laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סומה (הר געש)

סומה הוא הר השוכן בנפת נאפולי במחוז קמפניה שבאיטליה. ההר הוא חלק מהמתחם הגעשי סומה-וזוב וגובהו המקסימלי 1,132 מטרים. הר סומה הוא שריד להר געש גדול, שבתוך הקלדרה שלו שהתמוטטה צמח הר הגעש הפעיל וזוב. שרידיו של ההר מקיפים את הווזוב בחצי מעגל מצפון ומצפון-מזרח לו. ההר בנוי מהרכסים הבאים (ממזרח למערב): קוניאולי די טרוקיה ("Cognoli di Trocchia")‏ – 961 מטרים. קוניאולי די סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia)‏ – 1,086 מטרים. פונטה דל נסונה (Punta del Nasone)‏ – 1,132 מטרים קוניאולי די אוטאוויאנו (Cognoli di Ottaviano)‏ – 1,112 מטרים. המקום הגבוה ביותר בהר סומה, 1,132 מטרים, קרוי "פונטה דל נסונה" (Punta del Nasone) שפירושו באיטלקית "קצה האף", בשל הדמיון בצורתו לאף של פרופיל פנים השוכבות על פסגת ההר. ניתן לחזות בדמיון זה כשצופים בהר סומה מפסגת הווזוב. במרץ 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התפרץ הווזוב, ובהתפרצות נפלטו קילוח לבה גדולים. קילוחי לבה אלה שינו את המתאר של הר סומה והגיעו עד הכפר סן סבסטיאנו דל ווזוביו (San Sebastiano al Vesuvio) וגרמו שם להרס. שביל טיול מספר 9 במפת השבילים של הפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) חוצה את הקילוח לאורך כ-200 מטרים. עמק אוליוולה (Cupa dell'Olivella) הוא עמק קטן בגובה של מעל ל-400 מטרים מעל פני הים על המדרון הצפוני של הר סומה בתחומי הקומונה סנט'אנסטסיה (Sant'Anastasia). העמק נוצר מסחיפה של מי גשמים בחומר הפירוקלסטי שנפלט מהר הגעש. צורתו דמוית אמפיתיאטרון ונתגלו בו לא מעט מינרלים, אחד מהם (המיקרוסומיט) נתגלה לראשונה בו. הר סומה עשיר במינרלים. נכון לשנת 2012 כוללת הרשימה 212 שמות של מינרלים שנתגלו בהר, מתוכם 125 מינרלים מוכרים רשמית. 21 מתוכם נתגלו לראשונה בו. בין השאר נתגלו בהר המינרלים: וזוביאניט, הומיט, אנורתיט, פורסטריט, מונטיצ'ליט, נפלין וחבזיט. העדות הראשונה לפעילות געשית באזור מתוארכת לפני 400,000 שנים, אך ההתפרצות הראשונה המשמעותית הייתה לפני 25,000 שנים. ההתפרצות יצרה חרוט פומיס. התרוקנות תא המאגמה של סומה גרמה לקריסה של תקרת התא במהלך התפרצות געשית שהתרחשה לפני כ-18,300 שנים. במרכז הקלדרה שנוצרה נותר החרוט הגעשי של וזוב. שרידי סומה, ביחד עם וזוב, מרכיבים את המתחם הגעשי סומה-וזוב (Somma-Vesuvio). שוליו התלולים של לוע סומה הקיפו את חרוט וזוב עד להתפרצות הגדולה בשנת 79, שהרסה חלק משולי הקלדרה. כיום מוקף וזוב בשולי סומה רק מצפון וממזרח. הר סומה הוא חלק מהפארק הלאומי של הווזוב (Parco Nazionale del Vesuvio) מאז 1955 מדיה וקבצים בנושא סומה בוויקישיתוף אתר Global Volcanism Program תיאור חציית הר סומה (באיטלקית) העמק באתר mindat הר סומה באתר mindat
חנה ובר

חנה ובר (שמה הספרותי רבקה שזורי; נולדה ב־1948) היא סופרת חרדית ישראלית הכותבת בעיקר לילדים בגילאי תחילת קריאה. נולדה בירושלים בשם חנה רבקה יעקבוביץ. אביה הוא הרב חיים יוסף יעקבוביץ, ממייסדי ישיבת קול תורה. גדלה בשכונת רחביה, ולאחר מכן בשכונת בית וגן. למדה בבית הספר חורב, ובסמינר למורות בירושלים. נישאה לרב צבי ובר, ולהם 16 ילדים. כיום הם גרים בשכונת נווה יעקב בירושלים, שם משמש בעלה כרב הקהילה החרדית בשכונה. בשנת 1975 הצטרפה לצוות הכותבות של שבועון הילדים הדתי "זרקור", והחלה לכתוב תחת השם הספרותי רבקה שזורי וכן תחת השם חנה בן חי. בהמשך היא כתבה בשבועון מרווה לצמא וכן במוסף ילדים שמצורף לשבועון "משפחה". סדרת הסיפורים הראשונה שכתבה היה "בבית שלנו", סיפור פשוט בשפה קלילה המספר את אורח חייהם של משפחה חרדית ואפיזודות קטנות המאפיינות משפחה כזו המונה חמש נפשות. מדור הילדים הפופולרי ב"זרקור" המשיך בהפסקות קלות עד היום ועבר כמה שינויי שם ושנויי תפאורה (שמות משפחה שונים, מקום מגורים שונה למשפחה), אבל הסגנון נשאר כשהיה. ספרה הראשון "בבית שלנו" בו לוקטו ממבחר מהסיפורים השבועיים שפורסמו בשבועון, יצא בהוצאת "זרקור" בשנת 1984 ולאחר כרך שני יצאו גם ספריה האחרים. בשנת 1988 החלה לכתוב בעיתון זרקור סיפור בהמשכים לנוער תחת השם "במעלות התורה", סיפור המתאר נער חרדי בגיל בר המצוה ואת שנתו הראשונה בישיבה קטנה. הסיפור נכתב מתוך הכרות קרובה עם בניה שלמדו בעצמם בישיבה, והספר מבטא את לבטי הבחור החרדי הצעיר. הסדרה זכתה לפופולריות בקרב קוראי העיתון, ויצאה כספר מיד עם סיום פרסומה בעיתון. שזורי כתבה גם סיפורים קצרים תחת השם הספרותי "חנה בן חי", הוציאה לאור שני קובצי סיפורים תחת שם זה בשמות: "תעלומת הכף הכחולה" ו"כי בא מועד". אחד מסיפוריה שיצאו לאור כספר הוא הסיפור "ילדה קטנה של פעם", שהוא כעין אוטוביוגרפיה על חוויותיה כילדה קטנה בירושלים של ימי הצנע. בשנת 2015 עזבה את זרקור. בבית שלנו (2 חלקים) נא להכיר משפחת נהיר (2 חלקים) ילדה קטנה של פעם במעלות התורה תעלומת הכף הכחולה (תחת השם 'חנה בן חי') כי בא מועד (תחת השם 'חנה בן חי') "ההנקה אומנותה של האם", יצא לאור על ידי ארגון "לה לצ'ה", 1982 רשימת הפרסומים של חנה ובר, בקטלוג הספרייה הלאומית קטגטריה:נווה יעקב: אישים
ערכי הכינויים

ערכי הכינויים היא תורה קבלית שבמסגרתה תלו חכמי הקבלה משמעויות קבליות במילים מוכרות. הרמב"ן בהקדמה לפירוש התורה כותב "התורה תדבר בתחתונים ותרמוז בעליונים" כשהכוונה היא שהעולם הגשמי תלוי מעולמות רוחניים כך שלכל פרט בעולם יש שורש רוחני[דרוש מקור]. לייחוס הפרטים לשורשם קוראים חכמי הקבלה ערכי הכינויים. בעבודת האיסוף, המיון, הארגון, המינוח והנימוק עסקו, בין השאר: הרב יוסף ג'יקטיליה, אחריו הרמ"ק בספר פרדס רימונים, וכן הרב יעקב צמח והרב משה זכות, הרב מנחם עזריה מפאנו והרב יחיאל היילפרין. ספר שערי אורה, הרב יוסף ג'יקטיליה שערי צדק, הרב יוסף ג'יקטיליה ספר פרדס רימונים, הרמ"ק. ערכי הכינויים, הרב יעקב צמח ערכי הכינויים, הרב משה זכות. שפת אמת, הרב מנחם עזריה מפאנו מאורי אור, הרב מאיר פופרש קהלת יעקב, הרב יעקב צבי יולס ערכי הכינויים, הרב יחיאל היילפרין תורת נתן, הרב נתן צבי קניג יד אליהו, הרב אליהו דוד סלאטקי ספר הערכים, הרב יואל כהן מילון עברי קבלי.
היטושי איממורה

היטושי איממורה (Imamura Hitoshi 今村 均‏; 28 ביוני 1886 - 4 באוקטובר 1968) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי במלחמת העולם השנייה. איממורה נולד בעיר סנדאי שבמחוז מיאגי לשופט מקומי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1907 ובמכללת המלחמה של הצבא ב-1915. ב-1917 קיבל את דרגת הקפטן ונשלח לאנגליה כנספח צבאי בשנה שלאחר מכן. באפריל 1927 התמנה איממורה לנספח הצבאי בהודו הבריטית. לאחר שקודם לדרגת קולונל ב-1930 החזיק איממורה במספר תפקידי מטה במחלקת המבצעים של המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי עד 1932. לאחר שפיקד למשך זמן קצר על הרגימנט ה-57 בשאנגחאי, שב איממורה ליפן והתמנה למפקד בית הספר הצבאי נרשינו, תפקיד אותו מילא עד 1935. במרץ 1935 קיבל איממורה את הפיקוד על חטיבת הרגלים ה-40 ואת דרגת מייג'ור גנרל. הוא מונה לסגן ראש מטה צבא קוואנטונג במנצ'וקוו במרץ 1936. בין השנים 1937–1938 שימש איממורה מפקד בית הספר למקצועות חיל הרגלים בטויאמה. במרץ 1938 קיבל איממורה את דרגת לויטננט גנרל ונמסר לו הפיקוד על הדיוויזיה החמישית ששהתה אז בסין, עליה המשיך לפקד במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת סין–יפן השנייה. בין 1940 ל-1941 שימש איממורה סגן המפקח הראשי על אימוני הצבא, אחד התפקידים בעלי ההשפעה הרבה ביותר בצבא היפני. לאחר מכן קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה ה-23. בנובמבר 1941 מונה איממורה למפקד הארמייה ה-16 ונשלח להוביל אותה בפלישה לאיי הודו המזרחיים. בעת הקרב, עת התקרבו כוחותיו לאי ג'אווה, נפגעה ספינת התובלה עליה שהה מטורפדו, שקעה ואיממורה נאלץ לשחות לחוף. לקראת סוף 1942 קיבל איממורה את הפיקוד על הארמייה השמינית, שהייתה אחראית על הארמייה ה-17 (שלחמה באיי שלמה) ועל הארמייה ה-18 (שלחמה בגינאה החדשה). בניגוד למקובל, נהג איממורה ברחמנות כלפי האוכלוסייה המקומית באיי הודו המזרחית, התנהגות שלעיתים הובילה לעימותים עם מטה קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית ועם המטה הכללי בטוקיו. עם זאת, מדיניות זו הובילה ליחסים תקינים עם האוכלוסייה המקומית והקלה על הכיבוש. ב-1943 קודם איממורה לדרגת גנרל. ביחד עם מפקד הצי ברבאול, תת-אדמירל גיניצ'י קוסאקה, נכנע איממורה בפני בעלות הברית בספטמבר 1945. בתום המלחמה עצר צבא אוסטרליה את איממורה באשמת פשעי מלחמה, בכללם הוצאה להורג של שבויי מלחמה והמתין למשפט בבית דין צבאי. באפריל 1946 שלח איממורה מכתב למפקד האוסטרלי ברבאול בו ביקש ממנו להאיץ את משפטו על מנת להקל על שפיטת פושעי מלחמה אחרים. איממורה הואשם בכישלון לרסן את חברי הפיקוד שלו, שביצעו זוועות אכזריות ופשעים אחרים. משפטו נערך ברבאול בין ה-1 ל-16 במאי 1947. הוא נמצא אשם ונידון לעשר שנות מאסר אותן ריצה בכלא סוגאמו שבטוקיו עד שחרורו ב-1954. מדיה וקבצים בנושא היטושי איממורה בוויקישיתוף פיטר צ'ן, Hitoshi Imamura, WW2 Database. קנט באדג', Imamura Hitoshi (1886-1968),‏Pacific War Online Encyclopedia. תמליל משפטו של טומויוקי ימאשיטה. צ'ן. באדג'. תמליל משפטו של טומויוקי ימאשיטה, עמ' 87.
מתחם סומה-וזוב

מתחם סומה-וזוב הוא מתחם געשי המצוי לחופו המזרחי של מפרץ נאפולי בתחומי מחוז קמפניה, איטליה. המתחם שייך לקשת הגעשית של קמפניה, המהווה חלק מאזור געשי נרחב בדרום-מזרח הים הטירני. המתחם מכיל את החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב, שנותר ניצב בקלדרה שנוצרה עקב התמוטטותו של הר געש קדום – סומה (Monte Somma). המתחם נוצר בהתפרצות געשית עזה לפני כ-18,300 שנים. במהלך התפרצותו של הר הגעש סומה, התרוקן תא המאגמה שלו במידה רבה – שגרמה להתמוטטות תקרת התא ולהיווצרות קלדרה. החרוט הגעשי של סומה התמוטט אל תוך הקלדרה בשלמותו, והוא מרכיב היום את הר הגעש וזוב. גובהו של וזוב מגיע ל-1,281 מטרים ושולי סומה ל-1,149 מטרים. ביניהם מצוי עמק אטריו די קאבאליו (Atrio di Cavallo), שאורכו כ-5 קילומטרים. מתחם סומה-וזוב הוא הר געש שכבתי רביעוני בהרכב קאלק-אלקליני, המורכב משולי הקלדרה של סומה ומהחרוט הגעשי של וזוב במרכזה. גילן של לבות שנדגמו מעומק של 1,345 מטרים מצביע על געשיות בסביבות המתחם הגעשי, שהחלה לפני 400,000 שנים לפחות. כן קיימים בו שרידים להתפרצות שמקורה בקמפי פלגריי, לפני 39,000 שנים. ההיסטוריה של המתחם עצמו החלה לפני כ-25,000 שנים, עם צמיחתו של סומה מזרימת לבה במהלך התפרצויות שעוצמתן נמוכה. שלב זה בפעילות הגעשית נמשך עד לפני כ-19,000 שנים, והוא ניכר בסלעים הגעשיים המרכיבים את חלקו הצפוני של המתחם. לפני כ-18,300 – לאחר התמוטטותו והיווצרות הקלדרה – חל שינוי מהותי בדפוסי ההתפרצות של סומה. מאז התרחשו במתחם התפרצויות געשיות בעוצמות שונות, הכוללות לפחות 4 התפרצויות פליניאניות ו-6 תת-פליניאניות. כל ההתפרצויות מורכבות משלב מגמטי ומשלב פריאטו-מגמטי, הנובע ממפגש של המאגמה במים הכלואים בשכבות של סלעים קרבונטיים מן המזוזואיקון. התפרצויות רבות של המתחם לוו בזרמים ונחשולים פירוקלסטיים נרחבים, שזרמו בעיקר לדרום ולמערב. עקבותיהם ניכרות בערים פומפיי והרקולנאום, שנהרסו בהתפרצות העזה של וזוב באוגוסט 79. מתחם סומה-וזוב עדיין פעיל מאוד. ההתפרצות המשמעותית האחרונה במתחם התרחשה בשנת 1944, ועל סמך הידע שנצבר מעברו הגעשי, נחשב וזוב לאחד מהרי הגעש המסוכנים בעולם עקב צפיפות האוכלוסייה הגבוהה סביבו. במקרה של התפרצות יימצאו כשלושה מיליון בני אדם בטווח סכנה. במצפה הוולקנולוגי שנבנה במתחם נבדקים תנודות הקרקע ושינויים בהרכב הכימי של הגזים הנפלטים באזור המתחם, העשויים להעיד על עליית מאגמה אל פני השטח לקראת התפרצות נוספת. גאולוגיה - מונחים הקשת הגעשית של קמפניה מתחם געשי תא מאגמה Encyclopedia of Volcanoes, ‏ ISBN 0-12-643140-X, Academic Press Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3 היסטוריה געשית של סומה-וזוב היסטוריה געשית של סומה-וזוב וזוב באתר Global Volcanism Program Geotimes - April 2005 - Vesuvius’ next eruption
האור של בוסטון

האור של בוסטון (שמו באנגלית: Boston Light) הוא מגדלור, הממוקם על גבי האי ברוסטר הקטן (Little Brewster Island) שבמבואות נמל העיר בוסטון שבארצות הברית. המגדלור המקורי שנבנה באתר זה, בשנת 1716, היה הראשון שנבנה בשטחה של ארצות הברית דהיום. המגדלור הנוכחי, שנבנה ב-1783, הוא המגדלור השני באורך שנותיו שעדיין פעיל בארצות הברית, והוא היחיד בה שמאויש עדיין על ידי משמר החופים האמריקני. בשנת 1964 הוכרז מבנה המגדלור כציון דרך היסטורי לאומי. האור במגדלור, שהוקם על האי בן שמונת הדונמים, הודלק לראשונה ב-14 בספטמבר 1716. שומר המגדלור הראשון, ג'ורג' וורת'ילייק (George Worthylake), שעסק גם בניווט ספינות לתוך נמל בוסטון, טבע בנמל עם אשתו ובתו שנתיים לאחר מכן. ב-1751 ניזוק המגדלור קשות בשריפה. בשנת 1774, בשנה שלפני פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית, תפסו כוחות בריטיים את המגדלור והוא הוחזק על ידם בתחילתה. המגדלור הושבת אז בשל חסימת נמל בוסטון. בשתי הזדמנויות בחודש יולי 1775 תקפו המורדים האמריקנים את המגדלור והעלו אותו באש. כאשר נסוגו הבריטים ממנו ב-13 ביוני 1776 הם פוצצו והרסו אותו כליל. ב-1783 נבנה המגדלור שנית עד לגובהו המקורי – 23 מטר. עובי קירותיו בבסיסו הגיע ל-2.3 מטר ול-76 סנטימטר בראשו. קוטר המנורה שהותקנה בו עמד על 2.4 מטר. ב-1790 הועבר המגדלור מידי מדינת מסצ'וסטס לידי הממשלה הפדרלית שהוקמה לא מכבר. בשנת 1859 הוגבה המגדלור עד לגובה של 27 מטר (31 מטר מעל לגובה פני הים), והוסף לו חדר למנורה ובה עדשת פרנל בת 12 צלעות. ב-1861 ושוב ב-1918 נטרפו אניות בקרבת אי המגדלור ושומרי המגדלור סייעו בחילוץ האנשים שעל סיפוניהן. במלחמת העולם השנייה כובה אור המגדלור מטעמי ביטחון, והוא הודלק מחדש רק ב-2 ביולי 1945. אז צויד המגדלור במנורה חדשה בעוצמה של 1.8 מיליון נרות, המבזיקה מדי 10 שניות, ואורה נראה למרחק של 50 קילומטר. ב-1998 הוסב ציוד המגדלור למנגנון אוטומטי. למרות זאת הוא מאויש עדיין על ידי שומר אזרחי, המסתייע בצופים מתנדבים מחיל העזר של משמר החופים. עיקר תפקידם של אלו הוא לשמש כמדריכים למבקרים באי. למגדלור יש עדיין חשיבות כסמן ניווט ימי, אך היא פחתה במהלך המאה העשרים בעקבות פתיחת התעלה הצפונית של נמל בוסטון לשימושם של כלי שיט גדולים המגיעים אל הנמל. מדיה וקבצים בנושא האור של בוסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט של האי ברוסטר הקטן.
פסק דין טוי ביז נגד ארצות הברית

טוי ביז נגד ארצות הברית הוא פסק דין של בית המשפט לסחר בינלאומי של ארצות הברית משנת 2003 שקבע שלצורכי מכס, דמויות הפעולה (action figures) של סדרות הקומיקס של חברת טוי ביז נחשבות לצעצועים ולא לבובות, משום שהן מציגות "יצורים לא-אנושיים". ההחלטה הפחיתה את שיעור המכס על הדמויות למחציתו. חשיבות פסק הדין היא בביקורת הקשה שנמתחה בעקבותיו על החברה מצד המעריצים והציבור, בשל הסתירה שנוצרה בין טענות החברה בבית המשפט לבין הערכים שדמויות סדרות הקומיקס של החברה מנסות לקדם. חוקי ארצות הברית מבחינים בין שני סוגים של דמויות צעצוע לעניין מכס: בובות, שכוללות בהגדרתן דמויות אנושיות, וצעצועים, שכוללים בהגדרתם "יצורים לא-אנושיים". מכיוון שמכסים על בובות היו גבוהים יותר, טענה "טוי ביז", חברה בת של מארוול קומיקס, שדמויות הצעצוע שלה (כולל דמויות האקס-מן וארבעת המופלאים) מייצגות יצורים לא-אנושיים, ולכן זכאיות לשיעור המכס הנמוך יותר. ב-3 בינואר 2003, לאחר שבחנה יותר מ-60 דמויות צעצוע, פסקה השופטת ג'ודית ברזילי לטובת החברה, והעניקה לה פיצויים על מכסי ייבוא גם למפרע. מכיוון שרעיון מרכזי בסדרות הקומיקס של חברת מארוול הוא שמוטאנטים כמו האקס-מן הם אנושיים לכל דבר ועניין מבחינת זכויותיהם וההתייחסות שצריכה להיות אליהם מצד החברה והאנשים ה"רגילים", נוצרה סתירה לכאורה, בין הערכים שסדרות אלה מנסות לקדם לבין טענות החברה בבית המשפט, כי דמויות אלה הן "בלתי אנושיות". סתירה מהותית זו עוררה תגובות שליליות וביקורת חריפה כנגד החברה שהביעו המעריצים. מארוול הגיבה לביקורת כלפיה וניסתה ליישב את הסתירה שבין ערכי המוסר שבעלילת הסדרה לבין רצונה להשגת רווחים כספיים גבוהים יותר, בכך שטענה, כי "הגיבורים שלנו הם בני אנוש חיים ונושמים, אבל בני אנוש בעלי יכולות יוצאות-דופן... החלטה שלדמויות האקס-מן אכן יש מאפיינים "לא-אנושיים" רק מוכיחה שלדמויות יש כוחות מיוחדים". פסק דין ניקס נגד הידן - בו נפסק שלצורכי מכס, עגבנייה היא ירק ולא פרי. קישור לפסק הדין OJR article: No Time for Mutants; Adaptation, Times Two; I Vant to Be Alone Fans Howl in Protest as Judge Decides X-Men Aren't Human - WSJ
איי אשמור וקרטייה

טריטוריית איי אשמור וקרטייה (אנגלית: Territory of Ashmore and Cartier Islands) היא טריטוריה של אוסטרליה המורכבת משתי קבוצות איים בלתי מיושבים באוקיינוס ההודי, בקצה המדף היבשתי של אוסטרליה, דרומית לאינדונזיה. הטריטוריה כוללת את "שונית אשמור" בה שלושה איונים (מזרחי, אמצעי ומערבי) והאי קרטייה (70 ק"מ מערבה מן השונית). שטח הטריטוריה, לרבות שטחי הים והלגונות 199.45 קמ"ר, מתוכם 114.400 קמ"ר של יבשה. אורך קווי החוף של האיונים - 74.1 ק"מ. אין באיים נמלים, וניתן לעגון רק במרחק מה מהחופים. שטח שונית אשמור 155.44 קמ"ר (לרבות שטח הלגונה) שטח היבשה של האיון המערבי - 51,200 מ"ר. על אי זה נמצאת תחנת מדידת מזג אוויר אוטומטית. שטח היבשה של האיון המרכזי - 21,200 מ"ר. שטח היבשה של האיון המזרחי - 25,000 מ"ר. שטח שונית קרטייה 44.03 קמ"ר (לרבות שטח הלאגונה). שטח היבשה של האי קרטייה - 17,000 מ"ר. הטריטוריה מהווה חלק מן הטריטורייה הצפונית, ומנוהלת על ידי משרד איכות הסביבה, הספורט והטריטוריות האוסטרלי, היושב בקנברה. בשנת 1983 הוקמה באי "שמורת הטבע הימית שונית אשמור", בשל המגוון הביולוגי הרב של בעלי החיים והצמחים החיים בשוניות. לדוגמה, בין השוניות חיים 14 סוגים שונים של נחשי ים - יותר מבכל מקום אחר על פני כדור הארץ. "שמורת הטבע הימית האי קרטייה" הוכרזה בשנת 2000 וכוללת את כל שטח האי, וכן רדיוס של 7.2 ק"מ סביב האי. איי אשמור וקרטייה נטולים פעילות כלכלית. קרבתם של האיים לאינדונזיה, סייעה להפיכתם לנקודת מעבר למבריחי אנשים ומחפשי מקלט באוסטרליה. הפליטים מנסים להגיע לטריטוריה אוסטרלית באמצעות סירות דיג קטנות, על מנת לקבל מעמד פליטים. ממשלת אוסטרליה מסרבת לקבל אותם, ונוקטת מספר צעדים על מנת למנוע את הברחות האנשים לאיים, ובהם הוצאת האיים מתוך "אזור ההגירה האוסטרלי". כך שכיום, עצם ההגעה לאיים אלה אינה נחשבת ככניסה לטריטוריה אוסטרלית לצורכי הגירה. מדיה וקבצים בנושא איי אשמור וקרטייה בוויקישיתוף איי אשמור וקרטייה, תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA (באנגלית) עובדות אודות האיים משרד איכות הסביבה האוסטרלי - אתר האיים
גרד רוטשילד

גֶרד רוטשילד (גרמנית: Gerd Rothschild; ‏5 בפברואר 1919 – 9 במרץ 1991) היה צייר, אמן וגרפיקאי ישראלי. מעמודי התווך של מוסד הגרפיקה בתרבות הישראלית. גרד רוטשילד נולד בגרמניה ועלה לארץ ישראל כנער בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון. הוא למד גרפיקה שימושית במחזור הראשון בבית הספר "בצלאל" בירושלים. התגייס לצבא הבריטי בשנת 1942, שם התגלה כישרונו כצייר, כאשר העשיר את קירותיהם של מועדוני הקצינים. דוגמה לקיר כזה ניתן לראות במתחם תחנת הרכבת יפו - בית וילנד. בשנים שלאחר מכן הקים גרד רוטשילד את סטודיו רולי ביחד עם הגרפיקאי והמעצב זאב ליפמן (יליד 1921, שאף הוא עלה ארצה מגרמניה כילד), שאותו הכיר ב"בצלאל". רוטשילד וליפמן יצרו כנראה ביחד את ההגדה של פסח "חד חיילא" - הגדה ייחודית שנועדה לחיילים יהודים בריטיים בארץ ישראל. הסטודיו יצר עשרות רבות של כרזות עבור צה"ל ועבור חברות שונות במשק הישראלי של שנות החמישים והשישים. מבין המפורסמות שבכרזות הייתה הכרזה של חברת "ארטיק", כרזת "חבל על כל טיפה", "הצנחנים קוראים לך, התנדב!" ועוד רבות. כן עיצבו השניים את הגרסה השנייה של מדליית עשור לחרות ישראל. רוטשילד כיהן כנשיא אגודת הגרפיקאים הישראלית בשנים 1954–1969. היה נשוי לרות ואב לשלושה בנים. נקבר בבית הקברות בקיבוץ גלאון. שי פרקש (תחקיר, צילום ועריכה), גרד רוטשילד-צייר ומעצב גרפי 1991-1919, באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה אתר "Billiongraves" חנן גרינווד, "חד חיילא": ההגדה של הצבא הבריטי מ-1946, באתר ישראל היום, 17 באפריל 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס

פרנסיסקו (או פרנציסקו) חימנס דה סיסנרוס (Francisco Jiménez de Cisneros; ‏1436 - 8 בנובמבר 1517), במקורות העבריים גם קסימנס, היה נזיר פרנציסקני, קרדינל, הכומר המוודה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, מדינאי ששימש פעמיים העוצר (שליט), רפורמטור של הכנסייה, האינקוויזיטור הגדול, מיסיונר למורים, ידוע בהוצאת תנ"ך רב לשוני (Polyglot) ובו גם הטקסט העברי של התנ"ך, כמו גם בשריפת ספרים שלא מצאו חן בעיניו. סיסנרוס נולד בעיירה הקטנה טורלגונה לא רחוק ממדריד. למד במקומות שונים ובין היתר באוניברסיטת סלמנקה. בין 1459 ל-1465 עבד במנגנון הוותיקן ברומא שם לכד את תשומת לבו של האפיפיור פיוס השני. מרומא חזר עם מכתב הסמכה (בנפיקיום), שהארכיבישוף של טולדו שהיה גם הפרימוס של ספרד סירב לכבד. כאשר סיסנרוס התעקש, הושם בכלא לזמן מה ושוחרר כאשר הארכיבישוף הכיר בכוחו. ב-1484 הצטרף כאח (Friar) למסדר הפרנציסקני בטולדו. שם סיגף עצמו בצומות, בלבישת אדרת שיער והליכה יחף. משם עבר למנזר מבודד אף יותר שם חי כאנכוריט (anchoritic, ἀναχωρέω). הארכיבישוף מנדוסה המליץ עליו ב-1492 בפני המלכה איזבלה ככומר המוודה שלה. סיסנרוס הסכים בתנאי שבזמן שאינו עסוק בווידויי המלכה יוכל לחיות בקהילתו עם נזיריו, אך איזבלה התוודתה לעיתים כל כך תכופות עד שלא הצליח להגשים את מטרתו ולחיות במנזר. במהלך הווידויים שנגעו גם לעסקי המדינה נוכחה המלכה שסיסנרוס נותן לה עצות טובות ומינתה אותו ליועץ ואחר כך לקרדינל, מסופר כי סיסנרוס ניסה להתחמק ממשרות אלו והמשיך ללכת בגלימה פרנסיצקנית ויחף עד שהאפיפיור ציווה עליו להחליף את מלבושו ללבוש השרד של הקרדינלים. סיסנרוס הנהיג רפורמה בקרב הנזירים בספרד ואילץ אותם לדבוק בתקנות. הדפיס את הפוליגוטה הקומפלוטנסית (על שם העיר בה הודפס). סיסנרוס ייסד את אוניברסיטת קומפלוטנסה בעיר אלקלה דה אנארס. מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס בוויקישיתוף פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אברהם שלום פרידברג הענק כל חמדת ישראל
טריטון (ירח)

טריטון, הידוע גם כנפטון I, הוא הגדול בירחיו של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. טריטון הוא הירח השביעי במרחקו מכוכב הלכת, והוא נתגלה על ידי ויליאם לאסל ב־10 באוקטובר 1846, רק 17 ימים לאחר גילויו של נפטון עצמו. במשך זמן רב לא היה לירח זה שם, ורק בשנת 1949 אושר סופית השם "טריטון", על שם טריטון, אחד מאלי הים במיתולוגיה היוונית ובנו של פוסידון. טריטון הוא היחיד מבין הירחים הגדולים במערכת השמש אשר נע במסלולו במגמה הפוכה לכיוון תנועתו של כוכב הלכת. בשל כך סוברים כי הוא נוצר במקום אחר ונלכד על ידי כבידתו של נפטון לאחר שכבר נהיה גוף עצמאי. טריטון מרוחק כ־354,000 ק"מ מנפטון והוא משלים סיבוב אחד סביב צירו ב־5.87 ימי ארץ ובמהירות של 4.39 קמ"ש, במסלול שהוא כמעט מעגלי. נטיית מסלולו היא 157.3 מעלות ביחס למישור הקפתו את נפטון. בשל תנועתו ההפוכה והשפעת כוחות הגאות שמפעיל עליו נפטון, טריטון מתקרב אליו יותר ויותר, ומעריכים כי תוך 3.6 מיליארד שנה הוא יגיע לגבול רוש ויתפורר בשל כבידתו של נפטון. צפיפותו של טריטון היא 2.05 גרם לסמ"ק, והוא ככל הנראה מורכב מ־25% קרח מימי ומ־75% מחומר סלעי. קוטרו 2,700 ק"מ, וטמפרטורת פני השטח של טריטון היא 235- מעלות צלזיוס, מה שגורם למתאן, לחנקן ולפחמן הדו־חמצני לקפוא. דבר זה מייחד את טריטון כגוף היחידי, ככל הידוע, שרוב פני הקרקע שלו עשויים מקרח חנקני, והוא נחשב לגוף הקפוא ביותר שנצפה עד כה במערכת השמש. האטמוספירה של טריטון דלילה מאוד, והלחץ האטמוספירי על פניו הוא כ־0.01 מיליבר. גובה האטמוספירה הוא 5–10 ק"מ והיא מורכבת בעיקר מחנקן וכמות קטנה של מתאן קפוא. מהירות ההימלטות מעל פניו של טריטון שווה ל־1.45 ק"מ בשנייה, ויש לו שדה מגנטי. קרומו של טריטון מורכב בעיקר מתרכובות של צורן (סיליקטים), אך מצויה עליו גם כמות רבה של קרח מימי וקרח מתאני קפוא. הקרום משופע באגמי קרח גדולים, מכתשי מטאוריטים ופסגות הרים קפואות. החללית וויאג'ר 2 תצפתה על טריטון גייזרים, המעיפים חומר לגובה של 8 ק"מ מעליו; החומר הנפלט מגייזרים אלו הוא ככל הנראה חנקן נוזלי, או תרכובות של מתאן, ומניחים כי פעילותם של הגייזרים הללו נובעת מחימום עונתי של טריטון על ידי השמש. גייזרים אלה מייחדים את טריטון והוא אחד משלושת הגופים במערכת השמש אשר מתרחשת בהם פעילות וולקנית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשל מסלולו ההפוך לכיוון תנועתו של נפטון, משערים כי טריטון היה גוף עצמאי וחלק מחגורת קויפר, עד אשר נלכד בכוח המשיכה של נפטון והפך ללוויין שלו. השערה זו מקבלת משנה־תוקף לאור הדמיון הגאולוגי הרב בין טריטון לפלוטו ולאור המסלול המעוות של נראיד, הירח השני של נפטון. משערים כי טריטון, בעברו בסמוך לנפטון, השפיע בכבידתו על נראיד והיטה אותו למסלול האקסצנטרי הנוכחי שלו. מדיה וקבצים בנושא טריטון בוויקישיתוף טריטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) :Craig B Agnor, Douglas P Hamilton (May 2006). "Neptune's capture of its moon Triton in a binary–planet gravitational encounter". Nature 441 (7090): 192–194. Bibcode 2006Natur.441..192A. doi:10.1038/nature04792. PMID 16688170. Chyba, C. F.; Jankowski, D. G.; Nicholson, P. D. (1989-07). "Tidal evolution in the Neptune-Triton system". Astronomy and Astrophysics 219 (1–2): L23–L26. Bibcode 1989A&A...219L..23C.