laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לובנגו

לובנגו (בפורטוגזית: Lubango; עד שנת 1975 נקראה סא דה בנדרה (Sá da Bandeira)) היא עיר בדרום-מערב אנגולה ובירת מחוז חוילה. העיר שוכנת בגובה 1,760 מטרים מעל פני הים כ-680 ק"מ מדרום לבירה לואנדה ולפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 990,165 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה באנגולה, אחרי לואנדה. בשנת 1882 הגיעו לאזור שבו נמצאת היום לובנגו כאלף מתיישבים פורטוגזים מהאי מדיירה. חקלאים אלה פיתחו בהצלחה את האזור והקימו את היישוב. העיר, שנוסדה בשנת 1885 כדי להיות מרכז אזורי למתיישבים אלה, שוכנת בגובה של 1760 מטרים מעל פני הים בתוך עמק ברמת חוילה ומוקפת בנוף הררי מכל עבריה. בשנת 1910 חיו כבר מעל 1700 פורטוגזים בלובנגו. ב-1923 חובר היישוב למסילת הברזל שבין מוסמדס (Moçâmedes, כיום נמיב) שעל חוף הים לבין מנונגה. ממשלת פורטוגל העניקה ליישוב מעמד של עיר וקראה לה סא דה בנדרה, על שמו של המרקיז דה בנדרה שהיה ראש ממשלת פורטוגל בשנים 1836-1837. עקב סירובם של השבטים המקומיים הנוודים-למחצה להתיישב בעיר, היא הייתה העיר היחידה במושבה עם רוב לבן. בהיותה המרכז הראשי של העורף החקלאי של דרום אנגולה, היא נבנתה בסגנון בניה פורטוגזי, עם קתדרלה, מרכז מסחרי, מרכז תעשייתי, בית ספר תיכון, בניין עירייה, בית חולים, בניין דואר, בנקים, חברות ביטוח ושירותים אחרים. העיר התפתחה כמרכז חקלאי ותחבורתי, עם תחנת רכבת ושדה תעופה משלה, שאליהם צמודים סדנאות תיקונים למטוסים ולרכבות. לאחר קבלת עצמאותה של אנגולה מפורטוגל בשנת 1975 שונה בחזרה שמה של העיר ללובנגו. במהלך מלחמת האזרחים באנגולה בשנים 1975-2002, שימשה העיר כבסיס מרכזי לכוחות הקובנים, לכוחות הממשלה ולארגון SWAPO. הכלכלה המשגשגת שלה מתקופת השלטון הפורטוגזי צנחה. לאחר סיום המלחמה בשנת 2002, כמו בכל אנגולה, חזרה העיר לתהליך של התפתחות וגידול בכלכלתה והשקט והיציבות חזרו אליה. כלכלת לובנגו מבוססת על חקלאות, במיוחד על תעשיית בשר, דגנים, אגבה, טבק, פירות וירקות. המגזר התעשייתי מבוסס על ייצור מזון, עיבוד עורות ומוצרי צריכה שונים. כמה בנקים ארציים מפעילים סניפים בעיר. מרכז קניות חדיש מציע מגוון של חנויות בתחומים שונים. שדה התעופה של העיר פעיל לטיסות אזרחיות ליעדים שונים כמו לואנדה הבירה ולוינדהוק בירת נמיביה. כמו כן משמש השדה בסיס לחיל האוויר האנגולי. מסילת הברזל מעיר הנמל נמיב משרתת את לובנגו והיא מהווה צומת רכבות לשלוחה שמובילה לעיר צ'יאנגה (Chiange). בתוך העיר קיים שירות מוניות. ושירות אוטובוסים מקשר את לובנגו עם העיר לוביטו. לובנגו היא אחת הערים הגבוהות באנגולה עם גובה של 1,760 מטרים מעל פני הים. האקלים בעיר הוא אקלים ממוזג יבשתי. במהלך היום מזג האוויר הוא חם ולח וקריר או קר במהלך הלילה. הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 18 מעלות צלזיוס והטמפרטורות הקיצוניות מגיעות למעלה אחת עד 34 מעלות. יוני הוא החודש הקר ביותר. שיא עונת הגשמים הוא בחודשים ינואר-מרץ והחודשים החמים ביותר הם ספטמבר-אוקטובר. מדיה וקבצים בנושא לובנגו בוויקישיתוף לובנגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map "Weatherbase: Historical weather for Sa da Bandeira, Angola".
דוד לובינסקי

דוד לובינסקי (1911 – אוקטובר 1998) היה איש עסקים ישראלי, מייסד קבוצת דוד לובינסקי בע"מ, שהיא היבואן הרשמי של מותגי הרכב פיג'ו, סיטרואן, אופנועי INDIAN, אופל (OPEL), KTM, רכבי השטח POLARIS, ו-MG בישראל. דוד לובינסקי נולד בעיר מחוז קטנה בפולין בשם סקרנביץ (Skierniewice), בקרבת העיר לודז'. ילד שלישי במשפחה המונה שמונה נפשות. אביו, אהרון לובינסקי, היה איש עסקים מקומי שהחל בסחר ביצים ובחלוף השנים מצא את עיקר פרנסתו בהקמת בית חרושת לרהיטים בעיר. לובינסקי למד בחדר ביום, והתלווה לאביו בעסקיו לאחר סיום יום הלימודים. בשנת 1925 החליטה המשפחה לעלות לארץ ישראל לאחר התחזקות האנטישמיות בפולין וחרדת ההורים מגיוס ילדי המשפחה לצבא הפולני. בשנת 1930, הכיר את מי שלימים ישא לאישה, לאה שלוש. השניים הכירו בתנועת הנוער מכבי. לאה, שהתחנכה על ברכי השפה הצרפתית, שימשה כמורה פרטית לחברה הצעיר שהתעתד לצאת ללימודים בפריז. עם התחזקות שליטתו בשפה הצרפתית, נרשם לובינסקי ללימודי הנדסת מכונות באוניברסיטה שבעיר קאן, אחד המוסדות היוקרתיים בצרפת להשכלה גבוהה וללימודי הנדסה. הוא סיים את לימודיו באקדמיה בתואר מהנדס אלקטרו מכניקה ושב לארץ ישראל. עם שובו החל את דרכו בעסקי הרכב. לנוכח העובדה שלא היה ניתן באותה עת לייבא מכוניות בייבוא אישי, התמסר לובינסקי לשיפוץ מכוניות משומשות של הצבא הבריטי, אותן מכר לבעלי היכולת בארץ ישראל. ב-1936 אושר ייבוא מכוניות לארץ ישראל ולובינסקי פתח ברחוב הגדוד העברי בתל אביב סוכנות משנה של חברת פיג'ו, אותה הכיר במהלך שהותו בצרפת, להפצת מכוניות, אופניים, אופנועים ולמכירת חלפים. בהמשך פתח לובינסקי מוסך, מרכז מכירת חלפים ואולמות תצוגה. בשנת 1968 קיבל לובינסקי את הזיכיון לייבוא ושיווק בלעדי של מכוניות פיג'ו בישראל. כהערכה על חלקו בהאדרת שמה של צרפת ותוצרתה, ובשל פועלו בקידום הקשרים הכלכליים בין ישראל לצרפת, העניקה לו ממשלת צרפת את עיטור מסדר לגיון הכבוד. שנה לאחר מכן ייסד את חברת דוד לובינסקי בע"מ, שריכזה את פעילותו בתחום הרכב. בינואר 1977 הקבוצה החלה לייבא ולשווק גם את מכוניות סיטרואן. במהלך השנים התרחבו עסקיו של דוד לובינסקי, וכללו תחומים נוספים. בשנת 1979 הקים, בשיתוף רשת המכללות המקצועיות אורט, בית ספר להכשרת מכונאים. ב-1988 נוסדה חברת לובקס טריידינג - חברה ישראלית למסחר בינלאומי, שייעודה קידום הייצוא הישראלי במסגרת הסכם קניות גומלין עם פיג'ו וסיטרואן. במקביל נוסדה בצרפת חברת SCM MORASCO העוסקת גם היא בסחר גומלין של חלקי חילוף לתעשיית הרכב. דוד לובינסקי נפטר באוקטובר 1998 ונטמן בבית הקברות בסביון. מרדכי אלקן, תחבורה: דוד לובינסקי, מעריב, 29 בדצמבר 1987 מעריב 29 בדצמבר 1987
I Don't Like Mondays

"I Don't Like Mondays" (בעברית: "אני לא אוהבת ימי שני") הוא שיר של להקת בומטאון ראטס ("עכברושי בומטאון") משנת 1979. השיר נסוב סביב אירוע הירי אותו ביצעה ברנדה אן ספנסר בת ה-16 מחלון ביתה לעבר בית ספר יסודי בסן דייגו, קליפורניה ביום שני ה-29 בינואר 1979. ספנסר רצחה את מנהל בית הספר והשרת ופצעה שמונה ילדים ושוטר. לשאלת עיתונאי מדוע עשתה זאת ענתה בפיזור נפש "אינני אוהבת ימי שני" (יום שני הוא יום העבודה והלימודים הראשון לאחר חופשת סוף השבוע בארצות הברית). השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, בוב גלדוף והושלם כחודש לאחר המקרה. השיר שהה ארבעה שבועות בראש מצעד הסינגלים הבריטי בקיץ 1979. השיר זכה להצלחה ולהשמעות רבות במדינות נוספות והגיע לראש המצעד ב-23 מדינות. לעומת זאת, בארצות הברית לא זכה השיר להצלחה. הוא הגיע למקום ה-73 בלבד במצעד בילבורד הוט 100 והשמעתו נאסרה במספר תחנות שידור, בעיקר בקליפורניה, בשל רגישות המקרה. השיר הוקלט גם על ידי טורי איימוס לתקליטה "Strange Little Girls". אחד ממאפייניו הבולטים של השיר הוא נגינת הפסנתר של קלידן הלהקה, ג'וני פינגרס (Johnnie Fingers). מידע על היצירה "I Don't Like Mondays" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "I Don't Like Mondays" באתר AllMusic מידע על היצירה "I Don't Like Mondays" באתר Discogs סרטון השיר "I Don't Like Mondays" באתר יוטיוב על השיר והמקרה באתר סנופס וידאוקליפ רשמי של השיר ״ימי שני הארורים״ - סיפורה של ברנדה ספנסר והשיר, שנולד בעקבות מסע הירי שלה, בפודקאסט ״מינהר הזמן״, ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי עובדות על שירים
סנרק

האם התכוונתם ל... ציד הסנרק – יצירת אי-גיון העוסקת ביצור האגדי הקרוי סנרק סנרק (תורת הגרפים) – גרף חמקמק ונדיר הקרוי על-שם הסנרק
טרסיוסיים

טַּרְסְיוּסִיִּים המכונים גם קופיפיים (שם מדעי: Tarsiidae) היא משפחה של פרימטים ננסיים החיים ביערות דרום-מזרח אסיה והם קרובים רחוקים של הקופים. לקופיפיים גוף קטן (אורך גופם כ-10–15 סנטימטרים) עם רגליים, עיניים ואזניים גדולות יחסית לגופם. הם מותאמים לחיים בחשכה ביערות. פרימטים אלה הם היחידים בסדרה שאינם ניזונים כלל מצמחים ומשיגים את מזונם על ידי טריפת בעלי חיים אחרים - בעיקר מחרקים. הם ישנים בחבורות בחללים בעץ במשך היום. משפחה טרסיוסיים (Tarsiidae) סוג ומין יחיד Xanthorhysis tabrumi - נכחד סוג Afrotarsius - נכחד סוג ומין יחיד קופיף פיליפיני (Carlito syrichta) סוג ומין יחיד קופיף מערבי (Cephalopachus bancanus) סוג קופיף (Tarsius) מין קופיף ממושקף (T. tarsier) מין קופיף דיאנה (T. dentatus) מין קופיף לאריאג (T. lariang) מין קופיף האי פלנג (T. pelengensis) מין קופיף האי סנגיהה (T. sangirensis) מין קופיף ננסי (T. pumilus) מין קופיף וולאס (T. wallacei) מין קופיף גורסקי (T. spectrumgurskyae) מין קופיף מקאסאר (T. fuscus) מין קופיף ניימיץ (T. niemitzi) מין קופיף ג'נטה (T. supriatnai) מין קופיף סיאאו (T. tumpara) מדיה וקבצים בנושא טרסיוסיים בוויקישיתוף טרסיוסיים, באתר ITIS (באנגלית) טרסיוסיים, באתר NCBI (באנגלית) טרסיוסיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טרסיוסיים, באתר GBIF (באנגלית) טרסיוסיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
יוליוס פון גראוורט

יוליוס ריינהולד אוגוסוט פון גראוורט (בגרמנית: Julius von Grawert; ‏28 בדצמבר 1746 – 18 בספטמבר 1821) היה איש צבא פרוסי ששיתף פעולה עם הצרפתים במלחמות הנפוליאוניות. יוליוס פון גראוורט נולד ב-28 בדצמבר 1746 בקניגסברג בירת פרוסיה המזרחית והצטרף לצבא הפרוסי איתו נטל חלק בכמה מלחמות כדוגמת מלחמת שבע השנים וכך עלה בדרגות בצבא הפרוסי. לאחר כיבוש פרוסיה בידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה והתפרקותו של הצבא הפרוסי ירדה קרנו אולם הוא הצליח להתחבב על קציני הצבא הצרפתי ופיקד על כמה גדודי מתנדבים שלזים, וסטפלים ופרוסים לאחר מכן מונה למושל הסמלי של שלזיה. בפקודתו של נפוליאון יצא עם כמה גדודי מתנדבים לרוסיה במסגרת הגרנד ארמה אולם בדרך לרוסיה הוא נפל מסוסו ורגלו נשברה והוא נאלץ לחזור. ב-24 במרץ 1820 פרש מהצבא וקיבל קיצבה שנתית של 4,000 טאלר, וב-18 בספטמבר 1821 מת בביתו בלאנדק. מדיה וקבצים בנושא יוליוס פון גראוורט בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אז'ן דה בוארנה

אז'ן דה בוארנה (בצרפתית: Eugène de Beauharnais, ‏3 בספטמבר 1781 - 21 בפברואר 1824) היה בנו המאומץ, אך לא יורש העצר הקיסרי, של נפוליאון בונפרטה, בנה של ז'וזפין דה בוארנה. אז'ן נולד ב-3 בספטמבר 1781 בפריז, לאלכסנדר דה בוארנה ולז'וזפין דה בוארנה. אביו הוצא להורג בזמן שלטון הטרור בצרפת, ואמו התחתנה לאחר מכן עם נפוליאון בונפרטה. אז'ן התלווה לאביו המאמץ במסעו לאיטליה ולמסעו לארץ ישראל. במהלך המצור על עכו נפצע וחזר לפריז. לאחר מכן סייע לו במהלך הפיכת 18 בברימר, וכאשר הפך נפוליאון לקונסול הראשון מונה בוארנה לקפטן ולחם בכמה קרבות בהם קרב מרנגו שבו לקח חלק חשוב. ב-17 בינואר 1806 התחתן אז'ן עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו 7 ילדים. נפוליאון העניק לו במהלך שלטונו את התארים נסיך צרפת, נסיך ונציה והדוכס הגדול של פרנקפורט. הוא פיקד על גיס איטלקי גדול במסגרת הגרנד ארמה ולקח חלק בקרב בורודינו, לאחר הנסיגה ממוסקבה הצליח להימלט חזרה לגרמניה. לאחר מכן גייס צבא חדש ויצא איתו לדכא התמרדויות בגרמניה. לאחר קרב לייפציג ונפילתו של נפוליאון, קיבל אז'ן מקלט במינכן אצל חמיו מלך בוואריה, בזכות אשתו אוגוסטה, נסיכת בוואריה. בשנת 1817 העניק לו חמיו את התארים "דוכס לויכטנברג" ו"נסיך אייכשטדט". ב-21 בפברואר 1824 מת אז'ן במינכן, ובנו אוגיסט דה בוארנה ירש את תאריו. ב-17 בינואר 1806 התחתן אז'ן עם אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו 7 ילדים: ז'וזפין מלויכטנברג (1807–1876), התחתנה עם אוסקר הראשון, מלך שוודיה איז'ני דה בוארנה (1808–1847), התחתנה עם קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן אוגיסט דה בוארנה (1810–1835), התחתן עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל אמלי מלויכטנברג (1812–1873), התחתנה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל תאודולינד דה בוארנה (1814–1857), התחתנה עם וילהלם, דוכס אוראך קלוטילד דה בוארנה (1816) מקסימיליאן דה בוארנה (1817–1852), התחתן עם מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא אז'ן דה בוארנה בוויקישיתוף אז'ן דה בוארנה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אז'ן דה בוארנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תורת הדגימה

האם התכוונתם ל... תורת הדגימה (עיבוד אותות) תורת הדגימה (סטטיסטיקה)
לוביטו

לוביטו (בפורטוגזית: Lobito) היא עיר נמל במחוז בנגואלה שבמערב אנגולה. העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי מצפון לשפך נהר קטומבלה (Catumbela). העיר חייבת את קיומה למפרץ הנושא את אותו השם שנבחר למיקומו של קצה מסילת הברזל שמקשרת את חוף הים עם חבל קטנגה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 484,351 תושבים. לוביטו נבנתה על שטח חולי במיקומו של אחד הנמלים הטבעיים הטובים ביותר באפריקה. העיר נוסדה בשנת 1843 על ידי השלטון הפורטוגלי בפקודת מריה השנייה מלכת פורטוגל והעבודות להקמת הנמל החלו ב-1903. התפתחותה הייתה איטית עד להשלמתה של מסילת הברזל בין אנגולה לבין קונגו הבלגית ב-1928. תחת השלטון הפורטוגזי היה נמל לוביטו אחד הנמלים הפעילים ביותר במושבה, שממנו עברו היצוא החקלאי של אנגולה והתוצרת של המכרות בדרום קונגו הבלגית ובזמביה. חשיבות רבה נודעה גם לענפי הדיג, התיירות והשירותים. הקרנבל של לוביטו היה אחד הידועים והפופולרים באנגולה הפורטוגלית. לאחר מהפכת הציפורנים בפורטוגל ב-25 באפריל 1974 קיבלה אנגולה עצמאות. הפעילות בנמל לוביטו הייתה מוגבלת עקב ההפרעות לתנועת הרכבות בזמן מלחמת האזרחים באנגולה בין השנים 1975-2002. עם חזרת השלום והיציבות בשנות האלפיים, החלה לוביטו בתהליך של בנייה מחדש ושל פיתוח. נמל לוביטו ממוקם במפרץ לוביטו ומוגן על ידי רצועת חול באורך של 4.8 ק"מ. בנמל עוברים 2 מיליון טונות של מטען ו-370 ספינות בשנה ויחד עם ההתפתחות הכלכלית במחוז, מתקני הנמל נמצאים בתהליך של הרחבה. אין בלוביטו שדה תעופה והיא ממוקמת במרחק 13 ק"מ מנמל התעופה של קטומבלה (Catumbela) ו-33 ק"מ מנמל התעופה של בנגואלה (Benguela). פורטוגל סינטרה, פורטוגל מדיה וקבצים בנושא לוביטו בוויקישיתוף Michael J. Kavanagh, Congo Rail Seeks to Link Copper Mines to Angola’s Lobito Port, Bloomberg.com, October 16, 2013 לוביטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מראה לוביטו מהחלל המגדלור של לוביטו שרידי קטר בלוביטו נמל לוביטו Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map "City councils of Angola". Statoids. Retrieved April 7, 2009. הקרנבל של לוביטו, סרטון באתר יוטיוב
קצאלטננגו

קצאלטננגו (בספרדית: Quetzaltenango, ידועה גם בשם שֵׁלַחוּ (Xelajú) או בקיצור שלה) היא העיר השנייה בגודלה בגואטמלה, אחרי גואטמלה סיטי, ובירת מחוז קצאלטננגו. בתקופה שלפני הכיבוש הספרדי העיר הייתה שייכת לאנשי מאיה ונקראה בשם שלחו. בעת הכיבוש הספרדי היא הייתה בת לפחות 300 שנים. באזור 1520 הקונקיסטאדור פדרו דה אלוואראדו כבש את העיר בעזרת בני ברית אינדיאנים, וקרא לעיר בשפתם, שפת נאוואטל, קצאלטננגו. למרות ששם זה הפך לשמה הרשמי של העיר, רבים, בעיקר האינדיאנים, המשיכו לקרוא לה בשמה המקורי. בין 1838 ו-1840 העיר הייתה הבירה של מדינת לוס אלטוס, חלק מהרפובליקה הפדרלית של מרכז אמריקה. כשהאחרונה התפרקה, צבא גואטמלה בהנהגת רפאל קררה כבש את לוס אלטוס. ב-1850 היו בעיר כ-20,000 תושבים. במהלך המאה ה-19 גידול קפה הפך לענף מרכזי בכלכלת המקום, אשר צמחה עקב כך. העיר הייתה אמורה לארח ב-2018 את משחקי מרכז אמריקה והקריביים, אך בעקבות בעיות כספיות אירוח המשחקים הועבר לברנקייה בקולומביה. קצאלטננגו היא מרכז כלכלי ותעשייתי חשוב בגואטמלה. בנוסף על התעשייה, כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות משדות בסביבה, בהם מגדלים בין היתר קפה, תירס, שומשום ואורז. ארצות הברית ליברמור, קליפורניה, ארצות הברית איטליה טורינו, איטליה נורווגיה טרומסה, נורווגיה מקסיקו סן פרנסיסקו דה קמפצ'ה, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא קצאלטננגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קצאלטננגו קצאלטננגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ביטחון

האם התכוונתם ל... ביטחון לאומי ביטחון שוטף (בט"ש) - פעילות צבאית שגרתית שמטרה להבטיח את הביטחון הלאומי ואת הביטחון האישי (לדוגמה: השגת מודיעין, סיורים בגבולות, שמירות על מתקנים חשובים ועוד). ביטחון שדה (ב"ש) - ראו ביטחון מידע (ב"מ). ביטחון מידע (ב"מ) - אבטחת מידע, מניעת זליגת סודות צבאיים לידי האויב. מידת הביטחון ביטחון פנים ביטחון אישי ביטחון חברתי ביטחון כמילה נרדפת לערבות. משטרה מערכת הביטחון הישראלית אבטחה משרד הביטחון
מלאנז'ה

מלאנז'ה (בפורטוגזית: Malanje או Malange) היא עיר בצפון-מערב אנגולה ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר מרוחקת 350 ק"מ דרום-מזרחית לבירה לואנדה ולפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 641,011 תושבים. בסביבת העיר נמצאים מפלי קלאונדולה (Calandula), תצורות הסלע של פונגו אנדונגו (Pungo Andongo) וסכר קפנדה (Capanda). האקלים הוא לרוב לח, ממוצע הטמפרטורות נע בין 20–24 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים נעה בין 900 ל-130 מ"מ בעונה הגשומה (אוקטובר-אפריל). במאה ה-19 נוסדה מלאנז'ה על ידי מתיישבים פורטוגזים. סלילתה מסילת הברזל בין מלאנז'ה לבין הבירה לואנדה ברמות הפוריות, החלה ב-1885. בסביבת העיר השתרע אזור גידול הכותנה העיקרי של המושבה שהיה המניע להתפתחותה. העיר התפתחה באמצע המאה ה-19 כשוק פתוח ברמת אנגולה המרכזית. בהיותה בגובה של 1333 מטרים מעל פני הים, האקלים במלאנז'ה הוא טרופי יבשתי האידיאלי לסוגים מסוימים של גידולים חקלאיים. העיר התפתחה כמרכז חשוב לשירותי חקלאות, תעשייה ומסחר. ענפי היצור שלה הם: כותנה, טקסטיל, קפה, פירות ותירס. מבני הציבור בעיר כללו בית קולנוע, בית חולים, תחנת רכבת ושדה תעופה. נסיגת הפורטוגלים מאנגולה, קבלת העצמאות ולאחר מכן מלחמת האזרחים באנגולה בשנים 1975–2002 הקשו מאוד על ייצור הכותנה, הקפה והתירס. מלאנז'ה נהרסה חלקית במהלך מלחמת האזרחים אך מאמצי בניה מחדש בשנים שלאחר סיום המלחמה הצליחו להניע תהליך של פיתוח העיר וסביבותיה. ליד העיר נמצא הפארק הלאומי קנגנדלה (Cangandala) שהוקם על ידי השלטונות הפורטגזים ב-1970 לצורך הגנתה של אנטילופת הסוס הענקית (תת-מין של אנטילופת סוס שחורה) שנתגלתה ב-1963. מבני דת מרכזיים הם הכנסייה האוונגלית ב קווסואה (Quêssua), קברה של המלכה נזינגה (Nzinga) מהמאה ה-17 וקברו של ז'וזה דו טלאדו (José do Telhado), שהיה מעין רובין הוד מקומי בתקופה הקולוניאלית. בתקופה הקולוניאלית הוקם בעיר שדה תעופה שכיום מתקיימות בו טיסות אל עיר הבירה לואנדה. סלילתה של מסילת הברזל בין לואנדה למלאנז'ה החלה בשנת 1885. לאחר מלחמת האזרחים הוחל בשיקום הקו ההרוס. מדיה וקבצים בנושא מלאנז'ה בוויקישיתוף מלאנז'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map Conservation of the critically endangered Giant Sable Antelope, Malanje Province, Angola, Whitley Fund for Nature, 2006 Return to Malanje marks Angolan railway revival, Railwaygazette.com, 13 Jan 2011
Jewish Quarterly Review

The Jewish Quarterly Review (בראשי תיבות: JQR) הוא כתב עת מדעי הנתון לביקורת עמיתים המתמקד במחקרים ביהדות. הוא מתפרסם פעם בשלושה חודשים עבור מרכז הרברט ד. כץ למחקרי יהדות מתקדמים (Herbert D. Katz Center for Advanced Judaic Studies) הנמצא באוניברסיטת פנסילבניה. כתב העת נוסד בלונדון ב-1889 על ידי ישראל אברהמס וקלוד מונטיפיורי כתוצאה של התפתחות תנועת חכמת ישראל. הוא כתב העת הוותיק ביותר בשפה האנגלית בנושא מחקר יהדות. כתב העת זמין למנויים דרך מאגרי המידע המקוונים פרויקט MUSE ו-JSTOR. אתר האינטרנט הרשמי של Jewish Quarterly Review (באנגלית) Jewish Quarterly Review, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Jewish Quarterly Review, באתר OCLC (באנגלית) JQR on Project MUSE JQR on JSTOR Herbert D. Katz Center for Advanced Judaic Studies at the University of Pennsylvania (הספר בקטלוג ULI) "Jewish Quarterly Review". Jewish Encyclopedia.
לואנה

לואנה (בפורטוגזית: Luena; עד שנת 1975 נקראה לוּסוֹ (Luso)) היא עיירה במזרח אנגולה ובירת מחוז מוזיקו. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 454,409 תושבים. העיירה ידועה כמקום קבורתו של מנהיג UNITA, ז'ונאס סאווימבי שנורה ונהרג על ידי כוחות צבא אנגולה ב-22 בפברואר 2002. ב-3 בינואר 2008 חולל קברו וארבעה חברי תנועת הנוער של התנועה העממית לשחרור אנגולה (MPLA), נעצרו ונשפטו. ז'ונאס סאווימבי מדיה וקבצים בנושא לואנה בוויקישיתוף מאמר על לואנה (באנגלית) Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map "Jonas Savimbi's tomb vandalised, says UNITA", Mail and Guardian, January 23, 2008.
סאורימו

סאורימו (בפורטוגזית: Saurimo) היא עיר בצפון-מזרח אנגולה ובירת מחוז דרום לונדה. העיר שוכנת בגובה 1,081 מטרים מעל פני הים כ-150 ק"מ מהגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וכ-800 ק"מ דרום-מזרחית לבירה לואנדה. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 567,922 תושבים. העיר נקראה בעת הקמתה ועד שנת 1975 וילה אנריקה דה קרבאליו (בפורטוגזית: Vila Henrique de Carvalho) על שם אנריקה דה קרבאליו (פו'), מגלה ארצות פורטוגזי שביקר באזור ב-1884 ויצר קשר עם עם הלונדה (Lunda). כיום עיקר הפעילות הכלכלית המקומית היא חקלאות ותעשיית היהלומים. ענפי הגידול החקלאיים העיקריים הם: מאניוק, תירס ובטטה. פעילויות כלכליות אחרות הם מלאכת יד ודיג. בעיר נמצא גם שדה תעופה, ועובר בה גם כביש EN180 שמחבר בין צפון מזרח המדינה לדרום מזרחה. מדיה וקבצים בנושא סאורימו בוויקישיתוף Saurimo - WELCOME TO ANGOLA סאורימו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map
מיכאל פרידלנדר

מיכאל פרידלנדר (באנגלית: Michael Friedländer‏; 29 באפריל 1833 - 10 בדצמבר 1910) היה מזרחן ומנהלו של בית הספר ללימודי יהדות של לונדון (Jews' College). ידוע במיוחד בשל תרגומו לאנגלית של ספר מורה נבוכים של הרמב"ם. היה זה התרגום הנפוץ ביותר עד תרגומו החדש יותר של שלמה פינס והוא עדיין מופץ בחנויות. פרידלנדר נולד ביוטרושין בדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בבית הספר הקתולי המקומי ואת חינוכו היהודי קיבל בחדר ומאביו שהיה ובקי בדקדוק עברי. אחרי כן למד בגימנסיה ובאותו זמן המשיך את לימודי היהדות שלו אצל הרבנים יעקב יוסף אטינגר ואלחנן רוזנשטיין. ב-1856 הוא התחיל ללמוד שפות קלסיות ומתמטיקה באוניברסיטאות של ברלין והאלה. הוא קיבל תואר דוקטור ב-1862. במקביל ללימודיו באוניברסיטה המשיך ללמוד תלמוד. כשהוא התיישב בברלין הוא מונה להיות מנהל תלמוד תורה והתפטר ב-1865 כדי להיות מנהל בית הספר ללימודי יהדות בלונדון כמחליפו של ברנט אברהמס (Barnett Abrahams). שם הוא לימד תאולוגיה, פרשנות מקרא ותלמוד, היסטוריה יהודית, מתמטיקה וערבית. הוא פרש מתפקיד זה ב-1907 ונפטר ב-1910. חתנו הוא משה גסטר (1856–1939) שהיה רב הקהילה הספרדית והפורטוגזית בלונדון ובלשן עברי. פרידלנדר פרסם הרבה מאוד. הוא כתב כמה עשרות ערכים לאנציקלופדיה היהודית. כחבר באגודה לספרות עברית (Society of Hebrew Literature) הוא פרסם תחת חסותה: The Commentary of Abraham ibn Ezra on Book of Isaiah|Isaiah, translated into English with extensive annotations (available on Google Books) An Essay on the Writings of Ibn Ezra The guide for the perplexed. translated from the original Arabic text (1881). The Jewish Religion (1890, American edition: 1946) German language|German commentary upon the Song of Songs (1867). הוא גם ערך 'תנ"ך יהודי משפחתי' ('Jewish Family Bible) (1881 באנגלית ועברית. חיבר ספר שימוש של הדת היהודית, עסק בלוח העברי ותרם מאמרים ל-Jewish Quarterly Review ל- Dictionary of National Biography ולפרסומים נוספים. Theodor Gaster, Dr. Michael Friedländer (a biographical sketch)", in Michael Friedländer, The Jewish Religion (2nd ed.), New York: Pardes Jewish Year Book, 1899; Jewish Chronicle, May 8, 1903.J מידע על Michael Friedländer בקטלוג הספרייה הלאומית "מיכאל פרידלנדר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מיכאל פרידלנדר (1833-1910), דף שער בספרייה הלאומית
גשר התנאים

גשר התַּנָּאִים הוא גשר להולכי רגל השוכן ברחוב התנאים בחולון, מעל נתיבי איילון ומסילת הרכבת. אורכו כ-71 מטרים, רוחבו כ-21 מטרים וגובהו כ-6 מטרים. הגשר נחנך ב-1999 בעקבות סלילת איילון דרום, אשר גרם לקטיעת רחוב התנאים לשני מקטעים, והוא משמש כנקודת החיבור היחידה בין שכונות ג'סי כהן וקריית מיכה. בניית הגשר הייתה תנאי לפתיחת איילון דרום, על פי הסכם בין חברת נתיבי אילון לעיריית חולון. אולם בסוף 1997, עם השלמת סלילת הכביש הגשר לא נבנה. במאי 1998, ראשי ועדי השכונות באזור עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בבקשה לתת צו ביניים המורה לא לפתוח לתנועה את נתיבי איילון דרום, עד להשלמת הגשר והתאמתו למעבר לנכים, לנשים עם עגלות ילדים, לילדים עם אופניים ולאוכלוסייה קשישה. על העתירה היו חתומים ראשי הוועדים של רמת הנשיא, רמת יוסף וניצנה בבת ים, וג'סי כהן, נאות רחל, תושבי רחוב הערבה, קריית מיכה ותל גיבורים בחולון, וכן תושבים נוספים. בעקבות העתירה, עם בנייתו של הגשר הותקנו בשני צדדיו מעליות המאפשרת נגישות לקשישים ובעלי מוגבלות (לראשונה בארץ),. אך המעליות לא תחזקו והושבתו זמן קצר לאחר הקמתם. עקב אי תחזוקה שוטפת סובל הגשר וסביבתו מהזנחה קשה, והם מסמלים יותר מכל את הבעיות הסביבתיות שנוצרו בשכונות הגובלות בכביש נתיבי איילון מאז סלילתו וקטיעת החיבור שהיה בעבר בין שכונות ג'סי כהן וקרית מיכה. בשנת 2018 פורסם כי חברת נתיבי איילון תשפץ את המעליות שבגשר ותתקין עליו אמצעי בקרה מתקדמים, כחלק מהסכמה שגובשה עם עיריית חולון לפיה אחרי העבודות תועבר תחזוקת הגשר לאחריותה של עיריית חולון. בתחילת שנת 2019 חברת נתיבי איילון פרסמה מכרז להתקנת מעליות חדשות בגשר. המעליות החדשות יחוברו למוקד אבטחה ותותקן מצלמת אבטחה בכל אחת מהן, למניעת מעשי השחתה. השקת המעליות החדשות מתוכננת לתחילת שנת 2020. כמו כן, במהלך הרבעון השני של 2019, עיריית חולון צפויה לשפץ את הגשר. באוגוסט 2019, הודיעה חברת נתיבי איילון שאף חברה לא נגשה אל המכרז, ושהשיפוץ יבוצע ישירות על ידה. בתאריך 30.8.21 עד 31.8.21 בוצעו השיפוצים בגשר שבמסגרתם העירייה פעלה לשיקום ויזואלי של הגשר ,התקנת גופי תאורה, תיקון המדרגות ומחיקת הגרפיטי בגשר. ביום א' 14.5.23 החלו עבודות לשיקום גשר התנאים. העבודות יימשכו כשלושה חודשים, ללא הפרעה לתנועת הולכי הרגל בגשר. על הגשר מדרגות מעלית מדיה וקבצים בנושא גשר התנאים בוויקישיתוף כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון סכסוך מונע פתיחת נתיבי אילון דרום, באתר גלובס, 22 בספטמבר 1997 ועדי שכונות בבת ים וחולון עתרו נגד פתיחת נתיבי איילון דרום, באתר גלובס, 18 במאי 1998 נתיבי איילון תתקין מעליון נכים בגשר הולכי רגל "התנאים" בחולון, באתר גלובס, 22 במרץ 1999 אורן שטרנברג, אחרי שנים של הזנחה: האם גשר התנאים והמעליות ישוקמו וישופצו?, באתר השקמה חולון, 29 באוקטובר 2019 אורן שטרנברג, מי ישפץ את גשר התנאים? אף קבלן לא ניגש למכרז בקריית מיכה, באתר השקמה חולון, 20 באוגוסט 2019 אורן שטרנברג, בשורה לתושבי קריית מיכה: פורסם המכרז למעליות בגשר התנאים, באתר השקמה חולון, 19 בפברואר 2019