laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בוכרה (מסעדה)

בוכרה היא מסעדה השוכנת במלון השייך לתאגיד היוקרה מאוריה ITC Maurya בניו דלהי, הודו. היא נוסדה ב-1977, מגישה מטבח של מחוז הספר הצפון-מערבי, כעת בגבול שבין פקיסטן לאפגניסטן, היא "נשענת על בשרים, מושרים בציר וצלויים בטנדורי (תנור חימר)". מסעדת בוכרה מעוצבת בקירות ברזל, עמודי עץ ושרפרפים מרופדים בכרים ושולחנות עץ. היא מציעה מטבח פתוח, שם בשר וירקות נתלים על שיפודי קבב. המסעדה מגישה מטבח ממחוז הספר הצפון-מערבי של פקיסטן המוכן על תנור טנדורי מחימר, עם דגש מיוחד על קבב. על מנת לעודד את הסועדים לאכול את הקבבים במסעדה בעזרת ידיהם, לא מוגש סכו"ם וניתנים להם סינרים. המסעדה מפורסמת בשל הקבב שלה ותבשילי ההיכר שלה הכוללים סיקנדרי ראן (רגל שלמה של טלה מושרית בציר) ומורג' מאלאי קבב (קבב עוף שמנתי). ג.פ. סינג (J.P. Singh) הוא השף הראשי של המסעדה, שמגישה אותו תפריט במשך שלושים השנים האחרונות. המסעדה נכללה בין 50 המסעדות הטובות בעולם במשאל שערך המגזין הבריטי רסטורנט בשנים 2004-2002 ו-2007-2006. היא גם מדורגת לעיתים קרובות בין חמישים המסעדות הטובות בעולם בסקר זה מאז שנת 2002 ונחשבת לאחת המסעדות ההודיות הטובות בעולם. ביל קלינטון בחר לשהות לעיתים קרובות במלון מאוריה בגלל תבשילי המסעדה. ולדימיר פוטין רצה לאכול במסעדה שלוש פעמים ביום כשהיה בניו דלהי. ב-2009, מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, ביקרה אף היא במסעדה, המנה "ארוחת הילרי" (Hillary Platter) נכללה מאז אותה עת בתפריט, ביחד עם "הארוחה הנשיאותית" (Presidential Platter) המבוססת על התבשילים הלא-צמחוניים אותם הזמין ביל קלינטון במהלך ביקורו, וגם "ארוחת צ'לסי" (Chelsea Platter), המורכבת מתבשילים צמחוניים שהזמינה צ'לסי קלינטון. נבחרה למקום ה-14 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010 ובמקום ה-14 לשנת 2009/2008. פרס Times Food בשנים 2003, 2004, 2006 ו-2007. דורגה במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנים 2002 (מקום 14), 2003 (מקום 20), ‏2004 (מקום 36), ‏2006 (מקום 46) ו-2007 (מקום 37). פרס Golden Fork ב-1991. אתר האינטרנט הרשמי של בוכרה אתר המלון Review from the International Herald Tribune "המסעדות ההודיות הטובות ביותר באינדונזיה, אירלנד, ישראל ואיטליה", recipedelights.com‏ 26 ביולי 2010 בוכרה, ניו דלהי, הודו, סקירה של המסעדה, uxury-insider.com סקירה על מסעדת בוכרה, fodors.com מלאני לי, "שפי העולם: סינג מבוכרה לא ישנה את העוף", רויטרס, 26 באוגוסט 2008 "מאוריה מוסיפה את ארוחת הילר לתפריטה", טיימס אינדיה, 20 ביולי 2009 "ארוחה נקראת על שמה של הילרי לצד אלו של ביל וצ'לסי", בומביי ניוז, 20 ביולי 2009 מרק ביטמן, "מסעדות נבחרות: מעבר לטנדורי בניו דלהי", 2 במרץ 2003 מסעדת בוכרה במקום ה-14 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010 מסעדת בוכרה במקום ה-14 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2009/2008 מסעדת בוכרה במקום 14 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2002 מסעדת בוכרה במקום 20 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2003 מסעדת בוכרה במקום 36 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004 מסעדת בוכרה במקום 46 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006 מסעדת בוכרה במקום 37 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2007
תותח נ"מ 128

תותח נ"מ 128 (כונה גם 12.8cm FlaK 40) הוא תותח נגד מטוסים בקוטר 128 מ"מ מתוצרת גרמניה הנאצית אשר היה תותח הנ"מ הכבד ביותר בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. תותח נ"מ 128 עשה שימוש במספר חידושים טכנולוגיים: טעינה אוטומטית חשמלית, כיוון אוטומטי של מרעום הזמן של הפגזים, מנועי צידוד ועלרוד חשמליים שנשלטו מעמדת בקרה סוללתית אשר קיבלה באופן ממוכן נתוני מכ"ם, ונקירה חשמלית אוטומטית של הפגזים. פיתוח התותח החל בשנת 1936 על ידי חברת ריינמטאל-בורזיש(אנ') תחת שם הפרויקט "GBH 63" והתבסס על מבנהו של תותח 105 מ"מ FlaK 38 מתוצרת החברה. אב הטיפוס הראשון נמסר לניסויים בשנת 1937 והתותח עבר בהצלחה את ניסויי הירי. עם זאת, תוצאות ניסויי השדה העלו כי אינו פרקטי כתותח נייד עקב מגבלות משקל והצורך לפרק את קנהו ולניידו בנפרד. לאור ביצועיו הטובים של התותח הוחלט בכל זאת להכניסו לשירות ובשנת 1941 סופקו התותחים המבצעיים הראשונים. רובם המכריע של התותחים הוצבו בעמדות נייחות, בין השאר במגדלי נ"מ ייעודיים (Flaktürme) שהגנו על ברלין, המבורג ווינה. כ-200 תותחים הורכבו על קרונות רכבת וכן פותח נגרר ייעודי (Sd.Anh.220) שאפשר את ניוד התותח בשלמותו על גבי כבישים. סך הכל יוצרו כ-1100 קנים במספר דגמים (חלקם בעלי יותר מקנה אחד). אורך חיי כל קנה נאמד בכ-1000–2000 יריות. הייצור הואץ בשנה האחרונה של המלחמה, ככל הנראה כמענה להגברת מתקפות מפציצי בעלות הברית על ערי גרמניה. Flak 40/1 - הדגם הנייח והנייד על גבי נגרר ייעודי Flak 40/2 - דגם מתפרק לניוד על גבי מספר נגררים Flak 40/4 - להתקנה על גבי רכבות Flak 40/M - להתקנה על גבי ספינות (ככל הנראה לא נכנס לשימוש) Flak Zwilling 40 - תותח כפול, בעל שני קנים. הותקן בעיקר על מגדלי נ"מ. PaK 40 L/61 - הסבה של התותח לשימוש כחימוש העיקרי של משחית הטנקים הנסיוני Sturer Emil, ממנו נבנו שני אבות טיפוס שהוכנסו ללחימה בחזית המזרחית. מידע מקיף אודות נשק נ"מ בצבא גרמניה הנאצית, מאתר האינטרנט של האגודה הגרמנית למחקר צבאי-היסטורי (Verein für militärhistorische Forschung e.V) טבלאות ייצור נשק ותחמושת בגרמניה הנאצית, לפי שנים, נלקח מ- Fritz Hahn: Waffen und Geheimwaffen des Deutschen Heeres 1933-1945. Bernard & Graefe, Koblenz 1986. ISBN 3-89555-128-7
טום סלק

תומאס ויליאם "טום" סלק (באנגלית: Thomas William "Tom" Selleck; נולד ב-29 בינואר 1945) הוא שחקן ובמאי אמריקאי. סלק נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. בנם של מרת'ה סלק (ג'אגר) ורוברט דין סלק. אימו ממוצא אנגלי ואביו ממוצא אנגלי וגרמני. בילדותו עברה משפחתו ללוס אנג'לס. סלק למד באוניברסיטת דרום קליפורניה על מלגת כדורסל, במקביל לעבודה בדוגמנות. בשנת 1980 לוהק סלק לתפקיד הראשי בסדרה "מגנום, בלש פרטי". על תפקידו זה זכה בשנת 1984 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. מאז שנות השמונים כיכב בכחמישים סרטי טלוויזיה וסרטי קולנוע שונים, בהם "Mr. Baseball", "אקדח, אשה ו...נשיקה", "נוכל בצמרת", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" שזכתה להצלחה קופתית וסרט ההמשך "שלושה גברים וליידי קטנה" "אין ואאוט". סלק הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון בסדרת קומדיית המצבים "חברים" (עונות 2–6) בתפקיד ריצ'רד ברק, חברה המבוגר של מוניקה גלר (קורטני קוקס). כמו כן הופיע בסדרה "לאס וגאס" (עונה 5) בתפקיד מנהל המונסיטו בשם אי.גי. קופר בוקר מליירדר, המחליף את הבעלים הקודמים (אד דליין). בשנת 2006 שיחק בסרט הטלוויזיה "ג'סי סטון: מעבר לילי" בתפקיד של ג'סי סטון, שמבוסס על ספרו של רוברט ב. פארקר. באותה שנה שיחק בהמשכו "ג'סי סטון: מוות בגן עדן". בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים". החל משנת 2010 מופיע בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" בתפקיד הראשי בדמותו של פרנק ריגן, נציב משטרת ניו יורק. בשנים 1971–1982 היה נשוי לדוגמנית ג'קלין ריי, הוא אימץ את בנה מנישואיה הקודמים קווין שפרד. בשנת 1987 התחתן עם ג'ילי ג'ואן מק ולשניים בת בשם האנה שנולדה ב-1988. כיום מתגורר עם משפחתו בחווה בקליפורניה. טום סלק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום סלק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טום סלק, באתר AllMovie (באנגלית) טום סלק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טום סלק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טום סלק, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משרד התרבות של רוסיה

משרד התרבות של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство культуры Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי האחראי לענייני תרבות במדינה. המשרד הוקם לראשונה ב-1992 כיורש למשרד התרבות של ברית המועצות שהוקם ב-15 במרץ 1953 על בסיס הוועדה לענייני תרבות של הסובנרקום שהוקמה בינואר 1936. במתכונתו הנוכחית, המשרד הוקם ב-12 במאי 2008 על בסיס משרד התרבות ותקשורת ההמונים, שירש את משרד התרבות והתיירות. בשנת 2015 חלק מסכמויות המשרד הועברו לסוכנות הפדרלית לענייני לאום החדש. נוסף למחלקות ניהול וסוכנויות סמך של המשרד, המשרד אחראי גם לפיקוח וניהול אולפני הקולנוע מוספילם, לנפילם, סויוזמולטפילם, ספריות לאומיות, מוזיאונים ותיאטראות כדוגמת התיאטרון הקטן, התיאטרון גדול ועוד. אחת המחלקות החשובות במשרד היא המחלקה לאבטחת המורשת התרבותית (Департамент государственной охраны культурного наследия) ובה מחלקת שימור אובייקטים, בקרה ומחלקת ארכאולוגיה, המשתפת פעולה עם המכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים בתחום שימור עתיקות ואובייקטים המהווים מורשת תרבותית לאומית. יו"ר הוועדה לענייני תרבות של הסובנרקום פלאטון קרז'נצב (1936 - 1938) אלכסיי נזארוב (1938 - 1939) מיכאיל חראפצ'נקו (1939 - 1946) יו"ר הוועדה לענייני תרבות של מועצת השרים מ. חראפצ'נקו (1946 - 1948) פוליקארפּ לבדב (1948 - 1951) ניקולאי בספאלוב (1951 - 1953) שר התרבות של ברית המועצות פנטיילמון פונומארנקו (1953 - 1954) גאורגי אלכסנדרוב (1954 - 1955) ניקולאי מיכאילוב (1955 - 1960) יקטרינה פורצבה (1960 - 1974) פיוטר דמיצ'ב (1974 - 1986) ואסילי זכרוב (1986 - 1989) ניקולאי גוּבּנקו (1989 - 1991) שר התרבות של רוסיה הסובייטית טטיאנה זוייבה (1953 - ?) אלכסיי פופוב (? - 1966) ניקולאי קוזנצוב (1965 - 1974) יורי מלנטייב (1974 - 1990) יורי סולומין (1990 - 1991) שרי התרבות והתיירות של רוסיה יבגני סידורוב (1992 - 1997) נטליה דמנטייבה (1997 - 1998) ולדימיר ייגורוב (1998 - 2000) מיכאיל שבידקוי (2000 - 2004) שר התרבות ותקשורת ההמונים אלכסנדר סוקולוב (2004 - 2008) שרי התרבות אלכסנדר אבדייב (2008 - 2012) ולדימיר מדינסקי (2012 - 2020) סרגיי אובריוואלין (6 - 14 במאי 2020) אולגה ליובימובה (ינואר -מאי 2020; מאי 2020 - ואילך) מדיה וקבצים בנושא משרד התרבות של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד התרבות של רוסיה (ברוסית) משרד התרבות של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק משרד התרבות של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד התרבות של רוסיה, ביישום טלגרם משרד התרבות של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם משרד התרבות של רוסיה, ברשת החברתית VK
אליפות ישראל הפתוחה בטניס

אליפות ישראל הפתוחה בטניס היא טורניר טניס מקצועי שמתקיים במסגרת סבב הצ'אלנגרס של ATP. הטורניר מתקיים מאז שנת 2008 במרכז לטניס בישראל ברמת השרון. התחרות מתקיימת בחודש מאי וסך הפרסים ב-2010 עמד על סכום של 100,000 דולר. הטורניר נקרא על שמו של סמל ראשון ליאור וישינסקי. ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה

משרד המסחר והתעשייה של רוסיה (ברוסית: Министерство промышленности и торговли Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על סחר חוץ והתעשייה הרוסית בכללותה, אזרחית וצבאית כאחד. המשרד הוקם ב-12 במאי 2008, אף שמשרד בשם זה כבר התקיים בעבר ב-1998. המשרד יונק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. בשנת 1801 זו הוחלפה במשרד המסחר שפעל עד 1810 כששמה שונה ל"משרד המסחר והתעשייה" והתקיים עד אוקטובר 1917. המשרד הוחלף במנגנוני מסחר סובייטים. לאחר התפרקות ברית המועצות, המשרד הוקם בתקופת ממשלת קיריינקו וכלל יחידות ממשרד הכלכלה של רוסיה, הוועדה הממלכתית הרוסית למדידות ורישום, ויחידות סמך מהמשרד לקשרי חוץ כלכליים וסחר שפורק. המשרד פורק לבסוף ומחלקותיו פוזרו בין משרדים חדשים - משרד המסחר הרוסי, המשרד לענייני חבר המדינות העצמאיות והוועדה הממלכתית למדידות ורישום. תפקידי האחריות על התעשייה הועברו לידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה. במאי 2008 הוקם המשרד מחדש תחת השם משרד המסחר והתעשייה, זאת על בסיס המשרד למסחר ופיתוח כלכלי (ששינה שמו למשרד לפיתוח כלכלי) ומשרד התעשייה והאנרגיה (שהפך למשרד האנרגיה הרוסי). במרץ 2019 המשרד עבר לקומפלקס משרדים במוסקבה סיטי. גאורגי גאבּוּניה (8 - 23 ביולי 1998) יורי מסליוקוב (23 ביולי - 11 בספטמבר 1998) ויקטור כריסטנקו (2008 - 2012) דניס מנטורוב (2012 - 2024) אנטון אליחאנוב (2024 - עודנו מכהן) מדיה וקבצים בנושא משרד המסחר והתעשייה של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד המסחר והתעשייה של רוסיה משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, ביישום טלגרם משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, ברשת החברתית VK משרד המסחר והתעשייה של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של מכון התקנים הרוסי ביוגרפיה באתר המשרד
אטלס גלובל

אטלס גלובל (AtlasGlobal; עד 30 במרץ 2015: Atlasjet) הייתה חברת תעופה טורקית, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה איסטנבול, טורקיה. החברה הפעילה טיסות סדירות ל-58 יעדים בטורקיה, אירופה, קזחסטן ואיחוד האמירויות הערביות; והיה לה הסכם שותפות קוד עם אל על. בחברה הועסקו 730 עובדים. ב-26 בנובמבר 2019 הודיעה החברה על השעיית הפעילות שלה והפסקה של כל טיסותיה עד ל-27 בדצמבר, נכון ל־12 בפברואר 2020 הודיעה החברה על הליך פשיטת רגל והפסיקה את כל טיסותיה. חברת התעופה הוקמה ב-14 במרץ 2001 והחלה לפעול ב-1 ביוני 2001. בעבר נקראה החברה בשם אטלס ג'ט אינטרנשיונל איירליינס, שם אשר הוענק לה על ידי החברה שהחזיקה ברוב מניות החברה - אוג'ר אחזקות. בשנת 2004 רכשה חברת ETS 45% ממניות החברה, ו-45% נוספים בשנת 2006, והייתה לבעלים ב-90% ממנה. ב-12 בפברואר 2020 לאחר מאמץ כושל לשפר את מצבה הפיננסי באמצעות קיצוץ תקציב והפסקת פעילות זמנית הודיעה החברה על פשיטת רגל וחדלה מלפעול. החברה הפעילה בעבר בחודשי הקיץ ובעונות הנסיעות טיסות שכר מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה ומנמל התעופה הבינלאומי בדלאמן לנמל התעופה בן-גוריון ובחזרה. הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321. החל מ-31 באוקטובר 2017 ועד לקריסתה הפעילה החברה ארבע טיסות שבועיות סדירות מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה איסטנבול, הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321 ובמטוסי איירבוס A330-200. החברה הפעילה 16 טיסות שבועיות בקו תל אביב-איסטנבול, ו-4 טיסות שבועיות בקו תל אביב-בודרום, ו-7 טיסות שבועיות בקו תל אביב - אנטליה. הטיסות התבצעו בכל אחד ממטוסי החברה. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא אטלס גלובל בוויקישיתוף אטלס גלובל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדיה וקבצים בנושא אטלס ג'ט באתר Airliners.net http://www.aerotelegraph.com/tuerkische-atlasjet-bennent-sich-um-atlas-global-globale-ambitionen AtlasGlobal השעתה את כל טיסותיה עד ה-21 בדצמבר, באתר Passportnews, ‏26 בנובמבר 2019 אטלס גלובל הכריזה על פשיטת רגל והפסיקה את כל טיסותיה, באתר Passportnews, ‏12 בפברואר 2020 פרטי צי המטוסים של אטלס גלובל, באתר airfleets.net (באנגלית)
קלאוס מריה ברנדאואר

קלאוס מריה ברנדאואר (בגרמנית: Klaus Maria Brandauer; ‏נולד ב־22 ביוני 1943) הוא שחקן קולנוע ובמאי אוסטרי, זוכה פרס גלובוס הזהב ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "זיכרונות מאפריקה". נולד כקלאוס גאורג שטנג (Steng) בעיירה האוסטרית באד אוסזה (Bad Aussee), בנם של מריה ברנדאואר, במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה, ושל גיאורג שטנג, עובד מדינה. החל לעסוק במשחק מקצועני ב-1963, לאחר תקופה על בימות התיאטרון ובתוכניות הטלוויזיה המקומית הופיע בשנת 1972 בסרט הקולנוע "קשר זלצבורג". ב-1981 קיבל תפקיד הראשי בדרמה הונגרית זוכת פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר "מפיסטו" בה גילם את הנדריק הופגן, שחקן תיאטרון בגרמניה הנאצית הזונח את מצפונו כדי לשמור על מעמדו כשחקן גרמני מהשורה הראשונה. על הופעתו בסרט קיבל את פרס השחקנים במסגרת "פסטיבל קאן". תפקידו המשכנע בסרט הקנה לברנדאואר את תפקיד הנבל בסרט הלא רשמי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "לעולם אל תאמר לעולם לא", בו הופיע בדמותו של מקסימיליאן לארגו, יזם עשיר שמצליח לגנוב שני טילי שיוט גרעיניים. כן גילם בדרמה ההונגרית "קולונל רדל" את דמותו הביוגרפית של קצין ביון בצבא האוסטרו-הונגרי אלפרד רדל שהואשם בריגול לטובת רוסיה. בשנת 1985 השתתף בדרמה הביוגרפית של סידני פולאק "זיכרונות מאפריקה", בסרט הופיע בתור הדוכס השוודי ברור בליקסן לו נישאת העלמה הדנית קארן (מריל סטריפ). על משחקו בסרט היה ברנדאואר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. בשנת 1988 שיחק בפעם השלישית בסרט של הבמאי ההונגרי אישטוואן סאבו, "הנוסן". בסרט שיחק את קלאוס שניידר, יהודי מגיד עתידות בגרמניה הנאצית, שהיה ידוע בשם אריק יאן הנוסן. ב-1991 שיחק בעיבוד הקולנועי לספר ההרפתקאות של ג'ק לונדון "פנג הלבן". בשנת 1999 שיחק ברנדאואר בסרט הטלוויזיה של רשת HBO האמריקאית, "נא להציג את דורותי דנדרידג'" על פי תסריט מאת שונדה ריימס, ובכיכובה של האלי ברי. בסרט גילמה ברי את הזמרת והשחקנית האפרו-אמריקאית דורותי דנדרידג' וברנדאואר גילם את במאי הקולנוע האוסטרי-הונגרי אוטו פרמינגר, ועבור תפקידו קיבל מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה. ברנדאואר היה נשוי מ-1963 לקארין ברנדאואר עד לשנת 1992, לזוג נולד ילד אחד. קיבל דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ת"א. ב-2003 הגיע ברנדאואר לישראל בתור אורח כבוד של "פסטיבל חיפה". קשר זלצבורג (1972) מפיסטו (1981) לעולם אל תאמר לעולם לא (1983) קולונל רדל (1985) זיכרונות מאפריקה (1985) ספינת המרד (1986) הנוסן (1988) בית רוסיה (1990) פנג הלבן (1991) ירמיהו (1998) נא להציג את דורותי דנדרידג' (1999) - סרט טלוויזיה של HBO טטרו (2009) מדיה וקבצים בנושא קלאוס מריה ברנדאואר בוויקישיתוף קלאוס מריה ברנדאואר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלאוס מריה ברנדאואר, באתר AllMovie (באנגלית) קלאוס מריה ברנדאואר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קלאוס מריה ברנדאואר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
עיצוב גופנים

אמנות עיצוב גופנים היא תחום בעיצוב גרפי שעוסק בעיצוב של גופנים. התחום נוגע לעיצוב גופנים לקריאה בפורמט מודפס או במדיה אחרת וסידורן יחד עם אלמנטים גרפיים ואחרים. על עיצוב הגופנים וסידורם להתאים למגוון מטרות, תוך כדי עמידה בכללים שונים של אסתטיקה ונוחות. מטרת עיצוב הגופנים לייעל העברת מידע טקסטואלי ולספק לעוסקים באמצעי תקשורת כלשהו או בדפוס מגוון רחב של סגנונות כתיבה שונים. עיצוב גופנים משויך לעיתים לתחום הרחב יותר של טיפוגרפיה. גופן עיצוב גרפי מדיה וקבצים בנושא עיצוב גופנים בוויקישיתוף
שרה בן-ראובן

שרה בן-ראובן (נולדה ב-7 בספטמבר 1937) היא חוקרת ספרות ומרצה בגמלאות למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים. נולדה בתל אביב כשרה אפרַימי להורים יוצאי פולין וליטא. למדה בבית הספר היסודי לדוגמה ובתיכון עירוני א' בתל אביב. בין השנים 1955 ל-1957 שירתה בנח"ל. סיימה תואר ראשון (1961) ושני (1971) בהיסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. שימשה במשך שנים מורה למקרא בתיכון ברחובות. בשנת 1973 החלה לשמש כמרצה למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים, תפקיד בו החזיקה עד לשנת 2003. הייתה נשואה לאברהם בן-ראובן, פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ממנו התאלמנה ב-2020, ולהם שלושה ילדים. רחל ולאה, הוצאת עקד, 2005. לקט משדה המקרא והספרות, דפוס תירוש, 2005 הדסה וחוט השני: תולדות חייה ופועלה של הדסה פרלמן-קלוורי-רוזנבליט (1945-1891), הוצאת אריאל, 2008. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" ילדי הר היער: הילדים שנסעו ברכבות לחיים, הוצאת אריאל, 2010 (יחד עם רמי בן-ראובן) נשים עבריות בדמשק: 1918-1917, הוצאת אריאל, 2010. כעץ באפילת היער, על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן 2013 מעשה בילדה בודדה, על חייה ויצירתה של מרים ילן-שטקליס, הוצאת כרמל 2015 (יחד עם רמי בן-ראובן) אנדה ויצירתה, על אנדה עמיר-פינקרפלד, הוצאת גוונים, 2016 אתר אישי רשימת המאמרים של שרה בן-ראובן באתר רמב"י אלכס דורון, מי הקים את עליית הנוער? הוויכוח נמשך, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2009 מידע על ראובן, שרה, 1937- בקטלוג הספרייה הלאומית מכּתביה: מאבק דוד בשאול בראי מאבק לאה ברחל, בית מקרא ק"ט, טבת תשמ"ז מיהו הלילה הבא אל האוח?, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2010 שרה בן ראובן (1937-), דף שער בספרייה הלאומית שרה בן-ראובן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסתננות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הסתננות – כניסה בלתי חוקית של אדם למדינה הסתננות (פלסטינים) – הסתננות של פליטים פלסטינים לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה הסתננות מאפריקה לישראל – הסתננות של מהגרי עבודה ופליטים לישראל, שהחלה בשנת 2005 חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) – חוק ישראלי הקוצב עונשם של מסתננים
Amnesiac

Amnesiac הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק האנגלית רדיוהד. הוא יצא לאור ב-4 ביוני 2001 בבריטניה, וב-5 ביוני בארצות הברית ובקנדה. האלבום נכנס הישר למקום הראשון במצעד הבריטי, ולמקום השני במצעד הבילבורד האמריקני. השירים מאלבום זה הוקלטו בזמן הקלטת אלבומם הקודם של הלהקה, Kid A, אך לבסוף הלהקה החליטה להוציא שני אלבומים ולא אחד. האלבום כלל חומרים שונים וחסרי אחידות סגנונית: מצד אחד שירי רוק שהפכו לקלאסיקה וכללו כלי נגינה מקובלים כגיטרה ופסנתר, ומצד אחר שירים אקספרימנטליים, אלקטרוניים ושילוב שירי רוק עם השפעות אמביינט וג'אז. אלבום זה שנוי במחלוקת עוד יותר מקודמו - במקרה זה, מעריצים רבים הכתירו אותו כטוב ביותר של הלהקה, בעוד אחרים החליטו שהלהקה הלכה רחוק מדי ואיבדה את דרכה המוזיקלית. המבקרים, כמו באלבום הקודם, לא היו תמימי דעים, אך האלבום נמכר היטב בכל זאת. בשנת 2012, מגזין הרולינג סטון ערך בשנית את רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" ודירג את האלבום במקום ה-320. שירי Amnesiac ושירי אלבומה הקודם של הלהקה, Kid A, הוקלטו באותו הזמן אך יצאו לאור בזה אחר זה באלבומים נפרדים, לכן חלק ממעריצי הלהקה רואים באלבום זה אוסף שירים שלא נכללו ב-Kid A ואף מכנים אותו בהומור Kid B או Kid Amnesiac. עם זאת, הלהקה עצמה טוענת כי יש להתייחס לצמד האלבומים כאל "תאומים שהופרדו בלידתם", ושכל אחד מהשניים עומד בפני עצמו. האלבום אף כולל גרסה שונה לשיר "Morning bell" שנכלל ב-Kid A. השיר Like Spinning Plates, שיר מספר עשר באלבום, מוקלט בצורה מיוחדת:, חברי הלהקה לקחו את השיר 'I Will' מאלבומם השישי, Hail to the Thief, וניגנו אותו הפוך. על המנגינה שנוצרה נכתבו המילים. לאחר מכן הוחלט לשנות את השיר: סולן הלהקה למד את מילות השיר הפוכות והקליט אותן כך, ואת ההקלטה הפכו בחזרה. אפשר לשים לב לעיוותים קלים בשירה עקב התהליך. מלבד אריזת הפלסטיק המקובלת, מיד אחרי יציאתו נמכר האלבום גם במהדורה מוגבלת, מיוחדת ויקרה מעט יותר, שנמכרה גם בישראל. המהדורה המיוחדת כללה אמנם את אותו הדיסק עם אותו התוכן המוזיקלי, אך במקום אריזת פלסטיק רגילה, הדיסק נארז בתוך ספרון בכריכה קשה, זהה לספרון המצולם על עטיפת האלבום הרגילה. הספרון הציג איורים מאת סטנלי דונווד ותום יורק, תחת השם הבדוי Tchocky. הספרון הכיל גם "כרטיס השאלה" מספרייה דמיונית, שהונח בתוך כיס הנייר שהכיל את הדיסק. בכרטיס ההשאלה "הוחתמו" תאריכי השאלה מהעבר והעתיד, חלקם רומזים לספר "פרנהייט 451" מאת ריי בראדבורי. בשנת 2002, דונווד ויורק זכו על אריזה מיוחדת זו בפרס גראמי לעטיפה הטובה ביותר. מידע על האלבום Amnesiac באתר MusicBrainz מידע על האלבום Amnesiac באתר AllMusic האלבום Amnesiac באתר Discogs האלבום Amnesiac באתר ספוטיפיי האלבום Amnesiac באתר Last.fm Greatest Albums List (Published 2003) - Rolling Stone, web.archive.org, ‏2020-11-12
פאדי מיין

רוברט בלייר "פאדי" מיין (באנגלית: Robert Blair "Paddy" Mayne;‏ 11 בינואר 1915 – 14 בדצמבר 1955) היה קצין בדרגת לוטננט קולונל בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה, חוקר קוטב, שחקן ראגבי מקצוען ומתאגרף חובב שמוצאו מצפון אירלנד. מיין ידוע בעיקר עקב תפקידו כסגנו של קולונל דייוויד סטירלינג, מפקד יחידת הקומנדו הבריטית SAS ומחליפו לאחר שסטירלינג נפל בשבי הגרמנים. מיין נולד למשפחה אמידה יחסית, והיה השישי מבין שבעה אחים. מיין נקרא על שם בן דודו, שבעת לידתו שירת בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה. בבית הספר בלט כישרונו בראגבי, והוא שיחק גם קריקט וגולף. כישרונו המיוחד בקליעה התבלט במועדון הרובאים המקומי. בתום לימודי התיכון החל לימודי משפטים באוניברסיטת המלכה של בלפסט. שם החל להתאגרף ואף זכה בתואר אלוף האוניברסיטאות של אירלנד למשקל כבד לשנת 1936. באותה שנה הגיע גם לגמר האוניברסיטאות הבריטי, אך נוצח בנקודות. במרץ 1939, טרם פריצת מלחמת העולם השנייה, התגייס מיין והוצב בחיל התותחנים, ביחידת תותחים נגד מטוסים. באפריל 1940, הוא הועבר יחידה, הפעם לרגימנט המלכותי של רובאי אולסטר. לאחר הפינוי מדנקרק (מבצע דינמו), משקרא וינסטון צ'רצ'יל להקמת כוח פשיטה ” הולם ושוחט”, התנדב מיין לקומנדו ה-11 (סקוטי) שנשלח למזרח התיכון כחלק מ"לייפורס" (יחידת קומנדו תחת הקולונל רוברט לייקוק). מיין נכנס לפעולה לראשונה ביוני 1941, כסגן עם הקומנדו ה-11, ועמד בהצלחה בראש אנשיו במהלך מבצע הליטני בלבנון נגד כוחות וישי הצרפתית, בו נחת הקומנדו מס' 11 מן הים בשפך נהר הליטני והוביל את כוחות הדיוויזיה האוסטרלית בחציית הנהר ובכיבוש עמדות של הכוח הצרפתי. מנהיגותו, שבאה לידי ביטוי בפשיטה, משכה את תשומת לבו של דייוויד סטירלינג שגייס אותו כאחד מחבריו הראשונים של שירות האוויר המיוחד (SAS). מנובמבר 1941 ועד סוף שנת 1942, השתתף מיין בפשיטות לילה רבות של שירות האוויר המיוחד, בעומק שטח האויב, במדבריות של מצרים ולוב. היחידה חוללה מהומה רבה וגרמה נזק רב על ידי השמדת מטוסי אויב רבים על הקרקע. עם שבייתו של סטירלינג, אורגנה היחידה מחדש, כשהיא מפוצלת לשירות ימי ויבשתי. מיין, שהיה אז מייג'ור (מקביל לרב-סרן), עמד בראש היחידה היבשתית, והוביל אותה מחדש באיטליה, עד סוף 1943. בינואר 1944 קודם ללוטננט קולונל וקיבל את הפיקוד על כלל היחידה. מיין הוביל את ה SAS בקרבות בצרפת, הולנד, בלגיה, גרמניה ונורווגיה, לעיתים לצד מחתרות מקומיות. על פעולותיו הרבות קיבל את אות השירות המצוין עם שלושה פסים, והיה לאחד משבעה חיילים בריטים שקיבלו את האות ארבע פעמים. מיין היה חלוץ השימוש בג'יפים בפעילות קרבית, במיוחד בפשיטות. בתום המלחמה נפוצה הטענה כי מיין השמיד 130 כלי טיס בעצמו, אך לא נמצאו סימוכין לטענה זו. תכונה שכמעט עיכבה את התקדמותו הצבאית הייתה נטייתו להכות קצינים ואנשים שהרגיזו אותו יתר על המידה, כחלק מחוסר משמעת צבאית והפגנת חוסר כבוד לסמכות כלפי דברים, מטלות ופקודות שלא מצאו חן בעיניו. דוגמה לכך היא התנהגותו כשהופקד על אימון טירונים; מיין בחל במלאכה זאת, ולא ביצע אותה. מיין העדיף לבצע מבצעים ומשימות בפועל בלבד, ואותן היה מבצע ללא רבב וללא חת. לאחר המלחמה נהג מיין לשתות שתייה חריפה יתר על המידה. כשתוי, עלול היה לחזור על מנהגו הסורר להכות בני אדם. ב -13 בדצמבר 1955, בגיל 40, שתה בפאב לא רחוק מביתו בצפון אירלנד. מאוחר יותר עזב את הפאב ופנה לביתו של חבר, שם שתה עוד. מיין יצא לביתו במכוניתו בשעה 04:00 לפנות בוקר. במרחק לא רב מביתו התנגש במשאית שחנתה באמצע הכביש ללא אורות ונהרג. מדיה וקבצים בנושא פאדי מיין בוויקישיתוף