laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרי חג'ר

הרי חג'ר (בערבית: جبال الحجر – "הרי האבן") הם רכס הרים בצפונה של עומאן ובמזרח איחוד האמירויות הערביות. הרכס נמתח לאורך חופו הדרומי והמערבי של מפרץ עומאן, וחוצץ בין מישור החוף שלאורך המפרץ לבין הרמה המדברית שמדרום לו. הרכס נחלק להרי חג'ר המערביים ולהרי חג'ר המזרחיים, וחלקו המרכזי, המכונה ג'בל אח'דר (الجبل الأخضر – "ההר הירוק"), הוא רכס ההרים הגבוה ביותר בעומאן ובחצי האי ערב כולו. ג'בל אח'דר מגיע לשיאו בפסגת ג'בל שמס (جبل شمس – "הר השמש") שגובהה 2,990 מטר. האקלים ברכס הוא מדברי, אם כי הפסגות הגבוהות זוכות לכמות משקעים של כ-300 מ"מ בשנה, המספיקה לצמיחת שיחים ועצים, ותומכת בחקלאות. על שום כך נקרא הרכס בשם "הירוק". הטאר הערבי הנדיר אנדמי לרכס הרים זה. היישוב חטא הממוקם בגובה שייך לדובאי ומהווה אתר תיירותי למשפחות עשירות של הנסיכות. מצודת בהלא מערכות אפלאג' להשקיה מדיה וקבצים בנושא הרי חג'ר בוויקישיתוף הרי חג'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קיימים נתונים שונים באשר לגובה הפסגה, ואלה מגיעים עד 3,075 מטר ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא עומאן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניית מפרשים

אוניית מפרשים (באנגלית: Sailing ship) היא ספינה גדולה המונעת בעיקר, או אך ורק, באמצעות מפרשים הממירים את אנרגיית הרוח לתנועה. ספינות מפרש שטו בימים מימי קדם ועד המאה ה-19, והיו אמצעי התעבורה העיקרי לשינוע סחורות ואנשים למרחקים גדולים. ספינות המפרש הוחלפו במאה ה-19 על ידי ספינות הקיטור ואחר כך על ידי ספינות מנוע. ספינות קטנות המונעות באמצעות מפרשים קרויות מפרשיות או סירות מפרש. קיימים סוגים רבים של מערכי מַעֲטֶה עבור דגמים שונים של ספינות מפרש, אך לכולם יש כמה מאפיינים משותפים. לכל ספינת מפרש יש גוף, מַעֲטֶה ולפחות תורן אחד שעליו תולים את המפרשים המניעים את הספינה באמצעות הרוח. קיימים שני סוגים עיקריים של מפרשים. מפרשים רוחביים בהם הסְקַרְיָה ממוקמת בניצב לכיוון תנועת האונייה ומפרשים אורכיים המותקנים לאורך האונייה. ג'ונקה KLD טונאס סמודרה תלת תרנית Lukin, James (1882). The History of a Ship from Her Cradle to Her Grave: With a Short Account of Modern Steamships and Torpedoes (New ed.). London: George Routledge & Sons. מדיה וקבצים בנושא ספינות מפרש בוויקישיתוף ספינות מפרש, דף שער בספרייה הלאומית בערך זה נעשה שימוש במילון ימאות (תש"ל), באתר האקדמיה ללשון העברית. המונח האנגלי המקורי הוא rigging שפירושו כלל החבלים, התרנים והמפרשים, וכו' Hull square sail yard מוט עגול ארוך לפרישת מפרש רוחבי fore-and-aft sail ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירדנית

ירדנית הוא אתר טבילה בנהר הירדן המיועד לצליינים נוצרים. האתר ממוקם דרומית למוצא הנהר מהכנרת, בין סכר דגניה לסכר אלומות בסמוך לקבוצת כנרת, והוא מצוי בבעלות הקבוצה. על פי המסורת הנוצרית, הטביל יוחנן המטביל את ישו בקאסר אל-יהוד, צפונית לים המלח ומזרחית ליריחו. במשך מאות שנים היה קאסר אל יהוד אתר חשוב לביקורי צליינים, ובסמוך לו הוקמו מנזרים ובתי הארחה. לאחר מלחמת ששת הימים הפך קאסר אל יהוד לאזור ספר, בגבול בין ישראל לירדן. כתחליף לאתר זה, לאחר הכרזה על האזור כשטח צבאי סגור במהלך מלחמת ההתשה, יזם משרד התיירות את הקמת האתר בשנת 1981. בעקבות זאת היה "ירדנית" לאתר הטבילה המוסדר היחיד בצדו הישראלי של הנהר, עד לפתיחתו מחדש של אתר קאסר אל יהוד, בשנת 2011. באתר נמצא קיר ועליו אריחי קרמיקה ארמנית, המציגים טבילת ישו בבשורה על-פי מרקוס 1, 9-11. בשפות שונות. הירדן באתר הטבילה ירדנית קרמיקות בכניסה לאתר קרמיקות בכניסה לאתר עם פסוקים מהברית החדשה קרמיקות בכניסה לאתר קרמיקות בכניסה לאתר קרמיקות בכניסה לאתר ליאור חן, "נהר זורם ביניהם: מעשה ההתהוות של שלושה אתרי טבילה לאורך נהר הירדן", עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית. מדיה וקבצים בנושא ירדנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ירדנית (באנגלית) שאול אמסטרדמסקי וצליל אברהם, הולי ביזנס בפודקאסט "חיות כיס", 20 בנובמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוליה

שוליה הוא אדם (צעיר בדרך כלל), הרוכש מקצוע, אוּמנות, מלאכה או מיומנות מסוימת בדרך של התלמדות אצל בעל מקצוע שהוא אומן מיומן. במסגרת ההתמחות משמש השוליה כעוזר לבעל המלאכה ולעיתים אף כמשרת. בעבר נרכשו מיומנויות רבות בדרך זו של הכשרה תוך כדי עבודה. בעולם המערבי החליפה את שיטת השוליות שיטת החניכות, המשלבת לימודים עיוניים וחניכות אצל בעלי מלאכה במסגרת חוקית ומבוקרת. בדרום-מזרח אסיה עדיין נלמדות מיומנויות רבות על ידי התמחות כשוליה. התפתחות השיטה קשורה בהתאגדות אמנים בגילדות בימי הביניים. אומנים מומחים ("מאסטרים") הורשו להעסיק וללמד שוליות. השוליה (או האפוטרופוס שלו) שילם עבור לימודיו בכסף או בעבודה וזכה בהכשרה, תרגול ולעיתים גם במגורים. לעיתים נדדו שוליות לעיר מרוחקת ממקום מגוריהם על מנת ללמוד אצל בעל מלאכה נודע. בסיום תקופת ההכשרה כשוליה (כשבע שנים בדרך כלל) המליץ בעל המלאכה בפני הגילדה שניתן לבטוח בשוליה כי ישמור על סודות הגילדה. אחרי שביצע עבודת מבחן ראויה, הוא הוסמך לדרגת "אומן יום", אומן שהכשרתו הושלמה ובאפשרותו להתפרנס מעבודתו אך אין באפשרותו עדיין לכונן סדנה או חנות משלו. אומני היום, כשמם, מצאו את פרנסתם בעבודה בשכר יומי אצל אוּמן אחר ובמעברם בין האומנים השונים סייעו להפיץ ידע וטכניקות חדשות באופן בלתי רשמי. אט אט התקדם השוליה למעמד של "אומן" ו"רב-אומן" שביכולתו להכשיר שוליות אחרים. אולם חלק מהשוליות נותרו במעמד של עוזרים בלבד, או נאלצו לנדוד בחיפוש אחר מורה אחר משנכשלו ברכישת המקצוע. שוליות בדרום-מזרח אסיה נפוצים בלימוד מיומנויות של אמנויות לחימה ומוזיקה. השוליה נותר אצל ה"מאסטר" במשך שנים רבות, כאשר בשנים הראשונות איננו עוסק כלל בתחום אותו הגיע ללמוד אלא עובד כמשרת ולומד להכיר את מנהגי המאסטר, סדר היום וכיוצא בזה.
טייפה

טייפה (בשפות סיניות׃ 氹仔島 פוג'יינית, הוֹקְייֵן: tiap á tó) הוא אי המהווה חלק ממקאו בסין. האי מרוחק 2.5 ק"מ מחצי האי מקאו. גודלו של האי הוא 1.5 ק"מ*3.5 ק"מ (6.33 קמ"ר). אוכלוסייתו, נכון ל-2013 מונה כ-92,000 תושבים. מרכז האי שטוח ברובו כאשר ממזרח מצויה גבעת טייפה הגדולה (159 מטר) (大氹山) וממערב גבעת טייפה הקטנה (小氹山). האי מחובר לאי הקרוב אליו קולון על ידי טומבולו (רצועת יבשה צרה) הנקראת Estrada do Istmo) 路氹公路 or 連貫公路) ולחצי האי מקאו על ידי מספר גשרים. מדיה וקבצים בנושא טייפה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטיקוס

האם התכוונתם ל... טיטוס פומפוניוס אטיקוס (109 לפנה"ס – 32 לפנה"ס) – רומאי ממשפחה עתיקה ועשירה, חבר בולט במעמד הפרשים וחברו הקרוב של מרקוס טוליוס קיקרו אטיקוס - סנאטור רומי אשר שימש כנציב יהודה, אביו של הרודס אטיקוס הרודס אטיקוס (בערך 101–177) – רטוריקן ופילוסוף יווני בן האסכולה הסטואית, איל הון, פילנתרופ ידוע ואזרח רומי נכבד אשר שימש כקונסול רומא למן 143 לספירה אטיקוס (אנ') – פילוסוף שפרח סביב שנת 175 לספירה וידוע רק מתוך חיבורו של אוסביוס מקיסריה, "הכנה לבשורה". אטיקוס מקונסטנטינופול – ארכיבישוף קונסטנטינופול אחרי מות ארסקיוס במרץ 406 ועד מותו ב-10 באוקטובר 425 או 426
דוד טביל ממינסק

המונח "נחלת דוד" מפנה לכאן. לערך העוסק בישיבה, ראו ישיבת נחלת דוד. הרב דוד טביל (טעביל, בכתיב יידי, תקנ"ד 1794 - תרכ"א 1861) שימש כרבה של מינסק, ונחשב בתקופתו כאחד מגדולי הדור, התפרסם בעיקר בזכות ספרו נחלת דוד. טביל נולד בליטא לרב משה רובין, והיה מגדולי תלמידיו של ר' חיים מוולוז'ין. שימש בראשית דרכו כרבה של סטויבץ, ואחר כך כרבה של העיר מינסק ונחשב אחד מגדולי הדור. בחייו הספיק להדפיס רק את ספר השו"ת והדרשות בית דוד בעיר ורשה בשנת תרי"ד 1854. ספרו המפורסם הוא נחלת דוד, הכולל חידושים חריפים על מסכת בבא קמא ובבא מציעא, נדפס לראשונה על ידי חתנו בווילנה בשנת תרכ"ד 1864, ואחריו נדפסו חידושיו על המסכתות בבא בתרא וחולין, ועל ברכות, מועד קטן ומעט על פסחים בשם דברי דוד בווילנה בשנת תרמ"ו 1886. הספר מתאפיין בהבאת דברי הראשונים בצורה תמציתית והסקת מסקנות לא בדרך של פלפול אלא בהיסקים לוגיים בדרך ישרה. כל חידושיו על התלמוד הבבלי יצאו במהדורה חדשה ומתוקנת בירושלים בשנת תשס"א 2001, על ידי הוצאת 'מיר' בשני כרכים. חתנו היה רבי שאול חיים הלוי הורוויץ, שעלה לארץ ישראל והקים את הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים. דוד טבל בן משה, ממינסק, נחלת דוד - שו"ת, בבא קמא, בבא מציעא, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. דוד טעביל בן משה ממינסק, דף שער בספרייה הלאומית
בנאי (מקצוע)

המונח "פועל בניין" מפנה לכאן. לערך העוסק במשחק מחשב, ראו פועל בניין (משחק וידאו). בנאי או פועל בניין הוא פועל המועסק בענף הבנייה. המונח מתייחס לפועלי בניין כלליים, אך גם לעובדים בעלי התמחות מיוחדת, כגון חשמלאים, נגרים, שרברבים, טייחים, ברזלנים, צבעים וטפסנים. (ראו גם: בעלי מקצוע, גופים ותפקידים בפרויקט בנייה) חשמלאי – הוא אדם שמקצועו הוא חשמלאות - חיווט חשמלי של בניינים, מכונות וציוד נייח. חשמלאי עוסק בהתקנת ציוד חשמלי חדש או בתחזוקת תשתית קיימת. טייח – פועל המתמחה בעבודה עם טיח, ותפקידו לטייח קירות חיצוניים או פנימיים. מניח לבנים – פועל שתפקידו להניח שורות לבנים או בלוקים. מפעיל ציוד מכני כבד – נוהג ומפעיל ציוד מכני הנדסי בפרויקט המערבים בנייה והנדסה. מקים ומאחזק פיגומים ומבני מתכת – העושים עבודתם בעזרת עגורן ואפרון נגר – אומן המתמחה בנגרות, במגוון סוגים של עבודה בעץ, ובהם בנייה, ריהוט ועוד. צבע – אדם שמקצועו סיוד וצביעה של קירות ודלתות. רתך איש מקצוע המתמחה בריתוך חומרים זה לזה. חומרים אלה עשויים להיות מתכות (כגון פלדה, אלומיניום, ברזל וכדומה), וכן חומרים פלסטיים או פולימרים אחרים. שרברב – בעל מקצוע בתחום צנרת מים או ביוב, המתמחה בהתקנתם ובאחזקתם של מערכות המשמשות באינסטלציה, בחימום ובניקוז מים. רצף – בעל מקצוע שתפקידו הוא כיסוי השטח באריחים או קרמיקה. נכון לשנת 2017, הקיף ענף הבניין בישראל כ-261.5 אלף עובדים, מתוכם כ-197 אלף תושבי ישראל, 54 אלף פלסטינים תושבי השטחים וכ-9.5 אלף עובדים זרים. על פי נתוני התאחדות בוני הארץ, כמחצית מעובדי הבניין הישראלים הם יהודים, ומחציתם ערבים ישראלים. השכר החודשי הממוצע בענף עמד ב-2017 על 9,256 שקלים - כ-91% מהשכר הממוצע באותה שנה. רק תושבים ישראלים יכולים לקבל תעודת מנהלי עבודה, מנופאים, מהנדסים והנדסאים, ועובדים זרים ניתן להעסיק רק בעבודות המוגדרות כעבודות 'רטובות'. ענף הבניה נחשב למסוכן בענפי העבודה בישראל, והסכנה לחייו של פועל בניין גבוהה פי 4 מזו של עובד תעשייה. בין השנים 2010–2015 היוו פועלי בניין למעלה מ-50% ממספר העובדים שנהרגו בעבודתם. הסכנה הבולטת בעבודה בענף היא נפילה מגובה, ולצידה סכנות נוספות כגון פגיעה מחפצים כבדים, קריסות, התחשמלות, פציעה מכלי עבודה ועוד. הנדסה אזרחית הנדסת מבנים בטיחות וגיהות בתעסוקה מעמד הפועלים מדיה וקבצים בנושא בנאי בוויקישיתוף אבי קליין, ‏דה-רגולציה כשוק ג'ונגל - המקרה של פועלי בניין, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 באוקטובר 2016 אור קשתי, סכנה על הפיגומים: כך מופקרים פועלי בניין בישראל, באתר הארץ, 7 בינואר 2016 נעה שפיגל, כשחיסכון חשוב יותר מבטיחות, עובדי הבניין משלמים את המחיר, באתר הארץ, 8 בינואר 2016 דיוויד סלע, הך פטיש: מיפקד כללי לפועלי הבניין, באתר ישראל היום, 1 במרץ 2019 טלי חרותי-סובר, "משלמים 6,500 דרך הבנק ו-4,500 בשחור במזומן. אסור להזמין אמבולנס אם נפצעים - אמרו שזה יקר מדי", באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2019 סקירת ענף הבניה בישראל 2017, התאחדות בוני הארץ ניצן צבי כהן, ‏עובדי ענף הבניין מתאחדים למאבק: "תוך כמה שנים לא יהיו פה עובדים ישראלים", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 24 באפריל 2017 ניצן צבי כהן, ‏דוח חדש: הסכנה לחיי עובד בניין גבוהה פי 4 מזו של עובד תעשייה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 ביולי 2017 תאונות עבודה בענף הבניין מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת ניצן צבי כהן, ‏דו"ח קשה של 'קו לעובד' מתפרסם ביום בו מת פועל בניין נוסף, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 1 ביולי 2018 ניצן צבי כהן, ‏דו"ח: עלייה של 14% במספר ההרוגים בתאונות בענף הבניין ב-2018, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בינואר 2019
תמור יעקובשווילי

תֶמוּר יעקובָּשווילי (או תמורי יעקובשווילי; בגאורגית: თემურ იაკობაშვილი; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וחוקר מדע המדינה, יהודי גאורגי (התנועה הלאומית - דמוקרטים). ב-31 בינואר 2008 מונה לתפקיד השר לענייני רה-אינטגרציה של המחוזות הבדלניים של גאורגיה. יעקובשווילי נולד למשפחה יהודית בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית. בשנת 1984 קיבל תואר בוגר בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. בהמשך למד לימודי דיפלומטיה באוניברסיטאות אוקספורד וברמינגהאם בממלכה המאוחדת עד לשנת 1998. ולמד, עד שנת 2002, לימודי "ביטחון בינלאומי" עם מלגה שקיבל מאוניברסיטת ייל. בין השנים 1990–2001 הוא עבד במקביל ללימודיו במשרד החוץ הגאורגי כאחראי על מחלקת ארצות הברית, קנדה ואמריקה הלטינית. נשוי ליאנה פרמר (Yana Fremer) ולזוג שני ילדים. מחוץ לגאורגית, אנגלית ורוסית הוא שולט גם בעברית. יעקובשווילי, הוא השר הממונה על המחוזות הבדלניים אבחזיה ודרום אוסטיה, בתוקף תפקידו הוא היה אחראי על ניסיונות ממשלת גאורגיה להשליט את מרותה על המחוזות הבדלניים. במהלך המלחמה בדרום אוסטיה באוגוסט 2008, הוא תקף את ממשלת ישראל, יחד עם מדינות המערב האחרות, והגדיר אותה ”בגידה ובושה”, על החלטתה להורות לחברות היצוא הביטחוני הישראליות להפסיק את אספקת הנשק לגאורגיה. מדיה וקבצים בנושא תמור יעקובשווילי בוויקישיתוף אנשיל פפר וגדעון לוי, שר גיאורגי ל"הארץ": השמדנו טנקים ומטוסים רוסים בזכות ישראל, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008 שר גיאורגי: ישראל צריכה להתגאות בצבא שלה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיבון קלוס

גיבון קלוס (שם מדעי: Hylobates klossii) מין בסוג גיבון שבמשפחת הגיבונים. המין מתאפיין בזרועותיו הארוכות העוזרות לו בצורת התניידותו על ידי נדנוד בין הענפים (suspensory behavior). הגיבון חסר זנב. משקל זכר בוגר הוא 5.6 ק"ג ונקבה בוגרת 5.9 ק"ג. צבע הפרווה שחור ואינו קשור למין. תפוצת המין באיי מנטאווי שמיקומו מערבית לאיי סומטרה, ביערות הגשם וביערות טרופיים ירוקי עד. המין מעדיף את צמרות העצים ומבלה בהם את חיו, הוא נח וישן בעצים רחבים בעלי ענפים מתפרסים, שעליהם מעט חרקים נושכים. הוא אוכל בעיקר פרות אך לא יבחל גם בפרחים ובחרקים. פרות בעלי תכולת סוכר גבוהה חביבים עליו במיוחד. הגיבון נע על האדמה למרחקים קצרים בלבד, הוא מטפס רק בעת עייפות ואחרי אכילה, רוב ניידותו היא על ידי קפיצות ארוכות מרחק (10 מטרים) בין ענפי העצים. גיבון קלוס הוא מונוגמי. הקבוצה מורכבת מזוג ומצאצאיהם. המין טריטוריאלי ופריטים מתבגרים ובוגרים מספקים הגנה מפני טורפים וגיבונים אחרים. מדיה וקבצים בנושא גיבון קלוס בוויקישיתוף גיבון קלוס, באתר ITIS (באנגלית) גיבון קלוס, באתר NCBI (באנגלית) גיבון קלוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבון קלוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון קלוס, באתר GBIF (באנגלית) גיבון קלוס באתר הרשימה האדומה של IUCN גיבון קלוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
האניבל המלין

האניבל המלין (באנגלית: Hannibal Hamlin;‏ 27 באוגוסט 1809 – 4 ביולי 1891) היה סגן נשיא ארצות הברית בשנים 1861–1865, תחת הנשיא אברהם לינקולן. קודם לתפקיד זה הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט מטעם מיין, וכן היה מושל מיין. המלין נולד בפריס שבמיין, נכדו של סטפן אמרי שכיהן כתובע הכללי של מיין. הוא למד באקדמיית חברון ולאחר מכן ניהל את החווה המשפחתית של הוריו והחזיק בשורת תפקידים לתקופות קצרות, בהם מנהל בית ספר, טבח, חוטב עצים ועורך שבועון. בשנת 1833 סיים לימודי משפטים והוסמך לעריכת דין. הוא עסק בתחום בהאמפדן, שבה חי עד 1848, והחל בשנת 1836 החל לעסוק בפעילות ציבורית. באותה שנה החל המלין לכהן בבית הנבחרים של מיין וכיהן בו עד 1841. בשנת 1839 לחם המלין במלחמת ארוסטוק ולאחריה, בשנת 1840, התמודד ללא הצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית. בשנים 1843–1847 כיהן המלין כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנת 1848 מונה לסנאט כממלא מקומו של הסנאטור ויימן מור. כהונתו נמשכה עד 1861, לאחר שהוא נבחר בשנת 1851 לכהונה שנייה. מראשית כהונתו הוא הביע התנגדות לעבדות והיה תומך נלהב בסיום מלחמת מקסיקו - ארצות הברית. כמו כן התנגד המלין לפשרת 1850 ולחוק קנזס נברסקה. במהלך תקופת כהונתו בסנאט, בשנת 1856, עבר המלין מהמפלגה הדמוקרטית לתמוך במפלגה הרפובליקנית. באותה שנה הוא התמודד למשרת מושל מיין ונבחר, אך בחר להתפטר כעבור כחודשיים מתפקידו וחזר לכהן בסנאט, לאחר שלא כיהן בו בין ינואר למרץ 1857. בשנת 1860 נבחר המלין למשרת סגן נשיא ארצות הברית, לאחר שהתמודד יחד עם אברהם לינקולן. המלין היה בין הדוחפים לפרסום הכרזת האמנציפציה ומתן היתר לחימושם של אפרו-אמריקאים. הוא השתייך להרפובליקנים הרדיקליים שתמכו בביטול עבדות מיידי ומהיר. יחסיו המקצועיים עם הנשיא לינקולן היו מוגבלים ובשנת 1864 בחר לינקולן באנדרו ג'ונסון כמועמדו לתפקיד סגן הנשיא. המלין כיהן כהונה נוספת בסנאט בין השנים 1869–1881. לאחר מכן הוא מונה לשגריר ארצות הברית בספרד (1881 - 1882) ולאחר שובו למדינה פרש מהחיים הציבוריים. המלין חי בבנגור שבמיין עד למותו. המלין היה אביהם של הגנרלים צ'ארלס המלין וסיירוס המלין ושל התובע הכללי של מיין האניבל אמרי המלין. אחיו, אלייה המלין, כיהן כראש עיריית בנגור. מדיה וקבצים בנושא האניבל המלין בוויקישיתוף האניבל המלין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) האניבל המלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) האניבל המלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המלין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המלין (Hameln) – עיר בת כ-60,000 תושבים (2005) במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה, כ-50 ק"מ מהעיר הנובר, המשמשת כיום בירת מחוז המלין-פירמונט. "החלילן מהמלין" – סיפור עממי המספר את אשר התרחש בעיר המלין בעת מגפת העכברים שפרצה בה בשנת 1284. אישים: הארי האמלין (נולד ב-1951) – שחקן אמריקאי המוכר בשל הופעתו בסדרת הטלוויזיה "פרקליטי אל איי". חניבעל המלין (1809–1891) – חבר בית הנבחרים של ארצות הברית והסנאט האמריקני, מושל מדינת מיין ובהמשך סגן נשיא ארצות הברית (1861–1865). מרק אנדרה המלין – פסנתרן וירטואוז קתרין המלין – גניקולוגית אוסטרלית
שבתאי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שבתאי – כוכב לכת במערכת השמש ערפילית שבתאי – ערפילית פלנטרית שצורתה מזכירה את כוכב הלכת שבתאי שבתאִי – מי שחבר בתנועת השבתאות אישים ששמם שבתאי: רבי שבתי – אמורא מהדור הראשון והשני לאמוראי ארץ ישראל אהרן שבתאי – משורר עברי, מרצה ומתרגם, אחיו של יעקב שבתאי יעקב שבתאי – סופר, מחזאי, פזמונאי ומתרגם קובי שבתאי – המפכ"ל הנוכחי במשטרת ישראל ננו שבתאי – משוררת, מחזאית ובמאית תיאטרון שחף שבתאי – שף ישראלי ק. שבתאי – שם העט של שבתאי קשב קלוגמן, עיתונאי יהודי פולני-ישראלי ארי בן שבתאי – מלחין ישראלי חיים שבתי – רב בעיר סלוניקי במאות ה-16 וה-17 שבתאי בן חיים – רב מועצה אזורית לכיש אחר: שבתאיים – משפחה בסדרת הפרפראים שבתאי (עש) – סוג של עש המשתייך למשפחת השבתאיים שבתאי השקד – מין של עש המשתייך למשפחת השבתאיי שבתאי לוז'ינסקי – ספינת מעפילים שבתי (שם פרטי) – שם פרטי או שם משפחה יהודיים. הוא גם המקור לשמות שפטל אישים ששמם הפרטי הוא שבתאי
נמל פותי

נמל הים של פותי (בגאורגית: ფოთის საზღვაო ნავსადგური, פּוֹתיס סאזר'וואוֹ נאווסאדגוּרי) הוא נמל ראשי בעיר הנמל פותי שבגאורגיה, לחופיו המזרחיים של הים השחור בשפך-נהר הריוני. עיר הנמל פותי היא צומת חשוב של פרויקט מסדרון התשתיות אירופה-קווקז-אסיה, הנמתח בקו טשקנט-אשגבאט-טורקמנבאשי-באקו-פותי ומשם ממשיך לעיר הנמל הרומנית, קונסטנצה ועיר הנמל הבולגרית, ורנה. המסדרון מחבר בין המדינות ללא המוצא לים של מרכז אסיה לקווקז ולמזרח אירופה. הרעיון לייסוד עיר הנמל הגיע זמן קצר לאחר שהאימפריה הרוסית כבשה את העיר, בשנת 1828, מידי עות'מאנים. בשנת 1858 קיבלה העיר מעמד של עיר נמל אולם הנמל לא נבנה עד לשנת 1899. בשנה זו הואצה בניית הנמל בראשות ראש העיר, ניקו ניקולדזה, והושלמה בשנת 1907. מאז נבנה הנמל מחדש מספר פעמים. הפעם האחרונה הייתה בחסותו של ממשלת הולנד והאיחוד האירופי. בשנת 2007, היה הספק הנמל 7.7. טון בשנה ו-185,000 קונטיינרים 20 רגל. באפריל 2008 נמכרו 51% ממניות הנמל לרשות ההשקעות איחוד האמירויות הערביות, אמירות ראס אל-ח'ימה. האמירות זכתה בזיכיון להפעלת נמל פותי, ופיתוח אזור התעשייה הצמוד אליו. המשקיעים אמורים לפתח את התשתיות הדרושות להפעלת הנמל כולל כל המתקנים. בנוסף, המשקיעים ינהלו את המתחם בתקופת הזיכיון, ויפעלו להגדלת נפח תעבורת המטענים בנמל. הזיכיון נינתן למשקיעים -49 שנים. אזור נמל פותי הוכרז כאזור סחר חופשי. בין החברות שהביעו עניין בזיכיון להפעלת הנמל היו שתי החברות הישראליות צים ואשטרום. ב-9 באוגוסט 2008, במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, הפציצו הרוסים את נמל פותי והבסיס הצבאי בסנקי. מדיה וקבצים בנושא נמל פותי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאורגית נמל פותי, באתר משרד התחבורה הימית של גאורגיה, (באנגלית) רז סמולנסקי, צים ואשטרום הגישו הצעות לפיתוח נמל פוטי שבגאורגיה, 29.10.2007, דה מרקר גאורגיה: כ-1,000 מפגינים בנמל פוטי נגד הרוסים, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2008 פרויקט מסדרון התשתיות אירופה-קווקז-אסיה (Transport Corridor Europe-Caucasus-Asia - TRACECA) - פרויקט כלכלי בינלאומי של מדינות מזרח אירופה, מדינות הקווקז ומדינות מרכז אסיה שהוקם ב-1993 במטרה לשפר את המסחר באירופה, הקווקז ואסיה על ידי יצירת מסדרון תשתיות שייחבר בינם לבין עצמם (האתר הרשמי). גאורגיה: הנשיא צפוי להכריז על משטר צבאי, באתר ynet, 8 באוגוסט 2008
סופטבול

סופטבול (באנגלית: Softball; מילולית "כדור רך") הוא משחק כדור הפופולרי בעיקר בארצות הברית. המשחק פותח על בסיס המשחק בייסבול וחוקי שני המשחקים דומים. לעיתים מתייחסים לבייסבול כ-hardball (מילולית "כדור קשה") כדי להבדיל בין המשחקים. ההבדל העיקרי בין סופטבול לבייסבול הוא הכדור בו משתמשים וחוקי ההגשה המאפשרים להגיש את הכדור בסופטבול רק בזריקה מלמטה. המשחק הומצא על ידי ג'ורג' הנקוק בשיקגו, אילינוי, ב-1887. משחק הסופטבול הראשון שוחק בעזרת כפפת אגרוף מגולגלת ככדור, ומקל מטאטא כמחבט. בהמשך סופטבול נתפס בעיקר כמשחק חובבים וכספורט הנשים המקביל לבייסבול, אך כיום ישנן גם ליגות מקצועיות לנשים ולגברים. שתי קבוצות, בנות תשעה שחקנים כל אחת, מתמודדות אחת נגד השנייה. המטרה של הקבוצה המתקיפה היא להכות בכדור באמצעות המחבט, ועל ידי הגעה רצופה לשלוש התחנות לחזור לבסיס הבית ולזכות בהקפה אחת. קבוצת ההגנה, מצד שני, צריכה לפסול את הרצה מהקבוצה המתקיפה בעזרת תפיסת הכדור באוויר, זריקת הכדור לבסיס אליו רצה או בעזרת נגיעה של הכדור ברצה ובכך למנוע ממנה להשיג נקודות. במשחקים האולימפיים, ענף הסופטבול היה אחד משלושה ענפים בו השתתפו רק נשים (השניים האחרים הם שחייה צורנית והתעמלות אומנותית). הוא הוכר רשמית כספורט אולימפי במשחקים באולימפיאדת אטלנטה ב-1996, אך ב-2005 הוחלט להוציאו מתוכנית המשחקים האולימפיים ומאז משחקי 2012 הוא לא נכלל בה. המשחק שוחק שוב במשחקי טוקיו 2020. מדיה וקבצים בנושא סופטבול בוויקישיתוף אתר הפדרציה הבינלאומית לסופטבול כל מה שרצית לדעת על: סופטבול, באתר ynet, 23 ביוני 2004 סופטבול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 16" Softball History - Chicago's Game ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנה ספרן

חנה ספרן (נולדה ב-28 ביולי 1950 בחיפה) נמנית עם המייסדות והפעילות המרכזיות בקואליציית נשים לשלום ונשים בשחור . הייתה שותפה להקמתו של מרכז המחקר הפמיניסטי - ספריה וארכיון בארגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה. היא חברה בצוות ההיגוי של המרכז ובפורום ההיסטוריוניות הפועל בתוכו. בין השנים 1996-1987 עבדה בארגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה. ספרן ממשיכה להתנדב ולפעול בארגון זה ובחיים הפמיניסטיים בישראל. היא הייתה בין מקימות קו החירום לנפגעות אלימות ומקלט החירום בחיפה. השתתפה בתוכנית העמיתים של מכון השל. ספרן היא גם חוקרת היסטוריה פמיניסטית, ולימדה לימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה, במכללת עמק יזרעאל ובשלוחה של אוניברסיטת לסלי בארץ שהפכה למכללה האקדמית לחברה ואמנויות בנתניה. את עבודת הדוקטורט שלה, אותה השלימה באוניברסיטת חיפה בשנת 2001, כתבה "על השפעתו של הפמיניזם האמריקני על התנועה לזכות בחירה לנשים ביישוב היהודי (1926-1919) ועל התנועה לשוויון הנשים בישראל (1982-1971)". בשנת 2006 התפרסם ספרה: "לא רוצות להיות נחמדות: המאבק על זכות הבחירה לנשים וראשיתו של הפמיניזם החדש בישראל". כותרת הספר היה ציטוט מדבריה של אחת ה-34 הפמיניסטיות שאותן ראיינה בעבודת המחקר שלה. ספרן פרסמה טור קבוע בעניינים פמיניסטיים בדף המידע של "אשה לאשה" ומשמיעה את דעותיה בעניינים מדיניים וחברתיים באתר ynet ובבימות נוספות. ספרן מתגוררת בחיפה. היא אם לשניים, בעבר חלקה את חייה עם בן זוג והיא חיה כיום עם בת זוג. היא מגדירה את עצמה כלסבית כל עוד קיים דיכוי של החירות של נשים לבחור את סגנון החיים שלהן ולבטא את המיניות שלהן באופן חופשי. על פעילותה לקידום זכויות נשים בישראל, קיבלה ספרן בשנת 2004 את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג. לא רוצות להיות נחמדות: המאבק על זכות הבחירה לנשים וראשיתו של הפמיניזם החדש בישראל, פרדס הוצאה לאור, 2006 ספרן, ח. ובר-דין, ת. (עורכות), (2013). אשה לאשה פמיניסטית, שלושים שנות פעילות. חיפה. פרדס הוצאה לאור. ספרן, ח. וחייקין, ר., (2013). בין סחר בנשים לזנות: גלגולו של מאבק חברתי. בתוך: הרצוג, א. ושדמי א. (עורכות). בשרודמים: זנות, סחר בנשים ופורנוגרפיה בישראל. (עמ' 257-237). חיפה: פרדס הוצאה לאור. ספרן, ח. (2011). פמיניזמ[ים], נשים ומגדר במרחב האקדמי, המשפט טז(2-1), עמ' 342-321. ספרן, ח., (2009). בין אקדמיה לקהילה פמיניסטית: לימודי נשים בישראל. בתוך: אופלטקה, י. והרץ-לזרוביץ, ר. מגדר ואתניות בהשכלה הגבוהה בישראל (עמ' 188-169). חיפה: פרדס הוצאה לאור. ספרן, ח., (2006). "פמיניזם – המהפכה שכאילו לא היתה", כוורת, 13, כתב העת של החוג למדעי ההתנהגות, המכללה למנהל, ראשון לציון, עמ' 48-45. ספרן, ח., (2006). "החלום ושברו או אגדת ההזדמנויות השוות: נשים מהגרות ובנייתה של חברה שוויונית בישראל", תרבות דמוקרטית, כרך 10, מגדר וחברה בישראל, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, עמ' 408-395. על הספר "לא רוצות להיות נחמדות" אשה לאשה פמיניסטית, 30 שנות פעילות הבלוג של חנה ספרן נרי ליבנה, פתאום היא הבינה שהיא רוצה אישה, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2004 בילי מוסקונה­ לרמן, תשאירו את הסטראוטיפים בחוץ, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2001 חנה ספרן, חיפה מתכחשת לעברה, באתר ynet, 9 באוגוסט 2008 חנה ספרן: לסבית בעולם קווירי. זקנה בעולם של צעירות, סרטון באתר יוטיוב, 31 בינואר 2017 רוני דורי, "נשים לא רק מובילות את המחאה הזאת, הן אלה שישמרו אותה לאורך זמן", באתר כלכליסט, 30 במרץ 2023 חנה ספרן (1950-), דף שער בספרייה הלאומית חנה ספרן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אקסונוקלאז

אקסונוקלאזות (באנגלית:Exonuclease) הם אנזימים החותכים נוקלאוטידים בודדים מקצה של שרשרת פולינוקלאוטידית (כגון גדיל DNA). החיתוך נעשה על ידי הידרוליזה של קשר פוספודיאסטר מקצה '3 או קצה '5 של הפולינוקלאוטיד. החיתוך של האקסונוקלאז הוא "חיתוך כללי", ולא ספציפי לרצפים מסוימים, כמו החיתוך שעושים אנזימי רסטריקציה. דוגמה לאנזים עם יכולת אקסונוקלאז הוא DNA-פולימראז-1 (DNA polymerase I). פול-1 משתמש ביכולת האקסונוקלאז כדי לחתוך את ה-RNA פריימר במעלה הזרם מאתר סינתזת ה-DNA, מקצה '5 לקצה '3. לאחר החיתוך, פול-1 מסנתז נוקלאוטידים חדשים להחליף את הפריימר שהוסר. לפול-1 ישנה גם יכולת אקסונוקלאז מ-'3 ל-'5 המאפשרת לו להגיה אחורה ולתקן טעויות תוך כדי סינתזה של DNA. בחיידקים קדומים ובאאוקריוטים, אחד מהמסלולים המרכזיים לפירוק RNA נעשה דרך קומפלקס רב-חלבוני בשם אקסוזום, המורכב בעיקר מאקסוריבונוקלאזות עם יכולת חיתוך מ-'3 ל-'5. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.