laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
True (אלבום של אביצ'י)

True הוא אלבום הבכורה של המפיק השוודי אביצ'י. האלבום יצא לאור ב-13 בספטמבר 2013 דרך חברות התקליטים PRMD Music ואיילנד רקורדס. האלבום קודם על ידי חמישה סינגלים, כאשר הראשון מביניהם "Wake Me Up" זכה להצלחה רבה והגיע לפסגת מצעדי שירים רבים ברחבי העולם. ב-24 במרץ 2014 הוציא אביצ'י גרסת רמיקסים של האלבום בשם "True (Avicii by Avicii)‎". מידע על האלבום True באתר MusicBrainz מידע על האלבום True באתר AllMusic האלבום True באתר Discogs האלבום True באתר ספוטיפיי האלבום True באתר דיזר האלבום True באתר אפל מיוזיק האלבום True באתר Last.fm האלבום True באתר טיידל האלבום True באתר יוטיוב About the Author / Jake Gable, ‘Avicii by Avicii’ remix album of ‘True’ turns 5 years old, We Rave You, ‏2019-03-27 (באנגלית) מידע על True, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על True, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על True, באתר המצעד הגרמני מידע על True, באתר מצעד דנמרק מידע על True, באתר המצעד הנורווגי מידע על True, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על True, באתר המצעד הספרדי מידע על True, באתר המצעד הפורטוגזי, ארכיון מידע על True, באתר המצעד הפיני מידע על True, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על True, באתר המצעד השוודי
מוזיאון חניתה לחומה ומגדל

מוזיאון חניתה לחומה ומגדל הוא מוזיאון המציג את סיפור ההקמה של הקיבוץ חניתה כחלק ממבצעי חומה ומגדל. המוזיאון מחולק לשלושה אגפים: אגף חומה ומגדל - תצוגה של תצלומים, כלים חקלאיים כלי נשק, כלי עבודה, חפצים של מקימי היישוב וסרט על הקמת הקיבוץ ועל השנים הראשונות בו שצילם נתן אקסלרד. אגף ארכאולוגיה - תצוגה של שרידים של התקופה הביזנטית בארץ ישראל ושל כנסייה ביזנטית ששכנה בשטח הקיבוץ, פסיפסים, מטבעות מתקופת בית המקדש השני וכלי אבן שבהם השתמש האדם הקדמון. חדר טבע - תצוגה של פוחלצים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון חניתה לחומה ומגדל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון חניתה לחומה ומגדל מוזיאון חניתה לחומה ומגדל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מוזיאון חומה ומגדל חניתה, זמן גליל מערבי רונית סבירסקי, קק"ל, בחומה ומגדל כבר הייתָ? אז קפוץ ליער חניתה, באתר ynet, 2 בפברואר 2011 רונית ורד, פסיפס עם חזירים וארנבות, באתר הארץ, 25 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסטון רוזס

הסטון רוזס (The Stone Roses) היא להקת רוק מהעיר מנצ'סטר. היא נחשבת לאחת הלהקות שבישרו את סגנון הבריטפופ, שהיה אחד הסגנונות הפופולריים במוזיקה הבריטית בשנות ה-90 של המאה ה-20. איאן בראון (Ian Brown) פגש את ג'ון סקוויר (John Squire) בבית הספר ולאחר גלגולים ושינויים התגבשה להקת הסטון רוזס. זה קרה בשנת 1983 עם איאן בראון כסולן, ג'ון סקוויר בגיטרה, גארי מאונפילד המכונה מאני (Mani, Gary Mounfield) בגיטרה בס ואלן רן, המכונה רני בתופים (Reni, Alan Wren). חוזה ההקלטות הראשון שהשיגה הלהקה היה בחברת Thin Line עם הסינגל So Young. הסינגל זכה לביקורות פושרות וחברי הלהקה החליטו להפסיק להקליט, אך חזרו בהם לקראת סוף אותה שנה. הסינגל Sally Cinnamon עורר עניין מסוים בחברות תקליטים בתוך מנצ'סטר ולבסוף נחתם חוזה לשמונה תקליטים עם חברת "סילברטון". הסינגל הבא שלהם, Elephant Stone, זכה להצלחה רבה אך עדיין לא הצליח לפרוץ את השוק המקומי. באפריל 1989 יצא אלבומם הראשון שנשא את שם הלהקה. אלבום הבכורה של הסטון רוזס, The Stone Roses, זכה לביקורות נלהבות ונחשב כפורץ דרך בזכות סגנון הפופ-רוק הפסיכדלי שבו. שנים לאחר יציאתו לאור, הוא הוכתר על ידי NME כאלבום הבריטי הטוב ביותר בכל הזמנים והשפיע על להקות כמו אואזיס, בלר וארקטיק מאנקיז. האלבום זכה לביקורות נלהבות. בשלב הזה סגנון הלהקה התגבש כאינדי משולב עם מקצבי אסיד-דאנס. הלהקה הפכה במהרה ללהקת פולחן עם מיליוני מעריצים ברחבי העולם ובבריטניה בפרט. הסגנון שלהם, שלא היה מוכר לפני כן, הוביל להקות חדשות לאמץ את הסגנון הבריטי הייחודי הזה, שלעתיד "התחרה" בגראנג' האמריקאי בשם בריטפופ. האלבום השני של הלהקה, Second Coming, שיצא בשנת 1994 בלחץ חברת התקליטים שלהם (האלבום היה אמור לצאת ב-1991), כבר נבלע בין אין ספור האלבומים והלהקות שהחיו את סצנת הבריטפופ בבריטניה. עקב כך פרש רני מהלהקה, דבר שכמעט פירק את הלהקה. שנתיים לאחר מכן פרש הגיטריסט ג'ון סקוויר ובכך קבע את ההתמוטטות הסופית של הלהקה. לאחר פירוק הלהקה איאן בראון יצא לקריירת סולו מצליחה. ג'ון סקווייר הקים את להקת Seahorses, שהוציאה אלבום אחד מצליח, אך התפרקה זמן קצר לאחר מכן. הבסיסט מאני הצטרף ללהקת פריימל סקרים. The Stone Roses (1989) Second Coming (1994) מדיה וקבצים בנושא הסטון רוזס בוויקישיתוף הסטון רוזס, ברשת החברתית פייסבוק הסטון רוזס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הסטון רוזס, סרטונים בערוץ היוטיוב הסטון רוזס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הסטון רוזס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) הסטון רוזס, באתר ספוטיפיי הסטון רוזס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) הסטון רוזס, באתר Last.fm (באנגלית) הסטון רוזס, באתר AllMusic (באנגלית) הסטון רוזס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הסטון רוזס, באתר דיזר הסטון רוזס, באתר Discogs (באנגלית) הסטון רוזס, באתר Songkick (באנגלית) הסטון רוזס, באתר Genius הסטון רוזס, באתר SecondHandSongs הסטון רוזס, באתר בילבורד (באנגלית) הסטון רוזס, באתר טיידל (באנגלית) מיכל הניג, הסטון רוזס" חוגגים 20 שנה, nrg ‏, 10/8/2009 אלכס פולונסקי, אבא שלהם גנן. הסטון רוזס, נענע 10 ‏, 16/08/2009 יובל ברוסילובסקי‏, סטון רוזס מתאחדים: אירוע היסטורי או פלופ מיותר?, באתר וואלה, 23 באוקטובר 2011 The Stone Roses: אלבום האינדי-רוק הטוב ביותר בכל הזמנים?, בפורום הגריד, 29 ביולי 2020 NME's best British album of all time revealed | NME, NME Music News, Reviews, Videos, Galleries, Tickets and Blogs | NME.COM, ‏2006-01-26 (באנגלית)
צרפתי (סרט, 2019)

צרפתי (ברוסית: Францу́з) היא דרמה היסטורית רוסי שביים אנדריי סמירנוב על תחילת ההפשרה בברית המועצות. הסרט מוקדש לזכרו של אלכסנדר גינזבורג, דיסידנט סובייטי, אחד האידאולוגים של סמיזדאת. הקרנת הבכורה התקיימה ברוסיה ב-31 באוקטובר 2019. הסרט זכה בפרס ניקה לסרט הטוב ביותר, בטקס שתוכנן למרץ 2020 ונדחה לאפריל 2021 ואנדריי סמירנוב, במאי הסרט, זכה גם בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר. בשנת 1957 פייר דוראן, סטודנט צרפתי ממוצא רוסי, מגיע למוסקבה להתמחות באוניברסיטת מוסקבה. נראה שהמלחמה הקרה נסוגה, המגעים עם זרים כבר אינם באיסור והמוסקובאים מתקשרים בעניין ובלבביות עם פייר, שמדבר רוסית כל כך טוב... הצרפתי מתיישב במעונות באוניברסיטת מוסקבה, לומד ספרות רוסית, עובד על עבודתו של הכוריאוגרף מריוס פטיפה, מתיידד עם צלם-סטודנט של VGIK, ואלרה אוספנסקי, שמציג בפניו את הבלרינה של תיאטרון הבולשוי קירה גלקינה. בזכות האנשים האלה פייר צולל לחיי התרבות של מוסקבה, לא רק לאלה הרשמיים, אלא גם לחיי הלילה החשאיים... פייר מתחיל להרגיש אהבה לקירה המנותקת והעצמאית, אם כי זה מוביל ליריבות עם ואלרה שגם אוהב אותה... במשך שנה במוסקבה, פייר חי חיים שלמים שונים לגמרי מכל מה שידע על ברית המועצות. אך ההתמחות והיכרות עם היבטים שונים בחיי העם הסובייטי אינה מטרתו היחידה של פייר. הוא מחפש קצין לבן בשם טטישצ'ב, שנעצר בסוף שנות ה-30. האיש הזה הוא אביו של פייר: בשנת 1931, אמו, צאצאית למשפחת אצולה ותיקה, שהסתירה את הריונה ונותרה לעבוד במשלחת הסחר הסובייטית בברלין, משם במהרה ברחה ועברה לגור בפריז. אנטון ריוואל - פייר דוראן, סטודנט צרפתי יבגניה אובראצובה - קירה גלקינה, בלרינה של תיאטרון בולשוי אלכסנדר בלוייב - טטישצ'ב, שומר לילה במאפייה, בעבר קצין לבן, אסיר לשעבר יבגני טקצ'וק - ואלרה אוספנסקי, צלם מיכאיל יפרמוב - אביו של ואלרה אוספנסקי, לשעבר מורה למרקסיזם, אסיר לשעבר רומן מדיאנוב - ניקולאי קוזמיץ' צ'וכנובסקי נינה דרובישבה - אולגה קירילובנה אוברזקובה, אצילה, אסירה לשעבר נטליה טניאקובה - מריה קירילובנה אוברזקובה, אשת אצולה, אסירה לשעבר ורה לשקובה - אנה פיודורובנה, מנהלת בית התרבות יבגני חריטונוב - אוסקר רבין אלכסנדר זמורייב - אלכוהוליסט מרינה ברסוקובה - ז'אנה, כנרת לוסי ארון - ניקול ג'רמי דובל - ז'אן מארי ליליה בגירובה "צרפתי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צרפתי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צרפתי // חברת ההפקות של ולרי טודורובסקי, אולפני "מרמוט-פילם"
אלואיז הרייט סטאנרד

אלואיז הרייט סטאנרד (באנגלית: Eloise Harriet Stannard; 1 בפברואר 1829 – 2 בפברואר 1915) הייתה ציירת בריטית מהמאה ה-19, הידועה בזכות עבודותיה בטבע דומם. אלואיז הרייט סטאנרד נולדה בנוריץ', נורפוק, ב-1 בפברואר 1829, והוטבלה ב-12 בפברואר בסנט פיטר פרמנטרגייט, נורויץ'. היא הייתה אחת מארבע-עשרה ילדיהם של צייר הנוף והמורה לציור אלפרד סטאנרד ומרתה סטאנרד (לבית ספארקס). דוד שלה היה הצייר ג'וזף סטאנרד; גם אביה וגם הדוד שלה היו חברים בבית הספר לציירים בנוריץ', תנועת האמנות המחוזית הראשונה בבריטניה. אלואיז ודודתה אמילי סטאנרד (אשתו של ג'וזף) היו שתי האמניות הבולטות הקשורות לבית הספר נוריץ'. סטאנרד הוכשרה ככל הנראה כאמנית על ידי אביה, וסגנונה הושפע מציור טבע דומם הולנדי מסורתי, במיוחד מהאמן יאן ואן הויסום (אנ'). ציוריה היו בעיקר פירות - במיוחד פירות שלא גדלו באנגליה - נערמו בסלים וקערות, על רקע מונוכרום באור טבעי ולעיתים מודגשים עם חרקים קטנים. עבודות המכחול המשובחות שלה ושכבות הצבע המרובות שלה ייצרו משטח זוהר אופייני. אלואיז סטאנרד נחשבת היום לאחת מציירות הטבע הדומם המחוננות ביותר בבריטניה. סטאנרד סבלה מבריאות לקויה, אך בכל זאת שמרה על קריירה פעילה כציירת, הציגה באופן קבוע והצליחה עד כדי כך שהיא מעולם לא נזקקה לקלוט תלמידים, כפי שהיה גורלן השכיח של נשים אמניות במאה ה-19. היא החלה להציג בשנת 1852 והציגה במוסד הבריטי (1852–1866), באקדמיה המלכותית לאמנות (1856–1993), באגודה המלכותית לאמנים בריטיים (1856) ובמכון גלאזגו המלכותי (1861). בשנת 1857 קיבלה המלצה מג'ורג' ניקול, מזכיר המוסד הבריטי, שכתב, "אני לא יכול להימנע מלהשתמש בהזדמנות זו ולומר לך שמר לאנס אמר לי: מר ניקול, חבל באמת לתלות תמונה כזו על הקיר. שאלתיו - "למה?", "מאחר שהיא כל כך טובה", הוא ענה לי. הוא העריץ אותך לאורך כל הדרך, ואהב במיוחד את ציור הענבים, שלדבריו היה יפהפה. "אני אוהב לראות דברים כאלה". שאלתי אותו אם הוא יודע מי הוא הצייר. הוא ענה, "לא. זאת גברת, מיס סטאנרד." הוא אהב גם את שאר התמונות שלך שהראיתי לו. בשנת 1871 קיבלה אלואיז סטאנרד הזמנה מוועדת בית הספר לאמנות לנשים, שביקשה ממנה להיות שופטת בבית הספר. מצבה הבריאותי הלקוי מנע ממנה לקבל את ההזמנה. היא הפכה לחברה בחברה של אמניות נשים בשנת 1871. בעקבות מות אמה ב-1873 היא קיבלה על עצמה אחריות משפחתית נוספת, ציוריה הפכו קטנים יותר וקריירת הציור שלה דעכה. ציוריה מוצגים בגלריה בטירת נוריץ', שיש בו את האוסף הגדול ביותר של אמני אסכולת נוריץ'. מדיה וקבצים בנושא אלואיז הרייט סטאנרד בוויקישיתוף "Norwich School of Artists", web.archive.org, ‏2016-03-04 "British Masters and Landscape & Nature Galleries", web.archive.org, ‏2015-05-21
Tom's Diner

Tom's Diner הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סוזן וגה. השיר יצא לאור בינואר 1984, לראשונה וצורף לגיליון Fast Folk Musical Magazine. לאחר מכן הופיע השיר בתוך אלבום האולפן Solitude Standing, בשנת 1987. הדיינר של טום המוזכר בשיר הוא "המסעדה של טום", הנמצאת בפינת הרחובות ברודוויי ורחוב 112 במנהטן שבניו יורק, ולימים נודעה בצילום חזיתה בשידורי הסדרה "סיינפלד". וגה סיפרה על כתיבת השיר: קיבלתי את הרעיון לשיר בשנת 1981, אבל כתבתי אותו באביב של 1982. כשלמדתי בקולג' במנהטן נהגתי ללכת למסעדה של טום לקפה, ולאחר שסיימתי את הלימודים הייתי עדיין מגיעה לשם לאכול משהו לפני העבודה". השיר מתחיל בכך שהמספרת עוצרת בדיינר לשתות כוס קפה. המספרת קוראת עיתון וצופה בשתי נשים. האחת נכנסת לדיינר והשנייה נעצרת בחוץ בגשם. צלצול הפעמונים בקתדרלה סמוכה גורם למספרת להעלות זיכרונות על בן זוגה. בסוף השיר עוזבת המספרת את הדיינר כדי להספיק להגיע לרכבת לאחר שהקפה מסתיים. וגה כתבה את השיר בעקבות תגובתו של חברה הצלם בריאן רוז, שאמר כי בעבודתו כצלם הוא ראה את כל חייו מבעד לחלונית מזכוכית ותמיד הרגיש כי הוא עד לדברים רבים, אך לא היה חלק מהם. ביושבה במסעדה של טום, היא כתבה מילים מנקודת מבטו של בריאן. בשיר מוזכרת כתבה בעיתון על שחקן שמת בעודו שותה. וגה התכוונה לשחקן ויליאם הולדן שהספד על מותו הופיע בעיתון בעת שכתבה את השיר. צלצולי הפעמונים של הקתדרלה המוזכרים אף הם, התייחסו לקתדרלת סט ג'ון האלוהי הסמוכה לדיינר. וגה תכננה את השיר כיצירה לפסנתר. באלבומה Solitude Standing שיצא ב-1987 הופיעו שתי גרסאות לשיר. הגרסה הפותחת היא גרסת א-קפלה והשנייה היא גרסה אינסטרומנטלית. הצמד הבריטי DNA(אנ') הוציא בשנת 1990 גרסת דאנס לשיר המבוססת על קולה של וגה. הגרסה יצאה ללא הסכמת וגה או מפיקיה והם שקלו תחילה לתבוע את היוצרים, אך הם החליטו שלא לתבוע את הצמד ולהוציא את השיר דרך חברת התקליטים שלה. לקראת צאת אלבום האולפן הארבעה-עשר Déjà Vu, ב-12 ביוני 2015, של מפיק התקליטים ג'ורג'ו מורודר האלבום כלל מהדורה מחודשת של השיר, ובו הופיעה הזמרת האמריקאית בריטני ספירס באלבומו כרצועה השמינית. מאוחר יותר הוא הוציא לאור אותו כסינגל הרביעי והאחרון של האלבום ב-9 באוקטובר 2015. לשיר נוצרו רמיקסים וגרסאות מחודשות על ידי אמני היפ הופ, דאנס ורוק וסומפל בין היתר על ידי פאבליק אנמי, ניקי די, טווין הייפ, יו גוטי, וליל קים. וגה הוציאה אלבום אוסף בשם tom's album שכלל גרסאות שונות לשיר שביצעו אמנים שונים. להקת פול אאוט בוי הוציאה את השיר Centuries בשנת 2014 ובו סימפול של tom's diner. הזמרת דנה אינטרנשיונל הוציאה את השיר "בתולה" בשנת 1994 ובו סימפול של tom's diner. מידע על היצירה "Tom's Diner" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Tom's Diner" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Tom's Diner" באתר AllMusic מידע על היצירה "Tom's Diner" באתר Discogs מילות השיר "Tom's Diner" באתר Genius סרטון השיר "Tom's Diner" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Tom's Diner" באתר ספוטיפיי Fast Folk and Coop Database, with artist crossreferences, באתר www.jackhardy tomws essey, בארכיון האינטרנט, באתר ניו יורק טיימס Tom's Diner Day", בארכיון האתר הרשמי של סוזן וגה Will pop eat itself?, באתר, פורסם בשנת 1993 רייני שוקן, ג'יי פטריק ,ג'ורדן-פטריקיוס, אמילי רייט Tom's Diner (feat. Britney Spears) - Single by Giorgio Moroder (באנגלית) Tom's Diner (feat. Britney Spears) GIORGIO MORODER (באנגלית) סטיוארט מייסון, Tom's Album, באתר All music
לוחמת שחיקה

לוחמת שחיקה היא אסטרטגיה צבאית להכנעת האויב על ידי שחיקת כוחותיו וציודו עד כדי קריסה. מלחמות אלה נמשכות זמן רב והן בוחנות את מגבלות כוח העמידה של הצדדים היריבים. הצד המנצח בדרך כלל הוא בעל המשאבים הגדולים יותר. לוחמת שחיקה מודרנית מבוססת על השמדת כוחותיו העיקריים של האויב באמצעות אש מנגד והתנגשות חזיתית עימו. היא מנוגדת לגישת הלוחמה המבוססת על תמרון (מכונה לוחמת תמרון). התמרון מבוסס על הפתעת האויב, ועל מיקוד העוצמה ההתקפית בנקודות התורפה במערך שלו. באופן מסורתי תאורטיקנים ואסטרטגים צבאיים ראו לוחמת שחיקה כמשהו שיש להימנע ממנו. סון דזה אשר חי במאה ה-6 לפנה"ס הצהיר כי "אין שום מקרה שבו אומה מרוויחה ממלחמה ממושכת". לוחמת שחיקה מייצגת ניסיון לשחוק יריב הנמצא ביתרון, בניגוד לעקרונות המלחמה הרגילים שבהם מנסים להשיג ניצחונות מכריעים על ידי שימוש במשאבים הכרחיים מינימליים ובמינימום זמן, באמצעות תמרון, ריכוז של כוח והפתעה. מצד שני, צד שתופס את עצמו כנחות בלוחמת התמרון או ביחידותיו הטקטיות יעדיף את לוחמת השחיקה כדי לנטרל את יתרונות יריבו. אם הצדדים תואמים כמעט באופן שווה, התוצאה של מלחמת התשה עשויה להיות ניצחון פירוס. ההבדל בין לוחמת שחיקה לצורות אחרות של מלחמה הוא מלאכותי במקצת מכיוון שמלחמה תמיד מכילה אלמנט של שחיקה. בלוחמת שחיקה המטרה העיקרית לגרום להתשה הדרגתית של היריב, שבסופו של דבר תסתכם ברמות בלתי נסבלות או בלתי אפשריות עבורו. זאת בניגוד למטרות עיקריות אחרות כגון כיבוש משאב או שטח כלשהו או ניסיון לגרום לאויב הפסדים גדולים במתקפת מחץ (כגון על ידי כיתור וכיבוש). במלחמה הפלופונסית האתונאים, שהיו חלשים יותר ביבשה, הפעילו לוחמת שחיקה באמצעות הצי שלהם הטקטיקות "המעכבות" במלחמתו של המצביא הרומי פאביוס מאקסימוס ("המשתהה"), בחילות הקרתגנים בראשות חניבעל במהלך המלחמה הפונית השנייה. במלחמת רוסיה–צרפת (1812) לוחמת ההתשה הרוסית פגעה במערך הלוגיסטי של צבא נפוליאון והביאה לניצחון במלחמה ללא קרב מכריע. מלחמת החפירות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ובמיוחד המצור על פטרסבורג, וירג'יניה. מלחמת החפירות במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד הקרב על הסום (1916) וקרב ורדן. מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) במערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) במהלך מלחמת העולם השנייה, שחק צי הצוללות הגרמני בפיקוד קרל דניץ את קו האספקה מארצות הברית וקנדה לאנגליה. הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה לאחר הפצצת לונדון. בקרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, במשך למעלה משישה חודשים התנהלה מלחמת שחיקה בין הצבא הגרמני למגיני העיר והצבא הסובייטי. מלחמת ההתשה בין ישראל ומצרים. מלחמת ההתשה בבקעת הירדן ומלחמת ההתשה במובלעת הסורית. מלחמת אפגניסטן בין ברית המועצות ומורדים אסלאמיים באפגניסטן. המלחמה נמשכה 10 שנים, מ־1979 עד 1989. מלחמת איראן–עיראק. מלחמת אפגניסטן (2001–2021) מלחמת האזרחים בלוב מלחמת האזרחים בסוריה (2011 עד היום) ובמיוחד בקרב על העיר חלב. המאבק של חזית פוליסריו בסהרה המערבית נגד צבא מרוקו (2020 עד היום). מלחמת חרבות ברזל בין חמאס וחזבאללה לישראל Michael I. Handel, Strategic Logic and Political Rationality: Essays in Honor of Michael I. Handel, Psychology Press, 2003, עמ' 80, ISBN 9780714654843. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2007

טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2007 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים: 7: "ספאמלוט" 6: "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" 4: "אוויטה", "ציד המכשפות" ו"מרשעת" 3: "ליל ירח לממזר", "קברט", "קרוליין, או שינוי", Chroma,‏ Donkeys' Years, "פרוסט/ניקסון" ו"פורגי ובס" 2: Carlos Acosta,‏ DGV: Danse à Grande Vitesse,‏ Jenůfa, "אורפיאו", "39 המדרגות", The Boy Friend,‏ The Seafarer, "היפהפייה הנרדמת", "תרז ראקן" ו"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ההפקות הבאות זכו במספר פרסים: 5: "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" 2: "קברט", Jenůfa ו"ציד המכשפות" פרס אוליבייה לשנת 2007
יון פופסקו-גופו

יון פופסקו-גופו (ברומנית: Ion Popescu-Gopo; ‏1 במאי 1923, בוקרשט – 28 בנובמבר 1989, רועטי, ולצ'ה) היה גרפיקאי ואנימטור רומני, סופר, במאי קולנוע ושחקן יליד בוקרשט, רומניה. הוא היה אישיות בולטת בקולנוע הרומני ומייסד בית הספר הרומני המודרני לקריקטורות. הוא היה, יחד עם ליביו צ'וליי ומירל אילישיו, אחד האמנים הרומנים המעטים שזכו בפרס בקאן במאה ה-20. סרטו "Scurtă Istorie" (היסטוריה קצרה) זכה בפרס "דקל הזהב הקצר" לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 1957. סרטו משנת 1965 "המור הלבן" נכנס לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי הרביעי במוסקבה שם זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר. בשנת 1969 היה חבר חבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי השישי במוסקבה. בשנת 1977 היה חבר בחבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי העשירי במוסקבה. בשנת 1983 היה חבר מושבעים בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי ה-13 במוסקבה. יון פופסקו-גופו למד (אך מעולם לא סיים את לימודיו) באקדמיה לאמנויות יפות בבוקרשט. הוא השתתף גם בקורסי אנימציה במוסקבה. הוא עשה את מריה, מיראבלה שהיא הפקה משותפת רומנית-רוסית. הקריירה שלו החלה כמעצב וכקריקטוריסט בשנת 1939, בלפרסם ולערוך קריקטורות בעיתונים. ב-1949 הביא את הופעת הבכורה שלו בתעשיית הקולנוע עם "Punguţa cu doi bani" (תיק עם שני מטבעות). מאז 1950 החל לעבוד ב-Studioul Cinematografic Bucureşti (סטודיו סינמטוגרפי בוקרשט) במחלקת האנימציה, שעברה מאוחר יותר לאולפן אנימציה נפרד, אנימפילם. דמותו המצוירת הידועה ביותר היא גבר שחור ולבן המכונה לפעמים "האיש הקטן של גופו" על שם יוצרו. מאוחר יותר בחייו התוודה פופסקו-גופו כי ניסה להתחיל "מרד נגד דיסני". גופו לא הצליח לעלות על דמויות האנימציה של דיסני בצבע וביופי, לכן ניסה להיות עמוק יותר במסר ובחומר ולפשט את הצורה והטכניקות בהן נעשה שימוש. שלא כמו הדמויות המצוירות של דיסני, הדמויות המצוירות של פופסקו-גופו היו בשחור לבן, מעוצבות בקווים פשוטים. יון פופסקו-גופו נפטר ב-29 בנובמבר 1989, שבועות ספורים לפני המהפכה הרומנית. הוא לקה בהתקף לב כשניסה לדחוף את מכוניתו, תקועה בשלג, למוסך שלו. מותו היה הצעד הראשון לנפילת אולפני האנימציה הרומניים Animafilm, שלימים סבלו מבעיות פיננסיות לאחר המהפכה ב-1989. מדיה וקבצים בנושא יון פופסקו-גופו בוויקישיתוף יון פופסקו-גופו, באתר agenda.liternet.ro (ברומנית) יון פופסקו-גופו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יון פופסקו-גופו, באתר AllMovie (באנגלית) יון פופסקו-גופו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Cannes Film Festival, All Awards". festival-cannes.fr. אורכב מ-המקור ב-25 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "4th Moscow International Film Festival (1965)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2012-12-03. "6th Moscow International Film Festival (1969)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2012-12-17. "10th Moscow International Film Festival (1977)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-01-16. נבדק ב-2013-01-07. "13th Moscow International Film Festival (1983)". MIFF. אורכב מ-המקור ב-2013-11-07. נבדק ב-2013-01-28. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יון פופסקו-גופו".
הליך הדחה

הליך הדחה הוא הליך המאפשר לרשות מחוקקת להעלות האשמות נגד נבחר ציבור במטרה להביא להדחתו. עם זאת, ההליך כשלעצמו אינו גורם בהכרח להדחת נבחר הציבור מתפקידו; הוא דומה במהותו להגשת כתב אישום. במדינות מסוימות, נבצר באופן זמני מנבחר הציבור למלא את תפקידו, בעוד באחרות, הוא נשאר בתפקידו במהלך המשפט. במדינות רבות מודח נבחר הציבור מתפקידו על ידי הצבעת אי-אמון המרשיעה אותו לפי סעיפי הליך ההדחה. מכיוון שההדחה והרשעתם של פקידים כרוכות בעקיפת ההליכים החוקתיים הרגילים להתמנות למשרה בכירה (בחירות, אשרור או מינוי) ומכיוון שבדרך כלל נדרש להן רוב מיוחס, הליך ההדחה מתבצע בדרך כלל רק במקרים חמורים של הפרת אמונים ושימוש לרעה בסמכויות שררה. הליך ההדחה מוסדר במשפט החוקתי במדינות רבות, לרבות ברזיל, צרפת, הודו, אירלנד, הפיליפינים, רוסיה, דרום קוריאה וארצות הברית. נשיא אוסטריה מודח על ידי האספה הפדרלית, בפני בית המשפט לחוקה. לפי החוקה ניתן גם להדיח את הנשיא על ידי משאל עם. אף אחד מן ההליכים הללו מעולם לא התבצע. זאת ככל הנראה מאחר שבעוד שבחוקה מוקנות לנשיא סמכויות נרחבות, בפועל תפקידו נושא אופי טקסי וייצוגי וכמעט לעולם אינו נתון במצב שבו הוא עלול להשתמש לרעה בכוחו. ערך מורחב – הליך הדחה בארצות הברית הליך ההדחה בארצות הברית מורכב משני שלבים: השלב הראשון, שהוא ההחלטה על "אימפיצ'מנט", מתנהל בבית הנבחרים, והוא מקביל לשלב של ההחלטה על הגשת האשמות (indictment) שבהליך הפלילי נעשה על ידי חבר מושבעים גדול. אם בית הנבחרים מקבל החלטה על אימפיצ'מנט, ההאשמות עולות למשפט בפני סנאט. בשלב זה הסנאט מתפקד במקביל לחבר מושבעים. על מנת להרשיע, נדרש רוב של שני שלישים מחברי הסנאט הנוכחים. על פי כללי הסנאט, גזר דין הדחה מתפקיד הוא אוטומטי במקרה של הרשעה. לאחר ההרשעה יכול הסנאט להצביע על עונש פסילה מכהונה במשרות ציבוריות בעתיד, ולשם כך דרוש רוב רגיל בהצבעה נפרדת. מועצת המומחים יכולה לערוך הליך הדחה למנהיג העליון באיראן ולמנות אחר במקומו. חברי המג'לס והמנהיג העליון יכולים במשותף להדיח את נשיא איראן, מה שמוביל לקיומן של בחירות לנשיאות. לנשיא הראשון של איראן, אבולחסן בני-סדר, נערך שימוע הדחה שלאחריו הודח מתפקידו בשנת 1981. חברי האספה יכולים לערוך הליך הדחה לחברי הקבינט. מינוי שר חדש תלוי בהצבעת אמון פרלמנטרית. הליכי שימוע להדחת שימשו לעיתים קרובות כטקטיקה פוליטית במאבקי הכח בין הנשיא לאספה במהלך כהונתן של הממשלות האחרונות. נשיא בולגריה יכול להיות מודח בעקבות שני גורמים בלבד: בגידה מובהקת או הפרה של החוקה. תהליך ההדחה מתחיל בהצבעה פרלמנטרית, כאשר על מנת להמשיך בתהליך נדרש רוב של שני שלישים מחברי הפרלמנט המצביעים להפללת הנשיא. בשלב הבא בית המשפט החוקתי מחליט אם הנשיא אשם בפשע שהוא מואשם בו. אם הוא נמצא אשם, הוא מורחק מהשלטון. אותו תהליך הדחה משמש להדחת סגן נשיא בולגריה. אף נשיא ואף סגן נשיא בבולגריה מעולם לא הודחו כך. את נשיא גרמניה יכולים להדיח הבונדסטאג וגם הבונדסראט אם הנשיא עובר על החוק בכוונת זדון. לאחר שהבונדסטאג או הבונדסראט פותחים בהליך להדחת הנשיא, בית המשפט לחוקה מכריע בשאלת אשמתו של הנשיא וגוזר אם יודח מתפקידו. לבית המשפט לחוקה נתונה הסמכות להדיח שופטים פדרליים מתפקידם בעקבות עבירה על עקרונות היסוד של החוקה הפדרלית. הליך הדחה בארצות הברית הליך הדחה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקסימה

מקסימה (בעבר, "מקסימה המרכז להפרדת אוויר") היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייצור גזים לשירות התעשייה ולשימושים רפואיים. מקסימה נוסדה בשנת 1974 על ידי משקיעים מאירופה ביוזמת ממשלת ישראל. את מפעלה הראשון הקימה החברה במצפה רמון במטרה לפתח תעסוקה באזור. בשנת 1983 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית, וחברת דיסקונט השקעות שמקבוצת IDB נכנסה כמשקיעה בחברה. בשנת 1996 נרכשה השליטה בחברה על ידי חברת Praxair האמריקאית שבאותה עת הייתה החברה הגדולה בעולם בתחום הגזים התעשייתיים. בשנת 1999 החברה הקימה את מפעלה השני באזור התעשייה נאות חובב. בשנת 2005 נכנסה החברה לפעילות בתחום הפחמן הדו-חמצני. בתחילה באמצעות ייבוא ומאוחר יותר, הקימה במישור רותם מפעל שלישי העוסק בייצור. בשנת 2008 דיסקונט השקעות רכשה את מלוא אחזקותיה של Praxair בחברה, והפכה לבעלת השליטה היחידה. בשנת 2010 החברה הקימה מפעל רביעי באזור התעשייה הצפוני של אשדוד, ואליו היא העבירה גם את משרדי ההנהלה. בשנת 2012 רכשה חברת יוניון השקעות ופיתוח, שבבעלות איש העסקים ג'ורג' חורש, את מלוא מניות "דיסקונט השקעות" והפכה לבעלת השליטה היחידה בחברה. בשנת 2019 רכשה יוניון את כל מניות הציבור שנסחרו בבורסה, ובכך, מקסימה חזרה להיות חברה פרטית. אתר האינטרנט הרשמי של מקסימה קובי ישעיהו, ‏ג'ורג' חורש פרסם הצעת רכש למניות מקסימה לפי שווי של יותר מ-300 מיליון שקל, באתר גלובס, 4 ביולי 2019