laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
במדבר רבה

במדבר רבה הוא מדרש אגדה על ספר במדבר. המדרש מחולק לעשרים ושלושה פרקים. המדרש מורכב משני חלקים. הראשון עוסק בפרקים א'-ז' שבספר במדבר, והשני בפרקים ח'-ל"ו. שם התואר 'רבה' שנוסף למדרש נבע מהעתקה משותפת של מדרשי אגדה על התורה באותם כתבי היד, הכוללים את מדרש רבה. המדרש מוזכר בשמו בפעם הראשונה בידי רבי יהודה בר יקר, מורו ורבו של הרמב"ן וגם אצל הרמב"ן. ככל הנראה נערך המדרש בסביבות המאה ה-12 בפרובאנס. שמו של המדרש מוזכר גם אצל רבי עזריאל מגירונה ומצוטט אצל חכמים מן המאה ה-13, מכאן למדים, שהמדרש נערך עשרות שנים קודם כלומר במאה ה-12. עריכת המדרש וצורת הכתיבה משווים למדרש אופי של מדרשים אחרים במדרש רבה כמו בראשית רבה וויקרא רבה. מדרש במדבר רבה מורכב משני חלקים. חלקו הראשון של המדרש מאופיין בדרך כתיבתו של רבי משה הדרשן, וחלקו השני של המדרש זהה למקבילות שלו במדרש תנחומא[דרוש מקור]. לשונו של המדרש היא ברובה עברית מתקופת המשנה ומעט עברית מימי הביניים, ארמית ומילים בשפות אירופאיות . סגנון כתיבת המדרש ארוך וארכאי, ובכך הוא שונה ממדרשי חז"ל הקדומים, אשר מצמצמים בכתיבה. אריכות הכתיבה גורמת מעט לחוסר הבנה ביחס לכוונת כותב המדרש[דרוש מקור]. המדרש על שתי פרשות ספר במדבר, פרשת במדבר ופרשת נשא ארוך כפליים משאר המדרשים בקובץ זה על שאר פרשות ספר במדבר. מקורות נכבדים מהמדרשים הם ממקורות קדומים יותר, אך נערכו בהם שינויים כדי שיתאימו לרוח כתיבת מדרש רבה. בנוסף לדרשות, מכיל המדרש סיפורים המרחיבים את הסיפור המקראי על כל גווניו וכן משלים ופתגמים. המדרש מחולק לעשרים ושלושה פרקים. המדרש מורכב משני חלקים הראשון עוסק בפרקים א'-ז', שבספר במדבר והשני - בפרקים ח'-ל"ו. יום-טוב ליפמן צונץ טען כי לא מחבר אחד חיבר את שני החלקים. לשיטתו שני החלקים היו שווים, כאשר נכתבו ונערכו בפעם הראשונה. בתחילה כל הפרקים החלו בהלכה, בסדר המקראות או העניינים. לאחר זמן מה, מחבר אחר ערך מחדש את שתי הפרשיות הראשונות, עד פרשת נשא. בשתי הפרשות הראשונות האריך ואת שאר הפרשות השאיר כפי הנערכו בראשונה. שלמה בובר בעקבותיו טוען אף הוא ששני החלקים נתחברו מחברים שונים. לשיטתו מחבר אחד התחיל לערוך את המדרשים המיוחסים לספר במדבר, על פי הדוגמה של בראשית רבה, וכאשר החל לערוך את המדרש על פרשת נשא הפסיק, ומחבר אחר השלים קובץ המדרשים. מניין בני ישראל – פרשת במדבר סדר החנייה; מספר בני ישראל; מות בני אהרן שבט לוי הבכורים, כיסוי כלי המשכן בני קהת מפקד הלוויים – פרשת נשא שילוח הטמאים מן המחנה גרים פרשת סוטה פרשת הנזיר ברכת כהנים הקמת המשכן קרבנות הנשיאים קרבנות הנשיאים; נבואת משה בהעלותך את הנרות; החצוצרות; שבעים הזקנים. פרשת בהעלותך המרגלים. פרשת שלח לך מצוות בכניסה לארץ פרשת קרח. פרשת קורח פרשת חקת. פרשת חוקת פרשת בלק. פרשת בלק פרשת פינחס. פרשת פינחס מלחמת מדין, עושרם של בני גד וראובן. פרשת מטות פרשת מסעי. פרשת מסעי חננאל מאק, 'מדרש שמואל ומדרש במדבר רבה', בתוך: אריה אדרעי [ואחרים] (עורכים) מחקרים בתלמוד ובמדרש, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ה, עמ' 293–307. במדבר רבה באתר ספריא במדבר רבה באתר תורת אמת חננאל מאק, "זמנו, מקומו ותפוצתו של מדרש במדבר רבה", תעודה יא, אוניברסיטת תל אביב תשנ"ו, עמ' 91–106. מהר"ץ חיות, איגרת ביקורת
2012 VP113

VP113 ‏2012 המכונה לעיתים "ביידן" הוא כוכב לכת מינורי טרנס נפטוני בעננת אורט. הוא נצפה לראשונה ב-5 בנובמבר 2012, וגילויו הוכרז ב-26 במרץ 2014. בהירותו המוחלטת היא 4, מה שמרמז על כך שהוא ככל הנראה כוכב לכת ננסי. ככל הנראה, גודלו כמחצית מסדנה שנמצא במסלול יחסית דומה אליו. הגוף כונה באופן לא רשמי "VP" על שמו של סגן נשיא ארצות הברית בעת הגילוי, ג'ו ביידן (ראשי תיבות: Vice President). הגוון של פני השטח ככל הנראה ורוד, בשל הקרינה המוחזרת מקרח מים, פחמן דו-חמצני ומתאן. הפלנטואיד נצפה לראשונה ב-5 בנובמבר 2012 באמצעות טלסקופ בקוטר של 4 מטרים במצפה הכוכבים צ'רו טולולו שבצ'ילה. לאחר גילויו הוא נצפה גם בטלסקופ בקוטר 6.5 מטרים במצפה לאס קמפאנס שבמדבר אטקאמה בצ'ילה. הפריהליון של VP113 ‏2012 הוא הגדול ביותר מבין כל הגופים המוכרים במערכת השמש, והוא היה בו לאחרונה בסביבות שנת 1978, במרחק של כ-80 יחידות אסטרונומיות. נכון למרץ 2014, מרחקו מהשמש הוא כ-84 יחידות אסטרונומיות. לא ידוע כיצד הגוף הגיע לפריהליון שנמצא מחוץ לחגורת קויפר. אפשרות סבירה לסיבה לכך היא היתכנות להימצאותה של פלנטה שמסתה פי כמה מכדור הארץ. אפשרויות נוספות הן כוכב שעבר קרוב יחסית למערכת השמש סמוך להיווצרותה, בצביר הפתוח שבו נוצרה. מדיה וקבצים בנושא 2012 VP113 בוויקישיתוף NASA Supported Research Helps Redefine Solar System's Edge אבי בליזובסקי, ‏התגלה העצם המרוחק ביותר במערכת השמש (כשהוא עוקף את סדנה בחלק ממסלולו) * החוקרים: יתכן שישנם בקצה מערכת השמש עצמים גדולים מכדה"א, באתר "הידען", 27 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראסט (משחק מחשב)

ראסט (באנגלית: Rust) הוא משחק מחשב מבית Facepunch Studios שהוא סטודיו קטן לבניית משחקים. המשחק יצא לאור לראשונה כגרסת אלפא סגורה בשנת 2013, באוקטובר 2013 החלה מכירה של הגרסה המוקדמת של המשחק ונכון לאפריל 2014 הוא מכר למעלה ממיליון עותקים.[דרוש מקור] מטרתו העיקרית של השחקן במשחק היא לשרוד. השחקן מתחיל כדמות ללא ציוד עם לפיד ואבן, שאיתם הוא חוצב חומרים שונים, כמו למשל עצים, אבנים, מתכת ועוד. עם החומרים הוא יוצר כלים טובים יותר אפשר גם למצוא אותם במקומות כמו "Oil Rig" וכדומה..., כלי נשק ובגדים. בעזרת העצים האבנים והמתכת הוא יכול לבנות מקלט, בית, מבצר או בסיס. במשחק ניתן לשחק באופן שיתופי דרך האינטרנט, לחלוק בתים עם שחקנים, להצטרף לשרתם ולהילחם נגדם. בנוסף לכך, השחקן יכול לקדם את עצמו על ידי פריצה לבסיסים עם חומר נפץ, כדי לבזוזם. ישנם כמה סוגים של שרתים (Servers) של המשחק עצמו, ושל אנשים פרטיים. אתר האינטרנט הרשמי של ראסט (באנגלית) ראסט, באתר PCGamingWiki (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גן ילדים מובנה

גן ילדים מובנה הוא גן ילדים בעל סדר יום קבוע ומתוכנן, הפעילות בו מותאמת לרמת ההתפתחות של הילד ומכוונת על ידי הגננת. הגננת בגן היא הדמות האחראית להנחות את הילד על מנת שיפיק את המירב לשם התפתחותו. ה"גן המובנה" עומד בניגוד ל"גן הפתוח" או ה"גן הזורם". בראשית שנות החמישים, תפקיד הגננת התמצה בהכרת הילד מתוך צפייה בו בשעת המשחק. גננות קבלו הדרכה להימנע מהתערבות במשחק, על מנת שלא לפגוע בדמיונו ובכוונותיו הפנימיות של הילד, ותפקידן הסתכם בארגון סביבת הגן כך שיאפשר את הגרויים הנדרשים לילד, לשם סקרנותו וחקרנותו, ובהמשך לצפות בו תוך הסקת מסקנות על אופיו, חשקיו ותחביביו. בשנות החמישים המאוחרות ובמשך שנות השישים החל המפנה לאחר פרסום מחקרה של ד"ר דינה פייטלסון ובעקבותיו מאמרה בשם "גורמי הכישלון בכיתה א'". המחקר הראה על הישגים דלים ברמת הקריאה של ילדים בכיתה א'. ממצאיו של מחקר זה גרמו לחשיבה מחודשת ולהסקת מסקנות שיש לתת הכוונה לעבודה יותר מובנית בגן הילדים, על מנת להכין את הילדים כראוי לרכישת הקריאה בכיתה א'. במקביל התפרסם מחקר נוסף, שתועד בשם "המשחק הסוציו-דרמטי, אמצעי לקידום לימודי, חברתי וריגושי של ילדים צעירים" (1968) על ידי החוקרות ד"ר שרה סמילנסקי ושפטיה ובו נמצא כי ילדים רבים שנמנו על שכבות האוכלוסייה החלשות לא פיתחו "התנהגות משחק", וכן רבים מהם אינם מנצלים את מירב הגירויים מארגון הסביבה שנועדה לעודד משחק. בהשפעת ממצאי המחקרים שונתה התפיסה במערכת החינוך לעבודה יותר מכוונת הכוללת סדר יום יותר מובנה, משחקים דידקטיים, דפי עבודה לקידום מיומנויות רלוונטיות לכיתה א', והכוונה במשחק חופשי לעידוד למידה מתוך המשחק. לפי שיטת הגן המובנה סדר היום של הילדים בגן הוא אחיד. הילדים מבצעים את אותן פעילויות בזמנים קבועים, דבר הנותן לגננת שליטה בארגון ובמשמעת הילדים. כיום בגני החינוך המיוחד פועלים אך ורק על פי שיטת הגן המובנה, דבר המסייע לילדים לשמור על שגרה וסדר יום קבוע. עד היום קיים ויכוח על מעלותיו וחסרונותיו של הגן המובנה לעומת הגן הפתוח שכולל את הדילמות על דמותו של גן הילדים בביטוי של מובנות מול פתיחות, הכוונת הגננת מול יוזמה ועצמאות של הילד, חבירה להתפתחות הילד מול החשה והאצת ההתפתחות, תוכנית המתבססת על תהליכי חשיבה ועל מבנה הפעילות מול תוכנית המתבססת על מבנה הדעת וכן גן ילדים כמכין לבית הספר מול גן ילדים כשדה נרחב לפעילות, ליוזמות, למעשים ולרעיונות. כיום רוב הגנים הם בעל תכנון מובנה, כשבחלקם ישנה נטייה גדולה יותר לפתיחות מאחרים. מנגד, ניתן למצוא גנים מסוימים הדוגלים בשיטת ה"גן הזורם", שהוא מנוגד בהשקפתו לגן המובנה. רק משחק? תפקידו ומעמדו של המשחק בחינוך לגיל הרך, בשנות המדינה - סקירה באתר הסתדרות המורים
האלמנה העליזה

האלמנה העליזה (באנגלית: Widow's Walk) הוא רומן מאת רוברט ב. פארקר, שיצא בעברית בשנת 2003 בהוצאת זמורה ביתן. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של פארקר, הבלש הפרטי ספנסר. זהו הספר ה-29 בסדרת הספרים שכתב פארקר אודותיו. עלילת הספר נפתחת כאשר הבלש הפרטי ספנסר, גיבורו הראשי של פארקר, נשכר על ידי ריטה פיורי, עורכת דין ובעברה תובעת מחוזית, כדי לסייע לה להגן על מרי סמית הנאשמת ברצח בעלה, הבנקאי נייתן סמית, שנמצא ירוי במיטתו. הראיות כנגד סמית רבות, בהתחשב בעובדה שהיא היורשת הבלעדית לרכושו של בעלה, בכך שהאליבי שלה מפוקפק ובעובדה כי ברשות התביעה עד הטוען כי שכרה אותו על מנת להרוג את בעלה. הספר "האלמנה העליזה", באתר "סימניה". דף הספר באתר כנרת זמורה ביתן. בתיה גור, חקירת רצח על סלט ביצים, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2003. פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003. רוברט ב. פארקר, "האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003, עמוד 25.
אחווה ואחדות

אחווה ואחדות (בסרבו-קרואטית: Братство и јединство, במקדונית: Братство и единство, בסלובנית: bratstvo in enotnost) הייתה סיסמה פופולרית של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. הסיסמה עודדה את האחווה והאחדות של עמי יוגוסלביה והתנגדה לפילוג ולחלוקה. לאחר הפלישה ליוגוסלביה בידי מדינות הציר במלחמת העולם השנייה באפריל 1941, הכובשים שאפו ליצור שנאה בין הלאומים השונים ביוגוסלביה. המפלגה הקומוניסטית הצליחה במשימתה להפיץ את רעיון "האחווה והאחדות" של האומות והמיעוטים אתניים ביוגוסלביה, במהלך לחימתם בכובש הנאצי. הקמת הפדרציה נחשבה כהגשמת סיסמה זו. לאחר המלחמה, הסיסמה הפכה לקו-מנחה בנוגע ליחסים אתניים בתוך המדינה החדשה. מדיניות זו בוטאה בחוקות ב-1963 וב-1974. היא הדגישה את הדומות בין הלאומים והמיעוטים, ואת התלות ההדדית ביניהם. כל אדם היה רשאי לבטא את תרבותו הייחודית, אך עודדו את האזרחים להגדיר את עצמם כחלק מהלאום ה"יוגוסלבי". על פי אבריל הרימן: ”טיטו האמין בחזקה בכך שהאומה תישאר מאוחדת אחריו, כיוון שלכל אומה חוקתית ביוגוסלביה יש זהות ייחודית ורוח-לאומית נפרדת, אך עדיין יש רוח או נשמה "יוגוסלבית" שנובעת מהאחווה והאחדות”. בכל רחבי יוגוסלביה, הרבה מפעלים, בתי ספר, מקומות ציבוריים וקבוצות ספורט נהגו להיקרא "אחווה ואחדות", כמו גם הכביש המהיר שמחבר בין ליובליאנה, זאגרב, בלגרד וסקופיה ("כביש האחווה והאחדות"). מספר אנשים הורשעו בפעולות שעלולות לפגוע באחווה ובאחדות, כגון פעולות של שוביניזם, בדלנות ואירידנטה, ביניהם: אלייה איזטבגוביץ', פרניו טוג'מן וסטייפן מסיץ'. הסיסמה "אחווה ואחדות" הייתה בשימוש בתחילת דרכה של רפובליקת סלובניה העצמאית. Stipe Mesić, The Demise of Yugoslavia: A Political Memoir, Central European University Press, 2004, p. 246 Vjekoslav Perica, Balkan Idols: Religion and Nationalism in Yugoslav States, Oxford University Press, 2004, p. 100 James Gow and Cathie Carmichael, Slovenia and the Slovenes: A Small State and the New Europe, C. Hurst, 2000, p. 48
גרוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... Groove היא תחושת קצב שדוחפת לתנועה. גרוב – סלנג שמקורו במוזיקת הג'אז, המשמש בעולם המוזיקה לתיאור תחושת קצב מעוררת גרוב מטאל – תת-סוגה של סוגת הת'ראש מטאל המכונה של הגרוב – אלבומה הראשון של להקת הדג נחש ספיי גרוב – סדרת אנימציה אמריקאית לנוער מסוג מתח-קומי Grove הוא שם ומילה אנגלית שמשמעותה היא "חורשה". השרפה במועדון קוקונט גרוב – שרפה שכילתה את המועדון "קוקונט גרוב" בבוסטון בליל ה-28 בנובמבר 1942 ליסון גרוב – שכונה בצפון רובע הסיטי של וסטמינסטר של לונדון מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים – מילון אנציקלופדי של מוזיקה ומוזיקאים אישים: אנדי גרוב – סופר, איש עסקים, מהנדס ומנהל אמריקאי יהודי, יליד הונגריה, לשעבר יו"ר ומנכ"ל אינטל ג'ורג' גרוב – סופר אנגלי בנושאי מוזיקה, הידוע כעורך המייסד של מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים ויליאם רוברט גרוב – מדען ושופט וולשי לפטי גרוב – שחקן בייסבול אמריקאי פיני גרוב – פעיל חברתי ומנהיג פועלים, ראש ועד העובדים של מפעל הטקסטיל "אתא". גרוב G-120 – מטוס אימון ואווירובטיקה דו-מושבי
א-דוסתור (מצרים)

אַ-דֻּסְתוּר (בערבית: الدستور, תעתיק מדויק: אלדסתור; תרגום מילולי: "החוקה"), ובהגייה מצרית אַ-דּוֹסְתוּר, הוא עיתון מצרי אופוזיציוני עצמאי, שנוסד בשנת 1995 ויוצא לאור בערבית. העיתון היה במקור שבועון היוצא ביום רביעי ולאחר מכן הוצא גם בתפוצה יומית. העורך הראשון של העיתון היה אִבראהים עיסא, אשר עזב כדי להקים את העיתון "א-תחריר". בעת הדחת נשיא מצרים חוסני מובארכ בפברואר 2011 היה היומון "א-דוסתור" החמישי בתפוצתו במצרים, עם 45,000 קוראים ועם 85,000 עותקים לשבועון. במרץ 2014 נהרגה כתבת העיתון מיאדה אשרף (22) יחד עם שני אנשים נוספים בעימותים בין מפגינים לכוחות הביטחון המצריים בפרוור של עין שמס. אתר האינטרנט הרשמי של א-דוסתור (בערבית) א-דוסתור, ברשת החברתית פייסבוק א-דוסתור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) א-דוסתור, ביישום טלגרם א-דוסתור, ברשת החברתית אינסטגרם א-דוסתור, ברשת החברתית טיקטוק א-דוסתור, סרטונים בערוץ היוטיוב Ian Lee, Mohammed Tawfeeq, Jason Hanna CNN, Egypt: Journalist killed in Cairo clashes, CNN, ‏28 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שימג

שימג (בהונגרית: Sümeg) היא עיר במחוז וספרם שבהונגריה, כ-20 ק"מ צפונית לאגם בלטון. בעיר נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה, בהם כדים וגרזן אבן. היום נמצא במקום מוזיאון, שמשמר ממצאים אלה. בתקופת האימפריה הרומית היה האזור מיושב, ובאזור נמצאו שרידי מחנה צבאי ובנייני מגורים. במאה ה-13 בנה בלה הרביעי, מלך הונגריה, את טירת שימג (אנ'), המהווה בימינו אטרקציה תיירותית. במאה ה-16, בתקופת ההתפשטות העות'מאנית, לאחר קרב מוהאץ' ולאחר כיבוש וספרם על ידי העות'מאנים, הייתה לטירה זו חשיבות בהגנה על העיר. בשנת 1700 חרבה רוב העיר בשרפה. לעיר היה תפקיד משמעותי ב"מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי", בתחילת המאה ה-17. עקב המרד שרפו האוסטרים את העיר ב-1713 ושללו ממנה את זכויות העיר. רק בשנת 1984 הושב ליישוב מעמד העיר. העיר היא חלק מהאזור התיירותי של הפארק הלאומי רמות בלטון (אנ'). בעיר כנסייה קתולית בסגנון הבארוק המאוחר של לואי ה-16, ותוספות בסגנון הרוקוקו נבנו בה במאה ה-18. בתוכה פרסקו של האמן פרנץ אנטון מאולברץ' (אנ'). בעיר שוכנת גם "כנסיית בית הקברות", שנבנתה בסגנון הבארוק ב-1816. כנסיית הביקור בעיר היא מוקד צליינות, בעיקר של פרנציסקנים. בעיר גם מוזיאון לקדרות ומוזיאון ליין. בינואר 1941 היו בעיר 226 יהודים שהיו סוחרים, בעיקר בענף היין, והשתייכו לקהילה הנאולוגית. במקום קיימים עדיין בית כנסת ובית קברות ב-1942 גויסו יהודי העיר לשירות העבודה. במרס 1944 כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה, ובמאי 1944 רוכזו יהודי העיר בגטו. ביוני 1944 הועברו היהודים מהגטו לנקודת ריכוז במחוז זאלה, וביולי 1944 גורשו לאושוויץ. וִילְמוֹש ואַז'וִֹנִי (1868 – 1926) היה עורך דין הונגרי-יהודי, פוליטיקאי ליברל-דמוקרט, שכיהן כשר המשפטים. שַנְדוֹר קִישְׁפַלוּדִי – היה משורר לירי הונגרי, שנחשב למשורר הרומנטי (אנ') הראשון מהונגריה. אלדאר פישר (1872 – 1950) היה כירורג יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה. מדיה וקבצים בנושא שימג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שימג (בהונגרית) שימג (Sümeg), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם בית הכנסת בשימג שיפוץ בית הקברות בשימג
סלץ

סלץ (בצרפתית: Seltz, בגרמנית: Selz) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי הנמצא במרחק של 5 ק"מ מהגבול בין צרפת לגרמניה מול העיר הגרמנית ראסטט (Rastatt). שמה של העיר הגיע מהמילה הלטינית Saletio שהעניקו לה הרומאים, שהקימו בה קסטרום במסגרת הלימס הגרמאני, בעקבות מיקומה האסטרטגי של העיר ליד נהר הריין בהגנה על האימפריה הרומית נגד התקפות מצד שבטי הונדלים. סלץ נמצאת במפגש הנהרות סואר וסלצבאך קצת לפני שנהר סואר נשפך אל הריין. העיר נמצאת בצפון מישור אלזס בשטח מיוער המהווה את הצד הצפון מזרחי של יער אגנו. תחילת ההתיישבות בעיר הייתה בתקופת תרבות לה טאן על ידי שבטים גאלים בהתיישבות בשם Saliso. לאחר הכיבוש הרומי הקימו הרומאים במקום קסטרום בשם Saletio כפי שמוזכר בנוטיטיה דיגניטטום. העיר הוחרבה ב-355 על ידי בני השבט האלמאני ונבנתה מחדש על ידי הפרנקים ב-496. כחלק מרוזנות אלזס, העיר סופחה לדוקסות שוואביה בתחילת המאה העשירית ואוטו הראשון העניק את העיר לאשתו אדלאיד מאיטליה ב-968. אדלאיד הקימה את מנזר סלץ ב-991 בו היא מתה בשנת 999. ב-1357 העניק הקיסר קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לעיר מעמד של עיר קיסרית חופשית והיא הצטרפה לדקאפול האלזסי. סלץ נאלצה לעזוב את הדקאפול בשנת 1414 לאחר שלודוויג השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, סיפח את העיר לרוזנות פאלץ שעל הריין. העיר סופחה מחדש לצרפת ב-1680 בעקבות הסכמי ניימכן שסיים את מלחמת הולנד. בעת החדשה עברה העיר את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. אוסטריה אוברוולך (אנ'), אוסטריה ברזיל סנטה אדליה (אנ'), ברזיל מדיה וקבצים בנושא סלץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלץ (בצרפתית) אתר הבית של העיר Encyclopédie de l'Alsace, t. 11 : Rhin-Strasbourg, Publitotal, 1985
318 (מספר)

318 הוא המספר הטבעי הבא אחרי 317 והבא לפני 319. 318 הוא סכום המספרים הראשוניים שבין 7 ל-7 בריבוע (49): 318 = 7+11+13+17+19+23+29+31+33+37+41+43+47 חוקר המקרא סטנלי גבירץ (Stanley Gevirtz) גילה, כי המספר 318 כמציין מספר של אנשים, מופיע בשלושה מקורות היסטוריים בלתי-תלויים: מספר חניכיו של אברם העברי, כמתואר בספר בראשית, פרק י"ד, פסוק י"ד: "וַיָּרֶק אֶת חֲנִיכָיו יְלִידֵי בֵיתוֹ שְׁמֹנָה עָשָׂר וּשְׁלֹשׁ מֵאוֹת" (חז"ל במדרש מצאו כי מספר זה הוא גימטריה של השם אליעזר, הוא עבדו הידוע של אברהם, וקבעו כי הוא לבדו לחם עם אברהם). מספר הנערות במשלחת הכלולות, המתוארת בטקסט מצרי עתיק על ידי אמנחותפ השלישי. מספר ההרוגים בארבעת ימי הקרב המתוארים באיליאדה. לאור זאת, הציע גבירץ כי מדובר במספר טיפולוגי, כנראה בשל היותו סכום המספרים הראשוניים בין 7 ל-49 (שני מספרים טיפולוגיים ואף מקודשים בעולם העתיק). מדיה וקבצים בנושא 318 בוויקישיתוף במאמר "Abram's 318", משנת 1969. לתמצות המאמר בעברית, ראו כאן: המתמטיקה של 318 חניכי אברם העברי (מתוך הבלוג "ארץ העברים"). ראו כאן: Percy E. Newberry, Scarabs :an introduction to the study of Egyptian seals and signet rings, p. 170, בסוף העמוד. ראו כאן: Johann G. von Hahn, Aphorismen über den Bau der auf uns gekommenen Ausgaben der Ilias und Odyssee, p. 77, בסוף העמוד.
עומר סנש

עומר סנש (נולד ב-16 באוגוסט 1984 בקלגרי, קנדה) הוא קריין ושדר רדיו ישראלי, בוגר גלי צה"ל. בן משפחתה של הצנחנית חנה סנש. סנש הוא בין הבעלים-מקימים של תחנת הרדיו הישראלית "רדיו הקצה" ומשמש כמנהל הטכני שלה. בעל תואר ראשון בניו מדיה מהאקדמיה "בצלאל". דרכו המקצועית החלה בשנת 2003 כשהתקבל לשרת בגלי צה"ל, בה שימש כטכנאי ומפיק פרומו. בתקופת שירותו פעלה מחלקת הפרומו של גלי צה"ל וגלגלצ לקידום קו צעיר והומוריסטי יותר בזמרירי התחנות. עם שחרורו המשיך לניהול מחלקת הפרומו ברדיו חיפה, ואחר כך לעריכת והגשת תוכנית מוזיקה אלטרנטיבית אישית ברדיו אמצע הדרך. בשנת 2007 עבר סנש להגיש את רצועת הבוקר בשעה שקדמה לתוכניתם של טל ברמן ואביעד קיסוס ברדיו תל אביב, לצידם של יניב מורוזובסקי וטלי מץ. בין השאר שימש כעורך התסכיתים הקבוע בתוכניתם של ערן זרחוביץ' ושרון טייכר בתחנה. במקביל שימש כמבקר מוזיקה ועורך באתר נענע 10 וכקריין פרסומות רדיו וטלוויזיה. באמצע שנת 2010, לאחר רכישת רדיו 99 על ידי קבוצת רדיו ללא הפסקה ושינוי שמה ל-אקו 99 FM, הצטרף עומר לתחנה, ובה הגיש וערך רצועה יומית קבועה של תרבות, כלכלה, אקטואליה ואיכות סביבה. בשנת 2011 הצטרף למכללת הסאונד בי.פי.אמ בתל אביב כראש המסלול לרדיו וצירף לצוות המנחים אישי רדיו מוכרים בהם יואב קוטנר, לאון פלדמן, עודד דווידוב ואחרים. בשנת 2012 הצטרף כשותף עסקי לנדב רביד ואייל ("קוואמי") פרידמן, צוות המגישים-עורכים המקורי של תוכנית הרדיו "הקצה". באותה תקופה התוכנית ירדה מהאוויר לאחר כעשור של שידור בגלגלצ ומגישיה חיפשו את המשך דרכה. השלושה הקימו את תחנת "רדיו הקצה", שהחלה את שידוריה ב-1 באפריל אותה שנה. התחנה משדרת בעיקר דרך רשת האינטרנט, ובשיתוף פעולה עם תחנת 88FM של קול ישראל. בשידורי התחנה משתתפים מגישים ועורכים בולטים בתחום הרוק האלטרנטיבי, המוזיקה האלקטרונית והאינדי. התחנה לא הציגה עד כה רווחיות כלכלית. כיום עומר סנש הוא בעלים-שותף בתחנת "רדיו הקצה", מועסק בחברת טכנולוגיות השמע הישראלית-אמריקאית Waves Audio (אנ') ומגיש משדרי מוזיקה בגלגלצ. אתר האינטרנט הרשמי של עומר סנש עמוד הסאונדקלאוד של תחנת הרדיו "הקצה" - ארכיון פרומואים, אותות ותשדירים - בהפקתו של עומר סנש ריאיון עם עומר, באתר מכללת בי. פי. אמ. "בלדה לנאיבים", בלייזר, אפריל 2013
בית הפרחים

בית הפרחים (בסרבו-קרואטית: Kuća cveća) הוא מאוזוליאום בעיר בלגרד שבסרביה, המשמש כמקום קבורתו של נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו. המבנה, בשטח כולל של 902 מטרים מרובעים, הוקם בשנת 1975. הוא הוקם בקרבת בית המגורים של טיטו כדי לשמש לו כמקום עבודה ומנוחה נוסף. במבנה יש שלושה אגפים: אגף מרכזי שבו גינת צמחים ומעליו גג זכוכית, ומשני צידיו שני אגפים מקבילים ובהם מסדרונות רחבים. בצד המבנה הנגדי לכניסה נמצאת מרפסת פתוחה, המשקיפה על העיר. טיטו נקבר באגף המרכזי של המבנה, על פי בקשתו. במשך כעשור לאחר התפרקות יוגוסלביה היה המבנה סגור לקהל הרחב. לאחר מכן שב המבנה ונפתח למבקרים. כיום נמצא המבנה בשטחו של המוזיאון להיסטוריה של יוגוסלביה. במבנה עצמו מצויה תצוגה של חפצים ומסמכים מימי שלטונו של טיטו. מבקרים רבים מגיעים אל המבנה ב-25 במאי - יום הולדתו של טיטו, שהיה גם "יום הנוער" ביוגוסלביה הקומוניסטית. ב-2004 ביקרו בו 11 אלף איש, ומאז 1982 - 17 מיליון. בשנת 2013 נפטרה ונקברה במבנה יובאנקה ברוז, אשתו השלישית ואלמנתו של טיטו. מדיה וקבצים בנושא בית הפרחים בוויקישיתוף
שאיוסנטפטר

שאיוסנטפטר (בהונגרית: Sajószentpéter) היא עיר בצפון הונגריה כ-15 ק"מ צפונית למישקולץ. העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1281 בשם Szentpéter (סנט פטר, פטר הקדוש). חלקו הראשון של שמה נוסף לה מאוחר יותר, והוא שם הנהר הסמוך, שאיו. בתקופה זו הייתה העיר בבעלות בית המלוכה ההונגרי. במהלך קרבות בין ההוסיטים לבין הקתולים נהרסה העיר. היא נבנתה שוב ב-1466, אך מעמד העיר הושב לה רק ב-1989. במאות ה-17 וה-18 הייתה העיר בבעלות מספר משפחות אצולה, בהן משפחת ראקוצי (Rákóczi). במאה ה-19 הפך היישוב, שעד אז הסתמך לכלכלתו על חקלאות, ליישוב תעשייתי. מכרות פחם נפתחו וכן הוקם מפעל זכוכית. בהיותו ממוקם באזור תעשייתי, גבר תיעושו של היישוב בתקופת השלטון הקומוניסטי בהונגריה, אך עם התמוטטות השלטון הקומוניסטי בהונגריה נקלעה התעשייה המקומית לקשיים, כפי שקרה ליישובים תעשייתיים אחרים בצפון הונגריה באותה תקופה, והאבטלה גדלה. בעיר גלריה לאמנות ומוזיאון. בתחילת שנות ה-40 היו בעיר כ-600 יהודים, רובם סוחרים ובעלי מלאכה, שהיו אורתודוקסים בהשתייכותם הקהילתית. באוגוסט 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות, חלק מתושבי העיר היהודים, שלא הייתה להם אזרחות הונגרית, גורשו לקמניץ-פודולסקי ונרצחו שם. במרץ 1944 כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה. במאי 1944 הוקם בעיר גטו. ביוני 1944 גורשו תושבי הגטו למישקולץ, חלקם הועברו לגטו דיושג'ור וכל היהודים, גם משאיוסנטפטר וגם מדיושג'ור, גורשו לאושוויץ. יוז'ף בורשודי במקור קליין (1878 – 1943) היה רב הונגרי. שאיוסנטפטר בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 516–517 שאיו-סאנט-פאטאר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 400–402. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא שאיוסנטפטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאיוסנטפטר (בהונגרית) שאיוסנטפטר (Sajószentpéter), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "שאיוסנטפטר", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת שאיוסנטפטר, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
דובי הלמן

דב הלמן (נולד ב-7 באפריל 1936), הוא איש ציבור ששימש כראש המועצה האזורית חבל אילות, כמזכיר ההתנועה הקיבוצית. בעברו היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים. הלמן נולד וגדל בקיבוץ גבת בן ליהודה (יודקה) ובתיה הלמן המוכרים מן הספר "כמו שני סלעים" שנכתב על ידי אורה ערמוני. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קצינים וסיים כחניך מצטיין. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890. הלמן לחם בפעולות התגמול ובמלחמת סיני, בה השתתף בקרב המתלה. בשירות המילואים שימש הלמן בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה 55. במלחמת יום הכיפורים לחם כמפקד פלס"ר חטיבה 55, ולקח חלק בקרב על מעוז בודפשט, במבצע אבירי לב ובקרב סרפאום. בהמשך מונה למפקד גדוד בעוצבת חצי האש. ב-28 בפברואר 1977, במהלך תרגיל חטיבתי נפצע קשה, כאשר עלה רכבו על מוקש באזור ניצנה שבנגב. באוגוסט 1977 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים ושירת בתפקיד עד אוקטובר 1983. הוא פיקד על החטיבה במלחמת לבנון הראשונה, תחת פיקודו לחמה החטיבה לחמה בקרבות לכיבוש צור וצידון. הלמן הוא חבר קיבוץ יטבתה וכיהן כראש המועצה האזורית חבל אילות (1981–1985) וכמזכיר התנועה הקיבוצית בסוף שנות ה-1980. הלמן הוא בעל תואר אקדמי בגאולוגיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. דליה מזורי, מזכיר התנועה הקיבוצית לשעבר ניצל מטביעה, באתר nrg‏, 8 באפריל 2010. קורות חייו, באתר "המכון לאסטרטגיה ציונית". קרני עם עד, מי בקדימה, "אתר הקיבוצים", ‏ 23.11.2006. מכתביו צריך להמשיך את השליחות בקרקע, mynet, ‏ 10.04.2011. קורות חייו, באתר "המכון לאסטרטגיה ציונית". במיתלה לא רק צנחו, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2008. האיש שמעולם לא אמר "אחריי" - אלא קם והוביל, באתר וואלה, 5 במאי 2014. עוזי עילם, "עדות מן הבור: מלחמת יום הכיפורים: יומן אישי", ידיעות ספרים, 2013,עמוד 60. גדעון מגל, ‏40 שנה ליום כיפור: צליחת התעלה בתמונות, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2013. שבתי בנדט‏, האיש שמעולם לא אמר "אחריי" - אלא קם והוביל, באתר וואלה, 5 במאי 2014. עמוס הראל, "הקושי בקיבוצים - ירידה בהתנדבות לקצונה", הארץ, ‏ 20.08.1996. יצחק מרדכי, ‏אוגדת הגליל במלחמת של"ג, מערכות 413, יולי 2007, עמ' 20-25 . אביבה לורי, אפקט דלומי, באתר הארץ, 10 ביולי 2002. דליה מזורי, מזכיר התנועה הקיבוצית לשעבר ניצל מטביעה, באתר nrg‏, 8 באפריל 2010.