laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קהילת יהודי אאודטסהורן

קהילת יהודי אאודטסהורן באאודטסהורן, הייתה אחד מהמרכזים ההיסטוריים היהודיים בדרום אפריקה. הקהילה היהודית פרחה באזור בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בית הכנסת בעיירה הוקם בשנת 1886. בשיאה מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה 600 משפחות (בשנת 1914). העיירה זכתה לכינוי "ירושלים הקטנה" או "ירושלים בדרום אפריקה". אאודטסהורן (באנגלית: Oudtshoorn) היא עיר בפרובינציית הכף המערבי שבדרום אפריקה, הממוקמת בין הרי סוורטברג מצפון להרי אוטניקה מדרום. זוהי העיר הגדולה ביותר באזור הקארו הקטן, עם כ-60,000 תושבים. כלכלת העיירה נשענת בעיקר על ענף חקלאות היענים ועל התיירות. אאודטסהורן היא ביתם של אוכלוסיית היענים הגדולה בעולם. הפריחה הכלכלית ממנה נהנתה העיירה במאה ה-19 משכה אליה אוכלוסיית מהגרים יהודים גדולה של כ-100 משפחות (רובן משפחות ליטאיות שנמלטו מהפוגרומים הצאריים). בהגיעם לאזור בערך בשנת 1880, כ-30 שנה לאחר הקמת העיירה, שלטו הסוחרים היהודים בשיטות גידול היענים. בין המומחים המוכרים בתעשייה היו האחים רוז, ו-מקס הזקן, שהגיע מליטא ב-1890, וכונה "מלך נוצות היען". בתחילה נערכו טקסים דתיים בבתים פרטיים ובאולם שוק הנוצות של מועצת העיר. עד שנת 1886, כשמספר היהודים היה כ-250, הוחלט, בעידודו של הרב אורנשטיין מקייפטאון, לבנות בית כנסת. כתוצאה מכך נודעה אאודטסהורן כ"ירושלים של אפריקה". בעיר נבנו שני בתי כנסת (ב-1888 וב-1896). ב-1904 נפתח בעיר בית הספר העברי הראשון בדרום אפריקה. האוכלוסייה היהודית גדלה עם צמיחתה של תעשיית היענים, לשיאה ב-1914 עם 600 משפחות. בהמשך, הצטמקה האוכלוסייה מ-1,073 נפש ב-1918 ל-555 ב-1936, ומאז המשיכה להתמעט. עד 1955 נותרו רק 150 משפחות ובשנת 1973 נסגר בית הכנסת סנט ג'ונס. ארון הקודש והספסלים הקדמיים הועברו למוזיאון המקומי. כיום נותרו רק 17 משפחות בעיירה, מהן חמש חקלאי יענים, כאשר חיי הקהילה עדיין מתרכזים סביב בית הכנסת קווינס סנט (כיום רחוב ברון ואן ריד). Jerusalem of South Africa - Oudtshoorn - The Jewish Community Michael Roberts Oudtshoorn: the Jerusalem of South Africa, May 17, 2017 Tali Feinberg, Jewish roots lost and found in Oudtshoorn Feb 3, 2022 Jewish Ostrich Barons DA heads to court on ANC failure to hand over Oudtshoorn council | Politics | BDlive, web.archive.org, ‏2014-10-28 van der Westhuizen, Lauren (14 באפריל 2011). "South Africa Says Suspends Exports of Ostrich Meat After Bird Flu Outbreak". נבדק ב-28 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "The Synagogue in Oudtshoorn's CP Nel Museum". 23 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-30 באוקטובר 2014. נבדק ב-30 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) The Jewish Community of Oudtshoorn, www.seligman.org.il Becker, Alida (7 במאי 2000). "Birds of a Feather: How the ostrich climbed to the top of the bird world in the 20th century". נבדק ב-2 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Nixon, Rob (במרץ 2000). DREAMBIRDS: The Strange History of the Ostrich in Fashion, Food, and Fortune. New York: Picador, USA. ISBN 0312245408. {{cite book}}: (עזרה) Oudtshoorn Synagogue | Queen Street Synagogue | Der Englishe Shul, Oudtshoorn Synagogue (באנגלית אמריקאית) SA-SIG - Southern Africa Jewish Genealogy: St. John's Street Synagogue (Greene Shul), Oudtshoorn, www.jewishgen.org
להק 2 (חיל האוויר המלכותי)

להק 2 של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: No. 2 Group RAF) הוא להק האמון על יחידות התובלה, הסיוע וההגנה הקרקעית של חיל האוויר המלכותי, משום כך מוכר גם בכינוי להק הסיוע ללוחמה האווירית. מפקדת הלהק נמצאת תחת פיקוד האוויר ויושבת בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב. הלהק הוקם לראשונה ב-1 באפריל 1918 בתור להק 2 (אימון) האמון על טייסות האימון וההכשרה של חיל האוויר המלכותי, אך שנתיים לאחר מכן עם צמצום היחידות לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוא נסגר. ב-20 במרץ 1936 הוקם הלהק מחדש בתור להק 2 (הפצצה) כשהוא מפקד על 10 טייסות מפציצים מבסיס האם שלו באבינגדון, אוקספורדשייר. בתחילת מלחמת העולם השנייה היה הלהק תחת פיקוד המפציצים עד שבמאי 1943 הועבר לחיל האוויר הטקטי השני (תחילה כחלק מפיקוד מטוסי הקרב ובהמשך תחת חיל המשלוח האווירי של בעלות הברית) כשרוב טייסות הלהק התבססו על מפציצים טקטיים ומטוסי תקיפה (כגון ה-B-25 מיטשל והדה הבילנד מוסקיטו). לאורך המלחמה טסו יחידות הלהק למעלה מ-57,000 טיסות מבצעיות. לאחר המלחמה פורק הלהק במאי 1947 למספר חודשים, אך הוקם מחדש בדצמבר 1948 תחת חיל האוויר הטקטי השני כשהוא מורכב משבעה כנפות שישבו ברחבי גרמניה המערבית, עד שפורק שוב בנובמבר 1958. יחידות הלהק הוכפפו לחיל האוויר המלכותי גרמניה ובאפריל 1993 הוקם הלהק מחדש על בסיס פיקוד חיל האוויר המלכותי גרמניה, באפריל 1996 הלהק התמזג לתוך להק 1. ב-7 בינואר 2000 הוקם הלהק מחדש בגלגולו החמישי והנוכחי בתור להק המרכז את יכולות ההובלה, פיקוד ושליטה אווירית ורגימנט חיל האוויר המלכותי (הגנה קרקעית). ב-2006 להק 3 פורק וחלק מיחידותיו התמזגו עם להק 2. טייסות: טייסת 10 - תובלה ותדלוק (מטוסי איירבוס A330 MRTT). טייסת 24 - הכשרה ואימון. טייסת 30 - תובלה (מטוסי איירבוס A400M). טייסת 32 - תובלה קלה (מסוק אוגוסטה ווסטלנד AW109 ומטוס דאסו פלקון 900). טייסת 47 - תובלה (מטוסי לוקהיד C-130 הרקולס). טייסת 70 - תובלה (מטוסי איירבוס A400M). טייסת 99 - תובלה כבדה (מטוסי בואינג C-17 גלובמאסטר III). טייסת 101 - תובלה ותדלוק (מטוסי איירבוס A330‏ MRTT). טייסת מילואים 622 רגימנט חיל האוויר המלכותי (בסיס חיל האוויר המלכותי הונינגטון) להק 1 (חיל האוויר המלכותי) חיל האוויר המלכותי גרמניה אתר האינטרנט הרשמי של להק 2
בוגס

האם התכוונתם ל... ג'יימס קיילב בוגס – פוליטיקאי אמריקאי גרייס לי בוגס – פעילה חברתית וסופרת סינו-אמריקאית לינדי בוגס – פוליטיקאית אמריקאית מאגסי בוגס – כדורסלן אמריקאי סיירה בוגס – שחקנית אמריקאית בוג
אלכסנדר ג'ורג' פרייזר

אלכסנדר ג'ורג' פרייזר (באנגלית: Alexander George Fraser;‏ 7 באפריל 1786 – 15 בפברואר 1865) היה צייר סקוטי שהציג את ציוריו באקדמיה המלכותית בלונדון במשך שנים רבות. גם בנו, אלכסנדר פרייזר (1827–1899), היה אמן בולט שלעיתים מבלבלים ביניהם (ולפעמים ציוריו מזוהים בטעות כאילו היו על ידי בנו). פרייזר נולד באדינבורו ב-7 באפריל 1786. אביו היה אלכסנדר פרייזר, בעל מכולת, ואמו, מדגלאן דייווי. הוא למד ציור אצל ג'ון גרהם (1754-1817) באקדמיה לציור של אדינבורו. חבריו ללימודים כללו את ויליאם אלן (1782–1850), ג'ון ברנט (1784–1868), ודייוויד וילקי (1785–1841). הוא החל להציג באקדמיה המלכותית ב-1810 ועבר ללונדון ב-1813. דייוויד וילקי הקדים אותו בלונדון והעסיק את פרייזר כעוזר לצייר פרטים וטבע דומם בתמונותיו. מבין חסידיו הרבים של וילקי, פרייזר היה המוכשר ביותר. רבים מציוריו היו הומוריסטיים ובקנה מידה קטן, למשל, יריד הסקוטש (בערך 1834) או יוצרי מוזיקה. ב-30 ביוני 1826, הוא התחתן עם ג'נט ויליאם מויר באדינבורו, ואלכסנדר פרייזר היה בנם. בשנת 1840, פרייזר נבחר למקורב של האקדמיה המלכותית הסקוטית, מוסד שהוא עזר לייסד. בשנת 1842, ציורו "המרפא מהצרעת" השיג את הערכה כתמונה הטובה ביותר של השנה. משנת 1848, בריאות לקויה מנעה ממנו לצייר והוא הפסיק להציג באקדמיה המלכותית. הוא נפטר בלונדון ב-15 בפברואר 1865, ונקבר בקבר משותף בצד המזרחי של בית הקברות הייגייט. ספורטאי סקוטי יריד סקוטי סבתא תנעלו את הדלת בבית!! מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר ג'ורג' פרייזר בוויקישיתוף
ז'אן מוולואה, מלכת נווארה

ז'אן מצרפת, הידועה גם בשם ז'ואנה מואלואה (24 ביוני 1343, שאטונאף-סור-לואר – 3 בנובמבר 1373, אוורה), הייתה מלכת נווארה בעקבות נישואיה עם שארל השני, מלך נווארה (המכונה הרע). היא הייתה בתם של ז'אן השני, מלך צרפת (המכונה הטוב), ובון מלוקסמבורג. היא שימשה כעוצרת של נווארה בהיעדרו של שארל השני בין 1369 ל-1372 ז'אן נולדה ב-24 ביוני 1343 בשאטונף-סור-לואר, והייתה בתם של ז'אן השני, מלך צרפת ובון מלוקסמבורג. בתחילה היא הייתה מאורסת ליאן מבראבנט, בנם של יאן השלישי, דוכס בראבנט ואשתו מארי ד'אברה. אולם הנישואים לא התקיימו. במקום זאת, ז'אן נישאה ב-12 בפברואר 1352 לשארל הרע, בשאטו דו ויויאר, קרוב לפונטנה-טרסיני בברי, קוטברוולט. הוא היה בנם של פיליפ השלישי, מלך נווארה ואשתו, ז'אן השנייה, מלכת נווארה. ז'אן ושארל היו בני דודים מדרגה שנייה ושלישית. בגלל גילה, היא נשארה בצרפת עד 1360, כשהייתה בת שבע עשרה. נישואיה היו בתחילה לא מוצלחים, אך בסופו של דבר פיתח שארל אמון בה: הוא מינה אותה כעוצרת הממלכה כשיצא למלחמה בצרפת ב-1369, והיא שלטה בהצלחה עד שובו ב-1372, שנה אחת לפני מותה. ז'אן מתה ב-3 בנובמבר 1373, בהיותה בת שלושים, ב-אוורה, ונקברה בבזיליקת סן-דני. ז'אן התחתנה בשנת 1352 עם שארל השני, מלך נווארה. ילדיהם היו: מארי (1360–1400), נישאה לאלפונסו מאראגון, דוכס גאנדיה. שארל השלישי, מלך נווארה (1361-1425). בון (1364–1389). פייר מאברה, רוזן מורטן (1366–1411). פיליפ (1368), מת בינקותו. ז'אן (1370-1437), נישאה לז'אן החמישי, דוכס ברטאן ולאחר מכן להנרי הרביעי, מלך אנגליה. בלאנש (1372–1385). מדיה וקבצים בנושא ז'אן מוולואה, מלכת נווארה בוויקישיתוף
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 8

העונה השמינית של המרוץ לדראג: אולסטארס עלתה בפרמואנט+ ב-12 במאי 2023. התוכנית ממשיכה עם רופול כמנחה ושופט ועם מישל ויסאז', קרסון קרסלי ורוס מת'יוס גם כן בפאנל השופטים. המתחרות הוכרזו ב-20 באפריל. העונה כללה טוויסט חדש לפורמט של התוכנית: בנוסף להתמודדות על מקום בהיכל התהילה של המרוץ לדראג של רו פול, תתקיים תחרות מקבילה על תואר "מלכת משחקי התהילה". במהלך העונה, הצופים יצביעו על תלבושות מסלול של המלכות המודחות, והמלכה עם התלבושת האהובה על ידי המעריצים תזכה ב-60,000 דולר (במקור 50,000 דולר). זוכת העונה היא ג'ימבו ולמקום השני הגיעה קנדי מיוז. להלה רי זכתה בתואר מלכת משחקי התהילה. הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.   המתמודדת ניצחה בעונה זו של "המרוץ לדראג: אולסטארס".   המתמודדת הגיעה למקום השני.   המתמודדת ניצחה בליפ סינק.   המתמודדת ניצחה באתגר, אבל הפסידה בליפ סינק.   המתמודדת פרשה.   המתמודדת הגיעה לאחד מהמקומות האחרונים.   המתמודדת הודחה.   המתמודדת חזרה כאורחת לאותו פרק.   המתמודדת השתתפה בתחרות הכישרונות של משחקי התהילה אבל לא ניצחה.   המתמודדת הודחה לאחר שהגיעה בפעם הראשונה שלה בתחרות לאחד מהמקומות האחרונים.   המתמודדת הודחה לאחר שהגיעה בפעם השנייה שלה בתחרות לאחד מהמקומות האחרונים.   המתמודדת הודחה לאחר שהגיעה בפעם השלישית שלה בתחרות לאחד מהמקומות האחרונים.   המתמודדת הודחה לאחר שהגיעה בפעם הרביעית שלה בתחרות לאחד מהמקומות האחרונים.   המתמודדת זכתה בליפ סינק ובהזדמנות להכפיל את כמות ההצבעות במשחקי התהילה.   המתמודדת זכתה בליפ סינק על הכתר והוכרזה כמנצחת של העונה. אידינה מנזל רובין ת'ידי ג'וג'ו סיווה מוד אפאטאו בואן יאנג מאט רוג'רס אדם שנקמן ג'וויסה לזלי ברנדון בויד תום פילישיה זואי דשנל אגו נוודים "המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 8", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) Joey Nolfi August 18, 2022 at 02:15 PM EDT, 'RuPaul's Drag Race All Stars 8' is officially coming in 2023, EW.com (באנגלית) 'RuPaul's Drag Race' 2023 Schedule: Every Premiere Dropping This Year (באנגלית אמריקאית) Joey Nolfi April 20, 2023 at 11:00 AM EDT, 'RuPaul's Drag Race All Stars 8' cast of returning queens revealed, EW.com (באנגלית) Joey Nolfi April 27, 2023 at 11:04 AM EDT, 'Drag Race All Stars 8' trailer reveals audience vote twist for eliminated queens, EW.com (באנגלית)
טום ג'נטלמן

טום ג'נטלמן (באנגלית: Thomas Gentleman‏; 13 במאי 1892 – 29 בנובמבר 1966) היה צייר סקוטי ואמן מסחרי. הוא היה אביו של האמן דייוויד ג'נטלמן. ג'נטלמן נולד בקוטברידג', לנקשייר, בשנת 1892. הוריו היו אן קואן (לבית מקנוטן) ו-ויליאם ראסל ג'נטלמן, שהיה להם עסק לווילונות בעיירה. באפריל 1901, כשהיה בן תשע, אביו מת. בגיל 13, אף על פי שכבר למד עיצוב היה צפוי להיכנס לעסק המשפחתי, הוא החל לקחת שיעורי ערב בבית הספר לאמנות של גלאזגו, והפך ב-1911 לסטודנט מן המניין עד שב-1914 התגייס לצבא. ג'נטלמן קיבל את התעודה שלו מבית הספר לאמנות בגלאזגו בשנת 1914. הוא זכה במלגת נסיעות אך פרוץ המלחמה באירופה גרם לכך שהיה צריך היה לדחות את הנסיעה לשנים 1920–1921 . במהלך הנסיעה הוא ביקר בקורסיקה, איטליה, צרפת וספרד. בשנת 1912, ג'נטלמן התנדב לצבא, וגויס לשירות באוגוסט 1914, עד לשחרורו בסופו של דבר ב-1918, ולאחר מכן חזר לבית הספר לאמנות של גלאזגו, והמשיך ללמוד שיעורי ציור ורישום. הוא שירת גם עם הרובאים הסקוטיים וגם עם אנשי גלאזגו. ג'נטלמן עבד כצייר, דפס, קריקטוריסט ומעצב גרפי עצמאי משנת 1921, והציג מעת לעת את ציוריו. הוא היה לזמן קצר מורה במכללה הטכנית הראשונה בבריטניה, בית הספר הטכני בקוטברידג'. בשנת 1928 עבר ללונדון, החל לעבוד בפרסום, והתחתן עם סטודנטית לשעבר מבית הספר לאמנות של גלאזגו, יוג'יני ויניפרד מורגאטרויד, ציירת שלימים הפכה לאורגת. לאחר שעברו להרטפורד ב-1930 נולדו להם שני בנים, דייוויד (נולד ב-1930) ויו (יליד 1935). ג'נטלמן עבד במספר משרדי פרסום ומשנת 1932, בסטודיו לעיצוב ב- Shell Mex. במהלך מלחמת העולם השנייה 1939–1945 עבד במשרד ההסברה ולאחר מכן כעצמאי, במהלכן כתב ואייר ספר ילדים בשם Brae Farm, ספר זכרונות מילדותו הסקוטית, שיצא לאור ב-1945. היצירות הידועות ביותר הן הליטוגרפיה שלו Grey Horses, שיצאה לאור על ידי School Prints ב-1946, ושני פוסטרים קודמים עבור Shell. לאחר המלחמה חזר ל-Shell Mex כמנהל הסטודיו שלה. הוא נבחר לעמית באגודת האמנים התעשייתיים ב-1947. ב-1952 פרש, וב-1956 עבר עם ויניפרד לאסקס, שם המשיך לצייר. טום וויניפרד ג'נטלמן מתו ב-1966 בקולצ'סטר, אסקס. מדיה וקבצים בנושא טום ג'נטלמן בוויקישיתוף Gentleman, Tom. "FSIA". ArtBiogs. Retrieved 31 July 2016 4 artworks by or after Tom Gentleman, Art UK. Retrieved 18 September 2015. "Gentleman, David (William)". Who's Who 2017. Oxford University Press. 2017 UK Government Web Archive, webarchive.nationalarchives.gov.uk
דגל תאילנד

דגל תאילנד, ידוע גם בשם טריירנגה מורכב מחמישה פסים אופקיים בצבעים אדום, לבן, כחול, לבן ואדום. הפס הכחול, המרכזי, כפול בגובהו משאר ארבעת הפסים. שלושת הצבעים אדום-לבן-כחול מסמלים אומה-דת-מלך, מוטו לא רשמי של תאילנד. לפי גרסה אחרת הפסים האדומים מסמלים את דם חייהם של בני העם, והפסים הלבנים - את טוהר הדת הבודהיסטית. הדגל הראשון ששימש את סיאם היה ככל הנראה דגל אדום, בו השתמשו לראשונה תחת שלטונו של המלך נראי (1656–1688). לפי מקורות מסוימים, צורפו מאוחר יותר סמלים שונים לבד האדום - צ'קרה לבנה (הגלגל הבודהיסטי), פיל לבן בתוך צ'קרה, או דסקית לבנה שבתוכה השמש. באופן רשמי הדגל הראשון נוצר בשנת 1855 על ידי המלך מונגקוט ( ראמה הרביעי), ובו פיל לבן (הסמל הקדוש והמלכותי של מלכי תאילנד) על רקע אדום, שכן הדגל האדום הפשוט לא היה בעל סממנים ייחודיים מספיק, שיאפשרו לסיאם להשתמש בו ביחסים בינלאומיים. בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי, אך הצבע האמצעי היה אדום, כמו בפסים החיצוניים. לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה המלך וג'ירוודה (ראמה השישי) את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא יצר דגל חדש, סימטרי. בשנת 1917 הוסר סמל הפיל, והצבע האמצעי הוחלף לכחול, כאשר לפי גרסה אחת כחול הוא הצבע של יום שישי, היום בו נולד המלך, ולפי גרסה אחרת הצבע הכחול שימש כמחווה למאבקן של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. ‏1782-1813 ‏1817-1855 ‏1855-1872 ‏1855-1916 ‏1916 - 1917 סמל תאילנד המנון תאילנד דגל תאילנד, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל תאילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא תאילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד ארטמייב

אדוארד ניקולייביץ' ארטמייב (ברוסית: Эдуард Николаевич Артемьев;‏ 30 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2022) היה מלחין סובייטי ורוסי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית ובשנת 2022 תואר גיבור העמל של הפדרציה הרוסית. בנוסף זכה ארבעה פעמים בפרס הפדרציה הרוסית (1993,1995,1999,2017). ארטמייב ידוע כמחבר המוזיקה לסרטים של אנדריי טרקובסקי, ניקיטה מיכאלקוב ואנדריי קונצ'לובסקי. אדוארד ארטמייב נולד ב-30 בנובמבר 1937 בנובוסיבירסק. בגיל שבע נשלח למוסקבה, לדודו. את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל בבית הספר למקהלה במוסקבה. בשנת 1960 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של מוסקבה. פרסום רחב בא לארטמייב בעבודתו בקולנוע. הוא כתב מוזיקה ליותר מ-200 סרטים עלילתיים, סרטי תעודה וסרטי אנימציה. ביניהם שלושה סרטים של אנדריי טרקובסקי: סולאריס (1972), מראה (1975), סטאלקר (1979), סרטים של ניקיטה מיכאלקוב, אנדריי קונצ'לובסקי ואחרים. סולאריס (1972) מראה (1975) עבד לאהבה (1976) יצירה לא גמורה לפסנתר מכני (1977) סטאלקר (1979) סיביריאדה (1979) כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב (1976) אורגה — תחום האהבה (1991) שמש בוגדנית (1994) אודיסיאה (1997) הספר מסיביריה (1998) 12 (2007) אגדה מספר 17 (2013) לילותיו הלבנים של הדוור (2014) מכת שמש (2014) גיבור (2016) נירנברג (2023) מדיה וקבצים בנושא אדוארד ארטמייב בוויקישיתוף אדוארד ארטמייב, סרטונים בערוץ היוטיוב אדוארד ארטמייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדוארד ארטמייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדוארד ארטמייב, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אדוארד ארטמייב, באתר ספוטיפיי אדוארד ארטמייב, באתר AllMusic (באנגלית) אדוארד ארטמייב, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוארד ארטמייב, באתר Yandex.Music (ברוסית) אדוארד ארטמייב, באתר Discogs (באנגלית) אדוארד ארטמייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Эдуард Артемьев, Кино-Театр.Ру
יחד-אין אונום

יחד – אִין אוּנוּם (In unum: ביטוי לטיני שפרושו "כאחד") הוא ארגון בינלאומי הפועל לאיתור, זיהוי, חשיפה ותיעוד של אתרי השמדה וקבורה המוניים של מאות אלפי יהודים שנורו למוות בתקופת השואה על ידי חיילי האיינזצגרופן הגרמנים ושותפיהם. הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי הכומר הקתולי פטריק דבואה בסיוע ארגונים קתוליים ויהודיים. הארגון שם לו למטרה לספק ראיות לרצח ההמוני שזכה לכינוי "השואה באמצעות כדורים" (אנ'), לשמר ולתעד את אתרי הקבורה ולהעניק כבוד למתים. עבודת הארגון מתנהלת בשני שלבים. בשלב הראשון נחקר התיעוד הנשמר בארכיון מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה ובארכיון משפטי האיְינְזַצְגְרוּפֶּן בלודוויגסבורג, גרמניה, על ידי סטודנטים מארצות הברית ומגרמניה. בשלב השני, קבוצות המחקר והתיעוד נוסעות למקומות שאותרו ומראיינות עדים, מצלמות ומשיגות ראיות פורנזיות. מאז הקמתו, הארגון חשף מעל 3,000 אתרי הריגה ואסף מעל 7,000 עדויות באוקראינה, בלארוס, רוסיה, פולין, ליטא, לטביה, רומניה ומולדובה. על סמך המידע שנאסף, הארגון בנה מפה אינטראקטיבית של כל האתרים שנחקרו על ידו. המשתמש יכול לבחור במפה אתר ולקרוא את המידע שנאסף בקשר אליו, או לראות סרט וידאו המתעד את רצח היהודים באותו מקום. במסגרת פרויקטים שונים, ארגון יחד-אין אונו מתעד באמצעות ראיונות, תצלומים וסרטי וידאו מעשי טבח נוספים שבוצעו באוכלוסיות מיעוט, לדוגמה: הטבח שבוצע בצוענים במזרח אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי פלוגות ההרג הנאציות (פרויקט שהושק בשנת 2010). טבח אנשי המאיה שבוצע על ידי צבא גואטמלה במהלך מלחמת האזרחים ובמיוחד בין השנים 1980 - 1983 (פרויקט שהושק בשנת 2012). פשעי המדינה האיסלאמית נגד העם היאזידי. במסגרת הפרויקט "חזרה לחיים" שהושק בשנת 2014 הארגון מספק גם עזרה הומניטרית לקורבנות. פשעי המלחמה המבוצעים על ידי הצבא הרוסי באוקראינה (פרויקט שהושק בשנת 2022). בשנת 2016 ארגון יחד-אין אונום הקים את מוזיאון השואה בגואטמלה העוסק בהרחבה בנושא "השואה באמצעות כדורים". בנוסף לכך, הארגון מפתח תוכניות לימוד בנושא "השואה באמצעות כדורים" עבור סטודנטים ומרצים באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה. ד&;ר דניאלה אוסצקי שטרן, ועידת ואנזה, היטלר ו"הפתרון הסופי" - שמונים שנה אחרי, באתר זמן ישראל, 20 בינואר 2022 פטריק דבואה The “Holocaust by Bullets” – Historical Background, netzwerk-erinnerung.de (באנגלית) United States Holocaust Memorial Museum, Holocaust by Bullets: The Early Collaboration to Wipe Out Europe’s Jews, Memory & Action, ‏2021-10-26 (באנגלית) About us - Yahad in unum YAHAD - IN UNUM, www.yahadinunum.orgwww.yahadmap.org האתר הרשמי של ארגון יחד-אין אונום
יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד

יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד (באנגלית: Yad Vashem: Preserving the Past to Ensure the Future) הוא סרט תיעודי קצר אמריקאי משנת 1989 שהופק על ידי ריי ארול פוקס על יד ושם. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר. פוקס התמקד במיליון וחצי הילדים היהודים שנספו בשואה ובתפקידו של יד ושם בהנצחת זכר השואה, בין השאר במוזיאון יד ושם בירושלים ובאנדרטת יד לילד המצויה במתחם יד ושם. פוקס הצמיד בסרטו צילומים של מעשי אלימות גזענית ואנטישמית נגד יהודים לצד שירה כתובה ויצירות אמנות של ילדים שנרצחו בשואה. לאסוף את השברים "יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "יד ושם: שימור העבר כדי להבטיח את העתיד", באתר Ergo Media "NY Times: Yad Vashem: Preserving the Past to Ensure the Future". The New York Times. 2012. אורכב מ-המקור ב-16 באוקטובר 2012. נבדק ב-3 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים)

חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"א–2000 מחייב למסור לספרייה הלאומית שני עותקים של כל דבר דפוס, עיתון, סרט ותקליט היוצאים לאור בישראל. בנוסף מחייב החוק למסור פרסומים כאלה, המקיימים תנאים מסוימים, גם לספריית הכנסת ולגנזך המדינה. חובת מסירת ספרים ועיתונים לספריית הפקדה נכללה בפקודת העיתונות המנדטורית משנת 1933 הצעת חוק הספרים, שאותה יזם חבר הכנסת זבולון אורלב, באה להחליף את החובה שבפקודת העיתונות תוך תיקונה בפרטים שונים. החוק אושר בכנסת החמש עשרה ב-18 בדצמבר 2000, ונקבע בו שייכנס לתוקף שישה חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-27 ביוני 2001. מאז חקיקתו תוקן החוק שלוש פעמים. החוק מחייב למסור לספרייה הלאומית, בלא תמורה, שני עותקים מכל דבר דפוס (ספר, כתב עת וכו'), עיתון, סרט ותקליט היוצאים לאור בישראל. בנוסף מחייב החוק למסור לספריית הכנסת עותק אחד מכל דבר דפוס, סרט ותקליט הנחוץ לעבודתה של הכנסת ומכל עיתון, תמורת רבע ממחירו הקטלוגי בתוספת עלות המשלוח בדואר רשום. יושב ראש הכנסת פרסם כללים הקובעים מהו דבר דפוס הנחוץ לעבודתה של הכנסת. בנוסף, מכל דבר דפוס המודפס על גבי נייר יימסר בלא תמורה עותק אחד לגנזך המדינה, על פי בקשתו. החוק מחייב שבכל דבר דפוס היוצא לאור בישראל יצוינו, בתחילתו או בסופו, השנה שבה הוצא לאור, שנת ההדפסה, שמם ומענם של המדפיס והמוציא לאור או המפיק וכן כי הוצאו לאור בישראל; בסרט ובתקליט יצוינו הפרטים האמורים בגוף הסרט או התקליט, באופן הנראה לעין, וכן על גבי האריזה. החובות האמורות לעיל יחולו על הראשון מבין המפורטים להלן שיש לו מען בישראל: (1) המוציא לאור או המפיק; (2) המדפיס; (3) בעל זכות היוצרים. הפרת חובות אלה עונשה קנס. שר החינוך, הממונה על ביצוע חוק זה, מוסמך לקבוע הקלות בחובות האמורות לעיל, ובכלל זאת לקבוע כי הוראות חוק זה, כולן או מקצתן, לא יחולו על סוגים מסוימים של ספרים שיפורטו בצו ובלבד שאין עניין ציבורי לשמרם. כן מוסמך השר לקבוע שהחובות על פי חוק זה יחולו גם על סוגי פרסומים שאינם ספרים. כללים אלה נקבעו בתקנות הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"ד–2004. בין השאר נקבע בתקנות כי חובת מסירת הספרים לפי החוק תחול גם על סוגי הפרסומים שאינם ספרים המפורטים להלן: (1) אוספים של ציורים, צילומים, שרטוטי תווים, ומפות לרבות מפות בודדות; (2) מאגרי מידע על גבי אמצעי האחסון שבו הם מופצים דרך כלל, כגון סוגים שונים של כוננים, תקליטורים, תקליטונים, DVD או קלטות, יחד עם כל אמצעי הנמסר דרך כלל יחד אתם, והדרוש להפעלתם הרגילה בידי מקבלם; (3) מאגרי מידע שהשימוש בהם הוא באמצעות האינטרנט – על ידי מתן אפשרות גישה בלא אמצעי הגנה טכנולוגיים ובאופן המאפשר יצירת עותק של המאגר ושימורו, על החומרים האגורים בו, על ידי הספרייה הלאומית. חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס״א–2000, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס״א–2000, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת מסירת עותקי חובה לספרייה הלאומית באתר הספרייה הלאומית. פקודת העיתונות, חוקי ארץ ישראל מ-31 בדצמבר 1933 הצעת חוק הספרים (חובת מסירה וציון פרטים), התש"ס-­2000, ה"ח 2906 מ-18 ביולי 2000 חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"א-2000, ס"ח 1767 מ-27 בדצמבר 2000 כללי הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים) (ספר הנחוץ לעבודתה של הכנסת), התשס״א–2001, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט תקנות הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס״ד–2004, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
רוזנות שמפאן

רוזנות שמפאן (בלטינית: Comitatus Campaniensis; בצרפתית עתיקה: Conté de Champaigne), או רוזנות שמפאן וברי, הייתה טריטוריה היסטורית ונסיכות פיאודלית בצרפת שמקורה בממלכת ימי הביניים המוקדמת של אוסטרזיה. הרוזנות הפכה לחלק מאדמות הכתר עקב נישואיהם של ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, שהייתה רוזנת שמפאן, ופיליפ הרביעי, מלך צרפת. הרוזנות נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לווסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחת משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה. במרוצת המאה ה-12 והמאה ה-13 חצר שמפאן הפכה למרכז ספרותי נודע, ונערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלו התפרסמו בכל רחבי אירופה. הרוזנות הגיע לשיאה כאחת העשירות והחזקות בנסיכויות הצרפתיות בתקופת שלטונו של אנרי הראשון. ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת. שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790). מדיה וקבצים בנושא רוזנות שמפאן בוויקישיתוף