הקונגרס הציוני העולמי ה-15

הקונגרס הציוני ה-15 התקיים ב-30 באוגוסט – 11 בספטמבר 1927 ב' באלול - י"א באלול, ה'תרפ"ז בעיר בזל בשווייץ. הקונגרס התקיים על רקע של משבר כלכלי ביישוב העברי באמצע תקופת העלייה הרביעית שהיה הקשה ביותר בזמן המנדט הבריטי, הגם שבטרם החל המשבר בשנת 1926, חווה היישוב גל עלייה המוני של כ-60,000 איש בשנתיים. כך שהיישוב גדל בשנתיים מ-95 אלף איש ל-155,000 שיעור גידול חסר תקדים. למעשה לראשונה בתולדות הציונות הפכה ארץ ישראל בשנים 1924–1925 ליעד ההגירה הגדול ביותר עבור יהודים. בעוד שכבר בתום העלייה השלישית בראשית 1924 סבל היישוב משפל כלכלי בשל הקושי לקלוט את כמות העולים עד אז. בנוסף הקונגרס התקיים מספר שבועות לאחר רעידת אדמה חריגה במיוחד שפקדה את ארץ ישראל וגרמה לנזק בנפש ורכוש ובפרט בירושלים. מספר היורדים בשנת 1927 היה גדול ממספר העולים לארץ ודבר זה שימש כביקורת מטעם סיעות האופוזיציה כנגד ההנהלה הציונית. במקביל ממשלת המנדט ניצלה את המצב בכדי להקטין את מספר הסרטיפיקטים שהוקצבו לעלייה. ככלל גם בעלייה הרביעית אשר הקונגרס הציוני ה-ט"ו התקיים באמצע תקופתה, צמח היישוב בצורה ניכרת. מחצית מהעולים הגיעו מפולין. תל אביב הכפילה את עצמה ל-40 אלף תושבים וגם חיפה העברית צמחה בשיעור ניכר. וההיבטים של ההתיישבות העירונית, בעלי המלאכה והתעשייה, קיבלו גם הם מקום של חשיבות במפעל הציוני. בעוד קודם לכם תשומת הלב הייתה יותר על ההתיישבות החקלאית. משכך עמד הקונגרס בסימן של הבראת המצב הכלכלי וייצובו באמצעות הקפאה של תוכניות פיתוח והתרחבות. הבחירות המקדימות התקיימו ב-ג' באב, ה'תרפ"ז, 1 באוגוסט 1927, לפי ספר המתפקדים המבוסס על תורמי השקל הציוני. בבחירות אלו לראשונה נקבע ספר הבוחרים לפי "השקל האחיד" זאת אומרת שעד אז השקל הציוני היה מונפק על ידי כל מפלגה ותת ארגון מקומי בפני עצמם והם היו מנהלים את הכול הן מול הבוחר והן מול ההנהלה הציונית. בבחירות המקדימות בארץ ישראל התמודדו לרשימות: אחדות העבודה ופועלי ציון - אות (א). המזרחי והמזרחי הצעיר - אות (ב), 16.3% מהקולות (6.6% מהקולות ביישוב). ברית הציונים הרוויזיוניסטים אות - (ג). הציונים הכלליים - אות (ד), כ-54% מהקולות. הפועל הצעיר - אות (ה). תורה ועבודה (הפועל המזרחי) - אות (ו) (7.5% מסך הקולות ביישוב) התאחדות אזרחית-לאומית והתאחדות התימנים בישראל. - אות (ז). הפועלים התימנים - אות (ח). התאחדות בעלי התעשייה - אות (ט). הבחירות בתפוצות בתפוצות התמודדו ברשימות בפני עצמן. בחלקן כשם המפלגות בארץ ישראל לעיתים בשם ושיתופי פעולה אחרים. לפני הקונגרס הט"ו הוכנסו שינויים בשיטת הבחירות בתפוצות. לפי השיטה החדשה נערכו בחירות בכל ארץ בתור אזור בחירות בפני עצמו ממנו נבחרו צירים על שם המדינה כחלק מרשימה עולמית. כאשר את עודפי הקולות בכל הארצות מנו יחד כך שניתן היה לזכות בצירים נוספים תחת הרשימה עולמית של המפלגה. נשיא הקונגרס - חיים ויצמן יו"ר ההנהלה הציונית - נחום סוקולוב. סגני נשיאות הקונגרס/חברי ההנהלה הציונית - ליאו מוצקין - יו"ר הוועד הפועל הציוני מנחם אוסישקין - יו"ר קק"ל ליאון רייך משה קליינמן אליעזר קפלן הנריטה סולד מקס הלר דוד אידר הרב מאיר בר-אילן יהושע השל פרבשטיין זאב טיומקין - יו"ר ועדת העלייה. הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל - יו"ר ועדת ההתיישבות. מבנה ההנהלה הציונית כלל בעיקר את הוועדות הבאות: מדינית, אוצר, עבודה, עלייה, התיישבות, חינוך, בריאות, ארגון. במהלך הקונגרס הושקעו דיונים רבים על קביעת הנהלה ציונית חדשה ובמסגרת שונה, כך שההנהלה לא תהיה תלויה בכוחות פוליטיים אלא בניהול של מומחים בתחומם. על מנת שתוכל להתמודד עם המשימה לחלץ את המשבר הכלכלי שגם ההנהלה הציונית נקלעה אליו ואף שקעה בחובות. לבסוף הוסכם למנות בראש ההנהלה הציונית המצומצמת, ועדת מומחים שכללה בין היתר את הארי סאקר , קולונל פרדריק קיש והנריטה סולד. מאחר שפירוש הקמת וועדת המומחים בלתי-מפלגתית הייתה הקפאת תוכניות התרחבות ופיתוח, התנגדו להקמת הוועדה נציגי הרוויזיוניסטים, המזרחי והרדיקלים הציונים. סיעות הפועלים נמנעו. ב-30 באוגוסט 1927, ב' באלול ה'תשפ"ז, נפתח הקונגרס הציוני העולמי החמישה עשר בבזל. בניגוד לקונגרסים הציוניים הקודמים שהתרחשו בבזל למן הקונגרס הציוני הראשון אשר נערכו באולם הקונצרטים של העיר, המכונה גם בשם בית הקזינו, הרי שמהקונגרס החמישה עשר קיימו את הוועידות במבנה מרכז הירידים החדש של העיר שנחנך שנה קודם לכן. לכבוד ציון "יובל" 30 שנה לקונגרס הציוני הראשון, נופקה עבור צירי הקונגרס, סיכת דש מוזהבת לבגד שהייתה העתק של הסיכה עליה הופיע סמל הקונגרס הראשון: דמות אריה נתונה בתוך מגן דוד ושבעה כוכבים - סמלים שאומצו על ידי ראשי התנועה הציונית אף על פי שהקונגרס עמד בסימן חגיגי לציון "יובל" 30 שנה להקונגרס הציוני העולמי הראשון, הרי שקשיי היישוב העברי באותה התקופה העיבו על האווירה בצורה ניכרת. תחילה נשא הנשיא חיים ויצמן אם נאום הפתיחה הראשון בפני הקונגרס. לאחריו נשא נחום סוקולוב את נאום הפתיחה השני לאחר מכן החלו נאומי הברכה של נציגי ממשלות וארגונים. לאחר נאומיהם של ראשי הקונגרס הגיע שלב דברי הברכה. תחילה נשא דברים דר' וויק נציג ממשלת קנטון בזל אשר הדגיש את החיבה הרבה שרוחשת ממשלת שווייץ אל הציונות מיום היווסדה. בא כוחו של ציר בריטניה בברן ברך בשם ממשלת בריטניה ואישר בדבריו את ההתעניינות הרבה של ממשלת בריטניה בבניין הבית היהודי הלאומי. לאחריהם נשא דברי ברכה יולס דרייפוס ברודסקי נשיא הקהילה היהודית בבזל ונשיא אגודת הקהילות היהודיות בשווייץ. אחריו נשא דברי ברכה רבה של שווייץ הרב א. וויל. לאחריהם נשאו דברי ברכה ראשי ההסתדרות הציונית בשווייץ. לאחר שהקריא ויצמן דברים שכתב ג'וספה מוטה, נשיא שווייץ שנבצר ממנו להשתתף באירוע, ברך נציגים נוספים מטעם המנהיגות המקומית והארצית כמו גם את הרקטור של אוניברסיטת בזל. לאחר מכן בירך חיים ויצמן את נציגי המדינות אשר באו לכבד את פתיחת הקונגרס וישבו בבימה העליונה מאחורי שולחן נשיאות הקונגרס, בהן נציגי ממשלות בריטניה, שווייץ, בלגיה, דנמרק, גרמניה, צרפת, יוון, איטליה, ניקרגואה, אוסטריה, פולין, פורטוגל, רומניה, שוודיה, סרביה, ממלכת יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, ארצות הברית אורוגוואי, ונצואלה, ניקרגואה ופרו. בא-כח חבר הלאומים הגיע לשמש כמשקיף על מנת למסור לארגון דו"ח על הקונגרס. לאחר מכן בירך ויצמן אורחי כבוד נוספים בהם גב' סמואל אשת הנציב העליון הראשון לשעבר, סר הרברט סמואל, ונציגת למשפחתו של לורד בלפור. כמו כן הוקראו דברי ברכה שנשלחו מההסתדרות הבין-לאומית של נשים ציוניות וכן מהגביר נתן שטראוס. לאחר מכן הודיע יו"ר הוועד הפועל, ליאו מוצקין על שמות המינויים ובעלי התפקידים המוצעים להנהלה הציונית. מינויים אלו אושררו על ידי הקונגרס. בחלקה האחרון של הישיבה נערכה אזכרה לאשר צבי גרינברג – "אחד העם", הוגה זרם הציונות הרוחנית, אשר נפטר חצי שנה לפני מועד הקונגרס. לאחר דברי ההספד שנשא נחום סוקולוב, הרצה מרטין בובר על דמותו והגותו של אחד העם. את הישיבה המיוחדת לפתיחת הקונגרס, סיימו במעמד שירת התקווה. בקונגרס זה המשיכו בדיונים לגבי התהליך שהחל בקונגרס הקודם בדבר יצירת סוכנות יהודית מורחבת שתכלול גם כמה שיותר מהגורמים הלא-ציוניים בעם היהודי בכדי לרתום גם אותם מתוך שותפות לחיזוק היישוב היהודי בארץ ישראל באמצעות גוף יהודי יציג אחד. קדם לכך הסכם בראשית 1927, בין חיים ויצמן נשיא ההנהלה הציונית ולואי מרשל ראש הוועד היהודי-אמריקני (ארגון יהודי-אמריקאי לא ציוני) דבר זה יתממש שנתיים מאוחר יותר על בסיס ועדות סקר ועבודת מטה שהקימו בקונגרס זה. עם זאת לתהליך ולתוצאותיו היו גם מבקרים מקרב סיעות הקונגרס. בין ההחלטות של ועדות ההנהלה הציונית (רשימה חלקית) היו: ועדת ההתיישבות: השקעה בהקמת שכונות עובדים בערים בהקדם. התמודדות עם בעיית ספסרות הקרקעות. השקה לראשונה של מלווה כלל יהודי לטובת ארץ ישראל. זאת אומרת מלבד מה שנאספו תרומות ושולמו דמי חברות לתנועה הציונית, הוחלט לצאת למגבית של גיוס המונים, לסכום מוגדר לטובת יעדים מוגדרים שבעיקרן הינם לצורכי התיישבות וחקלאות בארץ ישראל. ועדת הבריאות: המשך תהליך איחוד המוסדות הרפואיים בארץ תחת ארגון אחד ותחת ההנהלה הציונית ובאי כוחם של הגופים השונים. התאמת התקציבים של הקופות לקצב העלייה הגובר. ועדת העבודה: - ועדת העבודה פרסמה הכרה בדבר הצורך לכונן חוקה בתחום יחסי העבודה, התקבלה החלטה שיש לסיים העבודה עליה עד לתום שנת 1927. וכך הכריזו על הדבר: "הקונגרס מוצא שחוסר חוקת עבודה פנימית של הישוב בא"י, לסידור ענייני העבודה והיחסים שבין הפועלים ובין נותני העבודה, מעכבת את ההתפתחות הכלכלית של הארץ, ומביאה תקלות ציבוריות אל היישוב. הקונגרס מכריז על הצורך בחוקת עבודה כללית שתקבע נורמות מחייבות ועיקרים כללים לתנאי העבודה וליחסים שבין נותני העבודה והפעולים." — הצעות ועדת העבודה בקונגרס הט"ו. ועדת החינוך: במהלך הקונגרס קיבלו החלטות בנוגע לתהליך יצירת "חוקת החינוך", תהליך שהחל בקונגרס הקודם ושבעקבותיו הוקמה "ועדת העשרים". ועדה זו שהוקמה על בסיס פריטטי, כללה נציגים של שלושה גורמים מרכזיים אשר הובילו את נושא החינוך בארץ ישראל ושהיו ביניהם מחלוקות בנוגע למי צריך להיות בעל הסמכויות על הניהול של תחום החינוך בארץ ישראל. שלושת הגורמים הללו היו ההנהלה הציונית, הסתדרות המורים ו-נציגי היישוב בארץ. הקונגרס אישר חלק מהחלטות ועדת העשרים שהוגשו שנה קודם, הוסיף הצעות לשינויים בחלק מהסעיפים ולכן העביר חלק מהמחלוקות להמשך דיון בין הגורמים עד להבאת הנושא להחלטה בקונגרס הבא. פניות מקדימות שנשלחו אל הקונגרס לתשומת לב: מייסד בצלאל בוריס שץ שלח לקונגרס ה-15 מכתב בו הוא מבקש את תמיכת ההנהלה הציונית על מנת שהמוסד לא ייסגר. בית הספר בצלאל ובית הנכאת בצלאל זכו להכרה ולתמיכה כספית של הקונגרס הציוני העולמי השמיני בשנת הקמתם. אך בשל מצב ההנהלה הציונית בקונגרס זה, לא נענה שנתים לאחר מכן נסגר המוסד. הוועד המאוחד לעזרת שבויי ציון ברוסיה הסובייטית פנה במכתב לכל אחד מצירי הקונגרס בשל הרדיפות של תומכי המפלגות הציוניות ברוסיה הסובייטית ומאסרם מזה כמה וכמה שנים. בזמן הקונגרס היו למעלה מ-1000 "שבויי ציון" ברוסיה. והוועד למעשה הקים במסגרת הקונגרס שדולה לטובת הדאגה להם. בנוסף לאור המצב ברוסיה לא יכלו לקיים שם בחירות לקונגרס הציוני, ולפיכך לפני הקונגרס דנו בדבר האפשרות שבאי כוח מטעמם ייצגו את יהודי רוסיה הציוניים למרות שלא נערכה אצלם בחירות. תזכיר מטעם התומכים בהרחבת מעמדו וסמכויותיו של בית משפט השלום העברי לשם דיון שאמור היה להתקיים בקונגרס בנושא. בפתח דבריו של ברל כצנלסון ביקר כצנלסון את המצב לפיו הקונגרסים מתקיימים בנכר ובשפה זרה. בין דבריו אמר: "אם לא אדבר כאן עברית, אין זה מרוב נחת. אנו כאן ״בגלות אצל הציונים״. אתם מכריחים אותנו לכך, כשם שאתם מכריכים אותנו לנסוע מן הארץ לוועידות ציוניות. ואתם מכריכים אותנו ל״תרגום-לשון״ לא רק במובן הבלשני אלא גם במובן הנפשי. אנו זקוקים כאן להסביר את עניינינו ומכאובינו באתמוספירה של אי־הבנה וזרות." — כתבי ב. כצנלסון כרך ג' עמ' 157. נחום סוקולוב - יו"ר הקונגרס הציוני. חיים ויצמן - נשיא הקונגרס הציוני, לימים נשיאה הראשון של מדינת ישראל. ליאו מוצקין - יו"ר הוועד הפועל הציוני. מנחם אוסישקין - מראשי היישוב העברי, בעבר יו"ר הוועד הפועל הציוני. יו"ר קק"ל. הנריטה סולד - חברת ההנהלה הציונית המצומצמת. פרדריק קיש - חבר ההנלהה הציונית המצומצת. ראש המחלקה המדינית בהנהלה הציונית. הארי סאקר - חבר ההנהלה הציונית המצומצת. אליעזר קפלן - הפועל הצעיר חבר הנהלה הציונית. משה קליינמן - עורך ביטאון התנועה הציונית - העולם ליאון רייך - ממנהיגי תנועה הציונית במזרח גליציה, עורך עיתונים, פוליטיקאי חבר בסיים הפולני. אברהם פודלישבסקי. יעקב ארליך - חבר ההנהלה הציונית, נספה בשואה, מחנה הריכוז דכאו. ג'וזף קאואן - מייסד הפדרציה הציונית הבריטית (ארגון הגג של התנועה הציונית בבריטניה) ב-1899 ונשיאה. ממקימי אוצר התיישבות היהודים והחברה הבת בנק אנגלו-פלשתינה ומיועצי הרצל הקרובים. השתתף בקונגרס הציוני הראשון. דוד אידר - מנהיג ציוני-בריטי, בעבר חבר וועד הצירים, ובזמן הקונגרס חבר בהנהלה הציונית. יצחק בן צבי - אחדות העבודה, ממייסדי פועלי ציון, חבר אסיפות הנבחרים והוועד הלאומי, לימים נשיאה השני של מדינת ישראל. רחל ינאית בן צבי - אחדות העבודה, בעבר דמות בולטת בקומונה "ירושלים החדשה", בר גיורא השומר, פועלי ציון. זלמן שזר (רובושוב) - אחדות העבודה, לימים נשיאה השלישי של מדינת ישראל. רחל כצנלסון (שזר) - אחדות העבודה - חבר וועד הפעול הציוני. דוד בן-גוריון - אחדות העבודה, לימים ראש ממשלת ישראל הראשון. משה שרת - אחדות העבודה, לימים ראש ממשלת ישראל השני. דוד רמז - אחדות העבודה, מראשי היישוב, שר התחבורה הראשון של מדינת ישראל. דוב הוז - אחדות העבודה, ממייסדי ארגון "ההגנה". יצחק בראלי - אחדות העבודה, ממייסדי צעירי ציון, מראשי בנק הפועלים. יצחק טבנקין - אחדות העבודה, ממייסדי הקיבוץ המאוחד. אברהם הרצפלד - אחדות העבודה, לימים ח"כ בכנסות ישראל הראשונות. שלמה קפלנסקי - אחדות העבודה, חבר אספת הנבחרים השנייה לימים מנהל הטכניון. ישראל מרום (מרמינסקי) - אחדות העבודה, חבר הוועד הפועל וגזבר ההסתדרות. אברהם קצנלסון - אחדות העבודה, חבר אסיפות הנבחרים, רופא מראשי מערכת הבריאות ביישוב, לימים חבר מועצת המדינה הזמנית. מאיר יערי - אחדות העבודה, מראשי תנועת השומר הצעיר. ישראל בר יהודה - אחדות העבודה, בעבר אסיר ציון, לימים חבר הכנסת ושר. בת שבע חייקין - אחדות העבודה, בעבר אסירת ציון, תנועת הפועלות. שמואל יבנאלי - אחדות העבודה, ממייסדי אחדות העבודה. מלך נוישטט - אחדות העבודה. הרב מאיר בר-אילן - המזרחי, חבר ההנהלה הציונית. יהושע השל פרבשטיין - מראשי המזרחי, נשיא קרן הייסוד בפולין. לפני כן נציג הסיים הפולני מטעם ביאליסטוק וחבר מועצת עיריית ורשה. הרב משה המאירי - המזרחי, חבר אסיפות הנבחרים והוועד הלאומי. הרב יצחק אביגדור אורנשטיין - המזרחי, לימים רב הכותל הראשון, ממגיני הרובע היהודי ומחלליו במלחמת העצמאות. שמואל בן שבת - המזרחי, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי. רב משה אביגדור עמיאל - המזרחי העולמי, בלגיה. הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג- המזרחי, רבה של אירלנד ולימים הרב הראשי האשכנזי (השני) בארץ ישראל. (צ"ע) הרב מרדכי מרכוס כהן- המזרחי העולמי, שווייץ. הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל - ציר מטעם "ההתאחדות העולמית של היהודים הספרדים" זאב ז'בוטינסקי - מנהיג תנועת הציונים הרוויזיוניסטים. ריכרד ליכטהיים - הרויזויוניסטים, מעורכי די ולט (שבועון ציוני). ישראל בנימין רוזוב - הרוויזיוניסטים. שמואל צ'ארלס פסמן - הרוויזיוניסטים. אברהם וינשל - הרויזויוניסטים. מאיר גרוסמן - הרויזויוניסטים. זליג סוסקין - הרויזויוניסטים. זאב טיומקין - הרויזיונסטים, נציג מטעם ציוני אוקראינה. היה ציר בכל הקונגרסים למן הראשון. משה יוסף גליקסון - הציונים הכלליים, עורך עיתון הארץ. שמואל זוכוביצקי - הציונים הכלליים. הרב יוסף מוהליבר - מנהל הגימנסיה העברית בירושלים, נציג הסתדרות המורים בא"י. הדסה סמואל - הציונים הכלליים, נציגת הסתדרות העולמית של נשים ציוניות ויצו. אליעזר צ'ריקובר - הציונים הכלליים. קורט בלומנפלד - הציונים הכלליים, נשיא התאחדות ציוני גרמניה. ארתור מנחם הנטקה - מראשי הציונות בגרמניה, מראשי קרן היסוד. בן-ציון מוסינזון - הציונים הכלליים, ממייסדי תל אביב והגימנסיה הרצליה. אפרים פישל רוטנשטרייך - הציונים הכלליים, בעבר חבר בסנאט הפולני, חבר הסיים הפולני נציג יהדות גליציה. אליעזר שוחט - הפועל הצעיר, ממנהיגי הפועלים בתקופת העלייה השנייה, מייסד ארגון החורש. חיים ארלוזורוב - הפועל הצעיר. יוסף ברץ - הפועל הצעיר, חבר הקומונה "ירושלים החדשה". ממייסדי ההסתדרות, לימים חבר בכנסת הראשונה. יצחק וולקני-אלעזרי (וילקנסקי), הפועל הצעיר, אגרונום ובוטנאי, חלוץ המחקר החקלאי בארץ ישראל ומהוגי רעיון מושב העובדים. עדה מימון (פישמן) - הפועל הצעיר, מראשי תנועת הפועלות לימים חברה בכנסת הראשונה. צבי לופט - הפועל הצעיר, מראשוני תנועת השומר הצעיר. לוי אשכול - הפועל הצעיר, לימים ראש ממשלת ישראל השלישי. אליעזר ריגר - הפועל הצעיר, איש חינוך לימים מנכ"ל משרד החינוך. אליעזר יפה - הפועל הצעיר, מתכנן מושב העובדים, ממייסדי נהלל, יזם ומנהל ראשון של "תנובה". יעקב אפטר - הפועל הצעיר, ממייסדי דגניה והמשביר המרכזי. שלמה צמח - הפועל הצעיר, סופר ואיש חינוך. אברהם קמיני- הפועל הצעיר, בכיר בעיריית תל אביב והקרן הקיימת לימים חבר אספת הנבחרים. נחום טברסקי - הפועל הצעיר, מו"ל ביטאון הפועל הצעיר, חבר הוועד הלאומי, מנהל הוצאת שטיבל. שמואל חיים לנדוי - תורה ועבודה הפועל המזרחי, ממנהיגי התנועה והוגיה. הרב חיים משה שפירא - תורה ועבודה (הפועל המזרחי), ממנהיגי התנועה, לימים שר הבריאות הראשון. לוי יצחק יונגסטר - תורה ועבודה (הפועל המזרחי). שמעון וסרמן - תורה ועבודה (הפועל המזרחי), לימים חבר המפקדה הארצית של ההגנה וחבר באספת הנבחרים. משה קלמר - תורה ועבודה (הפועל המזרחי), לימים חבר כנסת. דוד איזמוז'יק - התאחדות אזרחית-לאומית, ממייסדי תל אביב וסגן רה"ע. משה סמילנסקי - התאחדות אזרחית-לאומית זכריה גלוסקא - התאחדות התימנים. חבר אספת הנסברים לימים ח"כ בכנסת הראשונה. חיים בדיחי - הפועלים התימנים. מוזס ולטר - מראשי מפלגת התאחדות בעלי תעשייה. אליהו אלישר - בתוך מפלגת התאחדות בעלי תעשייה, נציג חלוצי המזרח בסוריה. אריה לייב יפה - משורר, עיתונאי מעורכי "העולם", ציר בכל הקונגרסים. נהרג בפיגוע מכונית תופת במלחמת העצמאות. אריאל בן ציון - בן היישוב הספרדי בירושלים, פעיל ציוני בארצות בכל העולם. ציר ארגנטינה לקונגרס. גאורג לנדואר - היה מראשי הציונות הסוציאליסטית בגרמניה, ממקימי תנועת ברית שלום. מרטין בובר - תנועת ברית שלום, חוקר ופילוסוף מזרם הציונות הרוחנית. זליג ברודצקי - אנגליה, לימים יו"ר ועד שליחי הקהילות. הרב סטיבן שמואל וייז - רב רפורמי וממנהיגי יהדות ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה העשרים, ממייסדי הקונגרס היהודי האמריקני ולימים נשיא ההסתדרות ציוני אמריקה. מקס הלר - בעבר, נשיא איגוד הרבנים המתקדמים בארצות הברית. דוד פלורנטין - מראשי התנועה הציונית ביוון. הגם שאירועים אלו אינם קשורים ישירות לאירוע הקונגרס הרי שהם נמצאים ברקע הגאו-פוליטי שלו בשל משמעותם על היישוב היהודי בארץ ישראל ומעורבות הנהגת היישוב וההנהלה הציונית בהם. המשבר הכלכלי בארץ ישראל בשנים 1926–1927 2 בינואר - הסכם ויצמן-מרשל. הסכם בין חיים ויצמן נשיא ההנהלה הציונית ולואי מרשל ראש הוועד היהודי-אמריקני (ארגון יהודי-אמריקאי לא ציוני שנועד לשמור על זכויותיהם של יהודים במדינות מחוץ לארצות הברית בדבר הקמת הסוכנות היהודית המורחבת שתאגד בה גם את ה-לא ציוניים. 1 באפריל – נוסדה תנועת הקיבוץ הארצי 15 ביוני - נאסר האדמו"ר הריי"צ על ידי הג.פ.או. בברית המועצות ודינו נגזר למוות ללא משפט. תקופת רדיפת היהדות ברוסיה הסובייטית. 11 ביולי, (י"א בתמוז ה'תרפ"ז) - רעידת האדמה בארץ ישראל (1927), מוקדה היה בצפון ים המלח. רעידת האדמה פגעה קשות בערים ירושלים, יריחו, רמלה, לוד, טבריה ושכם. רעידת האדמה גרמה בכל הארץ ובעבר הירדן לכ־285 הרוגים ולכ-940 פצועים. 5 באוגוסט - הקמת תנועת הקיבוץ המאוחד. 30 באוגוסט – 11 בספטמבר: הקונגרס הציוני העולמי הט"ו. 1 בנובמבר – הלירה ארץ ישראלית נכנסת למחזור בארץ ישראל ומחליפה את הלירה המצרית על ידי שלטונות המנדט. מעתה ההילך חוקי בארץ ישראל מתקיים בשלוש שפות בהן עברית. עם כיתוב הישות פלשתינה (א"י). העלייה הרביעית זאב ז'בוטינסקי, "הצהרתו של ו.י. ז'בוטינסקי בקונגרס החמישה עשר", ארץ ישראל א, תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי ומרכז בגין, 2015. מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הציוני העולמי ה-15 בוויקישיתוף ויצמן על תפקידי הקונגרס הט״ו, ה׳ באב תרפ״ז, 3 באוגוסט 1927, עמ׳ 2, עיתון דבר, תרגום מתוך ה-יודישע רונדשאו. באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה. תיק משתתף של הקונגרס הציוני ה-15, באתר ארכיון המדינה רשימת המועמדים לקונגרס ה-ט"ו מארץ ישראל, באתר הספרייה הלאומית. מאוסף ארכיון העיר חיפה. מצע של מפלגת הציוניים הכללים לקראת הבחירות לקונגרס הציוני הט"ו, באתר הספרייה הלאומית דן גלעדי, ‏המשבר הכלכלי בימי העלייה הרביעית (1926–1927), הציונות ב, 1971, עמ' 119–147 נאומי הפתיחה הראשונים בקונגרס על ידי חיים ויצמן ונחום סוקולוב, בביטאון התנועה הציונית העולם⁩⁩, 2 ספטמבר 1927 נאומו של חיים ארלוזורוב בקונגרס הציוני ה-ט"ו, באתר ויקיטקסט נאומו של ברל כצנלסון בקונגרס הציוני הט"ו. ב-כתבי ב. כצנלסון כרך ג' עמ' 157–161, באתר קרן ברל כצנלסון "שורש הכישלון בהנהלה" - נאומו של זאב ז'בוטניסקי בזל 1927, בכתב יד ולאחר מכן בדפוס, באתר מכון ז'בוטינסקי תמונת חזית מבנה מרכז הירידים בבזל 1927 מבנה מרכז הירידים בבזל בו התקיים הקונגרס בתמונה אווירית "ממעוף הציפור" - 1927 תמונות קבוצתיות של משלחות ציוניות מארצות שונות: המשלחת מאוסטריה המשלחת מארצות הברית משלחת עיתונאים וסופרים משלחת של תנועת המזרחי המשלחת מאנגליה ודרום אפריקה באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד מאוסף David B. Keidan והארכיון הציוני המרכזי. ארץ ישראל במאה העשרים, מיישוב למדינה 1900-1950, מרדכי נאור, דן גלעדי, עמ' 155, משרד הביטחון, תל אביב 2006. חיים לזר-ליטאי, אף-על-פי : ספר עליה ב', עמ' 14, בהוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1957. הודעת הוועדה הראשית לענייני הבחירות בא"י לקונגרס הציוני הט"ו, 1927 באתר הספרייה הלאומית המצב הקודם גרם להשפעות לא יחסיות במשקל הצירים מפני שלגופים השונים הייתה יכולת להשפיע על מניין הבוחרים. התיקון החדש השפיע על שינוי יחסי הכוחות בקונגרסים הבאים באופן שהביא לירידת כוחם של הציונים הכלליים שהיוו רוב במשך תקופה. כך שלמרות שבקונגרס הט"ו זכו בכ-54%, ירדו הם ל-47% בקונגרס הט"ז ול-33% בקונגרס הי"ז, דוד בן־גוריון, "הפועל בציונות: (הרצאה בוועידת מפלגת פועלי ארץ־ישראל)" בפרויקט בן-יהודה בקונגרס הי"ד קיבלו 17.6% ובקונגרס הי"ג קיבלו 23% מהקולות. מאיר בר-אילן, אגרות א', עמ' 231, תשל"ו-1976. רמת גן. מאה שנות ציונות דתית - היבטים היסטוריים, עמ' 309, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ג. זכו לתמיכה מוצהרת ונכללו ברשימתם גם מהארגונים הבאים: חבר החקלאים הלאומיים, מרכז המורים בא"י, הסתדרות העולמית של נשים ציוניות-ויצו. דוד בן־גוריון, "הפועל בציונות: (הרצאה בוועידת מפלגת פועלי ארץ־ישראל)" בפרויקט בן-יהודה כולל את הארגונים: התאחדות האיכרים, בני בנימין, הוועד הארצי של בעלי מלאכה, עולי פולין והתאחדות הסוחרים של יפו ותל אביב. סיעות קטנות לא יכלו לרוץ שלא במסגרת מפלגתית גדולה יותר. מאיר בר-אילן, אגרות א', עמ' 225, תשל"ו-1976. רמת גן. החלטות הוועדה לרה-אורגניזציה, העולם, 27 במאי 1927 בשנת 1929 הוקמה הסוכנות היהודית והחליפה את ההנהלה הציונית. בשל מצב הפיננסי של ההנהלה הציונית תחליט ועדת המומחים בהמשך על צמצום משמעותי ביותר בהוצאותיה כלומר בתקצוב המפעלים הציוניים ובהם ההתיישבות, דבר זה יעורר ביקורת רבה כנגד. מי הוא הארי סאקער?, הצפירה, 27 באוקטובר 1927 מאיר בר-אילן, אגרות א', עמ' 231, תשל"ו-1976. רמת גן. לשינויים אלה בהנהלה הציונית היו השלכות בתווך הקצר בפרט על ההתיישבות החלוצית ועל סוגיות הקשורות לפועלים, ולפיכך כתוצאה מכך ראו מנהיגי הפועלים בתוצאות אלה כישלון חריף דבר שהביא אותם למסקנות בדבר עתיד התנהלותם בפוליטיקה והחינוך הציוניים כך שחתרו להנהגתה ו"כיבושה", דבר אשר הצליחו לעשות בתוך 8 שנים עם החלפת חיים ויצמן בדוד בן-גוריון והשגת כמעט מחצית מסך הקולות בבחירות לקונגרס הציוני העולמי הי"ט. ראו למשל ב-אניטה שפירא, ברל: ביוגרפיה, עמ' 291, תל אביב: עם עובד, 1980. הערך בוויקיפדיה הגרמנית של מרכז הירידים בבזל – (גר') עם זאת לשם הטקסיות קיימו שתי ישיבות במבנה ההיסטורי בו נערך הקונגרס הראשון. סיכה על דש הבגד, באתר הארכיון הציוני המרכזי הקונגרס התקיים חודש לפני ציון עשור להצהרת בלפור. הקונגרס הציוני החמישה עשר- היום הראשון, בביטאון התנועה הציונית העולם⁩⁩, 2 ספטמבר 1927 הגם שביישוב העברי היו מי ששרו כבר את פזמון "התקווה" בנוסחו המחודש, שרו צירי הקונגרס את המילים כבשיר המקורי תקוותינו: עוֹד לֹא אָבְדָה תִּקְוָתֵנוּ / הַתִּקְוָה הַנּוֹשָׁנָה / לָשׁוּב לְאֶרֶץ אֲבוֹתֵינוּ / לָעִיר בָּהּ דָּוִד חָנָה". תהליך שהחל כבר בקונגרסים הקודמים הי"ג והי"ד והביא בין היתר לאיחוד קופות החולים של הפועל המזרחי עם קופת החולים של ההסתדרות. הקונגרס הציוני ה-15, באתר ארכיון המדינה שמעון רשף ויובל דרור, החינוך העברי בימי הבית הלאומי 1919–1948, עמ' 11–14 ועמ' 40, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשנ"ט-1999 בוריס שץ, "מכתב גלוי לקונגרס הציוני הט"ו" בפרויקט בן-יהודה עד לפתיחתו מחדש בשנת 1935 לאחר הכרזה על הקמת חברת בצלאל החדש בקונגרס הציוני העולמי ה-19. הקונגרס הציוני ה-15, באתר ארכיון המדינה עמ' 7–10 מכתב הוועד לצירי הקונגרס. בקונגרס הציוני הקודם ניתנו להם לפנים משורת הדין 8 מנדטים, 5 לאחדות העבודה ו-3 לצעירי ציון. לפני הקונגרס הציוני, הצפירה, 29 באוגוסט 1927 מנחם מאוטנר, רונן שמיר ואבי שגיא, רב-תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית, עמ' 602, הוצאת רמות, רעננה תשנ"ח-1988 מירה קצבורג-יונגמן, החוויה היהודית האמריקנית: תולדות, מבואות, מקורות עמ' 151. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. תשס"ז-2007. רון אבני, דן באומן, אבי שפירא ועמוס נור, מיקום רעה"א שלה- 11 יולי 1927 בארץ ישראל - אנטומיה של טעות, אופקים בגאוגרפיה, 2001, עמ' 85–94 על פי דוח מזכיר ממשלת המנדט, ראו בעמ' 18 וטבלה מס' 2 של הפריט הביבליוגרפי הראשון ב-"לקריאה נוספת" - להלן: "רון אבני, 1999"