laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רודולף קיטל

רודולף קיטל (בגרמנית: Rudolf Kittel; ‏28 במרץ 1853 - 20 באוקטובר 1929) היה תאולוג גרמני וחוקר הברית הישנה. נולד באנינגן (אנ') שבווירטמברג, לקרל (1819–1861), מורה, ולפאולינה (1818–1897), וב-1860, כשהוא בן 7, התייתם מאביו. ב-1871 החל קיטל ללמוד תאולוגיה פרוטסטנטית באוניברסיטת טיבינגן; הוא הושפע רבות משניים ממוריו באוניברסיטה, יוהאן טוביאס בק (אנ') וקרל היינריך וייצזקר (אנ'). בשנת 1876 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. באותה תקופה עבד באופן זמני ככומר. בשנים 1879–1880 היה מרצה לפילוסופיה ב"טיבינגר שטיפט" (Tübinger Stift - הסמינר של הכנסייה הפרוטסטנטית בווירטמברג). מ-1881 עד 1887 היה מורה לדת ולשפה העברית בקרלס-גימנאזיום (גר') בשטוטגרט, ובאותה תקופה עבד על ספרו "Geschichte der Hebräer" (ההיסטוריה של העברים), שאותו פרסם ב-1888. בשנת 1888, מינתה אותו אוניברסיטת ברסלאו (כיום ורוצלב) לפרופסור לחקר הברית הישנה. למשך השנה האקדמית 1896–1897 היה אף הרקטור של האוניברסיטה. בשנת 1898 עזב את אוניברסיטת ברסלאו ועבר למשרת פרופסור באוניברסיטת לייפציג. בלייפציג התמקד במכתבי אל-עמארנה ובקודקס חוקי חמורבי. בשנים האקדמיות 1901–1902, 1907–1908 ו-1911–1912 היה דקאן הפקולטה לתאולוגיה. בשנים האקדמיות העוקבות 1917–1918 ו-1918–1919 היה רקטור האוניברסיטה בלייפציג. נפטר ב-1929 בלייפציג, ונקבר בבית הקברות הדרומי (גר') של העיר. בשנת 1882 נישא בלודוויגסבורג לאמיליה (1860–1914). בנם הבכור, תאודור ((גר'); 1883–1970), היה משפטן, ובנו השני גרהארד קיטל היה תאולוג גם הוא, ונודע כאנטישמי. קיטל פרסם ספרים ומאמרים ובהם פרשנויות וקורות העם הישראלי ועמים אחרים במזרח הקרוב הקדום, אך ספרו בעל ההשפעה הרבה ביותר לאורך זמן הוא מהדורתו הביקורתית לתנ"ך, "ביבליה הבראיקה" (Biblia Hebraica), שנקראת לעיתים על שמו והפכה לטקסט יסוד בחקר הברית הישנה. Geschichte der Hebräer, שני כרכים, 1888–1892. Über die Notwendigkeit und Möglichkeit einer neuen Ausgabe der Hebräischen Bibel. Deichert, Leipzig 1902 Der Babel-Bibel-Streit und die Offenbarungsfrage. Ein Verzicht auf Verständigung. Deichert, Leipzig 1903 Die babylonischen Ausgrabungen und die biblische Urgeschichte. Deichert, Leipzig 1903 Der Schlangenstein in Kidrontal bei Jerusalem. Edelmann, Leipzig 1907 Studien zur hebräischen Archäologie und Religionsgeschichte. Vier Abhandlungen. Hinrichs, Leipzig 1908 Biblia Hebraica (BHK), Hinrichs, Lipsiae 1909. Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen mit Berücksichtigung des Religionsunterrichts, 1910 Judenfeindschaft oder Gotteslästerung? Ein gerichtliches Gutachten. Wigand, Leipzig 1914 Das Alte Testament und unser Krieg. Dörffling & Franke, Leipzig 1916 Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen dargestellt, 1917 Die Religion des Volkes Israel, 1921. Die Alttestamentliche Wissenschaft in ihren wichtigsten Ergebnissen. Quelle & Meyer, Leipzig 1921 Geschichte des Volkes Israel, 1923. Gestalten und Gedanken in Israel, 1925. Helmut Engel: Kittel, Rudolf. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 11, Duncker & Humblot, Berlin 1977, ISBN 3-428-00192-3, S. 692-693 טקסטים של ספרים ומאמרים פרי עטו של רודולף קיטל, באתר ארכיון האינטרנט רודולף קיטל (1853-1929), דף שער בספרייה הלאומית Rektoratsreden, Historische Komission München
הפרלמנט של נאורו

הפרלמנט בנאורו הוא פרלמנט מסוג בית מחוקקים חד-ביתי האחראי על הניהול השוטף הפוליטיקה בנאורו. משכן הפרלמנט שוכן ביארן, העיר המרכזית בנאורו. חברי הפרלמנט נבחרים לפי מחוז בחירה, בין שניים לשלושה חברים מכל אחד ממחוזות נאורו. לאחר הבחירות לנשיאות נאורו בשנת 2013, מספר החברים בפרלמנט הוגדל ל-19. בנאורו נערכות בחירות לפרלמנט ולנשיאות נאורו פעם בשלוש שנים. יושב ראש הפרלמנט הוא חבר בפרלמנט שנבחר לתפקיד זה בבחירות חשאיות שבהן מצביעים חברי הפרלמנט. ליושב הראש אין זכות הצבעה בהצבעת אי-אמון. החל מאוגוסט 2019 יושב ראש הפרלמנט הוא נשיא נאורו לשעבר, מרקוס סטיבן. פוליטיקה של נאורו בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא הפרלמנט של נאורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפרלמנט של נאורו (באנגלית) About Parliament (הקישור אינו פעיל, 28 ביולי 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא רשויות מחוקקות ובנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסואה אנטואן

גנרל של דיוויזיה פרנסואה פול אנטואן (בצרפתית: François Paul Anthoine;‏ 28 בפברואר 1860 – 25 בדצמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. אנטואן נולד ב-28 בפברואר 1860 בלה מאן שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התגייס לצבא צרפת ב-1880, וב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885–1887 הוצב בטונקין, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן. ב-11 ביולי 1896 הוענקה לו דרגת אביר בלגיון הכבוד, וב-1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-24 בספטמבר 1911 מונה לחבר בוועדה הטכנית של הצבא, וב-28 בדצמבר 1913 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה לראש מטה הארמייה השנייה בפיקוד נואל דה קסטלנו, והשתתף עמה במערכה על הגבולות ובכלל זה בקרב לורן. ב-8 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-20, וב-9 באוקטובר הוענקה לו דרגה זמנית של גנרל של דיוויזיה. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרבות כנגד הגרמנים באזור אראס. ב-30 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-10 בספטמבר 1915 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10, וב-25 בנובמבר של אותה שנה הפכה הדרגה שלו לקבועה. הוא פיקד על הקורפוס במהלך קרב שמפאן השני והקרב על הסום, וב-1 בספטמבר 1916 ניתנה לו דרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-23 במרץ 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הרביעית ופיקד עליה במהלך מתקפת ניוול והקרב השני על האן. ב-15 ביוני 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה ופיקד עליה במהלך קרב פשנדל. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, הוא מונה בידי הרמטכ"ל פיליפ פטן למפקד העליון של הכוחות בחזית המערב. אולם בעקבות הצלחות הגרמנים מבצע מיכאל ומתקפת האביב הוא הפך לשעיר לעזאזל, וב-5 ביולי 1918 סולק מהתפקיד, וב-31 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקח הכללי של עבודת השטח הצבאית. ב-20 במרץ 1919 מונה למפקח על שבויי המלחמה, וב-16 ביוני 1920 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. עוד באותה שנה הועבר למילואים, וב-1921 פרש מהצבא. ב-11 ביולי 1934 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הוא נפטר ב-25 בדצמבר 1944 בפריז, זמן קצר לאחר שחרורה מגרמניה הנאצית, בגיל 84. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה אנטואן בוויקישיתוף פרנסואה אנטואן באתר המלחמה הגדולה (באנגלית)
פרידריך גונדולף

פרידריך לֵאוֹפּוֹלד גוּנדוֹלף (בגרמנית: Friedrich Leopold Gundelfinger‏; 20 ביוני 1880 – 12 ביולי 1931) היה משורר וחוקר ספרות גרמני. חיבורו על גתה (1916) הקנה לו פרסום נרחב גם מעבר לתחום עיסוקו. היה אחד הגרמניסטים הנקראים ביותר ברפובליקת ויימאר. גונדולף נולד בדרמשטאדט בשם פרידריך לאופולד גוּנדלפינגר כבנו של המתמטיקאי היהודי זיגמונד גוּנדלפינגר, שכהן כפרופסור בבית-הספר הגבוה הטכני בדרמשטדט. הוא למד שׂפה וספרות גרמנית ותולדות האמנות באוניברסיטת מינכן, בברלין ובאוניברסיטת היידלברג. זכה לתואר הדוקטור ב-1903, וכתב את ההביליטציה שלו בשנת 1911 על "שייקספיר והרוח הגרמנית". כרבים מבני-דורו התגייס לצבא ושירת במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916, לאחר שבריאותו הדרדרה בעקבות שירות בחזית הצרפתית במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצליח אחד מחבריו להתערב אצל ולטר רתנאו, ולהביא לזימונו לעבודה במשׂרד המלחמה בברלין. זמן קצר לאחר מכן החל ללמד שׂפה וספרות גרמנית בהיידלברג, ובשנת 1920 הפך שם לפרופסור מן המניין. מאז 1899 נמנה גונדולף על חוגו של שטפן גאורגה, היכרות שראשיתה בתרגום הגרמנית שהוציא לסונאטות של שייקספיר. עם הזמן הפכו השניים לחברים קרובים. בעקבות כך פרסם חיבורים ספרותיים רבים בכתב העת שערך גאורג, "דפים לאמנות" (Blättern für die Kunst). בין השנים 1910–1912 השתתף בהוצאה לאור של ה"שנתון לתנועת הרוח" (Jahrbuch für die geistige Bewegung), שהפיץ את הרעיונות ואת תפיסת העולם של חוג גאורגה בתחומי התרבות והפוליטיקה. עם תום המלחמה יצר גונדולף קשר רומנטי עם הכלכלנית ד"ר אליזבת סלומון ("אֵלי", 1893-1958). קשר זה הביא למשבר חמור ביחסיו עם שטפן גאורגה. בשנת 1923 נִתק סופית הקשר בין שני החברים. בשנת 1926 נִשׂאו גונדולף וסלומון. בחיבוריו הרבים בתחום בקורת הספרות הוביל גונדולף קו חדש, ששׂם דגש על ההקשר ההיסטורי והתרבותי של היצירות הספרותיות. הוא ראה בדמויות היוצרים הגדולים בהם עסק — שייקספיר, גתה או היינריך פון קלייסט — כסמלים מייצגים של התקופות בהן חיו. גונדולף שׂם לו למטרה בפרשנותו לתאר את היוצר ואת ההשפעה ההדדית של יצירתו והזמן בו נכתבה. בתקופת רפובליקת ויימאר נמנה גונדולף עם המלומדים הבכירים והמפורסמים בגרמניה. ספריו זכו לתפוצה רחבה ביותר, ונקראו על ידי רבים. בשנת 1930 היה הראשון שזכה בפרס על-שם לסינג בהמבורג. בשנת 1920 למד אצל גונדולף יוזף גבלס, שבאותה עת עדיין לא נודע כאנטישמי. גבלס רצה לכתוב דוקטורט תחת הדרכתו של גונדולף, אך התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל. בשנת 1927 חלה גונדולף בסרטן, ונפטר בהיידלברג בשנת 1931. גונדולף הובא למנוחות בבית הקברות בֵּרגפְרידהוֹף בהיידלברג. על שמו נקרא רחוב בשכונת נוֹינהיים בעיר והחל ב-1964 מחלקת האקדמיה הגרמנית לשפות וספרות (אנ') את פרס פרידריך גונדולף (אנ') על שמו, עבור הפצת התרבות הגרמנית במדינות זרות. כתביו נאסרו על ידי הנאצים ב-1933. מדיה וקבצים בנושא פרידריך גונדולף בוויקישיתוף ארכיון גונדולף באוניברסיטת לונדון פרידריך גונדולף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרידריך גונדולף (1880-1931), דף שער בספרייה הלאומית
DisplayPort

DisplayPort או DP הוא ממשק תצוגה דיגיטלית שפותח על ידי VESA (ראשי תיבות של Video Electronics Standards Association). הממשק משמש בעיקר לחיבור מקור וידאו לאמצעי תצוגה כגון צג המחשב, אבל יכול לשמש גם כדי להעביר אודיו, USB, ופורמטים אחרים של נתונים. מדיה וקבצים בנושא DisplayPort בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של DisplayPort (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף מלול

הרב יוסף מלול (1873–1968) היה מקובל, ראש ישיבה, ורב העיר אֵייט עטַּאב שבמרוקו. נולד בשנת 1873 (ה'תרל"ג) לערך באייט עטאב שבמרוקו לרב דוד ולפרחה מלול, בן למשפחה שמוצאה בספרד. למד והתחנך בילדותו אצל הרב רפאל אוחיון במשך שנתיים, משם המשיך ללמוד אצל הרב ימין הכהן, וכשהתבגר החל ללמוד בישיבתו של הרב דוד סויסה במרקש. בישיבה שימש גם כמורה לתלמידים, אותם הכין לשיעורי ראש הישיבה, במשך חמש שנים. בהמלצת רבו, נשלח בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) לערך לבית הדין הרבני במרקש, שם קיבל סמיכה לרבנות ודיינות, וחזר לעיר מולדתו, אייט עטאב. ביום חזרתו הגיע לעיר מישראל השד"ר הרב נחמן אנג'יל, שם ישב ודן עמו בלימוד תורה ונושאים נוספים. השד"ר ביקש ממנו לחזור עמו לישראל, אך לבסוף וויתר על הבקשה, באמרו לרב מלול: "אם אקחך מכאן, תחרב כל הסביבה". כבר מגיל צעיר עסק בקבלה מעשית, בהשבעות מלאכים ובצירופי שמות קדושים. ועל ידי כך ביטל גזרות ומגפות במרוקו והסביבה. עם שובו לאייט עטאב, ייסד בה ישיבה בבית הכנסת הגדול בעיר. תלמידיה הורכבו מתושבי העיר, ושאר כפרי הסביבה. בתקופה זו נישא לגידא בת הרב מימון מלכה, והתפרנס למשך תקופה מסחורה שרכש במרקש ומכר בעירו. תקופה קצרה לאחר שייסד את הישיבה, מונה לשמש כרב העיר, והוסמך לשחיטה על ידי הרב ישראל אבוחצירא. בעקבות סירובו לקבל שכר על תפקידו, עסק במסחר צאן ובקר כשותף עם מוסלמים מקומיים, ובהמשך סחר בבדי פשתן ובתבואה בערי וכפרי הסביבה. במשך שנות שהותו במרוקו למד כחברותא עם הרב אהרון הכהן אזוג. בשנת 1950 (ה'תש"י) סייע בהוראת תלמידים לבנו, בעיר תַּאלְסִינְתְּ. בחודש פברואר 1958 (אדר ה'תשי"ח) עלה לישראל בהפלגה והתיישב בעיר נתיבות, שם הוצעה לו משרת דיינות, אך סירב. בשנים האחרונות לחייו התעוור, ונכדיו היו מקריאים בפניו ספרי קודש שבחר ללמוד. הלך לעולמו ב-4 במרץ 1968 (ד' באדר ה'תשכ"ח), בגיל 95 ונקבר בבית העלמין המקומי בנתיבות. יש נוהגים להתפלל על קברו. שמו הונצח על ידי קריאת רחוב על שמו בעיר נתיבות. בניו היו הרב דוד מלול, רבה של ירוחם והרב מנשה מלול, רבה של אור עקיבא. אברהם סולובייצ׳יק, בנתיבות ירוחם - תולדות חייהם של הרב יוסף והרב דוד מלול, ה'תשע"ב (עמ' 12 - 77) אביאל חיים חורי, בן הבית והעלייה - הרב דוד מלול מספר על אביו הרב יוסף מלול, תור הזהב 80, ל' אדר א' תשע"ט. ספר צפונות יוסף : אור במערב : עם ספר נתיבות יוסף : תיעוד מקיף של מעל מאה שנות היסטוריה, ביוגרפיה וזכרונות / מורשת, מולדת, מנהגים צפונותיו, קהילותיו ואמריו של רבי ויסף מלול ; כתב, חקר וערך נכדו שמעון אליהו מלול. ©2022.
סגי איתן

סגי איתן (נולדה ב-21 בינואר 1954) היא מנהלת ישראלית שכיהנה כמנכ"לית חברת נכסים ובניין בשנים 2004–2019. איתן גדלה במושב גאולים בת למשפחה מרובת ילדים להורים שעלו מתימן. למדה בתיכון ממלכתי-דתי בר-אילן בנתניה במגמה ריאלית והייתה פעילה בתנועת בני עקיבא. לאחר הלימודים ביצעה שירות לאומי כמורה בבית ספר יסודי בשכונה ד' בבאר שבע. איתן למדה ראיית חשבון וכלכלה באוניברסיטת בר-אילן ובשנתה השלישית החלה לעבוד במשרד סומך חייקין, ביצעה סטאז' במשרד ולאחר מכן שימשה מנהלת תיקי לקוחות בהן חברת אזורים. לאחר חמש שנים עברה לעבוד בחברת אזורים בה הועסקה כחשבת, סמנכ"לית כספים ומשנה למנכ"ל. באוגוסט 2004 מונתה למנכ"לית חברת הנדל"ן נכסים ובניין מקבוצת IDB. בפברואר 2019 הודיעה על עזיבתה. היא מכהנת כדירקטורית בלתי תלויה בחברת מליסרון ודירקטורית חיצונית בחברת ג'נסל. איתן חברה במועצה המנהלית של בנק ישראל. היא בוגרת התוכנית לניהול מתקדם בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד. איתן נשואה לשמואל ואם לשלושה. עידו אפרתי, סגי איתן: גברת נדל"ן, באתר ynet, 9 בדצמבר 2005 ליאת רון, ‏פורטפוליו סגי איתן, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2014 זיו ביילין ודרור מרמור, ‏סגי איתן מנכ"לית נכסים ובנין, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2016 הדס מגן, ‏"לטווח ארוך, הפתרון הוא בטיפול בהיצע, ולא בדיכוי הביקושים", באתר גלובס, 6 באפריל 2017 הדר חורש, "הורדת מחירי הדירות לא צריכה להיות יעד; שוק הדיור החופשי התייבש", באתר TheMarker‏, 28 בדצמבר 2018 גולן חזני, בלעדי לכלכליסט סגי איתן עוזבת במפתיע את נכסים ובניין לאחר 14 שנים, באתר כלכליסט, 17 בפברואר 2019 גולן חזני, רשמית - מנכ"לית נכסים ובניין סגי איתן התפטרה; אלשטיין יחליפה כממלא מקום, באתר כלכליסט, 12 במאי 2019 סגי איתן באתר בנק ישראל
יוהנס וילהלם ינסן

יוהנס וילהלם ינסן (בדנית: Johannes Vilhelm Jensen;‏ 20 בינואר 1873, פרסו, צפון יוטלנד – 25 בנובמבר 1950, אוסטרבו) היה סופר ומשורר דני, זוכה פרס נובל לספרות (1944). ינסן נולד לוטרינר וגדל באזור כפרי. הוא למד רפואה באוניברסיטת קופנהגן ועבד כעיתונאי כדי לממן את לימודיו. אחרי שלוש שנות לימודים, פרש מהם כדי להקדיש את עצמו לקריירה ספרותית. גם אחת מאחיותיו, תיט ינסן, הייתה סופרת ידועה, דוברת בולטת ושנויה במחלוקת של התנועה הפמיניסטית. Aandens spor 1896 Danskere (רומן) 1898 Einar Elkjær (רומן) 1898 Himmerlandshistorier Intermezzo 1899 (נובלה) Johannes Larsen Jordens Kreds Kongens Fald 1901 ("נפילת המלך", רומן היסטורי) Nye Himmerlandshistorier 1904 Madame D’Ora 1904 ("מאדאם ד'אורה", רומן על החיים באמריקה) Hjulet 1905 ("הגלגל", רומן על החיים באמריקה) Digte 1906 (אסופת שירים) Myter og Jagter 1907 1908 Bræen Himmerlandshistorier. Tredje Samling 1910 Myter. Ny Samling 1910 Nye Myter 1910 Mørkets Frodighed Norne-gæst Skibet 1912 Myter. Fjerde Samling 1912 Eksotiske Noveller 1915 (נובלה) I Det indiske Ocean 1916 Skovene Swift og Oehlenschlæger Tilblivelsen Ungt er endnu Ordet Norne-Gæst 1919 Det tabte Land 1919 ("ארץ אבודה") Christofer Columbus 1921 Cimbrernes Tog 1923 Aarets Højtider 1925 Verdens Lys 1926 Ved Livets Bred 1928 Den jyske Blæst 1931 Pisangen 1932 Kornmarken 1932 Sælernes Ø 1933 Dr. Renaults Fristelser 1935 (רומן) Gudrun 1936 רומן Paaskebadet 1937 Mariehønen 1940 Møllen 1944 הר הקרח: (סִפורי מדע מימים קדמונים); תרגם י"ח ברנר, יפו: לעם (דפוס א' אתין), תרע"ד ספורים; תרגום: מ' טמקין, יפו: ספריה חקלאית ('ספריה בכפר'), תרע"ט מדיה וקבצים בנושא יוהנס וילהלם ינסן בוויקישיתוף יוהנס וילהלם ינסן, ברשת החברתית Goodreads יוהנס וילהלם ינסן, באתר פרס נובל (באנגלית) יוהנס וילהלם ינסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוהנס וילהלם ינסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי יוהנס וילהלם ינסן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יוהנס וילהלם ינסן (1873-1950), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטואן בושרון דה בואסוד

גנרל של דיוויזיה אנטואן פיליפ תומאס ז'וזף בושרון דה בואסוד (בצרפתית: Antoine Philippe Thomas Joseph Baucheron de Boissoudy;‏ 12 באוקטובר 1864 – 17 במרץ 1926) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה. בושרון נולד ב-28 בפברואר 1860, בשרבור אשר השתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא היה בנו של האדמירל פיליפ בושרון דה בואסוד. ב-27 באוקטובר 1883 התגייס לצבא צרפת, ונכנס ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר, אותה סיים בשנת 1885 בדרגת לוטננט משנה. ב-29 במרץ 1889 הוא הועלה לדרגת לוטננט, ושרת במטה הכללי. ב-19 במאי 1895 הועלה לדרגת קפטן. ב-30 בדצמבר 1908 הוא הפך לאביר בלגיון הכבוד. ב-10 בפברואר 1909 הוא מונה לראש המטה הכללי של הדיוויזיה ה-39, ב-23 בדצמבר 1912 הועבר לדיוויזיה ה-68 והועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-13 בינואר 1914 מונה לראש מטה הקורפוס ה-21. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה בושרון ראש מטה הקורפוס ה-21. הוא לחם עם הקורפוס במערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב לורן. לאחר מכן השתתף בקרב הראשון על המארן, קרב ויטרי וקרב אראס. ב-1 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת קולונל. ב-3 במרץ 1915 מונה לראש המטה של פלגת הארמייה ווז' אשר הגנה על אזור לורן. ב-4 באפריל של אותה שנה הפכה הפלגה להיות הארמייה השביעית. ב-28 באוקטובר 1915 הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד, וב-25 בנובמבר הוענקה לו דרגה זמנית של גנרל של בריגדה. ב-3 בדצמבר מונה למפקד הדיוויזיה ה-43, ופיקד עליה במהלך קרב ורדן והקרב על הסום. ב-16 בספטמבר 1916 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, וחודש לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-5, ופיקד עליו במהלך הקרב השני על האן. ב-4 באפריל 1917 הוא מונה למפקד הארמייה השביעית. ב-15 באוקטובר 1918 מונה למפקד הצבא הצרפתי בבלגיה, ופיקד עליו במהלך מתקפת מאה הימים עד סיום המלחמה. ב-7 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-27 בנובמבר 1918 הוא מונה למפקד הארמייה השנייה, עד 11 בפברואר 1919. ב-10 במרץ של אותה שנה מונה למפקד האזור הצבאי ה-10 עד 5 במרץ 1920. במקביל פיקד על הקורפוס ה-10 מ-10 בספטמבר 1919 עד 30 באוקטובר 1920. ב-9 ביולי 1921 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. ב-7 בפברואר 1924 הוא מונה למפקח על בתי הספר הצבאיים עד 5 בדצמבר של אותה שנה. הוא נפטר בפריז ב-25 בדצמבר 1944 בגיל 61. הוא נקבר בבית הקברות בהאינווליד. בנו היה הגנרל גי בושרון דה בואסוד, אשר לחם בצבא צרפת במהלך מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא אנטואן בושרון דה בואסוד בוויקישיתוף תמונות של דה בואסוד [1] [2] משפחת בושרון דה בואסוד (באנגלית)
יהודה ליב אאך

רבי יהודה ליב אאך (בגרמנית: Jehuda Löb Aach; ~ה'תק"י, 1750 - י' באב ה'תק"ף, 21 ביולי 1820) היה רב וראש ישיבה אשכנזי, רבה של הכינגן ונסיכות הוהנצולרן-הכינגן שהייתה בשעתו חלק מהקונפדרציה הגרמנית. נולד בטריר שבעמק נהר המוזל, למד בפראג אצל רבי יחזקאל לנדא והיה לידידו ותומכו של בנו, הרב שמואל לנדא. בתחילת דרכו שימש כמורה פרטי בביתה של חיה'לה קאולה סוכנת החצר של דוכסות וירטמברג והאישה העשירה ביותר בגרמניה בתקופתה. במקביל לתפקידו בבית קאולה, שימש מוהל. הוא גם נהג להמליץ לצעירי הקהילה לנסוע ללמוד בישיבה בפראג. ב-1784 אחרי סאגה ממושכת ורוויית אינטריגות, נבחר בפקודת יוזף פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן-הכינגן (גר') כרבה של הכינגן ובהמשך כרב מדינת נסיכות הוהנצולרן-הכינגן כולה. בהשפעתו הוקמה ב-1803 ישיבה בהכינגן בידי חיה'לה קאולה ואחיה יעקב רפאל. ישיבה-בית מדרש זה התקיימו עוד עשרות שנים, והרב אאך עמד בראשה עד פטירתו. הספד שנשא בגרמנית לאחר מותה של קאולה ב-1809, אירוע חריג באותם ימים, זכה לתשומת לב רבה. רבי יהודה ליב אאך נפטר י' באב ה'תק"ף, 21 ביולי 1820. חיבורו "מנחת יהודה" הוהדר בידי מרדכי ברויאר. מרדכי ברויאר, תשובותיו של רב בגרמניה על השאלות שנפוליאון הציג ל"סנהדרין" שהקים, בתוך: לא יסור שבט מיהודה; הנהגה, רבנות וקהילה בתולדות ישראל. מחקרים מוגשים לפרופ’ שמעון שוורצפוקס. עורכים: יוסף הקר, ירון הראל. ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"א או באאך הסמוכה כפי שמורה שם משפחתו.
ההחלטה

ההחלטה היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר אנשים היוצאים למסע בן 48 שעות על מנת לקבל החלטה שעתידה לשנות את חייהם. את התוכנית מנחים מירי נבו ואלי אילדיס. התוכנית שודרה החל מ-15 בפברואר 2017 עד 29 בספטמבר 2018 בערוץ עשר במשך שתי עונות. בכל פרק, מירי נבו ואלי אילדיס מלווים אדם שצריך לקבל החלטה, ויוצאים איתו למסע בן 48 שעות על מנת שיקבל החלטה שעתידה לשנות את חייו. במהלך המסע, מקבל ההחלטה יעבור במספר תחנות המותאמות לדילמה האישית שלו ויפגש עם אנשים הקשורים אליה. בעונה השנייה נוספה תחנת סיכום בה מקבל ההחלטה ייפגש עם מומחה בקבלת החלטות שייתן לו את הכלים הנדרשים כדי לבצע את ההחלטה. בסוף המסע, מקבל ההחלטה נפגש עם משפחתו וחושף בפניהם מהי החלטתו. הפורמט נוצר על ידי ערוץ עשר וחברת ההפקה סטודיו גלאם. הפורמט נמכר לבלגיה והתוכנית זכתה להצלחה. בינואר 2018, היוצרת אילת פלר הגישה תביעה נגד סטודיו גלאם, בטענה שהפורמט נלקח ממנה ללא תגמול וללא קרדיט. באפריל 2017 התוכנית חודשה לעונה שנייה. אריאנה מלמד מ"הארץ" העניקה לתוכנית ביקורת שלילית וכתבה: ”סדרת הדוקו-דמע של אילדיס ונבו היא עינוי משמים”. מאיה פז מאתר "TimeOut" נתנה לתוכנית ביקורת צוננת: ”לא ש'ההחלטה' היא יצירה דוקומנטרית טהורה, אבל במסגרת הגבולות שהציבה לעצמה — תכנית שפוגשת אנשים על פרשת דרכים ועוזרת להם לקבל החלטה — היא מתפקדת לא רע, ואין שום סיבה להרוס עם טקסיות מזויפת של מועצת השבט בפרק של 'הישרדות'”. גיא פרחי מאתר "TimeOut" כתב: ”'ההחלטה' נועדה להיות מסחטת רגשות מדור חדש, משוכלל ומואץ יותר”. אתר האינטרנט הרשמי של ההחלטה (בארכיון האינטרנט) ההחלטה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועה פרייס‏, רייטינג יומי: החלטה טובה, באתר וואלה, 16 בפברואר 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: מקבל ההחלטות אמר את דברו, באתר וואלה, 23 בפברואר 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: כולם בעקבות אח אחד, באתר וואלה, 27 בפברואר 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: ממתינים לאביב, באתר וואלה, 6 במרץ 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: האחות הקטנה, באתר וואלה, 13 במרץ 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: משכשכים במים רדודים, באתר וואלה, 20 במרץ 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: מתחזקים לפני הגרנד פינאלה, באתר וואלה, 27 במרץ 2017 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: סאלח, פה זה לא ארץ נהדרת, באתר וואלה, 27 בפברואר 2018 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: תם עידן הטאלנטים, באתר וואלה, 8 במרץ 2018 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: לבעוט מול שער ריק, באתר וואלה, 15 במרץ 2018 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: תתרגלו - חדשות ערוץ 20 עוקפות את כאן, באתר וואלה, 27 במרץ 2018 דוד ורטהיים‏, רייטינג יומי: הנינג'ה מכה באח, באתר וואלה, 26 ביולי 2018 אלכסנדר כץ, תביעה נגד המפיק עמי גלאם: "פורמט 'ההחלטה' נגזל ממני", באתר ביזפורטל, 29 בינואר 2018 דוד ורטהיים‏, התקבלה החלטה חדשה: נבו ואילדיס ממשיכים לעונה שנייה בערוץ 10, באתר וואלה, 4 באפריל 2017 אריאנה מלמד, סדרת הדוקו-דמע של אילדיס ונבו היא עינוי משמים, באתר הארץ, 6 במרץ 2017 מאיה פז, למה להעמיד להדחה אישה שמתלבטת אם לכרות את השחלות?, באתר TimeOut, ‏27 בפברואר 2017 גיא פרחי, "ההחלטה" לקחה את כל מה שטוב בריאליטי והשליכה אותו לפח, באתר TimeOut, ‏27 בפברואר 2018 ביאורים המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה במגזר היהודי
DKW Schnellaster

DKW Schnellaster היא מכונית מסחרית קטנה (בתצורת ואן ובתצורת טנדר) אשר יוצרה על ידי חברת DKW הגרמנית בין השנים 1949–1962. ה-DKW Schnellaster יוצר ברישיון, בארגנטינה בין השנים 1960–1969. בספרד יוצר משנת 1954 ובפינלנד משנת 1956. מנוע ה-700 סמ"ק נלקח מדגם DKW F8,. 2 דלתות ואן 2 דלתות טנדר דה.קה.וו DKW Schnellaster דה.קה.וו DKW Schnellaster, גרסת טנדר, שנת 1955 דה.קה.וו DKW Schnellaster דה.קה.וו DKW Schnellaster דה.קה.וו DKW Schnellaster F1 DKW F4 DKW F7 DKW DKW מונזה F89 DKW F11 DKW / DKW F12 DKW ג'וניור F102 DKW אאודי מדיה וקבצים בנושא DKW Schnellaster בוויקישיתוף דגמי "DKW Schnellaster" dkw-schnellaster.de דגמי "DKW Schnellaster" שנת 1949 - אם כל המיניוואנים המודרניים thetruthaboutcars.com/2010/03/the-mother-of-all-modern-minivans-1949-dkw-schnellaster
נאוטילוס (ז'ול ורן)

נאוטילוס (בצרפתית: Nautilus) היא הצוללת שעליה פיקד קפטן נמו ברומנים של ז'ול ורן "עשרים אלף מיל מתחת למים" (1870) ו"אי התעלומות" (1874). ז'ול ורן קרא לצוללת 'נאוטילוס' על שם הצוללת האמיתית של רוברט פולטון, שגם שמה היה "'נאוטילוס'". את העיצוב של ה'נאוטילוס' הבדיונית קיבל ורן מהדגם של הצוללת 'פלונז'ר' (אנ') של הצי הצרפתי שהוא ראה בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, שלוש שנים לפני שכתב את הרומן שלו. 'נאוטילוס' מתוארת על ידי ורן כ"יצירת מופת המכילה יצירות מופת". היא תוכננה על ידי קפטן נמו שהוא גם מפקדה. לצוללת גוף גלילי באורך 70 מטר וברוחב שמונה מטרים, וכוללת מדחף בעל ארבעה להבים, שקוטרו שישה מטרים. החשמל מסופק על ידי סוללות נתרן (כאשר הנתרן מסופק על ידי אלקטרופורזה של מי הים) שהם מקור הכוח העיקרי של כלי השיט עבור ההנעה של הצוללת ופעילויות נוספות. Jules Verne's Nautilus באתר vernianera נאוטילוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Skrabec, Quentin R. (2005). The Metallurgic Age: The Victorian Flowering of Invention and Industrial Science (revised ed.). Jefferson NC: McFarland. p. 44. ISBN 9781476611136. נבדק ב-26 בפברואר 2019. {{cite book}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.