laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תסמונת DRESS

תסמונת DRESS‏ או "תסמונת התגובה התרופתית עם אאוזינופיליה ותסמינים סיסטמיים (מערכתיים)" (באנגלית: DRESS Syndrome או Drug Reaction (or Rash) with Eosinophilia and Systemic Symptoms) היא תסמונת, הנגרמת על ידי חשיפה לתרופות מסוימות, והמתאפיינת בפריחה עורית, חום גבוה, דלקות של איברים פנימיים, לימפדנופתיה ושינויים המטולוגיים פתולוגיים כמו אאוזינופיליה, תרומבוציטופניה ולימפוציטוזיס אטיפי. בדרך כלל התסמונת מופיעה אחרי תקופה יחסית ארוכה (חביון ארוך) מאז החלת בטיפול התרופתי שעורר אותה. לתסמונת תמותה בשיעור של 10%. הטיפול הוא על ידי הפסקת מתן התרופה המעורבת וטיפול תומך. משתמשים בדרך כלל גם בקורטיקוסטרואידים. בעבר כונתה תסמונת זו בשמות: תסמונת רגישות היתר (HSS או Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות יתר לתרופות נוגדות פרכוסים (AHS - Anticonvulsant Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות היתר לתרופות (DIHS - Drug-Induced Hypersensitivity Syndrome), תסמונת רגישות היתר הרב-מערכית המושהית לתרופות (DIDMOHS - Drug-Induced Delayed Multiorgan Hypersensitivity Syndrome), פסאודולימפומה ממקור תרופתי (Drug-induced pseudolymphoma). התסמונת בשמותיה הרבים הנ"ל תוארה בשנת 1959. השם הנוכחי - DRESS Syndrome נקבע בשנת 1996 מתוך ניסיון לפשט את המינוח. התרופות העלולות בדרך כלל לגרום לתסמונת DRESS כוללות פנוברביטל, קארבאמזפין, פניטואין, למוטריג'ין, מינוציקלין, סאלאזופירין, טטרציקלין, סולפונאמידים, אלופורינול, מודפיניל, דפסון, הידרוקסיכלורוקווין ולאחרונה זיפרסידון. נקשר לרה-אקטיבציה של הנגיף הרפס 6 של בני האדם. תופעת לוואי (תרופה) [1] Walsh SA, Creamer D Drug reaction with eosinophilia and systemic symptoms (DRESS): a clinical update and review of current thinking Clin Exp Dermatol. 2011 Jan;36(1):6-11. doi: 10.1111/j.1365-2230.2010.03967.x. Dress syndrome foundation www.dresssyndromefoundation.com הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הסגת גבול (אזרחי)

הסגת גבול במשפט האזרחי היא פגיעה בקניינו של אדם אחר על ידי שימוש במקרקעין השייכים או מוחזקים על ידיו, ללא קבלת רשותו. בניגוד להסגת גבול בהיבטה הפלילי, במקרה של הסגת גבול בהיבט האזרחי, מתיר חוק המקרקעין, במקרים מסוימים, עשיית דין עצמי כנגד מסיג הגבול. בנוסף, עומדת למחזיק המקרקעין הזכות להגיש תביעה נזיקית, אם נגרם לו נזק כספי בעקבות הסגת הגבול. סעיף 18 לחוק המקרקעין קובע כי מחזיק המקרקעין רשאי להפעיל כוח במידה סבירה כנגד מסיג הגבול (עשיית דין עצמי) באחד משלושת המקרים הבאים: על מנת למנוע הסגת גבול בשטחו. על מנת למנוע מעשה שיוביל לשלילת השליטה של המחזיק בקרקע. לשם הוצאת מסיג גבול משטחו של מחזיק המקרקעין, תוך 30 יום מיום תפיסת השטח. אם לא עשה זאת בפרק הזמן הקצוב, לא יוכל המחזיק להרחיק את מסיג הגבול בעצמו, אלא יידרש לפנות לבית המשפט לשם קבלת צו פינוי. לפי הגדרת סעיף 15 לחוק המקרקעין, מחזיק הוא אדם השולט באופן פיזי במקרקעין או אם אדם אחר שולט מטעמו על המקרקעין. בנוסף לזכותו של מחזיק המקרקעין בהפעלת דין עצמי (במקרים מסוימים) כנגד מסיג הגבול, עומדת לו הזכות להגיש תביעה לפיצויים, אם נגרם לו נזק ממוני כתוצאה מהסגת הגבול. לפי סעיף 29 לפקודת הנזיקין, על מנת שיוכל מחזיק המקרקעין להגיש תביעה נזיקית כנגד מסיג הגבול, צריכים להתקיים שני תנאים: נגרם נזק ממוני למקרקעין או לדבר אחר הנמצא בשטח המקרקעין. מסיג הגבול נכנס לשטח המקרקעין שלא כדין. ככלל, קיים צורך באישור מטעם בעל המקרקעין או מי מטעמו אשר יאפשר כניסה למקרקעין, אך קיימות נסיבות בהם תתאפשר כניסה כדין לשטח אף ללא אישור המחזיק. פלישה (מקרקעין) מדיה וקבצים בנושא הסגת גבול בוויקישיתוף הסגת גבול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוק המקרקעין, באתר ויקיטקסט פקודת הנזיקין, באתר ויקיטקסט כוונת המחוקק במונח "סבירה", היא למנוע מצב בו הפעלת דין עצמי תוביל למעשי אלימות קשים כנגד מסיג הגבול. נדרש ממחזיק הקרקע לפעול בתום לב ובשיקול דעת בבואו לעשות שימוש בכוח. המחוקק מאפשר למשטרת ישראל להיכנס למקרקעין למטרות חיפוש מסוימות, מבלי שהדבר יהווה הסגת גבול.
סקי

סקי (מנורווגית: Ski – קרש) הוא קבוצת ענפי-ספורט שבהם נעשה שימוש במגלשיים כציוד העיקרי. תנועת אדם על גבי שלג התחילה כצורך תעבורתי, ותיעוד לשימוש במגלשי-שלג מופיע בציורי מערות הן באסיה והן בסקנדינביה כבר מהאלף השמיני לפני הספירה. לאורך ההיסטוריה - עד למאה ה-18 - גלישה על השלג שימשה בארצות החורף לציד, לגמיאת מרחקים ובהמשך למסעות מלחמה. סקי כענף ספורטיבי, החל להתגבש במאה ה-19 כאשר את אבי הענף מקובל לראות בסונדרה נורהיים (Norheim) הנורווגי. כיום הסקי, על ענפיו ותת-ענפיו השונים, הוא ספורט אולימפי, וכמו כן מהווה חלק ניכר מתרבות הפנאי של החברה המערבית, כספורט לא תחרותי. עם ההתקדמות שחלה במאה ה-20 בתחומי מדע שונים כאווירודינמיקה והנדסת חומרים, והתפתחות הסקי כספורט בכלל וכמקצוע אולימפי בפרט, חלו שינויים גם בציוד המשמש לגלישה. הידע שנצבר שימש, למשל, לפיתוח חליפות סקי המתאפיינות בגרר נמוך, בגדים קלים ודקים בעלי יכולת בידוד חום גבוהה ומגלשיים קלים ואלסטיים אך קשיחים. מלבד מגלשיים, ציוד סקי כולל על-פי רוב גם זוג מוטות שבהם אוחז הגולש המשפרים את איזונו ותאוצתו בשלג; נעליים מיוחדות או ערדליים - שאליהם מתחברים המגלשיים באמצעות תופסנים, חליפה המגינה מרטיבות וציוד-קצה שעשוי לכלול משקפי שמש או מסכת הגנה אחרת, ופריטי ביגוד חמים. ענף הסקי התחרותי מתחלק למספר ענפי משנה: סקי אלפיני סקי נורדי, הכולל: סקי למרחקים (Cross-country) קפיצות סקי סקי נורדי משולב סקי חופשי סנובורדינג סקי מהירות ביאתלון גלישת טלמרק פדרציית הסקי הבינלאומית (בראשי תיבות FIS) היא הגוף העולמי המנהל את ענף הסקי לסוגיו השונים. סקי מים - בשונה מסקי שלג, הוא ענף ספורטיבי שאינו חוסה תחת פדרציית הסקי, וההיבט היחידי שמשותף לשני הענפים הוא השימוש במגלשיים. גלשן שלג ביאתלון אתר סקי סימולטור לגלישה במגלשיים ובסנובורד מונחים מתחום הסקי, באתר GoTravel כתבות בנושאי סקי, באתר GoTravel ארז גרטי, במדרון החלקלק: מדעי הסקי, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 13 בפברואר 2018 סקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מגלשי סקי וסקי, דף שער בספרייה הלאומית
זמרי

האם התכוונתם ל... ששמם הפרטי זמרי זִמְרִי-לִים (גם "זימרי-לים", "זימרילים" ו"זִמרִלִם"; המאה ה-18 לפנה"ס) – מלך מארי (כיום במזרח סוריה) בשנים ~1775–1761 לפנה"ס זִמְרִי בֶּן סָלוּא (?–1273 לפנה"ס) – נשיא שבט שמעון זמרי (מלך ישראל) (?–882 לפנה"ס) – ממלכי ישראל ששם משפחתם זמרי יותם זמרי (יליד 1982) – פובליציסט ישראלי לאה זמרי (1933–1956) – אתלטית ישראלית עושה מעשה זִמְרִי ומבקש שכר כְּפִינְחָס – כינוי לאדם המתהדר במעשה נקלה כאילו היה נעלה (כזמרי בן סלוא) אישים ששמם הפרטי הוא זמרי זמר
שנות ה-20

האם התכוונתם ל... שנות ה-20 של המאה ה-20 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-19 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-18 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-17 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-16 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-15 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-14 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-13 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-12 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-11 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-10 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-9 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-8 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-7 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-6 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-5 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-4 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-3 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-2 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-1 לפנה"ס שנות ה-20 של המאה ה-1 שנות ה-20 של המאה ה-2 שנות ה-20 של המאה ה-3 שנות ה-20 של המאה ה-4 שנות ה-20 של המאה ה-5 שנות ה-20 של המאה ה-6 שנות ה-20 של המאה ה-7 שנות ה-20 של המאה ה-8 שנות ה-20 של המאה ה-9 שנות ה-20 של המאה ה-10 שנות ה-20 של המאה ה-11 שנות ה-20 של המאה ה-12 שנות ה-20 של המאה ה-13 שנות ה-20 של המאה ה-14 שנות ה-20 של המאה ה-15 שנות ה-20 של המאה ה-16 שנות ה-20 של המאה ה-17 שנות ה-20 של המאה ה-18 שנות ה-20 של המאה ה-19 שנות ה-20 של המאה ה-20 שנות ה-20 הסוערות שנות ה-20 של המאה ה-21
אויגן בייר

גנרל אויגן בייר (בגרמנית Eugen Beyer;‏ 18 בפברואר 1882 – 25 ביולי 1940), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה. בייר נולד ב-18 בפברואר 1882 בפוהרליץ בדרום מוראביה, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1902 התגייס קיניץ לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ההונגרי ה-31 (פוכרנה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-1 בנובמבר 1917 הועלה לדרגת מיור. לאחר המלחמה נשאר בייר בצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1931 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, הועלה בייר ב-1 באפריל 1938 לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-18. עם פרוץ המלחמה היה בייר מפקד הקורפוס ה-18, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-5 ביוני 1940 פרש בייר לביתו עקב מחלה, וב-25 ביולי 1940 מת בייר בזלצבורג. אויגן בייר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הערים הסמויות מעין

הערים הסמויות מעין (באיטלקית: Le città invisibili) הוא ספר סוריאליסטי מאת הסופר האיטלקי איטאלו קאלווינו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1972 בהוצאת ג'וליו אינאודי. הספר תורגם לעברית על ידי גאיו שילוני בשנת 1975 ויצא לאור בהוצאת ספרית פועלים. הספר חוקר את גבולות הדמיון האנושי באמצעות תיאורי ערים הנמסרים ממגלה הארצות מארקו פולו לקיסר הסיני קובלאי חאן. התיאורים כתובים כשירה בפרוזה והם ממוסגרים כשיחה מתמשכת בין השניים, שהדיבור בה נסוב על הרעיונות שהועלו בתיאורים, וכן על מחשבות כלליות בנוגע לטבע האדם, שפות, וכו'. חלקי השיחה מופיעים בין קבוצות תיאורי ערים הדומים מבחינה תמטית. קאלווינו חושף בפני הקורא כי קובלאי ופולו אינם דוברים את אותה שפה, ופולו משתמש בחפצים שהביא מן הערים כדי לספר את סיפורן, מה שמותיר מרחב רב לפרשנות מצד הקורא. בזכות עיסוקו רב ההשראה והייחודי בערים, היווצרותן, התפתחותן ושקיעתן, הספר מומלץ לעיתים קרובות לסטודנטים לאדריכלות, על מנת שיוכלו לחשוב על ערים מחוץ למגבלות חוקי הפיזיקה והתאוריה האורבנית. הערים הסמויות מעין, באתר OCLC (באנגלית) הערים הסמויות מעין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרשת במתאר הכוכבים, רשימה על הספר מאת יפתח גולדמן, אוקטובר 2009 בעקבות הערים הסמויות מן העין, מאמר מאת צבי ינאי, מחשבות אפריל 1988 ישראל אלירז, אל ונציה של מעלה, כותרת ראשית, 20 ביוני 1984
תיק-תק

תיק-תק היה שעשועון טלוויזיה ששודר בטלוויזיה החינוכית בערוץ 2 משנת 1995 עד שנת 1999. בתוכנית היו שני סוגים של שלבים: שלבי מתמטיקה שבהם שפט את המתמודדים יואל גבע ושלבי עברית שבהם שפטה עטרה אופק. בתוכנית התחרו תלמידים מבתי ספר שונים ברחבי הארץ. תיק-תק התבסס על שעשועון הצרפתי "Des chiffres et des lettres" ("אותיות ומספרים"). את התוכנית הנחו רונית כפיר, איל קיציס, ואפרת רייטן. בשנות ה-70 שידרה הטלוויזיה הלימודית גרסה מוקדמת יותר של השעשועון, בשם "אות ועוד", אותה הנחו לסירוגין אלי ישראלי ורויטל עמית. "תיק-תק", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "תיק-תק" - כולל פרקים לצפייה, באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית גרסה ממוחשב של משחק המספרים של תיק תק למכשירי אנדרואיד, בחנות היישומים של חברת גוגל ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הנוער

האם התכוונתם ל... חוק הנוער (טיפול והשגחה) – תש"ך-1960 חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) – תשל"א-1971 חוק עבודת הנוער – תש"יג-1953
קסר אל-חייר א-שרקי

קסר אל-חייר א-שרקי (בערבית: قصر الحير الشرقي;  תעתיק מדויק: קצר אלחיר אלשרקי - "ארמון הציד המזרחי") הוא מתחם גדול עתיק הכולל ארמון ומבנים נוספים, השוכן במדבר הסורי. מתחם זה הוא תאום לקסר אל-חייר אל-ע'רבי (ארמון הציד המערבי), שני הארמונות נבנו על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה. המתחם נבנה בין השנים 729-728 לפי הלוח האזרחי, שנת 111-110 להיג'רה, שנה לאחר בניית קסר אל-חייר אל-ע'רבי. המתחם שוכן 97 ק"מ צפונית-מזרחית לתדמור, והוא נבחר בגלל שפע חיות הבר בסביבתו. האתר הוכנס לרשימת המועמדות של אתרי המורשת העולמית ב-8 ביוני 1999 בקטגוריה תרבות. מתחם הארמון מורכב משני מבנים עיקריים רבועים ומבנים נוספים. המבנה הגדול נקרא בפי החוקרים "ארמון" ושימש כנראה כמרכז מינהלי. אורך צלע המבנה הוא 160 מטר. המבנה הקטן יותר נקרא בפי החוקרים ח'אן. אורך צלע המבנה הוא 60 מטר. המבנים נמצאים בתוך שטח שהוקף חומה והשתרע על שטח של 7 קמ"ר, שכלל מערכת תעלות מים ומערכות השקיה שאפשרו ניצול חקלאי. בתוך שטח זה נמצא גם מבנה בית מרחץ. המבנה הגדול כלל חצר פתוחה גדולה עם 28 מגדלים ו-4 שערי כניסה, שער בכל צד של המבנה המרובע. מבנה זה שימש כמרכז החיים המינהליים, עם רחובות וחיבור ישיר לארבעת השערים. סביב החצר המרכזית ובצמוד לקירות נבנו 12 יחידות באותו גודל, ששימשו למטרות שונות: מסגד, חדר שכלל שני בתי בד ושימש ליצירת שמן זית, חדר ששימש כמרכז מינהלי, 6 יחידות ששימשו למגורים ועוד 3 יחידות בפינות המתחם שלא היה להן שימוש ספציפי. המתחם כלל גם בור גדול עם מערכת תעלות שהובילה מחוץ למתחם המבנה הגדול. המבנים הכילו שרידי קשתות ועמודים אשר היו חלק ממתחם מלכותי גדול. חלק מהעיטורים הועברו אל המוזיאון הלאומי של דמשק. השער של הארמון שוחזר במוזיאון דיר א-זור. המבנה הקטן יותר ידוע כח'אן. השם הוענק לו בגלל הדמיון למבנה של ח'אן. הוא כלל חצר מרכזת מוקפת במבנים בעלי שתי קומות. בקומה הראשונה היו מחסנים ואורוות. בין שני המבנים נמצא מגדל מעין מינרט. גודל המגדל, המיקום וטכניקת הבנייה הובילו את הארכאולוגים להשערה שהוא נבנה 10 שנים מאוחר יותר, כאשר הח'אן שימש למגורי כפר קטן. בית המרחץ שכן כ-65 מטר מהפינה הצפונית מזרחית של הח'אן. הוא דמה בתכנונו לבתי המרחץ הרומיים. הוא כלל אולם גדול בגודל 20 על 15 מטר. הוא כלל 2 בריכות המוזנות מתוך 2 מיכלי מים. בית המרחץ כלל שני חדרי הלבשה, אחד לחורף ואחד לקיץ, ובית שימוש. הבניין הכיל גם שלושה חדרים חמים, שמיקומם היה ליד מקור החימום, וחדר שירות כללי שבו נמצאו מיכלי מים. אספקת המים לארמונות נעשתה באמצעות תעלה באורך 5,700 מטר. הארמונות הכילו חדרי אמבטיה, מאגרי מים, מסגדים וגנים. האתר נחפר על ידי אוניברסיטת מישיגן בשנים 1964, 1966, 1969, 1970-1971. מדיה וקבצים בנושא קסר אל-חייר א-שרקי בוויקישיתוף Un Château du désert : Qasr al-Hayr ach-Charqi באתר אונסק"ו. (בצרפתית) Qasr al-Hayr, Syria באתר מוזיאון קלסי לארכאולוגיה (Kelsey Museum of Archaeology) של אוניברסיטת מישיגן Qasr al-Hayr al-Sharqi Qasr al-Hayr al-Sharqi, the “Eastern Castle” in the Syrian Desert באתר socks-studio.com Qasr al-Hayr al-Sharqi (East), Syria. 728-29 באתר AGA KHAN PROGRAM FOR ISLAMIC ARCHITECTUR Qasr al-Hayr al-Sharqi, the “Eastern Castle” in the Syrian Desert Un Château du désert : Qasr al-Hayr ach-Charqi באתר אונסק"ו Qasr al-Hayr, Syria באתר מוזיאון קלסי לארכאולוגיה (Kelsey Museum of Archaeology) של אוניברסיטת מישיגן
מוסי זראי

מוסי זראי (נולד ב-1975) הוא כומר אריתראי המתגורר בשווייץ, פעיל למען מהגרים ופליטים אפריקאים. זראי נולד באסמרה, אז תחת שלטון אתיופיה. בגיל 5 מתה אמו ושנתיים לאחר מכן נמלט אביו לאירופה מאימת המשטרה החשאית. זראי גדל אצל סבתו הקתולית. בגיל 14 קיבל מקלט מדיני באיטליה וקיווה לחבור לאביו, אך האב נישא בינתיים מחדש ועבר לניגריה. הוא נותר לבדו באיטליה ועבד במשך שנים בדוכן פירות ברומא. בגיל 35 הצטרף למסדר קתולי ולמד במוסד הכנסייה הקתולית בפיאצ'נצה ולאחר מכן ברומא. ב-2010 הוסמך לכמורה. זראי היה פעיל לאורך השנים למען מהגרים אפריקאים, ב-2003 החל להפיץ את מספר הטלפון שלו בכלי תקשורת מקומיים על מנת שיעזרו בו כמתורגמן לראיונות עם פליטים מאריתריאה. מספר הטלפון החל להיות נפוץ גם בקרב מבקשי המקלט והוא הפך למוקד סיוע עבורם. ב-2006 הקים את ארגון "Agenzia Habeshia" הפועל למען זכויות פליטים מצפון אפריקה. פעילותו התגברה בעקבות האביב הערבי וזרם המהגרים שניסו להגיע לאיטליה בספינות מלוב, תוניסיה ומדינות נוספות. הוא הקים את מוקד הסיוע "Watch the Med" אליו פונים בטלפון לווייני מסירות מהגרים שנקלעו למצוקה. מהמוקד מועברים הדיווחים ומיקום הסירות, למשמר החופים האיטלקי על מנת להושיעם, ולכלי תקשורת על מנת שיפעילו לחץ על רשויות החוק המקומיות לקלוט ולסייע להם. מדיה וקבצים בנושא מוסי זראי בוויקישיתוף מוסי זראי, ברשת החברתית פייסבוק The Anchor, ניו יורקר, 21 באפריל 2014 Andrea Vogt, ‏The little-known priest giving the Pope a run for Nobel Peace Prize, The Telegraph, 4 October 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'פייניק סצ'יז'בסקי

ז'פייניק סצ'יז'בסקי (בפולנית: Rzepiennik Strzyżewski) הוא כפר במחוז טרנוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. ז'פייניק סצ'יז'בסקי החל ככפר מלכותי קטן. מסוף המאה ה-18 פעלו ביישוב ירידים עתיים, בהם סחרו בעיקר בבדים ובצמר, ובמקום פעלה טחנת קמח. בז'פייניק סצ'יז'בסקי התקיימה קהילה יהודית קטנה, שאנשיה עסקו במסחר ובמלאכה, בעוד שהפולנים המקומיים עסקו בחקלאות. בנובמבר 1918 נערך בכפר פוגרום, במהלכו מספר יהודים נפצעו קשה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתגברות האנטישמיות, עזבו את הכפר חלק מיהודיו. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה ביישוב. בין מלחמות העולם פעל ביישוב קן של תנועת עקיבא. בתקופה זו נמנו ביישוב כ-300 יהודים. בראשית ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, והוטלו על יהודיו גזירות שונות. באוגוסט 1941 הגיעו ליישוב עשרות יהודים שגורשו מגורליצה ומסביבתה. בסוף 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, ובתחילת 1942 נרצחו כ-120 מיושביו. ב-11 באוגוסט 1942 נערכה בגטו סלקציה. כ-30 צעירים הועברו למחנה פלאשוב, ו-364 הנותרים נרצחו בבורות ירי ביער דומברי הסמוך לכפר. מדיה וקבצים בנושא ז'פייניק סצ'יז'בסקי בוויקישיתוף ז'פייניק סצ'יז'בסקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין ז'פייניק סצ'יז'ווסקי (Rzepiennik Strzyżewski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ז'פייניק סצ'יז'בסקי", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, ז'פייניק סצ'יז'בסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 565–566), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
שווה לנסות!

שווה לנסות! היא תוכנית ששודרה בערוץ לוגי לילדי yes שהופקה על ידי הערוץ ונגה תקשורת. הסדרה מספרת על קורותיהם של ד"ר מולקולה והעוזרת שלו, תאית. כל פרק עוסק בנושא שונה, בנוסף בכל פרק נערכים ניסויי מעבדה בידי מדענים צעירים לעיני קהל. תאית: היא נרתעת מניסויים מסוכנים ולעיתים חוששת בלי שום סיבה. ד"ר מולקולה: גאון וחובב ניסויים. את רובם הוא מבצע במעבדה ואת חלקם מחוץ למעבדה. שווה לנסות במסיבה: פינה שבה מבצעים תעלולים מדעיים באמצעות כלים שיש בבית. לא לנסות בבית: פינה שבה מבצעים ד"ר מולקולה ותאית ניסויים במעבדה. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'רנובייץ

ז'רנובייץ (בפולנית: Żarnowiec) הוא כפר בפרובינציית שלזיה שבפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ז'רנובייץ שוכן בפולין קטן בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה, במחוז זוויירצ'ה, על נהר פיליצה, בין הגבעות של רמת קרקוב-צ'נסטוחובה. הוא נמצא במרחק 32 ק"מ מזרחית מזוויירצ'ה, 50 ק"מ מקרקוב ו-67 ק"מ צפונית-מזרחית מהבירה האזורית קטוביצה. על אף היותו חלק מפרובינציית שלזיה, היישוב לא היה מעולם חלק מחבל שלזיה. עד שנת 1975 היה קשור מנהלית לערים קרקוב וקיילצה מפולין קטן. היישוב ז'רנובייץ נזכר לראשונה בסוף המאה ה-11, ובראשית המאה ה-14 הוענקו לו זכויות עיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. בארמון בעיר הוגלתה רעיתו השנייה של קז'ימייז', אדליידה מהסן. בהמשך, היה היישוב לאחד ממרכזי הקלוויניזם בפולין. באמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בשנת 1869, בעקבות השתתפות היישוב במרד ינואר, ביטלו הרוסים את מעמדו העירוני. קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בז'רנובייץ מהמאה ה-18, ובאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי היישוב, ורבים מהם היו חסידים. בשנת 1919 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי הכפר ממקרים גוברים והולכים של תקיפות אנטישמיות מצד שכניהם הפולנים. כמה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבש הכפר בידי הגרמנים. בתקופה זו נמנו בו כ-1,000 יהודים, ביניהם עשרות פליטים מקרקוב, ועד מהרה הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה במקום יודנרט, אשר נצטווה לספק לשלטונות עובדים יהודים לעבודות כפייה. מסיבה שאינה ידועה היודנרט שמינו הגרמנים בזרנובייץ' פורק בתחילת 1941 על ידי הגרמני הממונה עליו. מאוחר יותר באותה שנה מינו הגרמנים יודנרט חדש ובראשו מאיר קורנברג. היודנרט פעל רבות למען יהודי זרנובייץ', ובין היתר הוא דאג לחילוק מזון לילדי הקהילה, תרופות בחינם והעמדת צוות תברואה שהשתדל ככל יכולתו למנוע התפרצויות מחלות מידבקות והקפיד על היגיינת חברי הקהילה וכמו כן על היגיינת המגורים. הופעל על ידי נשים יהודיות מטבח ציבורי בו חולקו קרוב ל-200 ארוחות חמות לנזקקים יום-יום. היודנרט אף השיג מהשלטונות הגרמניים הקצבות של מצרכי מזון בסיסיים כמו לחם, תפו"א וסוכר. באותה שנה פתח הארגון יס"ס (עזרה עצמית ליהודים) סניף בז'רנובייץ שפעל לעזרה סוציאלית לקהילה היהודית. אמנם כוונותיו של הארגון היה לקיים בז'רנובייץ קורסים מקצועיים לאלקטרוניקה, נגרות וכו', אך בקיץ 1942 נלקחו כ-300 מיהודי ז'רנוביץ לעבודות כפייה שונות, מה שפגע בתכנון זה. ב-5 בספטמבר 1942 נערכה ביישוב אקציה, בה רוכזו היהודים בכיכר השוק בכפר, הועלו לעגלות, והוסעו לתחנת הרכבת בוולברום. למחרת, נערכה בהם סלקציה. הכשירים לעבודה שולחו למחנות עבודה, וכל היתר שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא ז'רנובייץ בוויקישיתוף ז'רנובייץ באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ז'רנובייץ", באתר השטעטל הווירטואלי
חיים שני

חיים שני (נולד ב-1957) הוא מהנדס ומנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל חברת נייס מערכות וכמנכ"ל משרד האוצר. שני סיים ב-1982 תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון וב-1987 סיים תואר שני במנהל עסקים מ-INSEAD. לאחר לימודי התואר הראשון עבד שני ב-IBM ישראל ובסאיטקס. ב-1992 מונה לנשיא אורבוטק אירופה, ב-1993 מונה לנשיא שלוחת אורבוטק במזרח הרחוק, בשנים 1995 עד 1998 כיהן כסגן נשיא לשיווק, מכירות ופיתוח עסקי גלובלי באורבוטק. ב-1998 מונה לסגן נשיא באפלייד מטיריאלס ומנהל פעילות החברה בישראל. ב-2001 מונה למנכ"ל נייס מערכות וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 2009. הוא נכנס לתפקיד בתקופה בה שווי השוק של החברה ותחת הנהגתו הוביל מהלך של צמיחה, רכישת חברות וגידול ניכר בשווי השוק. בנובמבר 2009 מונה למנכ"ל משרד האוצר, הוא כיהן כיו"ר משותף של הוועדה להגברת התחרותיות במשק יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה אייל גבאי. ביולי 2011 התפטר מתפקידו כמנכ"ל המשרד על רקע חילוקי דעות עם שר האוצר יובל שטייניץ. ב-2012 הקים את קרן ההון סיכון Israel Growth Partners עם משה ליכטמן, קרן שמשקיעה בחברות טכנולוגיה ישראליות בשלב הצמיחה. באותה שנה מונה ליו"ר מרכז הטכנולוגיות בריטניה-ישראל. אלירן רובין, אליחי וידל, "מי שמקים חברה רק כדי למכור אותה צריך לדעת שהסיכוי לכך נמוך", באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2017 שלומית לן, מה עושים עם 230 מיליון דולר: משה ליכטמן וחיים שני, מבכירי ההייטקיסטים מדברים על הקרן החדשה שגייסו, באתר כלכליסט, 15 בספטמבר 2018 אמנון אטד, מנכ"ל האוצר חיים שני התפטר מתפקידו "בגלל חילוקי דעות מהותיים", באתר כלכליסט, 31 ביולי 2011
פיטר ג'וראסיק

פיטר ג'וראסיק (באנגלית: Peter Jurasik; נולד ב-25 באפריל 1950) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בגילום דמותו של לונדו מולארי בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5" משנות ה-90 של המאה ה-20. ג'וראסיק ממעט להופיע בסרטי קולנוע, ומשתתף בעיקר בסדרות טלוויזיה בתפקידים ראשיים ובתפקידי אורח. בתחילת דרכו, הופיע ג'וראסיק בסרט "טרון" (1982) יחד עם ברוס בוקסלייטנר, איתו יככב בהמשך בסדרה "בבילון 5". כמו כן, הופיע בדמות האב המושלם בסרט "מותק, הילד השתגע" (1990). ב-1998, כתב ג'וראסיק יחד עם ויליאם ה. קית' הבן רומן מדע בדיוני בשם "Diplomatic Act". הדמות הראשית ברומן היא שחקן בסדרת מדע בדיוני, שנחטף על ידי חייזרים, ומאמין שהוא הדמות שהוא משחק בסדרה. הספר דומה באווירתו ובעלילתו לסרט "כיבוש הגלקסיה" שעלה לאקרנים שנה לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא פיטר ג'וראסיק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטר ג'וראסיק פיטר ג'וראסיק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר ג'וראסיק, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר ג'וראסיק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיטר ג'וראסיק, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיטר ג'וראסיק, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.