laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שניאור ובר

שניאור זלמן ובר (נולד בח' באלול ה'תשנ"ו, 23 באוגוסט 1996) הוא איש תקשורת ופובליציסט ישראלי. יוצר ומגיש הפודקאסט 'כור ההיתוך'. פרשן ועורך רשת 'קו עיתונות'. בעבר כיהן כעורך הראשי של אתר בחדרי חרדים ורשת העיתונים קו עיתונות דתית ועיתון "מרכז העניינים". נולד לרב עידו ארליך-ובר בשכונת בתי אונגרין הסמוכה למאה שערים ירושלים. למד בישיבה קטנה בתומכי תמימים באלעד, את דרכו בעיתונות התחיל בהיותו תלמיד בישיבת חב"ד במגדל העמק. בהמשך שימש כעורך אתר חב"ד שטורעם.נט. שירת בצה"ל ושימש כחזן צבאי ברבנות הצבאית.[דרוש מקור] כתלמיד ישיבה קיים ראיון יוצא דופן עם אב"ד העדה החרדית הרב יצחק טוביה וייס שפורסם בשבועון כפר חב"ד, כן ערך ראיון עם מנהיג קהילת ישיבת המתמידים הרב לייב מינצברג, בו הביע האחרון התנצלות על דברים שפורסמו בשמו נגד חסידות חב"ד. לאחר שסיים את לימודיו בישיבה, יצא לשליחות בעיר אנטוורפן שבבלגיה ושימש משגיח רוחני בישיבת "תומכי תמימים" לבני שלוחי חב"ד מרחבי אירופה[דרוש מקור]. הצטרף לאתר בחדרי חרדים והיה לעורך האתר[דרוש מקור]. בשנת 2019 מונה לעורך רשת המקומונים קו עיתונות דתית. במסגרת תפקידו הרחיב את עיתון סוף השבוע של הרשת – "כל ישראל". בנוסף, פרסם טור פרשנות ופובליציסטיקה שבועי. מפרסם מעת לעת מאמרי דעה פובליציסטיים. ביולי 2021 מונה לעורך הראשי של עיתון "מרכז העניינים", בעל תפוצה של 130 אלף עותקים במגזר החרדי, והחליף בתפקיד את העיתונאי יצחק נחשוני. במסגרת תפקידו הוסיף מדורים חדשים. בעריכתו, שם דגש על מאמרי דעה ופרשנות וכן כתבות מגזין שבועיות. בספטמבר 2022 פרסם בעיתון 'מרכז העניינים' מאמר מאת ראש האופוזיציה בנימין נתניהו שבו קרא לחסידים ולליטאים להמשיך להיות מאוחדים, זאת על רקע החשש מפיצול ביהדות התורה לקראת הבחירות לכנסת. המאמר גרר ביקורת ביהדות התורה נוכח מה שהשתמע כהתערבות של נתניהו במחלוקת פנימית במפלגה[דרוש מקור]. בנובמבר 2022 ערך ריאיון עם רבם של יהודי איראן, הרב יהודה גראמי, שבו תיאר האחרון את מצבם של יהודי איראן לנוכח המצב המתוח ששרר במדינה והסכנה הנשקפת למשטר. החל משנת 2023 הוא משדר פודקאסט ראיונות שנקרא 'כור ההיתוך'. בפברואר 2024 אירח את אחיו של ראש הממשלה, ד"ר עדו נתניהו בפודקאסט 'כור ההיתוך' בהגשתו. נתניהו תקף את התנהלות ראשי מערכת הביטחון בליל שמחת תורה, טרם הטבח המזעזע שבוצע למחרת. נשוי ואב לארבעה. אחיו הוא העיתונאי אריה ארליך, עורך מגזין בעיתון 'משפחה'. דעות- שניאור ובר, באתר בחדרי חרדים דעות- שניאור ובר, במקור ראשון דעות- שניאור ובר, באתר כל הזמן שיחת היכרות עם שניאור ובר, שמונה לאחרונה לתפקיד עורך ראשי של 'מרכז העניינים', באתר פאשקעוויל מעל הדוכן: חבר הכנסת הקריא את מאמרו של העיתונאי החב"די חרדים לרפורמה: זו הדמוגרפיה, לא הדמוקרטיה // שניאור ובר ניצן ארליך, שבועון 'כפר חב"ד': הגאב"ד שופך אור על הקשרים עם חב"ד, באתר כיכר השבת מרכז העניינים • כוורת אקסטרים, באתר כוורת אקסטרים, ‏25 באוקטובר 2023 איציק אוחנה, אחרי נחשוני: שניאור ובר מונה לעורך 'מרכז העניינים', באתר כיכר השבת
בן סימון

האם התכוונתם ל... אורן בן סימון – במאי, תסריטאי ומשורר ישראלי ברי סימון – מעצבת שמלות כלה ומורה לריקודי בטן ישראלית; נולדה בשם ברוריה בן-סימון דניאל בן סימון – פוליטיקאי, עיתונאי, סופר, פובליציסט, שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי נדב בן סימון – תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי נפתלי בן סימון – עיתונאי ששימש כתב בכיר, עורך ומגיש בחטיבת החדשות של ערוץ 1 וברשות השידור בן שמעון
יחסי אורוגוואי–קטר

יחסי אורוגוואי–קטר הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי למדינת קטר. שתי המדינות חברות באו"ם. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 במרץ 1987. בשנת 2009 פתחה אורוגוואי שגרירות בדוחה, ובשנת 2013 פתחה קטר שגרירות במונטווידאו. נשיא אורוגוואי ד"ר טאבארה ואסקס ומשלחתו ביקרו במדינת קטר בשנת 2007. האמיר השייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר באורוגוואי בשנת 2010. שר החוץ של אורוגוואי, ד"ר לואיס אלמגרו ומשלחתו, ביקרו במדינת קטר בשנת 2014. שר התחבורה של קטר, ג'אסם בן סאיף אל סלוטי, ומשלחתו ייצגו את מדינת קטר בטקס השבעת נשיא הרפובליקה אורוגוואי טאבארה ואסקס לכהונתו השנייה ב-1 במרץ 2015. קטר מחזיקה באורוגוואי שגרירות במונטווידאו. אורוגוואי מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה. היחסים בין המדינות באתר שגרירות קטר באורוגוואי
ברבראטי

ברבראטי היא העיר השלישית בגודלה ברפובליקה המרכז-אפריקאית, עם אוכלוסייה של 105,155 תושבים, נכון ל-2012. היא ממוקמת בדרום-מערב המדינה, ליד הגבול עם קמרון. היא משמשת כבירה של מחוז ממברה-קאדיי. שטחה של העיר הוא 67 קילומטר רבוע וגובהה הוא 589 מטרים מעל פני הים. בעיר נמצא נמל התעופה ברבראטי. רוב בתי התפילה בעיר הם כנסיות ומקדשים נוצריים, אך יש גם מספר מסגדים מוסלמים בעיר. העיר נוסדה בשנת 1893. בתחילת המאה ה-20, ברבראטי הייתה חלק מאובנגוי-שארי, אחת מארבע הטריטוריות שכללו את אפריקה המשוונית הצרפתית, שהפכה מאוחר יותר לרפובליקה המרכז-אפריקאית. בשנת 1911, העיר נמסרה לקיסרות הגרמנית, על פי תנאי הסכם מרוקו-קונגו והסכם פאס והפכה לחלק מהמושבה הגרמנית נויקמרון, עד שנכבשה מחדש על ידי הצרפתים בשנת 1916, לאחר תבוסת הכוחות הגרמנים במערב אפריקה, במהלך מלחמת העולם הראשונה. בית החולים האוניברסיטאי בבעלות המדינה של ברבראטי הוא מתחם לא מגודר ליד מרכז העיר. בית החולים נבנה בשנות החמישים והופעל על ידי רופאי הצבא הצרפתי עד שנות השמונים. לאחר התפטרות הרופאים והמנהלים הצרפתים מבית החולים, החלה לנהל את בית החולים נזירה קתולית איטלקית גולה, אם כי גם בית החולים זוכה לתמיכה פרוטסטנטית. על פי שיטת קפן, העיר מסווגת כמקום שהאקלים שלו הוא אקלים סוואנה טרופי. מדיה וקבצים בנושא ברבראטי בוויקישיתוף [https://archive.today/20130111112114/http://www.world-gazetteer.com/wg.php?x=&men=gcis&lng=en&des=wg&geo=-47&srt=npan&col=abcdefghinoq&msz=1500&pt=c&va=&srt=pnan Central African Republic: largest cities and towns and statistics of their population תאריך_וידוא=11-01-2013] Berbérati climate: Average Temperature, weather by month, Berbérati weather averages - Climate-Data.org, en.climate-data.org
קייטי מון

קת'רין (קייטי) מון נאג'וט (באנגלית: Kathryn (Katie) Nageotte; נולדה ב-13 ביוני 1991) היא אתלטית אמריקאית. אלופה אולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024) ופעמיים אלופת העולם (יוג'ין 2022 ובודפשט 2023) בקפיצה במוט. באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה מון במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר לפני אלופת העולם אנג'ליקה סידורובה הוועד האולימפי הרוסי (4.85 מטר) והולי בראדשו מהממלכה המאוחדת (4.85 מטר). באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר, אחרי בת ארצה סנדי מוריס (4.80 מטר) ולפני טינה שוטיי מסלובניה (4.75 מטר). באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בתוצאה של 4.85 מטר, לפני סנדי מוריס (4.85 מטר) ונינה קנדי מאוסטרליה (4.80 מטר) באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.90 מטר בצוותא עם נינה קנדי מאוסטרליה, לפני וילמה מורטו מפינלנד (4.80 מטר) שזכתה במדליית ארד. מדיה וקבצים בנושא קייטי מון בוויקישיתוף קייטי מון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קייטי מון, ברשת החברתית אינסטגרם קייטי מון, באתר olympedia.org קייטי מון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קייטי מון, באתר ליגת היהלום קייטי מון, באתר Track and Field (נשים)
וילאייט בצרה

וילאייט בצרה (בטורקית עות'מאנית: ولايت بصره) הייתה חטיבה מנהלית מהרמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. הוא כיסה היסטורית שטח המשתרע מנאסריה ואמארה בצפון ועד כווית בדרום. מדרום וממערב, תאורטית לא היה גבול כלל, אך אף אזורים מעבר לקטר בדרום וסנג'ק נג'ד במערב נכללו מאוחר יותר במערכת הניהולית. בתחילת המאה ה-20, לפי הדיווחים, שטחו היה 16,482 מילים רבועים (42,690 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (שפורסם בשנת 1908) נתנו כי האוכלוסייה מונה 200,000 נפש. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו. בירת הווילאייט, בצרה, הייתה מרכז צבאי חשוב, עם חיל מצב קבוע של 400 עד 500 חיילים, והיוותה את בסיס הצי העות'מאני במפרץ הפרסי. הווילאייט התקיים בין השנים 1875–1880, ושוב לאחר 1884, כאשר הוא הוקם מחדש מהסנג'קים הדרומיים של וילאייט בגדאד. לאחר 1884 הורחב הווילאייט לזמן קצר לאורך שפת המפרץ כדי לשלב את נג'ד ואל-חסה, כולל חופוף, קטר וקטיף, הכללתה של נג'ד נמשכה רק עד 1913 לפני סופו של הווילאייט. בשנת 1899 סיכם שייח מובארכ א-סבאח הסכם עם בריטניה, שקבע כי בריטניה תגן על כווית מפני כל תוקפנות חיצונית, מה שהפך אותה למעשה לפרוטקטורט בריטי. למרות רצונה של ממשלת כוויית להיות עצמאית או תחת שלטון בריטי, הבריטים הסכימו עם האימפריה העות'מאנית בהגדרת כווית כחלק אוטונומי של האימפריה העות'מאנית. מצב זה נמשך עד מלחמת העולם הראשונה. בצרה נפלה בידי הבריטים ב-22 בנובמבר 1914, וכוח המשלוח המסופוטמי כבש כמעט את כל המחוז עד יולי 1915. הסנג'קים של הווילאייט: סנגק אמארה סנג'ק בצרה סנג'ק דיוואניה סנג'ק מונטאפיק סנג'ק נג'ד; משנת 1875, נכבש על ידי הסעודים בשנת 1913. מדיה וקבצים בנושא וילאייט בצרה בוויקישיתוף Reidar Visser (2005). Basra, the Failed Gulf State: Separatism And Nationalism in Southern Iraq. LIT Verlag Münster. pp. 18, 179. ISBN 978-3-8258-8799-5. נבדק ב-2013-06-08. Asia by A. H. Keane, page 460 Madawi al-Rasheed (2002-07-11). A History of Saudi Arabia. Cambridge University Press. pp. 41–42. ISBN 978-0-521-64412-9. נבדק ב-2013-05-20. David H. Finnie (1992). Shifting lines in the sand: Kuwait's elusive frontier with Iraq. I.B.Tauris. p. 7. ISBN 978-1-85043-570-9. נבדק ב-2013-05-22. Jasim M M Abdulghani (23 באפריל 2012). Iraq and Iran (RLE Iran A). CRC Press. p. 108. ISBN 978-1-136-83426-4. נבדק ב-8 ביוני 2013. {{cite book}}: (עזרה) John de Vere Loder Baron Wakehurst (1923). The Truth about Mesopotamia, Palestine & Syria. G. Allen & Unwin Limited. p. 35. נבדק ב-2013-06-08. Nakash, Yitzhak. The Shiʻis of Iraq: With a New Introduction by the Author. p. 13. Worldstatesmen — Saudi Arabia
וילאייט מוסול

וילאייט מוסול (בטורקית עות'מאנית: ولايت موصل) היה חטיבה מנהלית ברמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. הוא הוקם מהסנג'קים הצפוניים של וילאייט בגדאד בשנת 1878. בתחילת המאה ה-20 היה על פי הדיווחים שטחו של 29,220 מילים רבועים (75,700 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (פורסם בשנת 1908) מסרו כי האוכלוסייה מונה 300,280 תושבים. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו. העיר מוסול והאזור שמדרום לזב הקטן הוקצו לצרפת בהסכם סייקס-פיקו של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1916, ולאחר מכן הועבר לעיראק המנדטורית בעקבות שאלת מוסול. הסנג'קים של הווילאייט: סנג'ק מוסול (מוסול) סנג'ק כירכוכ (כירכוכ, Sehr-i-Zor) סנג'ק סולימאניה (סולימאניה) מדיה וקבצים בנושא וילאייט מוסול בוויקישיתוף Geographical Dictionary of the World. Concept Publishing Company. p. 1230. ISBN 978-81-7268-012-1. נבדק ב-2013-06-01. Asia by A. H. Keane, page 460 Musul Vilayeti | Tarih ve Medeniyet
יחסי קוריאה הדרומית – תוניסיה

יחסי קוריאה הדרומית–תוניסיה הם היחסים הכלכליים, הדיפלומטים והביטחוניים שבין קוריאה הדרומית לתוניסיה. היחסים בין המדינות כוננו עם הקמתה של תוניסיה בשנת 1956 והכרתה בידי קוריאה הדרומית. בשנת 2021, על רקע אולימפיאדת טוקיו, ביקר נשיא הוועד האולימפי התוניסאי מהרז בוסיין את שגריר קוריאה הדרומית בתוניס, צ'ו קו ריי. במהלך הפגישה הדגישו הצדדים את חשיבות תחלופת הספורטאים בין המדינות, שיחזקו את הקשרים הלאומיים. המדינות חברות בארגוני האומות המאוחדות, הארגון למניעת הפצת נשק כימי, אונסק"ו ועוד. תוניסיה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול. קוריאה הדרומית מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס. מדיה וקבצים בנושא יחסי קוריאה הדרומית – תוניסיה בוויקישיתוף L’Ambassadeur Cho reçu par le Président du Comité National Olympique Tunisien 상세보기|Relations bilatéralesAmbassade de la République de Corée en Tunisie, overseas.mofa.go.kr Embassy of Tunisia in South Korea, Embassy WorldWide (באנגלית בריטית) Address3, Rue de l’Alhambra, Embassy of South Korea in Tunisia, VisaHQ (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן דגוטס

ז'אן דגוטס (בצרפתית: Jean Degottex;‏ 25 בפברואר 1918 – 9 בדצמבר 1988) הוא צייר מופשט צרפתי, הידוע בעיקר בשל קרבתו הראשונית לתנועת ההפשטה הלירית של שנות החמישים והשישים. במילים שלו, עבודתו עברה בהדרגה ממחוות וסימן, לכתיבה, ולאחר מכן מכתיבה לקו. הוא נחשב לאמן הפשטה מרכזי במחצית השנייה של מאה ה-20, הוא שאב השראה מהקליגרפיה של המזרח הרחוק ופילוסופית הזן על מנת להשיג את מחיקת הנושא היצירתי בעבודותיו. ז'אן דגוטס נולד במחנה "סאתוניי" ב-25 בפברואר 1918 לבית צנוע, ובילה את ילדותו בליון. בגיל חמש עשרה הוא עובר עם הוריו לפריז, עזב את בית הספר והחל להתפרנס בעצמו. הוא היה מעורב בחוגים ליברטריאנים והשתתף בסדנאות ציור ורישום במוסדות אקדמיים ליברליים, כולל האקדמיה גראנד שומיאר. בתוניסיה, שם סיים את שירותו הצבאי, ולאחר מכן באלג'יריה, בשנים 1939 עד 1941, הוא צייר את ציוריו הפיגורטיביים הראשונים, בהשראת הזרם בפוביסטי. לאחר מכן הוא החליט להתמסר כולו לציור. משנת 1941, משתתף בסלון des moins de Trente Ans. בשנת 1946, התחתן עם מארי רוז (מירוזה) פטריקס, אחותו של מישל פטריקס, אמן המזוהה מאוד עם לה גראנדה שאומייר, ובפברואר 1947 נולדה בתם פרדריק. באותה שנה הוענק לו "פרס קנדינסקי. משנת 1948 הוא פונה דווקא לאמנות מופשטת. מכאן ואילך, סגנון ציור זה מתחיל להתפתח ביצירות של דגוסט. העבודות של תקופה זו מקרבות אז את ז'אן דגוטס למופשט לירי, זרם גדול באותה תקופה. בשנת 1949 הוא מציג לראשונה בגלריית דניס רנה (Denise René), התומכת באומני התנועה המופשטת האוונגרדית, ולאחר מכן בגלריה בון. באותה שנה הוא מתיידד עם רנה בסלון, משוררת, אמנית ויזואלית ומבקרת אמנות, שתישאר בן לווייתו עד מותו. הוא זכה בפרס קנדינסקי בשנת 1951. בסן-לאונרד-אן-בוס, אחר כך בברטאן ובפורטסל, ב-1953 וב-1954, עבודותיו הופיעו כפרשנויות חופשיות של הטבע, אך החל משנת 1954 דגוטס מתקדם לעבר המחווה המפושטת, רדיקלית יותר. בשנת 1955 המצטרף הוא לגלריית קלבר בניהולו של ז'אן פורנייה. הוא נתקל בזמנים מורכבים עם שימון הנטאי וז'ורז' מתיו. הוא התיידד עם המשורר ברנרד היידסייק, עם הציירים פרנסואז יאניקוט, ז'אן דופוי והפסל פול ארמנד גטה. בשנת 1959, הוא מצטרף לגלריה הבינלאומית לאמנות עכשווית, בניהולו של מוריס ד'ארקיאן. בשנת 1953 הציג לראשונה בגלריה L'Étoile Scellée, שהייתה תחת ניהולו האמנותי של אנדרה ברטון. ברטון ראה ביצירותיו אז אילוסטרציה פיקטוריאלית אפשרית של עקרונות "כתיבה אוטומטית". הוא הצביע בפניו על זיקתו הספונטנית עם כביסה וכתבים סיניים ויפנים, ובעיקר עם הפילוסופיה והפרקטיקות של זן. מדיה וקבצים בנושא ז'אן דגוטס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'אן דגוטס (באנגלית ובצרפתית) ז'אן דגוטס, באתר Discogs (באנגלית) A. Breton. L'épée dans les nuages
כביש 611

כביש 611, הידוע בתור "עוקף חריש", הוא כביש רוחב אזורי המשמש ככביש הגישה העיקרי והיחיד לעיר חריש. בעבר, מספור הכביש מצומת חריש ועד הכניסה לחריש סומן כ"כביש 6353", אולם בהמשך מוזג קטע זה עם כביש 611. כביש זה משמש כמו כן כניסה נוספת להתנחלות ריחן שבשומרון. בעבר הכביש היה מתחיל מהיציאה המזרחית מחריש, ורובו של הכביש היה בשטחי יהודה ושומרון (4.7 ק"מ). עד למיזוג הכביש הקטע מצומת חריש ועד היציאה המזרחית סומן ככביש מקומי, ומוספר ככביש 6353. לאור התוכנית שהוציא משרד התחבורה ב-2018, נכון ל-2021 מוזג הכביש עם הקטע של כל כביש 6353. הקטע המקומי התווסף לכביש 611. בעקבות מיזוג הכביש כיום אורכו של הכביש הוא כ-10.6 ק"מ, מתוכן 4.7 הם בשטחי יהודה ושומרון. כבישי ישראל
אצל חמדת

אצל חמדת הוא סיפור קצר בן אחד עשר פרקים מאת ש"י עגנון, שהתפרסם לראשונה בלוח הארץ בעיתון הארץ בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן נדפס בכרך סמוך ונראה שהופיע בהוצאת שוקן בשנת תשי"א (1950). הסיפור עוסק בערב יום הכיפורים בעיר יאס ובחמדת, שליח הציבור של בית הכנסת. הסיפור עוסק בנער יהודי תושב וואסלוי שברומניה, שהתייתם מאמו וסובל מאמו החורגת, ולפי בקשת אביו הלך לעיר יאס לשמוע את שליח הציבור חמדת בתפילות יום הכיפורים. לאחר שהוא מגיע לעיר, הוא מחפש את חמדת ושואל מספר אנשים היכן הוא נמצא, אך לא מוצא את חמדת. לאחר מכן הוא רואה אדם יושב במספרה, וחושב בליבו שזה חמדת. האדם אומר לו שהוא אינו חמדת, אך מוביל אותו אל חמדת. כשהוא מגיע אל חמדת, הוא מוצא אותו יושב ואוכל, ומתלווה אל חמדת למקווה, לבית המדרש, לחלוקת לקח ולארוחה מפסקת. חמדת ואשתו מתארגנים לקראת תפילת ערבית, והולכים לתפילה. הכותב מתאר את תפילת חמדת והקהל, ואת סליחת הקב"ה לעם ישראל. ערך מורחב – חמדת (דמות) חמדת מופיע בסיפורים בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש, גבעת החול, לילות, תמול שלשום, מעצמי אל עצמי, שכתב ש"י עגנון, אבל בניגוד לחמדת המוזכר בשאר סיפוריו של עגנון, שהוא צעיר המתגורר ביפו, כאן חמדת הוא אדם זקן המתגורר ביאס ברומניה. לשם "חמדת" ניתנו מספר פירושים: שם בנו של עגנון היה שלום מרדכי, אך אשתו קראה לו בילדותו "חמדת". ולאחר מכן הפך את השם לשמו הרשמי, ויש המפרשים כי עגנון קרא לחמדת בסיפור על שמו של בנו. בתו של עגנון, הסופרת אמונה ירון סיפרה כי היה חזן בפולין שהיה מאריך במילים "חמדת ימים אותו קראת", ועל כן כינויו היה חמדת, ועגנון קרא על שמו לחזן בספר. פרופסור דב סדן העריך כי עגנון שמע על חמדת מפי אליעזר רוקח. דוד גלעדי, עוד פנינה של ש"י עגנון, מעריב, 15 דצמבר 1950 לאה גולדברג, על המשהו, עיתון על המשמר, ט' בתשרי תש"ד, באתר בית עגנון עופר אדרת, בנו של הסופר ש"י עגנון, חמדת, מת בירושלים בגיל 94, באתר הארץ, 26 בפברואר 2017 ש"י עגנון, אסתרליין יקירתי, הוצאת שוקן תשמ"ג עמוד ה' מתוך תפילת עמידה של שבת עקיבא צימרמן, מקורות לסיפור "אצל חמדת" באתר בית עגנון
טבסקו (פלפל)

פלפל הטבסקו הוא זן של הפלפל החריף "Capsicum frutescens", שמקורו במקסיקו. הוא מוכר בעיקר בזכות השימוש בו ברוטב טבסקו. חלק גדול ממלאי פלפל הטבסקו נפל קורבן לנגיף מוזאיקת הטבק בשנות ה-60; הזן העמיד הראשון (Greenleaf tabasco) לא היה מעובד עד 1970 בערך. הפלפלים נקראים על שם מדינת טבסקו המקסיקנית. באנגלית, האות הראשונה במילה טבסקו ניתנת כאות קטנה כאשר המילה מתייחסת לזן הבוטני, אך היא כתובה באות גדולה כאשר מתייחסים למדינה המקסיקנית או למותג הרוטב החריף, רוטב טבסקו. Andrews, Jean (1998). The Pepper Lady's Pocket Pepper Primer. University of Texas Press. p. 151. ISBN 0-292-70483-6. ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הציפור הכחולה (מחזה)

הציפור הכחולה (בצרפתית: L'Oiseau bleu) הוא מחזה מאת מוריס מטרלינק. בכורת המחזה נערכה בתיאטרון האמנותי של מוסקבה של קונסטנטין סטניסלבסקי ב-1908. ב-1910 הועלה המחזה בברודוויי. ב-1919 חיבר אלברט וולף את האופרה הציפור הכחולה על פי המחזה. למחזה נעשו מספר עיבודים לקולנוע, בהם סרט מ-1940 בכיכובה של שירלי טמפל, שנוצר כתגובה של אולפני המאה ה-20 ל"הקוסם מארץ עוץ" של אולפני MGM וסרט מ-1976, קופרודוקציה אמריקאית-סובייטית בבימויו של ג'ורג' קיוקור ובכיכובם של אליזבת טיילור, ג'יין פונדה, אווה גרדנר, סיסלי טייסון, רוברט מורלי ואחרים, שנועד להיות הצלחה ונחל כישלון חרוץ. המחזה הוא מחזה סימבוליסטי בו מופיעים עקרונות ורגשות כדמויות דוברות במחזה. המחזה מעוצב כחלום ערב חג המולד ומתאים להצגה בערב חג המולד. המחזה מספר על שני ילדים, טילטיל (Tyltyl) הבן ומיטיל (Mytyl) הבת, בחיפושם אחר האושר המיוצג על ידי ציפור כחולה. במסעם החלומי, הם נעזרים בפיה הטובה ברילון (Bérylune), בכלב טיילו (Tylo), בחתולה טיילט (Tylette), באור המנורה, אש האח, הלחם, המים והחלב, שאת כולם הופכת הפיה לדמויות אנושית. הילדים הם בני-עניים המקנאים בעשירים, הפיה מסבירה להם שהאושר אינו טמון בעושר ושאל להם לחפש אחר עושר אלא עליהם להיות מאושרים באמת. הילדים עורכים את החיפוש אחר האושר - הציפור הכחולה - במקומות רבים ושונים. בהם ארץ העבר, היער (שעציו מפצירים בילדים לנטוש את ההרפתקה), בחיי עושר ובקרב תינוקות שטרם נולדו. לבסוף, אחרי שהם לא מוצאים את הציפור, מתברר שהציפור הייתה כל הזמן בביתם הדל. הילד טילטיל הילדה מיטיל אור המנורה הפיה ברילון אבא טיל אמא טיל הכלב טיילו החתולה טיילט אש האח לחם מים חלב סבא וסבתא (מתים) אחיהם ואחריותיהם של הילדים (3 בנים ו-3 בנות, מתים) השכנה ברלינגוט חיות משק עצי היער תינוקת שטרם נולדה המחזה הועלה בהפקה מלאה בתיאטרון הבימה ב-1952 בבימויו של רנטו מורדו לפי תרגומו של שמעון הלקין ובכיכובם של שושנה רביד ובתיה קנטור כילדים, שפרירה זכאי בתפקיד החלב ושלמה בר-שביט בתפקיד האש. ובהשתתפות מיטב כוכבי התיאטרון המבוגרים חנה רובינא בתפקיד הלילה, יהושע ברטונוב בתפקיד הכלב ורפאל קלצ'קין בתפקיד החתול. בשנת 1962 הועלה המחזה כמחזמר בבימוי מנחם גולן, בתרגומו של אוריאל אופק ועם לחנים מאת מרדכי אולרי-נוז'יק בהפקת תיאטרון "תילון" ("התיאטרון ישראלי לילדים ולנוער" של מנחם גולן). שיר הנושא הוקלט על ידי מרים אביגל. המחזה תורגם לעברית לפחות ארבע פעמים: תרגום ש' הלקין, תל אביב: שטיבל (דפוס "הפועל הצעיר"), תרפ"ח. (מהדורה נוספת: תל אביב: מסדה, תשי"ג.) תרגום אוריאל אופק (על פי מוריס מטרלינק), תל אביב: עופר, [תש"ם]. תרגום שלמה טנאי, תל אביב: יבנה ('מבחר אגדות העולם'; 12), 1982. תרגום אמיר לביא - תרגום מלא נגיש באופן חופשי ברשת מדיה וקבצים בנושא הציפור הכחולה בוויקישיתוף המחזה המלא, פרויקט גוטנברג תרגום אמיר לביא - תרגום מלא נגיש באופן חופשי ברשת רשימת ההפקות של המחזה בברודוויי הפקת "הבימה" הציפור הכחולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הפקת "הבימה" "הציפור הכחולה" ב"תילון", הארץ, 30 בנובמבר 1962 הציפור הכחולה, בביצוע מרים אביגל, סרטון באתר יוטיוב
יצחק פייפר

יצחק (איז'אק) פייפר (בהונגרית: Pfeiffer Izsák; אץ', 29 במאי 1884 – מחנה הריכוז דכאו, 3 במאי 1945) היה רב הונגרי, משורר, מתרגם. יצירותיו מופיעות גם בשם הספרותי איז'אק פאפ. משפחתו הושמדה בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה, בנו היחיד שנותר בחיים עלה לישראל ועבד כרופא. אביו, מור (משה צבי) פייפר, היה מנהל בית הספר היהודי בפאפה. אמו הייתה ריזל (רוז'ה) פייפר. תחילה למד בגימנסיה של הבנדיקטינים ולאחר מכן במכללה הקלוויניסטית. בין השנים 1906 לבין 1911 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1911 קיבל את הדוקטורט בפילוסופיה בבודפשט, ובשנת 1912 קיבל סמיכה לרבנות. שירים רבים שלו הופיעו בכתבי העת היהודיים. הוא היה מתרגם תנ"ך מצטיין. עבודותיו הרבות הופיעו גם ב"העלון הפילולוגי" וכן ב"המאה ה-20". בשנים 1912–1944 עבד פייפר כרב (בערים שימג, בפץ' ובמונור), בשנת 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו, שם הפך לרב המחנה. הוא מת זמן קצר לאחר שחרור המחנה. אשתו הייתה פרדריקה פייפר ובנו הרופא הוא יואל (מרצל) פייפר. 1911: על תולדות משמעות של הקורבנות בספרות העברית (עבודת דוקטורט) תפילות מלחמה נסים חדשים מגיעים עיניים לארץ, לב לשמיים בנות ישראל להבות נפש תפילות בית עלמין מחקרים ותרגומים ספרותיים במאה העשרים, סקירה היהודית-הונגרית, כתב העת הפילולוגי האוניברסלי 1924 : מפגש עם ה' - ספר שירה 1926 : תרגום שיר השירים ומגילת רות 1942 : כרך שירים "בשערי יריחו" Száz chászid történet; ford., életrajz, jegyz. Pfeiffer Izsák; Magyar Zsidók Pro Palesztina Szövetsége, Bp., 1943 (Javne könyvek) 1943 : תרגום ספרו של מרטין בובר מאה סיפורי חסידות Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי) ספר זיכרון ליובל הקמת בית המדרש לרבנים בבודפשט על שם פרנץ יוזף 1877–1927. הוציאו לאיוש בלאו, שמעון הבשי, דינש פרידמן. ספר זיכרון ל-70 שנה להקמת בית המדרש לרבנים בבודפשט 1877–1947. ערך שמואל לווינגר. 1948 לקסיקון פץ'. עורך ראשי. פרנץ רומבארי. Pécs, Lexikon Cultural Nonprofit Ltd. Révai új lexikona I. (A–Baj). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1996. ISBN 963-901-595-4 (הלקסיקון החדש של רוואי) Új magyar irodalmi lexikon I–III. Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6804-7 (לקסיקון ספרותי הונגרי חדש) Új magyar életrajzi lexikon I–VI. Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub; (hely nélkül): Helikon. 2001–2007. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי חדש. עורך לאסלו מרקו) Veszprém megyei életrajzi lexikon. Főszerk. Varga Béla. Veszprém, Veszprém Megyei Önkormányzatok Közgyűlése, 1998 (לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם. 1998) יצחק פייפר בספרייה הלאומית של ישראל יצחק פייפר במתי אוניברסיטת אטווש לוראנד יצחק פייפר באתר MANDA לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. יצחק פייפר כתבי יצחק פייפר ב Arcanum הרב יצחק פייפר ב-GENI
טסלה סייברקוואד

טסלה סייברקוואד (באנגלית: Tesla Cyberquad) היא מכונית קונספט חשמלית במרכב טרקטורון, שהוצגה על ידי טסלה יחד עם טסלה סייברטראק בנובמבר 2019. בסיום ההצגה של הסייברטראק באולפן העיצוב של הטסלה בהות'ורן, הודיע אילון מאסק על "דבר נוסף", ובשלב זה הוצג הטרקטורון על גב הסייברטאק. הטרקטורון הוזכר במפרט הסייברטראק. הסייברטראק תואר כבעל "מקום לארגז הכלים שלך, הצמיג והסייברקוואד, עם מקום פנוי". יום לאחר מכן, צייץ אילון מאסק, "טרקטורון דו-מושבי של טסלה יגיע בהתחלה כאופציה עבור הסייברטראק" בהוספת 100 דולר. הסייברקוואד יכול להיטען משקע ה-V2L של הסייברטראק במתח של 120 או 240 וולט. בדצמבר 2021 חשפה טסלה טרקטורון אשר מבוסס על הסייברקוואד. הוא בעל מרכב יותר קטן ועם מהירות מוגבלת ל-16 קמ"ש ועם שעת שימוש לכל טעינה. מחיר הטרקטורון עומד על 1,900 דולר ליחידה, בשעות הראשונות למכירה נגמרו כל היחידות לפני שנפתח פס הייצור מחדש. בשנת 2022 בגלל בעיות בטיחות בוצע ריקול של היחידות שנמכרו ובשנת 2023 החלו מכירות של דגם משודרג. מימין לשמאל טסלה רודסטר, טסלה סייברקוואד, טסלה סייברטראק משמאל לימין: טסלה סייברטראק, טסלה סייברקוואד, טסלה רודסטר וטסלה סמי מדיה וקבצים בנושא טסלה סייברקוואד בוויקישיתוף הטרקטורון החשמלי של טסלה לייצור ב-2021 באתר מוטו מגזין Hot Wheels R/C Cybertruck With Cyberquad Can Be Yours For $100, באתר מוטור 1, ‏17 במאי 2020 Elon Musk confirms Tesla's 'Cyberquad' as a Cybertruck accessory, באתר Engadget, ‏23 בנובמבר 2019 (באנגלית אמריקנית) סייברקיד: טסלה מציגה טרקטורון חשמלי לילדים – EV Magazine, באתר EV Magazine | מגזין רכב חשמלי, ‏2021-12-05 מפרט טכני - טסלה סייברקוואד לילדים, באתר טסלה העולמי Tesla’s new $1,900 Cyberquad for children appears to sell out within hours, The Independent, ‏2021-12-02 (באנגלית) טסלה סייברקוואד לילדים חזור לשוק ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.