laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טרנס-אסיה איירווייז

טרנס-אסיה איירווייז (בסינית מסורתית: 复兴航空; בסינית מפושטת: 复兴航空; בפין-יין: Fuxing Hangkong) הייתה חברת תעופה שבסיסה בטאיפיי שבטאיוואן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. החברה הוקמה בשנת 1951 כחברת התעופה הפרטית הראשונה בטאיוואן. מסלולה הראשון היה מטאיפיי, גאושיונג, טייטונג והאוליין. טיסות אלו היו בתוך טאיוואן, והיא שימשה גם כסוכן מקומי של חברות תעופה זרות. שרותיה חדלו בשנת 1958, והיא חזרה לפעול בשנת 1988, לאחר 30 שנות היעדרות. בחודש ינואר 2014 חברת התעופה הודיעה על כוונתה להשיק חברת תעופה בעלות נמוכה בשם V אייר. החברה ביצעה את טיסת הבכורה שלה ב-17 בדצמבר באותה שנה מטאיפיי לבנגקוק. בעקבות שתי תאונות קטלניות של מטוסי החברה ב-2014 (טיסה 222) וב-2015 (טיסה 235) היא נקלעה לקשיים כלכליים. בעקבות כך V אייר נסגרה ב-1 באוקטובר 2016 וב-22 בנובמבר טרנס-אסיה עצמה נסגרה. ב-21 בדצמבר 2002 התרסקה טיסת מטען של החברה בשל הצטברות של קרח על הכנפיים, שני אנשי הצוות נהרגו. טיסה 543 של החברה התנגשה במשאית בעת נחיתה בנמל התעופה טאינאן בסוף טיסה מנמל התעופה סונגשאן שבטאיפיי ביום 21 במרץ 2003. ביום 23 ביולי 2014 התרסקה טיסה 222 של החברה בנחיתה בטיסתה מגאושיונג למאגונג, בשל צירוף של מזג אוויר קשה. העמסת שעות טיסה רבות על הטייסים ואי הקפדה על טיסה על פי הנהלים. ב-4 בפברואר 2015 התרסקה טיסה 235 של החברה במהלך טיסה מטאיפיי לג'ינמן. מדיה וקבצים בנושא טרנס-אסיה איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרנס-אסיה איירווייז טרנס-אסיה איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק Taiwan’s TransAsia Air Crash on Penghu Island Leaves 47 Dead, Bloomberg, July 23, 2014 Taiwan's first low-cost airline to be named 'V air', Focus Taiwan, January 23, 2014 ,V Air launches flights as Taiwan’s newest airline, anna.aero, 19 December 2014 V Air to end operations on Oct. 1 (update), Focus Taiwan, August 9, 2016 Faith Hung, ‏After plane crashes, Taiwan's TransAsia seeks to wind down operations, רויטרס, November 22, 2016 רויטרס, 47 הרוגים בהתרסקות מטוס בטייוואן, באתר הארץ, 23 ביולי 2014
סלים אל-חוסייני

סלים אל-חוסייני (בערבית: سليم الحسيني; 1846–1908) היה ראש עיריית ירושלים בין השנים 1882 ל-1897. סלים היה בן למשפחת אל-חוסייני רבת ההשפעה, וגם שניים מבניו חוסיין אל-חוסייני ומוסא כאזם אל-חוסייני כיהנו כראש העירייה אחריו. סלים כיהן כשופט בסכסוכי שבטים בדואים והיה איש עסקים מצליח שפעילותו ביססה את מעמדה הכלכלי של המשפחה. פעילותו הציבורית של סלים חוסייני מסמנת תקופה חדשה בתולדות משפחת אל-חוסייני, שהחלה להיתפש כמייצגת של כלל האוכלוסייה הערבית בירושלים ויוזמת פעולות עבורה. הקמת בית חולים בשייח' באדר במקום שבו פועל כיום שוק מחנה יהודה. קביעת פנסי הרחוב הראשונים בירושלים. נטיעת עצים בצידי רחוב יפו. הפעלת שירותי ניקיון בירושלים. עיקר המעמסה נבעה מריבוי בעלי החיים בעיר. סלים חסם רחובות לכניסת רוכבים וגמלים ושכלל את מערכת הניקוז להתמודדות עם הרעת תנאי התברואה בעקבות הגדלת צפיפות האוכלוסייה. אילן פפה, אצולת הארץ: משפחת אל-חוסייני, ירושלים: מוסד ביאליק, 2002
דיי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דיי – תואר מטעם האימפריה העות'מאנית אישים: דוריס דיי – שחקנית וזמרת אמריקנית ויליאם דיי – משפטן ודיפלומט אמריקני לריין דיי (אנ') – שחקנית אמריקנית סוזאן דיי – שחקנית אמריקנית פרד הולנד דיי – צלם ומו"ל אמריקני צ'ארלי דיי – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני תומאס דיי – סופר בריטי די דאי
ליפקאני

ליפקאני (ברומנית: Lipcani; ברוסית: Липканы; ביידיש: ליפקאַן) היא עיירה במחוז בריצ'ני, מולדובה. העיירה שוכנת על מעבר גבול בין מולדובה לרומניה ומרוחקת כ-30 קילומטרים מבריצ'ני, בירת המחוז. לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה היו רוב תושביה יהודים. היישוב תועד לראשונה בכתב ב-1429. מאוחר יותר הורשו טטרים של ליפקה, שהגיעו מאזור קמניץ פודולסק להתיישב במקום בתקופה העות'מאנית, כפרס על נאמנותם לסולטן. היישוב נקרא על שמם. בשנת 1812 הפכה העיירה, כמו שאר בסרביה לחלק מן האימפריה הרוסית. במהלך המאה ה-19 הפכה העיירה למרכז סחר אזורי בצפון בסרביה. בשווקים השבועיים, אליהם הגיעו סוחרים גם מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, נמכרו בקר, עורות, צמר, חבלים, דגים, דגנים וחמאה. בשנת 1893 חוברה העיירה למסילת הברזל בקו צ'רנוביץ-אוקניצה (Ocnița). העיירה כונתה על ידי ביאליק "אולימפוס הבסרבי". כמה דמויות חשובות בספרות היידיש כמו יהודה שטינברג, יעקב שטרנברג ומשה אלטמן יצאו ממנה. הסופר היידי אליעזר שטיינברג אף ניהל בית ספר פרטי חילוני בליפקאני, שבו שפת הלימוד הייתה עברית. בקיץ 1918 הפכה העיירה לחלק מממלכת רומניה, לאחר שבאפריל אותה שנה החליטה בסרביה להסתפח לרומניה. לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה 4,698 יהודים והיו בה כעשרה בתי כנסת. ביוני 1940 נכנס הצבא האדום לבסרביה וזו צורפה לברית המועצות באוגוסט אותה השנה. רומנים רבים ברחו לרומניה והסובייטים אסרו על פעילות בתי הכנסת וה"חדרים". ב-22 ביוני 1941 נכנס הוורמאכט לעיירה והקים בה מפקדה עורפית. ביולי גורשו היהודים מליפקאני בשני גלים - חלקם לבריצ'ני והשאר (כ-1200 איש) ישירות ברגל בצעדת מוות למחנות בטרנסניסטריה. לאחר מלחמת העולם השנייה התפתחה העיירה כמרכז תעשייתי - הוקמו מפעל להכנת לחם, חמאה, מבשלת בירה, ומפעל שימורים. שטח העיירה אינו כולל שטחים חקלאיים כלל. הגשר מעל נהר הפרוט שבין ליפקאני לרדאוץ (רדאוץ על הפרוט), השוכנת ברומניה מעבר לגבול, נבנה בשנת 1937 ונהרס על ידי הצבא האדום בעת נסיגתו מבסרביה בשנת 1941, במהלך הפלישה הגרמנית. הוא נבנה מחדש אך נהרס שוב בשנת 1944 במהלך הפצצה במלחמת העולם השנייה. בשנת 2000 הקציבה הנציבות האירופית 11 מיליון אירו למולדובה ולרומניה לשיחזור הגשר. הבנייה הושלמה בשנת 2005. הגשר הוא בעל אורך של 246 מטרים ורוחב של 10.5 מטרים. בפברואר 2010 נחנך הגשר ומעבר הגבול בו לתנועה. בשנת 1998 חתמה העירייה על הסכם לשיתוף פעולה עם העיר סירט ברומניה. ארגון יוצאי ליפקאני בישראל ישב ברחוב ליפקני בשכונת רמת השקמה ברמת גן. מאוחר יותר שונה שם הרחוב לבניהו. החלוקה האתנית בעיר על פי מפקד האוכלוסין של 2004 הייתה: מולדובנים 49.3 אחוזים אוקראינים 37.3 אחוזים רוסים 10.9 אחוזים יהודים (27) 0.5 אחוזים אחרים 2.0 אחוזים מדיה וקבצים בנושא ליפקאני בוויקישיתוף משה זילברמן-סילון ויעקב ברגר-תמיר (עורכים), קהילת ליפקאני ספר זיכרון, 1963 אהרן שוסטר, ליפקאן פון אמאל תמונות מרחובות ליפקאני לפני השואה באתר JewishGen ליפקני (מולדובה), דף שער בספרייה הלאומית יחיאל שרייבמאן, דער גרויסער שרייבער און דענקער משה אלטמאן, פארווערטס.
א גרוייסע מציאה

אָ גְרוֹייסֵע מְצִיאֶה (מיידיש, לרוב בסרקזם: מציאה גדולה) היא להקת פאנק וגרוב ישראלית שפעלה בין השנים 2006–2012. בלהקה היו חברים שישה מוזיקאים - מתוכם ארבעה חוזרים בתשובה ושני חילונים. בין השאר, הופיעה הלהקה לצד אהרן רזאל, דוד ד'אור, עמיר בניון ועוד. ב-2013, לאחר פירוק הלהקה, התאחדו לצורך ביצוע השיר "ואהבת לרעך כמוך" באלבום "שמחת עולם" המאגד שירים שהלחין הרב יצחק גינזבורג. את האלבום הפיקו מוזיקלית נדב בכר ואורן צור. א גרוייסע מציאה, באתר שירונט א גרוייסע מציאה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סרטונים בערוץ של א גרויסע מציאה, באתר יוטיוב יוסי אשר, א גרויסע מציאה, ריאיון עם חברי הלהקה באתר "מורשת" נדב לשם, מוזיקה מתחזקת - א גרוייסע מציאה באתר "קול הקמפוס", 8 ביוני 2010
קלאודמיר פריירה

קלאודמיר פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: Claudemir Ferreira da Silva; נולד ב-17 באוגוסט 1984), הידוע כקלאודמיר, הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת הקשר. קלאודמיר נולד בריו דה ז'ניירו והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ואסקו דה גאמה בה שיחק במשך ארבע עונות במהלכן רשם 68 הופעות ליגה וכבש שלושה שערים. בשנת 2007 חתם קלאודמיר על חוזה לעונה אחת במדוריירה, אך לא שיחק במדי הקבוצה, ובאותה עונה הושאל למאריליה במדיה ערך 32 הופעות וכבש חמישה שערים. בשנת 2008 חתם קלאודמיר באיטומביארה ואחרי חצי עונה בקבוצה עבר לפרנה. בשנת 2010 חתם קלאודמיר בקבוצה נסיונל מדיירה מליגת העל הפורטוגזית, ושיחק בקבוצה במשך ארבע עונות במהלכן ערך 102 הופעות ליגה וכבש 23 שערים. ב-14 ביולי 2014 הגיע קלאודמיר לישראל וחתם לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. במחזור הראשון של עונת 2014/2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 מול הפועל באר שבע. ב-4 בדצמבר 2014 כבש קלאודמיר את שער הבכורה שלו במדי בית"ר ירושלים, בבעיטה חופשית בניצחון 3–1 על הפועל פתח תקווה. ב-14 במרץ 2015 כבש בבעיטה חופשית את שער היתרון של הקבוצה בניצחון 2–0 על הפועל רעננה, אשר הבטיח את העפלתה לפלייאוף העליון בליגת העל. לקראת עונת 2015/2016 האריכה בית"ר ירושלים את חוזהו של קלאודמיר, וב-2 ביולי 2015 ערך הופעת בכורה אירופית עם הקבוצה, בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בתחילת עונת 2016/2017 חל פיחות במעמדו של קלאודמיר, והוא החל לקבל דקות בעיקר כמחליף, אך לאחר מינויו של שרון מימר למאמן הקבוצה, חזר להיות לשחקן הרכב קבוע. ביוני 2017 חתם לעונה נוספת בבית"ר ירושלים, ובעונת 2017/2018 היה מלך שערי הקבוצה עם תשעה שערי ליגה, אך בסופה שוחרר מהמועדון. ב-18 ביולי 2018, חתם קלאודמיר לשנתיים בבני סכנין, במדיה ערך 11 הופעות ליגה בתחילת עונת 2018/2019, אך ב-8 בינואר 2019 חתם לעונה וחצי בהפועל תל אביב. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בדרבי מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 1–1. ב-26 בינואר כבש את שער הבכורה שלו במועדון, כאשר הבקיע את השער הראשון ובנוסף בישל לרמזי ספורי את השער השני בניצחון 3–2 על בני יהודה, ובסך הכל כבש ארבעה שערים ב-16 הופעות ליגה במדי הפועל תל אביב עד תום העונה. את עונת 2019/2020 פתח קלאודמיר בהפועל תל אביב, כבש שער בגביע הטוטו ושיחק בשני המחזורים הראשונים, אך ב-9 בספטמבר 2019 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-15 באוגוסט 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא קלאודמיר פריירה בוויקישיתוף קלאודמיר פריירה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל קלאודמיר פריירה, באתר Transfermarkt קלאודמיר פריירה, באתר Soccerway קלאודמיר פריירה, באתר FootballDatabase.eu שלומי אהרוני, "רציתי לסיים את הקריירה בבית"ר, אבל אלה החיים", באתר mynet‏ ירושלים, 18 בספטמבר 2018 מיקי שורץ, קלאודמיר פריירה חתם לשנתיים בבני סכנין, באתר ynet, 18 ביולי 2018 נדב צנציפר, קלאודמיר פריירה חתם בהפועל ת"א לעונה וחצי, באתר ynet, 8 בינואר 2019 יגאל גולדשטיין, ‏לצורך עלייה: קלאודמיר עבר להפועל ראשון לציון, באתר ערוץ הספורט, 9 בספטמבר 2019
טיסה 5017 של אייר אלג'יר

טיסה 5017 של אייר אלג'יר (AH5017/DAH5017), המריאה ב-24 ביולי 2014, ב-01:55 שעון מקומי; משדה התעופה של ואגאדוגו, בורקינה פאסו בדרכה אל שדה התעופה של אלג'יר בירת אלג'יריה, אך לא הגיעה ליעדה. כ-50 דקות לאחר המראתה, ניתק הקשר עם המטוס, לאחר שהתרסק כשעל סיפונו 116 נוסעים ואנשי צוות. למחרת נמצאו שרידי המטוס במאלי, כ-50 קילומטרים מגבול בורקינה פאסו, ללא ניצולים. הטיסה בוצעה במטוס מדגם MD-83 שהוחכר לאייר אלג'יר מחברת התעופה הספרדית סוויפט אייר. אסון תעופה אווירי זה, היה האסון השלישי בתוך שמונה ימים, בהם התרסקו גם טיסה 17 של מלזיה איירליינס וטיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז. להלן רשימה (זמנית) של התפלגות נוסעי המטוס לפי אזרחותם: מדיה וקבצים בנושא טיסה 5017 של אייר אלג'יר בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 5017 של אייר אלג'יר, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) טיסת אייר אלג'יר AH5017 התרסקה עם 110 נוסעים ו-6 אנשי צוות, לפי הדיווחים, בניז'ר, בערוץ Russia Today מטוס עם 116 בני אדם נעלם באפריקה, באתר ynet, 24 ביולי 2014 AP, שרידי המטוס ועליו 116 בני אדם נמצאו במאלי, באתר ynet, 25 ביולי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקיפדיה הפרסית

ויקיפדיה הפרסית (בפרסית: ویکی‌پدیا، دانشنامهٔ آزاد) היא הגרסה בשפה הפרסית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. גרסה זו נפתחה בדצמבר 2003 וב-16 בדצמבר 2004 עברה את רף 1,000 הערכים. ב-10 ביולי 2012 עברה ויקיפדיה זו את רף 200,000 הערכים וביולי 2014 את רף 400,000 הערכים. נכון ליולי 2019 הייתה זו הוויקיפדיה ה-18 בגודלה בעולם. נכון ל-21 בספטמבר 2024 ישנם בוויקיפדיה הפרסית 1,014,069 ערכים ו-4,825 משתמשים פעילים. הצנזורה המופעלת באיראן על גישה לאינטרנט מופעלת גם על ויקיפדיה הפרסית. מחקר שנעשה בשנת 2013 העלה ש-963 ערכים בוויקיפדיה הפרסית חסומים לגישה באיראן. 871 מערכים אלה נחסמו ישירות, והיתר נחסמו על פי מילות מפתח המופיעות בהם. בערכים החסומים נמצאו כאלה העוסקים בפוליטיקה (ובכלל זה ערך על יחסי איראן–ישראל), בדת, בזכויות אדם ועוד. המחקר מתייחס לחסימת גישה לדפים, ולא צוינה בו התערבות בתכני הערכים בוויקיפדיה הפרסית. אתר האינטרנט הרשמי של ויקיפדיה הפרסית (בפרסית) List of Wikipedias - Meta, meta.wikimedia.org All Wikipedias ordered by number of articles. Colin Anderson, Nima Nazeri, Citation Filtered: Iran's Censorship of Wikipedia, Center for Global Communication Studies (University of Pennsylvania), 7 November 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
רון קליינמן

הרב רון ש' קליינמן (נולד בכ"ג בתשרי ה'תשכ"ו, 19 באוקטובר 1965) הוא פרופסור חבר למשפט עברי, דיני נזיקין ודיני לשון הרע בקריה האקדמית אונו משנת 2002. מכהן כיו"ר הוועדה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למשפט עברי (The Jewish Law Association). נולד וגדל בקיבוץ טירת צבי. למד בישיבת הר עציון באלון שבות בין השנים 1990-1983. קיבל תעודת הוראה בתורה שבעל פה ממכללת "יעקב הרצוג" להכשרת מורים. הוסמך לרבנות וקיבל כושר לרבנות עיר על ידי הרבנות הראשית לישראל. ב-1994 סיים תואר ראשון במשפטים בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן וב-1995 הוסמך כעורך דין על ידי לשכת עורכי הדין. ב-2001 הוענק לו תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, במסלול ישיר לדוקטורט לתלמידים מצטיינים. במשך כל שנות לימודיו למד במקביל במכון הגבוה לתורה באוניברסיטה. שימש כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת "שערי משפט" בהוד השרון. ב-2002 מונה למרצה בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו. ב-2008 נבחר לכהן כיו"ר הוועדה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למשפט עברי (The Jewish Law Association) במקום פרופ' נחום רקובר. ב-2012 קיבל דרגת פרופסור חבר. פרופסור קליינמן מרצה בכנסים בינלאומיים בנושאים שונים בתחום המשפט העברי וההלכה וכן מעביר שיעורים בתחומים אלו במקומות שונים ברחבי הארץ. הוכתר כמרצה מצטיין מטעם רקטור אוניברסיטת בר-אילן בשנות הלימודים תשנ"ט ותשס"ב. פרסם ספר ועשרות מאמרים בנושאי משפט עברי, הלכה, חקר המנהגים ודיני נזיקין. פרופסור קליינמן מתגורר בגבעת שמואל, נשוי לחני לבית גולן ואב לחמישה. פרס קרן איהל לדוקטורט מצטיין, אוניברסיטת בר-אילן (תשס"א) פרס ריקליס לחוקר מצטיין במשפט עברי, אוניברסיטת בר-אילן (תשס"ב) פרס הרב שאול ישראלי זצ"ל ליצירה תורנית (תשע"ה) דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי: משפט, ריאליה והיסטוריה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן (תשע"ג) – תוקפם של מנהגים בתחום הקניין והחיוב (דין "סיטומתא") למן תקופת המשנה, ויישומים מודרניים של דין זה, כגון תוקפם של חוזים, רישום בטאבו, כרטיס אשראי ומסחר אלקטרוני. מדיה וקבצים בנושא רון קליינמן בוויקישיתוף פרופסור רון ש' קליינמן - באתר "הקריה האקדמית אונו" רון שלמה קלינמן, דף שער בספרייה הלאומית מאמרים של הרב פרופ' רון ש' קליינמן, באתר ספריית אסיף האתר הרשמי של הקריה האקדמית אונו - "ד"ר רון קליינמן נבחר לכהן כיו"ר הוועדה הישראלית של איגוד המשפט העברי" דרכי קניין ומנהגי מסחר במשפט העברי: משפט, ריאליה והיסטוריה, רמת גן: ההוצאה לאור של אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ג רשימת המאמרים המלאה באתר הקריה האקדמית
מאוריצהאוס

מאוריצהאוס (בהולנדית: Mauritshuis) הוא מוזיאון לאמנות בהאג שבהולנד. המוזיאון מכיל אוספים של בית המלוכה ההולנדי, ויצירות אמנות מאת יוהאנס ורמיר, רמברנדט ואן ריין, יאן סטיין, פאולוס פוטר, פרנס הלס, הנס הולביין הצעיר, ואחרים. מבנה המוזיאון נבנה במאה ה-17, עבור אציל בשם מאוריץ, ותוכנן על ידי הצייר יאקוב ואן קמפן. המבנה והאוסף הועבר לבעלותה של ממשלת הולנד בראשית המאה ה-19. האתר הוא אחד ממאה אתרי מורשת בהולנד. יאן ורמיר נערה עם עגיל פנינה (1665) רמברנדט שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ (1632) יאן ורמיר נוף העיר דלפט (1660) רמברנדט דיוקן עצמי (1669) פטר פאול רובנס סצנה לילית (1616/17 בערך) מדיה וקבצים בנושא מאוריצהאוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאוריצהאוס מאוריצהאוס, ברשת החברתית פייסבוק מאוריצהאוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מאוריצהאוס, ברשת החברתית אינסטגרם מאוריצהאוס, סרטונים בערוץ היוטיוב מאוריצהאוס, באתר פינטרסט מאוריצהאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בר שלום

האם התכוונתם ל... אמיר בר שלום – כתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של הערוץ הראשון חנוך בר-שלום – שף ועיתונאי ישראלי פרופ' יהודה בר שלום - איש חינוך ישראלי הרב יוסף בר-שלום - רבה הראשי של בת ים עדינה בר-שלום – מייסדת המכללה החרדית ירושלים וכלת פרס ישראל קטיעה בר שלום – גוי מחשובי מלכות רומא העתיקה, שהתגייר טרם הוצאתו להורג ראו גם: בן שלום
פואד מעסום

מוחמד פואד מעסום (בערבית: محمد فؤاد معصوم, בכורדית: فوئاد مەعسووم; נולד ב-1 בינואר 1938) הוא פוליטיקאי עיראקי-כורדי, שכיהן כראש ממשלה הראשון של כורדיסטן העיראקית בשנים 1992–1993, וכנשיא עיראק ה-7 בין השנים 2014–2018, ובשנת 2010 כיושב ראש מועצת הנבחרים של עיראק. מעסום נולד בשנת 1938 בעיר כוי סנג'ק, שבמחוז ארביל, בצפון מזרח עיראק. מוצא משפחתו בכפר חבאנן באזור הווראמאן (אנ'). הוא גדל במשפחה מוסלמית אדוקה. אביו נקרא שייח מולא מעסום. עד גיל 18 למד מעסום בבתי הספר דתיים בכורדיסטן. אחרי לימודי משפטים ושריעה באוניברסיטת בגדד (אנ'), בשנת 1958 נשלח מעסום לקהיר כדי ללמוד באוניברסיטת אל-אזהר, שם סיים לימודי דוקטורט בפילוסופיה אסלאמית, כשעבודת הדוקטורט שלו מוקדשת להגות האחים הטהורים (דוקטורט בשנת 1975). בשובו לעיראק למד מעסום משפטים באוניברסיטת בצרה (אנ'). בשנים 1962–1964 פעל מעסום כחבר במפלגה הקומוניסטית העיראקית ובשנים 1964–1968 עבר לסוריה בה פעל במסגרת המפלגה הקומוניסטית הסורית (אנ'). מאוכזב מגישת הקומוניסטים לגבי ההגדרה העצמית של הכורדים, עזב מעסום ב-1968 את המפלגה הקומוניסטית הסורית והצטרף למפלגה הדמוקרטית הכורדית, הפך לנציג המפלגה הדמוקרטית הכורדית בבצרה ולשליח שלה בקהיר עד שנת 1975. עם הקמת האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן ב-1975, נמנה עם מקימיו. אחרי תבוסת סדאם חוסיין במלחמת המפרץ והמרידות הכורדיות שבעקבותיה, השיגה כורדיסטן העיראקית עצמאות דה-פקטו, ובבחירות לפרלמנט של כורדיסטן העיראקית, שהסתיימו בתיקו בין הגושים של המפלגה הדמוקרטית הכורדית והאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן, מונה מעסום לראש ממשלת כורדיסטן העיראקית הראשון ב-4 ביולי 1992, וכיהן בתפקיד זה עד 26 באפריל 1993. בעקבות מלחמת עיראק ונפילת משטרו של סדאם חוסיין בשנת 2003, שב מעסום לבגדד כחבר במשלחת הכורדית והתמנה לחבר בוועדה שחיברה את החוקה החדשה של עיראק. ב-2005 נבחר מעסום לפרלמנט העיראקי; ובין 14 ביוני 2010 ל-11 בנובמבר 2010, שימש כיושב ראש מועצת הנבחרים של עיראק. ב-2014 נבחר מועסם לנשיא עיראק, בבחירות שהתקיימו בפרלמנט העיראקי, כשהוא מקבל 211 קולות, לעומת 17 קולות ליריבו, ברהם צאלח, גם הוא חבר האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן. מעסום נשוי לרונאק מוסטפא עבדול וואחיד, ולהם חמש בנות. בן אחד נפטר ממחלה בגיל 15. מדיה וקבצים בנושא פואד מעסום בוויקישיתוף מי הוא ד"ר פואד מעצום?באתר "Iraqi Dinar News Today" מי הוא נשיא עיראק החדש, פואד מעצום? באתר העיתון אל-חיאת (בערבית) Fuad Masum Biography
חבילת שי

חבילת שי היא מארז של מוצרים - בדרך כלל מזון או תמרוקים - המוענק במתנה בנסיבות שונות. חבילת שי המכילה מזון כוללת בדרך כלל דברי מתיקה שונים, חטיפים מתוקים ומלוחים ולעיתים יין, אך לא מוצרי מזון טריים העשויים להתקלקל במהרה. לעיתים ולפי הנסיבות מצורפים אליה חפצים נוספים, כגון צעצועים פשוטים לילדים. חבילת שי של תמרוקים כוללת סוגים שונים של סבונים, שמפו ומוצרי טיפוח נוספים. המוצרים נארזים לרוב בקופסאות קרטון או בסלים עטופי צלופן בגדלים שונים בהתאם לגודל החבילה. חבילות שי נמכרות על ידי סופרמרקטים ועסקים המתמחים בהן או נארזות על ידי אנשים באופן עצמאי. חבילות שי במסגרתן מוענק לעובד במקומות עבודה לרגל החגים, ימי הולדת או אירועים משמחים. התפתחו עסקים רבים, המציעים למקומות עבודה ולוועדי עובדים רכישה מרוכזת של חבילות שי. בישראל נפוץ מתן חבילות שי לחיילי צה"ל על ידי תלמידי בית ספר. החבילות מובאות אל החיילים או נשלחות אליהם בדואר. חבילות אלו מכילות דברי מזון שונים ולעיתים גם פריטי נוחות כגון בגדים תחתונים, בגדים קלים וסבונים. ההווי הצה"לי מעודד חלוקה של תוכן חבילות שי שקיבלו החיילים בין חבריהם ליחידה. בעתות מלחמה ומבצעים צבאיים נפוצה התופעה של התגייסות של עסקים והציבור הרחב לתרומת חבילות שי בהרכבים שונים לחיילים המשרתים בחזיתות. שלחי לי תחתונים וגופיות משלוח מנות מדיה וקבצים בנושא חבילת שי בוויקישיתוף רחל קדרס, העורף עם החיילים: הטבות בעדכון שוטף, באתר ynet, 24 ביולי 2014
לאבוצ'קין La-5

לאבוצ'קין La-5 (ברוסית: Лавочкин Ла-5) היה מטוס קרב סובייטי ששימש את חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה. המטוס פותח על ידי המשרד לתכנון ניסויי של סמיון לאבוצ'קין. המטוס נכנס לשירות פעיל ב-1942 ושירת עד לסוף מלחמת העולם השנייה. ה-La-5 פותח כתחליף למטוס הקרב LAGG-3, אשר ביצועיו וחימושו לא היו מספקים בהתמודדות מול המטוסים הגרמניים מדגם Bf.109F. המטוס תוכנן בפרק זמן קצר מאוד - כחודשיים, וכבר בסוף מרץ 1942 בוצעה טיסת הבכורה של אב-הטיפוס הראשון שלו, כאשר הייצור הסדרתי החל ביולי 1942. ה-La-5 היה מטוס חד מנועי, הבנוי כולו מעץ והונע באמצעות מנוע מקורר אוויר בעל הספק של 1330 כ"ס. מנוע זה אפשר ל-La-5 להגיע למהירות טיסה הגבוהה בכ-40 קמ"ש לעומת קודמו, ה-LAGG-3, ובנוסף הושג שיפור גם בקצב הנסיקה שלו שהיה גדול משמעותית מקודמו. החימוש העיקרי של המטוס כלל 2 תותחים בקוטר של 20 מ"מ, אשר הותקנו בגוף המטוס והיו מסוגלים לירות דרך המדחף, וזאת לעומת ה-LAGG-3 אשר היה חמוש בזוג מקלעים בקוטר 12.7 מ"מ ובתותח אחד בלבד. המטוס נכנס לשירות בחיל האוויר הסובייטי באוגוסט 1942. המטוסים הראשונים השתתפו בקרב סטלינגרד והיוו "הפתעה לא נעימה" לטייסי הלופטוואפה. רבים מאלופי ההפלות בחיל האוויר הסובייטי טסו במטוסי La-5: איוואן קוז'דוב, אלוף ההפלות המוצלח ביותר של חיל האוויר הסובייטי, השיג את מרבית ניצחונותיו (46 מתוך 62) כאשר הטיס מטוסי La-5. ייצור ה-La-5 הופסק בשנת 1944 והוחלף במטוס מתקדם יותר – ה-La-7. בסך הכל נבנו 9,920 מטוסי La-5 בשנים 1942 – 1944. La-5 - הדגם המבצעי הראשון. כ-1,440 מטוסים מדגם זה יוצרו בשנת 1942. La-5F – בדגם זה הותקן מנוע בעל הספק של 1700 כ"ס (לעומת 1330 כ"ס בדגם הראשון). La-5FN – בדגם זה הותקן מנוע בעל הספק של 1850 כ"ס. La-5UTI - מטוס אימון דו מושבי. ייצור של הדגם הזה נמשך עד לסוף המלחמה, גם כאשר ייצור הדגמים הקרביים הופסק. דגם זה היה בשירת עד לסוף 1946. פרט לחיל האוויר הסובייטי סופק המטוס לטייסות צ'כוסלובקיות שלחמו במסגרת הצבא האדום. המטוסים ששרדו את המלחמה המשיכו לשרת בצבא צ'כוסלובקיה עד לסוף 1947. צ'כוסלובקיה ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בה"ד 13

בית הספר למשטרה צבאית (מוכר גם כ-בה"ד 13) הוא בסיס הדרכה של כלל הכשרות חיל המשטרה הצבאית. הבה"ד ממוקם בקריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון, סמוך לצומת הנגב. הבה"ד היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה. מפקד הבה"ד הוא קצין בדרגת סא"ל. מפקד הבה"ד הנוכחי הוא סא"ל מוני עמר. ב-1947 לקראת ההכרזה על הקמת המדינה, בוצעו ההכשרות בבסיס ארעי בקריית מאיר. ב-1948 עברו הכשרות החיל לשייח מוניס. לאחר מכן עבר למחנה ידין (צריפין) ובשנת 1969 עבר בה"ד 13 למחנה קדום בשומרון. ב-1995 עבר בה"ד 13 למחנה גור (מחנה 'בית ליד' (מחנה 21)) ושם היה ממוקם עד מאי 2015. במחנה גור נמצא אתר ההנצחה לחללי המשטרה הצבאית. במאי 2015 היה הראשון שאכלס את קריית ההדרכה על שם אריאל שרון (עיר הבהד"ים). תג הבה"ד התחלף במהלך השנים. בשנת 1996 זכתה היחידה לתג עצמאי. התג הראשון של חיל המשטרה הצבאית, בין השנים 1948–1951 תג פיקוד ההדרכה, בין השנים 1951–1979 תג מפקדת קצין המשטרה הצבאית הראשי, בין השנים 1979–1996 תג בה"ד 13, החל מ-1996 במדור זה נמצאים הפש"צ (פלוגות שוטרים צבאיים), החיילים עוברים טירונות רובאי 02 מורחב ולו"ם (לוחמי המעברים) העוברים טירונות 03 של המשטרה הצבאית ובסופה מקבלים תעודת שוטר צבאי. בסיום ההכשרה הראשונית משובצים חיילי הפש"צ לתפקדים מקצועיים ועוברים הכשרה במדור הכשרות מקצועיות וחיילי לו"ם עוברים לסדיר לתפקידים במעברים. במדור זה מתקיימים קורסי יסוד בתחומים הבאים: שיטור ותעבורה, כליאה, כליאת אויב, בילוש, חוקרים פליליים (כחלק מההכשרה הכוללת של חוקר פלילי), ליווים, וגחל"ת. בבה"ד קיימים סימולטרים מיוחדים לתפקידי השיטור ומתקן כליאה מדומה. בסיום ההכשרה משובצים החיילים בבסיסי החיל השונים. במדור מפקדים מתקיימים קורסים מתקדמים בתחומים הבאים: קורס מ"כים רומח, קורס מגן (סמלים), קורס רגב (הכנה לקצונה), השלמה חיילית וקורס מ"פים. לילך שובל, בשבוע הבא: בה"ד 13 יעבור לעיר הבה"דים, באתר ישראל היום, 30 באפריל 2015 מערך ההדרכה, באתר חיל המשטרה הצבאית מיכל גלברד, החלוצים, אתר צה"ל, 5 במאי 2015
החומה (עלון קיר)

החומה היה עלון קיר שיצא באופן בלתי סדיר על ידי ארגון ההגנה מקיץ 1945 ועד קום המדינה. העיתון כלל הודעות בנושאים בלתי-לגאליים כגון העפלה, "יזכור" ללוחמים שנהרגו, הוראות לפעולה אזרחית, דברי הסברה ותעמולה. כן לחם העיתון נגד מחתרות "הפורשים" (אצ"ל ולח"י). העלונים הודבקו על הקירות בלילות, תוך סיכון, על ידי נערי גדנ"ע בכל היישובים העבריים בארץ ישראל. הערך "החומה" בתוך: מרדכי נאור, לכסיקון כוח המגן ה"הגנה", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994 עמ' 120 מדיה וקבצים בנושא החומה בוויקישיתוף עמית נאור, הנשק הסודי של "ההגנה": עלון הקיר "החומה", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 11 במאי 2020 מאוסף הספרייה הלאומית כרוז נגד הממשלה הבריטית ובעד ההעפלה, "החומה", 1947 הכרוז "כלפי פנים", "החומה", 1947 יוסר סיוט השילוח מן הארץ, "החומה", 1947 קול המעפילים, החומה, 1948