laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
M61

M61 (מ-Messier 61) או NGC 4303 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-53 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. בדומה לגלקסיות האחרות בצביר, שנכללות גם בקטלוג מסיה, היא בין הגלקסיות הבהירות והגדולות ביותר מבין חברות הצביר. M61 התגלתה על ידי האסטרונום האיטלקי בארנבוס אורייאני בתאריך 5 במאי 1779, בעת שצפה בשביט שעבר בסמוך, וציין שהיא עמומה ונראית כמו השביט. באותו לילה וכן בלילה שאחריו עקב גם שארל מסיה אחרי אותו שביט, אך למעשה צפה ב-M61, אותה חשב בטעות לשביט שאחריו עקב. רק ב-11 במאי הבין מסיה שטעה ומדובר בגרם שמים שאינו זז וצירף את M61 לקטלוג מסיה. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1785 ותיאר אותה כערפילית בהירה שבהירותה גדולה יותר במרכזה. בניגוד לרוב עצמי מסיה שנצפו על ידיו, נתן הרשל ל-M61 ציון משלו – I.139. ב-M61 נצפו 6 סופרנובות בשנים 1926, 1961, 1964, 1999, 2006 ו-2008. הבהירה שבהן הגיעה לבהירות נראית מדרגה 12 (שנת 1964). M61 נמצאת בשוליו הדרומיים של צביר הבתולה, מעט פחות מ-5 מעלות צפונית לכוכב η (אטא) בבתולה וכ-8.5 מעלות מערבית לכוכב δ (דלתא) בבתולה. כ-2.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4365 שגם היא גלקסיה השייכת לצביר הבתולה. נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין במרכז הבהיר של הגלקסיה, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין במבנה הספירלי של הגלקסיה ובגודלה המלא – כ-6.5 דקות קשת. גודל זוויתי זה ממרחק של 53 מיליון שנות אור שקול לרדיוס של כ-100,000 שנות אור, דומה לקוטר של שביל החלב. ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M61 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,500 קילומטר בשנייה. מדיה וקבצים בנושא M61 בוויקישיתוף M61 באתר SEDS מידע על M61 באתר NED M61, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Warren H. Finlay: Concise Catalog of Deep-Sky Objects, p. 80
Pinscreen

Pinscreen (בתרגום חופשי לעברית: מסך סיכות) היא צעצוע משרדי פופולרי. קופסת ה-Pinscreen מורכבת ממערך של סיכות צפופות אשר נעות בקלות יחסית פנימה והחוצה מהמסך החיצוני של הקופסה. על ידי הצמדת אובייקטים שונים בחלקה האחורי של הקופסה ניתן ליצור צורות תלת־ממדיות שונות באופן מיידי. את הצעצוע המציא האמריקני וורד פלמינג (Ward Fleming)‏. לאורך השנים נעשה גם שימוש בטכניקת ה-Pinscreen ליצירת סרטוני אנימציה (Pinscreen Animation)‏. קופסאות Pinscreen קיימות במגוון גדלים. כמו כן, על אף שבמקור הסיכות שבקופסאות ה-Pinscreen היו עשויות במקור ממתכת, משום שסיכות המתכת כבדות יחסית ונוטות להתעקם ביתר בקלות, כיום מיוצרות מרבית קופסאות ה-Pinscreen עם סיכות העשויות מפלסטיק. בעקבות הפופולריות הרבה שצבר הצעצוע ברחבי העולם לאורך השנים נוצרו בתחילת המאה ה-21 מספר קופסאות Pinscreen בעלות ממדים גדולים במיוחד אשר מוצבות במוזיאונים ובמקומות ציבוריים שונים. הדגמת שימוש בקופסת Pinscreen סטנדרטית, סרטון ביוטיוב הדגמת שימוש בקופסת Pinscreen גדולת ממדים, סרטון ביוטיוב United States Patent: 4654989 What Is Pin / Pinscreen Animation? Pinscreen Panel Demonstration - YouTube Life Sized Pin-Art in Fashionable London WinterthurPins.mov - YouTube Miranda At The Lakeview Museum - The Pin Screen - 6/26/2010 - YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דניאלה רוח

דניאלה סופיה קורן רוח (באנגלית: Daniela Sofia Korn Ruah; נולדה ב-2 בדצמבר 1983) היא שחקנית אמריקאית-פורטוגזית-יהודייה. ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של הסוכנת קנזי בליי בסדרה "NCIS: לוס אנג'לס" ברשת CBS. רוח נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, בתם היחידה של ד"ר מויזס קרלוש בנטש רוח ושל קתרינה ליה אזאנקוט קורן. אביה עשה את התמחותו כרופא ברפואת אף אוזן גרון בתוכנית המשותפת של אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת טאפטס. כשהייתה בת חמש, אביה סיים את התמחותו ומשפחתם חזרה לפורטוגל, שם הוריה התגרשו. בפורטוגל, דניאלה למדה בבית ספר לאנגלית. אביה של רוח שייך למשפחה ידועה בקהילת יהודי פורטוגל, והיא קרובת משפחה של ארתור קרלוש דה בארוש באשטו. סבה מצד אמה היה יהודי אשכנזי מוורוצלב שבפולין, וסבתה מצד אמה הייתה בת לאם יהודייה מאודסה ואב ספרדי חצי-יהודי. בן-דוד מדרגה שנייה של אביה היה ראש הקהילה היהודית בליסבון שבפורטוגל, ורוח היא חברה פעילה בקהילה. בגיל 18 עברה רוח ללונדון כדי ללמוד לתואר ראשון באמנויות הבמה מהאוניברסיטה המטרופוליטנית של לונדון (London Metropolitan University, ידועה גם כ"לונדון מט") אשר בלונדון. בשנת 2007 עברה לגור בניו יורק כדי ללמוד במכון לי סטרסברג. רוח התחילה לשחק באופרות סבון פורטוגזיות כשהייתה נערה. היא ביצעה את הופעת הבכורה שלה בגיל 16, כשגילמה את שרה באופרת הסבון "Jardins Proibidos" ("גנים אסורים"). לאחר סיום לימודיה בלונדון, היא חזרה לפורטוגל כדי להמשיך בקריירת המשחק שלה. בשנת 2006, היא זכתה בתחרות הריקודים "Dança Comigo" (הגרסה הפורטוגלית של "רוקדים עם כוכבים") וקיבלה תפקידים ראשיים בסדרות טלוויזיה, סרטים קצרים ותיאטרון. החל משנת 2009, היא משחקת את דמותה של קנזי בסדרת הפעולה "NCIS: לוס אנג'לס". על תפקידה זה, זכתה רוח בפרס גלובוס הזהב הפורטוגלי בקטגוריית Newcomer of the Year לשנת 2010, ובנוסף היא גם זכתה בפרס TV Action Icon Award והייתה מועמדת לפרס פרסי בחירת הנוער. בשנת 2011, רוח נמנתה על הרכב השחקנים שזכה בפרס Asians on Film Festival להרכב שחקנים הטוב ביותר על הסרט הקצר "Tu & Eu". בשנת 2012, שיחקה בסרט "זנבות אדומים", ודיבבה את דמותה של מרידה בסרט האנימציה "אמיצה". רוח הנחתה את אירוויזיון 2018 שנערך בליסבון שבפורטוגל, לצדן של קטרינה פורטדו, פילומנה קאוטלה וסילביה אלברטו. רוח מזוהה עם כתם לידה בתוך עינה הימנית (Nevus of Ota). ב-19 ביוני 2014 נישאה רוח לארוסה דייוויד פול אולסן (אחיו של השחקן אריק כריסטיאן אולסן, המשחק עמה ב-NCIS: לוס אנג'לס) בפורטוגל. יש לה בן (שנולד ב-30 בדצמבר 2013) ובת (שנולדה ב-4 בספטמבר 2016) המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה. גיסתה היא השחקנית שרה רייט (אנ'). מדיה וקבצים בנושא דניאלה רוח בוויקישיתוף דניאלה רוח, ברשת החברתית פייסבוק דניאלה רוח, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאלה רוח, ברשת החברתית אינסטגרם דניאלה רוח, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאלה רוח, באתר AllMovie (באנגלית) דניאלה רוח, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דניאלה רוח, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסדרה מחזיקה בשיא גינס לאופרת הסבון בעלת המספר הרב ביותר של פרקים.
ארנסט קומר

ארנסט אדוארד קומר (בגרמנית: Ernst Eduard Kummer;‏ 29 בינואר 1810 - 14 במאי 1893) היה מתמטיקאי גרמני. קומר נולד בזוראו, ברנדנבורג שבפרוסיה (היום בפולין). בשנת 1831 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג. כמומחה למתמטיקה שימושית אימן קציני צבא גרמניים בבליסטיקה. לאחר מכן לימד כ-10 שנים בגימנסיה, שם השפיע על לאופולד קרונקר להפוך למתמטיקאי. קומר פרש מהוראה וממתמטיקה בשנת 1890 ונפטר כשלוש שנים מאוחר יותר בברלין. עם תלמידיו לתואר דוקטור נמנים: הרמן שוורץ, לזרוס פוקס, גאורג קנטור ופרדיננד גאורג פרובניוס. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ב-1847 פרסם גבריאל לאמה הוכחה למשפט האחרון של פרמה. ההוכחה התבססה על פירוק לגורמים של המשוואה x p + y p = z p {\displaystyle x^{p}+y^{p}=z^{p}} , מעל השדה הציקלוטומי מסדר p. במהרה גילה ז'וזף ליוביל פער בהוכחה, שלאמה הניח שהשלמים בשדה מתפרקים באופן יחיד. קומר הדגים שלא תמיד כך הדבר ולכן ההוכחה שגויה. כדי שעבודתו של לאמה לא תרד לטמיון חיפש קומר תנאים שבהם פירוק יחיד אכן קיים. בעבודה זו הניח קומר את התשתית לתורת המספרים האלגברית וממנה נולד המושג אידיאל, שהפך למרכזי באלגברה המודרנית. קומר הצליח להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל p שהוא ראשוני רגולרי, שמשערים שהם מהווים כ-60% מכלל הראשוניים. בתוצאה זו השתמש כדי להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל n עד 100. בשנת 1975 יצאו לאור כל כתביו, בשני כרכים בעריכת אנדרה וייל. קומר נישא לאוטילי מנדלסון, בתם של נתן מנדלסון והארייט איטזיג. אוטילי הייתה דודניתם של פליקס מנדלסון-ברתולדי ואחותו רבקה, שהייתה נשואה למתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. אשתו השנייה, ברטה, הייתה דודניתה של אוטילי. לקומר היו בסך הכל 13 ילדים. בתו מרי נישאה למתמטיקאי הרמן שוורץ. מדיה וקבצים בנושא ארנסט קומר בוויקישיתוף ארנסט קומר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ארנסט קומר, באתר MacTutor (באנגלית) ארנסט קומר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
השמיים יכולים לחכות

השמיים יכולים לחכות (באנגלית: Heaven Can Wait) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא בשנת 1978 בבימוים של וורן בייטי ובאק הנרי. הסרט הוא עיבוד קולנועי שני שנעשה למחזה של הארי סיגל באותו השם (הראשון נעשה ב-1941 והשלישי ב-2001). ביטי היה גם שותף לכתיבת התסריט, והוא משתתף בסרט בתפקיד הראשי; הוא מגלם שחקן פוטבול שנהרג בתאונה וחוזר לכדור הארץ בגופו של מיליונר. ג'ו פנדלטון (וורן בייטי) הוא קוורטרבק מחליף בקבוצת הפוטבול "לוס אנג'לס ראמס", השואף להגיע עם קבוצתו לסופרבול. הוא רוכב על אופניו במנהרה בלוס אנג'לס, כאשר הוא מתנגש במשאית. מלאך להוט וחרד מדי (באק הנרי), שמבצע את משימתו הראשונה כאשר נשלח לקחת את נשמתו של ג'ו, נוטל אותה עוד בטרם מת, וג'ון מגיע לשמיים, לחיים אחרי המוות. שם הוא מסרב להאמין שסופו הגיע, ולאחר חקירה, מגיע מר גורדון המסתורי (ג'יימס מייסון) למסקנה כי הוא צודק - ג'ו נועד למות מאוחר יותר. אך גופתו של ג'ו כבר נשרפה, ולאחר סירוב למספר אפשרויות של אנשים שעומדים למות, מקבל ג'ו את ההצעה לחזור לחיים בגופו של המיליונר והתעשיין ליאו פרנסוורת'. באותם רגעים אשתו של ליאו, ג'וליה (דיאן קנון) ומאהבה טוני (צ'ארלס גרודין), שהוא גם מזכירו האישי של ליאו, מנסים להטביע את ליאו באמבטיה. שניהם מופתעים לגלות אותו חי ובריא. ליאו קונה את קבוצת הפוטבול "לוס אנג'לס ראמס", ומעוניין להוביל אותה אל הסופרבול בתפקיד הקוורטרבק. לשם כך הוא חובר אל מאמנו וידידו בעבר, מקס קורקל (ג'ק וורדן), כדי להיעזר בו ולהביא את גופו החדש למצב של כושר מתאים. במקביל הוא מתאהב בפעילת איכות הסביבה בטי לוגן (ג'ולי כריסטי), שמתנגדת למדיניותו של ליאו בעסקיו. בהמשך מצליחים ג'וליה וטוני לממש את מזימתם ורוצחים את ליאו. בעקבות זאת נאלצים אנשי קבוצת הפוטבול לאייש מחדש את תפקיד הקוורטרבק, ותומאס ג'ארט נבחר. תומאס נפגע במהלך המשחק ונהרג; בסיוע מר גורדון מועברת נשמתו של ג'ו אל גופו הסופי, הגוף של תומאס, והוא מוביל את קבוצתו לניצחון. במהלך מסיבת הניצחון מסיר מר גורדון את זכרונותיו של ג'ו על חייו הקודמים, הוא הופך לתומאס ג'ארט, והמעגל הקוסמי חוזר לאיזון. תומאס פוגש את בטי לאחר סיום החגיגות, ובסיום הסרט נרמז כי הם מתאהבים, בזכות תחושה משותפת של דז'ה וו. הבמאי וורן בייטי רצה תחילה ליצור את הסרט אודות איגרוף ולשתף בו את מוחמד עלי בתפקיד הראשי, אך לאחר סירובו של עלי בשל מחויבויותיו בתחום האיגרוף, שינה ביטי את התסריט לעיסוק סביב פוטבול, והחליט לגלם את הדמות הראשית בעצמו. בסרט השתתפו מספר שחקני פוטבול ותיקים מקבוצת לוס אנג'לס ראמס, וכן השדרן הנודע דיק אנברג. ב-1980, כשנה וחצי לאחר יציאת הסרט, הגיעה קבוצת הפוטבול לוס אנג'לס ראמס לראשונה בתולדותיה אל גמר הסופרבול, ואף שיחקה בו נגד פיטסבורג סטילרס, שתוארה כיריבתה בסופרבול בסרט. עם זאת, ראמס הפסידה במשחק זה. הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התפאורה, והיה מועמד ל-8 פרסי אוסקר נוספים. בנוסף זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. "השמיים יכולים לחכות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השמיים יכולים לחכות", באתר נטפליקס "השמיים יכולים לחכות", באתר AllMovie (באנגלית) "השמיים יכולים לחכות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השמיים יכולים לחכות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השמיים יכולים לחכות", באתר אידיבי "השמיים יכולים לחכות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אנה אושנינה

אנה אושנינה (באוקראינית: Ганна Юріївна Ушеніна; נולדה ב-30 באוגוסט 1985 בחרקוב, אוקראינה) היא שחמטאית אוקראינית יהודיה בדרגת רב-אמן, אלופת אירופה לשנת 2016 ואלופת העולם בשחמט לנשים לשעבר. נכון למרץ 2020, אושנינה מדורגת במקום הרביעי באוקראינה וה-49 בעולם בין הנשים, ובמקום ה-87 בדירוג הכללי באוקראינה, לפי מד כושר. בנובמבר 2012, בעקבות זכיית בתואר אלופת העולם הוענק לה תואר רב אמן. בספטמבר 2013 הפסידה אושנינה את תואר אלופת העולם לחואו ייפאן. הדו-קרב ביניהן הסתיים בתוצאה 5.5:1.5 לטובת האחרונה. בשנת 2017 היא זכתה במקום השני במכביה העשרים. בין השנים 2006 ל-2022 השתתפה אנה אושנינה ב-8 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא אנה אושנינה בוויקישיתוף אנה אושנינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה אושנינה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אנה אושנינה, באתר פיד"ה (באנגלית) הפתעת השנה – אנה אושנינה אלופת העולם ה-14, כתבה באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 2 בדצמבר 2012 אלופה חדשה ישנה, כתבה באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 21 בספטמבר 2013 Ushenina, Anna - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית) http://chess-results.com/tnr368909.aspx?lan=1&art=20&fed=UKR&flag=30 http://chess-results.com/tnr653632.aspx?lan=1&art=20&fed=UKR&flag=30 ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פחד במה (סרט)

פחד במה (באנגלית: Stage Fright) הוא סרט מתח בריטי משנת 1950 בבימויו של אלפרד היצ'קוק. בסרט משחקים ג'יין ויימן, מרלן דיטריך, מייקל וילדינג, ריצ'רד טוד, אלאסטייר סים, סיביל תורנדיק, קאי וולש, פטרישיה היצ'קוק (ביתו של הבמאי) וג'ויס גרנפאל בהופעה קומית. תסריט הסרט עובד על ידי ווייטפיאלד קוק, ראנל מקגונאל, אלמה רוויל (אשתו של הבמאי) וג'יימס ברידי. התסריט מבוסס על ספרו של סלוין ג'פסון, "Man Running". ג'ונת'ן מפריע לשחקנית בשם איב באמצע חזרה ומספר לה שהוא המאהב של שחקנית אחרת בשם שרלוט, שיום אחד הגיעה אליו עם שמלה מוכתמת וביקשה ממנו להביא לה מביתה שמלה אחרת. כשהוא הגיע לביתה הוא מצא את גופת בעלה שנרצח על ידה בוויכוח, לקח בשבילה שמלה חדשה, וניסה לגרום לזה להראות כמו שוד, אבל נתפס על ידי העוזרת שלה נלי, שחשדה בו, ועכשיו הוא במנוסה מהמשטרה. לאיב יש רגשות כלפי ג'ונתן, והיא מחביאה אותו בבית בחוף שבבעלות אביה. אביה הוא איש משטרה, ושם לב שהכתם על השמלה נעשה בכוונה ולא בתאונה, וחושד שהפלילו את ג'ונתן. ג'ונתן מתנגד, ושורף את השמלה. איב מחליטה להתחזות לדוריס, בת דודה של נלי, ובכך לחדור לביתה של שרלוט. איב פוגשת בלש בשם סמית', אבל צריכה לכסות על כך שהיא גם דוריס. ג'ונתן מגיע אל שרלוט, ואומר לה שתברח איתו, אבל היא אומרת שלא תוותר על הקריירה שלה, וגם שהיא מנהלת רומן עם פרדי המנהל שלה. איב שוב עוזרת לג'ונתן לברוח מהמשטרה ומסתירה אותו בבית אביה בלונדון, אבל הוא רואה שהיא מתאהבת בבלש סמית'. יום אחד איב משכנעת את סמית' לבוא איתה להופעה של שרלוט, והם מראים לה ילדה שמחזיקה בובה עם שמלה מוכתמת מה שגורם לה להתעלף, כשסמית' רואה את איב באה לעזור לה הוא מבין שהיא ודוריס זו אותה האחת. איב מצליחה לעשות כך שבאמצעות מיקרופון מוסתר היא מוציאה הודאה משרלוט שהיא קשורה לרצח, אבל מאשימה את ג'ונתן ברצח עצמו. סמית' אומר למשטרה שג'ונתן רצח את הבעל, ואחר כך ג'ונתן מתוודה ששרלוט שכנעה אותו לעשות את זה בשביל שהיא תוכל להיות עם פרדי. הוא מאיים להרוג גם את איב אבל היא בורחת והווילונות הורגים אותו. אף על פי שבמאי הסרט אלפרד היצ'קוק עבר להוליווד כבר בשנת 1939, הסרט צולם בלונדון ומקומות אחרים בממלכה המאוחדת. השחקניות היחידות שאינם בריטיות הן ג'יין ווימן האמריקאית ומרלן דיטריך הגרמנייה. הסרט זכה להתעניינות עקב סצנת התעתוע המפורסמת, שמשנה את התסריט מיסודו. להפקת הסרט לקח זמן רב לצלם אותו, כמו סרטיו הקודמים של היצ'קוק: "החבל" (1948) ו"תחת חוג הגדי" (1949). הסרט היה אמור במקור לצאת בחברת ההפקה Transatlantic Pictures אך לבסוף יצא בחברת האחים וורנר. בתה של דיטריך, מריה ריבה, טענה בספרה שהראשונה לא חיבבה את ויימן עקב ההבדל הגדול ביניהן. למרות זאת, באחת הסצנות דמותה של דיטריך מחמיאה לדמותה של ויימן על שינוי הופעתה החיצוני. היצ'קוק הופיע בהופעת קמע בדקה ה-39, בסצנה בה דמותה של ויימן מדברת אל עצמה ברחוב. הסרט זכה לדירוג גבוה באתר "Rotten Tomatoes" עם ציון של 88% בהתבסס על 16 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא פחד במה בוויקישיתוף "פחד במה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פחד במה", באתר נטפליקס "פחד במה", באתר AllMovie (באנגלית) "פחד במה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פחד במה", באתר Metacritic (באנגלית) "פחד במה", באתר אידיבי "פחד במה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי

אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי (ברוסית: Алекса́ндр Ма́ркович Остро́вский;‏ 25 בספטמבר 1893 בקייב, האימפריה הרוסית – 20 בנובמבר 1986 במונטנולה, לוגאנו, שווייץ) היה מתמטיקאי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי נולד בקייב ב-25 בספטמבר 1893 למשפחה יהודית. כבר בנעוריו נתגלה כישרונו המתמטי יוצא הדופן והמתמטיקאי דימיטרי גרבה פרש עליו את חסותו. מכיוון שאביו, מארק, היה סוחר, למד אוסטרובסקי במכללה למסחר של קייב במקום בבית ספר תיכון. עקב כך, הוא לא הצליח להתקבל לאוניברסיטה, זאת למרות שכבר כתלמיד בית ספר פרסם מאמרים בתורת גלואה. גרבה פנה למתמטיקאים הגרמנים אדמונד לנדאו ולקורט הנזל, ושניהם הציעו לעזור. הנזל דאג לכך שאוסטרובסקי יתקבל לאוניברסיטת מרבורג בעיר מרבורג בגרמניה, שם החל ללמוד תחת פיקוחו של הנזל בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוטלו על אוסטרובסקי מגבלות רבות כתושב זר. בין היתר הוגבלה תנועתו מחוץ לאוניברסיטה. כאשר הסתיימה המלחמה, עבר אוסטרובסקי לאוניברסיטת גטינגן, שם כתב את הדוקטורט שלו. אוסטרובסקי הושפע מדויד הילברט, פליקס קליין ואדמונד לנדאו. בשנת 1920, לאחר שקיבל תואר דוקטור, עבר אוסטרובסקי לאוניברסיטת המבורג, שם עבד כעוזרו של אריך הקה, סיים את ההביליטציה שלו בשנת 1922 והפך לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בזל. במהלך חייו פרסם 275 מאמרים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אוסטרובסקי ייסד בצוואתו פרס, פרס אוסטרובסקי, המוענק בעבור עבודות יוצאות דופן בתחום של מתמטיקה טהורה או ביסודות של האנליזה הנומרית. משפט אוסטרובסקי מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי בוויקישיתוף אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי, באתר MacTutor (באנגלית) אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרסלי צוואנגה

פרסלי צוואנגה (אנגלית: Presley Chweneyagae; נולד ב-19 באוקטובר 1984) הוא שחקן דרום אפריקאי, הידוע בעיקר אודות לכיכובו בסרט "צוצי" (2005) זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. פרסלי צוואנגה נולד ב-19 באוקטובר 1984 במייפקינג, דרום אפריקה. אמו, אגנס קיגיל, קראה לו על שם הזמר האהוב עליה, אלביס פרסלי. פרסלי צוואנגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרסלי צוואנגה, באתר AllMovie (באנגלית) פרסלי צוואנגה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דן רונן (במאי)

דן רונן (נולד ב-6 באוגוסט 1933) הוא דוקטור לתיאטרון, במאי, מחזאי, מרצה, מפיק ומנהל אמנותי ישראלי. למד בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון ב-1971 ותואר שני ב-1974. ב-1976 קיבל תואר דוקטור לתיאטרון מאוניברסיטת קרנגי מלון, ארצות הברית, ולאחר מכן הרצה במשך שנתיים באוניברסיטת מדינת פנסילבניה. רונן מכהן כיום כיועץ אקדמי ומרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, בתחומי החינוך לאמנויות וחינוך באמצעות האמנויות. בנוסף הוא מרצה באוניברסיטת בר-אילן בתחום "תיאטרון יהודי", ובמכללה האקדמית אחוה בנושא התיאטרון כחוויה ומשחק בתיאטרון – הלכה למעשה. בחלק מעבודתו הוא מבטא תפיסה אמנותית המשתפת את הקהל בתיאטרון, ומדגישה את החוויה המיידית והבלתי אמצעית. רונן ניהל את מחלקת הדרמה של הערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית במשך 3 שנים. בנוסף כיהן כמנהל אמנותי של תיאטרון "Hunter Playwrights" בניו יורק, בו גם הרצה וביים מחזות, במשך 5 שנים. רונן ביים יותר מ-60 הצגות בתיאטראות הבימה, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי ובתיאטרון באר שבע. הוא תרגם, עיבד וביים בתיאטרון הבימה את ההצגה "אבנים בכיסים", בהשתתפות השחקנים יעקב כהן ושמואל וילוז'ני, וכן ביים את "ליל המרצחים". בתיאטרון החאן ביים את "מיס ישראל", שכתב יחד עם אפרים סידון; ההצגה צולמה ושודרה בשידורי "רשת" בערוץ 2. בנוסף ביים בתיאטרון החאן את ההצגות "סקופ" ו"רופא בעל כורחו". בתיאטרון הקאמרי ביים, תרגם ועיבד את ההצגה "ראש משוגע", וכן ביים את "מאורע מוצלח". בתיאטרון באר שבע ביים את "סקפינו" ו"אופרת הקבצנים". רונן ביים והפיק את האירוע התיאטרוני "חופשת רצח", הצגה שנמשכה שלושה ימים והוצגה במלון הילטון בירושלים. הצגות נוספות שביים הן "זוג משמיים" ו"פצצת טום" (תיאטרון יובל) ו"הפתיון" (תיאטרון לילך). את המחזה "הילוך חוזר" כתב וביים עבור תיאטרון צה"ל. רונן עיבד גם את המחזה "הקמצן" מאת מולייר, שהוצג בתיאטרון הילדים והנוער. רונן עוסק בבימוי, הפקה ועריכה של אירועי ענק המשלבים סרטי וידאו, טכנולוגיות מולטימדיה ופעלולים. בין השאר ביים והפיק את אירוע "50 שנה לצנחנים" (שנערך באצטדיון רמת גן), "50 שנה לחיל האוויר" (בהיכל הספורט יד אליהו), "75 שנה לחברת החשמל" (בתחנת הכוח "רוטנברג" באשקלון), ו"50 שנה לניצחון על הנאצים" (בבריכת הסולטאן, ירושלים). חלק מהאירועים שודרו בערוץ הראשון והשני בטלוויזיה. ב-2016 כתב את התסריט לסרטו של דורון ערן, "רוח חדשה". השתתף בקבוצה של "משחקי תיאטרון", מופע אלתורים בהשתתפות הקהל. רונן מנחה בקפה תיאטרון של "הקאמרי" מופע מיוחד של "אימפרובוקציה", עם השחקנים אתי שילוני ודב רייזר ושחקני התיאטרון הקאמרי. אתר האינטרנט הרשמי של דן רונן דן רונן, סרטונים בערוץ היוטיוב דן רונן (1933-), דף שער בספרייה הלאומית באתר הבמה
עקבות

האם התכוונתם ל... טביעות רגליים – סימנים הנוצרים ממגע כפות רגליים, נעולות או יחפות, של בני אדם או של בעלי חיים אחרים, בחומרים שונים עקבות השטן – אירוע לא מוסבר שהתרחש בפברואר 1855 בדרום ובמזרח מחוז דבון שבאנגליה. לאחר ששלג כבד ירד באזור, עקבות דמויי פרסה הופיעו בין לילה בשלג וכיסו מרחק של 64 עד 160 קילומטרים עקבות (סימנים) – סימנים הנותרים בעקבות שהייתו של אדם או חפץ במקום מסוים, למשל ריח עישון הנותר בחדר לאחר שחלף בו אדם מעשן עקבות דיגיטליים – נתונים אישיים הנאספים אודות המשתמשים ברשת האינטרנטית מכון עקבות – מכון מחקר העוסק בזכויות אדם ובסכסוך הישראלי-פלסטיני עקבות (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה רוסית מסוגת המתח והדרמה עקבות בירושלים – סרט שנוצר בידי תלמידים ובוגרים של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים חטיבה 401 – הקרויה גם "עוצבת עקבות הברזל" - חטיבת שריון סדירה בצה"ל עקבתא דמשיחא (בארמית, בעברית: עקבות המשיח) - תקופת סוף הגלות באחרית הימים לפני ביאת המשיח, שבה יהיה עם ישראל בשפל תרבותי, מוסרי וכלכלי
אלכסנדר אוסטרובסקי

האם התכוונתם ל... אלכסנדר מרקוביץ' אוסטרובסקי – מתמטיקאי יליד קייב אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי – מחזאי רוסי
ויויו גם

"וְיוֹיוֹ גַּם" הוא שיר שכתב דן אלמגור ללחן של ז'ורז' ברסנס. השיר בצרפתית של ברסנס (מילים ולחן) נקרא "אשתו של הקטור" (la femme d'Hector) - שיר שעוסק באשתו של השכן הקטור, שיצא בשנת 1958. באותה שנה (1958) כתב דן אלמגור שיר בעברית על פי אותו לחן, אך עם מילים שונות לגמרי, ללהקת הנח"ל. תוכן השיר מציג חבורת ילדות וילדים, הגדלים ומתבגרים ביחד בתנועת נוער, וממשיכים ביחד להיאחזות, לנישואים ועד לזקנה. השיר נכתב בסגנון הומוריסטי, מנקודת ראייתן של הבנות, אשר מגלות "שישנם גם בנים". הפזמון החוזר מפרט את רשימת הבנים וכינוייהם: יחד עם גִּיגִי "הלץ" ועם צַפְצָא "בול עץ" ועם שׁוּקִילֶה "ג'ורה" ... וכמובן – גם עם "שְׁפַּץ הקטן", ו"אַם", ו"יוֹיוֹ גַּם". השיר הושר בשנת 1979 על ידי חוה אלברשטיין, וזכה בהמשך לביצועים נוספים של הרכבים שונים. דן אלמגור תרגם כעבור שנים את השיר המקורי מצרפתית עם שמות צרפתיים, השיר נקרא "אשתו של מר ז'וז'ו" שלא הוקלט. תרגום שונה של השיר הוא מאת יוסי בנאי, שבתרגומו נקרא השיר "אשתו של בנץ". בנאי עצמו הקליט את השיר בתרגום זה. מידע על היצירה "ויויו גם" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "ויויו גם" באתר יוטיוב מילות השיר "ויויו גם" באתר שירונט דוד אסף‏, גלגולו של ניגון: שבע הגרסאות של השיר 'וְיוֹיוֹ גַּם', בבלוג "עונג שבת", 07 באפריל 2011 חוה אלברשטיין מבצעת את "ויויו גם" - באתר YouTube
רובר השני, מלך צרפת

רובר השני "החסיד" (בצרפתית: Robert II le Pieux;‏ 27 במרץ 972 – 20 ביולי 1031) בן לשושלת הקאפטינגים, מלך על צרפת מ-996 עד מותו. רובר היה בנם של איג קאפה מלך צרפת ושל אדלאיד מאקיטן (952–1004). ב-30 בדצמבר 987 כינס המלך איג קאפה את אספת האצילים בעיר אורליאן, אספה שהכריזה על בנו רובר ליורש העצר. ב-988 רובר יורש העצר נישא לרוזלה מאיטליה (945–1003), אך התגרש ממנה כעבור שנה אחת. ב-996 נפטר איג קאפה מלך צרפת, ובנו רובר ירש את הכתר בשם רובר השני. ב-997 הוא נשא לאישה את בת דודו, ברט מדוכסות בורגונדיה (952–1035), אך האפיפיור גרגוריוס החמישי סירב לאשר את הנישואין בגלל קרבת הדם בין רובר לבין ברט. ב-1003 האפיפיור סילבסטר השני ביטל נישואין אלה, והמלך רובר השני נשא לאישה את קונסטנס מארל, שילדה לו שבעה ילדים. המלך רובר השני היה קתולי אדוק ומכאן כינויו "החסיד". הוא כתב שירים, חיבר מוזיקה, שר במקהלה של בית התפילה המלכותי, וניהל את תפילות השחרית והערבית כשהוא לבוש בגלימתו המלכותית. הוא גילה טוב לב וניסה להגן על העניים, אך העניש קשות את הכופרים בדת הקתולית. בתקופת מלכותו של רובר השני, כמו בזו של אביו, איג קאפה, סמכותו של מלך צרפת הייתה מוגבלת לנחלותיו המלכותיות בחבל איל-דה-פראנס, שבין פריז לבין הערים אורליאן, בובֶה, שארטר וריימס. צרפת הייתה מחולקת לשבעה מחוזות, שבהם שלטו רוזנים או דוכסים. מחוזות אלה היו: אקיטן, טולוז, בורגונדיה, אנז'ו, שמפאן, פלנדריה ונורמנדיה. המלך רובר השני ניסה להרחיב את גבולותיה של ממלכתו. ב-1003 הוא פלש לבורגונדיה, אך נאלץ לסגת. רק ב-1016 הוא הוכר על ידי הכנסייה כדוכס בורגונדיה. על תקופת מלכותו של רובר השני העיבה היריבות על השלטון ועל הרכוש בינו לבין בניו. בנו איג, שהיה מיועד לרשתו, נפטר ב-1025. שני בניו של המלך, אנרי ורובר, לחמו נגד אביהם. צבאו של המלך הובס ונסוג אל מחוץ לפריז. ב-1031, בעודו נלחם בבניו, נפטר המלך רובר השני, ובנו אנרי ירש את הכתר בשם אנרי הראשון. אדלייד (1003 - 1063) איג (1007 - 1025) אנרי (1008 - 1060) אדל (1009 - 1063) רובר (1011 - 1076) אודו (1013 - 1056) קונסטנס (1014 - ?) מדיה וקבצים בנושא רובר השני, מלך צרפת בוויקישיתוף רובר השני, מלך צרפת, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רובר השני, מלך צרפת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)