הלגולנד (אוניית מערכה, 1909)

"הלגולנד" (בגרמנית: SMS Helgoland) האונייה הראשונה בסדרת הלגולנד, הייתה אוניית מערכה דרדנוט של הצי הקיסרי הגרמני. העיצוב של התותחים שלה ייצג שיפור מצטבר ביחס לסדרת נסאו הקודמת, כולל עלייה בקוטר הקדח של התותחים הראשיים, מ-28 ס"מ (11 אינץ') עד 30.5 ס"מ (12 אינץ'). השדרית שלה הונחה ב-11 בנובמבר 1908 במספנות Howaldtswerke בקיל. היא הושקה ב-25 בספטמבר 1909 ונכנסה לשירות ב-23 באוגוסט 1911. כמו רוב אוניות המערכה של צי הים הפתוח, הלגולנד ראתה פעולה מוגבלת נגד הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. האונייה השתתפה בכמה גיחות חסרות תועלת אל הים הצפוני ככוח החיפוי של סיירות ההמערכה של קבוצת הסיור I .היא מילאה תפקיד מוגבל בים הבלטי נגד הצי הרוסי, כולל שירות כחלק מכוח תמיכה במהלך קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915. הלגולנד נכחה בקרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, אם כי היא הייתה ממוקמת במרכז מערך הקרב הגרמני ולא לחמה בכבדות כמו האוניוות מסדרות קניג - וקייזר - שהיו בראש. הלגולנד נמסרה לבריטניה בתום המלחמה ופורקה לגרוטאות בתחילת שנות ה-20. סמלה נשמר במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של הבונדסוור בדרזדן. האונייה הייתה באורך 167.2 מטרים (548 רגל 7 אינץ'), רוחב של 28.5 מטרים (93 רגל 6 אינץ') ושוקע של 8.94 מטרים (29 רגל 4 אינץ'), והיה לה הדחק של 24,700 טונה מטרית (24,310 טונות ארוכות) במעמס מלא. היא הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור 4 צילינדרים תלת דרגתיים עם 15 דוודים; כל מנוע הניע מדחף בעל ארבעה להבים. מנועי האונייה דורגו ב-28,000 כוחות סוס (21,000 קילוואט) והפיקו מהירות מרבית של 21.2 קשרים (39.3 קמ"ש). הלגולנד נשאה עד 3,200 טונות (3,100 טונות ארוכות) של פחם, מה שאפשר לה להפליג לטווח של 5,500 מיילים ימיים (10,200 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). לאחר 1915 שונו הדוודים להתיז מזוט על הפחם; האונייה יכלה לשאת עד 197 טונות (194 טונות ארוכות) של מזוט. היה לה צוות של 42 קצינים ו-1,071 מלחים. הלגולנד הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ') SK L/50 בשישה צריחים תאומים, עם צריח אחד מקדימה, אחד מאחור ושניים בכל צד של האונייה. הסוללה המשנית של האונייה הייתה מורכבת מ-14 תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45, שכולם היו מותקנים בקזמטים בצד הסיפון העליון. להגנה מפני סירות טורפדו, היא נשאה 14 תותחי 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. לאחר 1914, שניים מהתותחים בקוטר 8.8 ס"מ הוסרו והוחלפו בתותחי נ"מ בקוטר 8.8 ס"מ. הלגולנד הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 50 סנטימטרים (19.7 אינץ'); אחד היה בחרטום, אחד בירכתיים ושניים בכל צד רוחב. חגורת השריון העיקרית שלה הייתה בעובי 300 מ"מ (11.8 אינץ') במצודה המרכזית, והייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KCA). צריחי תותחי הסוללה העיקריים שלה היו מוגנים באותו עובי של KCA בצדדים ובפנים, כמו גם הברבטות שתמכו בצריחים. הסיפון של אוסטפריזלנד היה בעובי 63.5 מילימטרים (2.5 אינץ'). הלגולנד הוזמנה על ידי הצי הקיסרי הגרמני תחת השם הזמני ארזאץ זיגפריד, כתחליף לספינת הגנת החוף הישנה זיגפריד. החוזה לאונייה הוענק ל-Howaldtswerke בקיל בבנייה מספר 500. העבודות החלו ב-24 בדצמבר 1908 עם הנחת השדרית שלה, והאונייה הושקה פחות משנה לאחר מכן, ב-25 בספטמבר 1909. האבזור, כולל השלמת המבנה העילי והתקנת החימוש, נמשכה עד אוגוסט 1911. הלגולנד, על שם האיים הסמוכים לחוף הנראים כחיוניים להגנה על תעלת קיל, הוכנסה לצי הים הפתוח ב-23 באוגוסט 1911, קצת פחות משלוש שנים מאז כשהעבודה התחילה. עם כניסתה לשירות, הלגולנד החליפה את הפרה-דרדנוט הנובר בשייטת אוניות המערכה הראשונה. ב-9 בפברואר 1912, הצוות של הלגולנד שבר את השיא הגרמני בהעמסת פחם, והעמיס 1,100 טונות של פחם על הסיפון תוך שעתיים; השיא הוחזק בעבר על ידי הצוות של אוניית המערכה פוזן. הקייזר וילהלם השני בירך את הצוות על הישג. במרץ נערכו תמרוני אימון ציים בים הצפוני, ולאחר מכן סבב תרגילים נוסף בנובמבר. הצי התאמן גם בסקאגרק ובקטגט בתרגילי נובמבר. השנה שלאחר מכן עקבה אחר דפוס אימונים דומה, אם כי בוצע שייט קיץ לנורווגיה. ב-10 ביולי 1914, הלגולנד עזבה את שפך היאדה כדי להשתתף בהפלגת אימוני הקיץ השנתית לנורווגיה. הצי, יחד עם כמה צוללות גרמניות, התאספו בסקיין ב-12 ביולי כדי לתרגל התקפות סירות טורפדו, תמרוני ספינות בודדות וטכניקות זרקור. הצי הגיע לפיורד של סונגה עד 18 ביולי, אבל הלגולנד נאלצה להמתין עד אחרי חצות עד שנתב ידריך אותה לתוך המים הסגורים של הפיורד. הלגולנד הצטרפה לפרידריך דר גרוסה, הסיירת הקלה מגדבורג, ויאכטת הקייזר הוהנצולרן בבאלהולם. באותו יום, הלגולנד העמיסה 1,250 טונות של פחם ממובלת פחם נורווגית. למחרת בבוקר להלגולנד הצטרפה אחותה אולדנבורג, ושתי האוניות הפליגו חזרה לגרמניה, והגיעו בבוקר 22 ביולי. בערב 1 באוגוסט הודיע הקפטן לצוות כי הקייזר הורה לצי להתכונן ללחימה עם הצי הרוסי. בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הלגולנד שובצה בפלגה I, שייטת אוניות המערכה הראשונה. הלגולנד הוצבה ליד האי המבוצר בכבדות Wangerooge ב-9 באוגוסט. שדות מוקשים וקווי כלונסאות של סיירות, סירות טורפדו וצוללות הוצבו שם גם כדי להגן על וילהלמסהאפן. המנועים של הלגולנד הוסיפו לפעול במשך כל הפריסה שלה, כדי שהיא תהיה מוכנה להגיב בהתראה של רגע. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-13 באוגוסט, הלגולנד חזרה לווילהלמסהאפן לתדלק. למחרת החלו להגיע חיילי מילואים של הצי כדי למלא את ההשלמות של אוניות המערכה הגרמניות בזמן המלחמה. הפעולה הימית הגדולה הראשונה בים הצפוני, קרב מפרץ הלגולנד, התרחשה ב-28 באוגוסט 1914. הלגולנד שוב הוצבה מול וונגרוג'. למרות קרבתה לקרב, הלגולנד לא נשלחה לסייע לסיירות הגרמניות הנצורות, מכיוון שלא ניתן היה להסתכן בהתקפה בלתי נתמכת נגד כוחות בריטיים עדיפים. במקום זאת, האונייה קיבלה הוראה להטיל עוגן ולהמתין להחלפתה על ידי תירינגן. בשעה 04:30, הלגולנד, שהוצבה ליד האי המבוצר בכבדות Wangerooge, קיבלה את ההוראה להצטרף לאוסטפריזלנד ולהפליג מהנמל. בשעה 05:00 פגשו שתי אוניות המערכה את הסיירות החבוטות פראונלוב ושטטין. עד השעה 07:30 חזרו האוניות לנמל למשך הלילה. שלושה ימים לאחר מכן, ב-31 באוגוסט, הלגולנד הוכנסה למבדוק לצורך תחזוקה. אחר הצהריים של 7 בספטמבר, הלגולנד ושאר צי הים הפתוח ערכו שייט אימונים לאי המרכזי הלגולנד. המבצע הגדול הראשון של המלחמה שבו הלגולנד השתתפה בפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15–16 בדצמבר 1914. הפשיטה נערכה בעיקר על ידי סיירות המערכה של קבוצת הסיור I. הלגולנד ושאר הדרדנוטים של צי הים הפתוח, העניקו תמיכה מרוחקת בסיירות המערכה של פרנץ פון היפר. פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח, החליט לתפוס עמדה בערך במרכז הים הצפוני, בערך ב-130 קילומטרים מזרחית לסקרבורו. הצי המלכותי, שתפס לאחרונה את ספרי הקודים הגרמניים שנתפסו מהסיירת מגדבורג על החוף, היה מודע לכך שמתבצע מבצע, אך לא היה בטוח היכן הגרמנים יתקפו. לכן, האדמירליות הורתה לשייטת סיירות המערכה הראשונה של דייוויד ביטי, שש אוניות המערכה של שייטת אוניות המערכה השנייה, וכמה סיירות ומשחתות ליירט את שייטת הקרב הגרמנית. עם זאת, כוח המשימה של ביטי כמעט דהר אל כנגד כל צי הים הפתוח. בשעה 6:20, מסך המשחתת של ביטי בא במגע עם סירת הטורפדו הגרמנית V155. זה התחיל קרב מבולבל בן שעתיים בין המשחתות הבריטיות למסך הסיירות והמשחתות הגרמניות, לעיתים קרובות מטווח קרוב מאוד. בזמן המפגש הראשון, אוניות הסדרה הלגולנד היו פחות מ-10 מיילים ימיים (19 ק"מ) מששת הדרדנוטים הבריטיות; זה היה בטווח ירי, אבל בחושך, לא האדמירלים הבריטיים ולא הגרמנים היו מודעים להרכב הציים של יריביהם. אדמירל אינגנול, שמיאן לא לציית לפקודה של הקייזר לא לסכן את צי הקרב ללא אישורו המפורש, הגיע למסקנה שכוחותיו עומדים כנגד כל הצי הגדול, וכך, 10 דקות לאחר המגע הראשון, הוא הורה לפנות שמאלה במסלול דרום מזרחי. המשך ההתקפות עיכב את הנסיגה, אך עד 6:42 היא בוצעה. בערך 40 דקות, שני הציים הפליגו במסלול מקביל. בשעה 7:20, אינגנול הורה שוב לפנות שמאלה, מה שהעלה את ספינותיו למסלול למים הגרמניים. ב-17 בינואר הורה אינגנול על הלגולנד לחזור למספנה לתחזוקה נוספת, אבל היא לא נכנסה למבדוק היבש עד שלושה ימים לאחר מכן, בגלל קושי לעבור בתא שיט בתעלה. עד אמצע החודש, עזבה את המבדוק; לאחר מכן תפסה את המבדוק הסיירת המשוריינת SMS רון. ב-10 בפברואר, לגולנד ושאר השייטת הראשונה הפליגו מתוך וילהלמסהאפן לכיוון קוקסהאפן, אך ערפל כבד הפריע לתנועה במשך יומיים. לאחר מכן עגנו האוניות מול ברונסבוטל לפני שהמשיכו דרך תעלת קיל לכיוון קיל. הצוותים ערכו אימוני ירי עם התותחים הראשיים והמשניים ואימוני ירי טורפדו ב-1 במרץ. בלילה שלאחר מכן ערכו הצוותים אימוני לחימה ליליים. ב-10 במרץ שוב עברה השייטת דרך התעלה כדי לחזור לוילהלמסהאפן. הערפל שוב האט את ההתקדמות, והאוניות לא הגיעו לנמל עד 15 במרץ. הלגולנד, שלוש האוניות האחיות שלה וארבע אוניות המערכה מסדרת נסאו הוקצו לכוח המשימה שהיה אמור לחפות על הגיחה למפרץ ריגה באוגוסט 1915. השייטת הגרמנית, שהייתה בפיקודו של היפר, כללה גם את סיירות המערכה פון דר טאן, מולטקה וזיידליץ, מספר סיירות קלות, 32 משחתות ו-13 שולות מוקשים. התוכנית קראה לטהר נתיבים בשדות המוקשים הרוסיים כדי שניתן יהיה לחסל את הנוכחות הימית הרוסי, שכללה את אוניית המערכה הפרה-דרדנוט סלאבה. הגרמנים היו אמורים להניח שדות מוקשים משלהם כדי למנוע מאוניות רוסיות לחזור למפרץ. הלגולנד ורוב האוניות הגדולות האחרות של צי הים הפתוח נשארו מחוץ למפרץ במשך כל המבצע. הדרדנוטים נסאו ופוזן נותקו ב-16 באוגוסט כדי ללוות את שולות המוקשים ולהשמיד את סלאבה, למרות שהם לא הצליחו להטביע את אוניית המערכה הישנה. לאחר שלושה ימים, שדות המוקשים הרוסיים טוהרו, והשייטת נכנסה למפרץ ב-19 באוגוסט, אך דיווחים על צוללות בעלות הברית באזור גרמו לנסיגה גרמנית מהמפרץ למחרת. בפיקודו של קפטן פון קאמקה, הלגולנד לחמה בקרב יוטלנד, לצד אוניות האחות שלה בשייטת אוניות המערכה הראשונה. במשך רוב הקרב, שייטת אוניות המערכה הראשונה היוותה את מרכז מערך הקרב, מאחורי שייטת אוניות המערכה השלישית של קונטר-אדמירל פאול בהנקה, ואחריה הפרה-דרדנוטים הקשישות של קונטר-אדמירל פרנץ מאובה של שייטת אוניות המערכה השנייה. הלגלנד ואחיותיה נכנסו לראשונה לקרב ישיר זמן קצר לאחר השעה 18:00. המערך הגרמני ירה אש כבדה לעבר שתי משחתות בריטיות נומאד ונסטור. נומאד, שהותקפה על ידי אוניות המערכה מסדרת קייזר בראש הקו, התפוצצה וטבעה בשעה 18:30, וחמש דקות לאחר מכן הוטבעה נסטור, מירי ראשי ומשני מהלגולנד, תירינגן ועוד כמה אוניות מערכה גרמניות. בשעה 19:20, הלגולנד וכמה אוניות מערכה אחרות החלו לירות על אה"מ וורספייט, שיחד עם אוניות המערכה האחרות מסדרת קווין אליזבת של שייטת אוניות המערכה החמישית, רדפו אחרי כוח סיירות המערכה הגרמניות. הירי נפסק במהירות, שכן הגרמנים איבדו את הראייה אל מטרתם; הלגולנד ירתה רק כ-20 פגזים מהתותחים העיקריים שלה. בשעה 20:15, במהלך הפנייה לאחור השלישית, הלגולנד נפגעה על ידי פגז 15 אינץ' (38 סנטימטרים) חודר שריון (AP), מברהאם או וליאנט, בחלק הקדמי של האונייה. הפגז פגע בחגורת השריון כ-0.8 מטר (32 אינץ') מעל קו המים, שם השריון היה רק בעובי 15 ס"מ. הפגז 15 אינץ' התפרק בפגיעה, אך הוא עדיין הצליח לקרוע חור בגודל 1.4 מטרים (4 רגל 7 אינץ') בגוף האונייה. גשם של רסיסים ירד על תותח 15 ס"מ בצד השמאלי, אם כי עדיין היה ניתן לירות בו. בערך 80 טונות של מים חדרו לאונייה. בסביבות השעה 23:30, הצי הגרמני התארגן מחדש למערך שיוט הלילה. הסדר התהפך ברובו, עם ארבעת אוניות המערכה מסדרת נסאו בראש, ואחריהן ישירות אוניות המערכה מסדרת הלגולנד, עם האוניות מסדרות קייזר וקניג מאחוריהם. כאשר את המערך מאחור סגרו הפרה-דרדנוטים של השייטת השנייה; סיירות המערכה הגרמניות המרוסקות היו מפוזרות בשלב זה. בסביבות חצות ב-1 ביוני, האוניות מסדרות נסאו והלגולנד במרכז המערך הגרמני באו במגע עם שייטת המשחתות הרביעית הבריטי. השייטת הרביעית הפסיקה את הפעולה באופן זמני כדי להתארגן מחדש, אבל בסביבות השעה 01:00, נקלעה מבלי משים למערך הדרדנוטים הגרמניות בפעם השנייה. הלגולנד ואולדנבורג פתחו באש על שתי המשחתות הבריטיות המובילות. הלגולנד ירתה שישה מטחים מהתותחים המשניים שלה לעבר המשחתת פורצ'ן לפני שהיא טבעה. זמן קצר לאחר מכן, הלגולנד העבירה את האש למשחתת לא מזוהה; הלגולנד ירתה חמישה מטחים מתותחי ה-15 ס"מ שלה לגוף לא ידוע. המשחתות הבריטיות שיגרו טורפדות לעבר האוניות הגרמניות, אך הן הצליחו לחמוק מהן בהצלחה עם פנייה ימינה. לאחר החזרה למימי גרמניה, הלגולנד ותירינגן, יחד עם אוניות המערכה מסדרת נסאו, נסאו, פוזן ווסטפאלן, תפסו עמדות הגנה במעגן היאדה למשך הלילה. במהלך הקרב ספגה האונייה נזק קל בלבד. למרות זאת, נדרשה עגינה במבדוק יבש כדי לתקן את החור בחגורת השריון. העבודה הסתיימה עד 16 ביוני. במהלך הקרב, הלגולנד ירתה 63 פגזי סוללה ראשיים, ו-61 פגזים מתותחי ה-15 ס"מ. לאחר קרב יוטלנד, אדמירל שר טען שהצי אינו יכול לשבור את המצור הימי הבריטי, ושרק חידוש לוחמת הצוללות הבלתי מוגבלת יצליח. כתוצאה מכך, צי הים הפתוח נשאר ברובו בנמל, למעט שתי גיחות עקרות באוגוסט ואוקטובר 1916. באפריל 1917, הלגולנד נגחה בטעות בסיירת המערכה החדשה הינדנבורג, שהייתה בתהליך הצטיידות, כשעזבה את המעגן. באוקטובר 1917 הלגולנד, יחד עם אולדנבורג, הפליגה לאמרום כדי לקבל את הסיירות הקלות ברומר וברמזה, שחזרו מפשיטה על שיירה בריטית לנורווגיה. ב-27 בנובמבר האונייה חצתה את תעלת הקייזר וילהלם אל הים הבלטי, אך לא השתתפה בכיבוש האיים במפרץ ריגה. גיחת צי שלישית ואחרונה התרחשה באפריל 1918, אך נקטעה כאשר סיירת המערכה מולטקה פיתחה בעיות מנוע ונאלצה להיגרר בחזרה לנמל. הלגולנד הייתה אמורה להשתתף בפעולה אחרונה של הצי ימים לפני שביתת הנשק, מבצע שבו עיקר צי הים הפתוח היה אמור להגיח מבסיסו בווילהלמסהאפן כדי להתנגש עם הצי הגדול הבריטי. כדי לשמור על עמדת מיקוח טובה יותר לגרמניה, התכוונו האדמירלים היפר ושר להסב נזק רב ככל האפשר לצי הבריטי, לא משנה מה תהיה התוצאה עבור הצי. ב-29 באוקטובר 1918 ניתנה הפקודה לצאת מווילהלמסהאפן כדי לגבש את הצי בשפך היאדה, בכוונה לצאת למחרת בבוקר. עם זאת, החל מהלילה של 29 באוקטובר, מלחים בתירינגן ערכו מרד. בתחילת 30 באוקטובר, הצוות של הלגולנד, שהייתה ממש מאחורי תירינגן בנמל, הצטרף למרד. מפקד השייטת הראשונה שלח סירות להלגולנד ותירינגן להוריד את קציני האוניות, שהורשו לצאת ללא פגע. לאחר מכן הודיע לצוותים המורדים שאם לא ייכנעו, שתי הספינות יטורפדו. לאחר ששתי ספינות טורפדו הגיעו למקום, שתי האוניות נכנעו; הצוותים שלהם נלקחו לחוף ונכלאו. לאחר מכן התפשט המרד אל החוף; ב-3 בנובמבר, כ-20,000 מלחים, עובדי מספנה ואזרחים נלחמו בקרב בקיל בניסיון להבטיח את שחרורם של המורדים הכלואים. עד 5 בנובמבר, הדגל האדום של הסוציאליסטים התנוסס מעל כל אוניית ראשה בווילהלמסהאפן מלבד קניג. למחרת השתלטה מועצת מלחים על הבסיס, ורכבת שהובילה את המורדים מהלגולנד ותירינגן נעצרה בקוקסהאפן, שם נמלטו המלחים. על פי תנאי הסכם ורסאי, כל ארבעת אוניות המערכה מסדרת הלגולנד פורקו מנשקן ונמסרו כשלל מלחמה למדינות ההסכמה כתחליפים לאוניות שהוטבעו בסקפה פלו. ב-21–22 בנובמבר 1918, הלגולנד הפליגה להארוויץ' כדי לחלץ את צוותי הצוללות שנכנעו שם. לאחר מכן היא הוצאה משירות פעיל ב-16 בדצמבר 1918. הלגולנד ואחיותיה נמחקו מרשימות הצי הגרמני ב-5 בנובמבר 1919. הלגולנד הועברה רשמית לבריטניה ב-5 באוגוסט 1920. היא נגרטה במורקמבה; העבודה החלה ב-3 במרץ 1921. סמל האונייה נשמר כיום במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של הבונדסוור בדרזדן. מדיה וקבצים בנושא הלגולנד בוויקישיתוף