laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פורט דינדיגול

פורט דינדיגול (באנגלית: Dindigul Fort וגם Dindigul Malai Kottai; בטמילית: திண்டுக்கல் கோட்டை) הוא מבצר שנבנה ב-1605 בעיר דינדיגול (אנ') במדינת טמיל נאדו שבהודו. המבצר נבנה על סלע גדול לכן הוא נקרא לפעמים מבצר הסלע. המבצר נמצא בחסות ובאחריות הסקר הארכאולוגי של הודו. ב-1378 השתלטה אימפריית ויג'איאנגר על חלקים גדולים ממדינת טמיל נאדו, כולל בדינדיגול (אנ'). ב-1559 שלטה בדינדיגול שושלת Madurai Nayak (אנ') שהפכה אותה לעיר מרכזית בממלכתה. ב-1602 עלה לשלטון המלך Muthu Krishnappa Nayakar מאותה שושלת והוא זה שבנה ב-1605 את המבצר. ב-1742 השתלט צבא ממלכת מייסור, בהנהגתו של Venkata Raya (כשליחו של המהראג'ה של מייסור), על העיר והמבצר. ב-1755 נמסרה העיר לשלטונו של חיידר עלי כשבתקופת שלטונו חוזק המבצר. ב-1783 פלשו הבריטים לעיר וכבשו את המבצר אולם ב-1784 נחתם הסכם בין הבריטים לממלכת מייסור והמבצר הוחזר למייסורים. ב-1788 ירש בנו של חיידר עלי, טיפו סולטאן את ההמלכת מייסור ואת השלטון בעיר ובמבצר. ב-1790, במהלך מלחמת אנגלו-מייסור השנייה השתלטה צבא האימפריה הבריטית על המבצר מידי ממלכת מייסור והפכה אותו למרכז צבאי חשוב. ב-1798 חיזקו הבריטים את ביצורי המבצר והציבו בו תותחים. במהלך מלחמות פוליגאר (אנ') מילא המבצר תפקיד מרכזי ובסיום המערכה השתלטו הבריטים על חלקים ניכרים ממדינת טמיל נאדו. ב-1859 עבר מרכז השליטה הצבאי של הבריטים לעיר מאדוראי וחשיבותו הצבאית של המבצר פחתה. ב-1947, עם הכרזת העצמאות של הודו, עזבו הבריטים את המבצר. המבצר נבנה על גבי סלע שמתנשא לגובה של כ-270 מטר מבסיסו כשאל המצודה הוליכו כ-800 מדרגות. שטח המבצר כ-600 דונם והוא מוקף בחומה כפולת קירות עשויה אבן כשבפינות המבצר בנו הבריטים עמדות שמירה. לאורך החומה נבנו עמדות עבור תותחים. למבצר נבנו שני שערים כשהשער הראשון הוצב בקצה גרם המדרגות והוא הוביל לחצר פנימית בה היה שיר נוסף שהוביל לפנים המבצר. במבצר נבנו 48 חדרים, שחלקם עשויים מלבנים ששימשו מגורים, מאסר שבויי מלחמה ועבדים, מטבח, אורווה, אולם ישיבות ועוד. בוני המבצר ניצלו את שיפועיו כדי לאגור מי גשמים לשימוש יושבי המבצר. שם העיר והמבצר נגזר מהשם Dindo בטמילית שפירושו כרית כצורת הסלע עליו נבנה המבצר. המבצר הוגדר כמונומנט מוגן והאחריות והחסות עליו הועברה ל"סקר הארכאולוגי של הודו". המבצר שומר ופתוח לביקורי תיירים כשבין השאר מוצגים בו מבנים דתיים וכן מוצג בו אחד מהתותחים שהגנו על המבצר. עלתה ביקורת על מיעוט מבקרים באתר וכן דווח שמחסור בכספים הביא להזנחת המבצר ולשימוש לא חוקי על ידי תושבי האזור. ב-2005 גידרה האגודה את המבצר ושיפצה מספר מבנים בו. התותח הבריטי שמוצב במבצר המדרגות החצובות שמוליכות למבצר מקדש הבנוי בתחום המבצר מבנים דתיים בתחומי המבצר פנים מבנה בתחומי המבצר שער הכניסה למבצר במעלה המדרגות (מבט מתוך המבצר) Nelson, James Henry (1989). The Madura Country: A Manual. Asian Educational Services. ISBN 9788120604247. מדיה וקבצים בנושא פורט דינדיגול בוויקישיתוף רגעים היסטוריים, באתר העירוני של דינדיגול (אורכב) Cannonballs unearthed from Dindigul fort. באתר hindu.com, ‏2 במרץ 2004 מבצר דינדיגול, באתר tripadvisor.in מבצר דינדיגול, באתר dindigulonline.in דינדיגול ומבצר דינדיגול, באתר dindigul.nic.in סיור במבצר דינדיגול (הודית), סרטון באתר יוטיוב, 2023 Pillow Rock, באתר hindu.com, ‏2 באפריל 2005 מבצר דינדיגול, באתר "הסקר הארכאולוגי של הודו"
דב סנדרוב

דב (דובי) סנדרוב (4 באפריל 1949, כ"ח בניסן ה'תש"ט – 8 במרץ 2022, ה' באדר ב' ה'תשפ"ב) היה איש חינוך ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כראש המועצה הנבחר הראשון של המועצה המקומית קציר-חריש, ויו"ר פורום הרשויות הקטנות בישראל, בשנים 1998–2003. לפני כן, ניהל את בית-הספר האזורי "שקד", בצפון השומרון, בשנים 1983–1998. דב (דובי) סנדרוב נולד בתל אביב. הוריו היו טובה ושמעון. דב היה הבן האמצעי במשפחה; קדמה לו אחותו בתיה מלמד כהן, ילידת 1947. האח הצעיר, חנוך סנדרוב, יליד 1951, נפל במלחמת יום הכיפורים. משפחת סנדרוב התגוררה בתל אביב, ברחוב אחד העם. כאשר דב היה בן 13 הוא עבר ללמוד ולגור בקיבוץ איילון, ולאחר כשנתיים עבר לקיבוץ מרחביה שם סיים את לימודיו. דב התגייס לצה"ל בשנת 1968 ושירת כלוחם בסיירת גולני. במהלך שירותו הצבאי הכיר את אשתו, רבקה, איתה התחתן בתום השירות, לשניים ארבעה ילדים. בבחירות למועצה המקומית קציר-חריש ב-1998 נבחר סנדרוב לראשות המועצה. הוא כיהן בתפקיד קדנציה אחת. בבחירות לכנסת החמש עשרה מוקם סנדרוב במקום השלושים ברשימת הדרך השלישית. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. ברביבאי ומויאל שרדו; שני ראשי עיר למפד"ל, באתר ynet, 12 בנובמבר 2003 רשימת המועמדים לכנסת החמש עשרה, י"פ 4748 מ-9 במאי 1999
סויוז TMA-20M

סויוז TMA-20M (ברוסית:Союз TMA-19M) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-19 במרץ 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-7 בספטמבר 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה צוות שהתווסף למשלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית. זו הייתה הטיסה האחרונה של חללית "סויוז" מדגם "TMA-TM". רוסיה אלכסיי אובצ'ינין - מפקד ארצות הברית ג'פרי ויליאמס - מהנדס טיסה רוסיה אולג סקריפוצ'קה - מהנדס טיסה רוסיה סרגיי ריז'יקוב - מפקד רוסיה אנדריי בוריסנקו - מהנדס טיסה ארצות הברית שיין קימברו - מהנדס טיסה חללית "סויוז TMA-20M" שוגרה ב-19 במרץ 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית התחברה למודול "פואיסק" של תחנת החלל הבין-לאומית כעבור 6 שעות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 47 בפיקוד טימותי קופרה. צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 48. "סויוז TMA-20M" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-7 בספטמבר 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא סויוז TMA-20M בוויקישיתוף מידע על הטיסה תיאור המשימה
משלחת מס' 46 לתחנת החלל הבין-לאומית

משלחת מס' 46 (באנגלית: Expedition 46) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-11 בדצמבר 2015 ועד ל-2 במרץ 2016. מפקד המשלחת היה סקוט קלי מארצות הברית. המשלחת פעלה במשך 82 ימים. פעילות המשלחת החלה ב-11 בדצמבר 2015 עם עזיבת חללית סויוז TMA-17M בה היה חלק של המשלחת מס' 45. באותה עת בתחנת החלל נותרו 3 אנשי צוות כולל מפקד משלחת מס' 45 סקוט קלי שמונה למפקד משלחת מס' 46. במשך פעילות המשלחת לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס M-29M שהגיע ב-2 באוקטובר עם 2,369 ק"ג אספקה. החללית הייתה מחוברת למודול "זבזדה". החללית התנתקה מתחנת החלל במרץ 2016. ב-7 בדצמבר 2015 בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2 צוות לכד חללית מטען מדגם Cygnus CRS OA-4. בהמשך חללית אספקה חוברה למודול "יוניטי" של תחנת החלל וצוות החל בפירוק הציוד בהיקף של כ-3,513 ק"ג שהגיע עם החללית כולל 11 לווייני מסדרת Flock-2e של חברת Planet Labs ו-7 לוויינים אמריקאים נוספים. כל הלוויינים שוחררו למסלול על ידי משלחות המשך. רוב פעילויות הקשורות עם מטען החללית בוצעו על ידי משלחת מס' 46 ו-47. ב-19 בפברואר 2016 חללית אספקה שוחררה לטיסת חזרה לכדור הארץ. ב-15 בדצמבר למודול "ראסווט" התחברה חללית "סויוז TMA-19M" וצוות המשלחת גדל ל-6 אנשים. ב-19 בדצמבר מתחנת החלל התנתקה חללית אספקה פרוגרס M-28M שהגיע ב-5 באוגוסט עם 2,381 ק"ג אספקה. החללית הייתה מחוברת למודול "פירס". ב-21 בדצמבר סקוט וקופרה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-3 שעות. מטרת הפעילות הייתה תיקון תקלה עם ציוד נייד שנתקע על סקציה S0. ב-23 בדצמבר לתחנת החלל התחברה חללית מטען פרוגרס MS-01. החללית התחברה למודול "פירס" עם 2,435 ק"ג אספקה. החללית התנתקה מתחנת החלל ביולי 2016. ב-15 בינואר 2016 פיק וקופרה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5 שעות. הפעילות הופסקה עקב הופעת נוזלים בחליפת חלל של קופרה. ב-3 בפברואר וולקוב ומלנצ'נקו ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5 שעות. מטרת הפעילות הייתה ביצוע עבודות תחזוקה. ב-29 בינואר שוחררו לווייני AggieSat-4 ו-Bevo-2 שהגיעו עם חללית אספקה בפברואר. יתר הלוויינים שוחררו לחלל בהמשך על ידי משלחת מס' 48. ב-3 בפברואר וולקוב ומלנצ'נקו ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5 שעות. מטרת הפעילות הייתה ביצוע עבודות תחזוקה. חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים. ב-2 במרץ קלי, קורניינקו וולקוב נכנסו לחללית "סויוז TMA-16M" וחזרו לכדור הארץ. קורנייינקו וסקוט סיימו שהות של כשנה בתחנת החלל. אחריות על תחנת החלל הבין-לאומית עברה למשלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא משלחת מס' 46 לתחנת החלל הבין-לאומית בוויקישיתוף תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס מידע מאתר נאס"א פעילות משלחת מס' 46 בתחנת החלל הבין-לאומית תיאור פעילות של הצוות הרוסי בתחנת החלל תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-28M תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-29M נתונים על משימה של חללית אספקה פרוגרס MS-01 תיאור פעילות של Cygnus CRS OA-4 לוויין AggieSat4 לוויין Bevo 2
סויוז MS-01

סויוז MS-01 (ברוסית:Союз МС-01) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-7 ביולי 2016 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-30 באוקטובר 2016. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה איש צוות שהתווסף למשלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית. זו הייתה הטיסה הראשונה של חללית "סויוז" מדגם "MS". בדגם זה הותקנה מערכת ניווט ובקרה חדשה, הוגדלה יכולת של פאנל סולארי ובוצעו שינויים טכניים נוספים. רוסיה אנטולי איוואנישין - מפקד ארצות הברית קת'לין רובינס - מהנדס טיסה יפן טקויה אונישי - מהנדס טיסה רוסיה אולג נוביצקי - מפקד צרפת תומא פסקה - מהנדס טיסה ארצות הברית פגי ויטסון - מהנדסת טיסה החללית הייתה מתוכננת לשיגור ב-21 ביוני. לצורך ביצוע בדיקות נוספות הוחלט לדחות את השיגו לחודש יולי. חללית "סויוז MS-01" שוגרה ב-7 ביולי 2016 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. החללית התחברה למודול "ראסווט" של תחנת החלל הבין-לאומית ב-7 ביולי ללא בעיות. באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 48 בפיקוד ג'פרי ויליאמס. צוות החללית הצטרף למשלחת שגדלה ל-6 אנשי צוות. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 49. "סויוז MS-01" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-30 באוקטובר 2016 החללית התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. עם ניתוק החללית מתחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא סויוז MS-01 בוויקישיתוף מידע על הטיסה תיאור המשימה
פידליו

פידליו (גרמנית: Fidelio) היא האופרה היחידה שנכתבה על ידי לודוויג ואן בטהובן. היא עלתה בראשונה ב-28 בנובמבר 1805, וירדה כעבור שלוש הצגות בלבד עקב כניסתו של הצבא הצרפתי לווינה. תחילה היא כללה שלוש מערכות. כעבור שנה היא נערכה מחדש בידי בטהובן וצומצמה לשתי מערכות, אך הורדה מן הבמה שוב כעבור שתי הצגות. ב-1814 הועלתה שוב, אך גם הפעם לא כבשה את לב הקהל וירדה לאחר 22 הצגות. הצגת הבכורה של האופרה התרחשה בתיאטרון הקיסרי המלכותי "תיאטר אן דר וין" בווינה בהשתתפות אנה מילדר בתפקיד לאונורה, לואיזה מילר בתפקיד מרצלינה, פרידריך דמר בתפקיד פלורסטן, סבסטיאן מאייר בתפקיד פיצארו, ויינקוף בתפקיד דון פרננדו ורותה בתפקיד רוקו. האופרה מספרת על לאונורה, אשת פלורסטן, אשר מנסה לעזור לו להימלט מן הכלא בו נכלא על ידי אויבו, פיצארו. לשם כך היא מתחזה לעלם בשם פידליו במטרה להתקבל לעבודה בכלא. האופרה נפתחת בביתו של רוקו, הסוהר הראשי. יאקינו, נושא מפתחות הכלא, מציע למרצלינה, בת הסוהר, נישואין, אך היא מסרבת. רוקו ופידליו, הלא הוא לאונורה בתחפושת, נכנסים לחדר ויאקינו נאלץ להפסיק בחיזוריו העקשניים אחר מרצלינה. פידליו מבקש מרוקו רשות לטפל באסירים כולם, ורוקו, שמחבב אותו, מסכים, אך מידע אותו כי יש אסיר בכלא שבו הוא אינו יכול לטפל, ששוכן במגדל בתא מבודד. לדברי של רוקו, מאחר שעל פי הוראת המושל כמעט ואין מאכילים את אותו אסיר, אין צורך לדאוג כי הוא לא יאריך ימים. לאונורה מבינה שמדובר בבעלה, פלורסטן. שר המדינה, דון פרננדו, עומד לבקר בכלא, ופיצארו, מנהל הכלא, מחליט להוציא להורג את פלורסטן, כדי שלא יתגלה על ידי השר. הוא דורש מרוקו לחפור קבר. לאונורה חשה בסכנה ומשכנעת את רוקו, בתחפושתה כפידליו, להוציא את האסירים לחצר כדי שיוכלו ליהנות מאור השמש, אך פלורסטן אינו נמנה עמם. רוקו מבטיח לה שייקח אותה לראות את האסיר. רוקו ולאונורה נכנסים לתאו של פלורסטן כדי לחפור את הקבר ופלורסטן מתחנן למעט מים ורוקו מרשה ללאונורה להשקותו. לאונורה נבהלת ממראהו של בעלה אך שומרת על קור רוחה, מאחר שהשעה מוקדמת מכדי לגלות את זהותה. פיצארו נכנס לתאו של פלורסטן כדי להרוג אותו מיד בפגיונו, משום שרוקו אינו מסכים להרוג אותו בעצמו. לאונורה מנסה למנוע את הרצח ובאותו רגע נשמע קול החצוצרה המקבל את פניו של שר המדינה. פיצארו עולה כדי לקבל את פניו. פלורסטן מתברר כידידו של דון פרננדו, שחשב אותו למת, והוא משחרר את פלורסטן מן הכלא. פיצארו מובל למעצר במקומו. כשמרצלינה מגלה כי פידליו הוא בעצם אישה, היא מסכימה להינשא ליאקינו. פידליו הועלתה בישראל בביצוע קונצרטנטי עם התזמורת הפילהרמונית במסגרת פסטיבל ישראל בשנים 1963 ו-1977. בשנת 1977 הועלתה האופרה בקיסריה. האופרה הישראלית החדשה העלתה את פידליו לראשונה באפריל 2005, בהפקה משותפת עם פסטיבל זלצבורג. אופרת מילוט פרטים, באתר "הבמה"
יוליאנה

האם התכוונתם ל... יוליאנה מניקומדיה יוליאנה, מלכת הולנד יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל
בית הכנסת החדש (שיראז)

בית הכנסת החדש בשיראז (בפרסית: کنیسه حاداش) הוא בית כנסת בשכונה היהודית העתיקה, מעלי עבאד בשיראז, איראן. ב-26 בדצמבר 2017 חולל בית הכנסת על ידי אלמונים. שני ספרי תורה של בית הכנסת נקרעו לחלוטין. סידורים וספרי קודש נוספים נמצאו בחדר השירותים ואף הושלכו לאסלה. יומיים לאחר המקרה חולל בית כנסת נוסף, בית הכנסת קאשי בשיראז. הפדרציה של יהודי איראן בלוס אנג'לס וניו יורק הביעה דאגה מהוונדליזם בבית הכנסת החדש בשיראז ודרשה את עונשם של האחראים לכך. על פי הדיווחים, משטרת איראן פתחה בחקירת האירוע. יהדות איראן עדו בן פורת, חולל בית כנסת באיראן, באתר ערוץ 7, 26 בדצמבר 2017 יענקי פרבר, איראן: בית כנסת בשיראז חולל בצורה קשה, באתר בחדרי חרדים, 20 ביולי 2016 Attacks On Jewish Synagogues In Shiraz Worries The Community, Radio Free Europe / Radio Liberty, ‏29 בדצמבר 2017 (באנגלית) בן שאול, שוב ספרי תורה חוללו באיראן, באתר ערוץ 7, 28 בדצמבר 2017 דיווח: בית כנסת הושחת באיראן, סידורים הושלכו לאסלה, באתר ישראל היום, 26 בדצמבר 2017 "Two Iranian Synagogues in Shiraz Vandalized Over 24 Hours". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-11-23. "ابراز نگرانی یهودیان در پی خرابکاری در کنیسه ای در شیراز". BBC News فارسی (בפרסית). נבדק ב-2023-11-23.
מערכת סגריר-אבא

מערכת סגריר-אבא הייתה מערכת מוטסת על גבי מסוק אנפה (בל 212) שעשתה שימוש בהפלת אבני חצץ קטנות מאד – שאמורות לגרום פגיעות קלות בלבד – לצורך פיזור הפגנות אלימות ומהומות. המערכת הייתה בשימוש חיל האוויר הישראלי. בזמן האינתיפאדה הראשונה עלה הצורך בשיטה לפיזור מהומות המוניות מבלי לגרום לפגיעה בנפש. בחיל האוויר פותחה מערכת שהייתה התאמה אווירית לרעיון החצצית הקרקעית. לצידו של מסוק אנפה הותקן מיכל חצץ ובתחתיתו משפך. בתחתית המשפך היה פתח שניתן היה לפתוח אותו באמצעות ידית. את המיכל אפשר היה למלא בחצץ מתוך ארגזים שהיו בבטן המסוק. כשהמכונאי המוטס היה מפעיל את ידית הפתיחה החצץ היה נשפך מטה מכוח הכובד.. ביצוע יעף הטלה מעל המפגינים מגובה של כ־300 רגל (כ-100 מטר) ובמהירות של 60 קשר (כ-110 קמ"ש). במערכת בוצע שימוש מספר פעמים בזמן האינתיפאדה הראשונה. לאחר מכן היא נזנחה ולא נעשה בה יותר שימוש. ניתן לראות תמונה של המערכת בהערת שוליים זו בעמוד מספר 14 אביתר שלוש, חילוץ משמים, ישראל: מדיה 10, 2023, עמ' 324-325 אור יעקב, אנפה, רות סוף, באתר חיל האויר דרור מרום, מסוקים נגד הפגנות המוניות, באתר בטאון חיל האויר, ‏מרץ 1989
מתכות כבדות

מתכות כבדות הן מתכות בעלות מסה אטומית גבוהה או מתכות שמשקלן הסגולי גבוה. עם זאת, זהו מושג שאינו מוגדר בצורה חד-משמעית וקיימות לו הגדרות רבות: על פי ההגדרה הנפוצה ביותר, מתכות כבדות הן כל היסודות בין נחושת לביסמוט שמשקלם הסגולי עולה על 4.0 גרם לסמ"ק. אורגניזמים חיים צריכים כמויות מזעריות של חלק מהמתכות האלו, ביניהן: קובלט, נחושת, מגנזיום, מוליבדן, ונדיום, אבץ וסטרונציום; אבל כמויות גבוהות של יסודות אלו הן רעילות לכל יצור חי. מתכות אחרות כמו קדמיום, כספית ועופרת אינן נחוצות כלל לקיומו של אורגניזם, וכאשר הן מצטברות בגופם של אורגניזמים רבים הן רעילות להם. הגדרה שנייה, מצומצמת יותר, מגדירה מתכות כבדות כמתכות הכבדות יותר ממתכות אדמה נדירות, בתחתית הטבלה המחזורית. אף אחת מהמתכות בהגדרה זו אינה חיונית לקיומם של אורגניזמים, וכולן פרט לזהב וביסמוט רעילות להם. גם תוריום ואורניום לעיתים נכללים בהגדרה זו, אך לרוב הם פשוט נקראים "מתכות רדיואקטיביות". הגדרה שלישית, המרחיבה את ההגדרה המקורית, מגדירה מתכת כבדה ככל מתכת המסוגלת לגרום להרעלה רפואית. בתוך הגדרה זו שוכנות המתכות מההגדרה הראשונית, ואליהן מתווספים ברזל, מגנזיום, אלומיניום ובריליום. הגדרה רביעית, הרווחת בתחנות כוח גרעיניות, אף היא מרחיבה את ההגדרה המקורית בהוסיפה יסודות הכבדים מכספית, כדוגמת האקטינידים אורניום ופלוטוניום. הגדרה חמישית, הרווחת באסטרונומיה, מגדירה מתכת כבדה (או מתכת בכלל) כיסוד אשר לא נוצר במפץ הגדול - כל היסודות[דרושה הבהרה] ביקום פרט למימן, הליום וליתיום. המושג של מתכות כבדות משמש בעיקר בקונטקסטים רפואיים וסביבתיים. נוכחות של מתכות כבדות במי שתייה מעל רמה מסוימת, עלולה לגרום להצטברות מתכות כבדות בגוף ולפגוע בבריאות הציבור. גם נוכחות של מתכות כבדות במי שפכים עלולה לגרום לחלחול של המתכות אל מי תהום, ולהגבלת יכולת הטיהור של המים. על מנת להגביל את כמות המתכות הכבדות שמזרימים מפעלי תעשייה לשפכים, תיקן המשרד להגנת הסביבה את תקנות המים (מניעת זיהום מים), התשס"א-2000. מתכות כבדות באתר המשרד להגנת הסביבה מתכות כבדות - הגדרה (באנגלית) סקירה על מתכות כבדות במזון והשפעותיהן (באנגלית) מידע על הרעלה ממתכות כבדות (באנגלית)
פעולה פסיכומוטורית

פעולה פְּסִיכוֹמוֹטוֹרִית היא פעולה אשר נסמכת על הקשר בין תפקודים קוגניטיביים לתנועה גופנית. כישורים פסיכומוטורים באים לידי ביטוי במיומנויות גופניות כגון תנועה, קואורדינציה, מניפולציה, מיומנות, חן, כוח, מהירות - פעולות אשר מדגימות את המיומנויות המוטוריות העדינות או הגסות, כגון שימוש בכלים או כלים מדויקים והליכה. ספורט וריקוד הם התחומים העשירים ביותר של מיומנויות פסיכומוטוריות גסות. דוגמאות התנהגותיות כוללות נהיגה במכונית, זריקת כדור ונגינה בכלי נגינה. במחקר בנושא למידת מיומנויות פסיכומוטוריות ניתנת תשומת לב ללמידה של פעילות מתואמת המערבת את הידיים, הידיים, האצבעות והרגליים, בעוד שתהליכים מילוליים אינם מודגשים. על פי מודל שלושת השלבים של פול פיץ (אנ') ומייקל פוזנר (אנ'), כאשר לומדים מיומנויות פסיכומוטוריות, אנשים מתקדמים בשלבים הבאים: השלב הקוגניטיבי, השלב האסוציאטיבי והשלב האוטונומי. השלב הקוגניטיבי מתאפיין בתנועות איטיות ומגושמות שהלומד מנסה לשלוט בהן. על הלומד לחשוב על כל תנועה לפני שהוא מנסה אותה. בשלב האסוציאטיבי, הלומד מבלה פחות זמן במחשבה על כל פרט, אולם התנועות עדיין אינן חלק קבוע מהמוח. בשלב האוטונומי, הלומד יכול לחדד את המיומנות באמצעות תרגול, אך אינו צריך עוד לחשוב על התנועה. משוב פסיכולוגי כמות התרגול מורכבות המשימה חלוקת עבודה תמריצים מניעים גורמים סביבתיים קליפת המוח הקדם-מוטורית מעורבת ביצירה ובשימור של זיכרונות ומיומנויות. כאשר אדם לומד תנועות פיזיות, הדבר מוביל לשינויים בקליפת המח המוטורית. ככל שתנועה מתורגלת יותר, כך הקידוד העצבי מתחזק. מחקר בחן כיצד נוירונים בקליפת המוח הקדם-מוטורית מעבדים תנועות ונמצא שנוירונים אלו משנים את התנהגותם במהלך ואחרי ביצוע משימות. אגיטציה פסיכומוטורית האטה פסיכומוטורית פעולה פסיכומוטורית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Psychomotor learning | Definition, Examples, Objectives, & Facts, Britannica (באנגלית) Mustafa Karahan, Gino M. M. J. Kerkhoffs, Pietro Randelli, Gabriëlle J. M. Tuijthof, Effective training of arthroscopic skills, Heidelberg [Luxembourg?]: Springer ESSKA, 2015, ISBN 978-3-662-44943-1 Giovanni Cioni, Giuseppina Sgandurra, Normal psychomotor development, Elsevier, 2013, עמ' 3–15 {{{מחבר}}}, Recent insights into perceptual and motor skill learning (The computational and neural processes underlying perceptual and motor skill learning), Frontiers Research Topics, 2015 doi: 10.3389/978-2-88919-446-9 Alexa Riehle, Eilon Vaadia, Motor cortex in voluntary movements: a distributed system for distributed functions, Boca Raton, Fla. London: CRC, 2005, Frontiers in neuroscience, ISBN 978-0-8493-1287-8 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אמיל סטלה

אמיל נסטור סטלה (בפינית: Eemil Nestor Setälä;‏ 27 בפברואר 1864 – 8 בפברואר 1935) היה פוליטיקאי פיני ויושב ראש הסנאט של פינלנד, מספטמבר 1917 עד נובמבר 1917, כאשר חיבר את הכרזת העצמאות הפינית. נוסף על פעילותו הפוליטית, היה בלשן, פרופסור לשפה וספרות פינית באוניברסיטת הלסינקי מ-1893 עד 1929. הוא היה בעל השפעה רבה על חקר השפה הפינית, מייסד מכון המחקר Suomen suku ("משפחת השפה הפינית"), ויוצר האלפבית הפונטי האוראלי. סטלה נולד ב-1864. ב-1892 התחתן עם הסופרת והעורכת, הלמי קרון (אנ'), והיא קיבלה את השם Setälä שבו השתמשה עד שהשניים התגרשו ב-1913. גירושים היו חריגים בתקופה זו בפינלנד. האדריכלית והסופרת סלמה סטלה (אנ') הייתה בתם. פעילותו הפוליטית הביאה אותו להיבחר מספר פעמים לפרלמנט, למפלגה הפינית הצעירה ולמפלגת הקואליציה הלאומית. למשך תקופה קצרה בתום מלחמת העולם הראשונה, שימש סטלה כראש המדינה כיושב ראש הסנאט. מאוחר יותר כיהן סטלה בתפקידי קבינט כמו שר החינוך (1925) ושר החוץ (1925–1926). בשנים 1927–1930 היה נציג פינלנד לדנמרק והונגריה. מ-1926 עד 1935 היה דקאן אוניברסיטת טורקו. נקבר בבית הקברות הייטנימי בהלסינקי. מדיה וקבצים בנושא אמיל סטלה בוויקישיתוף אמיל סטלה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) John Goodwin (25 ביוני 2012). SAGE Biographical Research. SAGE Publications. pp. 69–77. ISBN 978-1-4462-7592-4. {{cite book}}: (עזרה) "Salme Setälä". Kirjasampo (בפינית). נבדק ב-11 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Ministerikortisto". Valtioneuvosto (Finnish Government). אורכב מ-המקור ב-2011-07-22. נבדק ב-2011-05-28. "Chancellors of the University of Turku". University of Turku. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2019. נבדק ב-22 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Hietaniemen hautausmaa – merkittäviä vainajia" (PDF). Helsingin seurakuntayhtymä. נבדק ב-27 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית

משלחת מס' 47 (באנגלית: Expedition 47) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-2 במרץ 2016 ועד ל-18 ביוני 2016. מפקד המשלחת היה טימותי קופרה מארצות הברית. המשלחת פעלה במשך 108 ימים. במהלך פעילות המשלחת באפריל התווסף מודול BEAM. פעילות המשלחת החלה ב-2 במרץ 2016 עם עזיבת חללית סויוז TMA-18M בה היה חלק של המשלחת מס' 46. באותה עת בתחנת החלל נותרו 3 אנשי צוות. ב-19 במרץ למודול "פואיסק" התחברה חללית "סויוז TMA-20M" וצוות המשלחת גדל ל-6 אנשים. ב-26 במרץ 2016 בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2 צוות לכד חללית אספקה מדגם Cygnus CRS OA-6. בהמשך חללית אספקה חוברה למודול "יוניטי" של תחנת החלל וצוות החל בפירוק הציוד בהיקף של כ-3,395 ק"ג שהגיע עם החללית כולל 20 לווייני מסדרת Flock-2d של חברת Planet Labs ולוויין Diwata. כל הלוויינים שוחררו למסלול על ידי משלחות המשך. ב-14 ביוני 2016 חללית אספקה שוחררה לטיסת חזרה לכדור הארץ עם 1,855 ק"ג של אשפה. ב-20 ביוני מהחחלית שוחררו למסלול 4 לווייני Lemur-2 של חברת Spire Global. ב-22 ביוני החללית נכנסה לאטמוספירה ונשרפה. ב-30 במרץ חללית אספקה פרוגרס M-29M התנתקה מתחנת החלל ונכנסה לאטמוספירה. היא הגיע ב-2 באוקטובר. ב-2 באפריל לתחנת החלל התחברה חללית אספקה פרוגרס MS-02. החללית התחברה למודול "פירס" עם 2,425 ק"ג אספקה כולל לוויין "TOMSK TPU 120" ששוחרר למסלול באוגוסט על ידי משלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית. החללית התנתקה מתחנת החלל באוקטובר 2016. ב-10 באפריל 2016 בעזרת זרוע רובוטי קנדארם2 צוות לכד חללית אספקה מדגם SpaceX CRS-8. בהמשך חללית אספקה חוברה למודול "הרמוני" של תחנת החלל וצוות החל בפירוק הציוד בהיקף של כ-3,136 ק"ג. בחללית אספקה זו הגיע מודול חדש - BEAM. ב-11 במאי 2016 חללית אספקה שוחררה לטיסת חזרה לכדור הארץ ונחיתה באוקיינוס השקט. ב-13 באפריל בעזרת מדחפי של פרוגרס MS-02 בוצע שינוי גובה מסלול של תחנת החלל. ב-17 באפריל שוחרר למסלול לוויין Diwata שהגיע במרץ. ב-16 במאי בוצעו עבודות לשחרור למסלול לוויינים אמריקאים שהגיעו לתחנת החלל בחללית אספקה Cygnus CRS OA-4 בדצמבר 2015: MINXSS,‏ CADRE,‏ STMSat 1,‏ Nodes 2 ,Nodes 1. ב-17 במאי החל שחרור לוויינים Flock 2e וחלק מלווייני 'Flock 2e. פעילות זו הסתיימה ב-1 ביוני. יתר לווייני 'Flock 2e שחוררו ב-14 בספטמבר על ידי משלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית. ב-28 במאי צוות תחנת החלל החל בניפוח מודול BEAM והכנתו לשימוש. זה מודול בנפח של 16 מ"ק שמותאם לאחסון פריטים שונים. במקור הוא היה מיודע לפעילות של שנתיים. לאור ההצלחה שימוש במודול הוארך עד לשנת 2028. חברי המשלחת ביצעו מספר רב של ניסויים מדעים בתחומים שונים. ב-18 ביוני קופרה, פיק ומלנצ'נקו נכנסו לחללית "סויוז TMA-19M" וחזרו לכדור הארץ. אחריות על תחנת החלל הבין-לאומית עברה למשלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית. מדיה וקבצים בנושא משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית בוויקישיתוף תיאור פעילות באתר רוסקוסמוס מידע מאתר נאס"א פעילות משלחת מס' 47 בתחנת החלל הבין-לאומית תיאור פעילות של הצוות הרוסי בתחנת החלל תיאור פעילות חללית אספקה פרוגרס M-29M נתונים על משימה של חללית אספקה פרוגרס MS-02 משימה של SpaceX CRS-8 מידע על Cygnus OA-6 נתוני טיסה Cygnus_OA-6 לוויין Diwata נתוני לוויין MINXSS-1 נתוני לוויין CADRE נתוני לוויין STMSAT-1 נתוני לווייני NODES