laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'נטו

צ'נטו (באיטלקית: Cento) היא עיר וקומונה בנפת פרארה, כמו גם, חלק מאזור אמיליה רומאניה בצפון איטליה. באיטלקית המשמעות של המילה צ'נטו היא "100". השם צ'נטו מתייחס לקנטוריון של עמק הפו. הצמיחה של צ'נטו מגודלה המקורי ככפר דייגים קטן בביצות להיווסדה כעיר חקלאית התרחשה במספר המאות הראשונות בתחילת האלף השני. הבישוף של בולוניה ואב המנזר של נונאנטולה הקימו את הפרטיצ'יפניה אגרריה, מוסד אשר חילק אדמות מחדש כל 20 שנה בין היורשים הזכרים שהיוו את הליבה הראשונית של הקהילה בצ'נטו של המאה ה-12. בשנת 1502 האפיפיור אלכסנדר השישי לקח אותה משליטת הבישוף של בולוניה ועשה אותה לחלק מהנדוניה של הבת שלו, לוקרציה בורג'ה, שהתארסה לדוכס אלפונסו אני ד'אסטה ולאחר מכן הוחזרה למדינת האפיפיור בשנת 1598. פלאצו דל מונטה די פייטה (Palazzo del Monte di Pietà) - ארמון מהמאה ה-18 המשכן לאומנות עירונית. יש בו ציורים מאת האמן המקומי גוארצ'ינו. ניתן לראות עבודות של האחרון גם בבזיליקת בלזיוס הקדוש, בכנסייה של תפילת המחרוזת אשר תוכננה גם כן על ידו. הרוקה (טירה) - בניין מרובע מסיבי עם מגדלים מרובעים. נבנה בשנת 1378 על ידי הבישוף של בולוניה, הוא הורחב על ידי ג'וליאנו דלה רוברה, שהפך לאפיפיור יוליוס השני בשנת 1460. פלאצו דל גוברנטורה (Palazzo del Governatore) - מוזיאון לאומנות מודרנית על שמו של ארלדו בונזני. פורטה פייבה (Porta Pieve) - השער היחיד ששרד מהארבעה שנבנו במהלך המאה ה-14. צ'נטו היא עיר הקרנבל של אירופה אשר תאום לקרנבל של ריו. גוארצ'ינו (צ'נטו 1591 - בולוניה 1666) - צייר האיטלקי בן תקופת הבארוק מאזור אמיליה-רומאניה שהיה פעיל ברומא ובבולוניה. בנימין ד'יזראלי (צ'נטו 1730 - אנגליה 1825) - סבו של ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי. פרוציו למבורגיני (ראנצו די צ'נטו 1916 - פרוג'ה 1993) - תעשיין. רבי חננאל ניפי (פרארה 1760 – צ'נטו 1836) – רבה של הקהילה היהודית בצ'נטו, מגדולי הפוסקים מיהדות איטליה וחבר הסנהדרין של פריז מדיה וקבצים בנושא צ'נטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'נטו (באיטלקית) צ'נטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיזיון

זיזיון (גם: זיזַיְן, בערבית: زيزون, תעתיק מדויק: זִיזוּן) הייתה עיירה יהודית בבשן, הנזכרת בספרות חז"ל ובכתובת רחוב. כיום המקום נקרא זיזון. היא מוזכרת בכתובת רחוב כאחת מ-8 העיירות בתחום נווה, שקיבל בעבר פטור ממצוות התלויות בארץ, אך לאחר מכן, נאסר (דהיינו - חויב במצוות). בתוספתא נזכרת העיירה כך: ”עיירות המותרות בתחום ניוי ונאסרו, כגון ציר וצייר וגשמי וזיזיון ויגרי טב ודנב חורבתא וכרכא דבית חרב”. בנוסף, נזכרת העיירה בהקשר זה גם בתלמוד הירושלמי, וכן בשורה 11 בכתובת רחוב. ההסבר המוצע להחלת ההלכות המיוחדות על 8 העיירות בתחום נווה הוא שאמנם האזור נחשב מבחינה הלכתית בתחומי ארץ ישראל, אך כלל בתוכו אוכלוסייה נכרית רבה, אשר בהתאם לממדיה המשתנים, נקבעו מעת לעת הקלות שונות ליהודי האזור עובדי האדמה. היישוב הקדום מזוהה כיום עם הכפר הסורי זיזון, השוכן בסמוך לגבול ירדן, ליד ואדי זיזון המתחבר לירמוך - כ-20 ק"מ דרומית מערבית לנווא, וקרוב ל-20 ק"מ מזרחית למשולש הגבולות סוריה-ירדן-ישראל. ישעיהו פרס, אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית של ארץ ישראל, כרך ב', 1948, עמ' 240. מדיה וקבצים בנושא זיזיון בוויקישיתוף תוספתא, שביעית, פ"ד, ה"ה. תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, פרק ב', הלכה א'. בן ציון רוזנפלד, נווה - בירת הבשן, על אתר - ביטאון לענייני ארץ ישראל במקורות, עמ' 86-85 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן

לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן (גרמנית Großherzog Ludwig II. von Baden ‏, 15 באוגוסט 1824 - 22 בינואר 1858) היה הדוכס הגדול החמישי של באדן. לודוויג נולד ב-15 באוגוסט 1824 בקרלסרוהה, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן (1790–1852) ורעייתו הדוכסית הגדולה סופיה, נסיכת שוודיה, בתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. בשנת 1852 עלה לודוויג לשלטון, לאחר מות אביו. אולם, בעקבות מחלת הנפש בה לקה לודוויג הפך אחיו פרידריך לעוצר הדוכסות וב-1856 מונה באופן רשמי לדוכס. ב-28 בינואר 1858 מת לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון אחיו פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן. מדיה וקבצים בנושא לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן בוויקישיתוף לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אפללו

אפללו הוא שם משפחה נהוג אצל יהודים ממרוקו ואלג'יריה, שכיום רובם חיים במדינות כמו ישראל, צרפת, קנדה וכו'. מקור שם המשפחה קשור אולי למילה הערבית "אפלל" שמשמעותה "מדבר" והוא נגזר אולי מכפר ברברי בשם אפלילו בהרי אטלס המרכזיים או למחוז תפילאלת שב דרום-מזרח מרוקו. האם התכוונתם ל... אלי אפללו – פוליטיקאי ישראלי אלן אפללו - אופטומטריסט ואיש עסקים צרפתי, יליד מרוקו ארון אפללו – כדורסלן אמריקאי קובי אפללו – זמר-יוצר ישראלי Eve H. and Heinrich Walter Guggenheimer - Jewish Family Names and Their Origin, Ktav Publishers House, 1992 עמ' 11 Alexander Beider - Jews of Berber origin:Myth or Reality? Hamsa - Journal of Judaic and Islamic Studies 3/2017
אני אחמד

אני אחמד הוא סרט תיעודי קצר משנת 1966, שתסריטו והפקתו בפועל נעשתה על ידי רם לוי, לימים זוכה פרס ישראל, ובימויו נעשה על ידי הבמאי אבשלום כ"ץ. במרכזו של הסרט עומד אחמד יוסוף מסארווה, צעיר ערבי-ישראלי מהכפר ערערה שבמשולש, שמתקשה למצוא פרנסה בכפרו, ועובר לתל אביב. למרות שלאחמד תעודת בגרות – העבודה היחידה שהוא מצליח להשיג היא בתור פועל בניין. בעבודתו מתעמרים בו הקבלנים, וכשהוא מנסה לרכוש חדר אינו מצליח, וכל שהוא משיג הוא צריף דולף. רם לוי, ממפיקי הסרט, החל בהיותו סטודנט לכלכלה באוניברסיטה העברית לעבוד ב"קול ישראל", והפיק סדרת תוכניות על יחסי יהודים–ערבים בישראל. התוכנית זכתה להצלחה, וההצלחה הובילה לפיתוח סדרה נוספת, שנעשתה בשיתוף אחמד סאבר מסארווה, שלימים היה עורך דין וראש עיריית טייבה. אבשלום כ"ץ, במאי סרטים דוקומנטריים, הציע ללוי ולמסארווה לפתח את התוכנית לסרט בבימויו. הוחלט שהסרט יתבסס על פרק מתוכנית של לוי, שעסקה בחיי נוער ערבי בישראל. הפרק שדובר בו נקרא "הכפר שלי – העיר שלכם", והוא נכתב בהתבסס על זיכרונותיו של אחמד יוסוף מסארווה כפועל בניין בתל אביב. התסריט שוכתב מחדש בשיתוף עם מסארווה, שנבחר לשחק את עצמו בתפקיד הראשי. הצלם היה אוסטרלי בשם ג'ון בארנרד שפעל אז בישראל. המוזיקה נוצרה על ידי צבי בן-פורת, והקריין שנבחר היה שותפו של לוי לתוכנית הרדיו, אחמד סאבר מסארווה. הצטרף העורך דני שיק, והיהלומן תומך השמאל דוד ארנפלד הציע להפיק ולממן את הסרט. הם פנו לשמואל טולדנו, היועץ לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה, שמתוקף תפקידו נדרש למנוע הבעת סממנים לאומיים פלסטיניים וביקורת על המשטר. הם הגישו לו את תסריט הסרט בלבד, והוא הסכים, למעט משפט אחד בנושא הפקעת הקרקעות, אותו דרש להסיר. גם את המועצה לביקורת סרטים ומחזות הצליח "אני אחמד" לעבור עם תיקונים קלים בלבד. לאחר הקרנתו הועלתה נגדו ביקורת רבה, על שאינו מציג נאמנה את המציאות, ועל שהוא פוגע בדימויה של ישראל. יעקב כהן, ראש המחלקה הערבית בהסתדרות, צעק בהקרנת הסרט: "בושה וחרפה, אלה דברים מזויפים. לא אמיתיים". הממונה על עידוד הסרט הישראלי במשרד המסחר והתעשייה דחה את הבקשה להשתתף במימונו, כמקובל בסרטים ישראליים אחרים. "אני אחמד", באתר ספר הקולנוע הישראלי הסרט באתר Vimeo רפי מן, אני אחמד, באתר העין השביעית, 14 בנובמבר 2015 צבי לביא, אני אחמד מערערה..., מעריב, 30 בספטמבר 1966 (המשך) דני רוזברג, קולו של אחמד, תקריב קוראים כותבים, מעריב, 30 במרץ 1967 צע"ת נגד הממונה על עידוד הסרט בענין "אני אחמד", דבר, 19 בינואר 1967
רהצ'וב

רהצ'וב (בבלארוסית: Рагачо́ў, רהצ'ואו; ברוסית: Рогачёв, רוגצ'וב; בפולנית: Rohaczów, רוהצ'וב; ביידיש: ראָגאַטשאָוו) היא עיר במחוז הומל שבמזרח בלארוס, על גדתו המערבית של נהר דניפר בהצטלבותה עם נהר דרוט. בעיר התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. רהצ'וב נזכרת לראשונה בשנת 1142, ומסוף המאה ה-13 הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן בשליטת האיחוד הפולני-ליטאי. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, סופחה העיר לשטחי האימפריה הרוסית. בשנת 1863 הוציאו הרוסים להורג בעיר את אחד ממובילי מרד ינואר. בשנת 1897 נמנו בעיר 5,047 יהודים, ובשנת 1923 נמנו בה 6,230 יהודים, כמחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי. בעיר נולדו בין היתר הרב יוסף רוזין והמחזאי שמואל הלקין והאמן אנטולי קפלן. עם פרוץ מבצע ברברוסה הצליחו רבים מיהודי העיר להתפנות מזרחה, בזכות מסילת הרכבת שעברה בה, ורבים מהגברים היהודים בה גויסו לשורות הצבא האדום. ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ביססו את השליטה בה ב-14 בחודש. לאחר מכן, רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. באוקטובר 1941 הובאו לגטו שבעיר יהודים נוספים מגטאות ומיישובי הסביבה, ורכוש היהודים בעיר נשדד. ב-1 בנובמבר 1941 רצחו שוטרים גרמנים ובלארוסים את כל יושבי הגטו, בין 1,500 ל-2,700 איש. לאחר מכן, רצחו הגרמנים גם ילדים ממשפחות מעורבות בעיר. מדיה וקבצים בנושא רהצ'וב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רהצ'וב רוגצ'ב (בלרוסיה) (Rogachev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רהצ'וב", באתר JewishGen (באנגלית) לאוניד סמילוביצקי (רו'), רוגצ'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1722–1724), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רוגצ'וב (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
רודניה

רוּדְנְיָה (ברוסית: Ру́дня; בפולנית: Rudnia) היא עיר מחוז במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה, השוכנת על גדות נהר מלאיה ברזינה (Malaya Berezina), כ-68 ק"מ צפונית מערבית לסמולנסק, נזכרת לראשונה בשנת 1363. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1926, תחת השלטון הסובייטי, הוענקו לרודניה זכויות עיר. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,235 יהודים, שיעור גבוה באוכלוסייתה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מספר קולחוזים יהודיים. ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך כחודש רוכזו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו סבלו מצפיפות ומרעב, והועסקו בעבודות כפייה. עד ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כ-120 מיהודי הגטו. ב-21 באוקטובר 1941 נמסר ליהודי הגטו שבעיירה כי הם עתידים להיות מועברים לסמולנסק. כאשר התרכזו, ערכו בהם הגרמנים סלקציה, ולמעט כ-300 בעלי מלאכה, רצחו מחוץ לעיירה את כל היהודים. בד בבד נרצחו יהודים שהסתתרו בבתיהם בגטו. בפברואר 1942 רצחו הגרמנים את אחרוני היהודים שנותרו בעיירה, ביחד עם כ-300 יהודים נוספים ממיקולינו. מדיה וקבצים בנושא רודניה בוויקישיתוף רודניה (Rudnya), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רודניה", באתר JewishGen (באנגלית) ואדים דובסון, רודניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1816–1819), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152

Tritt auf die Glaubensbahn (בעברית: עלה על דרך האמונה) רי"ב 152, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-30 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון שלאחר חג המולד. באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה האחרונה והשמינית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה), רי"ב 199 ורי"ב 61. הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק בישו כאבן הפינה שעליה נשען העולם, ועל האדם ללכת בדרך האמונה ולא למעוד על האבן ולחטוא. הוא עורך פרפרזה על הפסוק "וְהָיָה לְמִקְדָּשׁ, וּלְאֶבֶן נֶגֶף" מספר ישעיהו ועל הפסוק "אֶבֶן מָאֲסוּ הַבּוֹנִים הָיְתָה לְרֹאשׁ פִּנָּה" מתהלים וממשיך עם מוטיב האבן כשהוא מדמה את ישו גם לאבן יקרה. הקנטטה מהווה דיאלוג בין שני קולות, בס המייצג את ישו וסופרן המייצג את הנשמה. בקטע האחרון מתקיים ביניהם דואט בו שואפת הנשמה להתאחד עם ישו. בניגוד לקנטטות אחרות מתקופה זו, באך לא השתמש בה שוב בעבודתו בלייפציג, ייתכן משום שהיא "צנועה" מדי ודלת תזמור יחסית לתנאים שעמדו לרשותו בלייפציג והוא לא רצה לערוך ולשנות את האווירה המדויקת שלה. הקנטטה נכתבה לשני סולנים, בס וסופרן שמלווים בחלילית, אבוב, ויולה ד'אמור, ויולה דה גמבה ובאסו קונטינואו. זוהי הקנטטה היחידה שלו שנועדה לביצוע עם ויולה ד'אמור. בקנטטה שישה חלקים: סינפוניה אריה לבס: Tritt auf die Glaubensbahn (עלה על דרך האמונה) רצ'יטטיב לבס: Der Heiland ist gesetzt (המושיע הוצב) אריה לסופרן: Stein, der über alle Schätze (אבן, העולה על כל האוצרות) רצ'יטטיב לבס: Es ärgre sich die kluge Welt (הנח לעולם הפיקח לכעוס) אריה בדואט לסופרן ולבס: Wie soll ich dich, Liebster der Seelen, umfassen? (איך, אהוב הנפשות, אחבקך?) היצירה הוקלטה כ-23 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מדיה וקבצים בנושא Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152 בוויקישיתוף פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן The Cantatas of J. S. Bach: With Their Librettos in German-English Parallel Text, Alfred Dürr, Richard D. P. Jones, עמוד 14 ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק י"ד ספר תהלים, פרק קי"ח, פסוק כ"ב על הקנטטה, כריסטוף וולף, עמוד 11 Mincham, Julian Klaus Hofmann, עמוד 6 רשימת הקלטות באתר קנטטות באך
גאורג פרדיננד דוקוויץ

גאורג פרדיננד דוקוויץ (בגרמנית: Georg Ferdinand Duckwitz, ‏29 בספטמבר 1904, ברמן – 16 בפברואר 1973) היה דיפלומט גרמני בשגרירות ארצו בדנמרק אשר העביר לידידיו הדנים את הידיעה על הגירוש הצפוי של יהודי דנמרק, ובכך איפשר את הברחתם לשוודיה הנייטרלית של 95% מיהודי דנמרק והצלתם מהשמדה. על כך הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם. דוקוויץ נולד בברמן למשפחת סוחרים חשובה. ב-1932 הצטרף דוקוויץ למפלגה הנאצית. בשנים 1933–1935 שירת במשרד למדיניות חוץ של אלפרד רוזנברג, אך פרש מרצונו מן המשרד ועסק בעבודה אזרחית בחברת ספנות. דוקוויץ עבד במשרד החוץ הגרמני, ונשלח לדנמרק לשרת בתפקיד נספח ימי. ב-11 בספטמבר 1943 נודע לו מפי נציג הרייך בדנמרק קרל רודולף ורנר בסט על התוכנית לאסור את יהודי דנמרק ב-1 באוקטובר כדי לשלחם למחנות ריכוז. שבועיים אחר-כך הוא טס לסטוקהולם בירת שוודיה, כביכול כדי לנהל משא ומתן על מעבר ספינות מסחר גרמניות במימי שוודיה. שם הוא נפגש עם ראש הממשלה פר אלבין הנסון, וביקש ממנו ששוודיה תקלוט את יהודי דנמרק. כעבור יומיים הגיעה תשובה חיובית של השוודים. דוקוויץ קשר קשרים טובים עם מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית והם רחשו לו אמון. כאשר חזר דוקוויץ לקופנהגן ב-28 בספטמבר, הוא פגש את ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, הנס הדטופט, וסיפר לו על התוכנית הגרמנית לגירוש היהודים. ממנו עברה הידיעה לראשי הקהילה היהודית והמחתרת הדנית. במבצע חשאי שארגנה המחתרת הסתתרו היהודים בבתי אזרחים דנים ולאחר מכן הוברחו בספינות דיג לשוודיה. כ-7,500 מתוך 8,000 יהודי דנמרק ניצלו במבצע זה, עליו הוענק לעם הדני אות חסידי אומות העולם. דוקוויץ המשיך לשרת במשרד החוץ הגרמני גם לאחר המלחמה, ובשנים 1955–1958 כיהן כשגריר גרמניה המערבית בדנמרק ולאחר מכן כשגריר בהודו. את שירותו סיים כמנהל משרד החוץ. יצא לגמלאות בשנת 1970. ב-21 במרץ 1971 הוענק לו אות חסיד אומות העולם. שנתיים לאחר מכן נפטר בגיל 68. דמותו הונצחה בסדרת טלוויזיה של דיסני "נס בחצות" המבוססת על הצלת יהודים דנים מדנמרק. הצלת יהודים במהלך השואה מדיה וקבצים בנושא גאורג פרדיננד דוקוויץ בוויקישיתוף גאורג פרדיננד דוקוויץ - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) סרט ההנצחה - באתר IMDb סיפורו - באתר היסטוריה
עונת 1958/1959 בליגה הלאומית

עונת 1958/1959 בליגה הלאומית הייתה העונה הרביעית של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 12 קבוצות. העונה החלה ב-22 בנובמבר 1958 והסתיימה ב-16 במאי 1959. בתום העונה סיימה הפועל פתח תקווה במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה אהרון אמר ממכבי חיפה שכבש 17 שערים. בסיום העונה הפועל כפר סבא ירדה לליגת המשנה ובמקומה לליגה הלאומית עלתה קבוצת בני יהודה תל אביב.
עונת 1959/1960 בליגה הלאומית

עונת 1959/1960 בליגה הלאומית הייתה העונה החמישית של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. העונה החלה ב-19 בספטמבר 1959 והסתיימה ב-11 ביוני 1960. העונה הסדירה בפעם השנייה ברציפות הסתיימה בניצחון של הפועל פתח תקווה. המבקיע המצטיין של העונה היה רפי לוי ממכבי תל אביב שכבש 19 שערים. בסיום העונה הפועל רמת גן ירדה לליגת המשנה ובמקומה לליגה הלאומית עלתה קבוצת שמשון תל אביב.
עונת 1960/1961 בליגה הלאומית

עונת 1960/1961 בליגה הלאומית הייתה העונה השישית של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 12 קבוצות, והתקיימה מה-5 בנובמבר 1960 עד ה-27 במאי 1961. העונה הסדירה בפעם השלישית ברציפות הסתיימה בניצחון של הפועל פתח תקווה. המבקיעים המצטיינים של העונה היו זכריה רצאבי מהפועל פתח תקווה ושלמה לוי מהפועל חיפה שכבשו 15 שערים כ"א. בסיום העונה בית"ר תל אביב ירדה לליגת המשנה ובמקומה לליגה הלאומית עלתה קבוצת הפועל טבריה.
ג'פרי השני, דוכס בריטני

ג'פרי השני, דוכס בריטני (באנגלית: Geoffrey II, Duke of Brittany; ‏ 23 בספטמבר 1158 - 19 באוגוסט 1186) היה בנם הרביעי של הנרי השני, מלך אנגליה, ושל אלינור, דוכסית אקוויטניה. ביולי 1181 נישא לקונסטנס, בתו של דוכס בריטני, וירש את התואר דרכה כמה חודשים מאוחר יותר. ג'פרי נהרג בתאונה במהלך תחרות רכיבה בשנת 1186. בשעת מותו היה השני בסדר הירושה לכתר אנגליה, אחרי אחיו ריצ'רד לב-הארי ולפני אחיו ג'ון. בנו של ג'פרי, ארתור מבריטני, שנולד שבעה חודשים אחרי מותו, ירש את מקומו בסדר הירושה. ריצ'רד הומלך בשנת 1189, ומת בשנת 1199. ארתור נלחם על הכתר נגד דודו ג'ון, נשבה ונרצח. בתו של ג'פרי, אלינור מבריטני, נכלאה בקורפה, ומתה ב-1241 כאסירת המלוכה. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי השני, דוכס בריטני בוויקישיתוף ג'פרי השני, דוכס בריטני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יריב נחשון

יריב נחשון הוא איש מחשבים העוסק במסחר מקוון באינטרנט. המייסד והבעלים של אתר פלונטר. התפרסם בעקבות מחאות צרכניות שהוביל בעבר. בשנת 1999 החל נחשון במחאת אינטרנט שקראה לבזק ליצור תעריף מיוחד לגולשי האינטרנט. רבים מגולשים נאלצו להתקשר לספק שירותי אינטרנט בשיחת טלפון רגילה באמצעות מודם קווי, והתעריף הרגיל לשיחת טלפון, שבו חויבו, ייקר מאוד את ההתקשרות לספק אינטרנט. בעקבות קריאתו של נחשון נערכה שביתה שבמסגרתה עשרות אלפי משתמשים התנתקו מהאינטרנט וביום השביתה נרשמה ירידה של 15% בכמות פעילות הגלישה בישראל. ועדת הכספים של הכנסת דרשה מבזק להציע לגולשים פתרון וכך היה. נחשון היה פעיל בנושאי תקשורת סלולרית בישראל, המהווה אוליגופול. פעלתנות צרכנית זו קוראת לאנשים לכבות את הטלפון הסלולרי שלהם או להפחית בכמות השיחות ליום אחד כל חודש תחת הכותרת "יום ללא סלולרי", ומטרותיה הן ביטול דמי הקישוריות והחלת ניידות מספרים בין חברות סלולריות החל מאמצע ינואר 2007 אתר "נזק" משתתף במאבק של רוכבי כלי הרכב הדו גלגליים למען הורדת תעריפי הביטוח שעלו כתוצאה מ"הסכם החצייה" שבו נקבע כמה תשלם כל חברת ביטוח של שני כלי רכב שמתנגשים אחד בשני. בשנת 2009 החל אתר "נזק" להתעסק ביצירת מודעות והגברת האכיפה של חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון. נחשון נבחר לאחד מרשימת עשרת "אנשי השנה הנכונים" של מגזין TheMarker בדצמבר 2005. בספטמבר 2012, יריב נחשון ואתר נזק החלו לפעול לאישור נסיעה של כלים דו-גלגליים על נתיבי תחבורה ציבורית. בתאריך 19 באוגוסט 2015, הפעילות נשאה פרי וחלה התקדמות משמעותית, עת פרסמה המשטרה כי לא תאכוף נסיעה של כלים דו-גלגליים על נת"צ (נתיבי תחבורה ציבורית). אתר האינטרנט הרשמי של יריב נחשון כתבה על צרכנות ומחאה מקוונת - דה מרקר 2006 ביוב זורם ביפו - פורטל יפו - מאי 2010 המנוי תמיד זמין, באתר הארץ, 9 ביוני 2005 דאר זבל זה מפרנס 35 ילדים!!!!!, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2005 נופר סיני, יריב ראוי, באתר הארץ, 21 באפריל 2006 פעילות לאישור נסיעה על נת"צ באתר NEZEQ קובי ליאני‏, פרסום ראשון: תותר נסיעת רכבי דו-גלגלי בנת"צ, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2015 הקמת חברה ישראלית לפיתוח מדפסות תלת מימד Something3D - כלכליסט 7 ביולי 2013 https://web.archive.org/web/20051124112105/http://www.politicsnow.co.il/mags/000425/0004254.html https://web.archive.org/web/20080224061241/http://news.walla.co.il/?w=%2F%2F5529 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יריב נחשון".
שרון ניר

שרון ניר (נולדה ב-3 בנובמבר 1970, ד' בחשוון ה'תשל"א) היא חברת הכנסת מטעם ישראל ביתנו וקצינה בצה"ל במילואים בדרגת תת־אלוף. בין היתר שימשה כמפקדת בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר (בה"ד 7) וכיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר. ניר נולדה וגדלה בחיפה והיא בוגרת תיכון חוגים בעיר. ב-1989 התגייסה לצה"ל, שובצה בחיל הקשר ועברה קורס מקצועי להכשרתה כמדריכת תקשוב. לאחר שסיימה קורס קצינים בשנת 1990, שימשה כמפקדת מחלקה בגדוד הקשר בעוצבת הפלדה. בשנת 1992 שימשה כמפקדת צוות בהשלמה החילית של קורס קציני קשר, ובהמשך אף הייתה לאישה הראשונה שפיקדה על ההשלמה החיילית של קציני הקשר בבה"ד 7. בהמשך שימשה סגנית מפקד יחידת הקשר המטכ"לית, שימשה כראש-לשכת ראש אגף התכנון, וכראש ענף נהלים פקודות וחקיקה באגף. בשנת 2003, מונתה לתפקיד ראש ענף תכנון וארגון עת הוקם אגף התקשוב בצה"ל. ב-2007 מונתה למפקדת גדוד התקשוב "שגב" של פיקוד המרכז, והייתה לאישה הראשונה המפקדת על גדוד תקשוב מבצעי. בשנת 2009 הועלתה לדרגת אלוף-משנה ומונתה לראש מחלקת בירור בנציבות קבילות החיילים, בעת כהונתו של אלוף במילואים יצחק בריק כנציב קבילות החיילים. ביוני 2015 מונתה למפקדת בית הספר הארצי לקשר, תקשוב וסייבר, וגם במינוי זה הייתה לאישה הראשונה בתפקיד. בתקופת כהונתה הובילה את מהלך העברת הבסיס ממרכז הארץ לקריית ההדרכה בנגב. ביולי 2016 מונתה ליועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר ושימשה בתפקיד עד ספטמבר 2019. בעת כהונתה נדרשה לאתגרי שרות נשים בצה"ל לרבות הרחבת היקף החיילות הלוחמות והטכנולוגיות במגוון מערכים. באוגוסט 2022 הצטרפה ניר לרשימת "ישראל ביתנו" לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש. היא הוצבה במקום הרביעי ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת, ונבחרה לכהן בה. ניר היא בעלת תואר ראשון במדעי ההתנהגות בהצטיינות ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא בוגרת המכללה לביטחון לאומי. עד כניסתה לפוליטיקה, שימשה כמרצה בבית הספר לממשל ודיפלומטיה של אוניברסיטת רייכמן. ניר מתגוררת במודיעין, נשואה לתא"ל יריב ניר, שכיהן כקצין קשר ותקשוב ראשי, ואם לשלושה. מדיה וקבצים בנושא שרון ניר בוויקישיתוף שרון ניר, באתר ערוץ כנסת שרון ניר, באתר הכנסת שרון ניר, באתר כנסת פתוחה שיר חורי, במחנה, סוללות דרך, 10 במרץ 2014 רותי בוסידן, הקצינה ממודיעין שמפקדת על בית הספר לקשר, באתר mynet‏ מודיעין, 22 באפריל 2015 שרון ניר, נשים הן חלק בלתי נפרד מצה"ל, סלונה, 5 במרץ 2017 יואב זיתון, צמד גנרלים: זוג נשוי יכהן כתתי-אלופים בצה"ל, באתר ynet, 4 ביולי 2017 הגר רבט, תקרת זכוכית בצה"ל: המחסור בנשים בהייטק מתחיל ב-8200, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2019 פ"א – פגישה אישית – אורחת: תא"ל שרון ניר, גלי צה"ל, 7 בספטמבר 2019 שרון רופא אופיר, "אני לא רואה אישה רמטכ"ל אבל מפקדת חיל הים זה אפשרי", באתר ynet, 22 באוקטובר 2019 שרון ניר, באתר ישראל ביתנו עמרי וינבאום, אגף התקשוב, עידן חדש, באתר חיל הקשר והתקשוב, 10 ביוני 2015 אלעד הלפרין, אגף התקשוב, אל"ם ניר ליוהל"ן, באתר חיל הקשר והתקשוב, 17 בדצמבר 2015 "אל"מ יריב ניר מונה לקצין קשר ותקשוב ראשי". אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות. 2017-07-03. נבדק ב-2017-07-03.
הספרייה הדיגיטלית של קטר

הספרייה הדיגיטלית של קטר (Qatar Digital Library - QDL) היא ספרייה דיגיטלית דו-לשונית פרי יוזמה משותפת של קרן קטר, הספרייה הלאומית של קטר והספרייה הבריטית. הספרייה הוקמה באוקטובר 2014 ומכילה את האוסף המקוון הגדול ביותר של נתונים היסטוריים אודות מדינות המפרץ הפרסי. עד סוף 2018 מתוכנן לסרוק למעלה ממיליון מסמכים היסטוריים נוספים. הספרייה מכילה 500,000 דפים השיכים לספרייה הבריטית, ובהם מספר רב של צילומים, מפות ורישומים. מתוכם 475,000 מתוארכים למאתיים השנים המסתיימות במחצית המאה העשרים ומקורם במשרד התיעוד ההודי ( India Office Records and Private Papers ) בו נשמרים מסמכים של חברת הודו המזרחית הבריטית. בנוסף נגישים 25,000 כתבי-יד ערביים מימי הביניים בנושאים מדעיים. בתום המיזם המשותף האחריות לספרייה תימסר לידיה הבלעדיות של הספרייה הלאומית הקטרית (QNL). אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הדיגיטלית של קטר אתר הספרייה מאמר בעיתון times of oman http://www.timesofoman.com/article/42142/Oman/-Now-acces ערך זה הוא קצרמר בנושא ספריות ובנושא קטר. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איברהים דורו

איברהים דורו (בבוסנית: Ibrahim Duro; נולד ב-26 באפריל 1970) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת הקשר ובעיקר בעמדת הקיצוני השמאלי, וזאת בשל מהירותו הרבה ויכולת הכדרור שלו. דורו נולד בעיר קוניץ' שביוגוסלביה ובגיל נוער שיחק בקבוצה המקומית בסרייבו. דורו עלה לקבוצת הבוגרים אך עד מהרה נאלץ לעזוב את הקבוצה בעקבות השבתת הליגה המקומית עקב המלחמות באזור ועבר לשחק בקרואטיה. תחילה חתם בהיידוק ספליט ובהמשך עבר לשיבניק. בעונת 1997/1998 חתם דורו במכבי חיפה שאותה אימן גיורא שפיגל. הקבוצה לא הצליחה במאבקיה בליגה ושפיגל אף פוטר במהלך העונה. אולם, תחת הדרכתו של מחליפו, דניאל בריילובסקי, זכתה הקבוצה בגביע המדינה לאחר שניצחה בגמר את הפועל ירושלים, משחק שבו דורו בישל את השער הראשון והשני בהארכה. גם עונת 1998/1999 לא הייתה מוצלחת עבור חיפה בזירה המקומית, אולם כמחזיקת גביע המדינה, השתתפה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע ורשמה קמפיין מוצלח כשהודחה רק בשלב רבע הגמר לאחר שניצחה בשלבים הקודמים את גלנטורן, ס.ו. ריד ופריס סן ז'רמן. דורו שותף ברוב המשחקים ואף כבש שער במשחק נגד ריד בקריית אליעזר. דורו נחשב לשחקן אמוציונלי המרבה להתווכח עם השופטים, ובמהלך הקדנציה בחיפה הורחק פעמיים. בעונת 1999/2000 עבר מחיפה להפועל כפר סבא עמה ירד לליגה השנייה. את העונה הבאה פתח באותה הליגה במדי מכבי אחי נצרת. ב-2001 שב לקבוצה ממנה הגיע לישראל, נ.ק. זאגרב, ובעונת 2001/2002 זכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה. ב-2003 עבר לשחק ברייקה וב-2004 עבר לשחק בססבטה מהליגה השנייה. דורו רשם שתי הופעות במדי נבחרת בוסניה. בסוף שנות התשעים, כשהוענקה לו אזרחות קרואטית, כבר לא יכול היה לשחק בשורות נבחרת קרואטיה בשל ההופעות שערך בנבחרת בוסניה קודם לכן. לדורו אח בשם סמיר המשחק בזניצה. איברהים דורו, באתר Transfermarkt איברהים דורו, באתר WorldFootball.net איברהים דורו, באתר National Football Teams איברהים דורו, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן של איברהים דורו(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של מכבי חיפה