laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תראפוזה

תראפוזה או עכביש גוליית (שם מדעי: Theraphosa) היא סוג של טרנטולה מדרום אמריקה. סוג זה כולל שלושה מינים, שלושתם מהגדולים שבעכבישי העולם. עד לשנת 2010 היו ידועים שני מיני תראפוזה, אם כי רבים חשדו כי חלק מהפריטים שנחשבו בטעות כ-Theraphosa blondi שייכים בעצם למין אחר, שלישי. בשנת 2010 תואר לראשונה המין Theraphosa stirmi. שלושת מיני התראפוזה דומים זה לזה, ונדרשת רמה מסוימת של בקיאות על מנת להבחין ביניהם. Theraphosa apophysis טינטר, 1991 — ונצואלה Theraphosa blondi להטרייל, 1804 — גינאה הצרפתית, סורינאם, גויאנה?, ברזיל?, Theraphosa stirmi רודולף וויינמן, 2010 — גויאנה מוטת רגליהם של מיני התראפוזה מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלם מגיע עד ל-170 גרם. הזכרים חסרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעם של מיני התראפוזה נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לתראפוזה שערות על גופם, בטנם ורגליהם. בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים. כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים. לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו. בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם. כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס). מדיה וקבצים בנושא תראפוזה בוויקישיתוף תראפוזה, באתר ITIS (באנגלית) תראפוזה, באתר NCBI (באנגלית) תראפוזה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תראפוזה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תראפוזה, באתר GBIF (באנגלית) http://www.reptileforums.co.uk/forums/spiders-inverts/664079-theraphosa-situation-visual-id.html [Article] Rudloff & Weinmann - Theraphosa stirmi new species! TJReptiles
רשות נחיתה

רשות נחיתה הוא סרט קצר של ריקי שלח משנת 1977. זהו סרט המדע הבדיוני העברי הראשון ואחד מסרטי המדע הבדיוני הבודדים שנעשו בישראל בכלל. צולם ב-16 מ"מ ומלווה במוזיקה של להקת קינג קרימזון. מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון מקבל תקשורת מוצפנת מכלי טיס בלתי מזוהה. פענוח ההצפנה מראה שמרחף באזור, אמנם עדיין מחוץ לאטמוספירה, כלי טיס בלתי ידוע המבקש רשות נחיתה. כל הניסיונות לזהותו על הרדאר עולים בתוהו, כלי הטיס מתקרב מאוד, מוכרז מצב חירום בשדה התעופה וברדיוס גדול סביבו. כל נתיבי התחבורה סביב לשדה התעופה נסגרים וגדוד חיילים מוכנס לכוננות בשערי נמל התעופה. לבסוף נוחתת החללית לתוך שלולית בקצהו של אחד המסלולים. בכל תהליך ההנחתה לא הביא איש בחשבון את גודלה של החללית. הסרט נבחר לנעול את פסטיבל סרטי המדע הבדיוני בטריאסטה 1978 שהיה אז מן החשובים בפסטיבלי המדע הבדיוני בעולם, בספר הפסטיבל כתוב "...גם סטיבן ספילברג עושה עכשיו משהו דומה...", כוונת הכותבים הייתה לסרטו "מפגשים מהסוג השלישי" שהיה אז בתהליכי הפקה. הסרט כולו נעשה כמעט ללא תקציב והוא צולם באתרים שונים בארץ כשהמרכזיים ביניהם הם מגדלי הפיקוח בבן-גוריון ובעטרות. מן הסרט: "קיימת הנחה שישנם יצורים אינטליגנטיים בחלל החיצון, אלא שהתקשורת איתם עשויה להיות בעייתית עד בלתי אפשרית. טרמינולוגיה שונה ודפוסי דמיון נורמטיביים עשויים לגרום לשיבוש בהבנתם של מושגים כמו גודל, מרחק, מהירות וזמן. זהו סיפורו של ניסיון תקשורת כזה. המקום: נמל התעופה בן-גוריון" יוסי גרבר רפי תבור איציק אלוני משה טימור שלום קינן שיש קולר ג'רי גלנץ יהודה סתיו ישראל לוי אהוד גרף גבי ינון שחר אורן הסרט באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים הסרט, סרטון באתר יוטיוב
פלוג'ה (עיראק)

פלוג'ה (בערבית: الفلوجة, תעתיק מדויק: אלפלוג'ה) היא עיר במחוז אל-אנבאר שבמרכז עיראק השוכנת על גדתו המזרחית של נהר הפרת ומרוחקת כ-69 ק"מ מערבית לבירה בגדאד. פלוג'ה המודרנית שוכנת על חורבות העיר העתיקה פומבדיתא, שקמה בימי בבל וששימשה מרכז לחיים יהודיים בתקופת התלמוד ובה פעלה ישיבת פומבדיתא. בפלוג'ה התגוררו יהודים ואף היה בה רובע יהודי עד עליית יהודי עיראק. בשנת 1947 פלוג'ה הייתה עיירה קטנה, אך לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 מתגוררים בעיר 250,884 בני אדם. העיר נודעת בתואר "עיר המסגדים" בשל למעלה מ-200 מסגדים בעיר ובסביבותיה. מינואר 2014 ועד יוני 2016, נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית. האזור היה מיושב במשך אלפי שנים. העיר העתיקה באזור, פומבדיתא, הייתה מרכז יהודי (ביחד עם סורא) מאז שנת 259 (כאשר נחרבה נהרדעא בידי פפא בר נצר), למשך תקופת האמוראים וחלק ניכר מתקופת הגאונים. בתקופה זו פעלה בעיר ישיבת פומבדיתא, עד שעברה לבגדאד בראשית המאה העשירית. הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר בשנת 1164 וטען כי מתגוררים בה כ-3,000 יהודים. בתקופת האימפריה העות'מאנית, העיר היוותה תחנה בכביש בדרך לעיר בגדאד. בזמן המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941 הובס הצבא העיראקי בקרב ליד העיר. עד אמצע המאה ה-20 הייתה פלוג'ה עיירה קטנה ובה כ-10,000 תושבים. עם עצמאות עיראק ושלטונו של סדאם חוסיין גדלה חשיבות העיר, כאחד מקודקודיו של המשולש הסוני והאוכלוסייה בה גדלה עד למעלה מ-300,000. זאת בזכות מאגר נפט אדיר במדינה וקירוב העיר לכביש לבגדאד. בזמן מלחמת המפרץ העיר סבלה מפגיעה נרחבת באזרחיה. במהלך מלחמת עיראק נכבשה העיר על ידי הכוחות האמריקאים. זאת לאחר שהצבא העיראקי נטש את עמדותיו תוך השארת הציוד הצבאי מאחור. במהלך הפלישה הראשונית לעיר, פרצה אנרכיה בעיר והתרחשו בזיזות רבות. בתאריך 17 באפריל 2003 התרחשו מקרי הרצח בפלוג'ה (אנ'), לאחר הפגנה שהתקיימה ליד בית ספר תיכון בעיר ששימש כמפקדה צבאית. מטרת ההפגנה הייתה למחות כנגד השימוש הצבאי בבית הספר, והשתתפו בו כ-200 אזרחים. על גג בית הספר היו מוצבים חיילי הדיוויזיה המוטסת ה-82. מסיבה שנויה במחלוקת, החיילים האמריקאים ירו לתוך הקהל וגרמו למותם של כ-17 אזרחים ולפציעתם של למעלה מ-70. האמריקאים ענו כי הם הגיבו לירי מתוך הקהל, והעיראקים הכחישו גרסה זו. בשנת 2004 הייתה העיר שדה קרב בין האמריקאים ובין כוחות מקומיים שהתנגדו לכיבוש האמריקאי לרבות בריגדת מהפיכת 1920. בקרבות הקשים שהתחוללו בעיר נחרב חלק ניכר מהשטח הבנוי. כתוצאה משני הקרבות המרכזיים נהרגו כ-122 חיילים אמריקאים, 8 חיילים עיראקיים ו-4 חיילים מן הצבא הבריטי, זאת בנוסף ללמעלה מ-1,500 מחבלים ומספר לא ידוע של אזרחים. בחודש דצמבר 2006 השליטה בעיר עברה מארצות הברית לכוחות המזוינים של עיראק. מינואר 2014 ועד יוני 2016 נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית. באפריל 2016, תקפו הכוחות המזוינים של עיראק באמצעות מטוסי קרב אירו L-159 בעיר ולפחות 15 בני אדם נהרגו. ביוני 2016, לאחר תום קרב ארוך וממושך, הכריז ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי על שחרורה של פלוג'ה מידי המדינה האסלאמית. מדיה וקבצים בנושא פלוג'ה בוויקישיתוף Iraqi Forces Capture Ramadi From ISIS, Look Toward Fallujah, Mosul,‏ 27 בדצמבר 2015 גל פרל, "אנחנו הורגים את הממזרים האלה במשך חודש. אל תדאגו, הם יהיו כאן גם מחר", הבלוג על הכוונת, ‏ 16 פברואר 2021. 15 הרוגים במתקפת צבא עיראק על שוק הומה אדם, באתר רשת ב', 8 באפריל 2016 מכה קשה לדאעש בעיראק: "פלוג'ה שוחררה", באתר ynet, 17 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בעיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Crown Jewels EP

The Crown Jewels EP הוא אלבום המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה אנד דה דיימונדס. הוא יצא באופן דיגיטלי ב-1 ביוני 2009 ובאופן פיזי ב-22 ביוני 2009. תמונת הנושא של האלבום עוצבה על ידי כריסטיאנה קווצ'רו. התמונה בצד שמאל היא תמונת הנושא של המהדורה הדיגיטלית, המהדורה הפיזית כללה תמונה דומה אך מעט שונה. "I Am Not a Robot" כלול גם באלבום הבכורה של מרינה אנד דה דיימונדס, The Family Jewels. מידע על האלבום The Crown Jewels EP באתר MusicBrainz האתר הרשמי של מרינה אנד דה דיימונדס "marinaandthediamonds.blogspot.com". ארכיון מ-2009-08-29. נבדק ב-2012-09-06. I Am Not a Robot Songfacts
בנימין רקובר

הרב בנימין יעקב רקובר (נולד בירושלים בתשכ"ב) הוא מתלמידי הרב אברהם שפירא ועורך שיעוריו על הש"ס. נולד בירושלים לנחום ובתיה רקובר. בשנת תשל"ו החל את לימודיו בישיבה התיכונית "אור עציון" אצל הרב חיים דרוקמן, ובשנת תש"מ החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בה הוא לומד עד היום. הרב רקובר הוציא לאור וערך את ספרי השיעורים על אחת עשרה מסכתות גמרא הנלמדות בישיבת מרכז הרב, שהועברו על ידי הרב אברהם שפירא. על כך הוא זכה בשנת תש"ן בפרס ירושלים על שם הרב קוק לתרבות תורנית ובשנת תשנ"ד בפרס על שם השר חיים משה שפירא לתרבות תורנית. הרב רקובר היה גם ממונה במשך תקופה ארוכה על חזרה על שיעורים הללו לתלמידי הישיבה. בשנת תשמ"ב הוציא לאור את הספר "קניין תורה" - שיעורים של הרב צבי יהודה הכהן קוק על הפרק האחרון של מסכת אבות, שרשם אביו פרופ' נחום רקובר. הרב רקובר השתתף גם בעריכת ספרו של הרב אברהם שפירא "מנחת אברהם". בשנת תשמ"ד הוסמך הרב רקובר על ידי הרב אברהם שפירא, ובשנת תשנ"ג על ידי הרב מרדכי אליהו. נשוי לרחלה (לבית שנהב) ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. בתו נישאה ליואל יצחק גנדלמן. בין גיסיו ואחיו: הרב יצחק שפירא - ראש ישיבת תום ודעת, מנהיג את קהילת חסידי הרב יצחק גינזבורג בירושלים, ומחבר הספר תורת המלך. הרב יהודה וינגוט - ר"מ בישיבת מרכז הרב. הרב אריאל רקובר - ר"מ בישיבת "נצר מטעי" באריאל. הרב יששכר (יישי) רקובר - מנהל חינוכי במוסדות החינוך מוריה, אלעד. הרב חיים צפרי - חבר בית הדין לענייני ממונות בבנימין. הרב יצחק וולברשטיין - ראש כולל ביישוב שומריה. הרב עדיאל דומוביץ' - ראש כולל בגוש דולב-טלמונים. מאמרים של הרב בנימין יעקב רקובר, באתר ספריית אסיף בנימין רקובר, דף שער בספרייה הלאומית כך צוין בראש ספר שיעורי מרן הגר"א שפירא על מסכתות בבא מציעא וסנהדרין.
צומת פוריידיס

צומת פוריידיס הוא צומת דרכים במישור החוף הצפוני, כ-20 קילומטרים מדרום לחיפה. הוא שוכן במבוא המערבי של ואדי מילק, במפגש בין כביש 4 לבין כביש 67. מצפון-מזרח לצומת נמצאת המועצה המקומית פוריידיס, שעל שמה הוא נקרא. על הגבעה שמדרום-מזרח לצומת שוכנת המועצה המקומית זכרון יעקב. כשני קילומטרים ממערב לצומת, בהמשכו של כביש 67, נמצא מחלף זכרון יעקב שעל כביש החוף. מראה צומת פוריידיס (משמאל) והיישוב פוריידיס מזכרון יעקב ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלאלום (סרט)

סלאלום (איטלקית: Slalom) הוא סרט קומדיה איטלקי, שיצא בשנת 1965. נכתב על ידי פרנקו קסטלנו וג'וזפה מוקיה, בוים על ידי לוצ'אנו סלצ'ה ומככב בו ויטוריו גסמן. המוזיקה בסרט נכתבה על ידי אניו מוריקונה. אורך הסרט הוא 108 דקות. לוצ'יו ועוזרו ריקרדו מסתבכים עם כנופיית זייפנים בינלאומית. הזייפנים מתכננים לפגוע בכלכלה האמריקנית, על ידי הדפסת שטרות מזויפים. העלילה מסתבכת, ומובילה אל מצרים. ויטוריו גסמן בתור לוצ'יו רידולפי אדולפו צַ'לי בתור ריקרדו דניאלה ביאנקי בתור נדיה בבה לונצ'אר בתור אלן לובנה עבדל עזיז בתור פארה אמה דניאלי בתור הילדה, אשתו של לוצ'יו קורדו אולמי בתור פקיד בשגרירות האיטלקית בוב אוליבר בתור ג'ורג' נג'ווה פואד בתור נבילה איזבלה ביאג'יני בתור סימונטה, ריקרדו פיארו וידה בתור הרוצח מדיה וקבצים בנושא סלאלום בוויקישיתוף "סלאלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סלאלום", באתר AllMovie (באנגלית) "סלאלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טירת פרונטנאק

טירת פרונטנאק (בצרפתית: Château Frontenac) היא בית מלון בעיר קוויבק סיטי שבקנדה ואחד המבנים הידועים ביותר בה. המלון הוקם בשלהי המאה ה-19 באתר שעליו ניצבה בעבר טירת הלדימאנד (Château Haldimand), שפעלו בה משרדים אדמיניסטרטיביים של בית המחוקקים התחתון של קנדה. הוא נקרא על שמו של לואי דה בואד (Louis de Buade), דוכס פרונטנאק, שהיה מושל המושבה צרפת החדשה בשנים 1672–1682 ו-1689–1698. הוא נבנה בשכנות למצודת קוויבק, שפרונטנאק החל את בנייתה בסוף המאה ה-16. למרות שהמלון איננו המבנה הגבוה בעיר, מיקומו על גבעה הצופה על נהר סנט לורנס מעניק לו בולטות רבה. המלון תוכנן על ידי האדריכל האמריקני ברוס פרייס עבור חברת קנדיאן פסיפיק ריילוויי (Canadian Pacific Railway), ונפתח ב-1893. חלקיו החדשים יותר של המבנה, לרבות המגדל המרכזי, תוכננו על ידי האדריכל הקנדי ויליאם סאת'רלנד מקסוול (William Sutherland Maxwell). שתי ועידות מלחמה - ב-1943 וב-1944 - נערכו במלון (ובמצודה הסמוכה) בין מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וקנדה על מנת לתאם את מהלכיהן במלחמת העולם השנייה. בשנת 1953 צולמו במלון סצנות מסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה". ב-1980 הוכרז המלון כאתר היסטורי לאומי של קנדה. בשנת 2001, בעקבות שינוי שם החברה שהמלון מצוי בבעלותה שונה גם שמו. הוא נקרא כעת Fairmont Le Château Frontenac. מדיה וקבצים בנושא טירת פרונטנאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טירת פרונטנאק (בצרפתית) טירת פרונטנאק באתר האתרים ההיסטוריים של קנדה טירת פרונטנאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משה בן שחר, משוט בקנדה, חרות, 28 באוגוסט 1952 ערך זה הוא קצרמר בנושא קנדה ובנושא תיירות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמי דרך

עמי דרך (4 בנובמבר 1963 - 5 בספטמבר 2012) היה מעצב ישראלי. כיהן כפרופסור וראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל. נולד בחיפה, אביו היה יצרן פרותזות ואמו עקרת בית ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר קובי דרך. התנדב לקורס חובלים ב-1982 ושירת כקצין מכונה בסטי"ל. בהמשך עבר להדריך בקורס חובלים במגמת מכונה. בשירות המילואים שירת כמדריך חובלים בשלב ימ"פ בסדרת ימאות בעכו. בוגר בצלאל (1992) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בסטודיו של פרופ' יעקב קאופמן, ובחברת "ארן מחקר ופיתוח". לאחר מכן הקים יחד עם דב גנשרוא את סטודיו עמידב, שפעל בשנים 1996–2012; השניים פעלו בו בתחומים מגוונים של עיצוב, החל מעיצוב ציוד רפואי, ציוד להצלת חיים, ריהוט, תערוכות, צעצועים, תאורה ומוצרים. בשנת 1994 החל ללמד בבצלאל. ב-2004 התמנה לראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2008. בנוסף לימד בתוכנית התואר השני של האקדמיה, כיהן כחבר סנאט בצלאל, וכחבר ועדת ההוראה של המחלקה לעיצוב תעשייתי. הוא הרצה וקיים סדנאות במספר בתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם. עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובעולם, בין השאר במסגרת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006) ועוד. דרך זכה בפרס משרד המדע התרבות והספורט לשנת 2003, ופרסים נוספים ברחבי העולם. ב-5 בספטמבר 2012 נפטר לאחר שלקה בדום לב. נקבר בבית הקברות שבקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו אישה ושלוש בנות. אתר הסטודיו של עמי ודוב עמי דרך, באתר designboom מיה דבש, מורה דרך: המעצב עמי דרך, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2008 יובל סער, מת המעצב התעשייתי עמי דרך, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2012 ציפה קמפינסקי, 73 בעקבות אחד: תערוכת מחווה לזכרו של המעצב והמורה עמי דרך, באתר Xnet‏, 11 ביולי 2016
דן לחמן

דן (דני) לַחמָן (22 באפריל 1941 – 6 בספטמבר 2012) היה פעיל חברתי בתחום ההגנה על זכויות הפרט, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי. אחד האנשים שהשפיעו ועיצבו את התרבות הגאה בישראל. יזם את הקמת "הקו הלבן" כקו סיוע לפונים במצוקה ואת המרכז לסיוע לנפגעי תקיפה מינית. השתתף בכתיבה ובעריכה בעיתוני הקהילה הגאה מראשיתם. לחמן נולד בתל אביב. בנעוריו היה פעיל בבנק"י, תנועת הנוער הקומוניסטי. בצעירותו הכיר את העיתונאי ומבקר התרבות מיכאל אוהד, הוא אף התלווה אליו בשנת 1961 להצגת הבכורה החגיגית למחזה החדש של ניסים אלוני "בגדי המלך". השניים חיו בזוגיות במשך עשרים ושתיים שנה. בשנת 1975 היה בין המצטרפים הראשונים לאגודה לשמירת זכויות הפרט. משנת 1976 היה שותף לעריכת "ריש גלי", כתב העת ההומו-לסבי הראשון בישראל, ולעריכת יורשו "נתיב נוסף". ב-1977 ייסד את "הקו הלבן" – קו תמיכה להומואים, לסביות והוריהם במצוקה, ניהל אותו במשך מספר שנים ושימש כמדריך מתנדבים חדשים לקו הלבן. בשנת 1990, לאחר שנים רבות של התנדבות בער"ן, יזם את הקמת המרכז לסיוע לנפגעי תקיפה מינית. פעל במקביל כתסריטאי בישראל ובארצות הברית. יחד עם עמוס גוטמן חיבר את התסריט לסרטים "מקום בטוח", "נגוע" ו"צל אחר". הוא הופיע על המסך בסרטים "נגוע" הקצר, "עמוס גוטמן - במאי קולנוע", "מקום בטוח" ו"ילדים טובים". כמבקר תרבות פרסם כתבות ומאמרים ב"דבר" (במסגרת המדור "הומוגני" שנכלל במוסף השבועי של העיתון), בכתבי העת של הקהילה הגאה "מגעים", "הזמן הוורוד" והפורטל GoGay ופרסם רשימות בנושאי תרבות, ספרות, קולנוע ותיאטרון באתר אימגו. ביוני 2005 זכה בפרס יקיר הקהילה הלהט"בית על מפעל חיים. נפטר בספטמבר 2012, בגיל 71. לחמן היה אב לבן. לבקשתו, נשרפה גופתו. בשנת 2019 יצא סרט הקולנוע התיעודי "הדווקאים", שכולל בתוכו ראיונות עם לחמן. דן לחמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רועי יולדוס רוזנצוייג, ‏יקיר הקהילה, דן לחמן, נפטר בפתאומיות בגיל 71, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2012 יאיר הוכנר נפרד מדן לחמן: "שינית את עולמי. לנצח אזכור אותך", באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2012 דף כותב באתר אימגו הספד באתר אימגו בלוג באתר בננות ארי אמיר, תל אביב העליזה של פעם, GoGay,‏ 24 ביוני 2002 תחנות התרבות של דן לחמן, GoGay,‏ 25 בספטמבר 2009 דוד מרחב, דור המדבר: לזכרו של דן לחמן, GoGay,‏ 9 בספטמבר 2012 דן לחמן, שינוי בחיים, GoGay,‏ 27 ביוני 2005. דן לחמן, ממייסדי הוועד למלחמה באיידס, הלך לעולמו בגיל 71, באתר ynet, 6 בספטמבר 2012 דוד מרחב, דור המדבר: לזכרו של דן לחמן, GoGay,‏ 9 בספטמבר 2012. אריאנה מלמד, "הדווקאים": הגילוי, הבלבול ותחושת האשם על מה שהוגדר סטייה, באתר הארץ, 16 ביוני 2019
ברוס רוברטסון

ברוס ריצ'רד רוברטסון (באנגלית: Bruce Richard Robertson; נולד ב-27 באפריל 1953) הוא שחיין קנדי בעבר. הוא אלוף עולם ובעל מדליית כסף אולימפית במשחה ל-100 מטר פרפר. רוברטסון נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה רוברטסון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.56 שניות, אחרי כוכב האולימפיאדה מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות ולפני ג'רי היידנרייך (55.74 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:53.26 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:48.16 דקות ומזרח גרמניה (3:52.26 דקות). הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 54.48 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.76 שניות, במקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.02 דקות, במקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:20.31 דקות, במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:33.20 דקות, ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.61 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:57.55 דקות. באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה רוברטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.69 שניות, לפני ג'ו בוטם (56.37 שניות) ורובין בקהאוז (56.42 שניות) שניהם מארצות הברית ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:56.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:49.49 דקות) ומזרח גרמניה (3:53.24 דקות). במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1974 זכה רוברטסון ב-6 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב במשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב, מדליות כסף במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי ומדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x1200 מטר חופשי. באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה רוברטסון במדליית כסף לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 55.83 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.37 שניות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.72 שניות. ברוס רוברטסון, באתר olympedia.org ברוס רוברטסון, באתר Swimrankings
סטן ברגמן

סטן ברגמן (שוודית: Sten Bergman,‏ 20 באוקטובר 1895 – 19 בפברואר 1975) היה זואולוג, צלם, ומרצה שוודי אשר ערך סיורי מחקר מקיפים בקוריאה (1935–1936), קמצ'טקה (1920–1923), פפואה גינאה החדשה (1948–1950) ובמקומות רבים אחרים. סטן ברגמן נולד בכפר רנסטר שבשוודיה ליוהאן, מתרגם ופרופ' לשירה קלאסית וקרסטין הנריקסון, מורה. כשהיה סטן בן 13 עברה המשפחה לרונינגה, פרבר של סטוקהולם. בשנת 1914 נרשם ברגמן ללימודי זואולוגיה, בוטניקה והוראה באוניברסיטת סטוקהולם. הוא נישא לדגני (לינדה) ברגמן ב-1920 ויחד הם יצאו למסעות החקר במזרח הרחוק. ברגמן סיים את לימודי הדוקטורט כשנתיים לאחר שובו ממסעו הראשון בקמצ'טקה בשנת 1925. ברגמן החל את קריירת המסעות שלו במסע לקמצ'טקה (1920–1923) שברוסיה. חלק ניכר מהציוד שאסף לקראת מסע זה, אבד עוד בתחילת המסע כאשר ספינתו טבעה. במסע זה אפיין ברגמן את הדוב המסתורי שנקרא מאוחר יותר על שמו. בין השנים 1925 ל-1929 ערך מספר מסעות חקר בשוודיה בהם אסף ציפורים עבור מוזיאון הטבע הלאומי של שוודיה. במסעותיו הבאים הגיע לאיים הקוריליים בצפון מזרח רוסיה (1929–1930). בין 1936 ל-1937 הוא ביקר בקוריאה וחקר שם את חיי הטבע עבור מוזיאונים שונים בשוודיה. קורותיו בסיור בקוריאה מתועדים בספר שכתב ב-1938. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ לקטוע את סיוריו וניצל את הזמן לכתיבת ספרים ומתן הרצאות. עם תום המלחמה, ברגמן חזר למסעותיו במזרח הרחוק. הוא ערך שלושה מסעות ארוכים לפפואה גינאה החדשה (1948–1950, 1952–1953 ו-1956–1959). במסעות אלו, מלבד החשיפה לעושר בעלי החיים בג'ונגלים של דרום מזרח אסיה, נחשף ברגמן למנהגי בני המקום ובספרו הוא תיאר אף את הקניבליזם שהיה נהוג שם ולא רק לצורכי פולחן. בעקבות תאונת דרכים ב-1964 הוא ירד בכושרו וחדל ממסעותיו. ערך מורחב – דוב ברגמן ב-1920 הבחין ברגמן באזור קמצ'טקה בעורו של דוב בעל פרווה שחורה, וציין כי דוב זה שונה משאר דובי הסביבה בגודלו הניכר ובשערו הקצר . כמו כן הוא זיהה עקבות דוב גדולות מהאופייני לשאר דובי האזור – 36 ס"מ רוחבם ו-25 ס"מ אורכם. הדוב כונה על ידי ברגמן Ursus Arctos Piscator אולם הוא ידוע כיום כדוב ברגמן. הדוב לא נצפה באופן ישיר על יד איש מלבד ברגמן ומאז המחצית השנייה של המאה ה-20 נחשב לזן נכחד. בזמן המלחמה הקרה אזור קמצ'טקה היה ברובו שטח צבאי סגור ולכן לא התאפשרה כניסת אזרחים לבחון את אמיתות קיומו של דוב ברגמן. מדיה וקבצים בנושא סטן ברגמן בוויקישיתוף Sten Bergman, a photographic record of his expeditions and adventures in the far east (באנגלית) (ארכיון). My Father Is A Cannibal - By Sten Bergman - OZtion Auction Item 1682785 Cryptozoology.com :http://www.strangeark.com/bfr/historical/bille-mystery-bears.html Mystery Bears Reprinted with permission from Rumors of Existence, Matthew A. Bille Domico, Terry. 1988. Bears of the World. New York: Facts on File.
חוזה ארמנדו סאיובו

חוזה ארמנדו סאיובו (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית. הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית. ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית. במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות. בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות. במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות. במרוץ ל-400 מטרים קבע סאיובו שיא עולם שלישי במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 50.03 שניות. במקצה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את התוצאה, אך זכה במדליית זהב שלישית במשחקים כשניצח במירוץ בזמן של 51.10 שניות. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים. אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו. במירוץ ל-100 מטרים סיים את התחרות עם תוצאה של 11.35 שניות, שני לפראדו שקבע שיא עולם של 11.03 שניות, במירוץ ל-200 מטרים סיים עם 22.70 שניות ונכנע לשיא עולם נוסף של פראדו שזכה במדליית הזהב עם 22.48 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים סיים עם מדליית הכסף בתוצאה של 50.44 שניות, וראה את פראדו קוטף מדליית זהב שלישית כשחצה את קו הסיום בזמן של 50.27 שניות. ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות. במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות. אתר האינטרנט הרשמי של חוזה ארמנדו סאיובו ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T11 ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T11 ATHENS 2004 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T11 Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 100 m T11 Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 200 m T11 Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 400 m T11 Beijing 2008 Paralympic Games Athletics Men's 4x100 m T11-13 Men's 400m - T11 Men's 200m - T11