laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לא סתם

לא סתם הוא שיר מתוך אלבומו השני של אמיר דדון, "יש אין סוף", שיצא בשנת 2013. דדון כתב והלחין את השיר בהשראת המחאה החברתית של קיץ 2011. תומר בירן אחראי על ההפקה המוזיקלית, ועיבדו אותו אמיר דדון, תומר בירן, אבי יפרח, גלעד שמואלי, תומר צדקיהו ועדי הר צבי. דדון חשב על מילות השיר ועל המנגינה כאשר הלך עם ההמון במחאה החברתית של קיץ 2011. כאשר דדון ראה את העם יוצא מהבית לרחוב למחות על המציאות של חייהם בשנת 2011, הוא התרגש והתעוררה אצלו ההשראה לשיר. הוא האמין שגם אם באותו הזמן לא ראו את השינוי, דברים ישתנו בעתיד בעקבות מחאה זו. השיר "לא סתם" זכה לפרשנויות רבות. העיתונאי יוסי חרסונסקי התייחס לשיר באתרו וטען שהמילה "סתם" מופיעה 22 פעמים בשיר. הוא הסיק מכך שדדון רצה לומר שהוא יודע שיש סיבה לאהבה, אך במקום זאת הוא העדיף לחזור 22 פעם על המילים "לא סתם". הוא הוסיף שאומנם דדון לא מרבה לבטא את רגשותיו במילים, אבל הלחן והטון מבטאים את כוונתו "לא סתם אני אוהב". הטון מטפס עוד חצי אוקטבה כדי לבטא את אהבתו, הקצב המדוד והעיבוד האקוסטי מעניקים את התחושה החורפית המהורהרת, כאילו זה שיר מפסקול של סרט שמשתמשים בו כרקע לסיפור אהבה גדולה. בשירו המוזיקה היא יותר מסתם מילים, היא משדרת את מנגינת הלב, ומוסיפה לנו אור לחיים. בשירו יש לחן שמזכיר את הבלדות של מוש בן ארי, לצד אלמנטים שיכולים להפוך אותו לשיר שליווה את אמיר דדון לאורך כל שנת 2013 ובכל השנים אחריה כי הוא עשוי מחומרים קלאסיים. אסף נבו מתאר את שירו של דדון כאחד השירים היפים שיצאו בארץ בשנת 2013 ואומר: "השיר מתאים מאוד לרדיו בסופי שבוע ובשעות הלילה". בנוסף השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג׳ וצעד כשישה שבועות. אף על פי שהשיר לא זכה להצלחה במצעדים השבועיים של התחנה, השיר הצליח להגיע למצעד השנתי של התחנה למקום ה-37. סרטון השיר "לא סתם" באתר יוטיוב מילות השיר "לא סתם" באתר שירונט "לא סתם", פזמונט זה לא סתם, זה אמיר דדון, באתר מאקו לא להבין, להלחין: מאחורי השירים של אמיר דדון, באתר הארץ "לא סתם" אמיר דדון, באתר יוסי מיוזיק "לא להבין, להלחין: מאחורי השירים של אמיר דדון". הארץ. נבדק ב-2022-02-10. אמיר דדון - לא סתם, באתר yosmusic.com, ‏3 בינואר 2012 אמיר דדון - "לא סתם", באתר מאקו, ‏3 בינואר 2012 לא סתם, באתר פזמונט "לא להבין, להלחין: מאחורי השירים של אמיר דדון". הארץ. נבדק ב-2022-02-10.
הנרי סינגלטון (צייר)

הנרי סינגלטון (באנגלית: Henry Singleton‏: 19 באוקטובר 1766 – 15 בספטמבר 1839) היה צייר ומיניאטוריסט אנגלי. הנרי סינגלטון נולד בלונדון, אנגליה, למשפחה אמנותית. כשהיה בן שנתיים אביו מת, והוא גדל אצל דודו ויליאם סינגלטון (נפטר ב-1793), שלמד אצל אוזיאס האמפרי וצייר פורטרטים ומיניאטורות. דוד אחר, ג'וזף סינגלטון, הציג באקדמיה המלכותית (RA) בין השנים 1773 ל-1788. אחיותיו של הנרי מריה ושרה (לימים מקלרינאן) היו ציירות מיניאטורות שהציגו באקדמיה המלכותית בין השנים 1808 ל-1820 ובין 1787 ל-1806, בהתאמה. בשנת 1807 התחתן הנרי עם בתו היחידה של בן דודו ויליאם סינגלטון. הנרי סינגלטון מת בלונדון בגיל 72 ונקבר בכנסיית סנט מרטין-אין-דה-פילדס. אף שסינגלטון, כמו דודיו ואחותו, צייר גם מיניאטורות, הוא לא הקפיד על הז'אנר. הוא הציג באקדמיה המלכותית, בין 1784 ל-1839, כ-300 יצירות, חלק גדול מהן היו דיוקנאות, כאשר נושאי כתבי הקודש היוו חלק ניכר מיצירתו. הוא היה במשך שנים רבות המציג הוותיק ביותר של האקדמיה המלכותית. עבודותיו הוצגו גם במוסד הבריטי משנת 1806 ובחברה המלכותית של אמנים בריטים (RBA) מ-1824 ועד מותו ב-1839. מגיל שש עשרה, סינגלטון עבד כצייר דיוקנאות מקצועי. הוא למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית מגיל שבע עשרה וזכה במדליית הכסף בשנת 1784. ציורו "משתה אלכסנדר" זכה במדליית הזהב בשנת 1788. בשנת 1793, סינגלטון הוזמן על ידי האקדמיה המלכותית לצייר דיוקן קבוצתי של ארבעים אנשים מהאקדמיה. למרבה האירוניה, הוא מעולם לא הפך לחבר או לעמית באקדמיה. בתחילת הקריירה שלו, סינגלטון נודע בזכות יצירות גדולות מהתנ"ך, שייקספיר או אירועים היסטוריים. אף על פי שעבודת הפורטרט שלו תמיד הייתה מבוקשת, הוא מעולם לא זכה להצלחה הגדולה כצייר היסטורי. לורד נלסון, אדמירל ורנון, לורד האו וג'ון "מד ג'ק" פולר הם בין אלה שצייר את הדיוקנאות שלהם. זמן קצר לפני מותו השלים סינגלטון סדרה של תמונות כדי להמחיש את יצירותיו של שייקספיר. יצירותיו של הנרי סינגלטון נמצאות באוספים של המוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט (V&A), גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון) (NPG), גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד, טייט בריטניה, מוזיאון אלסטר, המכון המלכותי של בריטניה הגדולה (Ri) והגלריה לאמנות ברייטון. מדיה וקבצים בנושא הנרי סינגלטון בוויקישיתוף Foster, J. J. (Joshua James). A Dictionary of Painters of Miniatures (1525–1850): with some account of exhibitions, collections, sales, etc., pertaining to them (1926). Lenox Hill Publishing (Jun 1967) Harrington, Peter. British Artists and War: The Face of Battle in Paintings and Prints, 1700–1914. Greenhill (1993) Matthew, H. C. G. (Henry Colin Gray). Oxford Dictionary of National Biography: in association with the British Academy: from the earliest times to the year 2000. Oxford University Press, 2004
לילה טוב שון

"לילה טוב שון", הוא מכתב פרידה שנכתב על ידי סמל שון מונדשיין בזמן מבצע "צוק איתן" בשנת 2014 והולחן על-ידי הזמר חנן בן ארי ב-15 באפריל 2018 במסגרת פרויקט ההנצחה "יצירת חיי". לפני מותו, סמל שון מונדשיין השאיר מכתבים קצרים למשפחתו בפתקים שכתב בטלפון שלו למקרה שהוא ימות במבצע. הוא השאיר מכתבים להוריו מנחם ונינט, לאחיו שחף ושירלי, לחבריו ולמכריו. השיר נכתב והולחן על-ידי הזמר חנן בן ארי במסגרת פרויקט ההנצחה לשון. שון נולד בכ"ז בטבת תשנ"ה, 30 בדצמבר 1994, ילד שני להוריו נינה ולמנחם, אח לשחף ולשירלי. אימו סיפרה על השתתפותו במערכון של "ארץ נהדרת". שון התגייס לצה"ל ב-21 ביולי 2013. הוא הלך בעקבות אחיו שחף, ושירת כלוחם בחטיבת גולני בגדוד 13. בפברואר 2014 נשלח לקורס מפקדי כיתות. ב-20 ביולי 2014 נהרג שון עם שישה מחבריו בקרב שג'אעייה במבצע צוק איתן, כאשר הנגמ"ש שבו היה נפגע מטיל האויב. שון נקבר בבית העלמין הצבאי בנחלת יצחק שבתל אביב. כמה שעות לפני כן, עוד הספיק לספר לאחיו שחף שהרכב הממוגן שלהם הוחלף בנגמ"ש שכדור קלצ'ניקוב יכול לחדור, והביע את חששותיו: "אני מפחד להיכנס לעזה עם הנגמ"ש הזה. זו ממש סכנת מוות". במסגרת פרויקט ההנצחה "יצירת חיי", נפגשו בני משפחת מונדשיין עם המוזיקאי והיוצר חנן בן-ארי, אשר לקח את מכתבי הפרידה של שון והפך אותם לשיר לאחר שהשמיע להוריו את היצירה, שמחברת בין הלחן שלו למילותיו האחרונות של בנם, חנן בן ארי אמר: "זה הרגיש לי כמו להיכנס לקודש הקודשים שלכם, כאילו אין לי רשות", ואף הוסיף "זה לא נורמלי שילד בן 30 ילחין שיר כזה של ילד בן 19. זה הזוי לגמרי". מידע על הסינגל "לילה טוב שון" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "לילה טוב שון" באתר יוטיוב אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל אנדרטה לזכרו של החייל שון מונדשיין בגבעתיים - רשת ניוזים, באתר ניוזים - מרכז, ‏25.9.2019 עמי פרידמן, "אל תדעכו לרגע, אל תתאבלו יותר מדי", באתר ynet, 13 באפריל 2018 מבסוט שקרה לי משהו בשדה הקרב, ולא לחברים שלי, באתר יצירות חיי, ידיעות אחרונות
מארי אז'ן דבני

גנרל של ארמייה מארי אז'ן דבני (בצרפתית: Marie-Eugène Debeney;‏ 5 במאי 1864 – 6 בנובמבר 1943) היה גנרל בצבא צרפת שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. דבני נולד ב-5 במאי 1864 בעיר בורק-אן-ברס, שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התחנך באקדמיה הצבאית סן-סיר, ובשנת 1886 הצטרף כקצין לצבא הצרפתי. בין השאר הוא שימש כעוזר לאלכסיס הגרון, וכמדריך באקול סופריור דה גר. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ המלחמה הוא מונה לראש מטה הארמייה הראשונה בפיקודו של אוגוסט דובאי. הוא שימש גם כראש המטה בפיקודו של דובאי כאשר האחרון הפך למפקד העליון של קבוצת הארמיות המזרחית. במאי 1915 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-57, ולאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-25. באפריל 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-38, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-32, עמו לחם במהלך הקרב על הסום. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הארמייה השביעית שנפרסה בהרי הווז', ובאפריל 1917 מונה לראש המטה של פיליפ פטן. בדצמבר 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה, אותה הוביל עד תום המלחמה, ובלל זה בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה, מונה דבני למפקד האקול דה גר. לאחר מותו של אדמונד בואט בדצמבר 1923, הוא מונה לרמטכ"ל הצבא. בשנת 1926 הוענק לו ה-Médaille militaire. עבודתו La Guerre et les hommes: réflexions d'après-guerre (1937) זכתה בפרס האקדמיה הצרפתית. דבני נהרג ב-6 בנובמבר 1943 בגיל 79 בהתנקשות של המחתרת הצרפתית. בנו ויקטור דבני היה גנרל דה דיוויזיה, מנהל שירות שביתת הנשק ולאחר מכן שלישו של המרשל פטן. מדיה וקבצים בנושא מארי אז'ן דבני בוויקישיתוף
אברהם יעקב ניימרק

הרב אברהם יעקב ניימרק (ניימארק) (ה'תרל"ט, 1878 - ט' בחשוון ה'תשכ"ב, 19 באוקטובר 1961) היה רב בעיר פרינאי (פרן) שבליטא ואב בית דין בתל אביב. מחבר סדרת הספרים "אשל אברהם". נולד בשנת 1878 (ה'תרל"ט) בשומיאץ שברוסיה לאביו הרב יהושע אליהו ניימארק, חסיד חב"ד וסוחר בעיר יקטרינוסלב (כיום: דניפרו) אביו היה תלמיד חכם שסירב לקבל משרת רבנות. סבו מצד אביו היה הרב משולם זלמן ניימארק, רב בכמה עיירות ברוסיה הלבנה, שישב בכלא במשך שנתיים בחשד להמרדה. הנכד הושפע רבות מדמותו של סבו. מצד אמו היה נכד הרב עקיבא פויזנר, אף הוא חסיד חב"ד, ובעל קשר משפחתי לרבי שניאור זלמן מלאדי. הוריו ובניו משפחתו נרצחו בפוגרום שנערך ביקטרינסלב בחשוון ה'תרס"ו (1905). הוא עצמו ניצל מהטבח, משום שהיה בדרכו לבית הוריו והתעכב בשל שמירת השבת. למד בישיבות וולוז'ין וטלז, שם היה תלמידם של הרב אליעזר גורדון והרב שמעון שקאפ. נשא לאישה את לויה שרה אסתר, בת ר' קלונימוס קלמן אבעל, צאצא של רבי אברהם אחי הגר"א. שם ספרי הרב ניימארק, "אשל", מציין את ראשי התיבות של שמה: אסתר שרה לויה, והרב ניימארק בהקדמתו לספרו מרבה לספר בשבחה. בני הזוג לא זכו ללדת ילדים. בשנת ה'תרס"ט התמנה לרב העיר פרן שבליטא. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כאשר רוב יהודי ליטא גורשו לרוסיה, היה בין הרבנים המעטים שהצליחו להישאר בליטא. עלה לארץ ישראל בעקבות הצהרת בלפור בשנת ה'תרפ"ד. משנת ה'תר"ץ ועד פטירתו כיהן כאב בית דין בתל אביב. היה אחראי על מערכת הכשרות בעיר ושימש כרב בבית הכנסת "מחנה דן" ברחוב ברדיצ'בסקי. יזם פתרון הלכתי לבעיית חליבה בשבת אולם החזון איש, שעימו התכתב אודות ההיתר, דחה אותו. נפטר בט' בחשוון ה'תשכ"ב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. אשל אברהם סדרה בת עשרה כרכים על התלמוד, סדרי זרעים (גם מתלמוד ירושלמי), מועד, נשים ונזיקין ומסכת חולין (ה'תרצ"ז - ה'תש"כ). הספרים מחולקים לשני חלקים: חידושים על סדר המסכת, תחת השם "אשל אברהם", ומדור בשם "פירות גינוסר" ובו בירורים רחבים בנושאים שונים, לרוב בהלכה למעשה. בכמה כרכים מדור נוסף, "פירות הנושרין", ובהם מילואים לכרכים הקודמים. מלבד זאת כתב מאמרים רבים בכתבי עת תורניים.' חידושיו מתאפיינים בחתירה לעומק הפשט והתרחקות מפלפול. בהקדמתו לספריו הוא מציין שקיבל דרך לימוד זו מרבותיו בטלז. כך, למשל, כתב עליו הרב עובדיה יוסף "המפורסם בחבוריו היקרים... זך השכל והרעיון, במיטב הגיון... רבת שבעה לה נפשי עונג משכלו הישר". חידושיו כוללים גם פרשנות ריאלית והיסטורית. ספריו מצוטטים רבות, בספרי ציץ אליעזר, יביע אומר, אנציקלופדיה תלמודית, בספרי הרב צבי פסח פרנק, הרב ראובן מרגליות ועוד. על ספרו זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י - ה'תשי"א. ניסן וקסמן, ר' אברהם יעקב ניימארק ז"ל, קובץ תלפיות ח (ג-ד) עמ' 554 - 565. יצחק גולדשלאג (בתוך): אנציקלופדיה של הציונות הדתית, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"ב, חלק רביעי, עמ' 42–43. ספרי 'אשל אברהם' ו'פירות הנושרין' (בהיברובוקס-בטא): על סדר זרעים. על סדר מועד ח"א. על סדר מועד ח"ב. על סדר נשים ח"א. על סדר נשים ח"ב. על סדר נזיקין ח"א. על סדר נזיקין ח"ב. על מסכת חולין, ועניינים שונים (מהדורא ב'). על עניינים שונים. אשל אברהם, מועד ב, עמ' רפ נפתלי בן-מנחם, פתחי שערים, מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ו, עמ' 45; הנ"ל, חכמי ליטא, מוסד הרב קוק תשי"ט, עמ' 72–73. הרב משה קוטקס, "אם יש שייכות בין 'גרמא' לבין 'שינוי' ב'אופן הנאות לרבים' – במשנת החזו"א", מוריה תיב (שבט תשע"ז), עמ' שט–שי. אברהם יעקב ניימרק באתר GRAVEZ שו"ת יביע אומר ח"ד יו"ד סי' ב
גבריאל (שיר)

"גבריאל" הוא שיר שיצא לרדיו כתקליט שדרים באוגוסט 1982. את השיר כתב שמואל קרול, הלחין צביקה פיק ועיבד אלדד שרים. השיר בוצע על-ידי עפרה חזה. השיר "גבריאל" בביצועה של עופרה חזה נכלל באלבומה השלישי, "פיתויים". הוא הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעדי רשת ג' ב-1982, ובאותה השנה הגיע למקום הראשון במצעד. השיר היה ממוקם במהלך שבועיים בראש המצעד, ובסך הכול צעד בו 12 שבועות. במצעד השנתי של התחנה בשנת 1983 הוא דורג במקום ה־35, וחזה זכתה בתואר "זמרת השנה". לשיר "גבריאל" היו ביצועים נוספים, ב"תמיד אותו חלום" על ידי עידו רוזנברג בשנת 2009 ועל-ידי מלחין השיר צביקה פיק באלבום "הלהיטים הגדולים" שהופץ ב-2018. בשיר "גבריאל", הדוברת פונה למלאך גבריאל ומבקשת ממנו שיבוא אליה. במבט ראשון, נראה כי מדובר באיזו משיכה אל הבלתי מושג, ואל הבלתי אפשרי, אל המלאך המטייל בשמיים ומבקש כוכבים: "הן תדע שבילי שמיים בוא אליי, טובים השניים". היא מצפה לשוחח איתו ולפגוש אותו, אולם המלאך נותר בשמיים. השיר ממשיך במילים "כל כנפות תבל נושקים", כלומר קצוות פתילים בפינות בגדיו של המלאך נוגעים מעט בדוברת כשהוא עובר מעליה, אך הוא לא מגיע אליה. בפזמון, הדוברת מספרת שלנער הזה, המלאך, היא מתפללת ומחכה. היא ממשיכה לנסות ולשכנע את המלאך לבוא אליה. היא מפנה את תשומת ליבו לכך, שגם אם האל עצמו נועל את שערי גן עדן בפניו, הרי הוא מוזמן לרדת אליה: "גבריאל, אם אלוהים נועל שעריו של גן העדן רד אליי". בבית האחרון מקבלת העלילה בשיר תפנית דרמטית: "עוד נותר הצל", אומרת הדוברת, והגלימה של המלאך "פורשת ערב", כמכסה את השמש. הבית מסתיים בתיאור צליל צחצוח החרב, צליל הכנה למעשה אלים, משהו מאיים שעומד להתרחש. בבית האחרון, מסתבר שהשיר הוא ביטוי לכמיהה ולהשתוקקות של אישה הפונה אל אהובה ומבקשת ממנו לממש את אהבתם ולא להסתפק בממד הרוחני שאותו הוא מבקש. אהובה של הדוברת, מתואר כספק נער, ספק מלאך או שניהם ביחד, והשיר עוסק בפער שבין האנושי למלאכי באדם עצמו. האישה מבקשת מן הנער שבמלאך לא לשכוח את אנושיותו גם כשהוא שרוי בתפילה ובחוויות רוחניות. השיר מתייחס למלאך גבריאל, שעל-פי מקורות ביהדות הוא אחד מארבעת מלאכי השרת העומדים ליד כיסא הכבוד, ותפקידם לשמור על ארבע כנפות הארץ. שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק. מלאך מטייל בשמיים, באתר 929 תמיד אותו חלום, באתר www.ishim.co.il תמיד אותו חלום - גבריאל - HD, נבדק ב-2022-02-10 הלהיטים הגדולים, באתר צביקה פיק גבריאל - עפרה חזה, באתר נשמה יתרה – המכון לחינוך רוחני מיסודה של קרן תל"י
הקורפוס ה-55 (האימפריה הגרמנית)

הקורפוס ה-55 (בגרמנית: Generalkommando zbV 55 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני (על שם מפקדו) ב-6 ביוני 1916 ופורק בסוף המלחמה. הקורפוס ה-55 הוקם כקורפוס ברנהרדי זמני ב-6 ביוני 1916, על שם מפקדו גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי. ב-1 באוקטובר 1916, שונה שם הקורפוס לקורפוס ה-55. עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות. הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung). קורפוס ברנהרדי הוקם בחיפזון בקיץ 1916 בחזית האוסטרו-הונגרית באזור ווהלין ככוח רב-לאומי להגנה מפני מתקפת ברוסילוב. כוחות גרמנים ואוסטרים הצליחו להדוף את הרוסים באזור הנהרות סטיר וסטוכיד. לאחר שנתיים בחזית המזרחית, הקורפוס הועבר לחזית המערבית בפברואר 1918, שם פעל באזור ארמנטייר. עד סוף המלחמה, הקורפוס לחם בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית, בקבוצת הארמיות רופרכט בהרכב הבא: הדיוויזיה ה-38 הדיוויזיה הבווארית ה-12 הדיוויזיה הבווארית ה-5 שני שלישים מדיוויזיית התחלופה ה-4 דיוויזיית המילואים ה-9 על הקורפוס ה-55 פיקד גנרל חיל הפרשים פרידריך פון ברנהרדי לאורך כל קיומו. Cron 2002, pp. 88–89 Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals. General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.) Cron 2002, p. 88 "Bernhardi biography on The Prussian Machine". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Cron 2002, p. 87 Ellis & Cox 1993, p. 187 השליש האחר של דיוויזיית התחלופה ה-4 היה חלק מהקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית. "The Prussian Machine, GenKdo". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "German War History". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
קורט שומאכר

קורט ארנסט קרל שומאכר (בגרמנית: Kurt Schumacher;‏ 13 באוקטובר 1895 – 20 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי ומדינאי גרמני, מייסדה מחדש והיושב ראש הראשון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה בגרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה. שומאכר, בנו של סוחר, התחנך באוניברסיטאות האלה, ברלין ומינסטר. לאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה שבה איבד את זרועו הימנית, הוא הפך לעורך עיתון פוליטי ב-1920 של העיתון "ההארה השוואבית" (Swäbische Tagwacht) שפעל מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברפובליקת ויימאר. הוא נבחר לחבר בית המחוקקים של המדינה החופשית וירטמברג ב-1924. ב-1930 נבחר לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הוא נעצר ונשלח למחנות ריכוז. במשך עשור עבר בין מחנות ריכוז עד אשר שוחרר במרץ 1943. באוגוסט אותה השנה נעצר בשנית ושוחרר בפברואר 1944. הוא נעצר מחדש לאחר המזימה להרוג את אדולף היטלר ב-20 ביולי 1944 מחשד למעורבות בקשר. הוא החל לארגן מחדש את המפלגה המפורקת לאחר כניעת גרמניה הנאצית וחלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. באוקטובר 1945 בהנובר עמד בראש הישיבה הפתוחה הראשונה של המפלגה מזה 12 שנים. במאי 1946 הוא התמנה ליו"ר ה-SPD עבור שלושת האזורים המערביים של גרמניה הכבושה תחת בעלות הברית המערביות, אשר בהמשך התאחדו לגרמניה המערבית. הוא ביקש להרחיב את בסיס מפלגתו על ידי פיתוח מצע שפנה למעמד הביניים ולמעמד המסורתי דתי, ובבחירות בברלין המערבית של 1947 הופיעה ה-SPD עם קולות גבוהים מאי פעם. דרך מצע זה, המפלגה התקרבה לעבר המרכז הפוליטי. סירובו להתפשר עם הקומוניסטים, לעומת זאת, גרם להתקפות מתמידות נגדו מאזור הכיבוש הסובייטי (בהמשך גרמניה המזרחית). שומאכר גינה את הקומוניסטים כ"נאצים צבועים באדום." מחלה ממושכת, שהגיעה לשיאה ב-1948 בכריתת רגלו השמאלית, החלישה עוד יותר את בריאותו הנחלשת, והוא נעשה מריר יותר ויותר כלפי יריביו הפוליטיים. לקראת הבחירות הכלליות הראשונות בגרמניה המערבית ב-1949, קידם מצע פוליטי שקרא להפיכת גרמניה המערבית למדינת רווחה נייטרלית במלחמה הקרה. בחירות הסתיימו בתוצאות צמודות, כאשר ה-SPD השיגה 131 מושבים בבונדסטאג לעומת 139 מושבים ל"איחוד" (CDU\CSU) הנוצרית-דמוקרטית בראשות קונראד אדנאואר. אדנאואר הקים קואליציה ביחד עם מספר מפלגות קטנות יותר, בהן המפלגה הדמוקרטית החופשית. לאחר הבחירות שומאכר סירב לממשלת אחדות עם אדנאואר והיה למנהיג האופוזיציה הראשון בבונדסטאג, ולאחר מכן התנגד באופן עקבי לתוכנית שומאן, לאיחוד המכס בין צרפת לחבל הסאר (הבסיס לקידום הקהילה הכלכלית האירופית) ולהקמת הבונדסוור במסגרת חימוש מחודש של גרמניה. הוא נשאר מחויב עמוקות לאיחוד גרמניה מחדש. שומאכר כיהן כיו"ר האופוזיציה עד לפטירתו ב-20 באוגוסט 1952. מדיה וקבצים בנושא קורט שומאכר בוויקישיתוף קורט שומאכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורט שומאכר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קורט שומאכר, באתר "Oxford Refrence" (באנגלית)
אוטה למפר

אוטה למפר (גרמנית: Ute Lemper; נולדה ב-4 ביולי 1963) היא זמרת שאנסונים ושחקנית גרמנייה, ילידת מינסטר. היא בוגרת האקדמיה למחול בקלן ובית הספר להוראת דרמה על שם מקס ריינהרט בווינה. בין הישגיה השונים והמגוונים מחזות מוזיקליים, כגון תפקידה פורץ הדרך בצוות הווינאי המקורי של "חתולים", התפקיד הראשי ב"פיטר פן", יצירה מחודשת של לולה ב"המלאך הכחול", מבית היוצר של מרלן דיטריך, גרסה אירופית מקורית לגיבורת "קאבארט" סאלי בואלס בהפקה פאריזאית וגרסה לונדונית מקורית של וילמה קלי ב"שיקגו". למפר, שנבחרה לאמנית הרבגונית של השנה (Billboard's Crossover Artist) לשנת 1993–1994, היא אמנית הקלטות פורייה, המופיעה במספר רב של הקלטות משותפות, בין השאר בקונצרט החומה של רוג'ר ווטרס ב-1990. כאמנית סולו, היא נודעת בפרשנויות מסוף שנות ה-80 ליצירות של קורט וייל, בנוסף לשירי קאבארט גרמניים, עתירי מודעות פוליטית, שהושרו באתרים מחתרתיים בשנות ה-30 של המאה ה-20, בברלין ובמקומות אחרים. אחד התקליטורים של למפר, "אשליות" משנת 1992, מוקדש לשיריהן של מרלן דיטריך ואדית פיאף, מאמץ פרשני, שהיה עולה לרוב האמנים בביקורת חריפה, אך את למפר זיכה בסקירות נלהבות. יש לה אלבומי פופ רבים, באנגלית, צרפתית וגרמנית, בהם שירים של סקוט ווקר, אלוויס קוסטלו, פיליפ גלאס וניל האנון, שגם הופיע איתה בשירה על שתי רצועות בתקליטור. בשנים 2003 ו-2006 גילתה אוטה למפר את כישרונות היצירה שלה בתקליטורים מן השנים האלה, שהציבוה בדרגת זמרת ומלחינה גם יחד. היא דובבה בשירה את אריאל ב"בת הים הקטנה". ציוריה של למפר, בסגנון נאוקלאסי, מוצגים בגלריות רבות. אוטה למפר הופיעה במספר סרטי קולנוע וקולה מונצח על פסקול סרטים רבים מספור. ב-2007 הייתה שופטת בגרסה הגרמנית של "רוקדים עם כוכבים". בשנת 2024 שיחקה לצדו של מייק בורשטיין בסדרת הטלוויזיה "Die Zweiflers" העוסקת בניצולי שואה בפרנקפורט של ימינו. אוטה למפר נשואה ואם לארבעה. היא מתגוררת בפריז ובניו יורק ומופיעה בכל העולם. כן כתבה ספר וכמה מאמרים בכתבי עת. אתר האינטרנט הרשמי של אוטה למפר אוטה למפר, סרטונים בערוץ היוטיוב אוטה למפר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוטה למפר, באתר AllMovie (באנגלית) אוטה למפר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אוטה למפר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אוטה למפר, באתר AllMusic (באנגלית) אוטה למפר, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוטה למפר, באתר Discogs (באנגלית) אוטה למפר, באתר Songkick (באנגלית) אוטה למפר, באתר Genius אוטה למפר, באתר DNCI אוטה למפר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אוטה למפר, באתר בילבורד (באנגלית) אוטה למפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טל פרי, ‏מסע עם ברכט, באתר גלובס, 18 בפברואר 2010 מרב יודילוביץ', דיווה אוניברסלית, באתר ynet, 24 בפברואר 2010 מרב יודילוביץ', לאהוב אוטה מאז, באתר ynet, 18 בפברואר 2010
עורי עור

"עוּרִי עוּר" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי זמר הרוק הישראלי אביב גפן. השיר הופץ בשנת 2000 והוא השיר הראשון באלבומו התשיעי של גפן, "יומן מסע". השיר "עורי עור" של אביב גפן נכתב בשנת 2000. שיר זה מבטא את הרגשות ואת הלכי הרוח של העם בתקופה שבה נכתב. שמו המקורי של השיר, שבעיקרו נועד להיות אהבה למדינת ישראל, היה "מולדת חשוכה" . חבריו של גפן שכנעו אותו לשנות את שם השיר, ובמקום "חשוכה" לכתוב "אהובה", כדי לא לעורר כעס ציבורי. בעקבות כך, גפן שינה את מילות השיר ל"עורי עור", מה שהפך אותו ללהיט ענק בתחנות הרדיו. טלי ארטמן בכתבתה לאתר ynet טוענת כי בשיר זה גפן הגיע לרגע שבו הוא יכול לגלות למאזינים שלו שאהבה היא דבר נעים ואף מנחם, שמדינת ישראל היא לא מקום מעוות ושנוא, אלא מקום מעוות ואהוב. השיר עורי עור מתכתב עם שיריהם של החלוצים ושל הצברים שמבטאים את הכוח ואת היכולת לעמוד בפני הקשיים שהיו בעבודת הפרך לפני קום המדינה. שירי ארץ ישראל הקלאסיים עוסקים בחוויות משותפות או בחוויות אישיות. אחד הנושאים שמובא בהם הוא היחס למולדת, לארץ ישראל. כך גם שיר זה מדבר על המולדת האהובה, אך מבטא עייפות, רפיון וצורך לקבל ממנה אהבה. גפן טוען שהמולדת האהובה הפכה למקום קשה, עם בעיות רבות במדינה ש"אין בה אפילו פינה קטנה לשמוח", כפי שכתב בשיר. הוא רוצה לאהוב את מולדתו, אך הבעיות של המדינה מטרידות אותו ולא מאפשרות לו לאהוב אותה. בתקופת העליות הראשונות השירים מפליגים בשבחּה וביופייּה של הארץ. נחישות הרוח, הביטחון הפנימי, האומץ והשמחה, באים לידי ביטוי בלחני השירים, בעלי מקצב המארש. זאת בניגוד גמור לשירו העצוב, האיטי והזועק של גפן. יש שיאמרו כי "עורי עור" הוא שיר בודד של יוצר נזעם. אך לטענת ד"ר אלירם, מרצה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, הוא מבטא דבר שהוא מעבר לזעקתו הפרטית של יוצרו. השיר זכה בתואר "שיר השנה" ובפרס "תמליל השנה" בחלוקת פרסי האקדמיה הישראלית למוזיקה "תמוז" בדצמבר 2000. גידי גוב, מנחה הטקס, כינה את השיר "שיר מולדת חדש". סרטון השיר "עורי עור" באתר יוטיוב מילות השיר "עורי עור" באתר שירונט עמית סלונים‏, זה התחיל כשהפסקנו לחלום: אביב גפן איבד את התקווה, וזה מעולה, באתר וואלה, 4 במרץ 2016 זֶמֶרֶשֶׁת: מאנו אוהבים אותך מולדת ועד עורי עור – תמורות ביחס למולדת בשירי ארץ-ישראל, באתר www.zemereshet.co.il טלי ארטמן, כמה צלקות זה כל מה שנשאר, באתר ynet, 21 בספטמבר 2000 בגרות בעברית: הבנה, הבעה ולשון