laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון הרטפילד

ג'ון הרטפילד (באנגלית: John Heartfield‏; 19 ביוני 1891 – 26 באפריל 1968) הוא שמו האנגלי של אמן הפוטומונטז' הגרמני הלמוט הרצפלד. היה גרפיקאי גרמני, שהיה ידוע בכרזותיו הפוליטיות ובראיית הנולד החדה בכל הקשור לגרמניה ולמלחמת העולם השנייה, כבר בשנות ה-30. הרטפילד נולד כהלמוט הרצפלד ושינה את שמו במהלך מלחמת העולם הראשונה כדי להביע את סלידתו מן הלאומנות הגרמנית. לאחר המלחמה הוא הצטרף לקבוצת אנשים שבין חבריה היה ג'ורג' גרוס, שייסדה את קבוצת הדאדא הברלינאית. בתקופה זו הוא החל לפתח את סגנונו האמנותי שכלל שימוש בתמונות ביצירות פוטומונטז'. הרטפילד היה קומוניסט נלהב ונהג ליצור עבודות בעלות מסרים פוליטיים שתוקפות את אויבי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והתפרסמו ב-AIZ – עיתון הפועלים המאויר. עם עליית הנאצים לשלטון הגרמני בשנת 1933 נאלץ הרטפילד לברוח מגרמניה בשל דעותיו הקומוניסטיות. באפריל 1933 הוא נאלץ לגלות עם אחיו לפראג, שם המשיך לעבוד עבור העיתון AIZ בו יצר כרזה שבועית, ברובן פוליטיות וחדות כנגד המשטר הנאצי ובעד הקומוניזם. אחת מעבודותיו המוכרות יותר נעשתה בשנים אלו לעיתון זה - "הידד החמאה נגמרה", עבודה שנעשתה בעקבות אמרתו של גרינג "ברזל מחזק את הידיים, חמאה רק גורמת להשמנה". עבודה זו מתארת משפחה גרמנית תחת המשטר הנאצי ישובה לשולחן האוכל וניזונה מכלי נשק ושאריות מכונות מברזל. כאשר הנאצים השתלטו על צ'כוסלובקיה בשנת 1938 ברח עם אחיו לאנגליה, שם המשיך הרטפילד לפעול נגד המשטר הנאצי במסגרות אמנותיות שונות. שנה אחת לאחר מכן הוא יצר עבודה בשם "Kaiser Adolf" שפורסמה בדף הראשי של העיתון פוסט. העבודה הציגה את היטלר באופן נלעג בלבושו של הקייזר הגרמני וילהלם השני. באותה שנה אף הציג בלונדון תערוכה בשם "מלחמתו של אדם אחד נגד היטלר", ותערוכה לא חוקית בבזל. הרטפילד חזר לגרמניה בשנת 1950 והתיישב בגרמניה המזרחית. הוא נפטר בשנת 1968 בברלין. דנה אריאלי-הורוביץ, "בין נמוך לגבוה: פוטומונטאג' ברפובליקת ויימאר", קשר, 1999, גיליון 26, עמ' 56-66. מדיה וקבצים בנושא ג'ון הרטפילד בוויקישיתוף ג'ון הרטפילד, ברשת החברתית Goodreads ג'ון הרטפילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון הרטפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משה טל

משה טל (בלומנטל) (27 בינואר 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת הצנחנים שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב ברצועת עזה במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה. טל נולד במחנה עקורים בפורנוולד בגרמניה לנטי ופינחס בלומנטל. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בחיפה. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הגפן, המשיך לתיכון "חוגים" והשתייך לתנועת הצופים. בשנת 1962 הצטרף לפנימייה הצבאית לפיקוד, במסגרתה למד בבית הספר הריאלי בעיר עד שסיים את לימודיו בשנת 1965. טל גויס לצה"ל באוגוסט 1965, התנדב לחטיבת הצנחנים וסיים קורס קצינים ונתמנה למפקד מחלקה בדרגת סגן משנה בגדוד 202. במהלך שירותו הסדיר השתתף בפעולת סמוע. הוא יצא לקורס מרגמות, וחתם שנתיים שירות קבע. במלחמת ששת הימים פיקד על מחלקה שפרצה את הדרך מחאן-יונס לפאתי עזה. בקרב נפלו מפקד הפלוגה וסגנו, וטל קיבל על עצמו את הפיקוד. הוא נפגע במהלך הקרב ארגן חילוץ פצועים תחת אש ועודד את החיילים ללחימה. לאחר הקרב הועבר לבית החולים תל השומר שם נפטר מפצעיו כעבור חמישה ימים. בתיאור המעשה נכתב: ביום ה-5 ביוני 1967, על יד עזה, נותר סגן משה טל ז"ל לפקד על כוח של זחל"מים, לאחר שה-מ"מ וה-סמ"פ נהרגו. ה-זחל"מים נפגעו באש טנקים מטווח קצר. הוא המשיך לעמוד זקוף בסערת הקרב וארגן חילוץ פצועים והגנה במחסה. הוא עודד את האנשים באמרו, שהנה הוא עומד זקוף. הוא נפגע קשה וביקש שיפנו אחרים תחתיו, והורה לחיילים להמשיך להילחם בנאמנות. סגן משה טל ז"ל הועבר לטיפול במחסה ושם מת מפצעיו. על פעולותיו בקרב עוטר טל לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין, על התנהגותו בשעת הקרב, אומץ לבו ומנהיגותו. טל נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בקריית שאול, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי בחיפה. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן בהתאם לתפקיד שמילא בשדה הקרב. לאחר פטירתו נפתח לזכרו חדר תרבות מיוחד בבית ההבראה לילדים בנוה שאנן. חבריו וידידיו הוציאו את סיפורו "רסיסי טל" על פרשת חייו הצעירים. סיפורו ושמו מוזכרים בספרים "מלחמות הצנחנים" ו"המסתערים ראשונה" של אורי מילשטיין. ב"ספר הגבורה" שהוציאו אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן, הוקדש עמוד לתיאור פעולת גבורתו האחרונה. שמו מוזכר גם בספרים: "ההיסטוריה של מלחמת ששת הימים" של אריה חשביה, "עשרים שנות גבורה בישראל" של יהודה הראל, "השבח להם" של מרדכי נאור וחלק מעזבונו מופיע ב"גווילי אש" כרך ד' המנציח את חללי מערכות ישראל. בן דודו שמואל טל שינה את שם משפחתו לאחר פטירת משה טל. עיטור הגבורה שהוענק למשה טל, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל קורות החיים של משה טל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון סגן משה טל בלומנטל ז"ל, באתר הצנחנים משה טל (בלומנטל), באתר "בהשקט ובבטחה". ראו עלי מונטר#מלחמת ששת הימים
בית חילאני

בית חילאני הוא מבנה ארכיטקטוני מפואר דמוי ארמון שהיה נפוץ בתקופת הברזל, במאות ה-10 וה-9 לפנה"ס. רוב המבנים נמצאו בצפון סוריה ובישראל. הם מיוחסים לתקופת המלוכה. ייתכן ותחילתה של הארכיטקטורה הזאת קדמה לתקופת הברזל והחלה כבר בתקופת הברונזה. המבנה כונה על ידי האשורים "בית חילאני". המבנה הקדום ביותר מטיפוס בית חילאני התגלה על ידי לנרד וולי בשכבה IV באללח'. המבנה מתוארך למאה ה-15 לפנה"ס. הזמן בו שוקמה העיר אחרי הכיבוש החתי. בניין המצודה בבירת ממלכת החתים, חתושש, נבנה בסגנון דומה. בניית העיר מתוארכת למאה ה-12 לפנה"ס בידי תודחליאש הרביעי. תקופת השיא בו השתמשו בסגנון למבנה ארמונות הייתה תקופת הברזל. בתל חלף, בירת ארם, בצפון מזרח סוריה, התגלה ארמון מסוג בית חילאני. הארמון מתוארך למאה ה-10 או ה-9 לפנה"ס. התל נחפר ב-1911 על ידי מקס ואן אופנהיים. בחפירות הארמון התגלתה החזית בה שולבו פסלים. חלק מהממצאים נלקחו למוזיאון ברלין. מבנים מטיפוס זה נמצאו גם בתל טאיינאט, בקטנה ובממלכת שמאל. הארמון נפגע במהלך מלחמת העולם השנייה. בכניסה למוזיאון הלאומי בחלב שחזור הארמון מתל חאלף. בישראל ניתן לזהות מספר ארמונות הבנויים בסגנון כמו: בית צידא ותל מגידו, הסגנון מכיל כניסה בעלת עמודים ומבואה רוחבית שבסופו עמד כס המלך. כפי שמסופר על שלמה המלך בספר מלכים א י, י"ח - כ' יח וַיַּעַשׂ הַמֶּלֶךְ כִּסֵּא-שֵׁן, גָּדוֹל; וַיְצַפֵּהוּ, זָהָב מוּפָז. יט שֵׁשׁ מַעֲלוֹת לַכִּסֵּה, וְרֹאשׁ-עָגֹל לַכִּסֵּה מֵאַחֲרָיו, וְיָדֹת מִזֶּה וּמִזֶּה, אֶל-מְקוֹם הַשָּׁבֶת; וּשְׁנַיִם אֲרָיוֹת, עֹמְדִים אֵצֶל הַיָּדוֹת. כ וּשְׁנֵים עָשָׂר אֲרָיִים, עֹמְדִים שָׁם עַל-שֵׁשׁ הַמַּעֲלוֹת--מִזֶּה וּמִזֶּה; לֹא-נַעֲשָׂה כֵן, לְכָל-מַמְלָכוֹת העומד מול הארמון היה רואה מבנה מונומנטלי בו אכסדרת עמודים שממנה עברו אל מבנה רוחבי שבקצהו עמד כס המלך. כך היו המוזמנים פונים 90 מעלות על מנת לעמוד אל מול המלך. האולם הבא מכונה "החצר האחרת" כפי שכתוב במלכים א ז, ז. "וְאוּלָם הַכִּסֵּא אֲשֶׁר יִשְׁפָּט-שָׁם, אֻלָם הַמִּשְׁפָּט עָשָׂה; וְסָפוּן בָּאֶרֶז, מֵהַקַּרְקַע עַד-הַקַּרְקָע. ח וּבֵיתוֹ אֲשֶׁר-יֵשֶׁב שָׁם חָצֵר הָאַחֶרֶת, מִבֵּית לָאוּלָם, כַּמַּעֲשֶׂה הַזֶּה, הָיָה; וּבַיִת יַעֲשֶׂה לְבַת-פַּרְעֹה, אֲשֶׁר לָקַח שְׁלֹמֹה, כָּאוּלָם, הַזֶּה". "החצר האחרת" היא חצר פנימית מוקפת בחדרים קטנים. במגידו התגלה חדר עם אבנים מסותתות עם גרם מדרגות שהוביל כנראה אל הקומה השנייה. תל מגידו בוסתנאי עודד, מבוא לארכאולוגיה של ארץ־ישראל בתקופת המקרא, כרכים 9-8, האוניברסיטה הפתוחה, 1989 מבוא לארכיאולגיה תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך א: הממלכה המאוחדת
אגודת פועלי הדפוס בירושלים

אגֻדת פועלי הדפוס בירושלים הייתה איגוד מקצועי של פועלי דפוס בירושלים שנוסדה ב-1908. האגודה נוסדה בעידודם של חברי מפלגת "פועלי ציון". חלקם הועסקו בדפוס אחדות של "פועלי ציון". בין מנהיגי האגודה היו זאב אשור ורחל ינאית בן-צבי. ב-2 בנובמבר 1908 הוכה בדפוס "נ. לעווי ושותפיו" פועל דפוס חבר האגודה, על ידי מנהל הדפוס ובעליו. כעשרת חבריו של הפועל דרשו מהמכה להתנצל לפניהם, ובתגובה, הוא דרש מהם לפרוש מחברותם ב"אגדת פועלי הדפוס". ולאחר מכן, התפוטרו מעבודתם בדפוס. בעקבות זאת, ב-10 בנובמבר הכריזה האגודה שביתה, מעשה ייחודי ותקדימי באותה תקופה. השובתים קבלו תמיכה מאנשי "פועלי ציון" בעיר; אולם בשל החשש מהמתיחות והשלכותיה, עמדו נציגי המוסדות הציוניים, מוסדות פילנתרופיים כגון יק"א, "עזרה" וכי"ח והנהגת היישוב הישן, לצד הבעלים, והשביתה נשברה, על ידי העסקת פועלים אחרים, לאחר כחודש. "ועד אגדת פועלי דפוס ירושלים", אל תזמינו עבודה בדפוס נ. לעווי (כרוז), י"ז בחשוון תרס"ט (11.11.1908), בתוך: העלייה השנייה, (עורך: ישראל ברטל), חלק ב: מקורות, (עורכים: יהושע קניאל ואסתר שטיין-אשכנזי), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ח, עמ' 128-127. ארבעת הפועלים מבית הדפוס "נ. לוי ושותפיו", חברינו הפועלים בבתי הדפוס!, (כרוז), בתוך: העלייה השנייה, (עורך: ישראל ברטל), חלק ב: מקורות, (עורכים: יהושע קניאל ואסתר שטיין-אשכנזי), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ח, עמ' 131. השביתה בבית הדפוס של לוי, המוריה, ב, 10, 1910, עמ' 2, בתוך: העלייה השנייה, (עורך: ישראל ברטל), חלק ב: מקורות, (עורכים:יהושע קניאל ואסתר שטיין-אשכנזי), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ח, עמ' 133-132. (על "אגדת פועלי הדפוס בירושלים") בתוך: יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, ב, באתר כותר ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האנדרטה לבעלי חיים במלחמה

האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (אנגלית: Animals in War Memorial) היא אנדרטה לבעלי החיים ששירתו ומתו במסגרת הצבא הבריטי ובני בריתו במהלך ההיסטוריה. האנדרטה שוכנת בפארק ליין, בצדו המזרחי של הייד פארק בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. האנדרטה תוכננה בידי הפסל דייוויד בקהאוס (David Backhouse) ונחנכה ב-24 בנובמבר 2004 בידי הנסיכה אן, פטרונית קרן האנדרטה לבעלי חיים במלחמה (Animals in War Memorial Fund). האנדרטה מומנה בכספי תרומות בסך של 1.4 מיליון לירות שטרלינג שנאספו על ידי הקרן. האנדרטה בנויה בדמות קיר חצי מעגלי עשוי אבן באורך של 17.7 מטרים ובעומק של 16.8 מטרים. על הקיר קבועים תבליטים המתארים בעלי חיים שונים בעת המאבק המלחמתי, ובחזיתו שני פסלי פרדות עשויים ארד, העולות במדרגות האנדרטה לעבר פתח בקיר, כשהן עמוסות בציוד. בצידה האחורי של האנדרטה ניצבים פסלי ארד של סוס וכלב הצופים לעבר הגנים, כעדים לחבריהם אשר נהרגו בקרב וכסמל לתקווה. בחזית האנדרטה, מתחת לכותרת "Animals in War" (בעלי חיים במלחמה), מופיע הכיתוב: על צידה האחורי של האנדרטה נרשם: מדליית דיקין מדיה וקבצים בנושא האנדרטה לבעלי חיים במלחמה בוויקישיתוף האתר הרשמי של קרן האנדרטה יובל מלחי, פרק 280 – הקוף שהפך לגיבור מלחמה (היסטוריה לילדים), באתר "קטעים בהיסטוריה", 28 באוקטובר 2018
מערכת תקשורת

מערכת תקשורת היא אמצעי להעברת מידע. מערכת תקשורת היא הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע. התהליך הבסיסי של העברת מידע במערכת תקשורת הוא זה: מקור שולח מסר. מקודד ממיר את המסר לאות על פי צופן. האות משודר מהמקור לנמען על ידי ערוץ התקשרות הנבחר. האות שנקלט מקודד בחזרה על ידי מפרש למסר המקורי על פי אותו הצופן שבו קודד. המסר הגיע ליעדו. המידע המועבר בכל מערכות התקשורת הוא ממשי וניתן למדידה. גם כאשר מידע עובר תהליך דיגיטציה המיצג אותו על ידי סיביות מופשטות, הוא מקודד לאות המועבר דרך רכיבים פיזיים של המערכת. משום שהמידע במערכות תקשורת תמיד מיוצג באופן פיזי, יש להשקיע זמן ואנרגיה כדי לקרוא, לכתוב ולעבד אותו. מערכת תקשורת "טהורה" רק מעבירה מידע ממקום למקום. עם זאת רוב המחשבים גם מעבדים מידע ולא רק מעבירים אותו. עיבוד זה מאפשר יצירה של מידע חדש. רעש הוא כל הפרעה בערוץ התקשורת, הגורמת לשינוי באות המועבר דרכו, כך שנוצרת שגיאה בפלט הסופי. קליטה נחשבת מוצלחת רק אם יחס אות לרעש של האות שהתקבל במקלט היה גדול יותר מסף רגישות הקליטה של המקלט. מערכות תקשורת שונות רגישות לסוגים שונים של רעשים. לדוגמה: מרחק גדול בין מפעילי טלגרף מחליש את עוצמת האות, ברקים יכולים לפגוע בשידור גלי רדיו של AM - אפנון משרעת, שריטות על פני תקליטור הורסות את המידע המקודד עליו ורעשי רקע יכולים למסך את קולות הדיבור. קוד תיקון שגיאות הוא קוד בעל מספר תכונות שמאפשרות לשלוח באמצעותו אוסף של נתונים דרך ערוץ תקשורת רועש, ולנטרל במידה מסוימת את השפעת רעשי הרקע על המידע המתקבל. הנדסת מערכות תקשורת היא תחום בהנדסה הכולל עיסוק באופן העברת נתונים בין רכיבים בודדים וברמה של רשתות מערכות תקשורת גדולות. פרוטוקול תקשורת הוא אוסף של חוקים המגדירים את אופן בקשת וקבלת נתונים במערכת תקשורת מסוימת וכוללת כללים לייצוג המידע, איתות, אימות, ותיקון שגיאות לצורך העברת המידע בערוץ תקשורת. תורת הקודים איתות תקשורת נתונים מערכות טלקומוניקציה, דף שער בספרייה הלאומית Denning, P. J., & Bell, T. (2012). The Information Paradox. American Scientist, 100(6), 470-477.
צבי ובר

הרב רפאל צבי ובר (נולד בכ"ח בטבת ה'תש"ו, 1 בינואר 1946) הוא רב הקהילה החרדית ליטאית בשכונת נווה יעקב בירושלים וחבר בד"ץ שארית ישראל. נולד בשנת 1946 בברטיסלבה שבצ'כוסלובקיה, ליהושע יוסף ושיינדל (שרה) ובר. בשנת 1949 עלה עם הוריו לישראל. בילדותו גר בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק. הוא למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' וישיבת גרודנא. בסוף שנות ה-60 נישא לחנה רבקה, בתו של הרב חיים יוסף יעקבוביץ, שהיה מראשי ישיבת קול תורה. לאחר נישואיו התגורר בשכונת בית וגן ולמד כשנתיים בישיבת בריסק. בתחילת שנות ה-80 לאחר שהוסמך למו"צ רבים מבני השכונה היו משחרים לפתחו בשאלות הלכתיות. לאחר מכן כיהן כראש כולל במספר כוללים, בשכונת בית וגן, במרכז העיר, גבעת משה, וכיום בשכונת נווה יעקב. באמצע שנות השמונים נקרא לכהן כרב הקהילה החרדית בשכונת נווה יעקב בירושלים. באותה עת הקהילה החרדית הייתה קטנה ובאזור מצומצם בשכונה, ונקראה קריית קמניץ. בתחילת שנות התשעים החלה להיבנות בסמוך לקריית קמניץ, במזרח נווה יעקב, שכונה חרדית גדולה, והרב ובר משמש גם בה כרב הקהילה האשכנזית. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל גם חלקה המערבי של השכונה להתחרד. במשך מספר שנים שימש כדיין בבית הדין לממונות של המועצה הדתית בירושלים. הרב ובר מכהן כחבר בד"ץ שארית ישראל. הוא מתלמידיו המובהקים של הרב יוסף שלום אלישיב. לרב ובר 16 ילדים. גיסיו הם הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ, שהיה רבה של הרצליה; הרב אורי קלרמן, שהיה מראשי ישיבת כנסת חזקיהו; הרב אברהם ארלנגר, שהיה מראשי ישיבת קול תורה והרב אברהם עמרם קוך שהיה מכונה הצדיק מחיפה. בנו הרב אליהו ובר הוא ראש ישיבת "הר הבית". דברי הלכה - על הלכות ברכות, כולל "אור יוסף", 2008 ברכת הבית (יחד עם הרב יודא טשזנר) שיעורים בשבת - שיעורים בהלכות ומלאכות שבת, כולל "אור יוסף", 2001 אל תקרי הליכות אלא הלכות - שיעורים בהלכות בישול בשבת שיעור של הרב ובר, באתר בינינו שיעורים לשמיעה של הרב ובר, באתר קול הלשון צבי ובר, דף שער בספרייה הלאומית הסכמה באתר היברובוקס, בה מופיע הרב כרב קהילת קמניץ, נווה יעקב בית דין צדק שארית ישראל, באתר "עולם התורה" הרב אלישיב זצ"ל נאסף לבית עולמו, באתר הידברות דף הספר, בגוגל ספרים דף הספר, בגוגל ספרים
מרוקו (סרט)

מרוקו (באנגלית: Morocco) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1930 בבימויו של יוזף פון שטרנברג. בסרט מככבים גרי קופר, מרלן דיטריך ואדולף מנז'ו. הסרט מבוסס על הספר "Amy Jolly" של בינו ויזני ומעובד על ידי ג'ולס פורט'מן. הסרט מגולל את סיפור אהבתם של לגיונר וזמרת קברטים הנתקלים קשיים עקב חיזוריו של אדם עשיר אחר הזמרת. הסרט ידוע בעיקר עקב הסצנה שבה דיטריך לובשת בגדים גבריים ומנשקת אישה, מה שהיה לא מקובל בתקופה זו. הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. ב-1992, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע. גרי קופר – טום בראון מרלן דיטריך – איימי ג'ולי אדולף מנז'ו – קנינגטון לה בזייר אולריך הפט – מר קיסר איב ספת'ורן – גברת קיסר במהלך הסרט דיטריך ידעה מעט אנגלית ולכן היא קראה את תפקידה בספונטניות. על פי רוברט אוסבורן מה-"Turner Classic Movies", קופר ופון שטרנברג לא הסתדרו ביניהם. פון שטרנברג בכוונה האפיל את דמותה של דיטריך על דמותו של קופר, וכתוצאה מכך קופר התלונן למנהליו על היחס המפלה. הסצנה האחרונה של הסרט שוחזרה בסרט המקסיקני "Enamorada" ‏ (1946) של אמיליו פרננדז. פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (מרלן דיטריך) פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (האנס דרייר) פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ליי גארמס) פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (יוזף פון שטרנברג) מדיה וקבצים בנושא מרוקו בוויקישיתוף "מרוקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מרוקו", באתר AllMovie (באנגלית) "מרוקו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מרוקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מוחמד כאמל עמר

מוחמד כאמל עמר (בערבית: محمد کامل عمرو; נולד ב-1 בדצמבר 1942) הוא דיפלומט מצרי. כיהן כשר החוץ של מצרים בתקופת נשיאותו של מוחמד מורסי כנשיא מצרים. עמר החל את עבודתו הדיפלומטית כיועץ במשלחת המצרית לאו"ם. הכהונה שארכה חמש שנים, החלה מאוגוסט 1982 עד לספטמבר 1987, כאשר במהלך תקופה זו הוא כיהן גם כנציגה של מצרים במועצת הביטחון של האו"ם (1983–1984). עמר המשיך לעבוד כיועץ אחראי לדיפלומטיה רב-צדדית וכיועץ לארגונים שונים. בין השנים 1987–1989 עבד במשרדיהם של סגן ראש הממשלה המצרי ובמשרדו של שר החוץ המצרי. לאחר מכן, בשנת 1989, החל לעבוד בשגרירות המצרית בוושינגטון די. סי., תפקיד שסיים בחודש דצמבר 1993. לאחר מכן, בין ינואר 1993 עד ספטמבר 1995, הוא מונה לסגן עוזר שר החוץ שעסק בארגונים מאפריקה. עמר המשיך בעבודתו הדיפלומטית ומונה לשגריר מצרים בערב הסעודית וכנציגה של מצרים בארגון המדינות האסלאמיות. את שני התפקידים הללו מילא עמר במשך שנתיים בין ספטמבר 1995 לדצמבר 1997. במקביל לעבודתו הדיפלומטית, מונה עמר בדצמבר 1997 למנכ"ל חלופי במועצת המנהלים של הבנק העולמי בוושינגטון, עת הוא מייצג את מדינתו ועוד 13 מדינות ערביות. עמר מילא תפקיד זה עד לחודש ינואר 2009. לאחר המהפכה במצרים ובעקבות דרישה ציבורית מונה עמר ב-18 ביולי 2011 לתפקיד שר החוץ בממשלתו של עיסאם שרף. לאחר מכן המשיך לכהן גם בממשלתו של כמאל גנזורי שהורכבה ב-7 בדצמבר 2011 ובממשלתו של הישאם קנדיל שמונתה ב-2 באוגוסט 2012. ב-2 ביולי 2013 התפטר עמר מתפקידו כשר החוץ בעקבות גל המחאות שפרץ במדינה. יחד עמו התפטרו כמה שרים נוספים אשר מחו נגד הנשיא מוחמד מורסי על שאינו נענה לדרישת המפגינים. מדיה וקבצים בנושא מוחמד כאמל עמר בוויקישיתוף Egypt appoints Mohamed Kamel Amr as foreign minister, ‏17 ביולי 2011
קנולפ

קנולפ (בגרמנית : Knulp) הוא רומן מאת הרמן הסה אשר ראה אור בשנת 1915. הרומן מחולק לשלושה חלקים סביב דמותו של קנולפ - נווד עני וחביב על הבריות. הסיפורים מתארים בפירוט הפואטי האופייני להרמן הסה את נדודיו של קנולפ בין חברים ותיקים, זכרונותיו ונופי ילדותו. בספרו זה, הסה מדגיש מחד את הכמיהה העזה לנדודים בדמותו של קנולפ, אך בד בבד מבקש להראות כי הנווד שבחר בנדודים מבחירה חופשית מביע לעיתים חרטה על דרכו בעולם. "אדם עובד, המתקדם מכוח עבודתו, חי ביתר נוחות בשטחים רבים מאשר קנולפ; אולם, לעולם לא יהיו לו ידיים כל כך נאות ועדינות, ולעולם לא יוכל להלך על רגליו בזקיפות קומה כזאת ובגמישות, כמו קנולפ." מדיה וקבצים בנושא קנולפ בוויקישיתוף הספר "קנולפ", באתר "סימניה"
שרית אביטן

שרית אביטן (נולדה ב-11 בנובמבר 1992) היא זמרת ישראלית, זוכת תוכנית המוזיקה The Four. שרית אביטן נולדה באשדוד למשפחה מסורתית. כבר בגיל 7 החלה לשיר. בגיל 18 פרסמה סרטון ביוטיוב, ובו גרסת כיסוי שלה לשיר "יום אחד תבקשי" שביצע במקור שיר לוי. הסרטון זכה להצלחה, ולאחר שצפה בו הסוכן רוברטו בן שושן, היא הוחתמה על חוזה אצלו. בצה"ל שירתה בלהקת חיל האוויר. במרץ 2011 הוציאה אביטן את שיר הבכורה שלה "אני שלך" שזכה לביקורות נלהבות. בשנת 2012, במטרה למנף את הקריירה שלה, השתתפה אביטן בעונה השנייה של תוכנית המציאות "חי בלה לה לנד" לצד מאיה בוסקילה ושיר לוי. ב-7 בפברואר 2012 השתתפה אביטן בדואט עם הזמר נאור אורמיה בשיר "בלילות". נכון למאי 2016. ב-17 בדצמבר של אותה שנה יצא לאור הסינגל "בלילה קר". בשנת 2013 התחרתה אביטן בחצי הגמר השני של תחרות קדם-אירוויזיון 2013 עם השיר "מון אמור", אך לא העפילה לשלב הגמר. באותה שנה הוציאה את אלבום הבכורה שלה "סטייל מיוחד" שזכה לביקורות אוהדות, והוציאה את השיר "את הפרח שגידלתי" בדואט עם איציק קלה. ב-2014 הוציאה את השיר "לא צפוי" בדואט עם עומר אדם. באותה שנה הוציאה גם את השירים "אבא", שכתבה בעצמה, "חייל משמר הגבול" ו"אתה". בשנת 2015 הוציאה את השיר "כאן לבדי", לאחר מכן את השיר "זה הזמן" ביחד עם אבי מסיקה, את השיר "רוצה אחד שידאג לי", וכן ביצעה עיבוד חדש לשיר "החמצן" של איציק שמלי. בשנת 2017 הוציאה את שני שירים: "לנצח הכל" ו"יום חמישי". בשנת 2018 חתמה אביטן במשרדו של הסוכן אבי גואטה, מנהלה של הזמרת שרית חדד. ב-26 באוגוסט 2018 פורסם שאביטן תתמודד בריאליטי המוזיקלי של רשת 13, "The Four", שעלתה לשידור באוקטובר אותה השנה. אביטן זכתה במקום הראשון בתוכנית הגמר, שנערכה בנובמבר של אותה שנה. ב-27 בדצמבר 2018 הוציאה אביטן את השיר "בגלל הגעגוע" בדואט עם מוטי טקה. ב-12 בפברואר 2019 הוציאה את השיר "לצאת לי מהלב". ב-3 במרץ 2019 הוציאה אביטן דואט עם הזמר פאר טסי בשיר "שלוש בלילה" כחלק מאלבום דואטים "הפוך לשנינו" עליו טסי עובד. ב-3 בנובמבר 2019 הוציאה אביטן את השיר "לא מתאימים". 2013: סטייל מיוחד שרית אביטן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שרית אביטן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרית אביטן, דף שער בספרייה הלאומית עמוד הפייסבוק הרשמי סרטונים בערוץ של שרית אביטן, באתר יוטיוב בלילות, בביצוע שרית אביטן ונאור אורמיה, סרטון באתר יוטיוב אסף נבו, ‏שרית אביטן: "בחיים לא אסכים להצטלם בעירום", באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2011 אבי שושן, שרית אביטן: הצלחה אמיתית או וירטואלית?, באתר ynet, 29 במאי 2012 שני מלכה, "שבכל בית יידעו מי זו שרית אביטן", באתר כאן אשדוד, 23 בנובמבר 2018 שגיא בן נון‏, פעם שנייה גלידה: מיי פיינגולד שבה לריאליטי מוזיקלי ותתמודד ב"דה פור", באתר וואלה, 26 באוגוסט 2018
חיסלה דולקו

חיסלה דולקו (בספרדית: Gisela Dulko; נולדה ב-30 בינואר 1985) היא טניסאית-עבר ארגנטינאית, מומחית בעיקר במשחקי זוגות ובשיאה הגיע למקום הראשון בדירוג העולמי לזוגות. בנוסף היא גם הגיע למקום ה-26 בדירוג העולמי ליחידות. דולקו, ילידת טיגרה שבפרובינציית בואנוס איירס, זכתה בסבב הנוער בשלושה מתוך ארבעת הגראנד סלאם בזוגות, אליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 2000, אליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2002 ווימבלדון בשנת 2001. לאחר שהפכה לשחקנית מקצוענית בשנת 2001 המשיכה את הצלחה בזוגות וזכתה ב-17 טורנירי זוגות כולל אליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 2011 עם פלאביה פנטה האיטלקייה, ובשנת 2010 הן גם זכו הטורניר המאסטרס בסוף העונה. בנוסף בשנת 2009 היא הפסידה בגמר אינדיאן ווילס בארצות הברית ביחד עם שחר פאר. בנוסף בשנת 2011 הפסידה ביחד עם אדוארדו סוונק הארגנטינאי בגמר טורניר ארצות הברית הפתוחה. ביחידות הישגיה לא היו טובים כמו בזוגות אך במרבית הקריירה היא הייתה ב-50 שחקניות הטובות בעולם. זכתה ב־4 טורנירי WTA כולל בודפשט ופורט הילס (2007), פאס (2008) ואקאפולקו (2011). ניצחונותיה הגדולים כוללים ניצחון על מריה שראפובה וסמנתה סטוסור. דולקו פרשה מהסבב המקצועני ב-18 בנובמבר 2012, בגיל 27. כשפרשה היא דורגה במקום ה־306 בעולם ביחידות. היא נשואה לכדורגלן הארגנטינאי, פרננדו גאגו, שמשחק כיום במועדון הכדורגל ולנסיה. מדיה וקבצים בנושא חיסלה דולקו בוויקישיתוף חיסלה דולקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חיסלה דולקו, באתר olympedia.org חיסלה דולקו, באתר ה-WTA חיסלה דולקו, באתר ה-ITF חיסלה דולקו, באתר גביע הפדרציה ג'יסלה דולקו הודיעה על פרישה מטניס, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2012 אמרה כן לפרננדו: דולקו מתחתנת עם גאגו, באתר ynet, 8 ביוני 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Thunderbolt

Thunderbolt הוא ממשק לחיבור התקנים חיצוניים למחשב. הוא משתמש בפרוטוקול קלט/פלט ומיושם בדרך של יציאה טורית. הממשק פותח על ידי אינטל בשיתוף פעולה צמוד עם אפל והוא מתחבר ליציאת Mini DisplayPort. החיבור מאפשר קריאה וכתיבה של מידע בו-זמנית, תומך במהירויות גבוהות ואף מאפשר לחבר עד 6 רכיבים שונים לאותה כניסה, כל עוד הם משתמשים בטופולוגיית רשת שונה. החיבור פותח על ידי אינטל בשיתוף פעולה עם אפל. על אף שהסימן המסחרי ThunderBolt נרשם על ידי אפל, הזכויות על המוצר שמורות במלואן לאינטל. כתוצאה מכך, העבירה לעצמה אינטל גם את הזכויות על הסימן המסחרי. החיבור הוצג לראשונה באופן מסחרי בגרסה המחודשת של ה-מקבוק פרו של אפל ב-24 בפברואר 2011. המטרה הייתה להכניס לשוק חיבור מהיר וחדשני לעומת חיבור ה-USB הנפוץ, שככל הנראה מתיישן ולא עומד בקצב הפיתוח של מוצרים חדשים ותובעניים יותר. הממשק תוכנן במקור להעברת מידע בצורה אופטית. אינטל השתמשה בסיבים אופטיים ורכיבים נוספים על מנת ליצור כבל ייעודי והמוצר שווק תחת השם LightPeak. אך לבסוף הוחלט על שימוש בכבל נחושת המסוגל לספק את רוחב הפס הרצוי (10Gbps) בעלות נמוכה יותר. התקן ה-Thunderbolt לא התרומם מהשקתו בשנת 2011, למרות נתוניו המרשימים, ופרט למחשבים של אפל וציוד היקפי מצומצם, אין חברות רבות אשר אימצו אותו. אינטל עצמה משנת 2013 כבר לא מחייבת את יצרניות המחשבים להשתמש בתקן במחשבי האולטרה-בוק. ההתקן מעביר תצוגה Mini DisplayPort וזהה לו בכל מה שקשור לתצוגה. ממשק זה מאפשר העברת מידע במהירות של עד ל-10Gbps, כפול מ-USB 3.0. הדור השני של תקן ה-Thunderbolt, מכפיל את קצב העברת הנתונים מהדור הראשון ומסוגל להגיע עד ל-20Gbps. ההתקן כמו בדור הראשון מעביר תצוגה Mini DisplayPort וזהה לו בכל מה שקשור לתצוגה, רק שבדור החדש של ההתקן, התמיכה מגיעה עד לרזולוציה של 4K. הייצור של הגרסה הסופית של ההתקן החדש החל ב-2013 והוא יצא לכלל השוק בתחילת 2014. נודע כי הדור השני של התקן ה-USB 3.0 הפופולרי יגיע בקצב העברת נתונים של רק 10Gbps, בזהה לקצב העברת הנתונים בדור הראשון של ה-Thunderbolt. החיבור מתבסס על שילוב בין שתי טכנולוגיות: PCI Express ו-DisplayPort. בכל קצה של הכבל טמון שבב בקרה. שבב הבקרה של החיבור מקבל אותות בו זמנית משני מקורות אלה, מאחד ושולח אותם דרך נתיב כפול בכבל, ולאחר מכן קולט את שני סוגי האותות ומפריד אותם עבור הצרכנים השונים. החיבור מספק 10W ותומך בשרשור חיבורים של ציוד היקפי. כלומר, ניתן לחבר עד 6 מכשירים בשרשרת אחד לשני, מבלי לאבד מהירות קריאה או כתיבה. החיבור מבוסס יציאת המיני DisplayPort תומך בהעברת רזולוציה גבוהה לצד קריאת וכתיבת נתוני Data. החיבור תומך גם ב-HDMI,‏ Displayport,‏ DVI‏ ו-VGA באמצעות שימוש במתאמים. Universal Serial Bus מדיה וקבצים בנושא Thunderbolt בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Thunderbolt Thunderbolt באתר Intel Thunderbolt באתר Apple שוני מרדכי, מהו Thunderbolt – חיבור הרעם?, באתר ynet, 18 בנובמבר 2012 כתבה ב-GadgetGuru על חיבור הרעם