laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרווין מינסקי

מרווין לי מינסקי (באנגלית: Marvin Lee Minsky; ‏9 באוגוסט 1927 - 24 בינואר 2016) היה מדען אמריקאי-יהודי שנחשב לאחד מאבות תחום הבינה המלאכותית וזכה לפרסים ולאותות הוקרה רבים. מינסקי הוא אחד ממייסדי מעבדת הבינה המלאכותית של MIT ומחברם של מספר ספרים חשובים בתחום. מינסקי נולד בעיר ניו יורק, להנרי, שהיה רופא עיניים, ופאני לבית רייזר, שהייתה פעילה ציונית. למד בבית הספר פילדסטון ולאחר מכן בתיכון ברונקס למדעים. הוא המשיך ללימודים באקדמיית פיליפס, בעיר אנדובר, מסצ'וסטס. בשנים 1944–1945 שירת בצי האמריקאי. בשנת 1950 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת הרווארד, וארבע שנים לאחר מכן תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון בהנחיית אלברט טאקר. מינסקי השתייך לסגל MIT מ-1958 ועד לפטירתו, והיה פרופסור להנדסת חשמל ומדעי המחשב. בקיץ 1956 היה ממארגני סדנת דארטמות' שהיה המפגש הראשון בנושא אינטליגנציה מלאכותית (השם נטבע אז) בדארטמות' קולג' יחד עם ג'ון מקארתי וקלוד שנון. למפגש הייתה השפעה גדולה והוא נחשב לאירוע שכונן את המחקר בתחום. מינסקי היה מעורב בהמצאות ופיתוחים רבים, כדוגמת אביזר התצוגה הראשון לראש, "צב" הלוגו, ומכונה שאותה בנה בשנת 1951 והייתה הראשונה שביצעה למידת מכונה באמצעות רשת נוירונים אקראית. כתב יחד עם סימור פפרט את הספר פרספטרונים "Perceptrons" שהיה לאבן יסוד בתחום הרשתות העצביות המלאכותיות. ביקורתו החריפה כלפי מחקר בלתי ריגורוזי בשדה זה, שהובעה בספרו, נחשבת אחראית במידה בלתי מבוטלת להעלמות תחום הרשתות העצביות המלאכותיות מהמחקר במדעי המחשב בשנות השבעים, שהתחדש רק בשנות השמונים של המאה העשרים. בתחילת שנות השבעים הוא ופפרט החלו לפתח תאוריה לה קראו "The Society of Mind" אשר מנסה להסביר את ההתנהגויות להן קוראים בני אדם "תבוניות" כאינטראקציה של חלקים בלתי-תבוניים. בשנת 1986 פרסם ספר מקיף על תאוריה זו, שבניגוד לספריו הקודמים כוון לקהל הרחב. היה ממתנגדי פרס לובנר למחשב שיעבור את מבחן טיורינג וטען נגדו שהוא יצר מסע פרסום שנתי מגונה וחסר תועלת, ובבדיחות הציע את "פרס מינסקי" בסך 100 דולר לאדם שישכנע את לובנר להפסיק את התחרות. בתחילת שנות החמישים עת היה מבקר במעבדות בל עיצב "מכונה חסרת תועלת" שהיוותה מקור השראה ל"מכונות חסרות התועלת" הידועות ביותר. שימש יועץ מדעי לסרט "2001: אודיסיאה בחלל" ומוזכר בסרט וגם בספר. ב-1952 נישא לגלוריה רודיש, רופאת ילדים, ולזוג היו שלושה ילדים. ב-24 בינואר 2016 נפטר בביתו שבבוסטון. מינסקי הוא זוכה פרס טורינג (1969), פרס יפן (1990), אות IJCAI למצוינות במחקר (1991) ומדליית בנג'מין פרנקלין (2001). בשנת 2014 הוענק לו פרס דן דוד. אתר האינטרנט הרשמי של מרווין מינסקי (באנגלית) מרווין מינסקי, ברשת החברתית Goodreads מרווין מינסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה מרווין מינסקי, באתר dblp מרווין מינסקי באתר פרס טיורינג (באנגלית) הראל עילם, נפטר האיש שהמציא את הבינה המלאכותית, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2016 גלן ריפקין, הניו יורק טיימס, מת מרווין מינסקי, חלוץ חקר הבינה המלאכותית, באתר הארץ, 29 בינואר 2016 אבי בליזובסקי, ‏מארווין מינסקי, מחלוצי הבינה המלאכותית, הלך לעולמו, באתר "הידען", 31 בינואר 2016 הרצאת TED של מרווין מינסקי על בריאות ועל המוח האנושי מרווין מינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרווין מינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Daniel Crevier, AI: The Tumultuous Search for Artificial Intelligence, New York, NY: BasicBooks, 1993, pp. 38-40, 48-50. מתוך עשרת המשתתפים בוועידה, ארבעה זכו לאחר מכן בפרס טיורינג על עבודתם בתחום הבינה המלאכותית: מרווין מינסקי (1969), ג'ון מקארתי (1971), אלן ניוול והרברט סיימון (1975).
אראופגוס

אראופגוס (למפת יוון מוגדלת)   אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית הים האגאי הים היוני הים התיכון אראופגוס (למפת יוון רגילה)   אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית הים האגאי הים היוני הים התיכון אראופגוס אראופגוס או אראוס פאגוס (יוונית: Άρειος Πάγος), היא "גבעת ארס", הנמצאת מצפון-מערב לאקרופוליס. ביוון העתיקה תיפקדה אראופגוס כבית המשפט המרכזי להוצאות להורג של אתונה. לפי המיתולוגיה, ארס אל המלחמה היה אמור להישפט בגבעה זו על הריגתו של אלירוטיוס, בנו של פוסידון (דוגמה אופיינית למיתולוגיה אטיולוגית). במחזה "האורסטיאה" של אייסכילוס (458), האראופאגוס הוא מקום משפטו של אורסטס על רציחתם של אמו, קליטמנסטרה, ושל המאהב שלה, אייגיסתוס. כמו כן, על שמה נקרא חיבור אראופגיטיקה של ג'ון מילטון בעד חופש הדיבור. מקור השם אינו ידוע, ביוונית המילה pagos פירושה "חתיכה גדולה של אבן". אראו היה יכול לבוא מן השם ארס או משמן של האריניות, שכן על מורדות ההר נבנה מקדש לאריניות, שם תפסו רוצחים מחסה כדי לא לעמוד בפני התוצאות של מעשיהם. בתקופות שלפני יוון הקלאסית (לפני המאה ה-5 לפנה"ס) האראופגוס היה מועצת-החכמים של העיר, בדומה לסנאט הרומי. כמו בסנאט, חברות באראופאגוס הוגבלה רק לאלו שהחזיקו משרה ציבורית בכירה. ב-462 לפנה"ס, אפיאלטס העביר רפורמות שנטלו מהאראופגוס כמעט את כל תפקידיו לטובת ההליאיה (בית המשפט העליון של אתונה), והשאיר לו רק את תפקודו כבית-דין לענייני רצח. בהתפתחות לא שגרתית, האראופגוס קיבל תפקיד חדש במאה ה-4 לפנה"ס, שבמסגרתו חקר שחיתות, למרות שסמכות ההרשעה נשארה בידי האספה המנהלתית של אתונה, האקלסיה. האראופגוס, כמו שאר המוסדות המנהליים, המשיכו לתפקד גם בתקופת רומא. היה זה במקום הזה, שבו פאולוס העביר את נאומו המפורסם, שנקרא "אריוס פגוס" (על שם המקום), שבו דיבר בשמו של אל לא-ידוע שכבר נעבד שם. המונח "אראופגוס" מתייחס גם לגוף המשפטי האריסטוקרטי, שניתנה לו סמכות על ידי סולון. הגוף שימש כבית-משפט גבוה ביוון. מדיה וקבצים בנושא אראופגוס בוויקישיתוף אראופגוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחתת

נַחֶתֶת היא כלי שיט המאפשר הַנְחָתַת כוחות (כלי רכב משוריינים ולוחמים) על חופי אויב. נחתות שימשו את חילות הים בעולם במלחמות רבות, ומפורסמות בעיקר נחיתות במלחמת העולם השנייה בפלישה לנורמנדי ובאיי האוקיינוס השקט. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה שיא בשימוש בנחתות ומספר רב של כלי שיט מסוג זה יוצרו בארצות הברית ובבריטניה, במגוון דגמים. נחתות מלחמת העולם השנייה היו בדרך כלל בעלות קרקעית שטוחה וחרטומן היה שטוח אף הוא ומצויד בכבש מתרומם. צורתן זו הקשתה על היגוי הנחתות והן נטו להיטלטל מאוד בים סוער. הגה הנחתת היה בדרך כלל בירכתיה, שם גם היו מנועיה. לוחמה אמפיבית כלי נחיתה ופשיטה של חיל הים הישראלי ושייטת הנחתות חיל נחתים נחתת (גשושית) מדיה וקבצים בנושא נחתת בוויקישיתוף נחתת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נחתת‏, סרטון בערוץ IDFONLINE ביולי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפינטי

אפינטי (מיוונית: αφανης, "בלתי נראה") הוא כינוי לסלעי יסוד, כהי-גוון בדרך-כלל, שהגרגרים הבונים אותם הם כה דקים עד כי לא ניתן לראות את הגבישים בעין בלתי מזוינת. מרקם זה נובע מהתקררות מהירה של הלבה כתוצאה מחשיפה לאוויר או למים בהתפרצות געשית או מהתגבשות בסביבה הקרובה לפני השטח. סלעים אפינטיים הם בדרך-כלל בעלי מרקם פורפירי, שבו גבישים גדולים יחסית המכונים פנוקריסטים – "גבישים נראים", משובצים בתוך מסת אם דקת-גביש. סלעים אפינטיים בנויים בעיקר מפצלת השדה מסוג פלגיוקלז בתוספת הורנבלנדה או אוגיט ויכולים להכיל גם ביוטיט, קוורץ וכמות מעטה של אורתוקלז. אף שיש מעט מוסדות המכירים במונח "אפינטי" כמייצג מחלקה של סלעים, רוב הפטרולוגים העוסקים במיון סלעים נפטרו ממנו ומתייחסים אל סלעים אלו כאל גרסה, שונה במרקמה, של סוגי סלעים אחרים. המונח נמצא בשימוש בשדה בתיאור סלעים בטרם נשלחו למעבדה לזיהוי. לפיכך, אף שהמונח קשור לסלעי יסוד, כל סלע (יסוד, משקע או מותמר), שהוא דחוס ובנוי מגבישים שהם דקים מדי מכדי שאפשר יהיה לראות אותם בעין בלתי מזוינת, מכונה "אפינטי", מבלי שהמונח משייך את הסלע במדויק לאחת מקבוצת הסלעים העיקריות. ריוליט טרכיט אנדזיט בזלת דקיט פלסיט (אנ') פונוליט (אנ') הערך אפינטי בתוך המהדורה הציבורית משנת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה.
פנריטי

פנריטי (מיוונית: φανερός (פנרוס - "נִרְאֶה")) הוא כינוי לסלעי יסוד גסי גרגר, שניתן לראות את הגבישים הבונים אותם בעין בלתי מזוינת. מרקם זה נובע מהתקררות איטית של המגמה מתחת לפני השטח. גרניט סיאניט דיוריט טונליט גברו פרידוטיט דוניט
קיימות מקומית

קיימוּת מקומית היא יישום של ערכי הקיימות ופיתוח בר קיימא ברמה המקומית, כלומר רמת השכונה, קהילה, היישוב או הרשות. רשויות וקהילות "מקיימות" הן כאלה שבהן רמת החיים של התושבים מבוססת על כיבוד גבולות יכולת הנתינה וההתחדשות של הטבע[דרושה הבהרה], על צדק חברתי, על כלכלה בת-קיימא, על דאגה לבריאות והקפדה על איכות הקרקע, האוויר והמים. קיימוּת מקומית קודמה באלפי קהילות ויישובים בעולם, במיוחד מאז אימוץ מסמך אג'נדה 21 בוועידת ריו ב-1992. קיימוּת מקומית היא הביטוי בפועל של עקרונות אג'נדה 21 ברמה המקומית. בישראל מקודם נושא הקיימוּת המקומית מאז תחילת שנות ה-2000 על ידי מרכז השל לחשיבה ומנהיגות סביבתית והמשרד להגנת הסביבה. ב-2006 חברו שני גורמים אלו לגורמים אחרים, והקימו את המרכז לקיימות מקומית. תכנון מערכתי אתר הבית של ארגון ICLEI, רשת בינלאומית של ערים המקדמות קיימוּת מקומית צפריר רינת, שיתוף הוא לא אגדה אורבנית: ערים בישראל מצטרפות לטרנד הקיימוּת, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2015 תומר כהן, יצירת תחבורה עירונית מקיימת בגוש דן עד 2030, כתב העת אקולוגיה וסביבה, אוקטובר 2015 אורלי רונן ועמיאל וסל, ערוכים להיערכות? רשויות מקומיות בישראל ושינוי האקלים, "אקלוגיה וסביבה", דצמבר 2019 רוני בר ואורי שרון, ערים בעידן של שינוי אקלים – זירות של פגיעוּת והיערכות, "אקלוגיה וסביבה", דצמבר 2019 שירה מייקין, איך נהפך דווקא דיזנגוף סנטר ללונה פארק למחבקי עצים?, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2021
מייקל ביי

מייקל בנג'מין ביי (באנגלית: Michael Benjamin Bay; נולד ב-17 בפברואר 1965) הוא מפיק ובמאי קולנוע ובעברו במאי וידאו קליפים אמריקאי-יהודי. נודע בעיקר בז'אנר סרטי הפעולה. בין סרטיו המוכרים: "בחורים רעים", "הפריצה לאלקטרז", "ארמגדון", "פרל הארבור", "בחורים רעים 2", סדרת סרטי הרובוטריקים, "איילנד" ו"רווח וכאב". מייקל ביי נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדל שם אצל הוריו המאמצים שגידלו אותו כיהודי. את כספי בר המצווה שלו תרם לבית מחסה לחיות. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ואסיליאן, החל לביים קליפים ופרסומות טלוויזיה לחברות גדולות כמו נייקי, ריבוק וקוקה-קולה. ההצלחה הגדולה שלו בתחום הפרסומות הייתה בעקבות הפקת תשדירי פרסומת למועצת החלב בארצות הברית, פרסומות שזכתה בפרס הקליו ופסטיבל הפרסומות בקאן. הסרט הראשון של ביי, "בחורים רעים", הופק בשנת 1995. הסרט הפך להצלחה גדולה באותו זמן והעלה את ביי לתודעה האמריקאית בתחום של הפקות סרטי אקשן. ביי הוא אחד הבמאים המצליחים בהיסטוריה מבחינה כלכלית, כאשר כלל ההכנסות מסרטיו מסתכמות בכ-6.5 מיליארד דולר, עם זאת, נקטלים רובם המוחלט של סרטיו על ידי מבקרי הקולנוע, ביי היה מועמד ל-13 פרסי פטל הזהב וזכה בשלושה מתוכם (בקטגוריית הבמאי הגרוע ביותר פעמיים ובקטגוריית הסרט הגרוע ביותר פעם אחת). בנוסף לכך, ייסד ביי את פלטינום דיונס, ביחד עם בראדלי פולר ואנדרו פורם. בשנת 2014 הופיע ביי בהופעת אורח בסדרה "משפחת סימפסון". ב-2019 ביים את סרט הפעולה "מחתרת השישה" בנטפליקס. מדיה וקבצים בנושא מייקל ביי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייקל ביי מייקל ביי, ברשת החברתית פייסבוק מייקל ביי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל ביי, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל ביי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל ביי, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל ביי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל ביי, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייקל ביי, באתר Metacritic (באנגלית) מייקל ביי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל ביי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל ביי, באתר Discogs (באנגלית) יוני בינרט, יאללה ביי: על מייקל ביי, באתר nrg‏, 1 באפריל 2011 מייקל ביי חוגג חמישים: 40 סיבות לכך שהוא הבמאי הגרוע בעולם, באתר וואלה, 17 בפברואר 2015 The 25 Highest-Grossing Directors in the World מייקל ביי חוגג חמישים: 40 סיבות לכך שהוא הבמאי הגרוע בעולם, באתר וואלה, 17 בפברואר 2015 עונה 26 פרק 22
פרשת חילמי שושא

פרשת חילמי שושא היא פרשת מותו של חילמי שישא (1986 – 27 באוקטובר 1996), ילד פלסטיני בן 11 מחוסאן, אשר נהרג בידי נחום קורמן, רכז הביטחון של הדר בית"ר. קורמן סיפר כי ראה קבוצת נערים פלסטינים משליכה אבנים לעבר כלי רכב ישראלים, והוא בתגובה רדף אחריהם ותפס את שושא. לפי גרסתו של קורמן הוא ראה את שושא נופל לאחור באזור מכוסה אבנים וברזלים ומאבד את הכרתו, והחל לבצע בו החייאה. עדים פלסטינים שהיו במקום טענו שקורמן הכה את שושא, בעט בו, הפיל אותו לאדמה, והכה בראשו באקדח. שושא פונה להדסה עין כרם שם מת כתוצאה משטף דם במוחו. הפרשה משכה תשומת לב תקשורתית רבה. בשונה מהסיקור הרגיל בתקשורת הישראלית של מותם של ילדים פלסטינים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במקרה זה פורסמו תמונתו ושמו של ההרוג. נחום קורמן הועמד לדין באשמת הריגה. בית המשפט המחוזי זיכה אותו בשנת 1999, תוך דחיית עדותו של פרופ' יהודה היס, שלפיה שושא מת כתוצאה מבעיטה בצווארו, וקבלת טענות מומחים רפואיים מטעם ההגנה, לפיה ייתכן שהחבלה שגרמה לשטף הדם נגרמה עקב מום מולד, וייתכן שפעולות ההחייאה של קורמן או עצמים שהיו בשטח גרמו לחבלות אחרות. הפרקליטות ערערה על פסק הדין לבית המשפט העליון, שביטל ב-12 בנובמבר 2000 את הזיכוי והרשיע את קורמן בהריגה. השופטות דליה דורנר, דורית ביניש ואילה פרוקצ'יה קבעו כי הגרסה שמסר קורמן אינה מתקבלת על הדעת, אך ציינו שההריגה בוצעה בקלות דעת, ללא כוונה או רצון להביא למותו של שושא, והתחשבו בכך שקורמן ביצע החייאה בשושא. הדיון הוחזר לבית המשפט המחוזי לקביעת גזר הדין, ובעסקת טיעון, שאישרה השופטת רות אור, נקבע כי קורמן ירצה שישה חודשי עבודות שירות, ויוטלו עליו 15 חודשי מאסר על תנאי. בעקבות פסק הדין הראשון של בית המשפט המחוזי, שזיכה את קורמן, האגודה לזכויות האזרח מתחה ביקורת על תקופת מעצרו הממושכת של קורמן עד לתום ההליכים המשפטיים (כ-9 חודשים). פרופ' אליאב שוחטמן מתח ביקורת על הרשעתו של קורמן בידי בית המשפט העליון אשר הפך את החלטת בית המשפט המחוזי, וטען כי "פרשת הרשעתו של נחום קורמן בהריגת הילד חילמי שושא, מעוררת חששות כבדים, שמא הורשע כאן אדם על לא עוול בכפו". ב-1997 פרסמו אריאלה אזולאי וחיים דעואל לוסקי חוברת בנושא: "חילמי שושא מגש הכסף". סרט הסטודנטים התיעודי משנת 2006, "חילמי שושא מת מעצמו" של הבמאית עידית אברהמי, עוסק בפרשה. נירית אנדרמן, מכה פה ומכה פה, ו... נגמר, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006 ע"פ 6359/99 מדינת ישראל נ' נחום קורמן, פסק דינו של בית המשפט העליון ענת רואה, נחום קורמן הורשע בהריגת הילד חילמי שושא, באתר ynet, 12 בנובמבר 2000 ללא עילה באתר האגודה לזכויות האזרח (אורכב 02.12.2010 בארכיון Wayback Machine) אליאב שוחטמן, צדק צדק תרדוף, נתיב, אוגוסט 2001 אילן גור זאב, "תפילה חילונית", מאמר על חוברת המחאה "חילמי שושא מגש הכסף"
פייר דלנואה

פייר דלנואה (בשם מלא בצרפתית: Pierre Charles Marcel Napoléon Leroyer, נולד כ-Pierre Leroyer;‏ 16 בדצמבר 1918 – 27 בדצמבר 2006) היה פזמונאי צרפתי שכתב מילים לשירים עבור זמרים כשארל אזנבור, ז'ילבר בקו, ז'ו דסאן, ג'וני האלידיי, ומישל סרדו. חיבר חמשת אלפים שירים. לאחר שלמד משפטים, עבד במנהל המיסים על מנת להיות גובה מכס ולאחר מכן מפקח מכס. לאחר מלחמת העולם השנייה פגש את ז'ילבר בקו והחל את הקריירה שלו ככותב שירים. בנוסף לבקו (שעבורו כתב, בין היתר, את: Mes Mains, Le Jour ou la Pluie Viendra, Nathalie, Je T'Appartiens, Et Maintenant) הוא כתב עבור אדית פיאף (La Goulante du Pouvre Jean,...), טינו רוסי, יוג אופרה, מישל פוגאן (Je n'aurai pas le Temps, Un Beau Roman...), ניקולטה, ננה מושקורי, מישל פולנארף, ז'ראר לנורמן (La ballade de Gens Heureux,...), ג'ו דסאן (L'Ete Indien, Champs-Elysees, Et si tu n'Existais pas...), ניקול ריו (Et Bonjour a toi l'Artiste) ומישל סרדו (Les Vieux Maries, Le France,...)... רבים משיריו תורגמו לאנגלית והפכו לשירים קלאסיים אף בשפה זו. בין אלו ניתן למנות את Je t'Appartiens שהפך ל-Let It Be Me בפיהם של האחים אברלי, בוב דילן, נינה סימון, טום ג'ונס וילי נלסון ורבים אחרים. שיר נוסף שתורגם לאנגלית הוא Et Maintenant שהפך ל-What Now My Love, בביצועם של פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד ואלביס פרסלי. בעברית התפרסם שירו Une Belle Histoire, סיפור של אהבה, אותו תרגם אהוד מנור וביצע דני ליטני. פייר דלנואה היה אחד ממייסדי אירופה 1. מדיה וקבצים בנושא פייר דלנואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פייר דלנואה (בצרפתית) פייר דלנואה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פייר דלנואה, באתר AllMusic (באנגלית) פייר דלנואה, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייר דלנואה, באתר Discogs (באנגלית) פייר דלנואה, באתר SecondHandSongs פייר דלנואה, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) פייר דלנואה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פייר דלנואה (1918-2006), דף שער בספרייה הלאומית
גביע תערוכת האימפריה

גביע תערוכת האימפריה (באנגלית: Empire Exhibition Trophy) הוא תחרות כדורגל שנערכה באופן חד-פעמי בשנת 1938 במקביל לתערוכת האימפריה, סקוטלנד 1938, בגלאזגו. התחרות נערכה להנצחת התערוכה שהתקיימה בבלהאוסטון פארק והפרס היה מדליית כסף מלאה. ארבע קבוצות מסקוטלנד וארבע מאנגליה השתתפו בתחרות הנוק אאוט. סלטיק ניצחה את אברטון 0-1 במשחק הגמר ב-10 ביוני 1938 בעזרת שער של ג'וני קרום בתוספת הזמן. משחק הגמר נערך לעיני קהל של 82,000 צופים באצטדיון אייברוקס. תחרות זו, בדומה לגביע ההכתרה, נחשבה ליוקרתית בזמנו ונתנה לקבוצות את ההזדמנות לבדוק את עצמן מול קבוצות מליגות אחרות, בימים שלפני הכדורגל האירופי. סקוטלנד סלטיק 3 - 0 אנגליה סנדרלנד (לאחר 0-0 בתום 90 דקות) סקוטלנד אברדין 4 - 1 אנגליה צ'לסי אנגליה אברטון 2 - 0 סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס סקוטלנד הארטס 1 - 0 אנגליה ברנטפורד סקוטלנד סלטיק 1 - 0 סקוטלנד הארטס אנגליה אברטון 3 - 2 סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס סקוטלנד סלטיק 1 - 0 אנגליה אברטון (לאחר 0-0 בתום 90 דקות)
קודה (מוזיקה)

קודה ("זנב" באיטלקית; מ"קאודה" בלטינית, ראו להלן), במוזיקה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה. הקודה התפתחה מן האקורדים הפשוטים של קדנצה לצורה עצמאית ומשוכללת. בסדרה של וריאציות על נושא או ביצירה, הבנויה מרצף של נושאים בסדר קבוע, הקודה היא קטע, שניגודו לסיומי הווריאציות או הנושאים הנפרדים ברור דיו להבהיר את תפקידו כחותם את המכלול בסיום שלם. בתיווי מוזיקלי משמש סמל הקודה, בדומה לסימן dal Segno, כסמן ניווט. סמל הקודה נראה כסריג מטרה, מוצאים אותו בעיקר בעיבודי מוזיקה פופולרית, והוא משמש כאשר היציאה מקטע חוזר נמצאת בתוך אותו קטע ולא בסיומו. ההוראה "לקודה" מציינת, שהנגן צריך לקפוץ אל קטע נפרד, המסומן בסמל זה. צ'ארלס בורקהארט גורס, שהסיבה לשכיחותן, ואפילו נחיצותן, של קודות היא, שבשיאו של החלק העיקרי של יצירה, "קטע מאומץ במיוחד", במקרים רבים פראזה מורחבת, הוא לעיתים תוצר של "עיבוד רעיון עד לסיומו המבני". בנוסף הוא טוען כי יצירת כל התנופה הזו מחייבת בסיומה קודה, שתאפשר למאזין "להחזיר מבטו" אל היצירה עצמה, "לקלוט את כולה" ו"ליצור תחושת איזון". קאודה (Cauda, רבים Caudae), השורש הלטיני של קודה, משמשת בחקר קונדוקטוס (יצירה מימי הביניים לטקסט לטיני) של המאות ה-12 וה-13. הקאודה מתייחסת למליסמה (קישוט) ארוכה על אחת ההברות האחרונות של הטקסט, החוזרת בכל אחד מן הבתים. הקונדוקטי התחלקו על פי המסורת לשתי קבוצות, קונדוקטוס קום קאודה וקונדוקטוס סין קאודה (בלטינית: קונדוקטוס עם קאודה, קונדוקטוס ללא קאודה). בהתבסס על קיום המליסמה. הקאודה מספקת אפוא תפקיד סגירה וסיכום, בדומה לזה של הקודה המודרנית. קודטה ("זנבנב" באיטלקית) ממלאת אותה מטרה כמו הקודה, אולם בקנה מידה קטן יותר, כחותמת קטע של יצירה ולא את היצירה בשלמותה. באופן טיפוסי, קודטה מסיימת את חלקי התצוגה (אקספוזיציה) והחזרה (רפריזה) ביצירה בצורת סונאטה, בהמשך לנושא השני (במודולציה לסולם שונה) או לנושא הסוגר (אם יש כזה). מכאן, שבתצוגה היא מופיעה בדרך כלל בסולם המשני, אבל בחזרה היא מופיעה בסולם הראשוני. הקודטה הרגילה מסתיימת בקדנצה מושלמת בסולם המתאים ובכך מאשרת את הטונאליות. אם יש חזרה על התצוגה, תחזור גם הקודטה, אבל לפעמים יש שינוי קל בסיומה, תלוי אם היא מובילה חזרה לתצוגה או אל קטעי הפיתוח. מדיה וקבצים בנושא קודה בוויקישיתוף קודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Burkhart, Charles. "The Phrase Rhythm of Chopin's A-flat Major Mazurka, Op. 59, No. 2" in Stein, Deborah (2005). Engaging Music: Essays in Music Analysis. New York: Oxford University Press, ISBN 0-19-517010-5., p. 12
Daughtry

Daughtry הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האמריקנית "דוטרי", שבראשה עומד מתמודד "אמריקן איידול" לשעבר כריס דוטרי. האלבום יצא לאור ב-21 בנובמבר 2006. הסינגל הראשון מהאלבום, It's Not Over, יצא לאור גם הוא ב-21 בנובמבר 2006. נכון לסוף דצמבר 2006, האלבום מכר ברחבי העולם יותר מ-1,045,000 עותקים, כשכבר בשבוע הראשון הגיע למקום השני במצעד האלבומים הנמכרים ביותר בבילבורד האמריקני, כשמכר 303,677 עותקים. ב-27 בדצמבר 2006, קיבל האלבום את הפלטינה הראשונה שלו, וב-7 במרץ 2007 קיבל את הפלטינה השנייה. It's Not Over - 3:35 Used To - 3:32 Home - 4:15 Over You - 3:27 Crashed - 3:31 Feels Like Tonight - 4:01 What I Want (featuring Slash) - 2:48 Breakdown - 4:01 Gone - 3:21 There and Back Again - 3:15 All These Lives - 3:24 What About Now - 4:10 Sorry Home [אקוסטי] Crashed [אקוסטי] הז'אנר של האלבום הוא פוסט-גראנג'. רוב שירי האלבום רועשים, אולם יש מספר בלדות רוק, ביניהן השיר "What About Now" אותו הלחין הגיטריסט בן מודי, חבר להקת אוונסנס. שני הסינגלים הראשונים מהאלבום "It's Not Over" ו"Home" היו ללהיטים גדולים בארצות הברית. הסינגל השלישי מהאלבום, "What I Want" הוא שיתוף פעולה בין דוטרי לגיטריסט סלאש, לשעבר מלהקת הרוק המצליחה "Guns N' Roses". לדברי סולן הלהקה, כריס דוטרי השיר "All These Lives" עוסק במקרה של חטיפת ילדים, נושא הקרוב ללבו עקב היותו אב לשני ילדים. כמו כן השיר מדבר על דברים שונים שמשפיעים לרעה על ילדים. השיר "Crashed" מדבר על שינוי גדול בחיים עקב פגישה של אדם לא צפוי, והתאהבות בו ממבט ראשון. ב-"Breakdown" ישנים רמזים דתיים על התנ"ך, והקשר בין אמונות למערכות יחסים. השיר "What I Want" מדבר על קושי של גבר במערכת יחסים מחויבת והשיר "There And Back Again" הוא על מימושו של חלום. מידע על האלבום Daughtry באתר MusicBrainz מידע על האלבום Daughtry באתר AllMusic האלבום Daughtry באתר ספוטיפיי האלבום Daughtry באתר יוטיוב ביקורת נוספת מרולינג סטון
גביע ההכתרה

גביע ההכתרה (באנגלית: Coronation Cup) היה תחרות כדורגל חד-פעמית שנערכה לכבוד חגיגת הכתרתה של המלכה אליזבת השנייה. בתחרות שנערכה במאי 1953 בגלאזגו, סקוטלנד השתתפו ארבע קבוצות אנגליות וארבע קבוצות סקוטיות. בדומה לגביע תערוכת האימפריה, תחרות זו נחשבה ליוקרתית בזמנה ואפשרה לקבוצות לבחון את יכולותיהן מול קבוצות מליגות אחרות, בימים שלפני הכדורגל האירופי. סלטיק והיברניאן הסקוטיות נפגשו בגמר שנערך באצטדיון האמפדן פארק, סלטיק ניצחה בתוצאה 0-2 בפני קהל של 117,060 צופים. סקוטלנד סלטיק 1 - 0 אנגליה ארסנל אנגליה מנצ'סטר יונייטד 2 - 1 סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס אנגליה ניוקאסל יונייטד 4 - 2 סקוטלנד אברדין סקוטלנד היברניאן 2 - 1 אנגליה טוטנהאם הוטספר (אחרי 1-1 בתום 90 דקות) סקוטלנד סלטיק 2 - 1 אנגליה מנצ'סטר יונייטד סקוטלנד היברניאן 4 - 0 אנגליה ניוקאסל יונייטד סקוטלנד סלטיק 2 - 0 סקוטלנד היברניאן
אקוויקלוד

אקוויקלוד היא שכבת סלע (או קרקע) אטימה למים. מי התהום הזורמים לאיטם בתת-הקרקע אינם יכולים לחלחל דרך שכבה זו, ונוטים להצטבר מעל לאקוויקלוד (בתוך שכבת האקווה הרווי). דוגמאות לסלעים (או קרקעות) היוצרים אקוויקלוד: קירטון, חרסית, חוואר, גבס, גרניט ומלחים שונים. המשותף לחומרים המרכיבים את שכבת האקוויקלוד הוא היותם בנויים מגרגירים זעירים, ביניהם ישנם מרווחים דקים מאוד, ולכן מים אינם יכולים לחלחל דרכם. אקוויפר ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דימתיל סולפוקסיד

דימתיל סולפוקסיד (dimethyl sulfoxide; בראשי תיבות: DMSO) הוא תרכובת אורגנית קטנה המשמשת את האדם כממס אורגני יעיל במיוחד. DMSO התגלה בשנת 1866 על ידי הכימאי הרוסי אלכסנדר מיכיאלוביץ זייצב לאחר חמצון דימתילסולפיד על ידי חומצה חנקתית. הוא דיווח על התגלית כבר בשנת 1867, אך לא הייתה התעניינות רבה בחומר עד שבשנת 1958 התגלתה תכונת ההמסה שלו. אנזים דימתיל סולפוקסיד רדוקטז המכיל מוליבדניום המזרז חיזור של דימתיל סולפוקסיד לדימתיל סולפיד. DMSO מורכב משתי קבוצות מתיל (CH3) הקשורות לקבוצת סולפוקסיד (S=O). נקודת ההתכה של DMSO היא 18.5 מעלות צלזיוס ונקודת הרתיחה - 189 מעלות. התרכובת מתחילה לבעור ב-95 מעלות, והיא רעילה למדי וגורמת לגירוי העיניים, העור ומערכת הנשימה. DMSO משמש בתעשייה הכימית כממס בתגובות כימיות רבות וכן כממס של חומרים לקראת בדיקתם בשיטות אנליטיות שונות, כגון NMR. בנוסף משמשת התרכובת כמסיר צבע וכחומר ניקוי בתעשיית האלקטרוניקה. DMSO מסוגל לחדור בקלות דרך ממברנת התא ביצורים חיים ולשאת עמו תרכובות המומסות בו. ברפואה מנוצלת תכונה זו לשם הקלת הספיגה של תרופות בגוף, ומספר תרופות ניתנות בתוספת DMSO. בנוסף משמש לעיתים DMSO כתרופה אנטי-דלקתית. בביולוגיה המולקולרית משתמשים ב-DMSO על מנת להחדיר תרכובות שונות לתאים; במיוחד מדובר בהחדרת DNA זר לתאי חיידקים לשם שכפולם (תהליך הקרוי טרנספורמציה). DMSO מסוגל גם לעיתים לשפר את יעילותן של תגובות PCR; התרכובת מקלה על הפרדת שני גדילי ה-DNA בשלב הראשון של ה-PCR. מדיה וקבצים בנושא דימתיל סולפוקסיד בוויקישיתוף דימתיל סולפוקסיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרקם פורפירי

מרקם פּורפירי הוא מרקם של סלעי יסוד המתאפיין בגבישים גדולים הנראים בבירור רב והקרויים לכן פֶנוקריסטים (מיוונית - "גבישים נראים") בתוך מסה של גבישים קטנים יותר שבדרך כלל אינם נראים לעין הבלתי מזוינת המכונה מסת אם. מרקם פורפיריטי שבו יש וריאציה מתמשכת בגודל הגביש נקרא סריאטי. סלעים היפאביסליים בעלי טקסטורות פורפיריות מכונים לפעמים פורפירים. כל מרקם של סלע יסוד שבו יש שני גדלים של גבישים הוא מרקם פורפירי, הן כשהסלע הוא אפינטי (דק גרגיר) שבו לא ניתן לראות את הגבישים הבונים את מסת האם בעין הבלתי מזוינת, כמו בבזלת, והן כשהסלע הוא פנריטי (גס גרגיר) שבו ניתן לראות את הגבישים הבונים את מסת האם בעין בלתי מזוינת, ושבו יש פנוקריסטים גדולים מאוד (בגודל של כמה ס"מ), כמו גרניט. מקור המונח הוא בסלע פורפיר, סוג של אנדזיט בעל גוון סגול (מכאן מקור השם - המילה הלטינית שמקורה יווני לצבע הסגול) ששימש כאבן קישוט למבנים ציבוריים בתקופת רומא העתיקה שבו מסת האם היא אפינטית ובו יש פנוקריסטים של פצלת השדה וקוורץ. מרקם פורפירי קיים במגוון רחב של סלעי יסוד כמו גרניט, ריוליט, דיוריט, אנדזיט ובזלת. מרקם פורפירי נוצר כאשר עמוד המאגמה מתקרר לאיטו בשני שלבים. בשלב הראשון המגמה מתקררת לאיטה בתוך קרום כדור הארץ ותוך כדי כך נוצרים גבישים גדולים שקטרם 2 מילימטרים ויותר. בשלב השני והאחרון המגמה מתקררת במהירות כשהיא קרובה לפני השטח או כשהיא נחשפת לאוויר בהתפרצות געשית, ואז נוצרים גבישים זעירים בלתי נראים לעין בלתי מזוינת הבונים את מסת האם. ALEX STREKEISEN-Porphyritic-, www.alexstrekeisen.it