laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כיכר סקנדרבג

כיכר סקנדרבג (באלבנית: Sheshi Skënderbej) היא הכיכר המרכזית של טירנה, בירת אלבניה. צורתה של הכיכר אינה מוגדרת, ורוחבה ואורכה אינם אחידים. היא מנקזת אליה שמונה רחובות, בהם רחוב דורס, המהווה את דרך הכניסה הראשית לעיר ממערב, שדרות זוגו הראשון, המוליכות לתחנת הרכבת, ושדרות דשמורט א קומביט המוליכות לבלוקו, לשעבר רובע המגורים של צמרת השלטון האלבנית ולאוניברסיטת טירנה. בכיכר וסביבה מספר מבנים בולטים. מעט דרומית למרכזה פסל של סקנדרבג, הגיבור הלאומי האלבני, רכוב על סוס. הפסל עשוי ברונזה והוא ניצב על משטח אבן. הוא הוצב בכיכר בשנת 1968, לציון 500 שנה למותו, ואז גם נקראה הכיכר על שמו. בעבר ניצב בכיכר גם פסל בגובה 10 מטרים של אנוור הוג'ה, אך הוא הופל בידי ההמונים ב-1991. דרומית לכיכר מבנים ממשלתיים צבועים צהוב ובורדו, ובהם המטה הכללי של צבא אלבניה. ממזרח לכיכר מסגד אטהם ביי, שבנייתו החלה ב-1789, מגדל השעון שנבנה ב-1822, והיכל התרבות (הכולל את הספרייה הלאומית והאופרה והבלט הלאומיים), שהוקם כמתנה מברית המועצות בין 1960 ל-1966. מצפון לכיכר המוזיאון הלאומי להיסטוריה, שאת חזיתו מעטר פסיפס ובו לוחמים אלבנים החל מממלכת איליריה ועד מלחמת העולם השנייה. בשנת 2010 הוחל בשיפוץ הכיכר, במימון ממשלת כווית. תצפית לכיכר ממגדל השעון פסלו של סקנדרבג ומבני הממשלה מדרום לכיכר פסלו של סקנדרבג, מסגד אטהם ביי ומגדל השעון בניין עיריית טירנה (Bashkia) מימין, ומסגד אטהם ביי יחד עם מגדל השעון, משמאל אופרה (היכל התרבות), מלון אינטרנשיונל של טירנה (הבניין הלבן הגבוה), והמוזיאון הלאומי להיסטוריה, משמאל גן בכיכר וממולו "שדרות המרטירים של האומה" (דשמורט א קומביט) המוליכות דרומה ל"כיכר האם תרזה" ולאוניברסיטת טירנה מדיה וקבצים בנושא כיכר סקנדרבג בוויקישיתוף
יורם קירש

יורם קירש (נולד ב-31 באוקטובר 1945) הוא פיזיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס לפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה. קירש נולד בתל אביב ולמד בבית-הספר ביל"ו ובתיכון צייטלין. שירת בגולני ובחיל המודיעין. לאחר שחרור מהצבא למד פיזיקה ומתמטיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, שאותו סיים בשנת 1968. אחר כך סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת תל אביב בשנת 1971 ודוקטורט ב-1978, בהנחייתו של נורברט נחום קריסטיאנפולר. נושא עבודת הדוקטור שלו היה "אפקטים של קרינה אולטרה סגולה על תכונות אופטיות וחשמליות של פלואורידים אלקאליים עפרוריים" ( "Effects of UV radiation on optical and electrical properties of alkaline earth fluorides"). במקביל ללימודי הפיזיקה סיים קירש תואר שני במדעי הניהול בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בהנחיית צבי ליבר. בשנת 1971 החל ללמד באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1976 הצטרף קירש לסגל האוניברסיטה הפתוחה שנוסדה באותה עת. בשנת 1987 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1991 לפרופסור מן המניין. בנוסף הוא שימש חוקר אורח ופרופסור אורח באוניברסיטת מרילנד בארצות הברית ובאוניברסיטאות אוקספורד וססקס בבריטניה. בשנת 1997 השלים תואר B.A במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה. קירש פיתח באוניברסיטה הפתוחה קורסים בפיזיקה, בהם הקורס "יסודות הפיזיקה" והקורס "תורת היחסות". בשנת 2002 יצא ספרו "מהפכות בהלכה" העוסק בהתפתחות ההלכה האורתודוקסית, ובו הוא הציג פתרונות לבעיות הלכתיות כמו בעיית העגונות ומסורבות הגט. בשנת 2006 ראה אור ספרו "היקום על פי הפיסיקה המודרנית", ספר מדע פופולרי העוסק ברעיונות העיקריים של הפיזיקה המודרנית. בשנת 2011 ראה אור ספרו "מסע אל האושר", העוסק במחקרים ובתאוריות העוסקות ביחס אל האושר ובדרך להשגתו. קירש הוא חבר בתנועה הדתית-ליברלית נאמני תורה ועבודה. כמו כן הוא כותב מאמרי ביקורת על ספרי מדע בעיתון הארץ. קירש נישא בשנת 1966 למלכה לבית אלקלעי, והוא אב לארבעה ילדים. בתו, ד"ר נורית קירש, היא ראש התכנית למחשבה ביולוגית באוניברסיטה הפתוחה. ציידי החלקיקים (יחד עם יובל נאמן), הוצאת מסדה, 1983. יסודות הפיזיקה א', האוניברסיטה הפתוחה, 1999. יסודות הפיזיקה ב', האוניברסיטה הפתוחה, 1999. תורת היחסות, האוניברסיטה הפתוחה, 1999. מהפכות בהלכה, הוצאת מעריב, 2002. היקום על פי הפיסיקה המודרנית, עם עובד, 2006. מסע אל האושר, עם עובד, 2011. חפץ תחת השמים: תכלית החיים והדרך אל האושר על פי ספר קהלת, ידיעות ספרים, 2014. מדיה וקבצים בנושא יורם קירש בוויקישיתוף דף אישי, באתר האוניברסיטה הפתוחה חומר אפל ואנרגיה אפלה - המרכיבים המוזרים של היקום, הרצאה מאת יורם קירש נפגשים עם קבלה - פרופ' יורם קירש והרב מיכאל לייטמן בשיחה על חקר היקום במדע ובקבלה. פרופ' יורם קירש, ‏מכתב למערכת - מה קרה למצוות הטבילה אצל גברים?, דעות 16, באתר נאמני תורה ועבודה יורם קירש (1945-), דף שער בספרייה הלאומית דף אישי באתר "האוניברסיטה הפתוחה" [1]
אביגדור קליין

אביגדור קליין (נולד ב-1955) הוא איש עסקים, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. קליין שימש קצין שריון ראשי, בדרגת תת-אלוף, בשנים 2001 עד 2004. אביגדור קליין נולד בישראל ב-1955 וגדל בכפר קיש. הוא התגייס לצה"ל ב-1973, תחילה שירת בקורס טיס ולאחר הדחתו עשה את מרבית הקריירה הצבאית שלו בחיל השריון. הוא שובץ בחטיבה 500 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קליין קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בחטיבה 7. בהמשך פיקד על פלוגה במבצע ליטני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה היה סגן מפקד גדוד 71 מחטיבה 188. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ולאחר מכן לסגן מפקד החטיבה. ב-1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים במקביל לתפקיד בתחום ההכשרות. ב-1991 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה, וב-1993 למפקד עוצבת קלע דוד, (יחידת חימוש מונחה מדויק). בהמשך שירת כנציג צה"ל בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) בפורט מונרו שבוירג'יניה וכסגן מפקד אוגדה 162. בין מאי 1998 לאוקטובר 2001 כיהן כמפקד אוגדת יהודה ובמקביל שימש מפקד מרכז אימון מפקדות. באוגוסט 2001 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן עד 22 בינואר 2004. תקופתו כקצין שריון ראשי התאפיינה בהתמודדות צה"ל וחיל השריון באינתיפאדה השנייה, כמו כן הוכנס לשירות טנק המרכבה סימן 4. קליין הוא בעל תואר ראשון, B.Sc., בהנדסת מכונות מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. ב-2008 הצטרף למפלגת אח"י בראשות אפי איתם. הוא חבר הוועד המייעץ של תנועת הביטחוניסטים. אביגדור קליין, באתר יד לשריון אביגדור קליין (אורכב 10.10.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר אוגדת יהודה "המחדל - העדר מטרה למלחמה", באתר ערוץ 7, 29 בינואר 2008
עיכוב ביצוע

עיכוב ביצוע הוא דחיית ביצועו של פסק דין או של גזר דין עד סיום הבירור בערעור המוגש על פסק הדין. לעיתים אורכים הליכי הערעור זמן רב, ואילו אחר פסק הדין או גזר הדין יש למלא מיד. במקרה כזה עלול להגרם נזק לנאשם, או לנתבע, שכן יהיה עליו למלא אחר פסק דין או לשאת בעונש על פי גזר דין, כאשר ייתכן שערכאת הערעור תהפוך את פסק הדין, או תקל בגזר הדין. בישראל הגשת ערעור אינה מעכבת באופן אוטומטי את ביצוע ההחלטה והמעוניין בעיכוב ביצוע חייב לבקש זאת מבית המשפט שנתן את פסק הדין או את גזר הדין, זאת כל אימת שלא הוגש ערעור או בקשת רשות ערעור. מקום שהוגש ערעור או בקשת רשות ערעור, ניתן לבקש זאת מערכאת הערעור. ניתן לבקש עיכוב ביצועו של פסק דין אזרחי, והדבר תלוי בשאלה האם ייגרם לנתבע נזק בלתי הפיך אם ימלא אחר פסק הדין, כך שלאחר הדיון בערעור, לא ניתן יהיה להשיב המצב לקדמותו אם יזכה הנתבע בערעורו. בעת בחינת בקשה לעיכוב ביצוע פסק דין שוקל בית המשפט הן את סיכויי הערעור והן את מאזן הנוחות. באופן כללי, לא מעוכבת העברת כספים על פי פסק דין עד לשמיעת הערעור. אולם כאשר העברת הכספים עלולה לגרום נזק לציבור, למשל כאשר החייבת היא רשות מקומית במצב כלכלי קשה, נקבע שיש מקום להתחשב ולעכב את הביצוע לפחות באופן חלקי. בנוסף, בית המשפט נוטה לעכב חלק מהתשלום או מורה להעביר חלק מהכסף לידי נאמן, אם מקבל הכספים עלול שלא להיות מסוגל להשיב את הכסף, אם פסק הדין ישונה בערעור. כאשר פסק הדין מורה על סילוק יד מנכס, בית המשפט יסכים בדרך כלל לעכב את ביצוע פסק הדין, כי אם תסולק ידו של הנתבע מן הנכס, יהיה קשה להשיב את המצב לקדמותו אם המסולק מהנכס יזכה בערעורו. במיוחד הדברים אמורים לגבי דירת מגורים, בשל ההשלכות המיידיות החמורות של פינוי אדם ומשפחתו ממקום מושבם הקבוע. סירוב לעיכוב ביצוע של פינוי מנכס מסחרי הוא על כן יותר שכיח מאשר סירוב לעיכוב ביצוע של פינוי מדירת מגורים. כאשר בקשה לעיכוב ביצוע נדחית בטענה שיהיה ניתן בקלות להשיב את המצב לקדמותו, לא יכול הטוען זאת לטעון אחר כך שהערעור נוגע ל"מעשה עשוי" שלא ניתן לשנותו. בית המשפט העליון קבע שיקולים לבירור מתי יעוכב ביצוע גזר דין של עונש מאסר בזמן שערעור תלוי ועומד, על מנת לאזן בין האינטרס הציבורי לאכיפה יעילה לבין רצון המערער שלא להתחיל בריצוי גזר דינו קודם לשמיעת הערעור. השיקולים שנקבעו כוללים: חומרת העבירה ונסיבות ביצועה אורך תקופת המאסר שהושתה על המבקש טיב הערעור וסיכויי הצלחתו עברו הפלילי של המבקש והתנהגותו במהלך המשפט נסיבותיו האישיות של המבקש האם הוגש ערעור על חומרת העונש בלבד או גם על הכרעת הדין בקביעה האם לעכב את ביצוע עונש המאסר, בית המשפט אינו מניח שלמורשע עומדת חזקת החפות מפשע, אלא על המורשע להראות נסיבות מיוחדות המצדיקות את עיכוב הביצוע. כאשר המורשע כבר החל לרצות את עונשו, נדרשים טעמים מיוחדים אף יותר כדי להצדיק את קטיעת ריצוי העונש, הגם שבמקרה שריצוי העונש התחיל מיד בתום הקראת גזר הדין כתב השופט חנן מלצר שיש מקום לרכך כלל זה. תקנה 145 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018 ע"א 1610/09 רואים 6/6 לייזר רפואי ומדעי בע"מ ואחרים נ' רוני פרץ, החלטה מ-18.3.2009, סעיף 4 ע"א 2138/10 מועצה מקומית דלית אל כרמל נ' סונול ישראל בע"מ, סעיף 19 רע"א 678/08 פרוספריטי פי. די. אם. איי.שרותי מזון (1977) בע"מ נ' אפריקה ישראל להשקעות בע"מ, סעיף 7 עע"ם 6881/07 שמשון ברגר נ' המועצה האזורית עמק חפר, סעיפים 15-18 ע"פ 111/99 שוורץ נ' מדינת ישראל, ניתן ב־7.6.2000, סעיף 18 ע"פ 2247/10 שלום ימיני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־26.4.2010], סעיף 15 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
דינה תירוש

דינה תירוש (נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא פרופסור מן המניין בחוג להוראת המדעים בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. תחומי מחקרה העיקריים הם התפתחות ורכישה של מושגים מתמטיים, כללים אינטואיטיביים במדעים ובמתמטיקה, הכשרה וקידום מקצועי של מורי מתמטיקה. תירוש נולדה ברחובות. היא עשתה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1975 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב. בשנת 1978 סיימה תואר שני. עבודת המאסטר שלה הייתה בנושא "חשיבה אינטואיטיבית לגבי אינסוף" בהנחיית פרופסור אפרים פישביין. בשנת 1985 סיימה תואר שלישי. עבודת הדוקטורט שלה הייתה בנושא "התפיסה האינטואיטיבית של מושג האינסוף והשלכותיה על החינוך המתמטי", גם היא בהנחיית פרופסור פישביין. שימשה כמורה למתמטיקה במספר תיכונים בארץ. לאחר חזרה מלימודי בתר-דוקטור בארצות הברית בשנת 1986 החלה ללמד כחברת סגל באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 1998 לפרופסור מן המניין. היא נשואה, אם לארבעה, וסבתא ל-13. היבטים פסיכולוגיים בהוראת המתמטיקה, הוצאת מכון מופ"ת, 2000 העקביות המתמטית של תלמידים: מיון, מקורות ואסטרטגיות טיפול, הוצאת רמות, 1999 "מתמטיקה: מחקר והוראה. הוצאת מכון מופ"ת, 1996 Implicit & Explicit Knowledge: An Educational Approach, Ablex Publishing, 1994 Forms of Mathematical Knowledge: Learning and Teaching with Understanding, Springer Netherlands, 2009 (editor) How Students (Mis-)Understand Science and Mathematics: Intuitive Rules, Teachers College Press (with Ruth Stavy), 2000 The Handbook of Mathematics Teacher Education: Volume 2, Sense Publishers, 2008 (co-editor) דינה תירוש, דף שער בספרייה הלאומית
ברט (חברה)

ברט (באנגלית: Barth) היא חברה פרטית ישראלית לייצור מזון, חברה-אחות לחברת שוקוטרייד המתמחה בייבוא והפצת ממתקים. חברת ברט הוקמה בישראל על ידי מרגלית ברט (גיסתו של אהרן ברט) עם עלייתה לארץ ישראל מגרמניה בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון. הידע שהביאה איתה בייצור אובלטים, שוקולד ומרציפן תורגם למפעל ביתי קטן ברחוב דיזנגוף בתל אביב. בשנת 1959 עבר המפעל לרחוב מודיעין ברמת גן, בשנת 1992 התבסס במבנה שהחברה בנתה במיוחד לצרכיה בקריית אריה שבפתח תקווה. בשנה זו גם זכה המפעל בפרס מבנה התעשייה היפה ביותר לאותה שנה. לחברת ברט חברה אחות - שוקוטרייד בע"מ, שנוסדה בשנת 1963. במסגרת החברה מיובאים לארץ מותגי ממתקים ושוקולד. בשנת 2023, עם פטירתם של הבעלים מיכה ועודד ברט, עברה החברה לניהולו של הדור הרביעי, על ידי אלכסנדרה אהרון ברט. מוצר הדגל של ברט הוא אובלטים עגולים עם קימל. במשך השנים שכללו בני משפחת ברט את המכונות, וכיום הייצור אוטומטי. נוספו טעמים חדשים: שומשום וזעתר. המפעל עובד 24 שעות ביממה 6 ימים בשבוע ומייצא חלק מתוצרתו גם תחת מותג פרטי. בשנת 2023 הוסיפה החברה שני ליינים חדשים, האחד של ביסקוויטים מדגנים חלקם ללא תוספת סוכר, האחר של שוקולדים בארבעה גדלים. ליין נוסף של מוצרי מתנה מתוקים ומיוחדים הושק לראש השנה 2023. מדיה וקבצים בנושא ברט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברט (מאורכב) איך מייצרים אובלטים? | תוצרת ישראל, סרטון בערוץ "כאן | דיגיטל - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 04:27)
אלפרד האברקמפ

אלפרד האברקמפ (בגרמנית: Alfred Haverkamp;‏ 16 במאי 1937 - 16 במאי 2021) היה היסטוריון גרמני של ימי הביניים, פרופסור באוניברסיטת טריר שבגרמניה. מחקריו עסקו בימי הביניים המאוחרים בגרמניה ואיטליה וכן בהיסטוריה של היהודים באירופה של ימי הביניים. נולד בהולדורף שבגרמניה. למד היסטוריה, לימודים גרמניים ופילוסופיה באוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת מינסטר ובאוניברסיטת וירצבורג. בשנת 1964 סיים את הדוקטורט. בשנת 1970 מונה לפרופסור להיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת טריר. בשנת 1988 היה פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2005 יצא לגמלאות. הוא שימש כמנהל של מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טריר. בשנת 1987 יזם את הקמת "החברה לחקר ההיסטוריה של היהודים" (Gesellschaft zur Erforschung der Geschichte der Juden) בגרמניה ועמד בראשה עד שנת 2007. בתו, ד"ר אווה האברקמפ, אף היא חוקרת של יהדות אירופה ומרצה באוניברסיטת מינכן. נפטר ב-16 במאי 2021. Aufbruch und Gestaltung, Deutschland 1056–1273, München 1984, ISBN 3-406-30265-3. Herrschaftsformen der Frühstaufer in Reichsitalien, Stuttgart 1970, ISBN 3-7772-7020-2. Die Regalien-, Schutz- und Steuerpolitik in Italien unter Friedrich Barbarossa bis zur Entstehung des Lombardenbundes, München 1966. zusammen mit Karin Birk: Europas Juden im Mittelalter, Ostfildern-Ruit 2004, ISBN 3-7757-9190-6. Hildegard von Bingen in ihrem historischen Umfeld : internationaler wissenschaftlicher Kongreß zum 900jährigen Jubiläum, 13. – 19. September 1998, Bingen am Rhein, Mainz 2000, ISBN 3-8053-2445-6. Juden und Christen zur Zeit der Kreuzzüge, Sigmaringen 1999, ISBN 3-7995-6647-3. zusammen mit Franz-Josef Ziwes: Juden in der christlichen Umwelt während des späten Mittelalters, Berlin 1992, ISBN 3-428-07268-5. zusammen mit Alfred Heit: Ecos Rosenroman: ein Kolloquium, München 1987, ISBN 3-423-04449-7. Haus und Familie in der spätmittelalterlichen Stadt, Köln u.a. 1984, ISBN 3-412-00284-4. Zur Geschichte der Juden im Deutschland des späten Mittelalters und der frühen Neuzeit, Stuttgart 1981, ISBN 3-7772-8112-3. מדיה וקבצים בנושא אלפרד האברקמפ בוויקישיתוף דף אישי, באתר אוניברסיטת טריר
מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית

מכון אריה מימון להיסטוריה יהודית (בגרמנית: Arye Maimon-Institut für Geschichte der Juden) הוא מכון אקדמי באוניברסיטת טריר שבגרמניה. המכון הוקם בשנת 1996 כ"מכון להיסטוריה יהודית", וב-4 בנובמבר 1998 שונה השם לזכרו של אריה מיימון, היסטוריון יהודי-גרמני. המכון עוסק בחקר ההיסטוריה היהודית, במיוחד זאת של יהודי מערב ומרכז אירופה בימי הביניים ותחילת העת החדשה. מהקמתו ועד שנת 2006 עמד בראש המכון הפרופסור אלפרד האברקמפ. משנת 2006 מנוהל על ידי חבר מנהלים שבהם אלפרד האברקמפ. במכון ספריה המכילה ספרי היסטוריה וכתבי יד יהודים. אתר המכון (בגרמנית)
אריה מיימון

אריה מימון (בגרמנית: Arye Maimon;‏ 4 בספטמבר 1903 - 5 בדצמבר 1988) היה היסטוריון ישראלי ממוצא יהודי-גרמני. עמד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים. נולד בשם הרברט פישר (Herbert Fischer) ב-4 בספטמבר 1903 בברסלאו שבגרמניה. אביו היה יצרן בגדים, שלחם במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 סיים מיימון את לימודיו התיכוניים. הוא היה חבר בצופים בברסלאו, אולם נאלץ לפרוש עקב האנטישמיות בארגון, ולאחר מכן הצטרף לתנועת הנוער היהודית "Deutsch-Jüdischen Wanderbund Die Kameraden". הוא למד היסטוריה כללית, לימודים גרמניים ופילולוגיה שמית באוניברסיטת ברסלאו. בשנת 1931, כשהיה בן 28, סיים את עבודת הדוקטור, בהנחיית ריכרד מיכאל קבנר, אשר עסקה במצב המשפטי של היהודים בערים בגרמניה במאה ה-13. באפריל 1933 סולק מיימון מתפקידו כמרצה בגימנסיה בברסלאו, עקב החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, שנחקק בעקבות עליית הנאצים לשלטון. בעקבות כך הוא עזב את גרמניה, ולימד בצ'כוסלובקיה ובפולין. באותן שנים החל להיות ציוני. בשנת 1938 ברח לקוסטה ריקה, ושם ניסה לעבוד בחקלאות, אך נכשל. אחר כך הקים בסן חוזה בית ספר לילדים יהודים. משם המשיך לאורוגוואי שם עסק בשילחויות על אופניים ואחר כך היה מורה לגרמנית וספרדית. בשנת 1949 עלה לישראל, והיה חבר קיבוץ מעברות. אחר כך עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, ובין השנים 1961 ל-1970 היה מורה למבוגרים בתל אביב. בשנת 1970 מונה לעמוד בראש פרויקט "Germania Judaica" באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1998 נקרא על שמו מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית באוניברסיטת טריר שבגרמניה. ביוגרפיה(הקישור אינו פעיל) מאת אלפרד האברקמפ, באתר מכון אריה מיימון להיסטוריה יהודית (בגרמנית) ספריו(הקישור אינו פעיל), בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה
דה פאראגון

דה פאראגון (אנגלית: The Paragon) הוא רחוב השוכן בעיר באת' שבסאמרסט, אנגליה. רחוב זה מורכב מבתי מגורים בסגנון ג'ורג'יאני, שתוכננו על ידי תומאס וור אטווד והוכרזו כבניינים רשומים. כיום הוא מהווה חלק מדרך A4. בתים 1 עד 21 הם בני שלוש קומות ובעלי גג מנסארד. בכל בניין יש דלתות וחלונות תואמים, המורכבים מגמלון מרכזי ואנטבלטורות משני צידי חלונות הקומה הראשונה, ועמודים טוסקניים וגמלונים בדלתות. ג'יין אוסטן וקרוביה התגוררו בבית מספר 1 בין 1797 ל-1810, אז עברו לבית ברחוב גרייט פולטני. בתים 22 עד 37 מהווים המשך לסגנון האדריכלי של 21 הבתים הקודמים, והם הושלמו ב-1775 על ידי בנאי מקומי בשם ג'וזף אקספורד. בתים 28 עד 32 נפגעו בהפצצה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך שוקמו מאז. בין 1779 ל-1790 נבנתה ברחוב כנסיית סנט סווית'ין, על ידי ג'ון פאלמר. ב-30 במאי 1797 נישא בה מתנגד העבדות ויליאם וילברפורס לברברה ספונר. ב-805 נקבר בה הסופר והמשורר כריסטופר אנסטיי, וב-1831 נקבר בה איש הצי המלכותי סר אדוארד ברי. הכניסה לבית הקברות הסמוך היא דרך שער עם בסיס כפרי ופאנלים בעלי לפידים הפוכים בין פילסטרים. במקום יש גם אנטבלטורה עם מטופות וטריגליפים. בית מוזיאון באת' שוכן במרחק קצר מדה פאראגון בחצר הקרויה "הכרמים" (The Vineyards), השוכנת בבניין שנבנה ב-1765 ככנסיית השילוש הפרסביטריאנית. המקום נודע גם כקפלת הרוזנת מהנטינגדון, שהתגוררה בבית הסמוך בין 1707 ל-1791. מדיה וקבצים בנושא דה פאראגון בוויקישיתוף בתים 1 - 21 באתר Images of Engalnd‏ בתים 22 - 37 באתר Images of England‏ בית הכנסייה באתר Images of England‏ שערי בית הקברות באתר Images of England‏ כנסיית סנט סווית'ין באתר Images of England‏
אלן קאמינג

אלן קאמינג (באנגלית: Alan Cumming, נולד ב-27 בינואר 1965 בפרת'שייר, סקוטלנד) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטי-אמריקאי. בנוסף הוא גם עוסק ככותב, במאי, מפיק, וסופר. בין תפקידיו הבולטים כשחקן היו בוריס גרישנקו ב"גולדן איי", נייטקרולר ב-"אקס-מן 2", פגאן פלופ בטרילוגיית "ספיי קידס", איליי גולד בסדרה "האישה הטובה", ובילי בלייק בסדרה "ישנן בנות". קאמינג נולד וגדל בסקוטלנד. כשהחל בקריירת המשחק שלו הוא השתתף בכמה סרטי קולנוע אינדי כגון "The Anniversary Party" אשר השתתף בכתיבתו, בבימויו ובמשחק בו, ובסרט "Sweet Land" שבגינו זכה בפרס אינדפנדנט ספיריט כמפיק. הופעות התיאטרון שלו בלונדון כללו את "המלט", "Accidental Death of an Anarchist" שבגינו זכה בפרס אוליביה, ו"עקומים". בברודוויי הוא הופיע במחזות "אופרה בגרוש" לצד סינדי לאופר, "Design for Living" ו"קברט" - עליו זכה בפרס טוני. בנוסף לתפקידיו כשחקן, כתב קאמינג רומן בשם "Tommy's Tale", הנחה תוכנית אירוח והוציא סדרת בשמים הנושאים את שמו - "Cumming". הוא כותב למגזינים רבים ומעלה הצגת קברט בשם "I Bought A Blue Car Today". בשנת 2023 החל להנחות את תוכנית הריאליטי האמריקאית "הבוגדים" בשירות הסטרימינג 'Peacock' המבוססת על פורמט הולנדי באותו שם. קאמינג הוא אזרח הממלכה המאוחדת, והחל משנת 2008 הוא מחזיק גם באזרחות אמריקאית. קאמינג הוא ביסקסואל. בנוסף, הצהיר שהוא טבעוני. היה נשוי לשחקנית הילרי ליון בין השנים 1985–1993. בשנת 2007 נרשם באיחוד אזרחי עם גראנט שאפר, הזוג התחתן ב-2012. מדיה וקבצים בנושא אלן קאמינג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלן קאמינג (באנגלית) אלן קאמינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלן קאמינג, ברשת החברתית אינסטגרם אלן קאמינג, ברשת החברתית Goodreads אלן קאמינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן קאמינג, באתר AllMovie (באנגלית) אלן קאמינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלן קאמינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלן קאמינג, באתר AllMusic (באנגלית) אלן קאמינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלן קאמינג, באתר Discogs (באנגלית) אלן קאמינג, באתר Songkick (באנגלית) אלן קאמינג במסד הנתונים IBDB (באנגלית) אלן קאמינג באתר Internet Off-Broadway Database יערה יעקב, אלן קאמינג: "כיף לי לשחק את הרשע", באתר ynet, 3 בדצמבר 2012 נעם קסל, כוכב האישה הטובה: "מתכנן לעזוב", באתר ynet, 1 בדצמבר 2015 Alan Cumming: ‘ I never had any shame about being bisexual’.
אטנאסיו חירארדוט

אטנאסיו חירארדוט (ספרדית: Atanasio Girardot,‏ 2 במאי 1791 - 30 בספטמבר 1813) היה קצין קולומביאני, ממוצא צרפתי, אחד מגיבורי המלחמות המהפכניות לעצמאותן של קולומביה וונצואלה בתחילת המאה ה-19, אחד מעוזריו של סימון בוליבאר. נהרג בקרב בגבעת בארבולה. היה משפטן בהכשרתו. אטנסיו חירארדוט נולד בסאן חרונימו כבן לסוחר וכורה צרפתי בשם ז'אן לואי ז'ירארדו, שהתיישב במחוז אנטיוקיה ואחר כך בעיר בוגוטה, ולאישה מקומית ממחוז אנטיוקיה בשם מריה חוזפה דיאס דה הויוס. למד משפטים במכללת "נואסטרה סניורה דל רוסאריו" (גבירתנו של רוסאריו) בבוגוטה וסיים את התואר ב-30 באוקטובר 1810. לאחר מכן התגייס יחד עם שני אחיו, פדרו ומיגל, לצבא המהפכני שנלחם בעד העצמאות במחוז לידתו. היה ללוטננט (סגן) בגדוד המתנדבים של המשמרות הלאומיים בפיקודו של הקולונל אנטוניו בראיה. הצטרף למסע דרומה שאורגן על ידי החונטה הממשלתית העליונה של נואבה גרנדה (קולומביה של היום) לצורך התמיכה בקונפדרציית הערים והצטיין בשחרור העיר פופאיאן מידי הכוחות המלוכנים בהנהגתו של מיגל טאקון אי רוסיקה, הידוע כרודן מפופאיאן. תרומת לוחמיו של חירארדוט הייתה מכרעת בקרב שהתנהל ב-28 במרץ 1811 בבאחו פלאסה. מאוחר יותר השתתף ב"מלחמת האזרחים הגרנדית הראשונה" בין הפדרליסטים ובין תומכי השלטון הריכוזי (סנטרליסטים). ניצח את הסנטרליסטים בקרבות בפאלובלנקו ובאלטו דה לה ווירחן אך הובס על ידי כוחותיו של אנטוניו נריניו על גבעת מונסראטה בבוגוטה ב-9 בינואר 1813. במלחמת העצמאות של ונצואלה חירארדוט לקח חלק לראשונה תחת פיקודו של הקולונל מנואל קסטייו אי ראדה לראשונה בעת הקרב באנגוסטורה דה לה גריטה ב-13 באפריל 1813. בנוסף השתתף במבצעים צבאיים אחרים במהלך "המסע המדהים" (Campaña Admirable) של שנת 1813. באותה שנה, 1813, הקונגרס של נואבה גרנדה החליט לשלוח כתגבורת לכוחותיו של סימון בוליבר, יחידה בת 600 לוחמים על מנת להילחם למען שחרור ונצואלה. בין חבריה היה גם אטנסיו חירארדוט. בראש כוח חלוץ של צבא השחרור, חירארדוט הביס את הכוחות המלוכנים ברמת פונומסה ואת אלו של הקפטן מנואל קניאס בקרב באגואה אוביספוס. ב-31 ביולי 1813 השתתף בקרב טגואנס. אחרי שחרור קראקס ובמשך המצור הראשון של פוארטו קבייו על ידי המלוכנים, בוליבאר נסוג אל ולנסיה, שם נתקל בחיילי המפקד הספרדי דומינגו מונטברדה. באתר המוכר כ"בארבולה", תקף בוליבאר ב-30 בספטמבר 1813 את הכוח הקדמי של המלוכנים של רמיחיו בובאדייה. באותו קרב נורה למוות אטנסיו חירארדוט בעת שנשא את דגל הרפובליקה. גופתו נקברה בכנסיית איגלסיה מטריס דה ולנסיה, הממוקמת בוונצואלה. לפי פקודתו של בוליבר לבו של חירארדוט נקבר בקתדרלה בקראקס במאוזולאום מיוחד בתוך קפלת השילוש הקדוש שהשתייכה למשפחת בוליבר. אנדרטה לזכרו - על גבעה, בצד השמאלי של הדרך אל בארבולה. נושאים את שמו: אצטדיון אטנאסיו חירארדוט, האצטדיון המרכזי של העיר מדיין בקולומביה העיר חירארדוט במחוז קונדינמרקה בקולומביה המוניקיפיום חירארדוט, המרכז המנהלי של העיר מרקאי במדינת ארגואה בוונצואלה המוניקיפיום חירארדוט במדינת קוחדס בוונצואלה מדיה וקבצים בנושא אטנאסיו חירארדוט בוויקישיתוף קורות חיים באתר ונצואלי