laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
החלטה 2268 של מועצת הביטחון של האו"ם

החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 2268 היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שעסקה במלחמת האזרחים בסוריה, ההחלטה, שהתקבלה פה אחד ב-26 בפברואר 2016, קוראת להפסקת פעולות האיבה ולמענק לגישה לעובדים הומניטריים בסוריה. ההחלטה אישרה את ההצהרה המשותפת של ארצות הברית ורוסיה מיום 22 בפברואר 2016 על "הפסקת פעולות האיבה" ודרשה מכלל הצדדים שההצהרת הפסקת הלחימה חלה עליהם למלא את התחייבויותיהם כלפיה, כמו גם "היישום המלא והמידי של החלטה 2254 (2015) כדי ליצור בהובלה סורית ובבעלות סורית אוצר מדיני, בהתאם לקומוניקט ז'נבה כפי שנקבע בהחלטת שיחות השלום בווינה (ה-ISSG)". "Security Council Endorses Cessation of Hostilities in Syria". Europa Newswire. 27 בפברואר 2016. {{cite news}}: (עזרה) "Security Council Unanimously Endorses Syria Cessation of Hostilities Accord, Unanimously Adopting Resolution 2268 (2016)". UN. 26 בפברואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "החלטה 2268 של מועצת הביטחון של האו"ם".
יחסי ברוניי–טורקיה

יחסי ברוניי–טורקיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ברוניי לטורקיה. טורקיה מחזיקה בברוניי שגרירות בבנדר סרי בגוואן מאז 15 באוקטובר 2013. ברוניי פתחה את שגרירותה באנקרה ב-8 בינואר 2014. תמיכתה של טורקיה בברוניי החלה עוד לפני העצמאות, כאשר היא הציעה עזרה כאשר פרץ מרד ברוניי ב-8 בדצמבר 1962. המרד דוכא תוך שבוע באמצעות תמיכה בריטית. טורקיה תמכה גם בהחלטתה של ברוניי לא להיכנס למלזיה ב-1963 ודיפלומטים טורקים התייעצו עם משלחת ברוניי בת שישה חברים לקואלה לומפור. טורקיה תמכה באופן דומה בהנהגת רפורמות חוקתיות של ברוניי ב-1963, כולל השבת המועצה המחוקקת בעתיד, עם הבחירות שיתקיימו בתחילת 1965. המועצה הייתה אמורה להיות מורכבת מ-21 חברים, עשרה מהם ייבחרו ישירות. הבחירות נערכו במרץ 1965 עם 36 מועמדים עצמאיים שהתמודדו על עשרת התפקידים שנבחרו באופן דמוקרטי. עם הכרזת העצמאות ב-1984, כמדינה קטנה, הדאגה העיקרית של ברוניי הפכה לביטחון פנים וחוץ. לשם כך, טורקיה מינפה את יחסיה הידידותיים עם מלזיה ואינדונזיה בתמיכה בקבלתה של ברוניי ל- ASEAN כחברה השישית בה ב-1984. באופן דומה, בין השנים 1987 ל-1988, דיפלומטים טורקים סיפקו תמיכה ליחסים הדו-צדדיים של ברוניי עם מלזיה ואינדונזיה, שתי שכנותיה המיידיות, עמן ברוניי קשרים היסטוריים מתוחים. חלקית כתוצאה מהמאמצים הללו, היחסים עם מלזיה ואינדונזיה השתפרו באופן דרמטי, כאשר ראשי ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד ויאנג די-פרטואן אגונג, ערכו ביקורים רשמיים היסטוריים ברוניי ב-1987. נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 4.9 מיליון דולר ב-2018 (יצוא/יבוא טורקי: 4.8/0.1 מיליון דולר). מדיה וקבצים בנושא יחסי ברוניי–טורקיה בוויקישיתוף "Relations between Turkey and Brunei Darussalam". Ministry of Foreign Affairs of Turkey. "Brunei and the Malaysia Negotiations," International Relations Journal, Kuala Lumpur: Department of History, University of Malaya, Vol. 3, 1975/76: pp. 19-34. "Brunei and the Malaysia Negotiations," International Relations Journal, Kuala Lumpur: Department of History, University of Malaya, Vol. 3, 1975/76: pp. 19–34. "Brunei Darussalam in 1991: The Non-Secular State," Southeast Asian Affairs 1992. Singapore: Institute of Southeast Asian Studies, 1992: pp. 91-100. "Notes on Controversial Issues in Brunei History," Archipel, Vol. 19, 2010: pp. 25-42. "Brunei Darussalam in 1991: The Non-Secular State," Southeast Asian Affairs 1992. Singapore: Institute of Southeast Asian Studies, 1992: pp. 91–100. "Notes on Controversial Issues in Brunei History," Archipel, Vol. 19, 2010: pp. 25–42. "Defending a Mini State," Chin Kin Wah (ed.). Defence Spending in Southeast Asia. Singapore: Institute of Southeast Asian Studies, 2017: pp. 224–251. "Brunei Darussalam in 1987: Coming to Grips with Economic and Political Realities," Southeast Asian Affairs 1988. Singapore: Institute of Southeast Asian Studies, 1988: pp. 63–70.
יחסי טורקיה–קמבודיה

יחסי טורקיה–קמבודיה הם יחסי החוץ בין קמבודיה לטורקיה. יחסים דיפלומטיים ברמת הנציגות כוננו ב-1947 ולאחר מכן הועלו לדרגת שגרירות ב-1959. עם זאת, רק בשנת 2013, טורקיה הקימה שגרירות תושבת בבירת קמבודיה, פנום פן. לשתי המדינות לא היו יחסים דיפלומטיים ברמת השגרירות עד 2013. חלק מהסיבה היו היחסים הקרובים שפיתח המלך סיהאנוק עם קוריאה הצפונית. טורקיה, כבעלת ברית קרובה לקוריאה הדרומית, נמנעה מלטפח יחסים עם המלך ששמר את מקום מגוריו הפרטי בפיונגיאנג שנבנה עבורו על ידי נשיא צפון קוריאה, קים איל-סונג, בשנות ה-70. היחסים השתפרו לאחר פירוק ברית המועצות, כאשר קמבודיה החלה לחבור למדינות לא קומוניסטיות. נפח הסחר בין שתי המדינות היה בשווי 108.4 מיליון דולר ב-2015 (יצוא/יבוא טורקי: 3.7/94.7 מיליון דולר). "Relations between Turkey and Cambodia". Ministry of Foreign Affairs of Turkey. "Kampuchea's Foreign Policy," Vietnam Courier [Hanoi], 15, No. 2, February 1979, pp. 4-5. "Turkey-Cambodia Bilateral Economic and Commercial Relations". Ministry of Foreign Affairs of Turkey.
יחסי טג'יקיסטן–טורקיה

יחסי טג'יקסטן–טורקיה הם יחסי החוץ בין טג'יקיסטן וטורקיה. היחסים בין המדינות ידידותיים ומבוססים על שיתוף פעולה על בסיס משפטי של יותר מ-30 אמנות ופרוטוקולים שנחתמו בין שתי מדינות מאז 1991. טורקיה הכירה בעצמאות טג'יקיסטן ב-16 בדצמבר 1991 וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-29 בינואר 1992. שגרירות טורקיה בדושנבה נפתחה ב-4 באוגוסט 1992 ושגרירות טג'יקית באנקרה נפתחה ב-16 באוקטובר 1995. יחסי טורקיה עם טג'יקיסטן נחשבים במסגרת היחסים עם רפובליקות אחרות במרכז אסיה, אך התפתחו לאט יותר עקב המלחמה הפנימית של טג'יקיסטן בין השנים 1992 ו-1997. בתקופה זו שגרירות טורקיה בדושנבה הייתה הנציגות הדיפלומטית היחידה שנותרה פתוחה וביקורו של ראש ממשלת טורקיה סוליימאן דמירל היה הביקור הבכיר היחיד שנערך בטג'יקיסטן. נשיא טורקיה עבדוללה גול ערך ביקור רשמי בדושנבה ב-29 ביוני 2009, שם נפגש עם נשיא טג'יקיסטן רחמון כדי לדון ביחסים דו-צדדיים, כאשר גול חזר על העמדה המשותפת של שתי המדינות בנושא "טרור, תנועות קיצוניות, הגירה בלתי חוקית, הברחות סמים ונשק, פשע מאורגן והפצת נשק להשמדה המונית", לפני שהתרכז באפגניסטן (כפי שעשה בביקורו הקודם בקירגיזסטן) בהצהרה, "יציבותה ושלווה של אפגניסטן חשובים מאוד למרכז אסיה ולשאר העולם. טג'יקיסטן, שחולקת גבול יבשתי של 1,400 קילומטרים עם אפגניסטן, תמיד מילאה תפקיד בונה בהקשר זה". מייסד תנועת האופוזיציה הטג'יקית Group 24, Umarali Quvatov, נרצח בטורקיה במרץ 2015. טורקיה עצרה שניים מחברי קבוצה 24, סוהרובי זפאר ונסים שריפוב, אך לא הסגירה אותם בשל פסק הדין של בית המשפט החוקתי של טורקיה כי הם עלולים לעמוד בפני עינויים בטג'יקיסטן. "Turkey's Political Relations With Tajikistan". Turkish Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-2009-06-01. "Gül to visit Kyrgyzstan, Tajikistan next week". Today’s Zaman. 2009-05-22. "Turkey, Tajikistan to step up anti-terror cooperation". Today’s Zaman. 2009-05-30. "Two Tajik Opposition Politicians Detained In Turkey, No Immediate Extradition". Radio Free Europe/Radio Liberty. 23 במרץ 2018. {{cite news}}: (עזרה)
הולנדי מעופף (מפרשית)

הולנדי מעופף היא מפרשית תחרותית המציגה ביצועים משופרים. הסירה מצוידת בגוף מעוגל, רצועת איזון להגאי וטרפז לאיש הצוות. הדגם פותח בתחילת שנות ה-50 בהולנד, שטח המפרש הגדול שלו ליחידת משקל מאפשר לו לטוס בקלות בעת הפלגה בקדמית. ב-1957 הוחלט כי דגם זה יחליף את דגם ה Sharpie. ההולנדי המעופף נתנה את הופעת הבכורה האולימפית שלה באולימפיאדת רומא (1960), ופרשה כספורט אולימפי לאחר אולימפיאדת ברצלונה (1992). הוועד האולימפי האיטלקי הזמין את ועדת השיט הישראלית להשתתף בתחרויות הקדם אולימפיות בהולנדי מעופף שיערכו ב - 1960. מחיר סירה היה כ־10000 דולר. אייל ההון היהודי-איטלקי מאיירס הסכים לתרום שלוש סירות בתנאי שייבנו במספנה באיטליה. ההגאי אריה הראל, איש הצוות יורם גרינברג וצוות מילואים מיכאל (מיקי) איילון הפליגו על הסירות האיטלקיות במבחנים הקדם אולימפיים לרומא 1960. בסוף שנות ה-70 צי ההולנדי המעופף היה גדול מאוד ובכל תחרות השתתפו כ 15 סירות. בשנת 1968 ישראל צורפה לראשונה לאליפות אירופה בדגם הולנדי מעופף, התחרות נערכה באגם בלטון בהונגריה, בהיעדר יחסים דיפלומטיים עם הונגריה הקומוניסטית השייטים עוכבו בווינה, העיתונות בארץ דיווחה של "שערוריית האשרות", בהתערבות מזכ"ל התאחדות השיט ההונגרית אל מול שר החוץ ההונגרי, אושרה כניסתם 48 שעות לפני הזינוק. איגוד השייט בישראל שיט במשחקים האולימפיים שיט תחרותי שיט מפרשיות דגמים אולימפיים (אנגלית) מדיה וקבצים בנושא הולנדי מעופף בוויקישיתוף הולנדי מעופף, ברשת החברתית פייסבוק הולנדי מעופף, ברשת החברתית אינסטגרם אתר האינטרנט הרשמי של הולנדי מעופף (אנגלית) International Flying Dutchman Class Organisation, ברשת החברתית פייסבוק sailifdco, ברשת החברתית אינסטגרם איגוד השיט בישראל, רוח ים סיפורו של השיט התחרותי בישראל, הסיפור שנשאר, 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאנט אנדראו

סאנט אנדראו (בקטלאנית: Sant Andreu, נהגה [ˈsant ənˈdɾew]) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה מאז החלוקה מחדש של העיר בשנת 1984. המחוז נקרא גם מחוז מס' 9 ושמו נגזר מעיריית סנט אנדראו דה פאלומאר לשעבר, שהייתה הגדולה באזור וכיום מהווה את עיקר השכונה הנושאת את שמה, וכן חלק מהמחוז השכן נואו באריס. שטח המחוז 6,530 דונם. (הרובע השלישי בשטחו) והתגוררו בו 142,598 תושבים בשנת 2005. הוא נמצא בחלק הצפוני של העיר, וגובל בנהר בזוס, שתי עיירות סמוכות במטרופולין, סאנט אדריה דה בזוס וסנטה קולומה דה גרמנט, ועוד שלושה ממחוזות ברצלונה: נואו באריס, הורטה גינארדו וסאנט מארטי. מחוז סאנט אנדראו מחולק ל-7 השכונות להלן: סאנט אנדראו דה פלומאר לה סגררה טריניטאט וולה בארו דה ויבר נאבאס אל קונגרס אי אלס אינדיאנס בון פסטור תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא סאנט אנדראו בוויקישיתוף "El districte i els seus barris". Sant Andreu. Oct 5, 2017.
אולג מאליס

אולג אדולפוביץ' מאליס (ברוסית: Олег Адольфович Малис; נולד ב-14 בדצמבר 1974) הוא איש עסקים רוסי, מייסד, שותף מנהל של קבוצת חברות Solvers (רו'). החל מאוקטובר 2011 נשיא קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה. אולג מאליס נולד ב-14 בדצמבר 1974 במוסקבה. אח בכור - אלכסנדר (רו'), נשיא Euroset (אנ') מאז 2009. מאליס הוא בוגר האוניברסיטה הטכנית הממלכתית המוסקבאית לתעופה ע"ש ציולקובסקי (אנ'). ב-1995, יחד עם אחיו אלכסנדר, הקים את קבוצת החברות Corbina Telecom (רו'). כיהן כסגן נשיא. בשנת 2003 אולג מאליס מונה לסגן נשיא בכיר בגולדן טלקום (אנ'), שם היה אחראי על אסטרטגיה ומיזוגים ורכישות. בשנת 2012 הקים את חברת Solvers Estate (רו'), שעיקר פעילותה הוא יישום פרויקטי נדל"ן בעיר מוסקבה, לרבות מתחם העסקים אימפריה, המתחם הרב-תכליתי אימפריה-2 ואחרים. אולג מאליס הוא בעל המניות העיקרי של PJSC "סיטי" (חברת הניהול של "מוסקבה סיטי"). Основатель «Корбины» возглавил еврейскую религиозную организацию, CNews.ru (ברוסית) Олег Малис выкупил у Дерипаски долю в «Москва-Сити», Forbes.ru (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות ברצלונה

ברצלונה, קטלוניה, ספרד מחולקת ל-10 מחוזות. אלה מנוהלים על ידי חבר מועצה הנבחר על ידי מועצת העיר הראשית, ולכל אחד מהם סמכויות מסוימות הנוגעות לנושאים כמו עירוניות או תשתיות בתחומו. החלוקה הנוכחית של העיר ל-10 מחוזות שונים אושרה ב-1984. בשנת 2009 החלה ברצלונה להשתמש בתת-חלוקה חדשה של 73 שכונות (10 המחוזות עדיין בשימוש), חלוקה שנעשתה למען מתן שירות טוב יותר של מועצת העיר לחלקי העיר השונים. לחלק מהמחוזות הללו יש היסטוריה קודמת כעיריות עצמאיות, אשר סופחו לעיר ברצלונה במהלך סוף המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, כגון סאריה, לס קורטס, סאנט אנדראו דה פלומאר, גרסיה וסאנט מארטי דה פרובנס. עם זאת, עיריות אחרות שצמודות לברצלונה (כגון ל'הוספיטלט דו לוברגאט, בדאלונה, סאנט אדריה דה בסוס ומונטסדה אי ריקסס) נותרו עיירות נפרדות עד היום, והן חלק מהאזור המטרופוליני הרחב של ברצלונה. תכנון עירוני של ברצלונה מדיה וקבצים בנושא מחוזות ברצלונה בוויקישיתוף Barcelona Neighbourhoods: El Born on Homage to BCN "Pla del futur del barri de Verdun" (PDF) (in Catalan). Barcelona city council. December 2010. p. 3. Archived from the original (PDF) on 2016-04-11. Ajuntament de Barcelona (ed.). "Size by district 2018". נבדק ב-1 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Ajuntament de Barcelona, ed. (2021). "Population por neighbourhood". אורכב מ-המקור (web) ב-11 בנובמבר 2021. נבדק ב-1 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) Ajuntament de Barcelona, ed. (1 בינואר 2020). "Population of Barcelona by years of registration in the census". אורכב מ-המקור ב-1 במרץ 2021. נבדק ב-1 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה)
יצחק דל

יצחק דל (23 במאי 1947 – 10 באוקטובר 1973) היה קצין בעל צל"ש הרמטכ"ל, שנהרג במלחמת יום הכיפורים. דל נולד לגניה ולזר בשנת 1947 בהוד השרון. הוא סיים את לימודיו היסודיים בבית-הספר הממלכתי א' ברמתיים. לאחר מכן למד בבית-הספר התיכון "בית ברל", במגמת ביולוגיה. לאחר לימודיו עבר קורס מטעם משרד הבריאות והוסמך כטכנאי חדר ניתוח. דל היה פעיל בתנועת הגדנ"ע. דל הגייס לצה"ל בתחילת נובמבר 1966 והוצב בחיל הרפואה. בתחילת שירותו הצבאי שירת כחובש בחדר ניתוח. הוא נשלח לקורס קצינים וכששב, שימש כטכנאי בחדר ניתוח. לאחר שחרורו משירות צבאי בשנת 1969, החל לעבוד בבית החולים תל-השומר. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים הוצב דל בחזית הצפונית. הוא שירת ובבית חולים שדה, שהוקם בצומת אל-על במרכז רמת הגולן. ב-10 באוקטובר 1973 שירת דל כטכנאי חדר ניתוח בבית חולים שדה שהוקם ברמת הגולן, באזור אל-על. כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת פינוי במסוקים, החיילים התפזרו כדי לתפוס מחסה. למרות אזהרות המפקדים, שלא לקום בשל מטח היריות הכבד חזרו סגן דן ילון, הרופא הצבאי ודל לטפל בפצועים. סא"ל צבי חירות, שנפצע צעק לעברם, "חברה תשכבו מהר, אין לכם ניסיון בהפגזות, אתם תיפגעו". השניים נהרגו מאש האויב שנורתה לכיוונם. בספטמבר 1975 העניק הרמטכ"ל רא"ל מרדכי גור לדל את צל"ש הרמטכ"ל: סגן דל יצחק ז"ל. על גילוי אומץ-לב ומסירות בתפקידו ביום 10 באוקטובר 1973 שירת סגן יצחק דל ז"ל כטכנאי חדר-ניתוח, בבית-חולים שדה, ברמת-הגולן באזור "אל-על". כאשר החלה הפגזה כבדה על נקודת-פינוי במסוקים, התפזרו כל האנשים בשטח לתפיסת מחסה. למרות אזהרות מפורשות שלא לקום באש הרטילרית הכבדה - חזר סגן יצחק דל ז"ל וטיפל בפצועים באוהל. בעת פעולה זו נפגע ונפל. במעשה זה גילה סגן יצחק דל ז"ל אומץ-לב ומסירות בתפקידו. הוא הובא למנוחת-עולמים בבית הקברות ברמות השבים. דל השאיר אחריו הורים, אישה ושני בנים. בנו הבכור נולד בשנת 1971 והצעיר נולד לאחר נפילתו. משפחתו הנציחה את שמו בהקמת ספרייה על שמו בבית-הספר הממלכתי א' בהוד השרון ובתרומת ארון קודש חדש על שמו לבית הכנסת "עדת-שלום" בהוד השרון. קורות החיים של יצחק דל, באתר "יזכור" של משרד הביטחון יצחק דל, באתר הגבורה בכל מאודנו – אנשי רפואה בקרבות בדרום רמת הגולן | דוקטורס אונלי Doctors Only, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only, ‏3 באפריל 2019
סמל מרילנד

החותם הגדול של מדינת מרילנד (באנגלית: Great Seal of the State of Maryland) הוא סמל הממשל הרשמי של מדינת מרילנד בארצות הברית. הוא משמש לאימות פעולות על ידי האספה הכללית של מרילנד (בית המחוקקים של המדינה), אך הוא משמש גם למטרות הצגה ברוב בנייני המדינה. עיצוב החותם שונה מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, והסמל הנוכחי מציג את הצד ההפוך של החותם המקורי. החותם מורכב משני צדדים, אחורי וקדמי. במסמכים ועל בניינים רשמיים, נעשה שימוש רק בצד האחורי. החותם הראשון נגנב בשנת 1645 על ידי ריצ'רד אינגל במהלך מרד, אך חותם דומה נשלח כתחליף על ידי ססיל קלברט, ברון בולטימור השני (1605–1675). החותם הציג דימויים רפובליקניים, כמו אישה המחזיקה מאזני צדק בצדו האחורי והמוטו "האמצעי הוא התעשייה, התוצאה היא השפע" בצדו הקדמי. ב-1817 נעשה שימוש בסמל העיט, והוא הופיע יחד עם גרסה של הצד האחורי המקורי בגרסה של 1854. החותם המקורי של קלוורט הוחזר לשימוש ב-1874, ובוצעו בו תיקונים שונים בתדמיתו ובמשמעותו ב-1959 וב-1969. למרילנד חותם דו-צדדי, דבר נדיר בקרב מדינות ארצות הברית והעולם. הצד הקדמי של החותם, כפי שתואר בחוק בשנת 1959, מציג את לורד בולטימור (ססיל קלוורט) כאביר בשריון מלא רכוב על סוס עם חרב שלופה ביד. שריון הסוס עליו רכוב לורד בולטימור נושא את סמל משפחתו. הכתובת על שפת החותם מציגה את הביטוי הלטיני Cecilius Absolutus Dominus Terræ Mariæ et Avaloniæ Baro de Baltimore, שמתורגם ל"ססיל, האדון המוחלט של מרילנד ואבלון, ברון בולטימור" (פרק 79, שנת 1969; סעיפים 13–101 עד 13–105). החלק האחורי של החותם מציג את סמל בית קלוורט (המופיע גם בדגל מרילנד), המתואר כך: רבע ראשון ורביעי, שש חלוקות של אור וסאבל, בנד הפוך. רבע שני ושלישי, רבעים של ארז'ן וגולס, צלבים עם קצוות עגולים. מעל המגן כתר רוזן ועליו קסדה. התומכים הם חקלאי (דקסטר, שמאל) ודייג (סיניסטר, ימין), הראשון אוחז באת והשני דג; מעטה הארמין (היפוך הגולס) שלם ומקיף את כל הסמל. הציצה היא כתר עם שני דגלונים, משמאל אור ומימין סאבל. מוטו המדינה, "Fatti maschii, parole femine", מתורגם מאיטלקית כ"מעשים גבריים, מילים נשיות", או באופן כללי יותר, "מעשים חזקים, מילים עדינות", שהוא התרגום שממשלת מרילנד מצטטת באופן רשמי. מרילנד היא המדינה היחידה עם מוטו באיטלקית. האמרה היא המוטו של משפחת קלוורט (ברוני בולטימור), שייסדה לראשונה את מושבת מרילנד. ג'ורג' קלוורט, ברון בולטימור הראשון (1579–1632), הפך אותו למוטו של משפחתו ב-1622 ונראה שהאמרה הייתה ידועה באנגליה של המאה ה-17. הטקסט הלטיני המקיף את החותם, Scuto bonæ voluntatis tuæ coronasti nos, הוא מפסוק י"ב של תהילים ה' מהוולגטה. הוא מתורגם ל"כַּצִּנָּה רָצוֹן תַּעְטְרֶנּוּ". שנת ייסוד המדינה, 1632, משלימה את המעגל. אף על פי שהצד האחורי הוא החלק המשמש במסמכים ממשלתיים רשמיים ומוכר יותר, ניתן למצוא את הצד הקדמי מוצג ברחבי המדינה, במיוחד בבנייני הממשל של המדינה, כולל בית המדינה של מדינת מרילנד. סמל ברוני בולטימור הצד הקדמי והאחורי של החותם של צ'ארלס קלוורט, ברון בולטימור השלישי סמל מרילנד משנת 1765 הסמל ההיסטורי של מרילנד מ-1876 הצד האחורי של חותם מרילנד על שטרות הבנק הלאומי סדרת 1882 BB מרילנד דגל מרילנד סמלי מדינות ארצות הברית ארכיון מרילנד: סמלי מדינת מרילנד - חותם המדינה חותם מרילנד 1794, באתר מדינת מרילנד החותם הגדול של מרילנד (צד אחורי), באתר מדינת מרילנד
סטר

סֶטֶר (באנגלית: Setter) הוא שם כולל לגזעים של כלבי ציד. גזעי הסטר מתאפיינים במבנה גוף רזה, שיער חלק ואוזניים נפולות. הזנב, החזה והאוזניים מנוצים. כלבים אלו ידועים בכך שהם מתיישבים ליד הציד ובכך מסמנים לצייד את מיקומו. לסטר נשיכה "רכה", כלומר, נשיכתו נועדה להחזיק את הציד ולא לפצוע או להרוג. הסטרים שטופחו לציד ציפורים הם בעלי ריצה מהירה המגיעה למהירות של 40 קמ"ש, יכולת תימרון טובה תוך כדי ריצה וכאשר הסטר תופס את טרפו הוא כבר הספיק להתישו וכל שנשאר לו הוא לסגור עליו את לסתותיו הגדולות ולהחזיקו מבלי שייגרם לטרף נזק כלשהו. במשפחת הסטר נמנים שלושה גזעים עיקריים: סטר אירי המתחלק לאדום הנפוץ יותר ולאדום לבן, ומיועד לשעשועים ולוויה. סטר אנגלי מיועד בעיקר לציד ולוויה, ונחשב ליותר צייתן מהסטר האירי. לבן ומנוקד בצבעים שחורים או אדמוניים. גורדון סטר בעל גוני חום שחור. מדיה וקבצים בנושא סטר בוויקישיתוף סטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיכמאת חרייס

חיכמאת חרייס הוא פסל דרוזי ישראלי. פסלו המפורסם "תנועה וטבע", נמצא מול קניון מול הים בטיילת באילת. חרייס מתגורר במע'אר. הוא משתתף בסימפוזיונים ברחבי העולם ופסליו ניצבים ברחבי תבל. הוא הקים גן פסלים בטבע ליד מע'אר שבו מוצגים פסלי האבן, הברזל והבטון שלו. ב-2018 השתתף בסיפוזיון בינלאומי לפיסול באבן ביבנה. ב-2019 השתתף בפרויקט עם 4 פסלים נוספים לאורך ערוץ נחל צלמון הזורם ליד מלון נוף גנוסר, בדרכו לכנרת. הנושא המשותף הוא הטבע והדגים המקיפים את האגם. הוא שילב בדמות זנב הדג שיצר, חלק ממתכת שבולט מעל לסלע. תנועה וטבע – פסל מאבן, נמצא מול קניון מול הים בטיילת באילת, 2015 פסל של חיכמאת חרייס בטיילת התקווה, גני תקווה מפסלים בגנוסר, באתר כנס מדיה אורלי גנוסר, ‏"בשביל הבנים" מנציח את החללים הדרוזים בצעדה, במרוץ וברכיבה, באתר גלובס, 27 באוקטובר 2018 סימפוזיון בינלאומי לפיסול באבן – יבנה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 2:11), 9 באפריל 2018 אוהד צויק , פסלים מהארץ ומחו"ל מפסלים לעיני התושבים, באתר יבנה נט, 22 במרץ 2018 עלי קדם, מפסלים בגנוסר, באתר כנס מדיה, 10 באוקטובר 2019 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיכמאת חרייס".
אמילי דונלסון

אמילי טנסי ג'קסון דונלסון (באנגלית: Emily Tennessee Donelson‏; 1 ביוני 1807 – 19 בדצמבר 1836) הייתה אחייניתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון ושימשה בפועל כמארחת הרשמית של הבית הלבן והגברת הראשונה של ארצות הברית בין 1829–1836. אמילי טנסי דונלסון נולדה בחוות אביה בדונלסין שבמדינת טנסי. אביה היה אחיה של רייצ'ל דונלסון ג'קסון, אשתו של אנדרו ג'קסון. בניגוד למקובל באותה עת קיבלה אמילי השכלה גבוהה - היא נשלחה ללמוד באקדמיית נאשוויל לנשים. ב-16 בספטמבר 1824 נישאה אמילי בת ה-17 לאנדרו ג'קסון דונלסון (בן דודה). בשל מחלתה של רייצ'ל התכוון אנדרו ג'קסון שאמילי תלווה אותו ואת אשתו לוושינגטון ותסייע לרייצ'ל במטלות הגברת הראשונה. לאחר מותה של רייצ'ל ביקש אנדרו ג'קסון מאמילי לקחת על עצמה את תפקידיה וחובותיה של הגברת הראשונה, כמארחת הרשמית של הבית הלבן. אמילי הגיעה לוושינגטון בהיותה בת 21, עת שימש בעלה כמזכירו האישי של הנשיא. התקופה הראשונה של אנדרו ג'קסון הייתה תקופת אבל על מות אשתו. תקופה זו הסתיימה במסיבת השנה החדשה שערכה אמילי בבית הלבן ב-1 בינואר 1830. בשנת 1829 סערה וושינגטון בשל פרשה אשר נגעה לפגי איטון, אשת שר המלחמה ג'ון איטון. שמועות שנפוצו בבירת ארצות הברית טענו כי הקשר בין בני הזוג החל עוד בזמן שפגי הייתה נשואה לאחר, ובשל כך, כשבעלה גילה על בגידתה בו התאבד. פרשה זו, אשר כונתה פרשיית התחתונית (Petticoat Affair), עוררה סערה גדולה בממשלתו של ג'קסון, ונשות השרים (ובהן פלוריד קאלהון, אשת סגן הנשיא ג'ון קלהון) סירבו להיפגש עם פגי איטון או לנכוח באירועים בהם נכחה. הנשיא ג'קסון סבור היה שהיחס לפגי איטון לא היה מוצדק. ג'קסון הרגיש אהדה לפגי מאחר שבעת נישואיו לאשתו, רייצ'ל, הייתה זו נשואה לאחר (ולאחר מכן התגרשה ממנו) פרשה שהתגלתה במהלך הבחירות לנשיאות של 1828 ונעשה בה שימוש רב על ידי תומכיו של ג'ון קווינסי אדמס הלחיצה מאוד את רייצ'ל, וג'קסון היה סבור שבשל לחץ זה החמירה מחלתה והיא נפטרה. ג'קסון לחץ על שרי הממשלה לקבל את פגי איטון, אולם אמילי התנגדה לכך. בשל לחצו של ג'קסון הסכימה אמילי לנוכחותה של פגי איטון באירועים בבית הלבן, אך התעלמה ממנה במהלכם. התעלמות מופגנת זו הביאה לכך שבני הזוג איטון סירבו להזמנה לארוחת ערב בבית הלבן. בשל המחלוקת בין הנשיא לאמילי, בעת שיצאו לחופשה השנתית של 1830, בחרה אמילי לנפוש בבית אמה במקום בבית אם הנשיא ולא שבה לוושינגטון בתום החופשה. הנשיא פנה לאמילי וביקש ממנה לשוב ולמלא תפקידה כמארחת הרשמית, אולם אמילי סרבה כל עוד הורשתה פגי איטון לבקר בבית הלבן. עם פיטורי מספר שרים, ושליחת ג'ון איטון למדריד כשגריר ארצות הברית בספרד, הסכימה אמילי לשוב לבית הלבן, והיא שבה למלא את תפקידה ב-5 בספטמבר 1831. ב-26 בנובמבר 1834 הגיעה שרה יורק ג'קסון, אשת בנו של הנשיא, אל הבית הלבן והחלה לסייע לאמילי בתפקידה כמארחת - המקרה היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית בו כיהנו שתי נשים בתפקיד הגברת הראשונה בו זמנית. בשנת 1836 התדרדרה בריאותה של אמילי, והיא אובחנה כחולת שחפת. ביוני 1836 נסעה אמילי להחלים ב"טוליפ גרוב" (Tulip Grove) שם התדרדר מצבה. ג'קסון עזב את וושינגטון על מנת לבקר אותה בטרם תמות, אולם איחר להגיע - היא נפטרה יומיים לפני בואו. אמילי דונלסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אמילי דונלדסון באתר www.whitehousehistory.org
מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה

מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה (בקטלאנית: FC Barcelona Museu) הוא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה, הממוקם באצטדיון הקאמפ נואו. המוזיאון נחנך ב-24 בספטמבר 1984 בעת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייס. בשנת 2000, שונה שמו של המוזיאון ל-"מוזיאון הנשיא נונייס" תחת נשיאותו של יורשו, ג'ואן גספרט. ב-15 ביוני 2010 נפתח המוזיאון מחדש לאחר ארגון מחדש. המבנה מפוצל לשלושה אגפים נפרדים עם קולנוע, מסך מגע אורקולי, ומידע על ההיסטוריה של מועדון הכדורגל ברצלונה. ניתן לבקר במוזיאון רק על ידי הזמנת החבילה "Camp Nou Experience", הכוללת כניסה למוזיאון וסיור באצטדיון. האגף הראשון כולל אוסף תמונות, מסמכים וגביעים, המפרטים את ההיסטוריה של המועדון על קיר זכוכית אינטראקטיבי, המאפשר למבקרים לגעת במסכים ולקרוא את המידע. קיר הזכוכית, המצויד בטכנולוגיית לייזר, מאפשר צפייה בווידאו, תמונות ומוזיקה באמצעות משוב של המשתמש. האגף השני הוא אוסף תצוגת אמנות פרטית המוצגת דרך קבע במוזיאון, ומציגה יצירות של אמנים מקומיים ידועים ובהם, סלבדור דאלי, ז'ואן מירו ואנטוני טאפייס. באגף השלישי, "אוסף Futbolart" מציג מזכרות כדורגל מהמועדון, כולל חדר גביעים עם כל גביע, או העתק שלו, שהמועדון זכה בו. אחד הפריטים המוצגים בקולקציית "Futbolart" הוא הנעליים איתן כבש רונאלד קומאן את שער הניצחון גמר גביע אירופה לאלופות 1992, אותו כבש בדקה ה-111 מול סמפדוריה, 21 דקות בתוך תוספת הזמן שניתנה, והבטיח את הגביע האירופי הראשון של ברצלונה. המוזיאון משתרע על פני 3,500 מ"ר ומושך אליו כ־1.2 מיליון מבקרים בשנה, ומדרג אותו במקום השני לאחר מוזיאון פיקאסו, שמושך אליו 1.3 מיליון מבקרים, כמוזיאון המתויר ביותר בעיר ברצלונה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה "FC Barcelona Museum". FC Barcelona. אורכב מ-המקור ב-1 באוגוסט 2012. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה) "FC Barcelona "El Cant del Barça" im Camp Nou (Pressemitteilung 372809)" (בגרמנית). Presseanzeiger.de. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה) Ross, James M. (17 בינואר 2008). "European Competitions 1991–92". Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. נבדק ב-17 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה) Stone, Peter (2009). Frommer's Barcelona (3 ed.). Frommer's. p. 201. ISBN 978-0-470-38747-4. "Visites per ordre de nom del museu" (PDF) (בקטלאנית). Generalitat de Catalunya. אורכב מ-המקור (PDF) ב-25 ביולי 2011. נבדק ב-14 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה)