laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הארווי קורמן

הארווי הרשל קורמן (באנגלית: Harvey Herschel Korman;‏ 15 בפברואר 1927 - 29 במאי 2008) היה שחקן קומי יהודי אמריקאי. זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרת המערכונים "המופע של קרול ברנט" והופיע בארבעה מסרטיו של מל ברוקס. קורמן נולד בשיקגו למשפחה יהודית רוסייה. בנם של אלן וסיריל ריימונד קורמן. קורמן שירת בצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר שהשתחרר למד דרמה ב"בית ספר גודמן לדרמה" שבשיקגו. קורמן החל את דרכו המקצועית בתעשיית הבידור בשנות ה-60 בתוכנית הבידור של כוכב הקולנוע דני קיי "המופע של דני קיי", כשחקן אורח בסדרה "עולמו המופלא של דיסני" ובדיבוב דמות החייזר גאזו עבור הסדרה הפופולרית "משפחת קדמוני". בשנת 1967 החל קורמן לשחק בתוכנית המערכונים "המופע של קרול ברנט", הוא זכה למעמד של כוכב בזכות תפקידיו הקומיים בסדרה ובשנת 1975 קיבל על משחקו את פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. קורמן החל את דרכו בתעשיית הסרטים בשנת 1966 בסרט האנימציה הקולנועי "האדם ששמו פלינסטון" המבוסס על הסדרה "משפחת קדמוני". לאור הצלחתו בסדרה הקומית "המופע של קרול ברנט" קורמן קיבל תפקידים קולנועיים ממל ברוקס בסאטירות שלו: המערבון "אוכפים לוהטים" בתור הפרקליט האדלי לאמר, הפרודיה על סרטי אלפרד היצ'קוק "מתח גבוה" בתור ד"ר צ'ארלס מונטג'יו, הקומדיה התקופתית "ההיסטוריה המטורפת של העולם" בתור הרוזן הצרפתי דה מונט ו"דרקולה: מת ואוהב את זה" בתור הפסיכיאטר ד"ר סווארד. קורמן השתתף גם בעיבוד הטלוויזיוני המצליח לספר הילדים "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד המלך הלבן. קורמן דיבב בסרט "הפלינטסטונס" את דמותו של דיקטייבריד וגילם בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס" את דמותו של קולונל סלאגהופל. קורמן היה אב לארבעה ילדים, בן ובת מנישואיו הראשונים לדונה אלהארט ושתי בנות מנישואיו השניים לדברה פירטץ. הוא מת ב-29 במאי 2008 בגיל 81 כתוצאה מזיהום במפרצת האב-עורקית של הבטן, בעיה רפואית ממנה סבל בעברו. הואר נקבר ב"בית העלמין וודלאן" שבסנטה מוניקה. האדם ששמו פלינסטון (1966) האקלברי פין (1974) אוכפים לוהטים (1974) מתח גבוה (1977) אמריקטון (1979) משפחה ראשונה (1980) ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981) עקבותיו של הפנתר הוורוד (1982) אליס בארץ הפלאות (1985) Crash Course‏ (1988) - סרט טלוויזיה של NBC הצעה מגנה (1993) הפלינטסטונס (1994) דרקולה: מת ואוהב את זה (1994) מתנה בלתי אפשרית (1996) הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס (2000) הבחורים בחיי (2001) המופע של דני קיי (1963–1967) משפחת קדמוני (1964–1966) עולמו המופלא של דיסני (1965) המופע של קרול ברנט (1967–1977) המופע של הארווי קורמן (1978) מדיה וקבצים בנושא הארווי קורמן בוויקישיתוף הארווי קורמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הארווי קורמן, באתר AllMovie (באנגלית) הארווי קורמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הארווי קורמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) הארווי קורמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ברונשטיין

האם התכוונתם ל... דוד ברונשטיין (1924 - 2006), שחמטאי יהודי אוקראיני, רב אמן. מאטבי ברונשטיין (1906 - 1938) פיזיקאי תאורטי סובייטי. מלי ברונשטיין (נולדה ב-1954) זמרת ישראלית. רעיה ברונשטיין (נולדה בשנת 1929), הייתה ספורטאית ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בריצות קצרות. אורלי פלאי-ברונשטיין (נולדה ב-1971) היא מחברת ספרי בישול, מפתחת מתכונים, עיתונאית אוכל, עורכת של כתב-העת "על השולחן" ברנשטיין בורנשטיין בורשטיין
שירות ייעוץ לאזרח

שי"ל - שירות ייעוץ לאזרח הוא שירות השייך למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, במסגרת האגף לתפקידים מיוחדים, ועובד בשיתוף עם הרשויות המקומיות. השרות מופעל על ידי רכזות ורכזים בשכר ומפעיל מאות מתנדבים. הייעוץ וההכוונה ניתנים לתושבים במגוון נושאים, כאשר תחומי הייעוץ העיקריים הם דיני עבודה, ייעוץ משפטי, דיור ושיכון, צרכנות ותקשורת, ביטוח לאומי, מיסים ואגרות, משפחה ואישות. זהו הגורם הממשלתי היחיד הנותן מידע והכוונה בנוגע לזכויות ונהלים הנוגעים לכלל השירותים הממשלתיים בישראל. שי"ל הוקם בחיפה בשנת 1956, על פי דגם של ה-CAB-Citizens Advice Bureau הבריטי, ובהמשך בערים רבות בארץ. ב-1975 משרד הסעד דאז (תחת שר הסעד מיכאל חזני) פרש את חסותו על הארגון שהופעל עד אז רק על ידי מתנדבות (בעיקר) והוא הפך לחלק מהמשרד הממשלתי. השירות מפעיל נכון ל-2017 כ-68 לשכות ב-51 יישובים רחבי הארץ, וכ-1000 מתנדבים, מתוכם כ-100 פועלים בסיוע בבתי המשפט. את הייעוץ וההכוונה נותנים מתנדבים חלקם אנשי מקצוע בתחומי מקצועם (עורכי דין, רואי חשבון וכו') וחלקם מתנדבים ממקצועות שונים, העוברים השתלמויות שנתיות שונות במסגרת שי"ל, בנושאי עבודה, זכויות אזרח, צרכנות, יחסים בין-אישיים ועוד. כמו כן פעילים בשי"ל סטודנטים למשפטים, כלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטאות ומכללות שונות, הנותנים ייעוץ ראשוני, מסייעים במילוי טפסים ובמכתבים לפונים, ללא ייצוג משפטי. פעילותם בשי"ל נחשבת לחלקם כקרדיט בלימודים ומזכה לעיתים במלגה. כל השירותים, כולל ייעוץ טרום משפטי הניתן על ידי עורכי הדין וסטודנטים למשפטים, ניתנים ללא תשלום, לכל פונה, בלי קשר לגובה הכנסתו. בחלק מלשכות שי"ל ניתנת עזרה במילוי טפסים לסיוע משפטי, שמשרד המשפטים מעניק לאזרחים על פי שיקולים כלכליים ואחרים. במקרה זה משמש שי"ל כצינור להעברת הטפסים ולמפגשי מיון ראשוני עם נציג משרד המשפטים, במטרה לחסוך מן הפונים את הצורך בנסיעות והפסד ימי עבודה. בשנת 2017 היו למעלה מ - פניות למוקד הטלפוני של שי"ל ומספר הפניות הולך וגדל מאז שנסגר מוקד המידע של בתי המשפט ב-2010. שי"ל קשור גם למוקד המצוקה 118 של משרד הרווחה. שי"ל הפעיל אתר אינטרנט, אליו גלשו מדי שנה כמיליון וחצי פונים שחיפשו מידע המאוחסן באלפי דפי המידע באתר. כמו כן הופעל באתר פורום לשאלות. ב-1 באוקטובר 2017 נסגר אתר שי"ל וגם הפורום. מספר הפניות הרב ביותר נעשה ללשכות של שי"ל הפזורות בכל רחבי הארץ, ניתן לקבל בהן ייעוץ פנים אל פנים וכן ייעוץ טלפוני. שירות ייעוץ לאזרח, ברשת החברתית פייסבוק דף שירות ייעוץ לאזרח באתר משרד הרווחה שי"ל - שירות ייעוץ לאזרח, באתר כל זכות
יששכר בר איילנבורג

רבי יִשָּׂשכָר בֶּר אַיילְנְבּוּרְג (ה'ש"י, 1550, פוזנא, פולין – ה'שפ"ג, 1623 אוסטרליץ, מוראביה) היה רב פולני-איטלקי במחצית השנייה של המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, רבה של גוריציה ושל מדינת פריוויאל באיטליה, ובסוף ימיו בפראג. נודע על שם ספרו באר שבע. נולד בפולין לרב ישראל לייזר פרנס מקהילת פוזנא, בצעירותו היה תלמידם של רבי מרדכי יפה "בעל הלבוש", ורבי יהושע פלק כץ, מפרש הטור והשולחן ערוך הידוע בכינויו הסמ"ע על שם ספרו "מאירת עיניים". הושפע מרבו הרב ישראל סרוג (מהר"י סרוג/סרוק), בעת שהלה סבב בערי אירופה להפצת תורת האר"י, ודבק בהשפעתו בקבלת האר"י; מכתביו שרשם בעקבות דברי רבו זה, העתיק המקובל רבי מנחם עזריה מפאנו, אף הוא תלמידו של מהר"י סרוג שהפיץ את תורתו ברבים. התמנה כרב מדינת פריוויאל והיה לאחד מחשובי רבני איטליה. מתלמידיו באיטליה היה רבי עזריה פיגו. בשנת ה'שע"א התגורר בפראג, והוצעה לו משרת ראש ישיבה בצפת בהוראת רבי משה גלנטי, המינוי התעכב ולבסוף לא יצא אל הפועל בשל פטירתו. בסוף ימיו התגורר באוסטרליץ, מוראביה, ושם נפטר. תשובתו (סימן י"ח) משמשת יסוד לשיטה האוסרת את השימוש בפאה נכרית לכיסוי ראש האישה בהלכה. הוא גם העיר על המנהג הרווח באיטליה של ימיו ללבוש בגדי שבת רק ביום השבת ולא בלילה שבין שישי לשבת, לדבריו זהו מנהג מוטעה כיוון שעל פי הקבלה עיקר עניינם של בגדי שבת הוא בהחלפת הבגדים לקראת כניסת השבת. עוד התרעם על המנהג הרווח לשפוך מהיין בעת ההבדלה כסימן טוב, לדבריו זהו מנהג נפסד, ואילו היה בכוחו היה מבטלו. בפרשיית המקווה ברוויג'ו היה בין הרבנים האוסרים. ספרו "באר שבע" (ונציה שע"ד), מהווה כעין "תוספות" על מסכתות וחלקי מסכתות מן התלמוד הבבלי שאין עליהם "תוספות": מסכת סוטה, סנהדרין, הוריות, חולין, מסכת כריתות ומסכת תמיד; בסוף ספרו זה נדפסו גם שאלות ותשובות ממנו, וחיבור קצר בשם "באר מים חיים". הספר נקרא "באר שבע", כי הוא כולל שבעה חיבורים, חידושיו למסכתות הש"ס וספר השו"ת: "נר אלוקים" על מסכת סוטה; "נר ישראל" על פרק "(כל ישראל יש להם) חלק" במסכת סנהדרין; "נר מצווה" על מסכת הוריות; "נר הוראה" על חולין; "נר ה'" על מסכת כריתות; "נר תמיד" על מסכת תמיד; ו"נר תורה", חלק השו"ת. ספר נוסף שלו הוא החיבור "צידה לדרך" על פירוש רש"י לתורה, שעוסק רבות גם בפרשני רש"י קודמים כמו פירוש "המזרחי", רבי אליהו מזרחי. שני הספרים נדפסו בדפוסים נוספים רבים לאחר פטירת המחבר. דוד הלחמי, רבי יששכר בר ברבי ישראל ליזר פרנס אילנבורג (בעל „באר שבע”), חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' נ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) "איילנבורג, יששכר בר בן ישראל לייזר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יששכר בר בן ישראל אילנבורג (1570 בערך-1623), דף שער בספרייה הלאומית ספריו ספרי רבי יששכר בר איילנבורג, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי באר שבע, מהדורה ראשונה, ויניציאה, שע"ד, באתר היברובוקס באר שבע - חלק השו"ת, מהדורת ורשה, תר"ן, באתר היברובוקס צידה לדרך, פראג שפ"ג-שפ"ד, באתר אוצר החכמה מקור שם המשפחה, כנראה בשם העיר הגרמנית איילנבורג (אנ') ראו על כך עוד: ש"א הורודצקי, תורת הקבלה, תל אביב תש"ז, עמ' 29-30. איגרות קהילת צפת נדפסו בראש ספרו "צידה לדרך". באר מים חיים (נספח לשו"ת "באר שבע"), סימן ב. באר מים חיים (נספח לשו"ת "באר שבע"), סימן ח.
דינמיקה סלולר

רשת דינמיקה הוקמה באוגוסט 1994 כחברת בת של סאני תקשורת על ידי אילן בן דב, והייתה חלק מקבוצת סאני אלקטרוניקה עד מכירתה בינואר 2010 לחברת סלקום בסכום של 108 מיליון שקל. דינמיקה החלה את דרכה בתור מודל "חנות בתוך חנות" בבתי הכלבו של רשת המשביר לצרכן. מספר שנים מאוחר יותר התפתחה הרשת והתחילה להתפרס ולהתפזר ברחבי הארץ בחנויות פרטיות ועצמאיות משל עצמן, מבלי להיות תלויה ברשתות מכירה גדולות כמו המשביר לצרכן וחברות אחרות. בתחילת דרכה התמקדה רשת דינמיקה בשלושה תחומים עיקריים: מכירת טלפונים סלולריים המתאימים לרשת סלקום בטכנולוגיית TDMA, מכירת אביזרים סלולרים, ושירותי תיקון לסלולר. מכירת מכשירי תקשורת כגון, טלפונים קווים ואלחוטיים, מרכזיות, ופקסים. מכירת מחשבים, משחקי וידאו ומולטימדיה (טלוויזיה) מתוצרת SEGA היפנית, ומשחקי מחשב של המפיצה מיראז' מולטימדיה. בשנת 1998 הרחיבה דינמיקה את תחום פעילותיה כאשר קיבלה אישור מחברת בזק למכירת מוצרי תקשורת (ציוד התחברות לאינטרנט) ושירותי תקשורת (סיפוק קווי חיבור לאינטרנט בטכנולוגיית ISDN). בהמשך אותה שנה קיבלה סאני תקשורת זיכיון לייבוא ושיווק טלפונים סלולריים מתוצרת סמסונג הקוריאנית, שאותם מכרה סאני לרשתות הסלולר וגם לדינמיקה (חברת הבת) ומשם לצרכן הסופי. בשנת 2001 החלה דינמיקה למכור גם מכשירי סלולר התומכים ברשת GSM. בשנת 2002 הרחיבה דינמיקה את דרכי השיווק שלה ופתחה אתר חנות וירטואלית באינטרנט המאפשר הזמנה ורכישת טלפונים סלולריים; אתר החברה הופעל על ידי תפוז אנשים. ביולי 2005 דינמיקה חתמה על הסכם עם HOT למכירת מנויי כבלים, טלפון ואינטרנט מהיר. באוגוסט 2005 הגדילה סאני אלקטרוניקה את מספר סניפי דינמיקה סלולר ב-15, ורכשה את רשת החנויות "שיא תקשורת" ומיזגה אותן אל דינמיקה. בתחילת שנת 2006 החלה דינמיקה למכור נגני MP3 מתוצרת סמסונג. פעילות זו לא צלחה עקב הימצאותם של הטלפונים סלולרים והאייפודים בשוק והתחרות הקשה בהם. בנובמבר 2006 מיתגה את עצמה מחדש. כחלק מהמיתוג שינתה את שמה מ"רשת דינמיקה" ל"דינמיקה סלולר" והחליפה את הלוגו שלה לצבע הסגול המזוהה עם סלקום. באוגוסט 2009 רכשה סקיילקס את חברת פרטנר, ובעקבות זאת אילצה רשות ההגבלים העסקיים את אילן בן דב למכור את דינמיקה סלולר. בדצמבר 2009 השיקה דינמיקה אתר סלולר חדש ועצמאי. בינואר 2010 מכר אילן בן דב את דינמיקה לחברת סלקום. בנובמבר 2011 מונה אלי אדדי למנכ"ל הרשת. בשנת 2016 רשת דינמיקה מנתה כ-50 מרכזי שירות ומכירה בפריסה ארצית, ביניהם 20 מעבדות שירות תיקונים. אתר האינטרנט הרשמי של דינמיקה סלולר דינמיקה סלולר, ברשת החברתית פייסבוק דינמיקה סלולר, ברשת החברתית אינסטגרם מנכ"ל חדש ומהלך התרחבות בדינמיקה סלולר, באתר אייס קצרים פרסום, באתר הארץ, 27 ביולי 2005 ערן גבאי, משווקת מכשירי סמסונג תמתג מחדש את רשת דינמיקה, באתר הארץ, 4 ביוני 2006 סאני תשווק נגני MP3 של סמסונג ברשת החנויות דינמיקה, באתר גלובס, 4 בינואר 2006 דינמיקה השקיעה 4 מיליון דולר במיתוג מחדש, באתר ynet, 18 בדצמבר 2006
משחק אסטרטגיה

משחק אסטרטגיה הוא משחק שעל מנת לנצח בו יש צורך בקביעת תוכנית פעולה, דהיינו אסטרטגיה. המשחק יכול להיות משחק קופסה, משחק וידאו או משחק מחשב. רבים ממשחקי האסטרגיה הם משחקי חשיבה, כך גם שחמט נחשב למשחק אסטרטגיה משום שיש צורך באסטרטגיה כדי להביס את היריב להכניע את המלך. גם ברידג' נחשב למשחק אסטרטגיה. ישנם משחקי מחשב רבים העוסקים באסטרטגיה, רבים מהם משחקי פעולה ומלחמה, כמו משחקי המחשב סטארקראפט, Age of Empires, בהם על מנת להביס את היריב יש צורך בלחימה מחושבת, למשל אם צבא מועט תוקף צבא גדול, יש צורך בהתקפה מחושבת, כמו הקפת והפתעת היריב. לעיתים יש במשחקי אסטרטגיה גם אלמנט של מזל, לדוגמה: במונופול נדרשת חשיבה אסטרטגית של השחקן, אך הניצחון תלוי גם בתוצאות זריקת הקוביות. משחק הברידג' מורכב משני שלבים: שלב ההכרזה ושלב המשחק. בכל אחד מהשלבים מפעילים שחקנים אסטרטגיות. בשלב ההכרזה יכול כל אחד מהשחקנים לבחור באסטרטגיה, למשל: אסטרטגיה של הקרבה, כלומר: הכרזת חוזה שהוא יודע שייכשל בביצועו, אבל התוצאה עשויה להיות טובה יותר מביצוע משחק על ידי היריבים. הקושי הוא לתאם אסטרטגיה בין שותפים. בשלב המשחק משתתפים שלושה שחקנים. הכרוז עשוי לבחור אסטרטגיה על מנת לזכות במספר הלקיחות, שאליו התחייב בשלב ההכרזה. נדרשת אסטרטגיה של המגנים על מנת למנוע ממנו לבצע את החוזה. האסטרטגיה של המגנים בברידג' היא נושא מורכב, משום שייתכן מצב בו כל אחד מהמגנים פועל באסטרטגיה שונה. ערך מורחב – משחק אסטרטגיה ממוחשב משחק אסטרטגיה ממוחשב הוא סוגה של משחקי מחשב בעולם הגיימינג, המדגיש את הצורך בחשיבה אסטרטגית ותכנון מדוקדק להשגת מטרות שונות. השחקנים נדרשים להתמודד עם אתגרים משתנים, לנהל משאבים, לבנות ולשדרג יחידות ומבנים, ולנהל קרבות נגד מחשב או שחקנים אחרים. המטרה העיקרית ברוב המשחקים היא להשיג עליונות תוך ניצול חוכמתי של משאבים וכוח צבאי, לעיתים תוך פתרון פאזלים אסטרטגיים או השגת יתרון טכנולוגי. הז'אנר מתחלק לשני תתי-קטגוריות עיקריות: משחקי אסטרטגיה בזמן אמת (RTS) ומשחקי אסטרטגיה מבוססי תורות (TBS). במשחקי RTS, הפעולות מתרחשות בזמן אמת ודורשות מהשחקן לקבל החלטות מהירות ולהגיב לאירועים בזמן אמת. לעומת זאת, משחקי TBS מאפשרים לשחקן להתבונן ולחשוב על כל צעד בזמן שהמשחק מושהה, ולכן מדגישים יותר אסטרטגיה לטווח ארוך ותכנון מדוקדק. בנוסף לניהול משאבים ולחימה, רבים ממשחקי האסטרטגיה כוללים גם אלמנטים של דיפלומטיה ובניית בריתות עם ישויות ממוחשבות או עם שחקנים אחרים. זה מאפשר למשתמשים לנסות אסטרטגיות שונות, לא רק בשדה הקרב אלא גם בארנה הפוליטית. מערכת הדיפלומטיה במשחקים אלו יכולה לכלול מגוון רחב של אפשרויות, כולל מסחר, ניהול סכסוכים, חתימת הסכמים, ואף בגידה. חלק ממשחקי האסטרטגיה ממוחשבים מציעים גם קמפיינים ארוכים עם סיפורים מורכבים, המאפשרים לשחקנים לצלול לעומקם של עולמות דמיוניים ולחוות הרפתקאות אפיות. כל זאת בעודם מתמודדים עם אתגרים אסטרטגיים משתנים, הדורשים מהם לשפר את יכולותיהם האסטרטגיות והטקטיות כדי להתקדם ולנצח. התפתחות הטכנולוגיה והאינטרנט תרמו רבות לפופולריות של משחקי האסטרטגיה, עם יכולת לשחק ברשת נגד יריבים מכל רחבי העולם ולהשתתף בתחרויות ובטורנירים. כמו כן, פלטפורמות הגיימינג המודרניות מאפשרות למפתחים לעדכן ולהרחיב את משחקיהם באופן תדיר, מה שמבטיח שהמשחקים ימשיכו להיות מעניינים ואקטואליים. רשימת ערכי משחקי אסטרטגיה ממוחשבים מדיה וקבצים בנושא משחק אסטרטגיה בוויקישיתוף Gabe Zichermann: How games make kids smarter – הרצאה מאתר TED אודות ההשפעה של משחוק על למידה ואינטליגנציה - העתיד המהנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפועל טייבה

הפועל טייבה הייתה קבוצת הכדורגל שייצגה את העיר טייבה, והייתה הקבוצה הראשונה מן המגזר הערבי ששיחקה בליגה הבכירה בישראל, בעונת 1996/1997, אך לא הצליחה להטביע את חותמה בליגה, וכבר בעונת הבכורה נשרה חזרה לליגה הארצית (אז ליגת המשנה), לאחר מכן התדרדה לליגות נמוכות יותר עד שהתפרקה ב-2003. הוקמה מחדש בשנת 2024 הפועל טייבה נוסדה ב-1961 ושיחקה תחילה בליגה ג'. בשנת 1974 העפילה הקבוצה לליגה ב'. בשנת 1986 עלתה לליגה א', ושבע שנים מאוחר יותר, ב-1993, העפילה לליגה הארצית (ליגת המשנה דאז). את אותה עונה בליגה הארצית סיימה במקום החמישי, מרחק של חמש נקודות בלבד מפלייאוף העלייה ללאומית (הליגה הבכירה). כשתי עונות לאחר מכן בעונת 1995/1996 תחת המאמן הפולני ויצ'יץ' לזארק, טייבה זכתה באליפות הליגה הארצית, רחוקה חמש עשרה נקודות מהפועל בת ים שהייתה במקום השלישי ועלתה לליגה הראשונה בישראל, הליגה הלאומית. היא הייתה הקבוצה הראשונה מן המגזר הערבי שהעפילה לליגה הראשונה בישראל. בשל מצבו הרעוע של האצטדיון העירוני בטייבה, נאלצה הקבוצה לארח את משחקיה בליגה הלאומית באצטדיון הקופסה בנתניה, באצטדיון קריית אליעזר בחיפה ובאצטדיון השלום באום אל פחם. אף על פי שטייבה פתחה טוב את עונתה בליגה הלאומית עם שלושה ניצחונות רצופים, היא ניצחה בהמשך רק עוד משחק אחד בכל העונה. לזארק, המאמן הפולני, הוחלף בינואר של אותה שנה על ידי צבי רוזן ולאחר מכן מונה רפעת טורק למאמן הקבוצה אך למרות השינויים טייבה סיימה במקום האחרון וירדה לליגה הארצית. אירוע טראגי שהתרחש בעונה זו היה מותו של שחקנה ואהיב ג'אברה, שהתמוטט ומת במהלך משחקה של הקבוצה מול בני יהודה תל אביב שנערך ב-4 באפריל 1997. בעונת 1997/1998, סיימה טייבה במקום השמיני בליגה הארצית, אך עונה זו זכורה לאחר שמשחקה מול בני סכנין הופסק בעקבות תגרת אוהדים המונית. בעונה שלאחר מכן, 1998/1999, טייבה סיימה בתחתית הליגה הארצית עם שש נקודות בלבד בשלושים משחקים וירדה לליגה א' (שהפכה לליגה הארצית באותה עונה עקב הקמת ליגת העל). בעונת 1999/2000 למרות עונש הפחתת נקודות בעקבות התגרה במשחק מול בני סכנין, הצליחה טייבה לסיים באמצע הטבלה. שתי עונות לאחר מכן, בעקבות עונש הפחתת נקודות נוסף שקיבלה, סיימה הקבוצה במקום הלפני האחרון, נקודה אחת מתחת להפועל מג'ד אל כרום, והשלימה ירידת ליגה נוספת, לליגה השלישית. בשנת 2003, ירדה לליגה ב' והשלימה התדרדרות של 4 ליגות ב-7 שנים. עם ירידתה לליגה החמישית התפוררה ההנהלה והשחקנים עזבו, והקבוצה התפרקה סופית. באותה שנה עלו 2 קבוצות נוספות מן המגזר הערבי לליגה הבכירה (ליגת העל) שלקחו את מקומה בתודעה כקבוצות ערביות בליגה הראשונה: מכבי אחי נצרת ואיחוד בני סכנין. ליגת המשנה (1): 1995/96 ליגה ב' (כדורגל) (1): 1985/1986 גביע הטוטו לליגת המשנה: סגנות: 1993/1994 שר גולדברג, ראיד ע. זועבי, בשנה הבאה מרכז טבלה, עונה אחר כך גביע אופ"א, באתר הארץ, 23 במאי 2003
נגרי סמבילן

נגרי סמבילן (במלאית: Negeri Sembilan) היא מדינה במלזיה. נגרי סמבילן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בסלנגור בצפון-מערב, פהנג בצפון-מזרח, ג'והור במזרח, מלאקה בדרום ומצר מלאקה במערב. בירתה היא סרמבן. בניגוד למדינות מונרכיות אחרות במלזיה בראש נגרי סמבילן לא עומד סולטאן אלא יאמטואן בסאר (במלאית: Yamtuan Besar). מקום מושבו של היאמטואן בסר הוא בסרי מננטי. שמה המורחב של המדינה הוא נגרי סמבילן דרול חוסוס (במלאית: Negeri Sembilan Darul Khusus, בג'אווי: نڬري سمبيلن دار الخصوص). מיננגקבאואים מהאי סומטרה התיישבו באזור נגרי סמבילן של היום במאה ה-14. בהמשך האזור הפך למדינת חסות מיננגקבאואית של סולטנות מלאקה ולאחר שזו נפלה ב-1511 היא הייתה מדינת חסות של סולטנות ג'והור. בסוף המאה ה-19 בריטניה החלה להשתלט בהדרגה על נגרי סמבילן. ב-1896 נגרי סמבילן התאחדה עם פרק, סלנגור ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה. כלכלת נגרי סמבילן מתבססת בעיקר על חקלאות, גידול מקנה, תיירות ותעשייה. מדיה וקבצים בנושא נגרי סמבילן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נגרי סמבילן נגרי סמבילן, ברשת החברתית פייסבוק נגרי סמבילן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
היינץ הופמן

קרל היינץ הופמן (בגרמנית: Karl-Heinz Hoffmann;‏ 28 בנובמבר 1910 – 2 בדצמבר 1985) היה איש צבא ופוליטיקאי מזרח גרמני. כיהן כרמטכ"ל צבא גרמניה המזרחית בשנים 1958–1960 וכשר ההגנה בממשלת מזרח גרמניה בשנים 1960 - 1985. נולד בשם קרל הופמן בעיר מנהיים למשפחת פועלים. לאחר סיום בית הספר, עבד כמסגר במפעל לייצור מנועים במנהיים. בשנת 1930 הצטרף אל שורות המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, נאסרה פעילות המפלגה בגרמניה. הופמן ירד למחתרת וכעבור שנתיים ברח מגרמניה. כדי לעבור את הגבול השתמש בדרכון מזויף, בו היה רשום כ"היינץ רוט" (הוא המשיך להשתמש בשם זה עד לשנת 1945. לאחר שחזר לשמו המקורי - הוסיף את השם היינץ לשמו). מגרמניה עבר הופמן לצ'כוסלובקיה ולאחר מכן התיישב בברית המועצות. בברית המועצות הוא עבר הכשרה צבאית ואף הוענקה לו דרגת סגן של הצבא האדום. במרץ 1937 הוא נשלח לספרד. הופמן שירת בגדוד הגרמני של הבריגדות הבינלאומיות. השתתף בקרבות להגנת מדריד. ביולי 1937 נפצע קשה ופונה לטיפול רפואי בצרפת. בשנת 1939 שב לברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כמתורגמן במחנה שבויים גרמנים בברית המועצות. בשנים 1943 - 1945 היה מדריך בבית הספר האנטי-פאשיסטי של הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית. לאחר תום המלחמה עבר לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הופמן עבד כעוזרו האישי של וילהלם פיק ולאחר מכן כעוזרו של ולטר אולבריכט. בשנת 1947 מונה למזכיר של הסניף הברלינאי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (שמה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית המזרח גרמנית). בשנת 1950 נבחר לפרלמנט המזרח גרמני. בשנת 1952 מונה למפקד המשטרה צבאית המזרח גרמנית (היסוד לצבא של מזרח גרמניה). בשנת 1955 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית של המטה הכללי של הצבא הסובייטי במוסקבה. בדצמבר 1957, לאחר חזרתו ממוסקבה, התמנה הופמן לסגן שר ההגנה של גרמניה המזרחית. בשנת 1958 התמנה לראש המטה הכללי. ביולי 1960 מונה היינץ הופמן לתפקיד שר ההגנה של גרמניה המזרחית, תפקיד אותו מלא עד יום מותו. בשנת 1973 התקבל כחבר בפוליטבורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. ב-2 בדצמבר 1985 נפטר היינץ הופמן מהתקף לב. הוא נקבר בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה. בשנת 1986 נקרא על שמו רחוב במזרח ברלין (לאחר איחוד גרמניה הוחלף שמו של הרחוב). מדיה וקבצים בנושא היינץ הופמן בוויקישיתוף היינץ הופמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פהנג

פהנג (במלאית: Pahang) היא מדינה במלזיה. בראש המדינה עומד סולטאן. פהנג נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בקלנטן בצפון, טרנגנו בצפון-מזרח, ים סין הדרומי במזרח, ג'והור ונגרי סמבילן בדרום ובסלנגור ופרק במערב. בירתה היא קואנטן והבירה המלכותית שלה (מקום משכנו של הסולטאן) היא פקן. שמה המורחב של המדינה הוא פהנג דרול מקמור (במלאית: Pahang Darul Makmur, בג'אווי: ڨهڠ دار المعمور). במאה ה-8 אימפריית סריביג'איה (Srivijaya) שבסיסה היה באי סומטרה באינדונזיה של היום השתלטה על האזור. האימפריה שלטה באזור עד לדעיכתה במאה ה-11. לאחר דעיכת סריבג'איה השתלטה על האזור אימפריית מג'פהיט שבסיסה היה באי ג'אווה, גם הוא באינדונזיה של היום. בהמשך סיאם כבשה את האזור מידיהם ואחרי הסיאמים שלטה באזור סולטנות מלאקה. לאחר שפורטוגל הפילה את סולטנות מלאקה ב-1511 היא נלחמה על אזור פהנג במשך מרבית המאה ה-16 מול הולנד, סולטנות אצ'ה וסולטנות ג'והור. לאחר דעיכתה של סולטנות אצ'ה באמצע המאה ה-17 האזור עבר לידיה של סולטנות ג'והור. עם זאת שושלת הסולטאנים המקומיים, שהנהיגו את התושבים המקומיים מ-1470, הצליחה להשיג אוטונומיה נרחבת לפהנג. באמצע המאה ה-19 התרחשה מלחמת אזרחים בפהנג בין שני בניו של שליט פהנג באותו זמן. המלחמה הסתיימה סופית ב-1887, אך פהנג נחלשה מאוד בעקבותיה ובריטניה ניצלה זאת כדי להשתלט עליה. ב-1896 פהנג התאחדה עם פרק, סלנגור ונגרי סמבילן לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה. בעבר כלכלת פהנג התבססה בעיקר על כריית עצים, ולמרות שכיום חשיבות ענף זה פחתה, הוא עדיין מהווה חלק מרכזי בכלכלה המקומית. ענפים מרכזיים נוספים בכלכלה המקומית הם תיירות, דיג ותעשייה. מדיה וקבצים בנושא פהנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פהנג פהנג, ברשת החברתית פייסבוק פהנג, סרטונים בערוץ היוטיוב פהנג, באתר פליקר פהנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ניקולס

ניקולס (Nicolas; Nicholas; Nichols) הוא שם פרטי ושם משפחה. האם התכוונתם ל... עקומת ניקולס אנשים: אלכסה ניקולס – שחקנית אמריקאית דרו ניקולס – כדורסלן אמריקאי ויליאם ניקולס (אנ') – פוליטיקאי אמריקאי, מיוזמי חוק גולדווטר-ניקולס חוק גולדווטר-ניקולס – חוק פדרלי המגדיר מחדש את מבנה הפיקוד של הכוחות המזוינים של ארצות הברית מייק ניקולס – במאי תיאטרון וקולנוע יהודי-אמריקאי נישל ניקולס – שחקנית אמריקאית, זמרת ואמנית קול פיבי ניקולס – שחקנית אנגלייה פיטר ניקולס – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ולשי צ'ארלי ניקולס – כדורגלן עבר סקוטי קרייג ניקולס – זמר רוק אוסטרלי, סולן להקת הויינז רד ניקולס – נגן קורנט, מלחין ומוביל הרכב ג'אז רייצ'ל ניקולס – שחקנית ודוגמנית אמריקאית תומאס איאן ניקולס – שחקן ומוזיקאי אמריקאי סן ניקולס
אליעזר בן ארחא

רבי אליעזר בר ארחא (נפטר ב-30 באוקטובר 1651) היה דיין וראש הקהילה היהודית בחברון, דיין בעזה. רבי אליעזר, יליד צפת, בנו של רבי יצחק בר ארחא שהיה תלמידו של האר"י הקדוש. בשנת 1605 שהה בעיר עזה ושימש שם כדיין. בשנת 1616 שהה רבי אליעזר בחברון, ובשנת 1626 הוא נמצא שוב בעזה. מאוחר יותר הגיע רבי אליעזר לעיר חברון והשתקע בה. עם הגעתו לעירו החדשה, מנתה קהילת היהודים בחברון כעשרים משפחות, אך בעקבות פעילותו התורנית הענפה הוא הצליח לגייס עוד מתיישבים רבים לקהילתו, ביניהם ניתן למצוא גם רבנים וחכמים גדולים כרבי אברהם אזולאי (סבו של החיד"א). רבי אליעזר החל בגיוס כספים נרחב עבור הגדלת הקהילה היהודית בחברון והרחבת רכישת הבתים והקרקעות. בתחילה הוסיף רבי אליעזר בקשה נוספת עבור קהילת חברון ביד השד"רים שיצאו מערי הקודש האחרות שגייסו כספים מהקהילות היהודיות בעולם. אך בשנת 1650 הגדיל לעשות, ולראשונה שלח את רבי משה פרץ כשד"ר רשמי של קהילת היהודים בחברון לגייס כסף ייעודי לקהילה זו בלבד. רבי שמואל אבוהב שהיה אחד מגדולי הרבנים איטליה, פעל למען גיוס כספים עבור ארץ ישראל בכלל והעיר חברון בפרט, הוא הכיר והעריך מאוד את גדולתו של רבי אליעזר. רבי אליעזר נפטר בט"ו בחשון התי"ב (30 באוקטובר 1651) ונטמן במערה בחברון ליד חברו רבי אברהם אזולאי. מוכרים שני בנים שהותיר אחריו רבי אליעזר: רבי יצחק (הנקרא על שם סבו) ורבי פנחס. החיד"א כתב בספרו "שם הגדולים" שרבי אליעזר בר ארחא כתב כחמישים ספרים, ביניהם: פירוש ל"מדרש רבה", הגהות על ה"יד החזקה", פירוש ל"עין יעקב" וספר דרשות. רבי אברהם אזולאי כתב בהקדמה לספרו "חסד לאברהם" כי הוא נעזר ברבי אליעזר בר ארחא בכתיבת החיבור. כיום נותר לנו רק ספר תשובות אחד שכתב רבי אליעזר בר ארחא וגם הוא חלקי. אך דרכו ניתן ללמוד רבות על חייו ועל הדמויות שהוא היה בקשר עמם: השל"ה, רבי שלמה עדני – בעל "מלאכת שלמה", רבי יעקב אבולעפיא, רבי משה גלאנטי ועוד. גיורא פוזיילוב, חכמיהן של ארבע ערי הקודש, ח"א, עמ' 253. שו"ת רבינו אליעזר בן ארחא, מכון ירושלים מהדיר: הרב עזרא בצרי, ירושלים, תשל"ח. כך עולה מתשובות מהריט"ץ סי' רצ"ב. שו"ת רבנו אליעזר בר ארחא (הערה 1). אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמ' 464. שו"ת רבינו אליעזר בן ארחא, סימן יז.