פאניצה

פאניצה בע"מ (באיטלקית: Panizza Srl) היא חברת אופנה איטלקית המתמחה בייצור כובעי לבד. החברה הוקמה על ידי ג'ובאני פאניצה יחד עם נטה גמבה ואנטוניו פרי בשנת 1879, בג'יפה שבוורבאנו העליון בפיימונטה. מאוחר יותר עבר הייצור למונטווארצ'י בטוסקנה. ייצור כובעי לבד היה מסורתי באזור וורבאנו העליון שעל חופי אגם מאג'ורה מאז המאה השמונה עשרה. חברת פאניצה נפתחת במטרה לייצר כובע לבד איכותי. הלוגו הראשון של פאניצה הורכב מנשר אימפריאלי, סמל של כוח ועקשנות, כוכב שאפשר לסמוך עליו, שתי חצאי כדור לכבוש, והעוגן, סמל האגם עליו השקיף הממסד. החברה של ג'ובאני פניצה שאפה, עם ייצור מגוון מאוד, לכבוש שוקי עילית באיטליה ואף יותר מכך, בחו"ל, להתפרסם לצד בורסלינו מאלסנדריה על איכות מוצריה. בגזרת הכובעים, הזמנים הארוכים הנדרשים לייצור ידני של לבד הביאו בסופו של דבר לייצור ידני יקר, בהמשך בתי המלאכה הקטנים חלפו מן העולם העולם עם פרוץ המהפכה התעשייתית. מאחר שהשטחים שבהם החזיק המפעל לא הספיקו, ב-26 באוגוסט 1882 השתלטה החברה על אדמת 'בית חווה' כדי להרחיב את מבנה הייצור. עם זאת, באפריל 1884 רכשה החברה את הקרקע מהבעלים הקודם. קו הייצור הותקן כולו מתחת לכביש הארצי, ומעליו נותר רק המחסן וביתו של ג'ובאני פניצה. בתחילה המכונות הורידו את הצורך בעבודה, אך עם הגדילה בייצור ירדו העלויות ונוצר ביקוש גבוה. שני העשורים האחרונים של המאה התשע-עשרה היו סוערים למדי ולמגזר הכובעים לא הייתה מנוחה, במיוחד באינטרה שבה ריכוז העסקים הקטנים היה גדול. אלו היה שנים קשות גם מנקודת מבט של יחסי תעשייה. שביתות ונעילה השפיעו על המפעלים באזור. ב-1893 פג החוזה עם השותף הראשון של פניצה, פרי, וארבע שנים לאחר מכן יצר פניצה חברה עם משפחתו של נטה גמבה, שילדיה, נכדיה וניניה ממשיכים לנהל את מפעל הכובעים עד היום. במשך שנים רבות המשיכה פניצה לייצר לבד ב"פבריצ'טה", כ-3 ק"מ מהמפעל הראשי. הבעיה הגדולה ביותר איתה נאלץ תמיד מפעל הכובעים להתמודד הייתה חוסר המקום למבנים שלו. מכיוון שהמפעל היה דחוס בין האגם וההרים, המפעל מעולם לא היה מסוגל להגיע ממדים גדולים אפילו בתקופה המשגשגת ביותר. עם זאת, בשנת 1933 נבנה בניין חדש לאחר ייבוש ביצה באזור. 11 שנים לאחר מותו של פניצה באוקטובר 1954, נטשה משפחת גמבה את העסק. רק ב-1972 חזר אנטוניו גמבה לכהן כמנכ"ל המפעל, שנסגר ב-1981. כיום הייצור עבר למונטווארצ'י בטוסקנה, בבעלות Cappellificio Falcus, שהפך לסוחר ויצרן מאז שנות ה-90. המנכ"לית הנוכחית היא לורה גמבה, נינה של נטה גמבה, ידידו ושותפו של המייסד ג'ובאני פניצה. בשנת 1976, תערוכה שאורגנה על ידי טכנאי מפעל הכובעים הציעה השראה ראשונה ליצירת תערוכת קבע. ב-30 ביוני 1986 התחייבו הבנאים המעורבים בפיתוח השטח מחדש למסור שני חדרים לשימוש כמוזיאונים. התערוכה החינוכית והאיורית, שהוקמה במהלך 1993, נפתחת לקהל ב-1 במאי 1994. אנטוניו גמבה תרם לעירייה את המוזיאון הקיים כיום בג'יפה, ויצר קרן נדבנות כיצירה חופשית לטריטוריית המוצא. ב-2022 הוקם סניף של החברה בישראל. כובעי החברה מהווים תחרות לחברת בורסלינו על הציבור החרדי יחד עם פרסטר וברון כובעים לה הנתח הגדול של השוק בארץ. Franco Mondolfo, Tanto di Cappello. Il Copricapo da Uomo nella sua storia. I materiali, la lavorazione, il museo verbanese, Edizioni Alberti, Verbania, 2006. אתר האינטרנט הרשמי של חברת פאניצה Musei dell'artigianato: oltre 300 collezioni in Italia. Touring Editore. 2003. ISBN 978-88-365-2818-9. (consultabile anche online) I musei delle aziende: la cultura della tecnica tra arte e storia. FrancoAngeli. 2001. ISBN 978-88-464-3273-5. (consultabile anche online) "Tracce". 17. Edizioni Tracce. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה) Dizionario della moda 2010. Dalai Editore. 2009. ISBN 978-88-6073-608-6. ((הקישור אינו פעיל, anche online)) Merli, Stefano (1976). Proletariato di fabbrica e capitalismo industriale: il caso italiano, 1880-1900. La Nuova Italia. "L'industria del cappello di feltro celebrata a Montevarchi". 13 באפריל 2017. {{cite news}}: (עזרה)