laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאל שיר

מיכאל שיר (22 במאי 1923, ורשה, פולין – 13 באפריל 2006, תל אביב) היה סופר עברי, עורך וסופר לילדים. מייסד ועורך עיתון הילדים "אצבעוני". מיכאל שיר (שירטשאק) היה בנם של הבלשן דוד שיר והעיתונאית מרים שיר. אמו כתבה ופרסמה שירים וסיפורים לילדים, בשם העט שלה, "הדודה מרים". סבו, יהודה ליב וולמן, היה פובליציסט, עיתונאי וסופר ידוע, ופרסם יצירותיו ביידיש ובעברית. מיכאל היה בן שנתיים כשהועלה עם ההורים לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בתל אביב. הוא גדל התחנך ולמד בעיר תל אביב, ובה גם סיים את לימודיו בגימנסיה נורדיה. שיר היה ברוך כישרונות, הוא החל לכתוב שירים וסיפורים כבר בילדותו, אך בד בבד גילה כישרון בולט למקצועות הטכניים. בתום לימודי התיכון שלו הוא יצא לבית הספר הטכני הגבוה בלונדון, אנגליה, וסיים בו את לימודיו בתואר של מהנדס אלקטרוניקה. הוא חזר ארצה והתגייס לחיל האוויר הצעיר, ושירת בו כקצין אלקטרוניקה עד שנת 1955. בשנת 1955 ייסד את עיתון הילדים "אצבעוני", שהיה מפעל חייו. במשך כל שנות הופעתו של העיתון היה מיכאל שיר העורך והכותב הראשי בו. הוא גם ניסה כוחו במהדורות לועזיות של עיתוני הילדים שלו. כך למשל הוציא באנגלית את "אצבעוני", עיתון ילדים בערבית, בשם "סינדבאד", ועיתון לילדים בגרמנית בשם "גראסהופר". הוא גם ייסד הוצאת ספרים קטנה בשם "אצבעוני", שבה הוציא לאור את מרבית ספריו. הכותר "אצבעוני" ניתן לעיתון הילדים שלו לזכרו הנערץ של ח"נ ביאליק, שמיכאל שיר הקטן, בעודו ילד, זכה לשמוע סיפורים מפיו. כמחוות כבוד קרא לעיתונו על שם שירו הידוע של המשורר הגדול. נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הותיר אחריו את רעייתו הפסלת שושנה, את שלושת ילדיהם נירה אלווד, טלילה שיר רוזנבוים, רמי שיר עורך אצבעוני ואת בתו מיכל שיר שנולדה לו מחוץ לנישואין מגרציה אשר /שיר. מיכל היא חברת כנסת מטעם יש עתיד. שירים לאלמונית, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1976. הרוזנת, פרשת אהבה וריגול, תל אביב, 2005. סיפורי גמדים, ספרייה חינוכית, בעריכת מיכאל שיר, תל אביב, 1965. נשר הזהב, תל אביב, 1964. מרבד הקסמים, תל אביב, 1966. מעשה באצבעון קטן, תל אביב, 1968. מסיפורי טבעת הפלאים, תל אביב, 1966. לעלמה בכחול, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1981. לך באהבה, ציורים - אשר עין-דור, תל אביב, 1972. הרפתקאות אצבעוני, תל אביב, 1967. ארמון הזכוכית, תל אביב, 1966. 8 בערב בטלוויזיה, שבועון הטלוויזיה, 1968. מדיה וקבצים בנושא מיכאל שיר בוויקישיתוף מרב יודילוביץ', נפטר מייסד "אצבעוני", באתר ynet, 13 באפריל 2006 ענת באלינט, מייסד "אצבעוני" מת בגיל 83, באתר הארץ, 14 באפריל 2006 מרב יודילוביץ', יובל ל"אצבעוני", באתר ynet, 4 בספטמבר 2002 יריב מוהר, "לא עשו אותו באצבע", באתר nrg‏, 6 ביולי 2005 מיכאל שיר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אתר ההוצאה לאור "אצבעוני" מיכאל שיר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דוד תדהר (עורך), "מרים שיר (שירטשאק-וולמאן)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2554 דוד תדהר (עורך), "יהודה ליב וולמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1742
המועצה לביטוח הבריאות הממלכתי

המועצה לביטוח הבריאות הממלכתי (או בשמה המקוצר מועצת הבריאות) היא מועצה מייעצת למשרד הבריאות המונה 46 חברים שהוקמה מכוח הוראות פרק י"א בחוק ביטוח בריאות ממלכתי - 1994. יושב ראש מועצת הבריאות הוא שר הבריאות. במועצה חברים 46 חברים כולל יושב הראש. תקופת כהונת המועצה היא לארבע שנים. על המועצה להתכנס לפחות אחת לשלושה חודשים. תפקיד המועצה לייעץ לשר הבריאות בנושאים: שיעור דמי ביטוח הבריאות קידום השוויוניות באיכות שירותי הבריאות, זמינות השירותים ונגישותם אמות מידה להקצאת מקורות להרחבת שירותי בריאות סוגיות ערכיות במישור הממלכתי בתחום הבריאות סדרי עדיפויות בתחום הבריאות לניצול משאבים לפי צרכים שונים שינויים בסל שירותי הבריאות המלצה לשר הבריאות ולשר האוצר בנושא שינוי הרכב מדד יוקר הבריאות או עדכון עלות הסל בשל שינויים דמוגרפיים שחלו באוכלוסייה אישור מינוי נציב קבילות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי עריכת מחקרים, סקרים וחוות דעת מקצועיות (באמצעות מכון המכון הלאומי לחקר שירותי בריאות) פרסום מידע עדכני לחברי קופות החולים בדבר זכויותיהם לפי החוק, השירותים העומדים לרשותם, היכן ניתן לקבלם ומיהם נותני השירותים מטעם כל קופת חולים ייעוץ לשר הבריאות בכל נושא אחר שיקבע שר הבריאות או שליש מחברי המועצה ועדת דמי ביטוח, תשלומים, שירותים ומקורות מימון ועדה לקידום האיכות בשרותי בריאות זמינותם ונגישותם ועדה לזכויות המבוטח ונציבות הקבילות ועדת מחקר ומעקב לביצוע החוק ועדת פרסום ועדת רפורמות ועדת ביקורת מועצת הבריאות באתר משרד הבריאות המכון הלאומי לחקר שרותי בריאות ומדיניות הבריאות גוף המחקר שהוקם לצורכי המועצה
איגור אברונין

איגור אברונין (16 ביולי 1957 – 7 בינואר 2020) היה אתלט בלארוסי-ישראלי. אלוף ישראל בזריקת דיסקוס (1991 ו-1992) ובהדיפת כדור ברזל (1991, 1992, 1995 ו-1996) ושיאן ישראל בענפים אלה. שיאו הישראלי בזריקת דיסקוס מחזיק מעמד משנת 1991, ושיאו הישראלי בהדיפת כדור ברזל החזיק מעמד כ-26 שנים וחצי. אברונין נולד בגומל בבלארוס ועבר לליטא לאחר נישואיו. בתחרות שנערכה בטשקנט, אוזבקיסטן ב-17 בספטמבר 1982 קבע אברונין בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 19.65 מטר. בתחרות שנערכה בקייב, אוקראינה באוגוסט 1983 קבע אברונין בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 20.68 מטר (25 בעולם), ובזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 62.02 מטר. בתחרות שנערכה בווילנה, ליטא ב-8 במאי 1984 הוא קבע בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 67.14 מטר (17 בעולם). חודש לאחר מכן, ב-2 ביוני, בתחרות שנערכה בריגה, לטביה, הוא קבע בהדיפת כדור ברזל את תוצאת השנה שלו של 20.50 מטר. בתחרות שנערכה בווילנה ב-31 ביולי 1990 הוא קבע בזריקת דיסקוס את תוצאת השנה שלו של 61.60 מטר. אברונין עלה עם משפחתו מליטא בתחילת אוגוסט 1990. באליפות העולם באולם שנערכה בסביליה, ספרד ב-8 במרץ 1991 סיים אברונין במקום ה-16 והאחרון, ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.54 מטר. בתחרות שנערכה בתל אביב ב-1 ביוני 1991 קבע אברונין בזריקת דיסקוס שיא ישראלי חדש של 62.24 מטר (השיא הנוכחי). שלושה שבעות לאחר מכן, בתחרות שנערכה באתונה, יוון ב-22 ביוני אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא ישראלי חדש של 19.09 מטר, שיא זה החזיק מעמד כ-26 שנים וחצי, עד שנשבר על ידי איתמר לוי בתוצאה של 19.36 מטר. באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן ב-26 באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום ה-30 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.74 מטר. בתחרות שנערכה בארנהם, הולנד ב-11 ביולי 1992 קבע אברונין בזריקת דיסקוס את תוצאת השנה שלו של 61.72 מטר. בתחרות שנערכה בתל אביב ב-15 במאי 1993 קבע אברונין בהדיפת כדור ברזל את תוצאת השנה שלו של 18.92 מטר ובתחרות שנערכה בתל אביב ב-30 באפריל 1994 הוא קבע בזריקת דיסקוס את תוצאת השנה שלו של 59.24 מטר. נפטר ב-7 בינואר 2020 כתוצאה ממחלה קשה. זריקת דיסקוס: 67.14 מטר (1984) הדיפת כדור ברזל: 20.68 מטר (1983) זריקת דיסקוס: 62.24 מטר (1/06/1991), שיא ישראל הדיפת כדור ברזל: 19.09 מטר (22/06/1991), שיא ישראל בעבר בנו, ארתור אברונין הוא כדורסלן עבר ישראלי, שחקן נבחרת הנוער (2000) ונבחרת העתודה (2002), שיחק בעמדת סנטר בליגת העל הישראלית, ובתו אנג'לינה אברונין היא אלופת ישראל לנוער בזריקת דיסקוס וחברת נבחרת ישראל. איגור אברונין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית איגור אברונין, באתר Track and Field Statistics (באנגלית) איגור אברונין, באתר World Athletics (באנגלית) אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה באתר gbrathletics (באנגלית) אבי פלד, עולים על דוכן המנצחים בברצלונה, מעריב, 6 בספטמבר 1990 אלכס פרלסמן, אברונין יקח את כדור הברזל בידיים, מעריב, 19 באוגוסט 1990 אליפות העולם באולמות: אוטי וג'ונסון הפסידו. שני שיאי עולם, מעריב, 10 במרץ 1991 אבינעם פורת, אחרי 27 שנים: שיא ישראלי חדש בהדיפת כדור ברזל, באתר ynet, 27 בינואר 2018 אורן אהרוני, זורק הדיסקוס איגור אברונין הלך לעולמו, באתר ynet, 7 בינואר 2020 50 הטובים בכל הזמנים - זריקת דיסקוס, באתר איגוד האתלטיקה בישראל 50 הטובים בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
הטור של האלפים

הטור של האלפים (באנגלית: Tour of the Alps) הוא מרוץ אופני כביש בקטעים שנערך באיטליה ובאוסטריה מאז 1962. עד 2017 נקרא המרוץ "ג'ירו דל טרנטינו" ונערך במחוז טרנטינו-אלטו אדיג'ה שבצפון איטליה. החל מ-2017 הוא נערך גם במדינת טירול שבמערב אוסטריה. המרוץ הוא חלק מסבב מרוצי ה-UCI ProSeries החל משנת 2020. המרוץ התחיל בשנת 1962, אז נוצח על ידי אנצו מוזר האיטלקי. משנת 1964 עד שנת 1979 המרוץ לא התקיים. בשנת 1986 המרוץ נערך במתכונת קבוצתית, כך שלא היה רוכב מנצח, אלא קבוצה מנצחת. הקבוצה הזו הייתה קבוצת קררה-אינוקספראן. קטע נגד השעון הראשון נערך ב-2012. מכיוון שהמרוץ מתקיים בסך הכל שבועיים לפני הג'ירו ד'איטליה, הוא מהווה באופן לא רשמי את ההכנה לג'ירו, ורוב הרוכבים שמתמודדים בג'ירו בשנים האחרונות, בדרך כלל גם משתתפים במרוץ הזה בשל התוואי הררי במרוץ וכהכנה אחרונה. המרוץ הוא למטפסים ושיאן הניצחונות במרוץ הוא דמיאנו קונגו שניצח ב-2004 וב-2006–2007. מדיה וקבצים בנושא הטור של האלפים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הטור של האלפים הטור של האלפים, ברשת החברתית פייסבוק הטור של האלפים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הטור של האלפים, ברשת החברתית אינסטגרם
קורבטה

קורבטה היא סוג של ספינת מלחמה המיוצרת מאז המאה ה-18. בתחילה הייתה זו ספינה קטנה עם סיפון תותחים אחד שעליו היו עד 20 תותחים בעלי קוטר קטן. לספינה היו בדרך כלל שלושה תרנים, ומאוחר יותר הם הוחלפו בהדרגה במנוע קיטור ולאחר מכן במנוע מודרני. הקורבטה קטנה בערך פי שניים מהפריגטה, אך המטרות של שני כלי השיט דומות. המונח 'קורבטה' הוא במקורו מונח צרפתי לאוניית מלחמה קטנה, מונעת במפרשים. קורבטה, על פי ההגדרה, קטנה מפריגטה וגדולה מסלופ מלחמתי. בשנות ה-30 של המאה ה-19 אימץ הצי המלכותי הבריטי את המונח, להגדרת אוניות בגודל דומה, שמטרתן העיקרית הייתה הגנת אוניות סוחר. בעשורים שלאחר מכן החלו אוניות מלחמה להיות מונעות באמצעות מנועי קיטור, שסובבו גלגלי משוטה ולאחר מכן מדחפים החלו להיבנות קורבטות מונעות במנועים כאלה, ומטרתן נשמרה. הקורבטות החלו להיות גדולות יותר, בעלות כח רב יותר, וחימוש כבד יותר. ב-1877 החליט הצי המלכותי לבטל את המונחים 'קורבטה' ו'פריגטה' ולאחד אוניות אלה תחת ההגדרה סיירת. למעלה מחמישים שנים לאחר מכן, בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר היה ברור שמלחמה מתקרבת, חודד הצורך באוניית מלחמה קטנה שמטרתה תהיה הגנת אוניות סוחר. האוניות החדשות שנבנו היו מבוססות על תכנון של לווייתנית בשם סאות'רן פרייד (Southern Pride, גאוות הדרום), והמונח 'קורבטה' חודש עבורן. הקורבטות מסדרת פלאואר נחלקות לשתי קבוצות עיקריות: הסדרה המקורית, ובה 22 ספינות שהוזמנו בתוכניות הבנייה ב-1939 ו-1940, וסדרה משודרגת, שכללה 69 ספינות ונבנתה מ-1940 והלאה. אוניות הסדרה המשודרגת היו גדולות מעט יותר וחימושן היה מעט יותר משופר. הקורבטה המודרנית הופיעה במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק מצורך מיידי בכלי שיט מהיר ובעל יכולת תמרון גבוהה לליווי שיירות. הקורבטות המודרניות חמושות לרוב בטילי ים-ים לטווח בינוני, תותחים, אמצעים ללוחמה נגד צוללות ונגד מטוסים. לקורבטות הדחק שנע בין 550 ל-2,800 טונות ואורך שבין 55 ל-100 מטר. לעיתים הן נושאות מסוק קל ללוחמת נגד צוללות. הקורבטה קטנה מפריגטה וממשחתת. בחיל הים הישראלי משרתות קורבטות מדגמי סער 4.5, סער 5 וסער 6 שהן הקורבטות הגדולות ביותר בחיל. קורבטות אלה חמושות בתותח ימי 76 מ"מ וטילים שונים ומסוק ימי. ספינת טילים איל בוגוסלבסקי, ‏מספנות ישראל חושפת קורבטה חדשה עבור השוק היווני, באתר "IsraelDefense‏", 26 ביולי 2021 קורבטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתיל בנזן

אתיל בנזן הוא תרכובת אורגנית העונה לנוסחה הכימית C6H5CH2CH3. תרכובת זו היא דליקה ביותר, ונמצאת במצב צבירה נוזל בטמפרטורת החדר. לתרכובת ריח הדומה לבנזין, והיא חסרת צבע. מבכינה כימית אתיל בנזן מוגדר כפחמימן בעל טבעת ארומטית אחת, והוא מולקולה חשובה בתעשיית מוצרי הנפט כיוון שהוא תוצר ביניים ביצירת סטירן, מולקולה אורגנית אשר ממנה מכינים פוליסטירן - קלקר, חומר פלסטי מאוד נפוץ. האתיל בנזן נמצא באופן טבעי בזפת פחם ובנפט. עם זאת בהיקפים גדולים התרכובת מופקת באמצעות ריאקציה כימית של המגיבים בנזן ואתן תחת קטליזה חומצית. C 6 H 6 + C 2 H 4 → C 6 H 5 C H 2 C H 3 {\displaystyle C_{6}H_{6}+C_{2}H_{4}\rightarrow C_{6}H_{5}CH_{2}CH_{3}} בשנת 1999 הופקו בשיטה זו 24,700,000 טון בקירוב. נכון לשנת 2012 יותר מ 99% מהאתיל בנזן ייוצר באמצעות ריאקציה זו. לכן יצרנים של אתיל בנזן הם הצרכנים העיקריים של בנזן בעולם, המשתמשים ביותר מחצי מהכמות הכוללת של הבנזן הנסחר. השימוש העיקרי של אתיל בנזן הוא ביצירת פוליסטרין, כאשר הסרת זוג מימנים מן האתיל בנזן יוצרת קשר כפול במולקולה מה שהופך את האתיל בנזן לסטירן, ומשחרר גז מימן. C 6 H 5 C H 2 C H 3 → C 6 H 5 C H = C H 2 + H 2 {\displaystyle C_{6}H_{5}CH_{2}CH_{3}\rightarrow C_{6}H_{5}CH=CH_{2}+H_{2}} נכון לשנת 2012 יותר מ 99% מהאתיל בנזן נוצל למטרה זו. האתיל בנזן הוא חומר רעיל, עם זאת רעילותו האקוטית היא יחסית נמוכה, כאשר מצומד לה ערך של LD50 השווה בערך לארבעה גרמים לכל קילוגרם של משקל גוף. עם זאת חשיפה חד פעמית לכמות גבוהה של אתיל בנזן באוויר עלולה לגרום להופעה של רגישות בעיניים בגרון ובאף כמו גם לסחרחורות ואף לאיבוד הכרה. חשיפה לריכוזים גבוהים מאוד עלולה לגרום לשיתוק ולמוות. חשיפה ממושכת לאתיל בנזן עלולה לגרום להתייבשות, להופעת שלפוחיות. מבחינת השפעות ארוכות טווח, החומר נחשב כמסרטן סביר, והוא חשוד כטרטוגני. כאשר החומר נכנס לגוף הוא עובר עיבוד שתוצריו הם: 1-פנילאתנול, אצטופנון (אנ'), Phenylglyoxylic acid (אנ'), חומצה מנדלית (אנ'), חומצה בנזואית ולחומצה היפורית (אנ'). חשיפה לתרכובת זו משפיעה על החומרים המופרשים בשתן וניתנת למדידה. בעלי חיים אשר נחשפים לחומר תדיר עלולים לסבול מבעיות גדילה ומפגיעה בפוריות. כמו כן החומר פוגע בגידולים חקלאיים. הערך אתיל בנזן באתר המשרד להגנת הסביבה. מדיה וקבצים בנושא אתיל בנזן בוויקישיתוף
לרינץ מסארוש (איש עסקים)

לרינץ מסארוש (בהונגרית: Mészáros Lőrinc; נולד ב-24 בפברואר 1966 בסקשפהרוואר) הוא איש עסקים ופוליטיקאי הונגרי. משנת 2019 הוא האדם העשיר ביותר בהונגריה ונחשב באותה שנה כשלישי ברשימת האנשים בעלי השפעה בהונגריה. החל משנות ה-2000 הונו של מסארוש עלה באופן ניכר ובמהירות בעיקר בענף הבנייה ואחר כך בענף התקשורת. בשנים 2011–2018 כיהן מסארוש כראש עיריית פלצ'וט מטעם מפלגת פידס. המגזין "פורבס" בשנת 2018 ציין את מסארוש במקום 2,057 ברשימת האנשים העשירים ביותר בעולם עם נכסים בשווי של 467 מיליארד פורינט (1.3 מיליארד דולר). מסארוש התמנה ליושב ראש אקדמיית פושקש לכדורגל שהוקמה בפלצ'וט מיוזמת ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן. הוא מקורב לראש הממשלה אורבן ובתקשורת ההונגרית והעולמית פורסמו דעות לפיהן עלייתו המטאורית בעושרו של מסארוש חבה הרבה לאורבן. הוא עצמו לא הכחיש כי עשה את הונו "בעזרת אלוהים, המזל וויקטור אורבן". לרינץ מסארוש נולד בשנת 1966 בעיר סקשפהרוואר שבהונגריה, בימי השלטון הקומוניסטי ("הרפובליקה העממית ההונגרית"). בשנות ה-90 עבד בהתקנת גזים באזור היישוב פלצ'וט ובסביבה. בשנת 2001 הוא הקים בעיר פלצ'וט, יישוב ילדותו של אורבן, חברה להתקנת צינורות גז ".Mészáros & Mészáros Ltd" שצברה בהתחלה הצלחה אולם בשנת 2007 התקשתה להיות רווחית מול מתחרים אחרים והתקרבה לפשיטת רגל. ב-2006 הכנסתו לצורכי מס הייתה 2.4 מיליון פורינט. אחרי חזרתו לשלטון של ויקטור אורבן, ידידו מילדות, החברות שבבעלותו, שהשתתפו, בין היתר, במיזמים להתקנת צינרות גז, ציוד הגנה מפני שיטפונות, ולשיפוץ מסילות ברזל ואחרות נהנו מחוזי בנייה שמנים אותם קיבל מהממשלה ומתקציבים ציבוריים, כולל כאלה שסופקו להונגריה על ידי האיחוד האירופי. החל מ-2013 צמחו עסקיו של מסארוש במהירות. באותה שנה הם היו שווים 6.9 מיליארד פורינט. כיום הוא שולט על אימפריה כלכלית המורכבת מבנקים, חברות בנייה, מפעלים, שטחים חקלאיים ואימפריית תקשורת הכוללת מעל 200 עיתונים מקומיים ולאומיים, ערוצי טלוויזיה ורדיו. הועלתה הטענה, לא מוכחת, כי הבעלים האמיתיים של רוב הנכסים האלה הוא ויקטור אורבן עצמו ושמסארוש הוא "איש קש" שלו. מסארוש קנה מניות בקבוצת המדיה Mediaworks (בעלת העיתון Nemzeti Sport, היומון הפיננסי Vilaggazdaság ויומונים מקומיים רבים), את בית המדיה Opimus ‏ 20% מניות הקונצרן Konzum, בעלי ערוץ הטלוויזיה הפרטי Echo TV. עם העיתונים והערוצים שקנה נמנו Hír TV,, Origo.hu, Bors ו-Figyelő, היומון Magyar Idők. הקניות נעשו לדבריו במטרת "חיזוק השמירה על הערכים והמסורות הלאומיים". הם נאגרו בקבוצת "טלנטיס" ונתרמו ל"קרן המדיה והעיתונות המרכז-אירופית" שהוקמה על ידי ממשלת אורבן. לרינץ מסארוש נשוי לביאטריקס לבית קלמן ויש להם שלושה ילדים. -, Ivan Szelényi, Péter Mihályi Varieties of Post-communist Capitalism - A Comparative Analysis of Russia, Eastern Europe and China, Brill, Leiden-Boston 2020 2019-ben is Mészáros Lőrinc lett a leggazdagabb magyar26.12.2019 פרופיל מסארוש במגזין "פורבס" באתר magyarnarancs באתר hungarian spectrum 14.12.2014 מאמר באתר hungarian spectrum 21.1.2018 atlatszo 18/8/2018 I.Szelényi עמ' 197 report 3.3.2017 reuter
פייטרו ראבה

פייטרו ראבה (באיטלקית: Pietro Rava;‏ 21 בינואר 1916 – 5 בנובמבר 2006) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הקשר. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938. ראבה נולד ב-21 בינואר 1916 בקסין, אלסנדריה שבאיטליה. במהלך הקריירה שלו שיחק בקבוצות יובנטוס, אלסנדריה ונובארה. עם יובנטוס זכה פעמיים בגביע האיטלקי ופעם אחת בליגה, והיה הקפטן שלה בין השנים 1947–1950. בסך שיחק 352 משחקים בסרייה א', וכבש 15 שערים. ראבה ערך 30 הופעות בנבחרת איטליה בין השנים 1935–1946, שבמהלכן הפסידה הנבחרת רק משחק אחד. הוא זכה עימה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1936, ובמונדיאל 1938. בסיום המונדיאל נבחר להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר. היה קפטן הנבחרת בשנת 1940, ולאחר מכן בעקבות מלחמת העולם השנייה החמיץ שש שנים בנבחרת ועם חידוש הפעילות השתתף רק במשחק אחד ב-1 בדצמבר 1946 בניצחון 2–3 על אוסטריה. לצד השחקנים אלפרדו פוני, סרחיו ברטוני ואוגו לוקאטלי, ראבה היה מבין ארבעת השחקנים האיטלקיים היחידים שזכו גם במדליית זהב באולימפיאדה וגם במונדיאל. במהלך המלחמה הוא השתתף מרצון במערכה הרוסית כקצין. אחרי זה עם תום המלחמה היה ראבה מאמן לקבוצות האיטלקיות סמפדוריה, פלרמו, פאדובה, מונצה, אלסנדריה, נובארה, קארארס סאלסיו וסואנו. ב-5 בנובמבר 2006 נפטר ראבה בטורינו שבאיטליה, בגיל 90. הוא היה לשחקן האחרון שנשאר בחיים בסגל נבחרת איטליה שזכה במונדיאל 1938. במהלך שנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר. כמה ימים לאחר מותו יובנטוס החליטה כי לקראת המשחק בסרייה ב' נגד נאפולי, השחקנים יענדו סמלים לזכרו. יובנטוס אליפות איטליה: 1949/50 הגביע האיטלקי (2): 1937/38, 1941/42 נבחרת איטליה מדליית זהב אולימפית: 1936 מונדיאל: 1938 אישיים הנבחרת המצטיינת של המונדיאל: 1938 מדיה וקבצים בנושא פייטרו ראבה בוויקישיתוף פייטרו ראבה, באתר Transfermarkt פייטרו ראבה, באתר WorldFootball.net פייטרו ראבה, באתר National Football Teams פייטרו ראבה, באתר FootballDatabase.eu
רכס מאסון

רכס מאסון (באנגלית: Masson Range) הוא רכס הרים גבוה בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה. לרכס ארבעה חלקים: רכס מאסון הצפוני, רכס מאסון המרכזי, רכס מאסון הדרומי, ופסגות טרילינג. כמה מפסגות הרכס מתנשאות לגובה העולה על 1,000 מטרים מעל פני הים. אורכו של הרכס 28 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום). הרכס התגלה לראשונה ב-4 בינואר 1930, ולאחר מכן, ב-14 בפברואר 1931 מופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של דאגלס מוסון. אנשי משלחת החקר הלאומית האנטארקטית של אוסטרליה (Australian National Antarctic Research Expeditions party) בפיקודו של ג'ון בצ'רוויז (John Béchervaise), היו הראשונים שהגיעו אל הרכס בשנת 1956. הרכס נקרא על שמו של פרופסור סר דייוויד אורמה מאסון (David Orme Masson), חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר, וכן חבר הוועדה המייעצת של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, אף היא בפיקודו של מוסון. • Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide • B. A. Marmo, J. Dawson, Movement and structural features observed in ice masses, Framnes Mountains, Mac.Robertson Land, East Antarctica, Annals of Glaciology, Volume 23 1996, pp. 388-395, Cambridge University Press, 20 January 2017, DOI: https://doi.org/10.3189/S0260305500013689 • Mackintosh, Andrew & White, Duanne & Fink, David & Gore, Damian & Pickard, John & Fanning, Patricia. (2007), Exposure ages from mountain dipsticks in Mac. Robertson Land, East Antarctica, indicate little change in ice-sheet thickness since the Last Glacial Maximum, Geology. 35. https://doi.org/10.1130/G23503A.1. רכס מאסון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס מאסון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה רכס מאסון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור רכס מאסון תצלומי רכס מאסון הגאזט האנטארקטי הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי על גילוי הרכס
דרקוניקון

דרקוניקון הוא כנס משחקי שולחן ישראלי, המתקיים אחת לשנה בחודש אוגוסט בימים חמישי ושישי. הכנס כולל משחקי קופסה, משחקי תפקידים, משחקי קלפים כגון Magic: The Gathering, משחקי מיניאטורות, משחקי תפקידים חיים ועוד. הכנס נערך לראשונה בשנת 2007, כשבשנת 2019 השתתפו בו כ-750 אנשים. בנוסף לאולם המשחקים, הכנס גם מתמקד במשחקי שולחן בעברית, גם של יוצרים ישראליים של משחקי לוח ומשחקי תפקידים שמדגימים בכנס את המשחקים שלהם וגם במתחם דוכנים עם החברות הישראליות בתחום. הכנס כולל גם אירועים מיוחדים כהשקות משחקים: בשנת 2014 הושקה המהדורה החמישית של מבוכים ודרקונים, בשנת 2019 הושק בכנס משחק התפקידים פאת'פיינדר 2, ובמרוצת השנים היו בו השקות של מספר הרחבות של למתיישבים של קטאן ועוד. הכנס מאורגן בהתנדבות על ידי "הפונדק", קהילה ישראלית של שחקנים. הכנס התקיים לראשונה בשנת 2007, בשיתוף פעולה עם חנות המשחקים פריק, כחלק מאירועי ההשקה של ספר משחק התפקידים "מתוך האפלה - אוגדן מפלצות למבוכים ודרקונים מהדורה 4, עבור איי הסערה". בשנת 2011 הפך הכנס לעצמאי העוסק במשחקי שולחן ופונה לכל סוגי המשחקים. בשנים הבאות הכנס הלך והתפתח ומשך אליו עוד שחקנים וגם זכה לחסויות ולתמיכה מגופים שונים בישראל ומחוצה לה, בין היתר מהחברות Ultrapro, GMT, FFG, Paizo ועוד, וגם מחברות מקומיות כגון הקוביה משחקים, מאנקי-טיים ועוד. דרקוניקון גם מקבל חסות מהעמותה למשחקי תפקידים בישראל. בשנת 2017 הכנס הפך מכנס חד-יומי לכנס דו-יומי, מה שגרם לגידול משמעותי בכמות המשתתפים בכנס. הכנס נערך ביום חמישי משעות הבוקר עד הלילה, וביום שישי מהבוקר עד אחרי הצהריים. המיקום של דרקוניקון השתנה במרוצת השנים, אך תמיד היה באזור תל אביב או רמת-גן. בתחילת דרכו הוא התארח בחנות פריק שבתל אביב, בשנת 2011 הוא עבר לשדרות רוטשילד, משם למרכז רמת אביב הירוקה, לרמת-גן להיכל אוהל שם וב-2019 בקרבת כיכר דיזנגוף. אתר האינטרנט הרשמי של דרקוניקון הפונדק, ברשת החברתית פייסבוק חזון לדרקוניקון 2022 - כנס משחקי השולחן של הקיץ, באתר הפונדק אתר קהילתי של משחקי תפקידים ולוח ארבעה אירועים חגיגיקיים לסוף הקיץ, באתר ישראל היום
טובים השניים (תוכנית רדיו, 2011)

טובים השניים היא תוכנית פנאי יומית, המשודרת ברדיו קול חי. מגישיה הם אלעד כהן ויהודה שוקרון. התוכנית עוסקת בענייני פנאי והומר המתואם לציבור החרדי והיא כוללת חידות, מערכונים ומוזיקה יהודית. התוכנית החלה את שידוריה בשנת 2011 בתחנת קול חי והיא משודרת מדי יום בין 16:00-17:00 אחר הצהריים. התוכנית עוסקת בענייני פנאי ובידור יהודי וכוללת מערכונים, חידות ומוזיקה יהודית. בין הפינות הקבועות המשודרות בה: מערכון יומי על הנושאים האקטואליים במהלכו מבצעים צמד מגישי התוכנית - אלעד כהן ויהודה שוקרון חיקויים למגוון דמויות מהנוף הפוליטי וכן 'עונים למאזינים' עם יוסי חיים. במהלך השנים, יצרה פינת המערכונים של התוכנית שורה של דרמות ומבוכות פוליטיות. הבולטות מבניהם: מתיחה שביצעו השניים ב-2017 לנגידת בנק ישראל קרנית פלוג, בה חיקו את שר הפנים אריה דרעי, ובמהלכה "זעם השר" על העובדה שאין מזרחיים על שטרות הכסף החדשים שיצאו באותה תקופה. פלוג לא הבינה כי מדובר במתיחה וניהלה שיחה רצינית עם "השר". המתיחה לבסוף לא שודרה, אך דלפה וזכתה לפרסום גדול בכלי התקשורת השונים. מתיחה שביצעו השניים ב-2019 כלפי ח"כ עבד אל-חכים חאג', במהלכה חיקו את רה"מ בנימין נתניהו, כביכול האחרון מבקש את סיוע חברי הכנסת הערביים בהקמת ממשלתו. במהלך השיחה, הזכיר חאג' ל'נתניהו' את המגעים שניהל עם המפלגות הערביות ערב הבחירות לכנסת ה-21 ובכך חשף את קיום המגעים. דף התכנית באתר רדיו 'קול חי' האזינו: החקיין של דרעי שמתח את נגידת בנק ישראל, באתר ynet, 2 בפברואר 2017 הח"כ נמתח וחשף: "מקורבי נתניהו ניהלו מגעים עם המפלגה הערבית", באתר ynet, 24 בספטמבר 2019 מתיחה בשידור: ח"כ מרע"מ משתף פעולה עם "נתניהו", מבטיח לעזור לו - וחושף את השת"פ עם הליכוד לפזר את הכנסת, באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2019
דן ספילמן

דן ספילמן (באנגלית: Dan Spielman; נולד בשנת 1979) הוא שחקן אוסטרלי. הקריירה שלו משתרעת על פני קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון. ספילמן גדל עם אחותו הצעירה בביומריס, מלבורן. ללא הכשרה פורמלית במשחק, ספילמן פועל בתיאטרון, טלוויזיה וקולנוע מאז סיום לימודיו התיכוניים ב-1996 בבית ספר סנט מייקל, סנט קילדה, ויקטוריה. תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים את "אהבה מלידה" ו"The Secret Life of Us". יותר לאחרונה הוא גילם את נד בנקס, אחיו העיתונאי של האקר "הקוד" ג'סי בנקס המשוחק על ידי אשלי זאקרמן. הוא זכה והיה מועמד לפרסים רבים, כולל פרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע. הוא היה במיני-סדרה האוסטרלית משנת 2016, "Deep Water" הממוקמת בבונדיי, סידני. שיחק בתפקיד עיתונאי ושמו דן ספילמן במיני-סדרה "עקורים" שיצאה באוסטרליה במרץ 2020. הסדרה מתמקדת במחנה מעצר אוסטרלי לשוהים בלתי חוקיים אליו נקלעה אזרחית אוסטרלית. מבוסס על מקרה אמיתי. התפקיד הטלוויזיוני האחרון שלו הוא בתור טים, בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית משנת 2017 "אחיות". ב-2005, ספילמן נהיה אחד החברים הצעירים של ההרכב של קבוצת התיאטרון סידני, "קבוצת השחקנים". הוא נשא לאישה את השחקנית האוסטרלית יעל סטון ב-2012 בניו יורק. ביולי 2017, הודיעה סטון שנישואיה הסתיימו יותר משנה לפני כן. 2004: זכה בפרס מעגל מבקרי הקולנוע של אוסטרליה לשחקן משנה הטוב ביותר - גבר עבור: Tom White. 1999: זכה בפרס טרופפסט לשחקן הטוב ביותר - גבר עבור: The Date. דן ספילמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Dan Spielman, IMDb פרופיל דן ספילמן, כתבה מ-2007 בערוץ טלוויזיה ABC2 . ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.