laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לארס יאקובסן

לארס כריסטיאן יאקובסן (בדנית: Lars Jacobsen; נולד ב-20 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת המגן הימני. יאקובסן גדל במחלקת הנוער של אודנסה בולקלוב – קבוצת הכדורגל המקומית של אודנסה, העיר בה נולד. כישרונו של יאקובסן התגלה במהירות רבה, ובא לידי ביטוי בכך שיאקובסן שיחק 58 הופעות במדי נבחרות הנוער של דנמרק. יאקובסן שיחק לראשונה באודנסה בולקלוב, בעונת 1996/1997 של ליגת העל הדנית, בהיותו בן 18. בעונה הבאה, שיחק יאקובסן 15 משחקים ועשה את פריצת דרכו הגדולה בקבוצה. כמו כן, ב-2002, זכה יאקובסן עם אודנסה בולקלוב בגביע הדני. לאחר סיום עונת 2001/2002, חתם יאקובסן בקבוצת הכדורגל הגרמנית, המבורג. את הופעתו הראשונה בהמבורג שיחק יאקובסן ב-11 בספטמבר 2002, בהפסד 2-1 לוולפסבורג, בבונדסליגה. בחלון העברות של חורף 2003, שב יאקובסן לדנמרק כאשר חתם בקבוצה פ.צ. קופנהגן. בפ.צ. קופנהגן הפך במהירות יאקובסן לשחקן הרכב. בעונת 2005/2006, שיחק יאקובסן 33 משחקים. ב-2006, המאמן מורטן אולסן זימן את יאקובסן לנבחרת דנמרק בכדורגל. יאקובסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי דנמרק, ב-1 במרץ 2006, במשחק ידידות נגד ישראל, בו ניצחה דנמרק 0-2. בסיום העונה, מספר קבוצות, כולל המבורג, קבוצתו לשעבר, הביעו עניין ברכישתו של יאקובסן, אך השחקן בחר להישאר בפ.צ. קופנהגן. עם תום חוזהו בקבוצה, חתם יאקבוסן לשלוש עונות בנירנברג, וערך את הופעת הבכורה באוגוסט 2007, בהפסד 2-0 לקרלסרוהה. יאקובסן לא שיחק משחקים רבים בנירנברג, בשל פציעות. בסוף עונת 2007/2008, קבוצתו של יאקובסן, נירנברג ירדה לליגה השנייה בגרמניה. בעקבות ירידתה של נירנברג לליגה השנייה, ביקש יאקובסן לעזוב את נירנברג. בסוף יוני 2008, שוחרר יקובסן מהקבוצה. לקראת עונת 2008/2009, ביקש מאמן אולימפיק מרסיי, אריק גרטס להביא את יאקובסן לקבוצה. עם זאת, באוגוסט 2008, חתם יאקובסן לשנה באברטון. יאקובסן החמיץ את רוב עונה זו בגלל פציעה בכתף. את הופעת הבכורה שלו באברטון, ערך יאקובסן ב-21 במרץ 2009, במשחק ליגה נגד פורטסמות'. כמו כן, יקובסן נכנס כמחליף במחצית השנייה של גמר הגביע האנגלי 2009. ב-29 ביוני 2009, חתם יאקובסן לשנתיים בבלקברן רוברס. ב-15 באוגוסט 2009, ערך יאקובסן את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-0 למנצ'סטר סיטי. בסוף עונה זו, שוחרר מהמועדון. ב-31 באוגוסט 2010, חתם יאקובסן לעונה אחת במדי וסטהאם יונייטד. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-11 בספטמבר, בהפסד 3-1 לצ'לסי. בעונה זו, המאמן הישראלי, אברהם גרנט, היה מאמנו של יאקובסן. בסוף עונה זו, ירד יאקובסן עם וסטהאם יונייטד לליגת המשנה, הצ'מפיונשיפ. לפני תחילת עונת 2011/2012, ב-13 בספטמבר, סיכם יאקובסן לעונה אחת בסנט אטיין, אך שלושה ימים לאחר מכן, חתם יאקובסן בקבוצתו לשעבר, פ.צ. קופנהגן. את הופעת הבכורה שלו בפ.צ. קופנהגן ערך יאקובסן בניצחון 0-2 על אלבורג. יחד עם פ.צ. קופנהגן, זכה בעונה זו יאקובסן בגביע הדני. אודנסה בולקלוב: הגביע הדני (1): 2001/2002. אליפות ליגת העל הדנית לנוער (1):[דרושה הבהרה] 1998/1999. פ.צ. קופנהגן: אליפות ליגת העל הדנית (3): 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007, 2012/2013. הגביע הדני (1): 2011/2012. אברטון: סגנות הגביע האנגלי (1): 2008/2009. מדיה וקבצים בנושא לארס יאקובסן בוויקישיתוף לארס יאקובסן, באתר Transfermarkt לארס יאקובסן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לארס יאקובסן, באתר Soccerway לארס יאקובסן, באתר BDFutbol לארס יאקובסן, באתר WorldFootball.net לארס יאקובסן, באתר National Football Teams לארס יאקובסן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קולונל האטי

קולונל האטי (באנגלית: Colonel Hathi) הוא דמות ספרותית שנוצרה על ידי רודיארד קיפלינג ומופיעה לראשונה בספרו "ספר הג'ונגל" (1894) ובספר ההמשך "ספר הג'ונגל השני" (1895). קיפלינג קרא לו בשם זה מכיוון שזהו מקור שמו של הפיל בהינדית. קולונל האטי הוא פיל הודי שגר בג'ונגלים של הודו, הוא מנהיג של עדר פילים ובעל סובלנות כלפי כל חיות הג'ונגל. בסיפור של ספר הג'ונגל - הוא עוזר לבאלו הדוב ובגירה הנמר למצוא את מוגלי גור האדם. האטי הופיע בעיבוד האנימציה של אולפני וולט דיסני משנת 1967, שם, ג'. פאט אומאלי סיפק את קולו. יותר מאוחר האטי גם הופיע בסרט ההמשך משנת 2003, שם בדיבוב ג'ים קאמינגס וכן בסדרת האנימציה המקדימה לשני הסרטים "גורי הג'ונגל". דמותו של האטי הופיעה גם בסדרת האנימה היפנית "מסיפורי ספר הג'ונגל" וכן במחזמר הישראלי המבוסס על הסיפור. בגרסה העברית של דיסני דובב האטי על ידי אריה מוסקונה ובסרט ההמשך על ידי מיכה אוזין סליאן. חנן רוזן נתן את קולו בסדרה משנת 2010.
גילדור

גילדור. או גילדור ינגלוריון לבית פינרוד, הוא דמות בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. שבמשך העידן השלישי התגורר בריבנדל בארץ התיכונה. מוזכר בחלק הראשון של שר הטבעות, כאשר הוא פוגש את פרודו בגינס נושא הטבעת, ומלוויו סמויז גמג'י ופרגרין טוק, במסעו אל מעבר לים, לממלכה הברוכה. הוא מתואר כאחד מהחשובים שבעלפים. לאחר שפרודו גולל בפניו חלק מתהיותיו וחששותיו, כהיעלמות גנדלף, והופעת תשעת הפרשים, מחליט גילדור ללוותם, על אף היות העלפים ממעטים באירוח בני גזעים אחרים בנסיבות כאלו. לאחר היפרדם מהם, שולח גילדור הודעה בארץ על בוא הפרשים השחורים, ושאבדו עקבות גנדלף, ועל קשיי פרודו. שליחיו הגיעו לריבנדל, ואפילו לתום בומבדיל נודע על יציאתו של פרודו. גילדור מזהה את עצמו בספר כינגלוריון לבית פינרוד, וכוונתו היא שהוא מבני ביתו של פינרוד, כאחד ממקורביו, והוא ייחס את עצמו לפינרוד מלך נרגותרונד, אולם הוא לא היה מצאצאיו הישירים של פינרוד, שבסילמריליון מוזכר שלא היו לו ילדים.
ברדה Ba.65

ברדה Ba.65 (באיטלקית - "Breda Ba.65") היה מטוס תקיפה חד מנועי וחד כנפי מתוצרת איטליה שהיה בשימוש ה"Aviazione Legionaria", לגיון המתנדבים האווירי האיטלקי למלחמת האזרחים בספרד וכן בשימוש ה"Regia Aeronautica", חיל האוויר האיטלקי המלכותי בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה. כן היה המטוס בשימוש עיראק, צ'ילה ופורטוגל. מטוס ה-ברדה Ba.65 הוא פיתוח של מטוס קודם, ה-Ba.64, מטוס תקיפה איטלקי מאמצע שנות ה-30. ה-ברדה Ba.65 היה מטוס חד מושבי, עשוי כולו ממתכת, בעל כנף תחתית מקובעת בצורת זיז, חד מנועית, בעלת כן נסע נשלף. כקודמו, דגם 64, היה דגם 65 מיועד לתפקידים מגוונים כמטוס קרב, מטוס תקיפה ומטוס סיור. בכנף המטוס הותקנו שני מקלעי ברדה בקוטר 0.5 אינץ' ושני מקלעי ברדה בקוטר 0.303 אינץ'. בבטן המטוס ניתן היה לאחסן 200 קילוגרם פצצות ועד 800 קילוגרם פצצות במתלים חיצוניים. לאחר מספר דגמים ראשוניים, הותקן במטוס לבסוף מנוע Fiat A.80 RC.41 בעל אלף כוחות סוס. הייצור נמשך עד יולי 1939 ובסך הכל נבנו 218 מטוסים. Ba.65 - מטוס תקיפה חד מושבי. Ba-65bis - מפציץ דו מושבי. Ba-65bis - מטוס אימון דו מושבי. את טבילת האש של ה-ברדה Ba.65 עבר המטוס בשירות לגיון המתנדבים האיטלקי למלחמת האזרחים בספרד בשנת 1936. המטוס הוכיח את יעילותו והושווה באופן חיובי למפציץ הצלילה הגרמני יונקרס Ju 87. מבין 23 המטוסים שנשלחו למלחמה זו, אבדו 12 במהלכה. כאשר שבו אנשי הלגיון לאיטליה, הותירו את 11 המטוסים שנותרו פעילים לשירות חיל האוויר הספרדי. ב-1938 רכשה עיראק 25 מטוסים. במאי 1941 הופעלו מטוסים אלו במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית במהלכה הושמד רוב חיל האוויר העיראקי. מטוסים נוספים סופקו לצ'ילה ולפורטוגל. במהלך מלחמת העולם השנייה הופעל המטוס בעיקר כנגד הבריטים במסגרת המערכה במדבר המערבי. כאשר נכנסה איטליה למלחמה, ביוני 1940, היו כ-150 מטוסים פעילים בשירותה. בשלבים הראשונים של הלחימה במדבר ספגו האיטלקים אבדות כבדות ורוב המטוסים הופלו או הושבתו עד פברואר 1941. משלב זה הפך הסבויה מרקטי SM.79 למטוס העיקרי בחיל האוויר האיטלקי ששימש בתפקיד מפציץ הצלילה. מדיה וקבצים בנושא ברדה Ba.65 בוויקישיתוף
פוקימון אדום אש וירוק עלה

פוקימון אדום אש וירוק עלה (אנגלית: Pokémon FireRed Version and LeafGreen Version, יפנית: ポケットモンスター ファイアレッド・リーフグリーン, רומאג'י: Poketto Monsutā Faiareddo Rīfugurīn, תרגום מילולי: "Pocket Monsters: FireRed & LeafGreen") הם שני משחקי וידאו מסוגת משחקי התפקידים, המהווים חידוש ועיצוב מחדש למשחקים פוקימון אדום וכחול אשר ראו אור בשנת 1996. המשחקים החדשים פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל-Game Boy Advance. פוקימון אדום אש וירוק עלה ראו אור לראשונה ביפן בינואר 2004, בצפון אמריקה בספטמבר ובאירופה באוקטובר אותה שנה. לאחר שנתיים מיציאתם, ניטנדו שיווקה אותם מחדש ככותרים האהובים ביותר על ידי השחקנים. השליטה והמשחקיות נשארו דומים לסדרת המשחקים של פוקימון, ולמשחקים פוקימון אדום וכחול. השחקן שולט על הדמות בגוף שלישי, ומשתתף בקרבות פוקימונים מבוססי תורות. עלילת המשחק מבוססת על אדום וכחול, וכוללת את מחוז קנטו, בתוספת אזורים חדשים. בשונה מהמשחק המקורי ובדומה למשחקים הקודמים בסדרה, תכונות חדשות נוספו, כגון מין, אופי ויכולות לפוקימונים כמו גם פוקימון ומתקפות שהוצגו בדור השני והשלישי של המשחקים. המשחק זכה לביקורות חיוביות בעיקר, וקיבל ציון משוקלל של 81 באתר Metacritic, המרכז ממוצע ביקורות מאתרים שונים. רוב המבקרים שיבחו את הוספת התכונות החדשות תוך שמירה על המשחקיות המסורתית בסדרה. בנוגע לגרפיקה ושמע הדעות היו חלוקות יותר, כיוון שהמשחק לא הציג שיפור משמעותי מהמשחקים הקודמים, פוקימון רובי וספיר. המשחק היה להצלחה מסחרית, עם מכירה כוללת של כ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא פוקימון אדום אש וירוק עלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוקימון אדום אש וירוק עלה (באנגלית) Pokemon LeafGreen Version for Game Boy Advance באתר Metacritic. Pokemon FireRed Version for Game Boy Advance באתר Metacritic. "Financial Results Briefing for Fiscal Year Ended March 2008", נינטנדו, 25.4.2008.
קלודואלדו סילבה

קלודואלדו סילבה (בפורטוגזית: Clodoaldo Silva; נולד ב-1 בפברואר 1979) הוא שחיין ברזילאי. סילבה מתחרה בשחייה לנכים במסגרת המשלחת הברזילאית למשחקים הפאראלימפיים. הוא בעל 13 מדליות, מהן שש מדליות זהב פאראלימפיות. סילבה השתתף לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בסידני (2000), וזכה במדליות בארבעה מחמשת המקצים בהם השתתף. הוא זכה במדליית הכסף במקצה האישי ל-100 מטר בסגנון חופשי (קטגוריה S4) עם תוצאה של 1:32.17 דקות, ונכנע רק לשיא עולם של 1:25.92 דקות של ריקארדו אוריבה הספרדי, ובמדליית ארד אישית נוספת עם תוצאה של 41.62 שניות במשחה ל-50 מטרים חופשי, ונכנע לשיא עולם נוסף של אוריבה שעצר את השעותן על 40.30 שניות. במשחים הקבוצתיים זכה סילבה עם המשלחת הברזילאית בשתי מדליות כסף פאראלימפיות נוספות. במשחה ל-4X50 חופשי קבעה הנבחרת הברזילאית תוצאה של 2:39.82 דקות, שנייה רק לשיא עולם של המשלחת הספרדית עם 2:24.42 דקות, ובמקצה ל-4X50 מעורב קבעו הברזילאים שיא עולם במשחה המוקדם עם 2:43.22 דקות, אותו אף שיפרו במקצה הגמר עם 2:41.40 דקות, אך נכנעו לשיא עולם נוסף של הספרדים עם 2:39.94 דקות. במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) הגיע סילבה לשיאו. הוא זכה בשש מדליות זהב פאראלימפיות, תוך שהוא קובע שלושה שיאי עולם ושיא פאראלימפי אחד. במקצה ל-100 מטר חופשי קבע שיא עולם במשחה המוקדם עם 1:19.36 דקות, וכמעט השווה אותו כשניצח במקצה הגמר עם תוצאה של 1:19.51 דקות. במשחה ל-150 מטרים מעורב הוא ניצח עם תוצאה של 2:39.15 דקות, ובמקצה ל-200 מטרים מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:58.81 דקות בחצי הגמר, אותו שיפר לשיא עולם של 2:55.75 דקות במקצה הגמר. סילבה זכה במדליות זהב גם במקצה ל-50 מטרים בסגנון פרפר, ובמקצה ל-50 מטרים חופשי עם שיא פאראלימפי של 36.40 שניות במשחה המוקדם ושיא עולם במקצה הגמר עם תוצאה של 35.41 שניות. הוא הוסיף עוד מדליית זהב במשחה הקבוצתי ל-4X50 מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:37.46 דקות, ומדליית כסף במשחה ל-4X50 חופשי עם 2:32.34 דקות. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) השתתף סילבה בחמישה מקצים אישיים, אך לא זכה במדליה פאראלימפית. חרף זאת, הוא זכה בשתי מדליות קבוצתיות. במשחה ל-4X50 מטר מעורב זכתה הנבחרת במדליית הכסף עם תוצאה של 2:39.31 דקות, ובמקצה ל-4X50 חופשי במדליית הארד עם תוצאה של 2:30.17 דקות. מדיה וקבצים בנושא קלודואלדו סילבה בוויקישיתוף Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Men's 100 m Freestyle S4 /results.php?eclass=S4&sport=swimming&competition=2000PG&gender=m&discipline=&event=50%20m%20Freestyle Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Freestyle S4 Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Freestyle 20 pts Sydney 2000 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Medley 20 pts ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 100 m Freestyle S4 ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 150 m Individual Medley SM4 ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 200 m Freestyle S4 ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Butterfly S4 ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Freestyle S4 ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Medley 20 pts ATHENS 2004 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Freestyle 20 pts Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Medley 20 pts Beijing 2008 Paralympic Games Swimming Men's 4x50 m Freestyle 20 pts
בירת שורשים

בירת שורשים (באנגלית: Root beer) היא משקה מוגז ומומתק אשר במקור טעמו העיקרי הגיע מצמח ממשפחת העריים (או מקליפת עץ העריים). בירת השורשים הפופולרית באמריקה הצפונית מגיעה בשתי גרסאות: אלכוהולית, ולא אלכוהולית (המכונה "סודה" או לעיתים "פופ"). בירת השורשים ההיסטורית הייתה דומה לבירה שתהליך יצורה הפיק משקה עם אחוזי אלכוהול נמוכים ביותר. למרות ששורשים משמשים כבסיס למשקאות רבים, בעולם ישנם שמות רבים בשימוש. משקה זה ניכר בהבדלו מבירה שחורה המורכבת משעורה ולתת. ישנם מאות מרכיבים למותגים שונים של בירת שורשים בארצות הברית ואין תקן אחיד למתכון. חומר טעם מלאכותי של הצמח ממשפחת העריים שהוא המרכיב העיקרי בבירת שורשים מתחרה עם טעמים רבים אחרים. חומרי טעם אחרים הם וניל, קליפת עץ דובדבן, שורש אניס, שורש קיסוס, אגוז מוסקט, אכינצאה, קינמון, תלתן ודבש. למרות שעל פי רוב המותגים נטולי קפאין, ישנם יוצאים מן הכלל. בירת שורשים מתוצרת ביתית מכינים בדרך כלל מתמצית, למרות שלפעמים מכינים אותה מעשבים ושורשים. גם לבירת שורשים האלכוהולית וגם ללא אלכוהולית יש קצף סמיך במזיגה שלעיתים מוסמך על ידי הוספת תמצית מניהוט מצוי. מדיה וקבצים בנושא בירת שורשים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פינרוד

פינרוד (Finrod), קרוי גם פילגונד (Felagund), ו"פינרוד הנאמן", הוא דמות ביצירת הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין, המופיעה בעיקר בסילמריליון ובטבעת מורגות, הכרך העשירי של ההיסטוריה של הארץ התיכונה. הוא עלף מהנולדור, בנו של פינרפין בן פינווה מלך הנולדור. נולד בולינור לפינרפין בן פינווה ולאיארוון בת אולווה מלך הטלרי בולינור, והצטרף לנולדור הגולים לארץ התיכונה במהלך מרד הנולדור, שבו, בהשפעת פאנור, הגדול שבהם, הפנו עורף לולאר על מנת לנקום במלקור שגנב את הסילמריל - אבני החן שנחשבו פסגת יצירתו ואומנותו של פאנור - ושרצח את מלכם פינווה. הוא לא הזדהה עם פאנור ותואנותיו נגד הוולאר, אך למרות זאת הצטרף למרד מסיבות אישיות יותר - רעותו הגדולה עם בני פינגולפין דודניו, וטורגון בפרט, והערגה העמוקה שהייתה בו, לארצות ונחלות רחבות ידיים שיוכל לשלוט בהם כרצונו. החלטתו זו לא הייתה ספקנית ומהוססת כשל אביו פינרפין, ולפיכך, למרות שאהובתו, אמארייה, שמן הוואניר, לא באה, כמו כל בני עמה, בלוויית הנולדור, ועל אף שמעשי הנולדור החלו הופכים קיצוניים ומגונים ביותר עם טבח השארים - שהוא וודאי התנגד לו, גם משום אי קיצוניותו, וגם משום שארותו לטלרי הנטבחים - לא הפך עורף למסע. כשהגיע לארץ התיכונה התיישב בטול סיריון שבצפון בלריאנד, שם בנה את מינאס טירית, שזו של גונדור נקראה על שמה, אולם אולמו הואלא נגלה אליו והראה לו את המערות שבנארוג, הנהר גדול בבלריאנד. אז נתן פינרוד את הפיקוד על מינאס טירית לאורודרת אחיו, והוא עצמו השתכן באותן המערות, ובעזרת הגמדים בנה שם משכנות אדירים, שהרבה מן ההשראה להם באה ממנגרות - אלף המערות, משכנו של תינגול, דוד אמו. מאז שלט בכל חבל הארץ הגדול שמערב בלריאנד, וממלכתו - נרגותרונד שמה - הייתה הגדולה שבממלכות הנולדור בארץ התיכונה. במהלך הדאגור בראגולאך - קרב להבת הפתע - הרביעי שבקרבות הגדולים של בלריאנד, והראשון שבו ספגו העלפים תבוסה ממלקור, הקדים פינרוד את חילותיו ומשמרו ומצא את עצמו מוקף באורקים, אך הוא ניצל בסיועו של ברהיר, אדם מבית באור, ונשבע, כתודה, לסייע לו ולצאצאיו כל אימת שיצטרכו, ונתן לו טבעת - מאז - טבעת ברהיר - כאות להתחייבותו זו. ואכן, כאשר הגיע ברן בנו של ברהיר לנרגותרונד, והוא בעיצומו של מבצע חילוץ סילמריל ממורגות', כתנאי לנישואים עם אהובתו לותיין, וביקש עזרה, קיים פינרוד את שבועתו, למרות שהכיר בסיכויים הנמוכים לשרוד את המשימה הבלתי אפשרית הזו. הוא נלכד על ידי סאורון, שר צבאותיו של מורגות', יחד עם ברן ועם שנים עשר מלוויו, והושם עמם בטול אין גאורהות - אי זאבי האדם (מינאס טירית, נחלתו לשעבר שנלקחה מאורודרת על ידי סאורון). סאורון, שראה בפינרוד באופן טבעי כמנהיג החבורה, השאירו בחיים למרות ששלח זאבים שהרגו את מלוויו אחד לאחד, ולבסוף נותרו רק הוא וברן, והוא קטל את הזאבים שנשלחו להרוג את ברן, אך מת בעצמו. פינרוד נחשב לאחד שבחכמי הנולדור, ובאופיו נמזגו תכונות כל עממי העלפים - האצילות והחכמה של הואניר, הכישרון והאומץ של הנולדור, ואהבת החירות של בני הטלרי, והוא נתפס כמשפיע על אחותו הקטנה, גלדריאל, שמקובלת כאדירה בנשות האלדר. הייתה לו ידידות מיוחדת עם בני האדם, ובפרט עם בית באור, שמנהיגם באור אף שירתו. בכרך העשירי של 'ההיסטוריה של הארץ התיכונה' - טבעת מורגות', ישנו דיון פילוסופי הקרוי 'אתרבת פינרוד אה אנדרת', שהוא פולמוס והתדיינות בין פינרוד לאנדרת, אשה מבית באור. הדיון נסוב סביב המוות בהופעתו המיוחדת אצל האדם, ופינרוד מציג שם את הדעה המקובלת אצל העלפים והנחשבת כנכונה, שבני האדם שונים במהותם מהעלפים, והמוות מצוי בהם מעצם טבעם.
Turn Me On (שיר של דייוויד גטה)

Turn Me On הוא שיר של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, בהשתתפות הזמרת הטרינידדית-אמריקאית ניקי מינאז'. השיר יצא לאור ב-14 בדצמבר 2011 כסינגל החמישי מאלבום האולפן החמישי של גטה, Nothing But the Beat. השיר מופיע גם כרצועת בונוס באלבום האולפן השני של מינאז', Pink Friday: Roman Reloaded. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם תוך שהגיע למקומות הראשונים בארצות הברית ואירופה. במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע השיר למקום הרביעי ובכך את מינאז לראפרית היחידה בהיסטוריה עם שלושה שירים בעשרת הגדולים של המצעד באותו הזמן (יחד עם starships ו-give me all your lovin'). מידע על היצירה "Turn Me On" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Turn Me On" באתר יוטיוב מידע על Turn Me On, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Turn Me On, באתר המצעד הגרמני מידע על Turn Me On, באתר מצעד דנמרק מידע על Turn Me On, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Turn Me On, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
פוליהימניה

פוליהימניה ("שירים רבים") הייתה אחת מתשע המוזות במיתולוגיה היוונית, מלוותיו של האל אפולו, ובנותיהם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון. פוליהימניה היא פטרוניתם של שירי התהילה לאלים וצחות הלשון, ולעיתים אף של הגאומטריה והחקלאות. באמנות היא מתוארת כאישה רצינית ומהורהרת, השקועה במחשבות, מרפקה שעון על עמוד, ואצבעה סמוכה לשפתיה. לגופה היא עוטה גלימה ארוכה ופניה רעולים בצעיף. האסטרואיד 33 פוליהימניה (אנ') שהתגלה ב-1854 על ידי ז'אן שקורנאק נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא פוליהימניה בוויקישיתוף פוליהימניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פלומבו

פָּלוֹמְבּוֹ (Palumbo) הוא שם משפחה שמקורו באיטלקית, קיים גם בקרב יהודים ספרדים, ומשמעותו יונה. האם התכוונתם ל... דוד פלומבו (1920–1966) – היה פסל וצייר ישראלי יליד טורקיה, על שמו קרויים: שערי פלומבו ("שערי החצר") – היו שערי הכניסה לרחבת משכן הכנסת במשך כארבעים שנה ביתן פלומבו – מסוף הכניסה למשכן הכנסת, ראו משמר הכנסת - ביתן פלומבו אינס פלומבו (Palombo;‏ ילידת 1985) – שחקנית, דוגמנית ומאמנת אונטולוגיה ארגנטינאית
פיוטר שמיט

פיוטר שמיט (ברוסית: Пётр Петрович Шмидт; ‏17 בפברואר 1867 - 19 במרץ 1906), היה קצין בצי הרוסי שהצטרף למהפכת 1905 והוצא להורג. הוא ידוע בתרבות הרוסית כ"לייטננט שמיט". פיוטר שמיט נולד באודסה (היום באוקראינה) במשפחת קצין צי ממוצא גרמני. בשנים 1880-1886 שמיט למד בבית הספר לקציני ים ועם סיומו החל לשרת בצי הבלטי. בשנת 1888 שמיט התחתן עם פרוצה שפעלה בנמל. מנישואים אלו שלא החזיקו מעמד זמן רב היה לו בן. בעקבות הנישואים ובהתאם לנוהג שהיה אז בקצונת הצי, על מפקדי הצי היה לפטר אותו מהשרות. בהיותו בן של קצין בכיר לשעבר ואחיין של אדמירל סודרה לו יציאה לחופשה למספר חודשים ואחר כך יציאה לחופשת מחלה ארוכה. בסופו של דבר שמיט הועבר לשרת בצי הים השחור. במקום השרות החדש היחסים שלו עם הממונים לא היו טובים ובשנת 1890 שמיט עזב את הצי. בשנת 1892, לפי בקשתו נקלט בחזרה בצי ונשלח לשרת בצי הבלטי. בשנת 1894 הועבר לשרת לולדיווסטוק ובשנת 1895 הועלה לדרגת סגן. מפקד הצי באזור היה חבר קרוב של דודו והתבקש על ידו לעזור בקליטת האחיין. במהלך שרותו שמיט עבר כמעט בכל אוניות הצי ולא הסתדר עם הקצינים באף אחת מהאוניות. בשנת 1898 הוא ביקש לסיים את השרות. החל משנת 1898 שמיט שירת בצי הסוחר של החברות פרטיות. בשנת 1903 אונייה שהייתה תחת פיקודו עלתה על שירטון באשמתו. פעם נוספת קשרים משפחתיים עזרו לשמיט להינצל ממשפט. באפריל 1904, לאור תחילת מלחמת רוסיה–יפן שמיט נקרא לשירות צבאי. בדצמבר 1904 הוא יצאה על אוניית אספקה מלייפאיה לכיוון ולדיווסטוק. בינואר 1905 בהיותו חולה בפורט סעיד עזב את האונייה והועבר לסבסטופול. פיוטר שמיט נמצא בסבסטופול החל מפברואר 1905. הוא ייסד ארגון "ברית קציני הים - חברים של העם" והיה לו חלק פעיל בתעמולה מהפכנית בעיר ובבסיס הצבאי. בסוף אוקטובר הוא נעצר. במהלך חקירה שמיט הואשם בין היתר בלקיחת כסף מקופת האונייה ללא רשות. שמיט אמר להגנתו שאיבד את הכסף במהלך נסיעה באופניים. דודו העביר את הסכום הנדרש לקופת הצי והנושא נסגר. ב-7 בנובמבר 1905 שמיט פוטר מהצי. ב-13 בנובמבר 1905 משלחת ימאים מסיירת "אוצ'אקוב" וחיילים הגיע לביתו של שמיט וביקשה ממנו לעמוד בראש המרד. הימאים חשבו שבמידה ובראש המרד יעמוד קצין הצי, גם אוניות נוספות יצטרפו למרד. ב-14 בנובמבר שמיט הכריז על עצמו כמפקד הצי בים השחור וקבע את מטה שלו בסיירת "אוצ'קוב". באותו יום הוא שלח מברק לניקולאי השני בה ציין ש "הצי בים השחור נאמן לעם הרוסי, דורש כינוס מיידי של הפרלמנט ואינו מכיר בסמכות שרי הצאר. על החתום - מפקד הצי פיוטר שמיט". על האונייה הונף דגל אדום, אך רוב אוניות הצי שעגנו בנמל לא תמכו במרד ורק 3 הצטרפו. במהלך 15 בנובמבר החלו פעולות צבאיות נגד האוניות המורדות ולדיכוי המרד בבסיס היבשתי, לקראת הערב כל מנהיגי המרד נעצרו. במהלך פברואר 1906 נערך משפט צבאי בדלתיים סגורות. בהתאם להחלטת בית המשפט 4 מנהיגי המרד כולל שמיט הוצאו להורג. במאי 1917 הגופות הועברו לסבסטופול והוטמנו בקתדרלה המקומית. בתקופה הסובייטית שמיט היה חלק בלתי נפרד מהמורשת המהפכנית. רחובות בערים רבות נקראו על שמו. בשנת 1962 נפתח מוזיאון לזכרו. דמותו הוזכרה בספר ידוע עגל הזהב של אילף ופטרוב בה הדמות הראשית מבקשת את עזרת פקידי הממשל כ"בן של לייטננט שמיט" אך להפתעתו נפגשת במשרד הפקיד הבכיר עם "בן" נוסף. לאור הפופולריות הגדולה של הספר, הביטוי "ילדי לייטננט שמיט" נכלל בסלנג הרוסי ומבטא השתייכות לקבוצת אנשים שלא קיימת כלל. בנו של שמיט היה בצבא הלבן שלחם נגד הבולשביקים ונפטר בצרפת בשנת 1951. מדיה וקבצים בנושא פיוטר שמיט בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) פיוטר שמיט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עלמה גניהר

עלמה גַנִּיהַר (נולדה ב-24 בדצמבר 1964) היא סופרת, תסריטאית, מחזאית ופעילת חברתית ישראלית. עלמה גניהר נולדה ברמת השרון, בשנת 1988 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה יהודית, והמשיכה ללימודי תואר שני במדע הדתות באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה רכזה את נוער רצ והעבירה סדנאות בנושאי זכויות אדם לאסירים כחלק מהתנדבותה באגודה לזכויות האזרח, וכן הייתה אחראית על נושאי הדוברות והחינוך במרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית. עם תסריטיה: "מלח הארץ" (1998), "ראס פינה", "חלום אחר" בבימוי אבי כהן (2001), "פיתוי" (2002) תסריט על-פי ספרו של רם אורן ובבימוי ערן ריקליס, "קמטים חדשים" (2004), "שלוש אמהות" (2006) בבימוי דינה צבי ריקליס שהיה מועמד לחמישה פרסי אופיר ביניהם פרס התסריט הטוב ביותר, ״המכשפה מרחוב מלצ'ט" תסריט על-פי ספרו של גדי טאוב, בבימוי דינה צבי ריקליס, "משכב לידה" (2005) רעיון ותסריט לסרט דוקומנטרי המתרחש במחלקת לידה בבית חולים ליולדות "מר ומתוק" (2006) "ברקיע החמישי" (2012) בימוי דינה צבי ריקליס ו“אשת השגריר״ (2017) תסריט לסרט קצר על פי סיפור קצר באותו השם שכתבה. הסרט זכה בציון לשבח בתחרות קצרים בפסטיבל חיפה. עם מחזותיה : "הבית" (פסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין 2003), "השבויות" (פותחים מסך בית ליסין, 2001 וסמינר הקיבוצים 2005) עבורו זכתה בפרס השופטים ובמענק קרן רבינוביץ' לאמנויות, "המערב הפרוע" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו 2008) עבור כתיבת המחזה זכתה בפרס קיפוד הזהב, "הטווס מסילואן" (2012). שבמרכזו סכסוך בין מתנחלים לתושבים מקומיים. ההצגה עלתה באוקטובר 2012 בפסטיבל עכו על ידי קבוצת שחקנים יהודים וערבים, בבימויים של סיני פתר וחן אלון, הוזמנה לפסטיבלים בחו״ל וזכתה בפרסים רבים. באוקטובר 2019 עלתה בפסטיבל עכו הצגת ההמשך ״סילואן בין הזמנים״ - דיסטופיה פוליטית. גניהר פרסמה שלושה ספרים פרי עטה, בשנת 2005 כתבה את הרומן "מעטפות" שיצא בהוצאת גוונים, ובשנת 2012 את ספרה "ג'י-פי-אס" המכיל עשרה סיפורים בהוצאת עם עובד עבורו זכתה בפרס טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית. במאי 2021 ראה לאור ספרה “נקמת הקנרית״ רומן מתח, בהוצאת כנרת זמורה ביתן. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת: הצריף, גרנטה, פרויקט הסיפור הקצר. גניהר מתגוררת ביפו ופעילה פוליטית וחברתית. אחיה הוא הצלם תומר גניהר. מדיה וקבצים בנושא עלמה גניהר בוויקישיתוף עלמה גניהר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עלמה גניהר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עלמה גניהר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי עלמה גניהר, באתר AllMovie (באנגלית) עלמה גניהר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עלמה גניהר, דף שער בספרייה הלאומית עלמה גניהר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה עלמה גניהר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של עלמה גניהר, בקטלוג הספרייה הלאומית עלמה גניהר, באתר הוצאת עם עובד עלמה גניהר, באיגוד התסריטאים בישראל עלמה גניהר, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל יובל פלוטקין, עלמה גניהר: "כתיבה היא הדבר הכי בודד שיש. נשאר לך רק האגו", באתר ynet, 7 ביולי 2021 מיה סלע, העלמה והפליטים, באתר הארץ, 22 ביוני 2012
מלפומנה

מלפומנה (ביוונית: Μελπομένη; מילולית - "לשיר", "מקהלה") הייתה אחת מתשע המוזות, בתם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון ואמן של הסירנות. כמו כול שאר אחיותיה, היא שימשה כבת לווייתו של אפולו. מלפומנה הייתה מוזת הטרגדיה, ולכן היא בדרך כלל מתוארת חובשת מסכת תיאטרון טרגית, ונועלת קותורנוס, מגפיים שהשחקנים הטרגיים היוונים נעלו בהיותם על הבמה. לעיתים היא מחזיקה סכין או אלה בידה האחת, ואת המסכה בידה השנייה, כשזר עלי ברוש מונח על ראשה. אסטרואיד 18, שנתגלה ב-24 ביוני 1852, נקרא על שמה. מדיה וקבצים בנושא מלפומנה בוויקישיתוף מלפומנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)