laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאבין אנדרוז

נאבין ויליאמס סידני אנדרוז (באנגלית: Naveen William Sidney Andrews; נולד ב-17 בינואר 1969) הוא שחקן בריטי, המוכר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים". אנדרוז נולד בלונדון לאב איש עסקים ולאם פסיכולוגית, ששניהם היגרו מהודו. במהלך לימודיו בבית ספר תיכון התאהב אנדרוז במורתו למתמטיקה, ובראיון שנתן התוודה שהוא בטוח שאביו התבייש בו על כך. אנדרוז חי עם בת זוגו ברברה הרשיי בלוס אנג'לס. יש לו שני ילדים מנשים שונות. אנדרוז חשף בעבר שהיו לו בעיות סמים ואלכוהוליזם הוא חובב מוזיקה ומנגן בגיטרה. אנדרוז למד משחק בלונדון. ב-2006 אנדרוז נבחר על ידי המגזין פיפל בתור אחד האנשים היפים ביותר בעולם. ב-1991 קיבל תפקיד בסרט "לונדון הורגת אותי". תפקידיו הבולטים ביותר עד כה הם בסרטים הפצוע האנגלי, פלאנט טרור ובסדרה אבודים בתור סעיד ג'ארה. בשנת 1997 שיחקה במותחן האוסטרלי "True Love and Chaos". בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים. ב-2013 שיחק כג'עפר הרשע בסדרה "ארץ הפלאות". באותה שנה גילם את חסנאת ח'אן, קרדיולוג שניהל מערכת יחסים עם דיאנה, נסיכת ויילס בסרט דיאנה. בשנת 2018 שיחק בסדרת הדרמה המשטרתית "אינסטינקט" ב-CBS, בכיכובו של אלן קאמינג. בשנת 2021 לוהק יחד עם אמנדה סייפריד לככב במיני-סדרה הביוגרפית של הולו, "הנושרת" בו גילם את איש העסקים הפקיסטני ראמש בלוואני, המיני-סדרה עלתה לשידור במהלך שנת 2022. מדיה וקבצים בנושא נאבין אנדרוז בוויקישיתוף נאבין אנדרוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נאבין אנדרוז, באתר AllMovie (באנגלית) נאבין אנדרוז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) נאבין אנדרוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדי רינקון

פרדי אוסביו גוסטאבו רינקון ולנסיה (בספרדית: Freddy Eusebio Gustavo Rincón Valencia; ‏14 באוגוסט 1966 – 13 באפריל 2022) היה כדורגלן קולומביאני, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי והופיע במדי נבחרת קולומביה. רינקון היה ידוע בשל מבנה גופו החסון יחסית לכדורגלן. פרדי רינקון החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מעיר הבירה בוגוטה. עד מהרה הפך לכוכבהּ ועבר לקבוצה הקולומביאנית אמריקה קאלי. הוא משך את תשומת לבן של קבוצות רבות באירופה בזכות שליטתו בכדור וכוחו הפיזי. רינקון עבר לשחק בקבוצת פלמיירס הברזילאית ב-1993, ועזב אותה ב-1994. אחרי מונדיאל 1994, חתם בקבוצת נאפולי האיטלקית, והצטרף לריאל מדריד ב-1996. בתקופתו במדריד הוא הבקיע שער בודד ב-14 משחקים, וספג הערות גזעניות מצד האוהדים. לכתו של חורחה ולדאנו, מאמן ריאל מדריד מהמועדון, סימנה גם את תחילת הסוף של רינקון בקבוצה. הוא חזר לקבוצת פלמיירס וסיים את הקריירה בברזיל, בה שיחק בקבוצות קורינתיאנס, סנטוס וקרוזיירו. רינקון היה חלק מנבחרת קולומביה הגדולה של סוף שנות ה-80 ושנות ה-90 שכללה את דור הזהב של שחקנים כמו קרלוס ולדרמה, לאונל אלברס, פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה ואדולפו ולנסיה. במהלך הקריירה שלו, הופיע רינקון שלוש פעמים בטורניר גביע העולם (ב-1990, 1994, ו-1998), וכן בשלוש תחרויות קופה אמריקה (בשנים 1991, 1993 ו-1995). רינקון זכור במיוחד כמי שהעלה את נבחרת קולומביה לשמינית גמר גביע העולם בכדורגל בשנת 1990, אחרי שכבש שער שוויון בדקה ה-92 מול נבחרת מערב גרמניה. הוא כבש שערים קריטיים במדי הנבחרת גם במוקדמות גביע העולם ובקופה אמריקה. במוקדמות גביע העולם 1994, כאשר נבחרת קולומביה סיימה בראש בית המוקדמות והעפילה לטורניר גביע העולם בכדורגל בפעם השלישית בתולדותיה, רינקון כבש חמישה שערים בשישה משחקים שכללו גם את הניצחון 4:0 על נבחרת פרו בברנקייה והניצחון ההיסטורי בבואנוס איירס 5:0 על נבחרת ארגנטינה. במוקדמות גביע העולם 1998, רינקון היה דומיננטי פחות וכבש שני שערים בלבד ב-16 משחקים, אך עדיין עזר לנבחרת להעפיל למונדיאל 1998. אחרי אכזבה שכללה הדחה כבר בסיבוב הראשון, פרש רינקון מהנבחרת יחד עם הקפטן קרלוס ולדרמה. הוא שב למספר משחקים במוקדמות גביע העולם 2002, אך נכשל בניסיון להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2002. במרץ 2007 היה מבוקש על ידי האינטרפול לבקשת פנמה, בחשד לקשירת קשרים עם סוחרי סמים. הוא נעצר ב-9 במאי בברזיל, ואף על פי ששוחרר לאחר מספר חודשים, נמנע מלצאת את ברזיל עקב חשש שייעצר במדינות אחרות. כעשור לאחר מעצרו זוכה רינקון מהאשמות בבית משפט בפנמה. ב-13 באפריל 2022, יומיים לאחר שנפגע בתאונת דרכים, מת רינקון בבית החולים בעיר סנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בגיל 55. מדיה וקבצים בנושא פרדי רינקון בוויקישיתוף פרדי רינקון, באתר Transfermarkt פרדי רינקון, באתר Soccerway פרדי רינקון, באתר BDFutbol פרדי רינקון, באתר WorldFootball.net פרדי רינקון, באתר National Football Teams פרדי רינקון, באתר FootballDatabase.eu El ex del Madrid Freddy Rincon, exonerado del caso de narcotráfico y blanqueo de capitales, es.besoccer.com (בספרדית) יומיים אחרי שהיה מעורב בתאונת דרכים קשה: פרדי רינקון הלך לעולמו, באתר וואלה, 14 באפריל 2022
עגור אדום כתר

עגור אדום כתר (שם מדעי: Grus japonensis) עגור יפני או עגור מנצ'ורי הוא מין של עגור מזרח אסיאתי, אחד ממיני העגורים הנדירים ביותר. בחלקים מסוימים של תחום תפוצתו, העגור היפני נחשב לסמל למזל, אריכות ימים ונאמנות. גובהו של העגור היפני הוא כ-150 עד 158 ס"מ, ואורכו כ-120 עד 150 ס"מ. משקלו כ-7 עד 10.5 ק"ג, בעוד הזכרים גדולים וכבדים מעט מהנקבות. העגור אדום-הכתר קיבל את שמו מכיפת הנוצות האדומה שלו, שנעשית בוהקת יותר בעונת הרבייה. רוב גופו של העגור לבן, מלבד צווארו, לחייו, גרונו ונוצות התעופה המשניות שלו, שצבעם שחור. כשהוא עומד, נראה כאילו נוצות הזנב של העגור שחורות, אף שהן למעשה לבנות. באביב ובקיץ, האוכלוסיות הנודדות של העגורים מתרבות בסיביר, צפון-מזרח סין וצפון-מזרח מונגוליה. אזור הרבייה המרכזי הוא אגם קהאנקה, על הגבול בין סין ורוסיה. בסתיו, העגורים נודדים לקוריאה ולמרכז מזרח סין, ומבלים באזורים אלה את החורף. העגור ניזון מצמחי מים, דגים, דו-חיים, חלזונות, סרטנים, שפיריות, זוחלים קטנים ועופות אחרים. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות, גדות נהר, שדות אורז ואזורים רטובים אחרים. כיום, אוכלוסייתו של העגור עומדת על כ-2,750 פרטים, לפי ההערכות, 1,000 מהם ביפן. המין הוכרז בשנת 1970 על ידי IUCN כנתון בסכנת הכחדה, וקיימות תוכניות שימור שבמהלכן מודגרות ביצים של עגורים בגני חיות, והאפרוחים משוחררים לאחר מכן לטבע. העגור היפני מגיע לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. עונת הרבייה מתרחשת בין אפריל לתחילת מאי. העגורים עושים הרבה טקסים בין בני הזוג, על מנת לחזק את הקשר ביניהם. העגורים נעים בקצב, זורקים את ראשיהם אחורה וקוראים בקול יחד. לעיתים, הזכרים גם מבצעים מין "ריקוד". גודל טריטוריית הרבייה הוא 1-7 קמ"ר, והעגורים משתמשים בדרך כלל באותה טריטוריה שנה אחר שנה. טריטוריית קינון בדרך כלל מוקמת באזור עם פני-שטח שטוחים, גישה לביצות ועשב גבוה. הנקבה בוחרת את טריטוריית הקינון, אך גם היא וגם הזכר מתאימים אותה להם. הנקבה מטילה בדרך כלל שתי ביצים, אך לעיתים מוטלות 1 או 3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה במשך 30 יום, ומאכילים את הגוזלים לאחר הבקיעה. בגיל 3 חודשים, הגוזלים מתחילים להתלוות להוריהם בחיפוש אחר מזון. לקראת הסתיו, הגוזלים כבר פרחו מהקן ומצטרפים לנדידה. הם נשארים בדרך כלל עם ההורים 9 חודשים לאחר הבקיעה. מדיה וקבצים בנושא עגור אדום כתר בוויקישיתוף עגור אדום כתר, באתר ITIS (באנגלית) עגור אדום כתר, באתר NCBI (באנגלית) עגור אדום כתר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עגור אדום כתר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עגור אדום כתר, באתר GBIF (באנגלית) עגור אדום כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN המידע תורגם מוויקיפדיה האנגלית.
בוהמה

אנשי הבּוֹהֶמָה (מצרפתית: La bohème) הוא כינוי ליוצרים ואנשי רוח המנהלים אורח חיים החורג מהשגרה, ומאופיין בהיעדר קביעות, נדודים ושינויים תכופים. שורש המילה במאה ה-15, כשמלך בוהמיה, זיגמונד, שהיה מרוצה מפועלם של הצוענים בהכנת חרבות וקני רובים עבור צבאו, העניק להם זכויות שונות ואף צייד אותם בתעודות שאיפשרו להם לנוע בארצות מערב אירופה. צוענים שהגיעו עם תעודות של בוהמיה לצרפת כונו שם, בין שאר כינויים (לדוגמה, Tsiganes או Romanichals) "בוהמיינים". הקהילה הצוענית בצרפת נרדפה קשות וממושכות, והחקיקה לאורך השנים הטילה עונשים כבדים על מי שהוגדר "נווד" או "בוהמייני". בתחילת המאה ה-19 החל המונח לשמש, במקביל, לציון אדם נווד, נטול שורשים, ונעדר הכנסה קבועה. אצל כותבים כאנרי מירז'ה או אונורה דה בלזאק, שניים שעסקו ב"בוהמיה" תוארו הבוהמיינים כמי שאינם מחזיקים במקצוע מוגדר, או שמשלח ידם האמנותי אינו נחשב בעיני החברה מקצוע ראוי, שהכנסתם נתונה לתנודות חריפות, נוכלים לעת מצוא, גאונים נסתרים או אף פושעים. דימוי כפול זה של הבוהמיינים - יצירתיים, צעירים, נוודים, בעלי הכנסה מפוקפקת לפרקים; ובהכללה: היפוכו של הבורגני - נותר בעינו, ושימש בהתייחס גם לגלגולים מאוחרים יותר של בוהמה, כמו הבוהמה האמנותית של הרבע השלישי של המאה ה-19 ושנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 בצרפת, בהתייחס ל"דור הביט" בשנות החמישים, להיפים בשנות השישים, וכדומה. לעיתים קרובות נקשר אורח חייהם של אנשים בוהמיים בשתיית משקאות חריפים, שימוש בסמים ומתירנות מינית. רבים מהיוצרים החשובים ביותר של המאה ה-20 נחשבו (בעיני עצמם או אחרים) בוהמיינים. קהילות בוהמה פרחו בערים מסוימות בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד בשכונות ספציפיות: שוואבינג במינכן; מונמרטר ומונפרנס בפריז; גריניץ' וילג' בניו יורק; נורת' ביץ' והייט-אשבורי בסן פרנסיסקו; סוהו, פיצרוביה וצ'לסי בלונדון. "בוהמות" מודרניות ניתן למצוא באמסטרדם שבהולנד; בווילנה, בירת ליטא; בקטמנדו, בירת נפאל; ובצ'אנג ראי שבתאילנד. בישראל, מרכז הבוהמה שוכן מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 בעיר תל אביב, כשלצידו, בתקופות שונות, מרכזים בוהמיים גדולים בצפת, בעין הוד ובירושלים. שירו של שארל אזנבור "לה בוהם" מספר על צייר מזדקן הנזכר בחיי הבוהמה שחי כאמן צעיר, רעב אך מאושר, במונמרטר שבפריז. גליה יהב, האם יש דבר כזה "בוהמה" במאה ה-21?, באתר הארץ, 9 במרץ 2015 Ion I. Nistor, Istoria Românilor, Editura Biblioteca Bucureştilor, 2002 יון י. ניסטור, ההיסטוריה של הרומנים, הוצאת ספריית בוקרשט, 2002, עמוד 127 (ברומנית) בשנת 1802 בארץ הבסקים, בשנת 1803 בחקיקה הנפוליאונית, ולאורך המאה ה-19 בחקיקה מקומית, עדיין שימש המונח "בוהמייני" לציון צועני או נווד Jerrold Seigel, Bohemian Paris: Culture, Politics, and the Boundaries of Bourgeois Life, Baltimore: Viking Press, 1986, עמ' 5 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוהמי

האם התכוונתם ל... בוהמי – בן בוהמיה שבצ'כיה בוהמי – מי שמשתייך לבוהמה
היהודיה מטולדו

היהודיה מטולדו הוא רומן היסטורי מאת הסופר והמחזאי היהודי ליון פויכטוונגר, פורסם לראשונה בשנת 1955. הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי עדנה קורנפלד ויצא בשנת 1957, תחת השם "בלדה ספרדית", ותורגם במהדורה נוספת בשנת 2004 בשם "היהודיה מטולדו" על ידי חנה שוורץ אייזלר. הרומן מתאר את גורלם של הסוחר היהודי אבן עזרא ובתו רחל, ואת הקשר הרומנטי שהתפתח בינה לבין אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה בספרד של המאה ה-12. הרומן מבוסס בחלקו על אירועים היסטוריים: קיומו של קשר רומנטי בין מלך קסטיליה אלפונסו השמיני לבין צעירה יהודיה אכן מתועד בהיסטוריה של בית המלוכה הספרדי. שהותם של המורים באנדלוסיה במשך מאות שנים השפיעה רבות על התרבות הספרדית והאירופית בכלל. אנשי המדע והרוח המורים, וכן היהודים שחיו בקרבם, השפיעו רבות וקידמו את הכלכלה והמתמטיקה המערבית, האסטרונומיה, הרפואה, הפילוסופיה. עם נפילתה של סביליה ב-1248 לידי כוחות הנוצרים, עבר רוב שטח אנדלוסיה לשליטת קסטיליה. גבור הספר, הסוחר היהודי אבן עזרא, הנחשב אחד מהיהודים העשירים בממלכה, ממונה על ידי המלך כשר האוצר. לאחר שבתו של אבן עזרא, רחל, מוצגת למלך, הוא מתאהב בה, שולח אליה שליחים, מחזר אחריה ובסופו של דבר נוצר ביניהם קשר. במהלך הזמן מורה המלך על הצעירה רחל לעבור ולהתגורר באחת מטירות הנופש שלו. הסיפור מקפל בתוכו את החיים של משפחה אמידה מיהדות ספרד, בעלת השפעה ועושר, המאוימת יום ביומו על ידי המלך והממסד הנוצרי. מצד אחד המלך זקוק ליהודי ומצד שני מתעב אותו. באופן דומה, המלך אוהב את פילגשו אך מתעב את דתה. בעקבות התאהבותו של המלך בפילגש היהודיה דוחפת המלכה אלנור, אשתו החוקית של המלך, להחלטה מצד המלך לצאת למלחמה חסרת טעם כנגד המורים, מלחמה שבה (גם במציאות) נחלה קסטיליה תבוסה. בניגוד לסיפור המקראי במגילת אסתר, מסתיים הרומן בסוף טרגי, בו נרצחים רחל ואביה. בין השאר, משתמעת מן הספר אזהרה כנגד האידיאלים של גבורה ויציאה למלחמה, מצב שאין בו למעשה מנצחים. אלי אשד, "היהודיה מטולדו מאת ליון פויכטוונגר" אתר אימגו
קתדרלת סואסון

קתדרלת ז'רווה ופרוטה הקדושים מסואסון (בצרפתית: Cathédrale Saint-Gervais-et-Saint-Protais de Soissons) היא קתדרלה קתולית בסואסון שבצרפת. בנייתה החלה ב-1195 ונמשכה עד סוף המאה ה-13, והיא בנויה בסגנון גותי. הכנסיה קרויה על שמם של גרוואסיוס ופרוטאסיוס(אנ'), תאומים שמתו כמרטירים, והיו בעצמם בניהם של שני מרטירים. המגדל היחיד של הקתדרלה נבנה באמצע המאה ה-13 והוא חיקוי למגדלים של קתדרלת נוטרדאם דה פארי, והוא בגובה דומה (66 מטר). המגדל שוחזר אחרי שהוא וחלק מהספינה הראשית ניזוקו קשות במלחמת העולם הראשונה. מגדל תואם בצד הצפוני של החזית המערבית היה בתכנון המקורי אך מעולם לא נבנה. בית הרוחב (טרנספט) הדרומי הוא החלק המוקדם ביותר של המבנה ומסתיים באפסיס. בניגוד לשאר המבנה הוא מחולק ל-4 אזורי קיר (במקום 3). בית המקהלה, האפסיס והספינה הראשית נבנו תוך מודעות לבנייתה של קתדרלת שארטר (יצירת מופת של High Gothic) והאדריכל של סואסון ניסה לעדן את אדריכלותה. זאת הוא עשה על ידי עמודים צרים יותר, קירות דקים יותר וצלעות סדירות יותר. הגובה הפנימי של קמרונות המבנה הוא כ-30 מטר (כ-7 מטר נמוכים מאלה של שארטר), ובגלל שהקתדרלה לא גדולה כמו הקתדרלות של שארטר, ריימס ואמיין, נוטים להשמיט אותה מרשימת היצירות הקנוניות של תקופת הגותיקה בעיצומה. בית המקהלה כולל חלונות ויטראז' מהמאה ה-13 ושטיח קיר מהמאה ה-15 שמתאר את חיי הקדושים ז'רביסיוס ופרוטאסיוס, הקדושים הפטרונים של הקתדרלה. בבית הרוחב הצפוני תלויה היצירה "הערצת רובן את הרועים" ביחד עם ציור מאת פיליפ דה שמפיין. מוריס דורופלה (Maurice Duruflé) הלחין בשנת 1962 יצירה לעוגב, "Fugue sur Le carillon des heures de la Cathédrale de Soissons" op. 12 המוקדשת לקתדרלת סואסון. החזית המערבית האפסיס העוגב וחלון הרוזטה הספינה הראשית כריסטופר וילסון, The Gothic Cathedral - Architecture of the Great Church, עמ' 100–102. קתדרלת סואסון, פליקר ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזון איטי

מזון אִיטי (אנגלית: Slow Food) היא תנועה אשר נוסדה על ידי קרלו פטריני באיטליה בניסיון להילחם בתופעת המזון המהיר. התנועה מנסה לשמר את התרבות הקולינרית ולעשות שימוש נרחב במזון מן הצומח, בזרעים, בבשר מחיות משק ובגינון מסורתי המתאים לבית הגידול המקומי. תנועת המזון האיטי היא חלק מן תנועת האטה (Slow Movement), שמטרתה להאט את אורח החיים באופן כללי. מאז היווסדה נפוצה התנועה בעולם וחברים בה למעלה מ-78 אלף חברים ב-85 מדינות. תנועת המזון האיטי החלה באיטליה בשנת 1986 עם ייסודו של הארגון החלוץ בתחום "ארצ'יגולה" (Arcigola). עם הזמן התנועה התרחבה וחברים בה למעלה מ-80 אלף איש, עם סניפים ב-122 מדינות. בסיכום כללי פועלים בעולם כ-800 סניפים של התנועה, 360 מהם באיטליה. 35,000 מחברי התנועה הם איטלקים. המבנה הארגוני של תנועת המזון האיטי מבוזר באופיו: בראש כל סניף עומד אחראי, שתפקידו לקדם את המטבח המקומי והחקלאים המקומיים באירועים שונים, כגון אירועי טעימות אוכל ויין ושווקי איכרים. המשרדים המרכזיים של התנועה נמצאים בעיירה ברה, בחבל פיימונטה בצפון איטליה. הארגון מפיץ פרסומים רבים במספר שפות, למשל בארצות הברית מתפרסם הרבעון Snail ("חילזון"), שעוסק בתנועת המזון האיטי. בשנת 2004 ייסד הארגון את האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה (University of Gastronomic Science) בחבל פיימונטה ללימוד הוליסטי ורב תחומי בתחום המזון. תנועת המזון האיטי אימצה מספר מטרות לפעולתה: יצירה וקיום של בנק זרעים לשימור זני מקור של צמחים בשימוש האדם, זאת בשיתוף פעולה עם מערכות מקומיות להפקת מזון. יצירתה של רשימה הקרויה "תיבה של טעמים" (Ark of Taste), שמאגדת מסורות מזון האופייניות לאזורים שונים, אשר נתונות תחת איום להיכחד מן העולם. שימור וקידום מוצרי מזון מקומיים ומסורתיים, לצד הדגשת ערכם התרבותי ואופן הכנתם. ארגון אפשרויות לעיבוד והפקת מזון בהיקף קטן. ארגון אירועים ופסטיבלים שסובבים סביב מטבח מקומי מסוים. קידומו של "חינוך לטעם" (Taste Education), מושג שנקשר עם התנועה, ומשמעותו לימוד מעמיק יותר על המזון, מקורו וטעמו. חינוך צרכנים באשר לסיכונים הכרוכים בצריכת מזון מהיר. חינוך אזרחים באשר לחסרונות שבחקלאות התעשייתית (להבדיל מחקלאים קטנים). חינוך אזרחים באשר לבעיות שבהסתמכות על מספר מועט של גידולים ולבעיות של גישת המונוקולטורה. קידום מדיניות לעידוד ושימור משקים משפחתיים. שדלנות למען הכללת ענייני חקלאות אורגנית במסגרת המדיניות החקלאית של המדינה. שדלנות נגד מימון ממשלתי להנדסה גנטית. שדלנות נגד שימוש בקוטלי חרקים. חינוך למיומנויות גינון לתלמידים ולאסירים. עידוד צרכנות מוסרית בשווקים מקומיים. מטרות התנועה קוהרנטיות עם רעיונות של תנועות איכות הסביבה ותנועות אנטי גלובליזציה. אופנה איטית מזון בר קיימא מזון מקומי אורי מאיר צ'יזיק יין טבעי מדיה וקבצים בנושא מזון איטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מזון איטי מזון איטי, ברשת החברתית פייסבוק מזון איטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מזון איטי, ברשת החברתית אינסטגרם מזון איטי, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של תנועת המזון האיטי ‏Slow Food ישראל אורי מאיר צ'יזיק, אוכלים לאט: סלואו פוד מקומי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2011 slow.org.il - אתר ישראלי העוסק בתנועת ההאטה רונית ורד, למה תנועת סלואו פוד לא זכתה מעולם להצלחה גדולה בישראל?, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016 מהי תנועת ה"סלואו פוד" שנולדה באיטליה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה Wendy Parkins, Out of Time: Fast Subjects and Slow Living, Time & Society 13, 2004-9, עמ' 363–382 doi: 10.1177/0961463X04045662 Slow Food history University of Gastronomic Science
יובל

האם התכוונתם ל... יובל (דמות מקראית) – דמות מקראית, בנם של למך ועדה, נודע כאבי המוזיקה יובל (נהר) – נהר המתמזג לנהר אחר יובל (מושב) – מושב בגליל יובל - יחידת זמן המציינת 50 שנים שנת היובל – מועד ביהדות המתרחש אחת לחמישים שנה שנת היובל (נצרות) (אנ') – מועד בנצרות המתרחש אחת ל-25 או חמישים שנה, במסגרתו זוכים עולים לרגל למחילה על חטאיהם ספר יובל – ספר היוצא לאור לכבודו של מדען, רב, אינטלקטואל או שופט, לכבוד פרישתו לגמלאות, הגיעו לגיל 70 או נסיבות חגיגיות דומות קריית יובל – שכונה בדרום מערב ירושלים יובל – הוצאה לאור, שמה הרשמי: הספרייה הישראלית מבצע יובל – מבצע של חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות (9 במאי 1948) שלישיית יובל – שלישיית פסנתר שהתקיימה בין השנים 1969–1994 גיטרות יובל – חברה ליצור גיטרות בישראל שפעלה עד 1986 אישים ששמם יובל: חנן יובל – זמר ומלחין ישראלי יורם יובל – פסיכואנליטיקאי, פסיכיאטר וחוקר מוח ירמיהו יובל – פילוסוף והיסטוריון ישראלי של הפילוסופיה, פרופסור לפילוסופיה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים ישראל יובל – פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית נורית יובל – סופרת, מאיירת ועורכת ספרי ילדים רותי יובל – עיתונאית ועורכת מעריב אישים ששמם הפרטי הוא יובל
עלות הפשיעה

עלות הפשיעה היא אמדן לנזק הכלכלי אשר נגרם למשק הלאומי מהפשיעה. עלות הפשיעה כוללת שלושה מרכיבים עיקריים: הנזק שנגרם מאיום הפשיעה. עיקרו של הנזק הוא ההוצאות הכרוכות בצעדי מנע הדרושים להקטנת ההסתברות לפגיעה מהפשיעה (הוצאות אבטחה, ביטוח, התנהגות אישית מתגוננת, פעילות מניעתית, חרדה ועוד). נזק ישיר מהפשיעה (אובדן רכוש, הפסד תפוקה והכנסה, הוצאות רפואיות, עלות טיפול פסיכולוגי ועוד). נזקים מהתגובה לפשיעה (הוצאות אכיפה, הוצאות תביעה, עלות תפעול של בתי המשפט, עלות אחזקה של אסירים בבתי סוהר ועוד). באמדן עלות הפשיעה לא נהוג להכליל את הנזק הנגרם בגין עבירות תעבורה. השוואה של עלות הפשיעה בין מדינות שונות או תקופות שונות נעשית על ידי חילוק במספר התושבים במדינה לקבלת "עלות הפשיעה לנפש". עלות הפשיעה בישראל בשנת 2007 הוערכה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של כ-12.9 מיליארד ש"ח שהם 1,792 ש"ח לנפש לשנה או כ-2% מהתמ"ג. ובשנת 2011 הוערכה עלות הפשיעה על ידי המשרד לביטחון פנים לסך של 14.4 מיליארד שקל שהם 1842 ש"ח לנפש לשנה או 1.7% מהתמ"ג. הנזק הכלכלי, כפי שנמדד על ידי המשרד לביטחון הפנים
רן (עיר)

רֶן (בצרפתית: ‏Rennes‏Ⓘ‏, בברטונית: Roazhon) היא עיר בצפון מערב צרפת, בעלת אוכלוסייה של 211,373 תושבים בעת מפקד האוכלוסין האחרון ב-2013. רן היא עיר הבירה של חבל ברטאן (région Bretagne), ושל מחוז איל ווילן (Ille-et-Vilaine). לעיר שטח כולל של 50.39 קמ"ר. לעיר, שבעבר נקראה בשם "קונדאט" (Condate) הייתה חשיבות גדולה בתקופה הרומית, שנבעה בין היתר ממיקומה במקום חיבור שני הנהרות איל (Ille) ווילן (Vilaine), והיא הייתה לבירת טריטוריה קלטית שנפרסה עד למפרץ מון-סן-מישל בנורמנדי. בשנת 57 לפנה"ס הצטרפה העיר לקואליציה הגאלית כנגד הרומים, שדוכאה באלימות רבה. בעיר נמצאו שרידים לאסטלות המפארות את שלטונו של הקיסר טיטוס. בשנת 275 לספירה, עקב החשש מאיום השבטים הברברים, הוקפה העיר בחומה מלבנים אדומות, שהעניקו לה את הכינוי "העיר האדומה". במאה ה-5 לספירה, האזור נכבש על ידי הברטאנים. במאה ה-14 שיחקה העיר תפקיד מרכזי במלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת. בשנת 1491 נכבשה העיר על ידי הצרפתים בראשות שארל השמיני, לאחר מאבק ממושך ועקוב מדם. בשנת 1875 חוברה העיר לראשונה למערכת הרכבות. בשנת 1899 התקיים בעיר משפטו המפורסם של אלפרד דרייפוס. במלחמת העולם השנייה סבלה העיר קשות מהפצצות אוויריות של הגרמנים, שהביאו למותם של למעלה מ-1000 בני אדם, וב-18 ביוני 1940 היא נכבשה על ידי הכוחות הגרמנים. בשנים 1943 ו-1944 סבלה רן גם מהפצצות כוחות בעלות הברית. היא שוחררה על ידי הבריטים ב-4 באוגוסט 1944. החל משנת 1954 החלו עבודות פיתוח אינטנסיביות בעיר, שהכפילה את אוכלוסייתה. בין החברות הידועות שבסיסן בעיר, ניתן למנות את חברת הרכב סיטרואן-פז'ו, שהיא גם המעסיקה הגדולה ברן. העיר גם מהווה מרכז לטלקומוניקציה וחברות היי טק. קהילה יהודית בעיר רן מתועדת החל מהמאה ה-11, אך הם גורשו ממנה ב-1306 כחלק מגירוש צרפת הגדול. יהודים החלו להגר לעיר בסוף המאה ה-19 לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. ב-1971 גרו בעיר כ-600 יהודים. כיום מתגוררת בעיר קהילה יהודית קטנה ולה בית כנסת הקרוי על שם אדמונד ספרא. הערים התאומות של רן הן: בריטניה אקסטר, בריטניה (מ־1957) ארצות הברית רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית (מ־1958) גרמניה ארלנגן, גרמניה (מ־1964) צ'כיה ברנו, צ'כיה (מ־1965) יפן סנדאי, יפן (מ־1967) בלגיה לוון, בלגיה (מ־1980) אירלנד קורק, אירלנד (מ־1982) אלג'יריה סטיף, אלג'יריה (מ־1982) הרפובליקה העממית של סין ג'ינאן, הרפובליקה העממית של סין (מ־1985) קזחסטן אלמטי, קזחסטן (מ־1991) מאלי בנדיאגרה (אנ'), מאלי (מ־1995) פולין פוזנן, פולין (מ־1998) רומניה סיביו, רומניה (מ־1998) סטאד רן אתר האינטרנט הרשמי של רן (בצרפתית) רן, ברשת החברתית פייסבוק רן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רן, ברשת החברתית אינסטגרם רן, ברשת החברתית LinkedIn רן, סרטונים בערוץ היוטיוב רן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רן (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית אתר העיר הרשמי קהילת יהודי רן, באתר בית התפוצות בית עיריית רן בית הפרלמנט של ברטאן ברן בית האופרה של רן רחבת הרפובליקה ברן בית התפוצות, Jews of Rennes Association Culturelle & Cultuelle Israélite de Rennes
כן ציור (קבוצת כוכבים)

כן ציור (Pictor) היא קבוצת כוכבים קטנה וקשה למציאה בשמי הדרום, הנמצאת בין קאנופוס בקבוצת שדרית ובין הענן המגלני הגדול בקבוצת דג זהב. הקבוצה מורכבת מכוכבים עמומים והכוכב הבהיר ביותר בקבוצה הוא מדרגת בהירות נראית 3.3. הקבוצה הוגדרה על ידי האסטרונום הצרפתי ניקולא לואי דה לאקאי במאה ה-18 ומשום כך אין סיפורים מיתולוגיים הקשורים אליה. שמה במקור היה Equuleus Pictoris (הכן עליו מעמידים את בד הציור) אך הוא קוצר לאחר מכן. α בכן ציור הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 3.3 והוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. בכוכב חמה נמצא כוכב זה על ציר הסיבוב של כוכב הלכת, כלומר הוא נראה תמיד מעל הקוטב הדרומי. β בכן ציור כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-60 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.9 והוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה. זהו כוכב צעיר במיוחד - גילו מוערך בפחות מ-20 מיליוני שנים והוא נמצא ככל הנראה בתהליך של יצירת כוכבי לכת מסביבו. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק וגז ברדיוס של כ-500 יחידות אסטרונומיות, ממנה צפויים להיווצר בעתיד כוכבי לכת. כוכב קפטיין הוא ננס אדום במרחק של כ-13 שנות אור עם בהירות מדרגה 8.8. הכוכב נקרא על שם האסטרונום ההולנדי יקובוס קפטיין שגילה אותו. זהו אחד הכוכבים הקרובים למערכת השמש והוא בעל התנועה העצמית השנייה בגודלה ביחס לשאר הכוכבים בשמיים (הכוכב בעל ההתנועה העצמית הגדולה ביותר הוא כוכב ברנרד) והוא זז כמעלה ב-415 שנים או כ-8.67 שניות קשת בשנה. מדיה וקבצים בנושא כן ציור בוויקישיתוף כן ציור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)