laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משפחת אדמס (סרט, 1991)

משפחת אדמס (באנגלית: The Addams Family) הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאית משנת 1991, המבוסס על דמויות מאת צ'ארלס אדמס, בבימויו של בארי סוננפלד ובכיכובם של אנג'ליקה יוסטון, ראול ג'וליה, כריסטופר לויד, כריסטינה ריצ'י, דן הדייה, אליזבת' וילסון, ג'ימי וורקמן, קארל סטרויקן, ג'ודית' מלינה. הסרט הוקרן לראשונה בלוס אנג'לס ב-16 בנובמבר 1991. הסרט עלה לאקרנים ברחבי העולם ב-22 בנובמבר 1991, וזכה לביקורות מעורבות. בשנת 1993 הופק סרט המשך לסרט זה, בשם "החיים על פי משפחת אדמס". הסרט עוסק במשפחת אדמס, משפחה גותית הנמשכת לאפל, למסתורי, לרומנטי ולמורבידי. החברה מקבלת את המוזרות שלה מכיוון שמשפחת אדמס היא משפחה עשירה מאוד. עורך הדין של גומז, אבי המשפחה, טולי אלפורד, חייב כסף רב בשוק השחור לאביגיל קרייבן. הוא מבחין שבנה גורדון דומה לפסטר, אחיו האובד של גומז. הוא מציע לה להשתמש בבנה גורדון כדי שיתחזה לפסטר, ירכוש את אמונם של משפחת אדמס, יגלה את הכספת בו הם שומרים את כספם הרב ויסייע להם לשדוד אותה. גורדון מסכים לתוכנית וגומז מקבל אותו כפסטר אחיו האובד, בשמחה רבה. גורדון מתחיל להתקרב למשפחה, ובייחוד לצמד הילדים, וונסדיי ופגסלי, אך אמו הופכת חמדנית וקיצונית יותר ויותר ומנסה לפרוץ לכספת הממולכדת אך ללא הצלחה. לבסוף, היא לוכדת את מורטישיה, אם המשפחה, ואחר כך את שאר המשפחה. היא מאיימת עליהם בעינויים כדי שיגלו לה איך לפרוץ לכספת. גורדון, שהחל לחבב את משפחת אדמס, לא מוכן יותר לקבל את התנהגות אמו, ומשתמש בספר מכושף כדי להציל את המשפחה: הוא מזמן הוריקן שמעיף את טולי ואביגיל היישר לתוך בורות קבר שחפרו וונסדי ופגסלי, ובו פוגע ברק: כתוצאה מכך זכרונו חוזר והוא מגלה שהוא היה פסטר האמיתי כל הזמן, אך בתאונה במשולש ברמודה איבד את זכרונו ואחרי שנסחף למיאמי אומץ בידי אביגיל. המשפחה מתאחדת בשמחה רבה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 60% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 40 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא משפחת אדמס בוויקישיתוף "משפחת אדמס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משפחת אדמס", באתר נטפליקס "משפחת אדמס", באתר AllMovie (באנגלית) "משפחת אדמס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משפחת אדמס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משפחת אדמס", באתר Metacritic (באנגלית) "משפחת אדמס", באתר אידיבי "משפחת אדמס", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "משפחת אדמס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Addams Family, קדימון הסרט באתר יוטיוב בני אבני, ניו יורק, חדשות תרבות / רוע לב בכמויות מסחריות, חדשות, 8 בדצמבר 1991 - ביקורת Goldstein, Patrick (31 במרץ 1991). "The weird brood from Charles Addams cartoons and '60s TV is back in a big-name, $30-million movie". Los Angeles Times. Tribune Company. נבדק ב-2010-08-24. {{cite news}}: (עזרה) "The Addams Family‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
משחק מכות (סוגת משחקי וידאו)

משחק מכות (באנגלית: Beat 'em up) הוא סוגה של משחק וידאו בו המטרה העיקרית היא לנהל קרבות רחוב מול מספר גדול במיוחד של יריבים, כאשר לעיתים מעורבים סוגים שונים של אמנויות לחימה. משחקים אלה בדרך כלל מתרחשים בסביבה עירונית וכוללים לרוב לחימה מול קבוצות של פושעי רחוב. בניגוד למשחקי היריות, המטרה העיקרית במשחקי המכות היא להילחם פנים מול פנים במספר גדול במיוחד של יריבים באמצעות מכות ובעיטות או לעיתים באמצעות נשק קר כגון מקל או גרזן. המשחקים בסוגה זו כוללים שחקן אחד או יותר הפועלים בשיתוף פעולה בעודם נעים לאורך השלב כאשר כל אחד מתקוטט עם קבוצה אחרת של יריבים הנשלטת על ידי המחשב. תת סוגה של משחקי המכות הם משחקי ה-Hack and slash בהם השחקן מנהל קרבות מול מספר גדול במיוחד של יריבים באמצעות נשק קר (גולדן אקס הוא דוגמה למשחק בתת-סוגה זו). גולדן אקס קראטקה דאבל דראגון Bad Street Brawler Little Fighter 2 Streets of Rage - סדרה של 4 משחקים ערכים על משחקי מכות משחק פעולה ממוחשב משחק לחימה (סוגת משחקי וידאו) מדיה וקבצים בנושא משחק מכות בוויקישיתוף
בית הספר ללוחמה נגד גרילה

בית הספר ללוחמה נגד גרילה (מכונה גם: בית הספר ללוחמה במתחם כפרי) הוא חלק מבא"פ אליקים, באזור הצפון ברמות מנשה ממערב ליקנעם ובקרבת המושב אליקים. בית הספר ללוחמת גרילה קם בשנת 1997 כתוצאה מהחלטת של הרמטכ"ל דאז, אמנון ליפקין-שחק, אשר שינה את דפוס החשיבה הצה"לי כלפי הלחימה בלבנון וקבע כי יש לראות בחזבאללה ארגון טרור וגרילה ולפעול כנגדו בהתאם. בתפיסה זו תמך גם אלוף פיקוד הצפון דאז, עמירם לוין. בשל כך הורה שחק להקים מחדש את יחידת אגוז כיחידה ייעודית למלחמה בלבנון והוחלט להקים גוף האמון על הכשרת לוחמי החי"ר והיחידות המיוחדות ללחימה כנגד ארגון החזבאללה במתארי לוחמת הסבך והלוחמה ההררית של לבנון. הקמת בית הספר הוטלה על אל"ם שמואל זכאי, איש חטיבת גולני, אשר עבר השתלמות בצבא בריטניה, ולמד באופן יסודי על הגוף המכשיר בצבא זה את היחידות העתידות להישלח לתעסוקה מבצעית בצפון אירלנד ולפעול כנגד המחתרת האירית. עם שובו ארצה הקים זכאי בשנת 1997 את בית הספר ללוחמת גרילה. לאחר הנסיגה מלבנון בשנת 2000 נסגר בית הספר ומדריכיו נקלטו כחיילי מילואים בעוצבת הגליל והיו אמונים על הכשרת לוחמי האוגדה ללחימה אפשרית בלבנון. בשנת 2004 תחת פיקודו של אל"ם יואלי אור, מפקד בא"פ צפון, החל הקמתו של בית הספר לגרילה מחדש; והוקמו בו מדורי הכשרה בתחומי הלוחמה זעירה, הסוואה, לוחמת סבך ואימונים ייחודיים לתוואי הלחימה בגזרת הצפון. לאחר מלחמת לבנון השנייה הוקם בית הספר מחדש באופן רשמי ומלא על כל מדוריו. בנוסף, חטיבות בחיל הרגלים וגדודי חיל ההנדסה וגם פלוגות החי״ר של שריון מתאמנות רבות בבסיס זה. על בית הספר מפקד קצין בדרגת רס"ן. דניאל אדלסון, יוצאים מהסבך, ביטאון ביבשה, ‏ גיליון 7 ספטמבר 2008. יואב איתיאל, הדרך לחזבאללה עוברת בעמיקם, "מגזין המושבות", ‏ 13 בינואר 2012. ביה"ס ללוחמת גרילה נסגר אחרי הנסיגה, באתר ערוץ 7, 24 באוגוסט 2006 משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 116, "ההחלטה המרכזית שקיבל הרמטכ"ל וששינתה הלכה למעשה את הנחת העבודה של הצבא כולו הייתה שההתמודדות בלבנון היא מלחמה ולא פעילות ביטחון שוטף". עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש: פרק ראשון, הוצאת ידיעות אחרונות, 2008, עמוד 22. חן קוטס-בר, חיבוק של מח"ט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2005 משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 116-117.
נמל התעופה ורשה שופן

נמל התעופה ורשה שופן (בפולנית: Lotnisko Chopina w Warszawie) הוא נמל תעופה בינלאומי שנמצא ברובע אוקנצ'ה (Okęcie) בדרום ורשה בירת פולין. נמל התעופה הוא השער האווירי של כמעט מחצית מהטיסות בפולין, והוא מטפל בכ-300 טיסות יומיות. בשנת 2017 עברו בנמל כ-15.75 מיליון נוסעים. ב-29 באפריל 1934 נפתח "נמל התעופה ורשה אוקנצ'ה" (Port lotniczy Warszawa-Okęcie) במעמד נשיא פולין. בבניית הנמל השקיעה ממשלת פולין כ-10 מיליון זלוטי, והנמל היה לאחד מנמלי התעופה המודרניים בזמנו. בשנתו הראשונה שירת הנמל כ-10,750 נוסעים. לאחר זמן קצר החל חיל האוויר הפולני להקים בנמל בסיס המשמש אותו גם כיום. ערב מלחמת העולם השנייה שירת הנמל שישה יעדים בינלאומיים, בהם גם תל אביב-יפו וביירות, ו-17 יעדים פנימיים. במהלך מבצע ברברוסה שימש נמל התעופה את הלופטוופה במלחמתו נגד הצבא האדום. לאחר סיום המלחמה חידשה חברת התעופה לוט פוליש איירליינס את פעילותה בנמל והייתה אחראית על שיקומו, לאחר שנהרס בחלקו בזמן המלחמה. לאחר כשנתיים עמד בנמל טרמינל חדש ומגדל פיקוח חדש ומודרני. בשנת 2001 שונה שמו של נמל התעופה על ידי נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי, והוא נקרא על שמו של המלחין הפולני פרדריק שופן. בשנת 2007 נפתח טרמינל חדש בנמל (טרמינל 2). קיימות תוכנית לבניית נמל תעופה חדש, נמל התעופה המרכזי "סולידריות", במקום הקיים. נמל התעופה ממוקם כ-10 ק"מ ממרכז העיר ורשה, והוא נגיש באוטובוס ובמונית. בחודש יולי 2012 הושלמה תחנת הרכבת התת-קרקעית, אשר מחברת אל קו S2 של רכבת הפרוורים של ורשה. במהלך כל שנות הפעילות של הנמל (לאחר מלחמת העולם השנייה) היו כ-7 תאונות מטוסים בו, שהאחרונה מביניהן הייתה ב-1 בנובמבר 2011 כשמטוס בואינג 767 של חברת לוט פוליש איירליינס בקו 016 (אנ') נחת ללא גלגלים לאחר טיסה מניוארק. אף אחד מנוסעי המטוס לא נפגע. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה ורשה שופן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה ורשה שופן (בפולנית) אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה ורשה שופן (באנגלית) נמל התעופה ורשה שופן, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה ורשה שופן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נמל התעופה ורשה שופן, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הנמל
פרארי 612 סקאלייטי

פרארי 612 סקאלייטי היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית שיוצרה על ידי חברת פרארי בשנים 2010-2004. יש לה דלת קופה גדולה. היא תוכננה להחליף את הפרארי 456M הקטנה יותר. גודלה מאפשר נסיעה של 4 נוסעים כאשר מאחורה יש מספיק רווח על מנת להושיב 2 מבוגרים. העיצוב שלה, ובמיוחד מראות הצד והפנסים הקדמיים, נבנו בהשראת הפרארי 375MM משנת 1954 שהבמאי רוברטו רוסליני קנה לאשתו, השחקנית אינגריד ברגמן. השם של המכונית, סקאלייטי, הוא על שם מעצב העבר של פרארי סרג‘ו סקאלייטי. לרגל חגיגות 60 שנה לחברת פרארי, נבנתה גרסה מיוחדת של ה-612 בשם 612 ססנטה (60 באיטלקית). נבנו רק 60 מכוניות מהגרסה הזו. הפרארי 612 היא הפרארי השנייה שבנויה כולה מאלומיניום, הראשונה היא הפרארי 360 מודנה. המסגרת שלה פותחה בשיתוף עם חברת ALCOA. המרכב של ה-612 מהווה את הבסיס לפרארי 599 GTB. המנוע של ה-612 סקאלייטי הוא אותו המנוע של הפרארי 575M מראנלו. המנוע הוא בנפח 5,748 סמ"ק בתצורת V12 בעל 532 כ"ס ב-7,250 סל"ד ומומנט מרבי של 60 קג"מ ב-5,250 סל"ד. למנוע יחס דחיסה של 11.2:1. המכונית מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-4.3 שניות ולהגיע למהירות מרבית של 315 קמ"ש. הפרארי 612 סקאלייטי מגיעה עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 6 מהירויות או תיבת הילוכים F1A חצי אוטומטית בעלת 6 מהירויות, המהווה שיפור ניכר לתיבה F1 הקיימת בפרארי 360. הפרארי 612 סקאלייטי באתר אוטו ynet, מהדורה מיוחדת לפרארי לרגל 60 שנה, באתר ynet, 4 בפברואר 2007
הר ברך

הר ברך הוא הר, בגובה 840 מטר, בשמורת הרי אילת ממערב לבקעת תמנע. מקור השם בשמו הערבי "ג'בל אל איבריק". ממערב להר ברך נמצא נחל ברך הנשפך צפונה, וחלקו הצפוני נחשב כגבולה הדרומי של בקעת עובדה. מהר ברך תצפית דרומה לכיוון המשך שמורת הרי אילת - הר עתק והר בשמת, ותצפית מזרחה לכיוון בקעת תמנע ופארק תמנע. נקודת התצפית בהר ברך צוינה כאחת מנקודות התצפית היפות בישראל. בין הר ברך להר עתק מצוי מעלה רגלי - מעלה ברך. שביל מעלה ברך סגור זמנית עקב נזקי שיטפונות, וקיימת סכנת חיים לעבור בו עד שישופץ. אל ההר ניתן להגיע בשבילי הולכי רגל מצפון ומדרום, וכן ממערב דרך שביל נחל בוטם. ההר נמצא בסמיכות לשביל ישראל, במרומי מצוקי תמנע. ניתן להגיע אל ההר גם ברכב מכיוון שביל המסומן בסימון שבילים כחול של החברה להגנת הטבע, היוצא מכיוון בקעת עובדה, או בשביל המתאים לכל רכב, היוצא מק"מ 32 של כביש 12 (לפי מפת סימון שבילים). אתרי טיול נוספים בסמיכות להר ברך הם נחל מתק, באר מתק נחל מלחן ובאר מלחן. לוחמי חיל ההנדסה הקרבית נוהגים לסיים את מסע הכומתה שלהם כשהם עולים את הר ברך עם אלונקות, ומקבלים את הכומתות הכסופות בפסגה. טלי מליחי, ‏נקודות התצפית היפות ביותר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2011
תחמושת

תחמושת הוא כינוי כללי לקליעים הנורים מאמצעי לחימה שונים, כגון אקדחים, רובים, מקלעים ותותחים אך גם מכלי ירייה עתיקים כגון קשת או קטפולטה. במובן הכללי יותר, תחמושת מתייחסת לכל אמצעי הלחימה החד-פעמיים המתכלים עם השימוש בהם, לרבות רקטות או טילים. התחמושת המודרנית לכלי ירייה מורכבת מקליע הנורה מנשק חם בעל קנה, באמצעות הדיפת גזים הנוצרים בעת פיצוץ חומר נפץ הודף (חנ"ה) הנמצא בתרמיל המחובר לקליע (ואז הקליע+התרמיל נקראים כדור) או מוטען בנפרד לקנה היריה. הקליעים המודרניים מיוצרים במגוון גדלים וסוגים, בהתאם לייעודם. קליעים נגד אדם מתוכננים לנוע או להתפרק בתוך גוף הנפגע, כדי לגרום לנזק מרבי. פגזים נגד אדם מתוכננים להתפוצץ באוויר, ולפזר רסיסים חדים בשטח גדול. פגזים חודרי שריון כוללים אמצעים שמקלים עליהם לחדור לכלי המשוריין. פגזי בעירה כוללים חומרי בעירה חזקים, וקליעים נותבים מסמנים באור את מסלול מעופם. קליעים שונים מכילים ראשי קרב שונים, בהם חודרן קינטי ("חץ"/"חוצצן"), נפיץ, מצרר ורש"ק חלול. היצרן העיקרי של תחמושת בישראל הוא התעשייה הצבאית (תע"ש). צריכת התחמושת על ידי היורה נעשית בטעינה בודדת (כלומר טעינת כדור או פגז בודד לפני כל ירייה) או במחסנית ובשרשיר תחמושת, שבאמצעותם נטענים בבת אחת כדורים רבים, המאפשרים ירי בצרורות. עם סוגי התחמושת הנפוצים ביותר בעולם נמנים: קליעים לנשק קל. קליברים נפוצים: בקוטר 5.56x45 מ"מ נאט"ו, 7.62 מ"מ (יש מספר סוגי כדורים בקוטר זה), 5.45 מ"מ, 9 מ"מ (נפוץ באקדחים) ו-12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ'). הקליע בתוספת התרמיל ואבק השרפה נקרא כדור. תחמושת צליפה – כדורים המיוצרים בקפדנות ואיכות גבוהה על מנת להבטיח דיוק מרבי בעת ביצוע ירי צליפה. רימוני יד מסוגים שונים. פגזים לתותח אוטומטי בקליבר 20 מ"מ, 23 מ"מ (מזרחי), 25 מ"מ ו-30 מ"מ. פצצות מרגמה בקליברים של 60 מ"מ, 81 מ"מ, 120 מ"מ ו-160 מ"מ. כדורי טנקים בקליבר 105 מ"מ ו-120 מ"מ (מערבי) ו-125 מ"מ (מזרחי). פגזים לארטילריה בקליבר 155 מ"מ, 175 מ"מ ו-203 מ"מ. פצצות שימוש כללי המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים. פצצות מונחות המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים. רקטות ובהן רקטות ארטילריות ורקטות כתף. טילים. בזמן מלחמה צריכת התחמושת מוגברת, ולשם אספקתה הסדירה נדרשת היערכות לוגיסטית נאותה. יש לתכנן את המלאי הנדרש בעת לחימה למוצב, לבסיס ולמדינה כולה, תוך התחשבות ביכולת הצפויה לשנע מלאי נוסף (ברמת המוצב והבסיס) או לייצר ולייבא מלאי נוסף. למלאי תחמושת גדול יש עלות גבוהה, ומאידך במלאי קטן מדי יש סיכון של תבוסה בקרב או במלחמה. חשש מאמברגו או מצור שיוטלו בעת מלחמה מגדיל את הנחיצות של מלאי גדול ויכולת ייצור מקומית. כיוון שלתחמושת יש אורך חיים מוגבל על המדף, צריכתה, בפרט בעת אימונים, נעשית בשיטת נרי"ר. חרף זאת, תקופת רגיעה ממושכת מביאה לפסילתה לשימוש של תחמושת ישנה. אחסון תחמושת כרוך בסיכון של התפוצצות התחמושת עקב תקלה. לפיכך ננקטים אמצעי זהירות, ובהם אחסון התחמושת בבונקרים המיועדים לכך. התפתחות כלי הירי נשק חם תחמושת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקירה על תחמושת צלפים ושריון גוף באתר Sniper Central
אריה לייב ליפשיץ

רבי אריה לייב ליפשיץ (מכונה: ר' אריה דבי עילאי על שם ספרו; תקכ"ז, 1767 - י"ז בטבת תר"ו, 1846) היה רב ואדמו"ר חסידי, מגדולי הרבנים בגליציה, אבי חסידות וישניצא. נולד בירוסלב לרבי חיים אשר ליפשיץ. למד אצל הרב אריה לייב הלר, בעל קצות החושן. נישא בשנית לחנה, בתו היחידה של רבי משה טייטלבוים מאויהל. הוא קירב את חותנו לחוזה מלובלין והוא נעשה תלמידו. היה אב"ד בקהילות קרעשיב ושינווא. בערך בשנת תקפ"ה מונה לרבה של ווישניצא שם החל לנהוג באדמו"רות. הוא נודע כגאון בנגלה ובנסתר וכצדיק קדוש ובעל מופת. צדיקי דורו העריצוהו, בספר שלשה עדרי צאן מספר הרב מנלי סופר עדות ישירה על עצמו איך שהלך עם רבו בעריש מאושפיצין לרבי אריה ליב: " וחדר הרב (האריה דבי עילאי) היה בגובה על המדריגות ורבינו (רבי בעריש מאושפיצין) הלך לפנינו ויהי כבואו אל הדלת (של חדרו של האריה דבי עילאי) נפל עליו פחד גדול ונשתנה צורתו ולא היה יכול לפתוח הדלת כי היה מרתת אז שלחתי ידי ופתחתי חצי הדלת ........... והלך רבי בעריש ..... אז חזר הרב (האריה דבי עילאי) במהירות אל הבית וכאשר ראה רבי בעריש כי הלך הרב לביתו אז אמר לנו כי לא יכלותי לעמוד מפני הקדושה כמעט שלא שרף אותי האש אוי ווישניצא אינם יודעים מהו אצלם ". הרבה מצדיקי דורו נסעו אליו, ביניהם: רבי צבי הירש מרימנוב, רבי אשר ישעיה מרופשיץ, רבי מרדכי דוד מדומברובה, רבי חיים מצאנז, רבי שלום מקאמינקא, רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. בסוף ימיו עבר לבריגל ושם נקבר. שלושת בניו מילאו את מקומו: רבי משולם זלמן יונתן ברבנות בריגל, רבי חיים דב מיאנוב באדמו"רות וישניצא, רבי אהרן זעליג ברבנות וישניצא, רבי משולם זלמן יהונתן, (תק"נ - א' באלול תרט"ו), מילא מקום אביו בבריגל, נישא לפריידא בת רבי אברהם חיים הורוביץ (בן רבי נפתלי מרופשיץ). רבי חיים דוב בעריש - רבה של יאנוב, (תקנ"ה - כ"ג בתשרי תר"י), חתן רבי יוסף קעזיס, מילא מקום אביו כאדמו"ר מווישניצא. רבי אהרן זעליג, (בערך תק"ס - כ' בסיון תרל"ח), ממלא מקום אביו ברבנות ווישניצא ושם נטמן. טאבא ( - תקצ"ט), אשת רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא. צירל טילא, אשת רבי צבי הירש הכהן גלאנץ. חתנו רבי מרדכי זילברשטיין רבה של הולשיץ, חותן גיסו רבי יחזקאל שרגא משינאווא בזיווג שני. שו"ת 'אריה דבי עילאי'. חידושי 'אריה דבי עילאי' על מסכתות: קידושין, יומא, מנחות, קינים ונידה. 'ארי שבחבורה' - חידושים על מסכת כתובות. עטרת זקנים - כללי הש"ס הו"ל על ידי חתנו רבי יחזקאל שרגא משינאווא קונטרס אריה דבי עילאי - הלכות פסח אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' יא-לג. ספרי האריה דבי עילאי באתר הספרייה הלאומית ה'אריה דבי עילאי' וצאצאיו באתר "אידישע וועלט פארומס". אריה לייב ליפשיץ, ארי שבחבורה - חלק א, באתר היברובוקס אריה לייב ליפשיץ, ארי שבחבורה - חלק ב, באתר היברובוקס אריה לייב ליפשיץ, שו"ת אריה דבי עילאי, באתר היברובוקס אריה לייב ליפשיץ, חידושי אריה דבי עילאי על חמש מסכתות, באתר היברובוקס אריה ליבוש בן חיים ליפשיץ (1767-1846), דף שער בספרייה הלאומית לאחר שרבי ברוך פרנקל-תאומים עזב את רבנותו שם.
פאל שמיט

פאל שמיט (בהונגרית: Schmitt Pál; נולד ב-13 במאי 1942) הוא פוליטיקאי הונגרי, ספורטאי בעברו בעל שתי מדליות זהב אולימפיות, ונשיא הונגריה בשנים 2010–2012. לאחר שהתברר שהעתיק את עבודת הדוקטורט שלו, נשלל ממנו התואר ב-29 במרץ 2012, וב-2 באפריל הודיע לפרלמנט ההונגרי כי הוא מתפטר מתפקידו כנשיא הונגריה. שמיט היה סייף מוצלח בנעוריו. הוא זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בתחרות דקר קבוצתי במשחקים האולימפיים, במקסיקו סיטי 1968 ובמינכן 1972. את דרכו הפוליטית התחיל בשנת 1990 בתור שגריר. הוא כיהן כסגן נשיא הפרלמנט האירופי בשנים 2010-2009, ולאחר מכן כיהן תקופה קצרה כיושב ראש האספה הלאומית של הונגריה. באותה שנה נבחר לנשיאות הונגריה והושבע לתפקיד ב-6 באוגוסט 2010. ב-11 בינואר 2012 פרסם שבועון כלכלי פוליטי הונגרי (HVG) ששמיט העתיק את עבודת הדוקטורט שלו. ב-29 במרץ אותה שנה בוטל תוארו האקדמי, לאחר שהתבררה נכונות העובדות. גם הוועד האולימפי הבינלאומי ביקש לקבל את המידע, ודוברו מסר שהחומר יילמד ויופקו מסקנות. מספר ימים אחר כך, ב-2 באפריל, הוא התפטר מתפקיד הנשיא. מדיה וקבצים בנושא פאל שמיט בוויקישיתוף פאל שמיט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פאל שמיט, באתר olympedia.org נשיא הונגריה התפטר בשל העתקת התזה, באתר nrg‏, 2 באפריל 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני

מסוואטי השלישי (Mswati III; נולד ב-19 באפריל 1968) הוא המלך של מדינת אסוואטיני (לשעבר סווזילנד) משנת 1986 וראש משפחת המלוכה הסוואזית. מסוואטי השלישי הוא מונרך אבסולוטי בעל סמכויות בלתי מוגבלות כמעט, העומד בראש מדינה בעלת שיטת הממשל האחרונה מסוגה במדינות אפריקה. על פי המסורת, המלך מושל באסוואטיני יחד עם אימו, כאשר הוא האחראי להנהגה האדמיניסטרטיבית והאם להנהגה הרוחנית. המלך ממנה את ראש הממשלה, חברי הממשלה, חברי הרשות השופטת, וכן כמה מחברי שני בתי הפרלמנט ("הסנאט" ו"בית האספה"). יתר חברי בתי הפרלמנט נבחרים על ידי העם הסוואזי בבחירות המתקיימות מדי 5 שנים. לפי החוק במדינה, אין למלך סמכות לבחור את יורשו כי אם למועצה מלכותית אשר תבחר ביורש לאחר מותו של המלך, מבני נשותיו השונות, כאשר משקל מרכזי בבחירה יינתן למעמדה של "המלכה האם" הפוטנציאלית. מסוואטי ניסה לפעול למניעת מגפת האיידס במדינה אך ללא הצלחה מרובה. בין היתר, נחקקו חוקים האוסרים על קיום יחסי מין עם קטינים מתחת לגיל 18 במדינה אך חוקים אלו אינם חלים על המלך עצמו, אשר בחר לעיתים להתחתן עם קטינות שמתחת לגיל 18. מסוואטי התחנך בממלכה המאוחדת ונכסיו האישיים נאמדים בכ-200 מיליון דולר. הוא נחשב לדמות פופולרית ומכובדת במידה רבה באסווטיני, אך מדיניותו הבזבזנית וסגנון חייו המפואר הביאו למחאות והפגנות במדינה ולביקורת בינלאומית כלפיו. מסוואטי נשוי ל-15 נשים ואב ל-36 ילדים. פעם בשנה נערך במשך שבוע ריקוד הקנים, מצעד של עשרות אלפי ילדות, נערות ונשים, מגיל 5 ואילך, אשר רוקדות חשופות חזה את ריקוד ה"אומהלנגה" (החוגג את הנשיות והבתוליות) ושרות מול המלך במטרה שיבחר באחת מהן לאשה נוספת. לפי המסורת באסווטיני מסמל המצעד טוהר ואחדות. זו שנבחרה על ידי מסוואטי להצטרף לנשותיו מקבלת לעיתים מכונית BMW וארמון משלה. עובדה זו וכן העלויות וההוצאות הכרוכות באירוע, גררו ביקורת נוקבת כנגד מסוואטי בשל העוני הרב השורר במדינה, שמצויה במצב כלכלי גרוע ביותר. בין המתנגדים לאירוע המסורתי ניתן למנות גם ארגוני נשים ויריבים פוליטיים של מסוואטי שטען מצדו, כי פוליגמיה היא חלק בלתי נפרד מהמסורת במדינה וכי מדובר במסורת שמגבירה את האחדות בעם. ב-2012 מעריכים שהופיעו באירוע מול מסוואטי בין 30 ל-60 אלף בנות. מדיה וקבצים בנושא מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני בוויקישיתוף בארי ביראק, ניו יורק טיימס, יחי המלך - גם אם הוא מושחת, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2008 עינב ברזני, ממלכת סוואזילנד - לא בדיוק כמו באגדות(הקישור אינו פעיל), ZCP פז חסדאי‏, למלך חוקים משלו, באתר וואלה, 12 במרץ 2012 מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסוואטי השלישי, מלך אסוואטיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רבבות בתולות ערומות רקדו למלך סווזילנד. תראו, באתר ynet, 3 בספטמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורודום סיהאמוני, מלך קמבודיה

נורודום סיהאמוני (בקמרית: នរោត្តម សីហមុនី; נהגה: [nɔroːtɗɑm səjhamuni]; ‏נולד ב-14 במאי 1953) הוא מלך קמבודיה הנוכחי החל משנת 2004. נורודום נולד ב-14 במאי 1953, בנם הבכור של המלך נורודום סיהאנוק והמלכה נורודום מונינט (אנ'). הוא בילה את רוב חייו מחוץ לקמבודיה. בשנת 1962 כשהיה ילד, נשלח לפראג שבצ'כוסלובקיה על ידי אביו, שם למד בבית ספר יסודי, תיכון ובאקדמיה לאמנות ומוזיקה. בנוסף על כך, למד מחול ומוזיקה קלאסית עד שנת 1975. לאחר מכן עזב את פראג והחל ללמוד קולנוע בקוריאה הצפונית, ובשנת 1977 חזר לקמבודיה. בתקופה זו הקמר רוז' החלו להתנגד למלוכה, ופינו את המלך ומשפחתו (בהם סיהאמוני) למעצר בית שהיה תקף עד לפלישה הוייטנאמית בשנת 1979. בשנת 1981 עזב שוב את קמבודיה, ונסע לצרפת כדי ללמד בלט. סיהאמוני דובר צרפתית וצ'כית, וידוע גם כנואם טוב באנגלית ורוסית. בשנת 1993 מונה לנציג קמבודיה באונסק"ו. חבר במסדר החרצית ובלגיון הכבוד. בשנת 2004 לאחר התפטרות של אביו, הוא קיבל את כס המלוכה בתמיכה של תשעה מחברי הכס. הוא נכנס לתפקיד באופן רשמי באוקטובר 2004. לנורודום 14 אחים למחצה, בנוסף לאח אחד מאביו ומאימו, הנסיך סמדק נורודום נרינדרפונג (אנ') שמת בשנת 2003. נורודום הוא רווק ללא ילדים. מדיה וקבצים בנושא נורודום סיהאמוני, מלך קמבודיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נורודום סיהאמוני, מלך קמבודיה (בקמרית, בצרפתית ובאנגלית) נורודום סיהאמוני, מלך קמבודיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבייל

אבייל (באנגלית: Aweil; בערבית: أويل) היא עיר הבירה של מדינת צפון בחר אל-ע'זאל, אחת מעשר המדינות בדרום סודאן. העיר אבייל נמצאת בנפת מרכז אבייל במחוז צפון בחר אל-ע'זאל שבצפון מערב דרום סודאן ובסמוך לגבול הבינלאומי עם סודאן. העיר נמצאת 800 ק"מ צפונית לעיר הבירה, ג'ובה. הקואורדינטות של העיר הן: 8° 46' 48.00"N, 27° 24' 0.00"E. התשתיות בעיר מפותחות יחסית לשאר הערים בדרום סודאן וכוללות תחנת רכבת פעילה, בית מלון, שדה תעופה, אצטדיון כדורגל, אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל ובית חולים ציבורי. העיר משמשת כבסיס מרכזי לצוותים שנשלחים על ידי האו"ם וארגונים פרטיים המספקים עזרה ותמיכה במדינה כולה. בשל העובדה שהעיר ממוקמת בסמוך להתמזגות של נהר הלול (Lol River) עם נהר הפונגו (Pongo River) והטופוגרפיה המישורית שלה, היא נוטה להצפות. גובהה הממוצע של העיר הוא 425 מטרים מעל פני הים. כמות האוכלוסייה בעיר אבייל משתנה בהתאם לעונות השנה. במשך עונת הקיץ עוזבים התושבים לבתיהם הסמוכים לשדות המקיפים את העיר ובחורף חוזרים אליה בגלל ההצפות. בנובמבר 2008 העריך ארגון רופאים ללא גבולות את אוכלוסיית העיר בכ-100,000 נפש. לעיר תחנת רכבת פעילה המחברת אותה עם העיר ואו עוד משנות השישים של המאה העשרים. לאחר תקופת מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה שופצה התחנה וחזרה לפעול בשנת 2010. לאחרונה נפתחה דרך חדשה ולא סלולה שעוברת בעיר ומקשרת בין ח'רטום לג'ובה. בנוסף, שדה התעופה אבייל משרת את העיר. שדה התעופה אבייל צפון בחר אל-ע'זאל בחר אל-ע'זאל מדיה וקבצים בנושא אבייל בוויקישיתוף מיקום העיר אבייל בגוגל מפות היסטוריה של העיר אבייל Map Showing Juba And Aweil With Distance Marker Aweil Area Prone To Flooding Average Elevation of 1,394 Feet Above Sea Level Estimated Population of Aweil In November 2008
מגל (קיבוץ)

מַגָּל הוא קיבוץ בצפון השרון, על קו התפר כ-10 ק"מ מדרום-מזרח לחדרה. היישוב הוא הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית מנשה. קיבוץ מגל נוסד ב-2 בנובמבר 1953 כהיאחזות נח"ל, נחלאים י"א, על גבעה הידועה ממלחמת העצמאות כ-"משלט 86" על שום גובה הגבעה מעל פני הים (86 מטר). המתיישבים הראשונים היו גדוד צופים שיועד להתיישב בגליל התחתון אך הועבר ברגע האחרון, בעקבות הצטברות של מעשי חבלה מירדן שכללו הורדת רכבת שנסעה על המסילה המזרחית ההיסטורית מהפסים, להתיישבות על גבול ירדן בשרון מול זיתא. לקיבוץ הוקצו 3,600 דונם לעיבוד חקלאי שכללו עצי זית, שקד ומשמש אשר נטעו על ידי ערבים. בשנת 1956 היה לקיבוץ דיר של 850 ראשי צאן ולול של 1,000 מטילות. מקור השם בסמל של הנח"ל - מגל וחרב. גרעיני נח"ל המשיכו להגיע אל הקיבוץ עד שנות ה-80. הקיבוץ משתייך לתנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"ם) ונמצא בשטח המועצה אזורית מנשה, ומהווה את הגבול הדרומי שלה עם עמק חפר. בעבר הייתה פרנסת הקיבוץ מפרדס הדרים, מטעי אבוקדו וכותנה וגידולי שדה אחרים. היום מגדל הקיבוץ זיתים, שקדים, ורימונים. בקיבוץ מייצרים ומשווקים שמן זית וכן מספקים שירותי קייטרינג לסביבה. החל משנות ה-70 התבסס הקיבוץ על מפעל "נטפים", שבשיתוף עם קיבוצים נוספים הוא תאגיד בינלאומי למוצרי השקיה וטיפטוף, ונחשב למפעל הקיבוצי המצליח ביותר. החל מסוף שנות ה-90 החלה בקיבוץ הפרטה וכיום הוא מופרט כמעט לחלוטין, ונחשב למבוסס כלכלית. בשנת 2005 החל פרויקט הרחבה לצד הקיבוץ: תושבי הקיבוץ ביחד עם תושבי ההרחבה יהוו אגודה שיתופית, אשר תדאג לכלל הנושאים המשותפים לקיבוץ ולהרחבה. התושבים הראשונים מאכלסים את ההרחבה החל מאפריל 2009. בשנת 2010 נכנסו הדיירים הראשונים לחלקו השני של הפרויקט ובשנת 2016 נכנסו הדיירים של חלקו השלישי. קיבוץ מגל מחזיק שבט צופים. השבט כיום מונה כ־200 חניכים ושכבה בוגרת. השבט נמצא בהנהגה חדשה שהוקמה בשנת 2016 – הנהגת החורש. צבעי השבט הם חום וכחול. נוף בקיבוץ נוף בקיבוץ נוף בקיבוץ פרויקט ההרחבה מסיק זיתים מפעל נטפים מבנה ציבורי גל עד - טרקטור חדר האוכל אתר האינטרנט הרשמי של מגל מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדרי האוכל בקיבוצים מגל ולהבות חביבה, באתר 'חלון אחורי', 29 באפריל 2020 מגל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 נחלאים י"א עלו להתיישבות, על המשמר, 3 בנובמבר 1953 מנחם תלמי, אפרים תלמי, "כל הארץ-לכסיקון גאוגרפי של ארץ ישראל", הוצאת עמיחי, ספטמבר 1966, עמוד 387 ג. שרוני, ביכורים בספר, מעריב, 31 במאי 1960 סיכום של מעשי תוקפנות ירדניים, הארץ, 9 בנובמבר 1953 אהרן דולב, המלחמה הפרטית בין זיתא ומגל, מעריב, 15 במאי 1956