laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
על טעם ועל ריח

על טעם ועל ריח (באנגלית: Diff'rent Strokes) היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC מ-3 בנובמבר 1978 עד ל-4 במאי 1985, וברשת ABC בין ה-27 בספטמבר 1985, ועד ל-7 במרץ 1986. בסדרה כיכבו טוד ברידג'ס וגארי קולמן כוויליס וארנולד ג'קסון, שני נערים אפרו-אמריקאים מהארלם אשר נלקחים אל שדרת פארק על ידי איש עסקים לבן ועשיר בשם פיליפ דראמונד (קונרד ביין) ובתו קימברלי (דיינה פלטו), עקב מות הוריהם. במהלך העונה הראשונה ובמחצית הראשונה של העונה השנייה, כיכבה בסדרה שרלוט ריי כאדנה גארט, סוכנת הבית של משפחת דראמונד (שבסופו של דבר התפצלה לתוכנית מצליחה משלה - "עובדות החיים" (אנ')). הסדרה הפכה לכוכבים את הילדים-שחקנים גארי קולמן, טוד ברידג'ס ודיינה פלטו, ונודעה בהתייחסות לנושאים רציניים בפרקי הסדרה, כמו גזענות, שימוש בסמים בלתי חוקיים והתעללות מינית בילדים. בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-80 בערוץ הראשון, ובשנות ה-90 בשידורים חוזרים בערוץ הילדים ברצועת "6+". לאחר משאל ולבקשת הצופים, שודרו שוב 3 העונות הראשונות של הסדרה ברצועת שידורי הלילה של הערוץ הראשון מ-12 בפברואר 2017 עד סגירתו של הערוץ ב-11 במאי בשנה זו . פיליפ דראמונד (מגולם על ידי קונרד ביין) ארנולד ג'קסון ( מגולם על ידי גארי קולמן) ויליס ג'קסון (מגולם על ידי טוד ברידג'ס) קימברלי דראמונד (מגולמת על ידי דיינה פלטו) עדנה גארט (מגולמת על ידי שרלוט ריי) אדלייד בובייקר (מגולמת על ידי נדרה ולז) שרלין דופרי (מגולמת על ידי ג'נט ג'קסון) דודה סופיה (מגולמת על ידי דודי גודמן) דאדלי ראמזי (מגולם על ידי שאבאר רוס) טד ראמזי (מגולם על ידי לה טארי) פרל גלאגר (מגולמת על ידי מרי ג'ו קטלט) מיס צ'ונג (מגולמת על ידי רוזלינד צ'או) רובי ג'ייסון ( מגולם על ידי סטיבן מונד) ליסה הייז (מגולמת על ידי ניקי סוואסי) מגי מק'קיני דראמונד #1 (מגולמת על ידי דיקסי קרטר) מגי מק'קיני דראמונד #2 ( מגולמת על ידי מרי אן מובלי) סם מק'קיני (מגולם על ידי דני קוּקסי) צ'ארלי (מגולם על ידי ג'ייסון הרווי) שם הסדרה המקורי הוא Diff'rent Strokes (מקצבים שונים, וקיצור של הביטוי "different stroke for different folks", המקביל באנגלית ל"על טעם ועל ריח אין להתווכח"), אך היא זכתה לשמות אחרים ברחבי העולם. הסדרה נקראה ברוב ארצות אמריקה הלטינית בשם Blanco y Negro (שחור ולבן), ובארצות אחרות פשוט Arnold (ארנולד), על שם ארנולד ג'קסון (הדמות שגילם גארי קולמן). מדיה וקבצים בנושא על טעם ועל ריח בוויקישיתוף "על טעם ועל ריח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "על טעם ועל ריח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "על טעם ועל ריח", באתר Metacritic (באנגלית) "על טעם ועל ריח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סמדר שילוני, על טעם ועל ריח ועל סמים קשים, באתר ynet, 10 במרץ 2017 "Diff'rent Strokes: Complete First Season". DVD Talk. נבדק ב-2010-08-16. "Diff'rent Strokes: The Complete Second Season". DVD Talk. נבדק ב-2010-08-16.
אנטוניו יניגרו

אנטוניו יניגרו (באיטלקית: Antonio Janigro;‏ 21 בינואר 1918 – 1 במאי 1989) היה צ'לן ומנצח איטלקי. יניגרו נולד במילאנו. בגיל שש התחיל לנגן בפסנתר ובגיל שמונה בצ'לו. לאחר לימודים אצל ג'ובאני ברטי, נרשם לקונסרבטוריון ורדי במילאנו, שם למד אצל ג'ילברטו קרפאקס. בהמשך למד יניגרו אצל דיראן אלכסאניאן ופבלו קזאלס באקול נורמל בפריז. לאחר סיום לימודיו שם בשנת 1934, החל להופיע כסולן וברסיטלים עם דינו ליפאטי ופאול בדורה-סקודה. חופשה שלא בעתה ביוגוסלביה הותירה את יניגרו תקוע שם למשך כל מלחמת העולם השנייה. הוא התמנה לפרופסור לצ'לו ומוזיקה קאמרית בקונסרבטוריון של זגרב, שם סייעה השפעתו לפיתוח נגינת צ'לו מודרנית ביוגוסלביה. כמו כן ניגן בשלישיית מאצ'ק - זולק - יניגרו, עם איוו מאצ'ק ושטייפאן זולק. עם תום המלחמה סייר ג'אניגרו כסולן בדרום אמריקה ובמזרח הרחוק. ב-1959 הסולן של פריץ ריינר, יחד עם מילטון פריבס וג'ון וייכר, בהקלטה מחודשת של התזמורת הסימפונית של שיקגו ל"דון קיחוטה" של ריכרד שטראוס. יניגרו היה מורה מחונן, שלימד צ'לנים רבים ברחבי העולם. רובם למדו בבית הספר הגבוה למוזיקה בשטוטגרט ובאוניברסיטת מוצרטיאום של זלצבורג. בין תלמידיו היו יוליוס ברגר, מריו ברונלו, תומאס דמנגה, מיכאל פלקסמן, מיכאל גרוס, אנטוניו מנזס, אנדז'יי פטרץ, מריו דה סקונדי, ג'ובאני זולימה, גוסטבו טאבארס, אנריקו דינדו וכריסטוף תיינרט. יניגרו היה מנצח מוערך, שניצח על תזמורת סימפונית לרדיו זגרב והופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה. התזמורת הקאמרית סולני זגרב הייתה יציר כפיו של יניגרו, שחי את יתר חייו בזגרב, שם הלך לעולמו ב-1989. אנטוניו ויוואלדי: קונצ'רטו לכלים שונים. סולני זגרב, אנטוניו יניגרו - מנצח. "אגודת באך", תקליטי ואנגארד, Stereolab LP, BG/BGS-70665, 1960s יוהאן סבסטיאן באך: 6 הסוויטות לצ'לו (1954, Westminster/Doremi DHR-8014~5 י. ס. באך: 3 הסונאטות לצ'לו וצ'מבלו, רוברט ויירון-לקרואה (צ'מבלו) (1954, Westminster/Doremi DHR-8014~5) לואיג'י בוקריני: קונצ'רטו לצ'לו בלה המול מז'ור, התזמורת הסימפונית של פראג בניצוח מילאן הורוואט (1948, Westminster/Doremi DHR-8016) אנטונין דבוז'אק: קונצ'רטו לצ'לו בסי מינור, ג'אניגרו - סולן, תזמורת האופרה של וינה בניצוח דן דיקסון, (Westminster/ABC Records W-9716) Dedication site International Antonio Janigro Cello Competition 4th International Antonio Janigro Cello Competition Biography at Cello.org Essay by Damir Janigro מדיה וקבצים בנושא אנטוניו יניגרו בוויקישיתוף אנטוניו יניגרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטוניו יניגרו, באתר AllMusic (באנגלית) אנטוניו יניגרו, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוניו יניגרו, באתר Discogs (באנגלית)
מרקו ואן חינקל

מרקו ואן חינקל (בהולנדית: Marco van Ginkel; נולד ב-1 בדצמבר 1992) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. ואן חינקל, יליד אמרספורט, החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של המעדון ההולנדי ויטסה ארנהיים, והתקדם עד לקבוצה הבוגרת בשנת 2010. ואן חינקל שיחק במועדון במשך 3 עונות בהן הבקיע 18 שערים, וזכה בפרס הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה ההולנדית לעונת 2012/2013. בשנת 2013 נמכר לקבוצת צ'לסי, עבור סכום של כ-8 מיליון ליש"ט. ב-1 בספטמבר 2014 הושאל ואן חינקל לעונה אחת למילאן מהסרייה א'. ב-10 ביולי 2015 הושאל ואן חינקל לעונה אחת לסטוק סיטי. ב-1 בפברואר 2016 הושאל ואן חינקל לפ.ס.וו. איינדהובן עד לסוף העונה. ב-31 בדצמבר 2016 הושאל שוב לפ.ס.וו. איינדהובן. ב-6 באוקטובר 2020 הושאל ואן חינקל שוב לפ.ס.וו. איינדהובן. ואן חינקל שיחק בנבחרת הנוער של הולנד, והשתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013. בנובמבר 2012, בעודו בן 19 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של הולנד, במשחק ידידות מול נבחרת גרמניה. פ.ס.וו. איינדהובן אליפות הולנד: 2015/2016, 2017/2018 הגביע ההולנדי: 2021/2022 מגן יוהאן קרויף: 2021, 2022 מדיה וקבצים בנושא מרקו ואן חינקל בוויקישיתוף מרקו ואן חינקל, באתר Transfermarkt מרקו ואן חינקל, באתר Soccerway מרקו ואן חינקל, באתר BDFutbol מרקו ואן חינקל, באתר WorldFootball.net מרקו ואן חינקל, באתר National Football Teams מרקו ואן חינקל, באתר FootballDatabase.eu מערכת וואלה! ספורט‏, צ'לסי סיכמה על צירופו של מרקו ואן חינקל, באתר וואלה, 4 ביולי 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דואר (אפל)

דואר (באנגלית: Mail) היא תוכנת דואר אלקטרוני של אפל שכלולה במערכת ההפעלה Mac OS X ובגרסאות ה-iOS השונות. האפליקציה פותחה במקור על ידי חברת NeXT בשם NeXTMail כחלק ממערכת ההפעלה NeXTSTEP שלהם. התוכנה הותאמה לשימוש כיישום הדואר של מערכת ההפעלה Mac OS X בעקבות הרכישה של אפל. הגרסה הנוכחית של דואר תומכת בפרוטוקולים SMTP, POP3 ו-IMAP. כמו כן, היא תומכת גם ביאהו! מייל, MobileMe, Gmail, AOL Mail ו-iOS.‏ iOS כוללת גרסה ניידת של Apple Mail עם תמיכה נוספת של ActiveSync, אם כי עדיין חסרה בה פונקציה של צירוף קבצים בעת שליחת הודעת "השב" (מייל חוזר). היישום מקבל לעיתים קרובות שבחים על השילוב של פשטות ופונקציונליות. שמה הראשוני של האפליקציה היה NeXTMail, יישום הדואר האלקטרוני עבור מערכת ההפעלה NeXTMail .NeXTSTEP היה חדשני לזמנו, התומך בעיצוב טקסט עשיר עם תמונות והודעות קוליות. הוא גם תמך במיילים בסטנדרט MIME, יחד עם טקסט רגיל, כדי לאפשר תאימות לאחור. הודעת ברירת המחדל שנמצאה בתיבת הדואר הנכנסת של המשתמש, כאשר נפתח NeXTMail הראשון כללה הקלטת קולו של סטיב ג'ובס. כאשר אפל החלה לתסגל, NeXTSTEP התחילה להפוך לMac OS X, שתי מערכות ההפעלה והיישום עברו שלבים שונים כשפותחו. בגרסת בטא (שם קוד: "רפסודיה" - "Rhapsody") השתחררו מראש שונות אחרות מוקדמות של Mac OS X, מייל היה ידוע כ-MailViewer. עם זאת, עם שחרור הגרסה השלישית של Mac OS X, היישום חזר להיות ידוע בפשטותו - "דואר". ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בובות (סרט, 1987)

בובות (באנגלית: Dolls) הוא סרט אימה בבימויו של סטיוארט גורדון, שצולם באיטליה ב-1985 ויצא לאקרנים בשנת 1987. הסרט עוסק באנשים גסי רוח שנשארים ללון לילה אצל שני יצרני בובות זקנים, ולועגים לעיסוקם. הבובות מחליטות להביע את זעמן עליהם בדרכים אלימות. בסרט לא השתתפו שחקנים מפורסמים (ביניהם אשתו של גורדון, קרולין), ולא הייתה לו הצלחה של ממש בקופות. בשלב מסוים גורדון רצה לביים סרט המשך לסרט, אך מעולם לא ביצע זאת בפועל. הביקורות לסרט בדרך כלל משבחות, והוא נחשב לסרט אימה אינטליגנטי, שנון, מקורי, מרגש ומפחיד ולעיתים מדורג כאחד מסרטי האימה הטובים בעולם. לסרט דירוג "טרי" של 63% באתר Rotten Tomatoes. רוג'ר איברט כתב: "הרעיון של בובות רצחניות נשאר כרעיון, כקונצפט; הוא אינו מסוגל לזעזע את הצופה". "בובות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בובות", באתר נטפליקס "בובות", באתר AllMovie (באנגלית) "בובות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בובות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתר ההנצחה לשיירת יחיעם

אתר ההנצחה לשיירת יחיעם ממוקם ביער כברי דרומית לצומת כברי ומזרחית למושב נתיב השיירה. באתר מונצחים נופלי שיירת יחיעם ולוחמים נוספים שנפלו בפריצת הדרך ליחיעם ובהגנת הקיבוץ. בסך הכל מונצחים באתר 70 חללים. ערך מורחב – שיירת יחיעם שיירת יחיעם הייתה שיירת אספקה של חטיבת כרמלי גדוד 21 במלחמת העצמאות שיצאה ב-27 במרץ 1948 מנהריה לקיבוץ יחיעם. השיירה נקלעה למארב והותקפה על ידי כנופיות וכפריים ערבים בסמוך לכאברי. בהתקפה על השיירה נהרגו 46 לוחמים. בשנות ה-50 המוקדמות בנה משרד הביטחון עמודי זיכרון באתרי קרבות חשובים של מלחמת העצמאות. אחד האתרים היה אתר נפילת השיירה בסמוך לצומת כברי. במקום זה בנתה מועצה אזורית געתון בשיתוף עם היחידה להנצחת החייל עמוד זיכרון הבנוי ככוכב של שלוש צלעות ומחופה באבן. בראש העמוד, שתוכנן על ידי האדריכל אליעזר שקאי מחיפה ונחנך בשנת 1952, תבליט של סמל צה"ל ובמרכזו שלט שעליו שמות הנופלים ומעליהם הכיתוב: לשם ולתהילה לפורצי הדרך ולמגינים האמיצים שריוו מקום זה בדמם בחושם לשחרר את יחיעם הנצורה ביום ט' שבט תש"ח וביום ט"ז אדר ב' תש"ח -זכרם לא ימוש לעד- בשנות ה-60 החליטה המועצה האזורית געתון לבנות שחזור של הקרב במקום נפילת השיירה. העבודה הוטלה על הפסל יחיאל שמי חבר קיבוץ כברי הסמוך. שמי הגיע לביקור בשטח מלווה באדריכל יחיאל ערד שאחיו משה פלוצר נפל בשיירה. שמי, שידע שערד רוצה מאוד לקבל לידיו את תכנון המקום בשל הקשר האישי, החליט לוותר ולהעביר לערד את תכנון אתר ההנצחה. ערד תכנן את האתר מסביב לכביש הישן- "כביש הבקשיש", ממש במקום בו נפלה השיירה. הוא בנה קיר בטון מפוסל שמזכיר בצורתו מחסום דרכים. למרגלות הקיר יש מפת תבליט של הקרב ובימין הקיר נמצא קטע המתאר את הקרב. במרכז קיר הזיכרון חלון שאמור לתת הצצה לעבר בית העלמין הישן של הכפר כברי, ממנו נפתחה האש לעבר השיירה. בצדי הכביש נמצאות גרוטאות של משוריינים. האתר כולל גם עמדת הסברה קולית בעברית ובאנגלית, שלטי הסבר על האזור בתקופה שלפני ובמהלך מלחמת העצמאות, שולחנות פיקניק ופינות ישיבה מוצלות בין העצים. האתר בתכנונו של ערד נחנך במרץ 1969. משוריין לצד הכביש משוריין לצד הכביש מפת הקרב תיאור הקרב שמות החללים על האנדרטה המקורית מחזיק ללפיד, חלק ממתחם האנדרטה המקורית מדיה וקבצים בנושא אתר ההנצחה לשיירת יחיעם בוויקישיתוף אתר ההנצחה באתר יד לבנים אתר ההנצחה באתר יזכור מיכאל יעקובסון: סקירה על אתר הזיכרון לחללי שיירת יחיעם, באתר 'חלון אחורי', 18.9.13 גילוי גלעד לזכר חללי יחיעם - היום, על המשמר, 29 באפריל 1952 ראיון עם יחיאל ערד באתר יד יערי
אד נהה

אד נהה (באנגלית: Ed Naha; נולד ב-10 ביוני 1950) הוא סופר ומפיק אמריקאי. יליד ניו ג'רזי, מורה במקצועו. נהה החל את דרכו כעיתונאי בכתבי עת, תרם סיפורים לגיליוני ספרות זולה והלחין מוזיקה לסרטי ניצול. הפיק מספר אלבומים מוזיקליים, בהם של ברוס ספרינגסטין. עבד ככתב ועורך של ספרות מדע בדיוני תחת הפסבדון "ג'ו בונהם" (שם שהושאל מהרומן האנטי מלחמתי "ג'וני קיבל את האקדח שלו"). מאז החל להתמחות בכתיבת ספרי אימה ומתח. כתב תסריטים לסרטי רוג'ר קורמן ושלושה תסריטים בשיתוף פעולה עם צ'ארלס בנד, סטיוארט גורדון ובריאן יונזה, בהם התסריט לסרט האימה בובות. נהה שב לשתף פעולה עם יונזה וגורדון בסרט מותק, הילדים התכווצו. בהמשך התמיד בכתיבת תסריטים בהזמנה, כמו גם תסריטים לסדרות ולסרטי טלוויזיה וקולנוע שונים. נכון להיום, נהה עוסק בעיקר בכתיבת מאמרים פוליטיים בבלוג שלו. אד נהה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אד נהה, באתר AllMovie (באנגלית) אד נהה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טום הולנד (במאי)

טום הולנד (באנגלית: Tom Holland; נולד ב-11 ביולי 1943) הוא במאי, תסריטאי ושחקן אמריקאי, אשר כתב וביים סרטי אימה כמו "פסיכו 2" (1983), "ליל האימה" (1985) ו"משחק ילדים (1988)". הוא משפטן במקצועו ולשעבר חבר בלשכת עורכי הדין של אמריקה. הולנד למד משחק בסטודיו של לי שטרסברג, והוכשר כשחקן. במאים אירופיים הרבו ללהק אותו לסרטיהם, והוא שיחק לצדם של שחקנים מפורסמים, כמו אנתוני קווין ואינגריד ברגמן, פעמים רבות תחת שם בדוי. בשנת 2011 לוהק כשחקן לרימייק ל"ליל האימה", ונכון לשנת 2013 הוא עובד על שני סרטי אימה חדשים ומשחק בסדרות טלוויזיה. מדיה וקבצים בנושא טום הולנד בוויקישיתוף טום הולנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום הולנד, באתר AllMovie (באנגלית) טום הולנד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד פרנקלין

ריצ'רד פרנקלין (אנגלית: Richard Franklin; ‏15 ביולי 1948 - 11 ביולי 2007) היה קולנוען אוסטרלי. פרנקלין גדל והתחנך במלבורן. בהמשך עבר לקליפורניה כדי ללמוד קולנוע, שם למד עם ג'ורג' לוקאס, רוברט זמקיס וג'ון קרפנטר. העריץ את סרטי אלפרד היצ'קוק, ונהג לשוחח אתו בטלפון עד מותו. לאחר שסיים את לימודיו, החל פרנקלין להתמחות בקומדיות זולות, בסרטי אימה ובפורנוגרפיה רכה. ב-1981 ביים רימייק ל"חלון אחורי", בכיכובה של ג'יימי לי קרטיס, לפי תסריט מאת אוורט דה רוש. בשנת 1983 ביים, לפי הזמנה של המפיק ברנרד שוורץ, את "פסיכו 2". לאחר מכן, פרנקלין הוסיף לעבד את תסריטיו של דה רוש לסרטי אימה ומתח. את סרטיו האחרונים ביים ב-1995, 1996 ו-2003. מת מסרטן הערמונית ב-11 ביולי 2007, ארבעה ימים לפני יום הולדתו. לפני מותו, התראיין לסרט תיעודי על הוליווד, אך לא הספיק להופיע בתוספות לדיסק של "פסיכו 2". קוונטין טרנטינו היה אמור לכתוב את הביוגרפיה שלו, אך הדבר בוטל. ריצ'רד פרנקלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד פרנקלין, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד פרנקלין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריצ'רד פרנקלין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד פרנקלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקאס סאשה

לוקאס פאצ'קו אפיני (בפורטוגזית: Lucas Pacheco Affini; נולד ב-1 במרץ 1990), הידוע כלוקאס סאשה, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פורטלזה מליגת העל הברזילאית. סאשה גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. לאחר שבקבוצת הנוער זכה בגביע 'סאו פאולו' לשחקנים עד גיל 21, את הקריירה המקצוענית שלו החל בקבוצת גרמיו בראורי, במדיה רשם 16 הופעות בסך הכל. בינואר 2011 נבחן בווסטהאם יונייטד, אך לא הצליח להשיג רישיון עבודה, ובספטמבר עבר לשחק בקבוצת קטנזארו 1929 מליגה נמוכה באיטליה, על מנת לקבל דרכון מקומי שהעניק לו אזרחות איטלקית. בשנת 2012 חזר לשחק בברזיל, בקבוצת סאו ז'וזה, שם רשם 10 הופעות בליגה המקומית של סאו פאולו. לקראת עונת 2012/2013 עבר סאשה לקבוצת צסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית, במדיה כבש שער ליגה אחד ב-29 הופעות, וכן כבש את שער הניצחון מול לודוגורץ ראזגרד במסגרת הגביע הבולגרי. בתום העונה נקלעה הקבוצה למשבר כלכלי, וסאשה הפך לשחקן חופשי. לקראת עונת 2013/2014 הגיע סאשה לישראל, וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב. כבר במשחק הבכורה שלו כבש את השער הראשון לזכות הקבוצה בעונה זו, חמש דקות לאחר שריקת הפתיחה במשחק מול ברואה בבולגריה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, בדרך לניצחון 1-4. ב-24 בפברואר 2014 כבש סאשה את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 3-1 למכבי חיפה. לאחר מכן כבש מול מכבי חיפה גם בניצחון 4–0 וגם בתיקו 1–1, אז כבש את שער השוויון בדקה ה-90, ובסך הכל סיים את העונה בליגה עם ארבעה שערים ושני בישולים. בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה, ולאחר סיום חוזהו השתחרר מהמועדון לאחר שנתיים בהן שיחק בהפועל תל אביב. ב-5 ביוני 2015 חזר סאשה לבולגריה וחתם בקבוצת לודוגורץ ראזגרד, עמה זכה בארבע אליפויות רצופות. בעונת 2016/2017 גם העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, והגיע עמה לגמר הגביע הבולגרי, ובעונת 2017/2018 העפיל עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, בו הודחה על ידי מילאן. ב-5 ביולי 2018 זכה עם הקבוצה בסופר קאפ הבולגרי. ב-10 ביולי 2019 חתם סאשה לשנתיים בקבוצת אריס סלוניקי מליגת העל היוונית. ב-1 ביולי 2022 חזר לאחר עשר שנים לברזיל וחתם בפורטלזה. מדיה וקבצים בנושא לוקאס סאשה בוויקישיתוף לוקאס סאשה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל לוקאס סאשה, באתר Transfermarkt לוקאס סאשה, באתר Soccerway לוקאס סאשה, באתר FootballDatabase.eu גיא אביעזר, סאשה ברון: לוקאס סאשה הוא האס של הפועל ת"א, באתר nrg‏, 25 ביולי 2013 עמית גולדשטיין‏, בוקולי האדום: ההשתלבות של לוקאס סאשה בהפועל תל אביב, באתר וואלה, 25 ביולי 2013 טליה סלנט, ‏לוקאס סאשה חתם לשנתיים בהפועל ת"א, באתר ערוץ הספורט, 4 ביולי 2013 נדב צנציפר, הפועל ת"א: לוקאס סאשה עזב ולא ימשיך, באתר ynet, 10 במאי 2015 עמית גולדשטיין‏, מהפועל תל אביב לליגת האלופות? לוקאס סאשה חתם בלודוגורץ רזגארד, באתר וואלה, 5 ביוני 2015
האיש השקוף

האיש השקוף (באנגלית: The Amazing Transparent Man) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. זהו סרט בי מובי על מצביא מטורף שמתכנן להשתלט על העולם בעזרת צבא בלתי נראה. הסרט צולם בשבועיים, ונכשל ביקורתית וכלכלית. על הסרט אין כיום זכויות יוצרים. פול קרנר (ג'יימס גריפית'), רב-סרן בצבא ארצות הברית לשעבר, יעשה הכל כדי להגשים את חלומו להקים צבא בלתי נראה שיכבוש את העולם. הוא חוטף את מריה (כרמל דניאל), בתו של פיטר אולוף (איוון טריסלוט), מדען גאון, כדי שהלה ימציא מכונה מיוחדת שתהפוך אנשים לבלתי נראים. כמו כן, הוא פוקד על ג'וליאן, (רד מורגן), חברו מימי הצבא, למנוע בכוח כל פרסום של תוכניותיו הזדוניות, אם באיומים אם בהפעלת כוח. עוד הוא משחרר בערבות את ג'ואי פאוסט (דאגלס קנדי), גנב, כדי שיגנוב עבורו כל שנדרש לצורך השלמת הניסוי. הוא מציע לו תשלום נאה, ופאוסט נענה להצעה בחוסר רצון. פאוסט, שמוחזק בביתו של קרנר מתאהב בלורה אשתו (מרגריט צ'פמן), הצבועה ותאבת הבצע. פאוסט מנסה להימלט, ומשיג יתרון על קרנר: הוא מסכים שקרנר יבצע עליו ניסוי, אך לאחר שהוא הופך לבלתי נראה, דבר המאפשר לו לנגח את קרנר וגם לברוח בכל הזדמנות שתהיה לו. אבל מתבררת תקלה: פאוסט איננו בלתי נראה באופן אחיד. לפרקים הוא נראה, ולפרקים לא, וזה עלול לגרום לו נזק בל יתואר. נותר לו מעט זמן לחיות, והוא חייב להביס את קרנר. מדיה וקבצים בנושא האיש השקוף בוויקישיתוף "האיש השקוף", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האיש השקוף", באתר נטפליקס "האיש השקוף", באתר AllMovie (באנגלית) "האיש השקוף", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האיש השקוף", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ביל קובס

וילברט "ביל" קובס (באנגלית: Wilbert "Bill" Cobbs; 16 ביוני 1934 – 25 ביוני 2024) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. היה מוכר בזכות תפקידיו בסרטים "שומר הראש", "לילה מוטרף במוזיאון", "ארץ אוז", "הקפיצה הגדולה" ו"צבע הכסף". קובס נולד בקליבלנד להוריו ורה ו-דייוויד, לאחריו נולד אחיו הצעיר תומאס. בצעירותו כשחקן מתחיל השתלב בהצגות תיאטרון בתיאטרון האפרו אמריקאי "בית קראמו" שבעיר מגוריו, שם שיתף פעולה עם השחקן המצליח אוסיי דייוויס. הוא שירת 9 שנים בחיל האוויר האמריקאי ועבד באיי.בי.אם, בגיל 36 נסע קובס לניו יורק כדי לעבוד כשחקן, קובס אף דחה משרה במחלקת המכירות של NBC על מנת שיוכל לפנות לעצמו זמן להיבחן לאודישנים. קובס החל את דרכו כשחקן בשנות ה-80 של המאה ה-20 בהן התבלט בעיקר בסרטו של מרטין סקורסזה "צבע הכסף" בתפקיד משני לצידם של פול ניומן וטום קרוז ובדרמה "דומיניק ויוג'ין" בתפקיד מר ג'ונסון המעסיק של דומיניק (טום הולס). ב-1990 שיחק קובס בהפקת NBC המוערכת "יום הקישוט" לצידו של ג'יימס גארנר בתפקיד גי פניוול. ב-1991 הופיע בדרמת הפשע "עיר החטאים" בתפקיד האיש הזקן היוצא כנגד סוחר הסמים נינו בראון (ווסלי סנייפס) ובסרט האימה של וס קרייבן "האנשים שמתחת למדרגות" בתפקיד סבא בוקר. קובס זכה להכרה בשנת 1992 לאחר שקיבל תפקיד גדול במותחן המצליח בהפקת קווין קוסטנר "שומר הראש" בתור ביל דבאני מנהלה האישי של הכוכבת רייצ'ל מארון (ויטני יוסטון). בזכות התפקיד הצליח קובס לשדרג את מעמדו וזכה להופעות בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה" בתפקיד מוזס מפעיל השעון, בקומדיה המוזיקלית של טום הנקס "מה שאת עושה לי" בתור נגן הג'אז דל פקסטון ובסרטים המשפחתיים "אייר באד" בתור המאמן ארתור צ'ייני, ו"פלוק". בשנת 2006 שיחק קובס בסרט ההרפתקאות הקומי שובר הקופות "לילה מוטרף במוזיאון" בתפקיד השומר רג'ינלד. ב-2009 הופיע קובס בדרמה "מסיבת ההלוויה שלי" לצידם של רוברט דובאל וביל מארי בתפקיד צ'ארלי ג'קסון. בשנת 2011 השתתף בתפקיד הסבא בקומדיה המוזיקלית "החבובות". בשנת 2013 שיחק קובס בפנטזיית ההרפתקאות המצליחה של סם ריימי "ארץ אוז" בתפקיד מאסטר טינקר. גיבור הוא כלום מלבד סנדוויץ' (1978) האח מהעולם האחר (1984) מועדון כותנה (1984) צבע הכסף (1986) החשוד (1987) דומיניק ויוג'ין (1988) בירד (1988) איש ינואר (1989) יום הקישוט (1990) שלדי קרוליינה (1991) – סרט טלוויזיה הדרך הקשה (1991) האנשים שמתחת למדרגות (1991) עיר החטאים (1991) שומר הראש (1992) איש ההרס (1993) הקפיצה הגדולה (1994) סידורים אחרונים בדנבר (1995) פלוק (1995) אד (1996) ילד ראשון (1996) מה שאת עושה לי (1996) פסק דין (1996) שחקן על ארבע (1997) משב של תקווה (1998) אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון (1998) פולי (1998) בנחיתות מספרית תמידית (1998) אהבה מקרית (1999) ארץ הזריחה (2002) עד כאן (2002) אבוד (2004) דיוק (2005) דרבי הסייחים (2005) המתנה המושלמת (2006) מבט חזק (2006) חינוך מיוחד (2006) לילה מוטרף במוזיאון (2006) חדר המתים (2008) מעבר למים שחורים (2009) מסיבת ההלוויה שלי (2009) החיפוש אחר הכפות של סנטה (2010) No Limit Kids: Much Ado About Middle School‏ (2010) החבובות (2011) lukewarm‏ (2012) ארץ אוז (2013) Of Mind and Music‏ (2014) לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר (2014) beyond the law‏ (2019) אנשים נשואים (1990) האחרים (2000) Soul Food‏ (2004) הגליידס (2010) החוק של הארייט (2011) גרינליף (2016–2017) מדיה וקבצים בנושא ביל קובס בוויקישיתוף ביל קובס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביל קובס, באתר AllMovie (באנגלית) ביל קובס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביל קובס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'נדרה וילסון

צ'נדרה דנאט וילסון (באנגלית: Chandra Danette Wilson; נולדה ב-27 באוגוסט 1969) היא שחקנית, זמרת ובמאית אמריקאית, ידועה בעיקר בשל תפקידה כד"ר מירנדה ביילי בסדרה "האנטומיה של גריי ו"תחנה 19". נולדה ביוסטון, טקסס. החלה את קריירת התיאטרון שלה בגיל חמש, ומכיוון שאמה לא רצתה שבתה תשב בבית בחוסר מעש, רשמה אותה לחוגים בכל ימות השבוע. וילסון למדה בבית הספר התיכון של יוסטון לאמנויות, והמשיכה לאוניברסיטת ניו יורק לבית הספר הנחשב ע"ש טיש לאמנויות. היא הופיעה בתיאטרונים שונים, לרבות ברודוויי וזכתה בפרסים. לפרקים עבדה כפקידה בבנק כדי להשלים את הכנסתה. בשנת 1993 הופיעה לראשונה בקולנוע, בסרט "פילדלפיה". כמו כן, הופיעה בסדרות טלוויזיה שונות: "משפחת קוסבי" (1989), "סקס והעיר הגדולה" (2002), "הסופרנוס" (2004). בשנת 2005 לוהקה לתפקיד ד"ר מירנדה ביילי בסדרת הדרמה "האנטומיה של גריי". בשנת 2018 החלה לשחק בדמותה של ד"ר מירנדה ביילי בסדרת הטלוויזיה "תחנה 19", הספין אוף של האנטומיה של גריי, בה היא מככבת. וילסון נשואה ואם לשלושה ילדים: סרינה, שנולדה ב-1995, ג'וי, שנולד ב-1998, ומייקל, שנולד ב-31 באוקטובר 2005. מדיה וקבצים בנושא צ'נדרה וילסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'נדרה וילסון (באנגלית) צ'נדרה וילסון, ברשת החברתית אינסטגרם צ'נדרה וילסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'נדרה וילסון, באתר AllMovie (באנגלית) צ'נדרה וילסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) צ'נדרה וילסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'נדרה וילסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מור אלזון, "אני רוצה להיות אמיצה כמו ד"ר ביילי", באתר ynet, 19 בדצמבר 2014 מיטל קויפמן, "ראיתי לאורך הקריירה מטרידנים שפוטרו", באתר ynet, 13 בנובמבר 2017