laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לורנס מקדונלד

לורנס מקדונלד (באנגלית: Lawrence Macdonald;‏ 15 בפברואר 1799 – 4 במרץ 1878) היה פסל סקוטי. מקדונלד נולד ב-15 בפברואר 1799 בפינדו גאסק בפרתשייר, סקוטלנד למרגרט מוריסון ואלכסנדר מקדונלד. הוא היה חניך כסתת אבן אצל תומאס גיבסון, שבנה אז את הבית המלכותי של מוריי, מחוץ לפרת'. כשהגיע לאדינבורו פגש את האדריכל ג'יימס גילספי גרהם, שהיה פטרון נאמן. ב-26 בפברואר 1822 הוא נכנס לאקדמיה לאמנות, אדינבורו בפיקארדי פלייס. בסוף 1822 הוא נסע לרומא כדי להמשיך ללמוד, שם ביצע כמה פסלים, בין היתר את זה של ג'ון מארי, הדוכס הרביעי. ב-1823, יחד עם גיבסון, ואמנים נוספים, הוא הקים את האקדמיה הבריטית לאמנויות ברומא, שבה המשיך כנאמן עד מותו. לאחר כארבע שנים הוא חזר לאדינבורו, ושם הפיק פסלים של ג'ון וילסון וג'ורג' קומב. בשנת 1829, הוא שלח את פסל החזה של ג'ון מרשל (חבר פרלמנט) לאקדמיה המלכותית, והמשיך לתרום לתערוכות שלאחר מכן. בסתיו 1829, הוא הציג במוסד המלכותי, אדינבורו, קבוצת פסלים מהמיתולוגיה. ב-1829 הוא נבחר כחבר באקדמיה הסקוטית, וב-1832 הציג כמה פסלים, כולל של ג'יי גיבסון לוקהארט. לעיתים רחוקות הוא תרם לתערוכות בסקוטלנד והתפטר מחברותו באקדמיה הסקוטית ב־1858. ב-1832 חזר לרומא, שם תפס עמדה מובילה כפסל, ובעיקר ייצר פסלי דיוקנאות, בסיוע אחיו הבכור, ג'ון, ובנו, אלכסנדר. פסל החזה של פיליפ הנרי, נמצא כעת בקנט, ועותק נמצא בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון. הוא גם הכין פסלים של וולטר סקוט (1831), פאני קמבל, סר דייוויד ביירד. וג'יימס גילספי גרהם. בין יצירותיו ניתן למנות את 'נערה ויונת דואר', 1835, ו'אורידיקה', 1849. 'יוליסס והכלב שלו', שהוצג בתערוכת פריז של 1855, הפסל זכה להערצה רבה, והפך לרכושו של לורד קילמורי. כמה פסלים הוכשרו על ידו כשהיה ברומא, כולל ויליאם ברודי. הוא נפטר ברומא ב-1878. אמילי ג'ורג'ינה הכוהנת של בכחוס ברחצה פסל אשה מדיה וקבצים בנושא לורנס מקדונלד בוויקישיתוף Gray, John Miller (1893). "Macdonald, Lawrence". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. Vol. 35. London: Smith, Elder & Co.
ג'יימס גילספי גרהם

ג'יימס גילספי גרהם (באנגלית: James Gillespie Graham;‏ 11 ביוני 1776 – 11 במרץ 1855) היה אדריכל סקוטי, בולט בתחילת המאה ה-19. גרהם נולד בדנבליין ב-11 ביוני 1776. הוא היה בנו של מלקולם גילספי, עורך דין. הוא בולט בעיקר בעבודתו בסגנון הברוניאלי הסקוטי, כמו בטירת אייטון, והוא עבד גם בסגנון התחייה הגותית, בו הושפע מאוד מיצירתו של אוגוסטוס פוגין. עם זאת, הוא גם עבד בהצלחה בסגנון הנאו-קלאסי כפי שהודגם בעיצובו של בית בלית'סווד ברנפרו, עשרה קילומטר במורד נהר קלייד מגלאזגו. גרהם עיצב בעיקר בתים כפריים וכנסיות. הוא ידוע גם בעיצוב הפנים של בתים וארמונות, עבודתו הטובה ביותר היא זו בטירת טיימות. כמה מהכנסיות שלו כוללות את קתדרלת סנט אנדרו בגלאזגו, ואת הקתדרלה הרומית-קתולית סנט מרי וכנסיית היילנד טולבות' באדינבורו. הוא היה אחראי על תכנון אחוזת מוריי בעיר החדשה של אדינבורו, ועל עיצוב כיכר המילטון והרחובות הסמוכים בעיר החדשה של בירקנהד, אנגליה. על פי פרנק ארנייל ווקר, ייתכן שהוא היה אחראי לשיפוץ טירת ג'ונסטון, רנפרושייר. הוא תכנן ובנה בית ברחוב אלבני 34 בעיר החדשה של אדינבורו עבורו ועבור אשתו וחי שם מ-1817 עד 1833. בשנת 1815 הוא התחתן עם מרגרט אן גרהם, בתו של בעל אדמות עשיר, ויליאם גרהם מאורצ'יל (נפטר 1825) בפרתשייר. נולדו להם שתי בנות. בשנת 1825, עם מות אביה של אשתו, ירשו בני הזוג את אחוזתו הכפרית הגדולה, וג'יימס נודע לאחר מכן בשם ג'יימס גילספי גרהם. אשתו מתה ב-1826, והוא נישא שוב, לאליזבת קמפבל, בתו של מייג'ור ג'ון קמפבל מגדוד ה-76. הוא מת באדינבורו ב-11 במרץ 1855 לאחר מחלה של ארבע שנים. הבית של גרהם באדינבורו כנסיית טולבות, אדינבורו מצודת טורסדל מדיה וקבצים בנושא ג'יימס גילספי גרהם בוויקישיתוף Goold, David. "James Gillespie Graham". www.scottisharchitects.org.uk. Walker, Frank Arneil (1986) The South Clyde Estuary, RIAS Number 34 - Information on residents". Albany Street Edinburgh in the 19th century
שגרירות ישראל בהאג

שגרירות ישראל בהאג היא נציגות דיפלומטית של מדינת ישראל בממלכת ארצות השפלה. השגריר המכהן הוא מודי אפרים. ישראל פתחה ב-1949 קונסוליה באמסטרדם, שהייתה הנציגות הדיפלומטית הראשונה שלה בהולנד. ישראל פתחה נציגות דיפלומטית בדרג צירות בהאג ב-1950, עם ציר לא תושב לארצות בנלוקס. ב-1952 הוחלט להעניק לה ציר נפרד. ב-1954 מת מיכאל עמיר ציר ישראל בהולנד במהלך תפקידו. ב-1958 נסגרה הקונסוליה באמסטרדם. בספטמבר 1969 הוטל רימון יד על השגרירות יחד עם שגרירות ישראל בבון ומשרד של אל על בבריסל דקות אחדות מהשני. לא היו נפגעים בשגרירויות, למרות שנגרם נזק לשגרירות גרמניה המערבית הסמוכה, אך שלושה נפצעו בבריסל. מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בהאג, האחראית על ניהול וקידום יחסי הסחר עם הולנד. מטרת הנספחות היא לסייע לחברות ישראליות להשתלב בשווקים השונים במדינה. בנוסף, הנספחות מקדמת השקעה ושותפות אסטרטגית בין המדינות. הנספח הכלכלי בהאג הוא יורם גלעדי (אחראי גם על דנמרק ושוודיה). מדיה וקבצים בנושא שגרירות ישראל בהאג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות ישראל בהאג נציגות ישראל בהאג, הולנד, באתר ארכיון המדינה הנרייטה בועז, סגירת הקונסוליה הישראלית באמסטרדם, הארץ, 26 ביוני 1958 יתמנה ציר ישראלי מיוחד בהולאנד, הארץ, 21 באוגוסט 1952 מ. עמיר יובא לקבורה ארצה, שערים, 18 ביוני 1954 3 נציגויות ישראליות במערב אירופה נפגעו מפצצות שנזרקו ע"י נערים, דבר, 9 בספטמבר 1969
הטבח בצומת גן הוורדים

הטבח בצומת גן הוורדים היה פיגוע ירי על רקע לאומני שביצע עמי פופר בצומת גן הוורדים בראשון לציון. בטבח נהרגו שבעה פלסטינים מרצועת עזה ונפצעו 11. ב-20 במאי 1990, רצח עמי פופר שבעה ערבים מרצועת עזה ופצע 11 בשעה שהמתינו לעבודה בצומת גן הוורדים בעיר מגוריו ראשון לציון. את הרצח ביצע באמצעות רובה גליל שגנב מאחיו החייל. פופר נמלט מהמקום במכוניתו של אחד מהפועלים. פופר נעצר בו ביום, ואמר תחילה שהמניע הוא חברתו שעזבה אותו, ושבביתה נעצר. אחר כך אמר שבגיל 13 נאנס על ידי ערבי והוא ביקש לנקום על כך. בית המשפט הרשיע אותו ברצח ודן אותו לשבעה מאסרי עולם מצטברים ועוד עשרים שנה חופפות. בעקבות הרצח פרצו מהומות בריכוזים ערביים בישראל וביהודה ושומרון וחבל עזה, שבהן, לפי מקורות ערביים, נהרגו מאש חיילי צה"ל ארבעה פלסטינים ונפצעו 166. עמי פופר נידון לשבעה מאסרי עולם בעקבות הטבח. ב-1999 קצב הנשיא עזר ויצמן את עונשו ל-40 שנה. איה אורן, כתב האישום נגד עמי פופר - רצח שבעה וניסה לרצוח עשרה, מעריב, 19 ביוני 1990 עונש במקומו, מעריב, 19 במרץ 1991 מוקדי התבערה בתחומי הקו הירוק, מעריב, 22 במאי 1990 על פי הכותרת הראשית בעיתון "הארץ" מ-22 במאי 1990, מצוטטת כאן ארבעה הרוגים וארבעים פצועים; נפצעו שלושה חיילים ושוטר מג"ב, מעריב, 22 במאי 1990 מנהל האתר, רוצח הפועלים הפלסטינים בראשון לציון מבקש חנינה, באתר ראשון נט, ‏1 במרץ 2011
מינוח

האם התכוונתם ל... נוֹמֶנְקְלָטוּרָה – רשימת מונחים בתחום מסוים (אין לבלבל עם המונח המושאל ששימש לתיאור אליטת הגוש הסובייטי). שִׁיּוּם – מתן שמות לעצמים, למונחים או למושגים. טרמינולוגיה – תחום מחקר תאורטי שעניינו מונחים ושימושיהם.
Druid Lord

Druid Lord (בעברית: "אדון דרואיד", תעתיק: "דרואיד לורד") היא להקת דת'-דום מטאל אמריקאית, שהוקמה באורלנדו, פלורידה בשנת 2010, על ידי פיט סלייט, טוני בלאק והמתופף המקורי סטיב ספילרס. מההתחלה, המטרה של הלהקה הייתה ליצור שירים כבדים שלוקחים השראה מהדת' מטאל המוקדם כמו Necrovore, Possessed ו-Autopsy ומהריפים הכבדים והאיטיים יותר של להקות דום מטאל של שנות ה-70 וה-80 כמו Winter, Candlemass ו-Black Sabbath. הליריקה של הלהקה מתמקדת בסיפורי אימה, באבדון ובמוות, כאשר תכנים רבים מושפעים ושואבים השראה מסרטי אימה קלאסיים שונים. טוני בלאק - שירה, גיטרה בס (2010-הווה) פיט סלייט - גיטרה (2010-הווה) כריס ויקליין - גיטרה (2018-הווה) אלדן סנטוס - תופים סטיב ספילרס - תופים (2010-?) בן רוס - גיטרה (2018-2010) Grotesque Offerings, by Druid Lord, Druid Lord (באנגלית) Druid Lord - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
ולדימיר דז'ורוב

ולדימיר דז'ורוב (ברוסית: Владимир Николаевич Дежуров; ‏נולד ב־30 ביולי 1962) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל מספר פעמים והיה חבר צוות של תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבין-לאומית. ולדימיר דז'ורוב נולד בעיירה במורדוביה למשפחה של אנשי צבא ברית המועצות. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד בבית ספר לטייסי קרב בחרקיב. בשנת 1983 הוא סיים את הלימודים עם תואר "טייס קרב-מהנדס". הוא שירת מספר שנים ביחידת חיל האוויר הסובייטי באזור אודסה. בשנת 1987 דז'ורוב התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר משימות חלל. בשנת 1995 הוא היה מפקד צוות של חללית סויוז TM-21 שהתחברה לתחנת החלל מיר. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 17. לאחר הליך העברת אחריות ועזיבתה, משלחת מס' 18 החלה את פעילותה. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 115 ימי טיסה ו-5 פעילויות חוץ רכביות בטיסת STS-71 של מעבורת החלל אטלנטיס. באוגוסט 2001 דז'ורוב טס לחלל בפעם השנייה. בטיסת STS-105 של מעבורת החלל דיסקברי הוא הגיע לתחנת החלל הבין-לאומית כחבר משלחת מס' 3 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 128 ימים וביצוע 4 פעולות חוץ רכביות. דז'ורוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 2004 והתחיל לעבוד במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר דז'ורוב בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלפדיית החלל ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה באתר מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים
ויליאם סקוץ' קאמינג

ויליאם סקוץ' קאמינג (באנגלית: William Skeoch Cumming;‏ 28 בדצמבר 1864 – 10 באפריל 1929), היה צייר אקוורל וצלם סקוטי, בעיקר של דיוקנאות והיסטוריה צבאית סקוטית. בין 1912 למותו, הוא עיצב וייצר ארבעה שטיחי קיר גדולים. הוא היה בנם הרביעי של ג'ון קאמינג (1824–1908),שהיה גם הוא אמן, וג'יין סקוץ'. ויליאם ערך תרגילי רישום עם אביו לפני לימודיו בבית הספר לאמנות באדינבורו ובבית הספר המלכותי של האקדמיה הסקוטית, והחל את קריירת האמנות שלו בתיאטרון רויאל כצייר תפאורות. האיורים שלו על החיים הסקוטיים הופיעו במגזין Black & White משנת 1896. הוא שירת עם הפלוגה האימפריאלית ה-19 במלחמת הבורים, בפיקודו של סר ג'יימס פרסי מילר (1864–1906), ואת דיוקנו הוא צייר. ב-23 בפברואר 1900 הפלוגה שלו ושתיים נוספות עלו על ספינה בסקוטלנד, והגיעו לקייפטאון ב-19 במרץ 1900. מכאן הם נשלחו למחנות שונים לפני שנשלחו לחזית. סקיצותיו בצבעי מים תיעדו תקריות במהלך המלחמה ודיוקנאותיו תיארו דמויות צבאיות שהשתתפו בה. יותר מ-300 מתצלומיו נמצאים במוזיאון המלחמה האימפריאלי. קאמינג חזר מדרום אפריקה לאחר שסבל מהתקף של דיזנטריה. הוא התאכסן אצל אחותו הגדולה ומשפחתה והתחתן עם בל סאטון, ציירת צבעי מים, זמן קצר לפני מותו. הקרב בפנטנוי, נגד הצרפתים, 1745 יחידת רוכבים בריטית מלחמת הבורים השנייה, 1902 מדיה וקבצים בנושא ויליאם סקוץ' קאמינג בוויקישיתוף ^"Biography of CUMMING, William Skeoch - Anthony Woodd Gallery". www.anthonywoodd.com. Archived from the original on 24 October 2005. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם סקוץ' קאמינג".
נחל יצהר

נחל יצהר הוא נחל הזורם בדרומו של הגליל המערבי בקרבת הקיבוצים תובל ופלך. ראשיתו של הנחל מערבית לדיר אל-אסד והוא נשפך לנחל יסף מערבית לכפר יסיף. הוא מנקז את מימי מתלול צורים ומשם הוא ממשיך דרך הגבעות הסמוכות לכפרים ג'וליס ואל-מכר. משם הוא נשפך אל נחל יסף. אזור הנחל מאופיין בסלעי גיר טרשיים מתוארכים לתקופת הקנומן ושוניות מאובנים. בדרום הנחל בקרבת המצוק, נמצאת "מערת המתבודד" בה נובע מעיין קטן. הדרוזים מאמינים כי במערה התבודד במאה ה-17 שיח' עלי פארס קדוש דרוזי שנביעת המעיין מיוחסת לו. בדרום השמורה ניתן לראות מערות יונים. אלה הן מערות קרסטיות ובהן שרידים פרהיסטוריים. במערות מקננות יונים ושוכנים בהן עטלפים. בסביבת המערה דרים שפני סלע. במצוקים מקננים בז מצוי ועקב עיטי. באפיקו של הנחל ניתן לחזות חורש ים תיכוני סבוך, עצי קטלב הצומחים לאורך תוואי הנחל, לצידם של אלון מצוי זית ואלת המסטיק, אלה ארצישראלית. במצוקו של הנחל צומחים ציפורן משתלשל, מציץ סורי ואשבל ארץ-ישראלי כמו גם מרווה משולשת, ומיני סחלביים. النقاطة | מערת המתבודד, סרטון בערוץ "totravel", באתר יוטיוב (אורך: 17:28) סיור לאורך נחל יצהר בג'דיידה, סרטון בערוץ "מועדון עיט משגב", באתר יוטיוב (אורך: 01:04) א-לה גוש | עיתון תושבי משגב | מטיילים | נחל יצהר ומערת המתבודד, באתר א-לה גוש, ‏5 בפברואר 2017 מושון גבאי (ע), מדריך ישראל החדש: הגליל העליון וחופו, כרך 3, ירושלים: כתר, 2001, עמ' 203
קוואנון (קומיקס)

קוואנון (באנגלית: Kwannon) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #17 ונוצרה על ידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר אנדי קוברט. הדמות מזוהה לרוב עם קבוצת האקס-מן, ובמיוחד עם דמותה של בטסי בראדוק, עמה החליפה גופות למשך 29 שנות פרסומן של החוברות. בסיפורים שפורסמו במהלך זמן זה, היא הייתה ידועה בכינוי ריוואנש. אחרי שחזרה לגופה, היא נהפכה לפסיילוק השנייה, בזמן שאליזבת בראדוק (שהשתמשה בכינוי כשהייתה בגופה של קוואנון) הפכה לקפטן בריטניה החדשה. בהופעותיה הראשונות, קוואנון תוארה כמתנקשת לשעבר של ארגון היד. היו לה יכולות טלפתיה נמוכות והיא הייתה מסוגלת ליצור חרב בעזרת המחשבה. בעקבות הרצת "שחר אקס" של שנים 2020-2019, דמותה מככבת כפסיילוק בחוברות Fallen Angels, ‏Hellions ו-Marauders. גרסת דמותה של פסיילוק כשמוחה של בטסי בראדוק השתלטה על גופה אוזכרה במדיות אחרות לקומיקס, ביניהן הופעת אורח קצרה וללא דיבוב ב"אקס-מן: סדרת האנימציה", כמו גם בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן: המפלט האחרון" בגילומה של מלינג מלנקון ובסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" בגילומה של אוליביה מאן. קטאנה - דמות בדיונית דומה מחברת DC קומיקס המתחרה דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאזל אהמט פאשא קפרולו

פאזל אהמט פאשא קפרולו (בטורקית עות'מאנית: كپرولى زاده فاضل احمد پاشا; בטורקית: Köprülü Fazıl Ahmet Paşa; ‏1635 – 3 בנובמבר 1676) היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן מהמט הרביעי. תפקיד שאותו ירש מאביו מהמט פאשא קפרולו, אבי שושלת הווזירים הגדולים קפרולו שפעלה לאורך המאה ה-17. לפני כניסתו לתפקיד הווזיר הגדול, שימש פאזל אהמט בתפקיד המושל העות'מאני של איילט דמשק (1660–1661) ושל איילט ארזורום (1659–1660). פירוש כינויו 'פאזל' – 'החכם'. הכינוי דבק בו בשל מהלכיו לפיתוח וקידום החינוך, ובתחום הכלכלה – הפחתת מיסים. פאזל אהמט פאשא נחשב גם אכזר בשדה הקרב, הוא הנהיג את הצבא העות'מאני (אנ') במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1663–1664), השמיד את מבצר נובי זרין (אנ') ולמרות שנחל מפלה מוחצת בקרב סנט גוטהרד (אנ') הצליח להשיג לאימפריה שטחים בשלום ואשוואר (אנ'). חתימת ההסכם איפשרה לו להתמקד במלחמת כרתים (אנ') ולכבוש את קנדיה (אנ'), כיום הרקליון, מידי הרפובליקה של ונציה. בתום המלחמה העות'מאנית-פולנית (1672–1676) (אנ') שהוביל מול האיחוד הפולני-ליטאי, חתם קפורולו על חוזה בוצ'אץ' (אנ') (1672) ועל חוזה ז'וראבנו (אנ') ‏(1676). לחכמתו הדיפלומטית של קופרולו מיוחסת גם ההתמודדות של "השער הנשגב" בפרשת משיח השקר היהודי שבתי צבי, כליאתו, העברתו למבצר גליפולי בערב חג הפסח של 1666 והטבת תנאיו ובהמשך כפיית האסלאם על צבי, מהלך שגרם להתמוססות הדרגתית של התמיכה בו ומניעת התסיסה האפשרית בריכוזים היהודיים עקב מעצרו מדיה וקבצים בנושא פאזל אהמט פאשא קפרולו בוויקישיתוף הערך קופרילי במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאזל אהמט פאשא קפרולו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) להרחבה על מהלכים אלו, ראו: סיימון שאמה, הסיפור של היהודים: II: להשתייך. 1492 - 1900, תרגם אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2021. עמ' 291 ואילך. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנסט פון שוך

ארנסט פון שוך (Ernst Edler von Schuch;‏ 23 בנובמבר 1846, גראץ - 10 במאי 1914, דרזדן) היה מנצח אוסטרי, שנודע בעבודתו לצד ריכרד שטראוס באופרת החצר בדרזדן. שוך למד בגראץ ואחר כך בווינה אצל פליקס אוטו בסוף, ובשנת 1867 התמנה למנצח בתיאטרון בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין). בהמשך ניצח בווירצבורג (1868–1870), גראץ (1870-1871) ובזל. בשנת 1872 חזר לדרזדן, שם כיהן כמנהל מוזיקלי באופרת החצר, לצד יוליוס ריץ ואחריו לצד פראנץ וילנר. בעקבות מסע קונצרטים בברלין, מינכן, וינה ופריז עלתה קרנה של התזמורת באירופה והיא נחשבה לאחד ההרכבים הטובים בעולם. לצד רפרטואר של יצירות ריכרד וגנר הציג לקהל אופרות משל ריכרד שטראוס - "כליון האש" (1901), "סאלומה" (1905), "אלקטרה" (1909) ו"אביר הוורד" (1911), וכן הופעות בכורה בגרמניה של אופרות מאת פוצ'יני ומסקאני. שוך היה נשוי לזמרת הסופרן קולורטורה קלמנטין שוך-פרוסקה (1850–1932). בתם, ליזל פון שוך, שרה בדרזדן ובווינה. A. Eaglefield-Hull, A Dictionary of Modern Music and Musicians (Dent, London 1924)* P. Sakolowsky, E. Schuch (1901). Gerhard M. Dienes (Ed.), „mit mir...“ Ernst von Schuch (1846–1914). Ein Grazer als Generalmusikdirektor in Dresden. Exhibition Catalogue 1999. (Graz City Museum, Graz 1999), ISBN 3-9007-6420-4 E. Krause, "Richard Strauss, Ernst von Schuch und Dresden." In: Blätter der Staatstheater Dresden, 1963/64 Richard Strauss/Ernst von Schuch: Richard Strauss - Ernst von Schuch. Ein Briefwechsel (An exchange of letters). Edited by Gabriella Hanke Knaus. (= Veröffentlichungen der Richard-Strauss-Gesellschaft (Offerings of the Richard Strauss Society); Band 16). (Henschel-Verlag, Berlin 1999). ISBN 3-89487-329-9 Große Kreisstadt Radebeul (Ed.), Stadtlexikon Radebeul (Historisches Handbuch für die Lößnitz, 2005). ISBN 3-938460-05-9 מדיה וקבצים בנושא ארנסט פון שוך בוויקישיתוף ארנסט פון שוך, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם פטס דאגלס

ויליאם פטס דאגלס (באנגלית: William Fettes Douglas;‏ 1822 – 1891) היה צייר סקוטי שהיה הנשיא של האקדמיה המלכותית הסקוטית. הוא נולד ב-12 במרץ 1822 באדינבורו, בנם הבכור של ג'יימס דאגלס, בנקאי ואשתו, מרתה ברוק, אחייניתו של סר ויליאם פטס, בארט מייסד מכללת פטס. עם סיום לימודיו בבית הספר באדינבורו, בשנת 1836 הוא נכנס לבנק המסחרי של סקוטלנד, בו היה אביו היה רואה חשבון. אביו היה אמן חובב ועודד את בנו להקדיש את זמנו הפנוי לציור ורישום. בשנת 1847, הוא החליט להיות אמן. פרט לכמה חודשים באקדמיה לאמנות באדינבורו, אצל סר ויליאם אלן, הוא לא קיבל שום הכשרה שיטתית. הוא השתתף בשעורי בוטניקה ושיעורי אנטומיה של האוניברסיטה. מאוחר יותר הוא צייר עם צייר הנוף אלכסנדר פרייזר. ב-1845 הוא הציג לראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית, ועד מהרה זכו תמונותיו לתשומת לב רבה. ב-1851 הוא נבחר למקורב לאקדמיה, ושלוש שנים לאחר מכן היה חבר מן המניין. כמה מהתמונות הטובות ביותר שלו שייכות לתקופה זו, היה לו עניין בנושאים מיסטיים ולארכאולוגיה הנראים בבירור ביצירותיו. רבים מהם מראים קירבה לסגנון הפרה-רפאלית, והם יוצאי דופן בטיפול המושלם והמפורט בצבעים עשירים. "הזימון לבית הדין החשאי" (1860); "תמונת דיוקן של עורך דין" (1862); ו"הכישוף" (1864), הם בין יצירות החשובות ברוח זו. בשנת 1859, הוא ערך את הראשון מבין מספר ביקורים באיטליה, שם הקדיש זמן לאיסוף ולציור חפצים ואביזרים נדירים כמו מטבעות, שנהבים, אמייל, וכריכות ספרים ועוד. כאספן אומרים שהוא שילב את הידע הספציפי של חושו האמנותי עם כושר ההבחנה המעשית. התרומות היחידות שהוא תרם לספרות המקצועית בנושאים אלה - היו ההערות בספרו גיבסון קרייג 'פקסימיליות של כריכות ספרים ישנים' (1882). הוא היה בעל ידע רחב בתולדות האמנות, וירש את ג'יימס דראמונד בתפקיד ניהול הגלריה המלכותית הסקוטית אבל גם כאן הוא לא כתב אלא רק בקטלוג של הגלריה. בתפקיד ניהול הגלריה הוא החזיק בין השנים 1877 עד 1882, ואז נבחר לנשיאות של האקדמיה המלכותית הסקוטית, עקב מותו של סר דניאל מקני. הוא קיבל תואר אבירות בוינדזור ב-17 במאי 1882. לאחר 1870 הוא פנה יותר לציורי נוף, ובשנים 5–1874 יצר את הציור של "נמל סטונהייבן" ו"כפר דייגים", שהם אולי התמונות הטובות ביותר שצייר. הוא הפסיק לצייר לאחר 1879,עקב מחלה קשה שפגעה ביכולותיו. מאוחר יותר חזר לצייר רק בצבעי מים. מ-1877 עד 1882 שימש כאוצר ראשי של הגלריה הלאומית של סקוטלנד. עבודותיו מוצגות במוזיאונים בולטים כמו הגלריות הלאומיות של סקוטלנד, מוזיאוני האמנות של אוניברסיטת הרווארד, הגלריה הלאומית לפורטרטים, גלריית טייט ומוזיאון ויקטוריה ואלברט. הוא נפטר בניובורג, פייף, ב-20 ביולי 1891. אחיו הצעיר ביותר היה צ'רלי דאגלס, אשר לאחר שעבד בבנק במשך כמה שנים נסע לניו זילנד והפך לחוקר בולט . בנובמבר 1880, הוא נישא למריון, בתו השנייה של הברון גרהאם ממורפי . מדיה וקבצים בנושא ויליאם פטס דאגלס בוויקישיתוף Caw, James Lewis (1901). "Douglas, William Fettes". Dictionary of National Biography (1st supplement). London: Smith, Elder & Co Edinburgh Post Office Directory 1822 Waters, Clara Erskine Clement; Hutton, Laurence (1879). Artists of the nineteenth century and their works: A handbook containing two thousand and fifty biographical sketches. Houghton, Osgood. p. 215 Artworks | National Galleries of Scotland, www.nationalgalleries.org (באנגלית) The Concept of the Master in Art Education: Matthew Potter Langton, Graham. "Douglas, Charles Edward". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage
ארה כחולת-גרון

ארה כחולת-גרון (שם מדעי: Ara glaucogularis) הוא מין של תוכי מהסוג ארה, המצוי בסכנת הכחדה בטבע. תפוצתו כיום אנדמית רק לצפון-מרכז בוליביה, בה הוא חי ביערות גשם וסוואנה טרופי. המין הצטמטם בהדרגה בטבע, לאחר תחרות על מקום קינון, טריפה וצמצום בית גידול, אשר הוחמר על ידי ציד של הילידים ולכידה לסחר בחיות מחמד. כמו כן הוא מאוים מבירוא יערות, מינים פולשים, מחלות פולשות. הארה חיה כיום בעיקר ביאנוס דה מוסוס, בקרבת טרינידד כשישנם כמה תוכניות שימור עבורה. היא מין מוגן בבוליביה, בה חיים בטבע כ-208–303 פרטים. ארה זו דומה מאוד למין ארה כחולה-צהובהובעבר נחשבה לתת-מין שלה, אך היא הועברה למין נפרד ב- עקב מספר הבדלים. אורך התוכי כ-85 ס"מ, לרבות נוצות הזנב והוא בעל מוטת כנפיים כ-90 ס"מ. 750 גרם בנקבות ו-950 גרם בזכרים שמעט גדולים יותר, כשפרטים גדולים מגיעים למשקל 1,100 גרם. עם זאת בשאר המראה שני הזוויגים דומים ולשניהם כסות נוצות צהובה-כחולה בעוד הפנים לבנות. המקור שחור והסנטר והלחיים כחולים כהים וגם קצוות הכנפיים. המין נבדל מהארה הכחולה-צהובה בעיקר בגרון הכחול כהה הפרוש יותר, לעומת שחור וכן בכיפת המצח הכחולה ולא ירוקה. תוכי זה מתרבה לרוב פעם בשנה ומקנן על עצים גבוהים בטבע ומטיל בקן אחת עד שלוש ביצים. שני ההורים שומרים על ילדיהם עד לבגרותם, כעבור שנה. ההוא מגיע לבגרות מינית בערך בגיל 5 שנים. מדיה וקבצים בנושא ארה כחולת-גרון בוויקישיתוף ארה כחולת-גרון, באתר ITIS (באנגלית) ארה כחולת-גרון, באתר NCBI (באנגלית) ארה כחולת-גרון, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארה כחולת-גרון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארה כחולת-גרון, באתר GBIF (באנגלית) ארה כחולת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
דוגי סטייל (סרט)

דוגי סטייל (באנגלית: Strays, בתרגום חופשי: משוטטים) הוא סרט קומדיה אמריקאי על ידי סרטי יוניברסל. הסרט בוים והופק על ידי ג'וש גרינבאום ומככבים בו ויל פרל, ג'יימי פוקס, ויל פורטה, איילה פישר, רנדל פארק, ג'וש גד, ג'יימי דמטריו וסופיה ורגרה. לאחר שהכלב רג'י (ויל פרל) נזרק מהבית על ידי בעליו דאג (ויל פורטה), הוא הופך לכלב משוטט ומתחבר עם חבורת כלבים משוטטים, ביניהם: בוסטון טרייר בשם באג (ג'יימי פוקס), רועה אוסטרלית בשם מגי (איילה פישר) ודני ענק העוסק בתרפיה בשם האנטר (רנדל פארק), כדי לנקום בדאג על כך שאף פעם לא רצה אותו. ויל פרל - רג'י (קול) ג'יימי פוקס - באג (קול) איילה פישר - מגי (קול) רנדל פארק - האנטר (קול) ויל פורטה - דאג ג'וש גד ג'יימי דמטריו סופיה ורגרה אתר האינטרנט הרשמי של דוגי סטייל (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של דוגי סטייל (באנגלית) "דוגי סטייל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דוגי סטייל", באתר AllMovie (באנגלית) "דוגי סטייל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דוגי סטייל", באתר Metacritic (באנגלית) "דוגי סטייל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Kit, Borys (7 בדצמבר 2021). "Will Ferrell, Jamie Foxx, Will Forte Starring in Universal Comedy Strays (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-7 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Kit, Borys (15 במרץ 2022). "Isla Fisher Joins Will Ferrell, Jamie Foxx in Strays (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-16 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה) Kit, Borys (4 במרץ 2022). "Randall Park Joins Will Ferrell, Jamie Foxx in Universal Comedy Strays (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-4 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה) O'Rourke, Ryan (2023-02-08). "First 'Strays' Trailer: Will Ferrell Is an Abandoned Pup Ready to Bite Back". Collider (באנגלית). נבדק ב-2023-02-09.
רומא (כדורגל נשים)

מועדון כדורגל רומא או בשמו המסחרי רומא נשים, הוא מועדון כדורגל נשים איטלקי שבסיסו בבירת איטליה, רומא והוא מהווה חלק ממועדון הכדורגל רומא. הקבוצה הוקמה ביולי 2018 במקומה של קבוצת הנשים של S.S.D. רס רומא. הקבוצה מתמודדת בסרייה א' מאז הקמתה בעונת 2018/19. רומא השתתפה בליגה האיטלקית מאז שנת 2003, אך החליטה להעביר את רישיון ההשתתפות שלה בסוף עונת 18–2017, מה שאיפשר למועדון הכדורגל רומא לקחת שליטה על רישיון זה ולהקים את קבוצת הכדורגל הרשמית של המועדון כחלק מהליגה האיטלקית הבכירה. הישג השיא של קבוצת הנשים במסגרת הליגה הגיע בעונת 22–2021, כשסיימה כסגנית האלופה. מועדון כדורגל הנשים השיג תואר ראשון בעונת 21–2020, כאשר רומא זכתה בגביע האיטלקי לשנת 2021. אליזבת'ה בוואניולי שימשה כמאמנת הקבוצה במהלך שלוש הקיום הראשונות של המועדון, עד שמונתה למשרת אחראית כדורגל הנשים של המועדון; אלסנדרו ספוניה נבחרה למחליפה שלה בעמדת המאמנת. ב-5 בנובמבר 2022, רומא קטפה תואר נוסף, הפעם לאחר ניצחון על יובנטוס במסגרת הסופרקאפ האיטלקי של אותה השנה, זאת לאחר שגברה עליה בפנדלים בתוצאה 3–4. ב-29 באפריל 2023, רומא זכתה באליפות איטליה בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שגברה על פיורנטינה בתוצאה 1–2. אליפות איטליה זכייה (2) : 23–2022, 2023-24 קופה איטליה זכייה (1): 21–2020 הסופרקאפ האיטלקי זכייה (1): 2022 מדיה וקבצים בנושא רומא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רומא (באנגלית) רומא, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net הסכם הושג עם רס רומא (באיטלקית) רומא משיקה את קבוצת כדורגל הנשים של המועדון חמש סיבות להצלחתה של רומא נשים בעונת 22–2021 רומא זכתה בגביע האיטלקי לשנת 2021 לאחר דו-קרב פנדלים רשמי: בוואניולי מונתה לאחראית כדורגל הנשים, אלסנדרו ספוניה מונתה למאמנת הקבוצה במקומה אלופות איטליה: קבוצת הנשים של רומא מנצחת את פיורנטינה וזוכה באליפות