laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הגלולה האדומה

הגלולה האדומה (באנגלית: The Red Pill) הוא סרט תיעודי אמריקאי בבימויה של קאסי ג'יי, שצולם בשנת 2016. הסרט בוחן את התנועה לזכויות הגבר, כאשר ג'יי מתעדת במשך שנה את מנהיגיה וחסידיה בתוך התנועה. שם הסרט מתייחס לסצנה מתוך הסרט "מטריקס", שבו הגיבור צריך לבחור בין גלולה אדומה, המייצגת את האמת ואת הידע העצמי, לבין גלולה כחולה, המייצגת את החזרה לבורות מאושרת. הקרנת הבכורה התקיימה באוקטובר 2016. הסרט מציג את חקירתה של ג'יי בעניין התנועה לזכויות הגבר, אותה ראתה בתחילה בשלילה, כשבמהלך הסרט היא מגלה רבדים נוספים על התנועה ופעילותם למען זכויות גברים, כשהיא מאתגרת את הגישות שלה עצמה לגבי מגדר, כוח ופריווילגיות. הסרט עוסק בסוגיות אשר גברים מתמודדים עמן, כולל תוחלת חיים נמוכה לגברים, רמות גבוהות יותר של התאבדות, תאונות עבודה קטלניות ומקומות עבודה בעלי מסוכנות גבוהה, גיוס חובה, מחסור בשירותים עבור גברים שהם קורבנות אונס ואלימות במשפחה, הבדלים בענישה פלילית, ונושאים הקשורים לגירושים וחזקה על ילדים. בנוסף, הסרט נוגע בנושאים כמו ניתוחי מילה. ג'יי מראיינת פעילי זכויות גברים וגברים התומכים בתנועה, ביניהם פול אילם, מייסד ארגון "A Voice for Men" (קול עבור גברים), הארי קראוץ', נשיא הקואליציה הלאומית לגברים, וורן פארל מחבר הספר מיתוס הכוח הזכרי, וארין פיזי, שיסדה את המקלט הראשון לקרבנות אלימות במשפחה. היא ראיינה גם פעילות פמיניסטיות אשר מבקרות את תנועת הגברים, ביניהן קתרין ספילר, העורכת הראשית של מגזין הנשים Ms.. בעקבות הסרט מגדירה את עצמה כתומכת בשוויון בין המינים, וכעת מתעניינת גם באפליה נגד גברים. מול הקרנות הסרט נערכו מספר הפגנות, בריאיון לטלוויזיה האוסטרלית אמרה הבמאית שגם היא, לפני ש"לקחה את הגלולה האדומה" הייתה מצטרפת להפגנה נגד סרט כזה. הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים איידלווילד לשנת 2017. פרס הסרט הטוב ביותר, פרס המצוינות בבימוי תיעודי, ופרס המצוינות בהפקה תיעודית. בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, בפסטיבל הקולנוע של לואיזיאנה. ג'יי גם זכתה בפרס: נשים בקולנוע, בפסטיבל Digifest בהוליווד תנועת הגברים התנועה לזכויות הגבר יום הגבר הבין לאומי א' זה אבא - תנועה ישראלית למען שוויון בהורות ובגירושין לאבות. וורן פארל - אבי התנועה לשחרור גברים הגבר הנשלט מילו יאנופולוס הגלולה האדומה והגלולה הכחולה "הגלולה האדומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגלולה האדומה", באתר AllMovie (באנגלית) "הגלולה האדומה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגלולה האדומה", באתר Metacritic (באנגלית) "הגלולה האדומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קישור ישיר לצפייה בסרט המלא: הגלולה האדומה - 2016 YouTube בערוץ חברת ההפקות. הגלולה האדומה - הקדימון המורחב לסרט. 2016 YouTube לפגוש את האויב: מדיעות קדומות לחמלה - הרצאת TED של הבמאית קאסי ג'יי. YouTube The Red Pill: Raw Files - ערוץ יוטיוב רשמי, המכיל עשרות ראיונות של הבמאית עם פעילים בולטים בתנועת הגברים ופמיניסטיות. אתר האינטרנט הרשמי של הגלולה האדומה "Страница фильма «Красная таблетка»". THE RED PILL. נבדק ב-2016-12-29. "Как красная таблетка меняет взгляд на межполовые отношения - MGHOW". MGHOW. 2015-06-01. אורכב מ-המקור ב-2016-12-30. נבדק ב-2018-12-15. Australia's 'Weekend Sunrise', Australia's 'Weekend Sunrise' hates a movie they haven't seen, Youtube, ‏11 ביוני 2017 Marshall Smith, IIFC awards ceremony takes place before packed house, idyllwildtowncrier.com, ‏18.01.2018 Louisiana International Film Festival, IMDB.COM, ‏2017 ג'יי זוכה בפרס בפסטיבל, באתר digitalhollywood.com, ‏30.05.2017
עוזי ברוך

עוזי ברוך הוא מנכ"ל ועורך ראשי באתר ערוץ 7. נולד בשכונת קריית משה בירושלים לשאול וזהבה. בראשית שנות האלפיים החל את דרכו התקשורתית עם הקמתה של תחנת הרדיו "קול חי" יחד עם אורי אורבך, שאול מייזליש ונחום עידו. בתחנה שימש גם כמפיק התוכנית של יהורם גאון. התגייס לחיל האוויר ובתום השירות הצבאי החל את דרכו בתחנת הרדיו ערוץ 7 תחילה שימש ככתב, ובהמשך מפיק יומן הבוקר של הערוץ, בהמשך ניהל את בית הספר לתקשורת במכללת ליפשיץ בירושלים ומאז 2009 משמש כמנכ"ל ועורך ראשי. ברוך הוא עמית במכון גשר למנהיגות, בעל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה ובעל תואר שני במשפטים מהקריה האקדמית אונו. נשוי לאורלי - כתבת בערוץ 7, ולהם ארבעה ילדים. התגורר 18 שנה ביישוב בית אל ובעשור השני של המאה ה-21 עבר לשכונת רמת בית הכרם בירושלים. אחיו חזקי ברוך הוא כתב הכנסת של ערוץ 7, ואחיו אלירן אהרן ברוך הוא יועץ ראש העיר ירושלים ליחסים בינלאומיים. עוזי ברוך, ברשת החברתית פייסבוק עוזי ברוך, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צוות ערוץ 7, באתר ערוץ 7 עוזי ברוך, באתר מכון גשר
תאונת הרכבת באנקרה (2018)

תאונת הרכבת באנקרה הייתה תאונת רכבת שהתרחשה ב-13 בדצמבר 2018, כשרכבת נוסעים מהירה וקטר רכבת התנגשו זה בזה ליד ינימאהלה שבמחוז אנקרה, טורקיה. שלושה קרונות של רכבת הנוסעים ירדו מהמסילה בעקבות ההתנגשות. שלושה מהנדסי רכבת וחמישה נוסעים נהרגו במקום ו-84 אחרים נפצעו. נוסע אחד מת בבית החולים. 34 נוסעים, ביניהם שניים במצב קשה, טופלו במספר בתי חולים. הרכבת המהירה מאנקרה לקוניה עזבה את תחנת הרכבת באנקרה (בטורקית: Ankara YHT Garı) עם 206 נוסעים ב-06:30 שעון מקומי (03:30 UTC) ב-13 בדצמבר 2018. ארבע דקות מאוחר יותר, אירעה התנגשות חזיתית כאשר הרכבת המהירה, שנסעה לקוניה מהירות של 80-90 קמ"ש התנגשה לפני ההגעה לתחנת הרכבת מרשנדיז בינימאהלה שבפרברי אנקרה עם קטר, שבדיוק חזר מבדיקות חובה שבוצעו בו. שלושה קרונות של הרכבת המהירה ירדו מהפסים, כשהגשר מעל מסילת הרכבת התמוטט על שתי מכוניות אחרות. שמונה אנשים, כולל שלושה מהנדסי רכבת נהרגו במקום. אזרח גרמני היה בין הקורבנות. בתחילה דווח על 48 פצועים אך בהמשך הנתונים עודכנו ל-84. שלושה מהפצועים היו במצב קריטי והובהלו לכמה בתי חולים באנקרה. אחד הפצועים מת לאחר מכן. פורסמו תצלומים המראים את הקטר מדגם TCDD E68000 (יחידה מספר 68,041) והרכבת מדגם TCDD HT80000 שנועדה לנסיעות במהירות גבוהה שהיו מעורבים בתאונה. יותר מ-40 אמבולנסים, 20 משאיות כיבוי אש, ניידות משטרה, צוות רפואה והצלה לאומיים, אנשי חילוץ והצלה הוזעקו לזירת התאונה. העבודות על פינוי ההריסות החלה מיד לאחר מכן כשמנופים כבדים הובאו לאזור התאונה בשעה 16:00 בזמן מקומי. על מנת לפתוח את קו הרכבת לשגרה תנועה, צוותים של כבאים ועובדי רכבת המשיכו בחיתוך והסרת ההריסות גם באמצע הלילה, למרות השלג הכבד. התובע הראשי של אנקרה פתח בחקירה כדי לברר את סיבת התאונה, והוא מינה למטרה זו את העוזרת שלו ועוד שלושה תובעים לתיק. שלושה עובדי רכבת, מפקח, פקיד רכבת ואחראי משמרת, שהיו אחראים על ניווט תנועת הרכבות, נעצרו בחשד לרשלנות. רשומות דיגיטליות בתחנת הרכבת, כמו גם רשומות של תקשורת רדיו בין פקידים שהיו בתפקיד הועברו למשרדי התביעה לצורך ניתוח טכני וכראיות נגד. מצלמת מעקב וצילומים שתיעדו את התאונה בשידור חי הפכו לנגישים לציבור בעיקר בשל הפצתם במדיה החברתית. נראה כי נהג הקטר היה על המסילה הנכונה, שעליה היה אמור לנסוע. הרכבת המהירה, לעומת זאת, כוונה בטעות לאותו מסלול מה שגרם להתנגשות החזיתית. תאונת הרכבת בבית יהושע תאונת הרכבת בכורדני תאונת הרכבת בצריפין ערך זה הוא קצרמר בנושא טורקיה ובנושא אסונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולנטין יפימוביץ' שפירו

המונח "שפירו" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו שפירו (פירושונים). ולנטין יפימוביץ' שפירו (ברוסית: Валентин Ефимович Шапиро; ‏20 ביולי 1922 - 25 בספטמבר 1996) היה יהודי סובייטי שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כטייס בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נולד בעיר בתומי במשפחתו של איש צבא ששירת בחייל בקרת גבולות. סיים עשר כיתות שלאחריהם גויס לצבא האדום ב-1940 והתחיל ללמוד בבית הספר לטיסה של סטלינגרד. במסגרת השירות נודע לו כי אביו ששירת בגבול הבלטי של ברית המועצות נהרג עם תחילת הפלישה הגרמנית. במהלך לימודיו בבית הספר עבר אווקואציה איתו לקוסטאנאי באוגוסט 1942 אז גם נשלח לחזית. בספטמבר 1942 התחיל את שירותו בלהקת מטוסי עליונות אווירית המעוטרת ה-9 של האוגדה האווירית של טייסת עליונות אווירית מס' 268, בתוך ארמיית האוויר השמינית. בהמשך הועבר ללהקת מטוסי עליונות אווירית מס' 273 (בהמשך מספרו שונה ל-31) באותה האוגדה. ב-194 האוגדה שלו הועברה תחת פיקודה של ארמיית האוויר השנייה ואחר כך ארמיית האוויר החמישית. חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1943. לאחר שתי פציעות סיים את המלחמה בחזית האוקראינית השנייה בדרגת לייטננט בכיר לאחר 592 טיסות, ביניהם 455 לטיסות גילוי אויב, וב 48 קרבות אוויר הפיל 12 מטוסי לופטוואפה השונים תחילה על מטוס יאק-1 ובהמשך על יאק-9. ב-1950 סיים אקדמיית כוחות אוויר ובהמשך פיקד על להקת מטוסים. משנת 1978 יצא לגמלאות וחי במחוז באלאשיחה. נפטר ב-25 בספטמבר 1996. ב-15 במאי 1946 הוענק לו עיטור "גיבור ברית המועצות" על פעילותו במהלך המלחמה. תיאור הסיבה להענקת עיטור "גיבור ברית המועצות" באתר "גבורת העם" (ברוסית) דף עליו ב"יד עברי" (ברוסית) דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית) עיתון "פאקט" של אזור באלאשיחה מ-5 במאי 2006 (רוסית) רשימת הקרבות עם מיקומם הגאוגרפי ופרטים נוספים באתר "אלופי הפלות סובייטיים: 1936 - 1953
מנחם בן שמעון

רבי מנחם בן שמעון מפּוֹשְקְיֶרָה (בסביבות 1190, ד'תתק"ן) היה מדקדק ופרשן מקרא שעסק בפרשנות הפשט למקרא במאה ה-12. רבי מנחם חי בעיר פּוֹסְקְיֶיר (Posquières) שבחבל פרובאנס שבדרום צרפת, בסביבות שנת ד'תתק"ן בערך. הוא למד אצל רבי יוסף קמחי, אבי משפחת קמחי, שהתגורר בעיר נרבונה הסמוכה למקום מגוריו. כרבים מחכמי פרובנס, שהיו קרובים ברוחם ליהדות ספרד יותר מליהדות צרפת, גם רבי יוסף קמחי עסק רבות בדקדוק, ועל נושא זה נסובים חיבוריו "ספר זיכרון" ו"ספר הגלוי"; כן היה ממפרשי המקרא המרכזיים בתקופתו. כמורו, גם רבי מנחם עסק בשני תחומים אלו: הוא כתב פירוש על התנ"ך, בסביבות שנת ד'תתקנ"א, ואת דעותיו בדקדוק הוסיף כהגהות בתוך "ספר הגלוי" של רבו. מתוך פירושו לתנ"ך נותרו פירושיו לספר ירמיהו וספר יחזקאל. גישתו לתנ"ך בפירושיו היא על דרך הפשט המובהק; הוא מרחיק מאוד את פירושי האגדה למקראות. בנוסף, התרחק רבי מנחם מדרך הפילוסופיה שהייתה רווחת אז בפרובאנס. ייתכן שנטיות אלו הפכו את הפירוש לבלתי פופולרי ועל כן הוא נשכח במהלך השנים. בני דורו שהכירוהו ועסקו בתחומים המקבילים לו, האחים רבי משה קמחי ורד"ק בני רבי יוסף קמחי, אינם מזכירים כלל בפירושיהם את רבי מנחם בן שמעון, אולם רבי משה קמחי מוזכר בפירוש רבי מנחם ליחזקאל י"ז, ה'. בן אחיו של רבי מנחם בן שמעון, רבי משה מפרובאנס, עסק גם הוא בדקדוק, כדודו, והוא מחבר הספר הדקדוקי "שכל טוב", שיוחס בטעות לרבי משה קמחי. נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חיפה 1967, כרך שישי ערך רכ"ה. ראה אנציקלופדיה מקראית, כרך ח', עמוד 707. ראה אוצר הספרים, יצחק אייזיק בן יעקב, עמ' 583 סי' 670; שרי האלף, מנחם מנדל כשר, חלק שני עמוד תק"ל. על פי הוצאת הספר בקראקא, ה'תרנ"ד, על ידי בנימין מאיר, ובפרנקפורט, ה'תרפ"ז, על ידי אברהם רפאל מאיר. אין לבלבל ספר זה עם מדרש שכל טוב, שנתחבר במאה ה-12 על ידי רבי מנחם בר שלמה. על שמו פורסם הספר לראשונה בכתב העת Revue des Études Juives, כרך כ"ח שנת 1894 עמ' 212–227 וכרך כ"ט עמ' 100–110.
ריקנות

הריקנות מתוארת כתחושה מתעתעת, מכאיבה ומעיקה מאוד של "חוסר רגש" או חוסר אפקט, חוסר תחושה או חוסר תכלית. הגדרה נכונה יותר היא שזו משקפת מצב בו חוסר או חוסרים מסוימים בחייו של הסובל תופסים את מיקוד המחשבה והרגש שלו בצורה אובססיבית, לעיתים לא-מודעת. הריקנות לעיתים קרובות מלווה מצבים דיכאוניים, בדידות, ייאוש, או הפרעות נפשיות כגון אישיות גבולית או פוסט טראומה. היא עשויה למצוא ביטוי בסוגים שונים של פגיעה עצמית, ובמקרים קיצוניים אף בהתאבדות. הריקנות נוטה להיות מלווה בתחושת סבל רב, ניכור, אם זמנית או נרכשת, ולעיתים גם בשנאה עצמית. אנשים הנוטים להרגיש ריקנות בדרך כלל מגיעים מרקע משפחתי בעייתי. אם בכלל היה קיים גרעין משפחתי, התעלמו מצרכיהם, החשיבו אותם כ"סוג ב'", ניתוקים היו שכיחים, או שהייתה קיימת התעללות ממשית. תחושת ריקנות יכולה גם להיות זמנית, כתוצאה של פרידה, מוות של אדם קרוב, או שינויים משמעותיים אחרים בחייו של האדם כגון כישלון בהגשמת מטרה שהאדם התכונן אליה במשך זמן ממושך, ונתנה לו טעם לחיים, כמו נשירה ממסגרת לימודית נחשקת. הפסיכיאטר ויקטור פראנקל, הוגה שיטת הלוגותרפיה, סבר כי הריקנות היא שורש הבעיות של האדם המודרני. את הריקנות המודרנית שמאופיינת בתחושת עקרות וחוסר משמעות, והסימפטום הראשי שלה שעמום, הוא כינה בשם "ריק קיומי". לפי פרנקל שספרו המפורסם ביותר הוא "האדם מחפש משמעות", ברגע שהאדם ימלא לעצמו את הריק הפנימי שלו, וימצא משמעות לחייו בדבר שמחוצה לו, אליו יוכל להתכוון, ושלקראתו יוכל לחתור, ובו יוכל לשכוח את עצמו, הדבר יגלה את הווייתו האנושית האמיתית, ורוב הנוירוזות והבעיות שליוו אותו ייפתרו. במחשבה המדינית ריקנות מקושרת לעיתים לניהיליזם ואולי גם לאקזיסטנציאליזם. בתרבות ובאמנות ניתן למצוא התייחסות לריקנות אצל אמנים כמו פרנץ קפקא, ז'אן-פול סארטר ואלבר קאמי. סרט ידוע שסוקר את הריקנות בפרוורים בארצות הברית הוא אמריקן ביוטי משנת 1999. אדישות פסיכותרפיה ריקנות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון. "הזעקה הלא נשמעת למשמעות", עמ' 37 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלטפורמת פיתוח Low code

פלטפורמת פיתוח Low code (באנגלית: "Low-code development platform", או "LCDP". בעברית: "פיתוח מעוט קוד") היא סביבת עבודה למתכנתים לשם יצירת אפליקציות בעזרת ממשקים גרפיים וקונפיגורציות. זאת בנוסף על תכנות מסורתי, כלומר כתיבת קוד. הפלטפורמה עשויה להתמקד בעיצוב ופיתוח של סוג מסוים של יישומים כמו: מסדי נתונים, תהליכים עסקיים או יישומי רשת. פלטפורמות ה-low code יכולות לייצר אפליקציות מלאות או כמעט מלאות - שדורשות לתכנת בכתיבת קוד חלקים ספציפיים בתוכן. פיתוח ב-LCDP הוא פיתוח בקצב מהיר. היתרונות בפיתוח כזה הם בכמה ממדים: הניתוח, הפיתוח, כוח האדם וניהול הפרויקט. בכל אחד מאלה פלטפורמת ה-Low code מביאה תובנות שקהילת פיתוח התוכנה כבר הגיעה אליהן, לידי מימוש עכשווי. כלים כגון Mendix ו-OutSystems הן פלטפורמות פיתוח בלואו קוד. הן מהוות סביבת פיתוח עשירה ורחבה, אך בעיקר בת-הרחבה על ידי ממשקים קלים לשימוש, או הרחבה באמצעות שימוש ב-Online marketplace, בו קיימות הרחבות שאחרים פיתחו. בעידן מחשבי ה-Mainframe והשימוש במודל שרת-לקוח (Client-Server), קראו לכלים בתחום זה "מחוללי יישומים", או "שפות מהדור הרביעי". זאת משום ששפות אלה נבנו באמצעות שפות של הדור השלישי (C, Java ואחרות) ופעלו לא כשפות מקומפלות, אלא כמפרשים. בתחילת המאה ה-21, כלים אלה זכו לכינוי "Rapid Application Development". כלים אלה סבלו מאבולוציה שבעצם הפחיתה ממהירות הפיתוח ומהירות הביצועים. דורות של קומפיילרים הוחלפו במהירות, והצורך לתחזק כלי RAD ברמת עדכניות גבוהה מול הקומפיילרים החדשים, הפחית את הערכים המוספים שלהם. עם ההתקדמות הטכנולוגית, מה שפעם היה ה-Server Side עבר למחשוב ענן ומה שהיה ה-Client Side הוא כעת המחשב האישי, הטלפון החכם, או כל מכשיר המתחבר לענן. בעולם הענן, נושא הביצועים מטופל בקנה מידה אחר. אחת התוצאות המעניינות היא החזרה של כלי הפיתוח המהיר לשולחן. למעשה, כלי תשתית לפיתוח מהיר הפכו לאחד הטרנדים הלוהטים. בשנת 2014, IDC טבעה את המונח Low Code, תוך שהיא סוקרת את הצורך והפתרונות בתחום הפיתוח המהיר, ומאז זה השם המקובל בעולם. פלטפורמת פיתוח No Code תכנות חזותי ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אואנה לונג'סקו

אואנה לונג'סקו (ברומנית: Oana Lungescu; נולדה ב-29 ביוני 1958) היא עיתונאית ודוברת ממוצא רומני, בעלת אזרחות גרמנית. היא פעלה בבריטניה, גרמניה ובבלגיה, ככתבת בי בי סי בכירה, והחל משנת 2010 מכהנת כדוברת מזכ"ל נאט"ו. בהכשרתה היא מורה לאנגלית. לונג'סקו נולדה בבוקרשט, ב-1981 סיימה תואר בפילולוגיה באוניברסיטת בוקרשט בתחום השפה האנגלית והספרדית, מ-1981 ועד 1983 עבדה כמורה לאנגלית בבושטן. ב-1983 היא סירבה לשתף פעולה עם הסקוריטטה והארגון החל במעקב אחריה. בשנת 1981 אמה, רופאה, שמקורה בעיר קלוז' ושהצליחה יחד עם אביה לעזוב את רומניה הקומוניסטית והתיישבה בעיר פירזן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה המערבית. ב-1983 ביקשה לונג'סקו מהשלטונות דרכון על מנת לבקר אצל הוריה בחו"ל, כשאביה שהיה חולה. הבולשת הקומוניסטית, סקוריטטה, ניסתה לסחוט אותה ולהכריח אותה לשתף פעולה איתה, אבל לונג'סקו לא הסכימה לכך. אחרי מות אביה בשנת 1985 הורשתה לנסוע לגרמניה והיא נשארה שם כאזרחית גרמנית. בשנים 1985-1992 היא שימשה ככתבת במחלקה הרומנית של ה-BBC[1], אחר כך כעורכת, תחת השם "אנה מריה בוטה" . ב-1997 היא עברה לעבוד באגף "BBC World Service" ם ככתבת בבריסל וברלין. ב-2010 מונתה לדוברת נאט"ו על ידי מזכ"ל הארגון, אנדרס פוג ראסמוסן במקום ג'יימס אפאטוראי. היא המשיכה לכהן בתפקיד זה גם תחת יורשו. [2]
ניקולאוס צלמנדס

ניקולאוס צֶלֶמנדֶס (ביוונית: Νικόλαος Τσελεμεντές; ‏1 בינואר 1878 - 2 במרץ 1958) היה שף יווני שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 והטביע חותם על המטבח היווני המודרני. צלמנדס, בן למשפחה מן הכפר אקסאמבלה באי סיפנוס שבהאיים הקיקלאדיים, נולד וגדל באתונה, ובה סיים לימודי תיכון. בהתחלה עבד כפקיד במשרד של נוטריון ולאחר מכן הקדיש את חייו לאמנות הבישול. הוא עבד תחילה במסעדה ובמלון "אקטאון" של דודו בנאו פאלירו, רובע של פיראוס. אחרי השתלמות בטבחות למשך שנה בווינה התחיל לעבוד עבור שגרירויות זרות באתונה. התפרסם במיוחד אחרי שהוציא לאור החל משנת 1910 את המגזין "אודיגוס מאגיריקיס" ("מדריך לבישול"). הוא פרסם בו, בנוסף למתכונים, ידיעות על המטבח הבינלאומי, חדשות גסטרונומיות, ייעוץ לתזונה נכונה וכו'. בשנת 1919 הפך צלמנדס למנהל המלון "הרמס" (ארמיס) אולם כעבור שנה נסע לארצות הברית, בה עבד במסעדות יוקרתיות ובמקביל השתלם בתחום הבישול, הקונדיטוריה והדיאטנות. באפריל 1926 הוא פרסם את ספרו הידוע, העטיפה אדומה ואותיות זהב, "המדריך לבישול ולקונדיטוריה" (Οδηγός Μαγειρικής και Ζαχαροπλαστικής). ב-1932 שב צלמנדס ליוון, הקים בית ספר קטן לטבחות ולקונדיטוריה והוציא לאור ביוונית את ספר המתכונים המפורסם שלו, ספר הבישול המקיף הראשון בשפה היוונית, שהפך למזוהה עם שמו והופיע במשך העשורים ב-15 מהדורות רשמיות. ב-1950 פרסם באנגלית את הספר "Greek Cookery", ספר קלאסי בתחום המטבח היווני בעולם. צלמנדס הושפע מהמטבח הצרפתי ותרם למודרניזציה של המטבח היווני. לטעמו המטבח היווני הפך במאות השנים האחרונות למזרחי מדי, בהשפעת המטבח הטורקי ועל כן חשב לנכון להעשיר אותו עם יסודות אירופאים. הודות לספריו אימצו עקרות הבית ביוון מאכלים בינלאומיים כמו הרוטב בשמל, הפירוז'קי והבויאבז. צלמנדס הרבה להשתמש בחמאת בקר ובג'לטין. נהג להשתמש יותר בחמאת בקר מאשר בשמן זית והירבה להשתמש בג'לטין לצורך הכנת רגל קרושה ומאכלי בשר אחרים, קינוחי ג'לי וסלטי פירות. גישה קוסמופוליטית זו של צלמנדס עוררה גם תגובות ביקורתיות חריפות נגדו כשהוא הואשם על ידי שפים יוונים כי "עיוות" את המטבח היווני. צלמנדס הלך לעולמו ב-1958 באתונה. Jonathan Reynolds Food; Greek revival, באתר הניו יורק טיימס, 4 באפריל 2014 באתר pronews,‏ 11 במרץ 2016 כתבת הספד בעיתון "אי אלפתריה", 5 במרץ 1958 (ביוונית) כתבה של Judith Weinraub ב-Washington Post החזרה לקלאסיקה, 11 באפריל 2004 J.Reynolds 2014 אגלאיה קרמזי, מצוטטת ב-Judith Weinraub 2004 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאוס צלמנדס".
קורוב

קורוב (פולנית: Kurów, ‏האזנה‏Ⓘ‏, יידיש: קאראוו, קאריוו, קארוב, קאריב, נהגה קוּרֶב) הוא כפר בן 2,811 תושבים הנמצא בדרום-מזרח פולין. הוא יושב על גדות נהר קורובקה, בין פולאבי ולובלין. קורוב משמש כבירת גמינה (סוג של תחום שיפוט בפולין) נפרדת במחוז פולאווי בפרובינציית לובלין. בין האתרים בכפר יש כנסייה מתקופת הרנסאנס (אשר שופצה ב-1692) עם פסלים מאת סנטי גוצ'י. הגנרל וויצ'ך ירוזלסקי, מנהיג פולין בסוף עידן הקומוניזם, נולד בכפר זה. בין השנים 1431 ו-1442 זכה הכפר בזכויות של עיר על בסיס חוק מגדבורג. בתור עיירה פרטית הפך הכפר למרכז הסחר במזון באזור. כמו כן, הוקמו שם תעשיות פרווה ועורות. במאה ה-16 הייתה לאחד ממרכזי זרם הקלוויניזם לאחר שרבים מחברי האחים הפולנים התיישבו שם. לאורך זמן עברו רוב תושבי העיר לדת האריאניזם. [דרוש מקור] מאז הייתה ההיסטוריה של קורוב דומה לזו של שאר כפרי האזור. ב-1795 היא סופחה בידי אוסטריה אחרי חלוקת פולין, וב-1809 הייתה לחלק מדוכסות ורשה ומאוחר יותר, ב-1815 לחלק מפולין הקונגרסאית. בפברואר 1831, בימי "מרד נובמבר", כוחות פולנים בפיקודו של הגנרל יוזף דוורניצקי הביסו יחידות רוסיות בקרב קורוב. ב-1870, אחרי "מרד ינואר", נלקחו זכויות העיר מקורוב ומאז לא הוחזרו. היא הייתה שוב לחלק מפולין העצמאית מאז 1918. בתחילת מלחמת העולם השנייה, ב-9 בספטמבר 1939, הופצץ הכפר בידי הלופטוופה הגרמני. בין המטרות שהושמדו היה גם בית חולים אזרחי שסומן בבירור עם צלבים אדומים. יהודים התיישבו בקורוב במאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 בנו ביישוב בית כנסת וקידשו בו בית עלמין. בעת גזירות ת"ח ות"ט באמצע המאה ה-17 נפגעה הקהילה אנושות. רק בסוף המאה ה-18 התאוששה הקהילה, ובמהלך המאה ה-19 גדלה מאוד. מסוף המאה ה-18 הפך היישוב למרכז חסידי אזורי, ובין היתר, פעלו בו רבי שמואל מקארוב ורבי נח מקארוב. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,200 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך קיום בתי ספר מרשתות בית יעקב, יבנה ותרבות. בתחילת מלחמת העולם השנייה נמלטו מהכפר כ-200 משפחות יהודיות. עם כיבוש היישוב על ידי הגרמנים ב-15 בספטמבר 1939, החלו אלו להחרים את רכוש יהודיו, ולחטוף אותם לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ומעת לעת הגיעו אליו אנשי ס"ס, וביצעו מעשי רצח בקרב יהודיו. בפברואר 1942 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו שררו רעב ומגפות. ב-8 באפריל 1942 חוסל הגטו המקומי, כאשר גרמנים ואוקראינים הצעידו את כל יושביו לגטו קונסקובולה, תוך רצח כעשרים איש במהלך הצעדה. משם שולחו כעבור חודש למחנה ההשמדה סוביבור. לאחר מכן, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים ביישוב, והוציאו להורג 27 יהודים שאיתרו. כ-30 יהודים נוספים, שהוחזקו במחנה עבודה ביישוב, נרצחו ב-10 בנובמבר 1942. מספר מיהודי הכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה חברו ליחידות פרטיזנים. אתר האינטרנט הרשמי של קורוב קורוב (Kurów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת קאריוו, בספריית העיר ניו יורק ספר יזכור קהילת קאריוו (אורכב 11.06.2020 בארכיון Wayback Machine), בעריכת משה גרוסמן במרכז לספרי יידיש קורוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קורוב", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, קורוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 665–667), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קורוב (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
אלנה בססקו

אלנה בססקו (ברומנית: Elena Băsescu; נולדה ב-24 באפריל 1980) היא פוליטיקאית רומנייה וחברת הפרלמנט האירופי בשנים 2009 - 2014. בססקו נולדה בקונסטנצה שברומניה, למריה וטראיאן בססקו, נשיא רומניה בשנים 2004–2014. בססקו היא בוגרת תואר בכלכלה ודוגמנית בעברה. בתחילת דרכה הפוליטית, כיהנה בססקו בתפקיד מזכירת אגף הצעירים במפלגה הליברל-דמוקרטית. בבחירות לפרלמנט האירופי מטעם ממשלת רומניה, היא החליטה להתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית ליברלית, בה חבר אביה, אך היא נדחתה על ידי המפלגה, עקב כך החלה להתמודד כמתמודדת עצמאית, במהלך התמודדותה היא צברה פופולריות במדינתה על פי סקר דעת קהל. במהלך מסע הבחירות שלה התעוררה מחלוקת, כאשר הביעה את תמיכתה בחוקיות של מריחואנה. למרות זאת, היא נבחרה ובאותה שנה החלה לכהן כחברה בפרלמנט. בעקבות בחירתה הואשמה בנפוטיזם על ידי גורמים שונים. היא זכתה לסיקור נרחב על ידי אמצעי התקשורת במדינה וביחס מזלזל, העיתונאית אואנה לונג'סקו תיארה אותה כ"ידוענית סקסית", המתעניינית יותר במסיבות, (parties) מאשר במפלגות פוליטיות (party politics), אליסון מטלר, כתבת ה-Associated Press תיארה אותה כ"בובת ברבי מנופחת". בשנת 2020 החלה להשתתף בתוכנית המציאות הזמר במסכה רומניה בתור החד קרן והודחה חמישית. מדיה וקבצים בנושא אלנה בססקו בוויקישיתוף אלנה בססקו באתר האיחוד האירופי בתו של נשיא רומניה מתמודדת לפרלמנט האירופי, באתר ynet, 31 במרץ 2009 Associated Press: Elena Băsescu, ?păpuşa Barbie?."De astfel de oameni are nevoie Parlamentul European?" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדריס וילקס

אנדריס וילקס (בלטבית: Andris Vilks; נולד ב-16 במאי 1957) הוא פילולוג לטבי. וילקס נולד בריגה, לטביה. ב-1957 הוא סיים את לימודיו בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת לטביה. ב-1978 החל לעבוד בספריית המדינה של לטביה שהייתה אז חלק מברית המועצות, שם עבד במשך השנים במספר מחלקות ובין היתר מחלקת כתבי יד, ב-1989 מונה למנהל הספרייה שלאחר מכן עם קבלת העצמאות של לטביה נהפכה לספרייה הלאומית. מ-1998 ועד 2002 כיהן כיושב ראש מועצת התרבות הלאומית של משרד התרבות הלטבי ועבד גם באגודת הספריות של המדינות הבלטיות, הוא משמש גם כחבר במועצת המנהלים של מספר ארגונים ובין היתר האגודה האירופאית לחקר ספריות, הוא משמש גם כנשיא הוועדה הלטבית של ארגון אונסק"ו. מדיה וקבצים בנושא אנדריס וילקס בוויקישיתוף Director | National Library of Latvia, www.lnb.lv Andris Vilks: The survival of books would be jeopardized, if only market rules applied. – Library (באנגלית) UNESCO Latvijas Nacionālās komisijas prezidents Andris Vilks intervijā par UNESCO programmu „Pasaules atmiņa” :: UNESCO Latvijas Nacionālā komisija, www.unesco.lv ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.