צביה גרינפילד

צביה גרינפילד (נולדה ב-27 באוקטובר 1945) היא פעילה פוליטית ישראלית, אשר כיהנה כחברת הכנסת מטעם מרצ בכנסת ה-17. גרינפילד הייתה האשה החרדית הראשונה שכיהנה בכנסת. היא דוקטור לפילוסופיה פוליטית. גרינפילד נולדה בירושלים במשפחה חרדית ולמדה ברשת החינוך בית יעקב. לאחר מכן למדה לתואר ראשון ושני בפילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר שלה לתואר שני, משנת 1994, נשאה את הכותרת "מושג האוטונומיה האישית - אוטונומיה כמושג כללי והכרחי או כמושג תלוי תרבות - גישות ושיקולים". נישאה לרופא ילדים אמריקני חוזר בתשובה והם התגוררו מספר שנים בארצות הברית. לאחר חזרתם ארצה, עברו להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, והם הורים לחמישה. בשנת 2004 קיבלה תואר דוקטור בפילוסופיה פוליטית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "המיתוס של הסובייקט : דמוקרטיה כתאוריה מסדר שני על האדם והעולם". כתוצאה מהתנהלותה ומביקורתה על הציבור החרדי, היא נודתה ממנו הלכה למעשה. גרינפילד מגדירה עצמה כחרדית, ואף נתפסת ככזו על ידי אמצעי תקשורת חילוניים, אך דוברים אחדים בחברה החרדית שהתייחסו אליה טענו כי אינם מקבלים הגדרה זו, משום שלדעתם השתייכות לחברה החרדית משמעה קבלת מערכת אמונות מסוימת, לה גרינפילד כלל אינה שותפה. מאז שנות ה-90 פעילה בתחומים פוליטיים וחברתיים. ב-1993 הקימה את מכון "מפנה" לחינוך לשלום, סובלנות ודמוקרטיה בחברה הדתית. גרינפלד הייתה ממקימות תנועת "נשים דתיות למען קדושת החיים", חברה לשעבר בוועד המנהל של "בצלם", ומהחותמים על יוזמת ז'נבה. גרינפילד כתבה את הספר "הם מפחדים: איך הפך הימין הדתי והחרדי לכוח מוביל בישראל" (ידיעות ספרים/חמד, 2001), שמתח ביקורת קשה על עמדות הציבור הדתי והחרדי. גרינפילד מדמה בספרה את יחסם של החרדים למדינת ישראל לגישתה של הכנסייה הנוצרית כלפי עצם קיומו של העם היהודי. היא טוענת שהחרדים חפצים ואף עמלים להביא בכל הדרכים האפשריות לכישלונה של הציונות ומדינת ישראל במתכונתה החילונית. היא גם מתחה ביקורת על השמאל שלטענתה נטש את הציונות ואיננו מאמין עוד בזכות העם היהודי למדינה בארץ ישראל, תוך שהוא מצדיק באופן עיוור את העמדה הפלסטינית. בבחירות לכנסת השש עשרה הוצבה במקום ה-100 ברשימת מרצ. גרינפילד נבחרה למקום השישי ברשימת מרצ-יח"ד לקראת הבחירות לכנסת ה-17 (מקום המשוריין לאישה השנייה ברשימה), אך לא נכנסה לכנסת. ב-4 בנובמבר 2008, לאחר התפטרותו של חבר הכנסת יוסי ביילין, נכנסה לכנסת וכיהנה במשך כשלושה חודשים. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום השמיני ברשימת התנועה החדשה מרצ ולא נבחרה לכנסת. ב-2011 ראה אור ספרה "תיקון עולם: המאבק בין תרבויות על חירות, שוויון וזכויות האדם" בהוצאת כרמל. ב-2017 ראה אור ספרה "התרסקות סיפור קריסתו של השמאל בישראל" בהוצאת ידיעות ספרים. מדיה וקבצים בנושא צביה גרינפילד בוויקישיתוף צביה גרינפילד, באתר הכנסת צביה גרינפילד, באתר כנסת פתוחה רועי שרון, שליפות עם צביה גרינפלד, באתר nrg‏, 28 ביוני 2005 שחר אילן, הרבנים בכלל לא מועילים לעם ישראל, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006 ח"כ ד"ר צביה גרינפילד, כשאלי ישי אומר "בכל מחיר" - למה הוא מתכוון?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 בינואר 2009 אדמיאל קוסמן, כי באדם אאמין, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2010 אהוד שישון, ירושלים בחרחורי גסיסה: בגובה העיניים עם צביה גרינפלד, באתר nrg‏, 14 בדצמבר 2011 זהבה פישר, כן, אנחנו יכולים - ביקורת על ספרה של גרינפלד "תיקון עולם", מקור ראשון, מוסף "שבת", 10 בנובמבר 2011 צביה גרינפילד, שלמה זנד ומלחמתו בחילוניות היהודית, באתר הארץ, 27 ביוני 2013 תגובת הנגד שלמה זנד, היהדות החילונית היא מועדון סגור, באתר הארץ, 19 ביולי 2013 יעקב בר-און, ארץ הצביה: הח"כ החרדית לשעבר של מרצ תולה תקוות דווקא ביאיר לפיד, באתר מעריב השבוע, 14 בינואר 2015 עופרה עופר אורן, "התרסקות": סיפור קריסתו של השמאל בישראל, בבלוג "סופרת ספרים", 28 בדצמבר 2017 ישי פרידמן, ‏"השמאל הרדיקלי מכתיב את הטון הרעיוני, מרצ הפכה למפלגה מיותרת", בעיתון מקור ראשון, 30 בינואר 2018 רשימת הפרסומים של צביה גרינפילד, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של צביה גרינפילד, באתר "סימניה" צביה גרינפילד (1945-), דף שער בספרייה הלאומית קובי אריאלי, יש לה כלב, באתר nrg‏, 19 בינואר 2006 אריק בנדר, מרצ מציגה: הח"כית החרדית הראשונה, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2008 ידידיה ארגמן, צביה גרינפלד: חרדית או לא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 בנובמבר 2008 אשמת השמאל, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2006