laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דורון ליידנר

דורון ליידנר (נולד ב-26 באפריל 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בפ.צ. ציריך הליגת העל השווייצרית, בנבחרת הצעירה עד גיל 21 ובנבחרת ישראל הבוגרת. ליידנר נולד בראשון לציון, והחל את דרכו בכדורגל במחלקות הנוער של מכבי תל אביב, מכבי פתח תקווה והפועל תל אביב. ב-30 במאי 2020 ערך ליידנר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב, בניצחון 2–1 על מכבי חיפה במסגרת עונת 2019/2020 בליגת העל. בסך הכל ערך עשר הופעות בליגת העל בעונה זו. בעונת 2020/2021 הוסיף 17 הופעות בליגת העל, ובסיום אותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו עלה כמחליף במהלך ההארכה בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב. ב-28 באוגוסט 2021 הבקיע ליידנר את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, בניצחון 2–1 על מועדון ספורט אשדוד במסגרת עונת 2021/2022 בליגת העל. ב-29 ביולי 2022 חתם ליידנר באולימפיאקוס מליגת העל היוונית, וב-19 בינואר 2023 הושאל לאוסטריה וינה עד לסיום העונה. ליידנר כבש שער בכורה במדי אוסטריה וינה ב-19 במרץ 2023 מול ראפיד וינה. ב-14 ביוני 2024 הושאל לפ.צ. ציריך. ליידנר שיחק בנבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17 ובנבחרת נוער ב' עד גיל 18. מאז 2021, משחק גם בנבחרת הצעירה עד גיל 21 ולזכותו 5 הופעות ושער במדיה. הוא היה שותף להעפלתה ליורו עד גיל 21 לשנת 2023. ב-5 בנובמבר 2021 זומן לראשונה גם לסגל הנבחרת הבוגרת, על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר. ב-2 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת כשפתח בהרכב ואף בישל את השוויון השני של ישראל בדקה ה-84, בתיקו הביתי 2–2 מול איסלנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023. ליידנר הוא גם בעל דרכון רומני. מדיה וקבצים בנושא דורון ליידנר בוויקישיתוף דורון ליידנר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דורון ליידנר, ברשת החברתית אינסטגרם דורון ליידנר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דורון ליידנר, באתר Transfermarkt דורון ליידנר, באתר Soccerway דורון ליידנר, באתר WorldFootball.net דורון ליידנר, באתר National Football Teams דורון ליידנר, באתר FootballDatabase.eu דורון ליידנר, באתר ESPN איציק כלפי, ‏רשמי: דורון ליידנר חתם באולימפיאקוס עד 2026, באתר ONE‏, 29 ביולי 2022 ליינדר התרגש: "הדרבי הראשון שניצחתי", באתר ערוץ הספורט, 20 במרץ 2023 יגאל גולדשטיין, ‏רשמי: דורון ליידנר הושאל לציריך, באתר ערוץ הספורט, 13 ביוני 2024 ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי שחקן, באתר www.football.org.il זימונים מפתיעים לסגל הנבחרת לקראת משחקיה האחרונים במוקדמות המונדיאל, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2021 נדב צנציפר, הסיבה האמיתית שדורון ליידנר עדיין לא נכלל בסגל אולימפיאקוס, באתר ynet, 25 באוגוסט 2022
יצחק טרקאי

יצחק טרקאי (1935 – 3 ביוני 2012) היה צייר ישראלי, יליד יוגוסלביה, ניצול שואה. נודע בזכות הצלחה מסחרית בארצות הברית, ישראל ויפן שאף הביאו להשוואתו לדמיאן הירסט. יצחק טרקאי נולד בסובוטיצה שבסרביה. כילד בן 9, הובא עם משפחתו למחנה הריכוז מאוטהאוזן. אחרי שניצלו, המשפחה עלתה לישראל בשנת 1949 שם גרו תחילה בדיור זמני בבאר יעקב. בהמשך גרו שנים מספר בקיבוץ. אחותו, טובה רוזנבלום, הפכה לימים לחוקרת באוניברסיטת בר-אילן. יצחק זכה ב-1951 זכה למלגת לימודים במכון אבני. הציג בתערוכות בארץ ובארצות הברית. ציוריו, שנושא רבים מהם נשים, זכו להצלחה מסחרית. צייר בצבעי שמן, מים, ויצר הדפסים רבים. ברבות הימים הוא עבר ליצירה כמותית יותר, בה יצר את הרישומים ואמנים שעבדו איתו צבעו אותם. בשנת 2000 החברה הישראלית למדליות ולמטבעות הטביעה מדליה עם ציור של טרקאי. בשנת 2008 זכה באות יקיר העיר חולון. טרקאי נפטר ב-3 ביוני 2012, עת ביקר בעיר דטרויט כאורח "פארק אביניו ווסט", הגלריה שייצגה אותו בארצות הברית. השאיר אחריו אישה, ברוריה, ילדים ונכדים. "הרהורים - יצחק טרקאי; מדליה רשמית, התש"ס 2000; שישית ואחרונה בסדרת המדליות האמנותית 'נשים באמנות'". החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. נבדק ב-15 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)
אליפות העולם באתלטיקה באולם 2022

אליפות העולם באולם ה-18 באתלטיקה שנערכה בבלגרד, סרביה בין ה-18 ל-20 במרץ 2022. התחרויות באליפות נערכו בבלגרד ארנה וכללו 26 תחרויות (13 לנשים ו-13 לגברים). אתיופיה זכתה באליפות עם 4 מדליות זהב לפני ארצות הברית שסיימה שנייה עם 3 מדליות זהב ובלגיה שזכתה ב-2 מלדיות זהב בלבד. ארצות הברית זכתה ב-19 מדליות בסך הכל, בפער ניכר מיתר המדינות, לפני אתיופיה שזכתה ב-9 מדליות בסך הכל והולנד שזכתה ב-4 מדליות בסך הכל (לא זכתה במדליית זהב). 17 מדינות זכו במדליית זהב כל אחת. יולימאר רוחאס (ונצואלה ונצואלה) קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 15.74 מטר. גרנט הולוואי (ארצות הברית ארצות הברית) השווה בשלב חצי הגמר בריצת 60 מטר משוכות את שיא העולם של 7.29 שניות. ארמנד דופלנטיס (שוודיה שוודיה) קבע בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 6.20 מטר. מדיה וקבצים בנושא אליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 בוויקישיתוף
נקודת אסקס

נקודת אסקס (באנגלית: Essex Point) היא לשון יבשה, בקצה הצפון מערבי של חצי האי ביירז באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. נקודת אסקס מהווה את הצד המערבי של הכניסה למפרץ בארקלי, ואת הצד המזרחי של הכניסה למפרצון סווישטוב. גבעת דרונג מתנשאת מעל נקודת אסקס. נקודת אסקס ממוקמת 2.18 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת סטארט. נקודת אסקס ממוקמת 24.16 קילומטרים דרומית-מערבית מכף שירף. הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים ארגנטינאיים בשנת 1954; ולאחר מכן על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005, בשנת 2009 ובשנת 2017. שמה של הנקודה ניתן לה בשנת 1958 על ידי הועדה שהמייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הנקודה נקראת על שם ספינת ציד כלבי הים האמריקאית אסקס (Essex), אשר, בפיקודו של רב החובל צ'סטר (Chester), הייתה אחת מבין ספינות של צי ציידי כלבי ים, שיצא מהעיר סטונינגטון שבמדינת קונטיקט שבארצות הברית, והגיע לאיי שטלנד הדרומיים בקיץ האנטארקטי של 1820–1821 ושל 1821 - 1822. לשון היבשה היא חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126).
The Art of Romance

The Art of Romance (בעברית: האמנות של הרומנטיקה) הוא אלבום האולפן ה-52 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-19 בנובמבר 2004 חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הוא זכה בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר בשנת 2006. לראשונה בקריירת המוזיקה שלו, בנט הכליל באלבום שיר שנכתב על ידו בלבד, "All for You". מידע על האלבום The Art of Romance באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Art of Romance באתר AllMusic האלבום The Art of Romance באתר Discogs האלבום The Art of Romance באתר ספוטיפיי The Art of Romance, The Interactive Tony Bennett Discography
אבו עומאר

אבו עומאר (באנגלית: Abu Omar, בערבית: أبو عمر) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2021 שנכתב ובוים על ידי רוי קריספל. הסרט מגולל את סיפורו של סאלח, פלסטיני המנסה לחזור אל ביתו בשטחים עם גופת בנו מבית חולים ישראלי ונתקל במירי, בחורה ישראלית בהיריון המחליטה לנסות לסייע לו. הסרט הופק על ידי איתי תמיר ולילה סרטים והוקרן במספר פסטיבלים ברחבי העולם. זהו סרט הביכורים של רוי קריספל בכיכובם של קייס נאשף, שני ורצ'יק ומיקי ליאון וזיכה את נאשף בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל רבאט במרוקו. זהו הסרט הישראלי הראשון שהשתתף בתחרות רשמית בפסטיבל סרטים בצפון אפריקה. מפגש בלתי אפשרי בין מירי, בחורה ישראלית הריונית לבין סאלח מוכה האבל שנושא את גופת בנו הפעוט, עומאר, בתיק ספורט. לאחר שעומאר בן השנתיים מת ממחלה בבית חולים ישראלי, מנסה אביו סאלח להחזירו לקבורה בכפרו בגדה. עם זאת, בית החולים אינו יכול לעזור בהסעת הגופה וסאלח נאלץ לצאת לדרך לבדו. במחסום, הוא מגלה שעקב עוצר לזמן בלתי מוגבל הוא אינו מורשה להיכנס לשטחים. חסר אונים ומבולבל, הוא עולה על האוטובוס הראשון שהוא נתקל בו ומגיע לעיירה נידחת בדרום. הוא נכנס אל שירותי הנשים על מנת לרחוץ את גופת בנו ופוגש שם את מירי. באותו רגע גומלת החלטה בליבה לעזור לו להביא את בנו לקבורה בכפר. המפגש האקראי הזה יוציא את השניים אל מסע סוריאליסטי מר-מתוק בנבכי החברה הישראלית ובדרך, יאלץ את סאלח לעבור את תהליך הפרידה מבנו. הסרט הופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בחודש נובמבר 2020 במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטוקיו. לאחר מכן, השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים בשנגחאי 2021 והוקרן בבכורה אירופית בפסטיבל הסרטים במוסקבה. את בכורתו הישראלית ערך בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט זכה להפצה עולמית בין היתר ב-HBO אירופה. כמו כן, זכה הסרט במספר פרסים: פרס הבימוי בפסטיבל איסקייה, איטליה 2021 פרס תא המבקרים ברוסיה בפסטיבל קאזאן 2021 ציון לשבח של חבר השופטים בפסטיבל טרטיו מילניו ברומא 2021. פרס השחקן הטוב ביותר לקייס נאשף בפסטיבל רבאט במרוקו. "אבו עומאר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טריילר הסרט אבו עומאר בפסטיבל טוקיו אבו עומאר בפסטיבל מולודיסט קייב אבו עומאר בפסטיבל הסרטים במוסקבה ביקורת סרט מאיטליה אבו עומאר, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-39 חיפה אבו עומאר, באתר אתוס אבו עומאר - NFCT, באתר nfct.org.il, ‏2020-12-03 אבו עומאר, באתר סינמטק תל אביב
עוז בילו

עוז בילו (נולד ב-16 בינואר 2001 בראשון לציון שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל הישראלית. בנו של כדורגלן העבר יוסי בילו. בילו גדל במחלקות הנוער של מכבי תל אביב, הפועל ראשון לציון ומועדון ספורט אשדוד. ב-2 ביוני 2020 ערך בילו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מועדון ספורט אשדוד, בניצחון 3-2 על הפועל רעננה במסגרת עונת 2019/2020 בליגת העל. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה בעונה זו. בעונת 2020/2021 הוסיף בילו 20 הופעות ליגה, והבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על בני יהודה תל אביב. ב-24 בינואר 2023 הושאל למכבי נתניה, אשר רכשה אותו ביוני 2023. בילו הוא חלק מסגל הנבחרת הצעירה של ישראל. עוז בילו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עוז בילו, באתר Transfermarkt עוז בילו, באתר Soccerway עוז בילו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל, באתר מועדון מכבי נתניה
איתן אזולאי

שגיאה בביטוי: אופרנד < בלתי צפוי איתן אזולאי (נולד ב-26 במאי 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר המרכזי בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל בכדורגל ומשמש כקפטן הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. גדל במחלקות הנוער של בית"ר טוברוק, מכבי תל אביב, מכבי נתניה ומכבי פתח תקווה. ב-12 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה, בהפסד 0–2 להפועל ניר רמת השרון במסגרת עונת 2019/2020 בליגה הלאומית. בסך הכול ערך שש הופעות ליגה בעונה זו, שהסתיימה בעלייתה של מכבי פתח תקווה לליגת העל. בעונת 2020/2021 ערך אזולאי 19 הופעות ליגה. ב-21 באוגוסט 2022 נמכר למכבי נתניה ב-2.2 מיליון שקל והפך לרכש היקר בתולדות המועדון. לאחר קדנציה מוצלחת במכבי נתניה במהלכה בלט גם במסגרת הנבחרת הצעירה כאשר היה שותף להעפלתה לאולימפיאדה, אזולאי נמכר ב-13 ביולי 2024 למכבי חיפה במסגרת טרייד כאשר מכבי נתניה קיבלה בתמורה לו את מאור לוי ו-1.5 מיליון אירו. אזולאי שיחק החל מבנבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ומאז 2021 משחק עם הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024). ב-10 באוקטובר 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בהפסד 4-1 לצרפת בליגת האומות. אזולאי נולד בפריז בירת צרפת ובגיל שנתיים עשה עליה עם משפחתו. הוא בעל דרכון צרפתי. מכבי נתניה גביע הטוטו: 2022/2023 איתן אזולאי, ברשת החברתית אינסטגרם איתן אזולאי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל איתן אזולאי, באתר Transfermarkt איתן אזולאי, באתר Soccerway איתן אזולאי, באתר WorldFootball.net איתן אזולאי, באתר FootballDatabase.eu יגאל גולדשטיין, ‏תמורת 2.2 מיליון ש"ח: איתן אזולאי חתם במכבי נתניה, באתר ערוץ הספורט, 21 באוגוסט 2022 מאלעד מדמון ועד עדי יונה: סגל ישראל לאולימפיאדה, באתר ערוץ הספורט, 2 ביולי 2024 רענן ברנובסקי‏, איתן אזולאי בריאיון מיוחד: "אתן את החיים שלי בשביל לזכות בגביע", באתר וואלה, 6 במאי 2023
מאייד

מְאַיֵּיד (מכונה גם קָרבּוּרָטוֹר, מאנגלית: carburetor), הוא רכיב במנוע בנזין היוצר תערובת של בנזין ואוויר לשם הנעת המנוע. המאייד הומצא בשנת 1893 על ידי המהנדס ההונגרי דונאט באנקי (Donát Bánki). בימינו, אין מאייד ברוב המכוניות היות שמרבית יצרני הרכב עברו לשימוש במערכות הזרקת דלק מבוססות מחשב, כתחליף יעיל וחסכוני למאייד המכני. ניתן עדיין למצוא מאיידים במנועים קטנים, כמו מנועי טיסנים, אופנועים ומכסחות דשא. לרוב קיים מאייד אחד לכל מנוע, אך ניתן למצוא מנועים בעלי מספר מאיידים, שכל אחד מהם מזין בוכנה אחת (נפוץ במנועי אופנועים) או מספר בוכנות. פעולת המאייד מבוססת על עקרון ונטורי – נוזל או גז זורמים בתא שתוכנן בקפידה ויוצרים אזור של לחץ נמוך. לחץ נמוך זה משמש לשאיבת הדלק ולערבובו באוויר, מה שיוצר את התערובת הדרושה לפעולת המנוע. מצערת משאבת האצה ונטורי מצוף תא מצוף מזרק שסתום פרפר תא המצוף מלא בכמות קטנה של דלק המוכן לשימוש ומתמלא בעת הצורך על ידי משאבת הדלק. לחיצה על דוושת האצה (גז) פותחת את המצערת (מכסה עגול המגביל את זרימת האוויר לתוך המאייד) תנועת הבוכנות כלפי מטה (כאשר שסתומי היניקה פתוחים) גורמת ליניקת אוויר דרך המאייד. מסנן אוויר המחובר לפתח המאייד דואג לכך שחלקיקים הנמצאים באוויר ועלולים לגרום לתקלות בפעולת המנוע ואף לנזקים לא יחדרו. האוויר זורם דרך ונטורי, שם מעבר צר גורם להאצת מהירות האוויר ועל ידי כך לירידת לחץ, שבתורו שואב דלק דרך המזרק. זרימה דמוית טורנדו הנוצרת על ידי הוונטורי מערבבת את האוויר והדלק. תערובת הדלק-אוויר זורמת דרך סעפת היניקה (manifold) ואז דרך שסתומי היניקה אל הבוכנות. בעת לחיצה על דוושת ההאצה נוספת כמות קטנה של דלק על ידי משאבת ההאצה מה שיוצר תערובת דלק-אוויר עשירה יותר הנחוצה לצורך האצה של המנוע (דלק זה נוסף במהלך הדריכה על הדוושה בלבד ולא כל זמן שהיא לחוצה). קיימים מאיידים בעלי יותר מוונטורי אחד, וזאת כדי להכיל את כמות האוויר הרבה הדרושה למנועים גדולים. למאיידים אלו ונטורי ראשי ומשני, כאשר המשני נפתח מאוחר יותר ובעומסים גבוהים יותר. קיימים גם מאיידים בעלי ארבעה תאי ונטורי, שניים ראשיים ושניים משניים. הסיבה לכך היא שמאיידים גדולים המותאמים היטב לזרימה גבוהה של אוויר אינם יעילים בזרימה נמוכה. סידור כזה של ראשי/משני מנסה להשיג את הטוב שבשני העולמות. מאיידים כאלו מכונים "קרבורטור כפול", או בעגה האמריקאית 2BBL (לכפול) ו-4BBL (למרובע). כאשר המנוע קר דרושה כמות גדולה יותר של דלק לפעולתו – תערובת עשירה. תערובת זו מושגת באמצעות המשנק. המשנק סוגר את פתח האוויר במאייד ובכך מאפשר לכמות אוויר קטנה יותר להיכנס ובאופן יחסי להגדיל את כמות הדלק. בתערובת דלק-אוויר כמות גדולה מדי של דלק נקראת "תערובת עשירה", כמות קטנה מדי של דלק נקראת "תערובת ענייה". התערובת נשלטת לרוב על ידי ברגים על גוף המאייד, או באמצעות ידית בתא הטייס של מטוסים בעלי מאייד, שכן יחס התערובת תלוי בלחץ האוויר המשתנה לפי גובה הטיסה. מדיה וקבצים בנושא מאייד בוויקישיתוף מאייד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) How Does A Carburetor Work? | Transparent Carburetor at 28,546 fps Slow Mo – Smarter Every Day 259, סרטון בערוץ "SmarterEveryDay", באתר יוטיוב (אורך: 24:37) (באנגלית) מְאַיֵּד במילון מונחים יחידים [כללי] (תשל"א–תשפ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
קתדרלת סנט לואיס

קתדרלת סנאט לואיס היא כנסייה גדולה של הכנסייה הקתולית, הממוקמת במרכז העיר של סנט לואיס, מיזורי, שבארצות הברית. בניית הקתדרלה הסתיימה בשנת 1914 ובעקבות ביקור של יוחנן פאולוס השני בשנת 1997 היא קיבלה מעמד של בזיליקה. הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלות נאו-ביזנטית בעלות של 3 מיליון דולר (לפי מחירי 1914). המבנה כולל שני צריחים בגובה של 69 מ'. המבנה כולל 2,500 מקומות ישיבה ויכול לאכלס 5,000 מתפללים. תכנון המבנה החל עוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. הארגון לקידום רעיון בניית הקתדרלה הוקם בשנת 1871. אמנם תכנון מפורט של המבנה החל רק בתחילת המאה ה-20 והוא בוצע על ידי תומאס פ. ברנט וצוותו. ב-1 במאי 1907 נערך טקס תחילת הקמת המבנה. בניית המבנה הסתיימה בשנת 1914 אך פעילות דתית החלה רק בשנת 1926. בניית מוזאיקה פנימית הסתיימה בשנת 1988. מוזאיקה זו כוללת 41.5 מיליון חלקים ב-7,000 צבעים. היא מכסה שטח של 7,700 מ"ר והיא בין הגדולות בעולם. המוזאיקה מתארת את חייו של לואי התשיעי, מלך צרפת שעל שמו נקרא העיר והכנסייה ותיאור אירועים מהברית הישנה ומהברית החדשה שבוצעו על ידי יאן הנריק דה רוזן. בשנת 1915 בקתדרלה הותקן עוגב ובשנת 1946 הוא הוחלף לעוגב חדש. במרתף המבנה הוקם מוזיאון של הקתדרלה ושם נטמנו מספר ראשי הכנסייה של האזור. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת סנט לואיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת סנט לואיס (באנגלית) תיאור העוגב
חרוש

האם התכוונתם ל... יורם חרוש – מאמן כדורסל ישראלי יצחק חרוש – רבה של מרקש מתן חרוש – מאמן כדורסל ישראלי רפאל יוסף חרוש – דרשן ופוסק הלכה בירושלים הרוש חרש
סרגיי גריבקוב

סרגיי גריבקוב (ברוסית: Сергей Грибков;‏ 4 ביולי 1822 – 16 בדצמבר 1893) היה צייר רוסי של סצנות היסטוריות וז'אנריות בסגנון ריאליסטי, וכן איקונוגרף. סרגיי נולד במשפחה של סוחרים זעירים מקאסימוב. חוסר שביעות רצונו מעולם העסקים הוביל אותו לקריירה אמנותית בגיל מאוחר יחסית. ב-1841 היסטוריון האמנות והסופר סרגיי סטרוגנוב ביקר בקאסימוב והזדמן לו לבחון כמה מציוריו של גריבקוב. הוא התרשם מספיק כדי להציע שגריבקוב יעסוק באמנות באופן מקצועי. אביו הסכים בעל כורחו, וב-1844, הוא החל ללמוד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה אצל מיכאיל סקוטי ואפולון מוקריצקי. בעודו בבית הספר, אביו דרש הוכחות לכך שהוא מתקדם. בשנת 1851, הציור שלו של אישה ספרדית מתפללת בכנסייה הביא לו ציון לשבח מהמועצה המנהלת של אגודת האמנות של מוסקבה והוא זכה בתואר "אמן" על ידי האקדמיה הקיסרית לאמנויות. הוא נשאר בבית הספר במוסקבה עד 1856. בשנת 1864, ציור שלו סצנה מתוך סיפור מאת גוגול, זיכה אותו בפרס הראשון בתחרות שנערכה על ידי "אגודת מוסקבה לאוהבי האמנות". בין השנים 1880 ל-1890 בערך, הוא העביר שיעורים בסטודיו הפרטי שלו לאמנות במוסקבה וסיפק את כל התמיכה שהוא יכול לאמנים מתקשים, בעיקר אלכסיי סאווראסוב, שהיה לעיתים קרובות אורח בביתו של גריבקוב. בשנת 1882, הוא ערך תצוגה מרכזית ב"תערוכת האמנות והתעשייה הכל-רוסית". במהלך השנים האחרונות לחייו, בנוסף לציורי השמן שלו, הוא יצר ציורי קיר לכמה כנסיות במוסקבה, קתדרלת סרגייב-קאזאן בקורסק וקתדרלת העלייה לשמיים בעיר הולדתו קאסימוב. הוא גם עשה ציורי קיר עבור בית החולים קתרין במוסקבה. גריבקוב מת בעוני והיה צריך לגייס כספים כדי לשלם עבור הלווייתו. מדיה וקבצים בנושא סרגיי גריבקוב בוויקישיתוף Brief biography Русские художники. Грибков Сергей Иванович., www.artsait.ru
סרגיי סטרוגנוב

סרגיי סטרוגנוב (ברוסית: Сергей Строганов‏; 8 בנובמבר 1794 – 22 במרץ 1882) היה אציל רוסי, מדינאי, היסטוריון אמנות, ארכאולוג, אספן ונדבן. הוא היה בן למשפחת סטרוגנוב המפורסמת. הוא נולד בסנט פטרסבורג, בירת האימפריה הרוסית, בשנת 1794 לברון גריגורי סטרוגנוב (1770–1857) ולנסיכה אנה טרבטסקיה (1765–1824). כנער ובוגר צעיר לחם למען רוסיה במלחמות נפוליאון והתבלט בקרב בורודינו ובקרב לייפציג. ב-1815 נשא סטרוגנוב לאישה את נטליה פבלובנה סטרוגנובה (1796–1872), בתה של סופי גוליצין, איתה נולדו לו ארבעה בנים ושלוש בנות. לאחר מכן השתתף סטרוגנוב במלחמת רוסיה-טורקיה בשנים 1828–1829 ובמלחמת קרים. הרוזן סרגיי סטרוגנוב מילא תפקיד גדול בהתפתחות החינוך והתרבות הרוסית במהלך המאה ה-19. בשנת 1825, סטרוגנוב ייסד את האקדמיה הפרטית הראשונה לאמנות ברוסיה (במוסקבה) באמצעות כספו. האקדמיה לאמנות לימדה אומנויות ומלאכות ל-360 אנשים, כולל ילדים וצמיתים. מ-1835 עד 1847, סטרוגנוב היה הממונה על החינוך במחוז מוסקבה, שכלל את אוניברסיטת מוסקבה אשר פרחה אז כמקום מרכזי בחיי האינטלקטואלים הרוסיים. בשנת 1860 שונה שם האקדמיה לאמנות לבית הספר סטרוגנוב והיא חינכה אדריכלים ואמנים בולטים רבים. מ-17 באפריל 1859 עד 8 בספטמבר 1859, כיהן הרוזן סטרוגנוב כמושל הכללי של מוסקבה. החל משנת 1860, סטרוגנוב היה המורה של בנו הבכור של הקיסר אלכסנדר השני, וכן של בניו הצעירים. סטרוגנוב כיהן גם במועצת המדינה של האימפריה הרוסית והיה יו"ר האגודה להיסטוריה ועתיקות ברוסיה בין השנים 1837 ל-1874, וכן ייסד את הוועדה לארכאולוגיה, שניהלה חפירות בערים עתיקות ברוסיה. כבעל אדמות, סטרוגנוב התנגד לשחרור הצמיתים הרוסים על ידי הצאר אלכסנדר השני ב-1861. לאחר רצח אלכסנדר השני ב-1881, הצליח סטרוגנוב ואחרים, לשכנע את הצאר הרוסי החדש, הרוזן אלכסנדר השלישי, לגנוז את הצעתו של מיכאיל לוריס-מליקוב לשינוי הדומא והחוקה הרוסית. סטרוגנוב נפטר בשנת 1882 בביתו בסנט פטרסבורג, בן 87. מדיה וקבצים בנושא סרגיי סטרוגנוב בוויקישיתוף סרגיי סטרוגנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) СТРОГАНОВ Сергей Григорьевич, www.hist.msu.ru Kenneth, Count Sergei Stroganov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) "Family" Evans, Charles T. (1991). Count Sergei Stroganov and the Development of Moscow University, 1835-1947 (PhD). University of Virginia. Thomas S. Pearson, Russian Officialdom in Crisis: Autocracy and Local Self-Government, 1861-1900, Cambridge University Press, 2004-02-12, ISBN 978-0-521-89446-3. (באנגלית)
ג'ון רוט

ג'ון ולבורן רוט (באנגלית: John Wellborn Root;‏ 10 בינואר 1850 – 15 בינואר 1891) היה אדריכל אמריקאי שהתמקם בשיקגו עם דניאל ברנהם. הוא היה ממייסדי אסכולת שיקגו. שניים מבנייניו הוגדרו כנקודת ציון היסטורית לאומית (אנ'); אחרים זכו לציוני דרך בשיקגו ונרשמו במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1958, הוא זכה, לאחר מותו, במדליית הזהב של AIA. ג'ון ולבורן רוט נולד בשנת 1850 בלומפקין (אנ'), ג'ורג'יה, בנם של סידני רוט, בן האצולה הדרומית (Planter class), ואשתו, מרי הארווי קלארק. הוא נקרא על שם דודו מצד האם, מרשל ג'ונסון ולבורן (אנ'). רוט גדל באטלנטה, שם התחנך לראשונה בבית. כשאטלנטה נפלה לידי האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, אביו של רוט שלח אותו ושני נערים נוספים על ספינת קיטור לבריטניה, שם לאביו, סידני, היה עסק לספנות שבסיסו בליברפול, אנגליה. אמו ואחותו נסעו לקוטברט, ג'ורג'יה (אנ'). בעודו בליברפול, רוט למד בבית הספר קלייר מאונט. נאמר כי עבודת העיצוב המאוחרת שלו הושפעה מעבודתו החלוצית של אדריכל ליברפול פיטר אליס (אנ'), שתכנן ובנה את שני הבניינים הראשונים בעולם עם קונסטרוקציית מתכת וקירות מסך זכוכית, Oriel Chambers ‏ (1864) ורחוב קוק 16 (1866). לאחר חזרתו של רוט לארצות הברית, הוא קיבל ב-1869 תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק. לאחר סיום הלימודים, הוא החל לעבוד כשוליה ללא שכר אצל האדריכל ג'יימס רנויק הבן (אנ'). מאוחר יותר הוא החל לעבוד בתפקיד עם ג'ון באטלר סנוק (אנ') בניו יורק. בזמן שעבד עבור סנוק, רוט היה מפקח בנייה בגרנד סנטרל דיפו המקורי, שקדם לתחנת גרנד סנטרל של וורן ו-ווטמור. רוט הושפע מאוד מהאדריכלות של הנרי הובסון ריצ'רדסון (אנ'). ב-1871 עבר רוט לשיקגו, שם הועסק כשרטט במשרד אדריכלים (אנ'). שם פגש את דניאל ברנהם ושנתיים מאוחר יותר ב-1873 הקימו הצעירים את משרד האדריכלים ברנהם ורוט (אנ'); הם עבדו יחד 18 שנים. במהלך השפל הכלכלי של 1873, רוט הרוויח הכנסה נוספת מעבודות עם חברות אחרות וכנגן עוגב בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה. מדיה וקבצים בנושא ג'ון רוט בוויקישיתוף ג'ון רוט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון רוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Works by or about John Wellborn Root at Internet Archive Hoffmann, Donald, The Architecture of John Wellborn Root, University of Chicago Press, Chicago, Il, 1988, c.1973 p. 1, 2 "Water Street 4". www.liverpool.engineeringwalks.com. Retrieved August 4, 2020. Lanctot, Barbara, A Walk Through Graceland Cemetery, Chicago Architectural Foundation, Chicago, Illinois, 1988 p. 14-15
אלכס וולש

אלכסנדרה "אלכס" וולש (באנגלית: Alexandra "Alex" Walsh; נולדה ב-31 ביולי 2001) היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופה האולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (בודפשט 2022) וסגנית אלופת העולם (פוקואוקה 2023) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ושיאנית ארצות הברית במשחה ל-200 יארד מעורב אישי. וולש נולדה וגדלה בנשוויל, טנסי. אחותה, גרטשן אף היא שחיינית מצטיינת, אלופת עולם לנוער (בודפשט 2019) זוכת 6 מדליות זהב. היא לומדת באוניברסיטת וירג'יניה. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו בשנת 2019 היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:08.30 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.24 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכתה וולש במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.30 דקות, לפני קייט דאגלס (2:09.32 דקות) ומדיסין קוקס (2:09.34 דקות). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.65 דקות, אחרי יוי אוהאשי מיפן (2:08.52 דקות) ולפני קייט דאגלס (2:09.04 דקות). באליפות המכללות שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה במרץ 2022 היא זכתה ב-3 מדליות זהב אישיות, במשחה ל-200 יארד פרפר בתוצאה של 1:50.79 דקות, במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא ארצות הברית חדש של 1:50.08 דקות, שיפור לשיא בן 4 השנים של אלה איסטין (1:50.67 דקות) ובמשחה ל-400 יארד מעורב אישי בתוצאה של 3:57.25 דקות. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:07.13 דקות, לפני קיילי מקיואן מאוסטרליה (2:08.57 דקות) וליה הייז מארצות הברית (2:08.91 דקות). באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-6 מדליות, 3 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב ב-3 משחי שליחים לאחר ששחתה בשלב המוקדמות, במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב וובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:03.37 דקות, אחרי קייט דאגלס (2:02.12 דקות) ולפני קיילי מקיואן (2:03.57 דקות) ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב אלחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר בשיא לאומי חדש של 7:34.70 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:30.87 דקות וקנדה (7:34.47 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 1:53.90 דקות. באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.97 דקות, אחרי קייט דאגלס (2:07.17 דקות) ולפני יו ייטינג מהרפובליקה העממית של סין (2:08.74 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:34.46 דקות. 200 מטר חופשי: 1:57.82 דקות (2022) 200 מטר גב: 2:08.30 דקות (2019) 200 מטר מעורב אישי: 2:07.13 דקות (2022) 400 מטר מעורב אישי: 4:34.46 דקות (2023) 200 מטר חופשי: 1:53.90 דקות (2022) 100 מטר גב: 56.60 שניות (2022) 100 מטר מעורב אישי: 58.76 שניות (2017) 200 מטר מעורב אישי: 2:03.37 דקות (2022) 200 יארד מעורב אישי: 1:50.07 דקות (2023), שיא ארצות הברית בעבר מדיה וקבצים בנושא אלכס וולש בוויקישיתוף אלכס וולש, ברשת החברתית אינסטגרם אלכס וולש, באתר olympedia.org אלכס וולש, באתר Swimrankings אלכס וולש, באתר SwimSwam