laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פייבוש טבצ'ניק

פייבוש טבצ'ניק (2 בינואר 1897 – 14 במרץ 1991) היה מראשוני המתיישבים בעפולה. כיהן פעמיים כראש המועצה המקומית של עפולה. פייבוש טבצ'ניק נולד בעיירה וילקי שליד העיר קובנה בליטא בשנת 1897. היה תלמיד ישיבה ועלה לארץ ישראל בשנת 1925. עם עלייתו התיישב בעפולה שזה אך נוסדה, בנה בה בית מגורים לעצמו, נטע פרדס אשכוליות ועסק במסחר. בשנת 1926 פתח בית מסחר לממכר מוצרי מזון, משקאות, כלי מטבח וסיגריות. יחד עם זאת היה פעיל בענייני ציבור. בחודש מרץ 1930 נבחר לראש המועצה המקומית של עפולה וכיהן בתפקיד זה עד לסוף שנת 1931. לאחר הפסקה של שנתיים ורבע, בהן כיהנו בתפקיד ראש המועצה מאיר שפירא ואחריו אפרים מזרחי, חזר טבצ'ניק בחודש מרץ 1933 לכהן כראש המועצה. הפעם היה זה לתקופה של קרוב לשש שנים, עד לראשית שנת 1939. לאחר פרישתו מן התפקיד חזר לנהל במשך שנים את בית המסחר שלו ובראשית שנות החמישים עזב את עפולה ועבר להתגורר בירושלים. פייבוש ט'בצ'ניק נפטר בירושלים בשנת 1991 והוא בן תשעים וארבע. תקופת כהונתו הראשונה של פייבוש טבצ'ניק, בשנים 1930 – 1931, הייתה במהלך השפל הגדול, שהיה משבר כלכלי כלל עולמי, שהתחיל בארצות הברית בשנת 1929 והשפיע על כלכלת שאר העולם ועל ארץ ישראל בכלל זה. יחד עם זאת הייתה זאת ראשיתה של תקופת העלייה החמישית, שהביאה לארץ מספר עולים גדול, שחלקם התיישבו בעפולה ופייבוש טבצ'ניק פעל לקליטתם. בתקופת כהונתו השנייה בשנים 1933 – 1939 התיישבו בעפולה עולים רבים. תוך שנתיים, מ-1934 ועד 1936, הוכפלה אוכלוסיית היישוב. ביישוב לא שרר חוסר עבודה והיו בו מקומות תעסוקה רבים. קצב בניית הבתים בעפולה הוגבר, בוצעו עבודות סלילת כבישים בהיקף נרחב והושלמה בנייתה של טחנת קמח "העמק". הוועדה לבניין ערים של עפולה, אשר הוקמה בשנת 1929 ושכנה בנצרת, עברה בשנת 1937 לעפולה. עיר יזרעאל – עפולה בת כ"ה. הוצאת המועצה המקומית עפולה, 1950. שבתאי גל-און, עפולה לגבורות – 80 שנה לעיר יזרעאל, בהוצאת עיריית עפולה, 2005. פייבוש טבצ'ניק באתר עיריית עפולה.
שי לביא

שי לביא (נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא פרופסור מן המנין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב והחל מינואר 2017, משמש ראש מכון ון ליר בירושלים. שי לביא נולד בתל אביב ולמד בחינוך הממלכתי-דתי, בתיכון אמי"ת גוש דן. לפני שירותו הצבאי למד בישיבת הר עציון באלון שבות. הוא בוגר התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1995 סיים תואר שני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה גם כן באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2001 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בתוכנית ללימודי משפט וחברה (Jurisprudence and Social Policy). עבודת הדוקטור שלו עסקה ב- "The Modern Art of Dying: The History of Euthanasia in the United States". בשנת 2002 מונה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2006 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2018 קודם לפרופסור מן המנין. ייסד וניהל את מרכז אדמונד י' ספרא לאתיקה בשנים 2017-2012. תחום המומחיות של לביא הוא סוציולוגיה ופילוסופיה של המשפט. מחקריו עוסקים בצמיחתן של דילמות אתיות בהתחלה ובסוף החיים וביחסים בין דת וחילון. ספרו "The Modern Art of Dying: A History of Euthanasia in America", זכה בפרס הספר הטוב ביותר בתחום הסוציולוגיה של המשפט לשנת 2006, מטעם האגודה הסוציולוגית האמריקנית. לביא הוא חבר מערכת בכתבי עת בתחום עיסוקו, כגון "Critical Analysis of Law"‏, "Law, Culture and Humanities Journal",‏"Law & Society Review" ו"תיאוריה וביקורת". בצד פעילותו האקדמית לביא חבר במשך השנים בפעילות ציבורית ובכלל זה היה חבר בוועד ההקמה של עמותת "אנו פליטים", וחבר בוועדת הלסינקי העליונה לניסויים רפואיים בבני-אדם. פרופ' לביא זכה במלגת פולברייט, בפרס צלטנר לחוקר צעיר במשפטים, במענק להקמת מרכז מינרבה לחקר סוף החיים, ובמענק מחקר מקרן GIF לחקר ביו-אתיקה וחברה בישראל, בטורקיה ובגרמניה. כיהן כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת טורונטו, בישיבה-אוניברסיטה בניו-יורק, ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין. לביא הוא בן-זוגו של האמן שי עבאדי. מדיה וקבצים בנושא שי לביא בוויקישיתוף פרופ' שי לביא, באתר הפקולטה למשפטים אוניברסיטת תל אביב נבחר מנהל חדש למכון ון ליר בירושלים, באתר של מכון ון ליר בירושלים, יולי 2016 דה יורה - מגזין הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב. ספטמבר 2017
הפיגועים בסטוקהולם (2010)

הפיגועים בסטוקהולם היו פיגוע מכונית תופת ופיגוע התאבדות שהתרחשו בהפרש של 12 דקות ב-11 בדצמבר 2010 במרכז סטוקהולם, בירת שוודיה. מלבד המחבל המתאבד, שהיה ההרוג היחידי בפיגועים, נפצעו עוד שני בני אדם באורח קל. הפיגוע הראשון אירע בשעה 16:48 שעון מקומי, כאשר מכונית תופת מדגם אאודי התפוצצה בצומת רחובות עם רחוב דרוטנינגאטאן. על פי מכבי אש שהגיעו לזירה, המכונית הכילה מיכלי גז בישול, שגרמו לפיצוצי משנה נוספים. שני בני אדם שנכחו במקום בזמן הפיצוץ נפגעו ופונו לבית החולים במצב קל. הפיגוע השני אירע בשעה 17:00, 12 דקות לאחר הפיגוע הראשון, בפינת הרחובות דרוטנינגאטאן ובריגרגאטאן. מחבל מתאבד, שהחזיק בתיקו שישה מטעני צינור, הצליח לפוצץ רק אחד מהם, ונהרג. מלבדו לא נפגע איש. על פי עדי ראייה, המחבל "צעק משהו בערבית" לפני שפוצץ את המטען. כעשר דקות לפני הפיגועים נשלחה הודעת אימייל למשטרה ולסוכנות ידיעות שוודית אימייל בערבית ובה נאמר כי "פעולותינו ידברו בעד עצמן, כל עוד לא תסיימו את המלחמה נגד האסלאם, את השפלתו של הנביא מוחמד ואת התמיכה המטופשת שלכם בחזיר וילקס". לארס וילקס, אליו מתייחסת ההודעה, הוא מאייר שוודי שצייר את מוחמד כבעל גוף של כלב. המחבל המתאבד, שהניח גם לפני כן את מכונית התופת, זוהה כתיימור עבד אל-ווהאב. על פי מידע מחשבון הפייסבוק שלו, הוא נולד בבגדאד ב-12 בדצמבר 1981. בשנת 1992, כשהיה בן 11, הוא הגיע לשוודיה וקיבל אזרחות, והלך להתגורר בעיר טרנס. לאחר שסיים את בית הספר ב-2001, הוא החל ללמוד באוניברסיטת בדפורדשייר, שם למד עד 2004. באותה שנה הוא התחתן עם אזרחית שוודית. לזוג נולדו בת ב-2007, בת נוספת ב-2009 ובן ב-2010. אל-ווהאב קרא לבנו "אוסאמה" על שם ראש ארגון אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן. לפני הפיגועים הוא חי ביחד עם אשתו בלוטון, עיר במחוז בדפורדשייר שבבריטניה, שם גר הזוג כעשור. דווח שלקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 אל-וואהב הפך להיות דתי יותר וקיצוני יותר. במהלך חודש הרמדאן של שנת 2007, אל-ווהאב נזרק מהמסגד בעירו, ונאסר עליו לחזור, לאחר שהטיף באוניברסיטה את דעותיו הקיצוניות וניסה לגייס סטודנטים נוספים שחולקים איתו את דעתם הפוליטית. מדיה וקבצים בנושא הפיגועים בסטוקהולם בוויקישיתוף באתר CNN סוכנויות הידיעות, השקט הופר: שני פיצוצים בשטוקהולם, אדם נהרג, באתר ynet, 11 בדצמבר 2010 סוכנויות הידיעות, המחבל נהרג בפיגוע בשבדיה: "צעק בערבית", באתר ynet, 12 בדצמבר 2010 AP, איורי מוחמד: ר"מ שבדיה מציע דיון פומבי בנושא, באתר ynet, 6 בספטמבר 2007 סוכנויות הידיעות, שבדיה בהלם מהפיגוע: "איך זה הגיע אלינו?", באתר ynet, 13 בדצמבר 2010 באתר BBC Gordon Rayner, Andy Bloxham and Laura Roberts, ‏Stockholm bomber was thrown out of Luton mosque for trying to recruit extremists, The Telegraph, 13 December 2010
אימגו

"אימגו – מגזין מאמרים, כתב עת בנושאי תרבות ותוכן" (בכתב לטיני: e-mago) הוא אתר אינטרנט ומגזין רשת ישראלי, הפועל מאז שנת 2003 ומפרסם מאמרים המקיפים מכלול רחב של נושאים. בהם, אמנות, ספרות, תיאטרון, היסטוריה, פילוסופיה, מיתוסים ופולקלור, פמיניזם, צבא וגאופוליטיקה, מדע, ביקורת חברתית ואקטואליה. עורכי האתר, יעקב עיון, תומר ריבל ומירב גולן, מצהירים שאין לו אג'נדה מכל סוג שהוא, אינטלקטואלית או פוליטית מלבד אמון בחשיבותה של הביקורת האינטלקטואלית, התרבותית והפוליטית-חברתית ושהוא פתוח לדעות מכל קצווי הקשת המחשבתית והפוליטית כאשר הפרמטרים היחידים לקבלה ופרסום של מאמר הם איכות (רמת כתיבה גבוהה ועניין לקוראים) והקפדה על עריכה מקצועית. עם הקמתו כלל האתר בנוסף למגזין גם מערכת פורומים. עם יסוד האתר נכתב בו: "אימגו היא מקום מפגש, פונדק דרכים, בזאר בו ניתן לרכוש ולקנות רעיונות להחליף דעות ולחרוט חותם אישי". בנוסף למאמרים מגזיניים מתפרסמים באימגו מאמרים מקצועיים, טורי דעה קצרים, בהם כאלה המפתחים דיון פולמוסי עם מאמרי דעה קודמים ואירועים כגון תערוכות והרצאות. עם הכותבים הבולטים נמנים אורי קציר, בלפור חקק, דוד אדלר, דן לחמן, הרצל חקק, יערה בן דוד, מנחם פאלק, משה גנן ועדינה בר-אל. כמות התוספות לאתר פחתה בסוף העשור השני של המאה ה-21. אתר אימגו רוני שני, e-mago: חנונים לעניין, באתר ynet, 20 באוקטובר 2004 דוגמת האתר בספטמבר 2003
דומיטיה הזקנה

דומיטיה הזקנה (בלטינית: Domitia maior ידוע לעיתים גם בשם דומיטיה לפידה;‏ המאה ה-1 לספירה) הייתה אצילה רומאית, דודתו של נירון קיסר שנרצחה על ידו. דומיטיה הייתה בתם הבכורה של אנטוניה הזקנה והמדינאי לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס. הייתה לה אחות קטנה בשם דומיטיה לפידה הצעירה (אמה של מסלינה) ואח צעיר בשם גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון). דומיטיה הזקנה נישאה מספר פעמים על פי הידוע. בעלה הראשון היה דקימוס הטריוס אגריפה אשר שימש כקונסול בשנת 22 לספירה. הוא נרצח בשנת 32 כקורבן של שלטון הטרור של טיבריוס. בנם היחיד היה קווינטוס הרטיוס אנטונינוס. שנה לאחר מכן נישאה דומיטיה למדינאי המשפיע והשנון גאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס (בן אחיינו של ההיסטוריון סלוסטיוס). ידוע שפאסיניוס סייע לדומיטיה בתביעה כספית לא ברורה נגד אחיה. בסביבות שנת 41, לבקשתו של הקיסר קלאודיוס, גירש פאסיניוס את דומיטיה, ונשא את גיסתה האלמנה אגריפינה הצעירה. טקיטוס מעיד ש"קנאה קשה הייתה שורה בין אגריפינה לבין דומיטיה". בשנת 47 נרצח פאסיניוס (נטען שהורעל), ואגריפינה נישאה לקיסר קלאודיוס. בשנת 54 מת קלאודיוס, ובנה של אגריפינה, נירון, הפך לקיסר החדש. גם אז לא חדלה דומיטיה לחרוש מזימות כנגד גיסתה. בשנת 55, שניים מעבדיה המשוחררים - לוקיוס דומיטיוס פאריס, ואטימטוס (שהיה לטענת אגריפינה, גם מאהבה של דומיטיה), ניסו לשכנע את הקיסר הצעיר שאמו חורשת מזימות נגדו. נירון כמעט והוציא אותה להורג, אולם בסופו של דבר היא הצליחה להוכיח את חפותה. נירון הרג את אגריפינה רק בשנת 59. דומיטיה הייתה אשה עשירה מאוד, ונירון חשק בעושר שלה ובמיוחד באחוזתה המפוארת. בשנת 59, סבלה דומיטיה מעצירות קשה במעיה. נירון הגיע לבקר אותה, ודומיטיה ליטפה את סנטרו ואמרה שהיא תמות מאושרת אם רק תזכה לראות את היום בו יגלח את זקנו בפעם הראשונה (טקס רומאי סמלי שהתקיים עם הגיעו של רומאי לגיל 21). נירון הסתובב אל חבריו ובצחוק הודיע להם שהוא יצטרך לגלח את זקנו כבר עכשיו. מיד לאחר מכן הוא הורה לרופאים לתת לה מנת יתר של חומר משלשל, והיא מתה. נירון מיהר להשתלט על נכסיה. מדיה וקבצים בנושא דומיטיה הזקנה בוויקישיתוף שרה דבורצקי, קורנליוס טאקיטוס - ספרי השנים, מוסד ביאליק, 1962. עמ' 360. קווינטיליאנוס, "תורת הנאום", ספר שישי, פרק 2, 50. טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שלושה עשר, 19. טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שלושה עשר, 20. טקיטוס, "ספרי השנים", ספר שלושה עשר, 21. השוו לדוגמה: קווינטיליאנוס, "תורת הנאום", ספר שישי, פרק 4, 74. סוויטוניוס, "נירון האלוהי", 34.
אחיות (סדרת דרמה)

אחיות (Sisters) היא סדרת דרמה אמריקאית ששודרה ב-NBC במשך שש עונות מ-1991 עד 1996. הסדרה עוסקת בארבע אחיות המתגוררת באילינוי: אלכס העשירה הנשואה למנתח פלסטי, טדי האלכוהוליסטית לשעבר, ג'ורג'י עקרת הבית ופרנקי, אשת עסקים המכורה לעבודתה. אביהן של הארבע רצה מאוד שיוולדו לו בנים, וקרא לכל אחת מבנותיו בכינויים גבריים. עקב עבודתו כרופא, אביהן נעדר רבות מהבית ואמן סבלה מהזנחה. בשתי העונות הראשונות של הסדרה כל פרק התחיל בכך שארבע האחיות יושבות ביחד בסאונה ומדברות ביניהן. אלכס (סווזי קורץ): האחות הבכורה, הייתה נשואה למנתח פלסטי וחיה חיים אמידים. טדי (סילה וורד): האחות השנייה, אלכוהוליסטית לשעבר, הייתה גרה בקליפורניה ולאחר מכן חזרה לאילינוי, מקום הולדתה. ג'ורג'י (פטרישיה קלמבר): האחות השלישית, הייתה עקרת בית וסוכנת נדל"ן. פרנקי (ג'וליאן פיליפס): האחות הקטנה, מכורה לעבודה, נישאה לבעלה לשעבר של אחותה טדי. אתר האינטרנט הרשמי של אחיות (באנגלית) "אחיות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אחיות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אחיות", באתר Metacritic (באנגלית) "אחיות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גילי איזיקוביץ, "אחיות": סדרה חלוצה שסיימה כסבונייה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנדרה הס

סנדרה הס (Sandra Hess; נולדה ב-27 במרץ 1968) היא שחקנית שווייצרית. הס נולדה בציריך, ובגיל חמש עשרה היא החלה לעבוד כדוגמנית בפרסומות לטלוויזיה. לאחר סיום התיכון היא החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת ציריך, ולפני שסיימה את התואר נסעה לארצות הברית על מנת לפתח שם קריירת משחק. ב-1992 הופיעה בסרט "העולם על פי קליפורניה מן" לצד שון אסטין. ב-1997 שיחקה את סוניה בלייד בסרט "מורטל קומבט 2" ושיחקה בסרט האימה "משמרת לילה" שכתב סטיבן סודרברג, וכיכבו בו יואן מקגרגור ולורן גרהאם. ב-1998 שיחקה בפרק של הסדרה "איש הנצח", ושיחקה בתפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הפעולה האמריקאית "פנסקולה: כנפי זהב". היא גילמה את דמותה של וייפר בסרט טלוויזיה המבוסס על הקומיקס לצד דייוויד הסלהוף. היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן, גולשים בזמן, CSI ובניחוש חוקר. ב-2008 שיחקה תפקיד קבוע של עורכת דין באופרת הסבון הרפואית "בית חולים כללי". הס נשואה לשחקן מייקל טרוקו. סנדרה הס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סנדרה הס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סנדרה הס, באתר AllMovie (באנגלית) סנדרה הס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סנדרה הס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אמילי ווף

אמילי ווף (באנגלית: Emily Woof; נולדה ב-1967) היא שחקנית וסופרת אנגלייה. היא ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה בהם ננסי במיני-סדרה "אוליבר טוויסט" משנת 1999, ובסרטים "ללכת עד הסוף", "סוחרי העץ", "ולווט גולדמיין", "תמימות מופלאה", "Silent Cry" ו"ליגה של גברים - האפוקליפסה". ווף נולדה גדלה בניוקאסל. אביה, ד"ר רוברט ווף, היה מנהל קרן וורדסוורת' (אנ'). היא למדה באוניברסיטת אוקספורד. הופעותיה הראשונות על במת התיאטרון היו בטרילוגיית הצגות יחיד "סקס", "סקס 2" ו"סקס 3". חלקים מהצגות אלה מבוצעות על גבי טרפז. אחרי שסיימה את לימודי התואר היא למדה להופיע על טרפז בבריסטול. הופעותיה של ווף בסרטים "ללכת עד הסוף" (1997), "מצלמים פיות" (1997), "ולווט גולדמיין" (1998) ו"סוחרי העץ" (1998) ביססו את שמה כאחת השחקניות הצעירות המובילות. בטלוויזיה שיחקה ווף בסדרות דרמה תקופתיות כמו "מידלמארץ'" ו"אוליבר טוויסט", וגם בדרמות עכשוויות כמו "Killer Net" וקומדיות ("המופע של רוני אנקונה"). ב-2016 השתתפה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט". ווף כתבה את המחזות "סקס", "סקס 2", "סקס 3" ו-"Revolver". לרדיו כתבה את "Pianoman", כ "Baby Love" ו-"Home to The Black Sea". עוד כתבה וביימה שני סרטים קצרים "Between The Wars" ו-"Meeting Helen". במאי 2010 יצא לאור הרומן הראשון של ווף "The Whole Wide Beauty"‏ (ISBN 9780571253999) בהוצאת פאבר ופאבר. הרומן השני שלה "The Lightning Tree" פורסם במרץ 2015. ווף חיה בצפון לונדון ולה שני ילדים. אמילי ווף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמילי ווף, באתר AllMovie (באנגלית) אמילי ווף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Once upon a life: Emily Woof, The Guardian, Sunday 21 March 2010 The Guardian - Emily Woof "Emily Woof on her life as a trapeze artist". Daily Mail. London. 2010-05-01. נבדק ב-2010-09-08. "Faber & Faber : The Whole Wide Beauty [Emily Woof, 9780571253999]". נבדק ב-2010-09-08. "One Minute With: Emily Woof - Features, Books - The Independent". London. 2010-04-02. נבדק ב-2010-09-08.
שאלתיאל

האם התכוונתם ל... אישים אורי שאלתיאל – עיתונאי ועורך ישראלי אלי שאלתיאל – היסטוריון, סופר ועיתונאי ישראלי דוד שאלתיאל – איש צבא ודיפלומט ישראלי דוויקו שאלתיאל – זמר ישראלי בסגנון יווני יוסף שאלתיאל – צייר ואמן ויטראז' ישראלי יעקב שאלתיאל – כדורסלן, שופט, מאמן כדורסל ועסקן ספורט ישראלי סיגל שאלתיאל-הלוי – מנכ"לית המשרד לפיתוח הנגב והגליל וראש מועצת מגדל תפן הגדת שאלתיאל – הגדה היסטורית של ראשי משפחת שאלתיאל שאלתיאל אבי זרובבל (אנ') - דמות מקראית שאלתיאל בן יכניה (אנ') - דמות מקראית אחרים שאלתיאל קוואק – סדרת אנימציה לילדים
אברהם אבוקארא

רבי אברהם אבוקארא (נפטר י' בכסלו ה'תר"ם, 25 בנובמבר 1879) היה רב ודיין מפוסקי יהדות תוניסיה. מחבר הספר "בן אברהם" על כללי הספקות". מלבד ידיעותיו בהלכה, נודע הרב אבוקארא כמקובל. נולד לרב משה אבוקארא, ממשפחת אבוקארא, באחת מערי תוניסיה ולמד בישיבותיה. בשנת 1869 (ה'תרכ"ט) זכה במינוי רשמי של הממשלה בבית הדין של קהילת פוטרוגיזיס בתוניסיה. בסוף ימיו התמנה כאב בית הדין, משרה בה נשא עד לפטירתו בי' בכסלו ה'תר"ם, 25 בנובמבר 1879. בשנותיו האחרונות הכין לדפוס את ספרו החשוב "בן אברהם" על ענייני הספקות בהלכה, אך לא הספיק להדפיסו. לאחר פטירתו, הספר הוצא לאור בידי רבי יעקב אבוקארא ונדפס שנתיים לאחר פטירתו בליוורנו. ערכו באנציקלופדיה אשכול, כרך א' עמ' 114–115 ספרו בן אברהם - חלק בית הספק, ליוורנו תרמ"ב, באתר היברובוקס ABUKARA, ABRAHAM BEN MOSES, Encyclopaedia Judaica נכתב לעיתים כאבוקרא או אבוקארה
יצחק אבולעפיה (פני יצחק)

הרב יצחק אבולעפיה (ה'תקפ"ד, 1824 - ט"ז באדר ב' ה'תר"ע, 27 במרץ 1910) היה דיין בטבריה ובדמשק, מחבר סדרת ספרי השו"ת "פני יצחק". נולד בשנת ה'תקפ"ד בדמשק לאורו (או אורה) ולרב משה אבולעפיה, בנו של הרב חיים ניסים אבולעפיה. אביו התאסלם לאחר שעבר עינויים קשים בעלילת דמשק ושימש בה כעד נגד היהודים (ראה שם). הוא עבר להתגורר עם סבו בטבריה ולאחר מכן בירושלים. למד בישיבות ירושלים, ובשנת 1842 (ה'תר"ב) עם מלאת לו 18 שנים התמנה כחבר בית הדין בטבריה ועבר להתגורר בה. בשנת 1870 (ה'תר"ל) התמנה כרבה של דמשק. בדמשק היו לו מאבקים רבים עם עשירי קהילתו. ועם הרב גאגין. בשלב מסוים בחייו שב לטבריה, ואז למד אצלו רבי אברהם חי בן אמוזג. בסוף ימיו חזר לירושלים. הוא נפטר ביום ראשון ט"ז באדר ב' ה'תר"ע, 27 במרץ 1910, ונקבר בטבריה. פסק ההלכה שלו משנת 1904 שבו התיר לקראית להינשא ליהודי ב"קבלת חברות" (התחייבות לקיום ההלכה הרבנית) בלבד, בלי הליך גיור, עורר פולמוס גדול בעולם ההלכה ונתקל בהתנגדות קשה של רבני ירושלים הספרדים, בראשם של רבי שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי יעקב שאול אלישר ורבי אהרן בכור אלחדיף. הרב יוסף ידיד הלוי מצפת העביר את תמיכתו לצד רבני ירושלים למרות שבתחילת הדרך פסק אף הוא להיתר. הפולמוס הסתיים כאשר חזר בו גם הרב אבולעפיה מן ההיתר המעשי. לב נשבר, פלפולים. איזמיר ה'תרל"ח סדרת "פני יצחק" פני יצחק - חלק א, ליוורנו ה'תרל"א פני יצחק - חלק ב, ליוורנו ה'תרמ"ו פני יצחק - חלקים ג-ד, איזמיר ה'תרמ"ז פני יצחק - חלק ה, איזמיר ה'תרנ"ח פני יצחק - חלק ששי, ירושלים ה'תרס"ג חזקיה שבתי, דרשת הספד עליו, בתוך: דברי חזקיהו – חלק א, שו"ת, חידושי סוגיות ודרושים, ירושלים, תרצ"ה. עמ' קטז-קכ גיא ברכה, נגד הזרם ועמו: חייו ומאבקיו של הרב יצחק אבואלעפיה, החכם באשי של יהודי דמשק, עת־מול גיליון 219 יצחק אבולעפיה (פני יצחק), באתר "החכם היומי" יצחק בן משה אבולעפיה (1824-1910), דף שער בספרייה הלאומית הרב יצחק אבולעפיה (פני יצחק), באתר כארז בלבנון ככל הנראה, ראו ד"ר יוחאי בן- גדליה, הסיפור שלא סופר: גבורתן של הנשים בעלילת דמשק, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 05.02.2018 בסוף ספרו "פני יצחק" ח"ו דעות האוסרים מובאות בארוכה בספרו של האחרון, שו"ת "מפי אהרן", אבן העזר סימן כא. שו"ת ימי יוסף, ח"א אבן העזר סי' א. להרחבה על פרשייה זו, ראו: שלמה אליעזר מרגליות (עורך), גדולי ארץ ישראל על כת הקראים, ירושלים תשל"ה. הרחבה על הפרשה בקובץ "בין ניכור לאחוה" (מעמוד 23)
יצחק אבולעפיה

האם התכוונתם ל... יצחק בן חיים אבולעפיה – בנו וממלא מקומו של רבי חיים אבולעפיה (השני) מחדש היישוב היהודי בטבריה, מחבר "פחד יצחק" על ספר יראים יצחק (בן יששכר) אבולעפיה – נכדו של רבי חיים אבולעפיה (השני), פקיד וממונה על קהילות האשכנזים והספרדים ורבן של צפת וטבריה, אביו של חיים נסים אבולעפיה יצחק בן משה אבולעפיה (1824–1910) - רב בטבריה ובדמשק מחבר "פני יצחק" קטגוריה:משפחת אבולעפיה
M107

M107 (מ-Messier 107, נקרא גם NGC 6171) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-20,900 שנות אור ממערכת השמש. הצביר הוסף לקטלוג מסיה רק בשנת 1947, 166 שנים אחרי גילויו, על ידי האסטרונומית הלן סויר הוג. הצביר התגלה על ידי פייר מאשן באפריל 1784, כשנה אחרי פרסום הגרסה האחרונה של קטלוג מסיה. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי סיפר מאשן על גילויו של M107, וציין את מיקומו בין הכוכבים ζ (זטא) בנושא הנחש ו-φ (פי) בנושא הנחש. ככל הנראה זהו העצם האחרון שהתגלה מבין כל העצמים שבקטלוג מסיה (M108 ו-M109 התגלו בשנת 1781 ו-M110 בשנת 1773). ויליאם הרשל צפה בצביר ב-12 במאי 1793 בלי שידע על גילויו הקודם על ידי מאשן, ותיאר אותו כצביר יפהפה של כוכבים, עשיר מאוד ודחוס מאוד ושהצפיפות גדלה בהדרגה בכיוון המרכז. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1836 ותיאר אותו כגדול, בהיר, עגול, עשיר וצפוף מאוד. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 8.85 וקשה להבחין בו באמצעות משקפת, בה הוא נראה ככתם קטן ומעורפל. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בו בקלות אך למעשה מראה רק את מרכזו הבהיר. רק צילום ארוך חשיפה מאפשר להבחין במלוא גודלו של הצביר וכן בכוכבים הבהירים ביותר שבו שלהם דרגת בהירות 13. M107 נמצא כ-2.7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב ζ (זטא) בנושא הנחש וכ-3.6 מעלות מצפון לכוכב φ (פי) בנושא הנחש. מסביב ל-M107 נמצאים מספר צבירים כדוריים נוספים: כ-10.5 מעלות מדרום-דרום-מערב ל-M107 נמצא M80, כ-10.75 מעלות מצפון-מזרח לו נמצא M10 וכ- 11.7 מעלות מצפון-צפון-מזרח נמצא M12.‏ M9 נמצא כ-12.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח ל-M107. קוטרו של M107 הוא כ-80 שנות אור, אך בתצפית באמצעות ציוד חובבים נראה שגודלו הוא רק כרבע מכך, שכן רק מרכזו צפוף והצפיפות כמו גם הבהירות יורדים מהר עם המרחק מהמרכז. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-20,900 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-13 דקות קשת – מעט פחות ממחצית גודלו הזוויתי של הירח המלא. מסתו קטנה יחסית לצבירים השכנים ומוערכת בכ-182,000 מסות שמש בלבד, כאשר כמחצית ממנה מרוכזת בקוטר של כ-33 שנות אור. בניגוד לתאוריהם של ויליאם וג'ון הרשל (שצפו רק במרכז הצביר), M107 הוא למעשה צביר דליל ומרווח למדי וסיווגו המורפולוגי הוא X, כלומר מהדרגה השלישית הכי פחות צפופה. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא רק פי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G0. עד היום התגלו בו כ-25 כוכבים משתנים. מדיה וקבצים בנושא M107 בוויקישיתוף M107 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M107, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים SIMBAD: M107 William E. Harris: CATALOG OF PARAMETERS FOR MESSIER'S GLOBULAR CLUSTERS J. Boyles, D. R. Lorimer, P. J. Turk, R. Mnatsakanov, R. S. Lynch, S. M. Ransom, P. C. Freire & K. Belczynski: Young Radio Pulsars in Galactic Globular Clusters, p. 10 Pierre Méchain: Letter of May 6, 1783
פרננדו השישי, מלך ספרד

פרננדו השישי, מלך ספרד (23 בספטמבר 1713 – 10 באוגוסט 1759) היה שליט אירופי לבית בורבון בן המאה ה-18. היה מלך ספרד בין השנים 1746–1759. פרננדו השישי נולד במדריד ב-23 בספטמבר 1713, והיה בנו השני של פליפה החמישי, מלך ספרד, מאשתו הראשונה, מריה לואיזה, נסיכת סבויה. בשנת 1729 נשא לאישה את ברברה מפורטוגל, בתו של ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, אך לא היו להם ילדים. ב-9 ביולי 1746 נפטר אביו, פליפה החמישי, ופרננדו ירש את כס המלוכה הספרדי. פרננדו בחר בשרים מוכשרים לניהול השלטון, ועל ידי כך שמר על איזון בין ממלכת צרפת לממלכת בריטניה הגדולה, והצליח לשמור על נייטרליות במלחמת שבע השנים. פרננדו הצליח להבטיח לאחיו למחצה פליפה את השלטון בטוסקנה. בשנת 1750 הגיע להסכם עם ממלכת פורטוגל על הגבולות באמריקה, ובשנת 1753 חתם על קונקורדאט עם האפיפיור. פרננדו טיפח מאוד את הכלכלה, תמך באמנות, והקים את האקדמיה על שם סן פרננדו. בסוף ימיו איבד פרננדו את צלילות דעתו, ונאלץ להתרחק מהשלטון. ב-10 באוגוסט 1759 מת פרננדו השישי, ואחיו קרלוס השלישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. מלכי ספרד פרננדו השישי, מלך ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרננדו השישי, מלך ספרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שטיינהוף

שטיינהוף אינטרנשיונל (באנגלית: Steinhoff International) היא חברת החזקות קמעונאיות דרום אפריקאית בינלאומית, העוסקת בעיקר בתחום הרהיטים ומוצרים ביתיים, אשר פועלת בעיקר באירופה, אפריקה, אוסטרליה וארצות הברית. באוגוסט 2016 הוערך שווי החברה בכ-28 מיליארד דולר לאחר ההשתלטות על החברה האמריקאית Mattress Firm בעסקה של 3.8 מיליארד דולר שהייתה ההשתלטות הגדולה ביותר של חברה אפריקאית על חברה אמריקאית[דרוש מקור]. ב-13 באוקטובר 2023 חוסל שטיינהוף באופן רשמי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. נכון לאוגוסט 2016, שטיינהוף ניהלה קמעונאות פעילה ב-30 מדינות, כולל 6,500 סניפים השייכים 40 מותגים שונים, ומעסיקה כ-90,000 עובדים. 60% מכלל ההכנסות של החברה מיוצרים באירופה. בדרום אפריקה מותגי שטיינהוף כוללים HiFi Corp, Pennypinchers, Timbercity, Pep, Ackermans, Shoe City, Incredible Connection, ואת Unitrans בבריטניה, שטיינהוף היא הבעלים של המותגים המובילים: Cargo, Harveys Furniture, Bensons for Beds, Sleepmaster ואת Pep&Co. מדיה וקבצים בנושא שטיינהוף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שטיינהוף Ashley Armstrong; Jon Yeomans, ‏Poundland bought by South African group Steinhoff for £597m, The Telegraph, 13 July 2016 "Group overview: Quick facts". Andrew England (24 בפברואר 2016). "Home Retail bid fits Steinhoff's bold strategy for expansion". Ft.com. נבדק ב-2016-08-05. {{cite web}}: (עזרה) "Group overview". Steinhoff International Holdings. אורכב מ-המקור ב-2016-03-25. נבדק ב-2016-03-25. "Contact Us". Cargohomeshop.com. אורכב מ-המקור ב-2015-10-04. נבדק ב-2015-09-05. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שטיינהוף".
לואיס הראשון, מלך ספרד

לואיס הראשון, מלך ספרד (בספרדית: Luis I de España; ‏25 באוגוסט 1707 - 31 באוגוסט 1724) היה מלך ספרד לתקופה קצרה בשנת 1724. לואיס נולד במדריד ב-25 באוגוסט 1707, והיה בנו הבכור של פליפה החמישי, מלך ספרד, מאשתו הראשונה, מריה לואיזה, נסיכת סבויה, אולם, רק בשנת 1709 הוכתר לנסיך אסטוריאס. בשנת 1722 התחתן לואיס עם לואיז אליזבת ד'אורליאן, בתם של פיליפ השני, דוכס אורליאן ופרנסואז מארי דה בורבון, אך לא היו להם ילדים. ב-14 בינואר 1724 ויתר אביו, פליפה החמישי על השלטון, ולואיס ירש את כס המלוכה הספרדי. אולם, שלטונו לא ערך הרבה זמן, וב-31 באוגוסט באותה שנה מת לואיס מאבעבועות שחורות, ופליפה החמישי חזר לשלטון. מלכי ספרד מדיה וקבצים בנושא לואיס הראשון, מלך ספרד בוויקישיתוף לואיס הראשון, מלך ספרד (בספרדית) לואיס הראשון, מלך ספרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואיס הראשון, מלך ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)