laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיסו

מיסוֹ (ביפנית: 味噌) הוא מוצר תיבול יפני מסורתי שמיוצר על ידי התססת פולי סויה באמצעות העובשים Aspergillus oryzae או Aspergillus sojae המכונים ביפנית קוג'י, מלח בריכוז גבוה וכן תוספת של דגנים, כגון אורז או חיטה. צבעו נע בין צהבהב (״מיסו לבן״, ביפנית: שירומיסו, 白味噌) המאפיין מיסו מופחת מלח עם זמן תסיסה קצר שמקובל באזור קיוטו, ועד לחום (״מיסו אדום״, ביפנית: אקאמיסו, 赤味噌) עבור מיסו שעבר תסיסה ארוכה עם אחוז מלח גבוה יותר ובנוכחות שמרים. טעמו החזק והייחודי נוצר בתהליך ההתססה, בה משתחררות חומצות אמינו כתוצאה מפירוק חלבוני הסויה ע״י האנזימים המופרשים על ידי העובש. באותו תהליך, אנזימים מפרקי עמילנים מפרקים את הפחמימות המצויות בחומר התסיסה. המיסו משמש לתיבול רטבים, שימור ירקות ודגים, השריית בשר וירקות לפני אפייה, ובעיקר להכנת מרק מיסו, שמלווה כל ארוחה יפנית מסורתית. היותו עשיר בחלבונים, ויטמינים ומינרלים מעניקה לו חשיבות תזונתית במטבח היפני. הוא משמש להכנת מאכלים במטבח היפני המסורתי כמו גם בבישולים מודרניים ואף זכה להכרה עולמית. טעמו מלוח בעיקרו, אך מרכיבים וזמני תסיסה שונים, עשויים להשפיע על טעמו ועל צבעו. צבעו וטעמו של המיסו שלא עבר פסטור ממשיכים להתחזק גם כשהוא שמור במקרר. מיסו ביפן מקוטלג לפי הדגן עליו מופק הקוג׳י. הוא קרוי kome לאורז, mugi לשעורה ו-mame לסויה. ביפן מקובלת גם החלוקה החציונית למיסו לבן ואדום על פי צבעו ואופן הפקתו של המיסו. שורשיו של המיסו נעוצים ככל הנראה בסין, בה מוזכר המיסו בכתבים מהמאה ה-3 לפנה"ס והוא שימש בין השאר כמרכיב עיקרי בתזונתם של הבודהיסטים הצמחוניים. במאה ה-6 הגיע המיסו ליפן יחד עם הבודהיזם, ונקרא אז "הישִיו" או "שי". עם השנים התפתחו שיטות הייצור ונוצרו סוגים שונים שנועדו למטרות שונות. המיסו משמש גם כרכיב תרבותי חשוב בתרבות היפנית. על פי המסורת, בליל הכלולות, החתן מזמין את הכלה למרק מיסו, מה שמסמל הזמנה ליחסי מין. כיום, המנהג אינו מקובל, והוא התפתח לגרסה שונה שהעיקר בה הוא הגשת המרק בחתונות. כיום המיסו נפוץ מאוד במטבח היפני, אך גם בארצות סמוכות כמו קוריאה וסין, ובשנים האחרונות הפך לפופולרי ברחבי העולם. מרק מיסו מבחר סוגי מיסו בסופרמרקט ביפן (2014) מיסו נמכר במיכלי פלסטיק מדיה וקבצים בנושא מיסו בוויקישיתוף מדריך להכנת מיסו מסורתי באתר פתיתים המועצה היפנית לקידום המיסו מיכל וקסמן, אז מה זה מיסו? המדריך המלא כולל מתכונים, באתר ynet, 6 בינואר 2021 History of Miso, Soybean Jiang (China), Jang (Korea), and Tauco / Taotjo (Indonesia) (200 B.C. to 2009) - SoyInfo Center איריס ז'ורלט, טוקיו, מיסו, באתר ynet, 30 באוקטובר 2003
רבי תחליפא בר מערבא

רב תחליפא בר מערבא היה אמורא ארצישראלי מראשוני הדור השלישי. הוא זכה לשנות ברייתות לפני רבי יוחנן כמובא במסכת מנחות: "בעי רבי יוחנן, תנא ליה רב תחליפא ממערבא (ויש גורסים בר מערבא)...", אך עיקר ישיבתו הייתה לפני רבי אבהו. היה נוסע באופן תדיר לבבל. על פי הרב אהרן היימן נקרא בשם "בר מערבא" ("בן ארץ ישראל", שכונתה כך בפי אמוראי בבל, משום שמיקומה ממערב לבבל) כדי להבדילו מרב תחליפא הבבלי. נחותי הרב אהרן הימן, "ר' תחליפא בר מערבא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף י"ד תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ב, עמוד ב', מסכת סוטה, דף כ"ז, עמוד א', מסכת בבא קמא, דף ל"ג, עמוד ב' ועוד תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ח', עמוד א' ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטבעה

מִטְבָּעָה היא מתקן תעשייתי המייצר מטבעות למסחר. ההיסטוריה של המִטבָעות קשורה באופן ישיר להיסטוריה של המַטבֵּעות. עם זאת, ההיסטוריה של המִטבעות הושפעה גם מהמצב הפוליטי של התקופה. לדוגמה, העבר של המטבעה של ניו אורלינס, כולל בעיקר שימוש של קונפדרציית המדינות של אמריקה שהחל ב-1861. בנוסף, המקורות של מטבעת פילדלפיה, אשר החלה לפעול ב-1792 והחלה במחזור המטבעות הראשון שלה ב-1793, שזורים בתחילתו של העידן הפדרלי בארצות הברית. בתחילה, הטבעת מטבעות נעשתה בעיקר על ידי ריקוע או יציקה. בהתאם לכך, בשוק היה קיים מספר קטן יחסית של מטבעות (כמאות או אלפים). כיום, מבלטים (מעין תבניות ה"מחתימות" תמונות על מטבעות) מיוצרים בכמויות גדולות ובעזרתם הופכים דיסקיות מחוממות פשוטות לביליוני מטבעות. עלות הנפקת המטבעות נמוכה מערכם בפועל (למשל, עלות הייצור של שקל אחד תהיה פחותה משקל אחד), וזאת על מנת להפוך את הליך ההטבעה לרווחי. מספר ערי-מדינה ברומא העתיקה החזיקו במִטבעות משל עצמן. כמו כן, מטבעות רומאיות היו נפוצות ברחבי האימפריה, ולעיתים שימשו לצורכי תעמולה. המַטבעות לימדו את תושבי האימפריה מיהו הקיסר שלהם (באמצעות דיוקנו שהוטבע על המַטבעות), ואפילו קיסרים ששלטו לזמן קצר דאגו שדיוקנם יופיע על המַטבעות. קוויטוס, למשל, שלט רק על חלק מהאימפריה מ-260-261 לספירה ועם זאת הוציא שני מַטבעות הנושאים את דיוקנו. כמה מִטבעות יווניות קדומות נתגלו על איי יוון כמו כרתים (שם קיימת מטבעה עתיקה, בעיר קידוניה, עוד מאז המאה החמישית לפנה"ס). המטבעה האוסטרית (אנ') מטבעת פרת' (אוסטרליה). המטבעה המלכותית של הממלכה המאוחדת. המטבעה המלכותית של אוסטרליה. המטבעה הלאומית של מקסיקו- נוסדה ב-1535, המִטבעה העתיקה ביותר באמריקה. מטבעת פורטוגל. מטבעת ברזיל. המטבעה המלכותית של קנדה. המטבעה של יפן. המטבעה המלכותית של יואכימסטל (צ'כית: Jáchymovská královská mincovna), צ'כיה. המטבעה של פריז (Monnaie de Paris), צרפת. המטבעה הממשלתית של הודו. מרכז המטבע, אירלנד. "המכון הממשלתי להדפסה והטבעה" (איטלקית: Istituto Poligrafico e Zecca dello Stato), איטליה- המטבעה הראשונה שייצרה מטבעות דו-מתכתיים בתקופה האחרונה. מטבעת סנט פטרסבורג, רוסיה. המטבעה המלכותית של הולנד. מטבעת סינגפור. מטבעת קרמינקה (סלובקית: Mincovňa Kremnica), סלובקיה- נוסדה ב-1328, ואחת המטבעות העתיקות ביותר שעדיין פועלות. המטבעה המלכותית של ספרד מטבעת ברמינגהאם, בריטניה. המטבעה של שווייץ. מטבעת סוהו, בריטניה. מטבעת דלומגה, ארצות הברית. מטבעת פרנקלין, ארצות הברית. מטבעת ארצות הברית. תנור היתוך הממיס מתכת לייצור מטבעות. פטיש המשמש בייצור מטבעות כפי שמודגם בתמונה על ידי מייצר המטבעות. מתקן לייצור מטבעות מרוקעים עם מבלטים לשני צידי המטבע. מתקן לריקוע הקצוות של המטבעות. מטבע נומיסמטיקה מדיה וקבצים בנושא מטבעה בוויקישיתוף בנק ישראל, הנפקת מטבעות וסמלי ביטחון C. Michael Brogan, Cydonia, The Modern Antiquarian, 23 January 2008 Joint Standing Committee on Public Works, Proposed Refurbishment of the Royal Australian Mint Building, Canberra de:Jáchymov historical, established in 1516 and thalers (tolars in Czech, Slovak and Slovene) were minted there. The dollar received its name after them (Joachimsthal Groschen led to Joachimsthal, which was further shortened to "thaler" (German), which was transliterated to "daler" (Dutch), which was rendered in English as "dollar") היסטוריית מטבעת קרמינקה.
דולפין וילסון

דולפין וילסון (שם מדעי: Lagenorhynchus cruciger) הוא מין קטן של דולפין מהסוג דולפין בקבוקי. נפוץ בעיקר בקוטב הדרומי ואנטארקטיקה, אך נצפה על ידי האדם לעיתים נדירות. השם "העברי" נגזר ככל הנראה מאחד הסינונימים האחרונים: Lagenorhynchus wilsoni. דולפין וילסון סווג לראשונה ב-1824 על ידי Qouy ו-Galmard, על סמך איור שבוצע בדרום האוקיינוס השקט ב-1820. זהו הליוויתנאי היחיד שסווג על סמך עדות ראייה בלבד, ותיאורו התקבל באופן רחב בקהילה המדעית. עד 1960, למרות שנים רבות של ציד לווייתנים, זוהה ונבדק מין זה רק שלוש פעמים. עד 2010 נבדקו באופן מלא רק שישה פרטים ממין זה, ו-14 פרטים נבדקו באופן חלקי. מידע נוסף אודות המין נאסף באמצעות ארבע עמדות או סירות, שהוצבו בקוטב הדרומי בחיפוש אחר הדולפין, באזורים אליהם ספינה לא יכולה להגיע. למרות שדולפין וילסון מסווג לסוג Lagenorhynchus, בדיקות מולקולריות שנערכו לאחרונה מצביעות על כך שייתכן כי הוא קרוב יותר אל הסוג Cephalorhynchus. צבעו של דולפין וילסון הוא שחור ולבן; לכן הוא כונה בקרב ציידי לווייתנים בשם "פרת הים". בכל צד בגופו קיים כתם לבן מלפנים, לאורך המקור והעין ועד הסנפיר, וכתם נוסף קיים בפלג גופו האחורי. כתמים אלו מחוברים באמצעות פס לבן דק, כך שנוצרת מעין צורת שעון חול (באנגלית: Hourglass), שבגללה ניתן לדולפין זה כינויו באנגלית - Hourglass dolphin. משמעות השם המדעי הלטיני של הדולפין, cruciger, היא "נושא הצלב" (cross-carrier); כינוי זה מתייחס לצורתם של החלקים השחורים בגוף הדולפין, שבמבט מלמעלה דומים לצורת צלב מלטה או צלב פאטה. אורכו של דולפין וילסון נע בין 1.6 ל-1.8 מטרים, ומשקלו בין 90 ל-120 ק"ג. הזכרים קטנים מעט מהנקבות בגודלם, אם כי קשה להסיק זאת בהתבסס על מיעוט הפרטים שנמצאו ונבדקו על ידי בני אדם לאורך השנים. הדולפין נפוץ באזור הקוטב הדרומי, מאנטארקטיקה ועד קו הרוחב 45 דרום. המקומות הצפוניים ביותר בהם הוא נצפה היו קו הרוחב 36 בדרום האוקיינוס האטלנטי, וקו הרוחב 33 בדרום האוקיינוס השקט, ליד העיר ולפראיסו שבצ'ילה. הוא נצפה בעבר בעיקר בדרום ניו זילנד, ליד איי שטלנד הדרומיים וליד ארץ האש בדרום ארגנטינה. דולפיני וילסון נוטים לנוע בלהקות של 5–10 פרטים. באחד המחקרים דווח על קבוצה אחת של כ-60 פרטים שנעה יחדיו. הם חולקים באזורי האכילה עם יונקים ימיים אחרים, דוגמת גלובי שחור ולווייתן מינקי. הם מסתובבים לעיתים קרובות בחברת לווייתנים מצויים; ציידי לווייתנים מצויים אף נהגו להיעזר בנוכחותם של דולפיני וילסון כסימן להימצאות לווייתנים אלו בסביבה הקרובה. בדיקות שנערכו לתכולת קיבתם של דולפיני וילסון, העלו כי הם ניזונים מדיונונים ומדגים קטנים. מדיה וקבצים בנושא דולפין וילסון בוויקישיתוף דולפין וילסון, באתר ITIS (באנגלית) דולפין וילסון, באתר NCBI (באנגלית) דולפין וילסון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דולפין וילסון, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דולפין וילסון, באתר GBIF (באנגלית) Lagenorhynchus cruciger, באתר IUCN Red List דולפין וילסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
חסא דאשתמוע

חסא דאשתמוע היה אמורא שפעל באשתמוע שבארץ ישראל בסוף המאה השלישית או תחילת המאה הרביעית לספירה. הוא מוזכר פעם אחת בתלמוד הירושלמי בהקשר לביקור של רבי יסא אצלו. בן ציון רוזנפלד (2009), Torah Centers and Rabbinic Activity in Palestine 70-400 C.e: History and Geographic Distribution BRILL, עמוד 81 לפי הגרסה בתלמוד ירושלמי מכתב יד ליידן ועד היום הוא לא מוזכר, אלא בגרסאות הראשונים לתלמוד ירושלמי, מסכת נדרים, פרק ו', הלכה י', ראה בשינויי נוסח לירושלמי מהדורת עוז והדר. בן ציון רוזנפלד (2009), Torah Centers and Rabbinic Activity in Palestine 70-400 C.e: History and Geographic Distribution, BRILL עמוד 105 ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרף של פונקציה

גרף של פונקציה הוא אוסף כל הזוגות הסדורים של משתנה מסוים עם ערך הפונקציה המתאים לו, כלומר גרף הפונקציה אמור להתבסס על פי שתי אותיות [X+Y] המסמנות את הגרף עצמו. בתרגיל מסוים של משוואות ה-x תקדים את ה-y עבור פונקציה מסוימת. לרוב הכוונה היא לציור של אוסף זה בתור נקודות במישור לפי מערכת צירים קרטזית, אולם צורת הצגה זו אפשרית רק עבור פונקציות ממשיות במשתנה יחיד; עם זאת, מושג הגרף קיים גם עבור פונקציות במספר משתנים. במערכת צירים דו־ממדית את ציר איברי תחום הפונקציה לרוב נהוג לסמן כ- X {\displaystyle X} ואת ציר איברי הטווח נהוג לסמן כ- Y {\displaystyle Y} . בנקודה (זוג סדור) בגרף במערכת צירים דו־ממדית, האיבר הראשון (שיעור X של הנקודה) בזוג נקרא גם אבסציסה (Abscissa) והשני (שיעור Y) נקרא גם אורדינטה (Ordinate). בהינתן פונקציה   f {\displaystyle \ f} שתחומה   D {\displaystyle \ D} , גרף הפונקציה היא הקבוצה של הזוגות הסדורים   { ( x , f ( x ) ) | x ∈ D } {\displaystyle \ \left\{(x,f(x))|x\in D\right\}} . נשים לב כי עבור פונקציה ממשית ב-   n {\displaystyle \ n} משתנים, גרף הפונקציה הוא תת-קבוצה של המרחב האוקלידי   R n + 1 {\displaystyle \ \mathbb {R} ^{n+1}} . המקרה הפרטי המוכר הוא זה של פונקציה במשתנה יחיד, אז הגרף הוא תת-קבוצה של המישור –   R 2 {\displaystyle \ \mathbb {R} ^{2}} . ישר – גרף שמייצג פולינום ממעלה ראשונה (   y = m x + n {\displaystyle \ y=mx+n} ) שיפועו, כלומר טנגנס הזווית שלו עם ציר ה-   X {\displaystyle \ X} , הוא   m {\displaystyle \ m} והוא חותך את ציר ה-   Y {\displaystyle \ Y} בנקודה   n {\displaystyle \ n} . פרבולה – מייצגת פולינום ממעלה שנייה. נראית כמעין קשת מתרחבת (   y = a x 2 + b x + c {\displaystyle \ y=ax^{2}+bx+c} כאשר a אינו אפס) אם   a {\displaystyle \ a} חיובי הפרבולה פתוחה כלפי מעלה (כלומר קמורה) ואם הוא שלילי, אז היא פתוחה כלפי מטה (קעורה). היפרבולה – מייצגת פונקציה מהסוג f ( x ) = a / x + b {\displaystyle f(x)=a/x+b} נקודות מיוחדות על גרפים של פונקציות ממשיות: מינימום ומקסימום – הנקודות הגבוהות והנמוכות ביותר בסביבה כלשהי של הנקודה, כלומר ערכי ה-   y {\displaystyle \ y} הגדולים והקטנים ביותר יחסית לסביבתם בהתאמה. אם הפונקציה גזירה בנקודות אלו – הנגזרת תתאפס. נקודת פיתול – נקודת מעבר מקמירות לקעירות. נקודות אפס: כאשר הגרף חותך את ציר ה-X. כדי למצוא אותו משווים את הפונקציה ל-0. כאשר הגרף חותך את ציר ה-Y. כדי למצוא אותו מציבים בפונקציה X=0. נקודת שאיפה – נקודה ב-X שלא מוגדר לה Y ולכן הפונקציה שואפת אליה משני צדדיה (כגון אסימפטוטות בהיפרבולה), או נקודה ב-Y שהפונקציה לא תגיע אליה מעולם אבל שואפת אליה. מדיה וקבצים בנושא גרף של פונקציה בוויקישיתוף יישום ג'אווה שמאפשר לשרטט גרפים של פונקציות מציאת נקודות על גרפים, באתר לרגו (LerGO) גרף של פונקציה, באתר MathWorld (באנגלית)
כוח המגן של חצי האי ערב

כוח המגן של חצי האי ערב (בערבית: قوات درع الجزيرة المشتركة, באנגלית: Peninsula Shield Force), הוא כוח צבאי משותף של הארצות החברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ (GCC). מטרתו להרתיע ולהגיב כנגד כל איום צבאי חיצוני המופנה לעבר אחת מחברות המועצה: כווית, קטר, בחריין, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ועומאן. המועצה לשיתוף פעולה של מדינות המפרץ (GCC) החליטה ב-1982 על הקמת כוח צבאי משותף בסדר גודל של 10,000 חיילים. על פי ההחלטה הכוח יחולק לשתי אוגדות ויקרא "כוח המגן של חצי האי ערב", בסיסו נקבע בצפון ערב הסעודית סמוך לגבול הכוויתי והעיראקי. הכוח מורכב מיחידות רגלים, שריון, ארטילריה ויחידות עתודה מהחברות השונות. במהלך השנים כוח המגן גדל בהתמדה בעיקר כתוצאה מלחץ סעודי. תפקידו המרכזי של הכוח היה הגנה על הגבול של ערב הסעודית וכווית עם עיראק. נכון למרץ 2011 כוח המגן מונה כ-40,000 חיילים ובסיסו הקבוע נמצא בערב הסעודית ליד העיר חפר אלבאטן בצפון מזרח המדינה. לפי דבריו של מטלק בן סאלם אלאזימע, מפקד כוח המגן הנוכחי, כל התערבות צבאית של הכוח נעשית בהסכמה ובהשתתפות של כל מדינות ה-GCC. כוח המגן של חצי האי ערב לא פעל באופן ממשי כנגד הפלישה של סדאם חוסיין לכווית ב-1990, מה שחשף את הליקויים החמורים של הכוח. הכוח היה כה בלתי יעיל עד שהגנרל ח'ליד בן סולטאן החליט לפרק את הכוח ליחידות הלאומיות השונות המרכיבות אותו. במרץ 2003, לפני הפלישה האמריקאית לעיראק, נעשה שימוש מסוים בכוח המגן. ב-14 במרץ 2011, כוח המגן של חצי האי ערב נקרא על ידי הממשלה הבחריינית לבוא לעזרתה בדיכוי המהומות שפרצו בשטחה על רקע האביב הערבי. זאת הייתה הפעם הראשונה שנעשה שימוש בכוח המגן למטרות פנימיות בתוך מדינות ה-GCC. בסוף אותו חודש אמר מפקד כוח המגן מטלק אלאזימע, כי משימת הכוח בבחריין הייתה "להבטיח את התשתיות הצבאיות האסטרטגיות בבחריין מפני התערבות של כוחות זרים" וכן להגן על גבולות בחריין בזמן שכוחות הביטחון הבחריינים "עסוקים עם בעיות של ביטחון פנים". הוא הכחיש שהכוח בפיקודו פגע, ולו באופן קל, באיזשהו אזרח בחרייני, ואמר שפקודיו נכנסו לבחריין "כדי להביא רק טוב, שלום ואהבה".ההתערבות בבחריין כללה כ-10% מכוח המגן של חצי האי ערב. כל יחידה צבאית שנכנסה לבחריין כללה לוחמים מכלל ארצות ה-GCC. ההפגנות שהתחוללו בערב הסעודית באותו זמן, ליד העיר קטיף, וכוונו למען שחרור אסירים פוליטיים במדינה, התרחבו וכללו דרישה להוצאת כוח המגן של חצי האי ערב מבחריין. התבוסה האיראנית במשבר בחרין: אירוע מכונן בעימות הסוני-שיעי בחריין – מדינת אי בעין הסערה: פרופ' עוזי רבי
דולפין פסיפי לבן-צד

דולפין פסיפי לבן-צד (שם מדעי: Lagenorhynchus obliquidens), מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים. חי במימיו הצפוניים של האוקיינוס השקט. לאוכלוסייה גודל משוער של כמיליון פרטים. כינויו של הדולפין ניתן לו על ידי המדען תיאודור ניקולס גיל, אחד מחברי ארגון הסמית'סוניאן, ב-1865. מבחינה מורפולוגית הוא דומה לדולפין המזנק, החי בדרום האוקיינוס השקט. ניתוח גנטי שנערך על ידי פרנק צ'יפריאנו גילה כי שני המינים התפצלו זה מזה לפני כשני מיליוני שנים. למרות סיווגם לסוג דולפין בקבוקי, בדיקה מולקולרית הוכיחה שהם אמורים להיות בני הסוג דולפין קטן (Cephalorhynchus). הסנטר, הגרון והבטן לבנים, המקור, הסנפירים, הגב וסנפיר הגב אפורים כהים ובנוסף כתמים בצבעי אפור בהיר בצדדים. הנקבות שוקלות 150 ק"ג והזכרים 200 ק"ג. הזכרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטרים, והנקבות - ל-2.3 מטרים. יש להם בממוצע 60 שיניים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שבע שנים. ההיריון אורך כשנה בממוצע. תוחלת החיים - כ-40 שנים. הדולפין הפסיפי לבן-הצד חי במים ממוזגים שבצפון האוקיינוס השקט. הוא אינו מרחיק דרומה יותר מים סין הדרומי (דרום-מזרח אסיה) במזרח ואזור קליפורניה במערב. אוכלוסיות ניתן למצוא גם בים אוחצוק וים יפן. אוכלוסיות הדולפינים באמריקה נודדות- בחורף, הם נמצאים באזור קליפורניה, ובקיץ הם נודדים צפונה לאזור אורגון ווושינגטון. הדולפינים מסתדרים היטב בשבי, וכ-50 דולפינריומים מכילים מספר פרטים של דולפין פסיפי לבן-צד. מדיה וקבצים בנושא דולפין פסיפי לבן-צד בוויקישיתוף דולפין פסיפי לבן-צד, באתר ITIS (באנגלית) דולפין פסיפי לבן-צד, באתר NCBI (באנגלית) דולפין פסיפי לבן-צד, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דולפין פסיפי לבן-צד, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דולפין פסיפי לבן-צד, באתר GBIF (באנגלית) דולפין פסיפסי לבן-צד באתר הרשימה האדומה של IUCN
ריינג'ר 4

ריינג'ר 4 (באנגלית: Ranger 4) הייתה משימה ששוגרה על ידי נאס"א ב-23 באפריל 1962 על מנת לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות של הירח במהלך 10 הדקות שקדמו להתרסקותה על פניו, לשחרר קפסולת סייסמוגרף אל עבר קרקע הירח, לאסוף מידע על קרינת גמא במהלך מסעה, לבחון פעילות מכ"ם על פני הקרקע הירחיים ולהמשיך בבחינת רכיבי גשושיות הריינג'ר על מנת לסייע בתכנון חלליות עתידיות לחקר הירח. תקלה במחשב הגשושית גרמה לכך שהלוחות הסולאריים ומערכות הניווט לא נפרשו, וכתוצאה מכך התרסקה הגשושית בצדו הרחוק של הירח בלי למלא את משימתה, ובלי ששידרה כל מידע. זו הגשושית האמריקאית הראשונה שפגעה בירח, או בעצם חוץ ארצי כלשהו. ריינג'ר 4 הייתה מ"בלוק 2" של גשושיות הריינג'ר ודמתה מאוד לקודמתה – ריינג'ר 3. שקלה 331 ק"ג והייתה בגובה 3.1 מטרים. היא כללה קפסולה בקוטר 650 מ"מ שכוסתה בעץ בלזה לריכוך נחיתתה, מנוע לתיקון מסלול, מנוע ראשי שדחפו 22.6 kN ובסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עשוי זהב וכרום. אנטנת צלחת לטווח רחוק חוברה לבסיס. שני לוחות סולאריים דמויי כנפיים באורך 5.2 מטרים מקצה לקצה נפרשו משני צדי הבסיס זמן קצר לאחר השיגור. הלוחות הסולאריים טענו סוללה חשמלית במשקל 11.5 ק"ג שקיבולתה 1 קילו-ואט-שעה (kW·h). הגשושית נשלטה באמצעות מחשב, מערכת עיקוב ומערכת בקרה שנשלטה מכדור הארץ. הניווט בוצע באמצעות חיישני ארץ ושמש, גירוסקופים ורקטות קטנות. מערכת הטלמטריה כללה שני משדרים, האנטנה לטווח רחוק ואנטנה נוספת. בקרה תרמית הושגה על ידי צבע לבן, לוחות זהב וכרום ויריעת פלסטיק כסופה. בין הכלים המדעיים שנשאה החללית נכללו: מצלמת טלוויזיה אשר הניבה פריים אחד שלם בכל 10 שניות. ספקטרומטר קרינת גמא על מוט באורך 1.8 מטרים. מד גובה מכ"מי. סייסמוגרף בתוך קפסולה שיועדה לבצע "נחיתה קשה" על הירח. הסייסמוגרף הונח בתוך הקפסולה יחד עם מגבר, משדר, מערכת בקרת מתח, אנטנת "קרוסלה" ו-6 סוללות שיכלו לספק אנרגיה חשמלית למכשירי הקפסולה למשך 30 יום. הקפסולה, ששקלה 42.6 ק"ג, אמורה הייתה להתרסק על הירח במהירות 130–160 קמ"ש. מטרת המכ"ם הייתה לבחון השתקפויות מפני הירח אך גם ליזום את היפרדות הקפסולה מהגשושית ואת הפעלת רקטות הבלימה של הגשושית במהלך התרסקותה. המשימה תוכננה לשיגור על־גבי משגר אטלס-אג'ינה B, לבצע תיקון מסלול ולהתרסק על קרקע הירח תוך צילום פניו. בגובה 21.4 ק"מ מפני הירח הייתה הקפסולה משוחררת, ומתרסקת בנפרד על הירח כאשר רצועות עץ בלזה שציפו אותה מרככות את הנחיתה. רייג'ר 4 שוגרה ב-23 באפריל 1962, 20:50:00 UTC מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה. עקב תקלה במחשב, פקודת פרישת הלוחות הסולאריים והפעלת מערכת הניווט לא ניתנה. הכלים חדלו לפעול לאחר כ-10 שעות טיסה והעיקוב אחריה נמשך רק בזכות המשדר הקטן שהיה בתוך קפסולת הגשושית. ריינג'ר 4 התרסקה בצדו הרחוק של הירח (15°30′S 130°42′W﻿ / ﻿15.5°S 130.7°W﻿ / -15.5; -130.7) במהירות 9,600 קמ"ש ב-26 באפריל 1962 בשעה 12:49:53 UTC, אחרי כ-64 שעות טיסה. ריינג'ר 4 הייתה הגשושית האמריקאית הראשונה שהגיעה אל גרם שמיים אחר (מלבד כדור הארץ). למרות כישלון משימתה, משגר האטלס-אג'ינה B פעל כשורה לראשונה. לונה 2 מדיה וקבצים בנושא ריינג'ר 4 בוויקישיתוף פרופיל המשימה באתר נאס"א (באנגלית). שוגר הטיל לירח, הארץ, 24 באפריל 1962 טיל אמריקאי - לירח, דבר, 24 באפריל 1962 "ריינג'ר-4" התנפץ אל צדו האפל של הירח, דבר, 27 באפריל 1962
בית הכנסת של קורו

בית הכנסת של קורו (בספרדית: Casa de Oración Hebrea "בית תפילה עברי") הוא בית כנסת בעיר סנטה אנה דה קורו, בצפון ונצואלה, הממוקמת לחוף הים הקריבי, לא רחוק מהאי ההולנדי קוראסאו. האתר ידוע כאחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר באמריקה הלטינית. בית הכנסת היה במקור בית פרטי שנבנה בשנת 1774 ונקנה ב-30 ביולי 1847 על ידי דוד אברהם סניור, סוחר ספרדי מקוראסאו, שהתגורר בעיר קורו והיה חבר הקהילה היהודית המתפתחת של העיר. לפני כן, שימש ביתו של דוד ולנסיה כבית התפילה הקהילתי אשר כ-20 יהודים התפללו בו בשבתות ובימי חול. יצחק סניור, בנו של דוד ובניו נשארו בבית והשתמשו באחד החדרים שלו כאולם תפילה, עד שנת 1880. ב-3 באוגוסט 1997, נפתח מחדש הבית על ידי ממשלת ונצואלה בשם "Casa de Oración Hebrea" (בית תפילה עברי) כתרומה תרבותית חשובה להנצחה של מורשת היהודים הספרדים בצפון ונצואלה. Aizenberg, Isidoro. La Comunidad Judía de Coro: 1824-1900. Centro de Estudios Sefardíes de Caracas, 1995. ISBN 981-6031-08-3 Boletim ASA nº 101, jul-ago/2006. Associação Scholem Aleichem de Cultura e Recreação. (בפורטוגזית) Sala de Oración Hebrea. Coroweb.com (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא ונצואלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היה היו ביער

"היה היו ביער" (באנגלית: Once Upon a Forest) הוא סרט הנפשה בריטי משנת 1993. הסרט דן בארבעה תלמידים, ראסל, אביגייל, אדגר ומישל, ומורם קורניליוס, שיוצאים לטיול בשטח שם הארבעה יוצאים לשיט בסירת משוטים. בחזרתם לביתם משאית שמכילה גז רעיל עוברת תאונה שגורמת לשחרור הגז, שפוגע באחת התלמידות ובהוריה. כדי להציל את חייה צריכים שאר התלמידים לצאת למסע ליער רחוק ולהביא משם צמח מרפא, בטרם יתדרדר מצבה. לבסוף התלמידים מצליחים למצוא את העשב ומגיעים בזמן להציל את חייה, אך מגלים שיערם מלא בבני אדם. מוריהם, קורניליוס, שכשהיה קטן הופרד מהוריו על ידי בני אדם, פוחד שהם יעשו אותו דבר לתלמידיו, אך מגלה שהם מנסים להפטר מהגז ששוחרר בתאונה ולשפר את מצב היער. בסוף הסרט כל היער נוקה מהגז, ולמרות שחלקים גדולים ממנו מתו, לאחר מעשי בני האדם הוא לבסוף ישתקם. אביגייל-עכברה. איחרה לשיעור בגלל שיחה קצרה עם אביה. במהלך מסעם לעבר יער אחר נחטפה על ידי ינשוף שכוונתו המקורית, לחטוף גם אדגר וראסל, כשלה. ראסל-קיפוד. איחר לשיעור בגלל שניסה, ללא הצלחה, להגיע אל ארוחת-הבוקר שאחיו הרבים התנפלו עליה בהתלהבות. קרוב היה להידרס ממכונית ו/או להיפגע מבקבוק זכוכית שהושלך לעברו. אדגר-חפרפר. איחר לשיעור בגלל עזרתה של אימו בהתארגנות לבית הספר. הציל את אביגייל מנפילה כשהחבורה טסה ב"פרפר המעופף". מישל-גירית (בגרסה העברית הוצגה כבואשת). אחייניתו הקטנה של קורנליוס. חלתה לאחר שנשמה גז רעיל. הגז התפשט באוויר עקב התהפכות משאית-גז עקב פנצ'ר שנוצר מעליה על שבריו של בקבוק הזכוכית שהושלך לעבר ראסל. קורנליוס-גירית (בגרסה העברית הוצג כבואש). מורה זקן וחביב שרצה, בעתיד, לבנות את "הפרפר המעופף"{כלי-טיס דמוי מטוס} בגודלו הטבעי. ראסל, אדגר ואביגייל עשו זאת למען שובם מן המסע. "היה היו ביער", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "היה היו ביער", באתר נטפליקס "היה היו ביער", באתר AllMovie (באנגלית) "היה היו ביער", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "היה היו ביער", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "היה היו ביער", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) היה היו ביער, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
מסע הקסם המסתורי

האם התכוונתם ל... Magical Mystery Tour – אלבום של הביטלס Magical Mystery Tour (סרט) – סרט של הביטלס מסע הקסם המסתורי (תוכנית רדיו) – סיפורה של להקת החיפושיות, תוכנית רדיו בעריכת יואב קוטנר מסע הקסם המסתורי (תוכנית טלוויזיה) – תוכנית בהנחיית אבי מלר וספי ריבלין על ההיסטוריה של הכדורגל האנגלי