laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחל ישעי

נחל ישעי הוא נחל הזורם באזור רמת בית שמש והוא אחד מיובליו של נחל שורק. בתחילה הנחל הוא נחל אכזב אך לאחר שכמה מיובליו הניזונים ממעיינות קבועים מזינים אותו, זרימתו הופכת להיות קבועה.[דרוש מקור] נחל ישעי מתחיל בין רמת בית שמש ב' למושב זנוח הסמוך ולאחר כמה מאות מטרים נשפך אליו נחל ימלה, בסמוך לשכונת גבעת שרת. בהמשך, ליד פארק האקליפטוס (חניון עינות דקלים) בסמיכות לכביש 38 חובר אליו נחל ירמות. הנחל ממשיך לזרום מתחת לכביש ובהמשך נוסף אליו נחל שמש, נחל אכזב קצר המנקז מי גשמים בחודשי החורף באזור המערבי של בית שמש. בהמשך הנחל נשפך לנחל שורק ושם הוא מגיע לסיומו. לאורך תוואי הנחל קיימת צמחייה עבותה של קנים, ומספר מינים של צמחי מים והוא משמש מרחב מחיה לדו-חיים ובעלי חיים נוספים. עקב כך שהזרימה בנחל אינה חזקה ואף בוצית בחלקים מסוימים, חלקים נרחבים בנחל מלאים באצה ירוקה. בנחל אין דגים.[דרוש מקור] מפה בסקר תשתיות טבע עירוני בית-שמש נחל ישעי מזרח, סקר טבע עירוני בית שמש חניון עינות דקלים, סקר טבע עירוני בית שמש
טופו דרג

"טופו דרג" (אנגלית: Tofu-dreg project, מנדרינית:豆腐渣工程) הוא מונח במהדרינית המתאר מבנים מסוכנים, ובמיוחד מבנים אשר נבנו בצורה לא תקינה ועלולים לקרוס. המונח הוטבע לראשונה על ידי זו רונג'י, ראש ממשלת סין לשעבר, במטרה לתאר דילי[דרושה הבהרה] שיטפונות אשר נבנו בצורה שאינה תקינה ביאנגצה. המונח מתאר מבנים אשר נבנו בצורה זולה יחסית ובניגוד לתקינה על מנת לחסוך בעלויות. המונח שימש הן לתיאור מבנים אשר קרסו בעקבות אסונות טבע כגון רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, והן למבנים אשר נבנו באופן לא תקני . עיתונאי אשר ביקר בסין בשנת 2011 חשש כי "מבנים אשר נבנו בצורה זו עשויים לקרוס ולהביא לפציעות של עד אלפי אנשים".[דרוש מקור] מבנים מסוג זה נבנים ומאוכלסים ללא ההיתרים הנדרשים מהממשל הסיני. ברוב המקרים, מבנים מסוג זה לא קורסים אך הם אינם שורדים שנים רבות וסובלים ממפגעים כגון דליפות. במהלך רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, בתי ספר רבים קרסו והדבר הוביל למותם של תלמידים רבים. בניינים אלו ניתנו כדוגמה הממחישה את משמעות המונח "טופו-דרג".   ההתמוטטות נקשרו לחוסר השקעה בבניה של בתי הספר בסין. ערך זה הוא קצרמר בנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גואנקו

גואנקו (שם מדעי: Lama guanicoe) הוא מין בסוג למה. גואנקו הוא מבעל החיים הגדולים בדרום אמריקה. זהו אחד משני מיני הגמליים האנדמיים (ייחודיים לאזור אחד בלבד) שמצויים באזורים האלפיניים של הרי האנדים, בעוד השני הוא הוויקוניה. הגואנקו נפוץ לאורך הרי האנדים, מבוליביה עד לארץ האש, בדרום צ'ילה. הוא חי באזורים מגובה פני הים ועד לגובה של 4,000 מטר. בית הגידול שלו מגוון, מערבות עשב יבשות וסבכי שיחים ועד ליערות. תוחלת חייו היא כ-20 עד 25 שנים. עם בוא האירופאים לדרום אמריקה חיו בה כ-500 מיליון פרטים, אך נכון ל-2011 הצטמצמה אוכלוסייתם והיא מונה כ-500,000 פרטים. לגואנקו גוף רזה, צוואר ורגליים ארוכות. צבעו עשוי לנוע מחום בהיר ועד חום אדמדם, חלקו התחתון לבן ופניו אפורות. ליבו של הגואנקו ותאי הדם שלו מותאמים במיוחד לחיים בגובה רב, שם האוויר דליל. גובהו של הגואנקו מגיע ל-110 ס"מ, ארכו כ-180 ס"מ. משקלו של זכר בוגר הוא 120-100 ק"ג, ומשקלה של נקבה בוגרת - 110-90 ק"ג. גואנקו בוגר יכול לרוץ במהירות של עד 55 קמ"ש. הריצה חיונית להישרדותו, שכן באזורים הפתוחים בהם הוא חי אין מקומות מחבוא. בחורפים קשים מבלה הגואנקו ביערות. הטורף היחיד של הגואנקו הוא הפומה. הנקבה ממליטה אחת לשנתיים לאחר 12-11 חודשי היריון. הצאצא נולד בין דצמבר לפברואר ושוקל בין 8 ל-15 ק"ג בלידה. הגור מסוגל לרוץ זמן קצר לאחר הלידה ונגמל מיניקה לאחר 12-6 שבועות. הוא נשאר עם משפחתו בסביבות שנה. הגואנקו חי בעדרים קטנים שכוללים זכר אחד וכמה נקבות ובכריהן. בעבר נעשה שימוש בעורו של הגואנקו להכנת בגדים, ופרוותו שימשה להכנת מזרנים ושמיכות, מה שגרם לירידה באוכלוסייתו. בעקבות כך, הוכנס הגואנקו לרשימת החיות המוגנות והאסורות במסחר. מדיה וקבצים בנושא גואנקו בוויקישיתוף גואנקו, באתר ITIS (באנגלית) גואנקו, באתר NCBI (באנגלית) גואנקו, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גואנקו, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גואנקו, באתר GBIF (באנגלית) גואנקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהם גמלי ההרים של הרי האנדים?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה גואנקו באתר הרשימה האדומה של IUCN העולם המופלא של בעלי החיים, עמ' 198
גאופוניקה

הגאופוניקה (ביוונית: Γεωπονικά) היא אוסף בן 20 ספרים של ידע חקלאי, שנאסף במהלך המאה ה-10 בקונסטנטינופוליס עבור הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס. המילה היוונית "גאופוניקה" מורה על "פעילויות חקלאיות" במובן הרחב ביותר. זהו החיבור החקלאי הביזנטי היחיד ששרד. בתקופת הרנסאנס המקדוני (אנ'), אסף הקיסר קונסטנטינוס השביעי כמה קיצורים – אוספים וקטעים של כתבים עתיקים – וגאופוניקה הייתה אחת מהם. שרדו כ-50 כתבי יד, המתוארכים בין המאות ה-10 וה-16. האוסף של המאה ה-10 מיוחס לפעמים (באופן שגוי) לסופר קסיאנוס באסוס (אנ') (המאה ה-6 או ה-7), שהאוסף שלו, שנקרא גם הוא "גאופוניקה", או "קטעים על חקלאות", שולב בחיבור ששרד. באסוס התבסס רבות על חיבורו של מלקט אחר על חקלאות, וינדוניוס אנטוליוס (אנ') (המאה ה-4), "אוסף פעילויות חקלאיות". המקורות היסודיים (העתיקים) של הגאופוניקה כוללים את פליניוס הזקן, סופרים שונים ביוונית על חקלאות ווטרינריה מהתקופה ההלניסטית והרומית שלא נשמרו, האגרונום הקרתגי מגון (אנ'), ואפילו חיבורים הידועים בשמו של הנביא הפרסי זורואסטר. שמות המקורות העיקריים לכל חלק מצורפים לטקסט, אם כי גילם ונכונותם של ייחוסים אלה נותרים בספק. מסורת כתב היד היווני מורכבת ביותר ואינה מובנת במלואה. תרגומים לסורית, פרסית אמצעית (פהלוי), ערבית וארמנית, מעידים על הפופולריות של החיבור ברחבי העולם. הגאופוניקה כוללת כל סוג של מידע "חקלאי", כולל ניחוש שמימי וארצי, גידול גפנים, גידול זיתים, דבוראות, רפואה וטרינרית, בניית בריכות דגים ועוד. 1. על האווירה, ועל עלייתם ושקיעת של הכוכבים 2. על עניינים כלליים הנוגעים לחקלאות, ועל סוגי התירס השונים 3. על החובות החקלאיות השונות המתאימות לכל חודש 4–5. על גידול הגפן 6–8. על עשיית היין 9. על גידול הזית ועשיית שמן 10–12. על גננות 13. על בעלי החיים והחרקים המזיקים לצמחים 14. על יונים וציפורים אחרות 15. על אהדות וסלידות טבעיות, ועל ניהול הדבורים 16. על סוסים, חמורים וגמלים 17. על גידול בקר 18. על גידול כבשים 19. על כלבים, ארנבות, צבאים, חזירים ועל המלחת בשר 20. על דגים קולומלה מדיה וקבצים בנושא גאופוניקה בוויקישיתוף Henricus Beckh, editor. 1895; reprint 1994. Geoponica sive Cassiani Bassi scholastici de re rustica eclogae. Leipzig: Teubner (ביוונית) Geoponika: Agricultural Pursuits, תרגום לאנגלית מאת תומאס אוון (1805-06)
מ.פ.ק. רוז'ומברוק

מ.פ.ק. רוז'ומברוק הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר רוז'ומברוק שבצפון סלובקיה. בעונת 2013/14 משחקת הקבוצה בליגת העל הסלובקית. הקבוצה חגגה בעונת 2005/06 את חגיגות מאה השנים להקמת המועדון ובאותה שנה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הסלובקית וכן זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הסלובקי. הקבוצה שיחקה בליגת האלופות בעונת 2006/2007. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את יורגודן. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לצסק"א מוסקבה ועברה לשחק בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לקלאב ברוז' והודחה מהטורניר. צבעי מדי הקבוצה היו לאורך השנים בצבעים צהוב, אדום ולבן עד לקניית הקבוצה בשנת 2005 על ידי מנג'ר חדש, ג'וזף רושטק, ששינה את צבעי מדי הקבוצה לצבעי כתום, שחור ולבן. אליפות הליגה הסלובקית הבכירה (הקורגון ליגה) מקום שלישי - 2000/01 מקום שלישי - 2003/04 מקום שני - 2021/2022 מקום ראשון - 2005/06 הגביע הסלובקי בכדורגל מקום ראשון - 2005/06, 2023/2024 גביע אופ"א 2001/02 - סיבוב ראשון מדיה וקבצים בנושא מ.פ.ק. רוז'ומברוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מ.פ.ק. רוז'ומברוק מ.פ.ק. רוז'ומברוק, ברשת החברתית פייסבוק פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד וינסנט, הברון וינסנט מקולזהיל

ריצ'רד פרדריק וינסנט, ברון וינסנט מקולזהיל (באנגלית: Richard Vincent, Baron Vincent of Coleshill; 23 באוגוסט 1931 - 8 בספטמבר 2018), היה פילדמרשל בצבא בריטניה אשר שימש כראש מטה ההגנה בין 1991–1992, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1993–1996. וינסנט נולד באוקסברידג', בנם של פרדריק וינסנט ופרנסיס אליזבת וינסנט (לבית קולזהיל). הוא התחנך בבית הספר אלדנהאם בהרטפורדשייר. והוא התגייס לצבא הבריטי כטוראי, ולאחר שלמד בבית הספר לקצינים של מונס, הוסמך כקצין בדרגת לוטננט משנה בחיל התותחנים המלכותי ב-7 ביולי 1951. בשנים הראשונות הוא שירת בארמיית הריין הבריטית. ב-13 במרץ 1953 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-23 באוגוסט 1958 לדרגת קפטן. ב-1960 הוא הועבר למכון למחקר המכ"ם במאלברן, וב-1962 חזר לגרמניה. בין 1962–1963 עבר קורסים שונים במסגרת המכללות של הצבא הבריטי, ולאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור ב-23 באוגוסט 1965, והוצב במלזיה במהלך העימות האינדונזי-מלזי. ב-1968 הוצב וינסנט במשרד ההגנה, וב-27 בפברואר 1970 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד רגימנט ההגנה האווירית ה-12. הרגימנט הוצב בגרמניה ולאחר מכן נשלח לאירלנד והשתתף במבצע באנר. ב-1972 הועבר לשמש כמדריך במכללת קימברלי. ב-30 ביוני 1974 הוא הועלה לדרגת קולונל, ושנה לאחר מכן הועלה לדרגת בריגדיר. בהמשך אותה שנה הוא מונה למפקד הבריגדה ה-19. הוא הפך לסגן המזכיר הצבאי במשרד ההגנה בינואר 1979 ולאחר קידומו לדרגת מייג'ור גנרל ב-1 באפריל 1980, הוא הפך למפקד המכללה הצבאית המלכותית למדעים ביולי 1980. ב-1 בספטמבר 1983 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-1984 הוא הפך לאביר במסדר האמבט. ב-3 בנובמבר 1986 הוא הועלה לדרגת גנרל, ובאוקטובר 1987 מונה לסגן ראש מטה ההגנה. ב-1990 הוענק לו תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית. ב-2 באפריל 1991 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל ומונה לראש מטה ההגנה. ב-1 בינואר 1993 הוא פרש מהתפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-14 בפברואר 1996 הוא פרש מהצבא. ב-3 בספטמבר של אותה שנה הוענק לו התואר "הברון וינסנט מקולזהיל". הוא נפטר ב-8 בספטמבר 2018. ריצ'רד וינסנט, הברון וינסנט מקולזהיל
ויגלייק איידה

ויגליק איידה (בנורווגית: Vigleik Eide; ‏4 בדצמבר 1933 - 30 באוקטובר 2011) היה גנרל ודיפלומט נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1987–1989, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1989–1992. איידה נולד בפאנה ב-4 בדצמבר 1933, והתגייס לצבא נורווגיה ב-1954. הוא למד באקדמיית המלחמה הנורווגית וסיים אותה ב-1957. לאחר מכן השלים את השכלתו באקדמיית המלחמה של הבונדסוור ובאקדמיית ההגנה של נאט"ו ברומא. ב-1980 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1985 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד המחוז הצבאי וסטלנדאט. ב-1986 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד פיקוד צפון נורווגיה. ב-31 באוגוסט 1987 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-5 בספטמבר 1989 הוא פרש מהתפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא היה יו"ר הוועדה במהלך התקופה הרגישה של נפילת ברית המועצות, שלאחריה החלה נאט"ו לקלוט לשורותיה מדינות מברית ורשה. הוא כיהן בתפקיד עד 31 בדצמבר 1992 אז פרש מהצבא. לאחר פרישתו מהצבא החל איידה לעסוק בפעילות דיפלומטית. ב-1994 הוא השתתף במשלחת שפעלה להשכנת שלום בגואטמלה בעקבות מלחמת האזרחים בגואטמלה. ב-1995 הוא היה מעורב במשא ומתן שהוביל לחתימה על הסכם דייטון אשר שם קץ למלחמת בוסניה. ב-1998 הוא מונה לשגריר נורווגיה בסוריה ולבנון וכיהן בתפקיד עד 2001. מדיה וקבצים בנושא ויגלייק איידה בוויקישיתוף ויגלייק איידה באתר הלקסיקון הביוגרפי הנורווגי ויגלייק איידה באתר הלקסיקון ההיסטורי הנורווגי
וולפגנג אלטנבורג

וולפגנג אלטנבורג (בגרמנית: Wolfgang Altenburg;‏ 24 ביוני 1928 – 25 בינואר 2023) היה גנרל גרמני אשר שימש כמפקח הכללי של הבונדסוור בין השנים 1983–1986. לאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו (אנ') עד 1989. אלטנבורג נולד ב-24 ביוני 1928 בעיר שניידמיל שברפובליקת ויימאר. כיום שם העיר פילה, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. במלחמת העולם השנייה, בשנת 1944 הוא גויס לוורמאכט והוצב בהלגולנד. עם סיום המלחמה הוא נפל בשבי בעלות הברית. לאחר שחרורו הוא למד מלונאות ועבד בתחום אספקת מזון באזור ברמן. ב-1956 הוא התגייס לבונדסוור ועבר קורס קצינים. הוא שימש כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד סוללת תותחנים. בין 1962–1964 למד באקדמיית הבונדסוור לפיקוד ומטה בהמבורג, ולאחר מכן החל למלא תפקידי ניהול ומטה במשרד ההגנה. ב-1971 הוא מונה לסגן ראש אגף התכנון הגרעיני במטה העליון של כוחות בעלות הברית באירופה. לאחר מכן מונה למפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-7, ולראש מטה חיל החימוש. ב-1979 הוא מונה לנציג גרמניה המערבית בוועדה הצבאית של נאט"ו, ולאחר מכן הועבר לשמש כמפקד הקורפוס ה-3. ב-31 במרץ 1983 הוא מונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור וכיהן בתפקיד עד 30 בספטמבר 1986, אז הועבר לשמש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-5 בספטמבר 1989 הוא פרש מהצבא. מדיה וקבצים בנושא וולפגנג אלטנבורג בוויקישיתוף וולפגנג אלטנבורג באתר הבונדסוור
רוברט הילבורן פולס

רוברט הילבורן פולס (באנגלית: Robert Hilborn Falls 29 באפריל 1924 - 6 בנובמבר 2009) היה אדמירל קנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות הקנדיים בין השנים 1977–1980 וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין השנים 1980–1983. פולס נולד בוולנד שבאונטריו ב-29 באפריל 1924. ב-1942 הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי הקנדי, עבר הכשרה כטייס קרבי והשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה עבר לצי המלכותי הקנדי, ושימש כמפקד הסיירות HMCS Chaudière ו-HMCS Bonaventure, ולבסוף הועבר לפקד המשט האטלנטי של הצי הקנדי. ב-1974 מונה לסגן ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וב-1977 החליף את ז'אק דקסטרז בתפקיד ראש מטה ההגנה. ב-1980 הוא עזב את התפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. בנובמבר 1983 הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו, הפך פולס לנשיא המרכז הקנדי לבקרת ופירוק נשק. הוא נפטר באוטווה ב-6 בנובמבר 2009 רוברט הילבורן פולס באתר האנציקלופדיה הקנדית ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוברט הילבורן פולס".
הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן

הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן (בנורווגית: Herman Fredrik Zeiner-Gundersen; ‏4 באפריל 1915 - 13 באוקטובר 2002) היה גנרל נורווגי אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא נורווגיה בין 1972–1977, וכיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין 1977–1980. גונדרסן נולד בהלסינקי שהייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית למשפחה נורווגית שעסקה בתיווך ספינות וגדל באוסלו. ב-1936 הוא התגייס לצבא נורווגיה ולמד במכללת המלחמה הנורווגית. ב-1938 החל ללמוד בבית ספר לתותחנים. ב-1940 הגרמנים פלשו לנורווגיה בדיוק כשגונדרסן עמד למבחן הסופי. גונדרסן לחם כנגד הגרמנים, ולאחר נפילת הארץ, נמלט לשוודיה, ומשם נדד דרך ברית המועצות, סין וקנדה עד לניו יורק שם התכנסה הממשלה הנורווגית הגולה. מניו יורק הוא הפליג לבריטניה שם הצטרף לצבא נורווגיה החופשית ולחם עמו עד סיום המלחמה. לאחר סיום המלחמה התקדם גונדרסן במהירות בסולם הפיקוד. ב-1963 הוא מונה לראש פיקוד מחוז טרנדלג, וב-1967 הועבר לפקד על פיקוד צפון נורווגיה. ב-31 בדצמבר 1971 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-20 במרץ 1977 הוא פרש מהתפקיד ומונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. הוא פרש מהצבא ב-1980. מדיה וקבצים בנושא הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן בוויקישיתוף הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן, באתר הלקסיקון ההיסטורי הנורווגי הרמן פרדריק זיינר-גונדרסן, באתר הלקסיקון הביוגרפי הנורווגי
גלונית מצויה

גַּלּוֹנִית מְצוּיָה (.Ballota undulata Benth, שם עברי קודם: בלוטה גלונית) - בן-שיח ים-תיכוני ממשפחת השפתניים. הוא צמח סלעים טיפוסי נמוך, ירוק במרבית עונות השנה, שעיר כולו, גובהו 50 עד 80 ס"מ, ריחו נעים ומתקתק, ופרחיו הלבנים חבויים בגביע משתייר ורחב שנשאר זמן רב לאחר הפריחה. הלבלוב בתחילת החרף הוא מבסיס הגבעולים המעוצים שנשאו פרחים ופרי בשנה הקודמת. הפריחה בחודשי האביב המאוחר ולאורך כל הקיץ, מסוף מרץ ועד תחילת נובמבר. בעת הפריחה מתייבשים רוב העלים. הפצת זרעים באמצעות רוחות של תחילת החורף בסיוע גביע משתייר ויבש. במקורות העבריים שם הסוג היה "בלוטה" ושמו המלא היה בלוטה גלונית. השם המדעי "בלוטה" הוא שמו של אחד המינים הגדלים ביוון ואין לא משמעות בעברית. שם הסוג בָּלוֹטָה הוחלף לשם עברי על שום צורת שולי העלים האופיינית בשנת 2003. בן-שיח ים-תיכוני שגובהו 30 עד 80 ס"מ, נמוך, ירוק במרבית עונות השנה ושעיר כולו. השורשים מסוג ציצת שורשים. הגבעולים מעוצים בבסיסם, רְבוּעִים ומכוסים בשערות רגילות ובשערות בלוטיות. הפטוטרות קיימות. הלוואים אינם. העלים נגדיים, פשוטים, אורכם 3 עד 6 ס"מ, רכים, עבים, מקומטים ומכוסים בשערות בלוטיות. מעיכת העלים מעלה ריח אופייני נעים ומתקתק. הטרף דמוי ביצה או עגלגל ושפתו בעלת שיניים משוננות וגלוניים. לעלי הגבעול האמצעיים בסיס מפורץ דמוי לב או כליה. התפרחות מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת דו-בדית. והן ערוכות בדורים "כדוריים" לאורך גבעול התפרחת בחיק עלים. בכל תפרחת הרבה פרחים צפופים. הפרחים, דו-מיניים, דו-שפתניים (שתי השפתיים ברורות למדי ונראות יפה מבחוץ), שעירים עם 4 אבקנים. הגביעים גדולים, מאוחה עלים לגמרי, דמויי משפך רחב, קוטרם 10 עד 15 מ"מ, מכוסים בשערות בלוטיות, בעלי 10 עורקי אורך ועורק רוחב אחד. שפת הגביע, רחבה ופרושה לרווחה. היא מעט גלונית ומפורצת, ו-10 שיניה אינן ניכרות כמעט. בגלונית הסלעים יש 10 שיניים ואילו בגלונית פלשתית ובגלונית מבאישה רק 5 שיניים. הגביע משתייר עם הפרי ומסייע בהפצת הזרעים. הכותרת שעירה, צבעה לבן-ורוד בהיר, קוטרה 10 עד 18 מ"מ. וחבויה בתוך הגביע. תפוצתו העולמית של גלונית מצויה היא ים-תכונית, אירנו-טורני וסהרו-ערבית. הוא גדל בכל רחבי ארץ ישראל פרט למרומי החרמון. הוא גדל בבתי גידול שונים ושחונים, אבל טבעיים בלבד: במדבריות, בערבות, בחרמון ובבתי גידול סלעיים ובמחשופים של סלעים קשים, ובעיקר בשולי החבלים הים-תיכוניים ובבתות הספר. המין נפוץ בבקעת כנרות, בגלבוע, בבקעת בית שאן, במדבר שומרון, בהר הנגב, בשפלה, בהרי יהודה, במדבר יהודה, בעמון, במואב ובאדום; מצוי בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון, בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בערבות הירדן, בצפון הנגב, בדרום הנגב ובגלעד; נדיר בבקעת ים המלח, במערב הנגב, בערבה, בדרום שפלת החוף ובשומרון; ונדיר מאוד בחרמון ובכרמל. לצמח ריח נעים מתקתק, מכינים מעליו תה מרגיע. מייחסים לצמח תכונות חיטוי והרגעה לעור. מדיה וקבצים בנושא גלונית מצויה בוויקישיתוף גלונית מצויה, באתר צמח השדה גלונית מצויה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גלונית מצויה, באתר Tropicos (באנגלית) גלונית מצויה, באתר GBIF (באנגלית) גלונית מצויה, באתר The Plant List (באנגלית) גלונית מצויה, באתר IPNI (באנגלית) מיכה לבנה ודוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ-ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאויירת - כרך 11 – צמחים בעלי פרחים ב', רעננה: ישראל. משרד הבטחון. ההוצאה לאור, 1986, עמ' 68-69 מיכאלי זהרי, מגדיר לצמחי ישראל, מהדורה שניה מורחבת, תל אביב: עם עובד, 1999, עמ' 388-399
זיגפריד טרביטש

זיגפריד טרביטש (גרמנית: Siegfried Trebitsch;‏ 22 בדצמבר 1868, וינה – 3 ביוני 1956, ציריך) היה סופר, מחזאי ומתרגם אוסטרי. הוא ידוע בעיקר מתרגומיו לגרמנית של יצירות מאת ג'ורג' ברנרד שו. זיגפריד טרביטש נולד בווינה למשפחה יהודית עשירה לפי זיכרונותיו " לא לימדה אותו שום דבר על יהדות ונוצרות". הוא נכנס לעסקים של המשפחה עד לשנת 1903 כאשר החליט לערוך נסיעה לארצות אירופה ואמריקה. את היצירה הראשונה של טרביטש יצאה לאור בשנת 1889. בשנת 1890 הוא תרגם מחזה שנכתב על ידי אנג'לו דה גוברנטיס. בהיותו באנגליה הוא הכיר את ג'ורג' ברנרד שו והתיידד איתו. טרביטש הפך למתרגם של מחזות של שו לגרמנית. ההצגות הראשונות בדרך כלל נערכו בווינה. בשנת 1923 שו תרגם מחזה של טרביטש Frau Gitta's Sühne לאנגלית. בנוסף לכך טרבישט תרגם יצירות של סופרים צרפתים. טרביטש התגורר בווינה בה בנה וילה יוקרתית שאדריכל שלה היה ארנסט גוטהילף. בשנת 1907 הוא התחתן לבת אצולה הונגרית. באותה שנה הוא קיבל אזרחות כבוד מעיירה שאחרי מלחמת העולם הראשונה הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה. בעקבות כך בשנת 1920 הוא קיבל אזרחות צ'כית. בשנת 1920 על בסיס תרגום שביצע טרביטש של מחזה בלגי, אריך וולפגנג קורנגולד ובנו כתבו אופרה Die tote Stadt שזכתה להצלחה. בשנת 1938 אוסטריה סופחה לגרמניה. תחילה טרביטש חשב שמוצאו היהודי לא יעשה בעיות. תוך זמן קצר הוא הבין שעדיף לעזוב את וינה. המשפחה עזבה את עיר עם מזוודה בלבד. כל רכושו נותר מאחור. טרביטש ואשתו נמלטו לצרפת בה הם קיבלו אזרחות הודות לפעולות של טרביטש לקידום התרבות הצרפתית באוסטריה. בשנת 1940 הם נמלטו לציריך. בשנת 1941 הוא ביקש לעבור לארצות הברית, אך בעקבות שינויים במצב הלחימה בחזית והתבוסה המסתמנת של גרמניה הם נותרו בציריך. לאחר מלחמת העולם השנייה וילה של טרביטש הוחזרה, אך הוא לא רצה לחזור לעיר ומכר אותה לשגרירות צ'כוסלובקיה. הוא ביקר את שו באנגליה ותרגם את המחזה האחרון של המחזאי Buoyant Billions שהועלה על הבמה בבית של טרביטש. בשנת 1951 טרביטש כתב ספר אוטוביוגרפי Chronik eines Lebens שתורגם לאנגלית. לאחר פטירת שו, טרביטש החליט לפרסם את המכתבים הרבים שהיו לו. אחרי שמכירה אורגנה, הוא הלך לבנק לקחת את החבילה עם המכתבים אך ספג התקף לב ונפטר תוך זמן קצר. מדיה וקבצים בנושא זיגפריד טרביטש בוויקישיתוף ספרים של טרביטש כתבי זיגפריד טרביטש בפרויקט גוטנברג (באנגלית) זיגפריד טרביץ (1869-1956), דף שער בספרייה הלאומית זיגפריד טרביטש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Weintraub, Stanley, Shaw's People, Pennsylvania State University Press, 1996, pp.204ff
RQ-2 פיוניר

RQ-2 פיוניר (RQ-2 Pioneer) הוא מטוס ללא טייס שפותח במשותף על ידי תאגיד AAI והתעשייה האווירית לישראל. הפיוניר שירת בצי האמריקני, חיל הנחתים האמריקני, וצבא ארצות הברית ופעל מבסיסים קרקעיים ומספינות החל משנת 1986. בתחילה הופעל מספינות לאיתור ואיכון מטרות לצורך ירי ארטילרי, אך משימותיו התפתחו למשימות סיור ואיסוף מודיעין, בעיקר עבור כוחות אמפיביים. את הפיוניר ניתן לשגר בעזרת רקטה, מעוט, או ממסלול המראה. בסיום הגיחה הפיוניר נתפס ברשת, או נעצר בעזרת וו עצירה. הפיוניר יכול לשאת מטען ייעודי (מטע"ד) במשקל של כ-35 ק"ג ולשהות באוויר במשך 5 שעות. הפיוניר נושא מטע"ד אלקטרואופטי או תת-אדום, ומשדר בזמן אמת את תמונת הווידאו לתחנה קרקעית באמצעות תקשורת רדיו בקו-ראייה בטווח התדרים C. מאז 1991, הפיוניר ביצע משימות איסוף מודיעין במהלך מלחמת המפרץ, מלחמת קוסובו, ומלחמת עיראק. ב-2005 הפעילו הצי האמריקני וחיל הנחתים שתי מערכות פיוניר כל אחד (אחת לאימונים), כשבכל מערכת חמישה כטב"מים או יותר. אורך: 4.3 מטר (14 רגל) גובה: 100.6 ס"מ (3.3 רגל) מוטת כנפיים: 5.2 מטר (16.9 רגל) משקל: 205 ק"ג (452 פאונד) גובה פעולה מרבי 4,600 מטר מהירות 205 קמ"ש הנעה: מנוע Sachs בעל 26 כוח סוס או 19 קילוואט זמן פעולה מקסימלי: 4 שעות קיבולת מכל דלק: 46 ליטרים טווח: 100 מיל מהירות: 110 קשר סייג רום: 4,600 מטר (15,000 רגל) אוניות המערכה מסדרת איווה מאת דרור מרום, ‏הצי האמריקני הפסיק הפעלת מזל"טי ה"פיוניר" מתוצרת תע"א בשל חוסר שביעות רצון, באתר גלובס, 1 בינואר 1997 המטוס הייחודי נוסה לראשונה בבוסניה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2001 רן דגוני, וושינגטון, ‏החיילים האמריקנים בעיראק מסרבים להיפרד מהמל"ט "פיוניר" מתוצרת התעשיה האווירית, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסאטו בה קנת

אסאטו בה קנת היא פעילה חברתית ליברית, לשעבר סגן המפקח הכללי של המשטרה הליברית ומייסדת ארגון הנשים המוסלמיות הליבריות שמחאותיו סייעו להפסיק את מלחמת האזרחים השנייה בליבריה ב-2003. אסאטו בה קנת היא פעילה אנטי-מלחמתית שארגנה הפגנות נשים מוסלמיות הקוראות להפסיק את מלחמת האזרחים בליבריה. היא שיתפה פעולה עם פעילת השלום הליברית לימה בואי, מייסדת תנועת הנשים הליברית לשלום. ההפגנות שלה, שכללו בעיקר נשים לבושות בלבן, כללו שביתות מין והתכנסויות, שהולידו בהצלחה משא ומתן להפסקת אש שהוביל לגלותו ולאחר מכן למשפטו של צ'ארלס טיילור בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג בגין פשעים נגד האנושות. אסאטו בה קנת הייתה סייעה לחוקק את סעיף 2005 להגנה על נשים וילדים במסגרת המפלגה הלאומית הליברלית של קווינסלנד (LNP). היא הייתה שוטרת משנת 1985 ומונתה על ידי אלן ג'ונסון-סירליף להחליף את מונה סיה ב-2005, שכראשת המשטרה באותה תקופה לאחר שהייתה תחת חקירה בגין רשלנות רכש של מדי המשטרה. יחד עם ביאטריס מונאה סיה וורה מנלי, אסאטו הייתה בין שלוש דמויות מפתח נשיות שעזרו לעצב את הרפורמות "רגישות המגדר" של NLP. "Au Liberia, le droit des femmes passe par une police féminisée". Slate.fr (בצרפתית). נבדק ב-2017-11-21. "Review: 'Pray the Devil Back to Hell'". Christian Science Monitor. 2008-11-08. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2017-11-21. "Liberia Leans In". Foreign Policy. נבדק ב-2017-11-21.
עליזאדה

האם התכוונתם ל... חוסיין עליזאדה – מלחין ומוזיקאי איראני כימיא עליזאדה – לוחמת טאקוונדו איראנית ע'זאלה עליזאדה – סופרת איראנית
וולפגנג שניידרהאן

וולפגנג אדוארד שניידרהאן (בגרמנית: Wolfgang Eduard Schneiderhan;‏ 28 במאי 1915 - 18 במאי 2002) היה כנר אוסטרי. שניידרהאן נולד בווינה ולמד שם, ובשנת 1926 הופיע לראשונה בקופנהגן בנגינת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון. הוא היה כנר ראשי בתזמורת הסימפונית של וינה משנת 1933 עד 1937, ואחר כך בתזמורת הפילהרמונית של וינה. בשנת 1940 הצטרף למפלגה הנאצית. הוא הקים רביעיית מיתרים, ניגן בשלישיית פסנתר עם אדווין פישר ואנריקו מיינרדי ועשה לו שם כסולן. עבד בהוראה בזלצבורג, וינה ולוצרן. בשנת 1956 ייסד את פסטיבל לוצרן לכלי מיתר יחד עם רודולף באומגרטנר. שניידרהאן היה בעלה של זמרת הסופרן אירמגרד זיפריד. הוא מת בעיר הולדתו, וינה. הגנרל הגרמני וולפגנג שניידרהאן הוא קרוב משפחתו וקרוי על שמו. מדיה וקבצים בנושא וולפגנג שניידרהאן בוויקישיתוף וולפגנג שניידרהאן, באתר ספוטיפיי וולפגנג שניידרהאן, באתר AllMusic (באנגלית) וולפגנג שניידרהאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולפגנג שניידרהאן, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.