laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרגלים רעים

"הרגלים רעים" הוא אלבומו השני של המוזיקאי יוני בלוך שיצא לאור ב-2007. חברי הלהקה המלווה את בלוך באלבום זה הם תומר להב (גיטרה), טל זובלסקי (גיטרה), אריאל ערמוני (תופים), טל קירשבוים (בס), דניאל קורן (פסנתר) ועוד. באלבום זה, בניגוד לאלבומו הקודם של בלוך, לא שיתפה איתו פעולה הזמרת אפרת גוש. רוב מילות השירים נכתבו על ידי ברק פלדמן בשיתוף עם בלוך. השירים משלבים מאפיינים של מוזיקת רוק כמו גיטרות חשמליות וצעקות, לצד קטעי פסנתר מלודיים ומינימליים בביצוע בלוך עצמו. מספר שירים פורסמו טרם הוצאת האלבום באתר במה חדשה. מנגינת הבית האחרון בשיר "אחריות" לקוחה מתוך השיר "Tame" של להקת פיקסיז. פתיחת השיר זהה למנגינה הראשית של השיר "Da da da" של הלהקה הגרמנית Trio. לטענת בלוך זהו ליווי אוטומטי של האורגנית, והדבר מקרי. בסוף השיר השישי, "אחרי שאפרת התאבדה", נשמעת הנעימה מהשיר "תמיד כשאתה בא" של הזמרת אפרת גוש (אותו הלחין בלוך). בקליפ של השיר "סיבה לעזוב" משתתפים הוריו ואחיו של יוני בלוך. הקליפ צולם בביתם. בן שלו, פתאום השיר פורש כנפיים, באתר הארץ, 14 ביוני 2007
מאסאקי האצומי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא האצומי. מאסאקי האצומי (ביפנית: 初見良昭; נולד ב-2 בדצמבר 1931) הוא המייסד וראש ארגון אמנויות הלחימה בוג'ינקאן של שיטת הנינג'יטסו. כיום מתגורר ומלמד בטוקיו. האצומי למד בילדות רבות מן אמנויות הלחימה הפופולריות ביותר, בהן ג'ודו, קראטה, ואיגרוף מערבי. בעודו מדריך חיילים אמריקניים באומנות הג'ודו, הבחין האצומי כי בשל גודלם וכוחם, האמריקנים יכלו לאחר חודשים בודדים להתמודד עם מתאמנים יפניים בעלי ניסיון של שנים. כתוצאה מכך, החל לפקפק ביעילות אימוני אמנויות הלחימה המודרניים. לאחר זמן זה, בשעה שלמד לחימת כלי נשק יפניים עתיקים, שמע על נינג'יטסו ועל אמן לחימה בשם טושיטסוגו טקמצו שידע אותן. ב-1957 החל האצומי להתאמן דרך קבע אצל מורהו החדש, שהתגורר באותה עת בקשיואבארה, נארה, מרחק של חמש עשרה שעות נסיעה ברכבת מעיר הולדתו נודה שבצ'יבה. האימונים האישיים הללו נמשכו במהלכם של חמש עשרה שנים עד למותו של טושיטסוגו טקמצו בשנת 1972. מאסאקי האצומי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרסון (כדורגלן)

אנדרסון לואיס דה אברו אוליביירה (נולד ב-13 באפריל 1988 בפורטו אלגרה, ברזיל) הידוע בשמו הפרטי אנדרסון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. אנדרסון הצטרף לקבוצת גרמיו הברזילאית כשחקן נוער ב-1993 וערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים ב-2004 כאשר כבש חמישה שערים וסייע למועדון להעפיל לליגה הברזילאית הבכירה. לאחר מכן הצטרף לפורטו בדצמבר 2005 ואת הופעת הבכורה ערך בליגה ב-5 במרץ 2006 ולקח חלק באליפות ליגת העל הפורטוגזית באותה עונה. בעונה שלאחר מכן הופיע לראשונה במדי המועדון הפורטוגזי במסגרת ליגת האלופות במשחק הבתים הראשון מול צסק"א מוסקבה. ב-30 במאי 2007 אתר המועדון האנגלי מנצ'סטר יונייטד פרסם אישור כי אנדרסון חתם באלופה האנגלית. ב-29 ביוני 2007 קיבל את אשרת העבודה לשחק באנגליה והמעבר לאולד טראפורד הושלם ב-2 ביולי. הקשר הברזילאי סיכם ל-5 שנים בסכום רכישה של 25 מיליון אירו. בינואר 2014 עבר בהשאלה לפיורנטינה מהסרייה א' שם שיחק עד תום העונה. ב-2 בפברואר 2015 עזב את מנצ'סטר לאחר שבע וחצי שנים, וחתם באינטרנסיונל לשלוש שנים. ב-21 בפברואר 2017 הושאל לקוריטיבה. ב-30 ביולי 2018 חתם באדנה דמירספור הטורקית. בספטמבר 2020 פרש ממשחק פעיל. באפריל 2005 הופיע במדי נבחרת ברזיל בטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17. באותה שנה ייצג את הנבחרת בטורניר אליפות העולם עד גיל 17 בו כבש חמישה שערים והיה שותף לזכייתה של הנבחרת בטורניר. אנדרסון זכה בתואר כדור הזהב בטורניר זה ובאוקטובר של אותה שנה זכה בכדור הזהב של אדידס. אנדרסון ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת של ברזיל כמחליף ב-27 ביוני 2007 בהפסד 0-2 לנבחרת מקסיקו במסגרת טורניר הקופה אמריקה שהתקיים בוונצואלה. פתח לראשונה בהרכב הנבחרת הבוגרת ב-1 ביולי מול נבחרת אקוודור. גרמיו אליפות ליגת המשנה הברזילאית: 2005 פורטו ליגת העל הפורטוגזית: 2005/06, 2006/07 הגביע הפורטוגלי: 2005/06 הסופרקאפ הפורטוגלי: 2006/07 מנצ'סטר יונייטד ליגת האלופות (1): 2007/08 אליפות הפרמייר ליג (4): 2007/08, 2008/09, 2010/11, 2012/13 אישיים נבחר לשחקן הטוב ביותר בטורניר בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17: 2005 עם ברזיל פרס נער הזהב: 2008 מדיה וקבצים בנושא אנדרסון בוויקישיתוף אנדרסון, באתר Transfermarkt אנדרסון, באתר Soccerway אנדרסון, באתר BDFutbol אנדרסון, באתר WorldFootball.net אנדרסון, באתר National Football Teams אנדרסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
המחוז הפדרלי הסיבירי

המחוז הפדרלי הסיבירי (רוסית Сибирский Федеральный Округ) הוא אחד מהמחוזות הפדרליים של רוסיה. המחוז נוסד ב-13 במאי 2000. המחוז ממוקם במרכז הגאוגרפי של רוסיה ושטחו – 4,361,800 קילומטר רבוע, כ-30 אחוז משטחה של רוסיה. אוכלוסייתו מונה 17,178,300 בני אדם (נכון לשנת 2000) והצפיפות היא 3.8. נובוסיבירסק היא העיר המרכזית של המחוז הפדרלי. 10 סובייקטים פדרליים של רוסיה נכללים במחוז. נשיא רוסיה ממנה בכל מחוז פדרלי נציג שתפקידו לבדוק את תפקוד המוסדות הפדרליים במחוז. סרגיי מנייאילו הוא נציג הנשיא משנת 2016 ומשרדו בנובוסיבירסק. למחוז פדרלי זה שייכים: רפובליקת אלטאי מחוז אלטאי מחוז אירקוטסק מחוז קמרובו מחוז קרסנוירסק מחוז נובוסיבירסק מחוז אומסק מחוז טומסק רפובליקת טובה רפובליקת חקסיה הערים המרכזיות: נובוסיבירסק אומסק קרסנוירסק ברנאול אירקוטסק נובוקוזנצק קמרובו טומסק אולן אודה צ'יטה אנגרסק אבאקן נורילסק לאוניד דראצ'בסקי (18 במאי 2000 – 9 בספטמבר 2004) אנטולי קוואשנין (ספטמבר 2004 – ספטמבר 2010) ויקטור טולוקונסקי (9 בספטמבר 2010 – 12 במאי 2014) ניקולאי רוגוז'קין (מאי 2014 – יולי 2016) סרגיי מנייאילו (28 ביולי 2016 ואילך) מדיה וקבצים בנושא המחוז הפדרלי הסיבירי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז הפדרלי הסיבירי
עץ מחלקות

במדעי המחשב, עץ מחלקות משמש לסיווג עצמים לפי סוגים, בדומה לעץ טקסונומי המשמש לסיווג בעלי-חיים לפי מינים. העץ מראה את הקשרים בין המחלקות השונות, לדוגמה "ירושה", "הרחבה", "הפשטה של", "הגדרת ממשק", לפי ההגדרות המקובלות בכללי התכנות מוכוון-העצמים, שפות תכנות וגופי תקינה לעיצוב תוכנה.
נקניקייה

נקניקייה היא סוג של נקניק מבושל. הנקניקייה היא מוצר בשר העשוי מבשר טחון בתוספת תבלינים הארוז לרוב בעטיפה העשויה ממעי בעל חיים או מחומר פלסטי. ישנן גם נקניקיות לצמחונים, שאינן עשויות מבשר אלא מטופו, אגוזים, קטניות וחלבון סויה. הנקניקייה כמו הנקניק היו נפוצות כבר שנים רבות במטבחים ברחבי העולם גם כמוצר טרי וגם כמשומר. המצאת הנקניקייה הווינאית הנפוצה היום מיוחסת ליוהאן גאורג לאהנר, בעל חנות בשרים בווינה, במאה ה-19. נקניקייה תעשייתית עוברת תהליך בישול בקיטור במהלך הייצור ולכן אין חובה לבשלה טרם האכילה, אלא לשם חימומה וקבלת טעם עשיר יותר. לצורך העשרת הטעמים ניתן לבשלה, לטגנה, לצלותה או לאפותה. נקניקיות ״מסורתיות״ כדוגמת אלו אשר נמכרות אצל קצבים אינן מבושלות מראש אלא עטופות במעיים ויש לבשלן טרם האכילה. יש הנוהגים להגיש נקניקייה בלחמנייה, עם סלטים ורטבים שונים. לעיתים קרובות נקניקיות אלו נמכרות בדוכני מזון מהיר. איגוד יצרני בשר הבוטיק בגרמניה מקיים תחרות על טיב הנקניקייה אחת לשלוש שנים, במסגרת יריד תעשיית הבשר ותחליפיו. ב-2022 זכה הישראלי דובי פורת בשש מדליות זהב מדליית כסף וגביע האליפות בתחרות שהתקיימה בפרנקפורט. נקניק משה בתיבה (מאכל) מרגז נקניקיית קארי צ'וריסו קרפדה במאורה בנגרז אנד מאש נקניקיית קאמברלנד עסבנה אילי תימור, קטנות בצלחת: נקניקיות, באתר ynet, 23 ביולי 2007 גומבוץ סלע, אני ואתה ננקנק את העולם, באתר ynet, 28 במאי 2002 מירב קריסטל, המוצר הישראלי המצטיין: משה בתיבה צמחוני, באתר ynet, 26 באוקטובר 2010 ישראל מושקוביץ, נקניקיית ווינר, באתר "ידיעות אחרונות", 21 במאי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטייה

האם התכוונתם ל... סטייה חברתית סטייה מינית סטיית תקן סוטה (פירושונים)
חולה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חולה – מי שסובל ממחלה או מפציעה מחלה – הפגיעה בגופו של החולה חולא – כפר בדרום לבנון עמק החולה – עמק במזרח הגליל העליון, ובו גם האתרים הבאים: אגם החולה – אגם וביצות שהיו בעמק החולה עד ייבושם בשנות ה-50 של המאה ה-20 שמורת החולה – שמורת טבע שהוקמה לאחר ייבוש האגם אגמון חולה – אגם מלאכותי שנוצר מהצפה מחדש של שטחי ביצות מיובשים
PaK 43

PaK 43 (ראשי תיבות של Panzerabwehrkanone - תותח אנטי טנקי) היה תותח נ"ט מתוצרת תאגיד קרופ בגרמניה הנאצית, שהתבסס על תותח נ"מ 88, היה בשימוש הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. התותח היה החזק ביותר בשימוש הוורמאכט לירי בכינון ישיר. מספר כלי רכב ממוגנים צוידו בגרסאות נגררות של תותח זה בעיצוב שונה, כולל הטנק הכבד טייגר II והיאגדפנתר שהיה גרסה של משמיד הטנקים פנתר שצויד בתותח ה-PaK 43. הגרסה העיקרית של ה-PaK 43 הוכיחה את יעילותה על גבעה בצורת צלב, שכן התותח יכול היה להסתובב ב-360 מעלות באופן חופשי והיה קל להסוותו מכיוון שלתותח ה-43 PaK היה פרופיל נמוך יותר מגרסת הנ"מ. תותח נ"מ 88 מדיה וקבצים בנושא PaK 43 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רנטגן (יחידת מידה)

רנטגן הוא יחידת מידה (מסומנת ב-R) המשמשת למדידת קרינה מייננת. היחידה קרויה על שמו של וילהלם רנטגן. היחידה מוגדרת ככמות הקרינה הדרושה לשחרור מטענים חיוביים ושליליים בגודל של יחידה אחת של מטען אלקטרוסטטי בסמ"ק אחד של אוויר, בתנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ (STP) - כלומר, 101.3 קילו פסקל, ו- 0°C. כמות קרינה זו משחררת כ- 109×2.08 זוגות יונים. במערכת היחידות הבינלאומית, רנטגן אחד שקול ל-1R = 2.58×10−4 C/kg. כמות של 500 רנטגן ב-5 שעות היא קטלנית לבני אדם. בלחץ אטמוספירי סטנדרטי (צפיפות האוויר ~ 1.293 ק"ג למטר מעוקב). רנטגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי הורוביץ

מרדכי (מקס) הורוביץ (27 ביוני 1926 – 21 במאי 2010) היה עורך דין, סופר ומשורר ישראלי. מרדכי הורוביץ, בן לאה ואריה הורוביץ, נולד בווטנשייד (אנ') (כיום פרוור של העיר בוכום במערב גרמניה), ובשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בפתח תקווה. בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בשנים 1969 עד 1977 כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת. כתב את הרומן "קרקס הפרעושים", שיצא לאור בהוצאת צ'ריקובר בשנת 1976. הרומן מציג חברה צבועה ואווילית מול יחיד נבחר ומיוחד. יש המוצאים בו אזכורים מחיי המחבר. בפברואר 1969 נישא לפזמונאית נעמי שמר, והיה נשוי לה עד לפטירתה. בנם הוא הזמר אריאל הורוביץ. היה בעל טור בעיתון "חדשות". נפטר ב-21 במאי 2010 והובא לקבורה לצד נעמי שמר בבית הקברות כנרת. קרקס הפרעושים (צ'ריקובר, 1976) - רומן זיכרון השואה אינו מתפקד (1980) שירים למרים האחרת (זמורה ביתן מודן, תשמ"א 1981) - שירים מערכת יחסים (תמוז, תשנ"ה 1995) - שירים מדיה וקבצים בנושא מרדכי הורוביץ בוויקישיתוף כתבי מרדכי הורוביץ בפרויקט בן-יהודה מרדכי הורוביץ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מרדכי הורוביץ, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של מרדכי הורוביץ, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של מרדכי הורוביץ, באתר "סימניה" יעל פז-מלמד, יש צוואות שמחות, מעריב, 26 בספטמבר 1986 מרדכי הורוביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרדכי הורוביץ, דף שער בספרייה הלאומית מרדכי הורוביץ, בלקסיקון הספרות העברית החדשה על כתביו: יהודית אוריין, מכולת הכלים השבורים, מעריב, 25 במרץ 1977, המשך - על "קרקס הפרעושים" ורדה רזיאל-ויזלטיר, ‏אהבה שנאה אהבה שנאה, עתון 77 גיליון 032-033, מרץ-מאי 1982, עמ' 79, בארכיון הדיגיטלי של כתב העת בספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין - על הספר "שירים למרים" הוסמכו 70 עורכי דין חדשים, דבר, 20 במרץ 1956 הממונה על ההגבלים העסקיים פורש מתפקידו, דבר, 9 באוקטובר 1977 מודעה, דבר, 28 בפברואר 1969 דוגמאות: מרדכי הורוביץ, מנחם בגין יונק מהשדיים של היטלו בהשראת אלוני ושות׳, חדשות, 3 באפריל 1985 מרדכי הורוביץ, שני פרשי האפוקליפסה, חדשות, 13 באפריל 1993 מרדכי הורוביץ, ברוך שפטרנו מדמיאניוק, חדשות, 1 באוגוסט 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תודחליה הרביעי

תוּדחַליה או תוּדְחַלִיאַש הרביעי היה בנו הצעיר של חתושילי השלישי ושל אשתו פודוחפה ומלך החתים בין השנים 1237–1209 לפנה"ס בתקופת הממלכה החתית החדשה. תודחליה הרביעי נולד בחצר המלכות של הבירה חתושש בדיוק כמו אחיו הבכור נֶרִיקַלִי/נריקליש ככל הנראה עוד בתקופה שאביהם היה מושל העיר בתקופת אחיו מוותלי השני. עם הזמן החליט חתושילי השלישי להעביר את המלכות לתודחליה על אף שלא היה היורש הטבעי לכס המלכות. עם עלייתו לשלטון קידם תודחליה הרביעי את היחסים הדיפלומטיים החמים עם קוּרוּנְתַה/קורונתש (בנו הנוסף של מוותלי השני) לבקשת אביו, אשר המשיך למשול על העיר תַרְחוּנְתַשַה (Tarḫuntašša) (העיר טרם נחשפה). תודחליה אף יצר טבלאות נחושת אשר עליהן נרשם הסכם הידידות בין השניים. תקופתו של תודחליה הרביעי התברכה בזכות תנופת הבנייה הנרחבת ברחבי הממלכה כגון, הכשרת המבצר המלכותי בלב העיר חתושה. אך הפרויקטים הנודעים מכל אשר הותיר אחריו תודחליה הרביעי היו בניית מערכת של 13 סכרים כתשובה מיידית לבצורת הכבדה שפקדה את הממלכה. אחד מהסכרים הללו נשמר בצורה די טובה ועומד עד ימינו בסמוך לעיירה הטורקית אלג'ה, מקומו של האתר הארכאולוגי אַלַג'הויוק, וסיום בניית מקדש הסלע שביַאזִילִיקַאיָה (המרוחקת שני ק"מ מחתושה). מקדש הסלע מהווה בפני עצמו אתר יוצא דופן מפני שהוא בנוי משתי אכסדרות טבעיות שדפנותיהן מכוסות בתבליטים המציגים 71 אלים מתוך פנתיאון האלים החתי. Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991. אלי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994. מדיה וקבצים בנושא תודחליה הרביעי בוויקישיתוף תודחליה הרביעי, באתר על מלכי החתים החתים, באתר היסטוריית העולם שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא (nominative case), או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009, עמ' ט.
אירוויזיון 1991

אירוויזיון 1991 נערך ב-4 במאי 1991 באולפני צ'ינצ'יטה שברומא, בעקבות זכייתה של איטליה באירוויזיון 1990 שנה קודם לכן. את התחרות הנחו שני הזמרים האיטלקיים היחידים - נכון למועד התחרות - שהביאו לאיטליה את המקום הראשון, ג'יליולה צ'ינקווטי שזכתה באירוויזיון 1964 וטוטו קוטוניו שזכה באירוויזיון 1990. מאז זכתה איטליה פעם נוספת ב-2021 עם להקת מונסקין. את ישראל ייצגו זוכי הקדם אירוויזיון, הצמד אורנה ומשה דץ, עם השיר "כאן", שכתב והלחין עוזי חיטמן. הצמד, שהגיש הופעה סוחפת עם זמרי הליווי שלו, הוביל כבר מעמדת השיפוט הראשונה של יוגוסלביה וקיבל 12 נקודות גם מעמדות השיפוט של טורקיה וספרד. לאחר מכן הוביל השיר השוודי של קרולה. בסיום ההצבעה התברר שדווקא השיר הצרפתי של אמינה זכה באותו מספר נקודות שהשיג השיר השוודי - 146 נקודות. הבעיה נפתרה בזכות סעיף תקנוני (לקח מאירועי אירוויזיון 1969), ושוודיה הוכרזה כמנצחת. שוודיה וצרפת זכו לאותו מספר פעמים של "דוז פואה" - ארבע פעמים כל אחת, אולם שוודיה זכתה יותר פעמים ב-10 נקודות (שוודיה זכתה לקבל 10 נקודות חמש פעמים ואילו צרפת רק פעמיים, ולכן שוודיה הוכרזה כמנצחת). ישראל סיימה במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת. בתחרות הזאת חזרה להשתתף מלטה אחרי 16 שנות ההיעדרות השתתפותה הקודמת של מלטה עד לאותו אירוויזיון הייתה באירוויזיון 1975. בכך שברה מלטה את השיא של דנמרק שחזרה ב 1978 לאירוויזיון אחרי 12 שנות היעדרות. השיא הזה היה עתיד להישבר בשנת 2004 על ידי מונקו שחזרה באותה שנה לתחרות האירוויזיון אחרי 25 שנים של היעדרות. השיא הזה גם כן עתיד להישבר על ידי לוקסמבורג שעתידה לחזור באירוויזיון 2024 אחרי 31 שנים. הולנד נעדרה מהתחרות בפעם השנייה בתולדותיה (והפעם הראשונה מאז אירוויזיון 1985) משום שתאריך האירוויזיון נקבע ליום הזיכרון של הולנד שמצוין מדי שנה בתאריך 4 במאי. מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון 1991 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1991 היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1991 Eurovision Song Contest 1991 - Full Show HQ - #EurovisionAgain, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:12:54) אירוויזיון 1991, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
ניקלאוס וירת

נִיקְלָאוּס וִירְת (בגרמנית: Niklaus E. Wirth;‏ 15 בפברואר 1934 – 1 בינואר 2024) היה מדען מחשב שווייצרי, ידוע בעיקר כמי שתכנן מספר שפות תכנות ובכללן פסקל, וכן כחלוץ במספר נושאים בהנדסת תוכנה. על פועלו החדשני בתחום שפות המחשב זכה בפרס טיורינג לשנת 1984. וירת נולד בווינטרטור שבשווייץ, ב-1934. ב-1959 קיבל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH). בשנת 1960 קיבל תואר שני מאוניברסיטת לאוול שבקנדה. ב-1963 הוענק לו תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. את התואר השלישי השלים בהנחיית הארי האסקי(אנ), חלוץ בתחום תכנון המחשבים. מ-1963 ועד 1967 שימש כמרצה במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן שוב באוניברסיטת ציריך. ב-1968 מונה לפרופסור לאינפורמטיקה ב-ETH שבציריך, ושהה בשבתון של שנתיים בזירוקס פארק בקליפורניה. וירת פרש לגמלאות בשנת 1999. וירת היה המתכנן הראשי של שפות התכנות Euler, Algol-W, פסקל, Modula, Modula-2 ו-Oberon. הוא לקח חלק משמעותי בתכנון ויישום המחשב Lilith, מערכת ההפעלה Oberon ומערכת התכנון והסימולציה לחומרה ספרתית Lola. על עבודתו זו בתחום שפות המחשב זכה וירת בפרס טיורינג לשנת 1984 והוכתר כעמית ACM. מאמרו Program Development by Stepwise Refinement שעסק בהוראת התכנות נחשב לטקסט קלאסי בהנדסת תוכנה. ב-1976 כתב וירת את הספר "Algorithms + Data Structures = Programs" ("אלגוריתמים + מבני נתונים = תוכניות"), וזה זכה להכרה נרחבת והוא עדיין שימושי נכון לתחילת המאה ה-21. וירת תכנן את שפת התכנות הפשוטה PL/0 כדי להדגים תכנון מהדרים, ושפה זו הייתה הבסיס לקורסים אוניברסיטאיים רבים בנושא תכנון מהדרים. ב-1995 טבע את האמרה "תוכנה הופכת לאיטית בקצב הגבוה יותר מהאצת החומרה" (כיום ידועה כחוק וירת), אך במאמר שכתב באותה השנה הוא מייחס את האמרה למרטין רייזר. ב-1999 גילתה האסטרונומית הצ'כית לנקה קוטקובה(אנ) אסטרואיד חדש וכאות מחווה היא קראה לאסטרואיד 21655 Niklauswirth, על שמו של וירת. "Reliable and transparent programs are usually not in the interest of the designer." "In our profession, precision and perfection are not a dispensable luxury, but a simple necessity". חוק וירת מדיה וקבצים בנושא ניקלאוס וירת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקלאוס וירת (באנגלית) ניקלאוס וירת, ברשת החברתית Goodreads ניקלאוס וירת, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ניקלאוס וירת, באתר dblp דף הבית, באתר אוניברסיטת ETH בציריך Program Development by Stepwise Refinement, המאמר המקורי מ-1971 פסקל ויורשותיה, מאמר מאת ניקלאוס וירת, כולל גם ביוגרפיה קצרה מספר מילים עם ניקלאוס וירת אסכולת ניקלאוס וירת - אמנות הפישוט פרויקט Oberon - תכנון מערכת הפעלה ומהדר בניית מהדרים ניקלאוס וירת באתר פרס טיורינג (באנגלית) ניקלאוס וירת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הלך לעולמו ממציא שפת התכנות פסקל, באתר גיקטיים, ‏7 בינואר 2024 ניקלאוס וירת (1995), A Plea for Lean Software
קאריסה

קאריסה (שם מדעי: Carissa) היא סוג בן 8 מינים ממשפחת ההרדופיים. מיני הקאריסה הם שיחים או עצים נמוכים שמקורם באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אפריקה, אסיה ואוסטרליה. הקאריסה גדלה לגבהים של 1-3 מטרים, בעלת ענפים קוצניים ועלים גלדניים בעלי שכבת מגן שעוותית. העלים מוארכים ואורכם 3-8 ס"מ. צמח הקאריסה פורח רוב השנה ופרחיו לבנים או ורודים, ובחלק מהמינים מדיפים ריח המזכיר יסמין או גרדניה. הפרי הוא ענבה דמוית שזיף בצבעים אדום עד סגול כהה במינים השונים ואורכו 1.5-6 ס"מ. הפרי מכיל עד 16 זרעים שטוחים וחומים. בניגוד לרוב משפחת ההרדופיים פריים של חלק מבני הסוג (למשל, קריסה גדולת פרי) אכיל וטעמו מזכיר תות שדה או תפוח, אם כי הוא חמוץ-חריף קמעה. אם הפרי אינו בשל לחלוטין הוא מכיל נוזל לבן מריר דמוי גומי טבעי המופרש ממעטפת הפרי. פריים של חלק מבני הסוג (למשל, חד מאבק יפה המופיע בתמונה האמצעית) רעיל. הקאריסה מהווה צמח נוי פופולרי בגינות ובגנים ברחבי הארץ, ובייחוד משמשת כגדר חיה בשל מהירות צמיחתה הרבה ובשל קוצניותה. קריסה גדולת פרי מדיה וקבצים בנושא קאריסה בוויקישיתוף קאריסה, באתר ITIS (באנגלית) קאריסה, באתר NCBI (באנגלית) קאריסה, באתר Tropicos (באנגלית) קאריסה, באתר GBIF (באנגלית) קאריסה, באתר IPNI (באנגלית) Carissa L., World Flora Online Data., ‏14-1-2022
הר הסוכר

הר הסוכר (בפורטוגזית: Pão de Açúcar), או חרוט הסוכר, הוא הר השוכן בעיר ריו דה ז'ניירו בברזיל. נופם של חופי ריו הנשקף מפסגת הר הסוכר הפך אותה (יחד עם פסגת הקורקובדו) לאחת משתי הפסגות המפורסמות בעיר. מבחינה גאולוגית הר הסוכר הוא הר בדד עשוי גרניט, והוא מתנשא לגובה של 396 מטר מעל פני הים. הר הסוכר נקרא כך מכיוון שהוא מזכיר חרוט סוכר מזוקק, בדומה לאלו שיוצרו בבתי החרושת לסוכר בברזיל בתקופה הקולוניאלית. הסבר אחר לשמו של ההר הוא הקרבה שלו למילים Pau-nh-acuqua ("גבעה גבוהה") בשפת הטופי-גוארני. ניתן לעלות לפסגת ההר ברכבל הר הסוכר (בפורטוגזית: bondinho – בּוֹנְגִ'ינְיוּ) בעל חלונות זכוכית שקופים. הרכבל יוצא מרובע אורקה (Urca) ועושה את הדרך בת 1,400 המטרים לפסגת הר הסוכר עם עצירה אחת בפסגת הר אורקה (Morro da Urca). ההר נחשב אטרקציה למטפסים, ובתחתיתו ממוקם אחד מאתרי הטיפוס העירוניים הגדולים בעולם, עם יותר מ-270 מסלולי טיפוס שונים. מדיה וקבצים בנושא הר הסוכר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הר הסוכר (בפורטוגזית) מידע לתיירים על הרכבל באתר הרשמי (באנגלית) גלריית תמונות (באנגלית) הר הסוכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
החור השחור של כלכותה

החור השחור של כלכותה היה צינוק במצודת ויליאם שבכלכותה שבהודו. גודל הצינוק היה 5.5 מטרים אורכו ו-4.5 מטרים רוחבו. הצינוק נודע לשמצה שבתוכו נספו 123 בריטים ביום אחד. ראשיתה של כלכותה בשנת 1690 בהיאחזות חברת הודו המזרחית הבריטית בתחום שבו לא היו אלא שלושה כפרים דלים, שאחד מהם נקרא קליקאטה. בשנת 1696 בנתה שם החברה את מצודת ויליאם (על שם ויליאם השלישי). במאה ה-18 הפכה המצודה שבמחוז בנגל למרכז מסחרי חשוב, למורת רוחו של השליט המקומי ((הנוואב של בנגל(אנ')). הנוואב היה השליט המקומי, שכמוהו עדיין שלטו ברבים מן המחוזות בהודו, וחלקם לא אהדו את הסוחרים הזרים שהתחרו בניצול עושרה של מולדתם. כשמבוקש הודי ברח אל כלכותה בשנת 1756 סירב מושלו הבריטי של המבצר להסגירו לידי הנוואב של בנגל, סיראג' אוד-דאולה(אנ'), שירש את השלטון מדי סבה של אשתו, עלי וארדי חאן. הנוואב החליט לפתוח במתקפה. ב-20 ביוני אותה שנה כבש צבאו את המצודה. רוב הבריטים הצליחו להימלט אך 146 מהם (מרביתם הודים בשירות חברת הסחר) נישבו. הם נכלאו בצינוק של בית הסוהר בתוך המצודה. כל הלילה נאבקו בחום הכבד על מעט אוויר שנכנס משני חלונות קטנים. למחרת בבוקר הוצאו משם רק 23 אנשים חיים. על מספר העצורים ומספר הניצולים ישנה מחלוקת, ולא ברור האם היה זה בידיעתו של סיראג' אוד-דאולה, אולם המיתוס התקבע כנקודת מפנה וכטראומה בריטית. שנה אחרי כן חזר רוברט קלייב וכבש את כלכותה, בסמנו את ראשית המעבר מחברת סחר לישות קולוניאלית. הצינוק נהרס בעת בניית מבצר ויליאם החדש. מונומנט שנבנה לזכר האירוע בכיכר דלהאוז (היום גן ע"ש שלושה מוצאים להורג - B.B.D. Bage) ב-1901 נהרס בשנות הארבעים ושוחזר בחצר כנסיית סנט ג'ון הסמוכה. מדיה וקבצים בנושא החור השחור של כלכותה בוויקישיתוף החור השחור של כלכותה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתאו אלמן

המונח "מתאו אלמן" מפנה לכאן. לערך העוסק במנהל ספורטיבי מהאיים הבלריים, ראו מטאו אלמאני. מתאו אלמן (בספרדית: Mateo Alemán;‏ 1547 – 1615) היה סופר ספרדי. מתאו אלמן היה בן למשפחת אנוסים מסביליה. בשנת 1564 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה המקומית, ואחר עבר ללמוד בסלמנקה. ב- 1571 נשא לאישה את קטאלינה ד'אספינוסה, אך נישואים אלה לא היו מוצלחים והוא סבל מקשיים כספיים. מ-1571 עד 1588 שימש כפקיד במשרד האוצר הספרדי. ב-1594 נעצר באשמת מעילה, אך שוחרר במהרה. בשנת 1599 התפרסם חלקה הראשון של יצירתו הידועה ביותר, "השודד" או "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה". יצירה זו היא הראשונה, שאין מחלוקת על השתייכותה לז'אנר הרומן הפיקרסקי הספרדי. הספר הודפס בשש עשרה מהדורות בחמש השנים לאחר צאתו לאור, והשפיע רבות על הספרות בת הזמן. ב- 1600 תורגם לראשונה לצרפתית, ובשנת 1604 התפרסם חלקו השני. באותה שנה פרסם את חיבורו "אנטוניו הקדוש מפאדובה" ואת גרסתו לשני מזמורי תהילה של הורטיוס. בשנת 1608 היגר למקסיקו והקים בה בית דפוס. ב-1609 פרסם בעיר מקסיקו את חיבורו "אורטוגרפיה קאסטלאנה" שעסק ברפורמה של הדקדוק הספרדי. יצירת המופת שלו, "חייו של גוסמאן מאלפראצ'ה" תורגמה שוב לצרפתית ב-1619 על ידי המשורר ז'אן שאפלן. ב-1623 היא תורגמה ללטינית ובאותה שנה לאנגלית על ידי ג'יימס מאב. כתבי מתאו אלמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) מתאו אלמן, ברשת החברתית Goodreads מתאו אלמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ולס דה גוורה

וֶלֶס דה גוורה (בספרדית: Luis Vélez de Guevara;‏ 1 באוגוסט 1579 – 10 בנובמבר 1644), סופר ומחזאי ספרדי. ולס היה בן למשפחת אנוסים. בשנת 1596 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אוֹסוּנה, ואחר החל לעבוד אצל ההגמון של סביליה. הוא שירת כחייל באיטליה ובאלג'יריה, ושב לספרד בשנת 1602. הוא כתב כ-400 מחזות לפי שיטתו של לופה דה וגה, ונושאי רובם לקוחים היו מתולדותיה של ארצו. הידוע שבהם הוא "למלוך לאחר המוות" על תולדותיה האגדיות והרומנטיות של אינש דה קסטרו ואהבתה האומללה לנסיך דון פדרו מפורטוגל. המפורסמת בעבודותיו היא "השד הצולע" (El Diablo cojuelo) משנת 1641. זהו רומן פיקרסקי מחוכם שנכתב בנימה סטירית בסגנון שנון ומזהיר ובדמיון רב. בהתבססו על רומן זה חיבר הסופר הצרפתי אלן-רנה לסאז' את "השטן הצולע" (Diable boiteux), יצירה עצמאית שבה מעוצבות בתוך ההווי החברתי של מדריד דמויותיה הטיפוסיות של הבורגנות הצרפתית במאה ה-18. מדיה וקבצים בנושא ולס דה גוורה בוויקישיתוף ולס דה גוורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ולס דה גוורה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)