laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה

לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה הוא כלל חינוכי המדריך את המורה ללמד ולנסח את החומר בדרך קצרה ככל הניתן, כדי להקל על התלמיד בזכירת החומר, וכדי שלא יתבלבל. מקור הציטוט הוא בגמרות בחולין ובפסחים, ובשתיהן מובא הכלל בשם התנא רבי מאיר. רב הונא אמר רב ואמרי לה אמר רב הונא אמר רב משום רבי מאיר לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה — תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ס"ג, עמוד ב' הרמב"ם הביא את הכלל בלשון הגמרא במשנה תורה, ובנוסף כתב: ”וילמד לתלמידים... בלא אריכות לשון”. הערך "לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה", באתר המכלול מה פירוש הביטוי "לעולם אדם ישנה לתלמידו דרך קצרה", באתר הרב בן ציון מוצפי משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ב', הלכה ד' משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות דעות, פרק ב', הלכה ה' ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לעולם ישנה אדם לתלמידו דרך קצרה".
אברך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברך – אדם אשר מקדיש חלק ניכר מיומו ללימוד תורה ישעיהו אברך – מסאי, פובליציסט ומתרגם ישראלי מירה אברך – עיתונאית ישראלית נחל אברך – נחל במערב השומרון אברק
יוסי אילוק

יוסי אילוק (נולד בשנת 1968) הוא מנהל הלוגיסטיקה, הנכסים, הביטחון וההמשכיות העסקית בבנק הפועלים. קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון כיהן כקצין הלוגיסטיקה הראשי באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. קודם לכן כיהן בתפקיד ראש מחלקת לוגיסטיקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, קצין הלוגיסטיקה של פיקוד הצפון ומפקד המרכז לאימונים לוגיסטיים בזרוע היבשה. לאחר שחרורו עמד בראש משל"ט הקורונה במשרד הבריאות. אילוק נולד בירושלים, החל את שירותו בצה"ל כלוחם בחיל השריון, שימש כמפקד טנק וכרב-סמל פלוגתי, בהמשך יצא לקורס קציני לוגיסטיקה ומילא שורה של תפקידים במערך השדה ביניהם, קצין הלוגיסטיקה וקצין ההספקה של עוצבת כפיר (חטיבה 500), מפקד אגד תחזוקה 851 בעוצבת הפלדה (אוגדה 162), קצין הלוגיסטיקה של עוצבת עידן (אוגדה 340), קצין הלוגיסטיקה של עוצבת הפלדה (אוגדה 162) וכן שורת תפקידים נוספים. במסגרת תפקידיו עסק יוסי במרכיבי שרשרת ההספקה, בתחום ניהול המלאי, בלוגיסטיקה בשיגרה ובחירום בתחום הבינוי והתשתיות ובכלל זה העברת עוצבת עידן (אוגדה 340) מארבעה מחנות בפיקוד המרכז למחנה נחשונים. באוקטובר 2016 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הלוגיסטיקה הראשי של צה"ל. במסגרת תפקידו זה יוסי היה אחראי על מערך הסיוע המנהלתי בצה"ל, הקים את מערך המזון ואת מערך החדשנות בחיל הלוגיסטיקה, קידם רבות את תפיסת ניהול כח האדם הלוגיסטי בחובה, בקבע ובמילואים, פיקד על קריית ההדרכה של צה"ל בנגב ועסק במיזוג המרכזים הלוגיסטיים התפעוליים של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה למרכז ההספקה האחוד (המרה"ס) לרבות הובלת תפיסת בנין הכח והמבנה הארגוני של המרה"ס. בפברואר 2020 סיים את תפקידו זה ופרש משירות פעיל בצה"ל. לאחר שחרורו מונה לראש מרכז שליטה הלאומי למאבק בנגיף הקורונה במשרד הבריאות, תפקיד בו שימש עד פברואר 2022. במרץ 2022 מונה אילוק לתפקיד מנהל הלוגיסטיקה, הנכסים, הביטחון וההמשכיות העסקית בבנק הפועלים. בנוסף, באחריותו פרויקט "פועלים סנטר" - הקמת מבנה חדש שירכז את כלל מבני ההנהלה הראשית של הבנק במבנה חדשני ומתקדם בתל אביב. אילוק בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני נוסף במדעי המדינה-ביטחון ואסטרטגיה, במסגרת המכללה לביטחון לאומי (מב"ל) ואוניברסיטת חיפה. בוגר קורס מטה ופיקוד אותו סיים בהצטיינות, קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירה וקורס לניהול פיננסי וקריאת דו"חות כספיים מאוניברסיטת תל אביב. אילוק נשוי ואב לארבעה, מתגורר ביישוב קידר.
The Mad Hatter

The Mad Hatter (בעברית: הכובען המטורף) הוא אלבום האולפן ה-11 של פסנתרן הג'אז האמריקאי צ'יק קוריאה, שיצא בשנת 1978 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס. האלבום הוא אלבום קונספט המבוסס על ספרו של לואיס קרול, "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". האלבום התקבל בצורה חיובית בקרב המבקרים, אך לא באופן מיוחד והוא לא זכה לתשואות רבות. בסקירה רטראקטיבית באתר 'Progrography' נכתב כי "ללא הקונספט של אליס בארץ הפלאות המקשר בין השירים, The Mad Hatter היה פשוט עוד אחד מאלבומי הג'אז האקלקטיים של קוריאה מסוף שנות השבעים. אך בכך שהוא מעניק ליצירות נושא [...] קוריאה מעניק לנו חלון רחב יותר למוזיקה ממה שהיה קיים בדרך אחרת". האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד ולמקום 61 במצעד אלבומי הפופ. צ'יק קוריאה - פסנתר; פסנתר חשמלי (פנדר רודס); קלידים; מרימבה; כלי הקשה; הפקה; כתיבה, הלחנה ועיבוד ג'ו פארל - סקסופון טנור; חליל הרבי הנקוק - פסנתר חשמלי (פנדר רודס) ג'יימי פאונט - קונטרבס (קטעים 3, 5, 7) אדי גומז - קונטרבס (קטעים 4, 6, 8-9) סטיב גאד - תופים (קטעים 4, 6, 8-9) הארווי מייסון - תופים (קטעים 3, 5) גייל מורן - שירה כלי נשיפה: סטיוארט בלומברג - חצוצרה ג'ון רוזנבורג - חצוצרה ג'ון תומאס - חצוצרה רון מוס - טרומבון כלי מיתר: צ'ארלס ויל - כינור קנת ירק - כינור דניס באפום - ויולה מייקל נוואק - ויולה דניס קארמאזין - צ'לו מידע על האלבום The Mad Hatter באתר MusicBrainz האלבום The Mad Hatter באתר Discogs ביקורת על האלבום באתר AllMusic ריצ'רד קוק ובריאן מורטון, The Penguin Guide to Jazz Recordings, ספרי פינגווין 2008, עמ' 305 ג'יי סוונסון, The Rolling Stone Jazz Record Guide, רנדום האוס/רולינג סטון 1985, עמ' 50 (Review) Chick Corea: The Mad Hatter (1978) "Chick Corea - The Mad Hatter; Awards"
אדמות סקר

אדמות סקר הן שטחים שמעמדם החוקי נמצא בהליכי הסדרה. אלו קרקעות שאין עליהן רישום בעלות פרטית מוכר ושאינן כלולות באדמות המדינה שנרשמו בימי העות'מאנים והבריטים. באזורים אלו מתנהל סקר שנועד להסדיר את מעמדן של הקרקעות כאדמות מדינה. הדבר נעשה באמצעות הליך הכולל בחינה של תצלומי אוויר מתקופות שונות על מנת לוודא שהשטח לא עובד או יושב בתקופה כלשהי; סיור מדוקדק בשטח במטרה לגלות עדויות לעיבוד או שימוש אחר בקרקע, שעשוי ללמד על יצירתה של חזקת שימוש במקום; ולבסוף פרסום בסביבה הקרובה על הכוונה להכריז על השטח כאדמות מדינה. בשלב זה מוזמנים בעלי התביעות לפנות לוועדת עררים ולהציג עדויות לכך שמדובר באדמה פרטית. אם מתברר כי אין על השטח בעלות פרטית כלשהי, מוכרז המקום כאדמות מדינה. מעמד הקרקעות ביהודה ושומרון תפיסת קרקעות ביהודה ושומרון אדמות סקר, באתר www.adam-adama.org ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert

An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert (בעברית: ערב עם הרבי הנקוק וצ'יק קוריאה: בקונצרט) הוא אלבום הופעה שהוקלט במהלך מספר הופעות חיות בפברואר 1978. האלבום כולל אך ורק קטעים של הרבי הנקוק וצ'יק קוריאה, כל אחד מהם על פסנתר משלו, לבדם על הבמה. השימוש בפסנתר אקוסטי בלבד היה חריג בתקופה זו, שכן רוב אמני הפיוז'ן מאותה תקופה העדיפו שימוש בפסנתר חשמלי. האלבום יצא מעט לאחר הופעה המקורית על ידי חברת ההקלטות פולידור רקורדס. סי מיכאל ביילי ממגזין All About Jazz כתב כי "בשנת 1978, תקופת שיאו של פיוז'ן, היה זה חדשני מצד שני מוזיקאים הידועים ברגישות החשמלית שלהם לצאת ולנגן באופן אקוסטי [...] התקליט מתחיל ב"Someday My Prince Will Come", אותו שיר מצויר מצחיק ומטופש שבוצע על ידי מיילס דייוויס. שני הפסנתרנים מנגנים את זה באיכות חלומית, שמיימית". האלבום הגיע למקום ה-8 במצעד אלבומי הג'אז של בילבורד ולמקום 100 במצעד הבילבורד 200. צ'יק קוריאה - פסנתר כנף הרבי הנקוק - פסנתר כנף מידע על האלבום An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert באתר MusicBrainz האלבום An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert באתר Discogs ביקורת על האלבום באתר AllMusic ג'יי סוונסון, The Rolling Stone Jazz Record Guide, רנדום האוס/רולינג סטון 1985, עמ' 50 Herbie Hancock & Chick Corea: An Evening With Herbie Hancock & Chick Corea "An Evening with Herbie Hancock and Chick Corea: In Concert - Chick Corea,Herbie Hancock - Awards"
אריה לופסקו

אריה (ריקו) לופסקו (3 במאי 1913– 17 בפברואר 1991) היה מצנחני היישוב. אריה (ריקו) לופסקו נולד בעיר פולושטי ברומניה והיה הצעיר במשפחה עם שבעה ילדים, ציונית מהמעמד הבינוני. בגיל צעיר הצטרף לתנועת השומר הצעיר והתחנך לעלייה לארץ ישראל. במסגרת זו עבר הכשרה והכנה לעבודה בחקלאות. ב־25 בדצמבר 1932 עלה עם חברי התנועה לארץ ישראל. יחד עם קבוצת "מלט" עבר להכשרה בפתח תקווה ומשם עברה הקבוצה בשנת 1934 להשלים את קיבוץ שריד. עבד בשדה, בסלילת כבישים וכנהג. עם הקמת הפלמ"ח, הצטרף לשורותיו לפלוגה ב'. נשלח לקורס מפקדי מחלקות ביבנאל, והיה מפקד יחידת הפלמ"ח בקיבוץ אילון. כאשר הוחלט לגייס מתנדבים מקרב יהודי ארץ ישראל לצאת לשליחות הצלה באירופה, התנדב וגויס לצבא הבריטי. הוא הצטרף למשלחת השליחים-הצנחנים וצנח ברומניה ב-3 במאי 1944 יחד עם יצחק שחם (מקרסקו). הוא נתפס וישב בכלא מספר חודשים. עם תום המלחמה נשאר ברומניה ופעל בארגון עליית יהודי רומניה לארץ ישראל. היה מעורב בשילוח ה"פאן יורק" וה"פאן קרסנט" ועליהן כ-15000 יהודים. הוא המשיך בפעילות זו עד שנת 1949, ושב ארצה לקיבוצו שריד. בקיבוץ השתלב בחיי המשק והיה פעיל במשך שנים רבות כגזבר, מקים ומנהל המפעל לאופני השחזה "גמל" ועבד במטע האבוקדו. הוא מילא תפקידים מחוץ לקיבוץ: גזבר ומנהל קואופרטיב המשאיות "התבור", גזבר "פרי-העמק" וממנהלי ארגון המשאיות תחבורה", יועץ בנושאי פיתוח ותחבורה, לחוף השנהב ומצרים. היה נשוי לגיטה, בושקה ומרים. ילדיו - רמי, ניבה ודובי. נפטר ב-17 בפברואר 1991 ונטמן בקיבוצו שריד.
הטבלה כפויה לנצרות

הטבלה כפויה לנצרות היא הטבלה לנצרות בניגוד-לרצונו של האדם להיטבל לדת זו. התאולוגים הנוצרים נחלקו בשאלת השימוש בהטבלה כפויה ובשאלת התוקף של הטבלה כזו. יחד עם זאת, במהלך ההיסטוריה של הנצרות, הביאו הכוח והאינטרסים הפוליטיים והמדיניים של המסיונרים והצלבנים לעיתים להטבלה כפויה והמרה דתם של אישים או אוכלוסיות ברחבי העולם, לדת הנוצרית. בסוף המאה ה-4 כאשר הנצרות הפכה לדת ממוסדת ברומא העתיקה, החלה מחלוקת אודות אמצעי הכפייה להתנצרות של אנשים שאינם-נוצרים. בתקופת הנצרות הקדומה לא נעשה שימוש בטבילה הכפויה לצורך מיסיון. במקום זאת, דתו של הפרט התבססה על אמונתם של מנהיג העם או השבט: אם מנהיג של עם או שבט נכנס לנצרות באמצעים שלווים או אלימים, כל בני עמו או שבטו טבלו בעקבותיו. עם זאת, זו לא הייתה טבילה כפויה ממשית. הטבילה הכפויה ידועה ממלחמות סקסוניה בקרל הגדול, שם הוטבלו רבים. בהטבלה זו ניתנה ביקורת והתנגדות קשה על ידי אלקווין. טבילת כפויה שימשה מדי פעם גם כנגד יהודים, במיוחד כתוצאה מגירוש יהודי ספרד בשנת 1492 על ידי המלכים הקתולים, איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה ופרננדו השני, מלך אראגון. באמריקה הלטינית לא נערכו טבילות כפויות לנצרות.[דרוש מקור] לדוגמה, בפרגוואי שם לא הקונקיסטאדור הספרדים והפורטוגלים היו אלה שעמדו בראש עבודות המיסיון - אלא המסדר הקתולי של הישועים, ולכן לא הייתה טבילה כפויה לדת הנוצרית.[דרוש מקור] היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק כתב זכויות ליהודים בו אסר הטבלה כפויה שלהם לנצרות. עד אמצע המאה ה-19 נערכו מדי פעם טבילות כפויות בגרמניה ובאוסטריה. הורים שבגלל אמונתם האידאולוגית לא רצו שילדיהם יוטבלו, למשל בפטיזם, יהודים ואתאיסטים, נאלצו במקרים רבים להסכים לכך שילדיהם יוטבלו באיום של עונשים חמורים. אם הם סירבו לתת את הסכמתם, רשויות כנסיית המדינה הציגו את הילדים באופן רשמי לטבילה. ההורים לא רק נאלצו לשלם עבור הליך זה, אלא גם קיבלו עונשי מאסר וקנסות על אי הסכמתם. הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות אנוסים טבילה לנצרות אגן טבילה מיסיון מסיונרים מסעי הצלב הצלבנים לוץ א. פון פדברג, Christianisierung im Mittelalter, אגודת הספרים המדעית, דרמשטאדט 2006, ISBN 3-8062-2006-9. האפיפיור פיוס התשיעי על טבילה כפויה וחטיפה של ילד יהודי (קובץ PDF; 1.21 מגהבייט) Wilfried Hartmann: Karl der Große. Kohlhammer, Stuttgart 2010, ISBN 978-3-17-018068-0, S. 162 f. אל תיגע ביהודים שלי! [1095], באתר m.news1.co.il
הבחירות לאספת הנבחרים השנייה

הבחירות לאספת הנבחרים השנייה התקיימו ב-6 בדצמבר 1925. תוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות באספת הנבחרים השנייה. אחדות העבודה בראשות דוד בן-גוריון נותרה המפלגה הגדולה ביותר. בנוסף לכך, כמחצית מהקולות בבחירות הלכו לרשימות הקשורות לאיגודים עובדים. מספר המושבים של האספה צומצם מ-314 מושבים ל-221 מושבים. גם לאחר הבחירות הראשונות לאספת הנבחרים נמשך הוויכוח בנושא מתן זכות הבחירה לנשים. ב-1923 קראו אנשי תנועת המזרחי לערוך משאל עם (לגברים בלבד) האם לתת לנשים זכות הצבעה, ואיים לפרוש מהנהגת היישוב אם משאל שכזה לא התקיים. בסופו של דבר החליט הוועד הלאומי בנובמבר 1925 לערוך משאל עם, אך גם נשים היו אמורות לקחת חלק במשאל. בעקבות כך, המפלגה החרדית "אגודת ישראל" קראה להחרים את המשאל, בסופו של דבר תנועת המזרחי והוועד הלאומי הסכימו לבטל את המשאל. מספר בעלי זכות הבחירה עלה מכ-26,000 לכ-64,764. עם זאת, אחוז ההצבעה עמד על כ-57% בלבד וזאת ככל הנראה בעקבות החרם של אגודת ישראל, עיכובים בהליך הבחירה ואי ההיכרות של חלק מהנשים עם ההצבעה וחוקי הבחירות. "Palestine Parties" The Times, 18 December 1925, p13, Issue 44148 Zalman Abramov (1976) Perpetual dilemma: Jewish religion in the Jewish State Fairleigh Dickinson Univ Press, p108 Abramov, p90 Abramov, p109 Thomas T Mackie & Richard Rose (1991) The International Almanac of Electoral History, Macmillan, p243 (vote figures)
ישיבת רבנו יעקב יוסף

ישיבת רבנו יעקב יוסף (או מרכז התורה רבי יעקב יוסף. ידועה בראשי התיבות באנגלית RJJ) היא ישיבה חרדית - אמריקאית הקרויה על שם "הרב הכולל" (הרב הראשי) של ניו יורק - הרב יעקב יוסף (חריף). הישיבה הוקמה בניו יורק על ידי הרב שמואל יצחק אנדרון בלואר איסט סייד של מנהטן, בתחילת המאה ה-20. בשנת ה'תשל"ו (1976) עבר בית הספר היסודי שלה לסטטן איילנד שבניו יורק, ואילו הישיבה נמצאת כיום בניו ג'רזי. הישיבה כוללת שני קמפוסים ובהם מאות תלמידים, והיא מהישיבות הוותיקות ביותר בארצות הברית בפרט ובעולם כולו בכלל. הרב שמואל אנדרון, שהיגר לארצות הברית מדינבורג, סירב לשלוח את ילדיו לבתי הספר המקומיים, כיוון שנלמדו שם תכנים הקשורים בחגי הנצרות. הדבר היה מנוגד לחוקי חינוך חובה והוא זומן לבית משפט. בבית המשפט הוא הצהיר על כוונתו להקים תלמוד תורה שאליו יוכל לשלוח את ילדיו, ובשל כך הקים את ישיבת רבנו יעקב יוסף. בתחילה לא היה המוסד "ישיבה" במובנה הרגיל של המילה, דהיינו מוסד מתקדם ללימוד גמרא, אלא תלמוד תורה לנערים מתחילים. בהמשך נוספו לו ישיבה תיכונית וישיבה גדולה - ה"מתיבתא". בניית הישיבה החלה בחורף ה'תרע"א (נובמבר 1910), והיא נחנכה סביב שנת ה'תרע"ד (1914) כשבה עשרות אנשי צוות ומאות תלמידים, בבניין מפואר יחסית לתקופה. חנוכת הבית נערכה ברוב עם, בהשתתפות אלפי אנשים ובראשם רבנים, ראשי ישיבות, אדמו"רים זקני הציבור ובעלי בתים חשובים. לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לראש הישיבה רבי מנחם מנדל קרביץ, מתלמידי רבי אהרן קוטלר בישיבת קלצק. בתפקיד זה שימש עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תשמ"ב. ראש הישיבה בארבעים השנים שלאחר מכן היה הרב יעקב בוסל - חתנו של הרב ברוך סורוצקין, בתחילת שנת ה'תשפ"א הוא נפטר מנגיף הקורונה. הרב זיידל אפשטיין הרב שלום פודולסקי הרב חיים דב אלטוסקי - לימים מראשי ישיבת תורה אור רבי יהודה ליב קאגאן (חתן רבי יצחק קוסובסקי), לפני כן אב"ד באנטוורפן. נפטר בי"ח טבת תשל"ג ונקבר בהר הזיתים. חיבר סדרת ספרים על התורה בשם "הליכות יהודה". הרב חיים פנחס שיינברג - ראש ישיבת תורה אור ישראל אומן - חתן פרס נובל הרב מאיר זלוטוביץ הרב מרדכי ויליג - ראש ישיבה בישיבה אוניברסיטה אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת רבנו יעקב יוסף (באנגלית) ישיבת רבינו יעקב יוסף (אדיסון, נ.ג'.), דף שער בספרייה הלאומית הרב יחיאל מיכל שטרן, המשגיח, ירושלים תשנ"ח, עמ' 33, באתר אוצר החכמה. יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר זכרונותי, ניו יורק תר"צ, עמ' 119, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). תיאור קצר של חנוכת הישיבה נמצא אצל הרב מאיר בר-אילן, מוולוז'ין עד ירושלים, עמ' 428–430 (חלק ב' עמ' פט במהדורה הישנה). הרב בר-אילן היגר לארצות הברית לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה וביומו הראשון באמריקה הוזמן לחנוכתה. רבי מנחם מנדל קרביץ, באתר "אישי ישראל". ראש ישיבת אדיסון הלך לעולמו מנגיף הקורונה כרטיס קבר, באתר הר הזיתים. הליכות יהודה – א, ‏ניו יורק תשכ"ה; הליכות יהודה – ב, ‏נוי יורק תשכ"ז; הליכות יהודה – ד, ‏ניו יורק תשל"ב, באתר היברובוקס.
ויליאם בליס בייקר

ויליאם בליס בייקר (באנגלית: William Bliss Baker‏; 27 בנובמבר 1859 – 20 בנובמבר 1886) היה אמן אמריקאי, שהחל לצייר כאשר אסכולת נהר ההדסון שקעה. הוא נפטר בגיל 26 כשרק החל להוביל כצייר נוף. הניו יורק טיימס אמר כי מותו "שלל מאמריקה את אחד האמנים המבטיחים ביותר שלה". בייקר נולד ב-27 בנובמבר 1859, בעיר ניו יורק, בנם של בנג'מין פרנקלין בייקר והארט לואיזה בייו. הארט הוא צאצא של ההוגנוטים בעלי אמצעים שעברו מצרפת לניו יורק לפני מלחמת העצמאות האמריקאית. סבו היה אליס בייקר (1793–1873), מנהל בנק העיר אולבני, חברת הביטוח ההדדי אולבני, וחברת אוניות הקיטור של פיפל ליין, וכן מייסד בית העלמין של אלבני ובית החולים אלבני. בנג'מין שימש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית כאלוף-משנה בגדוד 43 של מתנדבי מדינת ניו יורק. לאחר המלחמה שימש כחבר באספת מדינת ניו יורק בין השנים 1880–1882. אחיו הידוע ביותר של ויליאם היה קפטן גיא אליס בייקר, שהתחתן עם לואיזה אירנה פלמה די צסנולה, בתו של הגנרל לואי פלמה די צסנולה. בין אחיו האחרים נכללו בנג'מין הנרי, ג'ורג' קלינטון ואשלי ביי. בייקר בילה את רוב ילדותו בעיירה באלסטון ספא, ומשפחתו רכשה את הנכס שבו יבנה את סטודיו הקיץ שלו, "הטירה", על שפת אגם בלסטון. במשך ארבע שנים החל משנת 1876, למד בייקר באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק, שם למד אצל אלברט בירסטדט ומוריץ דה האס. בשנת 1879 הוא זכה בפרס אליוט במהלך התערוכה הראשונה שלו. בשנת 1885 זכה בייקר בפרס הולגרטן. בשנת 1881 בנה בייקר סטודיו קיץ בשם "הטירה" בצד המזרחי של אגם בלסטון בעיירה קליפטון פארק, צפונית לאולבני, ניו יורק. הסטודיו תוכנן כך שיציע נוף מרהיב של הרי קטסקיל וברקשייר, והיה בעל תאורה טבעית מצוינת. ועדת השימור ההיסטורית של פארק קליפטון סימנה את "הטירה" עם לוח היסטורי. לבייקר היה גם סטודיו בבניין קיקרבוקר בניו יורק. בייקר רק החל להתפרסם כצייר נוף בתנועת הריאליזם כשנפטר ב-20 בנובמבר 1886 בגיל 26 משפעת בבית אביו. בייקר השלים מעל 130 ציורים במהלך הקריירה הקצרה שלו. הוא נקבר בחלקה משפחתית בבית העלמין באלבני במננדס, ניו יורק. מדיה וקבצים בנושא ויליאם בליס בייקר בוויקישיתוף William Bliss Baker, web.archive.org, ‏2013-05-29 American Ancestry: Giving the Name and Descent, in the Male Line, of Americans Whose Ancestors Settled in the United States Previous to the Declaration of Independence, A. D. 1776. Albany, New York, United States: Joel Munsell's Sons. 1891. pp. 93–94. Briaddy, Katherine Q. (1974). "The Railroads". Ye Olde Days: A History of Burnt Hills-Ballston Lake. Ballston Spa, New York: Journal Press. pp. 89–92. Reynolds, Rick (November 26, 2010). "History Lesson: The Baker Brothers made their home in Ballston". The Saratogian. Archived from the original on February 22, 2018. Clarke, Thomas Benedict (1891). Catalogue of the Thomas B. Clarke collection of American pictures: exhibition October 15 to November 28, 1891. Philadelphia, Pennsylvania: Pennsylvania Academy of the Fine Arts. p. 8
תאגיד שלושת הערוצים של סין

תאגיד שלושת הערוצים של סין (בסינית: 中国 长江 三峡 集团公司) היא חברת חשמל ממשלתית סינית, שהוקמה ב-27 בספטמבר 1993. החברה הייתה אחראית להקמת סכר שלושת הערוצים, הסכר ההידרואלקטרי. בספטמבר 2002 הקים התאגיד את חברת הבת סין יאנגצה אנרגיה, שאחראית על מספר מפעלים הידרואלקטריים על נהר היאגנצה. התאגיד הוא אחת מחברות האנרגיה הגדולות בעולם עם סך נכסים, נכון ל-2014, של 475.5 מיליארד יואן (כ-77.3 מיליארד דולר). פרק לסכר גג'ואובה ולסכר שלושת הערוצים, תאגיד שלושת הערוצים של סין, וחברות הבנת שלה, מפעילות ומפתחות פרויקטים רבים אחרים העוסקים באנרגיה הידרואלקטרית על נהר היאנגצה, כגון סכר באיחטאן, הסכר ההידרואלקטרי השלישי בגודלו בסין והרביעי בגודלו בעולם, מבחינת נפח הסכר, וסכר שילוודו, הסכר ההידרואלקטרי השני בגודלו בסין והשלישי בעולם. נכון לסוף שנת 2013, התאגיד פועל ב-37 מדינות ואזורים, עם 84 פרויקטים בינלאומיים של בנייה והשקעות. בדצמבר 2011 התאגיד רכש 21.35% ממניות ממשלת פורטוגל בחברת האנרגיה של פורטוגל תמורת 2.69 מיליארד אירו, ו-29% מהמניות של חברת פיתוח האנרגיה החדשה של סין תמורת 2.1 מיליארד דולר הונג קונגי (270 מיליון דולר). התאגיד הודיע שישקיע עוד כ־8 מיליארד אירו במניות של חברת האנרגיה של פורטוגל. מאז שנת 2007 התאגיד עוסק גם באנרגיית רוח, ומאז 2011, גם באנרגיה סולארית. נכון לשנת 2014, יש לתאגיד 31 פרויקטים פועלים של אנרגיית רוח ו-33 בפיתוח ו-37 פרויקטים פועלים של אנרגיה סולרית ו-18 בפיתוח. הקיבולת הכוללת המותקנת היא 3,707 מגה-וואט בתפעול, כאשר 3,050 מגה-וואט בפיתוח. באוגוסט 2020 פרסם משרד ההגנה של ארצות הברית את שמות החברות הקשורים לצבא השחרור העממי הפועלים ישירות או בעקיפין בארצות הברית והתאגיד נכלל ברשימה, ובנובמבר 2020 הוציא נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ צו האוסר על כל חברה אמריקאית או אדם יחיד להחזיק במניות בחברות שמשרד ההגנה של ארצות הברית ציין כי יש להן קשרים לצבא השחרור העממי. נכון לשנת 2021, היו או ישנם 4 מנכ"לים לתאגיד. אתר האינטרנט הרשמי של תאגיד שלושת הערוצים של סין CHINA THREE GORGES CORPORATION, web.archive.org, ‏2015-06-11 Chinese win EDP tender, web.archive.org, ‏2012-04-26 CHINA THREE GORGES CORPORATION, web.archive.org, ‏2015-09-23 DOD Releases List of Additional Companies, in Accordance with Section 1237 of FY99 NDAA, U.S. DEPARTMENT OF DEFENSE (באנגלית) Shawna Chen, Trump bans Americans from investing in 31 companies with links to Chinese military, Axios (באנגלית) Ali, Humeyra Pamuk, Alexandra Alper, Idrees. "Trump bans U.S. investments in companies linked to Chinese military". U.S. (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-07-06. Swanson, Ana (2020-11-12). "Trump Bars Investment in Chinese Firms With Military Ties". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-06.
Simmer

האם התכוונתם ל... Simmer (שיר של מהליה) Simmer (שיר של היילי ויליאמס)
רחוב מחובאיה

רחוב מוחובאיה (ברוסית: Моховая улица) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע ארבאט וטברסקוי. בית פשקוב הספרייה הממלכתית של רוסיה מנז' מלון נשיונל כיכר מנז' בית פשקוב הספרייה הממלכתית של רוסיה הבניין הישן של אוניברסיטת מוסקבה בית על מוחובאיה מלון נשיונל מנז' כיכר מנז' מדיה וקבצים בנושא רחוב מחובאיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנוך פיוטרקובסקי

הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי (כ"א בטבת ה'תשי"ט - י"ד בסיוון ה'תשפ"א) היה רב ציוני דתי, מנכ"ל ישיבת בית אל וממייסדי מוסדותיה של קריית הישיבה. פיוטרקובסקי נולד בשנת 1959 לאהרן ורבקה, למד בבית הספר מוהליבר בבני ברק, במדרשית נעם, ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק במשך שנים רבות. היה מנכ"ל ישיבת בית אל במשך למעלה משלושים שנים. בשנת ה'תשנ"ג ייסד את אולפנת רעיה ביחד עם הרב זלמן מלמד והרבנית שולמית מלמד, ובשנת 1997 ייסד איתם את ישיבת בני צבי. לאחר מכן הקים את איגוד הישיבות הגבוהות ביחד עם בצלאל סמוטריץ'. היה גם מו"ל העיתון בשבע, וכיהן כחבר מועצת היישוב בית אל. בשנת 2013 התמודד לראשות מועצת בית אל, אך לא העפיל אל הסיבוב השני ונכנס כחבר מועצה. בשנת 2019 התגלה בגופו סרטן, ובי"ד בסיוון ה'תשפ"א (25 במאי 2021) נפטר מהמחלה. בתחילת שנת הלימודים תשפ"ג נחנך בישיבת בני צבי אגף כיתות לימוד חדש לזכרו. הרב פיוטרקובסקי היה נשוי לשרה, בתו של הרב אברהם צוקרמן, ובנם הוא העיתונאי שלמה פיוטרקובסקי. בצלאל סמוטריץ', איש צדיק היה, באתר ערוץ 7, ט"ז בסיון תשפ"א הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, י"ד בסיון תשפ"א רפאל לוי, בית אל: מרחיבים את עולם התורה לעילוי נשמת הרב חנוך פיוטרקובסקי ז"ל, באתר ערוץ 7, ‏ו' באלול תשפ"ב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומן חוף ברייטון (סרט)

יומן חוף ברייטון (באנגלית: Brighton Beach Memoirs) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1986, בבימויו של ג'ין סאקס, עם ג'ונתן סילברמן, בלית' דאנר, בוב דישי וג'ודית איווי בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי ניל סיימון והוא מבוסס על מחזהו "יומן חוף ברייטון" שהועלה בברודוויי ב-1982 וזכה בשני פרסי טוני. זהו המחזה הראשון מטרילוגיית יוג'ין הסמי-אוטוביוגרפית (השני הוא טירונות והשלישי הוא בדרך לברודוויי). העלילה מתרחשת בשנת 1937 משפחה יהודית בשכונת ברייטון ביץ' ברוקלין מנסה להתמודד עם קשיי הקיום על רקע השפל הכלכלי בארצות הברית. ג'ק, האב, מפרנס בדוחק את משפחתו הכוללת את אשתו קייט, שני בניו יוג'ין וסטנלי וכן את אחות אשתו האלמנה ושתי בנותיה. המחזה מסופר מנקודת מבטו ולבטי התבגרותו של בנו יוג'ין בן ה-15. ג'ונתן סילברמן גילם את דמותו של יוג'ין גם בתיאטרון גם כן בבימויו של ג'ין סאקס. יוג'ין כותב יומן על קורות משפחתו ומשתף את הצופה ברגשותיו לאורך כל הסרט. משפחת ג'רום היהודית, גרה בדירה צפופה בברייטון ביץ' - האב ג'ק (בוב דישי), האם קייט (בלית' דאנר), הבן סטנלי (בריאן דילינג'ר) בן ה-18 והבן הצעיר יוג'ין (ג'ונתן סילברמן) בן ה-15. אתם גרות גם בלנש (ג'ודית איווי) אחותה האלמנה של קייט ובנותיה נורה (ליסה וולץ) בת ה-16 ולורי (סטייסי גליק) בת ה-13. האב עובד קשה כסוכן בדים ובגדים לחגיגות ילדים. סטנלי עובד במפעל לכובעים רב עם הבוס, מפוטר משם, משקיע את כספו בהימור בסנוקר ומאבד אותו. הוא מדריך את יוג'ין בכל הקשור להתבגרות מינית ואוננות. יוג'ין רושם הכל ומתעתד להיות סופר. בינתיים הוא מציץ לשכנה ומתענג על צילום של בחורה עירומה שסטנלי מספק לו. לורי רוצה להיות שחקנית ולהפסיק את לימודיה. בלנש מסרבת וג'ק לא רוצה להתערב ולבסוף היא בורחת מהבית אך חוזרת. מר מרפי (ג'יימס הנדי) מחזר אחרי בלנש והיא נענית לו למרות אזהרותיה של קייט שהוא שתיין כרוני. בלנש מתעתדת לצאת אתו לפגישה במסעדה אבל מתברר שהיה מעורב בתאונת דרכים ועלול לעמוד לדין על שכרות. קייט מוכיחה את אחותה על כך והן רבות ומחליפות האשמות והעלבות עוד מתקופת ילדותן, מי הייתה יפה יותר ואת מי ההורים חיבבו יותר. בלנש בוכה ורוצה לעזוב ולמצוא עבודה. ג'ק מפוטר מעבודתו בגלל השפל הכלכלי ומתחיל לעבוד קשה בלילה כנהג מונית. הוא לוקה בהתקף לב שמרתק אותו לבית. ג'ק מודאג מהחדשות על הנעשה באירופה וממשפחת בן דודו שנתקלת בקשיים לצאת משם. סטנלי עוזב את הבית כדי להתגייס אך ברגע האחרון לפני החתימה הסופית, הוא מתחרט וחוזר הביתה לשמחת כולם. לבסוף כולם שמחים בדירה וג'ק מקבל מכתב מבן דודו כי הצליח לצאת לצאת מאירופה ולעלות עם משפחתו על אנייה בדרך לניו יורק. "יומן חוף ברייטון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יומן חוף ברייטון", באתר AllMovie (באנגלית) "יומן חוף ברייטון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יומן חוף ברייטון", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יומן חוף ברייטון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון ליומן חוף ברייטון, באתר יוטיוב יומן חוף ברייטון, באתר TCM