בארנט ניומן

בארנט ניומן (באנגלית: Barnett Newman ‏: 29 בינואר 1905 - 4 ביולי 1970) היה אמן אמריקאי. הוא נתפס כאחת הדמויות המרכזיות באקספרסיוניזם המופשט ואחד מבכירי ציירי הצבע. ציוריו מורכבים מתוך כוונה לתקשר תחושת מקומיות, נוכחות ומקרה. בארנט ניומן נולד בעיר ניו יורק, בנם של מהגרים יהודים מפולין. הוא למד פילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק ועבד בעסק של אביו בייצור בגדים. מאוחר יותר התפרנס כמורה, סופר ומבקר. משנות ה-30 ואילך הוא עשה ציורים, זכה לצייר בסגנון אקספרסיוניסטי, אך לבסוף הרס את כל היצירות האלה. ניומן פגש את אנלי גרינהאוס ב-1934, בזמן ששניהם עבדו כמורים מחליפים בבית הספר התיכון גרובר קליבלנד; הם נישאו ב-30 ביוני 1936. ניומן כתב קטלוגים וסקירות וגם ארגן תערוכות לפני שהפך לחבר בקבוצת Uptown וערך תערוכת יחיד ראשונה בגלריה בטי פרסונס בשנת 1948. זמן קצר לאחר תערוכתו הראשונה, ניומן העיר באחד ממפגש האמנים בסטודיו 35: "אנחנו בתהליך של יצירת העולם, במידה מסוימת, בדמותנו שלנו." תוך ניצול כישורי הכתיבה שלו, ניומן נלחם כדי לחזק את תדמיתו החדשה כאמן ולקדם את עבודתו. לאורך שנות ה-40 הוא עבד גם סוריאליזם לפני שפיתח את סגנונו הבוגר. הציור שלו מאופיין באזורי צבע המופרדים בקווים אנכיים דקים, או "רוכסנים" כפי שניומן כינה אותם. בעבודות הראשונות הכוללות רוכסנים, שדות הצבע מגוונים, אך בהמשך הצבעים טהורים ושטוחים. ניומן עצמו חשב שהגיע לסגנונו הבוגר במלואו עם סדרת Onement (מ-1948). הרוכסנים מגדירים את המבנה המרחבי של הציור, ובו זמנית מחלקים ומאחדים את הקומפוזיציה. כבר ב-1944 ניסה בארנט ניומן להסביר את תנועת האמנות החדשה ביותר של אמריקה וכלל רשימה של "האנשים בתנועה החדשה". סוריאליסטים לשעבר, כמו מאטה מוזכרים, וולפגנג פאלן מוזכר פעמיים יחד עם גוטליב, רותקו, פולוק, הופמן, באציוטס, גורקי ואחרים. הרוכסן נשאר מאפיין קבוע ביצירתו של ניומן לאורך כל חייו. בחלק מהציורים של שנות ה-50, כמו The Wild, שגובהו 2.43 מטר, הרוכסן הוא כל מה שצריך לעבוד. ניומן גם יצר כמה פסלים שהם בעצם רוכסנים תלת־ממדיים. אף שציוריו של ניומן נראים כמופשטים גרידא, ורבים מהם היו ללא כותרת במקור, השמות שהוא נתן להם מאוחר יותר רמזו לנושאים ספציפיים שבהם הם עוסקים, לעיתים קרובות עם נושא יהודי. שני ציורים מתחילת שנות החמישים, למשל, נקראים אדם וחוה. יש גם את הציורים: אוריאל (1954), ואברהם (1949), ציור כהה מאוד, שמעבר להיותו שמו של פטריארך מקראי, היה גם שמו של אביו של ניומן, שנפטר ב-1947. סדרת ציורי תחנות הצלב (1958–1966), שהחלה זמן קצר לאחר שניומן החלים מהתקף לב, נחשבת בדרך כלל כשיא הקריירה שלו. לסדרה יש כותרת משנה "למה עזבת אותי" - המילים האחרונות שאמר ישו על הצלב, על פי הברית החדשה. ניומן ראה במילים אלו משמעות אוניברסלית בתקופתו. הסדרה נתפסה גם כאנדרטה לזכר קורבנות השואה. , בשנת 1948, ניומן, וויליאם בזיוט, מארק רותקו, רוברט מאת'רוול ודייוויד הייר הקימו את המקצועות של בית הספר לאמנים ברחוב 35 מזרח 8. אלה היו הרצאות בעלות השתתפות טובה פתוחות לקהל הרחב, עם דוברים כמו ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט, אך בית הספר לאמנות נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949. ניומן מסווג בדרך כלל כאקספרסיוניסט מופשט על רקע עבודתו בניו יורק בשנות ה-50, התרועעות עם אמנים אחרים של הקבוצה ופיתח סגנון מופשט ללא קשר לאמנות אירופית. עם זאת, ניתן לראות בדחייתו את עבודת המכחול המופעלת על ידי אקספרסיוניסטים מופשטים אחרים כמו קליפורד סטיל ומארק רותקו, והשימוש שלו באזורים בעלי קצוות קשים של צבע שטוח, כמבשר להפשטה ציורית ולעבודות מינימליסטיות של אמנים כגון בתור פרנק סטלה. ניומן לא היה מוערך כאמן במשך רוב חייו, והתעלמו ממנו לטובת דמויות צבעוניות יותר כמו ג'קסון פולוק. אך רק בסוף ימיו החלו להתייחס אליו ברצינות. עם זאת, הוא היה בעל השפעה חשובה על אמנים צעירים רבים כמו דונלד ג'אד, פרנק סטלה ובוב לאו. ניומן מת בשנת 1970 מהתקף לב בעיר ניו יורק. תשע שנים לאחר מותו של ניומן, אלמנתו אנלי הקימה את קרן בארנט ניומן. הקרן לא רק מתפקדת כמורשתו הרשמית, אלא גם משמשת "לעידוד הלימוד וההבנה של חייו ויצירותיו של בארנט ניומן." הקרן הייתה מכרעת ביצירת הקטלוג של ניומן ב-2004. ארצות הברית. נציג זכויות היוצרים של קרן בארנט ניומן הוא האגודה לזכויות האמנים. בשנת 2018, הקרן תרמה יותר מ-70 יצירות אמנות שלו למוזיאון היהודי של ניו יורק. מדיה וקבצים בנושא בארנט ניומן בוויקישיתוף בארנט ניומן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בארנט ניומן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברנט ניומן (1905-1970), דף שער בספרייה הלאומית Sylvester, David (1998) The Grove Book of Art Writing. New York, NY: Grove Press. p. 537 Chronology - The Barnett Newman Foundation, www.barnettnewman.org Smith, Roberta (2000-05-13). "Annalee Newman, 91, Muse And Support for the Artist". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-11-07. Barnett Newman, Barnett Newman: Selected Writings and Interviews, University of California Press, 1992-01-01, ISBN 978-0-520-07817-8. (באנגלית) Courtesy of the Barnett N, His Cross To Bear, The Forward (באנגלית אמריקאית) Subject of the Artist | art school, Encyclopedia Britannica (באנגלית)