laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסיי סטפנוב

אלכסיי סטפנוב (ברוסית: Алексей Степанов;‏ 6 במאי 1858 – 5 באוקטובר 1923) היה צייר ז'אנר, מאייר ומורה לאמנות רוסי. הוא היה חבר בנודדים ומייסד "איגוד האמנים הרוסים". אביו, שהיה ממשפחת אצולה, שירת כקצין במלחמת קרים. אמו נפטרה זמן לא רב לאחר לידתו, ואביו טיפל בו עד-1863, אז הוא נלקח לבית יתומים במוסקבה שהיה מיועד לילדי משפחות צבאיות שהיה ממוקם באחוזה שהייתה בעבר בבעלות הרוזן אלכסיי רזומובסקי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הממלכתי, סטפאנוב נכנס למכון המדידות של קונסטנטין וסיים את לימודיו כמודד רשמי בשנת 1879. בין השנים 1880 ל-1883, הוא לקח שיעורים שניתנו על ידי אילריון פריאנישניקוב ויבגרף סורוקין בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. בהיותו שם, הוא ערך היכרות עם ליאוניד סבנייב, שערך את כתב העת Природа и Охота ("טבע וציד"), שעבורו סיפק סטפנוב למעלה ממאה רישומים מ-1883 עד 1895. בשנת 1888, הוא החל להציג עם הנודדים, ובשנה שלאחר מכן, ציורו "עדר איילים" נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב. באותה תקופה הוא הפך למרצה ב"בית הספר לאמנויות יפות" שהופעל על ידי האדריכל אנטולי גונסט. זמן קצר לאחר מכן, ולנטין סרוב הזמין אותו ללמד בבית הספר לציור במוסקבה. מאוחר יותר הוא קיבל תואר פרופסור ונשאר שם עד 1918. בין תלמידיו הבולטים היו סרגיי גרסימוב, בוריס איוגנסון, פאבל קורין ולאונרד טורז'נסקי. ב-1894 ליווה את אספן האמנות ניקולאי מדינצב (1841–1904) ואת משפחתו למסע באירופה, בביקור בגרמניה, בצפון איטליה ובצרפת, שם הושפע מהאימפרסיוניסטים. בשנה שלאחר מכן נשא לאישה את בתו של מדינצב, לודמילה. ב-1903 הוא היה חלק מהקבוצה שעזבה את הנודדים כדי ליצור את "איחוד האמנים הרוסים". שנתיים לאחר מכן קיבל את התואר "אקדמי" מהאקדמיה הקיסרית לאמנויות על ציורו "ברכות בוקר". מ-1906 עד 1914, הוא בילה את הקיץ שלו באחוזתו בנפת טבר. לאחר 1920 חלה במחלה קשה, אך המשיך לעבוד. אחד מציוריו האחרונים ״התנופה״ נרכש על ידי מוזיאון קרנגי של פיטסבורג. הנדנדה עדר איילים ברכות הבוקר מדיה וקבצים בנושא אלכסיי סטפנוב בוויקישיתוף אלכסיי סטפנוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Vladislav Artemov, Алексей Степанов (Masters of Painting series), Белый город, 2004 Olga Lavrova, Алексей Степанович Степанов: 1858 - 1923, Изд. Искусство, 1973 Kenneth, Alexei Stepanov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Art-каталог: живопись и графика - художник - Степанов Алексей Степанович (1858-1923), www.art-catalog.ru
מנחם מקובר

הרב מנחם מקובר הוא רב מכללת אמונה, ראש המדרשה לידע המקדש, ראש ארגון והראנו בבניינו, חוקר המקדש, מרצה במכללת מורשת יעקב, ומחבר ספרים בנושא המשכן, בתי המקדש והר הבית. הרב מנחם מקובר גדל ברמת גן, ולמד בתיכון עירוני ט' בתל אביב בגיל 17 חזר בתשובה ולאחר מכן החל ללמוד בישיבת מרכז הרב. מאוחר יותר למד בכולל בעיר העתיקה, דרכו התחבר למכון המקדש. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים החל הרב מקובר לעסוק בלימוד, הוראה וכתיבה בנושאי המקדש. במשך עשר שנים ניהל את מכון המקדש. מעודד עלייה להר הבית, בנה את הדגם הגדול בעולם של בית המקדש השלישי והציב דגם שלו במיני ישראל. עוסק גם בתורת הנסתר, אותה למד בין היתר מהרב יצחק גינזבורג, הרב מאיר יהודה גץ והרב רפאל משה לוריא, מעביר שיעורים וכותב ספרים בנושא. הרב מקובר מתגורר בשילה. סדרת 'אוצר תורת המקדש' - סדרת ספרים המתארת את המקדש וכליו. בין הספרים בסדרה: אוצר הבית הראשון - המקדש וכליו - מבנה תולדות ומדרש, אוצר הבית השני, אוצר הבית השלישי, אוצר תורת הקורבנות, אוצר המשכן. קל"ח פתחי חכמה לרמח"ל - ערוך והמבואר. אדיר במרום לרמח"ל - ערוך והמבואר. בסוד פרדס הרימונים - מבואות לתורת הסוד של הרמ"ק- שני חלקים. בסוד עץ החיים - תורת האריז''ל בהתבוננות פנימית, לאור משנת הרמח"ל, הפתחי שערים, הלשם והחסידות. לשם שבו ואחלמה - הקדמות ושערים הערוך והמבואר. בית הבחירה לרמב''ם מבואר - עם הרחבות ואיורים. בסוד תורת הלשם- מבואות לתורת הסוד של בעל הלשם, שבו ואחלמה. מנחם מקובר, דף שער בספרייה הלאומית כל הכתבות על הרב מנחם_מקובר, באתר ערוץ 7 חב"ד | שיחת השבוע 1020 | החיפוש הוביל לתודעת המקדש, באתר www.chabad.org.il הרב מנחם מקובר, הסוד שירד אלי קבר, באתר ערוץ 7, ‏2021-04-05 מני, ראיון מרתק: "מי שחי את הבית השלישי זוכה לחיות בעולם מרומם", באתר חב"ד אינפו, ‏2021-07-15 עיתון כפר חב"ד גיליון מס' 1917, עמ' 28
קופה אמריקה נשים 1998

קופה אמריקה נשים 1998 (נקראה אז: אליפות דרום אמריקה בכדורגל נשים 1998, בספרדית: Campeonato Sudamericano de Fútbol Femenino 1998) הוא הטורניר השלישי של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך בארגנטינה והתקיים מ-1 במרץ עד ה-15 במרץ 1998. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 1999, שנערך שנה לאחר מכן בארצות הברית. שתי הנבחרות הראשונות מכל אחד משני הבתים עלו לשלב חצי הגמר, בו שיחקו בהצלבה, כלומר הקבוצה שסיימה במקום הראשון בבית שיחקה מול הקבוצה שסיימה שנייה בבית המקביל וההפך. במשחק הגמר נפגשו המארחת ארגנטינה וברזיל - האלופה המכהנת. בסיום המשחק, שנערך במאר דל פלאטה מול 2,500 צופים, ניצחה ברזיל 1-7 וזכתה בטורניר בפעם השלישית ברציפות. בעקבות הזכייה, העפילה ברזיל ישירות לגביע העולם כנציגת CONMEBOL, ואילו ארגנטינה שסיימה במקום השני נשלחה לשני משחקים בשיטת בית-חוץ נגד מקסיקו על הכרטיס הנוסף לטורניר. בסיום משחקים אלו, נוצחה ארגנטינה 6-3 והפסידה את המקום בגביע העולם.
אביטל דבורי

אביטל דבורי (נולדה ב-1974) היא במאית תיאטרון, ליצנית רפואית ובובנאית ישראלית. למדה בתל אביב, חיפה, ירושלים, לונדון, וברצלונה. בעלת תואר שני באומנות מטעם בית הספר המרכזי לדיבור ודרמה בלונדון(אנ') עם התמחות בתיאטרון בובות ותיאטרון פיזי. דבורי יוצרת בישראל מופעי במה רב תחומיים מאז 2001, ומשלבת ביצירותיה סגנונות שונים כמו קרקס, בובות וחפצים. מאז 2002 דבורי היא ליצנית רפואית בפרויקט "רופאי חלום - ליצנות בשירות הרפואה" ועובדת באופן קבוע בבתי החולים העמק בעפולה ומאיר בכפר סבא. במסגרת עבודתה פיתחה שיטה ייחודית של עבודה עם צעצועים ובובות בבתי חולים, ועבודת הגמר שלה לתואר שני באוניברסיטת חיפה ב-2015 הייתה בנושא "התפתחותה של ליצנות רפואית בישראל: המקרה של קבוצת "רופאי חלום". בשנת 2018 זכתה בפרס על מחקרה עם פרופ' אריאל קורן "מבנים של אינטראקציות בין הליצנים, המטופלים והרופאים". כיום מנחה דבורי סדנאות של תיאטרון בובות וליצנות רפואית ברחבי העולם ומלמדת בבית הספר לתיאטרון בובות בחולון. איך בטעות - מופע של קבוצת "דדלוס" (אביטל דבורי, אלית ובר, שרון מייבסקי) זוכת פרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים 2001 טרנקילה - יצירה תיאטרונית למבוגרים המשלבת קרקס אווירי, בובות וליצנות. זוכת פרס יוצרים בפסטיבל עכו 2007 ופרס השפה הבימתית בקיפוד הזהב 2008 המעבדה של גברת סטראגה - תיאטרון בובות ברחוב בביצוע אורית לייבוביץ'-נוביץ' ורויטל גריך, בבימוי אביטל דבורי. ההצגה זכתה בפרס חביבת הקהל ב-פסטיבל בת-ים הבינלאומי לתיאטרון ואומנות רחוב 2009 אמאל'ה - הצגת יחיד של תיאטרון בובות עכשווי למבוגרים, ללא מילים. עלתה במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בחולון 2010 הריקוד של פלורה - תיאטרון בובות עכשווי למבוגרים בלבד, ללא מילים. ההצגה זכתה ב-4 פרסים בינלאומיים ב-2013 ו-2014 הרפתקה במחלקה - הצגה לכל המשפחה. תיאטרון בובות וחפצים. הופק במסגרת 'עידוד יצירה ישראלית מקורית' של מרכז תיאטרון בובות עבור הפסטיבל הבינלאומי ה-22 לתיאטרון בובות בחולון חלומות באוויר - תיאטרון קרקס לילדים, 2015 המסע אל הצליל הקסום - הצגה לילדים בהשראת הסיפור ”תיבת הצלילים” מאת מירי פארי, 2016 דבורי היא אם לשניים. אתר האינטרנט הרשמי של אביטל דבורי אביטל דבורי, סרטונים בערוץ היוטיוב אביטל דבורי באתר ארגון היוצרים העצמאיים אי"ב אביטל דבורי, אני ליצנית רפואית, ו"תופעת הליצנים" מפחידה אותי, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2017 אביטל דבורי, ליצנית רפואית במרכז רפואי העמק, ביצוע בדיקות רנטגן לילדים בתוכניתו של פרופ' רפי קרסו, נבדק ב-2022-08-04 Simply-Smart, 27.10 | בובות וחפצים במרחב הרפואי, באתר www.puppetcenter.co.il התפתחותה של ליצנות רפואית בישראל: המקרה של קבוצת "רופאי חלום" / אביטל דבורי | עבודת מחקר | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il חדשות שערי צדק, חמישה מענקים ל"רופאי חלום" - ליצנים הרפואיים, תחום שהפך בשנים האחרונות למקצוע לכל דבר, הנלמד באקדמיה ופועל על פי תורה סדורה ומוכחת., באתר www.szmc.org.il איתמר אייכנר, קשר הצחוק הסיני, באתר "ידיעות אחרונות", 9 באוגוסט 2016 רוני נלקין, איך בטעות: קבוצת דדלוס/תאטרון הקרון: רעיון, עיצוב, חלל ובובות - אלית ובר, בימוי - אביטל דבורי, אלית ובר, סל תרבות ארצי - משרד החינוך והתרבות, 2006. (בiw) טרנקילה, באתר www.accofestival.co.il תיאטרון - המעבדה של גברת סטראגה, באתר www.habama.co.il יוֹסִי רן, אמא'לה – אביטל דבורי, באתר תרבות הפנאי, ‏2010-07-24 הריקוד של פלורה - דה ז’ה וו, באתר www.de-ja-vu.co.il פסטיבלים - אביטל דבורי: בובות עם מדחום, באתר www.habama.co.il חלומות באויר | הזמנת כרטיסים, באתר ticks.co.il המסע אל הצליל הקסום, באתר thecuckootheater
סרגיי סולומקו

סרגיי סולומקו (ברוסית: Сергей Соломко;‏ 22 באוגוסט 1867 – 2 בפברואר 1928) היה צייר אקוורל ומאייר רוסי. הוא היה בנו של קולונל (לימים, מייג'ור-גנרל) סרגיי סולומקו (1835–1897) שהועסק בשירותו של הדוכס הגדול קונסטנטין ניקולייביץ', והוא גדל בארמון קונסטנטינובסקי. מצד אביו, אבותיו היו קוזאקים בגדוד נז'ין. מצד אמו, הוא היה מהאצילים הרוסים ממשפחת זנודבורוב. מ-1883 עד 1887, הוא למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ולאחר מכן, במשך שנה, ביקר בשיעורים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות.[2] בתקופה זו, הוא החל לעבוד כמאייר במגזינים. עבודתו הידועה הראשונה הייתה עבור Север ("צפון") כתב עת ספרותי שבועי שהחל לצאת לאור ב-1888. זמן קצר לאחר מכן, הוא הועסק ב-Нива ("גריינפילד"), שהיה המגזין הפופולרי ביותר ברוסיה בסוף ה-19. הוא גם עבד עבור Мир искусства ("עולם האמנות" ) ובכתב עת סאטירי בשם Шут ("השוטה"). בשנות ה-90 עבד עבור אלכסיי סובורין, וסיפק איורים ליצירות של פושקין, צ'כוב ולרמונטוב. ב-1901 הוא היה אחד מכמה אמנים שאיירו מהדורה מיוחדת של "נשמות מתות" מאת ניקולאי גוגול, בהוצאת אדולף מרקס. הוא גם עיצב כרזות תיאטרון וסדרה פופולרית של גלויות המתארות את רוסיה הישנה, בהוצאת Maison Lapine מפריז. לאחר 1900, הפופולריות שלו הובילה אותו לנסות את כוחו במגוון רחב יותר של פרויקטי עיצוב. הוא יצר דגמים עבור מפעל הפורצלן הקיסרי ועבד עם בית פברז'ה. בשנת 1903, עבור הנשף המפורסם בארמון החורף, הוא התייעץ עם מומחים ויצר סקיצות לתלבושות היסטוריות. האורחים בנשף שילמו עבורם הון תועפות, שכן רבים מהם נעשו עם תכשיטים אמיתיים. מאוחר יותר יצא לאור אלבום מתנות במהדורה מוגבלת ובו צילומי המשתתפים, ובו "תרומות" לטובת החיילים הרוסיים במזרח הרחוק. חלק מהתלבושות המקוריות הוצגו במוזיאון הארמיטאז' בשנת 2003. ב-1910 עבר לפריז, אך המשיך להציג ברוסיה ולתרום למגזינים הרוסיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בהנחיית "הוועדה לאיסוף ואחסון שלל המלחמה", הוא צייר דיוקנאות של קציני חיל המשלוח הרוסי בצרפת לצורך שימוש בסופו של דבר במוזיאון המלחמה. לאחר המהפכה, הוא סבל מחוסר אהדה של הממשלה החדשה, הפך לגולה מרצון בצרפת, והחל לעבוד עם אלה שעזבו את רוסיה לאחר המהפיכה. בהסתמך על הניסיון הקודם שלו בעיצוב תלבושות, הוא יצר תלבושות עבור הרקדניות מתילדה קשסינסקה ואנה פבלובה. הוא גם יצר איורים לספרים של סופרים צרפתים, ביניהם אמיל גבהרט, ארנסט רנן ואלברט סמיין. ב-1921 הוא השתתף בתערוכה שהעלו גולים מהאקדמיה הקיסרית לשעבר לאמנויות. ארבע שנים לאחר מכן, הוא עזר להקים את "המכון הרוסי לאמנות ותעשייה". הוא חלה במחלה קשה זמן לא רב לאחר מכן, ומת בבית אבות עבור מהגרים רוסיים, מדרום לפריז. במהלך התקופה הסובייטית, הוא ספג ביקורת על עבודותיו "כדקדנס" ו"וולגריות בורגנית". בשנות ה-90 התחדש העניין ביצירתו. הוא מוערך במיוחד בזכות התיאורים המדויקים והמפורטים של התרבות הרוסית הישנה. מדיה וקבצים בנושא סרגיי סולומקו בוויקישיתוף סרגיי סולומקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Искусство и архитектура русского зарубежья - СОЛОМКО Сергей Сергеевич, artrz.ru Kenneth, Sergei Solomko, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Images from Russia's Last Imperial Ball Digitized by Hoover Archives, Hoover Institution (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סרגיי סולומקו".
גו-סט

גו-סט (באנגלית: Go-Set) היה עיתון מוזיקת הפופ אוסטרלי, שפורסם מדי שבוע בין 2 בפברואר 1966 ל-24 באוגוסט 1974. העיתון נוסד במלבורן על ידי פיליפ פרייזר, פיטר רפאל וטוני שאובל. העיתון, אשר תואר כ-"תנ"ך של מוזיקת הפופ", הציג את מצעדי המוזיקה הלאומיים הראשונים של שירי ואלבומי הפופ באוסטרליה. ממרץ 1966, העיתון פרסם מדי שבוע את 40 הסינגלים המובילים של תחנת הרדיו 3UZ עבור מלבורן ואת King 40 של 2SM עבור סידני. טבלת 40 הסינגלים הלאומיים הופיעה לראשונה ב-5 באוקטובר 1966 לצד 15 המובילים מתחנות הרדיו 2SM‏, 3UZ ו-4BC בבריסביין, 5AD באדלייד ו-6KY בפרת'. מאז פברואר 1967, מצעד המוזיקה הלאומי חובר על ידי אד נימרוול (אנ'). העיתון החל לפרסם את מצעד האלבומים השבועי הלאומי הראשון של אוסטרליה ב-23 במאי 1970. במאי 1974, פורסם לראשונה Kent Music Report על ידי ההיסטוריון דייוויד קנט (אנ'), שנהיה למצעד הלאומי הרשמי באוסטרליה. העיתון המשיך לפרסם את מצעדי המוזיקה עד לפירוקו של העיתון ב-24 באוגוסט 1974. Barry McKay (2006). "Where to find publicly available copies of Go-Set". Pop Archives. אורכב מ-המקור ב-2021-03-26. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite web}}: (עזרה) David Martin Kent (בספטמבר 2002). The place of Go-Set in rock and pop music culture in Australia, 1966 to 1974 (PDF). University of Canberra (MA). Canberra, A.C.T. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 בספטמבר 2015. {{cite thesis}}: (עזרה) NOTE: This PDF is 282 pages. Jeff Jenkins; Molly Meldrum (2007). "Go-Set - The pioneering pop paper". Molly Meldrum presents 50 years of rock in Australia. Melbourne: Wilkinson Publishing. pp. 22–31. ISBN 978-1-921332-11-1. ארכיון מ-2009-06-24. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite book}}: (עזרה) Kent, David M. (2000). "Go-Set: Life and Death of an Australian Pop Magazine". ארכיון מ-2017-08-05. נבדק ב-28 באוגוסט 2008. {{cite web}}: (עזרה) Jeffrey Turnbul. "Go-Set Australian Chart Website: What was Go-Set". אורכב מ-המקור ב-23 בספטמבר 2018. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite web}}: (עזרה) (תיזה). {{cite thesis}}: חסר או ריק |title= (עזרה) NOTE: This PDF is 282 pages. "Go-Set Australian charts - 5 October 1966". Pop Archives. אורכב מ-המקור ב-14 במאי 2013. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Go-Set Australian charts - 23 May 1970". Pop Archives. אורכב מ-המקור ב-26 בספטמבר 2011. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Go-Set Australian charts - 24 August 1974". Pop Archives. אורכב מ-המקור ב-2021-02-18. נבדק ב-27 במרץ 2009. {{cite web}}: (עזרה)
אורית ליבוביץ נוביץ

אורית ליבוביץ' נוביץ (נולדה ב-29 ביוני 1959) היא בובנאית, מאיירת וצלמת ישראלית. למדה בתיכון תלמה ילין, ובהמשך למדה צילום בבצלאל, ו-3 שנים בבית הספר לתיאטרון בובות בחולון. מאז 2004 יוצרת בובות לתיאטרון ולהצגות רחוב. ב-2010 השתתפה בפסטיבל תיאטרון הבובות הבינלאומי בשרלוויל-מזייר. ידועה בעיקר בזכות הבובה "אמיליה", בובת תיאטרון בגודל טבעי של אישה בת 86, שיצרה בשנת 2015 עבור ההצגה "התיאטרון של אמיליה" שהוצגה בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים, ומאז כיכבה בתערוכה ומתחזקת עמוד אינסטגרם. מיצב – תערוכת צילומים בגלריה ארטיפקט בתל אביב, 1987 נימוסים והליכות על פי חנה בבלי – איורים לספר בעריכתה של תמי לנצוט על פי רשימות בכתב יד של חנה בבלי. הוצאת ליתם מנרס, 1995 מגרב עד ערב – ספר ילדים בהוצאת תמוז, 1999 טרנקילה – עיצוב ובניית בובות להצגה זוכת פרס יוצרים בפסטיבל עכו 2007 ופרס השפה הבימתית בקיפוד הזהב 2008 בבימויה של אביטל דבורי תופר החלומות – הצגת ילדים בהשראת "זולל החלומות הקטן", מאת מיכאל אנדה. תיאטרון חיפה, 2013 הריקוד של פלורה – משחק והפעלת בובות בהצגה של הבמאית אביטל דבורי. צוותא, 2013 גולמיות – הומאז' ללואיז בורז'ואה בבימויה של גליה פרדקין. תיאטרון תמונע, 2018 אמיליה, יומן מצולם – תערוכת צילומים במרכז תיאטרון בובות חולון, 2022 סיפור מנייר – הצגה עם יהונתן רון בפסטיבל הבינלאומי ה-24 לתיאטרון בובות בחולון, 2022 נשואה למשה נוביץ, אם לשלושה וסבתא לנכדה. מתגוררת ברמת גן. אתר האינטרנט הרשמי של אורית ליבוביץ נוביץ אורית ליבוביץ נוביץ, ברשת החברתית פייסבוק יעל גרטי, לאשה, להמציא את אמיליה: הכירו את בובת הספוג בת ה-86 שתשגע אתכם, באתר ynet, 24 בפברואר 2022 בת 86, כוכבת רשת: אמיליה מגיעה עם האמבטיה לגן המוזיאון בחולון, באתר mynetholon, ‏2022-02-07 Emilia.gotman /אמיליה גוטמן, באתר www.instagram.com מוזיאון ישראל מרכז מידע לאמנות ישראלית - תערוכות: ליבוביץ נוביץ, אורית, באתר museum.imj.org.il פרטי כותר - שאלה של נימוס : נימוסים והליכות על פי חנה בבלי, באתר binyamina.library.org.il הסופר אורית ליבוביץ' נוביץ', באתר סימניה טרנקילה, באתר www.accofestival.co.il תיאטרון חיפה מציג את "תופר החלומות" | גמלאים, באתר www.hadiscontaim.co.il marthayodaat, לא לילדים בלבד, באתר מרתה יודעת, ‏2013-04-25 גולמיות, באתר www.tmu-na.org.il פסטיבלים – "בובות זה החופש המוחלט", באתר www.habama.co.il
חנניה (שיר של חנן בן ארי)

"חנניה" הוא סינגל של חנן בן ארי שכתב, הלחין ושר על סבו חנניה שנפטר ועל שמו הוא נקרא. השיר יצא לאור ב-26 ביוני 2022 כשאת השיר המקורי ביצע בהופעה חיה. בנוסף להופעה בה ביצע את השיר המקורי הוא ביצע את השיר בעוד הופעות חיות לפני ואחרי הוצאת השיר. חנניה - השיר הרשמי, סרטון בערוץ "Hanan Ben Aric", באתר יוטיוב (אורך: 03:32) חנניה - הקליפ הרשמי, סרטון בערוץ "חנן בן ארי הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:47) חנניה - הרמיקס הרשמי, סרטון בערוץ "Hanan Ben Ari", באתר יוטיוב (אורך: 02:49) חנניה-ביצוע לייב חנניה live 2022, בביצוע חנן בן ארי, סרטון בערוץ "Hanan Ben Ari Official חנן בן ארי הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 3:30), 22 בספטמבר 2022 השיר של חנן בן ארי על סבא חנניה סוף סוף נחשף: "הלוואי אהיה כמותו", באתר כיפה, 26 ביוני 2022 וואלה תרבות‏, הלוואי אהיה כמותו": חנן בן ארי מוציא שיר חדש שמוקדש לסבא חנניה, באתר וואלה, 26 ביוני 2022 לדף השיר באתר הספרייה הלאומית מדיה פורסט, ‏9 ביולי 2022
קרחון ויטל

קרחון ויטל (באנגלית: Whittle Glacier) הוא קרחון הזורם צפונית-מזרחית למפרץ קולבוקורסס. הקרחון הופך להיות קרחון לשון שאורכו 11 קילומטרים, צפונית-מערבית לקרחון ויליאמסון. הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה (Operation Highjump), שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1946–1947. שמו של קרחון הלשון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית. הקרחון קרוי על שם דוקטור ג'יי. אס. ויטל (J.S. Whittle), ששירת כעוזר מנתח על הסלופ ונסנס (Vincennes), במהלך מסעה במסגרת משלחת החקר מטעם ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
קרחון הלשון ויטל

קרחון הלשון ויטל או הלשון הקרחונית ויטל (באנגלית: Whittle Glacier Tongue) הוא קרחון לשון הבולט לכיוון הים אל מפרץ קולבוקורסס. שמו של קרחון הלשון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית, בהתבסס על שמו של קרחון ויטל, הזורם אל קרחון הלשון. קרחון ויטל קרוי על שם דוקטור ג'יי. אס. ויטל (J.S. Whittle), ששירת כעוזר מנתח על הסלופ ונסנס (Vincennes), במהלך מסעה במסגרת משלחת החקר מטעם ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס.
המספד בירושלים

האם התכוונתם ל... נבואת המספד בירושלים – נבואה של זכריה הנביא המספד בירושלים (נאום) – הספדו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק לבנימין זאב הרצל הספד
אקדמיסק בולקלוב

אקדמיסק בולקלוב גלדסקסה (בדנית: Akademisk Boldklub Gladsaxe בקיצור: AB, פירושו: מועדון הכדורגל האקדמי גלדסקסה) הוא מועדון ספורט דני וקבוצת כדורגל שבסיסה בעיר גלדסקסה, המייצגת את צפון קופנהגן. הקבוצה כיום משחקת בליגה הדנית השלישית אולם בעבר הייתה אחת הקבוצות הבולטות בכדורגל הדני כששיחקה בליגת העל הדנית וזכתה ב-9 תוארי אליפות הליגה הדנית (בהם זכתה משנת 1919 ועד 1967), בגביע דני אחד ובגביע סופרקאפ דני אחד, שניהם בשנת 1999. המועדון הוקם בשנת 1889 על ידי סטודנטים, כחלק מאיחוד של שני מועדוני ספורט: מועדון קריקט בשם "מועדון הקריקט לסטודנטים של פרדריקה" ומועדון ספורט לכדור בשם "מועדון הכדור הפוליטכני". הוא אחד המועדונים הוותיקים ביותר בדנמרק ובכדורגל האירופי מחוץ לאנגליה, וב-5 במרץ 1889 שיחק את המשחק הרשמי הראשון שלו נגד BK Ferm, אותה ניצחה אקדמיסק 0–2. מ-1890 ועד 1900 זכתה הקבוצה ב-8 אליפויות מחוז קופנהגן. ב-1902 עבר המועדון למגרש קבוע באוסטרברו כאשר שהיא בעיקר משחקת בטורנירי ליגה וגביעים מקומיים של אזור קופנהגן. ב-1912 הוקמה ליגת העל הדנית כאשר אקדמיסק אחת מהקבוצות המייסדות. ב-1916 מסיימת אקדמיסק כסגנית הליגה בפעם הראשונה אחרי קופנהגן בולקלוב ששלטה בכדורגל הדני באותן שנים. בעונת 1918/1919 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות הדנית, ולאחר מכן ב-1919 עברה הקבוצה לאצטדיון בנורברו, אחד מעשרת האזורים של קופנהגן. שנתיים לאחר מכן בעונת 1920/1921 זכתה באליפות השנייה שלה. בסיום שנות ה-30 החל תור הזהב של הקבוצה, שצברה המון אוהדי כדורגל שהחלו להתאסף בהמוניהם במשחקי הקבוצה, שבעצם היוו מפלט מחיי היומיום בזמן מלחמת העולם השנייה שהתחוללה באירופה, אולם בדנמרק המשיך ענף הכדורגל להתקיים. החברות במועדון גדלה בכ-1,000 צופים לאורך המלחמה, והקבוצה שהחלה את שנות ה-40 עם מממוצע צופים של כ-30 אלף למשחק, סיימה את המלחמה ב-1944, ב-43 אלף צופים למשחקי הגמר ב-3 אליפויות שלקחה הקבוצה בשנים 1943, 1945 ו-1947, כמויות שיא שלא נראו לפני כן. בשנים הללו הקבוצה נבנתה משחקני נבחרת דנמרק, והציגה כדורגל איכותי ויציב ביחס ליריבותיה בליגה. בשנות ה-50 זכתה הקבוצה עוד פעמיים באליפות הדנית ב-1951 ו-1952. בשנת 1960 ירדה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת המשנה, אולם חזרה מיד לאחר מכן. ב-1958 הסתיימה חכירת השטח של אצטדיון הקבוצה על ידי המועדון והקבוצה נאלצה לנדוד לעיר גלדסקסה שמרוחקת מעט מקופנהגן. ב-1967 זכתה הקבוצה באליפות האחרונה שלה עד היום, ובעונה שלאחר מכן השתתפה בטורניר ליגת האלופות כנציגה הדנית הבכירה והעפילה לסיבוב השני ולשמינית הגמר של עונת 1968/1969, שם הודחה על ידי א.א.ק. אתונה. בעשורים שלאחר מכן הקבוצה דעכה ובשנות ה-80 ירדה לליגת המשנה פעם נוספת. בשנות ה-90 הצליחה הקבוצה להתרומם מעט והעפילה חזרה לליגה הבכירה, אולם בשנת 1997 חוותה הקבוצה משבר כלכלי וכתוצאה מכך בשנות ה-2000 חזרה להתמודד בליגת המשנה, ואף התדרדרה לליגה השלישית ב-2015, מאז נמצאת הקבוצה שם. ליגת העל הדנית: 9 אליפויות 1918/1919, 1920/1921, 1936/1937, 1942/1943, 1944/1945, 1946/1947, 1950/1951, 1951/1952, 1967 הגביע הדני: זכייה אחת 1999 גביע הסופרקאפ הדני: זכייה אחת 1999 מדיה וקבצים בנושא אקדמיסק בולקלוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אקדמיסק בולקלוב (בדנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריפקה לודייזן

ריפקה לודייזן (בהולנדית: Rifka Lodeizen; נולדה ב-16 באוקטובר 1972) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה הולנדית. ריפקה לודייזן נולדה באמסטרדם למשפחת צייר הולנדי פרנק לודייזן. מצד סבתה יש לה שורשים יהודים. היא למדה משחק בבית הספר De Trap באמסטרדם בשנים 1996–2000. לודייזן שיחקה לראשונה בסרט The Province בשנת 1991. בשנת 2009 היא זכתה בפרס עגל הזהב כשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט Can Go Through Skin. באותה שנה הסרט זכה בפרס בפסטיבל לקולנוע בהולנד ובפרסים נוספים. על משחקה בסרט זה היא קיבלה פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בהונגריה. בשנת 2012 היא זכתה באותו "פרס עגל הזהב" על משחקה בסדרת טלוויזיה Overspel. הקרנה סדרה זו נמשכה שלוש עונות ולודייזן שיחקה בכל הפרקים. בשנת 2019 היא קיבלה את הפרס בפעם השלישית, הפעם עבור משחקה בסדרה Judas בה היא שיחקה בתפקיד סופרת ועורכת דין הולנדית אסטריד הולידרי. בנוסף לכך היא הייתה מועמדת לקבלת פרס זה בשנים 2016 עבור משחקה בסרט Tonio ו-2017 עובר משחקה ב-Disappearance. בשנת 2016 היא כתבה תסריט לסרט קצר REMEMBER TO CHECK OUT שהיה מועמד לקבלת פרס בפסטיבל לקולנוע. בשנת 2017 לודייזן הייתה שותפה של פאולה ואן דר אסט לכתיבת תסריט לסדרה Kleine IJstijd. בשנת 2020 הוקרנה סדרה "ארס" בהשתתפותה. בשנת 2022 שיחקה בפרק של סדרת האנתולוגיה "אהבה מודרנית נוסח אמסטרדם" באמזון פריים וידאו; המבוססת על הסדרה האמריקאית "אהבה מודרנית". ריפקה לודייזן נשואה ויש לה 2 בנות. מדיה וקבצים בנושא ריפקה לודייזן בוויקישיתוף ריפקה לודייזן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריפקה לודייזן, באתר AllMovie (באנגלית) ריפקה לודייזן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה ראיון עיתונאי עם ריפקה לודזיין https://web.archive.org/web/20190512192954/https://www.volkskrant.nl/mensen/van-ongewenste-aanrakingen-is-mijn-leven-doorregen~bcd1061d/
יובל הראל (טייס)

יובל הראל (נולד ב-13 במאי 1977) הוא טייס קרב וקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש להק כוח האדם. שירת כמפקד בית הספר לטיסה. הראל סיים קורס טיס ב-1997 כחניך מצטיין במגמת קרב. הוא עבר הכשרה על מטוסי סקייהוק, על מטוסי F-16 "בז" ועל מטוסי F-15. שירת כמדריך טיסה ומפקד טייסת ראשוני קרב בבית הספר לטיסה. ב-2013 מונה למפקד טייסת 101, טייסת מטוסי F-16C "ברק", ב-2015 מונה למפקד טייסת 119, טייסת מטוסי F-16I "סופה". ב-2017 מונה לראש מחלקת הגנה אווירית ואיסוף בלהק מבצעי אוויר. באוגוסט 2018 מונה למפקד בית הספר לטיסה וכיהן בתפקיד עד מאי 2021. במהלך כהונתו נהרגו בנובמבר 2020 מדריך וחניך מקורס טיס בהתרסקות מטוס סנונית. בספטמבר 2022 מונה לראש להק כוח האדם וקודם לדרגת תת-אלוף. הראל נשוי ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא יובל הראל בוויקישיתוף אמיר בוחבוט‏, חודש מהתרסקות המטוס, מפקד ביה"ס לטיסה מדבר: "ברור שזו האחריות שלי", באתר וואלה, 25 בדצמבר 2020 שני וקולנקו | צילום: רועי קור, ‏איש לאנשים: ראש להק כוח אדם החדש – תא"ל יובל הראל, באתר חיל האוויר הישראלי, 6 בספטמבר 2022 רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, אתר צה"ל, 2 באוגוסט 2021
הידרופארק

הידרופארק (באוקראינית: Гідропарк) הוא פארק בקייב, אוקראינה, הממוקם באיים ונציאנסקי ודולובצקי בין דנייפר לתעלת רוסאניבסקה. בשטח של הידרופארק יש פארק "קייב במיניאטורה" (אנ'), וכן יש מספר רב של מקומות בילוי בהידרופארק - דיסקוטקים, מסעדות וכו'. בין הבילויים הזמינים: חופים רבים (כולל חוף ילדים, חוף נכים, חוף נודיסטים), השכרת ביתנים ביער על גדות הדנייפר בבסיס ה"בוקסר", השכרת סירות וקטמרנים. טניס שולחן ורגיל, פיינטבול, כדורגל, כדורעף, רוגבי חופים (אנ'), קפיצות בנג'י, אטרקציות מים, מסעדות, בתי קזינו, דיסקוטקים. אחד האובייקטים הבולטים של הידרופארק היא עיירת הכושר. היא קיימת בהתנדבות ומתוחזקת במצב תקין כבר כמה עשורים. מדיה וקבצים בנושא הידרופארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הידרופארק אתר על הידרופארק Hydropark, www.kiev.info