laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ידידיה גפני

ידידיה (דידי) גפני (נולד ב-18 במרץ 1949 בתל אביב-יפו) הוא חוקר בכיר במחלקה לגנטיקה של צמחים במכון וולקני ופרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן. גפני נולד בתל אביב לגניה ומשולם גפני, אח לארי גפני. למד בבית ספר יסודי ותיכון בתל אביב. התגייס ב-1967 לשריון ושירת בתעלה בתקופת מלחמת ההתשה. לאחר השחרור סיים גפני את לימודי התואר הראשון בביולוגיה והמשיך ללימודי מסטר ודוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת תל אביב. בעת לימודיו זכה גפני בפרס לנדאו לתלמידים מצטיינים לשנת 1979. ב-1981 השתלם במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע. ב-1982 נסע לארצות הברית להשתלמות באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובחברת סיבא גייגי שבצפון קרולינה (כיום נוברטיס). ב-1985 חזר לישראל והשתלב בסגל החוקרים במכון וולקני. ב-1991 היה למנהלה הראשון של היחידה לביוטכנולוגיה במכון ובהמשך ניהל שש שנים את המחלקה לגנטיקה. גפני הוא מרצה מבוקש במסגרות רבות בנושאי ההנדסה הגנטית. כמו כן הגיש סדרת הרצאות בנושא זה בגלי צה"ל. בשנת 2008 הוכתר כחוקר השנה מטעם מכון וולקני. ב-2016 פרש גפני לגמלאות. ב-יוני 2024 סיים לימודי תואר ראשון במדעי הרוח, בדגש על קולנוע באוניברסיטה הפתוחה. נשוי לענת ולהם בן ובת. מחקריו הגנטיים של פרופסור גפני עסקו בין השאר ביצירת צמחים מהונדסים גנטית יצרני אינסולין, אינטרפרון ועוד. מאז אמצע שנות התשעים של המאה העשרים, עוסק גפני בחקר נגיפי צמחים מקבוצת הג'מיני ויצירת צמחים עמידים להם בדרך של הנדסה גנטית. כמו כן יזם הקמת פרויקט מחקר ליצירת צמחי ביו דיזל בוולקני, פרויקט המתנהל בעיקר בברזיל. פרופ' גפני פרסם עשרות מאמרים מקצועיים בספרות העולמית אך גם מאמרים רבים בעברית להנחיל את המדע בצורה פופולרית לציבור. ידידיה גפני, הנדסה גנטית בצמחים, הוצאת משרד הביטחון בשיתוף האוניברסיטה המשודרת, 1990 צמחים מהונדסים, ידידיה גפני, "גלילאו", 1995 מי יאכיל את העולם, ידידיה גפני, הספרייה הווירטואלית של מטח, 2001 R. K. Gaur and Yedidya Gafni, RNAi Technology, CRC Press, April 28, 2011 מדיה וקבצים בנושא ידידיה גפני בוויקישיתוף יוטיוב, לקראת כנס הנדסה גנטית, פרופ' ידידיה גפני בתוכניתם של לונדון וקירשנבאום יוטיוב, מזון מהונדס גנטית, ידידיה גפני בתוכניתו של רפי קרסו יוטיוב, ידידיה גפני מרצה על ביודיזל יוטיוב, ידידיה גפני, בתוכנית "ערב חדש" עם דן מרגלית יוטיוב, ידידיה גפני, בתוכנית "המועדון" עם דליק ווליניץ יוטיוב, ידידיה גפני על ביודיזל, רב שיח בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה בנושא תחליפי אנרגיה יוטיוב, ידידיה גפני, בתוכניתה של יעל דן יוטיוב, מהנזיר שבגן למלחמה בסרטן, הרצאתו של ידידיה גפני במכון אבשלום יוטיוב, ידידיה גפני מתארח בתוכניתה של לוסי אהריש "שיחת היום" ידידיה גפני, באתר מכון וולקני (אורכב) יגאל משיח, אגדת הפרג המסורס, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011 ידידיה גפני, דף שער בספרייה הלאומית ארי גפני הוא פרופסור באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבארצות הברית גפני היה הטען-קשר של הטנק בו נפל יהודה וינר, עליו נכתב השיר אחי הצעיר יהודה. גפני עצמו נפצע באותה תקרית. ב-1998 נפגש מנור עם אנשי צוות הטנק בו נהרג אחיו בתוכניתו של מני פאר. הרצאות אלו קובצו לספר בהוצאת משרד הביטחון עמירם כהן, אייזיק קטן ישקיע 33 מיליון שקל בפיתוח צמחים להפקת דלק, באתר הארץ, 28 ביולי 2008
מרגיטה גומל

מרגיטה הלמבולד-גומל (בגרמנית: Margitta Helmbold-Gummel; ‏29 ביוני 1941 – 26 בינואר 2021) הייתה אתלטית מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ושיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל. גומל הייתה האישה הראשונה בעולם שהדפה כדור ברזל מעבר ל-19 מטר והראשונה בעולם שנמצאה חיובית באמרוץ כתוצאה משימוש בסטרואידים אנבוליים (1968). גומל נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט. באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה גומל במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.91 מטר. באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכתה גומל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה מברית המועצות (17.22 מטר) ולפני בת ארצה מריטה לנגה (16.96 מטר). חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי, בתחרות שנערכה בפרנקפורט על האודר ב-22 בספטמבר 1968 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 18.87 מטר, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של נדז'דה צ'יז'ובה (18.67 מטר). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 19.61 מטר, לפני מריטה לנגה (18.78 מטר) ונדז'דה צ'יז'ובה (18.19 מטר). בהדיפה הראשונה היא קבעה שיא אולימפי חדש של 18.53 מטר. בהדיפה השלישית היא קבעה שיא עולם חדש של 19.07 מטר ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שהדפה מעבר ל-19 מטר. שבוע לפני אליפות אירופה, בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-11 בספטמבר 1969 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 20.10 מטר, שיפור בס"מ אחד לשיאה בן החודשיים של נדז'דה צ'יז'ובה. באליפות עצמה שנערכה באתונה, יוון ב-16 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.58 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 20.43 מטר ולפני מריטה לנגה שקבעה שיא אישי חדש של 19.56 מטר. באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה גומל במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה (20.16 מטר) ומריטה לנגה (19.25 מטר). באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה גומל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 21.03 מטר ולפני איבנקה חריסטובה מבולגריה (19.35 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה. הדיפת כדור ברזל: 20.22 מטר (1972) התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל לנשים (ויקיפדיה האנגלית) מדיה וקבצים בנושא מרגיטה גומל בוויקישיתוף מרגיטה גומל, באתר olympedia.org מרגיטה גומל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מרגיטה גומל, באתר Track and Field (נשים)
מוריס דובואה

מוריס דובואה (בצרפתית: Maurice Dubois;‏ 1905, ביל/ביין (אנ') שבקנטון ברן - 1997, לה לוקל (אנ') שבצפון-מערב שווייץ), היה חסיד אומות העולם משווייץ שפעל בצרפת. דובואה היה בנו של שען ולמד פרוונות. הוא היה חבר ב"שירות בינלאומי אזרחי" (Service Civil International)‏, ארגון לא ממשלתי בינלאומי. דובואה היה קוויקר, ובשנות השלושים היה סרבן מצפוני ועקב כך לא גויס לצבא שווייץ. בין השנים 1937–1939 היה פעיל למען הילדים שנפגעו במלחמת האזרחים בספרד. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הקים דובואה ארגון שווייצרי לסיוע לילדים בשם "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants). לארגון היה סניף בטולוז. בשנת 1940 הפך סניף זה בדרום צרפת לחלק מהצלב האדום השווייצרי (אנ'). מספר ילדים יהודים נשלחו על ידי הוריהם לבלגיה אחרי ליל הבדולח כדי להבטיח את שלומם. אחרי כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במאי 1940 ברחו ילדים אלה לצרפת. ארגון הסיוע של דובואה פרש עליהם את חסותו והם שוכנו בבניין של הארגון. דובואה ביקר את הילדים באופן סדיר, לעיתים עם אשתו, במשך שנתיים, וסייע ככל יכולתו. באוגוסט 1942 החל איסוף יהודים ללא אזרחות צרפתית באזור, וגירושם למחנות ריכוז והשמדה. מספר ילדים יהודים שחסו בבית הארגון נעצרו והובאו למחנה ורנה. כדי לשחררם נסע דובואה לווישי ונפגש עם המרשל פייר לאוואל ועם רנה בוסקה. הוא איים להפסיק סיוע של הצלב האדום לילדים צרפתיים, למרות שאיום כזה לא היה בסמכותו והוא ידע שהצלב האדום לא יתן לו גיבוי. לבסוף שוחררו הילדים תודות להתערבותו. אשתו של דובואה, אלן, ניסתה להשיג מהצלב האדום בשווייץ אישורי כניסה לשווייץ עבור הילדים ששהו בבית הארגון, אך לשווא. לבסוף, בניגוד להוראות הממונים עליו ותוך הפרה של החוק הצרפתי, הבריח דובואה עשרות ילדים יהודים לשווייץ. בשנת 1995 הכיר יד ושם בדובואה בתור חסיד אומות העולם. פעילותו של דובואה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוקואי

פוקואי (ביפנית: 福井市) היא עיר הבירה של מחוז פוקואי שבחבל צ'ובו שביפן. העיר שוכנת לחופו של ים יפן. אוכלוסיית העיר מונה 267,428 תושבים, נכון לשנת 2009. העיר פוקואי נוסדה בתקופת סנגוקו, כשהדאימיו של שבט אסקורה הקים את טירת פוקואי באזור איצ'יג'ודני. בתקופת אדו הייתה העיר בירת מחוז אצ'יזן. עם ביטול שיטת ההאן בתקופת מייג'י קיבלה פוקואי באופן רשמי מעמד בירת מחוז פוקואי. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה פוקואי מרכז תעשייתי גדול, בו יוצרו מטוסים, ציוד אלקטרוני, מנועים וטקסטיל. בשל כך, ובשל היותה צומת מסילות רכבת הייתה העיר מטרה למפציצי בעלות הברית, שהפציצו אותה ב-19 ביולי 1945, והחריבו חלקים גדולים ממנה. בפוקואי שורר אקלים סובטרופי גשום, עם חודשי קיץ חמים ולחים, וחודשי חורף קרים. משקעים אטמוספיריים נפוצים לכל אורך השנה, אך בעיקר מדצמבר ועד ינואר . לפוקואי יחסי ערים תאומות עם: ארצות הברית ניו ברנזוויק, ניו ג'רזי, ארצות הברית ארצות הברית פולרטון, קליפורניה, ארצות הברית גרמניה וינזן, סקסוניה התחתונה, גרמניה הרפובליקה העממית של סין האנגג'ואו, ג'ג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין קוריאה הדרומית סוואן, קיונגי, קוריאה הדרומית מדיה וקבצים בנושא פוקואי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוקואי (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של פוקואי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של פוקואי (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של פוקואי (בפורטוגזית) אתר האינטרנט הרשמי של פוקואי (בשפות מרובות) פוקואי, ברשת החברתית פייסבוק פוקואי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוקואי, סרטונים בערוץ היוטיוב הדף הרשמי של העיר פוקואי. נתוני אקלים של פוקואי
עורק הקיבה האחורי

עוֹרֵק הַקֵּבָה הָאֲחוֹרִי (TA: arteria gastrica posterior) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הטחול ומספק דם לקיבה. העורק יוצא מעורק הטחול באמצעיתו ועולה מעלה מאחורי הצפק לאורך הדופן האחורית של אמתחת הפדר הקטן. בסופו הוא נכנס אל רצועת הקיבה והטחול. העורק מספק דם לדופן האחורית של גוף הקיבה וקרקעיתה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בת שירות בודדה

בת שירות בודדה היא בת שירות המשרתת באחת מאגודות שירות לאומי ומנותקת ממשפחתה מסיבות שונות. בנות השירות הבודדות מוכרות על ידי חלק מעמותות השירות, אולם מעמדן לא מוכר רשמית על ידי רשות השירות הלאומי-אזרחי. בת שירות מוגדרת כבודדת מסיבות כגון: הורים שהיגרו מהארץ, הורים בשליחות בחו"ל, יתמות מהורים, בנות שהקשר עם משפחתן נותק ובעיקר עולות חדשות ומתנדבות שהגיעו לארץ לבדם על מנת להצטרף לשורות המתנדבים בשירות הלאומי אזרחי. נכון ל-2016 משרתות בשירות הלאומי כ-250 בנות במעמד של בת שירות בודדה, כ-90% מהן הן בנות למשפחות שאינן מתגוררות בארץ, רובן מגיעות מארצות הברית ומצרפת[דרוש מקור]. בנות השירות הבודדות משרתות במגוון תחומים ככל בנות השירות האחרות: חינוך, בריאות, עמותות ללא מטרות רווח, מגזר שלישי, תחומי הדרכה ועוד. יש משפחות ה"מאמצות" בנות שירות בודדות ומזמינות אותן לשבתות וחגים. בשבי"ל: עמותה המסייעת ומלווה בנות שירות בודדות לקראת השירות, במהלכו ואחריו באמצעות מערך המבוסס ברובו על מתנדבות. עמותת בשבי"ל מספקת פתרונות מקיפים הכוללים משפחות מאמצות, תמיכה רגשית וכלכלית במקרה הצורך, סיוע בסבך הבירוקרטי, סמינריונים ומפגשים לכל הבנות ומתן מענה לקשיים נוספים שצצים מהשטח. Here next year: עמותה המספקת מענה חברתי לבנות השירות הבודדות באמצעות מפגשים ופעילויות המותאמות לאוכלוסייה. סיוע של העמותות לבנות השירות הבודדות: ימי חופשה: תוספת של עשרה ימי חופשה מתוך הבנה שישנם צרכים בירוקרטיים ומשפחתיים המצריכים זאת. כביסה: משום שרוב דירות השירות לאומי אינם ערוכות לקליטת בנות בודדות העמותות מסייעות בעזרה כלכלית או מציאת מענה למקום שהבנות יוכלו לכבס בהם את בגדיהן. חייל בודד
רנה פרני

רנה פרני (בצרפתית: Renée Farny;‏ וילדומר (אנ') 1919 – 1979, אנטיב) הייתה עובדת סוציאלית וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת. בילדותה התגוררה פרני עם הוריה בפריז ושם למדה בבית הספר. ב-1939 עבדה בשאטורו ובסוף 1940 עברה לטולוז. בספטמבר 1941 הייתה פרני בסן-סרג (Saint-Cergues) ושם הייתה עוזרתה של ז'רמן אומל. אומל הייתה מנהלת מעון ילדים שנתמך על ידי הצלב האדום ושכן במדרון הרי האלפים הצרפתיים, ליד גבול שווייץ. במעון היו מספר ילדים יהודים וכן ילדים יהודים שהועברו לשם ממעון אחר, בדרום-מערב צרפת, מעון שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי (אנ'). פרני סייעה להעביר ילדים יהודים מאלן (אנ') ומארגלה-סור-מר (אנ'), וכן ממחנה הריכוז רסבדו (צר') - כולם בדרום צרפת, על גבול ספרד - לאזור הגבול עם שווייץ. כמו כן הייתה פרני חלק מהצוות שסייע בהברחת ילדים יהודים מצרפת לשווייץ, וזאת בניגוד להוראות הצלב האדום ובלא ידיעת ראשי ארגון זה. עד אוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים ששכנו במעון. הילדים שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית יתומים בו הוסתרו ילדים יהודיים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם. אומל ונף פעלו יחדיו להברת ילדים יהודים אל מעבר לגבול שווייץ. בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית, סופח האזור לגרמניה ואז גילו שלטונות שווייץ את מעשי ההברחה. אומל ונף פוטרו מתפקידיהן בצלב האדום. אומל ופרני המשיכו במעשי ההברחה עד שהתגלו ונאלצו להפסיק את פעילותן. בשנת 1992 הכיר יד ושם ברנה פרני בתור חסידת אומות העולם. פעילותה של פרני, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עורק הלבלב והתריסריון התחתון

עוֹרֵק הַלַּבְלַב וְהַתְּרֵיסַרְיוֹן הַתַּחְתּוֹן (TA: arteria pancreaticoduodenalis inferior) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק מתלה המעי העליון ומספק דם ללבלב ולתריסריון. העורק מסתעף מעורק מתלה המעי הליון, או מהענף הראשון למעי היוצא ממנו, מול הגבול העליון של חלקו התחתון של התריסריון. מרחק קצר לאחר צאתו הוא מתפצל לשני ענפים: קדמי (ramus anterior) ואחורי (ramus posterior). ענפים אלה נעים בין ראש הלבלב לעקומה הקטנה של התריסריון, ובסופם משיקים לעורק הלבלב והתריסריון העליון הקדמי ולעורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי, בהתאמה. מענפיו של העורק מסתעפים ענפים לעבר ראש הלבלב ולחלקים היורד והתחתון של התריסריון. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוזלי נף

רוזלי ננף (בצרפתית: Rösli Näf;‏ 1911, גלרוס ‏ – 1996), הייתה מנהלת מעון ילדים וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת. נף ניצלה את שליטתה בשפות כדי לעבוד במספר מקומות. היא עבדה בתור עוזרת בית בז'נבה ולוגאנו והתגוררה שנתיים בבריטניה. במסגרת הכנה ללימודי סיעוד הייתה נף בסנטוריום בדאבוס במרפאה פסיכיאטרית במיירינגן (אנ') ובבית החולים הפסיכיאטרי באוניברסיטת ציריך. שם סיימה את לימודיה וקיבלה הסמכה בתור אחות. בין השנים 1937–1939 עבדה עם אלברט שווייצר בגבון. לאחר שובה לשווייץ החלה לעבוד בארגון בארגון סיוע לילדים, ומטעמו נשלחה לצרפת. בסוף 1940, לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה, מונתה נף בתור מנהלת בית היתומים בטירה שאטו דה לה היל (Château-de-la-Hille) בארייז'. בית היתומים נוהל על ידי הארגון "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants) אותו הקים מוריס דובואה. ארגון זה היווה סניף של הצלב האדום השווייצרי. בין שוכני בית היתומים היו 120 ילדים יהודים שנמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח. באוגוסט 1942 פשטה המשטרה הצרפתית על בית היתומים, עצרה את כל הילדים היהודים מעל גיל 16 וגירשה אותם למחנה ורנה. נף ציידה אותם בבגדים ובמזון לפני גירושם ודיווחה על האירוע לדובואה. היא נסעה מיד למחנה הריכוז והצליחה להביא לשחרורם של הילדים ולהחזרתם לבית היתומים עמה. באותה בית היתומים עבדה גם אן-מרי אים הוף-פיגה. בנובמבר 1942 נכבש האזור הדרומי של צרפת, שטח משטר וישי, על ידי הגרמנים. נף הצליחה להבריח את הילדים היהודיים מבית היתומים בעזרת מסמכים מזויפים וכסף, ולהעבירם לשווייץ. הילדים עברו באזור אנמאס (אנ'), באזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון. הם נעזרו בצוות של מעון ילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים. הממונים על נף מטעם הצלב האדום בשווייץ נזפו בה על כך שפגעה ביכולתו של הצלב האדום השווייצרי לפעול בצרפת. לבסוף סולקה נף מהארגון ונאלצה לחזור לשווייץ. בשנת 1989 הכיר יד ושם ברזלי נף בתור חסידת אומות העולם. פעילותה של נף, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עורקי המעי הריק

עוֹרְקֵי הַמְּעִי הָרֵיק (TA: arteriae jejunales) הם קבוצת עורקים בבטן המסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ומספקים דם למעי הריק. העורקים מסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ועוברים בין שתי שכבות מתלה המעי, שם הם יוצרים קשתות עורקיות, המכונות גם קשתות ריולאן. מקשתות אלה יוצאים עורקים ישרים לעבר המעי הריק. לעומת עורקי המעי העקום, עורקי המעי הריק יוצרים מספר מועט יותר של קשתות, אך קשתות אלו ארוכות יותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עורקי המעי העקום

עוֹרְקֵי הַמְּעִי הֶעָקֹם (TA: arteriae ileales) הם קבוצת עורקים בבטן המסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ומספקים דם למעי העקום. העורקים מסתעפים מעורק מתלה המעי העליון ועוברים בין שתי שכבות מתלה המעי, שם הם יוצרים קשתות עורקיות, המכונות גם קשתות ריולאן. מקשתות אלה יוצאים עורקים ישרים לעבר המעי העקום. לעומת עורקי המעי הריק, עורקי המעי העקום יוצרים קשתות מרובות, אך קשתות אלו קטנות יותר. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'רמן אומל

ז'רמן אומל (בצרפתית: Germaine Hommel;‏ 1893, פריז – 1982, שרבור), הייתה חסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת. אומל התחנכה בפריז, שם נולדה, אך בשנת 1924 קיבלה אזרחות שווייצרית בעקבות נישואיה לשווייצרי ז'ן ברתלמי אלבסר (Albessard). עם מותו לאחר פחות משנתיים, נישאה לגוסטב הומל, שווייצרי אף הוא. אומל הייתה מנהלת מעון ילדים שנתמך על ידי הצלב האדום ושכן במדרון הרי האלפים הצרפתיים, ליד גבול שווייץ. במעון היו מספר ילדים יהודים וכן ילדים יהודים שהועברו לשם ממעון אחר, מעון בלה היל (Château-de-la-Hille) בדרום-מערב צרפת, שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי (אנ'). אומל ועוזרתה רנה פרני סייעו להעביר ילדים יהודים מאלן (אנ') ומארגלה-סור-מר (אנ'), וכן ממחנה הריכוז רסבדו (צר') - כולם בדרום צרפת, על גבול ספרד - לאזור הגבול עם שווייץ. כמו כן הייתה אומל חלק מהצוות שסייע בהברחת ילדים יהודים מצרפת לשווייץ, וזאת בניגוד להוראות הצלב האדום ובלא ידיעת ראשי ארגון זה. באוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים היהודים ששכנו במעון. הילדים שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית יתומים בו הוסתרו ילדים יהודיים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם. אומל ונף פעלו יחדיו להברת ילדים יהודים אלה ונוספים אל מעבר לגבול שווייץ. הן פעלו באזור באזור אנמאס (אנ'), אזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון. הם נעזרו בצוות של מעון הילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים. בספטמבר 1943, עם כניעת איטליה לבעלות הברית, סופח האזור לגרמניה ואז גילו שלטונות שווייץ את מעשי ההברחה. אומל ונף פוטרו מתפקידיהן בצלב האדום. אומל ופרני המשיכו במעשי ההברחה עד שהתגלו ונאלצו להפסיק את פעילותן. אומל הצטרפה לתנועת ההתנגדות הצרפתית, נתפסה ונשלחה למחנה הריכוז רוונסברוק. לאחר שחרורה בתור נכת מלחמה התיישבה באזור נורמנדי. בשנת 1958 קיבלה אומל את צלב המלחמה ואת אות לגיון הכבוד. בשנת 1992 הכיר יד ושם באומל בתור חסידת אומות העולם. פעילותה של אומל, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליגת העל הפרגוואית

ליגת העל הפרגוואית (בספרדית: División Profesional de la Asociación Paraguaya de Fútbol, הליגה המקצוענית של התאחדות הכדורגל הפרגוואית) היא ליגת הכדורגל הבכירה בפרגוואי. בליגה משחקות 12 קבוצות, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הפרגוואית. הליגה, שנוסדה ב-1906, מתנהלת החל משנת 1996 בשיטת אפרטורה וקלאוסורה. עד ל-2007 נקבעה אלופה אחת כל שנה בפלייאוף שנקבע בהתאם לתוצאות האפרטורה והקלאוסורה, והחל מ-2008 מוכתרות שתי אלופות בכל שנה, אלופת האפרטורה ואלופת הקלאוסורה. האלופה המכהנת (קלאוסורה 2019) היא קלוב אולימפיה. אולימפיה היא הקבוצה המעוטרת ביותר בליגה, עם 44 זכיות בתואר האליפות. אולימפיה היא גם היחידה ששיחקה בכל המהדורות של הליגה, החל מ-1906. השנייה בקטגוריה זו היא קלוב גוארני, שהחמיצה רק את עונת 1912. ליגת העל הפרגוואית החלה את דרכה בשנת 1906. ב-18 ביוני פגש עורך העיתון המקומי "אל דיאריו", דון אדולפו ריקלמה, את נציגי חמש הקבוצות שהיו קיימות אז במדינה (אולימפיה, גוארני, ליברטד, חנרל דיאס ונסיונל). יחד הם הקימו את הגוף המנהל של הכדורגל הפרגוואי, "הליגה הפרגוואית לכדורגל" (כיום: התאחדות הכדורגל הפרגוואית). ריקלמה כיהן כנשיא ההתאחדות במשך השנתיים הראשונות לקיומה. עונת הבכורה של הליגה, בהשתתפות חמש הקבוצות וקבוצת 14 דה מאיו, יצאה לדרך ב-8 ביולי, פחות מחודש מההחלטה על הקמתה, במשחק בין גוארני לאולימפיה שהסתיים בשוויון 1-1. גוארני הייתה לאלופת פרגוואי הראשונה, לאחר שסיימה את העונה במאזן נקי מהפסדים, עם שמונה ניצחונות ושתי תוצאות תיקו. הליגה הוסיפה להתקיים כליגה חובבנית עד ל-1931. האלופה החובבנית האחרונה הייתה אולימפיה, שזכתה בתואר השמיני בתולדותיה. קיום הליגה הופסק בין 1932 ל-1934 בעקבות מלחמת הצ'אקו. ב-1935 חזרה הליגה לפעילות, והייתה לראשונה לליגה מקצוענית. האלופה המקצוענית הראשונה הייתה סרו פורטניו, שזכתה באליפות החמישית בתולדותיה. בשנת 1996 שינתה הליגה את מתכונתה לאפרטורה וקלאוסורה. עם זאת, בכל שנה הוכתרה אלופה אחת בלבד, על פי תוצאות פלייאוף שההעפלה אליו נקבעה על פי המיקומים בליגות האפרטורה והקלאוסורה. השיטה השתנתה החל משנת 2008, ומאז מוגדרות האפרטורה והקלאוסורה כעצמאיות, ושתי אלופות שונות מוגדרות בכל שנה. באופן מסורתי, שתי הקבוצות הבכירות במדינה הן אולימפיה וסרו פורטניו, ששלטו יחד בליגה במשך עשורים רבים. עם תחילת שנות האלפיים, הצטרפה אליהן ליברטד, שצברה שש אליפויות בתוך עשור, לעומת יריבותיה סרו פורטניו (ארבע זכיות) ואולימפיה (זכייה אחת). בסך הכול שמונה קבוצות שונות הצליחו לזכות בתואר האליפות עד כה. כל עונה בליגה מחולקת לשני טורנירים עצמאיים, שבסוף כל אחד מהם מוכתרת אלופה. בכל טורניר מתמודדות ביניהן 12 הקבוצות המשתתפות בשני סיבובים, ובסך הכול 22 מחזורים לכל טורניר. טורניר האפרטורה, הפותח את העונה, משוחק בין החודשים פברואר ליולי, וטורניר הקלאוסורה משוחק בין יולי לדצמבר. ירידת הליגה מתבצעת באמצעות שיטת הממוצעים. בסיום כל שנה, לאחר שמסתיימים שני הטורנירים, יורדות שתי הקבוצות בעלות ממוצע הנקודות הנמוך ביותר בשלוש השנים האחרונות, ובמקומן עולות שתי הקבוצות עם ממוצע הנקודות הגבוה ביותר בליגת המשנה. החל מ-2012, לפרגוואי שבעה מקומות בתחרויות גביע בינלאומיות (שלוש נציגות בגביע ליברטדורס, ארבע נציגות בגביע סודאמריקנה). לגביע ליברטדורס שולחת פרגוואי את אלופות האפרטורה והקלאוסורה, וכן את הקבוצה בעלת המאזן הטוב ביותר בטבלה המסכמת את שתי העונות יחדיו שלא זכתה באחד הטורנירים. לגביע סודאמריקנה שולחת פרגוואי גם כן את אלופות האפרטורה והקלאוסורה, וכן את המדורגות 4 ו-5 בטבלה המסכמת את שתי העונות יחדיו. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הפרגוואית (בספרדית)
חוף גולד (אנטארקטיקה)

חוף גוּלְד הוא חלק החוף של יבשת אנטארקטיקה לאורך השוליים המזרחיים של מדף הקרח רוס בין הצד המערבי של קרחון סקוט והצד הדרומי של חוף סיפל. שמו של החוף ניתן לו בשנת 1961 על ידי הוועדה הניו זילנדית למתן שמות באנטארקטיקה. החוף נקרא על שם לורנס מ. גולד, גאולוג שהיה המשנה למפקד במשלחת הראשונה של בירד לאנטארקטיקה בשנים 1930–1928. גולד הנהיג את הקבוצה הגאולוגית שמיפתה בשנת 1929 280 ק"מ מחוף זה. בתקופת כהונתו כנשיא קרלטון קולג' בנורת'פילד שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית התמנה גולד ליו"ר הוועדה הלאומית של ארצות הברית לשנה הגאופיזית הבינלאומית ומילא תפקיד חשוב בתכנון תוכנית החקר של ארצות הברית לאנטארקטיקה. חוף גולד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חוף גולד באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
Beneath the Skin

Beneath the Skin הוא אלבום האולפן השני של להקת האינדי פולק פופ האיסלנדית אוף מונסטרס אנד מן (Of Monsters And Men). האלבום יצא באיסלנד ב-8 ביוני 2015, ויום לאחר מכן בשאר העולם. האלבום מכר 61,000 עותקים בשבוע הראשון, והפך לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה. האלבום קיבל בעיקר ביקורות טובות. שם האלבום לקוח מתוך השיר "Human", השיר השני באלבום: "Plants awoke and they slowly grow beneath the skin". מידע על האלבום Beneath the Skin באתר MusicBrainz מידע על האלבום Beneath the Skin באתר AllMusic האלבום Beneath the Skin באתר Discogs
איגור סרגון

איגור דמיטרייביץ סרגון (ברוסית: Игорь Дмитриевич Сергун; ‏28 במרץ 1957 - 3 בינואר 2016) היה קולונל-גנרל רוסי אשר כיהן כראש המודיעין הצבאי הרוסי וסגן הרמטכ"ל הרוסי. סרגון נולד בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה, ב-28 במרץ 1957. הוא שירת בכוחות המזוינים של רוסיה החל משנת 1973. סיים את בית הספר הצבאי סובורוב (אנ') במוסקבה, את בית הספר העליון לפיקוד, ואת האקדמיה הצבאית של מטכ"ל הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. ב-1984 הצטרף למודיעין הצבאי וכיהן בתפקידים שונים באגף המודיעין. ב-1998 שירת כקולונל בתפקיד הנספח הצבאי בטירנה, אלבניה. בדצמבר 2011 התמנה לראש אגף המודיעין במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, במקום אלכסנדר שליאחטורוב. הוא נפטר באופן פתאומי ב-3 בינואר 2016 מהתקף לב. מדיה וקבצים בנושא איגור סרגון בוויקישיתוף רוסיה: ראש המודיעין הצבאי מת בפתאומיות בגיל 58, באתר וואלה, 4 בינואר 2016
פרש

האם התכוונתם ל... פָּרָשׁ: פרש (מקצוע) – אדם המיומן ברכיבה על סוס חיל פרשים – חיל צבאי של חיילים הנלחמים מעל גבי סוס פרש כבד פרש קל מעמד הפרשים – מעמד ברומא העתיקה פרש (שחמט) – כלי משחק בשחמט שצורתו כראש של סוס פרש אדום – מין של קוף; מין יחיד בסוג "פרש" תותח בופורס 40 מ"מ – כינוי התותח בצה"ל Fresh: פרש (אתר אינטרנט) – אתר אינטרנט שמכיל פורומים בנושאים שונים פרש (סרט, 1994) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 1994 אחר: "פֶּרֶשׁ" - מילה נרדפת לצואה בעברית מקראית פרש (צרפת) (Perche) - אזור בצפון צרפת
גויאבת קוסטה ריקה

גויאבת קוסטה ריקה (שם מדעי: Psidium friedrichsthalianum, ידועה גם כקאס או גויאבת הקאס) היא מין של עצים בעלי פרחים ממשפחת ההדסיים. המין קרוי על שם מקום גידולו, אך הוא גדל בטבע גם במקומות אחרים באמריקה כגון גואטמלה וניקרגואה. הפרי משמש כגידול חקלאי במדינות מרכז אמריקה, וטעמו החמצמץ מתבל משקאות וריבות. גובה העץ נע בין כמטר וחצי ועד מספר מטרים. הפירות מבשילים בחורף, גודלם דומה לשזיף, קליפתם צהובה וכוללת פימה אופיינית והם מכילים גרעינים. בשר הפרי חמוץ עד מתוק, תלוי בזן. גויאבת קוסטה ריקה היא המרכיב העיקרי בתרכיז פרסקו-דה-קאס, שמשמש כבסיס לקוקטיילים ומשקאות קלים בקוסטה ריקה. ניתן לגדל את העץ כגידול ביתי, בתנאים של שמש מלאה ולחות המתאימה לצמח סובטרופי. גם עץ קטן יחסית הגדל בעציץ יכול להניב פירות. מדיה וקבצים בנושא גויאבת קוסטה ריקה בוויקישיתוף גויאבת קוסטה ריקה, באתר ITIS (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר NCBI (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר Tropicos (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר GBIF (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר The Plant List (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה, באתר IPNI (באנגלית) גויאבת קוסטה ריקה באתר הרשימה האדומה של IUCN