laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יאני דוס סנטוס

ג'יאני מיגל דוס סנטוס (בהולנדית: Gianni Miguel dos Santos; נולד ב-21 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן הולנדי-כף ורדי המשחק בעמדת החלוץ באינטר קאשי מליגת I-League. דוס סנטוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דורדרכט. ב-22 בדצמבר 2017 דוס סנטוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לצעירי פ.ס.וו. איינדהובן. בקיץ 2018 הצטרף לצעירי ספרטה רוטרדם מהליגה השלישית. ב-18 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 1-1 נגד ניימכן. באוקטובר 2020 דוס סנטוס חזר לקדנציה שנייה בדרודרכט. במשחק הבכורה שלו כבש ובישל בתיקו 2-2 נגד אלמיירה סיטי. ב-20 במאי 2021 חתם בפסיפיק מליגת העל הקנדית. בפברואר 2023 הצטרף לאתלטיקו אוטווה. לקראת שנת 2024 חתם באינטר קאשי. במרץ 2020 זומן לראשונה לסגל נבחרת כף ורדה, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה וביטולי משחקים שוחרר מסגל הנבחרת. ב-11 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לאקוודור. ג'יאני דוס סנטוס, באתר Transfermarkt ג'יאני דוס סנטוס, באתר Soccerway ג'יאני דוס סנטוס, באתר National Football Teams ג'יאני דוס סנטוס, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'יאני דוס סנטוס".
ריגיקוגו

הריגיקוגו (באסטונית: Riigikogu;‏ riigi - של המדינה, kogu - אספה) הוא הפרלמנט החד-ביתי של אסטוניה. בנוסף לאישור החקיקה, הפרלמנט ממנה פקידים בכירים, לרבות ראש הממשלה והשופט העליון של בית המשפט העליון, ובוחר (לבד או, במידת הצורך, יחד עם נציגי השלטון המקומי במסגרת חבר אלקטורים רחב יותר) את הנשיא. בין יתר עיסוקיו מאשרר הריגיקוגו אמנות בין-לאומיות משמעותיות המטילות חובות צבאיות וקנייניות ומביאות לשינויים בחוק, וכן מאשר את תקציב המדינה שמציגה הממשלה ומפקחת על הרשות המבצעת. 23 באפריל 1919, מושב הפתיחה של האספה המכוננת האסטונית (אנ'), נחשב לתאריך הקמת הפרלמנט של אסטוניה. בריגיקוגו, שנוסד על פי חוקת אסטוניה (אנ') מ-1920, היו 100 חברים שנבחרו לכהונה של שלוש שנים על בסיס ייצוג יחסי. הבחירות נקבעו ליום ראשון הראשון במאי של השנה השלישית לפרלמנט. הבחירות הראשונות לריגיקוגו התקיימו ב-1920. מ-1923 עד 1932 התקיימו ארבע בחירות נוספות לריגיקוגו. הבחירות היו על בסיס אזורי, ללא אחוז חסימה בשתי הבחירות הראשונות, אך משנת 1926 נעשה שימוש באחוז חסימה מתון (2%). מפגשי הריגיקוגו מתקיימים בטירת טומפאה, שם הוקם בניין חדש בסגנון אקספרסיוניסטי יוצא דופן בחצר הטירה מימי הביניים בשנים 1920–1922. בשנת 1933 אושרו תיקונים לחוקה הראשונה במשאל עם, בהם ניתן יותר כוח לנשיא. בשנה שלאחר מכן השתמש הנשיא בסמכויות החדשות הללו כדי לפזר את הפרלמנט והכריז על ממשל צבאי כדי למנוע הפיכה לכאורה. בשנת 1937 אושרה חוקה שנייה במשאל עם, בה הונהג בית מחוקקים דו-ביתי, שכלל את בית הנבחרים (ריגיווליקוגו, Riigivolikogu) והמועצה הלאומית (ריגינוקוגו, Riiginõukogu). לאחר מכן נערכו בחירות בשנת 1938, בהן הורשו להתמודד רק מועמדים בודדים. בתקופות הכיבוש הסובייטי (1940–1941), הכיבוש הגרמני (1941–1944), והכיבוש הסובייטי השני (1944–1991) פורק הפרלמנט. מבנה הריגיקוגו שימש את הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית במהלך שלטון ברית המועצות. בספטמבר 1992, שנה לאחר קבלת העצמאות מחדש של אסטוניה מברית המועצות, התקיימו בחירות לפרלמנט על בסיס החוקה השלישית שהתקבלה במשאל עם בקיץ של אותה שנה. חוקת 1992, שהצהירה במפורש על רציפותה עם המדינה האסטונית כפי שהתקיימה בין 1918 ל-1940, הכריזה על חזרתו של בית מחוקקים חד-ביתי עם 101 חברים. הבחירות האחרונות לפרלמנט נערכו ב-5 במרץ 2023. ההבדלים העיקריים בין השיטה הנוכחית לשיטת ייצוג פרופורציונלי הם אחוז החסימה, שנקבע ל-5%, והשימוש בנוסחת ד'הונט שונה (המחלק מועלה בחזקת 0.9). שינוי זה גורם לחוסר יחסיות גדול יחסית מאשר בצורה הרגילה של הנוסחה. מפלגת הרפורמה: 34 מנהיגה: קאיה קאלאס מפלגת המרכז: 23 מנהיג: יורי רטס מפלגת העם השמרנית: 19 מנהיג: מרטין הלמה מפלגת המולדת: 11 מנהיג: הליר-ואלדור סידר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית: 9 מנהיג: לאורי מאנמטס עצמאיים: 5 ריימונד קלג'ולאיד מרטין רפינסקי אנסטסיה קובלנקו-קולברט סים קייזלר מיהאיל סטאלנוהין שכרו של יושב הראש הוא 5,288 אירו לחודש. מדיה וקבצים בנושא ריגיקוגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הריגיקוגו (באסטונית) ריגיקוגו, ברשת החברתית פייסבוק ריגיקוגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Riigikogu". ריגיקוקו. ארכיון מ-5 בדצמבר 1998. נבדק ב-17 בדצמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Miljan 2004, p. 413. Miljan 2004, p. 414. "Riigikogu liikmete ja teiste kõrgemate riigiteenijate palk ei muutu". Postimees. 15 במרץ 2017. ארכיון מ-1 בפברואר 2021. נבדק ב-11 בנובמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Riigikogu juhatus". Riigikogu. ארכיון מ-6 ביוני 2015. נבדק ב-18 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה)
ולה (סדרת לוויינים)

ולה(באנגלית:Vela)‏ הייתה מערכת לווייני ריגול של ארצות הברית שהייתה מיועדת לבדוק יישום האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים שנחתמה בשנת 1963. פרויקט התחיל בתקציב קטן בשנת 1959 ופעל עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר פותחו לווייני מסדרה DSP שבהמשך הוחלפו על ידי מערכת GPS. המערכת כללה זוג לוויינים פעילים. הלוויינים פעלו במסלול בגובה 118 ק"מ. תחילה המערכת הייתה מיועדת לגילוי פיצוץ גרעיני תת-קרקעי ובהמשך נוספה יכולת גילוי פיצוץ באטמוספירה. לצורך הצבת הלוויינים במסול נוצל שיגור ראשון של משגר מדגם "אטלס-אג'ינה SLV 3". לוויינים היו מתוכננים לפעול במשך חצי שנה אך פעלו במשך 5 שנים. משקל הלוויינים היה 150 ק"ג. הלוויינים היו מצוידים בגלאי קרינת רנטגן, קרינת גמא ונייטרונים. הספק של כ-90 ואט סופק על ידי פאנל סולארי. הזוג הראשון שוגר ב-17 באוקטובר 1963, כשבוע לאחר חתימת האמנה. הלוויינים נבנו על ידי TRW החל מדגם VELA 4 הלוויינים היו מסוגלים לגלות פיצוץ באטמוספירה ומשקלם גדל ל-230–260 ק"ג. ללוויינים מדגם זה התווספו חיישנים של פעימה אלקטרומגנטית והספק של פאנל סולרי כגל ל-120 ואט. הם שוגרו על ידי משגר מדגם "טיטן 3C". לוויינים מדגם זה היו מתוכננים לפעול במשך 18 חודשים. בדרך כלל הם פעלו 7 שנים ויותר. זוג לוויינים אחרון שוגר בשנת 1970. בשנת 1979 לווייני VELA 5 רשמו פיצוץ גרעיני שידוע כתקרית ולה. קיימות טענות שמדובר בפיצוץ גרעיני בו הייתה מעורבת ישראל. בתקופת פעילותם לווייני VELA רשמו התפרצויות גמא שמקורם מחוץ למערכת השמש. הממצאים פורסמו בשנת 1973. ברית המועצות שיגרה לוויין ריגול לגילוי ניסוי גרעיני באוויר מתוצרתה ב-20 באוקטובר 1962 - "קוסמוס 11". כל השיגורים בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל. מדיה וקבצים בנושא ולה בוויקישיתוף תיאור הלוויינים ולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 40 שנה לפיצוץ המסתורי באוקיינוס: "ישראל ביצעה ניסויים גרעיניים" - וואלה! חדשות, באתר וואלה!, ‏2019-09-22
מועצה אזורית משוש

מועצה אזורית מָשׁוֹשׁ (בערבית: مجلس مشاش الاقليمي) הייתה מועצה אזורית במחוז הדרום בישראל, בשטח שבין באר שבע, דימונה וערד. המועצה הייתה המועצה האזורית הראשונה למגזר הבדואי בישראל. המועצה פורקה בשנת 1996 ובמקומה הוקמו המועצות המקומיות כסייפה, ערערה בנגב ושגב שלום. כחלק מתוכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, הוקמו היישובים שגב שלום, ערוער וכסייפה בשנים 1979, 1981 ו-1982, בהתאמה. בשנת 1988 הוקמה עבורם מועצה אזורית – משוש, על שמו של תל משוש (ח'רבת אל משאש) שבתחומה. חברי המועצה מונו על ידי משרד הפנים, ובראשה הועמד אילן שגיא מכפר ורבורג. כנגד המינוי הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה כי חברי המועצה מונו משיקולים פוליטיים בשל היותם מזוהים עם הליכוד (שר הפנים באותו הזמן היה ראש הממשלה ויו"ר הליכוד יצחק שמיר). בית המשפט דחה את העתירה לאחר שמרבית חברי המועצה הצהירו על חברותם במפלגת העבודה. בשנת 1991 גרו בתחומי המועצה 10,000 בני אדם. הקמת המועצה גררה קשיים פנימיים, בשל ההבדלים בין השבטים ביישובים השונים, ועקב כך כאשר הוכרז על בחירות למועצה – אף תושב לא הגיש את מועמדותו. משרד הפנים הקים ועדה בראשות פרופ' גדעון קרסל, וזו המליצה לפרק את המועצות האזוריות הבדואיות שוקת ומשוש ולהחליפן במועצות מקומיות. בשנת 1996 חתם שר הפנים חיים רמון על צו המורה על פירוק המועצה לשלוש מועצות מקומיות: כסייפה, ערערה בנגב ושגב-שלום. מועצה אזורית שוקת אורי בינדר, משוש הבדואים, מעריב, 1 בפברואר 1988 ימי בראשית, מעריב, 13 באוגוסט 1991 אורי בינדר, ישיבה ראשונה של המועצה האזורית הבדווית הראשונה, מעריב, 3 ביולי 1988 המועצות האזוריות בישראל בשנת 1991, מעריב, 13 באוגוסט 1991 זאב זיוון, הבדואים בנגב: ריבוי נשים, מעבר ליישובי קבע והקצנה דתית ולאומית, בתוך: צבי צמרת, יחיעם וייץ וזאב דרורי (עורכים), "העשור החמישי: תשמ"ח – תשנ"ח (1988 – 1998), הוצאת ראובן מס תשפ"א, עמ' 250 קובץ התקנות 5751, 12 במאי 1996 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארינלי

פארינלי (Farinelli) הוא שם הבמה של קרלו מאריה ברוֹסקי (באיטלקית: Carlo Maria Broschi;‏ 24 בינואר 1705 - 15 ביולי 1782) שהיה זמר אופרה איטלקי. פארינלי נולד באיטליה למשפחה חשובה, אביו היה ראש עיר. פארינלי היה בצעירותו זמר פלא שסורס כדי לשמור על גון קולו הנדיר, האנדרוגני, והיה הקסטרטו המפורסם ביותר באותה תקופה. בתחילת הקריירה שלו ביצע בעיקר את המוזיקה הבינונית שהלחין אחיו המבוגר ממנו בשמונה שנים, ריקרדו ברוסקי (שהיה מלחין אלמוני למדי שהתפרסם בזכות אחיו). פארינלי היה בעל כישרון בימתי נדיר. בגיל 32, בשיאו, עזב את הבמה ושר באופן בלעדי למלך ספרד, פליפה החמישי, שהיה דיכאוני, ולזכות פארינלי נרשמה ההצלחה בריפוי מחלתו של המלך. השפעתו הפוליטית בחצר המלוכה הייתה רבה. השפעתו הפוליטית מוזכרת ברמז בסאטירה "קנדיד" מאת וולטר. על חייו של פארינלי צולם סרט ב-1994, שביים ז'ראר קורביו הבלגי. מדיה וקבצים בנושא פארינלי בוויקישיתוף פארינלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פארינלי, באתר Songkick (באנגלית) "Farinelli", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) (סרט משנת 1994) פארינלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פארינלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הואיל והסירוס נאסר ב-1870, זמן רב לפני המצאת הטכנולוגיה המאפשרת הקלטה, הקסטרטו היחיד שהוקלט אי פעם הוא אלסנדרו מורסקי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקי ברלין

ויקי ברלין טרפ (באנגלית: Vicki Berlin Tarp, נולדה: 16 בנובמבר 1977) היא שחקנית דנית הידועה בעיקר בהופעתה בסרט זוכה הפרסים משולש העצבות. נולדה בשם ויקי ינסן באלסינור, דנמרק. ב-2001 סיימה הכשרה בת 3 שנים למשחק בבית הספר לקולנוע ותיאטרון הולברגס בדנמרק. בשנת 2002 התחילה לבצע מופעי סטנד-אפ. באותה שנה היא זכתה במקום השלישי בתחרות הסטנדאפ הדנית DM. בשנת 2004 הצטרפה לצוות הסאטירה של התוכנית P3 The Service . בסתיו 2004, היא הופיעה כשחקנית וסאטיריקנית ב-40 תוכניות של הערב הגדול של גינטברג. בשנת 2007, עשתה את הופעת הבכורה שלה בסדרה Tjesenden יחד עם עמיתה לסטנדאפ מייקל כריסטיאנסן. השניים כתבו ושיחקו בעשרה פרקים. מ-23 בפברואר 2009 ועד חג המולד 2009, ויקי ברלין הייתה אחת משלושת המארחות בצוות הרדיו של נובה מורגן ב-Nova FM, יחד עם מסורן מאלינג ודניס רבן. ברלין שיחקה בכמה רביוז, (מחזות זמר תיאטרליים) לאורך הקריירה שלה. ב-2022 שיחקה בתפקיד פאולה בסרט השוודי "משולש העצבות" של הבמאי רובן אוסטלונד. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן וזכה בפרס דקל הזהב וכן היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר בטקס פרסי האוסקר ה-95. מדיה וקבצים בנושא ויקי ברלין בוויקישיתוף ויקי ברלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקי ברלין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויקי ברלין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויקי ברלין, באתר Discogs (באנגלית)
סערון צווארון

סַעֲרוֹן צַוְארוֹן או סערון קט (שם מדעי: Pterodroma mollis) הוא עוף ימי קטן מהסוג סערון, המצוי בחצי הכדור הדרומי. בישראל ישנה תצפית בודדת של האורניתולוג הדורם שיריחי מ-25 במרץ 1997 במפרץ אילת, המהווה בנוסף את התצפית הראשונה למערב הפלארקטי. סערון לבן-חזה, סערון דזרטש, וסערון מדיירה מצפון האוקיינוס האטלנטי נחשבו בעבר לתת-מינים של מין זה. שמם העממי באנגלית של הסערונים הוא "יסעורי זבוב-סוס" (בתרגום חופשי מ-"gadfly petrels"). הם נקראים כך בשל סגנון התעופה המהיר והתזזיתי שלהם, כאילו הם מתחמקים מזבובים. צורת התעופה הזו מונצחת גם בשם השם המדעי של הסוג, Pterodroma, המגיע מיוונית עתיקה מהלחם המילים pteron, "כנף" ו-dromos, "רץ". שם המין הספציפי mollis מגיע מלטינית ומשמעותו "רך" או "עדין". סערון צווארון הוא סערון בגודל בינוני, עם אורך גוף של 32–37 ס"מ, מוטת כנפיים של 83–95 ס"מ, ומשקל של 250–380 גרם. הניצוי שלו אפור כהה ולבן, וכנפיו צרות עם זנב מחודד הבולט בתעופה. הוא בעל ראש אפור כהה עם ניצוי לבן בולט על הלחיים והגרון. יש לו כתם לבן על המצח יחד עם כתם עין כהה בולט. חלקיו התחתונים לבנים ברובם, והופכים לאפור כהה בכנפיים. המקור שחור ואורכו כ-25–32 מ"מ ובעל כיפוף חד בקצהו. רגליו ורודות עם צבע שחור בקרומים ובקצות האצבעות. מסביב לצווארו יש ניצוי כהה המקנה לו את שמו העברי. שני הזוויגים קולניים ומשמיעים קריאות גונחות וחריקות צווחניות. הוא מתרבה באיים בחצי הכדור הדרומי, מקנן בין השאר על איים בטריסטן דה קוניה, האי גוף, איי הנסיך אדוארד, איי קרוזה, האי מקווארי ובאיי האנטיפודה של ניו זילנד. מספרים קטנים מתרבים בנוסף בקבוצת איי מאצוייקר שבדרום טסמניה. הוא משוטט מחוץ לעונת הקינון, ומגיע למזרח דרום אמריקה צפונה עד לברזיל, אפריקה הדרומית ואוסטרליה. הוא הזדמן כמשוטט לישראל, נורווגיה וירדן. הסערון נודד לאורך הים הפתוח, המתקרב ליבשה לעיתים רחוקות בלבד, למעט במושבות הקינון. הוא ניזון בעיקר מסילוניות אך ילקט גם סרטנים ודגים, הנאספים בעיקר מפני הים. עונת הקינון מתחילה בספטמבר ומתרחשת במושבות באיים באוקיינוסים. הוא מקנן במדרונות תלולים עם עשב או שרכים, בדרך כלל לאורך החוף אך גם באזורים פנימיים יותר. הזוגות בונים את קיניהם במחילות ארוכות. למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה ויציבה. בשל כך המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN). אוכלוסיית המין העולמית נאמדה בשנת 2004 בלמעלה מ-5,000,000 פרטים. בתעופה, מדרום-מזרח לטסמניה; ניתן להבחין בצווארון הבולט סערון צווארון במופע כהה, מדרום-מזרח לטסמניה בתעופה, ליד אלבני, אוסטרליה בתעופה, ניתן להבחין בזנב המחודד. ליד אלבני, אוסטרליה על הקרקע ביצה, אוסף מוזיאון טולוז מדיה וקבצים בנושא סערון צווארון בוויקישיתוף סערון צווארון, באתר ITIS (באנגלית) סערון צווארון, באתר NCBI (באנגלית) סערון צווארון, באתר GBIF (באנגלית) תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של סערון צווארון, באתר eBird הקלטות אודיו של סערון צווארון, באתר xeno-canto סערון צווארון באתר הרשימה האדומה של IUCN The Israeli Birding Website - IRDC - Bulletin 2:02, www.israbirding.com James A. Jobling, The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii], London: Christopher Helm, 2010, עמ' 258, ISBN 978-1-4081-3326-2 ערד בן דוד, סערון צווארון, Pterodroma mollis, באתר מרכז הצפרות הישראלי "Soft-plumaged petrel description". New Zealand Birds Online. Soft-plumaged Petrel (Pterodroma mollis) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
שבע עם איילה חסון

שבע עם איילה חסון היא תוכנית אקטואליה יומית המשודרת בשעות 18:55–20:00 בכאן 11 בהגשתה של העיתונאית אילה חסון. התוכנית החלה את שידוריה בתחילת מרץ 2023, עם הצטרפותה של חסון לתאגיד, ושודרה בימים א'-ד' לרצועה של שעה בין השעות 19:00-20:00. את התוכנית מלווים פאנל פרשנים קבוע וכתבי ופרשני כאן חדשות. עם פריצתה של מלחמת חרבות ברזל, הוארכה הרצועה לשעתיים (שעת השידור הוקדמה לשעה 18:00) בכל ימי השבוע מלבד שישי. בתחילת ספטמבר 2024 חזרה התוכנית להיות משודרת בימי ראשון עד חמישי בשעה 18:55 ובימי שבת בשעה 18:00. התוכונית משודרת כל יום מלבד שישי בין השעות שש בערב עד שמונה, בדרך כלל, בתחילת התוכנית מציגה חסון מונולוג בנושא מסוים, ולאחר מכן כתבי ופרשני כאן חדשות מציגים את כותרות השעה שבע. הפאנל הקבוע של התוכנית כולל את גל הירש, אלדד יניב, רונן מנליס, רם שפע, מוסי רז, אורי זכי, נועם פתחי, נחמן שי, איתן גינזבורג, כנרת בראשי, שי גולדשטיין ודינה דיין. מגישת התוכנית לסירוגין היא קרן אוזן. לפני מלחמת חרבות ברזל הוגשה התוכנית מראשון עד חמישי משבע עד שמונה בערב. ב-26 בפברואר 2023 פורסם כי אילה חסון תעזוב את חדשות 13 לאחר שהייתה מגישה מרכזית בערוץ והובילה מספר תוכניות: "שישי", "המטה המרכזי" ו"אזור בחירה". מאז תחילת שידור התוכנית, עלו נתוני הצפייה של ערוץ 11. לפי נתוני סיכום השנה, רצועת שבע הכפילה את שיעורי הצפייה שלה ביחס לשנה הקודמת. במסגרת החשיפות של התוכנית, נחשף כי פרקליטים במחוז הצפוני של פרקליטות המדינה הדליפו לארגון הפשיעה אבו לטיף מידע רגיש מתוך חקירות. הסיפור פורסם לאחר שגורמים במשטרה העבירו תלונה בעניין לפרקליט המדינה, עמית איסמן, שאישר את הפרסום. ביולי 2023 פרסמה חסון את עלויות האבטחה המצטברות של ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק במשך כשני עשורים מיום סיום כהונתו, אשר ליוותה אותו באופן קבוע בישראל ובמהלך מסעותיו השונים לחו"ל. בעקבות מתקפת הפתע על ישראל (2023), פרסמה חסון בתוכנית את דבר קיומה של מצגת בשם "חומת יריחו" שהוכנה על-ידי המודיעין של אוגדת עזה והוצגה במאי 2022 בפני בכירים בצבא. במצגת מפורטת תוכנית לכיבוש יישובים ובסיסים בדרום ישראל. שבע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שבע עם איילה חסון, באתר כאן 11 חדשות כיפה, ‏לקחה איתה את הרייטינג: אילה חסון עקפה את התכנית הקודמת שלה, באתר כיפה, 6 במרץ 2023 יסמין גואטה, שינויים בהרגלי הצפייה? אילה חסון ושרון גל העלו את נתוני הצפייה של 11 ו-14, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2023 דוד ורטהיים‏, סיכום שנה במספרים: התקשורת הישראלית התפרקה לשבטים, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2023 אילה חסון, חשד להדלפות מהפרקליטות לארגוני פשיעה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 במאי 2023 איילה חסון, כמה עלתה אבטחתו של אהוד ברק למשלם המסים למסעותיו לחו"ל?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 ביולי 2023 אילה חסון, ״חומת יריחו״: התוכנית של חמאס לכבוש יישובים ובסיסים שהוצגה במאי 2022, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 בנובמבר 2023
מיכאיל בוטקין

מיכאיל בוטקין (ברוסית: Михаил Боткин; ‏ 26 ביוני 1839 - 22 בינואר 1914) היה צייר, חרט, אספן אמנות, ארכאולוג ופילנתרופ רוסי. ואסילי בוטקין, הסופר, וסרגיי בוטקין, הרופא, היו אחיו. בוטקין נולד במוסקבה, בנם של אנה איבנובנה (פוסטניקובה) ופטר קונונוביץ' בוטקין, ממשפחת סוחרים שעסקו בסחר בתה. אמו נפטרה כשהיה בן שנתיים, וכשהיה בן ארבע עשרה, אביו נפטר, ואת חינוכו השלים אחיו הבכור ואסילי. בשנת 1856, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל פיודור זאביאלוב ופיודור ברוני. שנתיים לאחר מכן, הוא החליט לנסוע, ושהה מספר שנים בגרמניה, צרפת ואיטליה. כשחזר ב-1863, הוא הציג שני ציורים בנושאים קלאסיים באקדמיה וזכה לתואר אקדמאי.[3] הוא גם קיבל את מסדר סטניסלאוס הקדוש, תואר שלישי (לימים תואר ראשון). בשנת 1870 הוענק לו מסדר אנה הקדושה, תואר שלישי (לימים תואר ראשון) ומסדר הכתר (פרוסיה) על עבודתו עם המכון הארכאולוגי הגרמני ברומא. בשנת 1879, הוא הפך לחבר מועצת המנהלים באקדמיה וב-1882 כיהן בוועדה מלכותית שהוקדשה לשיקום קתדרלת הבשורה. שש שנים מאוחר יותר, הוא עזר לעצב את הביתן הרוסי בתערוכה הנורדית של 1888. ב-1896 הפך לאוצר במוזיאון "החברה הקיסרית לעידוד האמנויות" ויועץ כמומחה לשחזור ציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה, נובגורוד ובמנזר מירוז'סקי בפסקוב. שנתיים לאחר מכן כיהן בוועדה שתכננה את שיפוץ ארמון מיכאילובסקי ויחד עם ניקולאי ליחצ'יוב כתב את הקטלוג הראשון לאוסף האמנות העתיק במוזיאון הרוסי. בנוסף לפעילותו האמנותית, שימש בתפקידים אדמיניסטרטיביים בדירקטוריונים של בנק, בחברת הביטוח הראשונה של רוסיה ובקו ספינות קיטור. הוא גם היה חבר במועצת העיר של סנט פטרבורג. ב-1882 הוא קנה אחוזה באי ואסילבסקי, בסנט פטרסבורג, שם שיכן את האוסף שלו בחמישה חדרים קטנים בעליית הגג. בימי ראשון היה האוסף פתוח לקהל הרחב, ללא תשלום. האוסף כלל מגוון רחב של חפצים, המשתרעים על פני כמה מאות שנים, ממקומות רבים ברחבי הים התיכון וכן מרוסיה. במהלך מסעותיו הרבים לאיטליה, הוא רכש ציורים נדירים של פינטוריצ'יו, סנדרו בוטיצ'לי, אנדריאה מנטניה ורבים אחרים. בשנת 1917, אלמנתו הפקידה במוזיאון הרוסי שלושים ושתיים קופסאות אטומות של יצירות אמנות יקרות ערך במיוחד (ככל הנראה כדי להגן עליהן במהלך מלחמת העולם הראשונה) עם ההוראה שהן יהפכו לרכוש המוזיאון אם היא לא תחזיר אותן תוך שנה ממועד סיום המלחמה. היא מתה מאוחר יותר באותה שנה. המוזיאון השתלט על האוסף לאחר המהפכה הרוסית, וחלק מיצירות האמנות והספרים הועברו למוזיאון הארמיטאז'. למעלה מ-200 פריטים מזהב נמכרו על ידי ממשלת ברית המועצות לאספנים באירופה ובארצות הברית, כביכול מהאוסף של בוטקין, אך האותנטיות שלהם הוטלה בספק על ידי מומחים, בהתבסס על ניתוח כימי של הפריטים. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל בוטקין בוויקישיתוף מיכאיל בוטקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 22. Semenova, Natalya; Delocque, André (11 September 2018). The Collector: The Story of Sergei Shchukin and His Lost Masterpieces БОТКИН Михаил Петрович (1839-1914), funeral-spb.narod.ru Александра Смоличכתב/ה, Александра Смолич amsmolich, Михаил Петрович Боткин и его коллекция, amsmolich.livejournal.com Боткин Михаил Петрович, www.roerich-encyclopedia.facets.ru Helfenstein, Eva (et al.) Technical examination of enamels from the Botkin collection
I Wrote a Song

"I Wrote a Song" (בעברית: "כתבתי שיר") הוא סינגל מאת הזמרת והיוצרת האנגלית מיי מולר, שיצא לאור ב-9 במרץ 2023. השיר ייצג את בריטניה באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, לאחר שנבחר בבחירה פנימית דרך TaP Music וה-BBC, גוף השידור הבריטי של האירוויזיון. מולר כתבה את השיר יחד עם קארן פול ולואיס תומפסון. הנציג הבריטי לתחרות בשנת 2023 נבחר באופן פנימי על ידי ה-BBC בשיתוף עם TaP Music. תהליך הבחירה אושר ב-8 בספטמבר 2022, לאחר התוצאה המוצלחת עבור בריטניה בתחרות של שנת 2022. ב-9 במרץ 2023 הוכרזה מולר כנציגת הממלכה המאוחדת לאירוויזיון 2023 שיתקיים במדינה, במהלך תוכנית ארוחת הבוקר של רדיו 2 עם זואי בול והאורח רילן קלארק. מולר הפכה לאישה הראשונה שייצגה את בריטניה בתחרות מאז סורי, בשנת 2018. הקליפ יצא לאור באותו יום, והוקרן בבכורה בערוץ היוטיוב הרשמי של תחרות האירוויזיון. בשבוע היציאה שלו הגיע I Wrote A Song למקום השלישי ב-40 הגדולים של וודאפון. המהדורה ה-67 של האירוויזיון תתקיים בליברפול, הממלכה המאוחדת ותורכב משני חצאי גמר ב-9 במאי וב-11 במאי ומגמר ב-13 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. מתוקף היותה חברה בחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון, ומתוקף היותה המדינה המארחת, הממלכה המאוחדת העפילה לגמר באופן אוטומטי. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות. הממלכה המאוחדת הופיעה כמדינה ה-26. מידע על היצירה "I Wrote a Song" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "I Wrote a Song" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "I Wrote a Song" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "I Wrote a Song" באתר ספוטיפיי Neil Farren, 🇬🇧 United Kingdom: TaP Music to Continue Collaboration with BBC, Eurovoix, ‏2022-09-08 (באנגלית בריטית) Naman Ramachandran, Mae Muller to Represent U.K. at Eurovision Song Contest With ‘I Wrote A Song’, Variety, ‏2023-03-09 (באנגלית אמריקאית) Pierra Willix, Who is Mae Muller as she is named the UK's Eurovision 2023 entry?, Metro, ‏2023-03-09 (באנגלית) Miley Cyrus' 'Flowers' Number 1 for Two Whole Months, BigTop40 (באנגלית) "Turin, Italy, to host the 66th Eurovision Song Contest in May 2022 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 8 באוקטובר 2021. אורכב מ-המקור ב-9 באוקטובר 2021. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. אורכב מ-המקור ב-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה) Eurovision 2023: Running order in the Grand Final
בריטון וילסון

בריטון וילסון (באנגלית: Britton Wilson; נולדה ב-13 בנובמבר 2000) היא אתלטית אמריקאית. אלופת עולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x400 מטר ושיאנית אמריקה ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בריצת 400 מטר באולם. היא למדה והתאמנה באוניברסיטת טנסי ובשנת 2021 עברה לאוניברסיטת ארקנסו לאחר שסבלה מבעיות נפשיות. באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.86 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה אף היא ביוג'ין היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 53.08 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין שקבעה שיא עולם חדש של 51.41 שניות ולפני שמיר ליטל (53.92 שניות). באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x400 מטר ביחד עם טליתה דיגס, אבי שטיינר וסידני מק'לוכלין בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.02 שניות. באליפות המכללות באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו ב-11 במרץ 2023 זכתה וילסון במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אמריקה חדש של 49.48 שניות. התוצאה שקבעה היא התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים אחרי שיא העולם הטרי בן 20 הימים של פמקה בול מהולנד (49.26 שניות) וטוב מהשיא הוותיק בן 41 שנים של ירמילה קרטוכווילובה מצ'כוסלובקיה (49.59 שניות). בתחרות שנערעכה בבאטון רוז' לואיזיאנה ב-12 במאי אותה שנה היא קבעה שיא מכללות חדש של 49.40 שניות. בשלב הגמר היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 49.13 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-8 ביולי זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.79 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין-לברון שקבעה את תוצאת השנה בעולם של 48.74 שניות, ולפני טליתה דיגס (49.93 שניות). ריצת 400 מטר: 49.13 שניות (2023), שיא מכללות ריצת 400 מטר משוכות: 53.08 שניות (2022) ריצת 400 מטר: 49.48 שניות (2023), שיא אמריקה מדיה וקבצים בנושא בריטון וילסון בוויקישיתוף בריטון וילסון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית