laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדוזת-ענק יפנית

מֵדוּזַת-עֲנָק יַפָּנִית או נומורה (שם מדעי: Nemopilema nomurai) היא אחת ממיני המדוזה הגדולים בעולם. קוטרה מגיע עד לשני מטרים, ומשקלה יכול להגיע עד ל-220 קילוגרם (490 ליברות). היא מצויה בעיקר באזורי הים הצהוב, ים סין המזרחי וחופי יפן. בשנים האחרונות נצפה גידול ניכר באוכלוסייה של המין. הסיבה אינה ברורה דיה, אולם אחת הסברות היא כי מדובר בתוצאה של זיהום ימי והתחממות גלובלית. הדבר מהווה בעיה משום פגיעת המדוזות בתעשיית הדיג והנזק הכלכלי הכבד שהן גורמות כתוצאה מכך, ולפיכך מדינות המזרח הרחוק - ובפרט יפן, הנפגעת העיקרית - פועלות לצמצום התופעה. מדיה וקבצים בנושא מדוזת-ענק יפנית בוויקישיתוף מדוזת-ענק יפנית, באתר NCBI (באנגלית) מדוזת-ענק יפנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מדוזת-ענק יפנית, באתר GBIF (באנגלית) כתבה על מדוזות נומורה(הקישור אינו פעיל), אתר News1 עמית ולדמן, מדוזות ענק מחסלות את הדגה ביפן, חדשות 2 מהן מדוזות הענק שתוקפות את חופי יפן?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דומניקו מורוזיני

דומניקו מורוזיני (באיטלקית: Domenico Morosini; נפטר בשנת 1156) היה הדוכס ה-37 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה משנת 1148 ועד פטירתו. הרוזן דומניקו היה בן למשפחת האצולה מורוזיני. מורוזיני נבחר לתפקידו מאחר שהצליח ליישב בין שתי סיעות אשר פילגו את הפוליטיקה הוונציאנית במשך שנים רבות - המאבק בין תומכי ונציה כרפובליקה עצמאית בתמיכת האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי ההשארות כחלק מהאימפריה הביזנטית. משפחתו של דומניקו קיבלה את תואר האצולה בשלהי המאה ה-10 לאחר שהצליחו לנצח, בתמיכת הקיסר אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את משפחת קאלפוריני היריבה. דומניקו היה זה שהביא את משפחתו לעמדה בעלת השפעה לפוליטיקה הוונציאנית. בתחילת כהונתו של דומניקו היו היחסים בין ונציה לאימפריה הביזנטית מעורערים, בשל מסעות כיבוש שנעשו בשנים קודמות כנגד רודוס, כיוס, סאמוס, לסבוס, אנדרוס וקפאלוניה; ובמקביל התערערו היחסים עם האימפריה הרומית המערבית בשל תמיכת קודמו של דומניקו, פייטרו פולאני באימפריה הביזנטית כנגד הנורמנים - תמיכה שאף הובילה את האפיפיור להורות על חרם כנסייתי על העיר כולה. בראשית כהונתו גישר דומניקו על הפערים בינו לבין מדינות האפיפיור (באותה עת אאוגניוס השלישי) בכך שבשנת 1152 הסכים להכיר בעצמאותה של הכנסייה בטריטוריות לה סרניסימה (צעד שהביא לביטול מיידי של החרם - ולפריחה מחודשת של המסחר הוונציאני). שיפור נוסף ביחסים אירע בשנת 1554 עת העניק האפיפיור אנאסטאסיוס הרביעי תואר dominator Marchiæ לדוג'ה. שיתוף הפעולה עם האפיפיור השפיע גם על יחסי הפוליטיקה הפנימיים בוונציה, מאחר שאיפשר גישור במחלוקת רבת הימים בין משפחת פולאני ומשפחת דאנדולו (שתים ממשפחות האצולה של ונציה). אנריקו דאנדולו (דודו של אנריקה דאנדולו, לימים הדוג'ה) היה פטריארך גראדו, ומשפחת פולאני שתמכה באפיפיור עיינה את משפחת דאנדולו. במטרה לסיים מחלוקת זו לחץ דומניקו מורוזיני על שתי המשפחות להתקשר בקשרי נישואין - והציע שאנדראה דאנדולו (נכדו של אנריקו) יישא לאישה את פרימרה פולאני (אחייניתו של הדוג'ה פייטרו פולאני). נישואין אלה הביאו ל"שלום בית" במאבק שפילג את משפחות האצולה והקל על היציבות השלטונית ברפובליקה. בתקופתו של מורוזיני הסתיימה בניית בזיליקת סן מרקו. ונציה בין שתי האימפריות
תלולית האקסון

תלולית האקסון (באנגלית: Axon hillock) הוא החלק של תא העצב המחבר בין גוף התא לבין האקסון. בתלולית האקסון מתרחשת אינטגרציה של דחפים עצביים בתר-סינפטיים, מעוררים או מעכבים, אשר הגיעו לתא העצב דרך סינפסות קלט בדנדריטים ובגוף התא. תוצאות האינטגרציה של האותות העצביים שהתקבלו קובעות האם המידע העצבי יועבר הלאה או לא. בהתאם לסכום הדחפים שהתקבל בתלולית, יוצא ממנה דחף עצבי, מעורר או מעכב, לאורך האקסון, המהווה את הפלט של תא העצב. רמי רחמימוב (2004). מהפכת המוח: תקשורת, מחלות נפש וסמים. רעננה: מכון ון ליר בירושלים הקיבוץ המאוחד. ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריפטאה

בתורת הספרות, פריפטאה (ביוונית: περιπέτεια; נקרא גם פריפטי) הוא רגע היפוך הנסיבות, או נקודת מפנה. המונח משמש בעיקר בהתייחסות ליצירות ספרותיות. על פי הפואטיקה לאריסטו, היא רגע המפנה בטרגדיה. לדברי אריסטו, הטרגדיה מתאפיינת, בין השאר, במעבר מאושר לאומללות. הפריפטאה היא הרגע העלילתי בו מעבר זה מתרחש. עם זאת, רגע המפנה אינו צריך להיות שרירותי, טוען אריסטו, אלא נובע מהשרשרת הסיבתית של הפעולות בעולם המיוצג. תפנית עלילתית פריפטאה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויטאלה מיקלה השני

ויטאלה מיקלה השני (באיטלקית: Vitale Michiel II; נפטר בשנת 1172) היה הדוכס ה-38 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה משנת 1156 ועד פטירתו. ויטאלה נבחר לתפקיד הדוג'ה בתקופה בה עדיין שררה מתיחות ביחסי ונציה והאימפריה הביזנטית (על אף המאמצים של קודמו, דומניקו מורוזיני). חיכוכים אלה נבעו מאינטרסי המסחר של הוונציאנים, אשר העדיפו לשמור על יחסים טובים עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על מנת להגן על זכויות הסוחרים הוונציאנים ברחבי האימפריה המערבית. בשנת 1158 פרץ מרד בצפון איטליה כנגד ברברוסה, ובאוגוסט 1159 ייסדו הערים מילאנו, קרמה, ברשה ופיאצ'נצה את הליגה הלומברדית (בתמיכת האפיפיור אדריאנוס הרביעי וממלכת סיציליה). ב-1 בספטמבר 1159 נפטר האפיפיור, ובמהלך הכתרת יורשו, האפיפיור אלכסנדר השלישי, ניסה ויקטור הרביעי לתפוס את כס האפיפיור ביוזמת ברברוסה. כס האפיפיורות נותר במחלוקת ב-18 השנים הבאות, על אף שמרבית ארצות אירופה תמכו באלכסנדר. ונציה הכריזה על תמיכתה באלכסנדר, ובתגובה תקפו אותה הערים פדובה, ורונה ופרארה אשר היו נאמנות לברברוסה. ונציה הדפה מתקפות אלה על נקלה. ברברוסה שלח את פטריארך אקווילה לתקוף את גראדו (התקפה שנכשלה). ברברוסה תקף את רומא תוך הרג רבים שהגנו על בזיליקת פטרוס הקדוש, אולם זמן קצר לאחר מכן נהרג מרבית צבאו של פרדריק במגפה (תושבי אירופה ראו במגפה זו עונש אלוהי על חילול הבזיליקה). ונציה, אשר עמדה בהתנגדותה לברברוסה (אף שלא הותקפה על ידו ישירות) הפכה למייסדת ולעומד בראש הליגה הלומברדית הגדולה ב-1 בדצמבר 1167. במקביל קיסר האימפריה הביזנטית החל להקטין את הפרוויליגיות של הסוחרים הוונציאנים ונתן הטבות למתחריה של ונציה: פיזה, ג'נובה ואמאלפי. בשנת 1171 הותקף מרכז מושבם של הסוחרים מגנואה בקונסטנטינופול וקיסר האימפריה הביזנטית, מנואל קומננוס האשים את הוונציאנים והורה ב-12 במרץ 1171 לאסור את כל אזרחי ונציה ברחבי האימפריה - צעד שהביא למלחמה גלויה בין לה סרניסמה לאימפריה. על מנת לממן את המלחמה נוסדו ששת רובעי העיר ונציה: סן מרקו, סן פולו, סנטה קרוצ'ה, דורסודורו, קסטלו וקאנארג'ו, במטרה להסדיר את גביית המיסים. בספטמבר 1171 יצא הדוג'ה ויטאלה מיקלה השני בראש צי בן 120 ספינות לתקוף את הביזנטים. הקיסר הביזנטי שלח שגרירים שנשאו ונתנו על שלום עם הוונציאנים, והשיחות נמשכו כל החורף בשעה שהצי הוונציאני חיכה בכיוס. מגפה שפרצה הרגה אלפים מהלוחמים הוונציאנים, אולם לבסוף התברר כי השיחות היו טקטיקת השהייה של הקיסר. במאי 1172 עמד ויטאלה מיקלה בפני אספת עם בארמון הדוג'ה להסביר את העדר המתקפה ואת אובדן הלוחמים למגפה. ויטאלה הואשם בכך שהיה תמים, ונפל לתכסיסי הביזנטים. ויטאלה ניסה להימלט מההמון הזועם שהמתין בכיכר סן מרקו לכנסיית סן זכריה הסמוכה (הנמצאת מאחורי הארמון), אולם נתפס ונדקר למוות. רצח זה - רצח הדוג'ה הראשון מזה 200 שנה - הביא למחאה ציבורית, לחשבון נפש ולרפורמה חוקתית בעיר. הרוצח נתפס, הוצא להורג וביתו נשרף, וחוק שנחקק קבע כי לא יבנה באתר בית הרוצח בית אבן נוסף. עד שנת 1948 חוק זה נאכף, ובאתר מרכזי בו נמצא הבית נבנו אך ורק בתי עץ. בנו של ויטאלה, ניקולי, נישא לנסיכת הונגריה, בתו של המלך לאדיסלאוס השני. מדיה וקבצים בנושא ויטאלה מיקלה השני בוויקישיתוף ויטאלה מיקלה השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Don't Let Me Get Me

Don't Let Me Get Me הוא הסינגל השני של פינק מאלבומה השני M!ssundaztood. השיר יצא ב-19 בפברואר 2002, וזכה להצלחה מרובה; בארצות הברית הוא הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד, למקום השישי במצעד הבריטי ולמקום העשרים במצעד הקנדי. הווידאו קליפ יצא בתחילת 2002, ואותה שנה במרץ, השיר היה הכי מבוקש בערוץ אם טי וי. השיר מדבר על תיעוב עצמי וחסר רצון להשתנות בעקבות הפיכתה של פינק לזמרת. השיר נכתב על ידי פינק ודאלאס אוסטין והופק על ידי דאלאס אוסטין. מידע על היצירה "Don't Let Me Get Me" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Don't Let Me Get Me" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Don't Let Me Get Me" באתר Discogs סרטון השיר "Don't Let Me Get Me" באתר יוטיוב ARIA Accreditations Documents, Dropbox (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אופק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אופק – קו אופקי במקום המפגש הדמיוני בין השמים לארץ או לים אופק (פדולוגיה) – שכבה בפרופיל הקרקע אופק (גאולוגיה) – יחידה ביוסטרטיגרפית המזוהה על פי מאובנים אופק (משפחת לוויינים) – סדרת לוויינים מתוצרת ישראל אופ"ק – ארגון המדינות המייצאות נפט אופק אירועים – מושג באסטרופיזיקה אופק חדש – תוכנית רפורמה בחינוך של משרד החינוך אופק (כתב עת) – כתב עת ספרותי אופק (מכון) – מכון לההדרת ספרי יהדות אופק (חברה) – חברת סרטים ישראלית אופק (אגודת אשראי) – אגודה שיתופית לניהול הון בע"מ כלא אופק – כלא לבני נוער יחידת אופק – יחידת המחשוב של חיל האוויר הישראלי לקסיקון אופק לספרות ילדים – לקסיקון בעריכת אוריאל אופק אופק - בית ספר למחוננים – בית ספר למחוננים צעירים בשכונת רמות בירושלים אופקים חדשים – קבוצת אמנים שפעלה בישראל בית חינוך אופק – בית ספר בקיבוץ עברון מרכז אופק – מרכז חינוכי ביישוב אלישיב אישים: אברהם אופק – צייר ופסל ישראלי אורטל אופק – זמרת ישראלית אוריאל אופק – עורך וסופר ילדים ונוער בינה אופק – סופרת, עורכת ומתרגמת ישראלית דוד אופק – במאי קולנוע ותסריטאי חיים אופק – פרופסור לכלכלה באוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק יצחק אופק – עסקן ספורט ישראלי עטרה אופק – מתרגמת, עורכת, לשונאית, סופרת ואשת תקשורת ישראלית עידו אופק – גיטריסט, פזמונאי, מלחין וזמר ישראלי אפיקים אופקים נאות אפקה נאות אפק
סבסטיאנו ציאני

סבסטיאנו ציאני (באיטלקית: Sebastiano Ziani; נפטר בשנת 1178) היה הדוכס ה-39 של ונציה. סבסטיאנו כיהן כדוג'ה משנת 1172 ועד פטירתו. במהלך תקופת כהונתו הקצרה פיקח סבסטיאנו על רפורמות בחלוקה המנהלית של העיר. בתקופתו, בשל הרעש הרב שגרמו המספנות, שהיו סמוכות באותה עת לארמון הדוג'ה, הורה סבסטיאנו על הזזת המספנות לשטח שתרם במיוחד לצורך זה (לימים הארסנאלה) על מנת להרחיק אותן ממרכז השלטון. סבסטיאנו אירח את האפיפיור אלכסנדר השלישי, הקיסר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומשלחת של ויליאם השני, מלך סיציליה לוועידה שבסיומה נחתם הסכם ונציה ביולי 1177. מדיה וקבצים בנושא סבסטיאנו ציאני בוויקישיתוף
עמי ג'יימס

עמי ג'יימס (נולד בישראל ב-6 באפריל 1972) הוא אמן קעקועים ישראלי-אמריקאי. ג'יימס נולד בעיר שארם א-שייח', דאז תחת שליטת ישראל (כיום במצרים). בגיל 4 אביו, אמריקאי שהתגייר, עזב את הבית. בגיל 6 פונו אימו ואחיו מהעיר בעקבות פינוי סיני. בגיל 12 עבר למיאמי שבארצות הברית, ובגיל 18 חזר לישראל לתקופת שירותו בצה"ל, שם שירת כצלף בסיירת גולני. בגיל 15 החליט להיות אמן קעקועים, אחרי שעשה את הקעקוע הראשון שלו, ולכן בשנת 1992 הפך למתלמד אצל אמן קעקועים. מאוחר יותר הקים מכון קעקועים בשם "קעקועי אהבה-שנאה" במיאמי ביץ', ביחד עם שותף, והקים חברת ביגוד בשם "דה-וויל" ביחד עם מספר אנשים אחרים. בשנת 2006 עיצב סדרת טלפונים סלולריים בשם "RAZR 3" לחברת מוטורולה. מכון הקעקועים שלו הוא הנושא של תוכנית מציאות אמריקאית בשם "קעקועים בע"מ" בערוץ TLC. עמי נשוי לג'ורדן ולשניים בת בשם שי-לי. מדיה וקבצים בנושא עמי ג'יימס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עמי ג'יימס עמי ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמי ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר חברת הבגדים של עמי ג'יימס טל מילר, דגל הדיו, באתר ynet, 26 בספטמבר 2011 ראיון עם עמי ג'יימס.
דידייה אילונגה מבנגה

דידייה אילונגה־מבנגה (בצרפתית: Didier Ilunga-Mbenga; נולד ב-30 בדצמבר 1980 בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורסלן קונגולזי-בלגי המשחק בעמדת הסנטר. היה בעבר חבר בנבחרת בלגיה בכדורסל. מבנגה נולד בזאיר (כיום, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). הוא החל לשחק כדורסל בגיל צעיר מאוד והצטרף לאקדמיה מיוחדת לספורט ואתלטיקה בבלגיה, עת שהיגר אל המדינה. בהגיעו לגיל 19, הצטרף לקבוצת הנוער של אנטוורפ ג'יינטס ושיחק גם כן מספר משחקים עמה במסגרת הליגה הבוגרת. לאחר מכן הושאל לספירו ג'ילס ול-לוון ברס במשך שנתיים, ואחר כך שיחק עבור ספירו שרלרואה וזכה עמה באליפות הליגה (2004). בשנת 2004, מבנגה חתם בקבוצת ה-NBA, דאלאס מאבריקס. במדי המאבריקס שיחק במשך ארבע עונות ותרם עבורה 1.5 נקודות ו-2 ריבאונדים בממוצע למשחק. לאחר מכן מבנגה שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס במשך עונה אחת. בינואר 2008 עבר ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונות 2009 ו-2010. בעונת 2010/2011, שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, שיחק עבור ניו אורלינס הורנטס, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת ה-CBA (סין) ובפיליפינים. מדיה וקבצים בנושא דידייה אילונגה מבנגה בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דף השחקן באתר ה-NBA דף השחקן באתר ESPN
סגה גיים גיר

סגה גיים גיר (באנגלית: Sega Game Gear) היא קונסולת משחק אלקטרונית ניידת של חברת סגה אשר הייתה אמורה להתחרות בקונסולת הגיים בוי של נינטנדו. המערכת של הקונסולה היא מערכת 8 ביט. העבודה על הקונסולה החלה בשנת 1989 תחת שם הקוד "פרויקט מרקורי". המערכת יצא לשווקים ביפן ב-6 באוקטובר 1990, בצפון אמריקה ואירופה ב-26 באפריל 1991, ובאוסטרליה בשנת 1992. בתחילת שנת 1997 הפסיקה סגה למכור את הקונסולה. מבחינת טכנית, הגיים גיר היה טוב יותר מאשר המכשיר המתחרה, בין השאר, משום שהוא הכיל מסך תצוגה צבעוני (קונסולת הגיים בוי המקורית הכילה מסך תצוגה שחור לבן). הסגה גיים גיר זכה להצלחה אבל לתקופה קצרה, החיסרון העיקרי שלו היה שצריכת הסוללות שלו היה גבוה מאוד והסוללות בקושי הספיקו ל-3 עד 5 שעות משחק. קרוב ל-300 משחקים שוחררו עבור הגיים גיר. המשחק הפופולרי ביותר אשר יצא עבור הסגה גיים גיר היה Sonic the Hedgehog. למרות שהיא נעלמה מהחנויות כבר שנים היא נחשבת למכשיר נוסטלגיה בין האהובים ועדיין בסביבה במיוחד לאספנים. בשנים 1995–1999 יצא הGenesis Nomad שהייתה הקונסולה הניידת הבאה אחרי הגיים גיר. הGenesis Nomad יצא על ידי סגה של אמריקה והמכשיר עצמו מכר כ1 מיליון יחידות. קונסולה זו הייתה עם הכנסת קלטות ג'נסיס בלבד והיה ניתן לחבר לה ג'ויסטיק של ג'נסיס. למרות שהיא הופסקה ב-1997 5 שנים לאחר הפסקתה. הגיים גיר הופסק בצפון אמריקה על ידי חברת Entertainment Majesco בשנת 2001. קונסולת משחק Analogue Pocket ששוחררה לשוק בסוף 2021 תומכת במשחקים של סגה גיים גיר בעזרת מתאם. מדיה וקבצים בנושא סגה גיים גיר בוויקישיתוף
מחלקת העתיקות

האם התכוונתם ל... מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי מחלקת העתיקות של מדינת ישראל – מחלקה שבהמשך הפכה לרשות העתיקות מחלקת העתיקות המצרית
תולדות החולה

תולדות החולה (בלועזית: אָנַמְנֵזָה) הוא מושג ברפואה, ופירושו תיאור ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין בראשית המחלה - כאב, עקצוץ, סחרחורת, נפיחות, אודם וכן הלאה. לקיחת אנמנזה היא חלק בלתי נפרד מן הראיון שרופאים עורכים למטופלים. תולדות החולה הן חלק מהותי מתהליך האבחנה, ומסייעות למטפלים להתמקד בשאלות הרלוונטיות לכך. מחקרים רפואיים העלו שבמקרים רבים ניתן להגיע לאבחנה על סמך אנמנזה בלבד, אך שיש לה תפקיד חשוב גם אם אינה מספקת לאבחנה מלאה. לצד זאת, האנמנזה מספקת הזדמנות למגע בלתי אמצעי בין המטפל למטופל ומסייעת בבניית הבנה ואמון מקצועיים. תולדות החולה כוללות בדרך כלל את הפרטים הבאים: פרטים מזהים תלונה עיקרית / סיבת הפנייה לטיפול המחלה הנוכחית תולדות המטופל, מחלות עבר, טיפולים רפואיים בעבר תרופות שאותן נוטל המטופל אלרגיות הרגלים בעלי השלכה בריאותית (עישון, שימוש בסמים וכדומה) תולדות המשפחה רקע סוציאלי סקירת מערכות הגוף דגל אדום מדיה וקבצים בנושא תולדות החולה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נרקיס גל הסעות

נרקיס גל הסעות בע"מ היא חברת הסעות ישראלית המפעילה קווי תחבורה ציבורית בשם "גלים". היא נוסדה בשנת 1996 כחברה פרטית. במסגרת פעילות התח"צ המאופיינת בקווים עירוניים ובינעירוניים, החברה מפעילה 157 אוטובוסים, בהם 29 רכבים שפועלים בעזרת גט"ד (גז טבעי דחוס), ומבצעת כ- 1,200 נסיעות רישוי מדי יום חול. זכתה ב-2009 במכרז להפעלת ארבעה קווים עירוניים וארבעה קווים בין-עירוניים בעיר רהט. בנובמבר 2020, זכתה במכרז נוסף להפעלת התחבורה הציבורית העירונית והבינעירונית ברהט וכסייפה, וקווי אוטובוס שנוסעים בין שכונות חרדיות - מנתיבות, תפרח ואופקים שבנגב המערבי לריכוזים חרדים אחרים. החברה מפעילה את קווי האוטובוס באמצעות צי שכולל אוטובוסים מתוצרת גולדן דרגון, מאן, מרצדס בנץ, וולוו וזונג טונג. מדיה וקבצים בנושא נרקיס גל הסעות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלים אתר חברת נרקיס גל הסעות בע"מ מהיום: תחבורה ציבורית ברהט לראשונה בתולדות המדינה, הודעה לעיתונות מטעם משרד התחבורה, 6 במאי 2009 עידן יוסף, אוטובוסים ב-30 מיליון שקל לאשכול רהט, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביוני 2009 גלים זכתה באשכול להפעלת קווים בנגב המערבי גלים זכתה באשכול הנגב המערבי, באתר www.news1.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אימאם ביילדי

אימאם ביילדי (בטורקית: İmambayıldı; מילולית: האימאם התעלף) הוא מאכל חצילים ממולאים אופייני למטבח הטורקי. החצילים נחתכים לאורכם וממולאים בתערובת של ירקות ותבלינים שטוגנו יחדיו, ונאפים בתנור. מדיה וקבצים בנושא אימאם ביילדי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשר אפור-כיפה

נשר אפור-כיפה (שם מדעי: Necrosyrtes monachus) הוא מין של דורס אפריקני בתת-משפחת נשרי העולם הישן. הוא המין היחיד בסוגו. הוא מזדווג בקן מקלות שנבנה על עץ (לרוב דקל) ברוב שטחה של אפריקה שמדרום לסהרה, כשהוא מטיל ביצה אחת בלבד. לעיתים יחיה במושבות קטנות. האוכלוסייה ברובה יציבה. זהו אחד מהקטנים שבנשרי העולם הישן עם אורך של 70 ס"מ ומשקל של 2.12 ק"ג. כמו כל הנשרים האחרים הוא אוכל נבלות, כשהוא ניזון מנבלות ומפסולת שאותם הוא מוצא על ידי דאייה בשמיים מעל הסוואנה קרוב ליישובי אדם, כולל שיפועי זבל ובתי-מטבחיים. לעיתים קרובות הוא נע בלהקות, והתנהגות זו מאוד שכיחה בקרב המין הזה. בחלק נרחב מתחום תפוצתו, כמעט תמיד ישנם כמה נשרים הנראים דואים בשמיים כמעט בכל שעה ביום. הנשר הזה בדרך-כלל אינו נרתע מבני-אדם, ולעיתים קרובות הוא מתאסף ליד יישובים. לפעמים הוא מכונה בתור "מלקט הזבל" על ידי המקומיים. הנשר אפור-הכיפה הוא נשר טיפוסי, עם ראש קירח בצבע ורוד ו"כיפה" אפרפרה. כסות הנוצות שלו היא בצבע חום כהה אחיד. כנפיו שטוחות בשביל דאייה ונוצות זנבו קצרות. זהו נשר קטן בהשוואה לנשרים אחרים. נשרים אלה משמיעים צרחה רמה כאשר הם מופרעים בקינם. נשר אפור-כיפה ובזייר ביצה הנשר והילדה הקטנה מדיה וקבצים בנושא נשר אפור-כיפה בוויקישיתוף נשר אפור-כיפה, באתר ITIS (באנגלית) נשר אפור-כיפה, באתר NCBI (באנגלית) נשר אפור-כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשר אפור-כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נשר אפור-כיפה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשר אפור-כיפה, באתר GBIF (באנגלית) נשר אפור-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
בית האופרה הח'דיוי

בית האופרה הח'דיוי או בית האופרה המלכותי (בערבית: دار أوبرا الخديوي) היה בית האופרה של קהיר שבמצרים. בית האופרה נחנך ב-1 בנובמבר 1869. הוא נשרף עד היסוד ב-28 באוקטובר 1971. בית האופרה נבנה בהוראת הח'דיו איסמעיל פאשה לכבוד פתיחת תעלת סואץ. את המבנה, שהיה בנוי ברובו מעץ, תכננו פייטרו אבוסקני מליוורנו ורוסי. באולם היו כ-850 מקומות ישיבה. המבנה היה ממוקם בין המחוזות אזבאקיה ואיסמעיליה בקהיר. לפני חנוכת בית האופרה פנה איסמעיל פאשה למלחין האהוב עליו, ג'וזפה ורדי, בבקשה כי ילחין אודה לכבוד חנוכת המקום. ורדי סירב, בטענה כי אינו מלחין מוזיקה לאירועים מסוימים. בסופו של דבר, בית האופרה נחנך בהצגת האופרה ריגולטו מאת ורדי. הח'דיו לא ויתר, ולאחר שכנועים, וכמובן גם כסף רב - 150,000 פרנקים צרפתיים - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז בעבור אופרה, הצליח לשכנע את ורדי לכתוב אופרה שתוצג בבכורה עולמית בבית האופרה. ורדי הלחין את "אאידה", אופרה שעלילתה מתרחשת במצרים העתיקה, ואף שילב במקומות מסוימים באופרה מוזיקה בעלת אוריינטציה מצרית. לאחר עיכוב של כמה חודשים בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה הוצגה אאידה בבכורה עולמית בבית האופרה הח'דיוי ב-24 בדצמבר 1871. בשנת 1951 על במת האופרה לראשונה הועלתה הצגה שנכתבה על ידי מחזאית מצרית - סופי עבדאללה. בשעות הבוקר המוקדמות של 28 באוקטובר 1971 נשרף מבנה בית האופרה עד היסוד. המבנה עשוי העץ נאכל לגמרי, ורק שני פסלים מעשה ידי הפסל מוחמד חסן שרדו. לאחר שריפת בית האופרה נותרה קהיר ללא בית אופרה במשך כמעט שני עשורים, עד לפתיחת בית האופרה החדש של קהיר בשנת 1988. במקום בו עמד המבנה המקורי קיים מבנה בטון המשמש כחניון. הכיכר עליה השקיף בית האופרה נקראת "כיכר האופרה" . יש אופרות ויש אאידה, יוסי שיפמן (מאתר האופרה הישראלית החדשה) מדיה וקבצים בנושא בית האופרה הח'דיוי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית האופרה הח'דיוי דף על בית האופרה הח'דיוי באתר בית האופרה של קהיר
מישל דוריס תומאס

מישל דוריס תומאס (באנגלית: Michelle Doris Thomas;‏ 23 בספטמבר 1968 - 22 בדצמבר 1998) הייתה שחקנית אמריקאית, ידועה בעיקר עקב משחקה בקומדיית המצבים "אריזה משפחתית". תומאס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס, אך גדלה בניו ג'רזי במונטקלייר. היא למדה בבית הספר לריקוד ואומנויות, ובמרכז הריקודים בברודוויי שבניו יורק. אימה הייתה שחקנית תיאטרון, ואביה דניס תומאס היה חבר בלהקת Kool & the Gang. בין השנים 1988–1990 היא השתתפה בתוכנית "משפחת קוסבי" בתור חברתו של תיאו (מלקולם-ג'מאל וורנר). דמותה המוכרת ביותר הייתה בתוכנית "אריזה משפחתית", בה גילמה את מיירה, חברתו של סטיב ארקל (ג'ליל וייט). היא הצטרפה לסדרה בעונה הרביעית בשנת 1992 עד 1998 בה נאלצה לעזוב עקב מצבה הבריאותי, ממש לפני ביטול הסדרה. תומאס הופיעה בתפקידי אורח בסדרות ובסרטים, בהם "רוזאן", "Malcolm & Eddie", בסרט "להסתובב עם החברה" ועוד. תפקידה האחרון היה דמותה של קלי בתוכנית "צעירים חסרי מנוח", שזיכה אותה בפרס ה-NAACP על מעמדה כשחקנית הטובה ביותר בדרמה יומית. בנוסף היא הופעה בסינגל המצליח "Never Make a Promise" של הלהקה Dru Hill. באוגוסט 1997 תומאס אובחנה כחולה בסוג נדיר של סרטן הקיבה, שנקרא סרקומה של רקמות רכות. היא שמרה את המידע על כך שהיא חולה בסוד, וסירבה לקבל טיפולים בשל הסיכוי הגבוה שלא תוכל ללדת. כאשר הגדירו את מצבה כסופני היא החלה בטיפולים. בן זוגה ששהה לצידה עד למותה היה השחקן מלקולם-ג'מאל וורנר. מישל דוריס תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל דוריס תומאס, באתר AllMovie (באנגלית) מישל דוריס תומאס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מישל דוריס תומאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מישל דוריס תומאס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חיים שאול קרליץ

הרב חיים שאול קרליץ (ה' באלול ה'תרע"ב, אוגוסט 1912 - כ' בתמוז תשס"א, 11 ביולי 2001) היה פוסק, דיין, פובליציסט ומנהיג ציבורי חרדי ליטאי. עמד בראשות בד"ץ שארית ישראל. כמו כן עסק בחינוך, היה מנהל רוחני בישיבת בית מאיר הקרויה על שם אביו, ונשיא תלמוד תורה תשב"ר. נולד בליטא לרב מאיר קרליץ, אחיו הבכור של החזון איש. אמו מרים הייתה בתו של הרב שלמה הכהן מווילנא בעל ה"חשק שלמה". למד אצל רבי מאיר באסין בישיבת רמיילס בווילנה, אצל רבי אלחנן ווסרמן בישיבת ברנוביץ', אצל רבי ברוך בער ליבוביץ בישיבת קמניץ ואצל דודו החזון איש. בשנות ה-30 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת לומז'ה שבפתח תקווה. בין רבותיו בישיבת לומז'ה היה הרב אלעזר מנחם מן שך שנשאר רבו למשך כל חייו. נישא ללאה גיננדל, נכדת הרב שמואל הלל שינקר. לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה שם למד בחברותא עם הרב אהרן לייב שטיינמן ובכולל חזון איש בבני ברק. כבר בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 היה מעורב פוליטית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נסע ליישובים וערי פריפריה על מנת להשפיע על הורים מבני עדות המזרח שישלחו את בניהם לישיבות חרדיות. לעיתים למד עם הבחור והכינו לבחינה ולאחר מכן נסע איתו לישיבה כדי לוודא שיתקבל. עם הקמת העיתון יתד נאמן בשנת 1985 מונה על ידי הרב שך לעמוד בראשות הוועדה הרוחנית של העיתון. בשנת 1988, כשהוא בשנות השבעים לחייו, על רקע המאבק שניהל נגד הרב משה יהודה ליב לנדא על הניסיון למנותו כרב העיר בני ברק, מינהו הרב שך לעמוד בראש בד"ץ שארית ישראל - מערכת הכשרות הליטאית החדשה שהקים. לאורך שנות פעילותו הציבורית הרבה להתייעץ עם הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב אהרן לייב שטיינמן. פרסם מאמרים פובליציסטיים ב"דגלנו" - ביטאון צעירי אגודת ישראל ואחר כך ב"יתד נאמן" - ביטאונה של דגל התורה. קובץ תורני "זיכרון חיים שאול" על מסכת שבת יצא לזכרו. נטמן בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק. ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 10 א. פדרמן, מדוע קצצה מפא"י את כנפיו של מר כהנא, חרות, 5 בספטמבר 1962.