laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב יוסף זינגר

הרב יעקב יוסף זינגר (ז' בתשרי ה'ת"ש, 20 בספטמבר 1939 - ליל ח' בחשוון ה'תשע"ו, 20 באוקטובר 2015) היה רב וראש כולל, רבה האשכנזי של המועצה המקומית והעיר גבעת שמואל במשך 44 שנים. נולד בעיירה וייצען שבהונגריה לרב יהודה דב זינגר שכיהן כרב הקהילה המקומית וניצל כילד מהשואה. בשנת 1950 עלה לארץ ישראל, בבחרותו למד בישיבת ערלוי "אהל שמעון" בירושלים שהייתה בראשות האדמו"ר מערלוי, נחשב ממקורביו לאורך שנות כהונתו. בהמשך למד אצל הרב שמואל הלוי ואזנר בישיבת חכמי לובלין בבני ברק. נישא למלכה מרים (נפטרה ב-2012). אביו כיהן כרבה של המועצה המקומית גבעת שמואל, ולאחר פטירתו בשנת תשל"א, 1971, מונה הרב זינגר לכהן במקומו, תפקיד בו החזיק גם כאשר הפכה לעיר. במשך שנים התגורר בשכונת רמת אלחנן בבני ברק הסמוכה לגבעת שמואל, אולם לאחר הוראת רבו האדמו"ר מערלוי עבר להתגורר בגבעת שמואל. כרב, עסק בהוראת הלכה ובפעילות חברתית וזכה בשל פעילותו בתואר יקיר העיר, יחד עם רבה הספרדי של העיר הרב אלעזר אלבז וראשי המועצה לשעבר, יעקב ויסמונסקי וירמי אולמרט. לאורך שנות פעילותו בגבעת שמואל, הקים בה כולל אברכים ע"ש אביו בשם "זיו התורה" ועמד בראשו. ההדיר שניים מספרי אביו לאחר פטירתו, "זיו השבת" ו"זיו המצוות". נפטר בליל ח' בחשוון ה'תשע"ו, 20 באוקטובר 2015. יעקב בכר, אוהב ישראל באמת-חייו של הרב יעקב יוסף זינגר, כולל מעל הזמן - גבעת שמואל, סיוון תשע"ו ישראל כהן, ‏רבה של גבעת שמואל הלך לעולמו בגיל 76, באתר כיכר השבת, 20 באוקטובר 2015 מוטי סגל, הלך לעולמו הרב יעקב יוסף זינגר באתר "קוקר" גיל קלנר, חדשות סרוגים, ‏ברוך דיין האמת: רבה של גבעת שמואל הרב יעקב יוסף זינגר זצ"ל, באתר "סרוגים", 20 באוקטובר 2015 אבל בגבעת שמואל: המרא דאתרא הגרי"י זינגר זצ"ל, באתר בחדרי חרדים הרב ברוך אפרתי, דעה: קטעי זכרונות וערגונות מהרב זינגר זצ"ל, באתר ערוץ 7, 21 באוקטובר 2015 admin, 65 שנה לבית הכנסת המרכזי ו-35 שנים לכהונת הרב זינגר שליטא, באתר מקומונט גבעת שמואל - מקומון חדשות אינטרנטי לתושבי גבעת שמואל, ‏2008-05-05 ישראל ברילנט, ה'אמא' של גבעת שמואל • הרבנית מלכה מרים זינגר, באתר בחדרי חרדים. מקומונט גבעת שמואל, הרב זינגר, הרב אלבז ויסמונסקי ואולמרט יקירי גבעת שמואל, ‏5 מאי, 2008
כלורמבוציל

כלורמבוציל (בלועזית: Chlorambucil, שם מסחרי: לוקראן) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית. התרופה היא חומר אלקילציה אלקטרופילי שניתנת בצורת קפסולות לבליעה. התרופה נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. כלורמבוציל משמשת בעיקר לטיפול בלוקמיה לימפוציטית כרונית בזכות הסבילות הגבוהה של האדם החולה כלפיה. בחולים צעירים הוחלפה על ידי פלודארבין כטיפול תרופתי ראשוני. בנוסף, התרופה יכולה לשמש בטיפול של לימפומת הודג'קין, צורות מסוימות של לימפומה שאינה הודג'קין, מקרוגלובולינמיה (תסמונת וולדנסטרום), לימפומות ממאירות הכוללת לימפומה פוליקולרית ולימפוסארקומה. תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן דיכוי מח עצם וירידה בספירת גופי הדם המתבטאת בלויקופניה, נויטרופניה ותרומבוציטופניה. תופעות לוואי אפשריות נוספות: עייפות נטייה לזיהומים דלקת הלחמית ירידה במשקל הזעות ליליות רעילות לכבד נשירת שיער כלורמבוציל, כמו חומרי אלקילציה אלקטרופילים אחרים, נקשר עם התפתחות של צורות נוספות של סרטן. התרופה לא מיועדת לשימוש במטופלים החולים במחלות שאינן ממאירות ובאנשים בעלי רגישות יתר לכלורמבוציל או חלק ממרכיביו. Fludarabine בוויקיפדיה האנגלית מדיה וקבצים בנושא כלורמבוציל בוויקישיתוף עלון לרופא (באנגלית) דרכי פעולת התרופה, באתר PharmGKB הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ז'ורוויצ'י

ז'ורוויצ'י (בבלארוסית: Жура́вічы; ברוסית: Журовичи) הוא כפר במחוז הומל שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר נזכר לראשונה במאה ה-15. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכלל הכפר בשטחי האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,600 יהודים, כ-60% מתושביו. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי. ב-14 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש בכפר בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך זמן קצר גזירות שונות על יהודיו, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. בהמשך, רוכזו יהודי הכפר בגטו, בו הועסקו בעבודות כפייה. בדצמבר 1941 נרצחו 72 יהודים מהגטו. ב-1 בינואר 1942 נרצחו כל יתר יושבי הגטו בידי גרמנים ושוטרים בלארוסים בערוץ הנחל הסמוך לעיירה. מדיה וקבצים בנושא ז'ורוויצ'י בוויקישיתוף "ז'ורוויצ'י", באתר JewishGen (באנגלית) ז'ורוויצ'י (Zhuravichi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לאוניד סמילוביצקי (רו'), ז'ורוויצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1752–1753), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פרובינציה

פְּרוֹבִינְצְיָה בשיח המודרני הוא כינוי ליחידה מנהלית משנית לרמת המדינה ועליונה לרמת המחוז. מונחים חלופיים ליחידה זו הם "מדינה" (state), למשל בארצות הברית או במקסיקו; "קנטון" (canton) בשווייץ; "ארץ" (land) בגרמניה ואוסטריה; "מחלקה" (departamento) בבוליביה ואורוגוואי. בקנדה פרובינציה היא למעשה מדינה. בשפת היום יום משמשת המילה לציון של אזורים נידחים במדינה, במיוחד בהקשרים של קיפוחם. המונח שאוב מהחלוקה המנהלית של האימפריה הרומית, בה הוגדרו יחידות רבות כפרובינקיות. בדרך כלל בראש הפרובינציה נמצא מושל, לו אוטונומיה מוגבלת, או ללא אוטונומיה כלל. לעומת ההגדרה שלה כיחידה השנייה בחלוקה מנהלית לאחר המדינה, לעיתים משמשת המילים לציון המקבילה ל"מחוזות". לדוגמה, בבלגיה הדרג הראשון הוא שלושה מחוזות, שהם בתורם מתחלקים לפרובינציות. המילה פרובינציה מקבלת את המשמעות הניהולית הטריטוריאלית שלה מתקופת רומא העתיקה בה חולקה האימפריה הרומית לנפות. אך במקרים רבים נפות אלה היו דומות לקולוניות של היום, והאוכלוסייה שם סבלה מניצול ומניעת זכויות רבות. באופן אירוני למדי הקולוניות הרומיות (coloniae) קיבלו מעמד של זכויות מלאות מיד עם הקמתן ולרוב הוקמו באוכלוסיות קטנות עבור לוחמים מנוסי-קרב. בשפה המודרנית משמעות המילה היא רמה שניונית של ממשל בארצות רבות. ביטויים מקבילים הם: מדינה (בארצות הברית, מקסיקו, אוסטרליה, ברזיל והודו), חבל ארץ (land – בגרמניה ואוסטריה), מחלקה (Departamento – בבוליביה). עם זאת בארצות מסוימות פרובינציה נחשבת לדרג שלישי בלבד של ממשל. בצרפת ובאיטליה לדוגמה למילה פרובינציה יש משמעות הדומה יותר למשמעותו של מחוז בתוך אזור. שטחים כבושים מסוימים של האימפריה הבריטית זכו לשם פרובינציה, יותר בדומה לפרובינציות הרומאיות העתיקות, למשל הפרובינציה של קנדה והפרובינציה של דרום-אוסטרליה. בצרפת לביטוי en province עוד מתלווה לרוב המשמעות 'מחוץ לאזור פריז'. (אותו ביטוי בא לידי שימוש בפרו, שם en provincias משמעותו 'מחוץ לאזור לימה'.) לפני המהפכה הצרפתית, צרפת חולקה בין מספר ממשלות וחלקן נחשבו לנפות, אבל הביטוי היה אז שגור גם כלפי אדמות שלא היו גדולות מאחוזה והשדות הסובבים. לרוב ה'ממשלות הגדולות' (Grands Gouvernements), שהיו שטחים פיאודליים נרחבים עיקריים, נחשבו לנפות. היום הביטוי מוחלף לרוב ב-en région, שהוא הביטוי השגור בימים אלה לרמה השניונית בממשל בצרפת. במונחים היסטוריים תיאר פרננד ברודל את הפרובינציות האירופיות – אזורים שכללו מספר מחוזות בעלי זהות תרבותית ייחודית אשר התרכזו סביב עיירת מסחר אחת – כיחידה פוליטית אופטימלית באירופה שלפני המהפכה התעשייתית. מדיה וקבצים בנושא פרובינציה בוויקישיתוף
דון סטארי

דון אלברט סטארי (באנגלית: Donn Albert Starry‏; 31 במאי 1925 - 26 באוגוסט 2011) היה גנרל אמריקאי בדימוס, אשר שימש כראש פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC). סטארי נולד וגדל בקנזס. בשנת 1943 התגייס סטארי לצבא ארצות הברית כטוראי. בהמשך שירותו נשלח לאקדמיה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1948, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט עבר הכשרה כלוחם, קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה כמו גם כקצין מטה בגדוד שריון. בהמשך לחם במלחמת קוריאה כקצין מטה בשורות הארמייה השמינית. במלחמת וייטנאם לחם סטארי כמפקד רגימנט הפרשים המשוריין ה-11 ופיקד עליו במהלך החדירה האמריקנית לקמבודיה בשנת 1970. אז נפצע מרימון יד בעת שנתקלו כוחותיו בחיילים מצבא צפון וייטנאם. לאחר מכן פיקד על בית הספר ללוחמת שריון של צבא ארצות הברית. בשנת 1974 נשלח סטאר על ידי ראש מטה הצבא, קרייטון אברמס לישראל בראש משלחת נציגים מפיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית (TRADOC) במטרה לנתח את הישגי צה"ל במלחמת יום הכיפורים. המשלחת פגשה במוסה פלד, אביגדור קהלני ובכירים נוספים בצה"ל. בעקבות פגישות אלו, בדגש על לקחים מן הלחימה שניהלו כוחות צה"ל בחזית הצפון, עודכנה הדוקטרינה של צבא ארצות הברית. בשנת 1976, והוא בדרגת גנרל, פיקד על הקורפוס ה-5 בגרמניה. לאחר מכן שימש כראש פיקוד ההדרכה והאימונים של צבא ארצות הברית והיה ממעצבי "קרב האוויר-יבשה", אסטרטגית הלחימה של הכוחות האמריקנים במלחמת המפרץ. בתפקידו האחרון שימש כראש פיקוד המוכנות האמריקני. הוא פרש לגמלאות בשנת 1983. מדיה וקבצים בנושא דון סטארי בוויקישיתוף שאול נגר, הלך לעולמו גנרל דון סטארי - ידיד גדול של ישראל, צה"ל והשריון, אתר עמותת "יד לשריון", ‏ 1 בספטמבר 2011. טל טובי, האגדה על מותו של התמרון היבשתי, מערכות, גיליון 417, פברואר 2008. בני מיכלסון, "ללחוץ קדימה" (PRESS ON) - כתבים נבחרים של הגנרל דון סטארי (STARRY), אתר עמותת "יד לשריון". מכתביו FM-100-5 - שלבי ההתפתחות הטקטית, מערכות, גיליון 267, ינואר 1979, עמ' 22-26. הרחבת שדה הקרב - אמצעי להגדלת סיכויי הניצחון, מערכות, גיליון 286, פברואר 1983. דון סטארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלווין והיידי טופלר, "מלחמה ואנטי-מלחמה", הוצאת ספרית מעריב, 1994, עמוד 59. שאול ברונפלד, ‏דם ודמים: האם התנהלות בקרב דומה להתנהלות בבורסה?, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2009. אלווין והיידי טופלר, "מלחמה ואנטי-מלחמה", הוצאת ספרית מעריב, 1994, עמודים 62-71. עפר שלח, "המגש והכסף", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003, עמוד 35.
הארמון המלכותי של מדריד

הארמון המלכותי של מדריד (בספרדית: Palacio Real de Madrid) הוא מעונה הרשמי של משפחת המלוכה של ספרד בעיר הבירה מדריד, אך הוא משמש כיום בעיקר לטקסים לאומיים. מלך ספרד פליפה השישי ובני משפחתו בחרו להתגורר בארמון צנוע יותר בפרברי מדריד, ארמון סרסואלה. הארמון הוא בבעלות המדינה, ומנוהל על ידי סוכנות ציבורית של משרד הנשיאות. הוא ממוקם ברחוב בלן, במערב המרכז העסקים הראשי של מדריד, ממזרח לנהר מנסנרס. מספר חדרים בארמון פתוחים בקביעות לקהל הרחב, מלבד במהלך פעילות ממשלתית. בשנת 2023 ליד הארמון נפתחה גלריית האוסף המלכותי. הארמון הוקם באתר שבו ניצב במאה ה-9 אלקזאר (מצודה גדולה), ליד העיירה מג'ריט; המצודה נבנתה על ידי מוחמד הראשון מקורדובה. בשנת 1036 ירשה אותה הטאיפה המורית העצמאית של טולדו. לאחר נפילת מדריד לידי אלפונסו השישי מממלכת קסטיליה, מלכי קסטיליה כמעט לא השתמשו במצודה. ב-1329 כינס שם לראשונה המלך אלפונסו האחד עשר את ה"קורטס" של מדריד. פליפה השני העביר את חצר המלוכה שלו למדריד ב-1561. במאה ה-16 נבנה באתר אלקזאר אחר ("המצודה הישנה"), אך הוא נשרף ב-24 בדצמבר 1734. פליפה החמישי הורה לבנות ארמון חדש באותו מיקום, והבנייה נמשכה בין השנים 1738–1755. המבנה עוצב בסגנון ברניני על ידי האדריכלים פיליפו יוברה וג'ובאני בטיסטה סצ'טי. המלך קרלוס השלישי היה הראשון שהתגורר בארמון זה לאחר סיום בנייתו. המלך האחרון שהתגורר בארמון באופן רציף היה אלפונסו השלושה עשר, שמלך עד 1931. שליט נוסף שהתגורר לאחר מכן בארמון היה מנואל אסאניה, נשיא הרפובליקה הספרדית השנייה, שפעל עד 1939; בתקופה זו נודע הארמון בשם "הארמון הלאומי". שטח רצפות הארמון הוא 135,000 מטר מרובע, והוא כולל 3,418 חדרים. הוא נחשב לארמון הגדול ביותר באירופה על פי שטח הרצפה. הבנייה ועיצוב החדרים כוללים שימוש בחומרים יוקרתיים, ובארמון מוצגות יצירות אמנות רבות של אמנים נודעים (כגון קראווג'ו, ולסקס, פרנסיסקו דה גויה). אוספים נוספים בעלי חשיבות אמנותית והיסטורית השמורים בארמון הם אוסף כלי נשק, פורצלן, שעונים, רהיטים וכלי כסף. כן מוצג בו האוסף השלם היחיד בעולם של כלי קשת מסוג סטרדיוואריוס. מדיה וקבצים בנושא הארמון המלכותי של מדריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הארמון המלכותי של מדריד אתר האינטרנט הרשמי של הארמון המלכותי של מדריד
אויגן מיינדל

גנרל אויגן מיינדל (בגרמנית: Eugen Meindl;‏ 16 ביולי 1892 – 24 בינואר 1951) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. מיינדל נולד ב-16 ביולי 1892 בדונאושינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס מיינדל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-76 (באדן ה-5), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ולקראת סוף המלחמה מונה לעוזר מפקד אגד הארטילריה ה-52. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר מיינדל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1934 הועלה מיינדל לדרגת מיור, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-5. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ההררית ה-112, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת אוברסט. עם פרוץ המלחמה היה מיינדל מפקד רגימנט הארטילריה ההררית ה-112, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה ההררית ה-3 במסגרת הקורפוס ה-18, ולאחר מכן לחם עמו במהלך המערכה בנורווגיה כחלק מהדיוויזיה ההררית ה-3. ב-1 בספטמבר 1940 מונה מיינדל למפקד רגימנט הסער של הלופטוואפה ה-1, וב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1941 פיקד מיינדל על הרגימנט שבינתיים הפך לרגימנט הצנחנים ה-1 במהלך הקרב על כרתים, וב-12 במאי נפצע קשה במהלך הלחימה. ב-14 ביוני 1941 קיבל מיינדל על פעולותיו בכרתים את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובחורף 1941 מונה למפקד קבוצת הקרב מיינדל, שהפכה ב-26 בפברואר 1942 לדיוויזיית השדה של הלופטוואפה מיינדל, ולחמה כחלק מהארמייה ה-16. ב-27 ביולי 1942 קיבל מיינדל את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-26 בספטמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס האווירי ה-13. ב-1 בפברואר 1943 הועלה מיינדל לדרגת גנרל לויטננט, באמצע יולי 1943 מונה מיינדל למקד יחידות הקרקע של הלופטוואפה, וב-5 בנובמבר 1943 מונה למפקד קורפוס הצנחנים ה-2. ב-1 באפריל 1944 הועלה מיינדל לדרגת גנרל חיל הצנחנים, ובמאי הועבר תחת פיקוד הארמייה השביעית עימה לחם במערכה בנורמנדי. ב-31 באוגוסט 1944 קיבל מיינדל על פעולותיו בקרב פאלז תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר לחם בהולנד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה לבלימת מבצע מרקט גארדן. מיינדל לחם עם הקורפוס שבפיקודו, כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה בקרבות בהולנד ובצפון גרמניה. ב-8 במאי 1945 קיבל מיינדל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לכוחות בעלות הברית. ב-29 בספטמבר 1947 שוחרר מיינדל מהשבי. לאחר שחרורו התגורר מיינדל במינכן עד למותו ב-24 בינואר 1951. מדיה וקבצים בנושא אויגן מיינדל בוויקישיתוף אויגן מיינדל באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) שלמשך זמן קצר נקרא קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-1
מנוע הליקון דו-שכבתי

מנוע הליקון דו-שכבתי הוא אב טיפוס של מנוע פלזמה שפותח למטרות הנעה בחלל. הוא נוצר על ידי המדען אוסטרלי ד"ר כריסטין צ'ארלס, ומבוסס על טכנולוגיה שהומצאה על ידי פרופ 'רוד בוזוול, שניהם מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. העיצוב אומת על ידי סוכנות החלל האירופית, המשתתפת בפיתוח שלו. מנוע הליקון דו-שכבתי (HDLT) הוא סוג של מנוע פלזמה, אשר פולט גז מיונן במהירות גבוהה כדי לספק דחף לחללית. במדחף זה, הגז מוזרק לתוך תא דמוי צינור (צינור המקור) עם קצה אחד פתוח. גלי רדיו במתח (13.56 MHz בעיצוב אב הטיפוס) נישלחים לאנטנה מיוחדת העוטפת את התא. הקרינה האלקטרומגנטי הנפלטת מהאנטנה גורמת לגז להישבר וליצור פלזמה. האנטנה גורמת לגל הליקון בפלזמה, אשר בתורו מחמם לפלזמה נוספת. למכשיר יש שדה מגנטי קבוע פחות או יותר בצינור המקור (המסופק על ידי סולנואידים באב הטיפוס), אבל השדה המגנטי נחלש ומהירות יורדת במרחק מה מצינור המקור, מה שאלול להיחשב כסוג של זרבובית מגנטית. בפועל, יש הבדל ברור בין הפלזמה בצפיפות הגבוהה בתוך אזור המקור, והפלזמה בצפיפות הנמוכה בפליטה, אשר מזוהה עם השינוי החד בפוטנציאל חשמלי (שנובע הירידת השדה המגנטי).  תכונות הפלזמה משתנות במהירות על פני גבול זה, אשר ידוע כשכבה כפולה חשמלית. הפוטנציאל החשמלי הוא הרבה יותר גבוה בתוך אזור המקור מאשר בפליטה, וזה משרת את שתי המטרות: לרתק את רוב האלקטרונים, ולהאיץ יונים הרחק מאזור מקור. די אלקטרונים בורחים מאזור המקור כדי להבטיח שהפלזמה בפליטה היא נייטרלית. כמו רוב המכשירים הנעים באמצעות יוניים, HDLT הוא מדחף בעל דחף נמוך, אבל בעל דחף סגולי גבוה (ISP). תמרון אב טיפוס בקוטר 15 סנטימטרים, המופעל במצב של שדה מגנטי נמוך, עבר בדיקת דחף ראשונית כבר בשנת 2010, לעומת זאת, שיטת בדיקה מלאה יותר תהיה צריכה לחשב את הדחף הכולל כראוי. נכון לעכשיו, אב טיפוס התמרון הסופי עובר בדיקות במתקן הסימולציה החלל המכונה "Wombat XL" הממוקם במצפה האוניברסיטה הלאומית (ANU) בהר "Stromlo" האוסטרלי. ל-HDLT שני יתרונות עיקריים על פני רוב עיצובי מנוע יונים אחרים. ראשית, הוא יוצר שדה חשמלי המאיץ יונים מבלי להכניס מרכיבים לא אמינים כמו רשתות מתח גבוהות בפלזמה. שנית, מנטרל אינו נחוץ, שכן יש מספר שווה של אלקטרונים ויונים (טעונים בנפרד) חיוביים נפלטים. אז, בלי חלקים נעים ובלי רגישות לשחיקה, ד"ר צ'ארלס מסביר, "כל עוד אתה מספק את הכח והדלק אתה יכול לנסוע לנצח." היישום העיקרי בעיצוב מדחף זה מיועד לשמירת תחנת לוויין, למסלולים לוויינים נמוכים (LEO) למסלול גיאוסינכרוני ויישומי חלל עמוקים. בעוד עיצוב זה יכול לספק טווח של 50 שנות חיים, או חיסכון של 1000 ליברות (≈454 קילוגרם) של משקל שיגור ללוויינים גדולים סוג זה של מדחף יכול גם להפחית באופן משמעותי את האורך של נסיעות בין-כוכביים. לדוגמה, נסיעה למאדים יכול להתקצר ל-3 חודשים במקום 8 עד 9 חודשים עם רקטות כימיות רגילות. פיתוח מנוע הליקון דו-שכבתי - אתר בANU (באנגלית). סוכנות החלל האירופית: סוכנות החלל האירופית מאיצה לקראת מדחף חלל חדש (באנגלית). הפטנט 'ד"ר בוזוול וצ'ארלס (באנגלית).(הקישור אינו פעיל) תמרון פלזמה נבדק למשימת מאדים (באנגלית). אוסטרליה בניין יון הדקר (2012) (באנגלית). מעבדה להנעת ESA (באנגלית). צנצנת פלזמה לכוכבים (2014) (באנגלית). מנוע פלזמה. רקטת מגנטו-פלזמה בעלת מתקף סגולי משתנה.
אדגר זליגמן

אדגר אייזק זליגמן (באנגלית: Edgar Isaac Seligman; ‏14 באפריל 1867 – 27 בספטמבר 1958) היה סייף יהודי-בריטי, בעל 2 מדליות כסף אולימפיות בדקר. הוא הגבר הבריטי היחידי שזכה באליפות בריטניה בכל שלושת סוגי הנשק בסיף, בדקר (1904 ו-1906) ברומח (1906 ו-1907) ובחרב (1923 ו-1924). נוסף לכך, הוא היה אמן וצייר. זליגמן נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית להורים יהודים מהגרים מגרמניה. הוא לחם במלחמת הבורים במסגרת גדוד פרשים מתנדבים בדרגת רב-טוראי. אחיו, הרברט, שימש כבריגדיר גנרל. זליגמן היה צייר מוכשר והוא הציג את עבודותיו באקדמיה המלכותית לאמנויות ובחברה לאמנות (אנ') בלונדון. באולימפיאדת אתונה (1906) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי. באולימפיאדת לונדון (1908) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי, אחרי צרפת ולפני בלגיה, לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות עם קבוצתו נגד דנמרק. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו שלושה סייפים יהודים: בנבחרת צרפת ז'אן שטרן ואלכסנדר ליפמן ובנבחרת בלגיה פאול אנספך. בתחרות בדקר אישי הוא הפסיד בקרב הראשון. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה זליגמן במדליית כסף בתחרות בדקר קבוצתי. בתחרות בדקר אישי הוא סיים במקום שישי כללי לאחר שניצח שני קרבות בשלב הגמר מתוך 7 קרבות ובמקום שישי בתחרות ברומח אישי לאחר שניצח שלושה קרבות בשלב הגמר מתוך 7 קרבות. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) סיים זליגמן במקום חמישי בתחרות קבוצתית בדקר ובמקום שביעי בתחרות קבוצתית ברומח. באולימפיאדת פריז (1924) סיים זליגמן במקום שמיני. בשלושת הסיבובים הראשונים בתחרות האישית ברומח הוא ניצח ב-12 קרבות מתוך 13. בסיבוב הגמר הוא החליק בקרב השני ומתח את שריריו ונאלץ לפרוש. בשלב רבע הגמר הוא ניצח את רוג'ה דוקרט מצרפת שזכה לבסוף במדליית הזהב. אדגר זליגמן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אדגר זליגמן, באתר olympedia.org 12 ציורים של אדגר זליגמן, באתר ARTUK (באנגלית)
הסקה סטטיסטית

הסקה סטטיסטית או סטטיסטיקה היסקית היא תהליך שבו מסיקים מסקנות על התכונות של התפלגות כלשהי, על בסיס ניתוח של מידע אמפירי. הניתוח של המידע מאפשר להסיק מסקנות לגבי התכונות של האוכלוסייה: בפרט ניתן להשתמש בניתוח בשביל לבצע בדיקת השערות ובשביל למצוא אומדנים לפרמטרים של האוכלוסייה. בעוד הסטטיסטיקה התיאורית עוסקת בתכונות של המדגם עצמו, ולכן אינה מניחה שבהכרח האוכלוסייה גדולה מהמדגם, ההנחה במסגרת הניתוח של הסטטיסטיקה ההיסקית היא שהאוכלוסייה גדולה יותר (בדרך כלל הרבה יותר) מכמות הפרטים שלגביהם בפועל נאסף המידע; כלומר ההנחה היא שהמידע שנאסף נדגם מתוך אוכלוסייה גדולה יותר. הסקה סטטיסטית מאפשרת לטעון טענות לגבי האוכלוסייה כולה, על אף שצפינו רק בחלק מתוך אוכלוסייה זו אותו דגמנו (באופן אקראי). תהליך ההסקה הסטטיסטית מתחיל בבחירת מודל סטטיסטי של התהליך שבאמצעותו נוצר המידע, שנותן לנו להניח מהי צורת ההתפלגות של המידע, ולאחר מכן הסקת מסקנות מהמידע שנאסף תחת ההנחות של המודל. מספר סטטיסטיקאים ידועים התבטאו בנושא ואמרו שבדרך כלל הבעיה הקשה ביותר בהסקה סטטיסטית היא התרגום של בעיות במציאות למודל סטטיסטי מתאים. אמידה נקודתית – מתן ההערכה/האומדן הטוב ביותר עבור פרמטר מסוים. אמידה של טווח – מציאת טווח מסוים שהסיכוי שהפרמטר האמיתי נמצא בתוכו הוא גבוה. אם הטווח הוא קטע רציף, הוא נקרא רווח בר-סמך, ומידת הוודאות לגבי הימצאותו של הפרמטר בטווח זה נקרא "רמת סמך". בדיקת השערות – ניסוח השערה ובדיקה אם ניתן לדחות אותה ברמה מסוימת של ודאות. סיווג של המידע לקבוצות וניתוח אשכולות. מדיה וקבצים בנושא הסקה סטטיסטית בוויקישיתוף הסקה סטטיסטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) למשל, אם האוכלוסייה היא: "עצי האורן בשטח מדינת ישראל", והפרמטר הוא: "גובה", אז ניתן לאמוד את תוחלת הגובה שלהם או את סטיית התקן שלה. למשל, בהטלת קובייה התהליך בו נוצר המידע הוא הטלת הקובייה כך שיש הסתברות מסוימת לכל פאה, כשסך ההסתברויות של 6 הפאות הוא 100%. אם הקובייה היא הוגנת, ההסתברויות של כל הפאות שוות זו לזו. למשל: התפלגות נורמלית, התפלגות אחידה, התפלגות פואסונית וכו'. למשל, אם האוכלוסייה היא: "עצי האורן בשטח מדינת ישראל", והפרמטר הוא: "גובה", אז ניתן לאמוד את תוחלת הגובה בתוך קטע, למשל: בין 12 מטרים ל-16 מטרים, עם רמת סמך של %‏X. למשל, אם האוכלוסייה היא: "עצי האורן בשטח מדינת ישראל", והפרמטר הוא: "גובה", ניתן לנסח השערה שתוחלת הגובה גבוהה מ-100 מטרים, ולבדוק האם ניתן להסיק מהמדגם של עצים אותם מדדנו שברמת ודאות של 95% ההשערה הזו שגויה. ערך זה הוא קצרמר בנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיזור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פיזור – תהליך בפיזיקה בו התנועה של גלים או של חלקיקים מושפעת משינוי מקומי בתווך דרכו הם עוברים. לפיזורים ספציפיים, ראו פיזור #דוגמאות. פיזור חום – הליך לזירוז מעבר החום מגוף מסוים אל סביבתו. מדד פיזור – מדד המתאר את ההבדל בין הערכים במדגם מסוים. אפקט הצופה מהצד (פיזור אחריות) - מושג בפסיכולוגיה חברתית, המתאר תופעה בה היחיד רואה את נטל האחריות כמוּסר ממנו, ככל שקבוצת האנשים בה הוא נמצא גדולה יותר. פיזור הדעת – מצב של חוסר קשב, מוסחות, שכחנות ובלבול (ההפך מיישוב הדעת). פיזור אוכלוסין – שיטה בה נוקטות ממשלות על מנת למנוע ריכוזיות יתר של אוכלוסייתן בערים הגדולות.
ז'ורנישצ'ה

ז'ורנישצ'ה (באוקראינית: Жорнище; בפולנית: Żornyszcze; ביידיש: זשאָרניטש) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. בתחילה היה הכפר בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בתחום האימפריה הרוסית. בשנות העשרים של המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי. ב-16 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר 13 יהודים, והרסו את בית הכנסת המקומי, תוך שוד רכוש היהודים בכפר. בספטמבר 1941 רוכזו כ-500 יהודי הכפר הנותרים בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מוויניצה הסמוכה. ב-27 במאי 1942 גורשו כל יושבי הגטו לאילינצי, ונרצחו שם. מדיה וקבצים בנושא ז'ורנישצ'ה בוויקישיתוף ז'ורנישצ'ה (Zhornishche), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), ז'ורנישצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1581–1582), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פקודת הסטטיסטיקה

פקודת הסטטיסטיקה היא המקור החוקי לפעולתה של הלמ"ס ולסמכויותיה. הפקודה המקורית חוקקה בשנת 1947 על ידי המנדט הבריטי, ולאחר שעברה שינויים והתאמות לצורכי מדינת ישראל בשנת 1972 הוחלפה על ידי הפקודה הנוכחית. בפקודה נערכו שינויים נוספים בשנים: 1978, 2008 ו-2010. הפקודה מגדירה את תפקידי הלמ"ס, אופן עבודתה, חובת הציבור למסור מידע ללמ"ס, חובת הלמ"ס לשמור על סודיות המידע המתקבל וכן את חובת הלמ"ס לפרסם את תוצאות עבודתה. פקודת הסטטיסטיקה קובעת רשימת נושאים ותחומים מגוונת שבהם על הלמ"ס לערוך סקרים ולאסוף נתונים סטטיסטיים. הרשימה איננה סגורה וניתן להוסיף נושאים על פי הצורך בהוראת הסטטיסטיקן הלאומי ובאישור ראש הממשלה (סעיף 7 לפקודה). על מנת לאסוף את הנתונים הנדרשים לניהולו של משק מודרני, ועל מנת לתת ייצוג הולם לכל הפרטים באוכלוסייה, פונה הלמ"ס לאנשים, לעסקים ולגופים ציבוריים בבקשה למסור מידע. המחוקק שהכיר בצורך חיוני זה, מחייב את האזרחים לשתף פעולה עם הלמ"ס, בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש] התשל"ב-1972. פקודה זו מעניקה ללמ"ס סמכות לחייב את הציבור למסור לה מידע הנחוץ לביצוע הפעולות הסטטיסטיות שהיא עורכת. אדם פרטי המסרב למסור את המידע הנדרש עובר עברה פלילית לפי סעיף 21(2) לפקודה, אשר העונש בגינה הוא קנס של 500 ש"ח וזאת בעקבות תיקון הפקודה בשנת 2017. קודם לכן היה העונש מאסר של 3 חודשים כאמור בס' 22 לפקודה, באשר לבתי עסק העונש הקבוע בסעיף נותר על כנו. בנוסף, הפרעה לעבודת הסוקר, אי מסירת נתוני אמת ואי שמירה על השאלונים - אלו עבירות הכפופות לעונש מאסר על פי הסעיף. הסמכות הרחבה שניתנה ללמ"ס נובעת מהבנת חשיבותה של סטטיסטיקה מקצועית ממלכתית (שאיננה מוזמנת על ידי בעלי אינטרסים) לשם התפתחותה של מדינה מודרנית, לשם קבלת החלטות בהסתמך על נתונים מבוססים. מכאן חשיבות תפקידיה של הלמ"ס לאסוף, לעבד ולפרסם מידע סטטיסטי על האוכלוסייה, החברה והכלכלה וכן על תחומים נוספים בישראל. במקביל לחובת הציבור למסור ללמ"ס מידע, ובמטרה להבטיח שלא ייחשפו פרטים אישיים כתוצאה משיתוף פעולה זה, קבע המחוקק שאין להעביר לידי רשות אחרת נתון המאפשר את זיהוי המוסר. מסיבה זו החוק מחייב את הלמ"ס לשמור כל נתון שנמסר לה בסודיות מוחלטת. הלמ"ס אכן משקיעה מאמצים רבים על מנת לשמור על חשאיותם של הנתונים הנמסרים לה - הן באמצעים פיזיים והן באמצעים טכנולוגיים מתקדמים. על מנת להבטיח הגנה מוחלטת לאזרח, קבע המחוקק, בנוסף לדרישתו מהלמ"ס לשמור על חשאיות הנתונים המאפשרים זיהוי של פרט, שנתון הנמסר ללמ"ס אינו יכול לשמש כראיה נגד האזרח ואף לא כראיה בבית משפט. כלומר, גם אם ידלוף מידע שנמסר על ידי האזרח ללמ"ס, הרי שבית המשפט מצווה להתעלם ממנו. פקודת הסטטיסטיקה, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט פקודת הסטטיסטיקה (נוסח חדש) התשל"ב-1972, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אושר סופית: הפחתת העונש על סירוב העברת מידע להלמ"ס, באתר הכנסת, ‏13 בפברואר 2017