התקדמותו של השיכור

התקדמותו של השיכור: מהכוס הראשונה לקבר היא ליטוגרפיה משנת 1846 מאת נתנאל קורייר. זהו ליבנסטרפ בן תשעה שלבים על קשת אבן המתארת את מסעו של אדם דרך אלכוהוליזם. באמצעות סדרה של וינייטות הוא מראה כיצד משקה בודד מתחיל קשת שמסתיימת בהתאבדות. מתחת למבנה, אשתו וילדו של הגיבור עומדים למטה בדמעות. הליטוגרפיה מבוססת על עבודתו של ג'ון וורנר ברבר משנת 1826 "התקדמותו של השיכור", או "הדרך הישירה לעוני, עליבות וחורבן". הקליטה הביקורתית הייתה גרועה מאז יציאת התמונה, אך היא השפיעה על יצירות אחרות בנושאי מתינות. התקדמות השיכור משמשת בשיעורי היסטוריה אמריקאית בתיכון כדי ללמד על תנועת המתינות. משנות ה-1800 ועד תחילת האיסור ב-1920, תנועת המתינות הייתה כוח מרכזי בחיים האמריקאיים, ודגלה באיסור על משקאות אלכוהוליים. התנועה יצאה מההתעוררות הגדולה השנייה, והיא צמחה באמצעות מפגשי תחייה וקבוצות מיסיונריות. בעיני הרפורמים של התקופה, שימוש לרעה באלכוהול ועבדות נתפסו כשני החוליים החברתיים הגדולים בארצות הברית. בתחילה, תומכי המתינות דחפו לאנשים להימנע רק משתיית משקאות חריפים מזוקקים (כגון ליקור, ויסקי ועוד), אך ב-1840, ההתמקדות באלכוהול הוחלף ב-פכחון מוחלט על פי החוק. החברה שתהפוך ל-קורייר ואייבס נוסדה בשנת 1834 על ידי נתנאל קורייר. בהמשך החברה גדלה להיות אחד ממוציאי האור הגדולים בארצות הברית במאה ה־19 של ליטוגרפיות. הדפסי העלות הנמוכים שלהם, שנמכרו בין 0.15 ל-3.00 דולר בהתאם לגודל (שווה ערך ל-3 ו-69 דולר ב-2022, בהתאמה), נמצאו בבתים ובעסקים ברחבי הארץ. יצירותיהם של קורייר ואייבס תיארו בעיקר סצנות דתיות, מוסריות ופטריוטיות, כמו גם גרסאות אידיאליות של החיים הכפריים. "התקדמותו של השיכור" היא אחת מכמה תמונות בנושאי מתינות בקטלוג שלהם, המראות כיצד צריכת אלכוהול מובילה לחורבן. ב-1826 פרסם ג'ון וורנר ברבר את "התקדמותו של השיכור", או "הדרך הישירה לעוני, עליבות וחורבן", ליתוגרפיה בת ארבעה חלקים המתארת את מסעה של משפחה לבית העניים עקב צריכת אלכוהול. בהתבסס על עבודתו של ברבר, יצר קורייר שלו בשם הדומה "התקדמות השיכור: מהכוס הראשונה לקבר" בשנת 1846. התקדמותו של השיכור היא ליבנסטרפ, צורת תיאור חזותי נפוץ במאה ה־19. מעבר לאמצע התמונה יש קשת אבן עם מדרגות עולות ואחר כך יורדות. התמונה משתמשת בתשע המדרגות כדי לייצג תשעה שלבים של אלכוהוליזם, כפי שדמיין קורייר. מתחת למבנה האבן, אשתו וילדו של הגיבור עומדים ליד ביתם הבוער בדמעות. על פי ההדפס, הדרך לחורבן מתחילה במשקה חברתי יחידאי שמספקת לגיבורה "אישה בעלת סגולה מפוקפקת בעליל". לאחר מכן הוא מתקדם לשתייה כדי "לשמור על הקור בחוץ" ולאחר מכן, לאחר מכן הוא שותה שוב (שתייה אחת יותר מידי), וחש שיכרון חושים. בשלב הרביעי, הגיבור מתחיל לעסוק באלימות בעודו שיכור. הקשת מגיעה לשיא עם האיש, סיגר ביד, חוגגים עם חברים. הצעד השישי, והראשון למטה, מתאר את האיש שנקלע לעוני ומחלות עקב השימוש שלו באלכוהול. בצעד השיבעי הוא "ננטש על ידי חברים". בשלב שמונה הוא נזקק וזה מוביל אותו לפשע. השלב האחרון מראה את הגיבור מת בהתאבדות אחרי שחייו נהרסו לחלוטין. התקדמותו של השיכור קיבלה יחס בעיקר מזוין על ידי פרשנים. רוברט סיסק כתב ל"בולטימור סאן" בשנת 1930, ומצא שהליטוגרפיה מביסה את עצמה על ידי כך שהגיבור מת ביריית אקדח במקום בשתייה. דאגלס ניילור תיאר את זה כ"ראוי לפרס" במאמר משנת 1933 ב - עיתונות פיטבורג. בשנת 1984, טס פנפיל, שכתבה עבור נשר ברקשייר, מצאה שהעבודה הייתה מוגזמת בסקירה שלה על תערוכה של קורייר ואייבס. באותה שנה כמו קורייר, האחים קלוג הוציאו גרסה משלהם ל - התקדמותו של השיכור. בגרסה של קלוגס, משפחתו של הגיבור מוחלפת במזקקה ובאדם שיוצא מהחזית עם שני שקי כסף. פרופסור אנגלי ג'ון וויליאם קראולי טוען שהאחים קלוג העתיקו את הגרסה שלהם מקורייר. עם התקדמותו של השיכור, קורייר הקים את קשת העלילה המשמשת ברומני מתינות: משקה ראשון המוביל במהירות למוות בטרם עת. Mary Grover, Or, The Trusting Wife: A Domestic Temperance Tale נכתב במפורש על ידי צ'ארלס בורדט כדי להפוך את התמונה לספר. גם אמא של ג'ורג' מאת סטיבן קריין הושפעה מהליטוגרפיה. העבודה מוצגת כמקור ראשוני בשיעורים על היסטוריה אמריקאית כדי ללמד על תנועת המתינות. מורה אחד ללימודי חברה אמר שהוא משתמש בזה מכיוון שהתקדמות האלכוהוליזם המתוארת תואמת היטב את המסר של תכנות נגד סמים בבתי ספר. סטודנטים השוו את המסר הפשטני של " פשוט תגיד לא " של התקדמות השיכור עם הפרצופים של מת'. Aaron, Paul; Musto, David (1981). "Temperance and Prohibition in America: A Historical Overview". In Moore, Mark H.; Gerstein, Dean R. (eds.). Alcohol and Public Policy: Beyond the Shadow of Prohibition. Washington, DC: National Academy Press. ISBN 0-309031494. Brown, Herbert Ross (1975) [1940]. The Sentimental Novel in America 1789-1860 (1975 Reprint ed.). New York, NY: Octagon Books. ISBN 978-0374910327. Crowley, John W. (1999). "Introduction". In Crowley, John W. (ed.). Drunkard's progress: Narratives Of Addiction, Despair, and Recovery. Baltimore, MD: The Johns Hopkins University Press. pp. 1–28. ISBN 978-0801860089. Gleson, William (2012). "Ten Nights in a Bar-Room and the Visual Culture of Temperance". In Churchwell, Sarah; Smith, Thomas Ruys (eds.). Must Read: Rediscovering American Best Sellers From Charlotte Temple to The Da Vinci Code. London: Continuum. ISBN 978-1441162168. Joseph, Peter (2021). "Teaching Social Studies and History: 'The Drunkard's Progress'". Detours: Social Science Education Research Journal. 2 (1). נבדק ב-27 בינואר 2024. {{cite journal}}: (עזרה) Le Beau, Bryan F. (2007). "Art in the Parlor: Consumer Culture and Currier and Ives". The Journal of American Culture. 30 (1): 18-37. doi:10.1111/j.1542-734X.2007.00462.x. Lender, Mark Edward; Karnchanapee, Karen R. (1977). "'Temperance tales'. Antiliquor fiction and American attitudes toward alcoholics in the late 19th and early 20th centuries". Journal of Studies on Alcohol. 38 (7): 1347–1370. doi:10.15288/jsa.1977.38.1347. PMID 330956. Masters, Ryan K.; Young, Michael P. (2022). "The Power of Religious Activism in Tocqueville's America: The Second Great Awakening and the Rise of Temperance and Abolitionism in New York State". Social Science History. 46 (3): 473–504. doi:10.1017/ssh.2022.6. Mills, Laura K. (1996). American Allegorical Prints: Constructing an Identity (PDF). New Haven, CT: Yale University Art Gallery. ISBN 0-894670743. Monteiro, George (2000). Stephen Crane's Blue Badge of Courage. Baton Rouge, LA: Louisiana State University Press. ISBN 978-0807126509. Masters & Young 2022, pp. 473-474 Masters & Young 2022, pp. 474 and 499-501 Masters & Young 2022, p. 474 Aaron & Musto 1981, pp. 139-140 Le Beau 2007, p. 21 Le Beau 2007, pp. 21-25 Le Beau 2007, p. 25 Le Beau 2007, pp. 25-28 Le Beau 2007, p. 32 Gleson 2012, p. 102 Mills 1996, p. 12 Gleson 2012, p. 103 Mills 1996, p. 26 Sisk, Robert T. (28 בדצמבר 1930). "Pictorial Reminders the Whatnot Era: The Naive Art of Mr. Currier and Mr. Ives". Baltimore Sun. Baltimore, MD. p. 80. נבדק ב-25 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) Crowley 1999, pp. 1-2 Lender & Karnchanapee 1977, p. 1354 Crowley 1999, p. 2 Naylor, Douglas (3 במאי 1933). "Lithographs Of Long Ago: Sermon Pictures of Drunkard's Fate Depicts Birth of Dry Ballyhoo". Pittsburgh Press. Pittsburgh, PA. p. 21. נבדק ב-26 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) Panfil, Tess (2 בפברואר 1984). "Currier and Ives at the Museum". Berkshire Eagle. Pittsfield, MA. p. 23. נבדק ב-26 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) Crowley 1999, p. 20 Brown 1975, p. 237 Monteiro 2000, pp. 48-49 Joseph 2021, p. 1 Joseph 2021, p. 2