laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קובלט אייר

קובלט אייר הייתה חברת תעופה שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, קפריסין. החברה החלה את פעילותה ב-7 ביולי 2016 עם טיסה מלרנקה לאתונה. זוהי חברת התעופה הקפריסאית השנייה שהוקמה (אחרי Tus Airways) מאז פירוק חברת התעופה קפריסין איירווייז ב-2015. החברה הפעילה מספר טיסות שבועיות בין נמל התעופה בלרנקה לנמל התעופה בן-גוריון. ב-17 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על הפסקה של טיסותיה לצמיתות עקב פשיטת רגל. ב-4 בנובמבר 2018 פורסם כי כי בית המשפט הקפריסאי נענה לבקשתה של חברת וירג'ין אטלנטיק להחזיר לקובלט אייר את רישיון ההפעלה שלה. בקשתה של וירג'ין תידון בבית המשפט הגבוה בקפריסין, ואז יוחלט האם לאשר באופן סופי את החזרת הרישיון לקובלט אייר או לאשרר את החלטת רשות התעופה לשלול אותו. ב-5 בנובמבר, יום הדיון בבית המשפט, חזרה בה וירג'ין אטלנטיק מהצעתה לקנות את החברה, צעד שהוביל את בית המשפט לשלול פעם נוספת את רישיון ההפעלה של קולבט אייר. ב-14 ביוני 2016 החלה חברת התעופה במכירת כרטיסים דרך אתר האינטרנט שלה לטיסות בין לרנקה לדבלין, אתונה, הרקליון, סלוניקי, לונדון ומנצ'סטר. החברה תכננה להפוך את לרנקה לבסיס טיסות ישירות לסין החל מ-2017. מטוס האיירבוס A320 הראשון של החברה הגיע באפריל 2016, והחברה ביצעה טיסת ניסוי ראשונה ב-18 במאי 2016 מלרנקה להרקליון. ב-17 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על סיום פעילותה, וכל טיסות החברה בוטלו. צי המטוסים של החברה, נכון למועד סגירת החברה באוקטובר 2018: מדיה וקבצים בנושא קובלט אייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קובלט אייר Leonidou, John (2016-03-02). "First Cobalt Air flights in June". אורכב מ-המקור ב-2016-04-04. נבדק ב-2 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) דוד אדלר, חברת "קובלט אייר" הפסיקה את כל טיסותיה. passportnews. ‏17 באוקטובר 2018 "פליק פלאק לאחור: הוחזר הרישיון לקובלט אייר - Passportnews". Passportnews. 2018-11-04. נבדק ב-2018-11-06. Virgin withdraws Cobalt legal bid, ATL suspended again, ch-aviation (באנגלית) "Cobalt fleet".
ברני פינק

ברני פינק (נולד בשנת 1942, ביוהנסבורג, דרום אפריקה) הוא אמן ישראלי העוסק בפיסול בחומרים שונים, תבליטי קיר ופיסול סביבתי. ב-1984 יצר את האנדרטה לזכר גבורת החיילים והפרטיזנים היהודים שלחמו נגד גרמניה הנאצית, הנמצאת ביד ושם, ירושלים, וב-1999 יצר את האנדרטה יד לחללי אסון השייטת, בשבי ציון. ברני פינק נולד בשנת 1942 ביוהנסבורג, דרום אפריקה, לאם תופרת ולאבא קצב. במסגרת תנועת "דרור", שאליה הצטרף בגיל צעיר, הוא שהה כשנתיים במחנה הכשרה מחוץ ליוהנסבורג, שם נחשף לאוכלוסייה השחורה והענייה שהתגוררה במקום. בעקבות חשיפה זו צייר רישומים שתיארו את אורחות חייהם של השחורים, אך מכיוון שלא ראה בהם חשיבות, רישומים אלו אבדו. בשנת 1962 עלה פינק לארץ ישראל כחלק מגרעין "אלון", ונשלח לקיבוץ יזרעאל, אשר נמצא בעמק יזרעאל. פינק לא גויס, מכיוון שהוחלט שהגרעין שלו יישאר בקיבוץ כדי להגן עליו בשעת צרה. בקיבוץ ברני פינק עבד בגידולי שדה ומאוחר יותר ניהל את ענף הכותנה בקיבוצו. מאז עלייתו, ברני פינק מתגורר, יוצר ומלמד בקיבוץ יזרעאל. החל משנות ה-70, השתתף פינק במספר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה וכן גם בסימפוזיונים של פיסול בישראל, קנדה, איטליה, סין וטורקיה. בשנים 1988–1989 שהה בפייטרה-סנטה שבקרארה, איטליה, ועבר השתלמות אצל הפסלים המקומיים. ברני פינק נשוי לדורית פינק, אשת חינוך בעמק, ולהם שלושה בנים: עודד, ערן ועומרי. הבן עומרי שותף לפרויקטים של אביו, ופועל גם כפסל בזכות עצמו. גלריה כץ, תל אביב, 1971. צ'נטרו ארטה מודרנה, פיזה, איטליה, 1977. גן הפסלים, הסטודיו של ברני פינק, קיבוץ יזרעאל, 1981. הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, 1991. אודיסיאה בחלל, נתניה, 2003. מסע בזמן, בית יגאל אלון, קיבוץ גינוסר, 2005. זרעים קוסמיים, בית מאירוב מוזיאון לאומנות, חולון, 2008. תערוכה בינלאומית לפיסול, פייטסנטה איטליה, 1978. "בשטח פתוח", הגן הלאומי רמת גן, 1985. "פיסול באבן", גלריית המגדל, תל אביב, 1989. "כתם ירוק בעיר", מרכז הקונגרסים הבינלאומי, תל אביב, 1996. "דור המדבר", הקיבוץ גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב, 2007. האנדרטה לזיכרון גבורת החיילים והפרטיזנים היהודים שלחמו נגד גרמניה הנאצית נמצאת ביד ושם. מסלולים בכיכר בוני העיר בגני תקווה פעילות גאלאקטית, פסל גרניט, ברמת השרון יצירה משנת 2009, מודיעין-מכבים-רעות ברני פינק – קטלוג תערוכת זרעים קוסמיים, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה עומר. מדיה וקבצים בנושא ברני פינק בוויקישיתוף סיון שדמון, ראיון עם ברני פינק, ‏19 בנובמבר 2009  פינק ברני, מידע על ברני פינק באתר תנועת העבודה הישראלית. על האנדרטה שפיסל פינק לזכר החיילים והפרטיזנים היהודים שלחמו נגד גרמניה הנאצית, אנדרטה המוצבת כיום ביד ושם, באתר יד ושם פסלים של ברני פינק א, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:30), 4 במאי 2016 סיון שדמון, ראיון עם ברני פינק, ‏19 בנובמבר 2009 פינק ברני (ציור/פיסול), באתר תנועת העבודה הישראלית יד ושם, בעקבות גיבורים: אנדרטאות הגבורה והלחימה היהודית באתר יד ושם, באתר יד ושם, ‏פורסם לראשונה במגזין יד ושם, ירושלים, #69, מרץ 2013 גן התעשייה עומר/ברני פינק, קטלוג תערוכת זרעים קוסמיים, המוזיאון הפתוח, גן התעשייה עומר, 2005
נחל שיזפים

נחל שיזפים הוא נחל אכזב המצוי בעמק חרוד. מקורו בנעורה, והוא עובר דרך מספר יישובים, ומתנקז לנחל חרוד. מקור שמו מערבית "וואדי סידר"- שיזף בעברית. נחל שיזפים חוצה את עמק חרוד מצפון לדרום. הוא מתחיל סמוך ליישוב נעורה ומסתיים בחיבורו לנחל חרוד. בדרך הוא עובר בין קיבוץ גבע (המצוי ממזרח לו) לכפר יחזקאל (המצוי במערבו). עקב עבודות לחידוש רכבת העמק, הוקם בתוואי הנחל, בין קיבוץ גבע למושב כפר יחזקאל, מאגר בשם "מאגר שיזפים". מטרת המאגר היא להגן על כביש 71, על תשתיות הרכבת ועל גן האירועים "בת הגלבוע" משיטפונות שמקורם בגשמי החורף השוטפים את הנחל. הגנה זו מושגת באמצעות השהיית מי הנגר, המאפשרת צמצום של הזרימה במורד נחל חרוד  מקור שמו העברי בשמו מהערבית "וואדי סידר", שפירושו, בעברית, "נחל שיזף". שמו שונה מנחל "שיזף" לנחל "שיזפים" מכיוון שקיים כבר נחל בשם "שיזף" בערבה. הנחל מהווה את קו הגבול בין כפר יחזקאל לקיבוץ גבע הסמוך. אחרי הקמת שני היישובים ב-1921, הוא שימש את תושביהם במשך שנים רבות לטיולים לאורך החלק הצפוני שלו, ותפקד גם כמקום ל"קרבות" של הילדים בין ה"גבונים" (הילדים מגבע), ל"טבונים" (הילדים מכפר יחזקאל). משולחן המשק - דני פולג(הקישור אינו פעיל) קהילת אג'נדה אתר רשות הניקוז והנחלים ירדן דרומי מסע אחר - מפת עמק חרוד רשות ניקוז, רכבת העמק (ארכיון) דני פלג, שולחן המשק, באתר שולחן המשק(הקישור אינו פעיל) קהילת אג'נדה, המשך נחל (ארכיון)
הר ברקן

הר ברקן הוא אחד ההרים ברכס הגלבוע. גובהו של ההר 497 מטר מעל פני הים, והוא מצוי כשני ק"מ מדרום מערב לקיבוץ חפציבה וכלול בתחומי שמורת הגלבוע. השם "הר ברקן" ניתן בעקבות צליל שמו הערבי של ההר, ראס ברקאן. מקור השם הערבי בקבר מקודש, המיוחס לשיח' ברקאן. בפסגת הברקן מצויה רחבת תצפית, אשר ממנה ניתן להשקיף על עמק יזרעאל, עמק חרוד ועמק בית שאן על יישוביו השונים. מדרום מזרח ניתן לראות את ג’נין ואת הכפרים הערביים השוכנים בצפון השומרון. מרחבת התצפית שעל ההר יוצא מסלול מעגלי המקיף את פסגת ההר. במסלול ניתן לראות בורות מים, גת עתיקה ושרידים ליישוב עתיק ששכן באזור. בהר ברקן גדל אירוס הגלבוע, מין אירוס המיוחד לרכס הגלבוע. אזור הגידול של אירוס הגלבוע בהר שמור על ידי החברה להגנת הטבע. הר ברקן, כמו רוב הרי הגלבוע, מכוסה יערות שניטעו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בידי הקרן הקיימת לישראל. הר הגלבוע אנציקלופדיה מפה, עמוד 225, הוצאת אנציקלופדיות, 2000 זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד, תשל"ד-1974 הר ברקן – מידע למטיילים בצפון, באתר "דני ג'יפ" מנחם מרקוס יובל אלעזרי, אנציקלופדיה מפה, הוצאת אנציקלופדיות, 2000, עמ' 225 מידע על הר ברקן, באתר "דני ג'יפ" זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד, 1974
משה בן צבי

משה בן צבי (18 ביוני 1924 - 10 בספטמבר 2007) כיהן כראש מועצה אזורית הגלבוע במהלך שבע שנים, בין השנים 1970 - 1977. משה בן צבי בן צבי נולד לצבי ושניידל טקץ', והיה בן הדור השני בקיבוץ עין חרוד מאוחד. הוא גדל והתחנך בקיבוץ, והיה בן מחזור ה' של בית הספר המקומי. הוא שירת בחטיבת הראל. עבר קורס מ"מ וכן קורס מיוחד לאנשי המודיעין, שבסיומו קיבל לידיו את ענייני המודיעין באזור הגלבוע ובית שאן. במסגרת תפקידו, טיפל בענייני הביטחון השוטפים ופעל לצמצום הגנבות החקלאיות באזור. במלחמת העצמאות לחם בחטיבת הראל, ומאוחר יותר במילואים היה מפקד פלוגת מפקדה בגדוד 91, חטיבה 9. כאשר סיים את מילואיו עבד בענפי משק שונים בעין חרוד, ובהם הרפת, המוסך ובעיקר הפלחה (עבודות השדה). בשנים 1960–1970 בן צבי כיהן כסגנו של מאיר לניר בתקופה שבה האחרון היה ראש המועצה האזורית הגלבוע. כאשר מאיר לניר נפטר, בן צבי נבחר במפתיע להיות ראש המועצה האזורית בגלבוע. הוא כיהן כראש המועצה במשך שבע שנים, משנת 1970 עד 1977. לאחר שסיים את תפקידו כראש מועצה, חזר לעבוד בשדות עין חרוד. בשלב זה בן צבי ואשתו תמר חלו בסרטן. בן צבי ורעייתו נפטרו עקב מחלתם. בן צבי נפטר לאחר שבע שנים, ותמר אשתו נפטרה לאחר עשר שנים. משה ותמר אשתו הותירו אחריהם חמישה ילדים, כ- 20 נכדים ו-3 נינים. הערך מבוסס על ספר זיכרון שהוצא על ידי המשפחה ונמצא בארכיון בקיבוץ עין חרוד מאוחד
מריון מצוי

המריון המצוי (שם מדעי: Meriones tristrami) הוא מכרסם מתת-משפחת הגרבילים שבמשפחת העכבריים. הוא מכונה "המריון של טריסטרם" על שמו של הכומר הנרי בייקר טריסטרם, שגילה את המריונים המצויים הראשונים. המריון המצוי מגיע עד לאורך של 155 מ"מ, ונפוץ בעיקר במדינות המזרח התיכון. המריון המצוי הוא השכיח מבני מינו בישראל. תפוצתו העולמית כוללת את מדינות המזרח התיכון, וכן חלקים מטורקיה, איראן, עיראק וגיאורגיה. בישראל הוא נפוץ בגולן, בגליל, בכרמל, ב מישור החוף ובשפלה, בהרי יהודה והשומרון ובעמקים. המריון המצוי חי במחילות בעלות פתחים אחדים שעומקן 50 ס"מ ויותר. מכיוון שבכל מחילה מוצאים בדרך כלל רק פרט אחד בוגר, סביר להניח שהמריון המצוי הוא יחידאי. המריון המצוי מגיע לאורך של 100 - 155 מ"מ (למעט הזנב). אורך זנבו שווה לאורך גופו. למריון המצוי בולה שמיעתית קטנה בהרבה מזו של סוגי מריונים אחרים. זנבו צבעוני ובקצהו ציצת שערות שחורה, שאורכה כרבע מאורך זנבו. הרגליים האחוריות של המריון ארוכות מהקדמיות, ושריריהן מפותחים מאוד. צבע פרוותו של המריון המצוי משתנה בהתאם לאזור המחיה: באזורים צפוניים ולחים הפרווה כהה (אפורה או חומה), ואילו באזורים חמים, פרוותו צהובה-אפורה. המריונים המצויים הם פעילי לילה, וביום הם חבויים במחילות טבעיות או במחילות שהם כורים בעצמם. רגליהם האחוריות הארוכות והשריריות מאפשרות להם לבצע קשת של התנהגויות אופייניות, ובהן עמידה על רגליים אלה על מנת לסקור את הסביבה, ריצה קצרה באמצעות רגלים אלה, ותיפוף באמצעותן בשעת סכנה ליצירת קול אזעקה, ובשעת התרגשות, ככל הנראה לצורך תקשורת עם מריונים שבסביבה. כאשר הם ממהרים, המריונים מסוגלים להתקדם בקפיצות. כמו שאר חברי משפחת הגרביליים, המריון המצוי ניזון מעלים ומזרעים שונים. אף על פי שהמריון חי במחילות, הוא אינו מאחסן שם מזון. בחיפוש אחר מזון, מתרחק המריון למרחק עשרות מטרים ממחילותיו. לעיתים המריון ניזון מגידולים חקלאיים. במקרים כאלה, הוא מעדיף לנוע לאורך קווי הזריעה, ולכן לרוב אין קרחות בגידולים אלא דילול. הגידולים העיקריים שיכולים להיפגע מהמריון הם דגנים, קטניות ואגוזי אדמה. עיקר הנזק נגרם בשלבים הראשונים של הצמיחה. חלק מהמריונים מסוגלים לחיות חיים שלמים ללא מים ולקבל נוזלים באמצעות הלחות שבמזון. תכונה זו מאפשרת להם לעבור תקופות בצורת, כשאין צמחייה באזור. עם זאת, הם אינם מסוגלים להתרבות כאשר הם מסתפקים בתזונה כזו, ועליהם לאכול מזון ירוק על מנת להתרבות.[דרושה הבהרה] המריון המצוי מתרבה במשך כל השנה. בכל המלטה הנקבה ממליטה 1–8 גורים ומטפלת בהם לבדה. הגורים נולדים עירומים ועיוורים, פוקחים את עיניהם בגיל 12–13 יום ומגיעים לבגרות מינית בגיל שלושה חודשים. משך ההיריון נמשך 25 ימים. מדיה וקבצים בנושא מריון מצוי בוויקישיתוף מריון מצוי, באתר ITIS (באנגלית) מריון מצוי, באתר NCBI (באנגלית) מריון מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מריון מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מריון מצוי, באתר GBIF (באנגלית) מריון מצוי באתר הגן למחקר זואולוגי מריון מצוי באתר YPC הדברות   מריון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN מריון מצוי, באתר YPC הדברות, ‏22/5/2017 (ארכיון) מריון מצוי, באתר הגן למחקר זואולוגי
הבמה בעין חרוד

הבמה המשותפת הוקמה ב-1934 כמרכז תרבות לשירות תשובי יישובי עמק יזרעאל בשטח שבין קיבוץ עין חרוד מאוחד ותל יוסף, באזור גבעת קומי. בניין הבמה בקיבוץ עין חרוד הוקם בשנים 1934–1938. במקור, תכננו לבנות במקום בניני ציבור שישרתו את חברי קיבוצי האזור, במטרה לשמר את הרוח השיתופית והאווירה הקיבוצית ששרתה, כביכול, על אזור הקמתו של קיבוץ עין חרוד - "גבעת קומי". לאחר מכן, מרגוט קלאוזנר ויהושע  ברנדשטטר, מחלוצי התיאטרון הישראלי וממקימי תיאטרון "הבימה" ו"אולפני ההסרטה הרצליה", הגו את הרעיון להקמת במה משותפת במקום. היה זה במסגרת ניסיון "להביא את התרבות העברית אל החלוצים – בביתם". חברי הקיבוצים בעמק חרוד אימצו בחום את רעיון ההקמה של הבמה. הם שכרו את המהנדס דוד טוביה, והתכנון היה הקמת מבנה המתנשא לגובה של 14 מטרים כדי לנצל את התנאים של מעלה הגבעה, הן מבחינה אקוסטית והן לצורך הגנה על המרחב. פתח רחב נקבע בחזית הצפונית הפונה אל מעלה הגבעה. בפתח נקבעה במת עץ גדולה, כדי שהקהל הרב ינצל את מזג האוויר הנוח של העמק וישב תחת כיפת השמיים. לאחר אישור התוכניות החלו הקיבוצים לאסוף כספים ממקורות שונים, על מנת לממשן ולהקים במה משותפת לכל תושבי האזור. באוגוסט 1932 מסר החבר אהרון ציזלינג לאספת חברי עין חרוד, כי עלות הקמת הבמה עומדת על כ-750 לירות א"י. לפי הצעתו, המימון היה אמור להגיע באופן הבא: 150 לירות מגוף בשם "קרן הבמות", 200 לירות נוספות מהלוואה, 159 לירות כתרומה מסוחרי הכפר הערבי הסמוך "נוריס" (אנ') (כיום - היישוב נורית), אתם היו הקיבוצים בקשרי מסחר, ושאר המימון - מעבודת חברים. הבנייה החלה בשנת 1934 והסתיימה בשנת 1938. המבנה הענק תוכנן כך שהחלל הגבוה משמש כאפקט הגברה, והוא ניצב בקדמת עין חרוד, בולט לעיני כל מי שעברו בדרך הראשית של העמק. בחזית המבנה היה פתח רחב, ששימש ליציאת השחקנים אל בימת העץ. מול החזית נבנו בשיפוע ספסלים מעץ, שלאחר מכן חודשו ונבנו כספסלי בטון. הצגת התיאטרון הראשונה התקיימה במקום ב-1938, ובה הועלה המחזה "האנוסים" בהפקה של תיאטרון "הבימה". בהצגה השתתפו גדולי השחקנים של אותה העת, ובהם חנה רובינא ויהושע ברטנוב. האולם החל להתמלא כבר בשעות הצהריים, ולפי עדויות של אנשי הקיבוצים שהתאספו במקום התחושה הייתה כחג, הקהל התנהג בכבוד ובשקט, והיה מגוון מבחינת גילאים. בתום ההצגה נערכה מסיבה על הבמה לכבוד חברי הבימה, עם כיבוד. ובנוסף כמה אמנים כמו ברטנוב וחנה רובינא עלו לבמה להקריא ולשיר שירים יחד עם הקהל. בנוסף לשימוש המבנה כבמת תיאטרון, שימשה הבמה גם למגוריהם של כמה אנשים ובהמשך שימשה כאולם ספורט. מתחת לבמה היו חדרים שבהם התגוררו אנשי פלוגות הלילה המיוחדות וגם כמה מאנשי הקורס הראשון של מפקדי ארגון "ההגנה". הבמה לאחר שהגג המקורי קרס פנים מבנה הבמה לאחר שנהרסה במת העץ, 2020 פלוגות הלילה המיוחדות מיכאל יעקובסון: סיבוב בבמה המשותפת והנטושה בקיבוץ עין חרוד, באתר 'חלון אחורי', 16 באוגוסט 2019 ארכיון עין חרוד יריב פלג, "הבמה" בעין חרוד: מתיאטרון תוסס למבנה נטוש, באתר my net, ‏22\5\17 (ארכיון)
פולירם

פולירם תעשיות פלסטיק בע"מ (באנגלית: Polyram) היא חברה ציבורית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים במושב רם און, בעמק יזרעאל שבצפון ישראל. מפעליה ממוקמים ברם און, בעפולה, סין, גרמניה, ארצות הברית ומדינות נוספות. החברה הוקמה בשנת 1986 על ידי תושבי רם און. בראש החברה עמד במשך שנים יהושוע (שוקה) שגב. במפעל מיוצרים חומרי גלם לייצור פלסטיק ומוצרי פלסטיק. מוצריו העיקריים הם: Engineering Plastics) E.P) היא תרכובת פולימרית של פלסטיק מהונדס שמרכיב מוצרים שונים בתעשיות מגוונות. התרכובת מעניקה למוצרים תכונות חשובות, כמו עמידות בחום, עמידות כימית, שינוי השפעה ועוד. Functional Polymers) Bondyram) היא תרכובת פולימרים שימושית שנועדה להגביר את תכונת ההידבקות במוצרים שבהם היא מוטמעת. משמשת לייצור סרטים, צינורות בקבוקים וכדומה. Long glass fibers) Polytron) הוא חומר אשר מסייע להפחתת משקל, ובאמצעות כך אף להפחתת עלות של מוצרים. purging agents) Ramclean) הוא חומר אשר יכול לצמצם את זמן הייצור ואת המחיר של מוצרים במקרים מסוימים. בשנת 2015 נמכרו 65% מהחברה לקרן פימי תמורת 347 מיליון שקל. כחלק מההסכם בין פולירם לקרן פימי, נקבע שחברה פרטית ש-79% ממנה יהיו בשליטת פולירם ומושב רם און תשכיר את שטח המפעל ואת המבנים שעליו לחברה החדשה לתקופה של 10 שנים תמורת 3 מיליון שקל לשנה. סכום העסקה כלל תשלום של 100 מיליון שקל לחברת פולירם הציבורית עבור ההון החוזר של החברה, בעיקר המלאי שהסתכם ב-135 מיליון שקל. עוד נקבע במסגרת העסקה כי כל אחת מ-58 המשפחות שתרמו להקמת המפעל ולהפעלתו תקבל 2 מיליון שקל (לאחר תשלום מס בגובה של 25% - 30%). אתר האינטרנט הרשמי של פולירם אתר האינטרנט הרשמי של פולירם (באנגלית) הדס גליקו, מכירת פולירם: הפלסטיק ששווה יותר מ־2 מיליון שקל לכל משפחה, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2015 חגי עמית, איך הפך מפעל קטן לעסק ששווה 630 מיליון שקל?, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2015 פולירם תעשיות פלסטיק בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב פולירם תעשיות פלסטיק בע"מ, באתר "מאיה" פולירם: נתונים כספיים באתר מאי"ה. Polyram Group-Thermoplastic Solutions, www.polyram-group.com (באנגלית) הדס גליקו, מכירת פולירם: הפלסטיק ששווה יותר מ־2 מיליון שקל לכל משפחה, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2015 חגי עמית, איך הפך מפעל קטן לעסק ששווה 630 מיליון שקל?, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2015
נחל יששכר

נַחַל יששכר הוא הדרומי בנחלים הגדולים של הגליל התחתון ואורכו כ־21 ק"מ, התחלתו של תוואי הנחל באזור גבעת גזית, והוא נשפך לנהר הירדן. הנחל נקרא בערבית בכמה שמות וביניהם: ואדי אל-עשה (ער'). מאזור גבעת גזית הנחל יורד לאט לאט לכיוון דרום מזרח דרך רמות יששכר שבהן יש אבני בזלת. כמה קילומטרים ממזרח למושב מולדת מעמיק הנחל, ומדרונותיו באזור זה אינם מעובדים. אזור זה, הנכלל בשמורת נחל יששכר, משמש המשך רציף לשמורת נחל תבור הצמודה אליו. חלקו התחתון של הנחל, המצוי מחוץ גבולות השמורה, עובר בעמק הירדן עד לנהר הירדן ושם הוא מסתיים ונשפך לירדן (כ-2 ק"מ מדרום מזרח לבית יוסף). לאורך הנחל יש כמה מעיינות, שהגדול שבהם הוא עין יבלה שנקרא כשם היישוב הערבי יוּבְּלָא (ער') שהיה במקום עד שנת 1948. ספיקתו כ-80 מ"ק מים בשעה, ובאפיק לידו בנוי סכר האוגר את עודפי מי המעיין ואת מי השיטפונות של נחל יששכר (הנקרא מאגר יובלה). בנחל זיקה, ליד מפגשו של נחל זה עם נחל יששכר, נובע עין יששכר המזרים מים אל נחל יששכר. בשמורת נחל יששכר יש מספר אתרי עתיקות, הבולטים שבהם הם תל יששכר (בצידה המזרחי של השמורה) וחורבת גבול. אתרים נוספים כוללים את חורבת קיטה, חורבת יחמי, חורבת שחוח, חורבת יוב, חורבת סידרה וחורבת סהר. כ-200 מ' מדרום למעיין יובלא נראים שרידי הכפר הערבי הנטוש יובלא, ובו שרידי מבנים מהתקופה הרומית-ביזנטית. לאורך הנחל גם כמה אתרים עתיקים (בהם תל דבו ותל יששכר), המראים כי בעת העתיקה עבר בנחל נתיב תחבורה חשוב. בנחל יששכר ובשטחי הרמה שמשני עבריו חיים מאות צבאיים ואפשר לראותם לפעמים.  ב-12 ביולי 2019 נשרפו כ-10,000 דונמים משמורת נחל יששכר, מתוכם כ-3,000 דונם השייכים למושב מולדת. תחילת המסלול, בצידו המערבי הוא במושב מולדת. המסלול יורד מזרחה לאורך האפיק הרחב של נחל יששכר ההולך ונעשה קניוני. המסלול בחלקו באפיק הנחל וחלקו לאורך דרך עפר שלאורך גדות הנחל. באפיק גדלה צמחיית נחלים אופיינית. לאחר כ-3.5 ק"מ, במפגש עם הדרך העולה לכוכב הירדן ממשיך המסלול מזרחה. המסלול חשוף ברובו ומסתיים בחוות דשן ליד קיבוץ גשר ותחנת הרכבת הישנה בית יוסף. הנחל עובר בליבו של הגליל התחתון המזרחי ומנקז את רמות יששכר. המסלול מתחיל מגבעת המורה וממשיך במתינות על גב שלוחת צבאים ומגיע לפתחו של נחל יששכר בואך כביש 90. לאורך הדרך יש נקודות תצפית מרהיבות, שלטי הסבר, חורשות ומקבצי נטיעות. אורך המסלול כ-25 ק"מ ואפשר לחלקו למקטעים. בימים חמים מומלץ לעשותו ברכב. ניתן להיכנס לדרך כביש 65 ממערב לגבעת המורה, מכביש מולדת – רמת צבי ומכביש 71 דרך הכניסה לפארק תעשייה רמת צבאים או מקיבוץ בית השיטה. נחל ברית נחל צבאים נחל גבול נחל תולע נחל זיקה נחל יחמי מדיה וקבצים בנושא נחל יששכר בוויקישיתוף שמורת נחל יששכר באתר טבע ונופים בישראל מינהלת הטיולים, מסלולי טיולים-נחל יששכר אתר מפה- נחל יששכר(הקישור אינו פעיל, 07.09.2022)
סטודיבייקר פרזידנט

סטודיבייקר פרזידנט (באנגלית: Studebaker President) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב האמריקאית, "סטודיבייקר" בין השנים 1926–1942 ו-1955–1958. פירוש המילה "President" בעברית הוא "נשיא". 4 דלתות - סדאן 2 דלתות - רודסטר (קבריולה) 2 דלתות - קבריולה 2 דלתות - סדאן 4 דלתות - סדאן 2 דלתות - קבריולה 4 דלתות - סדאן 2 דלתות - סדאן 4 דלתות - סדאן 2 דלתות - קופה 2 דלתות - הרדטופ 2 דלתות - סטיישן 4 דלתות - סטיישן סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1928 - מבט לתא הנהג סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1928 - מבט לתוך הרכב לוגו חברת סטודיבייקר על קדמת הרדיאטור, דגם "סטודיבייקר פרזידנט", 8 צילינדרים, שנת 1928 סטודיבייקר פרזידנט, קבריולט, שנת 1930 סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1928 סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1956 - מבט לתא הנהג סטודיבייקר פרזידנט, 8 צילינדרים, שנת 1956 סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1958, דגם הרדטופ סטודיבייקר פרזידנט, שנת 1958, דגם הרדטופ סטודיבייקר פראזדאנט סטודיבייקר סטודיבייקר אלקטריק סטודיבייקר דיקטטור סטודיבייקר Big Six סטודיבייקר Light Four סטודיבייקר Light Six סטודיבייקר לנד קרוזר סטודיבייקר קומנדר סטודיבייקר לארק סטודיבייקר Silver Hawk סטודיבייקר Flight Hawk סטודיבייקר Golden Hawk סטודיבייקר Gran Turismo Hawk סטודיבייקר אוואנטי סטודיבייקר קופה אקספרס סטודיבייקר סטארליט מדיה וקבצים בנושא סטודיבייקר פרזידנט בוויקישיתוף
מאיר לניר

מאיר לניר (29 בנובמבר 1911, ח' בכסלו תרע"ב, נירנברג, גרמניה - 8 בספטמבר 1969, כ"ה באלול תשכ"ט, מושב מולדת אשר בגליל התחתון) כיהן כראש מועצה אזורית הגלבוע השלישי, בשנים 1959 - 1969 (עד יום מותו). לניר נולד בשם מרטין וולנר להוריו צילי לבית שלוס והיינריך (חנוך) וולנר. בצעירותו היה פעיל בתנועות נוער ציוניות. פעילותו העיקרית הייתה בשנים בהן למד משפטים באוניברסיטה, שם גם למד עברית מתוך כוונה לעלות לארץ ישראל. כשעלו הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו, ועלה לארץ ישראל במאי 1933 לנהלל. בנהלל קיבל לניר את הכשרתו החקלאית בביתו של צבי יהודה, שהיווה לו דוגמה ומופת של שילוב עבודת האדמה ופעילות ציבורית. לניר אסף סביבו קבוצת צעירים, שכינו עצמם בשם ארגון "וולנר", שמאוחר יותר יסדו את המושב השיתופי מולדת. ב-1936 נשא לניר לאישה את דורה שטיינהרדט, והזוג יצא לגרמניה לשליחות מטעם תנועת המושבים. הם חזרו לארץ ישראל ב-1937 ערב עלייתו של יישובם מולדת על הקרקע, במסגרת חומה ומגדל. נולדו להם שלושה ילדים. בשנים הראשונות של מולדת שימש לניר כמזכיר חוץ, ונודע בשל נחישותו ומרצו לקידום היישוב ולפיתוחו. כאחד מהוגי רעיון המושב השיתופי נקרא לניר לייצג את התנועה במרכז החקלאי, ובשנת 1958 הוא נשלח על ידי משרד החקלאות לגאנה לשם פיתוח הקואופרציה החקלאית במדינה. בתחילת 1960 נבחר לניר ראש המועצה האזורית הגלבוע, ופעל לחיזוקו ולמיזוגו של האזור שבו חיים יישובים ותיקים וחדשים, מושבים, קיבוצים וכפרים ערבים. לניר יזם את הקמת היישובים החדשים בחבל התענך, וליווה את מתיישביהם בשנותיהם הראשונות, כמו כן הגה את רעיון הקמת הגן הלאומי במעין חרוד, והחל בישומו המעשי. פעילותו ותרומתו של לניר חרגה אל מעבר לאזור הגלבוע, כאשר תרם מניסיונו הרב לרשויות שונות בשלטון המקומי, לארגון אכסניות הנוער, לפיתוח גנים לאומים ולמפעלים נוספים. לניר נודע בעמק בשל חוש ההומור שלו, אישיותו הנעימה, צניעותו והסתפקותו במועט. הוא ניחן ביכולת הקשבה וכבוד לזולת, בכושר לפתח קשרים עם אנשים ולשמרם לאורך ימים. ואכן רבים היו חבריו במשק, בעמק, בארץ. אתר מושב מולדת אתר מועצה אזורית גלבוע חבר מולדת משנת 1937, מאיר לניר, באתר מושב מולדת(הקישור אינו פעיל) לא צוין כותב, מאיר לניר, באתר מועצה אזורית גלבוע, ‏לא צוין תאריך (ארכיון) מועצת הגליל התחתון, הצופה, 1 באוקטובר 1950 באנו ללמוד ולקבל הדרכה, דבר, 14 בינואר 1958 יום השנה לעצמאות גאנה בסימן הידוק היחסים עם ישראל, למרחב, 6 במרץ 1958 מ. לניר — ראש מועצת אזור הגלבוע, דבר, 16 בפברואר 1960
יצחק מלצן

הרב יצחק מֶלצַן (ה'תרי"ד, 1854 – ד' בתשרי ה'תרע"ז, 1 באוקטובר 1916) היה רב ליטאי מתלמידיו הצעירים של רבי ישראל מסלנט ואיש תנועת המוסר. שימש דיין ומו"צ בקלם, ר"מ בישיבת ראדין, ובסוף ימיו עלה לארץ ישראל והתגורר בחצר שטרויס בירושלים. המפורסמים בספריו הם הספר "שביתת השבת" על מלאכות שבת, ושיח יצחק שהדפיס עם "סידור הגר"א". נולד לרב שמואל בן אברהם מלצן, "המגיד מסלוצק", מחבר "אבן שלמה", ליקוט מוסרי מביאורי הגר"א. למד אצל הרב חיים אריה לייב מישקובסקי מסטאוויסק ואצל רבי ישראל מסלנט בממל עוד לפני היותו בן שמונה עשרה. הוא קיבל מרבי ישראל היתר הוראה ומיד אחר כך התארס ונישא ללאה דבורה בת הרב צבי הירש שור, ר"מ באמדור וביאליסטוק ומחבר הספר "צבי וחמיד" על סדר נשים. אחרי נישואיו גר תקופה ממושכת בעיר קורשן ובשנת ה'תרמ"ט עקר לקובנה. בשנת ה'תרנ"א, 1891, התמנה כדיין ומו"צ בקלם והתפרנס ממכירת קמח למצה שמורה וממכירת ספרי קודש. בתקופת קלם היה מבאי התלמוד תורה של רבי שמחה זיסל זיו, אך יחסיו עמו ועם דרכו המוסרית ידעו עליות ומורדות. במהלך תקופת כהונתו בקלם, שהה שנתיים במצטבר בראדין, כדי ללוות את ילדיו שלמדו בישיבת ראדין. דב כ"ץ משער שהיה זה מפני הקפדתו לקיים את מצוות ולמדתם אותם את בניכם בעצמו ולא באמצעות שליח-מורה. בתקופת שהותו בראדין שימש ר"מ ובוחן בישיבה. היה בעל ידיעה מקיפה בספרות התורנית ובהלכה, והשתמש בידיעותיו בספריו הרבים. ספריו עוסקים רבות בענייני אמונה ודעות, אך גם בידיעות בסיסיות בתחום ההלכה להמוני העם. כתב מאמרי פובליציסטיקה בעיתונות היהודית, בעיקר בזו הדתית כמו "המודיע" ו"הפלס". על מאמריו חתם בדרך כלל בפסבדונימים כמו: ים, הישראלי ואחרים. התנגד לציונות והתפלמס בחלק ממאמריו עם אישים כמו נחום סוקולוב והרב יצחק יעקב ריינס, אך לא ראה בהתנגדותו זו סתירה לערגה לארץ ישראל ולאהבת לשון הקודש, רצה להנהיג דיבור עברי בביתו, ולאחר ששני בניו הגדולים נתפסו לרעיונות התקופה ועזבו את אורח החיים הדתי, החליט לעלות לארץ ישראל, גם מתוך מחשבה כי יוכל בכך להציל את חינוכו של בנו הצעיר. הוא עלה ארצה בשנת ה'תרס"ו, 1906, ואחר כך הביא אליה גם את אשתו. שנתיים לאחר עלייתם, ברח בנם נחום מלצן (מליץ) מן הישיבה והצטרף לתנועת העבודה. בקיץ ה'תרס"ט, 1909, התחיל לכהן כר"מ בישיבת עץ חיים בירושלים. הוא נפטר לאחר מחלה קצרה, בצום גדליה, יום ראשון ד' בתשרי ה'תרע"ז, 1 באוקטובר 1916 נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. בנו נחום מליץ (מלצן) היה עיתונאי ומתרגם ישראלי, חבר מערכת "דבר". נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, בני ברק תשל"ה, פריט 10821 דב כ"ץ, ר' יצחק מלצן, תנועת המוסר, ב, פרק לב עמ' 362–370 מספריו אזהרת שבת ויו"ט, ווארשא תרנ"ו, באתר היברובוקס הגדה של פסח "שיח יצחק", ירושלים, תרס"ט, באתר היברובוקס אֹסף מאמרי מוסר וחכמה, א. אזהרת שבת. ב. דקדוק חברים. ג. שפת אמת; ווארשא תרע"ב, באתר היברובוקס שביתת השבת - חלק א, ירושלים תרע"ג, באתר היברובוקס שביתת השבת - חלק ב, ירושלים תרע"ג, באתר היברובוקס פעולת צדיק לחיים, תולדות... מרן חיים אריה ליב... סטאוויסק... ירושלים תרע"ג, באתר היברובוקס יצחק בן שמואל מאלצאן (1854-1916), דף שער בספרייה הלאומית ארגמן, בארץ הקדש: ירושלם., חבצלת, 5 במאי 1909. ש. יצחקי, הרה"ג רבי יצחק מלצן ז"ל, החרות, 4 באוקטובר 1916. תאריך הפטירה אצל כ"ץ, להלן "קישורים חיצוניים", שגוי.