laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האאד

האאד או האווד (בסומלית: Hawd; בערבית: هَوْد) הוא אזור פורה בקרן אפריקה, שכולל את החלק הצפון-מזרחי של מחוז סומלי שבאתיופיה, וכן חלקים מסומליה. שטחו של האאד אינו מוגדר, על פי כמה מקורות גבולו המזרחי הוא העיר הרר י.מ. לוויס מספק פירוט רב יותר, ומסמן שגבולו הדרומי הוא הרי גוליה והרי אוגו. "הקצוות המזרחיים והצפוניים נכנסים עד לרפובליקת סומליה, בזמן שהמערביות והדרומיות (שיותר מאוחר התאחדו עם אזור אוגדן הסמוך) יצרו חלק ממחוז הררג האתיופי.". אחרי כיבושה של מזרח אפריקה האיטלקית במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה על ידי בעלות הברית, אזור זה יחד עם אוגדן היווה מוקד סכסוך בין סומליה לאתיופיה. הבריטים החלו לשלוט באזור ב-1941 כחלק מההסכם האנגלו-אתיופי על מנת לבנות מחדש את אתיופיה אחרי מלחמת העולם השנייה. הבריטים הוסיפו את האזור לקולוניה שלהם סומלילנד הבריטית, אך באופן רשמי האזור היה תחת שליטה אתיופית. אחרי שבריטניה פינתה את האזור בשנת 1954 היא שמרה על נוכחות צבאית בהאאד. הבריטים שמרו על ההשפעה באזור כאשר נתנו לרועים סומלים להיכנס באופן חופשי לאזור האתיופים גינו את הבריטים אך הם טענו שהאזור אינו שייך לאתיופיה אלא היה חלק מסומלילנד האיטלקית. בשנת 1960 כאשר סומליה הוקמה מאיחודם של סומלילנד הבריטית וסומלילנד האיטלקית היא סירבה להכיר בגבולות שנחתמו בעבר. במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 עימותי גבול שיגרתיים עד אשר זה הגיע לכדי מלחמה, מלחמת אוגדן שבה סומליה הפסידה הפסד צורם ממנו לא התאוששה. נכון ל-2007 הגבול עדיין מתוח, באזור עצמו עמלים קבוצות בדלניות כמו החזית הלאומית לשחרור אוגדן והחזית לשחרור מערב סומליה לשעבר על מנת להסתפח לסומליה או להקים מדינה עצמאית. האאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002), pp. 2f
יעקב בבכא

הרב חכם בבכא יעקב (1870–1934, ה'תרצ"ד) היה חכם באשי של קהילת יהודי זאכו שבכורדיסטן בשנים 1890–1934. נולד בשנת 1870 בעיר זאכו שבכורדיסטן. עוד מקטנותו התמסר ללימודי קודש והסתופף בצילם של תלמדי חכמים ונעשה בקי בתנ"ך בגמרא ובהלכות. עסק בצרכי הציבור והיה בקהילתו לרב, שליח ציבור, שו"ב (שוחט ובודק), מנקר, מוהל ודיין. על פי פקודת הממשלה הטורקית נבחר חכם בבכא יעקב לכהן כחכם באשי של קהילת יהודי זאכו. כיהן כאב בית הדין הרבני בהרכב של שלושה דיינים: חכם בבכא יעקב - אב בית דין, חכם שבתאי עלואן וחכם יוסף עמרם הלוי. בין היתר כאשר כיהן בתפקיד הוא ייצג את ענייני העדה היהודית בפני השלטונות, ערך קבלת פנים לשליחים ונכבדים מארץ ישראל, התכתב עם הוועד הלאומי בארץ ישראל וביקש סיוע לבני קהילתו, ופיקח על ענייני הדת. חכם יעקב בבכא נפטר בשנת תרצ"ד (1934) במשרדי מושל העיר זאכו, לאחר שסיים דיון קשה בעניינם של בני עדתו. חכם בבכא יעקב (אורכב 06.10.2009 בארכיון Wayback Machine), באתר הארגון הארצי של יהודי כורדיסתאן בישראל
תאוברומין

תאוברומין (באנגלית: Theobromine) הוא אלקלואיד מריר בצמח הקקאו, ולכן מצוי בשוקולד. תאוברומין טהור הוא אבקה גבישית שאינה מסיסה במים, וצבעה רשום כלבן או כחסר צבע. תאוברומין הוא מטבוליט של קפאין בגוף האדם, ודומה לו בתכונותיו. תאוברומין מרחיב את כלי הדם (בניגוד לקפאין), ממריץ את פעולת הלב ומשתן. השפעתו הפסיכואקטיבית הממריצה פחותה משל קפאין. זמן מחצית החיים בבני אדם הוא כ-7 שעות, ארוך משל קפאין. למרות שמה, התרכובת לא מכילה ברום, השם תאוברומין נגזר מתאוברומה, השם של הסוג של עץ הקקאו, (נוצר מחיבור המילים היווניות תאו - אל וברומה - אוכל, כלומר, "מזון האלים") והסיומת -ין שיש לאלקלואידים ולתרכובות אחרות שהן בסיסיות ומכילות חנקן. את התאוברומין בודדו לראשונה מפולי הקקאו בשנת 1878 ולאחר זמן קצר הוא סונתז מקסנטין על ידי הרמן אמיל פישר. נוסחתו הכימית היא C7H8N4O2, והוא שייך לקבוצת התרכובות מתילקסנטין, הכוללת גם את התרכובות הדומות קפאין ותאופילין. תאוברומין הוא איזומר של תאופילין וגם של פרקסנטין. תאוברומין מסווג כקסנטין דימתילי, כלומר הוא קסנטין עם שתי קבוצות מתיל. בכמויות גדולות מדי התאוברומין בשוקולד רעיל לחיות כגון סוסים, כלבים ותוכים משום שהם אינם מסוגלים לפרק אותו באופן יעיל. התאוברומין עלול להתקיים במחזור הדם שלהם במשך שעות רבות ולגרום להתקף אפילפטי, התקף לב, דימומים פנימיים ואף מוות. זמן מחצית החיים של תאוברומין בכלבים הוא כ-17.5 שעות. עבור כלב קטן (במשקל כ־5 קילוגרם), כמות קטלנית של שוקולד חלב היא כ־280 גרם. עבור כלב בינוני, במשקל 25 קילוגרם, כמות קטלנית של שוקולד חלב תהיה כ־1.4 קילוגרם. ככל שהשוקולד מכיל יותר קקאו יש בו יותר תאוברומין ולכן הוא יותר מסוכן לבעלי החיים המוזכרים לעיל. קפאין שוקולד קקאו מדיה וקבצים בנושא תאוברומין בוויקישיתוף תאוברומין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חזון עובדיה

האם התכוונתם ל... ספר עובדיה ישיבת חזון עובדיה – ישיבה גבוהה חרדית ספרדית השוכנת בשכונת רוממה בירושלים חזון עובדיה (ספר) – ספר מאת הרב עובדיה יוסף
אוואלישווילי

אוואלישווילי (בגאורגית: ავალიშვილი) הייתה משפחת אצולה גאורגית, שהייתה ענף של בית ציציאשווילי מהמאה השש עשרה. הנחלות הראשוניות של המשפחה היו ממוקמות במחוז ההיסטורי תורי (כיום ערוץ בורג'ומי, שמרכזו היה הכפר סַדגֶרי). משנת 1545 והלאה הם היו ואסלים לנסיך של סאמצחה, שזמן קצר לאחר מכן הייתה תחת השפעה עות'מאנית והאסלאם. במטרה לברוח מהאיסלאמיזציה של האזור, עברו, בתחילת המאה השבע עשרה, מספר מחברי המשפחה לתוך פנים גאורגיה. אלה שנותרו באחוזות שירשו מאבותיהם הפכו למוסלמים וקיבלו את התואר בֶּכּ (بک). ענף של המשפחה באימרתי (מערב גאורגיה) ירד ממעמדו לדרגת אצולה נמוכה יותר. הפליטים באזורי מזרח גאורגיה, בכארתלי ובקאחתי, תוגמלו במספר אחוזות ותואר האצולה שלהם אושר מחדש, ב-1826 וב-1850, כנסיכים באימפריה הרוסית. סיריל טואמנוף (1967), "מחקרים בהיסטוריה של הקווקז", עמ' 270 איוון בגרטיוני (1768-1830), אוואלישווילי (נסיכים) מ. כיכודזה (1975), "אוואלישווילי", כרך 1 עמ' 114, (בגאורגית) איסלאמיזציה (Islamization) - תהליך של המרת דת לאסלאם לקהילות שלמות. ראו גם אסלאמיזם
ממלכת האדייה

האדייה הייתה ממלכה בתוך האימפריה האתיופית, בדרום-מערבה של אתיופיה, דרומה מהנילוס הכחול וממערבה של שאווה. שם הממלכה לקוח מהקבוצה האתנית שהקימה אותה, ההאדיים. האזכור המוקדם ביותר היה בכברה נגסט (פרק 94), מה שמבסס את קיומה כבר במאה ה-13, אם לא קודם לכן. רבים ממלכי אתיופיה התחתנו עם נשים מממלכה זו, למשל הקיסרית הלני. האדייה גם שלחה כוחות כחלק מההתעצמות הצבאית של הקיסר עמדה-ציון נגד עמי הצפון ובכללם היהודים. כיום האדייה היא נפה במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום ושטחה מסתכם בכ-3,978 קמ"ר ומונה כ-1,506,623 תושבים. האדייה היא שפה ממשפחת השפות הכושיות אותה מדברים בני ההאדייה. בעיקר באזור העיר הוסאינה (Hosaena). מבחינה בלשנית השפה דומה לשפת מאראקו (ידועה גם כליבידו) אולם נכתבת בצורה שונה. מזוהה ראשון על ידי אנריכו כאראלי. David Allen Hubbard, "The Literary Sources of the Kebra Nagast", p. 397 n. 71. Sidney R. Waldron, James Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, African Studies Review 36, 1993-12, עמ' 160 doi: 10.2307/525197
ללא מוצא (סרט, 1966)

ללא מוצא (באנגלית: Cul-de-Sac) הוא מותחן פסיכולוגי בריטי משנת 1966 אשר בוים על ידי הבמאי הפולני רומן פולנסקי, ונכתב יחד עם ז'ראר בראך. זהו סרטו השני של פולנסקי באנגלית. הסרט מתחיל עם הגנגסטר דיקי שדוחף את מכוניתו ההרוסה בגאות בזמן שהשותף שלו, אלבי, שוכב בתוכה, מדמם מפצעי כדור לאחר שוד כושל. מופרדים מיבשה ובאמצע כביש מרוחק, הולך דיקי אחרי חוטי טלפון לאורך הכביש עד שהוא מוצא טירה על אי שבו שוכנים ג'ורג', גבר נירוטי ונשי ואשתו הצעירה והשופעת, תרזה. דיקי משתלט על הטירה ומחזיק את השניים כבני-ערובה בזמן שהוא מחכה שהבוס שלו יבוא לחלץ אותו, אפילו בעת ביקור בלתי צפוי מאחד הקולגות של ג'ורג'. "ללא מוצא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ללא מוצא", באתר נטפליקס "ללא מוצא", באתר AllMovie (באנגלית) "ללא מוצא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ללא מוצא", באתר אידיבי "ללא מוצא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ללא מוצא" - משחק מבוסס הסרט באתר מאגר משחקי חדרי בריחה 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממלכת גארו

גארו (ידועה גם בשם בושה, על שם השושלת השלטת) הייתה ממלכה של הסידאמים על גבול אזור גיב באתיופיה. הממלכה גבלה בצפונה בממלכת ג'אנג'ארו, במזרחה בנהר האומו, ובדרומה בנהר הגוג'אב שהפריד אותה ממלכת קאפה, בגלל חוסר גבול מערבי ברור הממלכה הייתה צריכה להתמודד עם פלישות של האורומו מממלכת ג'ימה. וואנר לאנג דן באפשרות שממלכת גארו הייתה חלק מאנאראה, בדרך דומה שאנאראה הייתה חלק מממלכת דמות. בזמן שלטונו של הקיסר האתיופי יסחק הראשון, גארו נפרדה מאנאראה, והייתה ממלכת לוויין של אתיופיה. במהלך המאה ה-16, הקיסר סרצה דנגל שכנע את המלך לאמץ את הנצרות כדת הממלכה. במשך המאה ה-17, אתיופיה איבדה כל מגע עם מדינה זו, גארו הייתה צריכה להתמודד עם הגירת האורומו הגדולה במהלך הגירתם לאזור גיב, ובכך גודלה של הממלכה התכווץ באופן משמעותי. ממלכת גארו שרדה כמדינה עצמאית עד אשר נכבשה על ידי ממלכת ג'ימה תחת שלטונו של אבבה גומול. קיסר אתיופיה היילה סלאסי הוא זה שסיפח את ממלכת ג'ימה לאתיופיה. כיום אחד מצאצאיו של דאגוי, המלך האחרון של גארו, חי במצב של "חצי גירוש" בג'יראן. Werner J. Lange, History of the Southern Gonga (Southwestern Ethiopia) (Wiesbaden: Franz Steiner, 1982), p. 53. ISBN 3515033998 Lange, p. 50. Lange, p. 55. G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 57. ISBN B0006PBW88
סרז' לאמה

סרז׳ לאמה (בצרפתית: Serge Lama; נולד ב-11 בפברואר 1943) הוא זמר צרפתי. נולד בשם סרז' שובייה, בבורדו. ייצג את צרפת באירוויזיון 1971 עם השיר "Un jardin sur la terre" ("גן בארץ") וזכה במקום העשירי. שירו המפורסם ביותר הוא "Je suis malade" ("אני חולה"), שהתפרסם בביצועו שלו עצמו (לחן: אליס דונה). השיר זכה לגרסה עברית של משה בן-שאול בשם "בדידות", שבוצעה בעברית על ידי יזהר כהן ועל ידי הראל סקעת. הגרסה העברית אינה תרגום של המילים הצרפתיות. ב-12 באוגוסט 1965 היה מעורב בתאונת דרכים עת נסע ברכב בו נהג חברו, אחיו של הזמר אנריקו מסיאס. הרכב התנגש בעץ ולאמה נפצע קשות. חברתו של לאמה, הפסנתרנית ליליאן בנלי, נהרגה. התפרסם בתחרות הזמר של האירוויזיון בשנת 1971 עם השיר "Un jardin sur la terre", ובשנות ה-80 כיכב במחזמר "נפוליאון", שזכה להצלחה. מאז צאת תקליטו הראשון בשנת 1964, הוציא לאמה למעלה מ-30 תקליטים, והשתתף בסרט אחד (La courte-échelle). מדיה וקבצים בנושא סרז' לאמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרז' לאמה סרז' לאמה, סרטונים בערוץ היוטיוב סרז' לאמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סרז' לאמה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סרז' לאמה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סרז' לאמה, באתר ספוטיפיי סרז' לאמה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סרז' לאמה, באתר Last.fm (באנגלית) סרז' לאמה, באתר AllMusic (באנגלית) סרז' לאמה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סרז' לאמה, באתר דיזר סרז' לאמה, באתר Yandex.Music (ברוסית) סרז' לאמה, באתר Discogs (באנגלית) סרז' לאמה, באתר Songkick (באנגלית) סרז' לאמה, באתר Genius סרז' לאמה, באתר SecondHandSongs סרז' לאמה, באתר טיידל (באנגלית) סרז' לאמה, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנדרסון

האי הנדרסון (באנגלית: Henderson Island) הוא אי גבוה בדרום האוקיינוס השקט הממוקם על לוח טקטוני מורם. הנדרסון סופח לאיי פיטקרן בשנת 1902, וזכה למעמד של אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1988, הודות לחיי הציפורים ומאגרי הזרחה הבתוליים באי. אורכו של הנדרסון כ-10.7 קילומטרים ורוחבו כ-5.8 קילומטרים. לאי שטח של 45.4 קמ"ר ונמצא במרחק של 193 קילומטרים צפון-מזרחית לאיי פיטקרן. האי תלול וקטן מדי כדי לשמש לצורכי חקלאות וגם אין בו מים מתוקים. עשרות טונות של פסולת פלסטיק נסחפים לחופי האי מדי שנה בזרמי האוקיינוסים. חלק מהפריטים שנמצאו באי מקורם מאירופה, המזרח התיכון, ארצות הברית ורוסיה. הנדרסון אינו מיושב בימינו, אך עדויות ארכאולוגיות מראות כי האי אויש על ידי מושבה פולינזית קבועה בין המאה ה-12 למאה ה-15, אך לאחר מכן שוב אין עדות להמשך ההתיישבות. הסיבה להיעלמות ההתיישבות איננה ידועה, אך סביר להניח שהסיבה קשורה להיעלמות הפולינזים מאיי פיטקרן, כאשר ככל הנראה תושבי הנדרסון הסתמכו עליהם בכל הקשור למצרכים בני-קיימא. ב-29 בינואר 1606 התגלה האי הנדרסון על ידי המלח הפורטוגלי פדרו פרננדש דה קאירוש, אשר כינה את האי "סאן ז'ואו באפטיסטה". ב-17 ביוני 1819 התגלה האי בשנית על ידי החובל הנדרסון מחברת הודו המזרחית הבריטית אשר העניק לאי את השם "הנדרסון". צוות ספינת ציד הלווייתנים "אסקס" ירד לחופי הנדרסון לתקופה קצרה ונשאר באי מה-20 בדצמבר 1820, עד ל-27 בדצמבר 1820. שלושה מאנשי הצוות נותרו ושרדו באי עד לחילוצם ב-9 באפריל 1821, בעוד שחבריהם למסע המשיכו לדרום-אמריקה. אנשי האסקס האמינו כי הגיעו לאי דוסי (Ducie). בשנת 1957 חי אדם חיי בדידות באי למשך כחודשיים, מלווה בשימפנזה, ככל הנראה עבור גימיק פרסומי. הוא חולץ לבסוף על ידי תושבים מאיי פיטקרן. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הביע איש העסקים האמריקאי ארתור ראטליף עניין ברכישת והשכרת האי הנדרסון לאחר פיתוחו באמצעות מסלול נחיתה, חוות בקר ואחוזה. מועצת האי פיטקרן נתנה הסכמתה לתוכניותיו באפריל 1981 אך משרד החוץ הבריטי הטיל וטו על ההחלטה ועל תוכניות הפיתוח, לאחר שקבוצות הפועלות להגנת איכות הסביבה ביקשו לשמור על האקולוגיה הטבעית של האי. האימפריה הבריטית אתר האינטרנט הרשמי של הנדרסון (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הנדרסון בוויקישיתוף אתר האי הנדרסון האי הנדרסון ב'בריט-לינק' - אתר המכיל מידע רב על האי אנדראה ונס, ליין מקרגור,Henderson Island: the Pacific paradise groaning under 18 tonnes of plastic waste, הגרדיאן, 30 ביולי 2019 "סיפור הקוף של האי הנדרסון". Robert Tomarchin. אורכב מ-המקור ב-2012-03-12. נבדק ב-2007-11-30.
ואט (מקדש)

וַאט הוא סוג מקדש ומנזר בודהיסטי הנפוץ מאוד בארצות דרום-מזרח אסיה. המושג "ואט" (תאית: วัด) פירושו "בית ספר". המושג ואט משמש בדרום-מזרח אסיה לתאר מקדשים המשמשים נזירים פעילים אך המונח במערב מתייחס לכל מבנה מקדש בודהיסטי, ואף חורבות של כאלו כגון ואט פהו. הוואטים מתאפיינים במבנה סימטרי בעל גג מחודד מאוד דמוי חרוט עקמומי או פירמידה מדורגת תמירה במיוחד האופייניות בעיקר לקמבודיה. במרכז המבנה המרכזי במתחם ואט שוכן פסלו של בודהה. הואטים התאילנדים בנויים גם עם רצף גגות רעפים עקמומיים אחד מעל השני לאורך המבנה. אנגקור ואט, קמבודיה ואט פהו, הר פהו קאו, לאוס ואט ארון, בנגקוק, תאילנד ואט פרה קאו, בארמון מלך תאילנד ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ואט – יחידת הספק ואט (מקדש) – מקדש מנזר בודהיסטי אישים ג'יימס ואט – מהנדס וממציא סקוטי ואט, מלך סאסקס – מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית ובראשית המאה השמינית ויליאם מונטגומרי ואט – מזרחן וחוקר אסלאם סקוטי. פיונה וואט מדענית בריטית ספרות ואט (רומן) – ספרו השני של סמואל בקט
מישאל סולימאן

מישאל סולימאן (בערבית: ميشال سليمان, תעתיק מדויק: מישאל סֻלימאן; נולד ב-21 בינואר 1948 בעיירה עמשית שליד ג'ביל) הוא איש צבא ופוליטיקאי לבנוני. כיהן כמפקד צבא לבנון (1998–2008) ולאחר מכן כנשיא לבנון ה-12 (2008 - 2014). סולימאן הוא ערבי-נוצרי-מרוני. סולימאן התגייס לאקדמיה הצבאית ב-4 באוקטובר 1967, וב-1970 השלים את הכשרתו כקצין והחל לפקד על מחלקה. הוא המשיך להתקדם והגיע על לתפקיד של מפקד גדוד, לאחר מכן מונה לראש האקדמיה הצבאית למש"קים. ב-1979 הוא הועבר למטה הכללי של צבא לבנון לתפקיד המזכיר הכללי. ב-4 בדצמבר 1990 הוא קוּדם לדרגת קולונל ומונה לאחראי על המודיעין באזור הר הלבנון. ב-25 באוגוסט 1991 שב לתפקידו כמזכיר הכללי במטכ"ל. ב-6 ביוני 1993 מונה למפקד הבריגדה ה-11 של חיל הרגלים שהייתה פרוסה באזור רצועת הביטחון של צה"ל בדרום אזור הבקאע ובדרום לבנון. ב-15 בינואר 1996 קוּדם לדרגת גנרל ומונה למפקד בריגדה 6 של חיל הרגלים. בשל קושי למצוא מועמד שיתאים לנשיאות לבנון ב-1998 מונה אמיל לחוד לתפקיד, תוך שינוי חוקת לבנון כך שתתאפשר בחירתו של ראש המטה הכללי המכהן. כתוצאה ממינוי לחוד לנשיא, קוּדם סולימאן לתפקיד מפקד צבא לבנון ב-21 בדצמבר 1998, תפקיד השמור על פי האמנה הלאומית הלבנונית למרוני. ב-2005, עם נסיגת צבא סוריה מלבנון, התפרס צבא לבנון בפיקוד סולימאן בחלקים נרחבים של המדינה. במהלך מלחמת לבנון השנייה לא מילא הצבא תפקיד בקרבות, אם כי סולימאן הביע תמיכה מילולית במאבקם של לוחמי החזבאללה. בחודשים מאי-אוגוסט 2007 עמד הצבא במבחן, כאשר נלחם בהצלחה נגד אנשי ארגון הטרור האיסלמיסטי פתח אל-אסלאם במחנה הפליטים נהר אל-בארד בצפון לבנון. סולימאן זכה לעיטורים ומדליות רבות מטעם צבא לבנון ולעיטורי כבוד גם מצבא סוריה ומצבא אוקראינה. בשלהי 2007 הסתמן מישאל סולימאן כמועמד פשרה בין הקואליציה והאופוזיציה הלבנונית לתפקיד נשיא לבנון לאור סיום כהונתו של אמיל לחוד ב-23 בנובמבר. עם זאת, מספר ניסיונות לגיבוש הסכמה על מועד עריכת הבחירות לפרלמנט והצבעה על חוק בחירות חדש (שיתרום להגדלת הייצוג המוסלמי בפרלמנט) כשלו במשך יותר משנה של מתיחות פוליטית מתמשכת בין האופוזיציה הפרו-סורית, שהונהגה על ידי חזבאללה ואמל לבין תומכי הממשלה האנטי-סורים - קואליציית 14 במרץ (על שם היום בו הייתה מהפכת הארזים). במאי 2008 הגיעה המתיחות בלבנון לשיא, כאשר תומכי חזבאללה תקפו את מתנגדיהם - הקבוצות הפרו-מערביות אשר שלטו בקואליציה. הצבא, בפיקודו של סולימאן, נמנע מלהתערב בקרבות. המתיחות התעוררה עקב החלטות של הממשלה להכריז על רשת התקשורת העצמאית של חזבאללה בדרום לבנון כבלתי-חוקית ולהדיח את האחראי על הביטחון בשדה התעופה בביירות, תומך חזבאללה. בפשרה שגובשה לבסוף בין הצדדים בדוחה (ובשל כך זכתה הפשרה לשם "הסכם דוחה") ואושררה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם נכלל מינויו של סולימאן לנשיא, אשר התקבל ברוב גדול בפרלמנט הלבנוני ב-25 במאי 2008. בכך נבחר נשיא חדש ללבנון לאחר שישה חודשים בהם משרה זו לא אוישה, ובא לקצו המשבר הפוליטי בן 18 החודשים ששרר במדינה. בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה הלבנונית. נשוי לוואפה סולימאן ואב לשלושה. דובר ערבית, אנגלית וצרפתית. מדיה וקבצים בנושא מישאל סולימאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מישאל סולימאן ביוגרפיה של סולימאן מאתר צבא לבנון (באנגלית) איתמר ענברי, הגנרל שינסה לאחד את לבנון, באתר nrg‏, 25 במאי 2008 רויטרס, ייתכן פתרון למשבר בלבנון: הרמטכ"ל יהיה נשיא, באתר ynet, 2 בדצמבר 2007
ממלכת גארה

גארה הייתה אחת מהממלכות באזור גיב שבדרום מערב אתיופיה. ממלכה זו התגבשה במאה ה-19. גארה גבלה בצפונה בממלכת גאמה, במזרחה בממלכת גומה וממערבה בנהר גוג'אב שהפריד אותה מממלכת קאפה. עיר הבירה שלה הייתה העיר צ'אלה (שידועה גם בשם כירה). שטחה של ממלכת גארה חופף לחלוטין את שטחו של פלך גארה שבנפת ג'ימה שבמחוז אורומיה המודרני. ממלכת גארה הייתה מוקפת בגבעות, אף על פי שאדמת ביצות קיימות בגבעות הצפוניות. האוכלוסייה בממלכה נכון לשנת 1800 הייתה בין 150,000 לבין 160,000 נפש. תחילת עונת השתיל בממלכה הייתה באפריל והאסיף באוגוסט, שונה במקצת מיתר ממלכות אזור גיב שבהן שותלים בפברואר ואוספים ביולי. שוני זה נובע מכך שגארה השתמשה בלוח שנה שונה. על פי הפרופסור מוחמד חסן גארה "הייתה, וגם כיום, הארץ העשירה בדבש" ולטענתו הדבש של גארה הוא הדבש הטוב ביותר באתיופיה. חסן רשם שמונה סוגים של דבש שגדלים בגארה, הטוב ביותר הוא האביצ'אה ("כהה"). חסן מסכם בדבריו "זה לא מפתיע שאזור זה סיפק למלכים דבש". גארה הוא גם מקומו של הר יג'ארסה, שנחשב קדוש לעם האורומו. על פי אמונתם אלוהים ישב בהר זה ויחל את יום הדין. לפי בקינגהאם והאנטינגפורד, יש עדות שממלכת גארה הייתה קיימת עוד לפני הגירת האורומו הגדולה. אף על פי כן, לפי מוחמד חסן גארה הייתה הממלכה האחרונה שהוקמה באזור גיב ונוסדה על ידי גאנג'י, "מנהיג מלחמה מצליח שהמליך עצמו למלך" בסביבות 1835 אבל מת מיד אחר כך. אחריו הממלכה החדשה הוקמה על ידי אבבה באסו, שהיה שליט לא פופולרי, ובסופו של דבר הודח על ידי אחיו אבבה ראגו השני, וגורש לממלכת ג'ימה. על פי החוקר טרימינאם, זכתה הממלכה לפריחה תחת המלך אבבה מאגאל, שאימץ את דת האסלאם, למרות זאת נתיניו עדיין היו נוצרים. לא ברור איזה מלך מאזור גיב אחראי על ההמרה של המלך. טרימינאם מייחס את שכנוע זה להתאסלמות לאבבה ג'אביר מלכה של ממלכת גאמה, מוחמד חסן לעומת זאת מייחסה לאבבה באגיבו מלכה של ממלכת לימו-אנארה, שהציע לתמוך באבבה מאגאל בקרב על המלוכה לבכך נתן למיסיונרים מוסלמים להיכנס לממלכתו. בעקבות מותו של המלך אבבה מאגאל אשתו גאנה פה הייתה הסגנית של בנם שהומלך אך למעשה הייתה המלכה בפועל, בסופו של דבר גאנה פה ובנה נהפכו לאסירים בעיר ג'ימה כאשר הדאג'אזמאץ' באשה אבאה כבש את הממלכה ב-1887. C.F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, Some Records of Ethiopia, 1593-1646 (London: Hakluyt Society, 1954), p. lxxix. ISBN 0811503992 Mohammed Hassen, The Oromo of Ethiopia: A History 1570-1860 (Trenton: Red Sea Press, 1994), p. 117. ISBN 0521380111 G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 82 Beckingham and Huntingford, Some Records, p. lxxxv. Hassen, The Oromo, p. 112 Hassen, The Oromo, p. 113 Hassen, The Oromo, pp. 60 J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 202. ISBN 0714617318
כלורמפניקול

כלורמפניקול (באנגלית: Chloramphenicol) היא תרופה אנטיביוטית בקטריוסטטית. בישראל היא מוכרת בעיקר בשמות המסחריים סינטומיצין, תרוצידין ותריאולון. מקורה בחיידק Streptomyces venezuelae. התרופה בודדה לראשונה על ידי דייוויד גוטליב. השימוש הקליני בתרופה החל בשנת 1949. כלורמפניקול היא האנטיביוטיקה הראשונה שיוצרה באופן סינתטי בקנה מידה גדול. היא יעילה נגד מגוון רחב של מיקרואורגניזמים. התרכובת נקשרת לתת-יחידה 50S של הריבוזום ומעכבת את האנזים הריבוזומי פפטידיל-טרנספראז (peptidyl transferase), האחראי ליצירת הקשר הפפטידי בין החומצה האמינית הקשורה ל-RNA מוביל (t-RNA) המצטרפת לפוליפפטיד, לבין החומצה האמינית האחרונה בפוליפטטיד הנבנה בריבוזום. בעבר נהגו להשתמש בכלורמפניקול גם בטיפול טיפול סיסטמי, אך מאחר שהתרופה עלולה לגרום (לעיתים נדירות) לדיכוי מח העצם כמעט חדל השימוש בתרופה זאת בשימוש סיסטמי. התרופה זולה מאוד לייצור ולכן עדיין משמשת במדינות מתפתחות כטיפול סיסטמי למגוון רחב של זיהומים. במערב תרופה זו משמשת כיום בעיקר לטיפול בזיהומי עיניים וזיהומי עור, כגון פיסטולה, בריכוזים של 5% ו-3% בהתאמה, בצורת משחה. תדירות השימוש בטיפות או במשחה משתנה בהתאם לרמת הזיהום ולצורתו ונקבעת על ידי רופא. הערך "Chloramphenicol", באתר "ויקיתרופות" כלורמפניקול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בצה"ל קיימות אמפולות סינטומיצין המיועדות לטיפול אנטיביוטי ראשוני במקרי זיהום פתאומי חמור אך יש תהליך של החלפתן במטרונידזול (פלג'יל) וצפטריאקסון. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פג – תינוק שנולד לפני שמלאו להריון שלושים ושבעה שבועות פג – צינור הזנה המוחדר ישירות לקיבה דרך חתך בדופן הבטן. פג (אי) – אי במפרץ קוורנר הקטן בצפונו של הים האדריאטי פאג – גזע כלבים סיימון פג – קומיקאי אנגלי
פוג

האם התכוונתם ל... גירוסקופ סיב אופטי (נקרא גם "FOG", ראשי תיבות של Fiber Optic Gyro) - מכשיר מדידה המתבסס על סיב אופטי ומקור אור פוגים – דסקיות משחק מצוירות פוג' - רגימנט בצבא סוריה קטן במעט מגודל חטיבה אישים: מייצ'יסלב פוג – זמר וחסיד אומות העולם מפולין פוגה (פירושונים) פוגי
ונוסה

ונוסה (איטלקית Venosa) היא עיר באיטליה השוכנת בנפת פוטנצה, בצפון מחוז בזיליקטה, סמוך למפגש הגבולות שלו עם מחוזות קמפניה ופוליה. העיר שוכנת באזור וולטורה, כ-10 קילומטר מהנהר אופנטו (Ofanto). בעיר התגוררו 12,147 תושבים בשנת 2004. בתקופה הרומאית הייתה העיר ידועה בשם ונוסיה, שכנה בחבל סאמניום על גבול לוקאניה, נכבשה על ידי רומא במלחמה הסאמניטית השלישית בשנת 291 לפנה"ס, וחוברה לדרך אפיה. לעיר הייתה חשיבות אסטרטגית, ומעמד של קולוניה רומאית. העיר נותרה נאמנה לרומא בתקופת המלחמות הפוניות. במלחמת בעלות הברית נתפסה העיר על ידי כוחות הסאמניטים, אך הצבא הרומאי בפיקוד מטלוס פיוס כבש אותה בחזרה, תוך הריגת אחד ממנהיגי המרד, קווינטוס פופדיוס סילו. באזור העיר נותרה שרידי החומה העתיקה והאמפיתיאטרון. שרידי הקטקומבות היהודיות בוונוסה עם הקדשות בעברית, יוונית ולטינית מהמאה הרביעית והחמישית לספירה שרדו אף הן. בעיר ונוסיה נולד בשנת 65 לפנה"ס המשורר הורטיוס. הקטקומבות היהודיות בוונוסה מדיה וקבצים בנושא ונוסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ונוסה ונוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1296

שנת 1296 היא השנה ה-96 במאה ה-13. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1296‎ נפטרים ב-1296‎ מדיה וקבצים בנושא 1296 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.