מקצוע (סיפור)

מקצוע (באנגלית: Profession) הוא נובלה מאת סופר המדע בדיוני אייזק אסימוב. הנובלה הופיעה לראשונה בשנת 1957 והודפס מחדש בקובץ הסיפורים מחר כפול תשע בשנת 1959. הסיפור תורגם לעברית בקובץ מחר כפול תשע בשנת 1972 ושוב בשנת 2005, ותורגם בשלישית בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 1' בשנת 2009. סיפור זה הוא הארוך ביותר בספר "מחר כפול תשע", אורכו כ-50 עמודים, שאר הסיפורים לא עולים על 20 עמודים. הסיפור, שמתרחש במאה ה-65, מתמקד בנער בשם ג'ורג'. ג'ורג' חולם מילדותו להיות תכנת מחשבים, והוא אף מנסה לאמן את מוחו להתאים למקצוע זה באמצעות קריאת ספרים בתחום, אף-על-פי שכולם מסביבו אומרים לו שאין בכך תועלת שכן לא ניתן להשפיע על ההתאמה של מוחו למקצוע מסוים, וכן משום שאין סיכוי שיצליח ללמוד בעצמו את כל המידע אשר מוזן על ידי הסרטים למוחותיהם של מי שנמצאו מתאימים למקצוע. כאשר מגיע ג'ורג' לגיל 18 ונערכות לו בדיקות ההתאמה למקצוע מתגלה האמת הנוראה: ג'ורג' הוא מוסמך ללא כלום. מספר אנשים מסבירים לג'ורג' שזו תופעה נדירה למדי, אך היא מתרחשת מדי פעם. הוא עובר לגור בבית מיוחד, הקרוי "הבית של רפי השכל", המיועד לאנשים כדוגמתו שאינם מתאימים לחינוך הסרטים. למרות שאין שום דבר פיזי שמונע ממנו לברוח (אין שמירה על הבית הזה), ג'ורג' נשאר שם למשך שנה שלמה עד שלבסוף הוא מחליט לברוח כדי למצוא את הרופא אשר בישר לו על היותו חסר יכולת וכדי לעבור בדיקה נוספת, אשר תוכיח שג'ורג' אכן מתאים למשהו, אף אם לא תוכנת־מחשבים. הוא טס לסן פרנסיסקו, שם הוא פוגש בהיסטוריון חברתי, שמסביר לו איך נוצרה שיטת הלימודים וההסמכה הזאת. ג'ורג' מתחיל לאט לאט להבין שמישהו צריך לגלות דברים חדשים, מישהו צריך להמציא תאוריות חדשות וללמד את האנשים את מה שהוא גילה (לתכנת את הסרטים שמעבירים את הידע הלאה). בסופו של דבר, מבין ג'ורג' שהוא אחד מהאנשים הללו, אנשים שהמוח שלהם כל כך יצירתי ושונה שהמכונה לא יכולה לאבחן אותם ואינם מתאימים לשום מקצוע. כל האנשים הנמצאים במוסד הם כאלה, והם האנשים אשר ממציאים ומגלים דברים חדשים ומלמדים את שאר האנושות אותם, בלי שום הכרת תודה. הסיפור, כמו מרבית סיפוריו של אסימוב, עוסק בחברה האנושית בעתיד. הסיפור עוסק בהתפתחות של שתי תופעות: חינוך: הסיפור מראה חידוש בנושאים של לימוד, השכלה ובחירת מקצוע. הסיפור מציג טכנולוגיה המאפשרת אבחון והתאמה של מקצוע לאישיות, וטכנולוגיה המאפשרת למידה מהירה ביותר. ריכוזיות: החברה בסיפור נשלטת בצורה ריכוזית. בכל האמור בהכשרתו ובעיסוקו של אדם לא קיים חופש הבחירה - הוא "מחונך" באופן מלאכותי וללא זכות להתנגד לכך, המקצוע בו יעבוד נכפה עליו, ואף מקום העבודה לא נתון לבחירתו. העיסוק של אסימוב בשתי מגמות אלו מקצין תופעות מוכרות ממערכת החינוך של כפיית תחומים מסוימים בשלבים הראשונים של הלמידה והתמחות ממוקדת בשלבים המתקדמים. בסיפור מוטמעת הביקורת כי המערכת הריכוזית אינה מעודדת רכישת מיומנויות למידה אלא מתמקדת בהקניית מיומנויות מקצועיות, שיטה שנכשלת כאשר יש צורך בהסתגלות לשינויים. על אף שאסימוב מציג חברה הנשלטת באופן ריכוזי ועם מידה קטנה מאוד של חופש אישי, האווירה אותה הוא מתאר מלמדת שהצורת חיים זו מתאימה למרבית האוכלוסייה, אולם, ישנם אנשים שחזקים יותר, יצירתיים, שמתעלים ויוצרים משהו חדש בזכות הכישרון והיכולת שלהם. גם אם כלל החברה אינה יודעת להתמודד עם אנשים אלו, הרי ש"התכנון המרכזי" יודע לקחת בחשבון מיעוט זה ומשכיל להפיק ממנו את המירב. בסיפור טמונה גם סאטירה חברתית קלה. אסימוב מתאר בסיפור חברה, שכל התקדמותה תלויה בקבוצה קטנה של אנשים. אנשים שנחשבים כפחות טובים מהשאר, אבל דווקא הם הגורם להמשכיות המדע, הכלכלה וההצלחה החברתית. ייתכן כי בכך רמז אסימוב שמדענים לא תמיד מוערכים כראוי. בנוסף לתופעות בהן עוסק עיקר הסיפור, מזכיר אסימוב טכנולוגיות, מנהגים ותופעות נוספות, חלקן מתאימות לזמן כתיבת הסיפור וחלקן בדיוניות. דוגמאות לתופעות הנזכרות, הנכונות לזמן כתיבת הסיפור, הן תכנות מחשבים המתבצע על ידי כרטיסים מנוקבים, הפרדה מגדרית, עישון, העברת מידע המוגבלת לדפוס (כרטסת, ספרים), טלוויזיה, ולוחות מודעות עם כתב מואר. דוגמאות לתופעות בדיוניות (לעת כתיבת הסיפור) הן שיחות וידאו, כדור הארץ הסובל מצפיפות אוכלוסין, טיסה בחלל ויישוב כוכבים נוספים.