laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוונג'ליסטה טוריצ'לי

אוונג'ליסטה טוריצ'לי (באיטלקית: Evangelista Torricelli; ‏15 באוקטובר 1608 – 25 באוקטובר 1647) היה מתמטיקאי ופיזיקאי איטלקי, שהתפרסם עקב היותו ממציא הברומטר. טוריצ'לי נולד ברומא, שם הוטבל בבזיליקת פטרוס הקדוש. אביו היה עובד טקסטיל ומשפחתו הייתה ענייה. את ילדותו העביר בעיר פאנצה, שם גידל אותו דודו, שהיה נזיר קמלדוליזי (אנ'). בשנת 1624 החל את לימודיו בבית הספר הישועי, בדגש על לימודי מתמטיקה ופילוסופיה, אותם סיים בהצטיינות. ב-1627, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, החל ללמוד באוניברסיטת ספיאנצה, שם למד תחת בנדטו קסטלי (אנ'), שהיה תלמידו של גלילאו גליליי. במהלך לימודיו כתב מסה התומכת בתגליותיו של גליליי אשר הוצגו בחיבורו "דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות". ב-1641 עבר לעיר פירנצה, שם שימש כעוזרו של גליליי. הוא מילא תפקיד זה עד למותו של גליליי ב-1642. לאחר מות גליליי מונה טוריצ'לי לפרופסור באוניברסיטת פירנצה, והיה למתמטיקאי החצר בחצרו של פרדיננדו השני מטוסקנה. בעת זו החל לעסוק בשאלת יצירת חלל ריק בתוך גליל. באביב 1644‏ הצליח ליצור ריק בתוך גליל, באמצעות מילוי הגליל בכספית והפיכתו אל תוך קערת כספית לא מלאה. הכספית החלה להישפך אל תוך הקערה אך נעצרה בגובה 76 סנטימטר מעל הכספית שבמיכל. טוריצ'לי הסיק שמכיוון שדבר לא יכול היה להיכנס לחלל הזה, יש שם ריק. בנוסף, הוא הסיק כי הכוח אשר מחזיק את הכספית במקומה הוא לחץ האוויר אשר מופעל עליה. באותה השנה פרסם מאמר שמסביר כי האטמוספירה היא בעצם אוקיינוס של אוויר, שגובהו 500 מילין, ולפי זאת משקל 500 מילין של אוויר כמשקל 76 סנטימטר של כספית. בעקבות ניסויים ומאמרים אלו המציא טוריצ'לי את הברומטר, המשמש למדידת הלחץ האטמוספירי. בהמשך הקריירה שלו גילה מספר תגליות מתמטיות חשובות (בהן הבסיס לחישוב שטחים תחת עקומות בחשבון האינטגרלי). טוריצ'לי תרם בין היתר תרומות מדעיות חשובות בתחומי האדריכלות, אופטיקה, אסטרונומיה, בליסטיקה, דינמיקה, הידראוליקה, מכניקה ותנועת הנוזלים. טוריצ'לי נפטר ב-25 באוקטובר 1647 בפירנצה, איטליה בגיל 39. מעריכים שבעקבות ניסויו בכספית אשר במהלכן נגע בכספית ללא בידוד, תוחלת חייו קצרה. על שמו נקראת יחידת מדידת הלחץ טור. שופר גבריאל חוק טוריצ'לי מוריי ברומברג, ד"ר ג'יי גרין, ד"ר בראתר ק. ג'יימס, רוברט ליפטון, מאה אנשי מדע, תל אביב: הוצאת הדר, 1967, עמ' 93–95 מדיה וקבצים בנושא אוונג'ליסטה טוריצ'לי בוויקישיתוף אוונג'ליסטה טוריצ'לי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אוונג'ליסטה טוריצ'לי, באתר MacTutor (באנגלית) אוונג'ליסטה טוריצ'לי, באתר המכון והמוזיאון להיסטוריה של המדע (באנגלית). אוונג'ליסטה טוריצ'לי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוונג'ליסטה טוריצ'לי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בעבר ביוגרפיות שונות של טוריצ'לי ייחסו לו מקומות לידה שונים (ראו: A New General Biographical Dictionary, כרך 12, 1850, עמוד 265), העיקרית שבהם הייתה פאנצה. מחקר שפורסם בשנת 1987 מציג מסמכים המוכיחים את היותו יליד רומא, בהם תעודת ההטבלה שלו. בעוד שמרבית החוקרים מסכימים שמדובר בבית הספר הישועי בפאנצה, יש הטוענים שמדובר בבית הספר הישועי ברומא (אנ'). The barometric experiment, באתר מוזיאון גלילאו (באנגלית).
כלל החמישה של ליפינסקי

כלל החמישה של ליפינסקי או כלל החמישה (RO5) הוא כלל שפותח בידי כריסטופר ליפינסקי בשנת 1997. מטרתו לקבוע את הזמינות הביולוגית של תרופות אוראליות. זמינות ביולוגית (Bioavailability) של מולקולה תהיה קטנה יותר כאשר: כאשר יש יותר מחמישה אטומים מוסרי מימן (חנקן או חמצן יחד עם לפחות אטום מימן אחד). כאשר המשקל המולקולרי של התרופה גדול מ-500 דלטון. כאשר השומניות של המולקולה גדולה מחמש ( l o g 10 p > 5 {\displaystyle log_{10}p>5} ). כאשר יש יותר מעשרה מקבלי קשרי מימן (חנקן או חמצן). כאשר שני קריטריונים תקפים עבור מולקולה, היא מאבדת את כל הזמינות הביולוגית שלה. Lipinski CA, Lombardo F, Dominy BW, Feeney PJ (במרץ 2001). "Experimental and computational approaches to estimate solubility and permeability in drug discovery and development settings". Advanced Drug Delivery Reviews. 46 (1–3): 3–26. doi:10.1016/S0169-409X(00)00129-0. PMID 11259830. {{cite journal}}: (עזרה) Lipinski CA (בדצמבר 2004). "Lead- and drug-like compounds: the rule-of-five revolution". Drug Discovery Today: Technologies. 1 (4): 337–341. doi:10.1016/j.ddtec.2004.11.007. PMID 24981612. {{cite journal}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיאמן

שְׂיָאמֶן (בסינית מפושטת: 厦门; בסינית מסורתית: 廈門; בפין-יין: Xiàmén; ‏האזנה‏Ⓘ‏; מילולית: "שער האחוזה"; בעבר: אָמוֹי) היא עיר נמל תת-מחוזית (עיר גדולה בעלת סמכויות שלטוניות רבות) במחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין, הממוקמת לחופי מצר טאיוואן. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-5.164 מיליון תושבים. שיאמן (המתמקדת באי שיאמן) משתרעת על פני 1,743 קמ"ר בדרום-מזרח מחוז פוג'יין, כ-215 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז פוג'ואו וכ-820 ק"מ דרום-מערבית לעיר שאנגחאי. העיר נחשבת לאחד המרכזים הכלכליים באזור דרום-מזרח אסיה. האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. על אף גודל האוכלוסייה בעיר, נחשבת שיאמן לאחת הערים השלוות הירוקות והמטופחות בסין. נמל העיר שימש בעבר את הבריטים והפורטוגזים, והוא היה אחד מנמלי המוצא של דרך המשי הימית. בשנת 2019 הוא היה במקום ה-13 בין הנמלים הגדולים בעולם. בעיר הוקמו מפעלי תעשייה רבים בתחום ההיי טק אך גם בתחום תעשיות מסורתיות למשל ייצור אוטובוסים על ידי חברת BCI. תת-המחוז העירוני שיאמן מנהל שש מועצות: לשיאמן ברית ערים תאומות עם 25 ערים: ויילס קארדיף, ויילס (מ־1983) יפן ססבו, יפן (מ־1983) הפיליפינים סבו סיטי, הפיליפינים (מ־1984) ארצות הברית בולטימור, ארצות הברית (מ־1985) ניו זילנד ולינגטון, ניו זילנד (מ־1987) מלזיה ג'ורג' טאון, מלזיה (מ־1993) אוסטרליה סאנשיין קוסט, קווינסלנד, אוסטרליה (מ־1999) ליטא קובנה, ליטא (מ־2001) מקסיקו גוודלחרה, מקסיקו (מ־2003) הולנד זוטרמר, הולנד (מ־2004) מלזיה קוצ'ינג, מלזיה (מ־2006) אינדונזיה סורבאיה, מזרח ג'אווה, אינדונזיה (מ־2006) קוריאה הדרומית מוקפו, קוריאה הדרומית (מ־2007) פלורידה סרסוטה, ארצות הברית, פלורידה (מ־2007) ספרד לאס פאלמאס, האיים הקנריים, ספרד (מ־2009) יוון מרתון, יוון (מ־2009) גרמניה טריר, גרמניה (מ־2010) קנדה ריצ'מונד, קולומביה הבריטית, קנדה (מ־2012) טג'יקיסטן דושנבה, טג'יקיסטן (מ־2013) צרפת ניס, צרפת (מ־2014) תאילנד פוקט, תאילנד (מ־2017) טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־2018) ישראל נתניה, ישראל (מ־2021) שיאמן: וילה עם נוף לים, מתוך אתר הרדיו הבינלאומי של סין (בעברית) שיאמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) China: Fújiàn (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de https://www.worldshipping.org/top-50-ports?rq=50%20big ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריוונדרום

טריוונדרום (שמה הקודם והרווח של העיר) או טירווננתאפורם (במלאיאלאם: തിരുവനന്തപുരം, באנגלית: Thiruvananthapuram, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא בירת מדינת קרלה שבהודו ומחוז טריוונדרום. העיר ממוקמת בדרום מערב המדינה, ומאופיינת בגבעות נמוכות וסמטאות סואנות. טריוונדרום היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בקרלה. בעיר נמצא ריכוז גדול של מרכזי פיתוח טכנולוגיית מידע. העיר קיבלה את שמה מהמילה המלאילימית-טמילית thiru-anantha-puram (തിരുവനന്തപുരം שפירושה "העיר של לורד אנאטה", אשר מיוחסת למקדש Padmanabhaswamy הממוקם בעיר. Thiruvananthapuram ידועה גם בספרות, ומוכרת גם כ-Ananthapuri, מילה הנגזרת מהמילה הסנסקריט Syanandurapuram, שמשמעותה "עיר האושר" בשירים שהולחנו על ידי Swathi Thirunal, לשעבר המהרג'ה של Travancore. העיר כונתה רשמית טריוונדרום עד 1991 (טריוונדרום הוא השם האנגלי של העיר), אז החליטה הממשלה להחזיר את שמה המקורי של העיר Thiruvananthapuram. העיר שימשה כעיר בירה של ממלכת טרוונקור, ולאחריה של המדינה ההודית טרוונקור-קוצ'ין. לאחר הקמת קרלה ב-1956 הפכה העיר לבירתה. מדיה וקבצים בנושא טריוונדרום בוויקישיתוף טריוונדרום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טריוונדרום הודו - מסלולי טיול ומידע, באתר מידע לדרך Thiruvananthapuram | Capital, Temples, Beaches | Britannica, www.britannica.com, ‏2023-09-30 (באנגלית) "Swati manuscripts found". The Hindu (בIndian English). 2007-05-02. ISSN 0971-751X. נבדק ב-2023-10-03. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל נביל סנד

מייקל נביל סנד (באנגלית: Maikel Nabil Sanad; בערבית: مايكل نبيل سند; נולד בשנת 1985 באסיוט, מצרים) הוא פעיל פוליטי ובלוגר. סנד קיבל תואר ראשון בוטרינריה מאוניברסיטת אסיוט בשנת 2009, ובשנת 2013 למד לקראת תואר מאסטר בבית הספר ע"ש וילי ברנדט באוניברסיטת ארפורט, גרמניה. סנד ידוע בעקבות קידום ערכים דמוקרטיים ליברליים במצרים וניהול קמפיינים למען יחסי השלום בין מצרים וישראל. בבלוג שלו סנד מגדיר את עצמו כ”ליברל, חילוני, קפיטליסט, פמיניסט, פרו-מערבי, תומך שלום, אתאיסט, מטריאליסט, ריאליסט, פרו-גלובליסט, פעיל פסיבי, אנטי-מיליטריסט, פציפיסט”. הוא תומך בזכויות הלהט"ב. סנד ידוע גם בזכות קידום יחסי השלום בין מצרים וישראל. בהצהרתו על סירוב שירות צבאי באוקטובר 2010 ציין: “אינני מוכן לשאת נשק נגד חייל ישראלי, שגויס על פי גיוס חובה, אשר מגן על זכות הקיום של מדינתו.” מאוחר יותר, בדצמבר 2010, הוא חיבר כתבה ”מדוע אני פרו-ישראלי”, אשר פורסמה בהמשך באתר הרשמי של משרד החוץ הישראלי בשפה הערבית. כאשר התחילה המהפכה במצרים בשנת 2011, סנד שידר מסר לישראלים דרך ערוץ היו-טיוב שלו, בו קרא לישראלים לתמוך במהפכה בטענה שמצרים דמוקרטית תהיה ידידתה של ישראל. ב-28 במרץ 2011 נעצר וב-10 באפריל גזר עליו בית דין צבאי שלוש שנות מאסר בשל פוסט שפרסם. ב-23 באוגוסט פתח בשביתת רעב במחאה על תנאי מאסרו. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון. ב-23 בינואר 2012 קיבל חנינה ושוחרר. באפריל 2012 סנד נסע לגרמניה כדי ללמוד בבית הספר ע"ש וילי ברנדט למדיניות ציבורית באוניברסיטת ארפורט. בדצמבר 2012 הוא ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, וכתב כתבה שנקראת ”יהי שלום”, נתן הרצאות פומביות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, וגם ביקר במטה אש"ף בראמאללה. פמלה גלר- בלוגרית אמריקאית, ופעילה פוליטית מכיכר תחריר לאוניברסיטה העברית 23 בדצמבר 2012, באתר האוניברסיטה העברית
טחורי

טֵחוּרי (בגאורגית: ტეხური) או טֵחוּרָה (ტეხურა) הוא נהר בחבל סמגרלו שבמערב גאורגיה; הוא אחד מיובליו של הנהר ריוני. טחורי נובע במדרון הדרומי של רכס אגריסי שבקווקז הגדול, בגובה 2,400 מטרים, 602 מטרים מתחת לפסגת טחורישדודי. לאחר הירידה מרכס אגריסי, טחורי זורם במישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מצפון. אורכו של טחורי 108 ק"מ והוא מנקז שטח של 1,040 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של טחורי ליד הכפר נוכלכווי (סמוך לנקודת השפיכה לריוני) היא 30.2 מ"ק לשנייה. טחורי ניזון ממי הפשרת שלגים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, טחורי עולה על גדותיו וגורם לשיטפונות. בכל עונות השנה, מפלס המים בטחורי נוטה לעלות בפתאומיות עם כמויות גדולות של גשם, מה שגורם להצפות. בחלק הזרימה העליון, מימיו של טחורי מנוצלים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשטת עצים כרותים במורד הזרם (ללא סירות). בעמק של טחורי ברכס אגריסי, בגובה 1,600 מטרים, נמצא אתר הנופש לברדה, שבו מעיינות של מים מינרליים. יובלו העיקרי של טחורי הוא הנהר אבאשה. מדיה וקבצים בנושא טחורי בוויקישיתוף
צבי אלגת

צבי (צביקה) אֶלגַּת (1 באפריל 1936 – 25 במאי 2008) היה עיתונאי ועורך ישראלי, עורך המגזין "לאשה" בשנים 1979–1996. צבי בן שרה ומשה קרפיול נולד ב-1936 בארץ ישראל, וגדל בתל אביב. החל את דרכו בעיתונות ב-1958 ככתב "מעריב" בנגב. בהמשך היה חבר מערכת העיתון בתל אביב. בשנת תשכ"ג-1963 זכה בפרס עמוס לב על כתבתו "בלוריתו הכסופה של מרסל" (על מרסל טוביאס, שאימן את גנרל מובוטו). בשנת תשכ"ה-1965 זכה בפרס זה פעם נוספת, עבור כתבתו "שביל החלב" (על חיי מושב עולים על הגבול ליד ירושלים). בפברואר 1966 זכה להכרה מקצועית כשהיה העיתונאי היחידי שהתלווה לאייבי נתן לפני המראתו למצרים במטוס דו-כנפי (בואינג-סטירמן) למסור לנשיא נאצר עצומה הקוראת לשלום, ודיווח על כך. כעבור 12 שנה ב"מעריב" עזב את הכתיבה בו לטובת עריכה בעיתון "ידיעות אחרונות", שם ערך את המוסף הפוליטי של סוף השבוע ואת מדור הספורט. בשנת 1974 התמנה במקביל לסגן-עורך "לאשה", השבועון לנשים מבית ידיעות אחרונות. כעבור חמש שנים, בינואר 1979, התמנה לעורך המגזין במקום דוד קרסיק (שערך אותו מ-1953). תחת שרביטו הגיע המגזין לתפוצת שיא. אלגת ערך את "לאשה" עד פרישתו לגמלאות באוגוסט 1996, אז הוחלף על ידי איריס זוהר-פנחסי. אלגת היה נשוי למיה ואב לשניים: ענת אלגת, קלינאית תקשורת, וגיא אלגת, פילוסוף ומתרגם. נפטר במאי 2008, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין ירקון. פיליפ בן (נורברט נישיווסקי) (1913–1978), כתב "מעריב" בניו יורק ובאו"ם במשך שנים רבות, היה קרוב-משפחתו. 'מילת המפתח: "מעניין"', בתוך: מרים נופך-מוזס (עורכת אחראית), צבי אלגת, דוד פז (עורכים), אשה 2000: הסיפורים, הדרמות, הסגנון והיופי בישראל, תל אביב: לאשה, 1999, עמ' 1928. (ריאיון קצר עם צבי אלגת) דליה בן-ארי ("לאשה"), הלך לעולמו צבי אלגת, עורך "לאשה" המיתולוגי, באתר ynet, 27 במאי 2008 צבי אלגת באתר חברה קדישא ת"א–יפו צבי אלגת בין חתני פרס לב, מעריב, 3 ביולי 1963; הוענק "פרס עמוס לב", דבר, 12 בספטמבר 1963; חולק פרס עמוס לב, מעריב, 12 בספטמבר 1963. צבי אלגת ומ. שגריר יזכו בפרס עמוס לב, מעריב, 16 ביוני 1965; פרס עמוס לב ז"ל – 1965, חרות, 16 ביוני 1965; חצי יובל לספר השנה של העתונאים; "פרס עמוס לב" הוענק למיכה שגריר וצבי אלגת, דבר, 14 באוקטובר 1965; הוענק הפרס ע"ש עמוס לב, דבר, 14 באוקטובר 1965. צבי אלגת, אייבי נתן המריא הבוקר למצרים, מעריב, 28 בפברואר 1966. וראו עוד: צבי אלגת, טייס ללא גבול, מעריב, 4 במרץ 1966, המשך, המשך. ענת באלינט, מודעות ידידותיות לסביבה, באתר העין השביעית, 1 בפברואר 1997 שנה למותו של פיליפ בן ז"ל, מעריב, 16 באוגוסט 1979
בולגארי

בולגארי (באנגלית: Bulgari, על אף שנכתב בצורה מסוגננת כ-BVLGARI) הוא בית אופנה איטלקי וחברה לייצור תכשיטים, שעונים ובשמים. החברה כיום מונה למעלה מ-300 חנויות ברחבי העולם. סוטירוס בולגאריוס החל את עבודתו כצורף תכשיטים בכפר קטן בו חי באפירוס. ב-1877 עזב כדי לנסות מקומות אחרים ובשנת 1881 הגיע לרומא שם לאחר שלוש שנים פתח את חנותו השנייה ברחוב ויה סיסטינה. לאחר מכן הוחלפה חנות הדגל של החברה לרחוב ויה קונדוטי בשנת 1905 עם עזרה משני בניו, קונסטנטיניו וג'ורג'יו. במהלך מלחמת העולם השנייה החביאו קונסטנטיניו ואשתו שלוש נשים יהודיות זרות בביתם. על המעשה הזה הם קיבלו את התואר חסיד אומות העולם ב-31 בדצמבר 2003 בטקס שנערך במוזיאון יד ושם בירושלים. לאחר מותו של קונסטנטיניו בשנת 1966 עברה שליטת החברה לבנו ג'אני שהיה שותף יחד עם דודניתו מרינה. בתור מנכ"ל החברה פתח ג'אני בתחילת שנות ה-70 חנויות ברחבי העולם במקומות מרכזיים כמו ניו יורק, ז'נבה, מונטה קרלו ופריז. בשנת 1987 התפטר מתפקידו ומכר את חלקו בחברה לאחיו ניקולה ופאולו. בתחילת שנות התשעים הוציאה החברה קו בשמים משלה על מנת להרחיב את מוצרי החברה מתכשיטים ושעונים. בשנת 2004 נפתח המלון הראשון של החברה שנקרא "Bulgari Hotels & Resorts" ונפתח במילאנו. בשנת 2006 נפתח מלון נוסף בבאלי ובשנת 2012 נפתח מלון בלונדון. ב-6 במרץ 2011 רכש תאגיד הענק LVMH את חברת בולגארי בסכום של 6.01 מיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא בולגארי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בולגארי (באנגלית) בולגארי, ברשת החברתית פייסבוק בולגארי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בולגארי, ברשת החברתית אינסטגרם
שגרירי ישראל

שגרירי ישראל הם נציגיה הדיפלומטים של מדינת ישראל המייצגים אותה במדינות שונות בעולם שישראל מקיימת עמן יחסים דיפלומטיים, והם עומדים בראש המשלחת הדיפלומטית באותן מדינות. ישראל משגרת גם שגרירים לארגונים בינלאומיים דוגמת ארגון האו"ם בניו יורק ושלוחותיו. ברוב המקרים השגריר שוהה באופן קבוע במדינה בה הוא מייצג את ישראל, אולם ישנם מקרים בהם השגריר איננו תושב קבוע במדינה בה הוא משרת אלא מגיע אליה באופן תדיר. במספר מדינות מיוצגת ישראל על ידי שגרירים ממדינות סמוכות שבמסגרת תפקידם אחראים גם על אותן מדינות הסמוכות למדינה בה הם משרתים. באופן מסורתי ההחלטה על זהות השגרירים ומקום שירותם נתונה בידי משרד החוץ והעומד בראשו, ואילו הממשלה נדרשת לאשר את ההחלטה. עם זאת, קיימת מוסכמה כי ההחלטה על זהות שגריר ישראל בארצות הברית נתונה באופן בלעדי בידי ראש הממשלה וצוותו. להלן רשימת שגרירי ישראל המכהנים בעולם: נציגויות דיפלומטיות של ישראל בעולם שגריר ישראל באומות המאוחדות מדיה וקבצים בנושא שגרירי ישראל בוויקישיתוף האתר הרשמי של משרד החוץ (באנגלית) האתר הרשמי של משרד החוץ (בעברית) בחריין: הוגש כתב האמנה של השגריר הישראלי למלך, באתר "סרוגים", 28 בדצמבר 2021 השגריר בקזחסטן גם שגריר לא תושב בקירגיזסטן
הדרך הקלה להפסיק לעשן

הדרך הקלה להפסיק לעשן (באנגלית: The Easy Way to Stop Smoking) הוא ספר עזרה עצמית מאת הסופר והיועץ הבריטי אלן קאר, אשר מטרתו להביא לגמילה מעישון. זהו ספרו הידוע ביותר של קאר, והנמכר ביותר בין ספריו, אשר זכה לתהודה נרחבת בעולם, והפך לרב-מכר עולמי. ערך מורחב – אלן קאר לאחר שנים רבות של עישון כבד, החל משנתו ה-18, הפסיק קאר לעשן בשנת 1983, בגיל 48. בעקבות זאת עזב קאר את עבודתו כרואה חשבון באותה שנה ופתח את "מרפאת הדרך הקלה" הראשונה, כדי לעזור למכורים אחרים. בנוסף לספרו זה כתב קאר עוד מספר ספרים אשר נועדו להוביל לגמילה מעישון, וכן ממשקל עודף, אשר חלקם היו אף הם רבי מכר. בדברי ההקדמה לספר כותב קאר כי שיטתו להפסקת העישון, "שיטת הדרך הקלה" המוצגת בספר, אינה מבקשת לגרום למעשן להפסיק לעשן כתוצאה מהפחדות והדגשת נזקי העישון, אלא מבקשת לחלופין להתמודד ישירות למול ההתמכרות הפסיכולוגית, שהיא, לפי קאר, הגורם המשמעותי ביותר בהתמכרות לסיגריות. הספר עצמו מחולק ל-44 פרקים, אשר נועדו להוביל את המעשן, עם סיום הקריאה בספר, להחלטה להפסיק לעשן, וזאת, לטענת קאר, כמעט וללא חסכי גמילה פיזיים ופסיכולוגיים. הספר זכה להימנות על רשימת הספרים רבי המכר בארצות רבות, ביניהן צרפת, ספרד, דרום אפריקה, אוסטרליה, קולומביה, ארצות הברית וישראל, כאשר בסופו של דבר למעלה מ-7 מיליון עותקים נמכרו ברחבי העולם. כמו כן הספר תורגם למספר שפות, ביניהן צרפתית, ספרדית ועברית. אתר האינטרנט הרשמי של הדרך הקלה להפסיק לעשן (באנגלית) הספר "הדרך הקלה להפסיק לעשן", באתר "סימניה" שיר-לי גולן, הדרך הקלה להפסיק לעשן - ספר חדש, באתר ynet, 20 בנובמבר 2006 האתר הרשמי של שיטת "הדרך הקלה להפסיק לעשן"
מובהקות סטטיסטית

בסטטיסטיקה, מובהקות סטטיסטית (או רמת מובהקות) היא הסיכוי שבעת ביצוע מבחן סטטיסטי לבדיקת השערות נדחה את השערת האפס על אף שהיא נכונה. "רמת סמך" היא המשלים של רמת המובהקות (למשל, אם רמת המובהקות היא 5% אז רמת הסמך היא 95%). בבדיקת השערות עומדת לבחינה השערה, הנקראת 'השערת האפס'. לצורך החלטה מבצעים ניסוי, ומשלבים את התוצאות במבחן שנבחר מראש. תוצאת המבחן היא אחת משתי מסקנות אפשריות: לדחות את ההשערה, או שלא לדחות אותה. המבחן מורה לדחות את השערת האפס, אם תוצאות הניסוי אינן סבירות כאשר מניחים שההשערה נכונה. מכיוון שהניסוי כולל דגימה של משתנים מקריים, גם כאשר השערת האפס נכונה, בהחלט ייתכן שתתקבל תוצאה שלאורה השערת האפס תיראה בלתי סבירה (ותחייב את דחיית השערת האפס). לטעות כזו, שבה דוחים את ההשערה שלא בצדק, קוראים שגיאה מסוג I ("דחייה שגויה"). להסתברות שטעות כזו תתרחש קוראים רמת המובהקות של המבחן. רמת מובהקות זו מיוצגת באות היוונית α ("אלפא"). לדוגמה, במחקר לגבי תועלת של תרופה מול פלצבו, נקבעת מראש רמת מובהקות של α=5%. השערת האפס היא שאין הבדל בין התרופה לפלצבו. יש סיכוי של 5% שנדחה השערה זו בטעות. במילים אחרות אם התרופה לא מועילה כלל, יש סיכוי של 5% שהמחקר יראה כאילו הועילה. נאמר שברצוננו לבדוק האם מטבע מסוים הוא 'הוגן', כלומר נופל על שני צדדיו בסיכויים שווים. השערת האפס קובעת שהמטבע הוא אכן כזה. כאשר מטילים מטבע הוגן 200 פעם, הסיכוי לכך שאחד הצדדים יופיע 115 פעמים או יותר הוא 4%. אנו עורכים ניסוי שבו מטילים את המטבע 200 פעם. ממטבע הוגן מצפים שמספר הנפילות על כל צד יהיה קרוב ל-100. אנו מחליטים לדחות את השערת האפס (ולהכריז על המטבע כלא-הוגן), אם אחד הצדדים יופיע 115 פעמים או יותר. רמת המובהקות של ניסוי זה היא 4%. בניסוח אחר, לו היינו מפעילים את המבחן שלנו כדי לבחון מטבעות שונים, אפשר לצפות שארבעה מבין 100 מטבעות הוגנים יפסלו בטעות. יכולנו לקבוע רף גבוה יותר, למשל 125 נפילות על אותו צד, ולקבל רמת מובהקות טובה פי מאה, כ-0.05%. מצד שני אם המטבע פגום והסיכוי שייפול על אחד הצדדים הוא 65%, למבחן הראשון סיכוי של 1% בלבד להחמיץ את התקלה ולדווח שהמטבע תקין, בעוד שלמבחן השני סיכוי של 20% לשגיאה כזו. זוהי שגיאה מסוג II ("קבלה שגויה") והיא קשורה לעוצמת המבחנים. אפשר לחשוב על זאת כך: אם מעלים את סף הסובלנות לסטייה מהמצב הסביר (במקרה שלנו: סטייה מהתפלגות 100–100 ב-200 הטלות) הסיכוי לפסול מטבע הוגן ("דחייה שגויה") קטן, אך הסיכוי לאשר מטבע לא הוגן ("קבלה שגויה") גדל. כאשר עורכים ניסויים מדעיים, ערכים מקובלים לרמת מובהקות הם 5% או 1%. ערכים אלו הם שרירותיים אך נוחים לעבודה ועל כן השתרשו. לכאורה נראה שאחת מבין 20 הכרזות על דחיית השערת האפס, מקורה בחוסר מזל סטטיסטי; אלא שלעיתים קרובות מתברר, בדיעבד, שדין השערת האפס היה להידחות גם במבחן בעל מסננת הדוקה יותר, ולכן שיעור השגיאות נמוך בהרבה. את רמת המובהקות של המבחן חובה לקבוע מראש, לפני ביצוע הניסוי: בשלב ראשון קובעים משפחה של מבחנים. במקביל קובעים את רמת המובהקות הרצויה, תוך מתן משקל ל גודל האפקט שאותו מבקשים לזהות, לחומרה של שגיאה מסוג I לעומת שגיאה מסוג II, ולעלויות הכרוכות בהגדלת המדגם. בהמשך בוחרים מתוך המשפחה את המבחן אשר לו רמת המובהקות המתאימה, ואז אפשר לגשת לביצוע הניסוי. בדיקת השערות עוצמה סטטיסטית ערך-p צ'רי פיקינג האם כל תוצאה מובהקת היא משמעותית (ולהפך)? - ד"ר יוסי לוי, נסיכת המדעים מובהקות סטטיסטית, באתר MathWorld (באנגלית)
שירות עצמי

שירות עצמי היא שיטה של מתן שירות, שבה חלק מהפעילות הכרוך בקבלת השירות מועבר מהספק אל הלקוח, כלומר הלקוח משרת את עצמו, לעיתים בעזרת מכונות המיועדות לכך. שיטה זו התפתחה כתחליף לשיטה שבה השירות ניתן על ידי עובדיו של ספק השירות. לשיטה של שירות עצמי יש יתרונות עבור הספק והלקוח: השירות מהיר יותר, משום שאינו מצריך המתנה לעובד שיספק את השירות. השירות זול יותר, בזכות החיסכון בכוח אדם המשמש למתן השירות. כאשר השירות העצמי מחליף את מלוא הפעילות הכרוכה בקבלת השירות, ניתן לקבל אותו במשך כל שעות היממה. לעיתים השירות העצמי פחות נוח למקבל השירות. במצבים אלה מוצע לעיתים מסלול של שירות עצמי לצד מסלול של שירות מלא, כך שהלקוח יכול לבחור את המסלול המתאים לו. קיימות שתי שיטות נפוצות לתפעול של שירות עצמי: העברה לשליטת הלקוחות של פעילויות שנעשו קודם לכן על ידי נותן שירות. שיטה זו מתקיימת בחנויות שבהן המוצרים נמצאים בהישג ידו של הלקוח, בהשוואה לחנויות שבהן על הלקוח לבקש ממוכר את המוצרים הנחוצים לו. החלפת נותני השירות במכונות אוטומטיות, שהפעלתן נעשית על ידי הלקוח. קיימים מספר סוגים של שירות עצמי: לעומת מכולת, שבה ליקוט המוצרים נעשה על ידי החנווני, בהתאם להוראות שהוא מקבל מהקונה, במרכול הקונה אוסף בעצמו לעגלת קניות את המוצרים שברצונו לקנות, ורק התשלום נעשה במעבר אצל קופאי. בחלק מהמרכולים גם שקילת המוצרים נעשית על ידי הלקוח, ויש אף המאפשרים תשלום בשירות עצמי, כך שכל פעולת הקנייה נעשית בשירות עצמי. שירות עצמי בחנויות מזון פותח בארצות הברית בשנת 1917 על ידי קלארנס סונדרס, שרשם פטנט על כך. תרופות ללא מרשם לשיווק כללי נמכרות בישראל בשירות עצמי, לאחר שנעשה שינוי בחקיקה המתיר זאת (עד לשינוי זה הותרה מכירה של תרופת אלה רק בשירות של רוקח). בנקים מעמידים בכניסה לסניף הבנק אמצעים שונים לשירות עצמי, כגון כספומטים למשיכת מזומנים, עמדות (ממוחשבות ולא ממוחשבות) להפקדת המחאות, עמדות מידע ועוד, המאפשרים ללקוח לקבל שירותים אלה ללא הסתייעות בפקיד. השירות העצמי פעיל במשך כל שעות היממה והוא מהיר יותר וזול יותר מהשירות המלא, הניתן על ידי פקידי הבנק בשעות הפעילות של הסניף. תחנות דלק רבות מאפשרות רכישת דלק בשירות עצמי, במחיר מוזל מרכישה בשירות מלא. מדינות ניו ג'רזי ואורגון בארצות הברית אוסרות תדלוק בשירות עצמי. מסעדה בשירות עצמי מאפשרת לסועד להרכיב בעצמו את ארוחתו, כשרק התשלום בקופה מצריך שירות מעובד המסעדה. בווריאציה מצומצמת יותר, הרכבת הארוחה נעשית על ידי עובדי המסעדה, ורק ההגשה לשולחנו של הסועד נעשית בשירות עצמי. מכבסה בשירות עצמי מאפשרת ללקוחות להפעיל בעצמם מכונות כביסה ומייבשי כביסה לשם כביסת בגדיהם. מכונות למכירת משקאות ומזון מוצבות במקומות ציבוריים (בתי חולים, מקומות עבודה ואף ברחוב) ומאפשרות רכישה בשירות עצמי של מוצריהן. כרטיסי נסיעה בתחבורה ציבורית ניתן לרכוש גם באמצעות אוטומטים המיועדים לכך. מערכת מענה קולי מאפשרת שירות עצמי בפנייה למוקד שירות טלפוני. לעיתים מקבל הפונה בשירות עצמי את מלוא השירות שהוא נזקק לו, ולעיתים המערכת מאפשרת רק הגעה לנותן שירות אנושי המתמחה בשירות הנדרש. אתרי אינטרנט רבים מאפשרים שירות עצמי של קניית מוצרים, הזמנת שירותים, תשלום חשבונות ובירור מידע. מדיה וקבצים בנושא שירות עצמי בוויקישיתוף צבי זרחיה, שוק התרופות נפתח לתחרות: רכישה בלא מרשם תתאפשר החל מפברואר, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2004
IIACF

IIACF - International Israel Allies Caucus Foundation ("הקרן הבינלאומית לשדולות חברי פרלמנט אוהדי ישראל") הוא ארגון גג של שדולות פרו-ישראלית הפועלת בבתי הקונגרס האמריקניים, הפרלמנט האירופי ובפרלמנטים אחרים ברחבי העולם. משרדי הארגון ממוקמים בוושינגטון, בריסל וירושלים. מקים הארגון ונשיאו היה השר וחבר הכנסת לשעבר, הרב בני אלון. בשנת 2004 הקימה קבוצה חברי כנסת ממפלגות שונות את Knesset Christian Allies Caucus (השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות), שפעלה על מנת לקדם את הקשרים בין חברי פרלמנט נוצרים אוהבי ישראל ברחבי העולם לבין החברים בשדולה, והיוותה את הבסיס לקרן. בשנת 2006 חברו יחד חברי קונגרס משתי המפלגות האמריקאיות (עומדים בראשה שני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הרפובליקנית ושני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הדמוקרטית) להקמת (Congressional Israel Allies Caucus (CIAC הפועלת בחסות הקרן. מאז הוקמו כ-20 שדולות נוספות ברחבי העולם: בקנדה, אורוגוואי, ברזיל, דרום אפריקה, פינלנד, אנגליה, יפן, הפיליפינים, קוריאה הדרומית, מלאווי ועוד. מטרות הקרן הן לרתום את הפרלמנטים השונים והממשלות ברחבי העולם לתמיכה בישראל, לתאם ביניהם את הסיוע לישראל וביצוע של יוזמות משותפות ואחידות בעזרת קידום ושיתוף תקשורת ומידע בין חברי פרלמנט ומחוקקים. אתר האינטרנט הרשמי של IIACF (באנגלית) ידידיה בן אור, אלפי נוצרים הפגינו את תמיכתם בישראל, ערוץ 7, 2 באוקטובר 2012