laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סבטלוגורסק (מחוז קלינינגרד)

סבטלוגורסק (ברוסית: Светлого́рск‏ Svetlogorsk; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "אלשטיין" Alstein; בליטאית: Raušiai; בפולנית: Ruszowice) היא עיר קיט רוסית לחוף הים הבלטי ומרכז מנהלי של מחוז המשנה סבטלוגורסקי במובלעת קלינינגרד. העיר ממוקמת על חצי האי קלינינגרד (או חצי האי זמלנד), כ-40 ק"מ צפונית-מערבית לקלינינגרד. מדיה וקבצים בנושא סבטלוגורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבטלוגורסק (ברוסית) סבטלוגורסק, רח' מורסקיה, טיילת לאורך חוף הים הבלטי, באתר "מזג אוויר ומצלמות רשת במחוז קלינינגרד" (ברוסית) העיר הייתה חלק מפרוסיה המזרחית עד 1945. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאברל

אדילסון טבארס וארלה (נולד ב-22 באוקטובר 1988) הידוע גם כ"קאברל" הוא כדורגלן מכף ורדה בעל אזרחות שווייצרית המשחק בלוזאן בעמדת הקשר. קאברל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוזאן ספורט כשהיה בן 17 עלה לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2007 קאברל חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים. ב-5 באוגוסט 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-5 נגד יאנג בויז ברן. בעונתו הראשונה בבזל הוא לא הרבה לשחק לכן בקיץ 2008 הוא הושאל לקבוצת המילואים של סביליה במדיה הוא הבקיע שער אחד ב-22 משחקים. בסיום העונה הוא חזר לבזל והפך לשחקן הרכב. ב-6 בדצמבר 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בבזל בניצחון 2-3 נגד בלינצונה. בסיום העונה הוא זכה עם המועדון בדאבל. ב-19 באוקטובר 2010 קאברל הבקיע בניצחון 1-3 נגד רומא במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. ב-10 ביוני 2013 קאברל חתם בסנדרלנד לאחר שסיים חוזה בבזל. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת טורניר ברקליס אסיה. ב-17 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הפרמייר ליג נגד פולהאם. ב-9 בינואר 2014 הושאל לגנואה עד לסיום העונה. ב-30 במאי 2015 חתם בפ.צ. ציריך ל-4 שנים. בפברואר 2017 חתם בלה מון. ב-5 במרץ 2018 חתם בלוזאן עד לסיום העונה. קאברל נולד בכף ורדה, אך בצעירותו שיחק עבור הנבחרות הצעירות של שווייץ. בשנת 2012 הוא החליט לחזור ולשחק עבור כף ורדה. בנובמבר של אותה שנה זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד גאנה בו הפסידה נבחרתו 1-0 כאשר קאברל עצמו לא שותף במשחק. פ.צ. בזל אליפות שווייץ: 2007/2008, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013 הגביע השווייצרי: 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012 קאברל, באתר Transfermarkt קאברל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קאברל, באתר Soccerway קאברל, באתר BDFutbol קאברל, באתר WorldFootball.net קאברל, באתר FootballDatabase.eu
קו רציף

קו רציף הוא מיזם של משרד התחבורה לשיפור האינטגרציה בין שירותי האוטובוסים לבין שירותי רכבת ישראל. המיזם הושק בשנת 2010 ומאז הוא הופעל ביישובים רבים ברחבי הארץ. בכל יישוב שבמיזם, חברת האוטובוסים מקצה מספר קווים ייעודיים עבור המיזם. קיצור מסלולי קווי אוטובוס המגיעים אל תחנות הרכבת ומהן, כדי לקצר את זמן ההגעה אל תחנות הרכבת ומהן. התאמת לוחות הזמנים של קווי האוטובוס ללוחות הזמנים של רכבת ישראל. שיפור התשתית הפיזית המשמשת את קווי האוטובוס בסמוך לתחנות הרכבת: מפרצי אוטובוסים נתיבי תחבורה נפרדים שיפור סככות ההמתנה לנוסעים ועוד שיפור מערך המידע לציבור על השירות המשולב – אוטובוסים ורכבות התקנת שילוט הכוונה למסופי האוטובוסים בתחנות הרכבת הצבת שלטי מידע ומפות המפרטות את מסלולי קווי האוטובוס בסככות ההמתנה לאוטובוסים. הצבת שלטי "זמן אמת" דיגיטליים, המציגים לציבור את זמני יציאת האוטובוסים[דרושה הבהרה]. יצירת כרטוס משולב ואחיד, הפוטר את הנוסע מהליך כפול של קניית כרטיסים ומוזיל את מחיר הכרטיסים. משרד התחבורה והבטיחות בדרכים רכבת ישראל תחבורה ציבורית בישראל מגזין המושבות- תחבורה: האזור מתקדם לקו רציף אשקלונים- לאן נוסעים תושבי אשקלון? (אורכב 29.11.2014 בארכיון Wayback Machine) אשקלון נט- התושבים מעדיפים להגיע לרכבת באוטובוסים Mynet- הותאמו הזמנים של האוטובוסים לרכבת במודיעין ערוץ 10- החיבור המוצלח בין רכבת ישראל לאוטובוסים
סבטלוגורסק

האם התכוונתם ל... סבטלוגורסק (מחוז קלינינגרד) (ברוסית: Светлогорск‏ Svetlogorsk) – עיר קיט במחוז קלינינגרד שברוסיה שמה הרוסי של העיר סבייטלהורסק (בבלארוסית: Светлагорск ‏Svietlahorsk), השוכנת במחוז הורדנה שבבלארוס סבטלוגורסקי (מחוז משנה) – מחוז המשנה של מחוז קלינינגרד שברוסיה; מרכזו המנהלי היא העיר סבטלוגורסק
פיסטיצ'י

פיסטיצ'י (באיטלקית: Pisticci או Pestìzze בדיאלקט המקומי) היא עיר וקומונה בנפת מטרה שבמחוז בזיליקטה. העיר היא השנייה במספר תושביה בנפה (אחרי מטרה עצמה) והרביעית במחוז כולו. בגלל מיקומה, העיר נפגעה בעבר מספר פעמים ממפולות הרים, מהגדולות שבהם היו בשנים 1688 ו-1973, כשחלקים גדולים מהעיירה נקבר תחת הבוץ. מדיה וקבצים בנושא פיסטיצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיסטיצ'י ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברבאיה

אַבּרָבָאיָה הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... שמואל אברבאיה מרמרלי (גר')‏ (1879/80–1953) – רופא ואיש ציבור יהודי-טורקי, מרצה לרפואה באוניברסיטת איסטנבול, רופאו של אטאטורק, חבר האספה הלאומית הטורקית מ-1935 (היהודי הראשון שנבחר אליה) ונשיא ועד קהילת יהודי איסטנבול (1950) יהושע אברבאיה – מראשי הפקידות של החברות להתיישבות יהודים בארץ ישראל יק"א ופיק"א חיים אברבאיה – מתרגם ועורך ישראלי עדו אברבאיה – מוזיקולוג ומבקר מוזיקה ישראלי
סוסו

סוֹסוֹ (בסינית: 搜搜, פין-יין: Sōusōu, באנגלית: Soso) הוא מנוע חיפוש סיני פופולרי, שהושק בשנת 2006. Soso בבעלות התאגיד הסיני Tencent. מנוע החיפוש Soso.com הוא אחד מאתרי הדגל של החברה, יחד עם Pegyou ו-QQ המצליחים. בנובמבר 2014 היה האתר במקום ה-45 בעולם וה-11 בסין, על פי מדד Alexa. בשנת 2013 טנסנט השקיעה בחברת סוהו 448 מיליון $ לפיתוח מנוע חיפש שלה והפסיקה פיתוח של סוסו. אתר האינטרנט הרשמי של סוסו ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרשונוביץ

האם התכוונתם ל... הרב אברהם יצחק גרשונוביץ - ראש ישיבת תפארת ציון נחמן גרשונוביץ – סופר ישראלי חרדי הרב ראובן יוסף גרשונוביץ - ראש ישיבת הנגב בנתיבות שושנה גרשונוביץ – קצינת ח"ן ראשית
דליה קורקין

דליה קורקין (נולדה בשנת 1961) היא מנהלת ישראלית, המשמשת מאז 1998 כמנכ"ל קבוצת עמל ומעבר. קורקין נולדה וגדלה בקיבוץ רמות מנשה ובנעוריה בחרה לעבוד בהנהלת חשבונות של הקיבוץ. בתום שירותה הצבאי המשיכה בתחום הנהלת חשבונות, וסיימה לימודי כלכלה וניהול במכללת רופין. את הכניסה לתחום הניהול החלה קורקין בשנת 1995 כמנהלת הכספים בקיבוצה, והמשיכה את דרכה בשנת 1998, כשחברה קטנה בשם עמל, שעסקה בהפניית כוח אדם מקצועי למספר קיבוצים בתחום הבריאות והסיעוד, חיפשו מנהל לחברה. למרות שקורקין לא הייתה קרובה לתחומי עיסוק אלה, היא ראתה פוטנציאל להיכנס לתחום הסיעוד בקיבוצים. היא זיהתה את קשייהם של חברי הקיבוץ לתפעל את בתי הסיעוד שלהם ולטפל בחוליהם הקשים, כיוון שסיעוד דורש התמחות, וזהו עיסוק אינטימי שחברי קיבוץ נרתעו להיכנס אליו. היא החלה לעבור בקיבוצים בשכנוע החברים לאפשר להפעיל אצלם מסגרות של בריאות. בין השאר חתמה עם קבוצה של עשרה קיבוצים בגליל העליון, שכינו עצמם "סלע הגליל" על ניהול וטיפול בבתים סיעודיים. בינתיים גם התפשטה לבתי סיעוד ובתי חולים בשוק החופשי. היא הכניסה את קבוצת גרנות כשותף שווה בחברה-האם "עמל סיעודית(הקישור אינו פעיל)" וביססה את עמל ומעבר כחברת כחברת סיעוד ותחומים משיקים נוספים כמו תחום בתי האבות, טיפול נפשי ועוד. הפועלת בפריסה ארצית בקיבוצים, במושבים ובערים. בשנת 2015 רכשה קורקין 30% מרשת עמל ומעבר והמשיכה לכהן כמנכ"לית הרשת. בשנת 2024 הודיע בנק הפועלים על רכישת כ-20% מהרשת, לפי שווי של 1.5 מיליארד ש"ח, וחלקה של קורקין ירד ל-16%. לאורך השנים רכשה קורקין מספר חברות בתחום הסיעוד והאבחון הפסיכולוגי ומיזגה אותן לתוך החברה בניהולה. כמו כן היא כותבת ומרצה מדי פעם בענייני סיעוד. חגי עמית, מ-5 מיליון שקל ל-1.5 מיליארד: "ההצלחה נבעה מהיכולת של דליה קורקין לזהות מתי לקחת סיכונים גדולים", באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2024 דיאנה בחור ניר, מכרה הזהב של דליה קורקין, באתר כלכליסט, 21 במרץ 2024 דליה קורקין באתר החברה אריק בשן, שרת הבריאות הקיבוצית באתר הקיבוצים, 7 ביולי 2005 טלי חרותי-סובר, בת 90 פותחת דלת, באתר הארץ, 10 ביוני 2010 גולן חזני, פימי רוכשת את רשת הסיעוד עמל ומעבר לפי שווי של מיליארד שקל, באתר כלכליסט, ‏11 בדצמבר 2021 גולן חזני, אקזיט עמל ומעבר: הקיבוצניקית מרמות מנשה, שמנהלת את הרשת, שווה כבר 400 מיליון שקל, באתר כלכליסט, ‏2 בינואר 2024 דליה קורקין, ענף הסיעוד אימץ את הרגלי ההיי-טק, באתר TheMarker‏, 28 ביולי 2009 דליה קורקין, הקשישים אינם שורפים צמיגים, באתר TheMarker‏, 17 במאי 2007
ישראל צינברג

ישראל (סרגיי לזרֶביץ') צינברג (ביידיש: צינבערג; ברוסית: Цинберг; בכתב לטיני: Zinberg;‏ 1873, כפר על יד לנובצי, ווהלין – 1939) היה היסטוריון של הספרות העברית והיידית ופובליציסט יהודי רוסי, מהנדס כימיה במקצועו. צינברג נולד בכפר סמוך ללאנוביץ (אז בווהלין, כיום באוקראינה). לאביו אליעזר. כבחור צעיר היגר לגרמניה ולמד את מקצוע הכימיה, משם עבר לבזל והשלים תואר דוקטור לפילוסופיה. ב-1898 חזר לרוסיה ונתמנה למנהל מעבדה כימית בבירה פטרבורג. בעודו מתפרנס מעבודתו בתחום הכימיה, הקדיש את זמנו הפנוי לכתיבה פובליציסטית וספרותית, יחד עם שמעון דובנוב היה בין מייסדי מפלגת העם היהודית (יידישע פאלקס-פארטיי), והאמין בקיום עצמאי ליהודים כלאום בתוך רוסיה ובאוטונומיה תרבותית יהודית. הוא לא שלל את הציונות, אך לא הסכים לקבל את עיקרון שלילת הגלות והאפשרות של יהדות עולמית בעלת ישות לאומית חינוכית ותרבותית. צינברג שימש עורך באנציקלופדיה היהודית הרוסית וכתב בעצמו כ-300 ערכים. כתב מאמרים רבים ומקיפים בכתבי העת להיסטוריה יהודית בתחום הספרות העברית והיידית. כן השתתף בעריכת "ספר ההיסטוריה הגדול של יהדות רוסיה" וכתב את הספר "תולדות העיתונות היהודית ברוסיה" (1915). חיבורו העיקרי הוא "תולדות ספרות ישראל", שנועד להקיף את תולדות ישראל משנת 900 ועד 1900, שמונת הכרכים הראשונים נדפסו בווילנה (1929-37), וכרך נוסף נדפס אחרי פטירתו (ניו יורק 1966). הספר כתוב בנימה אוהדת כלפי היצירה היהודית, ומגלה חיבה לספרות המסתורין והחסידות, ובפרט לספרות היידית. צינברג עמד בקשר מכתבים עם סופרים מפורסמים כמו שלום עליכם, חיים נחמן ביאליק ואחד העם. בתקופה הסובייטית ניסה צינברג להמשיך במחקריו. חומר היסטורי עוד פורסם מפרי עטו ב-1930, אך המשטר הצר את צעדיו, וב-1938 נאסר והוגלה למחנה ריכוז במזרח הרחוק, שם מת. אחרי הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית טוהר שמו בשנת 1956. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תולדות ספרות ישראל- מן הפייטנים הראשונים ומשוררי ספרד עד תקופת ההשכלה ברוסיה, (שישה כרכים), הוצאת ש. שרברק, 1955. כרך א': הפייטנים הראשונים ומשוררי ספרד, יהדות אשכנז וצרפת. כרך ב': המאבק בין הקבלה והמסורת לבין הפילוסופיה הראציונאליסטית, פילוסופים יהודים בספרד, יהודי איטליה בתקופת הרנסאנס. כרך ג': המרכז התרבותי בממלכה העות'מאנית. כרך ד': ספרות יידיש מראשיתה ועד תקופת ההשכלה. כרך ה': השכלת ברלין / חסידות והשכלה (1780-1820). כרך ו': תקופת הזריחה של ההשכלה. יהודה סלוצקי: ישראל צינברג האיש ויצירתו, בתוך: תולדות ספרות ישראל ז'. ש. ורסס: ישראל צינברג, ההיסטוריון של ספרותינו, בתוך: העבר, כ', תשלג. מדיה וקבצים בנושא ישראל צינברג בוויקישיתוף ישראל צינברג באתר WorldCat Identities מידע על ישראל צינברג בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת מאמרים על ישראל צינברג באתר רמב"י גלינה אליאסברג, ישראל צינברג, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) סט"א, י. צינברג ור. רובינשטיין, דבר, 18 באפריל 1943 חירות 16.6.1964: פורסמו פרטים מעניינים מארכיונו של צינברג. ישראל צינברג (1873-1939), דף שער בספרייה הלאומית ישראל צינברג, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
יצחק קמינר

יצחק אייזיק קמינֵר (קאמינר; מאי 1834, ה'תקצ"ד, ז'יטומיר, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 1901, ברן, שווייץ) היה משורר יהודי עברי. קמינר נתפס להשכלה כנער, כך זכה לאחר חתונתו בגיל 16, בשנת 1854, במשרת מורה בבית הספר הממשלתי ליהודים של ז'יטומיר, שם לימד עד 1859. לאחר מכן עבר לקייב על מנת ללמוד רפואה באוניברסיטת קייב. כשהשלים את לימודיו שימש כרופא מחוזי בצ'רניהיב. (צ'רניגוב) קמינר נטה לסוציאליזם, והיה קשור בפעילות מהפכנית. כתב שירים בעיתונים הסוציאליסטיים היהודיים "האמת" ו"אספת חכמים", אף שהסתייג מהנטיה להתבוללות שהתבטאה בחוגים אלו. כמו כן פרסם שירים ב"המגיד", "השחר", "הקול", "הכרמל' ועוד; שיריו מעבירים ביקורת על החסידים ועל המשכילים החדשים, במיוחד התלוצץ על טיפוסי ה'גבירים'. סדרת שירים שכתב בשם 'משכיל אל דל' מתארת ברוח חיובית את הטיפוס היהודי העממי. קמינר הצטרף ל'חיבת ציון' והטיף לה בשיריו ובאספות עם. את מתנגדיה דן ברותחין ובבקורת קטלנית. אחרי מותו פרסמו אחד העם וי"ח רבניצקי קובץ משיריו (אודיסה תרס"ו). שיריו אינם נחשבים כבעלי ערך רב, אך בזמנו שימשו כתמרור אזהרה בפני התבוללות והיסחפות להשכלה רדיקלית. סדר כפרות לבעל טקסי או, שבע תועבות בלבו: מסודרו של בני דן (ע"פ נוסח הריב"א ז"ל) (ווארשויא: דפוס א' גינז, תרל"ח) קינות מסידורם של בני דן (וויען: געארג בראג, תרל"ח) s:שירי יצחק בן אברהם, ד"ר קאמינר: כולל מבחר השירים שנדפסו בכתבי עת ובמאספים שונים עם הקדמה ותולדות המחבר (בצירוף תמונתו). י"ח רבניצקי, פיטן לאומי, בתוך: דור וסופריו, א' קמג'. יוסף קלויזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, ו' 188. הלל ברזל, המנון ומאניפסט: יצחק אייזיק קמינר. בתוך: שירת חיבת ציון (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ח 1987), עמ' 116–122. כתבי יצחק קמינר בפרויקט בן-יהודה יצחק קמינר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יצחק קמינר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יצחק קמינר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
ארמן טראורה

ארמן טראורה (בצרפתית: Armand Traoré; נולד ב-8 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן סנגלי-צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי. לאחר שעבר במחלקות הנוער של ראסינג פריז ומונקו ב-1 באוגוסט 2005 עבר לארסנל והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ביולי 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק ידידות נגד אייאקס אמסטרדם. באוגוסט 2006 הוא חתם על חוזה מקצועי במועדון. ב-24 באוקטובר 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית הראשונה שלו בסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג נגד וסט ברומיץ' אלביון. בעונתו הראשונה הוא שיחק 6 משחקים בגביע הליגה, אחד במסגרת גביע ה-FA אך הוא לא רשם דקות משחק בליגה. ב-5 באפריל 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד ליברפול. ב-4 באוגוסט 2008 הוא חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל. ב-21 באוגוסט 2008 טראורה הושאל לפורטסמות' על מנת לצבור דקות משחק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד מנצ'סטר יונייטד. טראורה זכה לדקות משחק רבות בפורטסמות', אך באמצע העונה ניקו קראנצ'ר חזר מפציעה וטראורה קיבל פחות דקות. ב-18 במאי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-3 נגד סנדרלנד. לקראת תחילת עונת 2009/2010 הוא חזר לארסנל. בעקבות פציעתם של גאל קלישי וקירן גיבס טראורה קיבל את ההזדמנות בהרכב, אך נפצע בניצחון 0-3 נגד אסטון וילה והחמיץ כמה משחקים. ב-31 באוגוסט 2010 טראורה הושאל ליובנטוס עד לסיום העונה. בתחילת העונה נפצע ל-3 חודשים, משום כך הוא ערך את הופעת הבכורה שלו רק ב-13 בנובמבר 2010 בתיקו 1-1 נגד רומא. ב-1 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח. טראורה כמעט ולא זכה לדקות משחק והוא ערך בסך הכל 10 הופעות במדי "הגברת הזקנה". בסיום העונה חזר לארסנל. ב-30 באוגוסט 2011, טראורה חתם בקווינס פארק ריינג'רס ל-3 שנים. ב-12 בספטמבר 2011 טראורה ערך את הופעת הבכורה שלו בק.פ.ר. בתיקו 0-0 נגד ניוקאסל יונייטד. ב-17 בספטמבר 2011, טראורה בישל 2 שערים בניצחון 0-3 נגד וולברהמפטון ונדררס. טראורה לא פתח את עונת 2015/2016 עקב פציעה. לקראת עונת 2016/2017 הצטרף לנוטינגהאם פורסט, בחוזה לשלוש עונות. ב-2 בפברואר 2018 הושאל לקארדיף סיטי. ב-20 ביולי 2018 טראורה חתם בריזספור מליגת העל הטורקית לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת. ב-6 בנובמבר 2019 חזר טראורה לקארדיף סיטי. כעבור חודשיים, שוחרר מהמועדון, כאשר לא רשם ולו דקת משחק אחת. בצעירותו, טראורה שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת. ביוני 2011 הוא החליט לייצג את סנגל. ב-10 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 נגד מרוקו במשחק ידידות. מדיה וקבצים בנושא ארמן טראורה בוויקישיתוף ארמן טראורה, באתר Transfermarkt ארמן טראורה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ארמן טראורה, באתר Soccerway ארמן טראורה, באתר BDFutbol ארמן טראורה, באתר WorldFootball.net ארמן טראורה, באתר National Football Teams ארמן טראורה, באתר FootballDatabase.eu ארמן טראורה, באתר ESPN פרופיל השחקן באתר ק.פ.ר.
ישראל סלומניצקי

ישראל (איז'ק) סְלוֹמניצקי (Slomnicki;‏ 17 בדצמבר 1903, לודז' – 19 באוקטובר 1991, ישראל) היה ביוכימאי ישראלי, שעסק בפיתוח אמצעים וגידולים חקלאיים. סלומניצקי נולד בלודז', ובילדותו היגרה משפחתו לבירה סנקט פטרבורג, שם למד בגימנסיה. ב-1922 עלה לארץ ישראל. ב-1924 הצטרף לקיבוץ בית אלפא, ועסק בטיפול בגינת הירק. לאחר שעזב את הקיבוץ, שימש כמדריך ראשי לירקות באזור הצפון מטעם תחנת הניסיונות החקלאית ברחובות (1936–1942). ב-1942 החל סלומניצקי ללמוד באוניברסיטה העברית, וב-1947 קיבל תואר מוסמך בביוכימיה ובבקטריולוגיה. עוד קודם השלמת התואר מונה כמרצה בפקולטה לחקלאות, עקב ניסיונו הרב. הוא הרצה עד 1958, אז השלים את עבודת הדוקטור שלו בנושא: "שתי עונות גידול של תפוחי-אדמה בישראל". במשך עשר שנים נוספות, כיהן סלונימצקי המנהל המחלקה לירקות במכון לגידולי שדה וגן במכון וולקני שבבית דגן, עד פרישתו לגמלאות ב-1968. בהמשך עבד בייעוץ פרטי עד 1971, ובהתנדבות בתחומים שונים גם בשנים מאוחרות יותר. ב-1985 זכה סלונימצקי בתואר "עמית כבוד" של מִנהל המחקר החקלאי. נפטר ב-1991, בגיל 88. היה נשוי לחנה (הַנקה) לזרסון (1903–1980). סלומוניצקי נפטר באוקטובר 1991 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ בית אלפא. מחקרו של סלונימצקי התמקד בפיזיולוגיה של תפוחי אדמה, בטיפוח זנים שיתאימו לאקלים הישראלי, ובייצור מקומי של זרעים. מומחיותו הבינלאומית הביאה לשיתוף פעולה עם מדינות שונות, ב-1954 ייבא מיפן את הטכניקה של שימוש בחיפוי שקוף, וקידם בארץ גידולי ירקות חורף תחת יריעות פלסטיק. בעקבות פעולותיו, התפתחה מאוד שיטת הגידולים החסויים, ובהמשך גם חקלאות המנהרות העבירות והחממות, שנחשבים לחלק מן ההישגים החשובים של החקלאות הישראלית המודרנית. בשנים 1965 ו-1966 סייר באיראן ובטורקיה כדי לאתר זני ירקות ייחודיים שישמשו לטיפוח זנים חדשים, אחת מתרומותיו המשמעותיות הייתה טיפוח זני תות שדה העמידים ומניבים בחורף, על מנת לייצא לאירופה. כמו כן עסק בבעיות גידול של בצל, של שעועית ושל פול הגינה. כתב ערכים שונים בנושאי בוטניקה וביוכימיה באנציקלופדיה העברית (בצל, חקלאות, תפוח אדמה). ישראל סלומניצקי באתר מרכז וולקני אהרן פלורנקו, מ"אב" אינדיאני ו"אם" אירופית – "נולד" תפוח-אדמה ישראלי..., מעריב, 4 באפריל 1968 יצחק יעקבי, איך משנים טבע גידולו של תפוח-אדמה, דבר, 2 בדצמבר 1969 חנה (הנקה) לזרסון באתר "אלבום יזרעאל: שמות ראשונים".
מעבר רפיח

מעבר רפיח (בערבית: معبر رفح) הוא מעבר בגבול מצרים – רצועת עזה בעיר רפיח. המעבר נפתח על ידי ישראל בשנת 1982, לאחר הסכם השלום עם מצרים ונסיגת ישראל מסיני ונוהל על ידי רשות שדות התעופה. כיום משמש למעבר מרצועת עזה למצרים. עד פרוץ האינתיפאדה השנייה בסוף ספטמבר 2000, היה המעבר פתוח במשך כל שעות היממה, כמעט כל ימות השנה. לאחר כניסתם של הסכמי אוסלו לתוקף בשנת 1994, הוסיף המעבר להתנהל באותו אופן בנוגע לתנועת אנשים, ובנוסף החל לשמש לייבוא סחורות לרצועה ממדינות שונות. עם פרוץ אינתיפאדת אל אקצה הוטלו הגבלות שונות על העוברים במעבר וצומצמו שעות הפתיחה שלו, וכתוצאה מכך חלה ירידה של למעלה ממחצית במספר העוברים בין רצועת עזה למצרים. המעבר הועבר לאחריות הרשות הפלסטינית ב-25 בנובמבר 2005, בעקבות תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. המעבר נוהל על ידי כוחות ביטחון פלסטיניים ומצרים, בפיקוח כוח אירופי המכונה "משלחת האיחוד האירופי לסיוע בגבול רפיח". מצלמות וידאו שהותקנו במקום אפשרו בקרה ישראלית מרוחקת על המעבר מאתר הבקרה שבכרם שלום, בשטח ישראל. המעבר שימש כשער הכניסה והיציאה היחיד ברצועת עזה שנוהל באחריות פלסטינית. המעבר פעל במתכונת זו עד 25 ביוני 2006 ומאז נסגר בהוראת ישראל במשך 86% מהימים, בשל סיבות ביטחוניות. המעבר לא נפתח ליצוא. ביוני 2007 ולאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה, נסגר המעבר לחלוטין, וכוחות האו"ם עזבו את המקום. ב-23 בינואר 2008 הרסו פעילי חמאס את גדר ההפרדה בין רצועת עזה לסיני, ובכך חיסלו את יעילותו של מעבר רפיח כתחנת ביקורת גבולות. בעקבות ההפיכה במצרים, ב-28 במאי 2011 נפתח המעבר באופן קבוע לתנועת פלסטינים בין רצועת עזה למצרים, לראשונה מאז הטלת הסגר על רצועת עזה, אולם עם עליית א-סיסי לשלטון במצרים ביוני 2014, חזר המעבר ונסגר לסירוגין. ב-1 בנובמבר 2017 ובעקבות הסכם בין הרשות הפלסטינית (פת"ח) לחמאס, חזר מעבר רפיח לשליטת הרשות הפלסטינית לאחר למעלה מעשור תחת שלטון חמאס. המעבר נפתח לראשונה בשליטת הרשות ב-18 בנובמבר 2017. בפברואר 2018 נסגר המעבר בגלל מתיחות ביטחונית בסיני. במהלך הפסקת האש במלחמת חרבות ברזל שימש המעבר כנקודת העברת החטופים לידי ישראל לאחר שנחתם הסכם שבמסגרתו תהיה הפסקת אש של מספר ימים ובה שוחררו עשרות חטופים במספר פעימות בתמורה לשחרור מאות אסירים פלסטינים. ב-7 במאי 2024 כבש צה"ל את צידו העזתי של מעבר רפיח במסגרת התמרון ברפיח. מעבר סלאח א-דין יהונתן דחוח-הלוי, הפוליטיקה מאחורי מעבר רפיח, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 במאי 2011 מעבר רפיח, באתר גישה European Union Border Assistance Mission Rafah או EUBAM United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs: The Agreement on Movement and Access One Year On לראשונה זה עשור: מעבר רפיח נפתח תחת אחריותה של הרשות הפלסטינית, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2017 ג'קי חורי, תחנת הכוח היחידה הושבתה: ברצועת עזה ירדו ל-4 שעות חשמל ביום, באתר הארץ, 22 בפברואר 2018
פרובינקיה כרתים וקירנאיקה

כרתים וקירנאיקה (בלטינית: Cyrenaica et Creta) הייתה פרובינקיה רומית. כיום קירנאיקה היא החלק המזרחי של החוף הים תיכוני של לוב, ואילו כרתים היא אי השייך ליוון. קירנאיקה הייתה פרובינקיה רומית לחופה הצפוני של אפריקה בין מצרים לנומידיה; היא הייתה יוונית לשעבר (ביוונית: Ἐπαρχία Κρήτης καὶ Κυρήνης). האזור הוא היום החלק המזרחי של החוף הים-תיכוני של לוב. האזור המזרחי של הפרובינקיה נקרא מַרְמַרִיקָה (אין בו עיר גדולה), אבל החלק החשוב היה המערבי, שבו חמש ערים, ולכן הוא קרוי פֵּנְטַפּוֹלִיס (פֵּנְטַא - חמש, פּוֹלִיס - עיר) – קִירֵני (שעל שמה קרויה הפרובינקיה), אַפּוֹלוֹניה, אָרְסִינוֹ, בֵּרֶנִיקֶה (היום בנגאזי) ובַּארְקָה - כשהעיר המרכזית הייתה קירני. אחרי רעידת אדמה בשנת 365 לספירה, עברה הבירה לפּטוֹלֵמַאיס. לאחר שנכבשה על ידי אלכסנדר מוקדון, היא עברה מדור לדור בשושלת בית תלמי, ולאחר מכן לרומא. היא נותקה באופן חלקי מהממלכה התלמיית על ידי תלמי השמיני וניתנה לבנו, תלמי אפיון, שמת ללא יורשים בשנת 96 לפנה"ס, ולכן סופחה לרפובליקה הרומית. בשנת 20 לפנה"ס הפכה קירנאיקה לפרובינקיה בחסות הסנאט הרומי. למרות שיש עדיין מחלוקת באשר לשטח המדויק שרומא ירשה, בשנת 78 לפנה"ס הייתה קירנאיקה לפרובינקיה רשמית ומאורגנת יחד עם כרתים. בשנת 296 לספירה קירנאיקה לא שרדה את הרפורמות של דיוקלטיאנוס, והיא חולקה לשתי פרובינקיות: ליבּיה סוּפּריוֹר כללה את הפנטפוליס וליבּיה אינְפריוֹר כללה את מרמריקה, שבירתה החדשה היא העיר האלכסנדרית לשעבר פּאראטוֹניוּם. קירני וקירנאיקה (באנגלית)
ריכוז אלוואולרי מינימלי

ריכוז אלוואולרי מינימלי או MAC (אנגלית: Minimum alveolar concentration) הוא מושג המשמש להשוואת עוצמה של חומר הרדמה. מושג זה מוגדר כריכוז של אדי חומר ההרדמה בריאות בו 50% מהחולים לא יזוזו בתגובה לחתך בבטן. ערך זה משמש כסף מינימום, כשלמעשה את החולים מרדימים בערכים גבוהים מזה. למעשה, מדובר בערך החציוני. השימוש במושג מינימום הוא ככל הנראה תוצר של המקום הראשוני בו המושג הופיע. ככל שערך ה-MAC נמוך יותר, כך החומר פוטנטי יותר. מושג זה הוצג לראשונה ב-1965. יש לשים לב שהעלייה ב-MAC היא אקספוטנציאלית: אם בריכוז של MAC יורדמו 50% מהחולים, הרי שבריכוז של פי 1.3 יורדמו 99% מהחולים. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נלטרקסון

נלטרקסון (אנגלית: Naltrexone) הוא אנטגוניסט לרצפטורים אופיואידים, שמשמש בעיקר לגמילה מאלכוהול ואופיואידים. הוא משווק בצורה גנרית כמלח הידרוכלוריד, naltrexone hydrochloride, ומשווק תחת השמות המסחריים Revia ו-Depade. בחלק מהמדינות, בהן ארצות הברית, משווקת התרופה בזריקות לטווח רחוק שנלקחות פעם בחודש, תחת השם ויויטרול. אין להתבלבל בין התרופה נלוקסון או נלורפין, תרופות שנמצאות בשימוש במקרי חירום של מנת יתר של אופיואידים. השימוש העיקרי בתרופה זו הוא עבור התמכרות לאלכוהול. הנלטרקסון אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, לטיפול בהתמכרות לאלכוהול ב-1994, בעקבות פרסום שני מחקרים ראשונים על תרופה זו בשנת 1992. מאז מחקרים נוספים אישרו את יעילות התרופה בהפחתת תדירות וכמויות השתייה. המנה התחלתית של 25 מ"ג ואחר כך 50 מ"ג ליום. נלטרקסון הוכח כמפחית את שיעורי הישנות ההתמכרות לאחר התנזרות במחקרים קליניים רבים. בנוסף, יש ראיות כי נלטרקסון מסייע בהפחתת כמויות השתייה בזמן נטילתו אצל אנשים שממשיכים לשתות גם בזמן נטילת הנטלרקסון, אך פחות יעיל בסיוע לחולים בהתנזרות מוחלטת משתייה. יש מחקרים הטוענים כי נלטרקסון הראה יתרון לעומת פלצבו בהפחתת כמויות שתייה לרמות נורמליות, ולא מנסה להשיג גמילה מלאה מאלכוהול. מחקרים זיהו גן שנפוץ ב-25-30% מהאוכלוסייה הלבנה שקיומו גורם לתגובה יעילה יותר לנלטרקסון בהפחתה או גמילה מאלכוהול. גן זה כמעט ואינו נמצא בקרב שחורים, והוא שכיח אצל 60-70% מהאסייתים. נלטרקסון עוזר לחולים להתגבר על התמכרות לאופיואידים על ידי חסימת השפעת האופוריה של הסמים. שלא כמו בשימוש עבור התמכרות לאלכוהול, ההשפעה של נלטרקסון על התמכרות לאופיואידים נמוכה הרבה פחות. לפיכך, אף על פי שבמקור התרופה אושרה ב-1984 על ידי ה-FDA לשימוש בהתמכרות לאופיואידים, בדרך כלל משתמשים בנלטרקסון עבור התמכרות לאלכוהול. סקירה של מחקרים בנושא משנת 2011 הצביעה על כך שיש צורך בחקר נוסף שיצביע על האפקטיביות של התרופה בטיפול בהתמכרות לאופיואידים (ולהשוות נלטרקסון לאופציות אחרות, כגון מתדון). אחד החסרונות של התרופה הנלקחת בצורה אורלית הוא שצריכים לקחת אותה באופן יומיומי, כך שייתכן והמטופל יימנע מלקחת את התרופה כדי שלא תפגום בהנאתו מהסמים שהוא צורך. בשל בעיה זו, חולים רבים נושרים במהלך הטיפול בתרופה. לפיכך, תרופה זו היא טיפול אידיאלי רק לחלק קטן מהאוכלוסייה, בדרך כלל אנשים עם מצב חברתי יציב בצורה יוצאת דופן ובעלי מוטיבציה גבוהה. נלטרקסון מסייעת לתלות הפיזית לאופיואידים, אבל בשביל להיגמל לחלוטין מההתמכרות נדרשות התערבויות פסיכו-סוציאליות נוספות (כמו ייעוץ וטיפול קבוצתי), וזאת על מנת לשמור על יעילות הטיפול לטווח רחוק. הערך "נלטרקסון", באתר "ויקיתרופות" הערך "נלטרקסון", באתר ויקירפואה מדיה וקבצים בנושא נלטרקסון בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.