laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריטרן טו פוראבר

ריטרן טו פוראבר (באנגלית:Return to Forever ; בתרגום חופשי: "לַחֲזוֹר לָנֶצַח") היא להקת פיוז'ן אמריקאית, שהוקמה על ידי הפסנתרן צ'יק קוריאה בשנת 1971. בלהקה פעלו חברים מתחלפים, כאשר חבר הלהקה היחיד שנותר פעיל לכל אורך קיומה (מלבד קוריאה) היה הבסיסט סטנלי קלארק. ההרכב נמנה לרוב יחד עם ות'ר רפורט ותזמורת מאהאווישנו כאחד ההרכבים הבולטים של תנועת הג'אז-פיוז'ן של שנות השבעים. כמה מוזיקאים, בהם סטנלי קלארק, פלורה פורים, איירטו מוריירה ואל דימיולה, התפרסמו לראשונה בזכות חברותם בהרכב. ההרכב התנסה במגוון סגנונות שונים במהלך שנותיו. בתקליטיו הראשונים התבסס על פיוז'ן עם השפעות לטיניות. עם הצטרפות הגיטריסט ביל קונורס, עברה הלהקה לנגן פיוז'ן משולב עם רוק מתקדם ופאנק. התנסות בסגנון זה נמשכה עם כניסתו של אל דימיולה ללההקה. הרכב זה (הכולל את צ'יק קוריאה, סטנלי קלארק, אל דמיולה ולני וייט) נחשב למוצלח ביותר של הלהקה. Return to Forever (Polydor 1972) Light as a Feather (Polydor, 1972) Hymn of the Seventh Galaxy (Polydor, 1973) Where Have I Known You Before (Polydor, 1974) No Mystery (Polydor, 1975) Romantic Warrior (Columbia, 1976) Musicmagic (Columbia, 1977) Live (Columbia, 1978) Return to Forever - Returns (Eagle, 2009) The Mothership Returns (Eagle, 2012) Return to the Seventh Galaxy: The Anthology (Verve, 1996) Return to Forever: The Anthology (Concord, 2008) צ'יק קוריאה – מקלדות (1972–1977, 1983, 2008, 2010–2021) ז'אן לוק פונטי - כינור (2010–2021) פרנק גמבאלה - גיטרה (2010– 2021) סטנלי קלארק - בס (1972–1977, 1983, 2008, 2010–2021), שירה (1977) לני וייט – תופים (1973–1976, 1983, 2008, 2010–2021) ג'ו פארל – סקסופון (1972–1973, 1977; נפטר 1986) איירטו מוריירה – כלי הקשה (1972–1973) פלורה פורים – שירה (1972–1973) ביל קונורס – גיטרה (1973–1974) סטיב גאד – תופים (1973) מינגו לואיס – כלי הקשה (1973) ארל קלוגה – גיטרה (1974) אל דימיולה – גיטרה (1974–1976, 1983, 2008) גרי בראון – תופים (1977) הרולד גארט – טרומבון (1977) גייל מורן – שירה, קלידים (1977) ג'יימס א' פו – טרומבון (1977) ג'ון תומאס – חצוצרה (1977) ג'יימס טינסלי – חצוצרה (1977) רון מוס – טרומבון (1977) מדיה וקבצים בנושא ריטרן טו פוראבר בוויקישיתוף ריטרן טו פוראבר, ברשת החברתית פייסבוק ריטרן טו פוראבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריטרן טו פוראבר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר ספוטיפיי ריטרן טו פוראבר, באתר Last.fm (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר AllMusic (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר דיזר ריטרן טו פוראבר, באתר Discogs (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר Songkick (באנגלית) ריטרן טו פוראבר, באתר בילבורד (באנגלית) Colin Larkin, ed. (1997). The Virgin Encyclopedia of Popular Music (Concise ed.). Virgin Books. pp. 1007/8. ISBN 1-85227-745-9.
ג'ורג' פ. סמית'

ג'ורג' פרסון סמית (באנגלית: George Pearson Smith;‏ נולד ב-10 במרץ 1941) הוא כימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2018 ביחד עם פרנסס המילטון ארנולד וגרג וינטר, "על שימוש בנגיפים תוקפי חיידקים (בקטריופאג'ים) לשם ייצור חלבונים, בהם נוגדנים של מערכת החיסון". מכהן כפרופסור באוניברסיטת מיזורי. סמית נולד ב-10 במרץ 1941 בקונטיקט. סמית סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ואת הפוסט-דוקטורט ביצע באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (ביחד עם אוליבר סמיתיס). כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת דיוק בשנים 1983–1984. סמית נשוי ליהודייה והוא הכריז כי הוא קשור עמוקות לזהותה היהודית של משפחתו.[דרוש מקור] למרות זאת, הוא הביע תמיכה בתנועת ה-BDS. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' פ. סמית' בוויקישיתוף ג'ורג' פ. סמית', באתר פרס נובל (באנגלית) Mizzou's Nobel laureate, University of Missouri (באנגלית אמריקאית) Allison Kaplan Sommer, Nobel Prize winner George P. Smith is a longtime pro-Palestine, BDS activist - Israel News, Haaretz, ‏3 בספטמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טונגלון סיסוליט

טונגלון סיסוליט (בלאית: ທອງລຸນ ສີສຸລິດ; נולד ב-10 בנובמבר 1945) הוא פוליטיקאי, המכהן מאז אפריל 2016 כראש ממשלת לאוס. בשנים 2001–2016 כיהן כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ בשנים 2006–2016. בנוסף על כך, הוא חבר הלשכה הפוליטית של המפלגה המהפכנית העממית. בצעירותו התחנך בברית המועצות ובווייטנאם. בעבר כיהן בתפקידים פוליטיים רבים, ובהם: סגן שר החוץ בשנים 1987–1992, שר העבודה והרווחה החברתית בשנים 1993–1997, וחבר האספה הלאומית בין השנים 1998– 2000. ב-23 בינואר 2016 נבחר על ידי קונגרס הוועידה לכהן כראש הממשלה. בנוסף ללאית, הוא דובר וייטנאמית, רוסית ואנגלית. מדיה וקבצים בנושא טונגלון סיסוליט בוויקישיתוף
מלכודת תיירים

מלכודת תיירים היא אטרקציה תיירותית, שמיועדת למשוך תיירים ואת כספם. בדרך כלל, מלכודות תיירים מספקות שירותים, בידור, אוכל, מזכרות ומוצרים אחרים שתיירים יכולים לרכוש אותם. בעוד שאטרקציות תיירותיות עשויות להיחשב על ידי תיירים כבילוי מהנה ומעניין, לביטוי "מלכודת תיירים" יש הקשר שלילי, והוא מביע אכזבה מבית העסק עצמו. לדוגמה, עסקים המציבים שלטי פרסום לאורך כביש מהיר על מנת להסיט מטיילים מהכביש למקום העסק (למשל מסעדה), כאשר העסק עצמו מתגלה כאכזבה בין בשל איכות ירודה, מיקומו באזור מסחר צפוף, מחירים מופקעים או אף הונאה של ממש. חנות מזכרות אטרקציה תיירותית Gaines, Barbara K.; re (31 במאי 1986). Idiomatic American English: A Step-By-Step Workbook for Learning Everyday American Expressions. Kodansha International. p. 85. ISBN 0-87011-756-4. ארכיון מ-2020-12-09. נבדק ב-2020-12-07. {{cite book}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוות ל-2020

מוות ל-2020 (באנגלית: Death to 2020) הוא סרט מוקומנטרי-קומי שחור בריטי, שנוצר על ידי יוצרי האנתולוגיה "מראה שחורה", צ'ארלי ברוקר ואנבל ג'ונס עבור נטפליקס. סרט הספיישל נועד ללעוג לשנת 2020, ולאירועים שהתרחשו בה והובלטו בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, בין היתר. כשהן מתראיינות לכאורה לסרט תיעודי, דמויות הסרט דנות על אירועי שנת 2020, זאת כשבין הראיונות נעשה שימוש בשילוב בין מידע אמיתי למידע סאטירי. הנושא הכללי בו הסרט עוסק הוא התפרצות מגפת הקורונה, ובמיוחד בארצות הברית ובבריטניה. בנוסף, חלק מהסרט עוסק גם בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. האירועים בחלקה המוקדם של השנה כוללים את החלק האחרון של מכת השריפות באוסטרליה, נאומי הסביבה של גרטה תונברג בפורום הכלכלי העולמי, עזיבתם של הנסיך הארי ורעייתו מייגן את בית המלוכה הבריטי, טקס פרסי אוסקר ה-92, רצח ג'ורג' פלויד במאי 2020 והמחאות שבאו לאחר מכן, לרבות פרשנות לתצלומו של דונלד טראמפ בכנסיית סנט ג'ון וההפגנות בבריטניה, במהלכן הוסר פסלו של אדוארד קולסטון בבריסטול. בנושא מגפת הקורונה, הדמויות מגיבות על הנאום המלכותי של המלכה אליזבת' השנייה, שני הסגרים הלאומיים באנגליה, התפוצה המקוונת של מידע כוזב, הניסויים הקליניים בחיסונים והשימושים הראשונים בחיסון של פייזר ושל Tozinameran. בכל הנוגע לבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, בין הנושאים הנידונים נכללים זיכוייו של דונלד טראמפ מניסיון ההדחה, הבחירות המקדימות למפלגה הדמוקרטית בהן התמודדו ברני סנדרס וג'ו ביידן שהפך למועמד הדמוקרטי, העימותים הנשיאותיים בין ביידן לטראמפ, דיווחי הניו יורק טיימס על החזרי המס של טראמפ ובחירתו של ביידן את קמלה האריס כסגניתו; וכמו כן, לאחר ניצחונו של ביידן בבחירות, את ניסיונותיו של טראמפ לבטל את התוצאות בסדרת טענות כוזבות והגשת תביעות משפטיות לא מוצלחות. הסרט מסתיים כשהדמויות השונות מנבאות בהלצה את אירועי שנת 2021. ב-7 בדצמבר 2020, נחשף כי השחקנים הבאים יופיעו בסרט הספיישל: סמואל ל. ג'קסון יו גרנט ליסה קודרו לזלי ג'ונס ג'ו קירי קומייל ננג'יאני טרייסי אולמן כריסטין מיליאוטי דיאן מורגן שמשון קאיו בסוף נובמבר 2020, השחקן יו גרנט חשף את קיומו של הפרויקט במהלך ריאיון ל"ניו יורק מגזין", במהלכו אמר כי ברוקר כתב סרט מוקומנטרי על שנת 2020, שנשלטה בעיקר על ידי התפרצות מגפת הקורונה, שתוארה על ידי רבים כגרסה אמיתית של פרק ב"מראה שחורה". ברוקר חשף שגרנט ישחק היסטוריון שמתראיין על אירועי השנה החולפת. פרטים נוספים על סרט הספיישל הוכרזו בתחילת דצמבר 2020, כולל רשימת שחקנים נוספים שישתתפו בו. "מוות ל-2020", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מוות ל-2020", באתר נטפליקס "מוות ל-2020", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מוות ל-2020", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Ramachandran, Naman (December 7, 2020). "Samuel L. Jackson, Hugh Grant, Lisa Kudrow to Feature in Netflix Comedy Event 'Death to 2020'". Variety. Retrieved December 7, 2020. Harris, Mark (November 30, 2020). "Hugh Grant Got the Undoing Ending He Wanted". Vulture. Retrieved December 7, 2020. White, Peter (November 30, 2020). "'Black Mirror' Creator Charlie Brooker Preps 2020 Mockumentary For Netflix; Hugh Grant To Feature". Deadline Hollywood. Retrieved December 7, 2020. Warner, Sam (December 4, 2020). "Black Mirror creators reveal first look at new Netflix mockumentary special". Digital Spy. Retrieved December 7, 2020.
אורי בשן (אלבום)

אורי בשן הוא שמו של אלבומו היחיד של אורי בשן עד כה. העבודה על האלבום נמשכה כ-7 שנים, והוא יצא לאור בשנת 2000. בשן כתב את המילים והלחנים לכל שירי האלבום, למעט מילות השיר שברצועת האלבום האחרונה, שנכתבו על ידי ויסטן יו אודן ותורגמו על ידי בשן. לאלבום עטיפת פלסטיק כחולה ועגולה, שעוצבה על ידי בשן וזיכתה אותו בפרס לעיצוב בתחרות "תמוז 2000". צום איצטרובל ליד נהר כל עוד גאות מיליון מסביבך פרופסור יהושע הוליווד מפחדת לקוות בלוז ההלוויה אורי בשן: שירה, גיטרות, הפקה מוזיקלית, עיבודים, קולות, פסנתר בשיר "מיליון", ציור, צילום ועיצוב. אבשלום בוקשפן: עיבודים וגיטרה בס. מושיק קופ: עיבודים, תופים וקולות. זיו קוז'ו: עיבודים, פסנתר, קלידים ואורגן לזלי. ערן רוטזק: עיבודים, תכנותים וגיטרה חשמלית בשיר "פרופסור יהושע". אודי הניס: מפוחית בשיר "מסביבך". אלינור בשן: קולות בשיר "כל עוד". מידע על האלבום אורי בשן באתר MusicBrainz ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הביצים הגורליות

הביצים הגורליות (ברוסית: Роковые яйца) הוא ספר נובלה סאטירי מאת מיכאיל בולגקוב, סופר סובייטי ומחזאי. הספר נכתב בשנת 1924 ופורסם לראשונה בשנת 1925. הרומן היה פופולרי למדי, אך ספג ביקורת רבה מצד מרבית המבקרים הסובייטים משום שלעג למהפכה הרוסית של שנת 1917 ולהנהגה של ברית המועצות. בשנת 1924 בולגקוב כבר היה סופר די ידוע. הוא פרסם כמה סיפורים קצרים, כולל "Dyavoliada", אשר מבחינה מסוימת היה מבשרו של ספרו המפורסם "האמן ומרגריטה", והחל לפרסם את הרומן הראשון שלו, "הגווארדיה הלבנה". בולגקוב סיים לכתוב את "הביצים הגורליות" בתחילת אוקטובר 1924, ופרסם אותו בכתב העת "Nedra" בפברואר 1925; מהדורה מקוצרת פורסמה גם בחודשים מאי-יוני 1925 בכתב העת "Krasnaya Panorama", תחת הכותרת "קרן החיים" (ברוסית: Луч жизни). בולגקוב הקריא את הרומן בכמה אסיפות חברתיות שונות, שם הוא זכה לקבלת פנים חיובית. ניתן לתאר את הביצים הגורליות כרומן מדע בדיוני סאטירי. הגיבור הראשי שלה הוא זואולוג מזדקן, ולדימיר איפטיביץ' פרסיקוב, מומחה לדו-חיים. הקריין מתחיל את הסיפור במוסקבה של 1928, שנראה כי הצליחה להתגבר על ההשפעות ההרסניות של מלחמת האזרחים ברוסיה והפכה לעיר משגשגת. אחרי תקופה ארוכה של הזנחה, המחקרים במכון הזואולוגי התחדשו. לאחר שעזב את המיקרוסקופ שלו למשך מספר שעות, פרסיקוב לפתע הבחין כי המיקרוסקופ, אשר הושאר לא ממוקד, יצר קרן אור אדומה; אמבה שנותרה תחת אור זה הראתה שיעור מוגבר ובלתי אפשרי של ביקוע בינארי, מתרבה במהירות עצומה ומפגינה תוקפנות יוצאת דופן. ניסויים מאוחרים יותר עם מצלמות גדולות - בשביל ליצור קרן אור גדולה יותר – אישרו שאותה מהירות רבייה מוגברת חלה על אורגניזמים אחרים, כמו צפרדעים, אשר התפתחו ויצרו דור חדש של צפרדעים בתוך יומיים בלבד. המצאתו של פרסיקוב נודעה במהרה לעיתונאים, ובסופו של דבר למרגלים זרים ולג.פ.או., השירות החשאי הסובייטי. במקביל, במדינה מתפרצת מחלה לא ידועה אשר מדביקה את כל התרנגולות וגורמת להכחדתם המוחלטת ברוסיה הסובייטית, אבל באופן מסתורי נעצרת בגבולות האומה ואינה ממשיכה הלאה. מנהל סובחוז אלכסנדר סמנוביץ' רוק (ששמו מהווה משחק מילים על שם הספר, "רוק" פירושו גורל) מקבל הרשאה רשמית להחרים את הציוד של פרסיקוב, ולהשתמש בהמצאה כדי לנסות להחזיר את אוכלוסיית התרנגולות לקדמותה. עם זאת, ביצי התרנגולות המיובאות מחוץ למדינה נשלחות, בטעות, למעבדתו של פרסיקוב בעוד ביצי הזוחלים המיועדות לפרופסור מגיעות לידי החקלאים. כתוצאה מכך, רוק מגדל כמות עצומה של נחשים גדולים, יענים ותנינים גדולים ותוקפניים אשר מתחילים לתקוף בני אדם. בבהלה שבאה לאחר מכן, פרסיקוב נהרג על ידי האספסוף - המאשים אותו בהופעתם של הנחשים - ומצלמותיו מנופצות. הצבא האדום מנסה לעכב את הנחשים, אך רק בואו של מזג האוויר הקר של אוגוסט – שתואר כדאוס אקס מכינה – עוצר סופית את פלישתם של הנחשים. בטיוטה קודמת הרומן מסתיים בזירת ההרס המוחלט של מוסקבה בידי הנחשים. הספר "הביצים הגורליות", באתר "סימניה" הביצים הגורליות, ספרי עליית הגג
איליושין Il-80

איליושין IL-80 (רשמית: IL-86VZPU, על פי סיווג נאט"ו: Maxdome) הוא מטוס המשמש כעמדת פיקוד אווירית, שפותחה בסוף שנות ה-80 בלשכת העיצוב איליושין על בסיס מטוס הנוסעים IL-86. המטוס נועד לפנות את ההנהגה הצבאית הבכירה במדינה בתקופת איום ולשלוט בו זמנית על הכוחות המזוינים בסכסוך בכל עוצמה, כולל מלחמה גרעינית רחבת היקף. המטוס מצויד במתקני תקשורת, מערכות תומכות חיים, תחנת כוח חזקה ומסוגל לעבוד באופן אוטונומי לחלוטין ומצויד בארבעה מנועים. הצוות כולל מפעילי מערכות וקציני בקרת לחימה. מידע מפורט על מטוס זה מהווה סוד מדינה. הטיסה הראשונה בוצעה ב-29 במאי 1985 מנמל התעופה פרידאצ'ה. המטוס נועד לשלוט בכוחות הצבא במקרה של סכסוך מזוין תוך שימוש בנשק גרעיני. בעת יצירת IL-80 ננקטו צעדים להפחתת ההשפעה של הגורמים המזיקים של פיצוץ גרעיני: למשל, היעדר חלונות במטוס. טווח ומשך הטיסה שלו חייבים להבטיח את נסיגת מטה המפקד העליון מהאזור המאויים במקרה של סכנת מלחמה בכל עוצמה; על המטוס להיות מוגן מפני נשק להשמדה המונית, כולל הגנה מפני זיהום רדיואקטיבי; על המטוס להיות בעל ציוד המספק שליטה על כל סוגי הכוחות המזוינים, כולל שימוש במערכות ACS ו-TCS, כולל ציוד תקשורת VLF; המטוס חייב להיות מסוגל לשימוש אוטונומי במקרה של כשל בציוד הקרקע והלוויין במערכות ממסרי תקשורת וניווט; בנוסף, ההסתברות לכשלים נמוכה פי 10 מאשר למטוסים צבאיים. מבחינה ויזואלית, Il-80 שונה מאב הטיפוס שלו בעיקר בשל נוכחות של תא תקורה גדול באף גוף המטוס, בו ממוקם ציוד אלקטרוני שונה. אין אשנבים, יש עמודים נוספים עם ציוד חשמלי בכנף. לשניים מתוך ארבעת המטוסים יש אפשרות תדלוק באוויר. בחלק הזנב מותקנת אנטנת כבלים לשקע VLF באורך של כ-8 קילומטרים המשמשת לתקשורת עם צוללות. בניגוד לאב-טיפוס שלו (IL-86), למטוס מבנה כנף וגוף מחוזק. זה נעשה כדי להפחית את השלכות ההשפעה על המטוס מפיצוץ גרעיני אפשרי. המטוס התגלה ככבד מאוד, מה שדרש עבורו מסלול הכנה טוב, כמו גם טייסים בעלי הכשרה גבוהה להמראה ונחיתה. המשקל הכבד הצריך התקנת ארבעה ציודי נחיתה ב-Il-80. על כנף המטוס מותקנים עמודים, בהם נמצאים מחוללי כוח לציוד אלקטרוני. IL-80 אינו מצויד בכלי נשק. הגנה על מטוסים ניתנת על ידי מטוסי קרב שמלווים אותו. סך הכל נוצרו 4 מטוסים כאלה (מספרי רישום (RNVS) USSR-86146, USSR-86147, USSR-86148, USSR-86149). כולם פועלים בטייסת בקרת תעופה וממסר נפרדת של חטיבת התעופה השמינית המיוחדת בחיל האוויר הרוסי, מאז 1997 הם מהווים חלק מטייסת התעופה השלישית שהוקמה (יחידה 15650) שבסיסה בנמל התעופה צ'קאלובסקי. ב-9 במאי 2010, מטוס מדגם RNVS RF 86147 (93645 השתתף בחלק האווירי של המצעד לכבוד יום השנה ה-65 לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה במוסקבה. בנוסף לארבעה מטוסי Il-80, נבנו 2 מטוסי Il-76SK (Il-76VKP), בעלי מספרי רישום USSR-76450 ו-USSR-76451, דומים בהרכב הציוד ובמשימות המיועדות גם הם חונים באותו שדה תעופה שחונים ארבעת מטוסי ה-IL-80. בתחילת 2019 אחד מארבעת המטוסטים, המטוס עם רישום כנף RF-93642 הועבר לנמל התעופה בעיר טאגאנרוג במחוז רוסטוב, שבדצמבר 2020 דווח על גניבת רכיבים יקרים ממנו כולל ציוד רדיו מתקדם. ארצות הברית מפעילה מטוס דומה מדגם בואינג E-4 (אנ'). מדיה וקבצים בנושא איליושין Il-80 בוויקישיתוף תמונות המטוס warbook. club Ил-80 самолет судного дня http://www.airwar.ru Ильюшин Ил-80 Ил-80 — самолёты на параде в Москве. (ארכיון) ynet‏, גנבים פרצו למטוס "יום הדין" של פוטין
מרצדס-בנץ W153

מרצדס-בנץ W153 (בגרמנית: Mercedes-Benz W153, קרוי גם: Mercedes-Benz 230 W153) היא מכונית סלון, אשר בנוסף יוצרה במספר תצורות קבריולה, על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1943–1938, בגרמניה ובארגנטינה. 4 דלתות – סלון 2 דלתות, 2 מושבים - קבריולה - דגם "Cabriolet A" 2 דלתות, 4 מושבים – קבריולה - דגם "Cabriolet B" 4 דלתות, 4 מושבים - קבריולה - דגם "Cabriolet D" יוצרו 4,262 יחידות. דגם "מרצדס-בנץ W153" פותח על ידי "Hans Gustav Röhr" (אנ'). מנוע קדמי, הנעה אחורית. בלמים: בלמי נעליים הידראוליים בכל הגלגלים. מצמד: פלטה אחת יבשה, מתוצרת "Komet-Mecano, F&S" קיבולת מכל דלק - 50 ליטר + 4.5 ליטר רזרבה. צמיגים: 16x6.00 אינץ'. רדיוס סיבוב: 5.9 מטר. דגמי "מרצדס-בנץ W153" צולמו לסרטי קולנוע רבים. 5,875 רייכסמארק, דגם 4 דלתות סלון, שנת 1938, בגרמניה. 9,500 רייכסמארק, דגם "Cabriolet A", שנת 1938, בגרמניה. 7,615 רייכסמארק, דגם "Cabriolet B" שנת 1938, בגרמניה. 8,375 רייכסמארק, דגם "Cabriolet D" שנת 1938, בגרמניה. "מרצדס-בנץ W153" "מרצדס-בנץ W153" - קבריולה שלדה של דגם "מרצדס-בנץ W153" מרצדס-בנץ W108 מרצדס-בנץ W111 מרצדס-בנץ W112 מרצדס-בנץ W114 מרצדס-בנץ W120 מרצדס-בנץ W180 מרצדס-בנץ T2 מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ W153 בוויקישיתוף אתר מרצדס-בנץ העולמי אתר מרצדס-בנץ ישראל "מרצדס-בנץ 230 סוג W153" - מפרט autogallery.org.ru/mb230153 "מרצדס-בנץ W153" rmw.lv/car/en/w153-230-sedan "מרצדס-בנץ W153" דגם "Cabriolet B" rmw.lv/car/en/w153-230-convertible-b Oswald, Werner. Deutsche Autos 1920–1945 [German Cars 1920–1945] (in German). 2. p. 253 Werner Oswald's book "Mercedes-Benz Personenwagen 1886-1986", 1987, Motorbuch Verlag Stuttgart "מרצדס-בנץ W153" בסרטים imcdb.org/vehicles_make-Mercedes-Benz_model-W153
הרומן של מרפי

הרומן של מרפי (באנגלית: Murphy's Romance) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1985, בבימויו של מרטין ריט, עם סאלי פילד וג'יימס גארנר בתפקידים הראשיים. קרול קינג חיברה את המוזיקה לסרט וגם את שלושת השירים בו. שיר הנושא – "Love for the Last Time" מושר על ידה וכן יש לה תפקיד קטן של "טילי" – פקידה בעירייה. אמה מוריארטי (סאלי פילד), גרושה בת 33, מגיעה ביחד עם בנה ג'ייק (קורי היים) לחוות סוסים נטושה ומוזנחת ליד העיירה יוניס באריזונה. ביחד עם בנה היא משקמת את המקום ורוצה לפתוח בו חווה לאילוף סוסים. היא מדפיסה מודעות פרסום בעיירה ונפגשת עם רוקח העיירה, מרפי ג'ונס (ג'יימס גארנר). מרפי הוא אלמן מבוגר מאמה. היא מוצאת חן בעיניו וכדי לעזור לה הוא קונה סוס ומשכן אותו בחווה כדי שתהיה לו סיבה טובה להתראות איתה שם וכן הוא עוזר לה בפרסום החווה. היחסים ביניהם מסתבכים כאשר מגיע לחווה הגרוש שלה בובי (בריאן קרווין) שרוצה לחזור אליה אך היא דוחה אותו ושני הגברים מתחרים על אהבתה. המצב הזה נמשך עד שיום אחד מגיעה למקום ונדה (אנה לוין) בת זוגו של בובי עם תאומים זהים שילדה לו. הם עוזבים את המקום ואמה ומרפי נשארים וממשיכים את רומן האהבה ביניהם. ג'יימס גארנר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. ויליאם פראקר היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. סאלי פילד הייתה מועמדת לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי "הרומן של מרפי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרומן של מרפי", באתר נטפליקס "הרומן של מרפי", באתר AllMovie (באנגלית) "הרומן של מרפי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרומן של מרפי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הרומן של מרפי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הרומן של מרפי, באתר TCM קדימון לרומן של מרפי, באתר יוטיוב קליפ של קרול קינג שרה Love For The Last Time ברומן של מרפי, באתר יוטיוב קרול קינג מספרת על המוזיקה ברומן של מרפי, באתר יוטיוב
מתתיהו לונץ

מתתיהו לונץ (5 ביוני 1894 – 27 בספטמבר 1979) היה בנקאי ופעיל ציבור ביישוב ובישראל. מתתיהו לונץ נולד בירושלים לדבורה (לבית עקיבא ריטבסקי) ואברהם משה לונץ, חוקר ארץ ישראל. לונץ החל לעבוד בבנק אפ"ק ביפו ב-1913. ב-1919, אחרי פטירת אביו, עבר לעבוד בסניף בירושלים. בין לבין, בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא העות'מאני כצנזור. לאחר מכן הועבר לצפת על מנת לשמש מנהל הסניף המקומי של הבנק לכעשר שנים. בצפת החל בפעילות ציבורית ושימש יו"ר ועד הקהילה העברית. בזמן מאורעות תרפ"ט עמד יחד עם בנקאי אחר, אליהו קלינגר, בחזית השטח היהודי על מנת לרסן את פעילות הערבים. ב-1930 עבר לטבריה לטובת ניהול סניף אפ"ק המקומי. גם שם שימש כיו"ר ועד הקהילה וככזה תרם למיתון הסכסוכים בין הקהילה היהודית לשכניה הערבים. מטבריה עבר לחיפה ב-1936. היו אלו ימי העלייה החמישית והעיר התפתחה במהירות. ב-1953 "הוחזר" לירושלים, אך במהרה חזר לחיפה. גם בחיפה שימש בתפקידים ציבוריים כגון יו"ר הוועד המקומי של קרן היסוד, חבר הקוּרָטוֹרְיוֹן (חבר נאמנים) של בית הספר הריאלי העברי, נשיא לשכת המסחר העירונית, יו"ר אגודת בית שבתי לוי, יו"ר המועדון הימי והכלכלי מיסודו של החבל הימי לישראל, נשיא סניף רוטרי, יקיר העיר חיפה. משנת 1957 החל לשמש כקונסול כבוד של דנמרק בחיפה וסמלה של דנמרק התנוסס על בית המשפחה. תמיכתו באגודת צופי ים נענתה בקריאת סירת מפרשים "מתתיהו לונץ" על שמו. על שמו רחוב בחיפה. השם ניתן ב-1989. ב-1920 התחתן עם אסתר לבית משפחת ברקוף מזכרון יעקב. אחיו הם ד"ר יעקב לונץ (ידוע בשם העט "יעקב אסיא"), שרה, והסופרת חנה לונץ בולוטין. ילדיו הם דבורה גורי, שהייתה אלחוטנית בהגנה והמשיכה אחר כך בשירות המדינה. תרזה גויסה במלחמת העצמאות לפלמ"ח שם הייתה מזכירה פלוגתית ומאוחר יותר נישאה לרב חובל עמנואל קלמפרר ורמי לונץ, תת-אלוף בחיל הים הישראלי. דוד תדהר (עורך), "מתתיהו לונץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3485 מ. כהן, מתתיהו לונץ – יובל שנים בבנק לאומי לישראל, הַבֹּקֶר, 18 ביולי 1963 עמוס כרמלי, 50 שנה לעבודתו של מתתיהו לונץ בבנק לאומי לישראל, דבר, 18 ביולי 1963 מתתיהו לונץ, בימים ההם, רבעון לבנקאות, איגוד הבנקים בישראל, גיליון 24, אדר ב' תשכ"ז, מרץ 1967 יקירי העיר חיפה באתר מועדון רוטרי חיפה סיור ברחובות חיפה מבלי לקום מהכורסא (כ"ב) ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא" אמציה פלד, מדריך רחובות חיפה, אוניברסיטת חיפה ועיריית חיפה, 2007, עמ' 228 ברכה לבבית, הארץ, 13 ביולי 1920 הפלוגה התוקפת באתר הזיכרון לקרב נבי יושע
גוסטב גבוזדצקי

גוסטב גבוזדצקי (בפולנית: Gustaw Gwozdecki‏; 5 במאי 1880 – 3 במרץ 1935) היה צייר, ופסל פוסט-אימפרסיוניסט פולני. גבוזדצקי היה בנו של פלורנטין, עיתונאי וסגן מנהל הנהלת תיאטרון ורשה. בשנת 1899 החל את לימודיו האמנותיים במינכן, שם ליווה אותו באופן פרטי סטניסלב גרוכולסקי ואנטון אז'בה. שם הוא הופיע לראשונה והציג את יצירות האמנות שלו. בשנת 1900 נסע לקרקוב שם למד באקדמיה לאמנויות של יאן מטייקו, שם לימד אותו יאן סטניסלבסקי, ומאז 1901 היה בוורשה, שם לימד אותו קונרד קריז'נובסקי. בשנת 1902 הוא קיבל את מלגה והוא עבר לבית הספר הלאומי לאמנויות בפריז, שם לימד אותו פיסול הוברט פונסקארם. מאותו הזמן ואילך, הוא בילה את מרבית שנותיו בפריז, ובשנת 1904 הציג את יצירותיו בסלון הסתיו. הוא השתתף בקביעות בתערוכות בוורשה, בפוזנן ובווינה. בשנת 1914 הוא הציג יחד עם האקדמיה הפולנית לאמנויות יפות (Polska Akademia Malarstwa) בפריז. משנת 1916 הוא נסע רבות, ומשנת 1917 עד 1927 שהה בעיר ניו יורק, שם היה מנהיג המכונים השנתיים. בתקופת שהותו בארצות הברית גבר העניין בקהילות הפולניות. הוא פעל ופרסם את האמנויות היפות הפולניות בארצות הברית ובצרפת, והיה חבר באגודת האמנים הפולנים "אגודת שטוקה" ובחברת האמנים הפולניים שבה הציג את יצירות האמנות שלו. הוא נפטר בגיל חמישים וארבע שנים. גבוזדצקי צייר נופים, דיוקנאות ודומם. הוא עשה פסלים משיש וגבס. יצירותיו מכילות דמויות פשוטות, עם גוונים עשירים וגדושים. רבות מיצירותיו מבוססות על חייהם של אנשים מקומיים. יצירות האמנות העיקריות שלו הפכו אותו לאחד המודרניסטים והאקספרסיוניסטים הראשונים של פולין. לאחר 1910 עבר לפוביזם, לפיכך יצירותיו זכו לדעות חיוביות מצד מבקרי האמנות הצרפתית. יצירות האמנות שלו קודמו על ידי חברו, גיום אפולינר, בעזרת כתב העת "לה פלומה". יצירות האמנות של גבוזדצקי נמצאות במקומות שונים: במוזיאונים הלאומיים של פולין: בוורשה, בפוזנן ובקרקוב, ומקומות בינלאומיים אחרים כוללים: האגודה להיסטוריה וספרות פולנית בפריס; גלריית האמנות של אוניברסיטת ייל, ובקרן קושצ'ושקו בעיר ניו יורק. אשה מול מראה עירום חוף בריטני הלילה יורד קיקי ממונפרנס חלום סנט אוגוסטין הר האטנה דיוקן אישה מדיה וקבצים בנושא גוסטב גבוזדצקי בוויקישיתוף Gustaw Gwozdzecki | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית) Anna Lipa, Gustaw Gwozdecki, 1880-1935 : wystawa monograficzna /, Poznań :: Muzeum Narodowe w Poznaniu,, 2003., ISBN 978-83-89053-14-5 "Life of the Artist" (ארכיון) Gustaw Gwozdecki – malarz i rzeźbiarz,który nieustannie poszukiwał właściwych środków wyrazu – Polskie Muzy, polskiemuzy.pl "Gustaw Gwozdecki" (ארכיון)