laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עצמות שורש הרגל

עצמות שורש הרגל (TA: Ossa tarsi; Ossa tarsalia), הן שבע עצמות כף הרגל המקובצות יחדיו בין השוקה והשוקית לבין עצמות המסרק. הן אינן משויכת לאצבעות הרגל, בשונה מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות. המפרק בין השוקה והשוקית לעצמות שורש הרגל הוא הקרסול. העצמות המרכיבות את שורש הרגל הן: הערקום (Talus, נקראת גם עצם הקרסול) - העצם המתווכת בין השוק לשורש הרגל. הערקום מחולקת לשלושה חלקים: חלקה האחורי, גוף הערקום (Corpus tali), מכוסה משטחים מפרקיים בחלקו העליון ובצדדיו, שם הוא מתחבר במפרק אל השוקה, השוקית והפטישונים שלהם. בצדה התחתון מתחברת הערקום עם עצם העקב. חלקה הקדמי של העצם, צוואר הערקום (Collum tali), צר יותר מהגוף ומחברו לראש הערקום (Caput tali). ראש הערקום מעוגל ומתחבר במפרק לעצם הסירה שמלפניו ולמשען הערקום שמתחתיו. עצם העקב (Calcaneus) - העצם הגדולה ביותר בשורש הרגל. צורתה מעצבת את חלקה האחורי של כף הרגל. חלקה העליון והעליון-קדמי, שנקרא משען הערקום (Sustentaculum tali), מתחבר במפרק אל הערקום, ואילו חלקה הקדמי מתחבר דרך מפרק לעצם הקוביה. גיד אכילס נאחז בגבשוש העקב (tuber calcanei) בקצה האחורי של העצם. עצם הסירה (Os naviculare) - קיבלה את שמה לפי צורתה. ממוקמת בחלק התיכון של כף הרגל. נמצאת בין הערקום שבצדה המקורב לעצמות הטריז שבצדה המרוחק. לעיתים יוצרת מפרק עם עצם הקוביה הצדית לה. עצם הקוביה (Os cuboideum) - קיבלה את שמה לפי צורתה. נמצאת בין עצם העקב בצדה המקורב לעצמות המסרק הצדיות בצדה המרוחק. עצמות הטריז - שלוש עצמות בכל כף רגל המתווכות בין עצם הסירה לעצמות המסרק התיכונות. העצמות ממוספרות לפי מיקומן מחלק התיכון של כף הרגל והצדה: עצם הטריז הראשונה (Os cuneiforme mediale, התיכונה והגדולה משלושתן), השנייה (Os cuneiforme intermedium) והשלישית (Os cuneiforme laterale). עצמות הטריז מתחברות במפרק לעצם הסירה מצדן המקורב ולעצמות המסרק התיכונות מצדן המרוחק. עצמות כף רגל ימין במבט על עצם עקב שמאל במבט תיכון ערקום שמאל במבט תיכון ערקום שמאל במבט על אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא עצמות שורש הרגל בוויקישיתוף עצמות שורש הרגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וולפסברג

וולפסברג (בגרמנית: Wolfsberg, בסלובנית: Volšperk) היא עיר במדינת קרינתיה שבאוסטריה, הנחשבת לאחד ממחוזות קרינתיה. אוכלוסיית העיר מונה 24,978 תושבים לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2013. סביב העיר ישנם הרים רבים ומבצרים רבים. בעיר ישנם ממצאים כבר מתקופת הברונזה ומתרבות הלשטט. במאה ה-16 העיר הייתה מרכז של הרפורמציה. העיר ידועה כמרכז תרבותי חשוב בקרינתיה ומעבר לה, ופעלו בה אומנים מפורסמים. העיר הייתה בעבר מרכז מסחר ותחבורה, בעקבות מיקומה בין יודנבורג לדרום המדינה. בעבר נכרו בעיר זהב וכסף, ושיא הכרייה היה במאה ה-16, אך במאה ה-19 ננטשה הכרייה בגלל אי-כדאיות. בעבר גם נכרה פחם ליד העיר, בעמק לאוואנט, אך הוא ננטש מאותה סיבה ב-1986. כיום ישנן חברות תעשייתיות רבות במחוז וולפסברג, שחלקן חברות בת של חברות בינלאומיות גדולות. הן כוללות תעשיות תיירות, חקלאות, יערנות ותעשיות מתכת. בעיר יש גם נמל תעופה. להלן החלוקה הדתית של תושבי העיר נכון ל 2001: בניין העירייה נבנה בשנת 1888, הוא אחד הבניינים האטרקטיביים בעיר, ובו נמצא גם מגדל שעון. בכיכר הוהר שבעיר ישנם בתים עתיקים מן המאות ה-15 וה- 16 ובהם פתחים, חלונות ומרפסות מיוחדים. סביב העיר פזורים מבצרים רבים, ובעיר העתיקה נשתמרו חלקים מהחומה העתיקה שהקיפה את העיר ומגדל רקטורם מימי הביניים. בניין "פאורישס האוס" נחשב לבניין העתיק ביותר בעיר. טירת וולפסברג כנסיית סנט מרקוס קפלת סנט אנאס מנזר מינוריטה טירת באיירהופן כנסיית השילוש הקדוש טירת ואלדנשטיין וולפסברג היא עיר תאומה של הערים: הונגריה וארפלוטה, הונגריה גרמניה הרצוגנאוראך, סקסוניה-אנהלט, גרמניה (מ־1968) אתר האינטרנט הרשמי של וולפסברג וולפסברג באתר המדינה קרינתיה (בגרמנית) האתר של שדה התעופה בעיר וולפסברג, ברשת החברתית פייסבוק וולפסברג, ברשת החברתית אינסטגרם וולפסברג, סרטונים בערוץ היוטיוב
אריק רוזנבליט

אריק רוזנבליט (בגרמנית: Eric Rosenblith;‏ 11 בדצמבר 1920 – 16 בדצמבר 2010) היה כנר יהודי אמריקאי יליד אוסטריה. רוזנבליט היה כנר ראשון בתזמורות של אינדיאנפוליס וסן אנטוניו וכיהן כיושב ראש מחלקת הקשתנים בקונסרבטוריון ניו אינגלנד במשך למעלה מעשרים וחמש שנים. הוא לימד בבית הספר למוזיקה הארט בקונטיקט, ונמנה עם סגל המורים בבית ספר לונגי למוזיקה בקיימברידג', מסאצ'וסטס. רוזנבליט היה תלמידם של ז'אק טיבו בפריז, קרל פלש בלונדון וברוניסלב הוברמן בניו יורק. הוא ביצע והקליט בביצועי בכורה יצירות חדשות רבות של מלחינים אמריקאים, ביניהם דייוויד סטוק, ג'ורג' קראמב, אלאן לייטי ולוצ'יה דלוגצ'בסקי. ערך ותרגם את המהדורה החדשה של הספר "אמנות הנגינה בכינור" (Die Kunst des Violinspiels) מאת מורו קרל פלש. היה המייסד והמנהל האמנותי של המכון הבינלאומי לאמנויות המוזיקה (International Musical Arts Institute) בפרייבורג, מיין ונתן בקביעות כיתות אמן בארצות הברית, בריטניה, קוריאה, טאיוואן וסין. אריק רוזנבליט, באתר ספוטיפיי ERIC ROSENBLITH (1920-2010): Founding Artistic Director, באתר המכון הבינלאומי לאמנויות המוזיקה (באנגלית) Jeremy Eichler, Eric Rosenblith, 90, violinist of acclaim, tireless teacher, The Boston Globe, December 21, 2010 NEC Mourns the Death of Violinist Eric Rosenblith, 90: Faculty for Nearly 40 Years, Longtime Chair of Strings; Founder of International Musical Arts Institute Festival in Fryeburg, ME, New England Conservatory, December 17, 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רגטיים

רגטיים (באנגלית: Ragtime) הוא סגנון מוזיקה אמריקאי שהתפתח בסוף המאה ה-19. מוזיקת הרגטיים היא מוזיקה שנכתבה לפסנתר במקור. באופן כללי, רוב המאפיינים ברגטיים לקוחים מן המוזיקה הקלאסית, מאפיינים אלה כוללים את המבנה המוזיקלי (רונדו או סונאטה בדרך כלל) והמהלכים ההרמוניים. את הרגטיים מבדילים מן המוזיקה הקלאסית שני דברים מרכזיים: האחד, סינקופציה - ברגטיים נעשה שימוש רב בקצב "מפתיע", וצלילים רבים מנוגנים בצורה שבמוזיקה הקלאסית לא היו מצפים להם. השני, טמפו קבוע - במוזיקה קלאסית של המאה ה-19 - התקופה הרומנטית (התקופה בה פותח סגנון הרגטיים) נהוג לנגן בריטנוטו מסוים (הטמפו ביצירה נתון לשינוי לאורכה לפי הרגש של המבצע); ברגטיים לעומת זאת, שומרים על טמפו אחיד לאורך כל היצירה. סקוט ג'ופלין ג'וזף לאמב ג'יימס סקוט פאטס דומינו פאטס וולר אייב הולצמן רמי בר-ניב מדיה וקבצים בנושא רגטיים בוויקישיתוף רגטיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רגטיים (מוזיקה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול כהן

פול ג'וזף כהן (2 באפריל 1934 – 23 במרץ 2007) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי שעבודתו פורצת הדרך בלוגיקה מתמטית, ובמיוחד ההוכחה שהשערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, זיכתה אותו במדליית פילדס לשנת 1966, ובפרסים חשובים אחרים. בעבודתו זו, פתר את הבעיה הראשונה מתוך 23 הבעיות של הילברט. נולד בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וקנה את השכלתו התיכונית בתיכון סטאיווסנט (Stuyvesant High School) בניו יורק. למד לתואר ראשון בברוקלין קולג' (1953), ולתואר שני (1954) ודוקטורט (1958, בהנחיית אנתוני זיגמונד) באוניברסיטת שיקגו. לאחר תקופה קצרה בה לימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובאוניברסיטת רוצ'סטר, עבר בראשית שנות השישים לאוניברסיטת סטנפורד, בה עשה את רוב חייו המקצועיים. כהן ידוע בשל המצאת שיטת הכפייה, המאפשרת לבנות מודל למערכת של אקסיומות, במסגרת מערכת אחרת. כהן השתמש בשיטה זו כדי להוכיח שהשערת הרצף ואקסיומת הבחירה אינן יכיחות מאקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF) הסטנדרטיות של תורת הקבוצות. תוצאה זו השלימה את עבודתו המוקדמת יותר של קורט גדל, בהראותה ששתי טענות אלו הן בלתי תלויות באקסיומות צרמלו-פרנקל: לא הן ולא שלילתן יכיחות מאקסיומות אלו. במובן זה השערת הרצף (CH) אינה תלויה בשאר האקסיומות, והיא אולי הדוגמה המפורסמת ביותר לטענה עצמאית. כהן זכה גם בפרס על שם בוכר (Bôcher) ב-1964, עבור עבודתו על השערת ליטלווד מן האנליזה המתמטית, ובמדליה הלאומית למדעים האמריקאית, ב-1968. היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות-הברית. "השקפה, אשר המחבר [כהן] מרגיש, שתוכל להתקבל לבסוף היא שהשערת הרצף היא בבירור שגויה. הסיבה העיקרית שבגללה אנו מקבלים את אקסיומת האינסוף, היא שאנו כנראה מרגישים, שהמחשבה, שתהליך הוספה של קבוצה אחת בכל פעם עשוי למצות את היקום כולו, היא אבסורדית. כך גם עם האקסיומות הגבוהות יותר של האינסוף. כעת ℵ 1 {\displaystyle \aleph _{1}} היא עוצמת הקבוצה של סודרים בני מנייה, וזוהי רק דרך מיוחדת, והפשוטה ביותר ליצירת סודרים גדולים יותר. הקבוצה c {\displaystyle c} (הרצף), לעומת זאת, נוצרת על ידי עקרון חדש לחלוטין וחזק יותר, שהוא אקסיומת קבוצת החזקה. אין זה סביר לצפות שכל תיאור של מונה גדול יותר, שמנסה לבנות את המונה בעזרת רעיונות הנובעים מאקסיומת ההחלפה, יוכל אי פעם להגיע ל- c {\displaystyle c} . ועל כן c {\displaystyle c} הוא גדול יותר מ- ℵ n , ℵ ω , ℵ a {\displaystyle \aleph _{n},\aleph _{\omega },\aleph _{a}} , כאשר a = ℵ ω {\displaystyle a=\aleph _{\omega }} , וכן הלאה. השקפה זו מתייחסת ל- c {\displaystyle c} כקבוצה עשירה ביותר הניתנת לנו על ידי אקסיומה נועזת אחת, ושאליה לא ניתן להתקרב על ידי תהליך בנייה בשלבים. אולי הדורות הבאים יראו את הבעיה בצורה ברורה יותר ויבטאו עצמם באופן ברור יותר." Cohen, P. Set Theory and the Continuum Hypothesis p.151. אתר האינטרנט הרשמי של פול כהן (באנגלית) פול כהן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פול כהן, באתר MacTutor (באנגלית) פול כהן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וימפל

וימפֶּל (בכתיב יידי: ווימפל, ווימפעל; בגרמנית: Wimpel) או מפה הוא כינוי לחיתול ששימש תינוקות בברית המילה שלהם, שעל פי מנהג כמה קהילות בגרמניה, כשהגיע התינוק לגיל שלוש נתנה משפחתו את החיתול מתנה לבית הכנסת כדי שישמש לעיטוף ספר התורה. רוחבו של ה"וימפל" הוא כ-20 ס"מ ואורכו כ-3 מטרים, הוא היה מקושט ביצירות אמנות ונרקמו עליו שמותיהם של התינוק ואביו. השימוש בווימפל נהג בעיקר בדרום גרמניה אך גם במספר קהילות בצפון גרמניה ובאיטליה. רוב החיתולים נשרפו בליל הבדולח או הושמדו בשואה, והמעטים שנשמרו נמצאים במוזיאונים בישראל ובעולם. ניסיון להמשיך מנהג זה נעשה במושבה "אביגדור" שבארגנטינה, על ידי פליטים מגרמניה שהגיעו לשם בשנת 1937. גם בישראל נעשו ניסיונות דומים: בקיבוץ חפץ חיים המסורת נמשכת עד היום, כאשר נהוג שהסב מגביה את ספר התורה, האב גולל והילד בן השלוש חוגר את הווימפל סביב ספר התורה. גם בבתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" בתל אביב, "מקור חיים" בפתח תקווה, מניין צעירים בבית אל ,"אהבת תורה" בחיפה ובקהילת "קול צופייך" בירושלים ממשיכים מנהג זה. המנהג נפוץ בכל הקהילות של מכון מורשת אשכנז שהוקמו בארץ, וכן בבתי הכנסת של היקים ברחבי העולם. בציורו של מוריץ אופנהיים Das Schultragen‏ (1869) נראים אב ובנו בטקס הצגת הווימפל בבית הכנסת. בנימין שלמה המבורגר, שרשי מנהג אשכנז, כרך ב, בני ברק: מכון מורשת אשכנז, 2000, עמ' 515. מדיה וקבצים בנושא וימפל בוויקישיתוף וימפל, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" דוד דוידוביץ, חיתול שנעשה אבנט לספר תורה, דבר, 9 ביוני 1978 'וימפל' בגרמנית: "לגלול" או "דגל". אפשרות נוספת היא שמדובר בשיבוש של המילה "וינטל" - חיתול. ראו למשל בעדת ישראל בברלין: חנני ברייטקופף, ‏היסטוריה בברלין: הקהילה היהודית בחגיגה משולשת, באתר כיכר השבת, 23 בדצמבר 2021. הציור כיום שמור במוזיאון היהודי של ניו יורק: The Presentation at the Synagogue (Das Schultragen), באתר המוזיאון היהודי של ניו יורק.
מפעם

מִפְעָם או טֶמְפּוֹ (tempo באיטלקית פירושו זמן, תנועה, מהירות) הוא מונח מוזיקלי המגדיר את המהירות או את הקצב של לחן מסוים. הגדרת המפעם של הלחן הכרחית ביותר משום שהיא משפיעה על אווירת הלחן או על קושי ניגונו. את הטמפו אפשר להגדיר באמצעות "מהירות מטרונום", המייצגת את מספר הפעמות בדקה (BPM – Beats Per Minute). מהירות המנגינה נקבעת על ידי הטמפו ואורך התיבה. המספרים מסמנים את מספר הפעימות לדקה, למשל – מהירות נגינה הנחשבת איטית היא 60 פעימות שוות בדקה. עם-זאת, המונחים "איטי" ו"מהיר" הם במידה רבה סובייקטיביים, ותלויים ביצירה עצמה. יצירה שהטמפו שלה 60 פעימות בדקה יכולה בהחלט להשמע מהירה יותר מיצירה בת 80 פעימות בדקה, אם היא כתובה, למשל, בערכי צליל קצרים יותר. מלחינים רבים מציינים מהירות בהוראת ביצוע מילולית (לרוב באיטלקית). להלן כמה מן המונחים הנפוצים ביותר. מונחים אלו הם מונחים יחסיים המתארים את אופי היצירה. מהירות המטרונום הרשומה אינה מהירות מחייבת. לרגו (Largo) – פירושו "רחב" – מהירות נגינה איטית מאוד. לרגטו (Larghetto) – מהיר במעט מ-Largo. אדג'ו (Adagio) – איטי יחסית. בדרך-כלל הטמפו האיטי ביותר בתקופת הבארוק. אנדנטה (Andante) – פירושו "צועד" – מהיר מ-Adagio ומ-Largo. מודרטו (Moderato) – פירושו "מתון". אלגרטו (Allegretto) – איטי במעט מ-Allegro. המפעם האיטי מבין המפעמים המהירים. אלגרו (Allegro) – פירושו "שמח" – מהיר. פרסטו (Presto) – מהיר מאוד. משמעו "דחוס" או "לחוץ". פרסטיסימו (Prestissimo) – מהיר ביותר. ניתן לתאר בהרחבה את מושג המפעם, למשל: Allegro di molto – מהיר ביותר, מהיר כמו פרסטו. דוגמה לכתיבת מפעם: מטרונום מדיה וקבצים בנושא מפעם בוויקישיתוף מפעם באתר האקדמיה ללשון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תקרת צלעות

תקרת צלעות היא טכנולוגיית בנייה שכיחה מאוד של תקרות מבטון מזוין. התקרה בנויה כרצף של קורות הנשענות על שני סמכים הצולבות רצף קורות נוסף. בין הקורות, המכונות "צלעות", קיימים רווחים קבועים בכל אחד מהצירים. רווחים אלה יכולים להישאר כחללי אוויר ויכולים להיסגר על ידי גופי מילוי קלים על מנת ליישר את חלקה התחתון של התקרה ולהקל על תהליך הבנייה. התקרה המתקבלת היא בצורה של רשת המתנגדת לכפיפה בשני הצירים הישרים שלה. בארבע דופנותיה היא נשענת על קירות נושאים או על קורות בטון חזקות יותר. צורתה של תקרת הצלעות היא כמו רצף של פרופילי "T" (הנראים כ-TTTTTTTT) ובחלקו התחתון של כל "T" מונחים מוטות הזיון העיקריים בשני הכיוונים. תקרת צלעות היא למעשה יישום של רעיון הקורה הפשוטה העובדת באופן חד-ממדי למשטח תקרה הפועל בשני ממדים. גם במשטח העליון שנוצר בתקרת הצלעות מונחת רשת פלדה השומרת על כל התקרה כיחידה מקשית אחת עליה גם ניתן להניח חול וריצוף עבור הקומה הבאה. על אף שברוב מוחלט של המקרים בנויה תקרת הצלעות בזויות ישרות, קיימות תקרות צלעות הפועלות באותו העיקרון אך בצורת משולשים. המסה השימושית לטובת היציבות בתקרת הצלעות היא למעשה תיבה ממנה נגרעו תיבות קטנות ונמוכות יותר. על מנת לחסוך בבטון (שהוא חומר כבד מאוד) מניחים את גופי המילוי הקלים בטרם היציקה בין הצלעות הנדבקים לבטון והופכים להיות חלק מהתקרה. לרוב משתמשים בבלוקי איטונג קלים אך קיימים גם שימושים בבלוקים אחרים ובשילוב עם חומרים אחרים כגון קל-קר. גופי המילוי חוסכים טפסות עבור הנפחים המיותרים. יתרונותיהם של גופי מילוי אלה מלבד היותם קלים יותר מאשר בטון ומקלים אף על תבניות היציקה הם בידוד תרמי ואקוסטי טובים יותר וכן יצירת תקרה שטוחה ונוחה יותר עבור הוספה של שכבת טיח. אם איכות יציקת הבטון היא גבוהה, ניתן להשאירה חשופה ולהראות את הצלעות ואת החללים שביניהן. גישה זו מקובלת בבנייה ברוטליסיטית. הקושי בתקרה מסוג זה היא כאמור הצורך ליצור תיבות כחלק מהטפסות אשר ייצרו את חללי האוויר ולאחר היציקה ישלפו החוצה. תקרה בטון מזוין פל קל
וסילי גרוסמן

וסילי סמיונוביץ' גרוסמן (רוסית: Василий Семёнович Гроссман;‏ 12 בדצמבר 1905 – 14 בספטמבר 1964, מוסקבה) היה סופר יהודי-רוסי. נולד בשם יוסף שלומוביץ' גרוסמן בעיר ברדיצ'ב בעת שהייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית (כיום חלק מאוקראינה) למשפחה יהודית מתבוללת. בסיום בית ספר תיכון בעירו התקבל לפקולטה לכימיה באוניברסיטת מוסקבה, אותה סיים בשנת 1929. לאחר מכן עבד כמהנדס במכרות פחם באזור דונצק שבאוקראינה. ב-1934 כתב ספר על חיי עובדי מכרות הפחם. הספר מצא חן בעיני הסופר מקסים גורקי, שעזר לגרוסמן לעבור למוסקבה וקידם את הקריירה הספרותית שלו. בין 1935–1937 כתב כמה נובלות קצרות. בין 1937–1941 כתב ספר על חיי המהפכנים ברוסיה בתחילת המאה ה-20. עם פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ב-1941 גויס על ידי הצבא האדום והיה כתב צבאי של העיתון "הכוכב האדום" בחזית. הוא ליווה את הכוחות בקרבות מוסקבה וסטלינגרד, בשחרור אוקראינה, בלארוס, פולין ובכיבוש ברלין. במהלך המלחמה, בנוסף למאמרים בעיתון, כתב נובלה בשם "העם הבלתי מנוצח", וכן אוסף סיפורים קצרים תחת השם "רישומי סטלינגרד". בשטחים המשוחררים של ברית המועצות ופולין התגלו לעיניו זוועות השואה שפקדה את היהודים. במיוחד השפיע עליו ביקורו במחנות ההשמדה מיידנק וטרבלינקה. את מה שראה שם תיאר במאמרו "הגיהנום הטרבלינקאי". מאמר זה שימש כמסמך תביעה במשפטי נירנברג. בין 1944–1946 החל גם לאסוף עדויות של ניצולי שואה, על בסיסן נכתב ביחד עם העיתונאי איליה אהרנבורג "הספר השחור". זהו תיעוד דוקומנטרי ראשון לשואת יהדות אירופה. הספר לא אושר לפרסום בברית המועצות, אך קטעים ממנו הוברחו למערב וראו אור בארצות הברית, כעבור שנים גם ברומניה וב-1980 גם בישראל. בשנים שלאחר המלחמה נפל גרוסמן קורבן לרדיפות המשטר בשל יהדותו (בין 1948–1953). ספריו לא פורסמו, והוא נאלץ לעבוד בעבודות מזדמנות. למרות זאת המשיך לכתוב ספרים. ב-1959 כתב את ספרו "החיים והגורל" (Жизнь и судьба), העוסק בקרב סטלינגרד ומציג יריעת חיים רחבה בחלקים שונים של רוסיה במגזרי אוכלוסייה שונים, תוך התמקדות ביהודים (הספר היה אסור לפרסום במשך כ-20 שנה). ב-1961 כתב את ספרו "הכל זורם" (Всё течёт), שהיה תיעוד של פשעי הדיקטטורה הסטליניסטית, התנכלויות לאנשי רוח ומדענים, הרדיפות נגד יהודים, משפטי הראווה של בכירי הרופאים היהודים, מחנות המאסר (הגולאגים) וכן מדיניות הקולקטיביזציה והרעב הגדול באוקראינה. ספרים אלה פורסמו בברית המועצות רק בתקופת הגלאסנוסט בסוף שנות ה-80, כעשרים שנה לאחר מותו. לגרוסמן הייתה בת ביולוגית מנישואיו הראשונים ושני בנים חורגים מנישואיו השניים. על בסיס הספר "החיים והגורל" בשנת 2012 הופקה סדרת טלוויזיה חיים וגורל בת 12 פרקים. בן אלמוות העם (סיפור), תרגם אברהם קריב, עם עובד (סדרת "מן המוקד"), תל אביב, תש"ד. הגיהנום בטרבלינקה, תרגם אברהם שלונסקי, הוצאת ש' איזרסקי, תל אביב, תש"ה. הכל זורם, תרגם שלמה גורביץ, עם עובד, תל אביב, תשל"ד. החיים והגורל, תרגם עמנואל ביחובסקי, הקיבוץ המאוחד - ספריית הפועלים, תל אביב, 1986. הספר השחור (נכתב ביחד עם איליה אהרנבורג), תרגמה מרוסית מיכל ליטובסקי (את פרקי ליטא תרגם מיידיש ק"א ברתיני), עם עובד, תל אביב, 1991. התפיסה הלאומית ועיצובה ביצירתו של וסילי גרוסמן, מאת ריטה גנזלוב, נדפס בדברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 11, 1994. ספר הדור של המאה העשרים, מאת שלמה אבן-שושן, נדפס במבפנים, מ'ח, 1986. ג'וזף אפסטיין, החיים והגורל על פי ואסילי גרוסמן, באתר מידה, 5 בספטמבר 2019. וסילי גרוסמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וסילי סמיונוביץ' גרוסמן (1905-1964), דף שער בספרייה הלאומית
שתורא

שְׁת֫וּרָא (בערבית: شتورا) היא עיר במחוז אל-בקאע בלבנון. נמצאת על כביש ביירות–דמשק, 44 קילומטר מזרחית לביירות ו-18 קילומטר מערבית לגבול לבנון–סוריה. גובהה – 910 מטר מעל פני הים. עקב קרבתה לגבול הסורי ובשל הבדלי המשטר והחופש בין סוריה ולבנון, התפתחה שתורא כמרכז בנקאות ומסחר. אזרחים סורים רבים נהגו בעבר לעבור את הגבול אל שתורא ולקבל שם שירותים בנקאיים ושירותי חלפנות כספים, וכן לרכוש שם סחורות שמן הנמנע היה לרכוש אותן בסוריה. חלק מכלכלת העיר בנוי גם על תיירות ומלונאות. ב-21 ביולי 1977 התכנסה בשתורא ועדה טכנית לבנונית-סורית-פלסטינית, בניסיון להפסיק את מעשי האיבה בין הצדדים השונים בדרום לבנון שהיוו חלק ממלחמת האזרחים בלבנון, ובניסיון להגיע להסכם שיסדיר את נוכחותם של כוחות פלסטיניים חמושים בלבנון. כינוס ועדה זו היה המשכה של ועידת קהיר (1976) וניסיון ליישום החלטותיה. לאחר ארבעה ימי דיונים, ב-25 ביולי, נחתם הסכם שתורא. מדיה וקבצים בנושא שתורא בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דידגורי (הר)

דִידגוֹרִי (בגאורגית: დიდგორი) הוא הר בגאורגיה, הממוקם כ-40 ק"מ מערבית לבירה, טביליסי, בצידו המזרחי של רכס תריאלתי, שהוא חלק מרכס הקווקז המשני שבהרי הקווקז, ומתנשא לגובה 1647 מ'. במקום זה התרחש "הניצחון המהולל", בו ניצחו הגאורגים בראשות המלך דוד הבנאי, שנלחמו כנגד הסלג'וקים ב-12 באוגוסט 1121, בקרב שנקרא קרב דידגורי. שדה הקרב שהשתרע על פני מספר קילומטרים מכוסה ברובו של אדמת מרעה תת-אלפינית. בתחילת שנות ה-90, הוקמה במקום הקרב אנדרטה ענקית, המורכבת מתריסר חרבות מוצקות הנעוצות בתוך האדמה בתנוחות מוצלבות, ופסלים כבירים של גופות לוחמים מבותרות מפוזרות על פני האחו. טומאז אניצקו (2006), בדיקת צמחייה לגנים בוטניים, עמ' 199, באנגלית, מסת"ב 0881927384 מדיה וקבצים בנושא דידגורי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יששכר ברנד להמן

יששכר בֶּרֶנְד (דב) להמן מהַלְבֶּרְשְׁטָאדְט (כונה גם יששכר בערמן סג"ל) (כ"ד בניסן ה'תכ"א, אפריל 1661 – כ"ד בתמוז ה'ת"ץ, יולי 1730) היה יהודי החצר של אוגוסט השני מלך פולין ונדבן. נולד ב-1661 בהלברשטאדט שבברנדנבורג (כיום בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה) ליהודה. למד בישיבה בצעירותו, והשתלם גם במדעים. מורו למתמטיקה היה המלומד לייבניץ. נישא למרים בת יואל מהלברשטאט. בהמשך הפך לבנקאי. כך נוצרו קשרים בינו ובין כמה נסיכים ומלכים גרמנים – הנסיך הבוחר (קורפירסט), פרידריך הראשון מברנדנבורג, ובנו מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך מדסאו, והנסיך הבוחר מהנובר, שהעריכו את יכולותיו, את כישוריו ואת מידותיו התרומיות. בשנת 1696 חל המפנה בחייו, כאשר הנסיך הבוחר מסקסוניה אוגוסט השני שאף להשיג את כיסא המלוכה הפולני, ולשם כך היה זקוק למכור חלק מאחוזותיו בגרמניה, וכן ללוות כספים רבים. את עסקים אלו הוא העביר דרך ברנד להמן, ולאחר שזכה בכיסא המלוכה, הפך את היהודי לשר הכספים דה פקטו, מכיוון שעל פי החוק היה אסור ליהודי לכהן כשר (מיניסטר). הוא נתן לו את הרשות לגור בדרזדן בירת סקסוניה, שממנה גורשו היהודים כמאה וחמישים שנה קודם לכן בידי הנסיך הבוחר יוהאן פרידריך מסקסוניה. ברנד להמן עזר למלך להשיג את כיסא המלוכה גם בפעם השנייה (1709), ובנוסף עזר לו רבות בעניינים פוליטיים. לברנד להמן היו קשרים טובים מאוד גם עם אהובתו הראשית של המלך, אנה קונסטנציה ("הנסיכה קוזל"), והשפעתו עליה הייתה גדולה. להמן נפטר בדרזדן ב-1730, שלוש שנים לפני מיטיבו, המלך אוגוסט. את הכבוד הרב שזכה לו ואת העושר הגדול שנפל בחלקו ניצל ברנד להמן כדי לעזור ליהודים. הוא הדפיס בפרנקפורט דאודר, על חשבונו, חמשת אלפים עותקים של התלמוד, והפיצם בין קהילות גרמניה. בהלברשטאדט הוא בנה, על חשבונו, בית כנסת מפואר, שעמד על תלו למעלה ממאתים שנה – מ-1712 ועד ליל הבדולח (1938). הוא הקים גם ישיבה, ושילם מכספו את משכורות הרבנים. להמן הפך את קהילת הלברשטאדט מקהילה קטנה ואלמונית למרכז יהודי חשוב. גם בפולין תרם רבות לקהילות היהודיות – בשתדלנות מפני רדיפות מצד נסיכים מקומיים (בכך הציל חיי יהודים רבים) ובסיוע כספי. הוא היה ממניחי אבן הפינה לקהילה היהודית המחודשת בדרזדן. על שמו הוקם מוזיאון ליהדות הלברשטאדט. מאיר להמן, ברנרד להמן, פרנקפורט על המיין, 1890. עזרתו של להמן בהצלת רבי צבי הירש אשכנזי מהלברשטאדט ממאסר בביאלה, נדפס בסוף ספר כוס ישועות. כרך מתלמוד בבלי בהוצאת יששכר להמן באתר גוגל-בוקס מוזיאון ברנד להמן (באנגלית) ו(בגרמנית) ריצ'רד גוטהייל, יצחק ברוידא, "יששכר הלוי להמן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) הסכמת רבי דוד אופנהיים לש"ס בהוצאת יששכר להמן באתר ספריית מינכן ראו לדוגמה בשער הספר כסף נבחר לרבי אביעזרי זעליג מרגליות, אחד מהרבנים שלמד שם
דידגורי

האם התכוונתם ל... דידגורי (הר) – הר בגאורגיה קרב דידגורי – קרב של הגאורגים כנגד הסלג'וקים ב-12 באוגוסט 1121 מחוז דידגורי - אחד ממחוזות העיר טביליסי
1121

שנת 1121 היא השנה ה-21 במאה ה-12. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 12 באוגוסט – קרב דידגורי, קרב של הממלכה הגאורגית המאוחדת כנגד הסלג'וקים. נקרא על ידי הגאורגים גם "הניצחון המהולל" להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1121‎ נפטרים ב-1121‎ מדיה וקבצים בנושא 1121 בוויקישיתוף
אמנדה טאפינג

אמנדה טאפינג (באנגלית: Amanda Tapping, נולדה ב-28 באוגוסט 1965) היא שחקנית ובמאית קנדית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כאסטרופיזיקאית סמנתה קרטר בסדרת המדע הבדיוני "סטארגייט SG-1" וב"סטארגייט אטלנטיס". משנת 2008 מככבת בתור ד"ר הלן מגנוס בסדרה "מקלט באפלה" של רשת Syfy. טאפינג נולדה ברוצ'פורד, מחוז אסקס, אנגליה ולה שלושה אחים. בגיל 3 עברה עם משפחתה לאונטריו, קנדה. טאפינג למדה בתיכון צפון טורונטו והצטיינה במדעי הסביבה ודרמה. כשסיימה את לימודיה בשנת 1984 החליטה להתרכז בדרמה והרחיבה את השכלתה באוניברסיטת וינסדור בבית הספר לאומנות הדרמה. לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה המשיכה ללמוד את אומנות התיאטרון לצד הופעות בפרסומות, סרטים ותוכניות טלוויזיה כגון תיקים באפלה, אגדת ארץ-ים. ב-23 בספטמבר 1994 נישאה לאלן קובץ'. הזוג מתגורר בוונקובר, קנדה, ויש להם בת אחת שנולדה ב-22 במרץ 2005. משנת 1997 עד 2007 שיחקה טאפינג בסדרה סטארגייט SG-1 בתפקיד סמנתה קרטר, ולאחר מכן בעונתה הרביעית של סטארגייט אטלנטיס. היא בחרה שלא להמשיך בתפקיד כדי להתמקד בסדרה מקלט באפלה של רשת SyFy, אותה היא מפיקה בפועל (יחד עם דמיאן קינדלר ומרטין ווד), וכן מככבת בתפקיד הראשי. בשנת 2012 שיחקה בקומדיית המדע הבדיוני "מילקשייק בחלל" לצדם של קריסטין קרוק ובילי בויד. בשנת 2016 החלה לגלם את דמותה של ד"ר אמנדה פרואו בסדרת המדע הבדיוני "הנוסעים בזמן" בתפקיד חוזר ושבה עם דמות זו כאורחת לעונה השנייה. בשנת 2023 ביימה פרק מתוך הסדרה "לא רציונלי", דרמת פשע משטרתית של NBC. בשנת 2024 ביימה פרק של הסדרה "בלשי הרפאים" של נטפליקס. סטארגייט SG-1 סטארגייט אטלנטיס מקלט באפלה אתר האינטרנט הרשמי של אמנדה טאפינג אמנדה טאפינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמנדה טאפינג, ברשת החברתית אינסטגרם אמנדה טאפינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמנדה טאפינג, באתר AllMovie (באנגלית) אמנדה טאפינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אמנדה טאפינג, באתר Metacritic (באנגלית) אמנדה טאפינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)