laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון וורוויק סמית'

ג'ון וורוויק סמית' (באנגלית: John Warwick Smith‏;26 ביולי 1749 – 22 במרץ 1831) היה צייר ומאייר בריטי של נוף בצבעי מים. סמית' נולד באירטינגטון, ליד קרלייל, קמברלנד, בנו של גנן למשפחת גילפין, והתחנך בסנט ביז. הקשר המשפחתי איפשר לו ללמוד אמנות אצל צייר בעלי החיים סווריי גילפין. בהיותו מפורסם כשרטט טופוגרפי מיומן, הוא הועסק בתצוגות נבחרות של סמואל מידמן בבריטניה, והשיג את חסותו של ג'ורג' גרנוויל, הרוזן השני של וורוויק, שאיפשר לו לנסוע לאיטליה בין השנים 1776–1781. בזמן שהיה שם נפגש עם אמנים בריטים אחרים כמו פרנסיס טאון, תומאס הרן, ויליאם פארס. הוא התפרסם בשם "וורוויק". בעבודותיו שלאחר מכן, שהיו בעיקר מראות באיטליה, הוא זנח בהדרגה את הגוון הפשוט שאליו הוגבלה בעבר עבודת צבעי מים, לצורך צביעה יעילה יותר, שחידושה ויופייה זכו להערכה רבה. הוא שב לאנגליה בשנת 1781 בחברת פרנסיס טאון, ונסע דרך האגמים האיטלקיים ושווייץ. התיישב בוורוויק, וערך ביקורים תכופים בויילס. הוא גם סייר במחוז האגמים בסוף 1780 ובתחילת 1790. בשנת 1783 התחתן עם אליזבת ג'רארד בכנסיית סנט מרי, וורוויק. הוא ביקר שוב באיטליה בשנים 1785–1786, הפעם בחברת לורד וורוויק. לורד וורוויק רכש אוסף גדול מעבודותיו, שבסופו של דבר התפזר במכירה פומבית בשנת 1936. באחד מסיוריו בוויילס, זמן מה לאחר 1788, ליווה את סמית אחיו של לורד וורוויק, רוברט פולק גרוויל, והאמן יוליוס סיזר איבטסון. הם בילו זמן ניכר בהאפוד, ליד אברסטוויט, ביתו של הביבליופיל תומאס ג'ונס (אנ') האפוד נהרסה בשריפה בשנת 1807, ושלוש שנים מאוחר יותר פרסם סר ג'יי סמית' את הספר "סיור בהאפוד", שאוייר בחמישה עשר ציורים בצבעי מים על פי ציוריו של וורוויק סמית', שאולי צוירו במהלך הביקור אצל איבטסון. ספרים אחרים המאויירים בחריטות בעקבות עבודות של סמית' כוללים "תמונות נבחרות מאיטליה" (1792–1796); "נופים באגמי קמברלנד", עם עשרים ציורי מים מאת ג'יימס מריגוט (1791–1795); "סיור בריטניה דפיקטה" (אטלס דרכים מאוייר) של ויליאם בירן, ו"סיור בוויילס" מאת ויליאם סותבי (1794). סמית' עבר ללונדון בשנת 1807. באותה שנה החל להציג עם אגודת צבעי המים, אליה הצטרף שנתיים לפני כן. הוא נשאר תורם מרכזי בתערוכות שלה עד 1823, אז התפטר מחברותו. הוא נבחר לנשיא האגודה בשנים 1814, 1817, 1818, מזכיר בשנת 1816, וגזבר בשנים 1819, 1821 ו-1822. סמית' נפטר במידלסקס פלייס, לונדון, ב־22 במרץ 1831. מדיה וקבצים בנושא ג'ון וורוויק סמית' בוויקישיתוף Freeman Marius O'Donoghue, Smith John (1749-1831), Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 53 Basil S. Long, John (Warwick) Smith (1749-1831), London, Walker's Galleries, 1920 Glorious Nature:British Landscape painting 1750–1850. London: Zwemmer. 1993. pp. 148–51.
טירת שוורין

טירת שוורין (ידועה גם כארמון שוורין, בגרמנית: Schweriner Schloss) היא מבנה מסוג שלוס (אנ') בעיר שוורין, בירת מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה בגרמניה. הטירה נמצאת על אי באגם שוורין (אנ'), האגם המרכזי של העיר. במשך שנים הטירה הייתה מקום משכנם של הדוכסים והדוכסים הגדולים של מקלנבורג (אנ') ולאחר מכן של מקלנבורג-שוורין. כיום חלקה של הטירה משמש כמשכן הפרלמנט (לנדטאג) של מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה וחלקה האחר פתוח לתיירים. הטירה נחשבת לאחד המבנים החשובים בסגנון ההיסטוריציזם הרומנטי (אנ') באירופה. כינויה של הטירה הוא נוישוונשטיין של הצפון. ב-2024 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם מכלול המגורים של שוורין, הכולל את הטירה ועוד כמה עשרות מבנים ששירתו את הדוכסות ברחבי העיר. הטירה מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 973. לפי המסמכים שבט פולאבי מקונפדרצית האובוטריטיים (אנ') בנה מבצר על אי באגם שוורין (אנ'). ב-1160 שבטים גרמאניים בהנהגתו של הינרייך הארי תקפו את המבצר. בתגובה האובוטריטיים בהנהגתו של ניקלוט (אנ') החריבו את המבצר ונסוגו. השבטים הגרמאניים שהשתלטו על המבצר הבינו את חשיבותו האסטרטגית של האי ומיקומו המרשים והחלו בבניית מבצר חדש באי. באותה שנה נוסדה גם העיר שוורין. בזמן שלטונו של ג'ון אלברט הראשון, דוכס מקלנבורג (אנ') (1525-1576) המבצר הוסב לארמון. בניית הארמון כללה שימוש בטרקוטה (שהובאה מליבק), חומר בנייה נפוץ בצפון גרמניה בתקופת הרנסאנס. קפלת המבצר שופצה בהשראת כנסיות בטורגאו ודרזדן והפכה לכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה במדינה. שער הטירה בנוי בסגנון ונציאני מוקדם ובו תיאור ישו נושא את הצלב. בחלונות הצפוניים של הכנסייה מתוארים סיפורים מהביבליה שצוירו על ידי האמן וילם ואן דן ברוק (אנ'). במהלך המאה ה-16 נבנו באסטיונים להגנת הטירה וניתן לראותם עד היום. ב-1617 החלו עבודות לשיפוץ הטירה בסגנון הרנסאנס של ארצות השפלה (אנ'). העבודות נקטעו עקב מלחמת שלושים השנים. ב-1837, עם חזרת מושב הדוכס לטירה, פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין הורה לארכיטקט גיאורג אדולף דמלר לשפץ את הטירה. העבודה נפסקה לאחר זמן קצר בהוראת יורשו של הדוכס, פרידריך פרנץ השני (אנ') שרצה לתכנן מחדש את הטירה באופן מוחלט. רק חלקים בודדים של הטירה מהמאות ה-16 וה-17 נשמרו. גיאורג אדולף דמלר אימץ כמה רעיונות מהארכיטקטים גוטפריד זמפר (אנ') ופרידריך אוגוסט שטילר ושאב השראה מטירות בסגנון הרנסאנס הצרפתי ומשאטו צרפתיים מתקופת הרנסאנס בעמק הלואר (למשל טירת שאמבור). הטירה הפכה ליצירתו הגדולה ביותר. שטילר, יורשו של דמלר בתפקיד, הוסיף כמה שינויים, ביניהם את הפסל הרכוב של ניקלוט (אנ') ואת הכיפה. הארכיטקט הברלינאי היינריך סטראק (אנ') נבחר לעבודת עיצוב הפנים של הטירה. העבודה נעשתה ברובה על ידי בעלי מלאכה מברלין ושוורין. ב-1913 שרפה כילתה חלקים נרחבים מהטירה. שיקום הקירות החיצוניים הושלם אך המשך העבודות נקטע ב-1918 עם פרוץ המהפכה הגרמנית, הדחתו של הדוכס הגדול והקמת המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין. בהמשך הטירה הפכה למוזיאון וב-1948 למקום מושב הפרלמנט של המדינה (לנדטאג). בתקופת גרמניה המזרחית, בשנים 1981 – 1952, הטירה שימשה כמכללה לגננות ולאחר מכן כמוזיאון עד 1993 (האורנג'רי (אנ') שימש כמוזיאון מ-1961 ומ-1974 כמה חדרים מחודשים הפכו אף הם למוזיאון). החל משנות ה-90 המאוחרות של המאה שעברה הטירה שבה לשמש כמקום מושבו של הפרלמנט. פעולות שימור וחידוש רבות נעשו באתר, רובן נשלמו עד 2019. הטירה והגן הכניסה לטירה הכיפה ופסל הנסיך ניקלוט (אנ') כס הדוכס הגדול מדיה וקבצים בנושא טירת שוורין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון שוורין (באנגלית) מכלול המגורים של שוורין באתר אונסק"ו (באנגלית)
ניליה האנטר

ניליה האנטר ביידן (באנגלית: Neilia Hunter Biden; 28 ביולי 1942 – 18 בדצמבר 1972) הייתה מחנכת אמריקאית ואשתו הראשונה של ג'ו ביידן, לימים נשיא ארצות הברית. האנטר מתה בתאונת דרכים ב-1972 בעת שנסעה יחד עם בתה התינוקת נעמי, אשר גם נהרגה וגם עם שני בניה, בו והאנטר שנפצעו אנושות אך נשארו בחיים. ניליה האנטר נולדה ב־28 ביולי 1942 בסקניאטלס, ניו יורק ללואיז (לבית בזל) ורוברט האנטר. היא למדה בפן הול, פנימייה שמכילה בית ספר תיכון ושוכנת בפנסילבניה. הייתה פעילה במועדון הצרפתית של בית הספר, שיחקה בהוקי ונהגה לשחות באופן תדיר. לאחר הלימודים התיכוניים למדה באוניברסיטת סירקיוז והייתה מורה בבית באותה העיר. ניליה האנטר פגשה את ג'ו ביידן בנסאו שבאיי בהאמה כשביידן היה בחופשת האביב. זמן קצר לאחר מכן עבר גם ביידן לסירקיוז ולמד בבית ספר למשפטים במקום. בני הזוג נישאו ב־27 באוגוסט 1966. לאחר החתונה עברה המשפחה הטרייה לווילמינגטון, דלאוור, שם היה ביידן חבר במועצה המחוזית של מחוז ניו קאסל. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'וזף רובינט "בו", רוברט האנטר ונעמי האנטר. ביידן התמודד מול הסנאטור האמריקני מדלאוור, ג'יימס קיילב בוגס וניליה תוארה כ"מוח" מאחורי הקמפיין של ביידן. ב־18 בדצמבר 1972, זמן קצר לאחר שבעלה נבחר לסנאט, נסעה ניליה עם שלושת ילדיה לקנות עץ חג המולד. אך במהלך הנסיעה המכונית נפגעה על ידי משאית ניליה ונעמי נהרגו, ושני בניה שרדו את התאונה עם פציעות קשות, ביידן סבר כי נהג המשאית, קרטיס דאן היה שיכור בזמן התאונה אך סברות אלו התגלו כשגויות במהרה. מדיה וקבצים בנושא ניליה האנטר בוויקישיתוף ניליה האנטר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Neilia Hunter to marry J. R. Biden". The News Journal. Wilmington, Del. 29 במרץ 1966. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Joe Biden Was Married To His First Wife, Neilia Hunter, For Only 6 Years". Women's Health. 13 במאי 2020. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Osnos, Evan (28 ביולי 2014). "The Evolution of Joe Biden". The New Yorker. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Sarika Jagtiani; Meredith Newman; Andrew Sharp (25 בספטמבר 1019). "Hunter Biden: A brief bio of former Vice President Joe Biden's son". The News Journal. Wilmington, Del. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) McBride, Jessica (25 באפריל 2019). "How Did Joe Biden's First Wife, Neilia Hunter, Die?". Heavy.com. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) Hamilton, Carl (30 באוקטובר 2008). "Daughter of man in '72 Biden crash seeks apology from widowed Senator". Newark Post. {{cite web}}: (עזרה) Macon, Alexandra (17 בנובמבר 2016). "Joe and Jill Biden's Love Story Will Pull at Your Heartstrings". Vogue. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2018/2019 בליגה הבלקנית בכדורסל

עונת 2018/2019 בליגה הבלקנית בכדורסל (BIBL) הייתה העונה ה-11 של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל. המשחק הראשון במסגרת שלב הבתים התקיים ב-16 באוקטובר 2018 והגמר ב-7 באפריל 2019. בתחרות השתתפו 7 קבוצות, 2 מבולגריה, 2 מצפון מקדוניה, 1 מאלבניה, 1 מקוסובו ו-1 מקזחסטן. 7 הקבוצות שיחקו בבית בודד במתכונת של שני סבבים, בית וחוץ נגד כל אחת מקבוצות הבית, בסך הכל כ-12 משחקים כאשר 4 הראשונות העפילו לפינל פור. לאחר הפינל פור שתי הקבוצות שהפסידו בחצי הגמר התמודדו במשחק בודד על המקום השלישי. כל משחקי הפינל פור התקיימו באולימפיק פארק שבטירנה, אלבניה.
קץ לגלות

קץ לגלות הוא אלבום סולו מספר 4 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1985 בחברת גל פז והוא מורכב משירים שאת רובם הלחין יוסי גרין. האלבום יצא ב-1985 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית. את השיר "וניקיתי" מבצע אברהם פריד בדואט עם עצמו כילד. השיר "שבח" הוא ביצוע מחדש של שיר מבית חסידות ויז'ניץ. אברהם פריד - שירה קץ לגלות באתר spotify קץ לגלות באתר יוטיוב מידע על האלבום קץ לגלות באתר MusicBrainz
קיתרה

קיתֵירה (ביוונית: Κύθηρα) הוא אחד מהאיים היוניים, בקצה הדרום־מזרחי של חצי האי פלופונסוס כאשר מצר קיתרה מפריד ביניהם. קיתרה הייתה בתקופות קדומות תחת השפעה כנענית – באי נחשף כלי שעליו כתובת מצרית מוקדשת לאל רע מן המאה ה־25 לפנה"ס (אולם ייתכן שהכלי הובא לשם מאוחרת יותר), וכן כתובת באכדית מהמאה ה־18 לפנה"ס המוקדשת לאלוהות לחיי מלך אשנונה האמורי נרם־סין. ייתכן שה"כפסלנים" המוזכרים בכתבי אוגרית הם תושבי נמל כַּפְּסֶלִי (יוו') באי. קסנופון (המאה ה־4 לפנה"ס) מתאר מקום שנקרא "מפרץ הפיניקים בקיתרה". שמו של האי הוא גלגול יווני של השם הפיניקי "אי־כתר" (שכן ביוונית קדומה הועתקה האות הפיניקית כ' לקפא, והאות ק' לקופא). הרודוטוס (המאה ה־5 לפנה"ס) כתב שפולחן אפרודיטה־אוראניה (אנ') נפוץ לאי מאשקלון (שמקדשה שם היה העתיק ביותר), דרך קפריסין, ואף המקדש בקיתרה נבנה על־ידי פיניקים מאזור אשקלון. גם פאוסניאס (המאה ה־2) מציין שהפיניקים מאשקלון לימדו את פולחנה בקיתרה. פולחן זה הוא הצורה היוונית לפולחן הפיניקי של עשתרת־שמים ("עשתרת שמם" הנזכרת בכתובת אשמנעזר), ובין מקדשיה העתיקים נמנה מקדשה בקיתרה (אנ'). בקרקעית הים בקרבת האי (ושכנו אנטיקיתרה) נמצא מנגנון אנטיקיתרה, מכונת חישוב אנלוגית קדומה. מדיה וקבצים בנושא קיתרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיתרה קיתרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 178, 307 Ernst F. Weidner, Helen Thomas, The Inscription from Kythera, The Journal of Hellenic Studies 59, 1939/ed, עמ' 137–138 doi: 10.2307/626920‏, JSTOR 626920 Douglas Frayne, Old Babylonian period (2003-1595 BC), University of Toronto Press, 1990, עמ' 554, ISBN 978-1-4426-7803-3 UT 1087 שורה 6: 𐎋𐎔𐎒𐎍𐎐𐎎 (כפסלנמ) Cyrus H. Gordon, Ugaritic Textbook, Pontifical Biblical Institute, 1965, עמ' 272 קסנופון, הלניקה, ספר 4, פרק 8, 7 (4.8.7). ראו המקור ביוונית וכן תרגום לאנגלית ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 377 הרודוטוס, היסטוריות, ספר I ‏105, 131. ראו המקור ביוונית: 105, 131, וכן תרגום לעברית (סעיף 105 בעמ' 42, סעיף 131 בעמ' 51). פאוסניאס, תיאורה של יוון, ספר 1, פרק 14, פסקה 7 (1.14.7) ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 305 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדוויג פורשוץ

הדוויג פורשוץ (בגרמנית: Hedwig Porschütz לבית וולקר, 10 ביוני 1900 – 26 במרץ 1977) הייתה פעילה בהתנגדות הגרמנית לנאציזם. היא הוכרה לאחר מותה כחסידת אומות העולם על סיוע והצלת יהודים בתקופת השואה. הדוויג וולקר נולדה בשנת 1900 בברלין-שנברג. בשנת 1926 התחתנה עם וולטר פורשוץ, שהיה אז נהג ובהמשך גויס לורמאכט. בתקופת השפל הגדול נאלצה לעבוד בזנות, ובשנת 1934 הואשמה בסחיטה באיומים ונידונה לעשרה חודשי מאסר. החל משנת 1940 עבדה פורשוץ בבית המלאכה לעיוורים של אוטו ויידט כקצרנית. הם היו בקשר הדוק, והיא סייעה לו להגן על עובדיו על ידי הסתרת נשים יהודיות בביתה וסחר בלתי חוקי במצרכי מזון. התאומות מריאן ואנליז ברנשטיין הוסתרו בדירתה של פורשוץ במשך שישה חודשים החל מינואר 1943. במרץ הצטרפו אליהן גרטה סליג ולוסי באלהורן. מדי פעם זונות היו משתמשות בדירה, ואז הדיירים נדרשו להמתין בחוץ עד שהלקוחות יעזבו. כשהמצב בסופו של דבר הפך מסוכן מדי, עקב פשיטה של שוטרים על דירה אחרת באותו בניין באמצע שנת 1943, התאומות ברנשטיין עברו להתגורר בווילמרסדורף ואילו אמה של פורשוץ הגנה על שתי הנשים האחרות. שלוש נשים מתוך הארבע שרדו את השואה . סחורות שפורשוץ קנתה בשוק השחור היא נתנה ליהודים נרדפים. היא גם נהגה לשחד את קציני הגסטפו. בעזרתה וויידט שלח יותר מ -150 חבילות מזון לגטו טרזינשטט כדי לספק מזון לפחות 25 איש שנכלאו שם. פורשוץ גם רכשה מסמכים מזויפים עבור אינגה דויטשקרון. בגלל מסחר בשוק השחור, פורשוץ נידונה ל 18 חודשי מאסר באוקטובר 1944. תקופה מסוימת נכלאה בזילרטל-ארדמנסדורף, מחנה משנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן. פעילותה במלחמה לא נודעה לאחר המלחמה. בקשותיה לקבל פיצוי בגין רדיפה פוליטית נדחו על ידי שלטונות מערב ברלין בשנת 1959. באותם ימים הרשויות לא שקלו תמיכה כספית לאנשים שנתנו עזרה ליהודים. היות שנאלצה לעסוק בזנות, פורשוץ נחשבה לאדם לא מוסרי ולא מכובד. פסק הדין משנת 1944, אף על פי שניתן על ידי בית משפט פוליטי, שימש נגדה. היא נפטרה ענייה ובודדה בשנת 1977. בנובמבר 2010 פורשוץ זכתה לכבוד על ידי העיר ברלין. לוח זיכרון אשר ניתלה בכתובתה לשעבר ( Feurigstraße 43 ). בשנת 2011 בוטל פסק הדין משנת 1944 שנקבע על ידי בית הדין הנאצי. יד ושם הכיר בה כחסידת אומות העולם בשנת 2012. טקס הנצחה נערך כעבור שלוש שנים. רחוב בשכונת מיטה נקרא על שמה בשנת 2018 (הדוויג-פורשוץ-שטראסה). מדיה וקבצים בנושא הדוויג פורשוץ בוויקישיתוף הדוויג פורשוץ באתר יד ושם, באתר יד ושם (באנגלית) פורשוץ. דף מידע. מוזיאון אוטו ויידט בברלין(הקישור אינו פעיל)
מאין באתי

מאין באתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אור עמרמי ברוקמן, מתוך אלבום הבכורה העתידי שלו. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2020, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים טדי הפקות. בשנת 2019, לאחר שהוציא את סינגל הבכורה שלו, "אין סוף מחשבות", השתתף עמרמי ברוקמן בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", שם חשף כי נולד באוקראינה ואומץ על ידי זוג הורים הומוסקסואלים. באודישן, ביצע עמרמי ברוקמן את השיר "מה אתה רוצה ממני" של חנן בן ארי ושבר את שיא מספר האחוזים הרב ביותר בתוכנית, עם 97%. במהלך התוכנית, הכיר את חבר ההרכב עילי בוטנר וילדי החוץ אוהד שרגאי, שהתמודד בתוכנית. ברוקמן העפיל בתוכנית לגמר וזכה במקום השלישי. לאחר מכן, הוחתם בחברת טדי הפקות המפיקה את התוכנית, וכתב והלחין את "מאין באתי", יחד עם אוהד שרגאי. החיבור ביניהם נוצר במהלך התוכנית. בשיר עוסק עמרמי ברוקמן בשאלות המעסיקות אותו בהיותו ילד מאומץ לזוג הורים הומוסקסואלים ועל החוסר באהבת דמות אם. לשיר הופק וידאו קליפ רשמי אשר פורסם בערוץ היוטיוב של עמרמי ברוקמן בסמוך לצאתו של הסינגל. הקליפ בוים על ידי יעקב אסרף. השיר הופיע לראשונה במקום החמישי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, עם כ-83 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית: "ברוקמן הוא מסוג זמרי הבלדות שהטקסט לא יפיל אותו. תוגת המנגינה הנגישה נושאת את הנרטיב אל מקום עמוק בביצוע שלו. מפתיע עד כמה בחור צעיר מצליח להקרין אנרגיות רגשיות בצורה אותנטית. אור שולט בקול, מטפס בצורה הדרגתית מבוקרת בסולם הרגש, ומחפשי הריגושים בשירי אהבה לא יוכלו להישאר אדישים". גם דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לשיר ביקורת חיובית, ואמר כי "הכנות והרגש המוגשים למאזין בטוטאליות מצליחים לרגש, לגעת ולהוציא מברוקמן את המיטב שבו" ו"הוא מביא את כל מה שיש בו לתוך השיר והמלנכוליה הבוקעת מקולו לא משאירה אף אוזן אדישה", וסיים באומרו כי "ללא ספק מדובר ביריית פתיחה מוצלחת עבור הזמר הצעיר". לדף השיר באתר הספרייה הלאומית זה מלחיץ אחי, זה מלחיץ, באתר ‏מאקו‏, 23 בינואר 2020 משוגע: המתמודד ששבר את שיא ההצבעות באודישנים, באתר ‏מאקו‏, 20 בנובמבר 2019 36 שאלות שיגרמו לכם להתאהב באור עמרמי ברוקמן, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2020 אלה לי ואור עמרמי ישירו יחד בטקס הדלקת המשואות, באתר ‏מאקו‏, 13 בפברואר 2020 חדשות הבוקר עם ניב רסקין, ‏אור עמרמי ברוקמן: "יום אחד אצא למסע כדי לגלות מי זאת אמא שלי", באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2020 "מאין באתי": אור עמרמי ברוקמן בסינגל מרגש על האימוץ. צפו, באתר "סרוגים", 11 באוקטובר 2020 "את מי את מחבקת שם במקומי": השיר המרגש של אור עמרמי ברוקמן, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2020 אור עמרמי ברוקמן - מאין באתי, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:25) המצעד השבועי, שבוע 42, 2020, באתר מדיה פורסט ישראל יוסי חרסונסקי, אור עמרמי ברוקמן, מאין באתי, באתר "יוסמיוסיק" דודי פטימר, ‏ניקול ראידמן בממתק פופ ומיילי סיירוס בקאבר ללהיט מהסבנטיז | חם באוזן, באתר מעריב אונליין, 14 באוקטובר 2020
הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין

הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין (במנדרינית: 平津作战; "מבצע פֵּאִי-גִ'ינְג") היה הקרב הראשון במלחמת סין-יפן השנייה לאחר תקרית גשר מרקו פולו, אשר במסגרתו כבש הצבא היפני הקיסרי את הערים הסיניות המרכזיות בייג'ינג וטיינג'ין ביחד עם ממשלת בובות במזרח חביי. היחסים בין ממשלת הקוומינטנג השלטת על הרפובליקה הסינית והאימפריה היפנית הורעו זה זמן מה עקב עליית הדרישות הקולוניאליות של יפן. בשנת 1931, תקרית מוקדן שימשה כתירוץ למספר קצינים רדיקלים בתוך הצבא היפני הקיסרי במטרה לפלוש למנצ'וריה נגד דרישות הממשלה בטוקיו ולהשליט בה את מנצ'וקוו, מדינת חסות תחת קיסר סין לשעבר, פויי. עם משבר פנימי התבצעו מספר התנקשויות פוליטיות אשר העלו את הכוח הרדיקלי בתוך הצבא לראשות הממשלה היפנית והותירו את הקיסר הירוהיטו רק כחותמת גומי. לבסוף, לאחר מספר התנגשויות צבאיות אשר נגמרו ברגיעה כגון תקרית שאנגחאי, תקרית גשר מרקו פולו, מצפון לעיר בייג'ינג, הביאה להסלמה ולבסוף לתחילתה של מלחמת סין–יפן השנייה, בניסיון של הכוחות הרדיקלים השלטים בממשל היפני להשליט ממשלות בובות על כל מזרח אסיה, ובראשם סין. ב-25 ביולי הגיע הגדוד היפני ה-20 לעיר לנגפאנג, שהייתה על מסילת הברזל בין בייג'ינג לטיינג'ין, שם התרחש הקרב הגדול הראשון. ב-26 ביולי תקפה חטיבה יפנית את שער גואנגהואה המרכזי בחומות העיר בייג'ינג, בתמיכת הפצצת מטוסים. ב-27 ביולי, כאשר היפנים הטילו מצור על כוחות סיניים בטונגצ'וב, עיר בפריפריה של בייג'ינג, פרץ גדוד סיני אחד את המצור וישר נסוג חזרה לעבר בייג'ינג. ב-28 ביולי, החטיבה היפנית ה-20 ושלוש חטיבות משולבות עצמאיות, עם תמיכה אווירית, פתחו במתקפה נגד בייג'ינג. המטרה העיקרית הייתה נאניואן, מדרום לעיר, והמשנית הייתה ביי-יואן ממזרח. בלחימה זו נהרגו גנרל טונג לינגה (סגן מפקד צבא הדרך ה-29) וגנרל ג'או דנגיו (מפקד אוגדה 132). הכוחות הסיניים ספגו בדרך כלל תבוסה בזה אחר זה, אם כי הושגו ניצחונות טקטיים קטנים שהאטו את ההתקדמות היפנית. בליל 28 ביולי הכריז הגנרל סונג ג'ה-יואן, ראש המועצה הפוליטית בחביי-צ'הר וקצין מפקד צבא הדרך ה-29 של מסילת הברזל, על תבוסה והורה לחייליו לסגת דרומה במטרה להימנע מכיתור. ראש העיר האזרחי של טיינג'ין נותר בבייג'ינג לקחת את האחריות על העניינים הפוליטיים במחוזות חביי וצ'אר עם אך ורק החטיבה ה-29 של הגנרל ליו רוז'ן לתמיכה בשמירה על הסדר הציבורי. ב-27 ביולי בוצעה התקוממות אזרחית מרכזית בעיר טונגג'ואו נגד הכיבוש היפני. ב-29 ביולי, הותקפה העיר טיינג'ין לחופי הים הצהוב בנפרד על ידי הגדוד החמישי של הצבא היפני וכוחות הצי הקיסרי היפני. חיילים סיניים בטיינג'ין החזיקו בעיר עד 30 ביולי לפני שנצטוו לסגת. ב-4 באוגוסט נסוגה החטיבה ה-29 של הגנרל ליו רוז'ן מבייג'ינג. כעת חסרת כל הגנה. היפנים נכנסו לבייג'ינג ב-8 באוגוסט. הקרב על שאנגחאי תקרית גשר מרקו פולו הקרב על נאנג'ינג הקרב הראשון על צ'אנגשה מדיה וקבצים בנושא הקרב על בייג'ינג-טיינג'ין בוויקישיתוף תקרית גשר לוגואו והקרב השני על חביי, באתר מלחמת העולם השנייה תקרית גשר מרקו פולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
אשמורות הלילה

אשמורות הלילה כלשון המקרא, או משמרות הלילה כלשון המשנה, הן חטיבות זמן אליהן מתחלק הלילה על פי היהדות. אשמורה אחת היא כשיעור זמן עמידתם של אנשי משמרת לילה עד בוא המשמרת הבאה. להלכה הלילה נחלק ל-3 אשמורות שוות. רבי חזקיה בר מנוח מחבר ספר החזקוני סובר כי השם אשמורה מקורו מלשון ציפייה והמתנה, שכן בלילה ישנן משמרות מלאכים האומרים שירה לפני האלוהים על פי חלוקת משמרות, כשכל משמר מצפה ומייחל לבוא תורו. ישנן דעות בהלכה הסוברות כי ראשיתן של האשמורות בשקיעת החמה וסופן בהנץ החמה, אולם רש"י ותוספות סוברים כי ראשיתן בצאת הכוכבים וסופן בעלות השחר. בספר הזוהר נכתב כי משכן של שלוש האשמורות בכל ימות השנה שווה - 12 שעות שוות, וישנן דעות שונות להבנת דברי הזוהר. בתלמוד בבלי, מסכת ברכות (ג, א) נאמר: תניא, רבי אליעזר אומר: שלוש משמרות הוי הלילה, ועל כל משמר ומשמר יושב הקדוש ברוך הוא ושואג כארי, שנאמר: ה' ממרום ישאג וממעון קדשו יתן קולו, שאוג ישאג על נוהו. וסימן לדבר – משמרה ראשונה, חמור נוער; שנייה, כלבים צועקים; שלישית, תינוק יונק משדי אמו ואשה מספרת עם בעלה. לאחר מכן מובאת ברייתא בה מוצגת דעתו של רבי שהלילה נחלק לארבע אשמורות, וכן דעתו של רבי נתן שהלילה נחלק לשלוש אשמורות. החוקר חיים יחיאל בורנשטיין מציין כי הבבלים חילקו את הלילה ל-3 בעוד שאצל היוונים והרומים חילקו את הלילה ל-4. בורנשטיין אף שיער שרבי, שחי בארץ ישראל בתקופה שזו הייתה תחת שלטון רומי, מתאר את החלוקה הרווחת בסביבתו, בעוד שרבי נתן, שחי בבבל, תיאר מצידו את החלוקה הרווחת בסביבתו. הלכה למעשה נקבעה חלוקת הלילה ל-3 אשמורות שוות. כך למשל, בהקשר למשנה במסכת יומא, פרק א', הלכה ח', ”בְּכָל יוֹם תּוֹרְמִין אֶת הַמִּזְבֵּחַ בִּקְרִיאַת הַגֶּבֶר אוֹ סָמוּךְ לוֹ, בֵּין לְפָנָיו בֵּין לְאַחֲרָיו. בְּיוֹם הַכִּפּוּרִים מֵחֲצוֹת, וּבָרְגָלִים מֵאַשְׁמוּרָה הָרִאשׁוֹנָה, וְלֹא הָיְתָה קְרִיאַת הַגֶּבֶר מַגַּעַת עַד שֶׁהָיְתָה עֲזָרָה מְלֵאָה מִיִּשְׂרָאֵל.”, פוסק הרמב"ם: ”אימתי תורמין הדשן--בכל יום, משיעלה עמוד השחר; וברגלים, משליש אחרון של לילה; וביום הכיפורים, מחצות הלילה.” חצות הלילה זהר חלק ב קצה ב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org במאמרו 'סדרי זמנים והתפתחותם בישראל' (התקופה ו, עמ' 261) משנה תורה, ספר עבודה, הלכות תמידין ומוספין, פרק ב הלכה יא הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
תנו שבח

תנו שבח הוא אלבום סולו מספר 3 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1983 בחברת גל פז והוא מורכב משירים של גדולי המלחינים כגון: יוסי גרין ששיתף פעולה פעמים רבות עם אברהם פריד. האלבום יצא ב-1983 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית. האלבום הניב מספר להיטים, כגון "ענבי הגפן", "אחינו" ו"טאטעניו" שכתב אברהם פריד בעצמו, והולבש על הלחן של הניגון החבד"י "יעלה תחנונינו" שהלחין שלום חריטונוב. אברהם פריד - שירה תנו שבח באתר spotify העיקר לא לפחד, חדשות, 5 בפברואר 1989 מידע על האלבום תנו שבח באתר MusicBrainz
ג'ורג' גאררד

ג'ורג' גאררד (באנגלית: George Garrard‏; 13 במאי 1760 – 8 באוקטובר 1826) היה צייר בעלי חיים, נוף ודיוקן אנגלי, פסל, חרט ומדפיס. הוא מילא תפקיד מרכזי בלובי להכנסת חקיקה להגנה על זכויות היוצרים על יצירותיהם של דמויות בעלי חיים ואנשים. גאררד הגיע ממשפחת אמנים, שמגיעה עד מרקוס ג'יררטס הצעיר (בערך 1561 / 62–1636) שהיה צייר של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ויורשתה אן, נסיכת דנמרק. הוא למד אמנות תחילה אצל אמן הרישום ג'וזף סימפסון, ואז אצל סווריי גילפין, ובשנת 1778 הפך לתלמיד האקדמיה המלכותית לאמנויות, שם, בשנת 1781, הציג לראשונה כמה תמונות של סוסים וכלבים. שלוש שנים אחר כך הוא שלח תמונה אחרת "נוף לחצר מבשלת בירה", שמשכה את תשומת ליבו של סר ג'ושוע ריינולדס, שהזמין אותו לצייר תמונה דומה. בשנת 1793 הציג "גז כבשים באסטון קלינטון, בקינגהמשייר", אך בתחילת 1795 עלה בדעתו כי דגמי בקר (מבטון) עשויים להועיל לציירי הנוף, ומאותה תקופה הוא שילב ציור עם דוגמאות. הכנת הדגמים הובילה את גארארד בשנת 1797, בהסכמת האקדמיה המלכותית וכמה מהפסלים המובילים של אותם ימים, לעתור לפרלמנט בתמיכה להצעת חוק להבטחת זכויות יוצרים על יצירותיהם של דמויות אנושיות ובעלי חיים. למעשה משנת 1798 - "חוק לעידוד אמנות ליצירת דגמים חדשים ויציקות של חזה, ודברים אחרים המוזכרים בו" ("מעשה הדגמים והחזה"). לראשונה, נחקק חוק זכויות יוצרים בריטי שהעניק הגנה למדיום שאינו מודפס. בשנת 1800 נבחר גאררד לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות, ובאותה שנה פרסם כרך פוליו עם לוחות צבעוניים, "תיאור של הזנים השונים של השוורים הנפוצים באי הבריטי. בשנת 1802 הציג "איכר מותקף על ידי זאבים בשלג" אך נראה כי לאחר 1804 הוא הגביל את עצמו כמעט לחלוטין לפיסול. גאררד צייר הן בשמן והן בצבעי מים, ותרם גם לתערוכות השנתיות פסלים, מדליונים, תבליטים, וקבוצות בעלי החיים, כמו "שוורים נלחמים" ו"אייל נרדף על ידי זאבים", לפעמים בשיש או ארד, אך לעיתים קרובות יותר בטיח. הוא הציג סך הכל 215 עבודות באקדמיה המלכותית, מלבד כמה אחרות במוסד הבריטי ובחברת האמנים הבריטית. הוא צייר תמונה גדולה בשם "גז כבשים וובורן בשנת 1804" שהכילה שמונים ושמונה דיוקנאות של איכרים מפורסמים באותה תקופה (היא נתלתה במנזר וובורן). התמונה נחרטה על ידי האמן עצמו. גאררד התחתן עם מטילדה גילפין, בתו הבכורה של מורו סוורי גילפין. הוא נפטר בברומפטון, לונדון, ב־8 באוקטובר 1826. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' גאררד בוויקישיתוף Robert Edmund Graves, Garrard George, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 21 Walter Gilbey, Animal painters of England from the year 1650 : a brief history of their lives and works: illustrated with--specimens of their paintngs, London : Vinton & Co., 1900 George Garrard's Livestock Models (ארכיון) The Models and Busts Act (ארכיון) Sawrey Gilpin, R.A. (British, 1733-1807) , Three greyhounds in an extensive landscape, www.christies.com (באנגלית)