laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תחנת הרכבת המרכזית של סידני

תחנת הרכבת המרכזית של סידני היא תחנת הרכבת הגדולה והעמוסה ביותר בעיר סידני שבאוסטרליה. התחנה ממוקמת באזור היימרקט אשר ברובע העסקים המרכזי של סידני. התחנה מהווה מחלף תחבורה מרכזי עבור שירותי הרכבת הבין-עירוניים של NSW TrainLink, שירותי רכבות הפרוורים של Sydney Trains, שירותי הרכבת הקלה של סידני, שירותי האוטובוסים העירוניים ושירותי אוטובוס פרטיים. בשנת 2018 לבדה עברו בתחנה כ-85.4 מיליון נוסעים. לפי ההערכות התחנה משרתת מעל ל-250,000 אנשים מדי יום. התחנה נפתחה רשמית ב-4 באוגוסט 1906, והחליפה את תחנת טרמינל סידני אשר הייתה קיימת עוד משנת 1855 אך לא הייתה מתאימה יותר לעיר הצומחת. התחנה נבנתה באתר של בית הקברות לשעבר ברחוב דבונשייר, כאשר שרידים מבית הקברות הועברו לבתי קברות אחרים לפני תחילת הבנייה. התחנה עברה מספר הרחבות ושיפוצים לאורך השנים בעקבות הביקוש ההולך וגובר לשירותי רכבת. הוספת רציפי חשמליות בשנות ה-20 ורכבת הפרברים בשנות ה-70 הרחיבה משמעותית את קיבולת התחנה. עיצוב מוקדם של התחנה משנת 1898 לערך מבט על התחנה מפארק בלמור התחנה במבט מפארק בלמור, 1924 האולם המרכזי, תצלום משנת 1958 לערך האולם המרכזי, 2018 מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת המרכזית של סידני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת המרכזית של סידני Station details - CityRail, web.archive.org, ‏2013-05-08
יפים קופליאן

יפים קופליאן (ברוסית: Ефим Захарович Копелян‏; 12 באפריל 1912 - 6 במרץ 1975) היה שחקן סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1973 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. יפים קופליאן נולד בשנת 1912 ברצ'יצה (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. אביו זלמן יליד יקטרינוסלב עסק במסחר בעץ אמו מאשה מבית פרנקל הייתה ילידת רצ'יצה. במשפחה היו 6 בנים. עד לשנת 1929 יפים קופליאן התגורר ברצ'יצה ובשנים אחרונות עבד כצייר. בשנת 1929 הוא נסע ללנינגרד והחל ללמוד אדריכלות במכון לאמנויות. עוד בהיותו סטודנט הוא התחיל להשתתף בהצגות של תיאטרון הדרמה הגדול. בשנת 1931 הוא עזב לימודי אדריכלות והחל ללמוד משחק בסטודיו ליד התיאטרון. בשנת 1935 קופליאן סיים את הלימודים, נכלל בסגל של התיאטרון ועבד בו כל חייו. בשנת 1956 כאשר לתיאטרון הגיע גאורגי טובסטונוגוב קופליאן הפך לשחקן מוביל של התיאטרון. בשנות ה-50 קופליאן היה במאי של מספר הצגות בתיאטרון. בנוסף לעבודות רבות בתיאטרון קופליאן הצטלם בסרטי קולנוע רבים, בעיקר בתפקידים משניים. התפקיד הבולט ביותר היה קריין מאחורי המסך בסדרת טלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב" בשנת 1973. סדרה זו זכתה להצלחה רבה ומוקרנת בטלוויזיה רוסית גם כיום. קופליאן דיבב סרטים זרים רבים שנרכשו והוקרנו בברית המועצות. קופילאן היה נשוי פעמיים, אשתו השנייה הייתה ליודמילה מקארובה, שחקנית אותו תיאטרון שזכתה בתואר אמן העם של ברית המועצות בשנת 1977. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע קופליאן קיבל מספר עיטורים ופרסים. בשנת 1973 הוא קילב תואר אמן העם של ברית המועצות. קופליאן נפטר בשנת 1975 מבעית לב בהיותו בבית הבראה ליד לנינגרד. הוא נטמן בבית העלמין "וולקובו" בעיר. מדיה וקבצים בנושא יפים קופליאן בוויקישיתוף יפים קופליאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יפים קופליאן, באתר AllMovie (באנגלית) יפים קופליאן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יפים קופליאן, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) יפים קופליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המכון לסטטיסטיקה מתמטית

האגודה לסטטיסטיקה מתמטית (באנגלית: IMS – Institute of Mathematical Statistics) היא ארגון מקצועי ומדעי בין-לאומי העוסק בפיתוח, הפצה ויישום של סטטיסטיקה והסתברות. האגודה מונה כ-4,000 חברים בכל רחבי העולם. החל משנת 2005, האגודה החלה להציע חברות משותפת עם אגודת ברנולי לסטטיסטיקה מתמטית והסתברות וכן עם המכון הבינלאומי לסטטיסטיקה. האגודה נוסדה בשנת 1935 על ידי הארי ס. קארבר והנרי ל. ריץ. האגטדה מפרסמת מגוון כתבי עת, ומקיים מספר כנסים בינלאומיים מדי שנה. האגודה מפרסמת חמישה כתבי עת: Annals of Statistics Annals of Applied Statisticcs Annals of Probability Annals of Applied Probability Statistical Science בנוסף, היא נותנת חסות לכתבי עת נוספים: Electronic Communications in Probability Electronic Journal of Probability Electronic Journal of Statistics Journal of Computational and Graphical Statistics (A joint publication with the American Statistical Association and the Interface Foundation of North America) Probability Surveys (A joint publication with the International Statistical Institute and the Bernoulli Society for Mathematical Statistics and Probability) Statistics Surveys (A joint publication with the American Statistical Association, the Bernoulli Society for Mathematical Statistics and Probability, and the Statistical Society of Canada) ישנם גם כמה כתבי עת קשורים: Probability and Mathematical Statistics (Wrocław University of Technology) Latin American Journal of Probability and Mathematical Statistics כמו כן, חמישה כתבי עת נתמכים על ידי IMS: Annales de l'Institut Henri Poincaré Bayesian Analysis (published by the International Society for Bayesian Analysis) Bernoulli (published by the Bernoulli Society for Mathematical Statistics and Probability) Brazilian Journal of Probability and Statistics (published by the Brazilian Statistical Association) Stochastic Systems ה-IMS בוחר מדי שנה בקבוצת של עמיתים שהפגינו הובלה והבנה מחקר או במנהיגות בסטטיסטיקה או בהסתברות. מפגשי האגודה לסטטיסטיקה מתמטית נותנים לחוקרים ולעוסקים בפלטפורמה להציג תוצאות מחקר, להפיץ הזדמנויות עבודה ולהחליף רעיונות זה עם זה. ה-IMS מקיים מפגש שנתי בשם Joint Statistic Meetings (JSM), ונותן חסות למספר רב של פגישות בין-לאומיות, למשל, ועידת מחקר האביב (SRC – Spring Research Conference). אתר האינטרנט הרשמי של המכון לסטטיסטיקה מתמטית (באנגלית) "Nominations for IMS Fellow". נבדק ב-9 ספט' 2019. {{cite web}}: (עזרה) "JSM 2020". American Statistical Association. 2020. נבדק ב-2020-02-24. "SRC 2020". American Statistical Association. 2020. נבדק ב-2020-02-24.
ווסטוק 2M

ווסטוק 2M (ברוסית: 2M Восток ‏ (8A92M), באנגלית: Vostok 2M, תרגום: מזרח) היה שדרוג של משגר "ווסטוק 2" שהיה מבוסס של הטיל הבליסטי R-7. מטרת השדרוג היה להתאים את המשגר לשיגור חלליות קלות יותר למסלול גבוה יותר. כתוצאה מכך יכולת משגר לשיגור לוויינים למסלול מסונכרן-שמש גדלה ל-3,800 ק"ג. השיגור הראשון בוצע מכן שיגור 31/6 בקוסמודרום בייקונור. בהמשך החלו שיגורים גם מקוסמודרום פלסצק (כני שיגור 41 ו-43). ב-18 במרץ 1980 המשגר התפוצץ בכן שיגור ב"קוסמודרום פלסצק" בזמן מילוי דלק. באירוע נהרגו 48 אנשים שפעלו סביב המשגר בהכנות לשיגור. בסך הכול בוצעו 93 שיגורים מהם 92 היו מוצלחים. בעזרת המשגר בעיקר שוגרו לוויינים מסדרות מטאור, רסורס וצלינה. השיגור האחרון בוצע בשנת 1991. המשגר הוחלף במשגר "סויוז U". מדיה וקבצים בנושא ווסטוק 2M בוויקישיתוף תיאור המשגר תיאור המשגר (באנגלית) רשימת שיגורים
גיס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גַיִס – יחידה צבאית גדולה גיס (משפחה) – יחס שארות הנוצר בעקבות נישואים מכללת גיס לעסקים – בית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין אישים: לודוויג גיס – פסל גרמני יוהנס גייס – כדורגלן גרמני גיש GIS
ההתאחדות הישראלית לכלבנות

ההתאחדות הישראלית לכלבנות (בראשי תיבות: IKC) היא עמותה רשומה המשמשת כארגון הגג לעמותות השונות העוסקות בקידום גידול, טיפוח ושימור כלבים גזעיים וספורט כלבני בישראל. ההתאחדות מוכרת כגוף הייצוגי הישראלי על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות (FCI) ופועלת בהתאם לתקנותיה. ההתאחדות הוקמה בשנת 1972 לאחר איחוד בין שני ארגונים שקדמו לה. מאז, היא מהווה את הגוף המרכזי והבלעדי המאגד את כל העוסקים בתחום הכלבנות בישראל, ומייצגת אותם בארץ ובעולם. ההתאחדות היא הגוף המפקח על תערוכות כלבים הנערכות בישראל. משנת 2017 נערכת במסגרתה תחרות "כלב השנה" היסטוריה, באתר ההתאחדות לכלבנות ועדת תערוכות, באתר ההתאחדות לכלבנות ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמיטרי פוקראס

דמיטרי פוקראס (ברוסית: Дмитрий Яковлевич Покрас‏; 7 בנובמבר 1899 - 20 בדצמבר 1978) היה פסנתרן ומלחין סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1975 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. דמיטרי פוקראס נולד בשנת 1899 בקייב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. במשפחה היו 4 אחים (כולם היו מלחינים) ואחות. בגיל 8 פוקראס החל לעזור בפרנסת המשפחה וניגן באירועים. בשנת 1914 פוקראס החל ללמוד נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. עוד בזמן הלימודים הוא התחיל להלחין רומנסות ושירים עבוד מיוזיק הול. לאחר סיום הלימודים בשנת 1917 פוקראס חזר לקייב ועבד כפסנתרן. בשנת 1919 הוא התגייס לשורות הצבא האדום ושירת בארמיית הפרשים הראשונה. עד לשחרור בשנת 1921 הוא כתב מספר שירים שזכו להצלחה. בשנת 1923 פוקראס הגיע למוסקבה בה הלחין שירים ועבד במיוזיק הול. בשנים 1926–1936 הוא היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של מיזויק הול במוסקבה. החל משנת 1932 דמיטרי פוקארס החל לשתף פעולה עם אחיו דניאל בהלחנת מוזיקה לשירים. ביחד הם כתבו מוזיקה לכ-300 יצירות שרבים מהם זכו להצלחה גדולה. בנוסף לשירים הם כתבו מוזיקה לסרטים והצגות תיאטרון. דניאל פוקארס נפטר בשנת 1954 ופוקאר המשיך להלחין בלעדיו. על פעילותו בתחום הלחנה פוקראס קיבל מספר עיטורים ופרסים לרבות פרס ברית המועצות בשנת 1936. בשנת 1975 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. חלק משיריו על מוזיקה של פוקראס תורגמו לעברית. פוקארס נפטר בשנת 1978 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. דמיטרי פוקראס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דמיטרי פוקראס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דמיטרי פוקראס, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) שירים של דמיטרי פוקראס דמיטרי פוקראס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כדורגל לעיוורים

כדורגל לעיוורים הוא ענף ספורט נכים המיועד לכדורגלנים עיוורים ולקויי ראייה. ספורט זה נכלל במשחקים הפאראלימפיים החל מ-2004. רוב חוקי המשחק דומים מאד לקטרגל עם 5 שחקנים בכל קבוצה, כולל השוער. שטח המגרש הוא שטח מוקטן (5-a-side (אנ')). השוער בלבד יכול להיות בעל ראיה תקינה, והוא גם מסייע בנחייה לעמיתיו העיוורים. השוער חייב שלא להשתתף באף קבוצה הרשומה בפיפ"א לפחות ב-5 השנים האחרונות. ארבעת שחקני השדה חייבים לענוד כיסוי עיניים. הכדור משמיע קולות בעת תנועתו. שחקן אשר נע עם הכדור חייב להשמיע מילה מוסכמת לכל השחקנים. כל קבוצה יכולה להיעזר באדם אחד רואה מחוץ למגרש אשר מנחה את השחקנים במהלך המשחק. משך המשחק הוא 40 דקות, בחלוקה לשתי מחציות. מדיה וקבצים בנושא כדורגל לעיוורים בוויקישיתוף International Blind Sports Federation (IBSA) אתר הפדרציה הבינלאומית לספורט עיוורים (IBSA) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחוב בנק 25

רחוב בנק 25 (באנגלית: 25 Bank Street) הוא גורד שחקים ברציפי הרון באזור הדוקלנדס של לונדון. גובהו של המבנה 153 מטרים, ובו 33 קומות. המבנה, שהושלם בשנת 2003 הוא המבנה השביעי בגובהו בלונדון. במבנה ממוקם המטה האירופי של חברת ההשקעות ג'יי פי מורגן צ'ייס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל סזאר פלי. גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא רחוב בנק 25 בוויקישיתוף תיאור המבנה באתר emporis.com
נמניה סטואיץ'

נמניה סטואיץ' (בסרבית: Немања Стојић; נולד ב-15 בינואר 1998 בבלגרד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם במכבי תל אביב ובנבחרת סרביה. סטואיץ' גדל במחלקות הנוער של פרטיזן בלגרד וווז'דובאץ. בחודש יולי 2017 חתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, ממנה הושאל לזלטיבור צ'ייטינה מליגת העל הסרבית, ולגרפיצ'אר בלגרד מהליגות הנמוכות בסרביה. בהמשך שיחק בקבוצות מטלאץ גורני מילאנובץ ו-TSC באצ'קה טופולה מליגת העל הסרבית, וב-1 ביולי 2024 חתם פעם נוספת בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ב-26 באוגוסט חתם לשלוש שנים במכבי תל אביב והתאחד עם מאמנו ז'ארקו לאזטיץ', שאימן אותו קודם לכן ב-TSC באצ'קה טופולה. ב-25 בינואר 2023 ערך סטואיץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 2-1 על נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר יורו 2024, אך לא שותף בשלושת משחקי הנבחרת בטורניר. מדיה וקבצים בנושא נמניה סטואיץ' בוויקישיתוף נמניה סטואיץ', באתר Transfermarkt נמניה סטואיץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) נמניה סטואיץ', באתר Soccerway נמניה סטואיץ', באתר WorldFootball.net נמניה סטואיץ', באתר National Football Teams נמניה סטואיץ', באתר FootballDatabase.eu מיכאל יוכין‏, יד ימינו: נמניה סטואיץ' הוא השחקן הכי מקורב ללאזטיץ', באתר וואלה, 26 באוגוסט 2024 יניב טוכמן‏, נמניה סטואיץ' חתם לשלוש שנים במכבי תל אביב, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2024 HEAD-COACH DRAGAN STOJKOVIĆ SELECTED 26 PLAYERS FOR GERMANY באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הסרבית, 27 במאי 2024 (באנגלית)
לאסלו וילאני

לאסלו וילאני (במקור פירסט עד 1937, בהונגרית: Fürst (Villányi) László;‏ בודפשט, 21 ביולי 1903 – 15 בינואר 1945) היה עורך דין יהודי-הונגרי, שופט, פרופסור באוניברסיטה, זוכה פרס באומגרטן (הפרס הספרותי שהיה בהונגריה עד 1948). לאסלו פירסט נולד במשפחה יהודית כבנם של עורך הדין מתיאש פירסט (1867–1940) ושל יוזפה שאכטנר (1876–1950). לאחר שלמד משפטים בהונגריה, הוא המשיך לקריירה של שופט. משנת 1936 הוסמך כפרופסור (חיצוני, לא חלק מהסגל) באוניברסיטה בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה חבר בצוות של קארוי סלאדיץ' בעריכת האוסף "המשפט הפרטי ההונגרי". יחד עם סלאדיץ', פרסם אוסף קבוע של פרקטיקה משפטית פרטית הונגרית. הוא היה גם מזכיר המחלקה למשפט פרטי של לשכת עורכי הדין ההונגרית. וילאני נספה בשואה. אשתו הייתה ארז'בט מריה שטאבל (1903–1945) איתה התחתן ב-1931 בבודפשט. התנהגויות סוגסטיות. פץ': אוניברסיטת טרנסדנוביה Ny. 1929. תביעת זכאות. בודפשט: פרנקלין, 1930. מבנה המשפט הפרטי. בודפשט: גריל ק' 1934. פרקטיקה שיפוטית הונגרית. משפט פרטי (בודפשט, 1935) הפסקת התחייבות והתיישנות. בודפשט: גריל, 1939. נושאי החובה. בודפשט: גריל, 1939. הַנהָלָה. בודפשט: גריל ק' 1939. מבנה המשפט הפרטי (בודפשט, 1941) ספר לימוד של משפט פרטי הונגרי (בודפשט, 1941) היסטוריה קצרה של המשפט הפרטי ההונגרי. בודפשט: גריל, 1941. פרס באומגרטן, פרס של 1000 פנגו הונגרי (1932) Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) Fürst László (Villányi) életrajza. Országgyűlési Könyvtár - Magyar Jogi Portálján (קורות חיים של פירסט (וילאני) לאסלו בספריית הפרלמנט) Fürst László (Villányi) digitalizált művei az Országgyűlési Könyvtárban. (יצירות פירסט (וילאני) לאסלו לאחר דיגיטציה בספריית הפרלמנט) לקסיקון ביוגרפי הונגרי. כֶּרֶך 2. בודפשט: בית ההוצאה האקדמית, 1985. מדיה וקבצים בנושא לאסלו וילאני בוויקישיתוף A MÉL szerint születési helye Villány, míg házasságkötési bejegyzése alapján Budapest. "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi állami halotti akv. 18/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-12-17. Budapest II. ker. bíróság Pk. II. 21914/1957. sz. holtnaknyilvánító végzése. "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 379/1901. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-12-17. "Villányi Lászlóné halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi állami halotti akv. 40/1958. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-12-17. "Ma osztják ki a Baumgarten-díjakat". Az Est (בהונגרית). 1932-01-19. נבדק ב-2020-12-17. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאסלו וילאני".
ג'ודי לוץ

יהודית (ג'ודי) לוץ (1936 – 16 באוגוסט 2024) הייתה עיתונאית ישראלית ששימשה ככתבת החינוך של מהדורת החדשות המרכזית "מבט" בערוץ הראשון וניהלה את המחלקה הדוקומנטרית של הערוץ. כיהנה גם כיו"ר הוועד המנהל של ארגון זכויות האדם "יש דין". זכתה בפרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1993. ג'ודי לוץ נולדה ב-1936. באמצע שנות ה-60 הצטרפה לטלוויזיה הלימודית ועבדה בה במשך כחמש שנים. ב-1970 הצטרפה לערוץ הראשון ושימשה בתחילה כעורכת סרטים ובמאית סרטים דוקומנטריים. היא הפיקה גם מספר תוכנית טלוויזיה בהם "דיון" עם אלי אייל, תוכנית האירוח "טנדו" שהגיש ירון לונדון ו"מפגש". לוץ ניהלה את המחלקה הדוקומנטרית של הערוץ במשך כחמש שנים. בשנת 1977 בעקבות המהפך בבחירות לכנסת התשיעית ועליית מפלגת הליכוד, יצאה לחופשה ללא תשלום למשך שנה בשל חוסר הסכמה לשינוי מדיניות השידור עקב החלפת הוועד המנהל. במהלך החופשה ניהלה את המגמה לקולנוע בבית צבי. היא שבה לעבוד בערוץ הראשון ונבחרה ככתבת "מבט" לענייני רווחה וחינוך. בשנת 1979 ניהלה בפועל את חטיבת התוכניות לאחר התפטרותו של מוטי קירשנבאום עקב מחסור בתקציבים. היא כיהנה בתפקיד במשך שבעה חודשים. בשנת 1993 זכתה בפרס סוקולוב לעיתונות למפעל חיים על עבודתה בתחום התעודה הטלוויזיונית. לוץ התנגדה לכיבוש הישראלי ובמהלך עבודתה העיתונאית סיקרה את המציאות בשטחי יהודה ושומרון. בעקבות עמדות אלו, נבחרה לעמוד בראש הוועד המנהל של ארגון זכויות האדם "יש דין". באמצע שנות ה-90 גילם הקומיקאי איתי שגב דמות פרודית של כתבת חדשות בשם "ג'ודי לוץ" שהופיעה בעונה הראשונה והשנייה של תוכנית המערכונים "הקומדי סטור" ששודרה בזכיינית טלעד בערוץ 2. הדמות נשאה את השם המלא "ג'ודי לוץ אהרונוב קרפין סממה ויצטום סוקניק", שהשתנה מפרק לפרק, והיוותה הכלאה של מספר מגישים וכתבים מאותה התקופה. לוץ לא אהבה את הדמות. נפטרה ב-16 באוגוסט 2024 לאחר מאבק בסרטן ריאות. אילנה באום, להתקדם ברוורס, מעריב, 9 בפברואר 1984 שגיא בן נון‏, עיתונאית רשות השידור ג'ודי לוץ הלכה לעולמה, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2024 יואב בירנברג, עיתונאית רשות השידור, ג'ודי לוץ, הלכה לעולמה בגיל 88, אתר וויינט, 17 באוגוסט 2024 עירית שמגר, בית צבי המקצועי, מעריב, 19 באוקטובר 1980 כל התוכניות, מאחורי המסך והמיקרופון, מעריב, 27 ביולי 1978 דליה מזורי, ג'ודי לוץ במקום מרדכי קירשנבאום, מעריב, 3 ביוני 1979 דליה מזורי, לפיד אומר "לא" ללוץ, מעריב, 31 באוגוסט 1979 מדור השעות הקטנות, הסכסוכים הגדולים מאחורי "המסך הקטן", מעריב, 3 באוגוסט 1978 אילנה באום, "הערבי בקולנוע הוא קולב אידולוגי", מעריב, 12 במרץ 1987 דודי פטימר, ‏ותחשבו על זה: צוות "הקומדי סטור" בראיון לרגל 30 שנה לעליית התוכנית, באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2024
דאריו שפיקיץ'

דאריו שפיקיץ' (בקרואטית: Dario Špikić; נולד ב-22 במרץ 1999 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת דינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית. שפיקיץ' גדל במחלקת הנוער של דינמו זאגרב, ובשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בהמשך שיחק בהיידוק ספליט ובגוריצה מליגת העל הקרואטית, וב-4 בפברואר 2021 חתם בדינמו זאגרב, גם היא מליגת העל הקרואטית, והושאל בחזרה לגוריצה. בתום תקופת ההשאלה חזר לדינמו זאגרב. מדיה וקבצים בנושא דאריו שפיקיץ' בוויקישיתוף דאריו שפיקיץ', באתר Transfermarkt דאריו שפיקיץ', באתר Soccerway דאריו שפיקיץ', באתר WorldFootball.net דאריו שפיקיץ', באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דאריו שפיקיץ'".
פטקו סטאינוב (מלחין)

פֶּטְקוֹ גְרוּאב סְטָאיְנוֹב (בבולגרית: Петко Груев Стайнов;‏ 1 בדצמבר 1896 – 25 ביוני 1977) היה מלחין, ופסנתרן בולגרי, אשר נמנה עם בולטי המלחינים הקלאסיים של בולגריה המודרנית. סטאינוב נולד בקאזאנלק. בילדותו איבד את מאור עיניו לאחר תאונה. הוא רכש השכלה יסודית בבית ספר לעיוורים בסופיה. ב-1920 עבר לגרמניה וב-1923 סיים את ה"קונסרבטוריון קרל מריה פון ובר" בדרזדן (אנ'), שם התמחה בהלחנה ובנגינה על פסנתר. הוא שב לקאזאנלק וב-1925 פרסם את יצירתו הראשונה "מחולות תראקיים" (בול'). ב-1927 עבר לסופיה והחל ללמד נגינה על פסנתר במוסדות לבעלי לקויות ראיה, ובמקביל פרסם שורת סימפוניות וכן לחנים שנכתבו למקהלה. סטאינוב הרבה לשלב ביצירותיו מוטיבים מן הפולקלור הבולגרי. הוא הנחיל לעולם המוזיקה בבולגריה את תרבות המוזיקה הקלאסית המרכז–אירופית. לאורך הקריירה המוזיקלית כתב סטאינוב חמש סימפוניות, שבע בלדות (קונצרט) למקהלה ובכך יצר סוגה חדשה בשירת המקהלה בבולגריה, ועוד עשרות שירי מקהלה. משנות ה-30 של המאה ה-20 שיתף סטאינוב פעולה עם מקהלת צדיקוב בבולגריה, וכתב עבורה מספר יצירות לקונצרטים שערכה ברחבי בולגריה וביוגוסלביה. בין השנים 1933–1944 כיהן כיושב ראש איגוד המקהלות העממיות בממלכת בולגריה וכן יושב ראש התאחדות מלחיני בולגריה. בין השנים 1941–1944 כיהן כמנהל האופרה והבלט הלאומיים בסופיה. היה חבר האקדמיה הבולגרית למדעים. במסגרת תפקידיו ועד לכינון החוק להגנת האומה פעל לשילובה של "מקהלת צדיקוב" בחיי התרבות בבולגריה, וסייע לה בארגון קונצרטים שונים ברחבי הממלכה. הלך לעולמו בסופיה ב-1977 והוא בן 80 שנים, ונקבר בבית הקברות המרכזי שבעיר. מדיה וקבצים בנושא פטקו סטאינוב בוויקישיתוף פטקו סטאינוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) פטקו סטאינוב, באתר Discogs (באנגלית) פטקו סטאינוב מוזיקה ומורשת לאדה בראשובנובה, פטקו סטאינוב, בתוך: לקסיקון המוזיקה והמוזיקאים, כרך 24, עמודים 302–303. מוני שלום, יובל למקהלת מ.צדיקוב, בתוך: א.חן ציון, מוני שלום (עורכים), ליובלה של מקהלת הפועלים על שם משה צדיקוב, המחלקה לתרבות של ההסתדרות הכללית, הוצאת אחדות, 1959, עמודים 18, 36–38.
אגם ביקאז

אגם ביקאז (ברומנית: Lacul Bicaz), או בשמו הרשמי אגם מעיין ההר (ברומנית: Lacul Izvorul Muntelui) הוא אגם אגירה ברומניה, שנבנה על אפיק נהר ביסטריצה, במחוז ניאמץ. האגם ממוקם 4 ק"מ מהעיר ביקאז וכ -35 ק"מ מהעיר פיאטרה ניאמץ. הסכר נבנה בין השנים 1950–1960 ונועד לתפעול תחנת הכוח ההידרואלקטרית ביקאז-האלון (Bicaz-Stejaru). הסכר הוא באורך 435 מטרים, גובהו 127 מטרים ורוחבו המרבי בבסיסו הוא 119 מטרים. אורך האגם הוא 40 קילומטרים ושטחו 33 קילומטרים רבועים. הקיבולת המקסימלית היא 1.25 קמ"ק מים, וההיקף הממוצע שלו הוא כ-71 ק"מ. מדיה וקבצים בנושא אגם ביקאז בוויקישיתוף cazaretransilvania.ro, Lacul Bicaz ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רומניה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אני רוצה גם

"אני רוצה גם" הוא שיר של יהודה פוליקר משנת 1995. פוליקר חיבר והלחין את השיר אותו כתב יחד עם יעקב גלעד. העיבוד המוזיקלי מאת פוליקר, יועד נבו וגלעד. השיר נכלל באלבום של פוליקר, "הילד שבך". הוא הופיע במצעד הפזמונים של רשת ג' במשך תשעה שבועות, מתוכם עמד בראש המצעד במשך שבוע אחד ב-19 בנובמבר 1995. השיר זכה להצלחה גדולה נבחר במקום השני במצעד השנתי לשנת 1996. פוליקר כתב את השיר יחד עם יעקב גלעד, שותפו לכתיבת מרבית שיריו. מילות השיר עוסקות בתרבות הצריכה וביחס לרכוש ולרכושנות. דובר השיר בעל תשוקות רבות, מונה בקצב מהיר את רצונותיו בהם רכישת קבוצת כדורגל או קבוצת כדורסל, דירה רחבת ידיים במגדל המשקיף לים התיכון, שומר ראש ולימוזינה עם נהג. לצד השאיפות החומריות, האדם דורש להיות בעל קשרים ופרוקטציות, להתחבר לפוליטיקאים, או "בן של" שיאפשר לו לקבל חנינה או תפקיד קל בצה"ל. הדובר עוסק גם במשמעות החיים ומקווה שהציבור יכיר אותו ויעסוק ברכילות אודותיו. הוא שואף לעשות ככל העולה ברצונו ללא שום נזיפות מצד הזולת, המחפש את עצמו ומנסה להתאים את עצמו לחברה אך כושל במשימתו. סגנון הכתיבה ילדותי ונאיבי ופזמון השיר החוזר הוא ”אני רוצה הכל הכי טוב, הכי הרבה... אני רוצה גם, אני רוצה גם” המתפרש כ-FOMO. בסיום השיר, פורק הדובר את תסכולו וחוסר האונים באמירה ”אבל איפה אני, ואיפה כולם? איפה אני, איפה כל העולם?”. סרטון השיר "אני רוצה גם" באתר יוטיוב "אני רוצה גם" באתר של אקו"ם מילות השיר "אני רוצה גם" באתר שירונט ד"ר פנינית רוסו-נצר, אני רוצה גם - העמותה ללוגותרפיה בישראל (ע”ר), באתר העמותה ללוגותרפיה בישראל (ע”ר), ‏2 ביולי 2016 דנה פרידמן ואורית מורדקוביץ, "אני רוצה גם, אני רוצה גם...", אתר מדרשת
מגדל טרליק

מגדל טרליק (באנגלית: Trellick Tower) הוא מגדל בן 31 קומות המצוי בצפון קנזינגטון ברובע קנזינגטון וצ'לסי שבלונדון. המבנה בנוי בסגנון הברוטליסטי ותוכנן על ידי האדריכל ארנו גולדפינגר שמונה על ידי מועצת העיר לונדון, בשנת 1966. בניית המבנה הושלמה בשנת 1972. הוא מוגדר כמבנה לשימור בעל חשיבות ארכיטקטונית מדרגה שנייה (*Grade II). גובהו של המבנה לרבות תורן התקשורת שבראשו - 120 מטרים (גובה המבנה מבלי התורן - 98 מטרים). תוכניתו של גולדפינגר התבססה על מגדל בלפרון שבאזור פופלר שבמזרח לונדון, והושפעה מחצר אניסלנד שבגלאזגו (מבנה שתוכנן על ידי חברת האדריכלות ג' הולמס ושות' והושלם בשנת 1968). המבנה הוא מבנה מוארך, בעל מגדל מעלית נפרד המחובר למבנה המגורים בכל קומה שלישית באמצעות מסדרון קישור. בקומות שמעל ומתחת למסדרון הקישור, הגישה אל מגדל המעלית נעשית באמצעות מדרגות פנימיות. במגדל 217 דירות. לאחר בנייתו היו כל הדירות בבעלות מועצת לונדון רבתי אשר השכירה את הדירות. זמן קצר לאחר הקמת הבניין הועברו לדירות למועצה המקומית (מועצת הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי). מרבית הדירות נמצאות כיום בבעלות המועצה המקומית ומושכרות על ידה. מיעוטן בבעלות פרטית. בעת השלמת הקמת המגדל החל התהליך של הפסקת בניית בניינים ציבוריים מסוג זה, בשל הבעיות הסוציאליות שנוצרו בהם. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצא לבניין שם רע בשל הפשיעה הרבה בו, ואירועים של אינוס ושימוש בסמים במסדרונות הבניין. ב-1984 התאגדו הדיירים והפעילו לחץ על המועצה המקומית עד שזו התקינה מערכת אינטרקום בכניסה לבניין וכן העסיקה שוער. בעקבות פעולות אלו עלו מחירי הדירות, והבניין הפך פופולרי. בדצמבר 1989 הותקנו על גג הבניין אנטנות תקשורת. בשנת 1998 הוכרז הבניין כבניין לשימור. גורדי שחקים בלונדון מדיה וקבצים בנושא מגדל טרליק בוויקישיתוף מגדל טרליק באתר Skyscrapernews.com.