laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מש (דמות מקראית)

מַשׁ הוא דמות מקראית המוזכרת בתולדות בני נח, בספר בראשית, פרק י' כאחד מבניו של ארם בן שם בן נח. נזכר בספר בראשית: " וּבְנֵי, אֲרָם עוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמַשׁ" — ספר בראשית, פרק י', פסוק כ"ג ובספר דברי הימים א': "בְּנֵי שֵׁם עֵילָם וְאַשּׁוּר וְאַרְפַּכְשַׁד וְלוּד וַאֲרָם וְעוּץ וְחוּל וְגֶתֶר וָמֶשֶׁךְ" — ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק י"ז בספר דברי הימים (א', י"ז) במרבית כתבי היד, נקרא בנו של ארם "משך", וכך הדבר גם בתרגום השבעים, הן בבראשית והן בדברי הימים. עם זאת, אין לבלבל בינו לבין דמותו של משך בנו של יפת, המוזכר בתחילת הפרק בספר בראשית. גרסה שלישית, המופיעה בנוסח שומרון של התורה, במגילת מלחמת בני אור בבני חושך מקומראן ובכתבי יוסף בן מתתיהו מכנה אותו בשם "משא". מרבית הניסיונות לזיהוי מש במחקר מניחים כי "מש" איננו יסוד אתני אלא וריאציה לשמו של חבל ארץ באזור ההתנחלות הארמית. ההצעה העיקרית במחקר לזיהוי מש היא עם הרי Mashu הנזכרים בעלילות גילגמש, אשר מקובל לזהותם עם הר הלבנון. הארכאולוג בנימין מזר הציע לזהות את מש עם "מאשא" הנזכר בכתבי מארות מהמזרח הקדום. חוקרים אחרים הציעו לזהות את מש עם הרכס טור עבדין בצפון מסופוטמיה. כיוון אחר לזיהוי מש כולל את החוקרים המעדיפים את הנוסח "משא" ומזהים בין מש/משא מלוח העמים בבראשית לבין משא הנזכר כבנו של ישמעאל (בראשית, כ"ה, י"ד). לשיטתם, מדובר למעשה באותו יסוד אתני, שבט נוודים אשר מיוחס ברשימה אחת לארם וברשימה האחרת לישמעאל. בחפירות ארכאולוגיות שבוצעו בגבול תימן-עומאן התגלה אתר הנקרא בשם "ארם". מספר היסטוריונים גורסים כי זה המקום של העם הארמי וביניהם גם מש עצמו. על פי המסורת האתיופית מש היה מלך הארמים בין השנים 2162 לפנה"ס - 2096 לפנה"ס לאחר שירש את אביו ארם, ותחתיו הארמים פלשו לאזורים נרחבים בסהר הפורה, שם התעמתו עם המדינות המקומיות בנוסף לפלישה לכיוון קרן אפריקה ולאתיופיה, והם אלו שגרמו לירידת ארץ פונט וללחימה כנגד ממלכת כוש. יעקב ליוור, "מש", אנציקלופדיה מקראית, כרך ה' דף ב', שורה י"א. קדמוניות היהודים א, ו, ד. ראו ארם של העמודים בוויקיפדיה האנגלית. על פי רשימת שליטי אתיופיה שהתפרסמה ב-1914 על ידי יורש העצר דאז ראס טפרי לעולם הגדול.
407

שנת 407 היא השנה השביעית במאה ה-5. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 407 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. גונדריק הופך מלך הונדלים והאלאנים אחרי מות אביו גודיגיזל גרטיאנוס נרצח וקונסטנטינוס השלישי נוטל את מקומו כראש חיל המצב המורד בבריטניה קונסטנטינוס השלישי מוביל את כל יחידות הצבא בבריטניה לגאליה. פעולה זו נחשבת לנסיגה של האימפריה הרומית מבריטניה יוחנן כריסוסטומוס, ממורי הכנסייה (נולד ב-347). 14 בספטמבר – יוחנן כריסוסטומוס, אחד הבישופים, המטיפים וההוגים הנוצריים הבולטים (נולד ב-349) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 407‎ נפטרים ב-407‎ מדיה וקבצים בנושא 407 בוויקישיתוף
קינן

קֵינָן הוא דמות מקראית, בנו של אנוש ונינם של חוה ואדם, ואביו של מהללאל. דור רביעי לאדם. כך לפי המסופר בבראשית, ה', ט'–י"ד וכן בדברי הימים א, א', ב'. קינן חי 910 שנים. הוא נולד בשנת שכ"ה לבריאת העולם (3436 לפנה"ס) ומת בשנת א'רל"ה (2526 לפנה"ס). בנו מהללאל נולד כשהיה בן 70. היו לו בנים ובנות נוספים. ב"ספר הישר" מסופר שהיה קינן למלך הראשון שמלך על בני האדם. אטימולוגיית השם "קינן" היא מהמילה "קין" עם ניון. להרחבה עוד משמעות השם ראו קין#מקור השם. שם חיצוני לאשתו הוא מהוללת. קין קיני (עם) מדיה וקבצים בנושא קינן בוויקישיתוף לפי בראשית, ה', י"ד סדר עולם, פרק א אנציקלופדיה מקראית, "קינן", טור 149, כרך ח' ד
אינטל 80386

80386 (מוכר גם בשם I386) הוא מעבד 32 ביט שפותח על ידי אינטל בשנת 1985, והיה למעבד הרביעי בארכיטקטורת x86. מהירותו נעה בין 12 ל-40 מגה-הרץ, והוא בנוי עבור תושבת 132 פינים. מעבד ה-80386 יכול להריץ את רוב הקודים שנכתבו עבור קודמיו (8086, 80186, 80286) ואפילו קודים שנכתבו עבור המעבד 8088. מעבד זה היווה התקדמות מרשימה לארכיטקטורת x86, במעבד זה נוספה לראשונה התמיכה ב-32 ביט, ותמיכה טובה יותר במערכות הפעלה המממשות זיכרון וירטואלי. בנוסף, הייתה במעבד תמיכה בניפוי שגיאות (Debuging). המעבד פותח במרכז הפיתוח הראשי של אינטל בישראל בפארק מת"ם, בחיפה, בין השנים 1984 ל-1988. המרכז המשיך לפתח גרסאות מתקדמות של השבב, דוגמת ה-80376 עד שנת 2001. הייצור נעשה בחלקו במפעל אינטל בהר חוצבים שבירושלים. ייצור המעבד נמשך עד שנת 2007. מונחים בחומרה מדיה וקבצים בנושא אינטל 80386 בוויקישיתוף Intel 80386 Programmer's Reference Manual 1986 (PDF) Intel 80386 processor family טל שחף, 80386 הוא כולו מוצר ישראלי, מעריב, 12 במרץ 1991 טל שחף, אינטל - המחשב המהיר בעולם, מעריב, 10 במאי 1988
הוועדה הלאומית למלחמה בטרור (רוסיה)

הוועדה הלאומית למלחמה בטרור (ברוסית: Национальный антитеррористический комитет ,НАК) היא גוף שנועד להבטיח את התיאום בין הארגונים הפדרליים של הרשות המבצעת וזרועות השלטון המקומי במאבקם בטרור. כמו כן, עוסקת הוועדה ביישום המלצותיו של הנשיא בענייני לוחמה בטרור. הוועדה הוקמה ב-15 בפברואר 2006, על פי צו נשיאותי מס' 116 "על פעילויות הלוחמה בטרור". יושב ראש הוועדה הוא מנהל שירות הביטחון הפדרלי, כיום גנרל אלכסנדר בורטניקוב. הוועדה מורכבת מראש הפס"ב שהוא יו"ר הוועדה, סגניו, מזכיר מועצת הביטחון של רוסיה, השר למצבי חירום הרוסי, שר החוץ, מנהל שירות הביון הרוסי, הרמטכ"ל הרוסי, שר הפנים, ראש ספצסביאז של שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה, מרבית חברי הקבינט, כמו גם ראש השירות הפדרלי למאבק בהלבנות הון ומימון טרור, ובכירים בסגל הקרמלין. במסגרת הוועדה בכל מחוזות רוסיה הוקמו ועדות מקומיות ללוחמה בטרור. בראש ועדה מחוזית עומד מנהל סניף פס"ב מקומי. במסגרת הוועדה מוקם מטה המבצעים הפדרלי (Федеральный оперативный штаб) האחראי על ביצוע מבצעי לוחמה בטרור. הכנת הצעות הנשיא ליצירת מדיניות ממשלתית אחידה ללוחמה בטרור, כמו גם שיפור החקיקה הרוסית בתחום תיאום הלוחמה בטרור בין הגופים המנהליים הפדרליים, היחידות ללוחמה בטרור וארגון שיתוף הפעולה עם הרשות המבצעת, הרשויות המקומיות, עמותות וארגונים פיתוח אמצעי לחימה בטרור, לרבות פיתוח אמצעים כדי להבטיח את ההגנה על יעדים פוטנציאליים לפיגועים שיתוף פעולה בינלאומי בהתמודדות עם הטרור, כולל ניסוח של אמנות בינלאומיות של הפדרציה הרוסית בתחום והשתתפות באירועים בינלאומיים רלוונטיים הכנת הצעות להבטחת הגנה סוציאלית עבור העוסקים במלחמה בטרור (או) אלה שנאלצים להיות מעורבים, כמו גם שיקום חברתי של נפגעי פעולות טרור משימות אחרות שקבעה החקיקה הרוסית בנוגע למלחמה בטרור בהתאם לתקנות הממשל, הוועדה יכולה: לקבל החלטות בעניין, ארגון ותיאום, פיתוח והערכה של מידת האפקטיביות של רשויות האכיפה הפדרליות במלחמתן בטרור, כמו גם פיקוח על יישומם לבקש ולקבל בבוא העת את האמצעים הדרושים מן הממשלה הפדרלית, רשויות המדינה של הפדרציה הרוסית, השלטון המקומי, עמותות ציבוריות, ארגונים ובעלי תפקידים להציע הצעות בדרך שנקבעה בנושאי המלחמה בטרור להחלטת נשיא הפדרציה הרוסית או ממשלת הפדרציה הרוסית. המרכז הלאומי למלחמה בטרור המרכז המשולב לניתוח טרור המרכז המשותף למלחמה בטרור אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה הלאומית למלחמה בטרור הוועדה הלאומית למלחמה בטרור, ברשת החברתית VK הוועדה הלאומית למלחמה בטרור, סרטונים בערוץ היוטיוב В Москве прошло заседание Федерального оперативного штаба
יעקב הכהן מנהר פקוד

יעקב הכהן מנהר פקוד (או יעקב הכהן גאון) היה מראשוני הגאונים וראש ישיבת סורא שבבבל בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית.[דרושה הבהרה] לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב יעקב הכהן גאון כראש ישיבת סורא הייתה במשך שמונה עשרה שנה. קיים חילוקי דעות אודות שנת התחלת כהונתו של רב יעקב גאון, יש כותבים שהתחיל בשנת ד'תע"ב וכיהן עד פטירתו בשנת ד'ת"צ, ויש דוחים שנת התחלת פעילתו כגאון סורא משנת ד'תע"ה עד ד'תצ"ג אטלס עץ חיים, דף שכא אוצר הגדולים אלופי יעקב להרב נפתלי יעקב הכהן, כרך ה, דף נב ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מספן הציוד

מספן הציוד (מצ"ד) הוא יחידה ראשית במפקדת חיל הים. המספן אחראי על האחזקה, ההצטיידות והמחקר ופיתוח של כל כלי השיט, המתקנים והמערכות בחיל הים, וכן על הנחיה מקצועית של התחום הטכני והלוגיסטי בחיל. טרם הקמת מספן ציוד ומחלקת ציוד הייתה מחלקת הנדסה אדריכלות ימית ולחייל התמנה מהנדס ראשי ג'ו נוביק סא"ל חיים שטוייר שרטון, שניהם ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. לאחר מכן הוקמה מחלקת ציוד אשר בראשותה עמד קצין מהנדס בדרגת אל"ם בתפקיד רמחצ"ד. באופן טבעי מחלקת ציוד והנדסה הוקמה על ידי מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי אשר להם היו הכישורים מצי מלחמתי מסודר והידע הטכני הנדרש בנושאי מכונה, חשמל, מבנה אניות, תיקונים, תחזוקה ושיפוץ כלי שיט. ראש מחלקת הנדסה הראשון בחיל הים שממנה צמחה מחלקת ציוד היה אל"ם יוסף ג'ו נוביק ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי שייסד את מספנת חיל הים. המהנדסים הראשונים בחיל היו מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ואנשי מח"ל מחיל הים האמריקאי. במקביל נשלחו ללימודים בMIT אברהם זכאי ואריה קפלן (קיפי) שאופק הקידום שלהם היה להתמנות לתפקיד רמחצ"ד. מגמת לימודים בחו"ל נבעה גם ממדיניות הרמטכ"ל יגאל ידין למנוע הקמת פלמ"ח חדש בחיל הים ולפרק גרעין שכזה. מדיניות שיושמה אף בשייטת 13 שבה נשלח יוחאי בן-נון ללימודים ב-MIT באותה התקופה. מספן הציוד הוא המשכה של מחלקת ציוד (מחצ"ד) שהייתה מחלקת ציוד שיט והנדסה שנוצרה לפני מלחמת סיני מאיחוד בין מחלקת אפסנאות להנדסה. עד שנת 1972, נמצא המספן יחד עם מפקדת חיל הים כולה, במחנה סטלה מאריס בחיפה. בשנת 1974 זכה סא"ל עמוס דגן בפרס ישראל על תרומתו בתחום הגילוי המכ"מי. כשירות וזמינות כלי השיט, המתקנים והמערכות בהתאם למשימות החיל והכוננות המבצעית. הנחיה מקצועית של האחזקה, הייצור, השיפוץ, התובלה והאספקה בחיל הים. רכש, הצטיידות ואחסון של מערכות, ציוד ותשתית עבור צורכי החיל. פיתוח, מחקר ושדרוג של המערכות, כלי השיט והמתקנים. הנחיה מקצועית בחיל הים של כח האדם הטכני וההנדסי. תיאום וקישור בין החיל לגורמים במשרד הביטחון והתעשיות הביטחוניות. תחת מספן הציוד נמצאות המחלקות והיחידות הבאות: מחלקת מערכות לחימה (מעל"ח) מחלקת תכנון, ארגון ולוגיסטיקה (תאו"ל) מחלקת הנדסת כלי שיט (הכ"ש) מחלקת אמצעים תת-מימיים (את"מ) מרכז מפת"ח מנהלת ספינות מגן בנוסף, באחריותו המקצועית של המספן גם מספנת חיל הים ובסיס ציוד ותובלה (בצ"ת) בראש מספן ציוד עומד קצין בדרגת תת-אלוף, המכונה רמצ"ד. מדי שנתיים, מפקדי מספן הציוד נוהגים להזמין את קודמיהם למפגש, בו מוצגת פעילות חיל הים. משה גורמן ואריה בן-אלי, אגף הנדסה, 'חיל הים' חוברת י' אפריל 1949, עמ' 8. מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי מספנת חיל הים אברהם זכאי, תפקידי ההנדסה בחיל, 'מערכות ים', דצמבר 1954, עמ' 25. צביקה רייך, משוט במחלקת ציוד ומהתהלך בה, 'בין גלים', אפריל 1974 עמ' 2. סיגל בוכריס ואבי אובל, מראיינים את ישי הרמתי ראש מספן הציוד, 'בין גלים' 180 אפריל 1990 עמ' 14. ג'ו נוביק היה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. סגן קצין חימוש בין 1956–1959. יהושע להב היה בוגר המחזור הראשון של בית הספר הימי בחיפה (1942) וממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה קובי, עמוס דגן - חתן פרס ישראל תשל"ד, 'בין גלים' ספטמבר 1974, עמ' 11. שמואל טנקוס: מהירקון עד חיל הים, הוצאת משרד הביטחון 1993, עמ' 93 על אריה קפלן 'קיפי' באתר הפלי"ם קובי פינקלר, שורת מינויים בכירים בחיל הים, באתר ערוץ 7, 14 במאי 2018
ראלף סטיינמן

ראלף מרווין סטיינמן (באנגלית: Ralph Marvin Steinman‏; 14 בינואר 1943, מונטריאול – 30 בספטמבר 2011, ניו יורק) היה אימונולוג יהודי-קנדי, ופרופסור באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. בשנת 2011 הוענק לסטיינמן (לאחר מותו) פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, בשותפות עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן. סטיינמן נולד וגדל במונטריאול. סבו מצד אמו, נתן טקפמן, היה נשיא חברה קדישא בני יעקב במונטריאול. סטיינמן קיבל תואר ראשון בשנת 1963 באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. בשנת 1968 השלים לימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן התמחה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, לפני שמונה לפרופסור זוטר (מרצה בכיר ב-1970, פרופסור חבר ב-1976) במרכז לחקר הלוקמיה באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק. בשנת 1988 מונה שם לפרופסור לפיזיולוגיה ואימונולוגיה. מאז 1998 כיהן גם כמנהל מרכז בראון כריסטופר לאימונולוגיה ומחלות חיסוניות. בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה במשותף עם המדענים ברוס בויטלר וז'ול הופמן, הודות לגילוי התא הדנדריטי ותפקידו במערכת החיסון הנרכשת. סטיינמן מת שלושה ימים לפני פרסום ההודעה על זכייתו בפרס מסרטן הלבלב, שאובחן אצלו ארבע שנים קודם לכן. חברי ועדת נובל לא ידעו על פטירתו בעת הפרסום, ועל אף שהפרס ניתן בדרך כלל לאנשים חיים בלבד, החליטה לבסוף הוועדה שהיות שההחלטה "התקבלה בתום לב", סטיינמן יקבל את הפרס לאחר מותו. בתו של סטיינמן סיפרה כי אביה התבדח על כך לפני פטירתו: "אני יודע שאני חייב להחזיק מעמד כי הם לא נותנים לך את זה לאחר פטירה". היה נשוי לפאולין ניומרק סטיינמן. סטיינמן גילה בשנת 1973 את התאים הדנדריטיים יחד עם זנביל א' כהן, ותיאר אותם כתאים שמסייעים בשלב הבא בתגובה של מערכת החיסון, כאשר המיקרואורגניזם מנוקה מהגוף. סטיינמן ניתח בפרסומיו השונים את מערכת התאים הדנדריטיים, ותפקידם בתגובה החיסונית במחלות שונות, לרבות דחיית השתלות, מחלות אוטואימוניות ומחלות זיהומיות, לרבות איידס. עבודותיו שימשו בסיס למחקרים נוספים על חיסון של מחלות חיסון עצמי, וכן אפשרו לפתח חיסונים טובים יותר לגידולים סרטניים. סטיינמן עצמו הצליח להאריך את חייו בעזרת מחקריו. סטיינמן כיהן כעורך של כתב העת לרפואה ניסויית ("Journal of Experimental Medicine"). בנוסף כיהן כחבר בוועדה המדעית המייעצת של כתבי עת רבים אחרים, כולל ב-PNAS. 1996: פרס אמיל פון בהרינג 1998: פרס מקס פלאנק 1998: פרס ויליאם ב' קולי 1999: פרס רוברט קוך 2001: חברות באקדמיה הלאומית למדעים 2003: פרס קרן גרדנר הבינלאומי 2005: חברות בארגון המלכותי של אדינבורו 2006: חברות באקדמיה למדעים בניו יורק 2007: פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי 2009: פרס "אולבני מדיקל סנטר" 2010: פרס א"ה היינקן לרפואה 2011: פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (לאחר מותו) מדיה וקבצים בנושא ראלף סטיינמן בוויקישיתוף ראלף סטיינמן, באתר פרס נובל (באנגלית) Ralph M. Steinman, M.D., rockefeller.edu Steinman, Ralph M.(הקישור אינו פעיל), isiknowledge.com ראלף סטיינמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראלף סטיינמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) 2 Jews in Trio of 2011 Nobel Prize Winners גוגל ניוז ארכיב חתן פרס נובל ברפואה מת 3 ימים לפני ההכרזה, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2011 Richard Orange, ‏Nobel jury left red faced by death of laureate, The Telegraph, 3 October 2011 Martha Newmark Steinman, Lawyer, Marries Gilbert Herzberg, Physician
ברוס בויטלר

ברוס אלן בּוֹיְטלֶר (באנגלית: Bruce Alan Beutler; נולד ב-29 בדצמבר 1957 בשיקגו) הוא גנטיקאי יהודי-אמריקאי המתמחה באימונולוגיה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2011. בויטלר הוא בנו של ארנסט בויטלר (1928–2008), המטולוג שהיגר מברלין לארצות הברית בגיל 7 יחד עם משפחתו היהודית, שנמלטה מגרמניה הנאצית והשתקעה בקליפורניה. ברוס בויטלר למד ביולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, והשלים לימודי רפואה באוניברסיטת שיקגו בשנת 1981. בשנים 1985–1986 שימש כפרופסור חבר באוניברסיטת רוקפלר. לאחר מכן כיהן עד לשנת 2000 בתפקידים שונים באוניברסיטת טקסס, ב"Southwestern Medical Center" בדאלאס, ובמכון הרפואי של הווארד יוז. משנת 2000 ועד 2007 כיהן בויטלר כפרופסור במחלקה לאימונולוגיה במכון סקריפס למחקר בלה-הויה, קליפורניה, השייך לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. מאז 2007 הוא עומד בראש המחלקה לגנטיקה במכון. בשנת 2011 הוענק לו במשותף עם ז'ול הופמן וראלף מ. שטיינמן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על גילוייהם בנוגע להפעלת חסינות מולדת. בספטמבר 2018 פורסם כי בויטלר ופרופסור דייל בוגר הצליחו לפתח חיסון, שבמסגרת טיפול משולב עם מולקולת דיפרובוסים הצליח לחסל לחלוטין סרטן מסוג מלנומה בעכברי מעבדה. בויטלר הוא אב לשלושה בנים. 1994: פרס החוקר המצטיין של הפדרציה האמריקאית למחקר קליני 2004: פרס רוברט קוך 2006: פרס ויליאם ב קולי 2006: גראן פרי לאופולד צ'ארלס-מאייר 2007: פרס בלצן 2007: דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן 2007: פרס פרדריק ב. בנג 2008: חברות באקדמיה הלאומית למדעים 2009: פרס המרכז הרפואי אולבני 2011: פרס שאו 2011: פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם ז'ול הופמן וראלף מ. שטיינמן A. Poltorak, X. He, I. Smirnova, M. Y. Liu, C. Van Huffel, X. Du, D. Birdwell, E. Alejos, M. Silva, C. Galanos, M. Freudenberg, P. Ricciardi-Castagnoli, B. Layton, B. Beutler: Defective LPS signaling in C3H/HeJ and C57BL/10ScCr mice: mutations in Tlr4 gene. In: Science. Band 282, Nummer 5396, Dezember 1998, S. 2085–2088 B. Beutler, Z. Jiang, P. Georgel, K. Crozat, B. Croker, S. Rutschmann, X. Du, K. Hoebe: Genetic analysis of host resistance: Toll-like receptor signaling and immunity at large. In: Annual review of immunology. Band 24, 2006, S. 353–389. PMID 16551253. (Review). מדיה וקבצים בנושא ברוס בויטלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברוס בויטלר ברוס בויטלר, באתר פרס נובל (באנגלית) Homepage Bruce Beutler, MD, Scripps Research Institute Beutler, isiknowledge.com ראיון עמו ברוס בויטלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פריצת דרך: חיסון חדש מחסל מלנומה ומונע חזרת הסרטן ביעילות של 100 אחוזים, באתר וואלה!
שרלרואה (כדורגל)

מועדון הכדורגל המלכותי של שרלרואה (בדרך כלל מוכר כשרלרואה או ספורטינג שרלרואה) הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר שרלרואה המשחק בליגת העל הבלגית. המועדון הוקם ב-1904 והעפיל לליגת העל הבלגית לראשונה בעונת 1947/1948. מגרשו הביתי של המועדון הוא אצטדיון דו פיי דה שרלרואה. מועדון הכדורגל שרלרואה הוקם ב-1 בינואר 1904. כעבור 20 שנה, ב-1924, המועדון העפיל לליגת המשנה הבלגית וב-1947 העפיל לראשונה לליגת העל. בעונת 1956/1957 ירד המועדון חזרה לליגת המשנה לאחר שסיים במקום האחרון בליגת העל וכעבור 9 עונות, העפיל המועדון בשנית לליגת העל בעונת 1966/1967. בעונת המשחק 1968/1969, שרלרואה סיימה במקום השני, כחמש נקודות מתחת למקום הראשון, וזכתה בתואר סגנית האלופה. כשנתיים לאחר מכן, שרלרואה ירדו לליגת המשנה פעם נוספת. שרלרואה נבחרו לשחק בליגת העל לאחר שב-1974 מס' הקבוצות בליגת העל הוגדל מ-16 ל-20 קבוצות. בעונת 1979/1980, סיימה במקום ה-17 מתוך 18 קבוצות וירדה שוב לליגת המשנה, אך העפילה חזרה לליגת העל חמש שנים אחר כך. בעונת 2010/2011, ירד המועדון לליגת המשנה לאחר 26 עונות בליגת העל, אך בעונה שלאחריה העפיל חזרה לליגת העל לאחר שסיים במקום הראשון בליגת המשנה. ב-2015, סיימה הקבוצה במקום השישי. בשלב השני בליגה האירופית התמודדה הקבוצה נגד קבוצת בית"ר ירושלים. לאחר משחק רווי אלימות ניצחה שרלרואה 1–5. במשחק השני, שנערך שבוע לאחר מכן, ניצחה 1–4 באצטדיון טדי והשלימה ניצחון של 9:2 על בית"ר בסיכום. ליגת העל הבלגית: סגנות: 1968/1969 ליגת המשנה הבלגית: אליפות: 1946/1947, 2011/2012 סגנות: 1965/1966 הגביע הבלגי: סגנות: 1977/1978, 1992/1993 מדיה וקבצים בנושא שרלרואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שרלרואה (בצרפתית) שרלרואה, ברשת החברתית פייסבוק שרלרואה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרלרואה, ברשת החברתית אינסטגרם שרלרואה, ברשת החברתית טיקטוק שרלרואה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu שרלרואה באתר הרשמי של אופ"א ניצן קידר, שרלרואה תועמד לדין בשל גזענות אוהדיה, באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2015. ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא בלגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גורדונ'ס (ג'ין)

גורדונ'ס (באנגלית: Gordon's) הוא הג'ין הנמכר ביותר בעולם. גורדונ'ס נרקח על ידי איש עסקים סקוטי בשם אלכסנדר גורדון שפתח את המזקקה שלו באזור סאות'ווארק ובידל את הג'ין שלו על ידי כך שהוא לא הוסיף לו סוכר וכך המציא את הג'ין היבש, שהפך לסטנדרט עולמי. בשנת 1786 המזקקה עברה לקלרקנוול. מותג הג'ין הזה מכיל 37.5% אלכוהול בנפח ומתאפיין בארומות וטעמים של ערער ועשבי תיבול. המותג נמצא בבעלות יצרנית האלכוהול הבריטית דיאג'יו. מדיה וקבצים בנושא גורדונ'ס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גורדונ'ס (באנגלית) גורדונ'ס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של ג'ין גורדונ'ס גיא גיסר‏, קצת יובש בים הלחות, באתר וואלה, 15 ביולי 2005 גורדונ'ס ג'ין בפורטל בקבוק גורדונ'ס - אלכופדיה, אנציקלופדיית האלכוהול האינטראקטיבית, מאורכב באתר http://archive.is (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עלי אכבר חאן

עלי אכבר חאן (בבנגלית: আলী আকবর খাঁ; ‏14 באפריל 1922 - 18 ביוני 2009) היה מוזיקאי הודי קלאסי, הידוע בנגינתו בסרוד. חאן היה אחד מאנשי המפתח בחשיפת המערב למוזיקה ההודית הקלאסית. הן בהופעותיו (במיוחד עם נגן הסיטאר ראווי שנקר), והן כמורה. עלי אכבר חאן נולד במחוז קומליה בבנגל (כיום בנגלדש). אביו, אלאודין חאן, שהיה מגדולי המוזקאים ההודיים של המאה ה-20, שימש כמורהו. בשנת 1955 הגיע לראשונה לארצות הברית בהזמנתו של הכנר יהודי מנוחין. בשנת 1956 ייסד בית ספר למוזיקה בעיר קלקוטה במטרה ללמד מוזיקה הודית קלאסית. בשנת 1969 פתח סניף של בית הספר בקליפורניה, ובשנת 1985 בבזל. בין תלמידיו היה המוזיקאי הישראלי יאיר דלאל. מדיה וקבצים בנושא עלי אכבר חאן בוויקישיתוף עלי אכבר חאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר ספוטיפיי עלי אכבר חאן, באתר AllMusic (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר Discogs (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר Songkick (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר בילבורד (באנגלית) עלי אכבר חאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בן שלו, ראגה שלא תחזור, באתר הארץ, 30 ביוני 2009 דואט עם נגן הגיטרה הבריטי ג'וליאן ברים בן שלו, ראגה שלא תחזור, באתר הארץ, 30 ביוני 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב רוזנר

יעקב רוזנר (1903 – 26 באוגוסט 1950) היה צלם ישראלי יליד גרמניה, היה מתעד היסטורי בולט בשנות הקמתה של מדינת ישראל, זאת במסגרת עבודתו כצלם עבור קק"ל. רוזנר נולד במינכן שבגרמניה. הוא החל להיות מודע ליהדותו בעקבות תקריות על רקע אנטישמי שחווה בבית הספר. מה שהוביל אותו להיות ציוני פעיל. בתחילה כמנהיג בתנועת הנוער "בלאו וייס" ('כחול לבן') במינכן החל לימודי כלכלה באוניברסיטת מינכן ב-1922. בשנת 1926 סיים את עבודת הדוקטורט שלו. עבד במשך זמן קצר בעיתון פרנקפורטר צייטונג. ב-1926 נישא למרגוט קלאוזנר בברלין. בני הזוג בילו את ירח הדבש שלהם (במשך כחצי שנה) בארץ ישראל (היה זה חלומו של רוזנר להגיע לארץ ישראל) ובסופו שבו לברלין. לבני הזוג נולדה הבת מרים. בשנים 1926-27 נסע ללימודי פרסום בארצות הברית, שם פגש את הצלם אלפרד סטיגליץ – מפגש שהשפיע רבות על יצירתו. קלאוזנר ורוזנר לקחו חלק מרכזי בהעברת תיאטרון הבימה בשנת 1928 ממוסקבה לתל אביב. קלאוזנר עלתה גם היא. יהושע ברנדשטטר הגיע לביקור בברלין ושם פגש לראשונה את קלאוזנר. לאחר שקלאוזנר עלתה ארצה, התפתח בין השניים רומן. בעקבות זאת היא התגרשה מרוזנר. בעקבות פעילותו הציונית, עלה רוזנר לארץ ישראל בשנת 1936, התיישב בתל אביב והקים משפחה חדשה. שם החל לעסוק בצילום, צילום קולנוע ועיצוב גרפי. כשהוא משמש צלם עבור קק"ל מה שהוביל לסדרת תצלומים היסטוריים והוצאת מספר רב של תמונות וחוברות. רוזנר היה חלוץ בתחומו שהתמקד בצילום חלוצים. הוא האמין בכוחו של מדיום הצילום שיכול לבטא את המציאות כפי שאף מדיום אחר לא יכול, לדבריו. החל לימודי כלכלה באוניברסיטת מינכן ב-1922. בשנת 1926 סיים את עבודת הדוקטורט שלו. יעקב רוזנר נפטר בי"ג באלול תש"י בתל אביב, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר אשה ושתי בנות. לאחר מותו תרמה בתו, נעמי שוורץ, אוסף מתצלומיו והנגטיבים שלהם למוזיאון ישראל. בשנת 2010 הופיעה יצירתו במסגרת תערוכה במוזיאון היהודי במינכן שעסקה בצלמים שגלו ממינכן. 1926-27 אצל הצלם אלפרד שטיגליץ, ארצות הברית A Palestine Picture Book (1947), Schocken Books, New York אלבום לבולי הקרן הקיימת לישראל, יעקב רוזנר, מועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל, ג׳ויש נתנאל פונד, 32 עמודים תל אביב: יעקב רוזנר, דבר, 28 באוגוסט 1950 יעקב רוזנר, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל Benjamin Ivry, ‏Munich Photographers in Palestine (אורכב 06.06.2020 בארכיון Wayback Machine), באתר The Jewish Daily (באנגלית) קורות חייו (אורכב 06.06.2020 בארכיון Wayback Machine) (בגרמנית) ״יעקב רוזנר״, בתוך: ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 115-112. יעקב רוזנר, דף שער בספרייה הלאומית טקסט קיר מתוך תערוכה שהתקיימה במוזיאון ישראל בשנת 1991, ארכיון מוזיאון ישראל, ירושלים. Meir Rossen, ‏ Faces of Zionism,‏ 9 באוגוסט 1991, עיתון ה"ג'רוזלם פוסט". ארכיון מרגוט קלאוזנר, באתר הארכיון הציוני המרכזי אוצר הצילום של המוזיאון, באתר "זמן מבשרת". יעקב רוזנר באתר GRAVEZ Unexposed: Munich Photographers in Exile (באנגלית)