laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארוקה (כדורגל)

פוטבול קלובה דה ארוקה (בפורטוגזית: Futebol Clube de Arouca; נהגה: [ɐˈɾowkɐ]) הוא מועדון כדורגל מהעיר ארוקה שנמצאת במטרופולין של פורטו, פורטוגל. המועדון, אשר נוסד ב-1951, משחק בפרימיירה ליגה, הליגה הבכירה של פורטוגל, ומארח את משחקיו באצטדיון העירוני של ארוקה המכיל 5,000 מקומות. המועדון נוסד ב-25 בדצמבר 1951, כקבוצת בת של פורטו, ואת חמשת העשורים הראשונים לקיומו העביר המועדון בליגות האזוריות של אוויירו. בשנים 2006-2008 הצליחה ארוקה להתקדם ולהגיע עד לליגה השלישית. ובתוך 5 שנים נוספות השלימה עלייה רביעית ב-7 שנים כשסיימה בעונת 2012/2013 במקום השני בליגת המשנה הפורטוגלית ועלתה לראשונה לליגה הבכירה. בזכות העלייה לליגת העל קיבל המועדון תקציבים כדי לשפץ ולהרחיב את האצטדיון העירוני שיתאים לסטנדרטים של הליגה הראשונה. בעונתה הראשונה בליגה הבכירה עונת 2013/2014 סיימה ארוקה במקום ה-12 מתוך 18 קבוצות. העונה השנייה עונת 2014/2015 בליגת העל הייתה מוצלחת פחות, המועדון סיים במקום ה-16 אך הצליח לשרוד בליגה. העונה השלישית בליגה הבכירה עונת 2015/2016 הייתה עונה היסטורית עבור המועדון שסיים את העונה במקום ה-5 בטבלה עם 54 נקודות. מה שזיכה אותו בכרטיס לשלב המוקדמות השלישי בליגה האירופית בעונה שלאחר מכן. בליגה האירופית הצליחה ארוקה לעבור את הראקלס אלמלו ההולנדית בזכות שערי חוץ לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו. בשלב הפלייאוף היא פגשה את אולימפיאקוס אלופת יוון אך היא הפסידה לה בשני המשחקים ולא העפילה לשלב הבתים. גם בליגה הייתה לארוקה עונה לא מוצלחת, היא סיימה את העונה במקום ה-17 האחד לפני אחרון ונשרה לליגה השנייה לאחר 4 שנים בליגה הבכירה. לאחר שתי עונות בליגת המשנה נשרה ארוקה לליגה השלישית ובכך הסתיים רצף של 9 שנים של המועדון בליגות המקצועניות של פורטוגל. עונה אחת בליגה השלישית הספיקה לארוקה שסיימה במקום הראשון וחזרה לליגת המשנה. את עונת 2020/2021 סיימה ארוקה במקום השלישי בליגת המשנה מה שזיכה אותה בכרטיס לפלייאוף העלייה נגד ריו אבה שסיימה במקום ה-16 בליגה הבכירה, היא ניצחה בשני המשחקים 3–0 בבית ו-2–0 בחוץ ועלתה חזרה לליגה הבכירה. בעונת החזרה של ארוקה לליגה הבכירה עונת 2021/2022 סיימה ארוקה במקום ה-15 מקום אחד מעל הקו האדום ונותרה בליגה. מעודכן ל-31 בינואר 2024 אתר האינטרנט הרשמי של ארוקה (בפורטוגזית) ארוקה, ברשת החברתית פייסבוק ארוקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארוקה, ברשת החברתית אינסטגרם ארוקה, ברשת החברתית טיקטוק ארוקה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu Lusa, Arouca sobe à I Liga pela primeira vez na sua história, PÚBLICO (בפורטוגזית) MAISFUTEBOL, Maisfutebol (בפורטוגזית) Lusa, Académica desce à II Liga, Arouca conquista Liga Europa, PÚBLICO (בפורטוגזית) SAPO, Arouca perde no Estoril e desce à segunda divisão, SAPO Desporto (בפורטוגזית) Agência Lusa, Arouca perde em Oliveira de Azeméis e desce ao Campeonato de Portugal, Observador (ב־European Portuguese)
יאקוק

יאקוּק (בערבית: ياقوق) היה כפר ערבי ששכן בגליל מצפון לכנרת, במרחק של 12.5 ק"מ מטבריה. כשליש משטח הכפר הערבי מהתקופה העות'מאנית שכן על שטח האתר הארכאולוגי של חוקוק המשתרע על שטח של 25–30 דונם. הכפר שכן על ראש הגבעה, ונעזב על ידי תושביו בשנת 1948 במלחמת העצמאות כנראה בחודש מאי, לאחר עזיבתו בתיו שימשו לאימוני צה"ל והם נהרסו סופית בשנת 1968. בתי הכפר ניבנו מאבני גזית עשויות אבן גיר ובזלת. הבתים נבנו כבתי חצר והיו סמוכים זה לזה. למרגלות המדרון הצפון-מזרחי של הגבעה נמצא מעיין מים שסיפק מים לכפר, היום עין חוקוק. בתוך שרידי הכפר העותמאני נמצאו שרידי פריטים אדריכליים עתיקים שנעשה בהם שימוש משני. בקרבת הכפר נמצא מבנה קבר עתיק המיוחס במסורות שונות לנביא חבקוק וכן תעלת המים של המוביל הארצי. יאקוק וקבר חבקוק מוזכרים בסיפור מסעותיו של רבי שמואל ב"ר שמשון שסייר בארץ ישראל בשנת 1210 יחד עם נוסעים יהודים נוספים. השם יאקוק מופיע בטקסט על גבי כתובת על קבר שנכתב על ידי רבי יעקב שהיה שליח הישיבה של הרבי יחיאל מפריס (לפני שנת 1257). בשנת 1596 יאקוק הייתה שייכת לנפת (נהייה Nahiyah) ג'ירה שהייתה שייכת לסנג'ק של צפת. מספר התושבים היה 396 איש. והם שילמו מיסים על מספר גידולים ומתקני ייצור, כולל חיטה, שעורה וזיתים, עיזים, כוורות, ומתקנים ששימשו לעיבוד ענבים או זיתים. ויקטור גרן שסייר בארץ במאה ה-19 תיאר את הכפר כבעל 20 בתי אבן, שהיו בו כ-200 תושבים מוסלמים והיה מוקף באדמה ראויה לעיבוד. הוא היה מוקף בבורות מים רבים ובעל מעיין מים באיכות טובה. האתר נסקר במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית על ידי משלחת בראשותו של קלוד קונדר הוא זיהה את המקום כשרידיו של היישוב העתיק חוקוק. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 153 תושבים ו-28 בתים נושבים. בתקופת המנדט הבריטי הכפר היה שייך לנפת טבריה. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 בארץ ישראל, שטח הכפר היה 8,507 דונם טורקי, מתוכם 4,229 בבעלות ערבית, 4,275 בבעלות יהודית ו-3 דונם שטחים ציבוריים. כמות התושבים הוערכה ב-210 תושבים. על כפר חקוק (יעקוק) בתקופה העות'מאנית כתב יצחק בן-צבי: "בין הכפרים שבהם היו באותה התקופה יהודים, נזכרו גם מעון ליד טבריה, כפר חקוק (יעקוק) וכן פמייס היא בניאס, ועגלון בעבר הירדן מזרחה". חוקוק (יישוב עתיק) עין חוקוק מדיה וקבצים בנושא יאקוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאקוק בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, ספרית אפקים, 1991, עמ' 588 יגאל טפר, גיל דרעין ויותם טפר, "חורבת חוקוק", אזור נחל עמוד : פרקים על ההיאחזות היישובית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, שנת 2000, עמ' 72 יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, הוצאת יד בן צבי, 2000, עמ' 216, 221. The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 2668 נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com. יצחק בן-צבי, ארץ ישראל וישובה בתקופת השלטון העות'מאני, מוסד ביאליק, ירושלים, תשט"ו, עמ' 189
לתפוס את השמים

"לתפוס את השמים" היא סדרת דרמה ישראלית, העוסקת במשפחה חילונית מתל אביב. אבי המשפחה נמצא בתהליכי חזרה בתשובה. שתי עונות הסדרה שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2: הראשונה שודרה בשנת 2000 והשנייה שודרה בשנת 2005. הסדרה מבוססת על הספר "מאה תפוחים חדשים (כולל מ.ע.מ.)" שנכתב על ידי הסופרת אורה מורג בהוצאת אלפא/זמורה ביתן. הדיאלוג של הסדרה נכתב על ידי שלמה משיח והיא בוימה על ידי רוני ניניו. שיר הפתיחה של הסדרה, "פעם בחיים" של עמיר לב, בוצע על ידי אפרת גוש ונכלל באלבום הבכורה שלה. העונה הראשונה זכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של 20%. בדצמבר 2013 נמכרו הזכויות להפקת גרסה אמריקאית של הסדרה. בפתח העונה הראשונה נורית (אורלי זילברשץ-בנאי), קלינאית תקשורת, מגלה את בעלה האהוב רוני (יורם חטב) מתפלל שחרית ונמצא בתהליכים מתקדמים של חזרה בתשובה. היא מנסה להסתגל לכך, טובלת עבורו במקווה ובים על מנת שיוכלו לקיים יחסי מין על פי ההלכה. רוני מרחיק לכת ולמורת רוחם של אשתו וילדיו, עודד (עופר סקר) ושירה (כרמל סידי, בעונה השנייה אלי קרן-אסף) הוא מסלק מהבית את ירמיהו, כלב המחמד של המשפחה. רוני מתחיל לעבוד ברדיו פיראטי חרדי בירושלים, והקרע בין רוני לנורית מחריף עד שנורית מבקשת מרוני שיעזוב את הבית. העונה מסתיימת כאשר השניים מתלבטים האם להתגרש או לא. בעונה השנייה נורית ורוני מנותקים אך לא גרושים. נורית מנהלת רומן עם רוקח (שמואל וילוז'ני) ומגדלת את שני ילדיה בתל אביב ורוני משדר ברדיו בירושלים וגר לבד. רוני ונורית נפגשים שוב בשל גיוסו לצבא של הבן עודד, חרף התנגדות אמו. נורית מגייסת לעזרתה את רוני, אך זה דווקא תומך בגיוסו של עודד. רוני עוזב את הרדיו בירושלים ומצטרף לרדיו פיראטי בהתנחלות. רוני רוקם יחסים עם הדס (שרה אדלר) ממפעילות הרדיו ותושבת ההתנחלות. המצב הזה מעלה נקודות ויכוח אקטואליות בשיח הציבורי, נקודות ויכוח שמיוצגות גם בסדרה. גם בסוף העונה השנייה לא ברור מה עלה בגורל הקשר בין רוני לנורית. בעוד העונה הראשונה הציגה לראשונה את תופעת החזרה בתשובה שפשטה בתל אביב, הציגה העונה השנייה ויכוחים אידאולוגיים והעלתה על הפרק נושאים טעונים בחברה הישראלית מבחינה מדינית ותרבותית. העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים (שנת 2000) וכן בפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר של האקדמיה לטלוויזיה בשנה זו. בעונה השנייה זכתה אורלי זילברשץ-בנאי בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ועדו דולב זכה בקטגוריית העיצוב האמנותי בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה (2005). "לתפוס את השמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לתפוס את השמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "לתפוס את השמים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות אהוד אשרי, כוח זילברשץ, באתר הארץ, 8 במרץ 2005 רותה קופפר, 10 דברים לראות בטלוויזיה בסוף השבוע, באתר הארץ, 17 במרץ 2005 ענת עובדיה, עכבר העיר , מ"קרובים קרובים" ועד "פלפלים צהובים": איך השתנה ייצוג המשפחה בטלוויזיה?, באתר הארץ, 13 בפברואר 2011 רותה קופפר, שלב נוסף בהתנתקות, באתר הארץ, 7 במרץ 2005 גואל פינטו, השבוע יצא לחנויות תקליט הבכורה של אפרת גוש, באתר הארץ, 24 במרץ 2005 אביבה קרול, ‏בקצה השמים, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2000 רותה קופפר, גרסה אמריקאית לסדרה "לתפוס את השמים", באתר הארץ, 11 בדצמבר 2013 גואל פינטו, פרסים לכולם, באתר הארץ, 29 ביולי 2002 רותה קופפר, הזוכה הגדול בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה - ערוץ 10, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
יואב בירן

יואב בירן (נולד ב-17 ביולי 1939) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי. כיהן כשגריר ישראל בבריטניה וכמנכ"ל משרד החוץ. בירן סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1964. במקביל ללימודיו החל לעבוד במשרד החוץ במחלקת המזרח התיכון ואפריקה. ב-1965 מונה למזכיר שני, ראש המדור הקונסולרי, בשגרירות ישראל באדיס אבבה, בירת אתיופיה וב-1967 למזכיר ראשון בשגרירות ישראל באוגנדה. בשובו לישראל מונה ב-1970 לעוזר במחלקה לענייני יהדות התפוצות במשרד החוץ ואחר כך לעוזר בלשכת המנכ"ל. בדצמבר 1973 היה חבר במשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה. ב-1975 מונה למנהל המחלקה למחקר ותכנון מדיני. בשנים 1977 עד 1982 שירת כציר מדיני ובעקבות ההתנקשות בשגריר שלמה ארגוב שימש כממונה על היחסים בפועל עד 1983. ב-1984 מונה לסמנכ"ל למינהל וב-1987 מונה לסמנכ"ל לענייני צפון אמריקה ופירוק הנשק. בשנים 1988 עד 1993 כיהן כשגריר ישראל בבריטניה. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל בכיר לענייני המזרח התיכון ותיאום תהליך השלום וב-1999 לסגן ראש המועצה לביטחון לאומי למדיניות חוץ. בנובמבר 2002 מונה למנכ"ל משרד החוץ כמינוי זמני, וביולי 2003 קיבל מינוי קבע. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2004. כיהן כדירקטור בחברת סקיילקס משנת 2006 ועד 2015. מינוי מנכל משרד החוץ יואב בירן, אתר משרד החוץ, 20 ביולי 2003 מנכ"ל משרד החוץ יואב בירן סיים את תפקידו, באתר ynet, 15 באוגוסט 2004
ולדימיר נזלימוב

ולדימיר נזלימוב (ברוסית: Владимир Аливерович Назлымов ) ‏ (נולד ב-1 בנובמבר 1945) הוא סיף ומאמן סובייטי. אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב בחרב וכן אלוף עולם 8 פעמים במסגרת נבחרת ברית המועצות ופעמיים מדליית זהב אישית. הוא הצליח לזכות במדליית אולימפית ב-4 אולימפיאדות ברציפות. ולדימיר נזלימוב נולד בעיר מחצ'קלה שבדגסטן למשפחה טטרית. בגיל 11 נזלימוב החל להתאמן בסייף. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד במכון לספורט במחצ'קלה. בשנת 1967 הוא לראשונה נכלל בנבחרת ברית המועצות והיה בין חבריה עד לשנת 1980. בשנים 1975 ו-1977 הוא קיבל תואר סייף הטוב בעולם של הפדרציה הסייף הבינלאומית. לאחר סיום הקריירה התחרותית נזלימוב היה מאמן נבחרת ברית המועצות. בשנת 1991 הוא עבר לארצות הברית והיה מאמן של נבחרת ארצות הברית בתחרויות שונות. בשנת 1999 הוא החל לאמן במסגרת אוניברסיטאית וספורטאים שהוא אימן השתתפו באולימפיאדות ובאליפויות העולם.. בשנת 1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי נזלימוב לראשונה הגיע לאולימפיאדה וזכה במדליית זהב קבוצתית. בשנת 1972 באולימפיאדת מינכן נזלימוב הצליח לזכות במדליית ארד אישית בנוסף למדליית כסף קבוצתית. בשנת 1976 במונטריאול נזלימוב זכה במקום השני בתחרות אישית ובמדליית זהב בתחרות קבוצתית. בשנת 1980 באולימפיאדת מוסקבה נזלימוב הגיע כאשר הוא כבר בין 35 והצליח לזכות עם קבוצתו במדליית זהב. ולדימיר נזלימוב, באתר olympedia.org
משה רביב (שגריר)

משה רביב (נולד ב-1935) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בבריטניה ובפיליפינים. רביב נולד בעיירה קטנה בשם דורנא ברומניה ועלה לישראל ב-1948. למד באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד במשרד החוץ. ב-1960 מונה לנספח ואחר כך, למזכיר שני בשגרירות ישראל בלונדון. במקביל לעבודתו, למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת לונדון. ב-1964 מונה לעוזרו של שמחה דיניץ, המזכיר המדיני של שרת החוץ גולדה מאיר. ב-1966 מונה למזכיר המדיני של שר החוץ אבא אבן. ב-1968 מונה ליועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית. ב-1974 שב לישראל ומונה למנהל המחלקה למזרח אירופה במשרד החוץ וב-1976 למנהל מחלקת צפון אמריקה. בשנים 1978 עד 1981 כיהן כשגריר ישראל בפיליפינים, בתקופה זו פעל לסייע בקליטת פליטי וייטנאם בישראל, ובשובו מונה למנהל המחלקה הכלכלית במשרד החוץ. ב-1983 נשלח ללונדון ומונה לסגן השגריר. ב-1988 מונה לראש אגף תקשורת והסברה במשרד החוץ. בתפקידו האחרון בשירות הדיפלומטי כיהן כשגריר ישראל בבריטניה בשנים 1993 עד 1998. לאחר פרישתו משירות החוץ, שימש יועץ לקרן רוטשילד, יועץ לקרן קנדי לי ויו"ר עמותת "ידיד לחינוך", ארגון המפעיל גמלאים מתנדבים במערכת החינוך. בשנת 2011 קיבל רביב בשם העמותה את "אות הנשיא למתנדב" מידי הנשיא שמעון פרס. חיבר את הספר "Israel at Fifty: Five Decades of Struggle for Peace" שיצא לאור בבריטניה בהוצאת וויידינפלד וניקולסון וכן בשם "במשעולי הדיפלומטיה הישראלית מבן-גוריון ועד ברק" בהוצאת משרד הביטחון. יזם את סדרת הטלוויזיה התיעודית ״הדיפלומטים״ ששודרה בשנת 2023 בכאן 11. מ. רביב - מזכיר מדיני לשר החוץ, מעריב, 20 בינואר 1966 גבי שפר, "מודאג מהתפקיד שממלאת המדיניות הישראלית בהחמצת ההזדמנות לשלום", באתר הארץ, 10 ביולי 2001 משה רביב, דף שער בספרייה הלאומית
ביילו פולה

ביילו פולה (באותיות קיריליות: Бијело Поље) היא העיר הרביעית בגודלה במונטנגרו, ובירת מחוז ביילו פולה שבצפון-מזרח המדינה. שוכנת על גדת נהר לים (Lim). העיר משמשת כמרכז המנהלי, הכלכלי, החינוכי והתרבותי של צפון המדינה. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו בעיר 15,883 תושבים. ביילו פולה מקושרת לשאר מונטנגרו ולסרביה השכנה, על ידי הכבישים המהירים E80 ו-E65, שהם חלק מרשת הכבישים האירופית E. בעיר נמצאת תחנת רכבת, בה עוצרות רכבות הנוסעות בקו בלגרד-בר. נמל התעופה של פודגוריצה מרוחק כ-130 קילומטרים מביילו פולה. מדיה וקבצים בנושא ביילו פולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביילו פולה
Lyn z

לינדסי אן ווי (באנגלית: Lindsey Ann Way; נולדה ב-21 במאי 1976) הידועה בשם לין Z היא בסיסטית בלהקה האמריקאית Mindless Self Indulgence. לינדסי נולדה בדונון, סקוטלנד. היא ממוצא צרפתי ואינדיאני. היא עברה לקונטיקט בגיל 5. בגיל 17 עזבה לינדסי את הבית ועברה לברוקלין, ניו יורק, שם היא למדה במכון פראט אמנות ואילוסטרציה. לינדסי עבדה אז כאמנית חלון ראווה ושימשה כ"עוזרת ציור" לרון אינגליש בניו יורק. יצירות האמנות שלה כבר מאז הוצגו בתוכניתו של CBGB ה-32 שנה לאמנות, תחת הכותרת 'האנג' ו'דראו': תערוכה קבוצתית בנסיעות. לינדסי ניגנה בלהקה ששימשה חימום ללהקה דולי פרטון. בשנת 2002 היא הצטרפה ל-Mindless Self Indulgence. לינדסי נבחנה להחליף את הבסיסטית של הלהקה, ונסה, וצלחה את המבחן. יחד עם האמן ג'ורדן היילי, לינדסי תרמה רבות ליצירות האמנות בתקליטור You'll Rebel To Anything. ב-13 בנובמבר 2010, היא הציגה את יצירות האמנות שלה תחת הכותרת "שקט" בגלריה למדע הכהה עם תערוכה משותפת בשם "חייך גם אם זה כואב". ב-11 בדצמבר 2010, הושק אתר המציע גלריה של יצירות האמנות שלה. כמו כן, היא גם תרמה לתערוכת סאות' פארק- 15 שנה באמנות האופרה בגלריה בניו יורק. הנוכחות של לינדסי על הבמה היא פעילה מאוד: היא נעה ללא הרף. היא נוהגת לעקל את הגב האחורי שלה במהלך ההופעות. בשנת 2002 אושפזה לינדסי בבית חולים עם ריאות שקרסו, אך זה לא מנע ממנה את האנרגיות בהופעות. לינדסי לובשת לעיתים קרובות להופעות מדים של תלמידת בית ספר פרטי, יחד עם הסגנון האישי שלה. ב-3 ספטמבר 2007, התחתנה לינדסי עם ג'רארד ויי, הסולן של מיי כמיקל רומאנס, ולהם נולדה ילדה בשם בנדיט לי ווי. Lyn z, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Lyn z, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Lyn z, באתר MusicBrainz (באנגלית) Lyn z, באתר Discogs (באנגלית)
קרן התורה

קרן התורה היה ארגון שהוקם על ידי אגודת ישראל, לתמיכה בישיבות ומוסדות תורניים בארץ ישראל ובאירופה. הארגון הוקם בכנסייה הגדולה הראשונה בשנת תרפ"ג (1923), לאחר שהועלתה סוגיית שיקום החורבן שהותירה מלחמת העולם הראשונה. עקב המלחמה, קהילות רבות נחרבו במהלך הימלטותן, ומוסדות התורה שלהן נסגרו, ולאחר המלחמה לא הוקמו מוסדות חדשים. גם הישיבות שפעלו, היו בקשיים כלכליים. משתתפי הכנסייה החליטו לפתוח קרן לתמיכה בישיבות הקיימות, ולפתיחת ישיבות ומוסדות חדשים. 16 רבנים חתמו על "קול קורא" לתמיכה בקרן, ובהם החפץ חיים, רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, הרב אברהם מנדל שטיינברג מברודי, הרב אליהו קלצקין מלובלין, הרב חיים עוזר גרודזנסקי ורבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב. בקול קורא נכתב בין היתר:”בלב מלא יגון ומרירות עמדנו על המצב המעציב של דורנו זה בארץ ובגולה ונוכחנו לדעת כי אלפי נשמות ילדי בני ישראל נספחו אל תהום הבערות וההפקרות... המלחמה הקשה עם כל תוצאותיה הכלכליות והרוחניות גזלה מאתנו דור שלם... לא נדבות אנו דורשים מכם אלא תשלום חוב קדוש לחזק את מוסדות התורה... הלוו אתם מטבעות חומריות ואנו נשיב לכם כפלי כפליים-יהודים מחונכים לתורה ותעודה, הלוו אתם מטבעות של נייר ואנו נשיב לכם מטבעות של אש - ילדי ישראל שיהיו לתפארת עמנו”. נשיא הקרן היה רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר מפשמישל, שהיה בן 26 בלבד, ולצידו מונו לחברי הנהלה רבי דב בער פרידמן (בנו של רבי ישראל מצ'ורטקוב), הרב יוסף בוימגארטן וד"ר שמואל דייטשלנדר. מזכיר הקרן היה הרב בנימין זאב יעקובזון שבהמשך תיפקד גם כגובה התחייבויות. בהמשך נפתחו סניפים מקומיים בכל אזור. בשנה הראשונה לקיומה של הקרן חולקו 25,000 דולרים. בשנתה הראשונה תמכה הקרן רק בישיבות ליטא שהיו מאוגדות תחת ועד הישיבות אך הוועד הבטיח שבהמשך יתמוך בישיבות בפולין שלא קיבלו תמיכה בשנה הראשונה. הקרן סייעה גם לרבי מאיר שפירא בפותחו את ישיבת חכמי לובלין, וכן סייעה להקמת רשת בית יעקב. בשנת תרפ"ה תכננו ראשי הקרן לגייס 100,000 דולר, ויצאו במבצע קניית שטרות תעודה על תרומתם (מעין קבלות) המכריזות על היותם שותפים לעולם התורה. בהמשך השנים המשיכה הקרן עם דרך פעולה זו. נשיא הקרן הרבי מפשמישל נסע לאסוף כספים לטובת הקרן כך למשל אסף בשנת תרפ"ה 500,000 כתרים אוסטריים במסעו באוסטריה, ובשנת תרפ"ט בגרמניה 660,000 כתרים. בין הרבנים הפעילים באיסוף כספים לטובת הקרן היו רבי מאיר שפירא מפיטרקוב, רבי אברהם קלמנוביץ', הרב יצחק קוסובסקי, רבי ברוך הגר, רבי שלום יצחק לויטן אב"ד עדת ישראל באוסלו, הרב אברהם שמואל בנימין שפיצר אב"ד המבורג ומייסד קרן התורה בגרמניה, הרב יעקב רוזנהיים, הרב ארנסט וייל רבה של קולמר בצרפת, הרב אלכסנדר זושא פרידמן, הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב אברהם דוב כהנא שפירא מקובנה, הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק, הרב אברהם הלוי ליפשיץ אב"ד קהילות הקודש, הרב יהודה לייב צירלסון והרב יוסף צבי קרליבך. פועלה של הקרן פחת עקב עליית הנאצים לשלטון והצרת רגלי היהודים בגרמניה ובשאר אירופה, אך היא תפקדה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הרב בנימין זאב יעקובזון, אשא דעי למרחוק.
לאונרד שך

לאונרד שך (באנגלית: Leonard Sakh‏; 1996-1918) היה במאי תיאטרון ישראלי-דרום אפריקאי. נולד בקייפטאון, דרום אפריקה, למשפחה יהודית יוצאת ליטא. באוניברסיטה למד תיאטרון, היסטוריה ומשפטים. במלחמת העולם השנייה שירת כקצין בחיל הים של דרום אפריקה. החל לעבוד בתיאטרון בדרום אפריקה בשנת 1948, באותה שנה ייצג את דרום אפריקה בכנס תיאטרון בינלאומי שהתקיים בפראג. ממייסדי התיאטרון הלאומי של דרום אפריקה והבמאי הראשון שליהק שחקנים שחורים בהצגות שביים. ב-1964 עלה לישראל. מאז שהה חלק מהשנה בישראל וביתרתה שהה שך, שהיה בעל שם עולמי, ביים ברחבי תבל. ביים ברוב התיאטראות בישראל, רפרטואריים ומסחריים: חיפה, בימות, הבימה, זווית, גיורא גודיק ובפסטיבל ישראל, אך רוב ההצגות שביים היו בתיאטרון הקאמרי. בנוסף לכך ביים אופרות עבור התזמורת הקאמרית והתזמורת הפילהרמונית. ב-1965 ביים שתיים מן ההצלחות הגדולות ביותר של תיאטרון הקאמרי עד אותה עת: "מסיבת יום הולדת" מאת הרולד פינטר ו"לאחר הנפילה" מאת ארתור מילר (ההצגה הראשונה שביים בישראל). ממייסדי המכון הבינלאומי לתיאטרון (ITI). על-שמו קרויה קרן הפקות בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. לאונרד שך, במערכת לחיפוש אנשי במה, אוניברסיטת תל אביב לאונרד שך, באתר תיאטרון הבימה לאונרד שך, בארכיון הבימה
מסגד ראבעה אל-עדוויה

מסגד ראבעה אל-עדוויה (בערבית: مسجد رابعة العدوية, "מסג'ד ראבעה אלעדויה") הוא אחד המסגדים המפורסמים בקהיר. הוא ממוקם בקצה הצפוני של מחוז "מדינת נאצר". המסגד קרוי על שם הקדושה הסופית בת המאה השמינית ראבעה אל-עדוויה. אתר המסגד סמוך לבניין משרד ההגנה המצרי. המסגד ניזוק קשות ב-14 באוגוסט 2013 במהלך ההפיכה במדינה, בעת שכוחות המשטר הצבאי פינו מהמקום מתבצרים חמושים מתנועת האחים המוסלמים. בשל קרבת המקום לבית הקברות המזרחי של קהיר, מספר הלוויות חשובות יצאו מהמקום, ובכללן של אנואר סאדאת. ניהול המסגד מתבצע על ידי "עמותת מסגד ראבעה אל-עדוויה". העמותה, שנוסדה בשנת 1993, היא עמותה ידועה הפועלת בתחום הפילנתרופיה ופיתוח קהיר. מועצת המנהלים של המועצה מורכבת מ -11 חברים, ומתנהלת עם המועצה הכללית של המסגד הכוללת 300 מתנדבים, בראשות היו"ר סעיד סובחי. בית חולים במקום הוקם בשנת 1997, והוא כולל יחידות חירום, מרפאות חוץ, ויחידת דיאליזה. אולם אירועים מרכז לפיתוח וקידום מרכז למחשבים ומדעי מחשב מרכז לתרבות האסלאם מדיה וקבצים בנושא מסגד ראבעה אל-עדוויה בוויקישיתוף http://www.youtube.com/watch?v=8CP10BMPSPw
אלל (אנטומיה)

אָלָל (TA: Aponeurosis) הוא יריעה סיבית או גיד רחב ושטוח. אלל מורכב מרקמת חיבור צפופה. הוא מחבר בין שרירים שטוחים לעצמות או מהווה כמעין מעבר בין שריר לגיד. במינוח האנטומי של גוף האדם לפי טרמינולוגיה אנטומיקה מופיעים: הַקּוֹבַע הָאֲלָלִי (Galea aponeurotica; Aponeurosis epicranialis) - גיד שטוח ורחב המחבר בין שריר המצח לשריר העורף בחלקה העליון של הגולגולת האלל המותני (Aponeurosis muscluserectoris spinae) - יריעה גידית רחבה המחברת בין עצם הכסל, עצם העצה והזיזים הקוציים של החוליות המותניות לבין השרירים זוקפי הגב. אלל הדו ראשי, אלל השריר הדו ראשי (Aponeurosis musculi bicipitis brachii; Aponeurosis bicipitalis; Lacertus fibrosus) - מחובר לגיד שריר הזרוע הדו-ראשי מצידו האחד ומתאחד עם רקמות השרירים הכופפים שבאמה מצידו השני. אלל כף היד (Aponeurosis palmaris) - יריעת רקמת חיבור בחלק הכפי של כף היד. אלל העכוז (Aponeurosis glutea) - מחבר בין רכס הכסל של עצם הכסל לבין שריר העכוז הגדול. אלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris) - יריעת רקמת חיבור בחלק הכפי של כף הרגל, מכונה גם בשם החיתולית הכפית (plantar fascia). מדיה וקבצים בנושא אלל בוויקישיתוף
שעבוד שלילי

שעבוד שלילי (באנגלית: Negative Pledge) היא התחייבות שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי. במסגרת שעבוד שלילי מתחייב לווה, במסגרת הסכם ההלוואה, שלא לשעבד נכס כלשהו, או קבוצה של נכסים, שבבעלותו למלווים אחרים, מבלי שקיבל את הסכמת המלווה (בדרך כלל תוך הבטחת תנאים דומים) או כל עוד לא פרע את חובו למלווה. אין בשעבוד השלילי כדי להעניק למלווה יתרון על נושים אחרים של הלווה. אולם במקרה בו הפר הלווה את התחייבותו כאמור, יוכל המלווה לנקוט בהליכים משפטיים כדי למנוע את רישום השעבוד הספציפי המאוחר בזמן. מסיבה זו רבים אינם רואים בשעבוד השלילי, כשלעצמו, בטוחה לקיום החיוב. למעשה, שעבוד שלילי הוא מועיל רק כאשר הוא מלווה בדרישות נוספות. למשל, קבלת שעבוד שלילי תגן על מלווה שלטובתו נרשם גם שעבוד צף מאפשרות שבעתיד ירשום הלווה שעבוד ספציפי לטובת מלווים אחרים על אותה קבוצת נכסים. בשנת 2010 פורסם דוח ועדת חודק, שהוקמה לבקשת הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר. הוועדה נדרשה לצורך גיבוש מסקנותיה באשר להתייחסות גופים מוסדיים המעמידים אשראי לגופים שונים באמצעות רכישת איגרות חוב קונצרניות. הוועדה המליצה, בין היתר, כי יש לקבוע שגופים מוסדיים יוכלו לרכוש איגרות חוב שמפיקיהן התחייבו שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי לאחר מועד ההנפקה. המלצה זו אומצה על ידי הממונה כפי שבאה לביטויה בחוזר גופים מוסדיים - "השקעות באיגרות חוב שאינן ממשלתיות" בה נקבע כי התניה על שעבוד שלילי היא אחת מהתניות החוזיות שעל גוף מוסדי לכלול במסגרת מדיניות השקעה שיגבש באיגרות חוב קונצרניות, בשוק הראשוני והן בשוק המשני. הפרה של התחייבות זו אף יכולה להוות עילה להעמדת איגרות החוב לפירעון מיידי. הוראות לעניין השקעת גופים מוסדיים באיגרות חוב לא ממשלתיות, 14/07/2010, משרד האוצר - אגף שוק ההון, ביטוח וחסכון
יד לחללי אסון השייטת

יד לחללי אסון השייטת היא אנדרטה הניצבת במושב שבי ציון. האנדרטה מנציחה את 11 חיילי שייטת 13 והרופא שנהרגו באסון השייטת בלבנון בשנת 1997. את האנדרטה יצר ברני פינק. האנדרטה הוקמה על קו חוף הים התיכון, כ-200 מטר מדרום לחוף הרחצה של המושב. האנדרטה ממוקמת על גבי רחבה שנוצרה מסלעי החוף שאליהם הוספו סלעים שטוחים. האנדרטה כוללת שנים-עשר סלעי כורכר (כמספר החללים) באורך של שלושה מטרים כל אחד, המוצבים כאילו התמוטטו, נחים זה על גבי זה ויוצרים צללית של אונייה. סלעי הכורכר הובאו מהאי מלטה. מימין לאנדרטה ניצב סלע שעליו מופיעים סמל השייטת, שם האנדרטה ושמות הנופלים באותיות מארד. מתחתיהם הובא קטע משיר מאת המשורר נתן אלתרמן. השיר נכתב במקור לזכר החייל אורי אילן ונרשם על גבי הסלע בלשון רבים. האנדרטה הוקמה בשבי ציון ביוזמת מיכל לוינס בלוך, אמו של רם לוינס, מחללי השייטת, שהיה תושב המקום. היא תוכננה על ידי ברני פינק ונחנכה ב-30 ביוני 1999. בים, מול חוף שבי ציון, שקועה ספינת טילים של חיל הים, אשר טובעה במקום כדי לשמש כאנדרטה לחללים. אנדרטה נוספת לחללי אסון השייטת מוצבת בחוף העיר ראשון לציון. מדיה וקבצים בנושא יד לחללי אסון השייטת בוויקישיתוף האנדרטה בשבי ציון באתר יזכור האנדרטה בים באתר יזכור פינק ברני, מידע על ברני פינק באתר תנועת העבודה הישראלית
משה רביב

האם התכוונתם ל... משה רביב (צלם) (וורוביצ'יק; 1904–1995) – היה צייר וצלם בולט בתחום הפוטומונטז'. ממייסדי קריית האומנים בצפת משה רביב (שגריר) (יליד 1935) – דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בבריטניה