laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית אוסישקין

האם התכוונתם ל... בית מנחם אוסישקין (ירושלים) – מבנה בשכונת רחביה בירושלים בו התגורר מנחם אוסישקין. מבנה זה מכונה גם "בית מחניים". בית אוסישקין (תל אביב) – בית נוסף של משפחת אוסישקין בפינת הרחובות אלנבי והירקון בתל אביב. מוזיאון בית אוסישקין – מוזיאון לטבע ולהיסטוריה בקיבוץ דן. אולם אוסישקין – אולם כדורסל שהיה ממוקם בתל אביב ששימש כאולם הבית של הפועל תל אביב.
בית ארתור רופין

בית ארתור רופין הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב רמב"ן 30. ארתור רופין היה ממיסדי שכונת רחביה, בהיותו זה שהחליט על רכישת הקרקע מהכנסייה היוונית אורתודוקסית על ידי חברת הכשרת היישוב. את ביתו של רופין תכננו האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר שתכננו מבנים רבים נוספים בשכונה. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי, אולם שילב מספר מוטיבים מזרחיים. הבנייה החלה בשנת 1924 והסתיימה בשנת 1925. היה זה אחד המבנים הראשונים בשכונה שנבנה על ידי פועלים עבריים. את פנים המבנה עצבה רעיתו של ארתור רופין - חנה. על בניית הבית מספר רופין סיפר בזכרונותיו: "סולל בונה הבונה את ביתי, עדיין אין לו ניסיון בחציבת אבנים. הינני, למעשה, הראשון שבונה באבנים יהודיות" — ארתור רופין, פרקי חיי, כרך ג', עמ' 106. בעת הקמתו היה לבית קומה אחת, ובגינת הבית נבנתה בקתת גנן. הקומה השנייה נוספה בשנת 1931 והושכרה לדיירים. בביתו נהג ארתור רופין להיפגש עם מנהיגי היישוב העברי (ובהם אחד העם וחיים ארלוזורוב) ומנהיגי המנדט הבריטי (ובהם הנציב העליון ארתור ווקופ). ש"י עגנון נהג לבקר בבית דרך קבע. רופין נפטר מהתקף לב בעודו עובד בגינתו, בשנת 1943. חנה רופין התגוררה בבית עד פטירתה בשנת 1985. בשנת 1989 נוספו למבנה ארבע קומות, בתכנונם של האדריכלים דורית ודורון הוק. המבנה המקורי נהרס ברובו ורק החזיתות נותרו. בית ארתור רופין, 1925 - 1937 קשתות בדלת ובחלונות בבית רופין בקתת הגנן בבית רופין אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006 ארתור רופין, פרקי חיי, תל אביב 1968. מדיה וקבצים בנושא בית ארתור רופין בוויקישיתוף מידע על בית ארתור רופין בקטלוג הספרייה הלאומית
חילוני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סֵקוּלָרִי (אנ') או טֶמְפּוֹרָלי – שאינו קשור לדת ולקודש (בעיקר בעולם הנוצרי/מערבי), של העולם הזה; בהשאלה: אימננטי, מטריאליסטי, נטורליסטי הדיוט, עמאי – בנצרות, מי שאינו איש כמורה כמורה חילונית (אנ') – אנשי דת נוצרים שאינם כפופים לנדרים חמורים אח חילוני – אדם החבר במסדר דתי בנצרות המערבית, אך איננו נזיר מוסד חילוני (אנ') – אגודות קתוליות שחבריהן חיים "בעולם", ולא כחברה דתית סגורה לורדים חילוניים – חברי בית הלורדים שאינם כמרים בכנסיית אנגליה חילון – צמצום מעמד הדת בחברה חילוניות – השקפה המבקשת לנהל את המרחב הציבורי לפי שיקולים חילוניים, בלי נגיעה לדת הומניזם חילוני – זרם במוסר ובהומניזם המתבסס על ערכים נטורליסטיים חילונים – קבוצה חברתית במדינת ישראל, החלק מהציבור היהודי שזיקתו לדת היא הנמוכה ביותר
סטורם

סטורם (באנגלית: Storm, בעברית: "סופה") היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Giant-Size X-Men #1 ממאי 1975 ונוצרה על ידי הכותב לן ויין והמאייר דייב קוקראם. סטורם היא האלטר אגו של אורורו מונרו (לעתיד אורורו איקאדי טצ'אלה), חברה בכירה בקבוצת האקס מן, המורכבת ממוטאנטים שונים שבראשה פרופסור אקס. כוחותיה הם שליטה מוחלטת במזג האוויר. אמה הייתה משבט אפריקאי מיוחד, והיא התחתנה עם צלם טבע אמריקאי, שלימים היה אביה של סטורם. סטורם נולדה באמריקה, וכשהייתה בת חצי שנה עברה משפחתה למצרים. לאחר חמש שנים במצרים, התרסק מטוס לתוך ביתם של משפחת מונרו. בתאונה נהרגו הוריה של סטורם, אך היא שרדה. סטורם סובלת מקלסטרופוביה (פחד ממקומות סגורים) כנראה בגלל תאונה זו. בשנים שלאחר מכן עבדה ככייסת במצרים ונשלטה על ידי מלך הצללים, ישות טלפתית חזקה מאוד מממד אחר, עד שמצא אותה שם פרופסור אקסבייר, ולקח אותה איתו לבית ספרו. בעיני שבט קטן של אפריקנים היא נחשבת לסוג של אלה. בנה (לא ביולוגי, אלא נקרא כך עקב הצלתו מיד לאחר לידתו) מיג'נרי חי עם אמו הביולוגית באפריקה. פעמים רבות הייתה סטורם מנהיגת האקס-מן, היא בעלת כוחות פיזיים חזקים ביותר ויכולת מנהיגות. דמותה של סטורם מדורגת במקום ה-42 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותה של סטורם בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"אקס-מן: העתיד שהיה" גילמה השחקנית האלי ברי. את דמותה הצעירה בסרטים "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה" גילמה השחקנית אלכסנדרה שיפ, שגם הופיעה בקמע ללא קרדיט ב"דדפול 2". דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Heroes: #42 - Storm ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ABA

האם התכוונתם ל... חומצה אבציסית ABA (ליגת כדורסל) – ליגה שהתמזגה עם NBA ABA (ליגת כדורסל, 1999) – ליגת כדורסל חצי מקצועית אמריקאית שהוקמה בשנת 1999 ABA (טיפול) – שיטה לטיפול בתסמונות הקשת האוטיסטית המתבססת על פסיכולוגיה ביהיביוריסטית ABA (עיצוב ניסויים) – שיטה לעיצוב ניסויים מדעיים כמותיים דלי משתתפים ABA האגודה האמריקאית לצפרות ABBA – להקת פופ
הספר הלבן

האם התכוונתם ל... ספר לבן (White paper) - דו"ח או מדריך רשמי המתייחס לבעיות ולפתרונן. במדינות חבר העמים הבריטי מתייחס המושג למסמך ממשלתי המתאר את מדיניות הממשלה. הספרים הלבנים – שלושה ספרים לבנים שפרסמה בריטניה בנוגע לארץ ישראל תחת המנדט הבריטי הספר הלבן (1922) – שפורסם על ידי וינסטון צ'רצ'יל בשנת 1922 הספר הלבן (1930) – שפורסם על ידי סידני וב (לורד פאספילד) בשנת 1930 הספר הלבן (1939) – שפורסם על ידי מלקולם מקדונלד בשנת 1939 הספר האדום (פירושונים) הספר הכחול (פירושונים)
צחי בן ציון

יצחק (צחי) בן ציון (נולד ב-6 בפברואר 1964), רופא, פסיכיאטר וסקסולוג ישראלי. משמש כפסיכיאטר הראשי של מחוז דרום של שירותי בריאות כללית וכמנהל המרפאה לבריאות מינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי "סורוקה" לנגב. בעבר כיהן כסגן-מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וכפסיכיאטר הראשי של קופת חולים לאומית. פרט לפעילותו הרפואית, נודע גם כמספר סיפורים וכאמן סטנד-אפ. בן ציון נולד בבת ים לאביו שלמה-נתנאל שהיה מורה ולאמו אלקה שהייתה ספרנית. הוריו היו ניצולי שואה ילידי בוקובינה, שעלו מרומניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 16, והמשיך מיד ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בצה"ל שירת בחיל המודיעין. לאחר מכן החל ללמוד מתמטיקה בטכניון, אך החליט לשנות כיוון אחרי שנה, ועבר ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר סיום לימודי הרפואה ב-1990, התמחה באורולוגיה, אך בשל רצונו לעבוד כרופא מין, פרש במחצית ההתמחות ופנה להתמחות בפסיכיאטריה - אותה השלים ב-1998. לקראת סוף ההתמחות בפסיכיאטריה נסע להולנד והשתלם ברפואת מין. הוא בעל הסמכה לרפואת מין מהאיגוד האירופי לרפואת מין FECSM. כמו כן השתלם בדנמרק ואיטליה וזכה לתואר מומחה אירופי לטיפול בהפרעות במצב רוח וחרדה ESAMD. בן ציון כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, ומנהל המרפאה לטיפול בהפרעות ובתפקוד המיני והזוגי במרכז. משמש כמזכיר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני וחבר באיט"ם - האגודה הישראלית לטיפול מיני. ייסד וניהל את פורום הסקסולוגיה הראשון בעברית באינטרנט, מנהל פורום מין וזוגיות באתר האינטרנט של שירותי בריאות כללית, שם מוצגות גם הרצאותיו. כיום מנהל את פורום ההפרעות בתפקוד המיני באתר "כמוני". ב-2010 עזב בן ציון את בית החולים סורוקה לאחר מחלוקת עם הנהלת בית החולים, לאחר שלטענתו סירבה לנקוט הליכים נגד רופא בכיר שתקף אותו מילולית וגרם לו להתקף לב. הוא מונה לתפקיד הפסיכיאטר הראשי ומנהל השירות הסקסולוגי בקופת חולים לאומית.הוא היה שותף בכיר בעצוב הרפורמה בבריאות הנפש והקים ארבע מרפאות בריאות נפש מחוזיות וקרא להן מרפאות "ציפור הנפש". לקראת כניסת הרפורמה בבריאות הנפש לתוקפה, התבקש בן ציון לשוב לשירותי בריאות כללית ולהקים מחלקה חדשה לבריאות הנפש במחוז הדרום ולשוב לנהל את המרפאה לבריאות מינית ב"סורוקה". בשנים 2014, 2015 נבחר לאחד ממאה הרופאים הטובים בישראל מטעם המגזין "פורבס". ב-2012 הרצה במסגרת אתר ההרצאות TED. במאי 2018 עלתה לשידור בערוץ רשת התוכנית "הזדמנות אחרונה לאהבה" העוסקת בזוגות העומדים בפני גירושין, ובה משמש בן ציון כמגשר בין בני הזוג. בן ציון נשוי ואב לארבעה, גר בעומר. סקס: לא מה שחשבת, הוצאת אורנית, 2003 סודות מחדר המיטות עם ד"ר צחי בן ציון - המדריך למיניות בריאה, הוצאה עצמית, 2020 דף הפייסבוק של בן ציון צחי בן ציון בהרצאה באוניברסיטת בן-גוריון אייל טואג, לימור גל, המופע של דוקטור סקס, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2007 יעקב לויתם, דוקטור, תצחיק אותי, באתר ישראל היום, 9 באוקטובר 2015 יואב בירנברג, דוקטור love, באתר "ידיעות אחרונות", 16 במאי 2018 בן-ציון נקרא על שם סבו איזידור-יצחק, שהיה אף הוא רופא ונספה בשואה. מיטל יסעור בית-אור, ד"ר צחי בן ציון הותקף מילולית ע"י רופא ולקה בלבו, באתר ynet, 15 באפריל 2010 עוזב בשיא, בפורטל הדרום "דרומי" הרופאים הטובים בישראל של פורבס, בדף הפייסבוק של בן ציון Loving Communication: Itzhak "Zahy" Ben-Zion at TEDxBGU
לקסיקון אופק לספרות ילדים

לקסיקון אוֹפק לספרות ילדים הוא לקסיקון בשני כרכים הכולל כאלפיים ערכים, ונועד להביא בקיצור את תולדות מחברי ספרי הילדים ואת עיקרי יצירותיהם. הוא נערך על ידי ד"ר אוריאל אופק ויצא בהוצאת זמורה ביתן, תל אביב, בשנת 1985. הכרך הראשון כולל את הערכים מהאות א' עד כ', והכרך השני את שאר הערכים. הלקסיקון נערך במשך עשרים שנה. עורך הלקסיקון, אוריאל אופק, מבהיר במבוא לספר כי מקצוע ספרות ילדים הוא בעל השפעה עמוקה על גיבוש טעמנו ועיצוב אישיותנו, ובכך הוא מדגיש את חשיבות הלקסיקון. בלקסיקון נכללים מחברים מהסוגים הבאים: סופרים קדוּמים, כמו איסופוס היווני או ברכיה הנקדן. סופרים למבוגרים הנקראים בעיקר על ידי ילדים ונוער, כמו דניאל דפו שחיבר את "רובינזון קרוזו". סופרים הכותבים הן לצעירים והן למבוגרים, אך הדגש בכתיבתם הוא לצעירים. הוגי דעות, מחנכים, מו"לים, עורכי עיתונים ואומנים העוסקים בספרות הילדים, כמו משה דפנא ומשה אהרון בייגל. סופרים הכותבים בעיקר לצעירים, כמו עמוס בר ופוצ'ו, מרי מייפס דודג'. בכל ערך יש פרטים על חיי הסופר, על ייחודו ועל יצירותיו וכן פירוט, עד כמה שניתן, של יצירותיו. תלמה אדמון, עשרים שנות עבודה, מעריב, 13 בדצמבר 1985
עידן סרור

עידן סרור (נולד ב-5 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל גדרה מליגה ב'. סרור החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת 2005 הושאל השחקן להפועל פתח תקווה לשתי עונות (עד לסיום עונת 2006/2007). בעונה הראשונה בקבוצה לא זכה לדקות משחק רבות, גם בגלל סכסוך עם מאמן הקבוצה דאז, אייל לחמן. בעונתו השנייה בפתח תקווה (לאחר עזיבת לחמן) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, למרות יכולת אישית טובה של השחקן. בשנת 2007 היה שותף השחקן לעליית הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות, ולאחר מכן חזר סרור להפועל תל אביב. בתחילת עונת 2007/2008, לפני יציאתה של הפועל תל אביב למחנה אימונים, הוצע לסרור חוזה ארוך-טווח, אך האחרון סירב. בתגובה החליטה הנהלת הפועל תל אביב להשאירו בארץ בזמן מחנה האימונים. בעזרת סוכנו ועורך דינו חשד סרור כי החוזה עם הפועל תל אביב לא תקף, לפי התקנה כי קטינים לא יכולים לחתום על חוזה שאורכו מעל ל-4 שנים. הנהלת הפועל מצידה טענה כי החוזה תקף, מפני שהחוק נחקק לאחר חתימת החוזה. בורר מטעם ההתאחדות לכדורגל קבע כי טענותיו של סרור לא מתקבלות וחוזהו תקף. לאחר עונה בה לא מצא את מקומו בהרכב האדומים היה סרור חלק מעסקה, במסגרתה עבר לעירוני קריית שמונה יחד עם חברו לקבוצה דני בונדר, ובתמורה קיבלה הפועל תל אביב את החלוץ עדן בן בסט. בעונת 2009/2010 הושאל שוב להפועל פתח תקווה, ובסופו של דבר שוחרר מהפועל תל אביב. לקראת עונת 2010/2011 חתם סרור בקבוצת הפועל רמת גן, ובפברואר 2011 עבר למ.ס. אשדוד, שם שיחק עד תום העונה. לאחר מכן חיפש לעצמו קבוצה, ובנובמבר 2011 עבר לשחק לראשונה בקריירה בקבוצה שלא מליגת העל, וחתם בשורות מ.ס. כרמיאל/צפת מליגה א'. בינואר 2012 חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית. את עונת 2012/2013 החל בקבוצת אורתודוקסים לוד מליגה א', וב-20 בנובמבר 2012 חתם בקבוצת הפועל מרמורק. בספטמבר 2013 הושאל לקבוצת מכבי באר יעקב. ב-15 בספטמבר 2014 חתם סרור בקבוצת בני אילת מליגה ב', במדיה כבש עשרה שערים עד תום העונה וסייע לה להעפיל לליגה א'. בעונת 2015/2016 המשיך סרור בבני אילת וכבש חמישה שערים בליגה א'. בקיץ 2016 חתם סרור בקבוצת הפועל הוד השרון מליגה א'. ב-28 באוקטובר 2017 עזב את הקבוצה והושאל לעירוני בני כאבול מליגה ב', במדיה ערך שתי הופעות, וב-22 בנובמבר 2017 עבר לבית"ר כפר סבא מליגה א'. ב-24 ביולי 2018 חתם סרור בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א', אך כעבור חודש שוחרר מבלי ששיחק במדי הקבוצה, וב-23 בספטמבר חתם בהפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום. ב-27 במאי 2019 חתם בשמשון בני טייבה מליגה ב', וב-27 בנובמבר 2019 עבר לבית"ר פתח תקווה מאותה הליגה. עידן סרור, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עידן סרור, באתר Transfermarkt עידן סרור, באתר WorldFootball.net עידן סרור, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה רון עמיקם, נוף לכנרת: עידן סרור בדרך למטה, באתר nrg מעריב, ‏1 באוקטובר 2011 הדר יעקבי, ‏עידן סרור: "חשבתי שאני כוכב וירדתי עד לליגות הנמוכות", באתר ערוץ הספורט, 22 ביולי 2023 שמעון אלבז, עידן סרור חתם בכרמיאל: "עוד אחזור לליגת העל", באתר ynet, 9 בנובמבר 2011 מיכאל וייסרמן, מעבר מפתיע? עידן סרור חתם ברובי שפירא, באתר דאבל פס, 24 ביולי 2018
קאופהאוס דס וסטנס

הקאופהאוס דס וסטנס (בגרמנית: Kaufhaus des Westens - "חנות הכלבו של המערב") או בקיצור קה-דה-וה (בגרמנית: KaDeWe) היא חנות כלבו בטאואנצינשטראסה במערב ברלין, בירת גרמניה. החנות היא השנייה הגדולה ביותר באירופה אחרי הרודס הבריטית: שטחי המכירה של החנות עולים על 60,000 מ"ר, ונמכרים בה 380,000 מוצרים. בחנות מבקרים מדי יום בין ארבעים לחמישים אלף לקוחות. חנות הכלבו נוסדה בשנת 1905 על ידי הסוחר היהודי אדולף יאנדורף (Adolf Jandorf). מבנה החנות נבנה על ידי האדריכל אמיל שאודט. שאודט תכנן מבנה בן חמש קומות, בו היו 27 מחלקות ו-24,000 מ"ר של שטחי מכירות. החנות נפתחה לקהל במרץ 1907 תחת הלוגו "המערב החדש" (בגרמנית: Neuer Westen) המרמז על התפתחות אזור זה של ברלין עם הקמת תחנת אס באן צו הסמוכה לגן הזואולוגי. הקמת תחנת האו באן בכיכר ויטנברג השפיעה על בחירת מיקום החנות. יאנדורף תכנן את חנות הכלבו בסגנון חנויות הכלבו שהיו באותה עת בארצות הברית, ולמעשה שילב חנויות מתמחות רבות תחת קורת גג אחת. חזית המבנה תוכננה בסגנון מאוד שמרני וצנוע, אולם תוכן החנות תוכנן בפאר רב, תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות. כך למשל קושרו כל עומדות הקופה בחנות במערכת שליחת הודעות פנאומטית לקופה מרכזית. המבנה הואר כולו בחשמל והיו בו 20 מעליות (שני חידושים טכנולוגיים נדירים בברלין של אותה עת). בשל חידושים אלה, המבחר הרב, גודל החנות ואיכות הסחורה, הפכה החנות במהרה לאתר הקניות המועדף על תושבי ברלין. החנות אף השפיעה על סביבתה, והרחוב בו נמצאת החנות - רחוב טאואֶנצין (Tauentzienstraße) הפך מרחוב מגורים לרחוב מסחרי. בשנת 1927 עברה הבעלות בחנות לחברת הרטי בבעלות איש העסקים היהודי הרמן טיץ. בין השנים 1929–1930 הורחבה החנות על פי תכנון של האדריכלים שאודט ושטרֶמינג (Schaudt ו-H. Ströming). על גג המבנה נבנתה חצר מקורה זכוכית ובחצר זו הוצבו כיסאות נוח לרווחת הקונים. החנות נפגעה בשפל הכלכלי הגדול ובנק דרזדן אף החל בהליכי פשיטת רגל נגד החנות, אולם לבסוף הוחלט על תוכנית שיקום של החנות והיא אף התחילה להרוויח. בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הולאמה החנות ונרכשה מהמדינה על ידי גאורג קארג בעבור 50,000 רייכסמארק. בניין החנות נהרס במהלך הפצצות חיל האוויר המלכותי בשנת 1943 במסגרת מלחמת העולם השנייה. המבנה שוקם לאחר המלחמה, וכבר בשנת 1950 נפתחו שתי הקומות הראשונות של החנות. ביום הפתיחה המחודשת ביקרו בחנות 180,000 קונים. החנות הפכה לסמל הקפיטליזם במערב ברלין ול"חלון ראווה" למול חנויות מזרח ברלין. בין השנים 1967–1977 שופצה החנות ושטחי המסחר גדלו ל-44,000 מ"ר. בשנות ה-90 הורחבה החנות בשנית ונוספו לה 16,000 מ"ר של שטחי מסחר. בשנת 1994 חברת קארשטאדטקוולה (KarstadtQuelle AG) רכשה את החנות. בחנות 60,000 מ"ר של שטחי מסחר בהם נמכרים למעלה מ-380,000 מוצרים שונים. בחנות 64 גרמי מדרגות נעות ו-26 מעליות המשרתות את עשרות אלפי המבקרים בחנות מדי יום. מחלקה פופולרית בקרב המבקרים בחנות היא מחלקת האוכל, הממוקמת בקומות השישית והשביעית של מבנה החנות (קומות שנוספו בראשית שנות ה-90). בקומות אלה נמכרים 34,000 מוצרי מזון שונים ו-110 טבחים ו-70 קונדיטורים עובדים במעדניות רבות המתמחות בסוגי מזון שונים. כמו כן בקומה השישית מסעדה פופולרית המכוסה גג זכוכית. מדיה וקבצים בנושא קאופהאוס דס וסטנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאופהאוס דס וסטנס (בגרמנית) קאופהאוס דס וסטנס, ברשת החברתית פייסבוק קאופהאוס דס וסטנס, ברשת החברתית אינסטגרם קאופהאוס דס וסטנס, באתר פינטרסט אתר רשמי (באנגלית) אבנר שפירא, טעם החופש, טעם החרדל, באתר הארץ, 11 במרץ 2007 החנות באתר טריפי
טרפנטין

טרפנטין (באנגלית: Turpentine) הוא נוזל המופק על ידי זיקוק שרף עצים, בעיקר אורנים. הוא משמש כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית. הוא מורכב מטרפנים, בעיקר המונוטרפנים אלפא-פינן ובטא-פינן. טרפנטין טיפוסי מכיל 60%- 70% (משקלי) אלפא-פינן ו 20%-25% בטא-פינן ושורה של חומרים אחרים בהם טרפנים מחומצנים המקנים לנוזל את ריחו. יש לו ריח חזק, המזכיר את ריחו של האצטון. מקור המילה בשם היווני לעץ האלה, terebinthine, שממנו הופק במקור הטרפנטין. כאמור, אחד המקורות המוקדמים ביותר לחומר היה המין אלת טרבינת (Pistacia terebinthus), עץ ים תיכוני נפוץ. זני האורנים המשמשים לייצור טרפנטין הם: Maritime Pine Pinus pinaster Aleppo Pine Pinus halepensis Masson's Pine Pinus massoniana Sumatran Pine Pinus merkusii Longleaf Pine Pinus palustris Loblolly Pine Pinus taeda Ponderosa Pine Pinus ponderosa החומר המכונה "Canada balsam" (או "טרפנטין קנדה") הוא טרפנטין המופק משרף אשוח בלסם (balsam fir). "טרפנטין ונציה" מופק מ-Western Larch Larix occidentalis. לטרפנטין שני שימושים עיקריים בתעשייה - כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית. כממס, טרפנטין משמש לדילול צבעי שמן, לייצור חומרי ציפוי, וכחומר מקור לתעשייה הכימית. בארצות המתועשות פחת מאוד השימוש בטרפנטין כממס, והוא הוחלף על ידי תחליפי טרפנטין זולים, המופקים מנפט, בייחוד "טרפנטין מינרלי" המבוסס על ספירט לבן. טרפנטין משמש גם כמקור לחומרי גלם לסינתזה של תרכובות כימיות ריחניות. חומרים מסחריים כמו קאמפור, לינלול, אלפא-טרפינאול וגרניול מופקים כולם מאלפא-פינן ובטא-פינן, שתי התרכובות העיקריות בטרפנטין. פיננים אלה מופרדים ומטוהרים על ידי זיקוק. תערובת הדי-טרפנים וטרי-טרפנים הנותרת לאחר הזיקוק נמכרת כשרף. טרפנטין גם משמש כתוסף לחומרי ניקוי רבים, בזכות תכונותיו האנטיספטיות, וריחו ה"נקי". טרפנטין משמש ברפואה מימי קדם: בשימוש מקומי חיצוני, טרפנטין יעיל מאוד נגד כינים. אם הטרפנטין מעורבב עם שמן נוסף, מתקבל חומר יעיל נגד מחלות גרון ואף, במריחה על החזה. בעבר נהגו לשתות טרפנטין, במטרה לחסל טפילים במערכת העיכול. מנהג זה נפסק, עקב הסכנה הרבה בשתיית טרפנטין - החומר רעיל ביותר, ויכול לגרום למוות. טרפנטין הוא ממס אורגני, ורבות מהסכנות שהוא מציב משותפות לכל הממסים האורגניים. מקורו הטבעי אינו הופך אותו לפחות מסוכן מחומר מלאכותיים. אדי טרפנטין עשויים לגרום לכוויות בעור ובעיניים, לפגיעה בריאות ובמערכת הנשימה, ולנזק למערכת העצבים אם נשאף. בבליעה החומר עשוי לגרום לאי-ספיקת כליות, ובעיות נוספות. בנוסף, הטרפנטין דליק מאוד. מדיה וקבצים בנושא טרפנטין בוויקישיתוף מידע כימי אודות טרפנטין, באתר EnvironmentalChemistry.com. סכנות ודרכי טיפול בטרפנטין סקירה על אודות הפקת טרפנטין ושרף בעולם טרפנטין - אנציקלופדיית אביב Encyclopedia of chemical techology. Volume 22
פורמולה 1 עונת 1998

במסגרת פורמולה 1 של שנת 1998 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה בפעם הראשונה מיקה הקינן שנהג עבור קבוצת מקלארן-מרצדס. באליפות היצרנים זכתה קבוצת מקלארן. כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו: הגדלת עובי הדופן בחלק הקדמי של תא הנהג (באזור הגלגלים) להגנה נוספת על הרגליים. הקטנת רוחב הרכב משני מטרים ל-1.80 מטר. מספר שינויים לגבי ההגדרות הטכניות של בלמי המכוניות. קביעת חריצים לצמיגים: שלושה מקדימה וארבעה מאחור. קביעת ממדים חדשים לחריצי הצמיגים. (*) הערה: הגרנד פרי של לוקסמבורג נערך למעשה בגרמניה במסלול שהיה מקובל להיקרא לפני כן "הגרנד פרי האירופאי". גם לאחר עונה זו הוא חזר להיקרא כך ולמעשה, נחשב כגרנד פרי של לוקסמבורג רק למשך עונות 1997 ו-1998. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1998 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
סליל הלמהולץ

מערכת סלילי הלמהולץ היא מערכת המאפשרת יצירה של שדה מגנטי כמעט אחיד. המערכת קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ. מערכת סלילי הלמהולץ מורכבת מצמד סלילים זהים אשר ממוקמים אחד מול השני, ובמרחק השווה בדיוק לרדיוס של כל אחד מהם. מזרימים דרך שני הסלילים זרם חשמלי באותה העוצמה ובאותו הכיוון. במרחב שבין שני הסלילים ייווצר שדה מגנטי כמעט קבוע בגודלו ובכיוונו. עוצמת השדה היא: B = ( 4 5 ) 3 / 2 μ 0 n I R {\displaystyle B={\left({\frac {4}{5}}\right)}^{3/2}{\frac {\mu _{0}nI}{R}}} חישוב מדויק של השדה בכל נקודה במרחב הוא קשה למדי ומצריך שימוש בפונקציות בסל. אולם, החישוב של השדה על הציר העובר דרך מרכז שני הסלילים הוא פשוט יותר, עקב הסימטריה של הבעיה. השדה שיוצר סליל בעל n ליפופים, רדיוס R ושזורם בו זרם I, במרחק x מעל מרכזו הוא: B = μ 0 n I R 2 2 ( R 2 + x 2 ) 3 / 2 {\displaystyle B={\frac {\mu _{0}nIR^{2}}{2(R^{2}+x^{2})^{3/2}}}} נניח שסליל אחד נמצא בנקודה 0 וסליל שני מולו בנקודה a. השדה שייווצר כתוצאה מסופרפוזיציה של שני השדות הוא: B = μ 0 n I R 2 2 ( R 2 + x 2 ) 3 / 2 + μ 0 n I R 2 2 ( R 2 + ( a − x ) 2 ) 3 / 2 {\displaystyle B={\frac {\mu _{0}nIR^{2}}{2(R^{2}+x^{2})^{3/2}}}+{\frac {\mu _{0}nIR^{2}}{2(R^{2}+(a-x)^{2})^{3/2}}}} עקב מבנה הבעיה, הפונקציה הזאת חייבת להיות סימטרית סביב הנקודה a/2, ולכן הנגזרת בנקודה זו מתאפסת. אם נדרוש שגם הנגזרת השנייה תתאפס נקבל: a = R {\displaystyle a=R} אם נחשוב על הפיתוח לטור טיילור של הפונקציה סביב R/2 נבין את חשיבות ההתאפסות של הנגזרת השנייה. ברור שעקב הסימטריה כל החזקות האי-זוגיות יתאפסו. בזכות הדרישה שלנו להתאפסות הנגזרת השנייה גם האיבר הריבועי יתאפס. כלומר, האיבר הראשון שגורם לשינוי הוא x^4 ולכן הפוקציה תשתנה מאוד לאט. סליל הלמהולץ משמש בין השאר כאחד המרכיבים במכשיר הה-MRI. מדיה וקבצים בנושא סליל הלמהולץ בוויקישיתוף Helmholtz Pair Coil
זינו פרנצסקאטי

זינו פרנצסקאטי (בצרפתית: René-Charles (Zino) Francescatti, ‏9 באוגוסט 1902 – 17 בספטמבר 1991) היה כנר צרפתי. פרנצסקאטי נולד במרסיי לאב כנר, שלמד אצל קאמילו סיבורי. הוא החל לנגן בגיל חמש והופעתו הראשונה לפני קהל הייתה בנגינת הקונצ'רטו לכינור (בטהובן) בגיל 10. פרנצסקאטי התמחה בפאגאניני וההקלטה שלו לקונצ'רטו הראשון של פאגאניני נחשבת עד היום לאחת הטובות ביותר מאז ומעולם. עוד הקלטה היסטורית של פרנצסקאטי היא לסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם רובר קאסאדסי. נוסף להצטיינותו בטכניקה כנרית, גם הפליא לנגן את כל הקונצ'רטי הגדולים. הביצוע שלו לקונצ'רטו השלישי של סן-סאנס נחשב למעולה, וכמוהו גם ביצועי הקונצ'רטי של מנדלסון וברוך. הטון הכנרי של פרנצסקאטי נחשב לקל ושירתי במיוחד. ב-1927 נסע לפריז ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה (אקול נורמל דה מוזיק) ובמקביל גם ניצח על ה-Concerts Poulets. בשנת 1931 יצא לסיור הקונצרטים העולמי הראשון שלו והופעתו הראשונה בארצות הברית הייתה עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1939. פרנצסקאטי מת בפרובנס-אלפ-קוט ד'אזור, צרפת בגיל 89. זינו פרנצסקאטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זינו פרנצסקאטי, באתר AllMusic (באנגלית) זינו פרנצסקאטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) זינו פרנצסקאטי, באתר Discogs (באנגלית) זינו פרנצסקאטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רובה סלילי

רובה סלילי ("רובה גאוס") הוא סוג של רובה שמשתמש בסלילים אלקטרומגנטיים כדי להאיץ קליעים מגנטיים למהירות גבוהה. השם רובה גאוס מתייחס למתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס, אשר ניסח את התיאורים המתמטיים של האפקט האלקטרומגנטי הנגרם על ידי האצה מגנטית. רובים סליליים פועלים לפי אותו עקרון לפיו פועל רובה גאוס, אבל השיטות שלהם שונות: שני סוגי הרובים משתמשים בכוח משיכה מגנטי כדי להאיץ את הקליע, אבל רובה גאוס משתמש באלקטרומגנט ולעומת זאת רובה סלילי משתמש בסולנואיד (סוג של סליל).
הרכבת התחתית של איסטנבול

הרכבת התחתית של איסטנבול (בטורקית: İstanbul metrosu) היא רכבת תחתית בעיר איסטנבול בטורקיה הכוללת, נכון לשנת 2018 שישה קווי רכבת המסומנים כ-M5, M4, M3, M2, M1 ו-M6. אורכה הכולל של מערכת הקווים הוא 105.8 קילומטרים ובה 82 תחנות. בנייתו של הקו החלה ב-19 באוגוסט 1992 והוא נחנך ב-16 בספטמבר 2000. הקו נבנה בשיטת "חפור וכסה" (cut-and-cover) שבמהלכה נחצבת המנהרה כתעלה ולאחר מכן מכוסה, והוא סוגל לעמוד ברעידות אדמה בעוצמה של עד 9.0 בסולם ריכטר. הקו משתרע בחלקה האירופי של העיר ונכון לשנת 2012 הוא כולל 13 תחנות ואורכו 17.65 ק"מ, מתחנת שישהנה (Şişhane) בדרום ועד תחנת "האג'יאוסמן" (Hacıosman) בצפון. בתחנת טקסים נפגש קו הרכבת התחתית עם החשמלית הנוסטלגית ועם פוניקולר קבאטש-טקסים המודרני. אורכן של התחנות הוא 235 מטר ועומקן נע בין 20 ל-35 מטר מתחת לפני האדמה. רוחב המסילה הוא 1,435 מ"מ ואספקת החשמל נעשית בשיטת "פס שלישי". לפני הארכת קו הרכבת, נסעו לאורכו 34 רכבות שבכל אחת ארבעה קרונות. הקו הוביל מדי יום כ-195,000 נוסעים ב-394 נסיעות יומיות. הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT). עם סיום העבודות להארכת קו הרכבת התחתית דרומה, חוצה מסילת הרכבת את קרן הזהב על גבי גשר, ומשרתת שלוש תחנות נוספות שהאחרונה שבהן הוקמה ביניקפי (Yenikapı). בתחנה זו לחופי ים השיש בדרום העיר, מתאפשר מעבר אל קו הרכבת הקלה (Hafif Metro) ואל רכבת הפרברים ששודרגה במסגרת פרויקט מרמריי. עתה, הקו כולל הקו 16 תחנות לאורך 23 ק"מ. מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של איסטנבול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של איסטנבול (בטורקית) אתר İETT אתר איסטנבול אולשים תמונות מתחנות הרכבת התחתית הרכבת התחתית של איסטנבול באתר אתר איסטנבול אולשים