laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'רמיין דפו

ג'רמיין קולין דפו (באנגלית: Jermain Coline Defoe; נולד ב-7 באוקטובר 1982 בבקטון, לונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי. דפו החל את הקריירה המקצועית שלו בבורנמות', אליה הושאל מקבוצת וסטהאם יונייטד הלונדונית. בעונת 2000/2001 כבש 18 שערים ב-29 משחקים, מה שגרם להנהלת וסטהאם להחזיר אותו לקבוצה בסיום העונה. בניגוד לתקופה שלפני השאלתו לבורנמות', בה הופיע דפו רק במשחק אחד, קיבל החלוץ יותר הזדמנויות בעונת 2001/2002 וסיים את העונה עם 10 שערים ב-35 הופעות. בעונת 2002/2003 הפך דפו לשחקן הרכב קבוע, וגמר את העונה עם 8 כיבושים ו-37 הופעות. ב-2003/2004 דפו איבד את מקומו בקבוצה וזכה לדקות משחק מעטות. את העונה סיים עם 19 הופעות בלבד, בהן כבש 11 שערים. בעונה הזאת צד דפו את עינה של יריבתה העירונית של וסטהאם, קבוצת טוטנהאם הוטספר, שהחליטה להחתים אותו. בטוטנהאם, קבוצה בעלת שאיפות וציפיות גבוהות יותר מאשר וסטהאם הצנועה, הבין דפו כי מקומו בקבוצה אינו מובטח, וכי עליו להתאמץ להראות למאמן הקבוצה, מרטין יול, את יכולותיו. דפו רשם באותה עונה 7 שערים ב-15 הופעות וזכה לזימון לנבחרת אנגליה על ידי מאמנה, סוון-יוראן אריקסון. את הבכורה בנבחרת ערך ביוני 2004 מול איסלנד. בעונת 2004/2005 הפך דפו לשחקן הרכב קבוע במדי טוטנהאם. הוא ערך 35 הופעות בהן כבש 13 שערים. העונה שאחריה הייתה בינונית יותר מבחינתו, אותה סיים עם 9 שערים ב-35 הופעות. בינואר 2008 עבר דפו לפורטסמות', תמורת כ-9 מיליון לירות שטרלינג. דפו לא שותף בזכייתה של פורטסמות' בגביע ה-FA, כיוון ששיחק באותה עונה בגביע במדי טוטנהאם. לאחר שנה בלבד בפורטסמות' החליט לחזור דפו לטוטנהאם, ובינואר 2009 חתם על חוזה בקבוצה ל-5 שנים. ב-22 בנובמבר 2009 הבקיע דפו חמישה שערים בתוך 36 דקות במחצית השנייה של הניצחון 1–9 על ויגאן את'לטיק בווייט הארט ליין. שלושת השערים הראשונים שלו במחצית זו היו השלושער המהיר ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג. ניצחון זה השווה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדות הפרמייר ליג. דפו היה לשחקן השלישי בהיסטוריה של הליגה שמבקיע חמישה שערים, לאחר אלן שירר ואנדי קול. ב-10 בינואר 2014, לאחר חמש שנים בטוטנהאם, עבר דפו לטורונטו והחל לשחק במדיה ב-28 בפברואר. ב-16 בינואר 2015 חזר דפו לפרמייר ליג כאשר חתם בסנדרלנד. ב-29 ביוני 2017 חזר לאחר 16 שנה לבורנמות'. ב-6 בינואר 2019 הושאל לגלאזגו ריינג'רס לעונה וחצי, ובינואר 2020 חתם על חוזה קבוע לעונה אחת בקבוצה. ב-25 באוקטובר 2020 כבש את שערו ה-300 בקריירה, במשחק מול ליווינגסטון. ב-31 בינואר 2022 חזר לסנדרלנד וחתם עד לסוף העונה. ב-22 בפברואר ערך הופעת בכורה בתיקו 1-1 נגד ברטון אלביון. בשנת 2017 אימץ אורח חיים טבעוני. מדיה וקבצים בנושא ג'רמיין דפו בוויקישיתוף ג'רמיין דפו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'רמיין דפו, באתר Transfermarkt ג'רמיין דפו, באתר Soccerway ג'רמיין דפו, באתר BDFutbol ג'רמיין דפו, באתר WorldFootball.net ג'רמיין דפו, באתר National Football Teams ג'רמיין דפו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt תשע בום: טוטנהאם הביסה את וויגאן 1:9, באתר ONE‏, 2 בנובמבר 2009 England goalscorer Jermain Defoe says vegan diet and discipline paying off, theguardian.com Quorn Q&A With Jermain Defoe, youtube.com
חנק

האם התכוונתם ל... בזואולוגיה: משפחה חנקיים - משפחת נחשים הידועים בהריגתם על ידי חנק תת-משפחה חנקים - תת-משפחה של חנקיים ביניהם מיני המכונים "רב חנק" כמו רב חנק מצוי תת-משפחה חנקוניים - תת-משפחה של חנקיים קטנים חנק (סוג) – סוג נחש חנק בו המין חנק משריץ, המצוי בישראל חנק קלברי – מין נחש ממשפחת החנקיים ממוצא אפריקני חנק שפוע חוטם – סוג נחשים חנקיים חנקי מדגסקר – תת-משפחה של נחשים החיה במדגסקר חנק (אסקלפיים) – סוג במשפחת האסקלפיים חנק (רפואה) – מצב רפואי בו לא מתאפשרת נשימה, העשוי לנבוע ממגוון סיבות, כגון טביעה, הרעלה, מחלה, שאיפת גוף זר ועוד חניקה (אמנויות לחימה) – טכניקת גראפלינג שמטרתה לגרום לחנק, בין אם דמי (מניעה של הספקת הדם לראש) או גרוני (מניעה של כניסת חמצן לריאות) חנק ארוטי – פרקטיקה מינית שבה אדם חונק את בת/בן זוגו, או את עצמו חנק (הלכה) – אחת מארבע מיתות בית דין סאפאקיישן (בתרגום לעברית - "חניקה") - להקת דת' מטאל אמריקאית חנקן
קמינו

קמינו (בספרדית: Camino; באופן מילולי: "דרך") הוא דפדפן חופשי המבוסס על מנוע Gecko של קרן מוזילה. הוא פותח במיוחד עבור מערכת ההפעלה Mac OS X. בעוד מרבית יישומי מוזילה משתמשים בשפת הממשק XUL, עובד קמינו בסביבת Cocoa הטבעית במקינטוש; התאמת הדפדפן למערכת ההפעלה מתבטאת בתכונות נוספות, דוגמת שיתוף הפעולה עם תוכנות כ־Keychain ו־Bonjour. ראשית הדפדפן בניסוי שערכו מייק פינקרטון ווידור אפראו במסגרת עבודתם בנטסקייפ, שמטרתו הייתה שילוב בין Gecko לבין Cocoa. בראשית 2002 הצטרף אליהם דייב היאט, ממפתחי פיירפוקס, ובנה עבורם את המעטפת "כימרה". הגרסה הראשונה של "כימרה", 0.1, שוחררה למרשתת בשלושה־עשר בפברואר, 2002, וצברה פופולריות במהרה, בעיקר בזכות היותה מהירה בהרבה מהמתחרה העיקרי, אינטרנט אקספלורר 5 למקינטוש. במהלך 2002 נשכר היאט על ידי אפל, והתחיל לעבוד על מה שיהיה, מאוחר יותר, לדפדפן ספארי. למרות עזיבתו, והעדר תמיכה מצד מנהלי AOL, הבעלים של נטסקייפ, הצליח גרעין המפתחים לשחרר במרץ 2003 את גרסה 0.7. בשלב זה כבר שונה שם הדפדפן ל"קמינו", מטעמים משפטיים. ביטול הפרויקט על ידי נטסקייפ חייב את המפתחים להגדיל את הסתמכותם על הקהילה; ואכן, גרסה 0.8 פותחה בעיקר לפי אידאולוגיית הקוד הפתוח, על ידי תורמים מכל העולם, בניגוד לקודמתה, שדמתה מאוד לדפדפן של נטסקייפ. שלב הבטא הסתיים עם פרסום הגרסה הרשמית הראשונה, 1.0, בארבעה־עשר בפברואר 2006. יתרונו המרכזי של קמינו על פיירפוקס הוא התאמתו למערכת ההפעלה. כך, למשל, אפשר להוסיף כתובת דוא"ל מהדפדפן ישירות לספר הטלפונים, או לחפש באמצעות Spotlight בין הסימניות. יתרון נוסף הוא מערכת ניהול הסימניות האינטואיטיבית. קמינו תומך בגלישה בלשוניות וכולל מנהל הורדות וחוסם חלונות קופצים. כמו כן הוא מציע אפשרויות מתקדמות לאבטחה ולפרטיות. מדיה וקבצים בנושא קמינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמינו (באנגלית)
מגדל המפרש

מגדל המפרש, מוכר גם בכינוי "מגדל הטיל", או בשמו הרשמי מגדל קריית הממשלה על שם יצחק רבין, או "מגדל C", הוא מגדל משרדים בחיפה, שהוא המרכיב הבולט מקרב המבנים המרכיבים את קריית הממשלה המחוזית, שנועדה לרכז את פעילות קריית הממשלה במחוז חיפה וכוללת את בניין האוצר הסמוך, בתי המשפט ומתקנים נוספים. בעת השלמתו ב-2002, היה המגדל ה-8 בגובהו בישראל. כיום הוא המגדל ה-70 בגובהו במדינת ישראל. המגדל עצמו הוא בן 29 קומות מעל הקרקע ו-8 נוספות מתחתיה. גובהו הכולל, לרבות הצריח דמוי זוג המפרשים שבראשו, הוא 137 מטרים. המגדל הוקם בין השנים 1999–2002 בין הרחובות נתנזון, העצמאות והפל"ים, ועם סיום בנייתו עקף את מגדל אשכול והפך למבנה הגבוה בחיפה ובכל צפון הארץ. בשנת 2003 נבנה מגדל חברת החשמל במבואות הדרומיים של חיפה. אם לא מחשבים את האנטנות לראשו של מגדל המפרש, מגדל חברת החשמל גבוה יותר במספר מטרים. בצירוף האנטנה שלראשו, מגדל המפרש גבוה בשבעה מטרים ממגדל חברת החשמל. בתכנון המגדל וסביבתו נעשה ניסיון לשילוב בין ישן וחדש. בשדרת הקשתות, המעוצבת בסגנון עתיק ומובילה משדרות הפל"ים אל המגדל המודרני, שולבו רפליקות של פסיפסים ומפות עתיקות של חיפה. בין היתר מופיעה מפה משנת 1773 לצד רישומים של נוסעים שעברו בעיר לאורך ההיסטוריה שלה. הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים אמר-קוריאל (דינה אמר ואברהם קוריאל). בבנייתו נעשה שימוש בהנדסת אנוש מתוחכמת ובטכנולוגיה שעד אז טרם הייתה בשימוש בבנייני ציבור בישראל. הגישה אל קומפלקס קריית הממשלה נעשית מרחוב נתנזון, באמצעות גרם מדרגות הישר מהרחוב, ומשדרות הפל"ים, שמעליהן נמתח גשר הולכי-רגל המחבר בין בתי המשפט וטיילת הקשתות המוליכה למגדל. המכרז להקמת קריית הממשלה במחוז חיפה, כולל המגדל, פורסם במרץ 1998. כחלק מתנאי המכרז, היזמיים יכלו לבנות גם משרדים להשכרה, מסחר וחניונים בתשלום. היזם גם היה אמור להתחייב לבנות תחנת רכבת פרוורים בסמוך בשם חיפה – בית המכס. המגדל הושלם בתחילת 2002. בתחרות שנתית לגורדי שחקים שערך אתר skyscrapers.com (כיום emporis.com, מן האתרים המובילים בתחום זה) הוא זכה במקום השמיני לשנת 2002. המגדל, שנבנה מחומרים מתקדמים, תוך שימוש בהנדסה המבטיחה לו חסינות מפני רוחות חזקות ורעידות אדמה, הוא בעל תצורה עגולה ו"עתידנית"[דרוש מקור]. מבט מן האוויר על העיר התחתית וחלק מהדר מבט ממרכז הכרמל על המגדל והנמל מגדל המפרש כפי שהוא נראה מן הים מסגד אל-ג'רינה בחזית מגדל המפרש, מבט לכיוון מזרח העיר התחתית מדיה וקבצים בנושא מגדל המפרש בוויקישיתוף מגדל המפרש באתר גורדי השחקים העולמי דליה טל, ‏האוצר החל ביישום תוכנית להקמת קריות ממשלה חדשות בערי המחוז, באתר גלובס, 11 ביוני 2001 בית ספרי, באתר www.kibutz-poalim.co.il מאת דוד חיון, ‏יזמי קריית הממשלה בחיפה יקימו פרוייקטים פרטיים צמודים, באתר גלובס, 2 בדצמבר 1997 המדינה הוציאה מיכרז לבנית קרית הממשלה בחיפה, באתר גלובס, 30 במרץ 1998 צביקה רובינס, ‏פרוייקט בית המכס בחיפה יוצא למכרז, באתר גלובס, 6 במאי 2001
סבאח

ג'נט ג'רג'יס פע'אלי (בערבית: جانيت جرجس فغالي) הידועה בשם הבמה סבאח (בערבית – "בוקר") (صباح; ‏10 בנובמבר 1927 - 26 בנובמבר 2014) הייתה זמרת ושחקנית לבנונית שהופיעה ב-83 סרטים, שיחקה ב-27 מחזות, ועל שמה רשומים כ־3,000 שירים. שם החיבה שלה היה "שחרורה", על שם ציפור השיר שחרור. נולדה למשפחה נוצרית בכפר בדאדון, דרומית-מזרחית לביירות שבלבנון, שלישית מ-4 אחים. משפחתה הייתה דתית - סבה היה כומר ודודה ארכיבישוף. את אהבתה למוזיקה רכשה מאמה שערכה ערבים מוזיקליים בביתם. אביה, גרגיס, שלטענתה נטש אותה, משום שכנראה רצה בן, היה פוגע בה פיזית ואף ניסה לקחת את הרווחים שעשתה בצעירותה משירה ומשחק. אחיה רצח את אמה בגלל שהניח שנהלה רומן. לאירוע זה הייתה השפעה רבה על חייה של סבאח. היא הקליטה את השיר הראשון שלה בגיל 13 ומיד תפסה את תשומת לבה של המפיקה והשחקנית הלבנונית אסיא דאר'ר (آسيا داغر; אַסְיַא דַארִ'ר) שהחתימה אותה על חוזה לשלושה סרטים ולקחה אותה למצרים. הסרט הראשון בו השתתפה ב-1945 הלב אוהב רק פעם אחת (القلب له واحد), הפך אותה לכוכבת. בתחילה המבקרים המצרים לא העריכו אותה, אולם אחרי המהפכה במצרים ב-1952, היא הפכה גם לחביבת המבקרים והתפרסמה בכל העולם הערבי. קולה הייחודי והעשיר, יכולות המשחק וסגנון הלבוש הצבעוני, הפכו את סאבח לאחת הזמרות הפופולריות ביותר לא רק של בלבנון, אלא גם בכל העולם הערבי. היו לה קשרים ארוכים עם כמה מהמלחינים המובילים ובראשם המלחין המצרי עבד אל-והאב, המלחין הלבנוני מנסור רחבני והמלחין המצרי כמאל א־טוויל. הקריירה של סבאח נמשכה עד מותה. בשנת 2006 הוציאה שני סינגלים יחד עם הזמרת רולא סעד: "דלועה" (מפונקת) – מחרוזת נוסטלגית משירי סבאח, ו"יאנא יאנא" – שיר נוסף אותו ביצעה סבאח באחד מסרטיה. סבאח קבלה הוקרה ממנהיגים ערבים, חוסיין מלך ירדן העניק לה אות כבוד, ואנוואר סאדאת העניקו לה אזרחות מצרית. מעבר לקריירה האמנותית שלה, סאבח נודעה בחייה האישיים הסוערים. היא נישאה לתשעה גברים בניהם חבר פרלמנט לבנוני, הכנר שניגן בהופעותיה, שחקנים, זמרים ושייח כוויתי. כן היא הייתה ידועה במספר הניתוחים הפלסטיים המרובים שעברה. לסבאח שני ילדים, בן מבעלה הראשון נג'יב שמאס ובת מבעלה השלישי, אנואר מנסי. סבאח, או "סבוחה" בפי מעריציה, נחשבת לאחת הדיוות הגדולות של המוזיקה הערבית. סבאח נפטרה ב-26 בנובמבר 2014 ממחלה קשה, בגיל 87. מדיה וקבצים בנושא סבאח בוויקישיתוף סבאח, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סבאח, באתר AllMovie (באנגלית) סבאח, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סבאח, באתר MusicBrainz (באנגלית) סבאח, באתר Discogs (באנגלית) שירים של סבאח, באתר ALTARAB רועי קייס, העולם הערבי מרכין ראש: מתה הדיווה סבאח, באתר ynet, 26 בנובמבר 2014 איל שגיא ביזאוי, מתה הזמרת הלבנונית סבאח, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2014 איל שגיא ביזאוי, סבאח, הדיווה הערבייה שניהלה את החיים הכי שערורייתיים, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2014 סבאח, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רועי קייס, העולם הערבי מרכין ראש: מתה הדיווה סבאח, באתר ynet, 26 בנובמבר 2014 Mostyn, Trevor (2014-12-07). "Sabah obituary". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-11-10. איל שגיא ביזאוי, סבאח, הדיווה הערבייה שניהלה את החיים הכי שערורייתיים, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2014 "Lebanese diva Sabah dies, aged 87". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-11-26. נבדק ב-2017-11-10. "Remembering Sabah, An Iconic And Thoroughly Unconventional Arab Star". NPR.org (באנגלית). נבדק ב-2017-11-10. איל שגיא ביזאוי, מתה הזמרת הלבנונית סבאח, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2014
ג'אקומו אגוסטיני

ג'אקומו אגוסטיני (באיטלקית: Giacomo Agostini; נולד ב-16 ביוני 1942) הוא רוכב מרוצי אופנועים איטלקי שהתחרה בסדרת הגרנד פרי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. הוא זכה ב-15 אליפויות עולם, מתוכן שמונה בקטגוריה הבכירה. בחמש עונות הוכתר אגוסטיני לאלוף עולם בשתי קטגוריות שונות במקביל. אגוסטיני נולד בלוברה, מחוז לומברדיה שבאיטליה. בעודו נער ניסה את כוחו במרוצים, אך אביו, שהיה תעשיין איטלקי עשיר, הפגין חוסר שביעות רצון מהעיסוק במרוצים. אגוסטיני החל את קריירת הרכיבה המקצועית בגיל 21 ב-1963. בשנה זו זכה בתואר אלוף איטליה בקטגוריית 175 סמ"ק כשרכב עבור חברת מוריני האיטלקית. הצלחתו אפשרה לו לעבור לקטגוריית ה-350 סמ"ק ולזכות בתואר אליפות איטליה בשנה העוקבת. במסגרת עונה זו הוא גם התחרה בסיבוב האיטלקי של עונת הגרנד פרי ב-350 וסיים במקום הרביעי. הוא הוחתם לקבוצת היצרן האיטלקי אם וי אגוסטה שבה רכב אלוף העולם באותה עת מייק היילווד. מעברו של היילווד ב-1966 לקבוצת היצרן היפני הונדה הותירה את אגוסטיני כרוכב הבכיר בקבוצה וסללה את הדרך לרצף אליפויות שלא שוחזר מעולם בקטגוריית ה-500 הבכירה. הוא זכה עבור אם וי אוגוסטה בשבע אליפויות רצופות ב-500 וכמעט במקביל בעוד שבע רצופות ב-350. עונת 1967 הגיעה לסיום דרמטי כאשר אגוסטיני והיילווד זכו כל אחד בחמישה מרוצים לפני פתיחת המרוץ האחרון שבו הוכרעה האליפות לטובת אגוסטיני. ב-1974 הודיע אגוסטיני על מעבר לקבוצת היצרן של ימאהה. היה זה צעד חריג באותה עת, כיוון שהיצרנים היפניים לא הצליחו עד אז לזכות באליפות ה-500. באותה שנה לא הצליח אגוסטיני להשיג את התואר בקטגוריית ה-500 סמ"ק, אך זכה ב-350. שנה לאחר מכן, זכה בתואר ראשון ליצרן יפני בקטגוריית ה-500. היה זה גם אופנוע שתי הפעימות הראשון שזכה בתואר זה. ניצחונו האחרון של אגוסטיני היה ב-1976 בגרמניה. בעונה זו חזר לאם וי אוגוסטה אך לא זכה לאליפות נוספת. הוא פרש ממרוצי אופנועים בשנת 1977. החל מ-1978 ניסה כוחו במשך שלוש שנים במרוצי מכוניות אך לא זכה להצלחה. בשנת 2000 העניק ארגון ה-FIM לאגוסטיני את התואר "אגדת מרוצים". מדיה וקבצים בנושא ג'אקומו אגוסטיני בוויקישיתוף ג'אקומו אגוסטיני, באתר מרוצי אופנועי גרנד פרי
מרכזית בת גלים

התחנה המרכזית בת גלים ממוקמת בשכונת בת גלים בעיר התחתית של חיפה, ופעלה בשנים 1974–2003, הייתה חלק ממערך התחבורה הציבורית הפנים-עירונית בחיפה, והבין-עירונית ממנה יצאו אוטובוסים לכל רחבי ישראל. מבנה התחנה מתנשא לגובה ומאכלס גם את בניין אגד. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים שרון-אידלסון יחד עם רוזוב-פרייברגר. תכנון הקונסטרוקציה הייחודית לתחנה הופקד בידי המהנדס אשר מילשטין ממשרד המהנדסים "א. מילשטין - א. זינגר". בעבר שכנו בבניין גם משרדי הנהלת חברת החשמל עד שעברו למגדל חברת החשמל בדרום העיר. הרציפים העירוניים מוקמו בחלק העליון של התחנה, הקרוב לכניסה, כדי שהאוטובוסים המגיעים לא ירדו לקומה הבין-עירונית. כמו כן קיים מעבר תת-קרקעי המחבר בין תחנת רכבת בת גלים, מרכזית בת גלים, והתחנות לכיוון מזרח הממוקמות בצידה השני של דרך ההגנה. המעבר איפשר גישה נוחה לקווים החולפים על פני התחנה בדרכם מזרחה - במקור היו אלה הקווים מטירת כרמל ועתלית לכיוון הדר הכרמל. במבנה היו כ-40 חנויות, שני סניפי בנק, סניף דואר, אולם אירועים וקיוסקים. בצמוד לתחנה היה מוסך לטיפול באוטובוסים עם 16 עמדות, חמש תחנות תדלוק, וחניון ל-200 אוטובוסים. עד לפתיחתה של התחנה המרכזית בשכונת בת-גלים הייתה קיימת התחנה המרכזית של חיפה בשדרות הכרמל, במושבה הגרמנית, שנמצא לא הרחק משם. תוכנית להקמת התחנה אושרה על ידי עיריית חיפה בשנת 1965, כדי להחליף את התחנה המרכזית בשדרות הכרמל. הבנייה החלה ביוני 1968, על ידי סולל בונה. התחנה נחנכה ב-30 במאי 1974 ונקראה על שמו של מרדכי עופר. לפני שינוי מערך האוטובוסים בחיפה ובניית מרכזית חוף הכרמל ומרכזית המפרץ, הייתה זו התחנה המרכזית היחידה של חיפה, ורוב הנסיעות הבין-עירוניות המגיעות לחיפה היו מסתיימות בה, פרט לנסיעות מסוימות שהיו מסתיימות או מתחילות בהדר: קווי טירת כרמל ועתלית, חלופות שעות שיא של קווי הקריות וצפון הארץ, וכן נסיעות שנכנסות לחיפה בין שישי אחר הצהריים לבין שבת אחר הצהריים. ממנה היו יוצאים קווים לכל חלקי חיפה. בעקבות פתיחת מרכזית המפרץ ב-2002 ומרכזית חוף הכרמל ב-2003 התחנה נסגרה. בשלב הראשון נשארו עדיין במתחם התחנה רציפים של מספר קווים עירוניים, אך אלה הוצאו ממנה זמן מה לאחר פתיחת מרכזית חוף הכרמל. עד אמצע שנת 2012 בקצה התחנה היה מסוף "בת גלים", אך כיום האוטובוסים מגיעים לתחנת הרכבת חיפה – בת גלים הסמוכה לתחנה, ומאז פעילות האוטובוסים בתחנה נפסקה כולה. בסוף שנת 2018 השלימה חברת נצבא את רכישת השליטה במתחם. כיום המבנה נטוש לחלוטין ואין בו שום פעילות. התחנה המרכזית החדשה של תל אביב מדיה וקבצים בנושא מרכזית בת גלים בוויקישיתוף עמוס כרמלי, תחנת האוטובוסים בחיפה - שואה תעבורתית, דבר, 19 באוקטובר 1972 אלי אלון, סיפורה של התחנה המרכזית בת גלים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 בנובמבר 2017 אסף קמר ואחיה ראב"ד, מסע בזמן אל התחנה המרכזית הנטושה "בת גלים" בחיפה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2018 תחנה מרכזית בת גלים, חיפה, באתר מקומות שהזמן שכח, 27 בדצמבר 2021 אריאלה בת צבי, אגד יוצא למרחב, דבר, 25 באפריל 1971(הקישור אינו פעיל, 15.2.2019) ראובן בן צבי, תחנת האוטובוסים הגדולה בישראל, מעריב, 31 במאי 1974 יעקב העליון, תקציב חיפה בסך 6.6 מיליון ל"י, מעריב, 9 במרץ 1965 25 במיליון ל"י יושקעו בהקמת תחנת אגד חיפה, דבר, 30 בספטמבר 1970 דותן לוי, נצבא השלימה את רכישת מתחם התחנה המרכזית בבת גלים, באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
קורנטי

איי קורנטי או ארכיפלג קורנטי (בקרואטית: Kornati; באיטלקית: Isole Incoronate) הם קבוצה של כ-150 איים ושוניות (המספר המדויק משתנה בהתאם למקור) הממוקמים בים האדריאטי ממערב לשיבניק בקרואטיה. האי הגדול בארכיפלג, קורנט באורך של 25 ק"מ וברוחב של עד 2.5 ק"מ, העניק את שמו לקבוצה כולה, הנחשבת לארכיפלג האיים הצפוף ביותר בים התיכון. בכמה גבעות על איי קורנטי נמצאו עקבות של יישובים וביצורים מהתקופה הנאוליתית. נראה כי האיים אוכלסו בתקופת הברזל ובתקופת הרומאים. במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הפרטיזנים של טיטו בית מלאכה לתיקון סירות. האיים היו שייכים בעבר לאצולת זאדר אך נקנו במאה ה-19 על ידי תושבי האי מורטר שהם בעלי 90% מהקרקע ותושבי האי דוגי אוטוק להם שייך יתר השטח. אף שתושבי קבע אינם מתגוררים עוד באיים, יש בו כ-300 בקתות המשמשות את בעלי השטח המגיעים אליהם מדי פעם. חלק משטח האיים מעובד ויש בהם מטעי עצי זית, גפנים, פרדסים וגני ירק. 89 מהאיים בשטח של 49.66 קמ"ר בדרום הארכיפלג הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1980, ששטחו הכולל 220 קמ"ר. האיים עשויים מאבן גיר מחלחלת המונעת תופעה של נגר עילי, ורק במקומות ספורים בוקעים מים מתוקים מהנוף הקרסטי ונשפכים אל מי הים. מסיבה זו הצמחייה על האיים מועטה, למעט עשב ושיחים באזורים המוגנים על ידי הצוקים, ונופם צחיח ופראי. הפארק ידוע בצוקים החשופים שלו, המכונים "כתרים" (Krunama), שהארוך שבהם משתרע לאורך 1,350 מטר והגבוה שבהם מגיע לגובה של 82 מטר. בפארק מפותח גם ענף הצלילה בשל כך שהצוקים יורדים עד לעומק של 90 מטר מתחת לפני הים והמים עשירים בדגה. יופיים של האיים הביא את ג'ורג' ברנרד שו להתבטא כך אודותם: "On the last day of the creation, God desired to crown his work, and thus created the Kornati islands out of tears, stars and breath". מדיה וקבצים בנושא קורנטי בוויקישיתוף ירדן גור, ‏הפארק הלאומי קורנאטי - שייט יאכטות בין איי קרואטיה, באתר GoTravel Croatia Traveller, Kornati Islands National Park האתר הרשמי
מוזיקת עולם

מוזיקת עולם (באנגלית: World music) בהגדרה הרחבה ביותר כוללת את כל המוזיקה בעולם, אולם בדרך כלל משמש המושג למוזיקה שאינה "מערבית" שהוגדרה בעבר לעיתים כמוזיקה עממית או מוזיקה אתנית. אין זה אומר שיש בהכרח חפיפה בין המושגים מוזיקה עממית ומוזיקת עולם, כי במושג מוזיקה עממית משתמשים לעיתים לתיאור מוזיקה מ"כאן" ואילו במושג מוזיקת עולם משתמשים פעמים רבות לתיאור מוזיקה "זרה"‏, כולל מוזיקת פופ מארץ המקור ומה"מערב" שמבוססים על המוזיקה העממית הלא-מערבית או על "המוזיקה המקומית של מישהו אחר". מוזיקת עולם נחקרת במסגרת אנתרופולוגיה, חקר הפולקלור, לימודי הביצוע ואתנומוזיקולוגיה. מספר אמנים ישראלים זכו להצלחה בחו"ל כאמני מוזיקת עולם, ביניהם עפרה חזה, חוה אלברשטיין והפרויקט של עידן רייכל. גם אמנים מערביים יוצרים מוזיקת עולם שנשמעת כמו מוזיקה אתנית (של תרבויות לא-מערביות או תרבויות עתיקות), בעיקר כמוזיקת העידן החדש (New Age) או כמוזיקת אווירה. Bohlman, Philip (2002). World Music: A Very Short Introduction, "Preface". ISBN 0-19-285429-1. Manuel, Peter (1988). Popular Musics of the Non-Western World: An Introductory Survey. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-505342-7. N'Dour, Youssou. "Foreward" to Nickson, Chris (2004). The NPR Curious Listener's Guide to World Music. ISBN 0-399-53032-0. Nidel, Richard (2004). World Music: The Basics. ISBN 0-415-96801-1. מדיה וקבצים בנושא מוזיקת עולם בוויקישיתוף דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "מוזיקת עולם", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות מוזיקת עולם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיקת עולם, דף שער בספרייה הלאומית Bohlman 2002, Nidel 2004, p.3 fRoots magazine, quoted in N'Dour 2004, p.1 Songlines magazine ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסת ישראל

האם התכוונתם ל... כינויים ומונחים כנסת ישראל – כינוי לעם ישראל, ראו יהודים כנסת ישראל – כינוי לשכינה, ההתגלות האלוהית בעולם לפי היהדות אוניית מעפילים כנסת ישראל (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים גדולה שכניסת נוסעיה לישראל נמנעה ב-1946 על ידי הבריטים ישיבות ישיבת כנסת ישראל (מיסודו של רבי חיים בן עטר) – ישיבה בעכו ובירושלים במאות ה-18 וה-19 שהוקמה על ידי ראשי הישיבה הרב חיים בן עטר (אור החיים הקדוש) ותלמידו הרב יוסף אמזלג ישיבת חברון כנסת ישראל – ישיבה גדולה חרדית-ליטאית בירושלים גופים שלטוניים או מייצגים כנסת הגדולה – המוסד העליון של חכמי ישראל מתקופת הנביאים עד תקופת המשנה כנסת ישראל (ארגון) – הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי "כנסת ישראל" – כינוי נפוץ ושגוי של הכנסת, בית הנבחרים של מדינת ישראל ארגונים אחרים ק"ק כנסת ישראל – ארגון דתי של יהודי בריטניה הוועד הכללי כנסת ישראל – גוף כלכלי שנוסד ב-1869 כארגון הגג של מוסדות אשכנזים בירושלים, למען עניי העיר כנסת ישראל (1908) – אגודת רבנים ליטאית שהתקיימה לזמן קצר אחר כנסת ישראל (ספר שנה) – שנתון שיצא לאור בוורשה במאה ה-19 בעריכת שפ"ר כנסת ישראל (שכונה) – שכונה בירושלים
ארוחת טלוויזיה

ארוחת טלוויזיה (נקראת גם ארוחה קפואה, ארוחה מוכנה או ארוחת מיקרוגל) היא ארוחה שלמה לאדם יחיד, מוכנה מראש, קפואה או מצוננת, הארוזה כך שניתן לחממה ולהגישה באריזתה. האריזות לרוב מתאימות לחימום בתנור אפייה (אם הן מיריעת אלומיניום) או בתנור מיקרוגל (אם הן מחומר פלסטי). השם "ארוחת טלוויזיה" הוא שם גנרי, במקור היה שמה של ארוחה שפותחה ב-1953 בחברת "C.A. Swanson & Sons" האמריקאית. חברת סוונסון הפסיקה להשתמש בשם זה ב-1962 אך בארצות הברית עדיין קוראים כך לכל סוגי הארוחות המוכנות הנקנות קפואות בסופרמרקטים ומחוממות בבית. מקור השם "ארוחת טלוויזיה" הוא בהיותה של הארוחה מהירה וקלה להכנה ולהגשה, כך שניתן לחממה בזריזות בהפסקות בין תוכניות טלוויזיה ולאוכלה מול הטלוויזיה. חלק מהארוחות מכילות מגשית עם מוצר בודד (למשל פסטה ברוטב), וחלקן מכילות מגשית מחולקת עם 3–4 מאכלים כגון מנת בשר, תפוחי אדמה, ירקות מבושלים וכדומה. ארוחת הטלוויזיה הראשונה הייתה ארוחה לחג ההודיה שכללה תרנגול הודו, רוטב תירס, אפונים ובטטה, שנארזה במגשיות של ארוחת טיסה. מגשיות אלו הוכחו כיעילות - ניתן היה לשלוף את הארוחה בשלמותה מהאריזה החיצונית, לחמם את מגשית האלומיניום ישירות בתנור ללא צורך בכלי אוכל נוספים ולאכול את הארוחה ישירות מהמגשית. גודל המגשית גם התאים לשולחן צד קטן. ארוחה זו דרשה חימום של 25 דקות בטמפרטורה של 220 מעלות צלזיוס. ציוני דרך בהתפתחות ארוחות הטלוויזיה: ב-1960 נוספו קינוחים כגון מאפה תפוחים ובראוניס, במגשית בת ארבעה מדורים. ב-1969 נוספו ארוחות בוקר כגון פנקייק ונקניקיות. מאוחר יותר נוספו גם כריכים. ב-1986 הופצה לראשונה ארוחה במגשית המתאימה לתנור מיקרוגל. כיום מרבית הארוחות נארזות במגשיות המיועדות למיקרוגל. בממלכה המאוחדת ארוחות טלוויזיה מופצות בתפוצה רחבה מסוף שנות ה-70. ב-2003 הוצאו במדינה זו 5 מיליון ליש"ט ביום על ארוחות מוכנות - הצריכה הגדולה ביותר באירופה. מגוון הארוחות הקפואות או מצוננות כולל בין השאר מזון גורמה, תבשילים אורגניים וצמחוניים, מתכונים מסורתיים מהמטבח הבריטי וממטבחים זרים וארוחות מוקטנות לילדים. בישראל ארוחות טלוויזיה מלאות אינן נפוצות, אך מנות בודדות להכנה מהירה מקובלות הרבה יותר. מנות כאלו ארוזות בגביע פלסטיק, ומצריכות הוספת מים רותחים לשם הכנתן. בין המאכלים הללו נכללים מרקים להכנה מהירה, מאכלי אטריות, פירה ועוד. מנות אלו, הנקראות לעיתים בשם הגנרי "מנה חמה", כשם מותג של חברת אסם, ונאכלות פעמים רבות כארוחת צהריים המובאת לעבודה או ללימודים. הן גם נלקחות על ידי מטיילים שומרי כשרות לטיולים בחו"ל. הקפאת המזון פוגעת בטעמו, כדי לפצות על כך הארוחות המוכנות כוללות תוספות של מלח ושומן. בנוסף, כדי להאריך את חיי המדף, היצרניות מוסיפות שמנים צמחיים מוקשים למחצה - בעלי ריכוז גבוה של שומני טראנס, שהם בעלי השפעה שלילית על מערכת הדם והלב. הארוחות המוכנות הן לרוב בעלות ערך תזונתי נמוך משל מזון טרי, ומכילות לעיתים חומרים משמרים. בשנים האחרונות, עקב הגברת מודעות הציבור לסוגיות בריאותיות, ישנן ארוחות מוכנות המכילות פחות מלחים, שומנים וחומרים מלאכותיים. בישראל משווקות גם ארוחות מוכנות לדיאטה (בשיווק ישיר על ידי היצרניות ולא במרכולים). מדיה וקבצים בנושא ארוחת טלוויזיה בוויקישיתוף מתוך "השאלות הנפוצות", באתר חברת סוונסון UK meals 'ready' for growth