laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגלן מנוקד-חזה

מגלן מנוקד-חזה (שם מדעי: Bostrychia rara) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים החי לאורך אפריקה הטרופית סביב יערות גשם ואזורי ביצות. מגלן זה קרוב בעיקר למינים מגלן זיתי ומגלן זיתי גמד ובעבר מספר חוקרים אף שייכו את שלושת המינים לסוג נפרד. כיום המין שייך לסוג מגלן אתיופי לצד מגלן הסוואנה ומגלן מדולדל. לא ידועים תת-מינים שלו. המגלן מצוי במדינות: אנגולה, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, סיירה לאון ואוגנדה, כשרוב האוכלוסיות מקוטעות והמין נחשב לנדיר, אם כי לא בסכנה. מגלן זה מגיע לאורך 46 עד 50 ס"מ והוא בעל גוף קטן עם נוצות חומות-כחולות כהות בעלות גוון ירוק לאורך הכנפיים והראש והצוואר כהים ואחורי הראש והעורף בעלי גוון שחור עד ירוק-מבריק. הרגליים ורודות וארוכות והמקור אפור וכפוף כלפי מטה. כפי ששמו מרמז יש למגלן זה נקודות ירוקות לאורך הגוף, בעיקר סביב הבטן, החזה והכנפיים. זהו מין מתבודד ונחבא יחסית, הנמצא לרוב על הקרקע, לעיתים גם בין העשבים הגבוהים והוא שקט רוב זמנו. המגלן מחפש במים ובין הצמחייה מזון של צמחים, חרקים וסרטנים אך גם צפרדעים, זוחלים קטנים, חלזונות ועוד. לרוב המגלן ניזון לבד או בזוגות. מדיה וקבצים בנושא מגלן מנוקד-חזה בוויקישיתוף מגלן מנוקד-חזה, באתר ITIS (באנגלית) מגלן מנוקד-חזה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מגלן מנוקד-חזה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגלן מנוקד-חזה, באתר GBIF (באנגלית) מגלן מנוקד-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
גריפו, דוכס מיין

גריפו, דוכס מיין (726–753) היה בנם של המאיורדומוס קרל מרטל ואשתו השנייה סוואנשילד. לאחר מותו של קרל מרטל, ייתכן כי שטחי הממלכה הקרולינגית היו אמורים להתחלק בין גריפו, אחיו למחצה פפין הצעיר (פפין הגוץ) וקרלומן. גריפו, שנחשב לטוען בלתי לגיטימי לכס המלוכה על ידי פפין וקרלומן, נוצר בלאן על ידי אחיו למחצה, נתפס ונכלא במנזר. עם בריחתו בשנת 747, דוד-רבא שלו מצד אמו, אודילו, דוכס בוואריה סיפק תמיכה וסיוע לגריפו, אך כאשר אודילו מת שנה לאחר מכן, גריפו ניסה לבסס שלטון משלו בבוואריה וחטף את בנו של אודילו, טסילו השלישי. עם זאת, בשנה שלאחר מכן הובס על ידי פפין הגוץ שמינה את טסילו השלישי בן השבע כדוכס בוואריה. FRANKS, MEROVINGIAN NOBILITY
שלמה אסבאג (השני)

הרב שלמה אסבאג השני (סביב ה'תק"ץ, 1830 - א' אדר א' ה'תרע"ו, מרץ 1906) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של מרקש בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20. נולד במרקש לאביו רבי יעקב שהיה מדייני העיר. נכדו של רבי שלמה הראשון המכונה 'מהרש"'א'. בשנת ה'תרל"א התמנה לדיין במרקש, בבית הדין בראשות הרב מרדכי הצרפתי, לצד הדיינים: רבי שלם הכהן, ורבי רפאל יוסף חרוש. בית הדין התכתב עם דיינים נוספים בערי מרוקו בענייני הלכה, כדוגמת הרב רפאל אנקווא (רבה של סאלי). כמו כן בית הדין התכתב עם הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר. בשנת ה'תרנ"ח, לאחר פטירת הרב רפאל יוסף חרוש, התמנה הרב שלמה לאב בית הדין ולרבה של מרקש. לבית דינו הצטרפו הדיינים: רבי ראובן פינטו, רבי דוד הסבעוני, רבי אברהם אבן מוחא ורבי ימין הכהן. בית דינו שבראשותו המשיך להתכתב עם יתר חכמי מרוקו. רבי שלמה התיידד עם מספר רבנים מארץ ישראל ומיתר ערי מרוקו, ביטוי לכך ניתן לראות בכמות הספרים שנשלחו אליו על מנת שיתן 'הסכמה'. כחלק מתפקיד רבנותו, ראה רבי שלמה לעסוק גם בגמילות חסדים עם אורחים שד"רים שהזדמנו לעירו. כמו כן הרבה להעניק להם המלצות על מנת שיתרמו להם צדקה. רבי שלמה נפטר בשנת ה'תרע"ו במרקש. לרבי שלמה היו חמישה בנים. המפורסמים מביניהם הם רבי שלום שהיה דיין באספי, ורבי ברוך מחבר הספר 'מנחה בלולה'. שאלות ותשובות - מקבץ מתשובותיו יצא לאור בספר 'תשובות חכמי מראכש', הוצאת פי ישרים שנת תשפ"ב. ראו תועפות רא"ם סימן ס"א. שו"ת ישא איש חו"מ סי' ו', שו"ת עולת איש יו"ד סי' ד'. לדוגמה, בשנת ה'תרס"ב - חתום בפס"ד בעניין אשה מורדת מהעיר אצווירא. כת"י 3730=8 סרט 807. לדוגמה: שנת תר"מ - הסכמה ממנו ספר ימלט נפשו למו"ה אברהם חמוי. שנת תרנ"ד – הסכמה ספר שופריה דיוסף אדהן, מו"ה רפאל יוסף חרוש מו"ה שלמה אסבאג מו"ה ימין הכהן מו"ה יעקב אבן חיים. שנת תרס"ב – הסכמה לספר הוד יוסף למו"ה יוסף ארוואץ: שלמה ן' יעקב אסבאג ס"ט. אברהם ן' מוחא ס"ט. ימין כהן ס"ט. יעקב אבן חיים ס"ט. שלמה סימאנה ס"ט. שנת תרס"ג - הסכמה לספר קדש הלולים למו"ה שאול נחמייאש. הד לגמילות חסדיו ניתן למצוא בכתבי רבי אליהו ילוז שד"ר טבריה (תולדות אליהו ילוז עמ' 44): שנת תר"ס אחר שבועות הגענו למראכש, ויצאו לקראתנו רבני העיר הרה"ג ראב"ד ר' יעקב ן' חיים ז"ל ושאר בדה"צ ר' אברהם זריהן ר' ימין כהן, ר' שלמה אסבאג ר' אברהם ן' מוחה ז"ל ור' מרדכי עזראן הי"ו ועוד כמה רבנים, ויבואו עמו עד בית האכסניא החה"ש הגביר סי' מרדכי אתורג'מאן ז"ל, גם מנכבדי העדה ובראשם השר הגביר המפו' החה"ש סי' ישועה קורקוס נ"ע באו וידרשו בשלומו. לדוגמה: בשנת תרס"ג - המלצה לרבי מכלוף חזן, שנה בשנה תשכ"ט עמ' 458, מו"ה שלמה ן' יעקב סבאג מו"ה אברהם ן' מוחא מו"ה ימין הכהן מו"ה יעקב ן' אהרן אבן חיים מו"ה אברהם זריהן. שנת תרס"ז דברך אמת – המלצה לרבי יעקב בן רבי חיים בן רבי שלמה נחמייאש: ע"ה שלמה א"א יעקב אסבאג ס"ט. ע"ה אברהם זריהן. ע"ה ראובן פינטו ס"ט. ע"ה יוסף אזוילוס ס"ט. ע"ה מרדכי א"א יעקב אסבעוני ס"ט. שנת תרס"ט - המלצה למו"ה יצחק רפאל סאמון: ע"ה שלמה א"א יעקב אסבאג סיל"ט. ע"ה אברהם סימנא. ע"ה שלמה בן חיים ס"ט. ע"ה יוסף אזוילוס ס"ט. גם אה"ב ... ע"ה ישועה קורקוס ס"ט (מ"ו א 233). ספר מצבות מראכש עמ' 468.
שמורת הטבע הלאומית צ'ומולונגמה

שמורת הטבע הלאומית צ'ומולונגמה (במנדרינית: 珠穆朗玛峰 国家级 自然保护区) היא שמורת טבע אשר בה נמצא החלק הסיני של הר האוורסט. השמורה משתרעת על פני 36,000 קילומטרים רבועים. "צ'ומולונגמה" הוא השם של הר האוורסט בטיבטית. השמורה נוסדה ב-18 במרץ 1989. השמורה הייתה אחת משמורות הטבע הראשונות בעולם שנוהלו ומוגנים לחלוטין על ידי מתנדבים מקומיים. השמורה כוללת 5 מתוך 14 הפסגות הגבוהות ביותר בעולם אשר ממוקמות בגובה של מעל ל-8,000 מטר. בשמורה ישנם 53 מיני יונקים, 206 מיני ציפורים ו-20 מיני דגים. נמר השלג הוא סמל שמורת הטבע קומולנגמה. בשמורה ישנם 2,348 מיני צמחים. תצלום אוויר של האוורסט מצפון מנזר רונגבוק אכסניית מנזר רונגבוק מחנה הבסיס הצפוני בטיבט ערך זה הוא קצרמר בנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נקודת מקרוני

נקודת מקרוני (באנגלית: Macaroni Point) היא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפון-מזרחי של האי דספשן, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה. לשון היבשה מופתה בינואר 1954 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד. שמה של הנקודה ניתן לה בעקבות הסקר שנערך על ידי משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1954. משלחת הסקר גילתה בנקודה מושבה של פינגוויני הסלעים (Eudyptes chrysolophus) - הנקראים באנגלית פינגוויני מרקוני (macaroni penguins). נתונים כליים
Zeit (אלבום של רמשטיין)

Zeit (בתרגום מגרמנית: זמן) הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק הגרמנית רמשטיין. האלבום יצא ב-29 באפריל 2022. האלבום הופק על ידי אולסן אינבולטיני והוקלט באולפני La Fabrique שבסן רמי דה פרובנס, בצרפת. את האלבום עיבד המוזיקאי האיסלנדי אולפור ארנלדס. רובוט קוך עיבד את הרמיקסים שיופצו כצד ב'. לאלבום צורפה חוברת שתכלול צילומים של חברי הלהקה. את התמונות בחוברת צילם מוזיקאי הרוק הקנדי בריאן אדמס. האלבום הוקלט במהלך מגפת הקורונה שהביאה לדחיית מסע ההופעות המתוכנן של הלהקה. עקב הדחייה החליטו חברי הלהקה לכתוב ולהפיק אלבום נוסף, שהוקלט באולפני La Fabrique, כמו אלבומם הקודם מ-2019. הקלטתו הסתיימה בחודש מרץ 2021. האלבום היה הראשון שהפצת סינגל ראשון מתוכו התרחשה מחוץ לכדור הארץ. כריסטוף "דום" שניידר, מתופף הלהקה, עדכן בחשבון האינסטגרם שלו שבמהלך שיחה עם האסטרונאוט הצרפתי תומא פסקה הוא השמיע לו שיר חדש שטרם הופץ, מתוך האלבום. ב-10 במרץ 2022 הפיצה הלהקה את סינגל המוביל מתוך האלבום, ששמו "Zeit" כשם האלבום. השיר הופץ יחד עם וידאו קליפ. מידע על האלבום Zeit באתר MusicBrainz מידע על האלבום Zeit באתר AllMusic האלבום Zeit באתר Discogs האלבום Zeit באתר ספוטיפיי האלבום Zeit באתר דיזר האלבום Zeit באתר אפל מיוזיק האלבום Zeit באתר Last.fm האלבום Zeit באתר טיידל האלבום Zeit באתר יוטיוב Tina Benitez-Eves, Rammstein Reveal New Album ‘Zeit,’ Single, and Cover Art Photographed by Bryan Adams, March 10, 2022, American Son Writer NEW ALBUM »ZEIT« WILL BE RELEASED ON APRIL 29TH, 2022 + 1ST SINGLE RELEASED!, March 10, 2022, Rammstein.de Nick Ruskell, Rammstein announce new album Zeit, drop title-track, March 10, 2022, Kerrang! Emily Carter, Astronaut in space is the first person to hear a brand-new Rammstein song, October 27, 2021, Kerrang!
יבהן דיידיי

יֶבְהֶן סרהייוביץ' דיידיי (באוקראינית: Євген Сергійович Дейдей;‏ נולד ב-12 ביולי 1987; נעלם ב-10 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אוקראיני. בשנת 2012 נשפט דיידיי לחמש שנות מאסר בשל מעורבותו בשוד, אך בהמשך בוטל עונשו. בין נובמבר 2014 לאוגוסט 2019 היה חבר במועצה העליונה של אוקראינה. ב-10 במרץ 2022 נהרג דיידיי במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. נסיבות מותו עדיין אינן ידועות. ערך זה הוא קצרמר בנושא אוקראינים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפתימיה ניקיטה

אפתימיה ניקיטה (באנגלית: Efthymia Nikita, ילידת 1984) היא אסיסטנט פרופסור לביו-ארכאולוגיה במרכז למדע ולטכנולוגיה לחקר הארכאולוגיה והתרבות (STARC), מכון קפריסין (אנ'), העוסקת בעיקר במחקר של עצמות שלדים ושיניים. היא מחברת הספר "אוסטאוארכאולוגיה" ואחת מזוכות פרס דן דוד לשנת 2022. אפתימיה ניקיטה היא בוגרת תואר ראשון בארכאולוגיה מאוניברסיטת אריסטו בסלוניקי (אנ') (.A.U.Th) ותואר דוקטור באנתרופולוגיה ביולוגית מאוניברסיטת קיימברידג'. לפני מינויה ל-STARC, היא ערכה פוסט-דוקטורט במעבדת פיץ' של בית הספר הבריטי באתונה (אנ') (BSA) ובמעבדת מלקולם וינר למדעים ארכאולוגיים של בית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים באתונה (אנ') (ASCSA), וכן במלגת מארי סקלודובסקה-קירי באוניברסיטת שפילד. כעת היא עורכת ראשית שותפה למהדורה השנייה של האנציקלופדיה לארכאולוגיה אלסוויר, כמו גם עורכת שותפה של כתב העת למדע ארכאולוגי ומדעי הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה נטע אחיטוב, כשחוקרים את השלדים של אבותינו, מגלים היסטוריה אחרת לגמרי, באתר הארץ, 10 במרץ 2022 Efthymia Nikita באתר של גוגלה סקולר (באנגלית) Efthymia Nikita באתר של המכון הקפריסאי (באנגלית)
יוליוש ברד"ח

יוליוש ברד"ח (בפולנית: Juliusz Bardach;‏ 3 בנובמבר 1914, אודסה – 26 בינואר 2010, ורשה) היה היסטוריון פולני ממוצא יהודי, נכד של יהודה ברד"ח. יוליוש ברד"ח נולד באודסה (אז חלק של האימפריה הרוסית) למשפחה יהודית. הוא קיבל שם לזכר סבו יהודה ברד"ח שנפטר זמן קצר לפני לידתו. בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה, המשפחה עברה לפולין והתיישבה בלודמיר. ברד"ח סיים לימודים באוניברסיטה פולנית בוילנה תוך התמחות במשפטים. בשנים 1938–1939 הוא היה עורך של Robotnik ופעיל במפלגה הסוציאליסטית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא עבר לברית המועצות. יוליוש ברד"ח התגייס ליחידות פולניות של היו חלק של הצבא האדום והתקדם לדרגת קולונל. בשנים 1945–1947 הוא היה נספח צבאי בשגרירות פולין במוסקבה. לאחר תקופה זו הוא חזר לפולין וסיים עבודת דוקטורט באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. יוליוש ברד"ח היה חבר סגל של אוניברסיטת ורשה וקודם לדרגת פרופסור. בנוסף לכך הוא עבד במכון לחקר תולדות מדינה ומשפטים בוורשה. ברד"ח כתב מספר ספרים שהוקדשו להיסטוריה של פולין וליטא. בנוסף למספר עיטורים שהוא קיבל בתקופה פולין הקומוניסטית בשנת 2002 הוא קיבל עיטור "התחדשות פולין" ובשנת 2006 "עיטור הצטיינות" הליטאי. מדיה וקבצים בנושא יוליוש ברד"ח בוויקישיתוף תיאור חייו ופעילות (בפולנית) יוליוש ברדך, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דונאו (אונייה, 1929)

אוניית הקיטור דונאו (בגרמנית SS Donau) הייתה אוניית נוסעים ומשא של נורדויטשר לויד. במהלך מלחמת העולם השנייה הקריגסמרינה השתמש בה כספינת תובלה בין נורווגיה לגרמניה. היא נודעה כ"ספינת העבדים" לאחר שהאס אס והגסטפו העבירו באמצעותה 540 יהודים מנורווגיה לשצ'צ'ין, משם נלקחו ברכבת לאושוויץ. רק תשעה מהיהודים שהיו על סיפון הדונאו שרדו. דונאו נבנתה בהמבורג עבור חברת הספנות הגרמנית נורדויטשר לויד מברמן ובנייתה הושלמה ב-1929. משקלה היה 9,035 טון ברוטו והיא נחשבה לגדולה בתקופתה. האונייה הייתה יוצאת דופן בקרב ספינות משא בהיותה מונעת על ידי מנוע קיטור וטורבינת קיטור. דונאו גויסה לשירות במלחמה והיא צוידה בכלי נשק נגד מטוסים ובמטעני עומק. היא הוכנסה לשירות לטובת הובלת חיילים מהחזית המזרחית דרך שצ'צ'ין שבפולין ומשם לאוסלו ובחזרה. ב-26 בנובמבר 1942 כוחות המשטרה הנורווגיים בהנחיית הגסטפו מסרו 532 אסירים יהודים לאס.אס במזח 1 בנמל אוסלו. הספינה הייתה בפיקודו של אונטר-שטורמפיהרר קלאוס גרוסמן ואוברלויטננט מאניג. גברים ונשים הוכנסו לאזורים נפרדים בספינה, ללא תנאים סניטריים בסיסיים וללא טיפול על ידי החיילים. רק 9 מהאסירים שהועברו שרדו את המסע ואת מחנות ההשמדה. ב-16 בינואר 1945 רוי נילסן ומקס מאנוס שתלו 10 פצצות מתחת לקו המים לאורך מקטע של 60 מטרים בצד הנמל של הספינה, בזמן שהיא עגנה באוסלו. הכוונה הייתה שהפצצות יתפוצצו בים הפתוח, אך מכיוון שהיציאה בבוקר 17 בינואר 1945 התעכבה, הפצצות התפוצצו לפני שהדונאו הגיעה ליעדה. שבע שנים לאחר מכן חולצו ההריסות האונייה והיא נגררה לברמרהאפן לצורך גריטה. האוניה מופיעה בסרט הנורווגי מ-2008 מקס מאנוס, וכן בסרט הנורווגי מ-2020 נבגדים. שואת יהודי נורווגיה מדיה וקבצים בנושא דונאו בוויקישיתוף SS Donau (+1945), wrecksite Postboks 1168 Blindern. "Transporten med D/S Donau - HL-senteret" (בנורווגית). Hlsenteret.no. נבדק ב-2012-07-16. Av Astrid Hygen Meyer. "Klassekampen : Aldri mer 26. november". Klassekampen.no. נבדק ב-2012-07-16. האנדרטה לזכר יהודי נורבגיה המגורשים, באתר www.hlsenteret.no
וילבור

האם התכוונתם ל... קרטיס וילבור – משפטן אמריקאי ריי ליימן וילבור – רופא ואיש ציבור אמריקאי ריצ'רד וילבור – משורר ומתרגם אמריקאי
קונסטנטין מקובסקי

קונסטנטין מקובסקי (ברוסית: Константи́н Мако́вский;‏ 2 ביולי 1839 – 30 בספטמבר 1915) היה צייר רוסי. קונסטנטין מקובסקי היה צייר ריאליסטי רוסי שהתנגד להגבלות אקדמיות שהיו קיימות בעולם האמנות באותה תקופה. אביו היה דמות מוכרת בעולם האמנות הרוסית וצייר חובב, יגור מקובסקי ואמו הייתה מלחינה. בגלל המקצוע של הוריו, מקובסקי גילה עניין מוקדם בציור ובמוזיקה. הוא נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגיל 12, שם הושפע ממורים כמו ואסילי טרופינין וקארל ברולוב. לאחר שסיים את לימודיו, נסע מקובסקי לצרפת בתקווה להיות מלחין, אך לאחר סיבוב הופעות באירופה על מנת להכיר את המוזיקה העממית והקלאסית המסורתית, הוא בחר בסופו של דבר בציור. בשנת 1858 נכנס מקובסקי לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם יצר יצירות אמנות כמו "ריפוי העיוורים" (1860) "רצח בנו של בוריס גודונוב" (1862). בשנת 1863 מקובסקי ועוד שלושה עשר סטודנטים מחו נגד החלטת האקדמיה לאפשר לצייר רק יצירות אמנות של המיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה. כולם עזבו את האקדמיה ללא תעודה. אירוע זה נודע מאוחר יותר בשם "מרד הארבעה עשר". מאוחר יותר, מקובסקי הצטרף לארטל האמנים, שהייתה אגודה שיתופית שהקים איוואן קרמסקוי, שחבריה היו אמנים ריאליסטים שדגלו בתיאורים ריאליסטיים יותר של חיי היום-יום של רוסיה הצארית. יצירות בולטות של מקובסקי מתקופה זו הן "האלמנה" (1865) ו"האישה" (1867). בשנת 1870 הוא הפך לחבר מייסד של החברה לתערוכות אמנות נודדות (הנודדים) והמשיך לעבוד על ציורים בז'אנר הריאליזם. הוא המשיך לנסוע לצפון אפריקה וסרביה באמצע שנות ה-70, מה שהביא לשינוי סגנוני משמעותי כשהחל לשים דגש רב יותר על צבעים וצורות. ביריד העולמי של 1889 בפריז, הוא קיבל את מדליית הזהב הגדולה על ציורו "מותו של איוון האיום". עד סוף המאה ה-19, מקובסקי היה אחד האמנים הרוסים המוערכים ביותר ובעלי השכר הגבוה ביותר, שנחשב על ידי כמה מבקרים כמבשר האימפרסיוניזם הרוסי. הוא מת בשנת 1915 בתאונת דרכים עם חשמלית ברחובות סנט פטרסבורג . מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין מקובסקי בוויקישיתוף קונסטנטין מקובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונסטנטין מקובסקי, באתר Discogs (באנגלית) Andrey Somov (1890–1907). "Маковский". Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary: In 86 Volumes (82 Volumes and 4 Additional Volumes). St. Petersburg. "Makovsky Konstantin Egorovich, artist" Konstantin Makovsky Biography, Artwork, Galleries Online | BLOUIN ARTINFO, web.archive.org, ‏2019-03-06 2.3.1. Особенности реализма в России, web.archive.org, ‏2020-08-11
יגור מקובסקי

יֵגוֹר איוואנוביץ' מקובסקי (ברוסית: Егор Иванович Маковский;‏ 14 באפריל 1802 – 9 באוגוסט 1886) היה רואה חשבון ואמן רוסי, ממייסדי בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. מקובסקי נולד ב-1802 בזבניגורוד. הוא היה בנו של איוואן מקובסקי, פולני רוסי מפולין-ליטא. הוא גדל בזבניגורוד, עד גיל אחת עשרה בעיקר בביתו של הסנדק וסילי קורוטקוב. כאשר עברה המשפחה למחוז דנקובסקי מצא עצמו מקובסקי משרת בבית המשפט המחוזי. בהיותו בדנקוב למד שיעורי ציור אצל אמן בשם נאומוב. ב-1818 הגיע למוסקבה, שם בילה את שארית חייו. הוא הפך לעוזרו של רואה חשבון במשרד הוועדה לבניית קתדרלת ישו המושיע, פרויקט שהיה עדיין בשלביו הראשונים, וכן למד באותו הזמן אמנות ציור מיניאטורות . ב-1827 מונה מקובסקי כרואה חשבון במשרד בנייני הקרמלין, בראשות הנסיך ניקולאי יוסופוב, ושירת שם עד גיל מבוגר. בזמן שעבד כרואה חשבון, המשיך מקובסקי לעבוד כצייר חובב של דיוקנאות מיניאטוריות וגם העתיק ציורים שנשמרו בארמון הקרמלין הגדול. הוא ירש את אוסף התחריטים של אביו והוסיף לו משלו. מקובסקי היה ידידם של הציירים קארל ברולוב, ואסילי טרופינין, סרגיי זריאנקו ופיוטר סוקולוב, והפסל איוואן ויטלי . ב-1832 ייסדו מקובסקי ואחרים "כיתת טבע", שעד 1842 הפכה לבית ספר פרטי לאמנות. ב-1865 מוזג בית הספר עם בית הספר לאדריכלות, שהוקם ב-1749 על ידי דמיטרי אוכטומסקי, כדי ליצור את בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. מקובסקי נפטר בדירתו במוסקבה בשנת 1886 ונקבר בבית הקברות וגאנקובו . בשנת 1835 נשא מקובסקי לאישה את לובוב קורנילובנה מולנגאואר (1800–1893), ממוסקבה, בתו של סוחר גרמני מקוניגסברג שיצר כלי נגינה. היא הייתה זמרת מוכשרת ושרה כסופרן בקונצרטים. לאחר נישואיה שרה בערבים מוזיקליים בבית. דיוקנאות שלה צוירו על ידי ברולוב וטרופינין. עם זאת, הנישואים הסתיימו בגירושים. בשנת 1866 מונתה כמורה לזמרה על ידי ניקולאי רובינשטיין עם הקמת הקונסרבטוריון במוסקבה. למשפחת מקובסקי היו חמישה ילדים: מריה (נולדה ב-1836); אלכסנדרה (1837–1915), ציירת נוף; קונסטנטין (1839–1915), צייר; ניקולאי מקובסקי (1841–1886), צייר; ולדימיר (1846–1920), צייר וגרפיקה. МАКОВСКИЙ Егор Иванович (1802-1886) Статьи о живописи. Художественная галерея АртПанорама., www.artpanorama.su Маковский Егор Иванович”, in Большая Российская Энциклопедия (1992) (in Russian) M. D. Artamonov, Vagankovo (Moscow, 1991), p. 155 S. K. Makovsky, Portraits of Contemporaries (New York, 1955), p. 123
רשימת כלי הטיס הגדולים בהיסטוריה

רשימה זאת כוללת כלי הטיס הכבדים בהיסטוריה של התעופה. בקטגוריית המטוסים, הם אלה שהחזיקו בשיאי גודל, כושר נשיאה וכדומה. במסוקים וכלי טיס קלים מן האוויר הרשימה כוללת את כלי הטיס בקבוצות הגדולות ביותר. קטגורית כלי הטיס הכבדים מוגדרת על ידי ה-רשות התעופה הפדרלית, ככאלה שמשקל ההמראה המרבי שלהם הוא מעל 5,700 קילוגרם (12,500 ליברות). EASA מגדירה קטגוריה זאת ככלי טיס בעל משקל המראה מרבי גבוהה מ-5,600 קילוגרם או מסוק רב מנועי. ערך מורחב – מטוס ערך מורחב – מסוק ערך מורחב – ספינת אוויר מטוס רחב גוף איתן לשם, ספינת האוויר חוזרת, באתר הארץ, 2 באפריל 2023
שישי בחמש

האם התכוונתם ל... שרון ואורי – מגזין אקטואליה שבועי בהנחיית אורי לוי ושרון וכסלר בכאן 11, נקרא בעבר "שישי בחמש" שבת בחמש – תוכנית אקטואליה שבועית בהגשת גדעון אוקו, המשודרת בקשת 12, נקראה בעבר "שישי בחמש"
STS-98

STS-98, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א. המטרה העיקרית של המשימה הייתה להביא לתחנת החלל הבין-לאומית מודול דסטיני ולחבר אותו למערכות של תחנת החלל. מפקד המשימה: ארצות הברית קנת קוקרל טייס: ארצות הברית מארק פולנסקי ארצות הברית מומחה למשימה: ארצות הברית רוברט קורבים (Robert L. Curbeam) מומחה למשימה: ארצות הברית תומאס ג'ונס (Thomas D. Jones) מומחה למשימה: ארצות הברית מרשה אייווינס (Marsha S. Ivins) משימת STS-98 היא המשימה השביעית לתחנת החלל הבינלאומית. היא הייתה מתוכננת לשיגור ב-19 בינואר 2001 אך השיגור נדחה עקב בעיות טכניות. הוא בוצע בהצלחה ב-7 בפברואר מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. ב-9 בפברואר המעבורת התחברה לתחנת החלל בה כבר שהה צוות קבוע מס' 1 שכלל ויליאם שפרד (ארצות הברית), יורי גידזנקו וסרגיי קריקאליוב (רוסיה). כשעתיים לאחר העגינה נפתחו המעברים בין המעבורת לבין תחנת החלל. המעבורת עגנה בתחנת החלל במשך 6 ימים. במשימה זו המשיך הצוות בבניית תחנת החלל הבינלאומית על ידי הרכבת מודול המעבדה האמריקאית. בעזרת זרוע רובוטי מרשה אייווינס שחררה את המודול החדש דסטיני מתא המטען של המעבורת והצמידה אותו למודול יוניטי. לצורך הרכבת המודול וחיבורו למערכות של תחנת החלל האסטרונאוטים ביצעו 3 הליכות חלל שנמשכו כ-20 שעות. המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-16 בפברואר. בגלל תנאי מזג האוויר נחיתה נדחתה ביומיים ובוצע ב-20 בפברואר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-98 בוויקישיתוף אודות משימת STS-98 באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרט עם תקציר של מהלך המשימה
אלבר דלימיה

אלבר דלימיה (בצרפתית: Albert François Marie Dalimier;‏ 20 בפברואר 1875, בורדו – 6 במאי 1936, ניי-סיר-סן) היה מדינאי צרפתי שכיהן בפרלמנט הצרפתי ובתפקיד שר במספר מממשלות צרפת. הוא נאלץ לעזוב את הפוליטיקה בעקבות פרשת סטביסקי. אלבר דלימיה נולד בבורדו. לאחר סיום בית הספר הוא למד משפטים וקיבל הסמכה בשנת 1896. הוא היה מזכיר של לאון מוזה, שר בממשלת צרפת. בהמשך הוא פנה לקריירה בתחום המשפטי. בשנת 1906 דלימיה זכה בבחירות ונכנס לפרלמנט הצרפתי בו היה חבר עד לשנת 1919. בשנת 1919 הוא החליט לא להשתתף בבחירות וחזר לקריירה משפטית. בשנת 1924 דלימיה חזר לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט. הוא היה חבר עד לשנת 1936. מבחינה פוליטית דלימיה תמך במדיניות פירוק מנשק, הקמת חבר הלאומים ומס הכנסה פרוגרסיבי. הוא היה חבר במפלגה הרדיקלית. ביוני 1932 הוא מונה לשר העבודה בממשלת אדואר אריו. בספטמבר 1933 הוא מונה לשר המושבות בממשלה של אדואר דאלאדיה. כאשר הממשלה נפלה, הוא מונה לשר המשפטים במקום אז'ן פננסיה אך כיהן בתפקיד רק כחודש. בנובמבר 1933 הוא חזר להיות שר המושבות בממשלה החדשה. בעקבות פרשת סטביסקי בעיתונות הצרפתית התפרסמו עדויות על מעורבות דלימיה בנושא. בינואר 1934 הוא התפטר מהממשלה ובמרץ 1934 סולק משורות המפלגה בה היה חבר. אלבר דלימיה לא התמודד בבחירות שנערכו בתחילת 1936 ונפטר ב-6 במאי 1936 בניי-סיר-סן. מדיה וקבצים בנושא אלבר דלימיה בוויקישיתוף ביוגרפיה
מנגו (טלפון סלולרי)

מנגו (באנגלית: Mango) היה טלפון סלולרי של חברת מוטורולה שיוצר ושווק בשנות ה-90. חברת מוטורולה ייצרה מספר דגמים של סדרת מנגו. כך לדוגמה, שווקו מכשירים אשר מותגו בשם מנגו, לצד מכשירים מסדרת מנגו פרו (Mango PRO). מכשירי מנגו שווקו במגוון צבעים: ירוק, צהוב, כחול וסגול. המכשיר שווק בישראל בין השנים 1996–1998 על ידי חברת פלאפון, וזכה לפופולריות עקב מחירו הנמוך יחסית למכשירי סלולר אחרים, כ-400–700 ש"ח והעובדה שההצטרפות הייתה ללא דמי מנוי חודשיים וללא חתימה על הסכם עם חברת פלאפון. בשונה ממכשירים אחרים באותה עת, מכשיר המנגו נמכר גם ברשת סופר-פארם ולא רק בסניפי פלאפון או חנויות סלולר. בהתאם לסוג המכשיר, פרו או רגיל, נקבעה גם שיטת החיוב. בעוד מכשיר פרו יועד לעסקים, וניתן היה לחייג ממנו לכל מספר והחיוב היה מושת על העסק, במכשירים הרגילים ניתן היה להתקשר באמצעות כרטיס בזקכרט אשר היה מקושר ומחויב באמצעות חשבון קו הטלפון הביתי של חברת בזק או ליעד אחד שהוגדר מראש. שיטת השיווק של המכשיר, שנוצרה על ידי סמנכ"ל השיווק של מוטורולה בישראל, הביאה לכך שתוך פחות משנה, 5% ממכשירי הסלולר בישראל היו מסוג מנגו. באותה שנה דורגה ישראל במקום השני בעולם בשיעור חדירת טלפונים סלולריים. מגזין Advertising Age (אנ') בחר במנגו כאחד מ-12 שיטות האסטרטגיה השיווקית המבריקות של 1995. Motorola Mango S5082A Cell Phone - Canada - 1970/1980 טלפון אלחוטי "מוטורולה" דגם: מנגו S5082-A - קנדה - שנות ה-80/70, 2013-02-14, נבדק ב-2022-03-22 אפי לנדאו וורד שרון ריבלין, ‏התשובה של פלאפון: מנגו ב-399 שקל והנחה של %50 על שיחות בבזקכרט, באתר גלובס, 14 באוגוסט 1997 מירב קריסטל, צרכן גילה: עדיין משלם לפלאפון על "מנגו", באתר ynet, 22 במאי 2014 ידיעות אחרונות, ‏בעלי פלאפון "מנגו" גילו שיטה לחיוג חינם, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1996 רפאל קאהאן, נוסטלגיה-פון: 10 טלפונים סלולריים שלעולם לא תשכחו, באתר כלכליסט, 19 באוגוסט 2015 cellular phone information, members.misty.com Jacob Goldenberg, Drew Boyd, Inside the Box: The creative method that works for everyone, London: Profile Books, 2013, עמ' 48-49, ISBN 1846686253
ברוך שלום בלסופסקי

ברוך שלום בלסופסקי הוא זמר-יוצר, מלחין ומעבד מוזיקלי חסידי-אמריקאי. ברוך שלום חסיד חב"ד ומתגורר בניו יורק. בן דודו הוא הזמר החבד"י שמואל הורביץ. בשנת 2013 השתתף באלבומו של יידל ורדיגר, יהודי ראוי (a verdiger yid) לצד מרדכי בן דוד, יצחק פוקס ואהרון רזאל. בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו בשבילי נברא העולם את האלבום הפיק המפיק המוזיקלי יידל ורדיגר. 9 מהלחנים באלבום הם לחנים של ברוך שלום עצמו, בעיבוד השירים עסקו ברוך שלום עצמו, מונה רוזנבלום, אהרון רזאל ויואלי דיקמן. בשנת 2015 הלחין עבור לוי פולקוביץ את השיר "ויעזור" לאלבומו אחכה לו והשתתף איתו בשיר לדואט. בשנת 2018 הוציא את אלבומו השני הנני, את רובו של האלבום הלחין ברוך שלום עצמו, באחד השירים באלבום השתתף בלחן הזמר מרדכי בן דוד. כשעל העיבוד שלמה ליברמן. הלחין עבור מרדכי בן דוד את השיר 'אשרי האיש' באלבומו צעקה. בשנת ה'תשפ"ב (2022) השתתף באלבום תנועות לצד גדולי הזמר החסידי, בהם אברהם פריד, מוטי שטיינמץ, אייזיק האניג, בני פרידמן, מרדכי בן דוד ועוד, בשיר מה נאוו. בשבילי נברא העולם, 2015 נשמה דאנס, 2017 הנני, 2018 יידל 6 - יהודי ראוי, יידל ורדיגר, 2014 אחכה לו, לוי פולקוביץ, 2015 ר’ ישעי’לע, 2019 תנועות, 2022 ברוך שלום בלסופסקי, ברשת החברתית פייסבוק ברוך שלום בלסופסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברוך שלום בלסופסקי, סרטונים בערוץ היוטיוב ברוך שלום בלסופסקי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ברוך שלום בלסופסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) נתנאל לייפר, ‏ברוך שלום מלחין ובועט // ביקורת אלבום, באתר כיכר השבת, 15 בדצמבר 2018 מתי שיינברגר, שמואל הורביץ בסינגל בכורה – "מי אדיר", ידיעה באתר 'חסידיניוז'. יוסי אושרי, יהודי ראוי בהחלט: יידל ורדיגר באלבום שישי וחדש, לקריאה באתר 'חסידיניוז'. יוסי אושרי, יידל מגיש: ברוך שלום בלסופסקי – בשבילי נברא העולם, ידיעה באתר 'חסידיניוז'. נתנאל לייפער, ‏ברוך שלום מלחין ובועט // ביקורת אלבום, באתר כיכר השבת ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.