laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנרי ראולי בישופ

סר הנרי ראולי בישופ (אנגלית: Sir Henry Rowley Bishop‏; 18 בנובמבר 1786 - 30 באפריל 1855) היה מלחין אנגלי. הוא התפרסם בשירו !Home! Sweet Home (למילים מאת ג'ון הווארד פיין), שמקורו באופרה הקומית שלו משנת 1823, "קלארי, או הנערה ממילאנו". הוא חיבר או ערך כ-120 יצירות דרמטיות, ביניהן 80 אופרות, אופרות קלות, קנטטות ובאלטים. בישופ כתב לכל התיאטראות החשובים בלונדון של זמנו - בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, התיאטרון המלכותי, תיאטרון דרורי ליין, ווקסהול גארדנס ותיאטרון היימרקט. האופרה הראשונה שלו, "הכלה הצ'רקסית" (1809) זכתה להצגה אחת ב"דרורי ליין", שאחריה נשרף התיאטרון והפרטיטורה אבדה. האופרות של בישופ נושאות דמיון רב יותר לסוגה המוקדמת, האנגלית במקורה, של האופרה באלאדה, או למחזות הזמר המודרניים מאשר לאופרה הקלאסית של אירופה הקונטיננטלית, המכילה רצ'יטטיבים. הסגנון והמתכונת שבהם כתב בישופ היו לטעמם של הקהל בתקופתו. "אלאדין" שלו (1827) מתואר לעיתים כיצירה המשמעותית ביותר שלו. היא נכתבה בהזמנת "דרורי ליין" כדי להתחרות ב"אוברון" של ובר בקובנט גארדן ותואמת יותר את הסגנון האירופאי הקלאסי - אם כי לא זכתה להצלחה בשעתה. בישופ היה פרופסור למוזיקה, תחילה באוניברסיטת אדינבורו (1841) ואחר באוניברסיטת אוקספורד (1848); הוא היה בין מנהליה המקוריים של האגודה הפילהרמונית כשזו נוסדה ב-1813. הוא ניצח בקובנט גארדן ובקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית של לונדון. בישופ התחתן פעמיים; הן הוא והן הנשים שנשא בזו אחר זו היו זמרים. כמה משיריו של בישופ ויצירות דומות שלו נמצאים עדיין ברפרטואר הווקאלי ואילו יצירותיו הגדולות יותר נשכחו מלב. בישופ חיבר את המוזיקה לשורה של אופרות שייקספיריות בבימוי פרדריק ריינולדס בשנים שבין 1816 ל-1828. בשנותיו המאוחרות פקדה אותו שערורייה, הוא נשא את אשתו השנייה, הזמרת אנה ריבייר שהייתה צעירה ממנו בעשרים וארבע שנים, בשנת 1831. ב-1839 נטשה ריבייר את בעלה ואת שלושת ילדיהם והסתלקה עם מי שהיה לה מאהב, נבלן ומלווה ניקולא-שארל בוקסה. (1789 - 1859). ריבייר עזבה את אנגליה ויצאה לסיור קונצרטים קבוע ברחבי העולם. בישופ קיבל תואר אבירות בשנת 1842, המוזיקאי הראשון שזכה בכבוד זה. אף כי במהלך חייו נהנה מהכנסות בלתי מבוטלות, במותו היה עני אביון. הנרי ראולי בישופ נולד ומת בלונדון ושם גם נקבר, בבית הקברות פינצ'לי. "אנג'לינה", 1804; אופרטה "טאמרלן ובאייזט" 1806; בלט "המטורף, או הגזלנים השווייצרים", 1810; אופרה "אנדרטת הפליז", 1813; מלודרמה "הטוחן ואנשיו", 1813; מלודרמה "סאדאק וקאלאסטרדה, או מי השיכחה", 1814; אופרה "אח ואחות", 1815; מופע בידור "דצמבר ומאי", 81818; אופרטה "לבו של מיד-לותיאן", 1819; דרמה מוזיקלית "הקרב על בות'וול בריג", 18120; רומנסה מוזיקלית "אנגלים בהודו", 1827; אופרה-קומיק "ילוה, או היתום מרוסיה", 1829; דרמה מוזיקלית "היום השביעי" 1833; קנטטת קודש מדיה וקבצים בנושא הנרי ראולי בישופ בוויקישיתוף הנרי ראולי בישופ, באתר MusicBrainz (באנגלית) הנרי ראולי בישופ, באתר פרויקט מוטופיה הנרי ראולי בישופ, באתר Discogs (באנגלית) הנרי ראולי בישופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנרי ראולי בישופ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Norman Gilliland, Grace Notes for a Year: Stories of Hope, Humor and Hubris From the World of Classical Music, Madison, Wisconsin, NEMO Productions, 2002; p.9. F. Corder, "The Works of Sir Henry Bishop," The Musical Quarterly Vol. IV No. 1 (1918), pp. 78-97. M. Faul, "Nicolas-Charles Bochsa, harpiste, compositeur, escroc" (editions Delatour, France 2003)
טקס השבעה צבאי

טקס השבעה צבאי הוא טקס בו נשבעים חיילים אמונים למדינה. לרוב, הטקס מתקיים לאחר שהחיילים עברו תקופה קצרה של אימונים, לימודים והתאקלמות בצבא, הנקראת טירונות. נוסח השבועה משתנה ממדינה למדינה. בצה"ל, כברוב צבאות העולם, נהוג להשביע כל חייל אמונים למדינתו. שבועת אמונים בצה"ל, מתחלקת לשני חלקים: השבועה האישית: נעשית במיטב באמצעות חתימה על טופס 500 – "שבועה לצה"ל" השבועה ביחידה: נעשית בטקס חגיגי המשולב בקבלת הנשק האישי (ביחידות לוחמות). סעיף 3 לפקודת צבא הגנה לישראל קובע כי "כל אדם המשרת בצבא־הגנה לישראל חייב להשבע שבועת אמונים למדינת ישראל, לחוקתה ולשלטונותיה המוסמכים". בשנות ה-90 שונה נוסח השבועה המופיע בנספח לפקודת מטכ"ל, ונאמר בו "לחוקיה" במקום "לחוקתה". עם זאת, לא שונתה ההוראה בפקודת צבא הגנה לישראל, שהיא חקיקה ראשית, שרק הכנסת מוסמכת לשנות אותה. הִנְני נשבּע וּמתחייב בְּהן צִדקי לשמור אֱמוּנים לִמדינת ישראל לחוקֶיה וּלשלטונותֶיה המוסמכים לקבל על עצמי ללא תנאי וּללא סְיָיג עוֹל מִשמעתו של צְבא הַהֲגנה לישראל לציית לכֿל הפקודות וההוראות הניתנות על ידי המפקדים המוסמכים וּלהקדיש את כל כוחותיי ואף להקריב את חַיַּי לַהֲגנת המולדת וּלחירות ישראל. השבועה נכתבה בכוונה ללא סימני פיסוק כלשהם, על מנת להדגיש שהטקסט כולו מהווה מקשה אחת, אף על פי שניתן לחלקו לשלושה חלקים: שבועת אמונים למדינת ישראל קבלת עול משמעת צבא ההגנה לישראל הקדשת כל הכוחות להגנה על חירות ישראל טקס ההשבעה ביחידות הלוחמות מתבצע, בדרך כלל בסוף שלב הטירונות. זהו טקס חגיגי, המתבצע לרוב בנוכחות משפחות הלוחמים. במהלך הטקס, מקריא קריין את נוסח השבועה. החיילים עונים לו "אני נשבע". חיילים דתיים עונים "אני מצהיר". בהמשך הטקס, מקבל כל חייל נשק וספר תנ"ך. חיילים שאינם יהודים יקבלו ספר קודש לפי בחירתם (לרוב, הקוראן למוסלמים או הברית החדשה לנוצרים. חיילים דרוזים מקבלים קלף יתרו או מדליה). חיילים אשר אינם מעוניינים להישבע באף אחד מספרי הקודש, רשאים להישבע אמונים עם רוח צה"ל או ללא ספר.[דרוש מקור] פקודת מטכ"ל 33.0915, "שבועת אמונים לצה"ל וחלוקת נשק לטירונים" פקודת צבא הגנה לישראל, התש"ח-1948, סעיף 3 מדיה וקבצים בנושא טקס השבעה צבאי בוויקישיתוף פקודת יום ליום ההשבעה הראשון לחיילי צבא הגנה לישראל מאת הרמטכ"ל יעקב דוסטרובסקי (דורי), יוני 1948, באתר ארכיון צה"ל שבועת אמונים לצה"ל, שהוכנה לקראת יום ההשבעה הכללי הראשון, באתר ארכיון צה"ל פרוטוקול של ישיבת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת בנושא טקסי השבעה בצה"ל - ישיבה מיום ג' בסיוון התשס"ג, 3 ביוני 2003, באתר הכנסת זמני השבעות בכותל המערבי שבועת הצבא הפולני - באנגלית, בפולנית שבועת הצבא הבריטי - באנגלית
שפות כושיות

השפות הכושיות (באנגלית: Cushitic) הן ענף במשפחת-העל האפרו-אסיאתית (שבעבר נקראה "שמיות-חמיות"). השם "כושיות" הוטבע על שמו של כוש בן חם בן נח המקראי. הכינוי מתבסס על המיון בספר בראשית של העמים השונים בין בניו של נח, שעל פי סיפור המבול, האנושות כולה היא מצאצאיו: ובני חם: כוש ומצרים ופוט וכנען. ובני כוש: סבא וחוילה וסבתה ורעמה וסבתכא... אלה בני חם למשפחתם ללשנתם בארצתם בגויהם... ומאלה נפרדו הגוים בארץ אחר המבול. — ספר בראשית, פרק י' השפות הכושיות מדוברות בעיקר באזור קרן אפריקה, שלוחה במזרח אפריקה החודרת לאוקיינוס ההודי, מדרום למפרץ עדן. אורומו - כ-25 מיליון דוברים. סומלית - כ-15 מיליון דוברים בסומליה, באתיופיה, בג'יבוטי, בתימן ובקניה. סידאמית - כ-2 מיליון דוברים באתיופיה. האדייה - כ-1.6 מיליון דוברים במחוז האדייה שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. עפרית - בת כ-1.5 מיליון דוברים באריתריאה, אתיופיה וג'יבוטי. קמבאטה (אנ') - כ-1.4 מיליון דוברים באתיופיה. דאהלו (אנ') - מדוברת בקניה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הבלשן ג'וזף גרינברג מיין בעבודתו, את משפחת השפות הכושיות כדלהלן: קבוצת השפות הכושיות המרכזיות, המכונה גם אגאו: כולל אוונגי, בלין, כיילה, קווארה (שני אלו שימשו את ביתא ישראל) והמתית. דוברי שפות אלו ידברו לרוב גם שפה אחרת, למשל אמהרית או אחת מהשפות השמיות. קבוצת השפות הכושיות המזרחיות: כולל אורומו, סומלית, סידאמית, סאהו, עפרית, אף-מאי, קונסו, ליבידו, בוּן ובוּסה. קבוצת השפות הכושיות הדרומיות, המכונה גם ריפט: כולל איראקו-אלאגואה, בורונגה, ואולי גם דהאלו הקניתית העומדת על סף הכחדה. ייתכן שגם שפת באג'ה (בדאווי) כנציגת קבוצת השפות הכושיות הצפוניות. בלשנים אחרים, המתמחים בשפות אלה, הציעו תאוריות שונות אודות מיונן. חלקם מעלים סברות שכל קבוצת שפות למעשה מהווה ענף נפרד במשפחת-העל של השפות האפרו-אסיאתיות, ומנגד חלקם מקבצים אחרת את הקבוצות, למשל לשפות תושבי ההרים (כמו סידאמו) לעומת שפות תושבי השפלה (כמו עפרית, סומלית ואורומו). מדיה וקבצים בנושא שפות כושיות בוויקישיתוף topic/Central-Cushitic-languages שפות כושיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
.tm

.tm היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בטורקמניסטן. הסיומת, שנפתחה בשנת 1997, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי טורקמניסטן. השם משמש סימני מסחר פעמים רבות (trademark), וכך מרוויחה טורקמניסטן חלק קטן, אך לא זניח מהתמ"ג שלה. שם המתחם משמש גם כשם מתחם ממדרגה שנייה ולעיתים נדירות גם כשם ממדרגה שלישית. יש לו גם תתי סיומות מיוחדים לכל תחום. ניתן להשתמש בשם המתחם .tm באמצעות קניית השם באופן חופשי, באמצעות תיאום עם משרד התקשורת הטורקמני, ובאמצעות פנייה לספק סיומת הדומיין "סוכנות המחשב והאינטרנט הטורקמנית". מדיה וקבצים בנושא .tm בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .tm tm registrars ערך זה הוא קצרמר בנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לו סילבר

לואיס גראנט סילבר (באנגלית: Louis Grant Silver; נולד ב-27 בנובמבר 1953 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר בקבוצת מכבי תל אביב. סילבר שיחק בקבוצה כמתאזרח, בשני תפקידי הפורוורד, ותקופה מסוימת גם היה קפטן הקבוצה. גובהו שני מטרים, והוא ניחן בכישרון קליעה מעולה שהתאפיין בקליעה באמצעות שתי זרועות המונפות מאחורי הראש אל עבר הסל, חכמת משחק גבוהה ומשחק הגנה מצוין. סילבר שיחק כדורסל באוניברסיטת הרווארד, ובדראפט 1975 של ליגת ה-ABA נבחר על ידי קבוצת קנטאקי קולונלז. סילבר הצטרף למכבי תל אביב בעונת 1975/1976, וכבר בעונה שלאחריה הגיעה הקבוצה לגמר גביע האלופות בבלגרד. באותה עונה גברה מכבי תל אביב על צסק"א מוסקבה בתוצאה 91:79, וניצחה בגמר את מובילג'ירג'י וארזה האיטלקית בתוצאה 78:77. סילבר זכה בגביע אירופאי שני בעונת 1980/1981, לאחר ניצחון על סינודינה בולוניה האיטלקית בתוצאה 80:79. סילבר עזב את מכבי תל אביב בשנת 1985, כשהוא נושא עמו 10 אליפויות, 8 גביעים, 2 גביעי אירופה לאלופות, וגביע בין-יבשתי. סילבר מדורג במקום החמישי ברשימת הקלעים של מכבי באירופה עם 1,999 נקודות. סילבר שיחק גם בנבחרת ישראל עמה השתתף בשלוש אליפויות אירופה (1979, 1981, 1983). סילבר רשם 66 הופעות במדי הנבחרת, וקלע בסך הכול 961 נקודות (ממוצע של 14.6 נקודות למשחק). סילבר שיחק אף בנבחרת אירופה ובשנת 1987 זכה למשחק פרידה שבו שיחקה מכבי תל אביב מול נבחרת אירופה. בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל סילבר אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים. במהלך התקופה בה שיחק בישראל השלים סילבר תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים באוניברסיטת ניו יורק, וכיום הוא עורך דין המנהל את קרן RP בלונדון. מתגורר בארצות הברית ובבריטניה לסירוגין. מדיה וקבצים בנושא לו סילבר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר פיב"א לו סילבר, אתר ספסל ולדימיר סטנקוביץ', Lou Silver, the man with the wrong name, כתבה על לו סילבר באתר יורוליג, 25 בנובמבר 2013 (באנגלית) רפאל נאה, העו"ד עם הזריקה המוזרה / עושה היסטוריה, באתר ynet, 28 ביוני 2020 ליגת כדורסל מקצוענית שהתאחדה עם ה-NBA ב-1976 יעל מרגלית, ‏לפני ריאל: היורוליג כיבד את גדולי מכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2008
ג'ון קיפמאייר

ג'ון קיפמאייר (אנגלית: John Kiffmeyer, ידוע גם כאל סוברנטה (Al Sobrante);‏ נולד ב-1969) הוא המתופף של להקת גרין דיי לשעבר. מקור הכינוי הוא בעיירה אל-סוברנטה (El Sobrante) בקליפורניה, צפונית לברקלי. קיפמאייר סיפר שהתעלף יום אחד וכשהתעורר ראה את השלט "ברוך הבא לאל סוברנטה". בשל הטשטוש בו היה שרוי, חשב שכתוב שם "ברוך הבא, אל סוברנטה" ולאחר שסיפר על כך לחבריו, הם החלו לכנותו אל סוברנטה. קיפמאייר היה פעיל בסצנת הפאנק באזור מפרץ סן פרנסיסקו וכבר היה מתופף של להקה אחרת, כאשר הצטרף לחבריו לייסוד גרין דיי. ההופעות הראשונות של הלהקה היו בקולג' קונטרה קוסטה, שם למד עיתונות. הופעות אלו הקנו ללהקה את החוזה שהוביל להוצאת האלבום הראשון. ב-1990 עזב קיפמאייר את הלהקה על מנת להמשיך בלימודיו לקראת תואר באוניברסיטת הומבולדט. הוא היה חבר במספר הרכבי פאנק במהלך ולאחר סיום לימודיו; ומפיק מוזיקת פאנק. קיפמאייר מתגורר בסן פרנסיסקו עם אשתו גרטה ושני ילדיו. ג'ון קיפמאייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון קיפמאייר, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון קיפמאייר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון קיפמאייר, באתר Discogs (באנגלית)
פייר סט. אמאנד

פייר שארל פורנייה סט. אמאנד (צרפתית: Pierre Charles Fournier de St. Amant; ספטמבר 1800 – 29 באוקטובר 1872) היה שחמטאי אמן צרפתי, עורך עיתון שחמטאי לה-פלמד ונציגה של צרפת בענייני שחמט בינלאומיים. לאחר מותו של לואי שארל דה לה בורדונה בשנת 1840, נחשב סט. אמאנד לבכיר שחמטאי צרפת, הגם שמשחקו לא הגיע לעוצמת המשחק של לה בורדונה. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר היה ממוקם שני-שלישי בעולם. סט. אמאנד דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1836 ל-1846; לאחר מכן החל לרדת באיטיות בדירוג העולמי אך בשנת 1870 היה עדיין מדורג במקום ה-48. בתחילת דרכו היה סט. אמאנד מזכירו של מושל גיאנה הצרפתית עד שהוא מחה נגד סחר העבדים. לאחר מכן ניסה את מזלו כשחקן, הפך לסוחר יינות מצליח והיה קצין במשמר הלאומי עד למהפכת 1848. בשנת 1851 מונה לקונסול בקליפורניה שמונה שנים לאחר תבוסתו להווארד סטאונטון בשנת 1843. במשחקים הראשונים, בלונדון, ניצח סט. אמאנד בתוצאה 3.5-2.5 אך בדו-קרב החוזר, בקפה דה לה רג'נס בפריז הוא הפסיד 8–13. הדו-קרב השני נחשב במקורות רבים כאליפות עולם לא-רשמית. דו-קרב זה הווה אבן דרך משמעותית בהתפתחות האסטרטגיה השחמטאית, ההבנה העמוקה של המשחק ואמנות התמרון. צעד נוסף התרחש 43 שנים מאוחר יותר בדו-קרב בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט. בשנת 1858 סט. אמאנד היה בפריז כאשר פול מורפי ביקר שם לראשונה. סט. אמאנד הודה בגלוי כי איננו משחק באותה רמה כמו האמריקאי, אך נכח במשתה לכבודו. הם שיחקו מספר משחקים באופן פרטי, כאשר רק מסעי אחד המשחקים התפרסמו, ניצחון של מורפי. בשנת 1861 סט. אמאנד היגר לאלג'יר שם בילה את שנותיו האחרונות. הוא מת בשנת 1872 לאחר תאונה בנוסעו בכרכרה. מדיה וקבצים בנושא פייר סט. אמאנד בוויקישיתוף פייר סט. אמאנד, באתר צ'סגיימס (באנגלית) קורות חיים מפורטים ותמונות (באנגלית) de Saint-Amant, Pierre, באתר Edo Historical Chess Ratings
זלמאי ח'לילזאד

זלמאי ח'לילזאד (פאשטו: زلمی خلیلزاد; נולד ב-22 במרץ 1951) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בתקופת כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. ח'לילזאד נולד ב-1951 למשפחה פשטונית בעיר מזאר-י שריף אשר בצפון אפגניסטן. בנעוריו למד בבית ספר פרטי בעיר הבירה קאבול, ובהיותו בן 15 התקבל לתוכנית חילופי תלמידים ועבר עם משפחתו לארצות הברית. את התואר הראשון והשני קיבל מאוניברסיטה האמריקנית בביירות בלבנון ואת תואר הדוקטור מאוניברסיטת שיקגו. בין 1979 ל-1984 שימש כפרופסור למדע המדינה בבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, שם עבד בצמידות לזביגנייב בז'ז'ינסקי אשר, בתקופת ממשל קרטר, הוביל את התמיכה במוג'אהדין בעת מלחמת אפגניסטן הראשונה במסגרת מבצע ציקלון. בתקופת ממשל רונלד רייגן הפך ליועץ לנשיא בתחומי אפגניסטן ומלחמת איראן–עיראק. אחרי פלישת נאט"ו לאפגניסטן מונה בנובמבר 2003 לשגריר הראשון של ארצות הברית באפגניסטן. בתפקידו זה היה ה"חונך" של השלטון האפגני בחידוש הממשל, כולל הקמת הפרלמנט ויצירת ממשל דמוקרטי המכיל את המיעוט הפשטוני. לאור הצלחתו מונה ב-21 ביוני 2005 לכהונת שגריר ארצות הברית בעיראק של אחרי הכיבוש. גם בעיראק סייע בעריכת הבחירות וייצוב השלטון. ב-17 באפריל 2007 מונה לתפקיד שגריר ארצות הברית באו"ם. הוא סיים את שירותו עם כניסת הנשיא אובמה לבית הלבן. לאחר פרישתו פנה לעסקים פרטיים. הוא הקים חברת ייעוץ ומכהן במועצת המנהלים של חברת הנפט הרביעית בגודלה בנורווגיה, DNO, שהיא בעלת אינטרסים בכורדיסטן. באוקטובר 2021 דיווח CNN כי זלמיי חלילזאד, שליחו המרכזי של ארצות הברית באפגניסטן, יעזוב את תפקידו באפגניסטן, לאחר סיום נסיגת הכוחות האמריקאים באפגניסטן. ח'לילזאד נשוי לשריל בנארד ואב לשני בנים. מדיה וקבצים בנושא זלמאי ח'לילזאד בוויקישיתוף זלמאי ח'לילזאד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זלמאי ח'לילזאד, ברשת החברתית Goodreads בן לנדו, מדיפלומט לאיש נפט, 19.6.2010
תבהלה

המונח "פאניקה" מפנה לכאן. לערך העוסק בהפרעה נפשית, ראו הפרעת פאניקה. תבהלה (בלעז: פאניקה) היא תחושת פחד פתאומית וחזקה, עד כדי ביטול של כל חשיבה הגיונית, והחלפתה בחרדה ובדאגה קיצוניות, המביאה לתגובה חייתית (אינסטנקטיבית) של "הילחם או ברח". תבהלה עשויה להתרחש אצל יחידים ואף בקרב קבוצה גדולה, למשל במצבי היסטריה המונית או פאניקה מוסרית. מקור המילה פאניקה הוא מהמילה היוונית πανικός, מהאל פאן מהמיתולוגיה היוונית. ייתכן כי מקורה באגדות אודות השתעשעותו של האל פאן בהפחדה פתאומית של עדרי עזים וכבשים, או בפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעלה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו אנשים שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן. כבר בתקופה הפרהיסטורית השתמש האדם בהשפעותיה של התבהלה למטרות ציד. על ידי שימוש ברעש פתאומי, או באובייקט בולט ומאיים כלשהו, נהגו בני האדם הקדמונים לתמרן עדרים שלמים אל תוך מלכודות שהוכנו על ידם מראש. הסוציולוג ניל סמלסר (אנ'), שעסק בהתנהגות קולקטיבית, תיאר בספרו "Theory of Collective Behavior" דרכים להתמודדות עם תבהלה המונית. מחקרים רבים בתחום נועדו לפתח דרכים להתמודדות עם תבהלה שניתנות ליישום בצבאות ושירותי חירום ברחבי העולם. עוד לפני כן, שימשו השפעותיה של התבהלה ככלי חשוב במהפכות חברתיות רבות במהלך ההיסטוריה. ההבנה שגם בני אדם פועלים בשיטת העדר, גרמה למנהיגים רבים לנצל עובדה זו למטרותיהם הפוליטיות[דרוש מקור]. במצבים קיצוניים, אדם החווה התקפי תבהלה חוזרים ונשנים לעיתים תכופות, וחש דאגה רבה מהישנותם, עשוי להיות מאובחן כלוקה בהפרעת פאניקה. החוקר הבריטי סטנלי כהן תיאר בשנת 1972 את התאוריה שלו בהקשר לפאניקה מוסרית. התקף פאניקה הפרעת פאניקה נפגע חרדה מדיה וקבצים בנושא תבהלה בוויקישיתוף דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "פניקה", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות פניקה, דף שער בספרייה הלאומית Panic! How it works and What To Do About It – by Bruce Tognazzini. "Panic: Myth or Reality?" – Professor Lee Clarke, Contexts Magazine, 2002. (Article available as PDF from Lee Clarke's website) Bruce Schneier on the Myth of Panic Human Thinking in terms of processing layers – by Roger Bourke White Jr.
שוואביה

שוואביה (בגרמנית: Schwaben) הוא אזור היסטורי-תרבותי בגרמניה המתאפיין בייחוד לשוני (גרמנית שוואבית). אזור שוואביה נמצא ברובו במדינת באדן-וירטמברג של ימינו (בעיקר אזור וירטמברג ההיסטורית והפרובינציה ההיסטורית של שושלת הוהנצולרן), אך גם באזור במדינת בוואריה של ימינו, שם קיים אזור מנהלי בשם זה. במהלך ימי הביניים הייתה שוואביה מדינה גדולה, שכללה גם חלקים מבאדן, את פורארלברג, נסיכות ליכטנשטיין, שווייץ (בחלקים דוברי הגרמנית שלה) ואלזאס (כיום חלק מצרפת). הדעות חלוקות בשאלה האם השוואבית היא רק ניב של גרמנית, או שהיא שפה עצמאית. השוואבית מדוברת על ידי כ-850 אלף דוברים בגרמניה, והיא מהשפות או הניבים המדוברים ביותר בגרמניה. השוואבית דומה מאוד לשפה המדוברת בשווייץ. המוטו הרשמי וההיתולי של באדן-וירטמברג הוא: "Wir können alles. Außer Hochdeutsch" ("אנחנו יכולים הכל. חוץ מלדבר גרמנית תקנית"). השוואבים מקשרים עצמם לשבט גרמאני עתיק, ה"סואבים" (Sueben). שבט זה נדד מאזור הים הבלטי לאזור ימת קונסטנץ, שם הפכו לחלק מן הקונפדרציה האלמאנית. הסואבים הגיעו אף עד לחצי האי האיברי, והקימו שם בשנת 410 ממלכה עצמאית באזור צפון פורטוגל, גליסיה ומערב אסטוריאס של ימינו. הממלכה התקיימה עד שנת 558 ומרכזה היה העיר בראגה בפורטוגל. לאחר קרב טולביאק בשנת 496 הפכה שוואביה לדוכסות של האימפריה הפרנקית. שוואביה הייתה אחת הדוכסויות המקוריות של האימפריה של לואי הגרמני, שהפכה מאוחר יותר, במאות התשיעית והעשירית לאימפריה הרומית הקדושה (בתקופה זו נודעה שוואביה כאלמניה). במאות ה-12 וה-13, שליטי האימפריה היו שוואבים - בני שושלת הוהנשטאופן; אבל לאחר הוצאתו להורג של קונראדין ב-12 באוקטובר 1268, התפוררה הדוכסות ליחידות קטנות. בסוף המאה ה-15, התאחדו רוזנויות ודוכסויות רבות באזור שוואביה לקונפדרציית הליגה השוואבית. ליגה זו כבשה את וירטמברג וסילקה את אולריך, דוכס וירטמברג מכסאו. לאחר מכן התפרקה הליגה, במסגרת המאבקים בתוך הכנסייה ועליית תנועת הרפורמציה, לא לפני שהספיקה לדכא את אחת מן המרידות הגדולות בתולדות אירופה הפיאודלית, מרד האיכרים של 1525. הליגה התפרקה והאזור שב להיות מפורד ומפוצל בין דוכסויות, נסיכויות ורוזנויות. לאחר פירוק ‘הליגה השוואבית’, חזר הדוכס של וירטמברג למשול באזור. תקופה זו התאפיינה בחלוקת שוואביה בין הזרם הקתולי ובין הזרם הפרוטסטנטי, בעקבות המהפך שחוללה תנועת הרפורמציה. נסיכים חילוניים כמו דוכס וירטמברג והמרקיז של באדן כמו גם רוב הערים החופשיות, הפכו לפרוטסטנטים, בעוד הקתוליות המשיכה לאחוז בשטחים כנסייתיים וכן באזורים שבשליטת ההבסבורגים והוהנצולרנים. בעקבות ארגון מחדש של טריטוריות האימפריה הרומית הקדושה ב-1803, השתנה אזור שוואביה לחלוטין. מרבית השטחים הכנסייתיים, המחוזות הקטנים והערים החופשיות, איבדו מתוקפם, ונבלעו בתוך ממלכות גדולות יותר. רק דוכסויות וירטמברג, באדן והוהנצולרן נותרו מדינות ריבוניות. חלק גדול ממזרח שוואביה סופח לבוואריה, והפך למה שמכונה כיום, האזור המינהלי השוואבי של בוואריה. בכך למעשה פוצלה שוואביה למחוזות ומדינות שונות, כאשר מצב זה מתקיים עד היום. שוואביה העמידה אישי רוח וספר רבים, ולה תפקיד מכריע בהתפתחות התרבותית והספרותית במרחב הדובר גרמנית. בין אישים אלה ניתן למנות את פרידריך שילר, פרידריך הלדרלין, אדוארד מריקה, גאורג וילהלם פרידריך הגל ורבים אחרים. גרמניה הנאצית טענה בתקופת קיומה לשטח באנטארקטיקה, לו היא העניקה את השם "נוי שוואבנלאנד" (NeuSchwabenland), כלומר "שוואביה החדשה". מדיה וקבצים בנושא שוואביה בוויקישיתוף שוואביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המטבח ההולנדי

המטבח ההולנדי מושפע מההיצע החקלאי של הולנד ומההיסטוריה של המדינה. הוא מוגבל יחסית בהיצע המאכלים שלו ומאופיין בצריכה רבה של ירקות לעומת בשר ובמאכלים מלאים גדולים. בשל העבר הקולוניאליסטי של הולנד קיימות השפעות מ"איי הודו המזרחיים ההולנדיים", כפי שנקראה אינדונזיה בעבר. השפעת המטבח האינדונזי ניכרת בתיבול המקובל בדרום-מזרח אסיה (על מאכלים הולנדיים "מסורתיים") ובהחדרת מאכלים אינדונזיים מסורתיים לתפריט ההולנדי, בייחוד הנאסי גורנג, אורז מטוגן עם בשר עוף או חזיר או ארוחות "רייסטאפל" (מילולית: שולחן אורז, מספר מנות קטנות הנאכלות עם קדרת אורז מרכזית). מסעדות מזון מהיר רבות מגישות אוכל אינדונזי כחלק משירות המשלוחים שלהן. ההיצע החקלאי המקומי - חלב, חמאה, גבינה ודגים - ממלאים תפקיד חשוב במטבח ההולנדי המסורתי. בין הגבינות ההולנדיות הידועות, ניתן למנות את האדם (Edammer) בורנקאס, ליידן ואת הגאודה (Gouda, מבוטאת בהולנדית "חאודה"). מבחינה היסטורית, קיימות מעבר להשפעות הגאוגרפיות, גם השפעות רבות של המטבח הצרפתי, בעיקר על מטבחם של בני האצולה ההולנדית החל מן המאה ה-15, ששאף להידמות ל"מטבח העילית" הצרפתי, ה-Haute cuisine. עם זאת, בקרב פשוטי העם, המאכל הלאומי הוא הסטמפוט, מחית תפוחי אדמה וירקות. גרסאות נפוצות לסטאמפוט הן עם כרוב חמוץ (zuurkool) ונקניקיית רוקוורסט – נקניקיית חזיר מעושנת – או עם כרוב עלים (הולנדית: Boerenkool) או גזר, בצל, נקניקיה וקוביות קותל חזיר. ירקות נפוצים נוספים בהם משתמשים לסטאמפוט הם האנדייבי (אנ') (סוג של עולש) וסוגים שונים של כרוב. מאכל אופייני אחר למטבח ההולנדי הוא מרק אפונה (erwtensoep או "סְנֶרְט", snert) שדומה במרקמו הסמיך לתבשיל, אותו מכינים מגרגרי אפונה מיובשים שהושרו במים במהלך הלילה, קוביות נקניק או קותל חזיר וחתיכות תפוחי אדמה. מאכלים אלה מוגשים בעיקר בחורף או כשמזג האוויר קר. קינוח נפוץ הוא עוגת ארוחת בוקר. מזון מהיר נפוץ, הנמכר בעגלות או דוכני רחוב כולל "קרוקטים" (kroket) - מגוון מיני בשר טחון או קצוץ המעוצבים ככדור או כסיגר, מצופים בשכבת ביצה ופירורי לחם ומטוגנים בשמן עמוק; צ'יפס (friet) מטוגן טרי הנאכל עם שפע מיונז; דג הרינג מעושן ופנקייקים קטנים (Poffertjes). ביטרבאלן הוא מאכל בשרי נפוץ. קינוח פלה ידוע מהמאה ה-13. גיא וענבל כץ, לא רק צ'יפס: 13 מאכלים הולנדים שאתם חייבים להכיר, באתר ynet, 12 בנובמבר 2021 ראג'אא נאטור, 17 כוכבי מישלן בשנה אחת: כך נהפכה הולנד למעצמה קולינרית, באתר הארץ, 13 ביולי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המטבח הסקנדינבי

המטבח הסקנדינבי הוא אוסף מטבחים עממיים מאזורים שונים בסקנדינביה: המטבח הדני, המטבח הנורווגי, המטבח השוודי, המטבח הפיני, המטבח האיסלנדי והמטבח הלאפי. מטבחי סקנדינביה מאופיינים במאכלים שמנים יחסית, עשירים בפחמימות, בבשר ובדגים. הדבר נובע מהגאוגרפיה של המדינות באזור ומהאקלים, הכולל חורף ארוך וקר. המטבח הדני מאופיין במאכלים הנפוצים במדינה, שהסקטור החקלאי בה פעיל בצורה משמעותית. הוא כולל מאכלי חלב וגבינות, דגים ומאכלי בשר. בין המאכלים המפורסמים: הסמרגוסבורד, גריסים אדומים ומזנון כריכים מגוון. המטבח השוודי מאופיין במאכלים פשוטים וכבדים. בדרום המדינה קיים יותר שימוש בירקות, ובצפון המדינה קיים שימוש בבשר ציד. המטבח השוודי זכה לתהילה יחסית, בשל חשיפתו לעולם הרחב במסעדות רשת איקאה. המטבח הנורווגי מאופיין בריבוי השימוש במאכלי חלב וגבינות (לרבות פולטוסט) ובדגים (כגון לוטפיסק או פנאלאר ורקפיסק), עם תוספות של דגנים, מאכלי בשר (כגון פוריקול) ובשר לווייתנים. סקולברוד היא מנה נפוצה. המטבח הפיני מאופיין בשימוש במאכלים מבוססי דגנים מלאים (שיפון, שעורה, שיבולת-שועל) ופירות יער (למשל אוכמניות). סוגי לפת שונים היו מאוד נפוצים בבישול לפני כניסת תפוחי האדמה לתפריט במאה ה-18. קויוואליהה הוא מאכל מלוח מבשר איילים. רונברג טורט הוא קינוח נפוץ. רינימאקארה הוא נקניק מהמטבח הפיני. המטבח האיסלנדי מאופיין בשימוש רב בדגים, מאכלי חלב ובשר כבש. בין המאכלים הנפוצים: Skyr, יוגורט סמיך במיוחד; ת'ורמטור Þorramatur, תערובת נקניקים, דגים מיובשים ולחמים שנחשבת למאכל הלאומי של איסלנד, לובסקוס. המטבח הלאפי הוא מטבח של אזורים הנמצאים בין נורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה, עד לחוג הקוטב. קיים בו שימוש מועט במאכלי חלב או בירקות, ולעומת זאת שימוש רב בבשר ציד.