laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סכין מורה

סכין מוֹרָה (בשוודית: Morakniv) היא סכין נדן קטנה. זוהי סכין להב קבוע, עם או בלי מגן אצבעות. מקור המונח הוא בסכינים שיוצרו על ידי יצרן הסכו"ם בעיר מורה במחוז דלרנה. בשוודיה ובפינלנד, סכיני מורה נמצאים בשימוש נרחב בבנייה ובתעשייה ככלי בשימוש כללי. סכיני מורה משמשים גם את כל צבאות סקנדינביה כסכין יומיומית. סכיני מורה יוצרו בעיקר על ידי החברות KJ Eriksson ו-Frosts Knivfabrik (מפעל הסכינים של פרוסט). הם מיזגו את המותגים שלהם תחת Mora of Sweden, שמאוחר יותר שונה לשם Morakniv, אבל מספר יצרני סכינים אחרים מייצרים גם הם סכינים בסגנון מורה חברת מורקניב משתמשת בלהבים מנירוסטה 12C27, פלדת פחמן UHB-20C, פלדת טריפלקס, או פלדת פחמן קשה מאוד (HRC 61) המשולבת בין פלדה לבין סגסוגת רכה יותר. יצרנים נוספים של סכינים מסוג מורה הם Cocraft מותג הבית של Clas Ohlson, ו-Hultafors. Mora Companion MG High Carbon Mora Companion MG Stainless Mora Basic 511 פחמן Mora Basic 546 אל חלד סדרת Mora Bushcraft מורה קנסבול מורה גרברג Mora Outdoor 2000 אולר שווייצרי אופינל EKA (סכינים) מרקטור K55K מדיה וקבצים בנושא סכין מורה בוויקישיתוף מורקניב א.ב הולטאפורס Janson, Karin (27 במאי 2015). "Mora-stämpel banar väg för knivskarp exportsatsning" [Mora brand paves way for sharp export venture]. www.entreprenor.se. Entreprenör. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Niklasson, Cenneth (17 באוגוסט 2010). "Knivskarp match" [Sharp competition] (PDF). www.byggnadsarbetaren.se. Byggnadsarbetaren magazine. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Steel Quality". www.moraofsweden.se. Morakniv. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2016. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Ohlis, Jan. "Villaägarens bästa vänner" [The home owner's best friends]. www.viivilla.se. Vi I Villa. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Craftsman's knives". www.hultafors.se. Hultafors tools. אורכב מ-המקור ב-8 בדצמבר 2017. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Adventure". www.moraofsweden.se. Morakniv. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2012. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Construction". www.moraofsweden.se. Morakniv. אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2016. נבדק ב-16 בינואר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
סכין סאמי

סכין סאמי (בסקולט סאמי: jõnn-neiʹbb, באינארי סאמי: stuorrânijbe, בסאמי צפונית: stuorraniibi, בפינית: lapinleuku ,leuku או lapinpuukko), שמשמעות כולם "סכין גדולה", הסכין הסאמי היא אכן סכין גדולה בשימוש מסורתי על ידי הסאמים. לסכין הסאמי להב ארוך, רחב וחזק המתאים למשימות חיתוך קלות כמו הוצאת איברים, כריתת עצים קטנים לעמודי מחסה (אנ')), ניקוי בהברשה, שבירת עצמות ושחיטה, והיא משמשת לעיתים כתחליף לגרזן לחיתוך ולביקוע כמויות קטנות של עצי הסקה מעצים מתים עומדים – יכולת חיונית כאשר כל העצים המתים והנופלים קבורים מתחת לשכבות רבות של שלג – או ללחימה. לסכינים סאמיים טיפוסיות יש אורך להב שנע בין 200 לבין 450 מ"מ. ידית הסכין עשויה בדרך כלל משדר לאחיזה טובה יותר בשימוש בתנאי שלג. ידית זו מספקת גם שליטה טובה על הלהב, במיוחד בעת שימוש במשיכות, המועדפות בעת טיפול בסכין עם כפפות, או כשהידיים חסרות תחושה. הטאנג עובר דרך הידית (הטאנג הוא החלק האחורי של רכיב הלהב של הכלי שבו הוא מותקן לתוך חומר הניצב או מתחבר לידית). לידית אין מגן צולב. החומר המסורתי לנדן הוא עור איילים. לשולי הלהב יש לרוב שיפוע שטוח יחיד. הלהב צריך להיות חזק מספיק כדי לפצל עצמות (של איילים) ומחוסם, כדי לעמוד בטמפרטורות נמוכות. לחלק מהסכינים הסאמיים יש חריצים. העם הסאמי בדרך כלל משתמש בשתי סכינים: הקטן יותר נקרא buiku, פוקו, או unna niibaš ("סכין קטנה"); בעוד שה"סכין הסאמית" הגדולה יותר נקראת stuorra niibi ("סכין גדולה"). פוקו (סכין) סכין יאקוטית American Finn. "Finnish Puukko ~ Ultimate Tool". נבדק ב-24 באוגוסט 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Nordic Knives". נבדק ב-5 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)
רדמנתיס

רַדַמַנְתִיס (ביוונית עתיקה: Ῥαδάμανθυς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית של מלך נבון של האי כרתים. כבנם של זאוס ואירופה הוא נחשב לאל למחצה. מאוחר יותר הפך לאחד משופטי המתים ולדמות חשובה במיתולוגיה היוונית. שמו, שהאטימולוגיה שלו לא ברורה, שימש מאוחר יותר כדי לרמוז על אנשים המפגינים שיקול דעת קפדני ובלתי גמיש. רדמנתיס היה, על פי המיתולוגיה, בנם של זאוס ואירופה ואח לסרפדון (אנ') ומינוס (גם הוא מלך ואחר כך שופט המתים). רדמנתיס גדל יחד עם אחיו, על ידי אסטריוס, אביהם החורג. היו לו שני בנים, גורטיס (הקשור לגורטין (אנ') בכרתים) ואריתרוס (מייסד אריתראי (אנ')). מקורות אחרים (כגון פלוטרכוס, תזאוס 20) טוענים שרדמנתיס ולא דיוניסוס היה בעלה של אריאדנה, ואביהם של אוינופיון, סטפילוס (אנ') ותואס (אנ'). בתיאור זה, אריאדנה הייתה בתו של מינוס, אחיו של רדמנתיס; אריאדנה אחרת הייתה בתו של נכדו של מינוס (שגם הוא היה קרוי מינוס), אשר מופיע באגדה של תסאוס וניצל על ידי דיוניסוס. אף על פי שהוא נחשב לעיתים קרובות לאחד משופטי המתים בעולם המתים, הוא נודע גם בכמה פעולות חקיקה. ישנה התייחסות לחוק של רדמנתיס המורה לבני כרתים להישבע שבועות על ידי בעלי חיים ולחוק אחר של רדמנתיס שאומר שאם אנשים מתגוננים מפני אחרים שיזמו אלימות אז הם לא צריכים לסבול מעונש. החקיקה שלו, והאנלוגיה שלאחר מכן בספרטה, מתוארת בקצרה בספר הראשון של חוקי אפלטון, לאחר שהוא הוצג כאחיו של מינוס, ומתואר כהוגן שבאדם ומנהל צדק. המלך אסטריוס מת ללא יורשים ומינוס ירש את כס המלוכה. כאשר הפך מינוס למלך כרתים, הוא גירש את רדמנתיס מכרתים, כי קינא בפופולריות שלו. רדמנתיס ברח לבויוטיה, שם התחתן עם אלקמנה, אלמנתו של אמפיטריאון ואימו של הרקולס. על פי מסורות מסוימות, הוא הפך למורה להרקולס. זה מוזכר גם על ידי יואנס צצס, היסטוריון מימי הביניים. באופן כללי, תחום הפעילות המסוים של רדמנתיס נוטה להיות האיים האגאיים, מלבד כרתים עצמה, שם מינוס היה פעיל. הוא גם קשור לעיתים קרובות על ידי סופרים עתיקים עם מרכז יוון. על פי אגדות מאוחרות יותר (בערך 400 לפנה"ס), בשל יושרו הבלתי גמיש הוא הפך לאחד משופטי המתים בעולם המתים, יחד עם אחיו למחצה איאקוס ואחיו מינוס. הוא היה אמור לשפוט את נפשותיהם של בני המזרח, איאקוס את אלה של בני המערב, בעוד למינוס היה הקול המכריע (אפלטון, גורגיאס 524A). הוא מתואר בספרים 4 ו-7 של האודיסיאה של הומרוס. ורגיליוס (69–18 לפנה"ס) הופך את רדמנתיס לאחד מהשופטים והמענישים של הלא ראויים בקטע השאול (טרטרוס) של האינאיס. הומרוס מציג אותו כמי ששוכן בשדות אליסיום (אודיסיאה iv‏ 564), גן העדן לבניו האלמותיים של זאוס. פינדארוס אומר שהוא יד ימינו של קרונוס (כעת השולט בשדות האליזיים) והיה השופט היחיד של המתים. לוקיאנוס מסאמוסאטה מתאר את רדמנתיס כמי שעומד בראש חברת הגיבורים באיים ברי מזל (אנ') ב"היסטוריה האמיתית (אנ')". מדיה וקבצים בנושא רדמנתיס בוויקישיתוף "Rhadamanthus | Etymology, origin and meaning of rhadamanthus by etymonline". www.etymonline.com. "Rhadamanthus: Absurd Etymologies And Some Stories". Sententiae Antiquae. 2017-04-30. נבדק ב-2023-01-16. Porphyry, On Abstinence from Eating Animals III.16.6, on which see Jean Bouffartigue, Porphyre, De l'abstinence, (Paris) 1979, p. 171 n. 2. John Davidson, "Rhadamanthys and the Family of Herakles." L'antiquité classique Vol 68, 1999, pp. 247–252
הקץ לנשק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הקץ לנשק – רומן מאת ארנסט המינגוויי הקץ לנשק (סרט, 1932) – סרט קולנוע משנת 1932 על פי ספרו של המינגוויי, בבימויו של פרנק בורזייגי ובכיכובם של הלן הייז, גרי קופר, מרי פיליפס ואדולף מנז'ו הקץ לנשק (סרט, 1957) – סרט קולנוע משנת 1957 על פי ספרו של המינגוויי, בבימויו של צ'ארלס וידור ובכיכובם של רוק הדסון, ג'ניפר ג'ונס, איליין סטריץ' וויטוריו דה סיקה
NR-40

NR-40 (ברוסית: нож разведчика, בראשי תיבות ברוסית: НР-40; שפירושו "סכין סיירים" או פינקה) הייתה סכין קרב של הצבא האדום, שהוצגה ב-1940 והשתמשו בה לאורך מלחמת העולם השנייה. לסכין יש להב של 152 מ"מ עם נקודת תפס, ריקאסו גדול (אורך לא מושחז של הלהב ממש מעל המגן או הידית על סכין) ידית עץ שחורה ומגן בצורת S. המגן "הפוך" (בניגוד לרוב המגנים בצורת S, הוא מתעקל לכיוון הקצה) מכיוון שאחיזות סטנדרטיות של הצבא הסובייטי דרשו להחזיק את הסכין עם הקצה כלפי מעלה. בתחילת המאה ה-20, סכיני פוקו פיניים החלו להיות פופולריים בקרב פושעים ברוב ערי האימפריה הרוסית. יצרני סכינים מקומיים החלו אז לשנות את הכלי הפיני, כדי להפוך אותו לשימושי יותר ללחימה. למשל, הארכת הלהב, שינוי מִגַב שטוח לנקודת תפס והוספת מגן גדול. הנשק שנוצר, שנקרא עדיין "סכין פינית" או "פינקה" ברוסית, נראה שונה למדי מפוקו טיפוסי. "סכינים פיניות" היו בכל מקום בעולם התחתון של פושעי רוסיה וברית המועצות לאורך המחצית הראשונה של המאה ה-20. בגלל "איגוד הפושעים", "הסכין הפינית" נאסרה בברית המועצות בשנות ה-30 של המאה ה-20, ממש כמו שהאולר הקפיצי ייאסר מאוחר יותר במערב. מלחמת החורף חשפה מספר ליקויים בנשק הסובייטי; בין היתר, לחיל הרגלים הסובייטי הייתה חסרה סכין קרב טובה. כתוצאה מכך, בשנת 1940, הצבא הסובייטי אימץ את ה-NR-40, שהוא בעצם גרסה בייצור המוני של ה"פינקה" של הגנגסטר הרוסי. NR-40 יוצר בעיקר במפעל זיק (ЗиК) בזלאטוסט, אוראל. לאחר הקמת חיל הטנקים המתנדבים של אוראל ב-1943, כל חייליו וקציניו צוידו עם עותק מיוחד של NR-40 (שכונה גם "סכין שחורה"). המבנה נקרא מאוחר יותר על ידי הגרמנים בשם "Schwarzmesser Panzer-Division" (חטיבת הטנקים של הסכינים השחורות). ההמנון האוגדתי הלא רשמי הזכיר גם את הכינוי ("Дивизия черных ножей", כלומר חטיבת הסכינים השחורה). NR-40 כבר לא נמצא בשימוש הצבא, אבל עד היום מיוצרים בזלאטוסט העתקים מודרניים כמעט מדויקים שלה. סכין באותה מידה בדיוק ייחשב לנשק מבחינה חוקית, על כן נאסרה למכירה חופשית. כדי לעקוף זאת, היצרנים משתמשים בלהב דק יותר או מסירים את המגן. פוקו (סכין) סכין סימן 2 של הצי האמריקני סכין לחימה Fairbairn-Sykes סכין קרב 42 סכין בליסטית NRS-2
ארכיון ניטשה

ארכיון ניטשה (בגרמנית: Nietzsche-Archiv) הוא הארגון הראשון שהקדיש את עצמו לארכיון ותיעוד חייו ויצירתו של הפילוסוף פרידריך ניטשה. הארכיון נוסד בשנת 1894 בנאומבורג, גרמניה, ומצא מקום קבוע בוויימאר, ביוזמת אחותו באליזבת פורסטר-ניטשה. מתחילת דרכו הארכיון ספג ביקורת רבה על כך שהוא תיקן ואף זייף מסמכים לשם מטרות אידאולוגיות נאציות בהן החזיקה אליזבת, בניגוד לאחיה. עד סוף מלחמת העולם השנייה, מקום בעל חשיבות מרכזית לקבלתו של ניטשה בגרמניה. בגרמניה המזרחית הוא היה מזוהה עם "Nationale Forschungs- und Gedenkstätten der klassischen deutschen Literatur in Weimar" ( אתרי מחקר וזיכרון לאומיים לספרות גרמנית קלאסית בוויימאר) עד התפרקותו הרשמית ב-1956. אחזקותיו הפכו נגישות לחוקרים מהמערב, ובראשם מאצינו מונטינארי (Montinari), שהחליף את מהדורות ניטשה של הארכיון הישן והמפוקפק במהדורות חדשות. מאז איחוד גרמניה מחדש, אחזקות הארכיון נמצאות ברשותה של ה־Klassik Stiftung Weimar (אנ'). מקום מושבו של הארכיון ב"וילה זילברבליק" ("Villa Silberblick") וכיום משמש גם מוזיאון. מדיה וקבצים בנושא ארכיון ניטשה בוויקישיתוף אתר ארכיון ניטשה (בגרמנית) Riedel, Manfred (2000) [1997]. Nietzsche in Weimar. Ein deutsches Drama [Nietzsche in Weimar. A German Drama] (בגרמנית). Leipzig. pp. 157–163. Schlechta, Karl (1982). "Philologischer Nachbericht" [Philological follow-up report]. Friedrich Nietzsche: Werke in drei Bänden [Friedrich Nietzsche: Works in three volumes] (בגרמנית). Vol. 3. Munich, Berlin. pp. 15–17.
עומר ורד וילנצ'יק

עומר ורד וילנצ'יק (נולד ב-8 במאי 2007) הוא שייט מפרשית לייזר ישראלי. נולד וגדל בקיבוץ מעגן מיכאל. גולש במסגרת מועדון מעגן מיכאל. בפברואר 2024 ורד וילנצ'יק השיג עבור ישראל מכסת השתתפות בתחרות הלייזר סטנדרט באולימפיאדת פריז (2024) כשהוא בן 16 בלבד, לאחר שסיים במקום השמיני באליפות אירופה בשיט בסירות ILCA 7 שנערכה ביוון. ורד וילנצ'יק דורג בין שני הנציגים הבכירים ממדינות שטרם השיגו כרטיס למשחקים האולימפיים (יחד עם נציג סלובניה), מה שהעניק לישראל את הכרטיס. הוא הנציג הישראלי השלישי בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים והראשון בתחרויות הגברים, לאחר שנופר אדלמן ושי קקון עשו זאת בעבר בתחרויות הלייזר של הנשים. עומר ורד וילנצ'יק, ברשת החברתית פייסבוק עומר ורד וילנצ'יק, ברשת החברתית אינסטגרם רותם פלדברג, ‏הילד שעשה הסטוריה: ראיון עם עומר ורד וילנצ`יק, באתר ערוץ הספורט, 23 בפברואר 2024 בדרך לטופ טאלנט: תכירו את עומר ורד וילצ'ניק, באתר ynet, 8 במרץ 2023 משלחת ישראל, אתר הוועד האולימפי רותם פלדברג, ‏הילד שעשה הסטוריה: ראיון עם עומר ורד וילנצ`יק, באתר ערוץ הספורט, 23 בפברואר 2024
חיננית רב-שנתית

חיננית רב-שנתית (שם מדעי: Bellis perennis), הנקראת בישראל גם בת חן וידועה במיוחד במדינות דוברות אנגלית בשם דייזי (באנגלית: Daisy) היא צמח עשבוני רב-שנתי השייך למשפחת המורכבים. הפרח היה קיים במקור במערב, במרכז ובצפון אירופה, אך לאורך השנים הוא התפשט גם לאזורים נוספים ברחבי העולם - במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג כמו בחלקים מאמריקה הצפונית ובאוסטרליה. בישראל אפשר למצוא אותה בעיקר בגולן ובגליל. לפרח עלי כותרת ייחודיים דמויי קרניים אשר הם לרוב לבנים ולעיתים ורודים, בעוד מרכז הפרח הוא צהוב. הפרח לעיתים רבות גדל במדשאות, ולרוב קשה למדיי לגרום לו להפסיק לגדול באותן המדשאות לאחר שהוא מתחיל לגדול בהן. הפרח פורח לרוב בין מרץ לספטמבר. בזכות מראהו העדין לעיתים רבות הפרח מסמל טוהר ותמימות. ניתן לאכול את הפרח הגולמי בכריכים, מרקים וסלטים. הוא משמש גם להכנת תה וכתוסף ויטמין. לאורך ההיסטוריה היו שהשתמשו בחלקים מהפרח מהחיננית האנגלית למטרות רפואיות בשל האמונה שלפרח תכונות מועילות לטיפול במקרים של שיעול, ברונכיטיס ופצעים. הפרח שימש גם באופן מסורתי להכנת שרשרת חינניות(אנ') במשחקי ילדים. בהנדסת חשמל או בהנדסת מחשבים, המונח Daisy-Chain (שרשרת חינניות) היא סכימת חיווט שבה התקנים מרובים מחווטים יחד ברצף או בטבעת, בדומה לזר של פרחי חיננית. סכימת חיבור כזו עשויה לשמש להספקת-כוח, העברה של אותות אנלוגיים, נתונים דיגיטליים או שילוב שלהם (אנ'). שמו של היישוב הקהילתי בת חן בישראל ניתן לו על שם הפרח. חיננית רב-שנתית היא הפרח הלאומי של הולנד. בתוכנית הטלוויזיה "הגן הקסום..." אחת הדמויות (בשם אופסי דייזי) קרויה על שמה daisy שפירושה זה שם הפרח. פרחי חיננית רב-שנתית במדשאה בגני קיו שבלונדון העלים של הפרח העלים של הפרח ראש הפרח ראש הפרח הופך בהמשך לצורת קונוס צילום תקריב של חיננית רב-שנתית פרח בודד חיננית רב-שנתית עם עלי כותרת ורודים חיננית רב-שנתית עם עלי כותרת ורודים ילדים אוסטרלים עם שרשרת חינניות חיננית (צמח) חיננית רב-שנתית, באתר ITIS (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר NCBI (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר צמח השדה חיננית רב-שנתית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה חיננית רב-שנתית, באתר Tropicos (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר GBIF (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר The Plant List (באנגלית) חיננית רב-שנתית, באתר IPNI (באנגלית) חיננית רב-שנתית – Bellis perennis L., באתר צמחיית ישראל וסביבתה Spellenberg, Richard (2001) [1979]. National Audubon Society Field Guide to North American Wildflowers: Western Region (rev ed.). Knopf. p. 359. ISBN 978-0-375-40233-3. "Bellis perennis L". Plants for a Future database. Howard, Michael (1987). Traditional Folk Remedies. Century, p. 129. "Children's 'right to play'". BBC News. BBC. 2002-08-07. נבדק ב-2008-11-02. "Madeliefje verkozen tot nationale bloem". 4 ביוני 2023. {{cite web}}: (עזרה)
פאברי

האם התכוונתם ל... אדית פאברי – זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה זולטאן פאברי – במאי הונגרי לאונרדו פאברי – אתלט איטלקי פאבר פברי
סכין קרב 42

סכין קרב 42 (בגרמנית: Seitengewehr 42 או SG-42) הידוע גם בשם Seitengewehr Modell 42, פותח ב-1942 על ידי וילהלם גוסטלוף ורקה (Wilhelm Gustloff Werke) ויוצר על ידי קרל איקהורן (Carl Eickhorn) בזולינגן. על פי תיאורה, חברת גוסטלוף והמעצב הראשי שלה קרל ברניצקה, קיבלו באוקטובר 1942 פטנט גרמני 766198 עבור Armeemesser (סכין צבאית) על פי תיאורו. ה-SG 42 נועד להשלים ולהחליף מאוחר יותר את הכידון S84/98 III המקורי של רובה השירות מאוזר 98k. סכין הקרב 42 תוכנן כסכין קרב רב-כלי, אך ניתן היה להרכבה גם ככידון על ה-מאוזר 98k. כידון S84/98 III עצמו היה עיצוב מוצלח, אך היה מחסור בסכיני שימוש אישי וקרבי בצבא הגרמני וסכינים כאלה נרכשו בדרך כלל באופן פרטי. לאחר קבלת הפנים החיובית העקבית של כמה מאות יחידות בשימוש ניסויי של חיילים בשנת 1943, הייצור אושר על ידי אדולף היטלר, אך זה לא קרה עד לאחר המלחמה בגלל עלות הסבת הייצור. בשנת 1944, הוצאה פקודה לייצור 10,000 חתיכות על ידי ה-Heereswaffenamt (סוכנות הנשק של הצבא הגרמני). החל היצור במפעלים, אך בשל סיום המלחמה, המפעלים סיפקו רק מספר קטן של סכיני קרב. ה-SG 42 יוצרו על ידי Waffenfabrik Carl Eickhorn בזולינגן ועל ידי יצרן כלי העבודה Robert Klaas Solingen. הייצור של ה-SG 42 נעשה בעיקר מחלקי מתכת מוטבעים. קשקשי הידית והמעטפת היו זולים ויוצרו במהירות מחלקי שרף פנולי יצוקים. אורך הלהב היה 179.5 מ"מ, האורך הכולל היה 304 מ"מ (317 מ"מ עם הנדן). ללהב היה חריץ. הסכין הכילה ערכת כלים בידית שלה והיא הייתה ניתנת להסרה (ניתוק) בקלות לשימושי תחזוקת הרובה ולמשימות אחרות. ערכת הכלים כללה מברג, סכין קטנה, מרצע ומחלץ פקקים. תושבת המגן של הידית שימשה כמחלץ מארז מחסניות. במקביל לפיתוח הכידון-סכין הזה לאחר מלחמת העולם השנייה, החל פיתוח עולמי של כידון כנשק חיתוך ודקירות בלבד, גם למטרת סכין שירות רב תכליתי (מסור, חותך תיל). הכידון הסודני לרובה הסער האמריקאי AR-10 לאחר המלחמה היה אימוץ של ה-SG 42 עם שינויים קלים בלבד. פטנטים על סכין: אולר רב כתכליתי סכין קרב 42 הרכבה ושימושים SEITENGEWEHR 42 Tool bayonet for K98, extremely rare and expensive ArmaLite AR10 Sudanese Bayonet
ברטאן (אזור היסטורי)

ברטאן (בצרפתית: Bretagne) הוא חצי אי, מדינה היסטורית ואזור בעלי ייחוד תרבותי הנמצא כיום בחלקה הצפון מערבי של צרפת המודרנית. במהלך התקופה הרומאית האזור השתרע על פני החלק המערבי של אזור ארמוריקה. ברטאן הפכה לממלכה עצמאית ולאחר מכן לדוכסות לפני שהתאחדה עם ממלכת צרפת ב-1532. ברטאן כונתה בעבר גם "בריטניה הקטנה". היא גובלת בתעלת למאנש מצפון, בנורמנדי מצפון מזרח, בחלק המזרחי של חבל פיי דה לה לואר מדרום מזרח, במפרץ ביסקאיה מדרום, ובים הקלטי והאוקיינוס האטלנטי ממערב. האזור משתרע על פני 34,023 קמ"ר. האזור מכיל כמה מהמבנים העתיקים ביותר בעולם כולל Cairn of Barnenez (אנ') ו-Tumulus Saint-Michel (אנ') שמתוארכים לתחילת האלף החמישי לפני הספירה. ב-1790, שנה לאחר המהפכה הצרפתית, חולקה ברטאן לחמישה אזורי ניהול – פיניסטר במערב, קוט-ד'ארמור בצפון, איל ווילן בצפון מזרח, מורביהאן בדרום והלואר האטלנטי בחלק הדרום-מזרחי. ב-1941, במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת, הוחלט על האיחוד של אזור הניהול הלואר האטלנטי כם חבל פיי דה לה לואר ועל האיחוד של ארבעת אזורי הניהול האחרים לחבל ברטאן. לפי מפקד האוכלוסין הצרפתי של שנת 2010 אוכלוסיית האזור ההיסטורי של ברטאן באותה העת כללה 4,475,295 תושבים. ב-2017 המטרופולינים הגדולים ביותר באזור זה היו נאנט (עם 934,165 תושבים), רן (עם 733,320 תושבים) וברסט (עם 321,364 תושבים). ברטאן היא המולדת המסורתית של העם הברטוני ואחת מששת האומות הקלטיות, והיא ממשיכה לשמר על זהות תרבותית מובהקת(אנ') המשקפת את ההיסטוריה הברטאנית(אנ'). קברו של מרלין ביער ברקליאנדה דולמן בפלוהרנל טירת סן-מלו שאטו דה סוסקיניו ילדה עם כיסוי ראש ייחודי לאזור "ברטאן המודרנית" – איור מאת וו. אוטוויי קאנל הויאדוקט של מורלאיקס הוא מהויאדוקטים הגבוהים ביותר בצרפת. נשים ברטוניות עם כיסוי ראש אשר ייחודי לאזור הדוכסית אן מברטאן הייתה השליטה העצמאית האחרונה של ברטאן מדיה וקבצים בנושא ברטאן בוויקישיתוף Payne, Malcolm; Shardlow, Steven (2002). Social Work in the British Isles. UK: Jessica Kingsley Publishers. p. 247. ISBN 978-1-8530-2833-5. "Saint-Michel tumulus". www.megalithes-morbihan.com. אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2021. נבדק ב-6 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "The world's 10 oldest ruins". The Telegraph. 4 בפברואר 2016. ארכיון מ-11 בינואר 2022. נבדק ב-29 ביוני 2016. {{cite news}}: (עזרה) "Tableaux de l'économie française, Édition 2020, Villes et communes de France". INSEE. נבדק ב-11 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "The Celtic League". The Celtic League. נבדק ב-3 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Festival Interceltique de Lorient 2010". Festival Interceltique de Lorient. אורכב מ-המקור ב-12 ביוני 2011. נבדק ב-3 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Official website of the French Government Tourist Office: Brittany". Us.franceguide.com. אורכב מ-המקור ב-11 ביולי 2011. נבדק ב-3 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) Price, Glanville (30 במרץ 1986). The Celtic connection. Rowman & Littlefield. ISBN 978-0-86140-248-9. נבדק ב-3 במאי 2011. {{cite book}}: (עזרה)
ג'ושוע קלייטון

ג'ושוע קלייטון (באנגלית: Joshua Clayton;‏ 20 ביולי 1744 – 11 באוגוסט 1798) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כנשיא דלאוור העשירי (תפקיד ששמו שונה במהלך תקופת כהונתו למושל דלאוור) בשנים 1789–1796. טרם כהונתו כמושל, לחם קלייטון כקצין בשורות הצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, וכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור, ובשבעת חודשי חייו האחרונים כיהן כסנאטור מטעם מדינתו. ג'ושוע קלייטון נולד בעיירה ויומינג שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ון קלייטון ואלינור אדינפילד. ג'ון קלייטון היה טוחן ונכדו של ג'ושוע קלייטון, קווייקר שהיגר לאמריקה בסוף המאה ה-17 מלינקולנשייר שבאנגליה. ג'ושוע קלייטון הצעיר למד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה בשנים 1757–1762 ולאחר מכן עסק במקצוע במידלטאון שבדלאוור. הוא היה ידיד קרוב של ריצ'רד באסט, וב-1765 נשא לאישה את בתו המאומצת של באסט, רייצ'ל מקלירי. קלייטון רכש חלק מאחוזת בוהמיה שבבעלותו של באסט, וב-1773 בנה שם האת ביתו, לוקסט גרוב. לקלייטון ולרעייתו נולדו ילדים ששלושה מתוכם הגיעו לבגרות. במלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת קלייטון במיליציה של אחוזת בוהמיה, שם הוא הוצב כקצין בדרגת מייג'ור. הוא גם היה עוזר ורופא צבאי תחת פיקודו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון בקרב ברנדיויין (אנ') ובואלי פורג' (אנ'). לאחר שירותו הצבאי, כיהן קלייטון כחבר האספה הכללית של דלאוור בשנים, 1778–1779 ושוב בשנים 1780–1784, בשנים 1785–1786 ובשנים 1787–1788. ב-30 במאי 1789 הוא נבחר כנשיא דלאוור וכיהן בתפקיד עד 15 בינואר 1793. על פי חוקת דלאוור החדשה של 1792 שונה שם התפקיד למושל דלאוור, וקלייטון היה הראשון שנבחר לתפקיד בבחירות כלליות והמשיך בכהונתו עד 19 בינואר 1796. חוקת המדינה החדשה הייתה השינוי הפוליטי המרכזי של אותם שנים. עם כינון חוקת ארצות הברית, היו נחוצים עדכונים בחוקת המדינה הראשונית של 1776. תחת הובלתו הראשונית של ג'ון דיקינסון, יצרו נציגי ועידת החוקה תפקיד של מושל של ממש, שנבחר בבחירות כלליות, ושיותר לא חלק את סמכויותיו הביצועיות עם מועצת המדינה. השינוי המרכזי הנוסף היה הרחבת זכות הבחירה על ידי ביטול הדרישה לבעלות על רכוש כתנאי לקבלתה. שנתיים לאחר תום כהונתו כמושל, נבחר קלייטון על ידי האספה הכללית של דלאוור לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שהתפנה עקב התפטרותו של ג'ון מ. וינינג. הוא החל את כהונתו בסנאט ב-19 בינואר 1798 וכיהן בו עד למותו ב-11 באוגוסט אותה שנה. ג'ושוע קלייטון נפטר במאונט פלזנט שבמחוז ניו קאסל שבדלאוור ב-11 באוגוסט 1798 כתוצאה מהידבקות בקדחת צהובה בעת ששהה בפילדלפיה. הוא נטמן בתחילה בבית הקברות לוקסט גרוב בניו קאסל. בהמשך הועברה קבורתו לבית הקברות של כנסיית בת'אל בצ'ספיק סיטי, מרילנד, ושוב למיקום אחר באותו בית קברות כאשר ב-1965 הורחבה תעלת צ'ספיק ודלאוור הסמוכה. בנו של קלייטון, היה סנאטור וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן כתובע הכללי של דלאוור וכנשיא בית המשפט העליון שלה. אחיינו ג'ון קלייטון, היה גם הוא סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 211. ג'ושוע קלייטון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ושוע קלייטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ושוע קלייטון באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ושוע קלייטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)