laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בר יוחאי (פיוט)

בַּר יוֹחָאי הוא פיוט העוסק בתנא רבי שמעון בר יוחאי. הפיוט נכתב על ידי הרב המקובל שמעון לביא, שהותיר את חותמו בשיר כשבכל בית, למעט הראשון והאחרון, לאחר המילים "בר יוחאי", מופיעה אחת מאותיות שמו לפי הסדר (הפיוט נכתב גם בערבית לובית אשר שם נכתב הפיוט לראשונה). פרופ' יהודה ליבס מעלה השערה המנסה לזהות את מחברו של הפיוט עם מקובל אחר, ר' שמעון בן לביא, שחי כנראה בארץ ישראל. פיוט זה מושר בקרב העולים לציונו של הרשב"י במשך כל ימות השנה ובפרט בל"ג בעומר, והוא מקובל על רוב העדות והפלגים. אצל יהדות תימן הפיוט מהווה חלק מנוסח התפילה בקבלת שבת. ביהדות פרס נהוג לשיר את הפיוט בל"ג בעומר, בתרגום לפרסית. ונהגו גם ביהדות פרס שבכל שבת שבין שביעי של פסח עד שבת שלפני לג בעומר לפייט את הפיוט בקבלת שבת לפני תפילת ערבית של שבת (בין במה מדליקין, למזמור שיר ליום השבת). אצל יהדות תוניסיה ואצל יהדות לוב נהגו לשיר את הפיוט בכל שבת, חג ומועד ובכל שמחה משפחתית כגון בר מצווה, חתונה וברית מילה. בקרב חלק מיהודי גאורגיה, נהוג לזמר את הפיוט בסיום תפילת "ערבית לשבת" אחרי אמירת הפיוט "יגדל" ובל"ג בעומר לפני תפילת ערבית. בקרב יהדות טורקיה הפיוט נכלל בסדר התפילות הנאמרות ביום השנה לזכר הנפטר; לאחריו קוראים קטע המסיים את האדרא זוטא ובו תיאור יום פטירתו של הרשב"י ולבסוף אומרים את הפיוט אל מסתתר. בני היישוב בר יוחאי במרום הגליל נוהגים לשיר את הפיוט בקבלת שבת עם דמדומים לקראת רדת החשיכה. הלחן המפורסם בכל עדות ישראל הוא לחן מזרח אירופאי[דרוש מקור]. בקרב עדות מסוימות יש גרסאות אחרות ללחן זה. בין החסידים ישנם לחנים נוספים. לחן מפורסם הוא לחן חסידי עתיק, שהושר בחסידות רופשיץ, ורבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב שרו על בר יוחאי. לחן מפורסם נוסף הוא ניגון שמחה של חסידות קרלין מנינו של הבעל שם טוב, "ר' הערש בעל שמ'ס". בחסידות בויאן מושר לחן של החזן רבי פנחס ספקטור (ר' פיניע חזן) ובחסידות ויז'ניץ ישנו ניגון מהמלחין החסידי המפורסם ר' בעריש הורוביץ (ר' בעריש ווישווער). בחסידות בעלז מושר לחנו של המלחין לבית צאנז, ר' אביש מאיר ברנדסדורפר. בחסידות באבוב ישנו לחן של רבי בן ציון הלברשטאם, מקראקא שנת תר"פ וניגון נוסף, המושר בסעודות השבת. נוסף על כך ישנו לחן תימני ולחן ייחודי גם לקהילות גאורגיה. לחנים ייחודיים יש גם ליהדות פרס, בכל עיר בפרס יש לחן אחר. לחן נוסף הוא לחן ירושלמי. בשנים האחרונות נפוץ לחן קצבי מקורי בעל גוון מזרחי, של הזמר משה לוי. רבי שמעון בר יוחאי ל"ג בעומר ואמרתם כה לחי בר יוחאי, באתר ויקיטקסט ביאור הפיוט, באתר ויקיטקסט ביאור הפיוט. באתר ישיבת מקור חיים מאת הרב דוב זינגר והרב מעוז כהנא. תוספות והערות על הביאור. עימוד וביאור של הפיוט, על ידי בנימין קוסובסקי. ביצועים שונים לפיוט באתר המוזיקה של הספרייה הלאומית בר יוחאי באתר הפיוט והתפילה הרב שמואל ברוך גנוט, רופא הנשמות מטריפולי (לדמותו של מחבר פיוט "בר יוחאי", הפיוט ותוכנו), אתר השבת. על פי לשון הפסוק בספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוק י"ד, "אַתְּ כְּרוּב מִמְשַׁח הַסּוֹכֵךְ". ומפרש שם במצודת דוד: "אדם רב המעלה גדול בחשיבות המגין בסכך כנפיו על עמו". מופיע כ"חסידות 1" באתר הזמנה לפיוט.
יחס אצבעות

יחס אצבעות (2D:4D) הוא היחס בין אורך האצבע השנייה (המורה) לבין אורך האצבע הרביעית (הקמיצה), והוא נמדד בדרך כלל ממקום החיבור של האצבע לכף היד עד לקצה האצבע. קיימת טענה כי היחס מושפע מהחשיפה לאנדרוגנים, כגון טסטוסטרון, בעת ההתפתחות ברחם, כך שניתן להשתמש ביחס זה כאומדן גס לחשיפה לאנדרוגנים תוך רחמיים. יחס 2D:4D נמוך מורה על חשיפה גבוהה יותר לאנדרוגנים. 2D:4D מחושב על ידי מדידת אורך האצבע המורה והקמיצה ביד ימין וחלוקתם זה בזה. אם האצבע המורה היא הארוכה מבין השתיים היחס יוצא גדול מאחד ואם הקמיצה ארוכה יותר היחס יוצא קטן מאחד. יחס 2D:4D הוא צורה של דו-צורתיות זוויגית באדם: אצל גברים האצבע המורה בדרך כלל קצרה מן הקמיצה, ואצל נשים היא בדרך כלל שווה לה או ארוכה ממנה. מגוון מחקרים הדגימו קשר בין יחס 2D:4D לבין תכונות פיזיות והתנהגויות מסוימות. מחקר שערך פרופ' גון מאנינג עם חוקרים מהאוניברסיטה הרפואית בפולין ובית החולים האוניברסיטאי בשוודיה, בדק את הקשר בין יחסי האצבעות הרביעית (קמיצה) ואצבע השנייה לבין חומרת מחלת הקוביד-19. החוקרים הבחינו כי מטופלים עם אצבע רביעית קצרה ביחס לאצבע השנייה, "נשית יותר", נוטים לחוות תסמינים חמורים של קוביד-19 המובילים לאשפוז. מדיה וקבצים בנושא יחס אצבעות בוויקישיתוף גיל גרינגרוז, היחס בין האצבע המורה לקמיצה כמנבא של הצלחה ספורטיבית, הומו סאפיינס, 22 באוקטובר 2011 אסור לפספס‏, מחקר מצא: אורך האצבעות שלכם מסגיר מה אתם מעדיפים לאכול - המבורגר או סלט, באתר וואלה, 7 בפברואר 2021 רועי פרבשטיין, מה אומר אורך האצבעות שלכם על האישיות שלכם?, באתר "פטריה", 9 בספטמבר 2021 How fingers could point to a link between low testosterone and Covid hospitalizations, Swansea University (באנגלית בריטית)
אקס פקטור

אקס פקטור (באנגלית: X Factor) הוא יתרון איכותי, שנחשב למסתורי וקשה לתיאור, המיוחס למישהו או משהו האם התכוונתם ל... אקס פקטור – תוכנית מציאות מוזיקלית, שזכתה לעשרות וריאציות ברחבי העולם The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית) – הגרסה המקורית של "אקס פקטור", משודרת מ־2004 The X Factor (תוכנית טלוויזיה אמריקאית) – הגרסה האמריקאית The X Factor (תוכנית טלוויזיה אוסטרלית) – הגרסה האוסטרלית The X Factor (תוכנית טלוויזיה איטלקית) – הגרסה האיטלקית אקס פקטור ישראל – הגרסה הישראלית של התוכנית "אקס פקטור", משודרת מ־2013 The X Factor (אלבום) – אלבום של להקת איירון מיידן Ex-Factor – שיר של לורן היל אקס פקטור (קומיקס) – קבוצה של גיבורי־על מוטאנטים המופיעה בחוברות הקומיקס אקס־מן
משטרה חשאית

משטרה חשאית (או משטרה פוליטית) היא סוכנות משטרה, מודיעין או ביטחון שעוסקת במבצעים חשאיים כנגד מתנגדי ממשלה פוליטיים, אידאולוגים או חברתיים. משטרה חשאית היא מאפיין של משטרים רודניים או טוטליטריים. בדרך כלל, המשטרה החשאית עוסקת במניעת מתקפות כנגד הממשלה מצד גורמי פנים (מהפכנים, חתרנים וכו'). בתקופות שונות בהיסטוריה תפקיד זה בוצע על ידי סוכנויות שונות בעלות תחומי סמכות מגוונים, ולכן המונח "משטרה חשאית" כוללני ומקיף גם ארגונים שלא היו שיטוריים כלל, או שכלל לא היו חשאיים. במדינות דיקטטוריות, מדינות משטרה ומדינות טוטליטריות, המשטרה החשאית משתמשת לעיתים קרובות בשיטות ואמצעים שנחשבים לבלתי חוקיים במדינות מערביות רבות (אלימות, רצח, סחיטה, עינויים, חטיפה) במטרה לדכא מהפכנים, דיסידנטים ואת האופוזיציה. ברבות ממדינות אלה, המשטרה החשאית היא אחד ממוקדי הכוח המרכזיים במשטר, והיא מעורבת כמעט בכל תחומי החיים. המאפיינים של ארגון, ההופכים אותו למשטרה חשאית, נתונים במחלוקת תמידית. ישנם מספר מאפיינים המקובלים כמאפייני משטרה חשאית: עיסוק בהאזנות סתר. ביצוע חיפושי פתע. הסתננות לארגונים שונים. שימוש בעינויים. הוצאות חשאיות להורג ו"העלמת" אנשים. הפצת מידע כוזב (דיסאינפורמציה). שירות המודיעין של רומניה (SRI) בברית המועצות וברוסיה שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית, שיש המאשימים אותו בשימוש בשיטות העבר של הק.ג.ב. משרד ביטחון המדינה בסין. KOPKAMTIB באינדונזיה. הסוכנות לביטחון המדינה בקוריאה הצפונית. MISG בפיליפינים. במזרח התיכון מיניסטריון המודיעין האיראני וכוחות משמר המהפכה האסלאמית (הפסדראן). (Brigade Mixte Mobile) בקמרון. (Détection Militaire des Activités Anti-Patrie) ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. ג'יניוויי באימפריית מינג הגדולה נ.ק.ו.ד. בברית המועצות הגסטפו בגרמניה הנאצית השטאזי בגרמניה המזרחית שירות ביטחון המדינה של מצרים במצרים משטרה חשאית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Berman, Ilan; Waller, J. Michael (2006). "Introduction: The Centrality of the Secret Police". Dismantling Tyranny: Transitioning Beyond Totalitarian Regimes. Rowman & Littlefield. pp. XV.
דסטין מיליגן

דסטין ואלאס מיליגן (באנגלית: Dustin Wallace Milligan; נולד ב-28 ביולי 1985) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, ידוע בשל תפקידו בתור אית'ן וורד בסדרת הנוער "90210" (2009-2008), ובזכות תפקידו בתור טד מולינס ובקומדיית המצבים "שיט'ס קריק" (2020-2015). מיליגן נולד בילונייף, הטריטוריות הצפון-מערביות בקנדה, בנם של בריאן מיליגן ושל ג'ין ואלאס, חברת מועצת העיר ילונייף לשעבר. הוא ידוע מתפקידו כאית'ן וורד בסדרה של CW‏ "90210", הספין-אוף של אופרת הסבון משנות התשעים "בוורלי הילס 90210". הוא עזב את התוכנית בסוף העונה הראשונה. הוא השתתף בין היתר בסרטים "יעד סופי 3" (2006), "חלקלק" (2006), "אפקט הפרפר 2" (2006), "לך תבין נשים" (2007), "התנפצות" (2007), "השליחים" (2007) ו"תמצית" (2009). מיליגן כיכב בדרמת המתח קצרת הימים "Runaway" מבית CW שבוטלה באוקטובר 2006 לאחר 9 פרקים בלבד. הוא כיכב בסרט הטלוויזיה של רשת הטלוויזיה הקנדית CTV ‏ "Eight Days To Live". בשנת 2013 השתתף בווידאו קליפ לשירה של דמי לובאטו "Made in the USA". בשנת 2015 החל לגלם אותו דמותו של טד מולינס בקומדיית המצבים הקנדית זוכת פרס אמי "שיט'ס קריק". בשנת 2018 שיחק במותחן הפשע-קומי "בקשה מסתורית". בשנים 2008–2010 מיליגן יצא עם השחקנית האמריקאית ג'סיקה סטרופ ששיחקה לצדו בסדרה "90210". החל מאוקטובר 2010 מיליגן נמצא בזוגיות עם השחקנית אמנדה קרו. אתר האינטרנט הרשמי של דסטין מיליגן (באנגלית) דסטין מיליגן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דסטין מיליגן, ברשת החברתית אינסטגרם דסטין מיליגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דסטין מיליגן, באתר AllMovie (באנגלית) דסטין מיליגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אם חורגת (טלנובלה)

אם חורגת (בספרדית: La Madrastra; באנגלית: The Stepmother) היא טלנובלה מקסיקנית בת 120 פרקים שהופקה בשנת 2005, על ידי חברת טלוויסה. הסדרה מבוססת על פי ספרו של ארתורו מויה גראו. שיר נושא הסדרה "Víveme" (חיה אותי) נכתב על ידי לאורה פאוזיני ואיגנסיו באייסטרוס, הולחן על ידי ביאג'ו אנטונצ'י ובוצע על ידי לאורה פאוזיני. הסיפור מתחיל לפני 20 שנה, כאשר קבוצת חברים מפליגה בשיט תענוגות, אשר מסתיים ברצח. מריה, אשתו של אסטבן סן רומן, שומעת ירייה, ומוצאת את חברתה פטריסיה איבנס מתה. מתוך בלבול היא מרימה את האקדח בו התבצע הרצח ומואשמת ברצח ונידונה למאסר עולם. בעלה אסטבן, אשר מטיל ספק בתמימותה, מתגרש ממנה, משביע את חבריו לשמור את הסוד, ומספר לילדיו שאימם מתה בתאונה. כעבור 20 שנה, מריה משתחררת מהכלא בעקבות התנהגות טובה, וחוזרת לביתה בחיפוש אחר נקמה. היא נחושה בדעתה לחשוף את הרוצח האמיתי ולהתעמת עם אסטבן, שאותו היא עכשיו מתעבת על שנטש אותה לגורלה. אבל מטרתה העיקרית היא לחזור לחיי ילדיה, הקטור ואסטרז'ה. בשל כך, מריה נישאת בשנית לאסטבן על מנת לזכות שוב באהבת ילדיה. אולם, הם רואים בה פולשת, אשר באה לקחת את מקומה של אימם האהובה. ויקטוריה רופו - מריה פרננדס ססר אבורה - אסטבן סן רומן אדוארדו קפטיז'ו - לאונל איבנס ז'קלין אנדרה - אלבה סן רומן אנה מרטין - סוקורו דה מונטס מרתה חוליה - אנה רוסה מרקס ססיליה גבריאלה - דניאלה ריברו ג'יזרמו גרסיה קנטו - דמטריו ריברו רנה קסדוס - ברונו מנדיסבל סבין מוסי - פביולה מנדיסבל מרגריטה איזבל - כרמלה סן רומן לורנסו דה רודאס - סרוונדו מאלדונדו פטריסיה רייס ספינדולה - ונטוריטה גרסיה חואקין קורדרו - האב בליסריו מישל וויאט - ויויאן ססה אנה לייבסקה - אסטרז'ה סן רומן סרחיו מאייר - קרלוס סנצ'ס מאוריסיו אספה - הקטור סן רומן מריאנה ריוס - לופיטה מונטס מיגל אנחל ביאג'ו - אנחל סן רומן חימנה הררה - אלמה מנוס חוסה לואיס רזנדז - גרקו מונטס קרלוס בונאוידס - רופינו סנצ'ס ארתורו גרסיה טנוריו - לאונרדו "דה וינצ'י" מונטס ליסה ווילר - רבקה רובלס אתר האינטרנט הרשמי של אם חורגת "אם חורגת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אם חורגת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מכפיל PEG

מכפיל PEG ‏(Price/Earnings to Growth) הוא היחס בין מכפיל הרווח של חברה לשיעור הצמיחה שלה. מכפיל ה-PEG מחושב בצורה הבאה: P E G   M u l t i p l e = P E   M u l t i p l e E x p e c t e d   G r o w t h   R a t e {\displaystyle {\rm {PEG\ Multiple={\frac {PE\ Multiple}{Expected\ Growth\ Rate}}}}} כאשר: PE Multiple – מכפיל הרווח של החברה, Expected Growth Rate – שיעור הצמיחה החזוי ברווח הנקי של החברה. תחת הקירוב שמכפיל הרווח עומד ביחס ישר לצמיחה החזויה, השימוש במכפיל ה-PEG אמור לנטרל את השפעת הצמיחה החזויה. כלומר, לחברות הנבדלות ביניהן רק בשיעור הצמיחה יהיו מכפילי PEG זהים ומכפילי רווח שונים (החברה עם שיעור הצמיחה החזויה הגבוה יותר תהיה בעלת מכפיל רווח גבוה יותר). בהינתן שתי חברות, שלשתיהן יחס PR של 0.5 ומחיר הון עצמי בגובה 20%. שיעור הצמיחה החזוי של אחת מהן הוא 5% ושל השנייה 15%. מכפילי הרווח שלהן שונים משמעותית: בחברה הראשונה: P E 1 = P R ⋅ 1 + g 1 R e − g 1 = 0.5 ⋅ 1.05 0.2 − 0.05 = 3.5 {\displaystyle {PE}_{1}=PR\cdot {\frac {1+g_{1}}{R_{e}-g_{1}}}=0.5\cdot {\frac {1.05}{0.2-0.05}}=3.5} ובחברה השנייה: P E 2 = P R ⋅ 1 + g 2 R e − g 2 = 0.5 ⋅ 1.15 0.2 − 0.15 = 11.5 {\displaystyle {PE}_{2}=PR\cdot {\frac {1+g_{2}}{R_{e}-g_{2}}}=0.5\cdot {\frac {1.15}{0.2-0.15}}=11.5} לעומת זאת, מכפילי ה-PEG: בחברה הראשונה: P E G 1 = P E 1 g 1 = 3.5 5 = 0.7 {\displaystyle {PEG}_{1}={\frac {{PE}_{1}}{g_{1}}}={\frac {3.5}{5}}=0.7} ובחברה השנייה: P E G 2 = P E 2 g 2 = 11.5 15 = 0.76 {\displaystyle {PEG}_{2}={\frac {{PE}_{2}}{g_{2}}}={\frac {11.5}{15}}=0.76} בשל העובדה שלא מתקיים יחס ליניארי לחלוטין בין מכפיל הרווח לשיעור הצמיחה, מכפילי ה-PEG שקיבלנו אינם זהים, אך הם עדיין מבטאים דמיון רב בין שתי החברות שנבדקו, כצפוי. פיתוח המשוואה המגדירה את מכפיל ה-PEG יביא אותנו לפירוק שלו לפי המשוואה הבאה: PEG\ Multiple = P R ⋅ 1 g ⋅ 1 + g R e − g {\displaystyle {\textrm {PEG\ Multiple}}=PR\cdot {\frac {1}{g}}\cdot {\frac {1+g}{R_{e}-g}}} בגלל המבנה המיוחד של מכפיל ה-PEG, הוא נחשב למכפיל הרגיש ביותר לרמת ההשקעות הצפויה. חברה שצריכה להשקיע בחזרה חלק גדול מרווחיה כדי לשמר את הצמיחה שלה (צמיחה "יקרה") תהיה בהתאמה בעלת PEG נמוך יותר. אפשר לראות זאת בגרף הבא, אשר מציג את ההשפעה של עלייה בשיעור ההשקעות הנדרש (1 פחות יחס החלוקה), על שלושת המכפילים המוכרים: מכפיל הרווח, מכפיל ההון ומכפיל ה-PEG. כפי שניתן לראות, עלייה בשיעור ההשקעה משפיעה לרעה כל המכפילים, אך על מכפיל ה-PEG יותר מכולם. השיטה מניחה קשר ליניארי בין שיעור הצמיחה החזוי למכפיל הרווח, הנחה שאיננה נכונה. עדיין, ניתוח חברה באמצעות מכפיל ה-PEG יכול להיות מבוא לניתוח מעמיק יותר. שיעור הצמיחה בו משתמשים הוא שיעור הצמיחה החזוי לרווח הנקי, לא לנתון תפעולי מסוג כלשהו (כמו למשל מכירות או רווח תפעולי). מכפילים הוניים ומכפיל ה-PEG ביניהם, מתייחס לרווח שנוצר אשר רק לבעלי המניות (בעלי ההון העצמי) יש זכויות עליו. אין להציב במונה את מכפיל הרווח החזוי (שווי השוק חלקי הרווח החזוי) כיוון שהצמיחה בשנה הבאה כבר מגולמת בשיעור הצמיחה שנציב במכנה. מכפיל רווח מכפיל הון מקור: שימוש במכפילים, המדריך להערכת שווי חברות
יסעור אנטארקטי

יסעורון אנטארקטי (שם מדעי: Thalassoica antarctica) הוא מין עוף ימי יחיד בסוגו, השייך למשפחת היסעוריים. צבעו חום כהה ולבן. יסעור זה חי באנטארקטיקה ונפוץ במיוחד בים רוס וים וודל בעיקר סביב 15 מושבות. הם ניזונים מקריל, דגים ודיונונים קטנים. יסעורון אנטארקטי הוא קרובם של המינים יסעור שלג, יסעור הכף והסוגים יסעור ענק ויסעור שחפי. כולם חולקים יחד תכונות דומות. שם הסוג "Thalassoica" בא מיוונית ופירושו "חי בים". המילה "Petrel" שמשמעותה בעברית "יסעור", היא נגזרת של שליח הברית החדשה, פטרוס הידוע בסיפור ההליכה שלו על פני המים. דבר המזכיר את הרגל היסעורים, הנראים רצים על המים כדי להמריא. אורכו של היסעורון עד 42 ס"מ והוא בעל ראש, גב, צידיים וגרון חומים. מקורם של יסעורים אלה שחור ומעוקל ורגליהם צהובות, גחונם לבן וזנבם לבן, קצוות הזנב והכנפיים שלהם חומות. הם מייצרים שמן קיבה המורכב משעוות אסטר וטריגליצריד המאוחסן בקיבת הבלוטות שלהם. דבר זה עוזר להם כנגד טורפים וגם מייצר מזון עשיר באנרגיה המסייע לאפרוחים ועבור העופות הבוגרים בזמן טיסות ארוכות. היסעורון דג בים הפתוח דגים וקריל וקולט את מזונו מבלוטות ריח גדולות בבסיס מקורו. הוא גם בעל בלוטות מלח מעל הנחיריים, המפרישה תמיסת מלח החוצה מחוטמם, עקב כמות גבוהה של מים באוקיינוס שהם סופגים. מדיה וקבצים בנושא יסעור אנטארקטי בוויקישיתוף יסעור אנטארקטי, באתר ITIS (באנגלית) יסעור אנטארקטי, באתר NCBI (באנגלית) יסעור אנטארקטי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יסעור אנטארקטי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) יסעור אנטארקטי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יסעור אנטארקטי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) יסעור אנטארקטי, באתר GBIF (באנגלית) יסעור אנטארקטי באתר BirdLife International יסעור אנטארקטי באתר Zipcodezoo יסעור אנטארקטי(הקישור אינו פעיל) באתר אנטארקטיקה יסעורון אנטארקטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יוסף הרפז

יוסף (יוש) הרפז (4 בדצמבר 1922 - 28 בספטמבר 1999) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבת קרייתי ועל בית הספר לקצינים של צה"ל. נולד בשם יוסף גולדברג בפולין. ב-1924 עלה ארצה וגדל בתל אביב. כנער התגייס להגנה ונמנה עם שורות החי"ש. במלחמת השחרור שירת כמפקד פלוגה ג׳ בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, והשתתף בין היתר במבצע יואב. ב-1955 פיקד על מצעד צה"ל שנערך בתל אביב. במלחמת סיני פיקד הרפז על חטיבה 4 (חטיבת קרייתי שעם קום צה"ל שינתה את שמה לחטיבה 4) והוביל אותה בלחימה בגזרה המרכזית של חצי האי סיני ובכיבוש קסיימה. בשנת 1958 החליף הרפז את אברהם יפה בתפקיד מפקד בית הספר לקצינים וכיהן בתפקיד זה עד 1960. שירת כראש מטה פיקוד המרכז והשתחרר משירות הקבע ב-1964. לאחר שחרורו שימש כראש אגף ארגון ומינהל בחברת מקורות. במלחמת ששת הימים נקרא לפקד שוב על חטיבה 4 לאחר שמשה יטבת מפקד החטיבה נפצע בקרב. הרפז הוביל את החטיבה בהמשך הקרבות בחזית הירדנית. באוגוסט 1967, מונה על ידי נשיא האוניברסיטה העברית, אברהם הרמן, למנכ"ל האוניברסיטה. בתפקיד זה ניצח על בנייתו של קמפוס הר הצופים של האוניברסיטה. לאחר השלמת בניית הקמפוס נמתחה ביקורת תקשורתית על הפרויקט ונטען כי הקמפוס החדש טבוע בחותמו הצבאי של מי שהוביל את הקמתו והוא מהווה "אנדרטה לכיבוש ולשליטה ישראלית". היה מנהל במפעלי המלט "נשר". הרפז היה נשוי לרחל לבית ארליך ואב לשלושה. נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון. תמונת מצבתו באתר "נשמה" מאמריו יוסף הרפז, רשמי סיור בצבא שביצריה, מערכות. יוסף הרפז, תגובה למאמר "על טיפוח הלוחם הרגלי", מערכות. על פי הספדו של מאיר פעיל על הרפז אתר חטיבת הצנחנים אתר יד לשריון מקורות תרכוש מחשב חדיש, חרות, 8 בדצמבר 1964 שינויים מינהליים באוניברסיטה העברית עם מינויו של אל"מ י. הרפז למנכ"ל, מעריב, 10 באוגוסט 1967 סדרת כתבות של עוזי בנזימן בעיתון "הארץ" בדצמבר 1969 מתוך "אדריכלות, חינוך וכוחניות: מבט פמיניסטי על קמפוס האוניברסיטה העברית על הר הצופים", דיאנה דולב, בתוך - "מיליטריזם בחינוך", בעריכת חגית גור, הוצאת "בבל", 2005. על פי הספדו של מאיר פעיל על הרפז
Jewish Review of Books

Jewish Review of Books הוא רבעון העוסק בספרות, תרבות ואקטואליה מנקודת ראות יהודית. המגזין הושק ב-2010 וחברי המערכת אנשי רוח בעלי שם כמו לאון ויזלטיר, שלמה אבינרי, רות גביזון, מייקל וולצר ורות וייז. העורך הראשי הוא אברהם שוחר. כתב-העת ממומן בידי קרן תקווה עד ל-2022, כשהעיתון הפך לעצמאי וממון על ידי עמותת Jewish Review of Books, שעיקר מימונה מגיעה מקרן מנדל. הוא נדפס בכ-30,000 עותקים. העיתון The Jewish Week טוען כי כתב העת מעוצב "ללא בושה" על פי הדגם של כתב העת The New York Review of Books. הארווי פיקאר וטארה סייבל (אנ') חברו יחדיו לצייר סדרת קריקטורות עבור שני הגיליונות הראשונים של המגזין. באתר האינטרנט Zeek נערכה סקירה של מאמרים בכתב העת The Jewish Review of Books וזו מצאה שבאופן עקבי מתפרסמות בו ביקורות מגמתיות נגד ספרים העוסקים ביהדות ליברלית, מתקדמת, פוסט-דתית או חילונית. אתר האינטרנט הרשמי של Jewish Review of Books ג'ורדן מייקל סמית, "כתב עת פילוסופי יהודי נולד", פארווערטס, 19 בפברואר 2010 אריק הרשטאל, "האם כתב העת החדש יכול למצוא את הנישה שלו?", The Jewish Week‏, 25 בפברואר 2010 אריק הרשטאל, "ימיו האחרונים של הארווי פיקאר", The Jewish Week‏, 20 ביולי 2010 Sales, Ben (2022-02-11). "Jewish Review of Books goes independent". eJewish Philanthropy. נבדק ב-2022-07-19. Conservative Money and Jewish Studies: Investigating the Tikvah Fund, ‏6 בספטמבר 2011 (באנגלית).
אבא גנוב 2

אַבָּא גָּנוּב 2 הוא הסרט השני בטרילוגיית סרטים ישראליים בכיכוב השחקן יהודה ברקן אשר יצא לאקרנים בשנת 1989. שני הסרטים הנוספים בטרילוגיה הם: "אבא גנוב" (1987) ו"אבא גנוב 3" (1991). צ'יקו הטברייני ובן בן ה-10 עוברים לגור ביפו. הם שוכרים בית ערבי עתיק ומוזנח סמוך לחוף הים וחוברים לגליה ואפרת ביתה. איש עסקים אמריקאי המתכנן פרויקט פיתוח בנמל, חובר לעורך הדין קוגלר, אך לאחר מכן עובר להיות מיוצג על ידי גליה עורכת הדין .כנקמה על כך, עורך הדין קוגלר, ויד ימינו, שרמן, מנסים להוביל לכך שבן יוצא מחזקתו של אביו בטענה של הזנחה מתמשכת של הילד. לשם כך מנסה קוגלר להוביל לכך שבן יועבר לפנימיה ולאחר מכן יועבר לרשות אמו בארצות הברית. יחסיהם של צ'יקו וגליה ממשיכים להתקדם אך צ'יקו מסרב להתחתן. הוא מסכים להפגש עם הוריה של גליה שהגיעו מחו"ל. סוניה מטבריה ושכנו ניסים ("הדוקטור") עמו הוא מתיידד, מוצגים בפני הוריה כהוריו של צ'יקו המנסה להרשים את הוריה של גליה. חוסר הבנה בה צ'יקו חושב כי גליה בוגדת בו עם איש העסקים, מביא אותו להפליג עם בנו לאי היווני נקסוס, שם הם רבים מאחר שצ'יקו פוחד להודות שהוא אכן אוהב את גליה. כשצ'יקו מבלה בטברנה מקומית, בן משחרר את הספינה ויוצא להפליג. צ'יקו מגלה שבן נעלם עם הספינה, והוא מוצא אותו בסופו של דבר דרך מסוק משטרתי. המסוק מגיע אל מעל הספינה, וצ'יקו קורא לבן לעצור את הספינה, אך לשווא. צ'יקו קופץ מהמסוק, נפצע קלות בראש ושובר את הרגל. בן, בשיתוף פעולה עם בבר, מתמרן את העניינים כך שאבא שלו יתחתן עם גליה ולא ייקחו אותו למוסד לילדים חוסים. בסופו של דבר, צ'יקו מגיע אל אולם השמחות, על קביים. כשברקע נשמע השיר "נשבע" של חיים משה, הוא וגליה עומדים תחת החופה ומתחתנים. כשצ'יקו פותח את בקבוק השמפניה, הוא מעיף את הפקק על העוגה של קוגלר ומלכלך לו את החליפה. קוגלר אומר בתדהמה "אני לא מאמין". פסקול הסרט כולל מגוון שירים בביצועו של חיים משה, מהשיר "קום בן אדם" בפתיחת הסרט, ועד השיר "נשבע" המופיע בסצנת החתונה בסיום הסרט. בעקבות הסרט התפרסם השיר "נשבע", והוא משמש כשיר כניסה לחופה בחתונות רבות, ובטקסי השבעה בצבא, כאחד מלהיטיו הגדולים של חיים משה. יהודה ברקן - יצחק (צ'יקו) בן-דוד אלונה קמחי - גליה רשף בן ציון - בן בן-דוד אריה אליאס - ניסים ("דוקטור") אורי שמיר - עו"ד נתן קוגלר ג'ק וידרקר- מייק רוֹת' ג'יטה לוקה - סוניה יהודה אפרוני - בנימין לפיד מרים גבריאלי - טובה לפיד אילנה ברקוביץ' - אפרת רשף יעקב כהן - בבר איציק וייס - צביקה אברמורף אלברט אילוז - שחקן סנוקר דני שגב - רינגו אסתי זקהיים - אתי קרן מור - מגי וויינברג רוני בליץ – שרמן זארה ורתניאן - מורדוך בגרסה הישראלית ל"נשואים פלוס" מצא ערן קלדרון (שלומי קוריאט) תחפושת של צ'יקו, שכללה גם קביים מהסרט השני בחנות מין. "אבא גנוב 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אבא גנוב 2", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אבא גנוב 2", באתר אידיבי "אבא גנוב 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אבא גנוב 2", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אמיר קמינר, חייך, גם אם אכלת אותה, באתר ynet, 28 במרץ 2007 "אבא גנוב 2" באתר "קרן הקולנוע הישראלי"
פגיס

האם התכוונתם ל... דן פגיס – משורר ומתרגם ישראלי עדה פגיס – סופרת ומתרגמת ישראלית, אשתו של דן פגיס
ברנן

האם התכוונתם ל... איילין ברנן – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ג'ון ברנן – היועץ לביטחון פנים של נשיא ארצות הברית וולטר ברנן – שחקן קולנוע אמריקני ויליאם ברנן – שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ברן ברמן
ג'ולי פאוול

ג'ולי פאוול (באנגלית: Julie Powell;‏ 20 באפריל 1973 - 26 באוקטובר 2022) הייתה סופרת אמריקאית שהתפרסמה במיוחד בזכות ספרה "ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים ומטבח אחד קטן". פאוול נולדה וגדלה באוסטין, טקסס. היא למדה באמרהסט קולג', וסיימה את לימודיה ב-1995, עם תואר ראשון בתיאטרון וכתיבה יוצרת. פאוול עבדה בחברת Lower Manhattan Development Corporation שהוקמה לאחר פיגועי 11 בספטמבר כדי לפתח מחדש את האזור. במסגרת עבודה זו, היא ענתה, לדבריה לשיחות טלפון רבות מאנשים שנפגעו בדרכים שונות בפיגוע – עבודה שלדבריה הייתה קשה ומתסכלת. בתוך כך, באוגוסט 2002 החלה פאוול את הפרויקט ג'ולי/ג'וליה, בלוג באתר סלון שתיעד את ניסיונה לבשל את כל 524 המתכונים בספרה של ג'וליה צ'יילד "אמנות המטבח הצרפתי: חלק ראשון" (Mastering the Art of French Cooking) בשנה אחת בלבד. הבלוג זכה במהרה להצלחה רבה והפך למודל לבלוגים אחרים בנושא בישול. ב-2005, הבלוג של פאוול הפך לרב מכר בשם: ג'ולי וג'וליה: 365 ימים, 524 מתכונים, 1 מטבח זעיר בדירה (Julie & Julia: 365 Days, 524 Recipes, 1 Tiny Apartment Kitchen). המהדורה בכריכה הרכה שינתה את שמה ל"ג'ולי וג'וליה: השנה בה בישלתי מסוכן" (Julie and Julia: My Year of Cooking Dangerously). הביקורת לספר היו מעורבות. ג'וליה צ'יילד שספר המתוכנים שלה שימש בסיס לבלוג, לא התרשמה מהבלוג של פאוול, והאמינה שנחישותה לבשל כל מתכון מספרה "אמנות הבישול הצרפתי" היה תעלול פרסומי. העיבוד לסרט של ספרה הראשון, התבסס גם על האוטוביוגרפיה של ג'וליה צ'יילד, "חיי בצרפת" ( My Life in France), בבימויה של נורה אפרון ונקרא ג'ולי וג'וליה, יצא לבתי הקולנוע ב-7 באוגוסט 2009. איימי אדמס מגלמת את דמותה של פאוול ומריל סטריפ את ג'וליה צ'יילד. פאוול נפטרה מדום לב ב-26 באוקטובר 2022. ספרה השני, Cleaving: a Story of Marriage, Meat, and Obsession, מתאר את השפעת הרומן שקיימה על נישואיה, לאחר פרסום ספרה הראשון, כמו גם את ניסיונה ללמוד קצבות, פורסם ב-30 בנובמבר 2009. מדיה וקבצים בנושא ג'ולי פאוול בוויקישיתוף ג'ולי פאוול, ברשת החברתית Goodreads הבלוג הרשמי "פגוש את הסופרת: ביוגרפיה של ג'ולי פאוול", אתר בארנס אנד נובל "ביוגרפיה של ג'ולי פאוול", אתר ההוצאה לאור האצ'ט "ג'וליה צ'יילד חשבה שהפרויקט ג'ולי/ג'וליה היה 'תעלול פרסומי'", Eat Me Daily, ‏20 ביולי 2009 "סקירות ספרים: Cleaving", ‏, The Spectator Julie Powell - Hachette Book Group, web.archive.org, ‏2010-09-21 Ian Youngs, "Julie Powell, who inspired the film Julie & Julia, dies at 49, BBC News, November 2 2022 לשם, איתן. "מתה ג'ולי פאוול, שכתבה את "גולי וג'וליה" ושינתה את עולם בלוגי המתכונים". הארץ. נבדק ב-2022-11-03. Severson, Kim; Moskin, Julia (2022-11-01). "Julie Powell, Food Writer Known for 'Julie & Julia,' Dies at 49". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-11-03. Guardian staff, Julie Powell, food writer and blogger behind Julie & Julia, dies aged 49, the Guardian, ‏2022-11-02 (באנגלית) Mastering the Art of French Cooking Reaches Young Readers Again - 7/20/2009 9:30:00 AM - Publishers Weekly, web.archive.org, ‏2009-10-09