שטרלזונד (סיירת, 1911)

"שטרלזונד" (בגרמנית: SMS Stralsund) הייתה סיירת קלה מסדרת מגדבורג של הצי הקיסרי הגרמני. הסדרה שלה כללה שלוש אוניות נוספות: מגדבורג, ברסלאו ושטרסבורג. היא נבנתה במספנת AG Weser בברמן מ-1910 עד דצמבר 1912, כאשר נכנסה לשירות בצי הים הפתוח. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ SK L/45 ומהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש). שטרלזונד שובצה לכוחות הסיור של צי הים הפתוח במשך רוב הקריירה שלה. היא ראתה פעולות משמעותיות בשנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה, כולל מספר מבצעים מול החוף הבריטי וקרבות מפרץ הלגולנד ושרטון דוגר, באוגוסט 1914 ובנובמבר 1915, בהתאמה. היא לא נפגעה באף אחת מהפעולות. האונייה הייתה במספנה במהלך קרב יוטלנד, ולכן היא החמיצה את הקרב. לאחר תום המלחמה היא שירתה לזמן קצר ברייכסמרינה לפני שנכנעה למדינות ההסכמה. היא נמסרה לצי הצרפתי, שם שירתה כמילוז עד 1925. היא הוצאה משירות רשמית ב-1933 ופורקה לגרוטאות שנתיים מאוחר יותר. שטרלזונד הייתה באורך כולל של 138.7 מטר (455 רגל), רוחב של 13.5 מטר (44 רגל) ושוקע של 4.4 מטר (14 רגל) מקדימה. הדחק האונייה היה 4,570 טונות (4,500 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 5,587 טונות (5,499 טונות ארוכות) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שלושה סטים של טורבינות קיטור של ברגמן שהניעו שלושה מדחפים. אלה הופעלו על ידי שישה עשר דוודי צינור מים על בסיס פחם מסוג מארין, למרות שהם שונו מאוחר יותר לשימוש במזוט שרוסס על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. הם תוכננו להספק של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט), ולהעניק לאונייה מהירות מרבית של 27.6 קשרים (51.1 קמ"ש), אבל היא הגיעה ל-35,515 כוחות סוס (26,484 קילוואט) ולמהירות מרבית של 28.2 קמ"ש (52.2 קמ"ש) במהלך בדיקת המהירות הראשונית שלה. שטרלזונד נשאה 1,200 טון של פחם, ועוד 106 טון של נפט שהעניקו לה טווח של כ-5,820 מיילים ימיים (10,780 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). היה לה צוות של 18 קצינים ו-336 מלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/45 במעמדים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שמונה מוקמו באמצע האונייה, ארבעה משני הצדדים, ושניים זה לצד זה מאחור. התותחים היו בעלי הגבהה מקסימלית של 30 מעלות, מה שאפשר להם לירות במטרות עד 12,700 מטרים (13,900 יארד). סופקו להם 1,800 פגזים של תחמושת, 150 פגזים לכל תותח. היא הייתה מצוידת גם בזוג צינורות טורפדו 50 סנטימטרים (19.7 אינץ') עם חמישה טורפדות; הצינורות היו שקועים בגוף האונייה בצד הרוחב. היא גם יכלה לשאת 120 מוקשים. האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 60 מילימטרים (2.4 אינץ') באמצע הספינה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והסיפון היה מכוסה עם לוח שריון בעובי עד 60 מ"מ. שטרלזונד הוזמנה תחת שם החוזה "ארזאץ קורמוראן", הונחה במספנת AG Weser בברמן בספטמבר 1910 והושקה ב-4 בנובמבר 1911, ולאחר מכן החלו עבודות האבזור. היא נקראה על שם הסקונר הקודמת שטרלזונד, ונכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-10 בדצמבר 1912. לאחר מכן היא ערכה ניסויים ימיים, שנמשכו עד 15 בפברואר 1913. שטרלזונד בילתה את רוב הקריירה שלה בכוחות הסיור של צי הים הפתוח. ב-16 באוגוסט, כשבועיים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שטרלזונד ושטרסבורג ערכו סריקה לתוך ההופדן כדי לחפש כוחות סיור בריטיים. שתי הסיירות נתקלו בקבוצה של שש עשרה משחתות בריטיות ובסיירת קלה במרחק של כ-10,000 מטרים (33,000 רגל). בשל הנחיתות המשמעותית, שתי הסיירות הגרמניות ניתקו מגע וחזרו לנמל. הפעולה הגדולה הראשונה של האונייה הייתה קרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914. סיירות מערכה וסיירות קלות בריטיות פשטו על מסך הסיור הגרמני במפרץ הלגולנד. בשעה 12:30, שטרלזונד, דנציג ואריאדנה הגיעו כדי לתגבר את קונטר-אדמירל לברכט מאס, והפכו במהירות את הגאות נגד הסיירות הקלות הבריטיות. זמן קצר לאחר מכן, סיירות המערכה הבריטיות התערבו והטביעו את אריאדנה ואת אוניית הדגל של מאס, קלן. שטרלזונד ושאר הסיירות הקלות ששרדו נסוגו לתוך האובך ותוגברו על ידי סיירות המערכה של קבוצת הסיור I. שטרלזונד ודנציג חזרו וחילצו את רוב הצוות של אריאדנה. היא גם השתתפה בפשיטה על ירמות' ב-2–3 בנובמבר 1914, כמסך סיור של קבוצת הסיור I. בזמן שסיירות המערכה הפגיזו את העיירה ירמות', שטרלזונד הניחה שדה מוקשים, שהטביע ספינת קיטור ואת הצוללת אה"מ D5 שהתייצבה ליירט את הפושטים הגרמנים. לאחר השלמת ההפגזה חזרה השייטת הגרמנית לנמל מבלי להיתקל בכוחות בריטיים. שטרלזונד נכחה גם במהלך הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, שוב כמיסוך עבור קבוצת הסיור I. בנסיגה לאחר הפגזת העיירות, הגרמנים כמעט יורטו על ידי הכוחות הבריטיים; הסיירת אה"מ סאות'המפטון הבחינה בשטרלזונד ובכמה סירות טורפדו, אולם בלבול על סיפון אוניית הדגל הבריטית אפשר לשייטת הגרמנית להימלט. ב-25 בדצמבר פתחו הבריטים בפשיטה על קוקסהאפן, התקפה אווירית על בסיס הצי הגרמני בקוקסהאפן ובסיס האוויר נורדהולץ. שטרלזונד ירתה לעבר אחד המטוסים התוקפים, אך לא הצליחה להפיל אותו. האונייה הייתה שוב חלק ממסך הסיור של קבוצת הסיור I בקרב שרטון דוגר ב-24 בינואר 1915. שטרלזונד וגראודנץ הוקצו לקדמת המערך ורוסטוק וקולברג הפליגו משני צידי המערך; כל סיירת נתמכה על ידי חצי שייטת של סירות טורפדו. בשעה 08:15, תצפיות על שטרלזונד וקולברג הבחינו בעשן כבד מאוניות מלחמה בריטיות גדולות שהתקרבו למערך. מכיוון שהצי הגרמני העיקרי היה בנמל ולכן לא היה מסוגל לתמוך בסיירות המערכה, החליט היפר לסגת במהירות גבוהה. אולם סיירות המערכה הבריטיות הצליחו להדביק את הגרמנים, ובקרב שלאחר מכן הוטבעה הסיירת המשוריינת הגדולה בליכר. שטרלזונד לא הייתה זמינה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916 מאחר שחומשה באותה העת בתותחי 15 ס"מ SK L/45. השיפוץ הושלם במספנת Kaiserliche Werft בקיל, ובמהלכו 12 תותחי 10.5 ס"מ הוחלפו בשבעה תותחי 15 ס"מ ושני תותחי 8.8 ס"מ SK L/45. ב-2 בפברואר 1918 פגעה שטרלזונד במוקש שהונח על ידי ספינות בריטיות בים הצפוני. הדרדנוט קייזר וכמה אוניות אחרות יצאו החוצה כדי ללוות את שטרלזונד בחזרה לנמל. האונייה לא הייתה זמינה למבצע הצי הגדול ב-23–24 באפריל 1918 בניסיון ליירט שיירה בריטית לנורווגיה. לאחר המלחמה, שטרלזונד שירתה לזמן קצר ברייכסמרינה שאורגן מחדש בשנת 1919. הסכם ורסאי קבע כי האונייה אמורה להתפרק מנשקה ולהימסר למדינות ההסכמה תוך חודשיים מרגע החתימה על האמנה. היא נמסרה לצרפת כשלל מלחמה תחת שם העסקה "Z". האונייה נמסרה רשמית בשרבורג ב-3 באוגוסט 1920. עם הגעתה לצרפת, היא עברה שיפוץ קל שכלל בעיקר החלפת תותחי 8.8 ס"מ בתותחי נ"מ 75 מ"מ (3 אינץ'). שמה של האונייה שונה למילוז והיא שירתה לזמן קצר בצי הצרפתי בצי הים התיכון הצרפתי כחלק מהפלגה הקלה השלישית ביחד עם שאר הסיירות הגרמניות לשעבר סטרסבור ומץ והסיירת האוסטרו-הונגרית לשעבר תיונוויל. מילוז נשארה בשירות עד שיפוץ בשנת 1925 בברסט. בשלב זה, היא הייתה שחוקה לחלוטין ולכן הוכנסה למילואים זמן קצר לאחר השלמת השיפוץ. ב-15 בפברואר 1933, מילוז נמחקה מרשימות הצי ופורקה לגרוטאות בברסט ב-1935. פעמון האונייה הוחזר מאוחר יותר לגרמניה והוא מוצג כעת באנדרטת הצי לאבו. מדיה וקבצים בנושא שטרלזונד בוויקישיתוף