laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גריון

גריון (בצרפתית: Gryon) היא עיירה במחוז אגל (Aigle) בקנטון וו במרחב רומנדי דובר הצרפתית בשווייץ. העיירה נמצאת על רכס האלפים הברניים בגובה 1,110 מטר מעל פני הים, ומתגוררים בה 1,202 תושבים. יש בעיירה פעילות רבה בחורף, שכן היא חלק מאתר הסקי וילאר-גריון-דיאבלרה המאחד כ-270 קילומטר של מסלולי סקי וגלשני שלג (סנואובורד) בכל האזור. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. האזכור הראשון של העיירה בימי הביניים הוא בשנת 1189 תחת השם "גריאון" (Griuns). העיירה ממוקמת על רצועה צרה בגובה של 1,110 מ' בין קניון גריון (Gryonne) וקניון אוואנסון (Avançon). על הגבעה ממזרח לעיירה נמצאים הכפרים לה שו (Les Chaux) וברבולסה (La Barboleusaz). בצפון גובלת העיירה ביערות ושטחי המרעה האלפינים של טוויאן (Taveyanne). צדה המערבי גובל בעיירה בה. גודל התחום המוניציפלי של גריון הוא 15.22 קמ"ר. מתוך שטח זה, 4.31 קמ"ר (28.3%) משמש למטרות חקלאיות, 7.96 קמ"ר (52.3%) מיוערים, 1.71 קמ"ר (11.2%) הם שטח בנוי (מבנים או כבישים), 0.07 קמר (0.5%) הם נהרות או אגמים ו-1.19 (7.8%) הם אדמה לא יצרנית. בעיירה מתגוררים (נכון לדצמבר 2012) 1,202 תושבים. במהלך 10 השנים האחרונות האוכלוסייה הידלדלה ב-15.2%. הסיבה העיקרית להידללות היא הגירה שלילית, אך גם מאזן הלידות והפטירות בעיירה שלילי. 87.6% מהאוכלוסייה הם דוברי צרפתית, 4% דוברי גרמנית, 3.2% דוברי אנגלית ו-19 אנשים דוברים איטלקית. 27% מהאוכלוסייה הם אזרחים זרים והשאר אזרחי שווייץ. 28.2% מהתושבים הם ילידי גריון, 31.2% הם ילידי קנטון וו, 17.1% הם ילידי אזורים אחרים בשווייץ ו-23.5% נולדו מחוץ לשווייץ. דרך הגישה הראשית לכפר היא בכביש היוצא מהעיירה אולון ודרך וילאר-סור-אולון. קיימת דרך נוספת, צרה יותר, העולה מהעיירה בה (Bex). ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת על ידי החלפה לרכבת ה-TPC בתחנת בה (Bex), לקו BVB (בה-וילאר-בריטיי). בסוף מלחמת העולם השנייה הסתתר בכפר האדמו"ר מסאטמר ויהודים רבים משווייץ הגיעו לכפר לשהות שם או להיפגש עמו. כיום לא מתגוררים בכפר יהודים כלל. מדיה וקבצים בנושא גריון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גריון משרד הסטטיסטיקות השווייצרי (הקישור אינו פעיל, 2 במרץ 2020)
צוגנית

צוגנית (שם מדעי: Pseudotsuga) היא סוג של עצים מחטניים ירוקי עד ממשפחת האורניים. שמה המדעי הוא פסודו-צוגה (דמוית צוגה, סוג נוסף של משפחת האורניים בעל מאפיינים דומים) וממנו נגזר השם העברי. אחד ממיני הסוג, צוגנית מנזיס הקרויה לעיתים אשוח דאגלס, משמש כעץ חג מולד נפוץ באמריקה הצפונית. מינים של צוגנית נפוצים באמריקה הצפונית ובמזרח אסיה, כשלכל אזור גידול מינים מקומיים הייחודיים לו. הצוגניות הן עצים בינוניים-גבוהים, בין 20 ל-120 מטרים. העלים שטוחים, רכים ומחטניים, באורך 2–4 סנטימטרים, המקיפים לחלוטין את הענף. האצטרובלים הנקביים ייחודיים במראם, עם תגית רכה מעל כל קשקש, גזורה לשלושה משולשים. צוגנית מנזיס או גם אשוח דאגלס (Pseudotsuga menziesii) Pseudotsuga macrocarpa Pseudotsuga brevifolia Pseudotsuga forrestii Pseudotsuga japonica Pseudotsuga sinensis עץ הנלקח ממיני הצוגנית נחשב כעמיד במעמס כבד, ולכן בא לשימוש נרחב בתעשיית הבניין. היות שלקורות הצוגנית מיעוט של עיניים וקשרים, קורות אלו משמשות גם לבניית ספינות וסירות, הן לשלדה והם לתרנים. פרטים רבים של המין צוגנית מנזיס מגודלים בחוות למכירה כחלק ממנהגי חג המולד, והוא אחד ממינים ספורים של עצים שמשמשים למטרה זו, בנוסף לאשוח פרייזר וכמה מיני אשוח נוספים. שמו של מין זה באנגלית נפוצה הוא אשוח דאגלס, אף על פי שאינו קשור בוטנית לסוג אשוח. צוגנית מנזיס הוא עץ נפוץ ביותר בחופה המערבי של ארצות הברית, בעוד מינים אחרים של צוגנית נפוצים רק במזרח אסיה ועל כן לא משמשים כעצי חג מולד באמריקה הצפונית. צוגנית מנזיס היא עץ המדינה של אורגון בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא צוגנית בוויקישיתוף צוגנית, באתר ITIS (באנגלית) צוגנית, באתר NCBI (באנגלית) צוגנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צוגנית, באתר Tropicos (באנגלית) צוגנית, באתר GBIF (באנגלית) צוגנית, באתר IPNI (באנגלית)
מתייה דבושי

מתייה דבושי (בצרפתית: Mathieu Debuchy; נולד ב-28 ביולי 1985) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בואלנסיין. לזכותו 27 הופעות במדי בנבחרת צרפת. דבושי החל את הקריירה בקבוצת כדורגל בעיר הולדתו פרטין, ובגיל שמונה עבר למחלקת הנוער של ליל. בינואר 2004 עלה לקבוצה הבוגרת, ובעונת 2004/2005 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. דבושי היה שותף לזכייתה של ליל בדאבל בעונת 2010/2011. בעונה שלאחר מכן הוא נכלל בנבחרת העונה בליגה הצרפתית. בחלון ההעברות של ינואר 2013, אחרי 9 שנים בקבוצה הבוגרת של ליל, ומעט יותר מ-19 שנים בסך הכל במועדון, עבר דבושי לקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ובמדיה שיחק שנה וחצי. ב-17 ביולי 2014 עבר לארסנל תמורת דמי העברה בסך 12 מיליון פאונד. ב-1 בפברואר 2016 הושאל לבורדו עד לסוף העונה. ב-31 בינואר 2018 חתם דבושי בסנט אטיין מהליגה הצרפתית. באוגוסט 2021 חתם בואלנסיין. דבושי זומן לנבחרת צרפת הצעירה אך פציעה בברכו מנעה ממנו להשתתף באליפות אירופה עד גיל 21 שהתקיימה ב-2006. במהלך עונת 2010/2011 זומן דבושי לראשונה לנבחרת צרפת, ובנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו. את שערו הראשון במדי הנבחרת כבש במשחק מול נבחרת איסלנד שנערך במאי 2012. דבושי שיחק במדי הנבחרת ביורו 2012 ובמונדיאל 2014. ליל אליפות צרפת: 2010/2011 הגביע הצרפתי: 2010/2011 ארסנל מגן הקהילה: 2014, 2015 גביע ה-FA: ‏2015 מתייה דבושי, ברשת החברתית פייסבוק מתייה דבושי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מתייה דבושי, באתר Transfermarkt מתייה דבושי, באתר Soccerway מתייה דבושי, באתר BDFutbol מתייה דבושי, באתר WorldFootball.net מתייה דבושי, באתר National Football Teams מתייה דבושי, באתר FootballDatabase.eu מתייה דבושי, באתר ESPN עמוד השחקן באתר הרשמי של ארסנל סטטיסטיקות השחקן בליגה הצרפתית
רפיק חליש

רפיק חליש (בערבית: رفيق حليش, בצרפתית: Rafik Halliche; נולד ב-2 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן אלג'יראי המשחק בעמדת הבלם. חליש התחיל את הקריירה שלו בחוסיין דיי. ב-30 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד פראדו, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-74. בינואר 2008, חליש חתם ל-4 שנים בבנפיקה ליסבון אחרי שדחה הצעות מאוסר וולנסיאן, עם חתימתן במועדון הושאל לנסיונאל מדיירה. ב-30 במרץ 2008 חליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנסיונאל, בניצחון 0–2 נגד אוניאו דה לייריה. ב-23 באוגוסט 2010, חתם לשלוש שנים בפולהאם כאשר הסכום לא פורסם. ב-8 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האנגלי מול פטרבורו יונייטד. ב-22 בינואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–2 נגד סטוק סיטי. ב-31 באוגוסט 2012 פולהאם אישרה כי חוזהו של חליש הופסק בהסכמה הדדית. באותו יום חתם באקדמיקה דה קוימברה לשנתיים. ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד סנגל, כאשר נכנס כמחליפו של אנטר יחיה בדקה ה-75. ב-18 בנובמבר 2009 העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה מזה 24 שנים אחרי ניצחון 0–1 נגד מצרים. חליש השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה. ב-14 בינואר 2010 הבקיע את שער הניצחון נגד מאלי שנתן לנבחרתו סיכוי לעלות לשלב הבא. בחצי הגמר הוא הורחק במחצית הראשונה לאחר שקבל שני כרטיסים צהובים. בסיום המשחק הפסידה אלג'יריה 0–4 למצרים. חליש השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 בדרום אפריקה. ב-22 ביוני 2014 הבקיע את השער השני עבור נבחרתו בניצחון 1–2 נגד קוריאה הדרומית במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2014. חליש היה שותף לעלייה ההיסטורית של אלג'יריה לשמינית הגמר. מדיה וקבצים בנושא רפיק חליש בוויקישיתוף רפיק חליש, באתר Transfermarkt רפיק חליש, באתר Soccerway רפיק חליש, באתר BDFutbol רפיק חליש, באתר WorldFootball.net רפיק חליש, באתר National Football Teams רפיק חליש, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של הפרמייר ליג
יהודי (דמות מקראית)

יהודי בן נתניהו הוא שם אדם המופיע בספר ירמיהו. שם אביו היה נתניהו, שם סבו שֶלֶמְיָהוּ, ושם אבי סבו כושי. בספר ירמיהו מתואר יהודי כשליח של חשובי העם "וַיִּשְׁלְחוּ כָל-הַשָּׂרִים אֶל-בָּרוּךְ, אֶת-יְהוּדִי בֶּן-נְתַנְיָהוּ בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בֶן-כּוּשִׁי לֵאמֹר." — (ירמיהו, פרק ל'ו פסוק י'ד) דליהו בן שמעיהו, אלנתן בן עכבור, גמריהו בן שפן, וצדקיהו בן חנניהו. אל ברוך בן נריה, להודיעו שיביא את מגילת נבואות ירמיהו. בהמשך נזכר יהודי כשליח המלך יהויקים להביא את מגילת הנבואות אליו לאחר שהשרים עצמם לא הביאו אותה "וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ אֶת-יְהוּדִי, לָקַחַת אֶת-הַמְּגִלָּה, וַיִּקָּחֶהָ." — (ירמיהו, פרק ל'ו פסוק כ'א) יהודי מביא את המגילה מלשכת אלישמע הסופר ומקריאה לפני המלך והשרים "מִלִּשְׁכַּת אֱלִישָׁמָע הַסֹּפֵר; וַיִּקְרָאֶהָ יְהוּדִי, בְּאָזְנֵי הַמֶּלֶךְ, וּבְאָזְנֵי כָּל-הַשָּׂרִים, הָעֹמְדִים מֵעַל הַמֶּלֶךְ." — (ירמיהו, פרק ל'ו פסוק כ'א) . לאחר ששומע המלך ארבעה קטעים מהמגילה הוא קורע אותה בתער ומשליכה אל האח הבוערת בארמונו. על אבי סבו של יהודי באתר כותר מגילה זו כללה את כל נבואות ירמיהו שמימי יאשיהו, ועד השנה הרביעית ליהויקים בן יאשיהו ירמיהו ל"ו א'-ב' באגדה מסופר כי סיבת קריעתו את המגילה דווקא בשלב זה הייתה, בגלל שהיה מדובר במגילת איכה, ועד הקטע הרביעי לא נכתב שיאבד את מלכותו. מועד קטן כ"ו א ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שאמוסר

שאמוסר (בצרפתית: Le Chamossaire) הוא הר במערב רכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,112 מטר מעל פני הים. בחורף ההר הוא חלק מאתר הסקי וילאר-גריון-דיאבלרה וניתן להגיע לפסגתו ברכבל כיסאות מתחנת הרכבת TPC באתר הסקי קול-דה-בריטיי הנמצאת 307 מטר מתחת לפסגה. על צלע ההר שוכנת העיירה וילאר-סור-אולון (Villars-sur-Ollon). ממנה יוצאת מעלית גונדולה לפסגת רוק ד'אורסה (Roc-d'Orsay), הנמצאת כ-100 מטר מתחת לפסגה, ומשם ניתן להמשיך לטפס רגלית. סימן ההיכר של ההר היא האנטנה הנמצאת בפסגתו ואשר ניתן לראותה אפילו מהעיר אגל. מפסגת ההר ניתן לראות בבירור מצד אחד את עמק הרון ואת אגם ז'נבה, ומן הצד השני את רכס הרי המון בלאן והמטרהורן. מדיה וקבצים בנושא שאמוסר בוויקישיתוף שאמוסר באתר Hikr
משה מייזלס

משה מייזלס (6 ביוני 1919 – 21 במאי 2014) היה עיתונאי ישראלי, מבכירי עיתון "מעריב". משה שמואל מייזלס נולד לאסתר גיטל לבית דילר ולחנניה בווינה בירת אוסטריה. אביו היה בן למשפחת רבנים (סבו, משה מייזלס, היה הרב של פשמישל). למד בגימנסיה היהודית "חיות" בעירו. באוקטובר 1938, לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל לבדו, לאחר שאחותו, שהתגוררה בארץ, סייעה בידו לקבל סרטיפיקט. רוב משפחתו הקרובה נספתה בשואה. זמן קצר לאחר עלייתו עבר לירושלים. למד באוניברסיטה העברית וקיבל תואר מוסמך במדעי הרוח. בשנת 1941, בעת המלחמה, התגייס לצבא הבריטי, ושירת בחיל הקשר במטה הראשי של הצבא הבריטי בקהיר ובמחנה סרפנד (צריפין). בשנת 1944 נישא לברטה אייזנברגר, בת כיתתו בגימנסיה בווינה, שעלתה ארצה ב-1938 כמעפילה במסגרת עליית "אף על פי". את הקריירה העיתונאית שלו החל משה מייזלס עוד לפני קום המדינה, כשעבד בשנים 1946–1948 כעורך לילה ביומון הארצישראלי בשפה הגרמנית "ידיעות חדשות". החל משנת 1948 עד יציאתו לגמלאות בשנת 1984 שימש כעיתונאי בעיתון "מעריב". במשך רוב שנות עבודתו ב"מעריב" היה כתב העיתון לענייני מפלגות. במקביל לעבודתו שם, שימש בשנים 1961–1992 ככתב לענייני ישראל והמזרח התיכון של רשות השידור האוסטרית (ORF), ובשנים 1970–2002 גם ככתב בישראל של סוכנות העיתונות האוסטרית (APA). מייזלס כתב שורה של ספרים בעברית ובכללם, "מבן-גוריון עד פרס" ו"הפרידה מהרצל" וספרים בגרמנית אודות חסידי אומות עולם אוסטריים ושווייצריים. כמו כן כתב וערך ספרים אוטוביוגרפיים של אישי ציבור שונים, דוגמת השר יוסף אלמוגי, סגן יו"ר הכנסת צבי צימרמן וצייד הנאצים טוביה פרידמן. מייזלס נפטר ב-21 במאי 2014, בגיל 95, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק. רעייתו ברטה נפטרה בשנת 1986. הניח אחריו שתי בנות: רימונה שיף-מייזלס, עיתונאית, וד"ר ליאורה נבון, מרצה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללה האקדמית אחוה ובאוניברסיטת תל אביב, וכן נכדים. Nachtfalter: Gedichte, Cairo, 1944. Die Gerechten Österreichs: Eine Dokumentation der Menschlichkeit, Tel Aviv, 1996. מבן-גוריון עד פרס: פירורים מן המטבחים הפוליטיים, תל אביב: י' גולן, תשס"א 2000. הפרידה מהרצל: ראיונות, רפורטז'ות וספורים קצרים, פתח תקווה: [חמו"ל] (דפוס אלי מאיר), 2001. טוביה פרידמן (הצייד), בעריכת משה מייזלס ורפאל בשן, 15 שנים רדפתי אחרי אייכמן, ירושלים: אחיאסף, תשכ"א 1961. זרח ורהפטיג, עריכה והבאה לדפוס משה מייזלס וגדעון גרייף, פליט ושריד בימי השואה, ירושלים: יד ושם – רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, תשמ"ד. בית יצחק – שער חפר: סיפורו של כפר: (1939–1989); ראיונות ותחקיר: משה מייזלס; כתיבה: צבי שנבל, תל אביב: מלוא, תשמ"ט 1989. אברהם זילברברג, בשליחות העם והמדינה; סוּפַּר למשה מייזלס, עומר: אברהם זילברברג, 1995. טוביה פרידמן, בעריכת משה מייזלס, 50 שנה צייד הנאצים: ספר היסטורי-דוקומנטרי, מבוסס על מסמכים וצילומים מתקופת השלטון הגרמני הנאצי, וסיפורים על מעצרם של מאות רוצחים נאצים שהועמדו לדין, חיפה: המכון לדוקומנטציה לחקר פעולות הפושעים הנאצים, תשנ"ז 1997. דוד תדהר (עורך), "משה שמואל מייזלס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3053 אלי אלון, הלך לעולמו העיתונאי הוותיק משה מייזלס, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2014 (מאורכב בוייבאק מאשין) אלי אלון, העיתונאי הוותיק משה מייזלס מת בגיל 95, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2014 עופר אדרת, ה"תקר" שחיבל בסקופ של מייזלס, באתר הארץ, 5 ביוני 2014 משה מייזלס (1914-2014), דף שער בספרייה הלאומית גדעון לוי, מה דעתך, מר מייזלס?, באתר הארץ, 7 במאי 2001
המועצה הציונית בישראל

המועצה הציונית בישראל היא זרוע הפעילות והחינוך של ההסתדרות הציונית העולמית בישראל. המועצה פועלת להעמקת האופי היהודי והציוני של ישראל. התנועה הוקמה ב-1970 על ידי העיתונאי אריה צימוקי במטרה להוות את ארגון הגג של קהילות וגורמים ציוניים בישראל. מטרותיה המוצהרות הן הגברת הזיקה לעולם היהודי, טיפוח חינוך לציונות והעמקת מעורבות חברתית אצל ילדים, נוער ומבוגרים. המועצה היא מסגרת התנדבותית אל-מפלגתית. היא מורכבת מנציגי מוסדות ציוניים, הקונגרס הציוני והוועד הפועל הציוני. הפעילות נעשית בפריסה ארצית, בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות בחלוקה לשלושה פלחי גילאים עיקריים: ילדים ונוער, סטודנטים, מבוגרים. מיזמים בולטים: מיזם אשכולות: פעילויות חינוכיות להרחבת אופקים וידע למבוגרים. מיזם יובלים: פעילויות חינוכיות להעמקת הזיקה הציונית בקרב סטודנטים. הפעילויות מתקיימות בקמפוסים של אוניברסיטאות ברחבי הארץ, ומעודדות פולמוס ציוני, לאומי והתיישבותי. מיזם נטעים: פעילויות חינוכיות לאוכלוסייה צעירה בגילאי בית הספר. המכינה הקדם צבאית עמי-חי: מכינה קדם צבאית מעורבת של בנות ובנים, חילונים, מסורתיים ודתיים הממוקמת בקיבוץ כרמים. מיזם ברית חיים: קירוב בין האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הדרוזית באמצעות לימוד שתי האוכלוסיות על המנהגים, ההיסטוריה והתרבות אלו של אלו, ומועבר על ידי מדריכים משני המגזרים, בדגש על בנות שירות דרוזיות. תנועת הנוער צמרת - פועלת לפיתוח מנהיגות ציונית צעירה ומעורבות חברתית עם דגש על חיזוק הזהות היהודית-ישראלית והעמקת השיח בין דתיים לחילונים ובניית אחריות משותפת דרך פעילות סביבתית. פורומים ציבורים קונגרסים ציוניים תוכנית חילופי נוער אחווה. במלחמת חרבות ברזל הכריזה המועצה על חלוקת פרס "גיבורי העורף". וועדה בראשות מרים פרץ ובה חברים עדי אלטשולר, גדי ירקוני, גיל סגל ואסנת ברדה בחרה 16 זוכים. . בין הזוכים הארגונים: ידידים, זק"א, מטה משפחות החטופים והנעדרים, לב אחד, אגודת הכובסות העבריות, חמ"ל אזרחי, ישראייד, בייביסיטר ארצי, השומר החדש, קהילת ביתא ישראל בחריש ומסעדת האחים מתל אביב. כמו כן זכו גם האישים הבאים: יוסף חדאד, תמיר סטיינמן, עומר אדם, גיא הוכמן ובסמה חיר. יושב ראש התנועה הוא יגאל ביבי. מיושבי הראש בעבר: אורי גורדון, ניסן הרפז, רון נחמן, עוזי דיין, דרור מורג ומוריס זילכה. מנכ"ל התנועה הוא עוז חיים. בין המנכ"לים בעבר: אריה הס, משה בן עטר ומשה טור-פז. המועצה הציונית לישראל - אתר העמותה המועצה הציונית לישראל - מתוך אתר התנדבות בישראל המועצה הציונית בישראל מעלה הצעות להבטחת רוב יהודי בישראל, באתר ערוץ 7, 16 ביוני 2002 דורון שפר, המועצה הציונית: "כמחצית מהעולים לא יהודים", באתר ynet, 25 בנובמבר 2004 ידידיה בן אור, התשובה לחיזבאללה: איחרתם ב-3,000 שנה, באתר ערוץ 7, 13 באוגוסט 2013 nrg ציונות, מלחמת השלטים בין החיזבאללה למועצה הציונית, באתר nrg‏, 14 באוגוסט 2013 בני טוקר, סיור הסליחות כמעט נגמר באסון, באתר ערוץ 7, 10 בספטמבר 2013 קובי נחשוני, הנוער החרדי: איננו ציונים. רבע מהחילונים: נרד מהארץ, באתר ynet, 24 במרץ 2014 המועצה הציונית בישראל - מתוך חוזר מנכ"ל פרק 7 חינוך חברתי וחינוך בלתי פורמלי זוכי פרס אות גיבורי העורף - ועדת הפרס של פרויקט, באתר ההסתדרות הציונית העולמית, ‏2024_01_03 חנן גרינווד, עומר אדם, יוסף חדאד וארגון "ידידים": אלו רק חלק מ-16 הזוכים בפרס "אות לעורף", באתר ישראל היום, 22 בינואר 2024 "גיבורי העורף": זה הפרס שיוענק לעומר אדם, גיא הוכמן ויוסף חדד, באתר אייס, 8 בינואר 2024
אליפות וימבלדון 1893

אליפות וימבלדון 1893 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-10 ביולי והסתיימה ב-20 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים. התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1889 על התואר. לתחרות זו נרשמו 27 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתף בתחרות טניסאי מאוסטרליה. בגמר תחרות הגברים ניצח יהושע פים (הרופא מאירלנד). הוא נפגש בגמר עם וילפריד בדלי, כמו בשנים 1892-1891, אך הפעם הצליח לנצח בארבע מערכות. בתחרות הנשים השתתפו שבע טניסאיות. כמו בשנה שעברה במשחק הסיום, נפגשו לוטי דוד ובלאנש בינגלי (היליארד). לוטי דוד ניצחה בשתי מערכות, ובכך זכתה בפעם השלישית ברציפות. בתחרות הזוגות השתתפו עשרה זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד הארי ברלו וארנסט ליואיס, מנצחי אליפות וימבלדון 1892. הזוג האירי, פרנק סטוקר ויהושע פים, ניצחו בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם ניצחו ב-5 מערכות את אלופי השנה שעברה. ליהושע פים זו הייתה אליפות נוספת לזכייה במקום הראשון בתחרות הגברים. האתר הרשמי של אליפות וימבלדון תוצאות משחקי גברים תוצאות משחקי זוגות תוצאות משחקי נשים
שמואל בן צבי

שמואל (מולי) בן צבי (נולד ב-1960) הוא תת-אלוף (מיל') בצה"ל, יושב ראש בנק לאומי המיועד. כיהן כיועץ הכספי לרמטכ"ל בשנים 2004-2000. ולאחר מכן כסגן נשיא לאסטרטגיה, סגן נשיא לכספים וסגן נשיא לכלכלה, תכנון ומערכות מידע בחברת טבע בשנים 2004–2014. מ-2015 מכהן בדירקטוריון בנק לאומי ובחברות ציבוריות נוספות. בן צבי נולד בחדרה. בגיל 18 התקבל לעתודה האקדמית ולמד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. עם סיום הלימודים התגייס ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל, בה שירת עד מינויו למפקדהּ ב-2000. בד בבד עם שירותו הצבאי הוא סיים את המכללה לביטחון לאומי כחניך מצטיין, השלים דוקטורט בכלכלה, הרצה בתחום באוניברסיטת תל אביב ואף נשלח על ידי צה"ל כפוסט-דוקטורנט למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס - MIT. ב-2004, עם שחרורו מצה"ל, מונה לסמנכ"ל בחטיבת הכספים של "טבע" תחת היו"ר אלי הורוביץ, המנכ"לים ישראל מקוב, שלמה ינאי וג'רמי לוין והמנהלים הפיננסים הוותיקים של החברה, דן זיסקינד ואייל דשא. בנוסף שימש גם כסגן הנשיא לאסטרטגיה בחברה עד לשנת 2014, אז פרש מ"טבע". הוא סיים בתקופה זו קורס מנהלים מתקדם בבית הספר לעסקים של הרווארד. משמש דירקטור בבנק לאומי החל משנת 2015. הוא חבר בוועדות ביקורת, מאזן, תגמול, אסטרטגיה, ניהול סיכונים וטכנולוגיה. באוקטובר 2023 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון של בנק לאומי. שימש גם כדירקטור בחברות Sol Gel Technologies ו-VBL Therapeutics. בנוסף יעץ לחברות הזנק. מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא שמואל בן צבי בוויקישיתוף פליקס פריש, "האוצר עושה לצה"ל סיכול ממוקד", באתר ynet, 10 בספטמבר 2003 פליקס פריש, ‏צריך ללחוץ עלינו, אבל לא ככה, באתר גלובס, 29 ביולי 2004 תא"ל (ד"ר) שמואל בן צבי מונה לראש אגף תקציבים במשרד הביטחון והיועץ הכספי לרמטכ"ל, באתר משרד הביטחון (דרך ארכיון האינטרנט), 28 בנובמבר 2000 בחירת יושב ראש דירקטוריון הבנק - הודעת בנק לאומי באתר "מאיה", 29 באוקטובר 2023
אליפות וימבלדון 1894

אליפות וימבלדון 1894 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-9 ביולי והסתיימה ב-18 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים. התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1889 על התואר. לתחרות מתמודדים נרשמו 23 טניסאים. בנוסף לטניסאים בריטיים בתחרות השתתף טניסאי מאוסטרליה. בגמר מתמודדים ניצח וילפריד בדלי (מנצח אליפות בשנים 1891–1892). הוא נפגש בגמר עם יהושע פים, כמו בשנים 1893-1891, והפסיד ב-3 מערכות. יהושע פים האירי ניצח באליפות בפעם השנייה ברציפות. בתחרות הנשים השתתפו 11 טניסאיות. כמו בשנה שעברה בתחרות מתמודדות ניצחה בלאנש בינגלי (היליארד). מכיוון שלוטי דוד לא התייצבה למשחק היא איבדה את התואר. לבלאנש בינגלי היליארד זו הייתה האליפות השלישית (בנוסף לניצחנות בשנת 1886 ו-1889). בתחרות הזוגות השתתפו 11 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האירים יהושע פים ופרנק לסטר, מנצחי אליפות וימבלדון 1893. בתחרות מתמודדים ניצח הזוג אחים בדלי שהוכתר לאלופים עקב אי-התייצבות של האלופים הקודמים למשחק הקובע. האתר הרשמי של אליפות וימבלדון תוצאות משחקי גברים תוצאות משחקי זוגות תוצאות משחקי נשים
אמנדינגן

אמנדינגן (בגרמנית: Emmendingen) היא עיירה בירת מחוז אמנדינגן, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. ממוקמת על גדות נהר אלז 14 קילומטר מצפון לפרייבורג. בעיירה מתגוררים למעלה מ-26,000 תושבים. האזכור הראשון של היישוב הוא בשנת 1091, אבל ההתיישבות במקום עתיקה הרבה יותר. בשנת 1590 היא הפכה רשמית לעיירה. בעבר הייתה קיימת גם עיירה בשם אמנדינגן תחתית, אך בשנת 1883 הן אוחדו. אמנדינגן שוכנת באזור בריסגאו (Breisgau) בין הגבעות של היער השחור והר כיסא הקיסר (Kaiserstuhl) בעמק הריין מצפון לפרייבורג בגובה 189-368 מטר. בקצה המערבי שלה זורם נהר אלז שהוא יובל של נהר הריין. אלז מתפצל שוב לאחר ההתמזגות שלו עם היובלים דרייסם (Dreisam) וגלוטר (Glotter) ליד העיירה רייגל (Riegel) לשני יובלים המתחברים בהמשך לריין. אמנדינגן גובלת במספר ערים ורשויות מקומיות (בכיוון השעון מצפון): קנצינגן (Kenzingen) מלטרדינגן (Malterdingen) פריאמט (Freiamt) סקסאו (Sexau) דנצלינגן (Denzlingen) רויטה (Reute) וטנינגן (Teningen). לאמנדינגן יש מספר ערים תאומות: בריטניה ניוארק און טרנט (אנ'), בריטניה פולין סנדומירץ (אנ'), פולין ישראל מועצה אזורית דרום השרון, ישראל צרפת סיקס פורס לה פלה (אנ'), צרפת ביתה של קורנליה שלוסר, אחותו היחידה של יוהאן וולפגנג פון גתה שגרה עם בעלה בבית בכיכר המרכזית בעיירה. כיום משמש ביתה כספרייה העירונית. בית העירייה הישן, שוכן אף הוא בכיכר המרכזית, וכיום נמצא בו ארכיון היומנים היחיד בגרמניה. המוזיאון היהודי בכיכר הטירה. אוסף הציורים של גייר הנינג מילייטנר (נולד ב-1997) - שחיין בעיר קיימת קהילה יהודית בת כמה עשרות משפחות, וכן בית כנסת הפעיל בשבתות. רב העיר הוא הרב יעקב יוסף יודקאווסקי. מדיה וקבצים בנושא אמנדינגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמנדינגן ברשימת התורמים למנזר בשפהאוזן. היסטוריית העיירה באתר העירייה כתבה על מינוי הרב
דן זיסקינד

דן זיסקינד (נולד ב-7 בפברואר 1944) הוא מנהל ודירקטור ישראלי, מבכירי חברת טבע תעשיות פרמצבטיות. זיסקינד למד כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. קיבל תואר במנהל עסקים מהשלוחה בתל אביב בשנת 1968. בשנת 1968 עתר לבג"ץ נגד ההגבלה על רווקים שעומדים להנשא להשתתף בהגרלת מגרשים בגבעת המבתר. לאחר תום לימודיו עבד במשך כשנה במשרד התחבורה ככלכלן, באגף שעסק בתחבורה ציבורית. לאחר תקופת לימודים בארצות הברית חזר לישראל לתפקיד ב"אינטרנשיונל קונסלטנטס" (חברת בת של בנק לאומי). בתפקיד זה ייעץ ב-1976 לעסקת המיזוג בין החברות "אסיא", "צורי" ו"טבע", מיזוג שיצר את החברה המאוחדת - "טבע תעשיות פרמצבטיות". בעקבות זאת, התבקש על ידי אלי הורביץ להצטרף לטבע. כעבור שנה מונה למנהל הפיננסי של החברה, ושימש בתפקיד במשך 31 שנים, עד 2008 ותחת שלושה מנכ"לים: אלי הורביץ, ישראל מקוב ושלמה ינאי. החליף אותו איל דשא, שכיהן בעבר כמשנה שלו. זיסקינד הצטרף לטבע כששווי השוק שלה היה 37 מיליון דולר וכשפרש הוא הגיע ל-37 מיליארד דולר. כיהן כדירקטור במספר חברות, ובהן: טבע (בשנים 1981-2001 ושוב מ-2010), חברת הביטוח מגדל, נס טכנולוגיות, החברה לישראל ועוד. זיסקינד היה ממייסדי פורום מנהלי כספים ראשיים CFO וחבר ועדת ההיגוי שלו, ובשנת 2000 קיבל אות הוקרה מיוחד של הפורום על תרומתו להצלחתה של טבע והיותו דוגמה לתפקודו של CFO בחברה. ביוני 2008 הוערך הונו של זיסקינד על ידי העיתון TheMarker בסכום שבין 70 ל-100 מיליון דולר. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מסצ'וסטס. נשוי לציפי ואב לשניים. בספטמבר 2017 חזר זיסקינד לדירקטוריון טבע. גתית פנקס, ‏זיסקינד, המנהל הפיננסי הפורש של טבע: "לא אחלק את הזמן שלי בין גידול נכדים ובילוי בספא", באתר גלובס, 30 באוקטובר 2007 עופר לוי, "רציתי לפרוש לפני 4 שנים-אבל נשארתי בן ערובה", באתר nrg אחרי 31 שנה האחראי על מניית טבע פורש, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2007 ראיון בירחון הבורסה באתר חדשות מחלקה ראשונה http://maya.tase.co.il/bursa/report.asp?report_cd=619868 מקבלי התעודות במנהל עסקים, למרחב, 3 במרץ 1968 צעיר מבקש צו לעיכוב הגרלת מגרשים בגבעת־המבתר בבירה, מעריב, 15 ביולי 1968 מנהלים בכירים מספרים על עבודתם הראשונה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2003 יורם גביזון, אחרי 31 שנה האחראי על מניית טבע פורש; "2006 היתה שנה של פעם בחיים, נראה שגם 2007 כזו", באתר TheMarker‏, 30 באוקטובר 2007 חברי ועדת ההיגוי של הפורום מערכת, פרויקט 500 האנשים העשירים בישראל 2008, באתר TheMarker‏, 1 ביוני 2008 יורם גביזון, טבע ממנה את דן זיסקינד לכהונה שלישית כדירקטור, באתר TheMarker‏, 25 בספטמבר 2017