laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיטר דודסון

פיטר דודסון (באנגלית: Peter Dodson) הוא פלאונטולוג אמריקאי המתמחה בדינוזאורים ובפרט בצרטופסים, דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף עם עטרה ולעיתים גם קרניים. מכהן כפרופסור באוניברסיטת פנסילבניה בבית הספר לרפואה וטרינרית. דודסון כתב מספר ספרים וכן מאמרים רבים בנושאי פלאונטולוגיה של בעלי חוליות, ובפרט ספרים על הצרטופסים והצרטופסיים, הזאורופודים וההדרוזאורים. דודסון תיאר סוגים ומינים של דינוזאורים שאותם גילה ולהם טבע את שמם, בהם: אווצרטופס (Avaceratops, ‏1986) ו-Suuwassea ב-2004. תלמידיו גילו את הפרליטיטאן (Paralititan) ואת האורורצרטופס (Auroraceratops). על שמו נקרא מין של צפרדע בשם Nezpercius dodsoni. דודסון השלים תואר ראשון בגאולוגיה באוניברסיטת אוטווה בשנת 1968, תואר שני בגאולוגיה ובפלאונטולוגיה באוניברסיטת אלברטה בשנת 1970 ודוקטורט בגאולוגיה ובפלאונטולוגיה באוניברסיטת ייל בשנת 1974. הספרים הידועים שכתב: Dodson, P. (1996). The Horned Dinosaurs. Princeton University Press:Princeton, New Jersey, p. 244. ISBN 0-691-02882-6. Upchurch, P., Barrett, P.M. and Dodson, P. 2004. Sauropoda. In The Dinosauria, 2nd edition. D. Weishampel, P. Dodson, and H. Osmólska (eds.). University of California Press, Berkeley. הראשון עוסק בצרטופסים ובפרט בטריצרטופס, והשני הוא אוסף סקירות טכניות ומדעיות על דינוזאורים אותו דודסון ערך ואף תרם לו מספר מאמרים. מידע על הספר The Horned Dinosaurs של דודסון, באתר הוצאת פרינסטון מידע על הספר The Horned Dinosaurs של דודסון בגוגל ספרים In paleontology, Peter Dodson is a king begetting kings, בביטאון Penn Today ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Titanium

"Titanium" (בעברית: "טיטניום") הוא שיר של ה-DJ הצרפתי דייוויד גטה, בהשתתפות זמרת הפופ האוסטרלית סיה, מתוך אלבום האולפן החמישי של גטה, Nothing but the Beat. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-5 באוגוסט 2011 בתור הסינגל השיווקי הראשון מתוך שלושה מן האלבום. השיר נכתב ברובו על ידי הזמרת סיה פרלר, בשיתוף עם דייוויד גטה, ג'ורג'יו טוינפורט והמפיק ההולנדי אפרוג'ק (ניק ואן דה-וול). סיה הקליטה ושלחה את השיר לגטה, גטה הקליט את השיר בתחילה עם הזמרת האמריקאית מרי ג'יי בלייג', אך לבסוף הוחלט להוציאו בגרסה בה שרה סיה. "Titanium" הגיע ל-"20 הגדולים" במדינות רבות ברחבי אירופה, למרות היותו סינגל שיווקי ולא-רשמי. עם יציאתו הוא נכנס למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי. מידע על היצירה "Titanium" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Titanium" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Titanium" באתר יוטיוב Who Did David Guetta’s “Titanium” Better: Mary J. Blige Or Sia?. The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) מידע על Titanium, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Titanium, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Titanium, באתר המצעד הגרמני מידע על Titanium, באתר מצעד דנמרק מידע על Titanium, באתר המצעד הנורווגי מידע על Titanium, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Titanium, באתר המצעד הספרדי מידע על Titanium, באתר המצעד הפיני מידע על Titanium, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Titanium, באתר המצעד השוודי BRIT Certified, BPI (באנגלית)
ג'ון בל האטצ'ר

ג'ון בל האטצ'ר (אנגלית: John Bell Hatcher; ‏11 באוקטובר 1861 - 3 ביולי 1904) היה פלאונטולוג וצייד מאובנים אמריקאי. האטצ'ר עבד עם עותניאל צ'ארלס מארש ויחד עמו גילה את הטריצרטופס ואת הטורוזאורוס. האטצ'ר נחשב לאחד מגדולי ציידי המאובנים של ארצות הברית במאה ה-19. ג'ון בל האטצ'ר נולד בקופרסטאון, אילינוי. בגיל צעיר עזב יחד עם משפחתו ואביו החקלאי לקופר, איווה, שם התחנך. עניינו בפלאונטולוגיה החל כאשר עבד ככורה פחם כדי להרוויח כסף לקולג'. הוא נרשם ל"גרינל קולג'" בסתיו 1880 אך כעבור סמסטר אחד עבר לאוניברסיטת ייל. לפני שסיים בבית הספר המדעי שפילד של האוניברסיטה, בשנת 1884 הוא הראה אוסף מאובנים שאסף לג'ורג' ג'רביס בראש. בראש התרשם והציג את האטצ'ר בפני הפלאונטולוג הנודע עותניאל צ'ארלס מארש שקיבל את האטצ'ר בתור עוזרו. האטצ'ר עבד כעוזר למארש עד 1893 והצטיין בעבודת שדה ומציאת מאובנים במערב ארצות הברית. ב-1888 מצא זוג קרניים של טריצרטופס אך מארש זיהה אותן בטעות כקרני ביזון, רק ב-1889 כאשר נמצאה גולגולת שלמה הכריז מארש על המין החדש כ-Triceratops horridus. ב-1891 מצא האטצ'ר מאובני דינוזאור חדש שתוארו בידי מארש וקיבלו את השם טורוזאורוס. למרות ההצלחות בסופו של דבר האטצ'ר לא היה מאושר באוניברסיטת ייל, במיוחד בגלל המדיניות של מארש לא להרשות לעוזרי מחקר לפרסם מאמרים משלהם. ב-1890 הוא ניהל משא ומתן עם הנרי פיירפילד אוסבורן על תפקיד אוצר של פלאונטולוגיה של בעלי חוליות במוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע אך המו"ם לא צלח. ב-1893 הוא החל התמחות בת שבע שנים באוניברסיטת פרינסטון כאוצר של פלאונטולוגיה של בעלי חוליות ועוזר מחקר בגאולוגיה. ב-1896 הוא יזם, ארגן והשיג מימון לשלוש משלחות מחקר לפטגוניה שבארגנטינה, כולל יזימת הרעיון של פרסום תוצאות המשלחות באמצעות מימון מג'יי פיירפונט מורגן. המשלחות תועדו בספר Princeton University Expeditions to Patagonia, 1896-1899. בגלל דמיון של הפלורה והפאונה בין פטגוניה ואוסטרליה האטצ'ר הסיק שבעבר הן היו מחוברות יבשתית. ב-1900 נשכר האטצ'ר כאוצר של פלאונטולוגיה ואוסטאולוגיה במוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא היה אחראי על מחקר והצגת דיפלודוקוס מהמין Diplodocus carnegii, שהאטצ'ר קרא על שם הפטרון שלו אנדרו קרנגי (1835–1919). המונוגרפיה שלו על הממצא פורסמה ב-1901 בשם Diplodocus Marsh: Its Osteology, Taxonomy, and Probable Habits, with a Restoration of the Skeleton. האטצ'ר מת (1904) בפיטסבורג, פנסילבניה משפעת טיפוס בעת שעבד על השלמת המונוגרפיה על הצרטופסים (Ceratopsia) שהחל לכתוב עותניאל צ'ארלס מארש, שמת מספר שנים קודם לכן. את המונוגרפיה השלים לבסוף ריצ'רד סוואן לול ב-1907. על שמו נקרא "האטצ'ר", השלד של הטריצרטופס במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע (סמיתסוניאן) בוושינגטון הבירה, שנחנך ב-1905. האטצ'ר התחתן עם אנה אייזקסון מנברסקה ב-10 באוקטובר 1887. לזוג נולדו 4 ילדים. האטצ'ר טמון בבית הקברות הומווד בפיטסבורג. במשך 91 שנים קברו היה לא מסומן (אלמנתו וילדיו חזרו לאיווה אחרי מותו), אך ב-1995 פגישה שנתית של החברה לפלאונטולגיה של בעלי חוליות בפיטסבורג, מספר חברים רכשו מצבה עליה נחרט שמו וכן איור של טורוזאורוס. מדיה וקבצים בנושא ג'ון בל האטצ'ר בוויקישיתוף Diplodocus Marsh, by J.B. Hatcher 1901 Its Osteology, Taxonomy, and Probable Habits, with a Restoration of the Skeleton. Memoirs of the Carnegie Museum, Volume 1, Number 1, 1901.
עצב החישור

עצב החישור (TA: Nervus radialis) הוא אחד העצבים העיקריים של הגפה העליונה והענף הסופי הגדול ביותר של מקלעת הזרוע. עצב החישור מעצבב את מרבית השרירים הפושטים של הזרוע והאמה, ואת העור בחלקים אחוריים של הגפה. עצב החישור הוא המשכו של הכבל האחורי של מקלעת הזרוע. לעצב חיבורים לשורשי העצב הצוואריים החמישי עד השמיני (C5-C8) ולשורש העצב החזי הראשון (T1). עצב החישור יוצא מבית השחי ונכנס לזרוע בין הראש הארוך לראש האמצעי של שריר הזרוע התלת-ראשי, במיקום אחורי לעורק הזרוע. הוא מלווה את עורק הזרוע העמוק (A.profunda brachii) במהלכו מסביב לעצם הזרוע ולאורכה ונכנס למַעֲנִית העצב החישורי של עצם הזרוע. לאחר מכן חוצה העצב את החיץ הבין-שרירי הצידי של הזרוע (Septum intermusculare brachii laterale) ונע בין שריר הזרוע לשריר הזרוע והחישור ומגיע לקדמית לעילית העלי הצידית של עצם הזרוע. שם מתפצל העצב לשני ענפים, ענף עמוק וענף שטחי, ונכנס לאמה. בעת מהלכו בזרוע, מתפצלים מהעצב ענפים ומעצבבים את שריר הזרוע התלת-ראשי, את שריר המרפק ואת שריר הזרוע והחישור. ענף החישור נכנס לאמה מפוצל לשני ענפים. הענף העמוק של עצב החישור (Ramus profundus nervus radialis) מעצבב שרירים ומפרקים והענף השטחי של עצב החישור (Ramus superficialis nervus radialis) מעצבב עור בחלק האחורי של היד ושל האצבעות. הענף העמוק של עצב החישור מעצבב את השריר פושט שורש היד החישורי הקצר ואת השריר הגבן, עובר דרך השריר הגבן ונכנס למדור האחורי של האמה. במדור האחורי מתפצלים מהענף העמוק מספר ענפים משניים ומעצבבים את שרירי המדור האחורי של האמה. אחד הענפים או המשכו של הענף העמוק משנה את שמו לעצב הבין-גרמי האחורי (או הגבי, Nervus interosseus antebrachii posterior). העצב הבין-גרמי האחורי נע על הקרום הבין-גרמי יחד עם העורק הבין-גרמי האחורי עד לשורש כף היד. במהלך דרכו הוא מעצבב את השרירים העמוקים של המדור האחורי של האמה ובסוף מהלכו הוא מעצבב את מפרק החישור והגומד המרוחק ואת המפרקים בשורש כף היד. הענף השטחי של עצב החישור נע באמה במיקום קדמי לשריר הכפן העגול ומתחת לשריר הזרוע והחישור. במהלכו באמה הוא מלווה את עורק החישור. בשליש המרוחק של האמה, נע הענף השטחי אחורה ונכנס למדור האחורי של האמה, סנטימטרים ספורים לפני שורש כף היד, יוצא הענף השטחי מהמדור האחורי של האמה ומעצבב את העור בחלק האחורי של כף היד, האגודל ועוד אצבע או שתיים. לעצב החישור מספר ענפים תחושתיים המעצבבים את העור, נוספים על הענף השטחי של העצב: עצב עור הזרוע הגבי (Nervus cutaneus brachii posterior) - מעצבב את העור בחלק האחורי של הזרוע. עצב עור הזרוע הצידי התחתון (Nervus cutaneus brachii lateralis inferior) - מעצבב את העור בחלק התחתון הצידי של הזרוע. עצב עור האמה הגבי (Nervus cutaneus antebrachii posterior) - מעצבב את העור בחלק האחורי של האמה. מדיה וקבצים בנושא עצב החישור בוויקישיתוף
אוורו מנצ'סטר

אוורו 679 מנצ'סטר (Avro 679 Manchester) היה מפציץ כבד דו-מנועי מתוצרת חברת אוורו ששימש את חיל האוויר המלכותי הבריטי במחצית הראשונה של מלחמת העולם השנייה. המנצ'סטר היה לכישלון בשל מנועיו שלא ענו על הצרכים והיו בלתי-אמינים, אך נחשב לקודמו ומבשר דרכו של מפציץ האוורו לנקסטר, מהמפציצים החשובים במלחמת העולם השנייה. פיתוחו של המנצ'סטר החל בהתאם למכרז P. 13/36 של משרד חיל האוויר, על-פיו תוכנן גם מטוס מפציץ ההליפקס מתוצרת הנדלי פייג'. מפרטי המכרז דרשו "מפציץ בינוני" דו-מנועי לשימוש "כלל-עולמי", שמסוגל לבצע הפצצות צלילה בזווית נמוכה ולשאת תחמושת במשקל של 3,630 ק"ג או שני קליעי טורפדו בקוטר 457 מ"מ. אוורו החלה את תכנון המטוס עוד בטרם הוזמן המכרז הממשלתי, ובסופו של דבר התקבלו התוכניות של אוורו והנדלי פייג' בתחילת 1937 והוזמנו אבות הטיפוס של המטוסים המוצעים. תכנון המנצ'סטר התבסס על שני מנועי רולס-רויס Vulture בעלי 24 צילינדרים בתצורת X-Block, שהייתה למעשה הרכבה של שני מנועי רולס-רויס Peregrine בתצורת "V", זה מעל זה, כאשר המנוע התחתון היה הפוך ובכך נוצרה צורת "X". בעת תכנון המנוע בשנת 1935 הוא נועד לספק 1,760 כוחות סוס, אך לאחר שנמצא כי אינו אמין, הוחלש ההספק לכדי 1,500 כוחות סוס בלבד. אב הטיפוס הראשון של המנצ'סטר הורכב במפעלי החברה במנצ'סטר וטס לראשונה ב-25 ביולי 1939 והמנצ'סטר השני ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-26 במאי 1940. בסך הכל נבנו 209 מטוסי מנצ'סטר בשני דגמים עיקריים, 177 על ידי חברת אוורו ו-32 נוספים על ידי חברת מטרופוליטן-ויקרס. הדגם השלישי של המנצ'סטר, שכלל תצורה של ארבעה מנועי רולס-רויס מרלין וטס לראשונה ב-9 בינואר 1941, היה למעשה הלנקסטר הראשון. המטוס קיבל את השם "לנקסטר" מיד לאחר טיסתו הראשונה. באב הטיפוס השני של הלנקסטר הוכנסו שינויים נוספים במבנה שלאחריהם הופסק ייצור המנצ'סטר והוחל בייצור מטוסי הלנקסטר במקומם. חלק ממטוסי המנצ'סטר שהיו בבנייה באותה העת הוסבו אף הם ויוצרו כמטוסי לנקסטר. אוורו החלה בהרכבת מטוסי המנצ'סטר על אף התקלות שהתגלו במנועים, אשר גרמו להנדלי פייג' לשנות את תוכניות מטוס ההליפקס לתצורה ארבע-מנועית. מטוסי האוורו מנצ'סטר נכנסו לשירות בטייסת 207 של חיל האוויר המלכותי בחודש נובמבר 1940, וטיסתם המבצעית הראשונה הייתה ב-24-25 בפברואר 1941, בהפצצת הנמל הצרפתי בברסט. מטוסי המנצ'סטר שיוצרו עד נובמבר 1941 הרכיבו שמונה טייסות הפצצה, שירתו בשתי טייסות של חיל האוויר המלכותי הקנדי ואף שימשו את פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי. הטיסה המבצעית האחרונה של המנצ'סטר נערכה ב-25 ביוני 1942, בהפצצת העיר ברמן שבגרמניה. בסך הכל נכנסו לשירות מבצעי 193 מטוסי מנצ'סטר שהשתתפו ב-1,269 מבצעים והפילו 1,826 טון של תחמושת. 78 מטוסי מנצ'סטר אבדו במהלך שירותם, מתוכם 63 בפעילות מבצעית. מעל מחצית מהאבדות, 45 במספר, יוחסו לתקלות וכשלים במנועים. מנצסטר L7246 - אב הטיפוס הראשון שכלל זנב כפול. עקב אי-יציבות בתמרונים, נוסף למטוס מייצב אנכי שלישי במרכז הזנב. מנצ'סטר I - הדגם המבצעי הראשון שכלל זנב כפול ומייצב אנכי מרכזי. 20 מטוסים מדגם זה הורכבו. מנצ'סטר IA - הדגם המבצעי העיקרי שכלל זנב כפול עם מייצב אופקי מוגדל, מייצבים אנכיים והגהי כיוון גבוהים יותר. מנצ'סטר II - גרסת פיתוח שכללה שני מנועי מדגמי Napier Sabre או Bristol Centaurus. גרסה זו לא הגיעה לפסי הייצור. מנצ'סטר III BT308 - גרסה בעלת ארבעה מנועי מרלין ובעלת מוטת כנפיים מוארכת, אב הטיפוס הראשון של האוורו לנקסטר. מדיה וקבצים בנושא אוורו מנצ'סטר בוויקישיתוף
הפועל קריית חיים (כדורסל)

הפועל קריית חיים היא קבוצת כדורסל ישראלית משכונת קריית חיים בעיר חיפה, ששיחקה בעבר בליגת העל בכדורסל. כיום מפעיל המועדון מחלקת נוער בלבד. בסיום עונת 1963/64 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. כבר בעונתה הראשונה שברה הקבוצה שיא, כשהייתה שותפה למשחק הארוך בתולדות הליגה עד אז, שהסתיים בניצחון 66–68 בדרבי העולות מול הפועל רמת גן, לאחר שלוש הארכות. בשנת 1965 ניצחה הקבוצה בדרבי את מכבי חיפה מסל של יואב אגם מחצי מגרש, שתי שניות לסיום. בעונת 1972/73 מלך הסלים של הליגה היה שחקן הקבוצה צבי ענבר, עם 650 נקודות (29.5 נק' למשחק). המיקום הגבוה ביותר שהשיגה הקבוצה הוא המקום השישי בעונת 1968/69. מלך הסלים של הקבוצה בליגה הראשונה הוא יואב אגם, עם 4308 נקודות. בסך הכל שיחקה הקבוצה בליגת העל במשך 11 עונות רצופות (1965–1975). בסיום עונת 1974/75 נשרה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13. המועדון מפעיל כיום מחלקת נוער בלבד ובה 2 קבוצות. פעילות המועדון מתרכזת באולם דגן בקריית חיים. יואב אגם צבי ענבר דן ענבר חנוך ברקון ראובן בורג יצחק גודס יפתח הירש מרקו פדרמן צבי ברעם חיים כץ אשר הלפרין יואב מינץ משה אנגל צבי בנדק אריה צוקרמן בני אביאל רפי רוזנברג מיקי גוטמן יעקב מנין אריק דיין חיים תור אבינועם לוין יגאל דר ראובן ברוג ברוך הורביץ הפועל קריית חיים לדורותיה באתר קריית חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטיני

האם התכוונתם ל... מרטיני (קוקטייל) – משפחת קוקטיילי מרטיני. אפל מרטיני – קוקטייל מרטיני ורוסי – מזקקת ורמוטים. מרטיני (משקה) – ורמוט מפורסם מתוצרת "מרטיני ורוסי". מרטיני רייסינג – קבוצת מרוצי מכוניות הממומנת על ידי חברת "מרטיני ורוסי" מרטיני (יצרן רכב) – יצרן מכוניות שווייצרי מרטיני (עיר) – עיר בשווייץ בקנטון ואלה אישים: ריימונדוס מרטיני – נזיר נוצרי ג'ובאני בטיסטה מרטיני – מלחין, תאורטיקן והיסטוריון מוזיקלי איטלקי יוהנס מרטיני – מלחין מיה מרטיני – זמרת מרטין
דבר שיש לו מתירין

דבר שיש לו מתירין הוא כלל בהלכות תערובות לפיו דבר שעתיד להיות מותר אינו בטל במינו אפילו כאשר בשיעור גדול מאוד של היתר מעורבת כמות קטנה של איסור. נוסף על כך יש להחמיר בספק דבר שיש לו מתירין ולהמתין עד שיגיע ההיתר. לדעת רש"י והרמב"ם הטעם שדבר שיש לו מתירין אינו בטל הוא כיוון שהדבר בהמשך הזמן יהיה מותר מעצמו, (לדוגמה: ביצה שנולדה ביום טוב) לכן לא רצו חכמים להשתמש בהיתר של ביטול ברוב. לעומתם הר"ן מסביר ששונות היא הכלי לביטול, וכאשר דבר שיש לו מתירין מעורב ברוב היתר במינו, הוא אינו שונה דיו מההיתר ולכן ההיתר אינו יכול לבטל אותו. לפי ההלכה גם איסור דרבנן אינו בטל כאשר המדובר על דבר שיש לו מתירין. דין זה שייך רק בתערובת מין במינו. אך אם התערובת היא מין באינו מינו, האיסור בטל בששים כשאר איסורי תורה כאשר אינו נתן טעם. בנוסף, לפעמים גם דבר שיש לו מתירין בטל, כאשר האיסור אינו בעין. מסיבה זו פוסק רב מתנה שעצים שנשרו מהדקל בשבת מרבה עליהם עצים מוכנים ומבטלן, כי למרות שלרב אשי דבר שיש לו מתירין אינו בטל אפילו באיסור מדרבנן של מוקצה, כאן האיסור אינו בעין שכבר החל להישרף ולהשתנות ממראהו הראשון. יש אומרים שמאכל שעשוי להתקלקל לפני שיבוא זמן ההיתר אינו נחשב דבר שיש לו מתירין. לדעת הרמב"ם, חמץ בפסח נחשב כדבר שיש לו מתירין, וזו הסיבה שחמץ בפסח אסור במשהו.. לפי שיטה זו, דין חמץ חמור יותר מדין רגיל של דבר שיש לו מתירין, בכך שהוא אסור גם במין בשאינו מינו. הסיבות להחמיר דווקא בחמץ מוזכרות בספר 'פניני הלכה': והטעם שהחמירו חכמים בזה, מפני שהתורה עצמה החמירה בדין חמץ יותר משאר איסורים: א) בדרך כלל האוכל דבר שאסור מהתורה עונשו מלקות, ואילו האוכל חמץ מתחייב בכרת. ב) כל שאר המאכלים האסורים מותר להשהות בבית, ואילו לגבי חמץ לא הסתפקה התורה באיסור אכילה אלא הוסיפה וצוותה שלא יראה ולא ימצא חמץ בבתינו בכל משך הפסח. לפיכך המשיכו חכמים בכיוון זה וקבעו סייג לתורה, שאם יפול כלשהו חמץ לתוך תבשיל, כולו יאסר באכילה ובהנאה. ג) כל שאר איסורי האכילה אסורים כל השנה ואדם רגיל לפרוש מהם, אבל חמץ, כיוון שרגילים לאוכלו בכל השנה, יש חשש שמא ישכח איסורו בפסח, ולכן החמירו בו חכמים יותר, כדי שיזכרו הכל להזהר בו. לדעת רוב ראשונים, חמץ אינו בכלל דבר שיש לו מתירין. יש ראשונים שסוברים שחמץ בטל כשאר איסורים. לדעת התוספות, חמץ בפסח במשהו משום מחומרתו של איסור חמץ (שהוא איסור כרת). הטענה שאין לחמץ מתירין נובעת מהיותו חוזר ונאסר בכל שנה, או משום שחכמים אסרו את החמץ שעבר עליו הפסח. לפי דעה אחת בשולחן ערוך במקרים מסוימים החמץ נחשב שאין לו מתירין משום שאינו יכול להחזיק מעמד עד לאחר הפסח. דבר שיש לו מתירין בטל בשאינו מינו בששים, כמו שאר איסורים. רש"י לתלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ג', עמוד ב'. ר"ן לתלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף נ"ב, עמוד א'. משתמע שנימוק הר"ן מדאורייתא, וזה חלק מקושי הפוסקים להבין את שיטתו. משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק א', הלכה כ', משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ב', הלכה ו', שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקי"ג, סעיף א' ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ט"ו, הלכה י"ב. שם בכסף משנה הביא את שו"ת הרשב"א בו כתוב שהרי"ף חלוק על הקביעה הזו. בשולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"ב, סעיף א' פסק כרמב"ם. תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף ד', עמוד ב' ראו שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"ב, סעיף ד' על פי דברי הר"ש מפליזא בשם רבנו תם ועוד. משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ט"ו, הלכה ט'. א - חמץ בפסח אוסר את תערובתו בכלשהו, באתר פניני הלכה, ‏2000-04-07 שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ק"ב, סעיף ד'
אפרים צבי איינהורן

הרב אפרים צבי איינהורן (תרי"ד - כ"ד בתמוז ה'תרס"א) היה ראש ישיבה ואב בית דין בקהילת אמסטוב (Mstów) היא עיר בפרובינציית שלזיה, בפולין. שרידים מתורתו יצאו בתש"ן בספר "שארית אפרים-דב", הכולל גם שרידים מחידושי בנו, הרב דב בריש. היה מתלמידי הרב יהושע מקוטנא. סמוך לגיל עשרים עבר ללודז'. ניסה לעסוק בתחום היין, וכשהתקשה להתפרנס ראה בכך אות משמיים לכך שעליו להישאר באוהלה של תורה. בין תלמידיו היו בנו וממלא מקומו, הרב דב בריש איינהורן, הרב אריה צבי פרומר והרב שלמה חנוך הכהן רבינוביץ מרדומסק. אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' רעה-רצז אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטיין ז'ופרואה סנט-אילר

אטיין ז'ופרואה סנט-אילר (בצרפתית: Étienne Geoffroy Saint-Hilaire‏; 15 באפריל 1772, אטנפ, צרפת – 19 ביוני 1844, פריז) היה זואולוג צרפתי, מחשובי התורמים לאנטומיה ההשוואתית, מייסד ענף הטרטולוגיה, בן פלוגתא של הזואולוג ז'ורז' קיווייה. בין הראשונים שתמכו בסטרוקטורליזם. בהיותו כבן 20 התמנה לפרופסור במוזיאון להיסטוריה של הטבע בפריז כאחראי על תחום הזואולוגיה. עבד עם ז'אן-בטיסט דה לאמארק, והיה ממגיני תאוריית הלאמארקיזם. ב-1798, לאחר כיבוש מצרים בידי נפוליאון היה חבר במשלחת של 151 מדענים, מהנדסים ואומנים למצרים לחקור את עתיקותיה (יחד עמו נסע גם בין השאר ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, ואחרים). בינואר 1802 שב לפריז, ובספטמבר 1807 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. שנה מאוחר יותר נשלח על ידי נפוליאון לפורטוגל לרכוש ממוזיאונים שם אוספים, למרות התנגדות הבריטים לכך. כהוקרה למאמציו, קיבל מנפוליאון את אות לגיון הכבוד. בין השנים 1809 - 1841 כיהן סנט-אילר כפרופסור בפקולטה למדעים בפריז. במהלך כהונתו סיכם בשנים 1818–1822 את עבודתו בספר "Philosophie anatomique, 2 vol", ובכך יניח את יסודות שעליהם יתפתח ענף האנטומיה ההשוואתית, והשפיע בין השאר גם על התפתחות האמבריולוגיה. מחקריו על עוברים סיפקו ראיות חשובות להשערתו בדבר אחדות ההרכב האורגני בקרב כלל החולייתנים. סנט-אילר סיכם את ממצאיו בשלושה חוקים ביולוגים שהבחין בהם: חוק ההתפתחות, לפיו איבר אינו מופיע או נעלם סתם כך ; חוק הפיצוי, הקובע כי איבר יכול לגדול באופן לא פרופורציונלי רק על חשבון איבר אחר ; וחוק המיקום היחסי, הקובע כי מיקום האיברים של כל בעלי החיים יישמר בסדר יחסית זהה. לאחר שניסה בשנות ה-30 של המאה ה-19 ליישם את החוקים שהגדיר גם על חסרי החוליות, הדבר הוביל למחלוקת קשה בקרב המדענים בני התקופה, והיה בין הגורמים ליצירת כמה אסכולות מדעיות סותרות בגישתם של חוקרים לבעלי החיים בכלל ולאבולוציה בפרט. שלא כמו דרווין שהציג את מנגנון הברירה הטבעית, סנט-אילר האמין כי הסביבה הטבעית גורמת לגילוי הפוטנציאל הטבעי הקיים למעשה כבר בגוף החי. ארנסט מאייר קרא לתאוריה "ג'ופריזם", על שמו של ז'ופרואה. בכך שונה תפיסתו של סנט-אילר מהלאמארקיזם, המאמינה כי שינוי בהתנהגות גורם לשינוי בגוף החי ובתורשה. אך תאוריה זו נדחתה במהרה, וכיום אינה מקובלת על איש במדע המודרני. סנט-אילר האמין גם כי ייתכנו שינויים פתאומיים מהירים בעקבות לחץ סביבתי, ולא בהכרח שינוי איטי ועקבי. סנט-אילר היה דאיסט, כלומר מאמין בקיום האל, אך לא האמין בניסים ובהתגלות האל ביקום. בשל כך לא ראה סתירה בתאוריית התפתחות המינים כפי שהבינה. כבר ב-1831 שיער סנט-אילר כי ציפורים הם צאצאי זוחלים. בשנת 1841 נאלץ לפרוש מתפקידו בפקולטה למדעים בעקבות מצבו הרפואי. בנו, איזידור ז'ופרואה סנט-אילר, מילא את מקומו בתפקיד. על שמו של סנט-אילר נקרא מין של נמרון בדרום אמריקה נמרון ג'ופרי. מדיה וקבצים בנושא אטיין ז'ופרואה סנט-אילר בוויקישיתוף אטיין ז'ופרואה סנט-אילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אטיין ז'ופרואה סנט-אילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Étienne Geoffroy Saint-Hilaire
שויקה

שויקה (ובגרסאות אחרות: "שוויקה" ו"שוואקי'") הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהדות סוריה. יש הטוענים לקשר פילולוגי בין שם המשפחה לשם עיר שוֹכֹה התנכית. האם התכוונתם ל... מקומות: שוויכה (כפר) – כפר בנפת טולכרם שברשות הפלסטינית, שמה הערבי משמר את השם העברי שוכה. אישים בשם זה: אהרן שויקה – רב ודרשן במצרים אהרן שוויכה – רבה הראשי של חלב יעקב שויקה – פרופ' למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, בנו של הרב אהרן שויקה יצחק שווה – פיזיקאי ישראלי, בנו של הרב אהרן שויקה יעקב שוואקי – זמר חסידי בולט יוסף חיים שוואקי – זמר חסידי אחיו הצעיר של יעקב שוואקי בתיה שוויקי
בינארי

האם התכוונתם ל... בסיס בינארי – שיטת ספירה. קובץ בינארי – קובץ מחשב המכיל מידע שאינו טקסט פשוט, להבדיל מקובץ טקסט. קובץ הרצה – קובץ תוכנה שעבר הידור, להבדיל מקובץ קוד מקור. חיפוש בינארי – אלגוריתם לחיפוש במערך ממויין. אופציה בינארית – כלי פיננסי עתיר סיכון ותשואה. בינאריה מגדרית
Me & You

Me and You הוא סינגל מז'אנר הדאבסטפ שהופק על ידי להקה הבריטית NERO. הסינגל יצא לאור ב-2 בינואר 2011 והצליח במצעדים רבים ברחבי העולם. ב-8 בינואר, 6 ימים אחרי יציאתו, מוקם הסינגל במקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי. במצעד האינדי הגיע למקום הראשון. השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-3 במצעד הדאנס הבריטי. ולמקום הראשון במצעד האינדי הבריטי, מה שתרם לחדירת מוזיקת הדאבסטפ אל המיינסטרים. הווידאו קליפ פורסם לראשונה באתר YouTube ב-5 בדצמבר 2010. בקליפ נראה נער המבקר באולם ארקייד, כאשר לפתע הוא מבחין במכונת ארקייד ובה משחק בשם "NERO" (כשם הלהקה), שמורכב משני משחקים שדומים לשני משחקי ארקייד משנות ה-90: Streets of Rage 3, משחק לחימה, ו-Outrun 2019 שהוא משחק מרוצים. לאחר שנפסל במשחק המרוצים החשמל נופל ורגע לפני שהוא עומד לפרוש, באה דמות מסתורית ומחזירה את זרם החשמל ובכך מאפשרת לו לסיים את המשחק. לבסוף מסתבר כי שני השחקנים מולם הנער משחק הם בעצם שני חברי הצמד דניאל סטיבנס וג'ו ריי, שמופיעים לאחר שהנער נעלם באופן מסתורי. נכון ל-7 בספטמבר 2011 זכה הווידאו קליפ ליותר מ-4 מיליון צפיות ב-YouTube ושודר בערוצי המוזיקה השונים. סרטון השיר "Me & You" באתר יוטיוב http://truetosound.net/videos/7520-nero-me-you-official-video/
המלחמה האנגלו-פרסית

המלחמה האנגלו-פרסית (באנגלית: Anglo-Persian War) התרחשה בין 1 בנובמבר 1856 עד ל-4 באפריל 1857, כאשר כוח של הצבא הבריטי הגיב לניסיון הפרסי לכבוש את העיר הראת שבאפגניסטן. המלחמה הייתה נקודת שיא במתח שבין האימפריה הבריטית ופרס שזכתה לתמיכת האימפריה הרוסית. האימפריה הבריטית באותה התקופה רצתה לשמר את המצב בו אפגניסטן נותרת מדינה חופשית וחברותית כלפי בריטניה, זאת כחוצץ כנגד ההתרחבות וההשפעה של האימפריה הרוסית מכיוון צפון מערב ופרס. לאחר הכישלון הקשה במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה כ-14 שנים קודם לכן, הוחלט בפיקוד בהודו הבריטית לצאת להתקפה לשחרור העיר הראת, דרך המפרץ הפרסי ולא במסע יבשתי מסוכן דרך אפגניסטן. בנובמבר, לאחר הכרזת המלחמה, יצאה הדיוויזיה הראשונה במשט ספינות בריטיות מהנמל בבומביי לעבר המפרץ הפרסי. ב-4 בדצמבר הכוח כבש את האי ח'ארג ונחת ב-9 בדצמבר בחוף הפרסי מספר קילומטרים דרומה לעיר הנמל בושהר. מיד לאחר הנחיתה, הדיוויזיה הראשונה התקדמה אל עבר העיר וכבשה אותה ביום למחרת הנחיתה, זאת לאחר כיבוש מצודת 'ראשיר' והפגזת העיר על ידי הספינות הבריטיות. סיורים בריטים גילו כוח פרסי בגודל של כ-4,000 חיילים באזור שיראז, לכן הוחלט לבקש תגבורת ולחכות להגעתה. בינואר 1857, נחתה הדיוויזיה השנייה באזור בושאר בפיקודו של ג'יימס אוטרם והכוח האנגלו-הודי כולו יצא שוב לכיוון בושהר בתנאי דרך קשים לאחר גשמי החורף. הכוח שאורגן לכדי שלוש חטיבות בפיקודו של אוטרם, החל לנוע לכיוון שיראז. ב-5 בפברואר הכוח עצר בקרבת הכפר קושאב היכן שהיו בארות מים נוחות. בהתקדמות של היומיים הבאים הבין אוטרם שהכוח הפרסי נסוג להרים מסביב והחליט להימנע מרדיפה מסוכנת להרים, במקום זאת הוא נסוג לאזור קושאב. הכוח הפרסי תפס עמדת שליטה בקרבת הכוח האנגלו-הודי עם כ-8,000 חיילים פרסים. כתגובה, תקף אוטרם את העמדה הפרסית בין 7 ל-8 בפברואר במה שהפך להיות "קרב קושאב", בו ניצחו הבריטים עם כ-700 חיילים פרסים הרוגים. הכוח הפרסי נסוג שוב להרים לאחר תבוסתו בקושאב ואוטרם חזר עם כוחו לאזור העיר בושאר. לאחר שהושאר כוח קטן להגן על בושהר, יצא הכוח האנגלו-הודי בכיוון צפון-מערב, לאורך השט אל-ערב אל עבר העיר קורמשאהר. הספינות הבריטיות שטו במעלה הנהר כדי להפגיז את ביצורי העיר, הפרסים נסוגו לבסוף מהעיר והיא נכבשה ב-27 במרץ. כוח של כ-13,000 פרסים נסוג אל העיר אהוואז, כתגובה התארגן כוח אנגלו-הודי לנוע לכיוון העיר ולכבוש גם אותה. כוח זה הורכב מהצי המלכותי וכוח מרגימנט ההילנדס ה-78 ומרגימנט הרגלים ה-64 אשר תקף את הכוח הפרסי וכבש לבסוף את העיר אהוואז ב-1 באפריל. ב-4 באפריל, נחתם הסכם שלום בפריז והכוחות האנגלו-הודים החלו לסגת, אך היעדים הושגו והפרסים ספגו מהלומה קשה. מספר חודשים מאוחר יותר, כל הכוחות שנלחמו בקרבות בפרס ילחמו במרד ההודי הגדול, כולל מפקדם במערכה ג'יימס אוטרם. על הלחימה במלחמה, עוטרו שלושה חיילים בריטים בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר בדרגתו בכוחות הבריטים. מדיה וקבצים בנושא המלחמה האנגלו-פרסית בוויקישיתוף איראן, היסטוריה, מלחמה עם בריטניה, 1856-1857, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.