laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מטריושקה

מַטריוֹשקָה (ברוסית: ‏Матрёшка‏Ⓘ‏; נגזר מהשם מטריונה שהיה אחד מהשמות הנפוצים בתחילת המאה העשרים. בישראל מכונה גם בבושקה, מרוסית: Бабушка, סבתא) היא סדרה של בובות חלולות, עשויות עץ, הנתונות זו בתוך זו. המטריושקה החיצונית היא הבובה הגדולה ביותר, ובתוכה בובה נוספת, קטנה ממנה במקצת כך שתוכל להיכנס בתוך הבובה הגדולה. בתוך המטריושקה הקטנה יותר נמצאת בובה קטנה קצת יותר, וכן הלאה. כל אחת מן הבובות, פרט לפנימית ביותר עשויה משני חלקים: עליון ותחתון. החלק העליון מעוגל ומזכיר צורה של ראש וכתפיים, החלק התחתון שטוח ומאפשר עמידה יציבה של הבובה על השולחן. במטריושקה טיפוסית יש בין ארבע לשבע בובות הנתונות זו בתוך זו. הבובה הפנימית ביותר (שהיא גם הקטנה ביותר) אינה חלולה. המטריושקה המסורתית היא בדמות של אישה החובשת על ראשה מטפחת. המטריושקה, שצורתה החיצונית מבוססת על בובה יפנית, נחשבת לסמל בעיני העם הרוסי. בשלהי המאה ה-19 החלו לייצר אותה גם ברוסיה. בובת מטריושקה הוצגה לראשונה בתערוכה העולמית בפריז בשנת 1900. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התגבש עיצובה הנוכחי. השם Матрёшка ("מטריושקה") נגזר מהשם הרוסי נשי Матрёна ("מטריונה"). מקור שם זה הוא מן המילה הלטינית «mater», שפירושה "אמא". דמות המטריושקה מעוצבת כמו אמא טובת לב, בריאה ושמנמנה. בעברית ישראלית הבובה קרויה לעיתים "בבושקה" (סבתא ברוסית). שם זה לבובה קיים במספר שפות סלאביות כמו קרואטית, סלובנית וסרבית. בסדרת הטלוויזיה "החפרפרת" השתמשו היוצרים במטריושקה שהולכת ונפתחת, וכל בובה זועמת יותר מקודמתה. בכך המחישו היוצרים את מורכבות העלילה, המורכבת מהונאה על גבי הונאה על גבי הונאה. עלילת סדרת ההנפשה "גיבורי העיירה" עסקה בעיירה שכל תושביה היו מטריושקות. המשוררת דליה קווה השתמשה במילה בבושקה בשירה "שורת נשים שקטה" כדימוי לשרשרת הדורות. משחק הווידאו "Stacking" מתקיים בעולם בו יצורים חיים וחפצים הם מטריושקות, ומגולל את סיפורו של בן למשפחת מנקי ארובות שחיה בזמן המהפכה התעשייתית. הזמר במסכה, ‏לא רק בובה: הסיפור האמיתי מאחורי הבבושקה | הזמר במסכה, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2021
קיט למברט

כריסטופר "קיט" סבסטיאן למברט (אנגלית: Christopher Sebastian "Kit" Lambert;‏ 11 במאי 1935 - 7 באפריל 1981) היה מפיק אלבומי מוזיקה והאמרגן של להקת הרוק הבריטית המי. למברט נולד לשושלת אמנים ידועה, בשנות בחרותו שירת בצבא הבריטי לאחר תקופה בה למד באוניברסיטת אוקספורד. עם שחרורו, שב למברט לבריטניה ועבד כעוזר במאי בסרטים "תותחי נברון" ו"מרוסיה באהבה". בשנת 1966, בחר עם חברו כריס סטאמפ ליצור סרט על להקה אנונימית בראשית דרכה. הלהקה שנבחרה נקראה The High Numbers, ולימים שינתה את שמה ללהקת המי. במהלך ההפקה, עזב למברט את תפקידו בסרט והפך לאמרגנה של הלהקה הצעירה. למברט היה זה שדחף ותמך בפיט טאונסנד, לעבור משירים קלילים שאפיינו את ראשית דרכה של הלהקה, ליצירות כבדות ועמוקות יותר, מה שהוביל ליצירת אופרות הרוק ובראשן Tommy. למרות זאת, הופיעו חילוקי דעות בינו לבין חברי הלהקה ובשנת 1971 פוטר למברט מתפקידו ופנה ללהקות פאנק שזכו להצלחה. למברט היה מכור לסמים, דבר שסיבך אותו לא מעט עם שלטונות החוק, יחד עם זאת, הודות לכישרונו כאמרגן זכה להון גדול אותו השקיע בנכסי מקרקעין. בשנת 1981 נפל למברט במדרגות ביתה של אימו ונפטר כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי. לאחר מותו יצא לאור ספר המבוסס על זיכרונותיו ובו סיפורים שטרם סופרו על סצנת המוזיקה בשנות ה-60 של המאה ה-20. קיט למברט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיט למברט, באתר MusicBrainz (באנגלית) קיט למברט, באתר Discogs (באנגלית) קיט למברט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ערך (מתמטיקה)

במתמטיקה, ערך מתייחס בדרך כלל ל'פלט' של פונקציה. במקרה הבסיסי ביותר, של פונקציה אונארית, קיים קלט אחד שהוא המשתנה ופלט אחד שהוא ערך הפונקציה. דוגמה: אם הפונקציה f {\displaystyle f} מוגדרת על ידי f ( x ) = 2 x 2 − 3 x + 1 {\displaystyle f(x)=2x^{2}-3x+1} לכל מספר ממשי x {\displaystyle x} , אז הקלט 3 יגרור ערך פונקציה 10 (מכיוון שאכן מתקיים 2 ⋅ 3 2 − 3 ⋅ 3 + 1 = 10 {\displaystyle 2\cdot 3^{2}-3\cdot 3+1=10} ). פונקציה עלולה להיות רב ערכית; במקרה כזה ניתן עדיין באופן פורמלי להתייחס אל ערך הפונקציה כאל משפחה או קבוצה בודדת. שימוש נוסף במילה ערך הוא לציון מופע כלשהו של משתנה (מתמטי או תכנותי). דוגמה: מתקיים f ( x ) = 0 {\displaystyle f(x)=0} עבור שני ערכים נפרדים של המשתנה x {\displaystyle x} , שהם x = 0.5 {\displaystyle x=0.5} ו- x = 1 {\displaystyle x=1} . המונח הערכה מתייחס להשמה של ערכים מסוימים לתוך משתנים הכלולים במשפט או במשוואה מתמטית. ערך מוחלט ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגואנה ירוקה

איגואנה ירוקה או איגואנה מצויה (שם מדעי: Iguana iguana) היא מין של זוחל המשתייך לסוג איגואנה שבמשפחת האיגואניים. האיגואנה הירוקה נפוצה בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית, ותחום תפוצתה משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים. בארצות הברית היא נפוצה בעמק הריו גראנדה בטקסס, דרום פלורידה, פלורידה קיז ואיי הוואי. המין תואר לראשונה בשנת 1758 על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס. לסוג איגואנה שייכת האיגואנה הירוקה ואיגואנת האנטילים הקטנים. מקור השם "איגואנה" הוא מהשיבוש הספרדי לשם "איוואנה" (Iwana), בו השתמש שבט הטאינו. עד היום, במדינות דוברות ספרדית, זכרי האיגואנה הירוקה נקראים "גורובו", "מיניסטרו" או "דניאלורטרס", והצעירים נקראים "איגואניטה" או "גורוביטו". בטבע האיגואנה הירוקה מגיעה לאורך של כ-1.66 מטרים, ולמשקל של כ-10 קילוגרם. בשביה ניתן למצוא פרטים המגיעים לאורך של כ-2 מטרים ויותר. אורך חיי האיגואנה בטבע מגיע לחמש עשרה שנה, ובשביה יכול לעבור אף את העשרים. על אף שמה, האיגואנה הירוקה אינה ירוקה כולה, אם כי הצבע הירוק דומיננטי. לאיגואנה כתמים של צבע חום, אפור או שילוב ביניהם. גם באותו פרט איגואנה ניתן להבחין בשינויי צבע במהלך היום. בהיותה זוחל האיגואנה זקוקה למקור חום על מנת לשמור על טמפרטורת גופה. את החום משיגות האיגואנות מרביצה במקום החשוף לשמש. בראשה שני נחיריים, חורים קטנים בקצה הראש המשמשים לנשימה ולהפרשת מלחים. לה עיני חרוט צהובות כשל חתול, אלא שאצל האיגואנה האישון פתוח לרווחה. אוזניה הם קרום שקוף ועגול בשני צידי הראש, ללא שבלול חיצוני, עור התוף חשוף. שיניה מחודדות דמויות מסור מוסתרות על ידי השפתיים. הלשון, בדומה לנחשים, מאכלסת את כל הקולטנים של חוש הטעם וחוש הריח. לאיגואנה תא קולט אור בעזרתו רואה צבעים באופן חד ואף מצליחה לראות קרינה אולטרה סגולה. תכונה זו משמשת אותה למדידת רמת קרינת ה-UV שהיא מקבלת ובכך לקבל מספיק קרינה להפקת ויטמין D. לאיגואנה זוג קשקשים עגולים וגדולים במיוחד שמשמשים כשריד אבולוציוני הייחודי לאיגואנה. בתחתית ראשה וצווארה של האיגואנה מצוי עור דמוי מפרש, הנקרא פימה, כאשר היא מרגישה מאוימת או מתוחה היא פורשת אותו לקבלת מראה גדול יותר ומאיים. לאיגואנה ארבע רגליים בעלות מפרקים רבים וציפורניים חדות (מתחדשות), בעוד ברגליים האחוריות ישנן שתי אצבעות ארוכות במיוחד. זנב האיגואנה הוא שרירי ביותר ומהווה עד שני שלישים מגודלה, ובעזרתו היא מסוגלת להלקות את טורפיה וכן איגואנות אחרות שפלשו לטריטוריה שלה. הזנב מסייע לאיגואנה במהלך השחייה, שידועה כאחד הצדדים החזקים שלה. בזנב מאוחסן מעט שומן שיכול לעזור לה בעת רעב. האיגואנה יכולה להיפטר מהזנב בעת מאבק עם טורף או לחץ, אבל לאחר מכן היא פגיעה מאוד ולזנבה לוקח פרק זמן ארוך מאוד להתאושש. בפס ארוך לאורך גב האיגואנה עוברים אותם קשקשים דמויי דוקרנים, אשר לא נמצא להם שום שימוש מלבד זה שהם מעניקים לה מראה מאיים יותר. מדיה וקבצים בנושא איגואנה ירוקה בוויקישיתוף איגואנה ירוקה, באתר ITIS (באנגלית) איגואנה ירוקה, באתר NCBI (באנגלית) איגואנה ירוקה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) איגואנה ירוקה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) איגואנה ירוקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איגואנה ירוקה, באתר GBIF (באנגלית) איגואנה ירוקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
הרכבת התחתית של סאו פאולו

חברת הרכבת התחתית של סאו פאולו (בפורטוגזית: "Metrô de São Paulo" או "Companhia do Metropolitano de São Paulo") הוקמה ב-24 באפריל 1968 וחנכה את פעילותה בקו הראשון ב-14 בספטמבר 1974. ה-Metrô, כפי שהיא מכונה בפי תושבי סאו פאולו, היא, בהשוואה לרכבות תחתיות בערים גדולות אחרות, חדשה, מודרנית, בטוחה ויעילה. אף שאוכלוסיית סאו פאולו מונה כ-10 מיליון בני אדם (בין שלוש הערים הגדולות בעולם), אורכם הכולל של הקווים קטן יחסית, בהשוואה לרכבות תחתיות אחרות באירופה ובצפון אמריקה - 61 ק"מ בלבד. נכון ל-2007, מערכת הרכבת התחתית של העיר סאו פאולו כוללת ארבעה קווים: קו 1 (כחול), קו 2 (ירוק), קו 3 (אדום) וקו 5 (סגול). לאורך ארבעת הקווים פרוסות בסך הכול 55 תחנות. המערכת מסיעה ביום 3,200,000 בני אדם. עם זאת, המערכת לא מכסה את כל האזור האורבני, ועל כן מתקיים שיתוף פעולה עם ה-CPTM, החברה לרכבות מטרופוליטניות של סאו פאולו, שבין שאר פעילויותיה, משלימה את כיסוי הרכבת התחתית עם שישה קווים (הקווים A,B,C,D,E,F), הפרוסים על פני הקרקע במרחב האורבני העילי, לאורך 253.2 ק"מ, ו"משובצות" לאורכן 83 תחנות. קיימים ממשקים בין תחנות שתי החברות, ה-Metrô וה-CPTM, כלומר מיושמת פה גישה של שילוב רכבות תחתיות עם רכבות עיליות קלות. שתי המערכות מתוקצבות על ידי חברה השייכת לממשלת מדינת סאו פאולו והוענקו להן פרסים עבור היותן מערכות הרכבות האורבניות הנקיות בעולם. הקו הראשון, ה"כחול", החל את פעילותו ב-14 בספטמבר 1974. הרחבות צפויות של מערכת המטרו בעתיד: קו 4 (ה"צהוב") נמצא בשלבי בנייה, ויפרס לאורך 12.8 ק"מ, בתת-הקרקע. תהיינה לאורכו 11 תחנות ו"נפח התנועה" היומי הצפוי לו הוא כמיליון נוסעים, נוסף על נוסעי 4 הקווים האחרים. מתבצעת הרחבה גם בקו 2, שיכלול 3 תחנות נוספות ב-2010. קו 5 יורחב בעתיד ב-11.4 ק"מ נוספים. זמן ההמתנה הממוצע בין רכבות במטרו של סאו פאולו עומד על 99 שניות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להוסיף רשימת קווים. מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של סאו פאולו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של סאו פאולו הרכבת התחתית של סאו פאולו, ברשת החברתית פייסבוק הרכבת התחתית של סאו פאולו, ברשת החברתית אינסטגרם אתר המציג תמונות של מערכת הרכבות התחתיות והעיליות בסאו פאולו, באתר Urbanrail.net ערך זה הוא קצרמר בנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרכבה

האם התכוונתם ל... הרכבה (בוטניקה) – פעולה בה מרכיבים ענף אשר מצויים עליו אברי ריבוי (כגון עיניים), על ענף ממין אחר, מאותה משפחה של עצים. הרכבה (תעשייה) – תהליך תעשייתי של יצירת מוצר מחלקיו הרכבה של גלים – בפיזיקה: סופרפוזיציה הרכבה עצמית – תהליך הפיך שבו אוסף בלתי מסודר של חומרי גלם או רכיבים הופך למבנה או דפוס מסודר באופן ספונטני כתוצאה מהאינטראקציות בין חומרי הגלם וללא הכוונה חיצונית. הרכבת פונקציות – הפונקציה המתקבלת מהפעלתן של פונקציות אחדות בזו אחר זו,
ארון רלסטון

ארון לי רלסטון (באנגלית: Aron Ralston; נולד ב-27 באוקטובר 1975), הוא מטפס הרים אמריקני שהתפרסם במאי 2003 כאשר כרת לעצמו את החלק התחתון של ידו הימנית בעזרת אולר רב תכליתי באיכות נמוכה כדי להציל את עצמו לאחר שידו נלכדה מתחת לסלע ענק. רלסטון תיעד את קורותיו בספר שפרסם, בין הפטיש והסדן (באנגלית: Between a rock and a hard place). הספר עובד מאוחר יותר לסרט קולנוע בשם "127 שעות". רלסטון היה סטודנט להנדסת מכונות וצרפתית באוניברסיטת קרנגי מלון. בסיום לימודיו עבד באינטל. ב-2002 עזב את אינטל ויצא לטפס בהרי הרוקי בקולורדו על כל הפסגות מעל 14,000 רגל (4,262 מטר). בעת שעשה מסע בקניון בלו-ג'ון ליד העיר מואב ביוטה, נפל עליו סלע גדול וריתק את זרועו הימנית תוך ריסוקה. במשך חמישה ימים ניסה רלסטון להרים או לשבור את הסלע, ללא הצלחה. רלסטון התשוש והמיובש, שידע כי אף אחד אינו יודע היכן הוא נמצא ולא יבואו להצילו, החליט לכרות את ידו כדי לשחררה מהסלע. הוא סובב אותה עד ששבר את העצמות וכרת את העור והבשר באולר רב תכליתי. בעזרת הצבת של האולר הרב תכליתי הוא קרע את הגידים. רלסטון לא נקב בשם הדגם של האולר הרב תכליתי, אך ציין שזה לא היה הדגם של לדרמן. לאחר שניצל, נמצאה ידו על ידי פקחי הפארק וחולצה מתחת לסלע. הפקחים שרפו את היד ונתנו את האפר לרלסטון, שטמן אותו מתחת לסלע. מכירות האולרים הרב-תכליתיים בארצות הברית זינקו פלאים לאחר פרסום סיפור ההחלצות של רלסטון. רלסטון כיום מרצה לציבור הרחב, לרוב ללא תשלום. הוא ממשיך לטפס על הרים, ולאחרונה טיפס על הרים בארגנטינה. ב-2005 היה למטפס הראשון אי פעם שטיפס על כל פסגות קולורדו מעל 14,000 רגל, לבדו בחורף, משימה אותה החל ב-1997 ונאלץ לקטוע בשל התאונה. ב-21 ביולי 2003 הופיע רלסטון בתוכנית הארוח המאוחרת של דייוויד לטרמן (אנ'). ב-10 בספטמבר 2004 שודר סיפורו של רלסטון בתוכנית של שעתיים ב-Dateline NBC. התוכנית נקראה "ימי יאוש בקניון בלו-ג'ון". ב-7 בספטמבר 2004 יצא לאור ספרו Between a Rock and a Hard Place, בהוצאת Atria Books. (מסת"ב 0-7434-9281-1) בהופעה בתוכניתו של הווארד סטרן ב-13 בספטמבר 2005, במסע קידום ספרו, חשף רלסטון פרטים נוספים על התאונה. לדבריו ידו כבר מתה מחוסר אספקת דם כמה ימים לפני שכרת אותה. הוא השתמש בסלע כמנוף לשבירת עצמות הזרוע ונאלץ לשתות שתן של עצמו במשך כמה ימים לאחר שהמים שקצב לעצמו אזלו. גם לאחר ששחרר את עצמו, הוא היה במרחק של כ-13 ק"מ מהרכב שלו, שהיה רכב בעל תיבת הילוכים ידנית, וללא טלפון סלולרי. הוא ירד חומת אבן תלולה של כ-22 מטר וצעד לאורך הקניון בחום היום. בדרך פגש משפחת מטיילים מהולנד שנתנו לו כמה עוגיות ומים. לבסוף חולץ על ידי מסוק הצלה. הסרט "127 שעות", המועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ושישה פרסי אוסקר מבוסס על סיפורו. את דמותו גילם השחקן ג'יימס פרנקו. רלסטון ממשיך להופיע כנואם ממריץ בכל מיני אירועים. בשנת 2009 נישא רלסטון לג'סיקה טרוסטי ונולדו להם שני ילדים. ב-2011 נפרדו. מדיה וקבצים בנושא ארון רלסטון בוויקישיתוף ארון רלסטון, ברשת החברתית פייסבוק ארון רלסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארון רלסטון, ברשת החברתית Goodreads תמונת כריכת הספר "בין הפטיש והסדן"
לטאה זריזה

לטאה זריזה (שם מדעי: Phoenicolacerta laevis), היא זוחל, מין של לטאה בסוג Phoenicolacerta (אנ'). הלטאה הזריזה ידועה במהירותה ויכולת התמרון שלה בעת ריצה, ומכאן קיבלה את שמהּ. יכולתה להשיר את זנבה (אוטוטומיה) מאפשרת לה להימלט לעיתים מאויביה. פעילה ביום ובלילה. תפוצה עולמית: תפוצתה העולמית של הלטאה הזריזה מצומצמת - מדרום טורקיה עד ירדן, ישראל והאי קפריסין. בישראל שוכנת הלטאה הזריזה ברוב חלקי החבל הים-תיכוני, והיא מן הלטאות השכיחות בארץ. מקום חיות אופייני: סלעים, חורשים, חומות בתים ועצים שהיא מיטיבה לטפס עליהם. שכיחה במקומות יישוב. רוב הזמן מסתתרת בקליפות עצים, בסדקי סלעים ומתחת להם. ניזונה מחרקים ומשאר חסרי חוליות קטנים, ולעיתים אף מלטאות קטנות. הזכר מחזר אחרי הנקבה מציג לראווה את צבעיו העזים ומבליט את גרונו הצבעוני. באביב הנקבה חופרת גומה בקרקע או מתחת לאבן ומטילה בה 2-5ביצים. כעבור 3 חודשים בוקעים הצעירים. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 95-96 מדיה וקבצים בנושא לטאה זריזה בוויקישיתוף לטאה זריזה, באתר NCBI (באנגלית) לטאה זריזה, באתר GBIF (באנגלית) לטאה זריזה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרמאנשאה (פרובינציה)

פרובינציית כרמאנשאה (בפרסית: استان کرمانشاه) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה שוכנת במערב איראן, ובירתה היא העיר כרמאנשאה. היא נמצאת באזור הדרום-מזרחי של חבל הארץ כורדיסטן (שחלקו האחר מעבר לגבול, בעיראק), ובשנת 2011 מנתה כ-1,938,060 תושבים. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארכנגלסק (מחוז)

מחוז ארכנגלסק (ברוסית: Архангельская область; תעתיק: ארכנגלסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. בתוך המחוז נכלל גם המחוז האוטונומי ננץ. המחוז הוקם בשנת 1937. נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 998,072 תושבים. המחוז כולל מספר איים לרבות ארץ פרנץ יוזף ונוביה זמליה. עד למאה ה-10 באזור התגוררו עמים דוברי שפות פינו-אוגריות. ממחצית המאה ה-10 קיימות עדויות על קיום התיישבות רוסית באזור. תושבי האזור שילמו מיסים לרפובליקת נובגורוד. במהלך המאה ה-15 שטחי הרפובליקה סופחו לנסיכות מוסקבה. בשנת 1553 משלחת מדעית אנגלית שחיפשה דרך הצפונית להודו הגיע לאזור. הם הועברו למוסקבה. כתוצאה מכך החל פיתוח יחסים מסחריים בין המדינות ובלונדון הוקמה החברה המוסקבאית. נמל ארכנגלסק היה הנמל הראשי של רוסיה הצארית ודרכו עברו עד 80% מהסחורות. בעקבות ניצחון של פיוטר הגדול במלחמת הצפון הגדולה חשיבות הנמל ירדה באופן משמעותי. בשנת 1796 הוקמה גוברניה ועם מרכזה בארכנגלסק שכללה שטחים נרחבים בהרבה מהמחוז הנוכחי. לאחר סיום מלחמת האזרחים ברוסיה בוצע שינוי בחלוקה מנהלית ובשנת 1929 הוקם "חבל הצפון" עם מרכזו בארכנגלסק. בשנת 1937 הוקם מחוז ארכנגלסק. מאז התרחש כמה שינויים לא משמעותיים בשטח המחוז. בשטח המחוז נמצא מנזר סולובצקי באיי סולובצקי בים הלבן שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1992. במאי 2020 מחוז ארכנגלסק והמחוז האוטונומי של הניינץ החלו לנהל מגעים לאיחוד וחתמו על מזכר הבנות בנושא. איחוד מחוזות פחות מפותחים עם אזורים מפותחים יותר מאפשר לייעל את הפיתוח הכלכלי, כמו גם לספק תנאי מגורים שווים יחסית לכלל האזרחים, ללא קשר לאזורי מגוריהם. בסופו של דבר האיחוד לא מומש. הרשות המחוקקת הינה "אספת נציגים של מחוז ארכנגלסק" שכוללת 47 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. באוקטובר 2020 לתפקיד נבחר אלכסנדר ציבולסקי. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-21 ראיונים ו-7 אזורים עירוניים. בנוסף לכך קיימת עיר סגורה בה ממקום קוסמודרום פלסצק. מחוז ננץ נכלל בשטח המחוז אך מהווה סובייקט נפרד של הפדרציה הרוסית. בהתאם לנתונים לשנת 2024 במחוז מתגוררים 998,072 תושבים, זאת לעומת 1.5 מיליון בשנת 1989. בערים מתגוררים 78.9% מכלל אוכלוסיית המחוז. בהתאם למפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים 95.3% מאוכלוסיית המחוז וננצים 0.7%. ערים גדולות באזור הם ארכנגלסק - 355.8 אלף תושבים וסברודווינסק - 197.1 אלף תושבים. כלכלת המחוז מבוססת על מפעלי עץ, נייר ועיבוד דגים. בשטח המחוז קיימים שדות גז טבעי, נפט ומרבצי גבס, מלח ויהלומים. העיר סברודווינסק מהווה את הבסיס המרכזי של הצי הצפוני של רוסיה ומהווה מרכז תעשיית ספנות חשובה. בשטח המחוז נמצא קוסמודרום פלסצק. בעיר סברודבינסק שמהווה בסיס ראשי של הצי הצפוני פותחה תעשיית בניית אוניות הצי לרבות צוללות גרעיניות. החל משנת 1966 פועל קוסמודרום פלסצק. בשנת 1898 עיר ארכנגלסק נקשרה לרשת מסילות ברזל. הכביש הראשי במחוז הוא כביש M8 מוסקבה-ארכנגלסק. במחוז פועלים מספר נמלי ים ונמלים להעברת סחורות על נהרי המחוז. בארכנגלסק פועל נמל תעופה בין-לאומי. בשטח המחוז עוברות מספר צינורות גז טבעי. מדיה וקבצים בנושא ארכנגלסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארכנגלסק (ברוסית) הניו יורק טיימס, דיכאון וקור ברוסיה: פוטין מתכנן לשלוח את כל האשפה לפריפריה, באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2019 Архангельская область и Ненецкий автономный округ обсудят возможность объединения‏, Vesti.ru Меморандум подписан: Архангельск и Нарьян-Мар образуют новый регион
אוגוסטה (מיין)

אוגוסטה (באנגלית: Augusta) היא עיר הבירה של מדינת מיין שבארצות הברית. בנוסף להיותה בירת מדינת מיין, היא גם בירת מחוז קנבק שבמדינה. בשנת 2010 התגוררו בעיר 19,136 תושבים. אזור העיר אוגוסטה נחקר על ידי מתיישבים אירופים שהגיעו לאזור במסגרת ניסיונות היישוב הכושלים של מושבת פופהאם בספטמבר 1607. היישוב הראשון באתר הוקם בשנת 1629 על ידי מתיישבים אנגליים ממושבת פלימות' שהקימו במקום מוצב למסחר עם האינדיאנים. השם האינדיאני של האתר היה "קושנוק" שמשמעו "ראש הגלים". תחנת המסחר סחרה בפרוות עם האינדיאנים המקומיים והייתה רווחית ביותר, עד שהחלו חיכוכים עם האינדיאנים, ובשנת 1661 מכרה המושבה את מוצב המסחר, שנותר נטוש במשך 75 השנים הבאות. בשנת 1724 הוקם במקום מוצב צבאי בריטי בשם "מצודת ווסטרן" (כיום מוצב העץ העתיק ביותר בארצות הברית) על מנת להגן על נתיב הסחר למצודת האליפקס במעלה הנהר. בשנת 1771 נוסד במקום יישוב בשם האלוול (Hallowell), אולם אזור המוצב הפך בפברואר 1797 לעיירה עצמאית בשם הארינגטון (Harrington). באוגוסט, באותה השנה, שונה שמה של העיירה ל"אוגוסטה" על שם אוגוסטה דירבורן, בתו של הנרי דירבורן. בשנת 1799 הפכה העיר לבירת מחוז קנבק. עם הפיכתה של מיין למדינה, בשנת 1820 נערכו דיונים בדבר בחירת בירה למדינה, ובשנת 1827 נבחרה אוגוסטה כבירת המדינה, אולם בית המחוקקים של המדינה המשיך להתכנס בפורטלנד עד הקמת בניין הסנאט של מיין בשנת 1832 בתכנונו של האדריכל צ'ארלס בולפינץ'. העיירה אוגוסטה הפכה רשמית לעיר ב-20 באוגוסט 1849. בשנת 1837, נבנה על הנהר סכר ובקרבתו מנסרה לחיתוך עצים שהיוו אז מרכיב חשוב בכלכלת העיר. בשנת 1851 חוברה העיר למערכת מסילות הברזל - דבר שהגביר את חשיבותה הכלכלית של העיר ואת היקף המסחר בעצים. לאחר הקמת מסילת הברזל הוקמו בעיר מפעלי טקסטיל. כיום, מרבית כלכלת העיר מתבססת על מתן שירותים למבני הממשל. אוגוסטה היא עיר הבירה המזרחית ביותר מבין בירות מדינות ארצות הברית. שטחה של העיר 150.9 קמ"ר מהם 143.4 קמ"ר שטחי יבשה ו-7.5 קמ"ר שטחי מים (4.98%). נכון לשנת 2015, אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-18,000 נפש. מרבית מהאוכלוסייה (94.1%) היא לבנה. המיעוטים כוללים: 1.5% אסייתים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 2.8% אחרים. בעיר פועל סניף של אוניברסיטת מיין. בניין הדואר המרכזי, שנת 1915 לערך רחוב ווטר, שנת 1920 לערך מלון נורת', שנת 1906 לערך נהר קנבק בשנת 1909 בניין הסנאט - גלויה משנת 1905 בניין הסנאט - 1965 אתר האינטרנט הרשמי של אוגוסטה אוניברסיטת מיין שבאוגוסטה ההיסטוריה של אוגוסטה אוגוסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראש העיר באתר עיריית אוגוסטה (באנגלית)
ג'פרסון סיטי

ג'פרסון סיטי (באנגלית: Jefferson City) היא עיר הבירה של מדינת מיזורי שבארצות הברית. העיר מהווה בירת מחוז קול, ומתגוררים בה 43,000 תושבים (2010). העיר קרויה על שם נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון. בעיר פועלת אוניברסיטת לינקולן. אזור זה של אמריקה היה מיושב בתקופה הפרה היסטורית על ידי מתיישבים המכונים כיום בוני התילים. לפני הגעת המתיישבים האירופים לאזור התגוררו בו אינדיאנים משבט האוסייג'. בשנת 1812, עם הקמת טריטוריית מיזורי נבחרה העיר סנט צ'ארלס כבירתה. בשנת 1821 נבחרה העיר לומנ'ז לנדינג (באנגלית: Lohman's Landing), עיירת סחר קטנה, כבירת המדינה, והוחלט על שינוי שמה של העיר. בין השמות שהוצעו היו "מיזוריפוליס" (Missouriopolis), אולם לבסוף נבחר השם "ג'פרסון סיטי" - "עירו של ג'פרסון". בשנת 1826 התכנס לראשונה בית המחוקקים של מיזורי בעיירה הקטנה, ובשנת 1839 הפכה לעיר. במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נכבשה העיר על ידי צבא האיחוד. ב-22 במאי 2019, מעט לפני חצות סופת טורנדו הרסנית EF-3 תקפה את העיר וגרמה לנזק נרחב בצד הדרום-מערבי של העיר. לפחות 20 בני אדם נפצעו וגבר אחד מת מפצעיו למחרת האירוע. שטחה של העיר 73.2 קמ"ר מהם 70.6 קמ"ר שטחי יבשה ו-2.6 קמ"ר שטחי מים (3.61%). בג'פרסון סיטי ישנו אקלים יבשתי ולח עם קיץ חם וגשום וחורפים קרים. סופות רעמים נפוצות גם באביב וגם בקיץ. שלג קל נפוץ במהלך החורף. נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-43,000 תושבים. 78% מהאוכלוסייה לבנה, 16.9% אפרו-אמריקאים, 1.8% אסייתים, 2.2% משני גזעים או יותר, ו-1.2% מגזעים אחרים. במועצת העיר חברים כ-10 נציגים הנבחרים מחמשת המחוזות בעיר- שניים מכל מחוז. בעיר ממוקם בניין קפיטול מדינת מיזורי ובנייני הממשל של המדינה. כמו כן ממוקמים בעיר מוזיאון מדינת מיזורי, המוזיאון להיסטוריה צבאית של מיזורי אתר האינטרנט הרשמי של ג'פרסון סיטי מחלקת המבקרים והכנסית של העיר ג'פרסון סיטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) McMillen, Margot Ford & Murphy, Dennis. A to Z: The Dictionary of Missouri Place Names. Columbia, MO. Pebble Publishing, 1996. ISBN 0-9646625-4-X
אלכס כגן

אלכס כגן (נולד ב-1944 בברית המועצות) הוא מלחין ובמאי תיאטרון ישראלי. עלה לישראל עם אמו והתחנך בקיבוצים משמר הנגב וגבעת ברנר. בעת שירותו הצבאי הכיר לראשונה את חנוך לוין, ולאחר מלחמת ששת הימים העלו שניהם במשותף את הקברט הסאטירי "את ואני והמלחמה הבאה" שחולל שערורייה ציבורית. אחד משירי הקברט הוא "שחמט", המוכר בביצועה של חוה אלברשטיין. לאחרונה נוספו לשיר גרסאות כיסוי בביצוע שלומי סרנגה ואבי טולדנו. כגן המשיך לשתף פעולה עם לוין בעוד מספר הצגות, כגון "יעקובי ולידנטל", "נעורי ורדה'לה" ו"קרום". הוא כתב מוזיקה גם להצגות של יהושע סובול ונסים אלוני ("שעיר אחד לעזאזל)". כמו כן כתב מוזיקה לסרטיהם של דן וולמן, מיכל בת-אדם, משה מזרחי, יעוד לבנון ועוד. תקופה קצרה עמד בראש מגמת לימודי המוזיקה בבית הספר לתיאטרון בית-צבי. ב-1975 חיבר את המוזיקה לסרטו של דן וולמן "מיכאל שלי". ב-1980 חיבר את המוזיקה לסרטה של מיכל בת אדם "על חבל דק". ב-1983 חיבר את המוזיקה לסרטו של יצחק צפל ישורון, זוג נשוי. ב-1984 חיבר את המוזיקה לסרט "חייל הלילה" וב-1986 חיבר את המוזיקה לסרט "מלכת הכיתה", גם הוא בבימויו של יצחק צפל ישורון. בסוף שנות ה-80 החל לעסוק בבימוי אופרות ואף היה ממקימי האופרה הקאמרית הישראלית (ביחד עם הסופר אריה קרישק) קצרת הימים, אשר הספיקה להעלות אופרה אחת בלבד- "ורד לבן" מאת אודו צימרמן. בדצמבר 2007 העלה כגן בישראל את המופע "שוברט פלוס", אפיזודה אופראית על פי הלידר של שוברט, בהשתתפות זמרי האופרה גבי שדה ואלמה מושונוב, הפסנתרן ברט ברמן ונגנית הקלרינט מור לוין. ב-2009 העלה ערב דומה על פי יצירות גוסטאב מהלר. ב-2012 העלה ערב מיוחד לשירי חנוך לוין, שהולחנו על ידו בעבר בהשתתפות הזמרת קרן הדר. בסתיו 2014 ביים והלחין את "נפילה בשידור חי" מונודרמה של אריה קרישק, בכיכובו של אלכס אנסקי, על ימי הרדיו האחרונים של שדרן בכיר ונודע. ההצגה זכתה לביקורות מהללות והוצגה ברחבי הארץ ובחו"ל. בתחילת 2015 העלה את "המכשפות", האופרה הראשונה של פוצ'יני, בהפקה מיוחדת בשילוב קולנוע ווידאו, עם אירה ברטמן, גבי שדה ויותם כהן. באביב 2016 ביים גרסה של האופרה "אנה פרנק", מאת גריגורי פריד, עם הזמרת איילת כהן, הפסנתרן ברט ברמן, קריינות מפי אלכס אנסקי, בתרגום של דוד זבה. כגן נשוי לאדריכלית ענת בלומנטל ולהם בן אחד. לכגן שני בנים מנישואיו הראשונים. אלכס כגן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלכס כגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכס כגן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אלכס כגן, באתר ספר הקולנוע הישראלי אלכס כגן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכס כגן, באתר Discogs (באנגלית) אלכס כגן, בארכיון הבימה איתמר זהר, השיר של יום הזיכרון: גלגוליו של השיר "שחמט" מאת חנוך לוין, באתר הארץ, 28 באפריל 2017 אלכס כגן באסופת מלחיני שירי משוררים, בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן שיפמן, יוסי: שוברט פלוס פלוס, הבמה דצמבר 2007 חגי חיטרון, "יומנה של אנה פרנק": שעה של התפעלות וזעזוע, באתר הארץ, 2 במאי 2016