. United State Army, 875 F.2d 699 - 1989 Watkins v. United States Army, 875 F2d 699 (United States Court of Appeals for the Ninth Circuit 1989-05-03). Perry Watkins Fellowship, the University of Michigan ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומנו של חנון - קיץ קטלני

יומנו של חנון – קיץ קטלני הוא ספר מאויר של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני, שיצא לאור ב-12 באוקטובר 2009. הספר הוא הרביעי בסדרת הספרים יומנו של חנון. הוא מספר על קורותיו של גרג הפלי במהלך החופש הגדול, בו גרג רוצה להישאר ולשחק בבית והוריו מנסים לגרום לו להיות פעיל. עלילת הספר מתרחשת בזמן החופש הגדול. גרג רוצה להישאר בבית ולשחק בפלייסטיישן, אבל אמו רוצה שיהיה יותר פעיל. היא מקימה מועדון קריאה לילדי השכונה ומנסה בכל הזדמנות לגרום לו לעשות פעילויות עם ילדים אחרים. גרג מבלה בעיקר עם חברו ראולי, אבל יחסיהם מתקררים בהמשך, אחרי שגרג לא מזמין את ראולי למסיבת יום ההולדת שלו. גרג מאוכזב שהוא לא קיבל כלב מתנה ליום ההולדת. אביו של גרג קונה לבניו כלב בשם מזי (Sweetie), אך בסופו של דבר אף אחד במשפחה לא נלהב לטפל בחיית המחמד החדשה, שגם מפריעה לגרג לישון ולצפות בטלוויזיה. גרג מוצא עניין חדש מחוץ לבית: חיזור אחרי הת'ר הילס, מצילה, שבה הוא מעוניין כי הוא רוצה חברה בגיל תיכון. הוא מנסה להרשים אותה על ידי ביצוע מטלות עבורה וגערות בילדים שעוברים על חוקי הבריכה, אבל היא לא שמה לב אליו. כשהיא מצפה ממנו לנקות קיא של ילד אחר, הוא נמנע מלעשות את זה ודרכיהם נפרדות. אמא של ראולי מציעה לגרג לנסוע איתם לחופשה בקאנטרי קלאב, ואמא של גרג עונה בשבילו שכן. גרג לא נהנה בקאנטרי, ואחרי שראולי מתלונן שגרג "שרף" לו את היד עם סרט גומי, אביו נקרא לקחת אותו חזרה. גרג חושש שאביו מתכוון למכור אותו לבית יתומים, בגלל משהו שהוא קרא ביומן של האב. הוא מתקשר למשטרה, וכשהשוטרים מגיעים מתברר שהאב התכוון לקחת את גרג למשחק בייסבול. אבא של גרג נותן את הכרטיסים לשוטרים, לאכזבתה של האם. לאחר מכן היחסים בין גרג לאביו נהיים מתוחים, אבל גרג משתכנע בסוף שהם יהיו בסדר, על בסיס השנאה המשותפת שלהם לדברים רבים. ההורים של גרג מחליטים למסור את הכלב לסבתו. הספר מסתיים בכך שגרג מדפדף באלבום תמונות שאמו הכינה לסיכום הקיץ. הכותרת היא "הקיץ הכי טוב אי-פעם", וגרג לא היה יכול להסכים פחות. ערך מורחב – יומנו של חנון - דמויות גרג הפלי - ילד "חנון" שכותב יומן, חברו הטוב של גרג הוא ראולי, ואח של מני ורודריק. רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, אוהב לנגן מוזיקת "מטאל" ולהציק לגרג. ראולי ג'פרסון- חברו הטוב ביותר של גרג. סוזן הפלי - אימו של גרג. פרנק הפלי - אביו של גרג. בספר זה קנה כלב לילדיו. מזי (Sweetie) - כלב שאביו של גרג קנה. בסוף הספר מזי נמסר לסבתו של גרג. רוברט ג'פרסון - אביו של ראולי. מני הפלי - אחיו הקטן של גרג. הת'ר הילז - הילדה הכי יפה בתיכון. מצילה. גרג מעוניין בה ומנסה להרשים אותה ללא הצלחה. הולי הילז - אחותה של הת'ר. פרגלי - ילד מוזר בעל בעיות היגיינה שגר מעבר לרחוב. סבא של גרג – אביו של פרנק, אשר גר במגדלי מרגוע. יומנו של חנון 3: קיץ קטלני (סרט) אתר האינטרנט הרשמי של יומנו של חנון - קיץ קטלני (באנגלית) האתר הרשמי של הספר (באנגלית) כנרת זמורת-ביתן דביר - יומנו של חנון - קיץ קטלני גרסת שמע של הספר, באתר יוטיוב (באנגלית) יומנו של חנון - קיץ קטלני, באתר OCLC (באנגלית)
מדרג הפסולת

מִדרג הפסולת מתאר סדר עדיפויות רצוי בדרכים השונות לניהול פסולת בהתאם לתרומתן לסביבה. ששת השלבים המקובלים לניהול פסולת הם: מניעה, צמצום, שימוש מחדש, מיחזור, הפקת אנרגיה וסילוק/הטמנה. מאז עליית המודעות לאיכות הסביבה ולפיתוח בר קיימא פותחו גרסאות שונות למדרג הפסולת, אולם הרעיון המרכזי נותר זהה ברוב האסטרטגיות לצימצום הפסולת. מטרת מדרג הפעולות בטיפול בפסולת היא למצות את מקסימום התועלת ממוצרים וליצור את הכמות המינימלית האפשרית של פסולת. מניעה וצמצום של פסולת אפשרית על ידי שינוי טכנולוגיות הייצור, שינוי בחומרי הגלם ובנוסחאות הייצור. לעיתים מניעת זיהום היא ביטוי למניעה, או צמצום פסולת. שיטה נוספת לצמצום מקור הפסולת הוא בהגברת התמריצים למיחזור. כך לדוגמה, חוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999, אשר חוקק בישראל מהווה תמריץ לצרכני מכלי משקאות להחזיר בקבוקים אלה לצורך מיחזורם. במדינות אחרות גובים מחירים זולים יותר לפינוי פסולת ממוינת לצורכי מיחזור, מאשר פסולת שאינה ממוינת. כבר בשנות ה-70, עם עליית המודעות לאיכות הסביבה, החלו להיות מנוסחים רעיונות ראשונים ליצירת מדרג דרכי טיפול בפסולת. בתקופה זו החלה להתגבש ההכרה כי פסולת הנוצרת במהלך הפעילות האנושית איננה בבחינת חומר "זבל" הומוגני שיש לטמון אותו במטמנות, וכי יש לטפל באופן שונה בחומרים השונים המרכיבים את הפסולת: יש לנסות ולמנוע יצור חלק מחומרי הפסולת, חומרים אחרים ראויים למיחזור, את חלקם ניתן לשרוף להפקת אנרגיה, וחלקם אינם ראויים לשריפה. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 השמת דגש על מניעת יצירת פסולת תעשייתית, במטרה לחסוך במשאבים שהופנו עד אותה עת להתמודדות עם סילוק אותה הפסולת. על רקע מגמה זו הושקעו מאמצים בפיתוח שיטות ייצור נקיות יותר. כך לדוגמה, מעבר של תחנות כוח לשימוש בדלק מזהם פחות. מדיה וקבצים בנושא מדרג הפסולת בוויקישיתוף Sustainability and the Waste Management Hierarchy (באנגלית)