laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית

71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית (בגרמנית: 71iFragmente einer Chronologie des Zufalls) הוא סרט אוסטרי מ-1994 מאת מיכאל הנקה. זהו חלקה האחרון של "טרילוגיית ההתקרחנות" של הנקה המורכבת משלושת סרטי הקולנוע הראשונים שביים, ועוסקת בנושאים כמו התנוונות רגשית וניכור בחברה המודרנית. הסרט מבוסס על אירוע טבח אמיתי שאירע בסניף בנק באוסטריה, שבו סטודנט צעיר ירה למוות במספר בני אדם אותם לא הכיר מעולם ולאחר מכן התאבד. הסרט מורכב מ-71 קטעים (פרגמנטים) שלכאורה אינם קשורים אחד לשני המופרדים בהפוגות להרף-עין של מסך שחור, וממספר קווי עלילה נרטיביים המתארים את חייהם של כמה בני אדם, שמן הסצנה המתארת את הטבח בבנק ניתן להסיק כי הם קשורים באופן כלשהו לאירוע זה. הדמויות כוללות את הרוצח עצמו, וכן ילד רומני שהיגר לאוסטריה באופן בלתי חוקי וחי ברחובות וינה (דמות שמבוססת אף היא על מקרה אמיתי), מאבטח נוצרי דתי העובד בבנק, קשיש שהטלוויזיה בביתו דלוקה לכל אורך הסרט, וזוג השוקל לאמץ ילד. חלקים רבים של הסרט מהווים כתבות חדשות טלוויזיוניות אמיתיות הכוללות דיווחים על מלחמת בוסניה, מלחמת האזרחים בסומליה, הלחימה בדרום לבנון (1982 - 2000), מעשי פיגועים בטורקיה, וההאשמות במעשים מגונים שהופנו כלפי מייקל ג'קסון. חלק מכתבות אלה אף עוסקות באירועים מתוך הסרט - מעשה הטבח וגילויו של הילד שהיגר מרומניה. הסרט נחשב לשונה משני הסרטים הראשונים בטרילוגיה בכך שאינו עוסק בתא משפחתי בודד אלא במרכיבים שונים ומצטלבים של החברה, וכן בעיסוקו של הנקה בנושאים גלובליים יותר שאינם קשורים בהכרח לאוסטריה, דבר שחזר על עצמו בסרטיו הבאים. הטכניקה של הרכבת סרט מסצנות רבות שלכאורה אינן קשורות אחת לשנייה חזרה על עצמה בסרט מאוחר יותר של הנקה, "לחיות על הקצה". טכניקה זו, לדבריו של הנקה, היא הדרך היחידה בה יוצר קולנועי מסוגל לדמות את עושרם של החיים האמיתיים. "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" ו"לחיות על הקצה" חולקים את הנושא המרכזי של הצטלבות גורלותיהם של בני אדם הזרים זה לזה, בעקבות מאורע מסוים. בניגוד ל"לחיות על הקצה", בו המאורע המקשר בין גורלותיהן של הדמויות מתרחש בתחילת הסרט, ב"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" מאורע זה מתרחש בסופו של הסרט. אתר "Senses of Cinema" קרא לסרט "אחת מהיצירות הנרטיביות המאתגרות ביותר של שנות התשעים", וטען גם כי הבנק בו מתבצע הטבח בסוף הסרט בא לסמל את הקפיטליזם התאגידי. בפסטיבל הסרטים הקטלוני הבינלאומי בסיטגס זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס איגוד מבקרי התסריטאים הקטלוני. "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר נטפליקס "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר AllMovie (באנגלית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר Metacritic (באנגלית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית", באתר "הבמה" ריאיון עם מיכאל הנקה, במארז ה-DVD של הסרט אדם בינגהם, זמנים מודרניים: הערות לקראת עיון ב"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" מאת מיכאל הנקה, באתר "Senses of Cinema" (באנגלית)
פול קלוג

פול פרדריק קלוג (באנגלית: Paul Frederick Kluge, נולד בשנת 1942 בניו ג'רזי, ידוע בכינוי P. F. Kluge) הוא סופר אמריקאי המתגורר באוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית-הספר הגבוה לאומנות וכיום הוא מלמד במקום כתיבה יוצרת. בין השנים 1967–1969 שרת בחיל השלום והוצב במיקרונזיה. קלוג כותב בעיקר רומאנים והוא מחברם של כמה ספרים עטורי שבחים ביניהם גם הרומן האחרון שלו שיצא ב- 2008, Gone Tomorrow. שתיים מצירותיו הפכו לסרטי קולנוע: "אדי והמשוטטים" (1983) ואחר צהריים של פורענות (1975) שבוסס על מאמר שכתב יחד עם תומאס מור עבור מגזין "לייף". קלוג נוהג לכתוב גם למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק. The Day I Die: A Novel of Suspense ‏ (1976) Eddie and the Cruisers ‏ (1980) MacArthur's Ghost ‏ (1987) Seasons for War ‏ (1988) Biggest Elvis ‏ (1996) Final Exam ‏ (2005) The Edge of Paradise ‏ (1991) Alma Mater: A College Homecoming ‏ (1995) Gone Tomorrow ‏ (2008) פול קלוג, ברשת החברתית Goodreads פול קלוג, האתר הרשמי. פול קלוג באתר Xoxox Press. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיתור

כיתור הוא תמרון שבו כוח אחד מקיף את הכוח השני מכל עבריו. לעיתים הכיתור לא נעשה על ידי חסימת הכוח המכותר, אלא רק על ידי שליטה באש על דרכי הגישה של הכוח המכותר. כיתור מתקיים בעיקר בפעילות צבאית, אך גם בפעילות משטרתית ולעיתים גם בפעילות של כוחות שאינם סדירים. הכוח המכותר נמצא בעמדת נחיתות משום שיכולת התמרון שלו מוגבלת, כל אגפיו חשופים לאויב, ולרוב דרכי האספקה שלו מנותקות, לפחות במידת מה. מאידך, לכוח המכותר קווי אספקה קצרים המקלים עליו לנייד את יחידותיו בתוך השטח המכותר בעוד שקווי האספקה של הכוח המכתר נמתחים ויעילותם נפגמת. נוסף על כך, על הכוח המכתר לפזר את כוחותיו סביב אזור הכיתור כולו, ולשם כך עליו לדלל את כוחותיו לאורך החזית המתארכת, אילוץ החושף נקודות תורפה בטבעת הכיתור. כוח מכותר עשוי לנסות ולפרוץ את דרכו אל מחוץ לטבעת הכיתור, יכול לדבוק בעמדותיו על מנת להתיש את הכוח המכתר, יכול להילחם עד מוות או להיכנע. כיתור שימש טקטיקה צבאית על ידי מצביאים רבים במהלך ההיסטוריה, בהם אלכסנדר הגדול, חניבעל, סון דזה, אלברכט פון ולנשטיין, היינץ גודריאן, גרד פון רונדשטט, גאורגי ז'וקוב וג'ורג' פטון. סון דזה סבר כי עדיף שלא לבצע כיתור הדוק אלא לתת לכוח המכותר אפשרות להימלט על מנת למנוע את העלאת המורל בקרבו, דבר שיכול להביא למלחמתם למוות במקום האפשרות העדיפה שייכנעו. הטקטיקה הבסיסית של כיתור, תנועת מלקחיים, מתבצעת כך שלאחר שהאויב התקדם במרכז החזית, מותקפים בו זמנית אגפי האויב משני צדדיו כדי לכתרו. בו בזמן תנועת מלקחיים נוספת סוגרת את האגף המרוחק של האויב כדי למנוע תגבור הכוחות במרכז. הטקטיקה מסוכנת ליישום, היות שהתוקף חייב להפריש חלק ניכר מצבאו לאגפיו החזקים וכך המרכז נותר חלש וקל יותר להבקיע אותו. הכיתור של הארמייה השישית במהלך קרב סטלינגרד הוא דוגמה אופיינית לשימוש בטקטיקה זו. במידה וקיים בשדה הקרב מכשול טבעי כגון הרים או אוקיינוס דרושה רק מחצית מ"תנועת המלקחיים" ("צבת יחידה") מכיוון שהתפקיד נעשה על ידי אותו המכשול. המתקפה הגרמנית על שפלת צרפת בשנת 1940 היא דוגמה אופיינית למצב זה. דוגמה שלישית ונפוצה יותר של כיתור היא מצור. במקרה זה הכוח המכותר הוא זה שיוצר את המצב מיוזמתו והוא נעשה במבצר שבו קיימת אספקה לזמן ארוך וביצורים מגננתיים אשר מונעים אפשרות של מתקפה. מצורים התרחשו כמעט לאורך כל היסטוריית הלחימה. קרב קאנאי (פוליה, 216 לפנה"ס) קרב פראוסטדט (פולין, 1706) קרב טננברג (פולין, 1914) קרב קייב (ברית המועצות, 1941) קרב סמולנסק (ברית המועצות, 1941) קרב סטלינגרד (ברית המועצות, 1942) כיתור הארמייה השלישית של מצרים (סיני, 1973) מבלט
שוורין

שוורין (בגרמנית: Schwerin) היא עיר בצפון גרמניה, בירת המדינה הפדרלית הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. האוכלוסייה נכון לדצמבר 2015 עומדת על כ-96,800 תושבים. שוורין מוקפת על ידי אגמים רבים, הגדול בהם הוא אגם שוורין, ששטחו כ-60 קמ"ר. היישוב הוקם במאה ה-11 כשסלאבים בנו טירה באזור בו נמצאת כיום טירת שוורין. במאה ה-14 הפכה שוורין לחלק מדוכסות מקלנבורג, והפכה לעיר המושב של הדוכס מאז ועד ל-1918, מהפכת נובמבר, בה ויתרו הקיסר הגרמני, וילהלם השני, והאצולה המקומית על השלטון. במלחמת העולם השנייה נכבשה שוורין על ידי צבא ארצות הברית במאי 1945, נמסרה לאחר מכן לבריטים ולאחר מכן לידי הצבא האדום. שוורין נכללה בתחום אזור הכיבוש הסובייטי והייתה חלק מגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, נוצרה מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, ושוורין נבחרה בתור בירת המדינה, אף-על-פי שהעיר רוסטוק הנמצאת גם היא במדינה, גדולה יותר. אתר התיירות המרכזי בעיר הוא טירת שוורין, שנבנתה על אי באגם שוורין למטרת מגורים של הדוכס של מקלנבורג-שוורין. כיום נמצא בטירה פרלמנט המדינה. כמו כן, על האי שוכנת קתדרלת הארמון, שנבנתה במאה ה-16, והייתה הקתדרלה הפרוטסטנטית הראשונה שנבנתה במקלנבורג. הקהילה היהודית בשוורין מונה כ-900 איש, רובם יוצאי ברית המועצות. זוהי אחת הקהילות הגדולות במזרח גרמניה. משנת 1991 מתקיים בעיר פסטיבל סרטים מהגדולים במזרח גרמניה בשבוע הראשון של מאי בשם "FilmArtFestival Mecklenburg-Pomerania". פינלנד ואסה, פינלנד (מ־1965) מדיה וקבצים בנושא שוורין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שוורין (בגרמנית) שוורין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השלכה (כלכלה)

השלכה, הוא מונח כלכלי המציין תאוריה שנוסחה לראשונה על ידי פרידריך פון ויזר, הקובעת כי מחירי גורמי הייצור (פקטורי ייצור) נקבעים על פי מחירי התפוקה. קביעה זו הפוכה לקביעת הכלכלנים הקלאסיים כמו אדם סמית ודייוויד ריקרדו (ראו גם: תאוריית הערך של העבודה). תאוריית ההשלכה של ויזר נוגעת לדיון בטיבו של ערך כלכלי. כלכלנים מאסכולת התועלת השולית כמו קרל מנגר והאסכולה האוסטרית טענו כי ערך כלכלי אינו נקבע על פי גורמי הייצור שהיו שותפים ביצירת המוצר. אלא, על פי השימוש המוערך ביותר שהמוצר האחרון יכול לשמש לו או התועלת השולית של המוצר המוגמר. על פי תאוריית הערך השולי, קל להבין כיצד ערכם של מוצרים מסדר נמוך (מוצרי צריכה) מבוסס על הערכת הרוכש המשתמש בהם. ערכם של מוצרים מסדר גבוה (מוצרים המשמשים בייצור מוצרים אחרים) ניתן להיקש על פי הערך השולי המשתרשר ממוצרים מסדר נמוך וקשה מאוד לחשבו. לכן, פיתח ויזר את הרעיון שלפיו מוצרים מסדר גבוה גם הם מוערכים על פי ערך שולי ישיר— זה של הצרכנים שלהם, יצרנים המשתמשים במוצרים מסדר גבוה כדי ליצור מוצרים מסדר נמוך.
סנטינל 3

סנטינל 3 (Sentinel 3) הוא מערך לוויני חישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק מתוכנית קופרניקוס האירופית. הלוויין מיועד לעקוב אחר הקרקע והאוקיינוסים, באמצעות מגוון חיישנים אופטיים. מערך הלוויינים עובד בצוותא עם לוויני סנטינל 2, יאפשר ייצור מהיר של תצלומי לוויין, ומפתחיו מציינים כי בין הפקודה לצלם אזור בעל עניין עד שיופצו תוצרים למשתמשים יעבור פרק זמן שלא יעלה על שלוש שעות. המערך מארבעה לוויינים: Sentinel-3A שוגר ב-16 בפברואר 2016. Sentinel-3B שוגר ב-25 באפריל 2018 Sentinel-3C מתוכנן להיות משוגר ב 2024 Sentinel-3D מתוכנן להיות משוגר ב 2025 בין משימות הלוויינים ניתן לציין: המשך המשימות של הלוויין Envisat - צילומי צבע של יבשה וימים מדידת טמפרטורה של אזורי יבשה וים מעקב אחר קרחונים מעקב אחר צמחייה סנטינל 1 סנטינל 2 סנטינל 4 סנטינל 5 אתר האינטרנט הרשמי של סנטינל 3 (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא סנטינל 3 בוויקישיתוף סנטינל 3, באתר לווייני סנטינל לוויני סטנינל 3 מידע טכני על הלוויין Sentinel-3 - Missions - Sentinel Online - Sentinel, sentinel.esa.int Bergin, Chris; Graham, William (16 בפברואר 2016). "Russian Rokot launches Sentinel-3A". NASA Spaceflight. נבדק ב-16 בפברואר 2016. {{cite news}}: (עזרה) Clark, Stephen (25 באפריל 2018). "European environmental observer launched by Russian rocket". Spaceflight Now. נבדק ב-25 באפריל 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Sentinel 3C". the EO handbook. נבדק ב-15 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה)
סנטינל 4

סנטינל 4 (Sentinel 4) הוא מטע"ד לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. המטעד יחובר ללוויין מסדרה מטאוסאט של ארגון EUMETSAT. הוא יוצב בחלל במסלול גיאוסטציונרי, בשונה מלווייני סנטינל 1, 2 ו - 3, המתוכננים לפעול בגובה נמוך מעל כדור הארץ. יעודו העיקרי של הלוויין - מעקב אחר אטמוספירת כדור הארץ, באמצעות חיישן מולטי ספקטראלי. סנטינל 1 סנטינל 2 סנטינל 3 סנטינל 5 מדיה וקבצים בנושא סנטינל 4 בוויקישיתוף סנטינל 4, באתר לווייני סנטינל מידע טכני על הלוויין Sentinel-4 - Missions - Sentinel Online - Sentinel, sentinel.esa.int
טלוגו

טֶלוּגוּ (తెలుగు) היא שפה דראווידית. השפה מהווה שפה רשמית במדינות ההודיות אנדרה פרדש וטלנגאנה ובמחוז ינאם המשתייך לטריטוריית האיחוד פודוצ'רי. זו השפה ה-13 המדוברת ביותר בעולם כשפת אם. כאשר כוללים דוברים שזו אינה שפת האם, טלוגו היא השפה השלישית המדוברת ביותר בהודו. טלוגו היא שפה קלאסית בת אלף שנים של ספרות ויצירה תרבותית רצופה. המסורת הספרותית בטלוגו ידועה פחות מזאת של הטמילית. ערך מורחב – ספרות טלוגו מדיה וקבצים בנושא טלוגו בוויקישיתוף טלוגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתנולוג 2009 העיצורים המנושפים מופיעים לרוב במילים שאולות, וכן החוככים מלבד הפונמה הילידית /s̪/ ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלי תל אל-יהודיה

כלי תל אל יהודיה היא קבוצת כלי קרמיקה ייחודית מתקופת הברונזה התיכונה II בארץ ישראל ותקופת הביניים השנייה בהיסטוריה של מצרים העתיקה תקופת החיקסוס. מקור השם של קבוצת הכלים נלקח מהתל בו נמצאו לראשונה תל אל יהודיה במרכז הדלתה של הנילוס במצרים. כלים אלו נמצאו גם באתרים ארכאולוגים בקפריסין ובלבנט. כלים אלו נתגלו לראשונה בחפירתו של פלינדרס פיטרי בתל בשנים 1905 – 1906. פיטרי היה הראשון שזיהה את ייחודה של קבוצת כלים זו. הכלים נמצאו לראשונה בשכבות שתוארכו לתקופת הברונזה תיכונה IIA ‏(MBIIA) (שנים (2000 – 1750 לפנה"ס), הקבוצה הגיעה לשיא הפופולריות בתקופות ברונזה תיכונה IIB-C ‏(MBIIB-C) (שנים (1750 – 1550 לפנה"ס), שבה ניתן לראותה בו זמנית באתרים בכנען ובאתרי הדלתה במצרים. שרידים מעטים של קבוצת כלים זו ניתן למצוא באתרים בתקופת הברונזה המאוחרת. החומר ממנו נעשו הכלים היה בצבע אפור או חום בהיר שהכיל גריסים, מחופה חיפוי אפור, חום-שחור או צהוב וממורק. הייחוד של כלים אלה נובע מהעיטור המיוחד שלהם. סגנון של עיטור מודקר, שנעשה בעזרת כלי חד. העיטור כלל דגמים ממולאים דקירות המוגבלים על ידי חריצים, או שטחים ממולאים בדקירות הנמשכות בקו ישר, או אלכסוני או בזיגזג, ללא הגבלה של השטח הדקור על ידי חריצים. המוטיבים השולטים בדקירות הם משולש, מרובע או מעוין. נתגלו גם כלים בודדים עם מוטיב עיטור של מעגלים כפולים. העיטור נעשה על הכלי לאחר שהוא הוחלק ושויף. פני השטח של הכלים לרוב כהה. החורים שנוצרו מולאו לעיתים קרובות בגיר או סיד, ובכך נוצרה ניגודיות מעניינת יותר בין פני השטח הכהים וחורי הדיקור הבהירים. משפחת כלי תל יהודיה כוללת בעיקר פכיות (פך קטן), וכן כלים זואומורפיים (כלי המעוצב כבעל חיים). נמצאו מספר דוגמאות נדירות של כלים המעוצבים כפרי. מקורה של משפחת הכלים הוא בכנען אשר ממנה היא יוצאה לאזורים אחרים. כמות גדולה של כלים נמצאה מעמק הנילוס עד נוביה בדרום. אבל עיקר תפוצתם במצרים העתיקה היה בדלתה של הנילוס באתרים חיקסוסיים. כלים נמצאו בחלקה של כנען. כלים נמצאו לאורך החוף, מחופה הצפוני של כנען, החוף הפיניקי כולל החוף של סוריה. כלים נמצאו בחופה המזרחי של קפריסין (לא נמצאו כלים באזורים הפנימיים של כנען הצפונית וסוריה). תפוצת הכלים מצביעה על קשרי המסחר בתקופה שבה הייתה נפוצה. מציאת כלים אלה באתר ארכאולוגי נותנת כלי אבחון חד משמעי לזיהוי תקופת הברונזה התיכונה IIB-C באתרי ארץ ישראל ומצרים. למשל, באתר מנדס אשר נמצא באזור הדלתה של הנילוס, נמצאו שברי כלים אלה בשלבים מוקדמים של החפירה והם אפשרו לארכאולוג הקנדי האחראי פרופסור דונלד ב' רדפורד לקבוע את מציאותה של תקופת הביניים השנייה באתר, ובכך לשער שהיישוב היה תחת כיבוש בתקופה זו. רות עמירן, הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, עמודים 144 - 149 Petrie, W.M. Flinders [1906], Hyksos and Israelite Cities, London, 1906 . מדיה וקבצים בנושא כלי תל אל-יהודיה בוויקישיתוף רות עמירן, הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל ע' 146
בריגיטה פסבנדר

בריגיטה פסבנדר (בגרמנית: Brigitte Fassbaender, נולדה ב-3 ביולי 1939 בברלין) היא זמרת מצו-סופרן אופראית גרמניה ובשנים האחרונות, מנהלת אמנותית. פסבנדר נושאת את אות הכבוד "זמרת החצר" (Kammersänger) מטעם האופרה הממלכתית של בוואריה. פסבנדר היא בתם של שחקנית הקולנוע סאבין פטרס והבריטון הגרמני הנודע וילי דומגראף-פסבנדר. המשפחה השתקעה בנירנברג אחרי מלחמת העולם השנייה, ובריגיטה החלה בקריירת השירה שלה במינכן. בראיון בבי.בי.סי. דיברה בריגיטה פסבנדר בחופשיות על יחסיה עם שני המינים ועל מערכת היחסים שניהלה במשך 27 שנים עם בת זוגה. בריגיטה פסבנדר למדה שירה אצל אביה בקונסרבטוריון של נירנברג. בשנת 1961 הצטרפה לאופרה הממלכתית של בוואריה. התפקיד הראשי הראשון ששרה שם היה ניקלאוס בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך. בשנת 1967 הופיעה פסבנדר במינכן כאוקטביאן ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, התפקיד שהזניק אותה לקריירה בינלאומית. ב-1971 שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והופעת הבכורה שלה המטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-1974. נוסף להישגיה בתחום האופרה, נחלה פסבנדר הצלחה באולם הקונצרטים כזמרת לידר ובסרטי קולנוע, כאשר שרה את תפקיד הנסיך אורלובסקי בהפקה קולנועית משנת 1984 של העטלף מאת יוהאן שטראוס. היא הרבתה להקליט - אופרות, לידר (בהם מסע החורף ושירת הברבור של שוברט), אורטוריות ("אורטוריית חג המולד" של באך, משיח של הנדל ועוד) - והופיעה במספר רב של הפקות אופרה טלוויזיוניות, המצויות כיום על גבי DVD. אלה כוללות תפקידי מפתח כמו אוקטביאן ב"אביר הוורד" ואורלובסקי ב"העטלף", שתיהן בניצוח קרלוס קלייבר, עמו הרבתה להופיע. בין שאר עיסוקיה, בריגיטה פסבנדר מלמדת כיתות אמן. בשנים האחרונות מכהנת פסבנדר במשרות ניהול. היא קיבלה עליה את ניהול התיאטרון הממלכתי של בראונשווייג בסקסוניה תחתית, שנהנה מחזונה היוצר למשך שנתיים. בשנת 1999 התמנתה למנהלת אמנותית בתיאטרון הממלכתי של טירול באינסברוק שבאוסטריה, היוצא בהפקות אופרה, בימתיות ותזמורתיות, מדי שנה. מדיה וקבצים בנושא בריגיטה פסבנדר בוויקישיתוף בריגיטה פסבנדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריגיטה פסבנדר, באתר AllMovie (באנגלית) בריגיטה פסבנדר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בריגיטה פסבנדר, באתר ספוטיפיי בריגיטה פסבנדר, באתר AllMusic (באנגלית) בריגיטה פסבנדר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בריגיטה פסבנדר, באתר Discogs (באנגלית) Short biography BBC Radio 3, The Lebrecht Interview, 4 August 2008] glbtq >> arts >> Divas Not just another summer season | The Bay Area Reporter Online BBC Cardiff Singer of the World | BBC Wales Online
החובב הצעיר

החובב הצעיר ("החובב הצעיר, אלקטרוניקה פופולרית לנוער החובב") הוא סדרה של שלושה ספרים שהופיעו בתחילת שנות ה-70 בהוצאת י. מרכוס ושות', ירושלים. את הסדרה ערך עודד שרמר (4X4SO) בהשתתפות יחיאל אגמון (4X4LI), יאיר בורלא (4X4BO), ויהודה פרדיס, שגם כתבו בה מספר מאמרים. בדומה לספרי "הטכנאי הצעיר" של שנות ה-50, עסקה הסדרה באלקטרוניקה פופולרית ופנתה בעיקר לחובבי רדיו. בכל כרך הופיעו מספר מדורים כמו "במו ידיך" (הרכבת מכשירים ובניות), מדידות וחישובים, רעיונות ואלתורים. בהיותו מכוון לחובבי רדיו, רבים ממדוריו של ה"חובב הצעיר" הוקדשו לתקשורת בגלים קצרים, למשדר רדיו, למקלטים, ולאנטנות. בנוסף הופיעו עצות מועילות לחובב וגם חידות משעשעות. למרות שרכיבים טרנזיסטורים היו קיימים זה מכבר, חלק ניכר מהמעגלים האלקטרוניים שתוארו בספר היו מבוססים עדיין על שפופרות ריק. מקצת מהמאמרים התייחסו לטרנזיסטורים מסוג גרמניום. חובבי הרדיו הצעירים של אותה תקופה, אשר התעניינו גם בבניית ציוד התקשורת שלהם בגלים קצרים (HF), הכירו את המעגלים, כמו למשל זה המופיע במאמר של דניאל רוזן (4X4SK) בכרך ב': "משדר זעיר ל-40 מטר" (40 מטר הוא אורך הגל המתאים לפס החובבים בתדר 7 MHz). זו תמונת המשדר כפי שבנה אותו בילדותו יוסף פנחסי (4Z1VC), כיום פרופסור להנדסת חשמל ואלקטרוניקה ודיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל
אחמד וחידי

אחמד וחידי (בפרסית: احمد وحیدی; נולד ב-27 ביוני 1958) הוא שר הפנים של איראן תחת הנשיא אבראהים ראיסי. וחידי כיהן כשר ההגנה של איראן בשנים 2009 עד 2013. וחידי שימש מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה האסלאמית, האחראי על מבצעים מחוץ לגבולות המדינה. בשירותו הצבאי נקשר שמו כאחראי לביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994, ובגינו הוא מבוקש על ידי האינטרפול יחד עם ארבעה בכירים איראנים נוספים. בשנים 2005–2009 כיהן כסגנו של שר ההגנה מוסטפא מוחמד נג'אר, ובספטמבר 2009 מונה לשר ההגנה. ב-1 ביוני 2011 הורתה בוליביה על גירוש אחמד וחידי משטחה בעקבות בקשת ארגנטינה. בהודעה הרשמית של ממשלת בוליביה נאמר: "ממשלת בוליביה דאגה לכך שאחמד וחידי יעזוב מיד את שטחה של בוליביה". באפריל 2024 ביקשה ארגנטינה מהאינטרפול להוציא צו מעצר לווחידי, עקב מעורבותו בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית. מדיה וקבצים בנושא אחמד וחידי בוויקישיתוף אחמד וחידי, מבוקש באתר האינטרפול דודי כהן ו-AP, המועמד לשר ההגנה באיראן - המפגע בארגנטינה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2009 איראן: הפרלמנט אישר מינוי של מחבל לתפקיד שר ההגנה, באתר נענע 10,‏ 3 בספטמבר 2009 רויטרס, בוליביה גירשה משטחה את שר ההגנה האיראני, באתר הארץ, 1 ביוני 2011 "Bolivia apologises to Argentina for Iran minister visit". BBC News (באנגלית). 2011-06-01. נבדק ב-2021-03-20. ארגנטינה הגישה בקשה רשמית לאינטרפול לעצור את שר הפנים של איראן, אחמד וחידי, באתר מעריב אונליין, 24 באפריל 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא איראנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרזייה וחיד דאסתג'רדי

מרזייה וחיד דאסתג'רדי (בפרסית: مرضیه وحید دستجردی; נולדה ב-11 בפברואר 1959) היא רופאה ופוליטיקאית איראנית. בשנת 2009 הייתה לאישה הראשונה מאז המהפכה האסלאמית שהתמנתה לשרה בממשלת איראן. דאסתג'רדי, בתו של יו"ר ארגון הסהר האדום באיראן, למדה רפואה באוניברסיטת טהראן בשנים 1976–1988. במשך 13 שנים הייתה חברת סגל באוניברסיטה, מהן שש שנים כראש החוג להכשרת אחיות ומיילדות. כרופאה היא הייתה ממייסדי האגודה המדעית באיראן לרבייה ולפריון. בשנים 2004–2009 שימשה מנהלת בית החולים עראש לנשים. במהלך שנות עיסוקה ברפואה עסקה רבות במיילדות וגינקולוגיה, ובשנים 1993–2000 הייתה חברת האגודה האמריקנית לנושא זה. באפריל 2008 הייתה דאסתג'רדי בין מארגני כנס בינלאומי בטהראן לאתיקה רפואית. באוניברסיטת טהראן הייתה חברת המערכת של כתב העת "Journal of Family and Reproductive Health". ספרים רבים בפרסית בנושא רפואת נשים חוברו או תורגמו על ידיה. בשנת 1992 נבחרה דאסתג'רדי לראשונה למג'לס כנציגת מחוז הבחירה של טהראן. שנה לאחר מכן הייתה בין מייסדי מפלגת "הארגון האסלאמי לרופאים". בשנת 1997 מונתה ליו"ר הוועדה לענייני נשים, משפחה ונוער. עם זאת, במהלך שנות כהונתה בפרלמנט הצביעה פעמים רבות בעד אישור חוקים המגבילים את זכויות הנשים במדינה ומקשים על זכויותיהן בכל הנוגע לגירושין, אפוטרופסות על ילדיהן וביצוע הפלות. כן התנגדה להצעת חוק לצירוף המדינה לאמנת האו"ם לביעור האפליה נגד נשים. בשנת 1998 הייתה דאסתג'רדי בין יוזמי הצעת החוק להפרדה בין המינים בבתי חולים ומוסדות רפואיים, אשר היוותה בסיס לחוק דומה שהתקבל בשנת 2006. בשנת 2009 הציג נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד את מועמדותה לתפקיד שרת הבריאות. דאסתג'רדי מונתה לתפקיד והייתה לאישה הראשונה שהתמנתה לממשלת איראן מאז המהפכה האסלאמית ולאישה השלישית המכהנת כחברת הממשלה בהיסטוריה של איראן המודרנית. היא פוטרה מתפקידה על ידי אחמדינז'אד ב-2012. מדיה וקבצים בנושא מרזייה וחיד דאסתג'רדי בוויקישיתוף
יורי דולגורוקי, נסיך קייב

יורי דולגורוקי (ברוסית: Юрий Долгорукий; סביבות 1090- 15 במאי 1157) היה בנו של ולדימיר השני. נסיך קייב ונסיך רוסטוב-סוזדל שתרם רבות למעבר מרכז הכוח מקייב לוולדימיר. ידוע כמייסד מוסקבה בשנת 1147. לדברי היסטוריון רוסי מהמאה ה-17 נולד דולגורוקי בשנת 1090. מכאן שהוא בנה של גיטה, בתו של הרולד השני, מלך אנגליה. ולדימיר השני ציין בספרו שאמו של יורי נפטרה בשנת 1107, ואילו גיטה מתה בשנת 1098. מכאן שאמו של דולגורוקי הייתה אשתו השנייה של ולדימיר. מאחר שבנו השני של דולגורוקי נולד בשנת 1112, סביר להניח שהוא עצמו נולד בין 1090 ל-1095. בשנת 1113 מונה דוגורוקי להיות נסיך רוסטוב-סוזדל. במהלך שלטונו בנה כמה מבצרים וייסד כמה ערים. לפי עדויות הכרוניקה ייסד דולגורוקי בשנת 1147 את מוסקבה, וב-1156 בנה סביב העיר חומה וחפיר. החל משנת 1132 ניסה דולגורוקי להרחיב את גבולות שלטונו לשטחים בדרום רוסיה. בשנת 1146 איזיאסלאב השני תפס את השלטון בקייב שלא במסגרת העברת השלטון המקובלת. הוא ניצל את תמיכת תושבי קייב ואת חולשתו של ויאצ'סלב, אחיו של יורי דולגורוקי שלפי הכללים היה אמור לקבל את נסיכות קייב. דולגורוקי, בתמיכת חלק מהנסיכים, פתח במאבק מזוין ובשנת 1149 כבש את קייב וזכה בתואר נסיך קייב. את אחיו ויאצ'סלב מינה להיות נסיך וישגורוד. אבל גם המינוי הזה היה מנוגד לכללים ואיזיאסלב השני ניצל זאת. בתמיכת ההונגרים והפולנים גירש את דולגורוקי וכוחותיו מקייב ומינה רשמית את ויאצ'סלב לנסיך קייב יחד אתו. ניסיונותיו של יורי דולגורוקי לחזור לקייב לא צלחו והוא חזר לצפון רוסיה. בשנת 1154, עם פטירת איזיאסלב השני, חידש יורי דולגורוקי את המאבק. הוא קיבל את תמיכתם של הנסיכים האחרים ובמרס 1155 כבש את קייב שוב. הוא מינה את בניו לשליטים בכמה נסיכויות והם תמכו בו במלחמותיו הפנימיות. בשנת 1157 התגבשה קואליציה חדשה של כמה נסיכים ואצילים מקייב נגד שלטונו של יורי דולגורוקי. המאבק לא הגיע לשלב צבאי בגלל מותו של דולגורוקי ב-15 במאי 1157 יש טוענים הוא הורעל. עם פטירתו בזז ההמון את ארמונו. דולגורוקי נישא פעמיים - לבת אצולה קומני ולאולגה ממוצא ביזנטי, אולי ממשפחתו של יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית היו לו 13 ילדים: רוסטיסלאב, נסיך נובגורוד אנדרי בוגולובסקי - נסיך ולדימיר איוואן - נסיך קורסק גלב - נסיך פריאסלאבל וקייב בוריס - נסיך בלגורוד וטורוב מסטיסלאב, נסיך נובגורוד יארוסלאב, נסיך צ'רניגוב סוויאטוסלאב, נסיך יורייב וסילי, נסיך סוזדל מיכאל הראשון, נסיך ולדימיר, נסיך ולדימיר וסבולוד השלישי, נסיך ולדימיר אולגה - התחתנה עם נסיך גליץ' מריה - התחתנה עם נסיך נובגורוד-סברסקי על שמו נקראת הצוללת יורי דולגורוקי. מדיה וקבצים בנושא יורי דולגורוקי, נסיך קייב בוויקישיתוף נתונים אישיים