laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פאביוס שך

פאביוס שך (שאך, ש"ך; בגרמנית: Fabius Schach;‏ 1 באוקטובר 1868, וֶקְשְׁנֶה, רוסיה – 3 באוקטובר 1942, טרזיינשטאט) היה מראשוני התנועה הציונית ומייסדיה בגרמניה. שך נולד בעיירה וֶקְשְׁנֶה (Viekšniai) שברוסיה (כיום בליטא, לא הרחק מהגבול עם לטביה), בנו של רב, נצר לרבי שבתי הכהן (הש"ך). התחנך בישיבות ובאוניברסיטת ברלין. בתקופת שהותו בגרמניה החל לבוא במגע עם פעילות ציונית, ובשנת 1893 התמנה למזכיר סניף האגודה להתגוננות מפני האנטישמיות בעיר קלן. בתקופה זו עבד בשיתוף פעולה עם מקס בודנהיימר, וכעבור זמן קצר מונה על ידי בודנהיימר ודוד וולפסון למזכיר האגודה היהודית-לאומית בקלן. בתקופה זו השתתף בשלוש הוועידות הראשונות של ציוני גרמניה ובשני הקונגרסים הציוניים הראשונים. לאחר מכן פסקה פעילותו עקב חשדות שהועלו נגדו על פרסום דברי התנגדות להרצל. בשנת 1899 הודיע על פרישתו מפעילות בקבוצה הציונית בקלן. פעילותו העיקרית להפצת רעיון הציונות נעשתה בראשית דרכו בתנועה, עת פרסם את החוברת הקצרה "לשון שקמה לתחייה" (Eine auferstandene Sprache) על תחיית השפה העברית (ככל הנראה ב-1892) ואת החוברת "יהדות עממית או סאלונית" (Volks- oder Salonjudenthum;‏ 1893) כנגד תופעת ההתבוללות בקרב יהדות גרמניה. בוועידת ציוני גרמניה הראשונה ובקונגרס הציוני הראשון לקח חלק בניסוח מטרות התנועה הציונית. לאחר הפסקת פעילותו הרשמית בתנועה הציונית עסק שך בכתיבת ועריכת שבועונים יהודים ועבריים. שך התגורר בברלין. ב-14 בספטמבר 1942, בעת מלחמת העולם השנייה, גורש לטרזיינשטאט, ושם נספה כעבור שבועיים וחצי, בגיל 74. Eine auferstandene Sprache: Litterarische Skizze, Berlin: H. Schildberger, [189-?]. Volks- oder Salonjudenthum?, Berlin: H. Schildberger, 1893. Von Theorie zur Praxis: Referat gehalten auf dem Delegirtentag deutscher Zionisten in Frankfurt a.M. am 31. Oktober 1897, [Frankfurt a.M.?: s.n., 1897]. Anträge Schach: angenommen von der Zionistischen Vereinigung für Deutschland Köln: Typ. Bachem, [1901?] Ueber die Zukunft Israels: eine kritische Betrachtung, Berlin: M. Poppelauer, 1904. מדיה וקבצים בנושא פאביוס שך בוויקישיתוף מפרי עטו: Graf Tolstoi und das Judentum(הקישור אינו פעיל), Im deutschen Reich, Jg 14 (1908) Nr 11, S. 611-615 Literarische Volksvergiftung(הקישור אינו פעיל), Im deutschen Reich, Jg 15 (1909) Nr 7, S. 412-420 Jüdische Kriegshelden(הקישור אינו פעיל), Ost und West, Jg 16 (1916) Nr 2, S. 115-122 (in Compact Memory) מכתב של פאביוס שך, הארכיון הציוני (בעמ' 31) פאביוס שך: תעודת פטירה בפורטל Holocaust.cz. 4130371: דף עד שמולא על ידי פאביוס שך, רשימת גירוש מברלין, בתוך: Gedenkbuch Berlins. der jüdischen Opfer des Nationalsozialismus; Freie Universität Berlin, Zentralinstitut für sozialwissenschaftliche Forschung (Hrsg.), Berlin: Hentrich, 1995, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם; פאביוס שך: דף עד שמולא על ידי רשימת אסירים במחנה טרזיינשטאט, בתוך: Terezínská pamětní kniha: Židovské oběti nacistických deportací z Čech a Moravy 1941–1945; ed. Miroslav Kárný, Terezinská iniciativa, Praha: Terezínská iniciativa; Melantrich, 1995–2000 במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה באתר יד ושם. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגן יבזורי

דגן יבזורי (נולד ב-15 באוקטובר 1985) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הקלעי בהפועל מגידו מהליגה הארצית ובעבר בנבחרת ישראל. יבזורי נחשב לקלעי מצטיין, בעיקר מטווח השלוש. יבזורי נולד במשמר העמק כבן הדור השלישי למשפחת כדורסלנים ענפה, שהבכיר שבה, בן הדור הראשון אמיר יבזורי, שיחק בשנות החמישים והשישים בקבוצת הצמרת הפועל משמר העמק ובנבחרת ישראל. את שנותיו הראשונות כמקצוען העביר יבזורי בליגה הלאומית, במדי מכבי קריית ביאליק והפועל עפולה, אך רק בשנת 2004 כאשר עבר להפועל יקנעם/מגידו מהליגה הארצית זכה לקבל דקות משחק והפך לאחד השחקנים המובילים בליגה. כבר בשנתו השנייה הוביל את יקנעם לעלייה לליגה הלאומית ועם ממוצעים של 18.4 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק בעונת 2006/2007 הוביל אותה לחצי גמר הפלייאוף ולרבע גמר גביע המדינה. בנוסף על כך זכה בתואר הישראלי המצטיין ונבחר לחמישיית העונה בליגה הלאומית. בעונת 2007/2008, עלה לראשונה לליגת העל כשחתם בהפועל גלבוע/עפולה, אך הקבוצה ירדה ליגה בסיום העונה ויבזורי הוחתם בהפועל גלבוע גליל. בגלבוע הפך לשחקן שישי והעמיד ממוצעים של 5.4 נקודות, 1.3 ריבאונדים וחטיפה אחת בכ-16 דקות למשחק. גם את העונה הבאה פתח בגלבוע. לקראת עונת 2010/2011 חתם יבזורי בהפועל חולון, אך שוחרר ממנה עוד לפני פתיחת העונה, עקב בעיות כלכליות. בספטמבר 2010, חתם להמשך החוזה בקבוצת הפועל גלבוע גליל. בסך הכל שיחק חמש עונות במדי גלבוע גליל. ב-2013 עבר יבזורי לשחק עבור מכבי חיפה לשתי עונות. ב-2 ביולי 2015 חתם יבזורי על חוזה לשלוש שנים במכבי תל אביב. בינואר 2017 לאחר שהחל את העונה במכבי תל אביב ומיעט לשחק, עבר לקבוצת הפועל חולון. ביולי 2017 חתם במכבי חיפה לשלוש שנים. ב-12 ביולי 2018, חתם יבזורי בעירוני נהריה לעונה. ביוני 2019 חתם יבזורי ל-4 עונות בהפועל מגידו מליגה א', וסייע לה לעלות בסוף עונת 2020/2021 לליגה הארצית. יבזורי, נשוי ליעל ואב לשלושה, מתגורר עם משפחתו במושב היוגב. מדיה וקבצים בנושא דגן יבזורי בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג דותן מלאך, מקור ראשון, הדגן הגדול הבא: דגן יבזורי מדבר על הכול, באתר nrg‏, 20 במרץ 2015 אריה ליבנת, דגן יבזורי: "כששתיים-שלוש זריקות לא נכנסות, זה משפיע", באתר הארץ, 20 באוגוסט 2015 דף השחקן באתר מנהלת הליגה אור שקדי‏, גלבוע/גליל: דגן יבזורי סיכם עקרונית לעונה נוספת, באתר וואלה, 11 ביולי 2012. ורד כהן‏, מכבי תל אביב: דגן יבזורי חתם לשלוש שנים, באתר וואלה, 2 ביולי 2015. אור שקדי‏, מכבי חיפה: דגן יבזורי ישחק במועדון בשלוש השנים הקרובות, באתר וואלה, 18 ביולי 2017 דגן יבזורי ל-4 עונות בהפועל מגידו
יוסף מוהליבר

הרב ד"ר יוסף מוהליבר (מוהילבר; י"ב בחשוון ה'תרל"ג, 13 בנובמבר 1872, ראדום, האימפריה הרוסית – ו' באדר א' ה'תש"ג, 10 בפברואר 1943, ירושלים, פלשׂתינה-א"י) היה איש חינוך עברי, מנהל הגימנסיה העברית בירושלים. מוהליבר נולד לשלמה בעיר ראדום שבאזור פולין (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית), נכדו וחניכו של רבי שמואל מוהליבר. אמו שרה הייתה בתו של הרב הלל מיליקובסקי. נסמך לרבנות, למד שפות ונשלח על ידו סבו ללימודים בבית הספר הגבוה לחקלאות במונפלייה שבצרפת. במהלך לימודיו היה מייסדי אגודת "עתידות ישראל", במשותף עם חיים מרגלית קלווריסקי ויהושע בוכמיל. בשנת 1894 הוסמך כאגרונום ועבר לקניגסברג שבגרמניה, שם סיים בשנת 1900 לימודי דוקטורט בפילוסופיה ופדגוגיה. במהלך תקופה זו ייצג את סבו כציר בקונגרס הציוני הראשון (1897). הוא הביא לקונגרס מכתב מאת סבו שבו הוא פירט את עיקרי משנתו הציונית, והוא הוקרא במלואו במהלך פתיחת הקונגרס. באותה תקופה נישא לדבורה, בת אייזיק קבק. בשובו לפולין היה פעיל בחוגים הציוניים בביאליסטוק, שבה שימש רב מטעם בין השנים 1902–1915. מוהליבר ניהל את חברת "צדקה גדולה" ושימש יו"ר אגודת "חובבי שפת עבר", ניהל את תלמוד התורה על שם קלונימוס זאב ויסוצקי והביא לייסוד ספרייה ציבורית בעיר. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה וכיבוש העיר על ידי גרמניה, נמלט לאודסה וחי בה בין השנים 1916–1920. באותה עת נוסד בה בית מדרש עברי למורים מרשת "תרבות", ומוהליבר התמנה למנהלו. בשנת 1918 השתתף באספה הלאומית היהודית (שבעקבות "חוק האוטונומיה הלאומית" שחוקקה הרפובליקה העממית של אוקראינה) בקייב. עם סגירת בית המדרש על ידי השלטונות בשנת 1920, עלה מוהליבר לארץ ישראל ושימש בירושלים סגן מנהל בית המדרש העברי למורים (1920–1923) ומחליפו של שלמה שילר כמנהל הגימנסיה העברית בירושלים (1923–1943). פעילותו הציבורית נמשכה כיו"ר הציונים הכלליים ב' בירושלים ויו"ר מרכז הסתדרות המורים. מטעם הוועד הפועל הציוני נבחר ליו"ר הוועדה לסידור החינוך. בשנת 1931 השתתף כציר בקונגרס הציוני הי"ז. יצחק שלו, מחבר הספר פרשת גבריאל תירוש, למד בגימנסיה העברית בתקופת ד"ר מוהליבר. המנהל ד"ר רוזנבלום, אחת הדמויות בספר, הוא בן דמותו של ד"ר מוהליבר. ד"ר מוהליבר נפטר בשנת 1943, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. ד"ר מוהליבר היה נשוי לדבורה לבית קבק. בניהם: שמואל (שנולד זמן קצר לאחר פטירת הרב שמואל מוהליבר ונקרא על שמו), הארכיטקט שלמה מוהליבר ואריה מוהליבר, שהיה מאבות השחמט הארצישראלי. בתו של שמואל היא מיה מוהליבר, שהייתה סגנית מנכ"ל משרד הבריאות. Joseph Mohilewer, Wundt's Stellung zum psychophysischen Parallelismus, (Inaugural-Dissertation), Konigsberg I. Pr., 1901 (בגרמנית) דעותיו והשקפותיו של רבי שמואל מוהילבר: לקטים מתוך כתביו - נערכו וסודרו על ידי נכדו ד"ר יוסף מוהילבר, ירושלים, 1923 דוד תדהר (עורך), "יוסף מוהליבר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 291 תמונות ד"ר מוהליבר, הארכיון הציוני המרכזי יוסף מוהליבר (1872-1943), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שכפול

האם התכוונתם ל... רבייה תאית – תהליך החלוקה של תאי יצורים חיים שכפול נתונים – שכפול נתונים במערכות מחשוב שכפול DNA – תהליך יצירת העתק של מולקולות ה-DNA בתאיהם של יצורים חיים שיבוט מכונת שכפול – מכשיר המכין מספר עותקים רב של אותו מסמך בתוך פרק זמן קצר העתק (הכפלה) – שכפול של יצירת אמנות
סורינאם במשחקים האולימפיים

סורינאם השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960), עוד בהיותה אוטונומיה בריבונות הולנדית. הספורטאי היחיד שייצג אותה במשחקים היה האתלט וים אסאייאס, שהיה אמור להתחרות בריצת 800 מטר, אך עקב טעות הגיע לסטאדיו אולימפיקו בשעות אחר צהריים, בעוד ששלבי המוקדמות נערכו כבר בשעות הבוקר. סורינאם נעדרה מהמשחקים הבאים ושבה והשתתפה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא השתתפה מאז בכל משחקי הקיץ, פרט לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אותה החרימה בעקבות ארצות הברית, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. עד כה, רק ספורטאי סורינאמי אחד זכה במדליות אולימפיות. השחיין אנתוני נסטי זכה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר באולימפיאדת סיאול (1988) ובמדליית ארד באותו המשחה באולימפיאדת ברצלונה (1992). בסיאול העפיל נסטי לשלב הגמר גם במשחה ל-200 מטר פרפר, וסיים במקום השמיני. סורינאם לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: סורינאם במשחקים הפאראלימפיים סורינאם במשחקים האולימפיים לנוער "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
RL10

RL-10 הוא מנוע רקטי אמריקאי ששוגר לראשונה ב-1963. המנוע מופעל באמצעות מימן נוזלי והיה הראשון מסוגו בארצות הברית. המנוע פותח ומיוצר על ידי חברת פראט אנד ויטני (Pratt & Whitney). גרסה מעודכנת של ה-RL-10 עדיין בשימוש במשגרים רבים. עד 2009 שוגרו מעל ל-350 מנועים מסוג זה. הניסוי הסטטי (ניסוי בו המנוע רתום לעמדת ניסוי קרקעית) של ה-RL-10 בוצע ב-1959. טיסת הניסוי הראשונה בוצעה ב-27 בנובמבר 1963. המנועים היו בשלב קנטאור של משגר אטלס. נעשה שימוש במנועי ה-RL-10 בשלב השני של הסטורן 1 (שישה מנועים), בשלב השני של הדלתא 3 והדלתא 4 ובמשגר DC-X.‏ מאז ישנו שימוש ב-RL-10 (מנוע אחד או שניים) בשלב הקנטאור, לדוגמה במשגרי האטלס והטיטן. במשך השנים היו הצעות לשימוש ב-RL-10 שלא יצאו אל הפועל, בין היתר שימוש בהם בסטורן 5 ובמעבורת החלל. מאז שיגורו הראשון, יותר מ-350 מנועי RL-10 הגיעו לחלל, והביאו לחלל יותר מ-150 מטענים שונים. ה-RL-10 גם תרם להבאת חלליות וגשושיות לכל כוכבי הלכת במערכת השמש. ה-RL-10 עבר מספר רב של שדרוגים במשך השנים, כרגע הוא בשימוש בשתי גרסאות עיקריות. בשימוש בשלב השני של הדלתא 4 והיה בשימוש בשלב השני של הדלתא 3. דחף: 110.1 קילו ניוטון. זמן בעירה: 1152 שניות. גובה: 4.14 מטרים. קוטר: 2.21 מטרים. דלק: חמצן נוזלי ומימן נוזלי. שימוש בדלק: 3.5 ק"ג לשנייה (מחמצן 20.6 ק"ג לשנייה). בשימוש בקנטאור, השלב השני של אטלס 5 (מנוע אחד או שניים). דחף: 99.1 קילו ניוטון. זמן בעירה: 740 שניות. גובה: 2.28 מטרים. קוטר: 1.53 מטרים. דלק: חמצן נוזלי ומימן נוזלי. מדיה וקבצים בנושא RL10 בוויקישיתוף מפרט גרסאות ה-RL-10 ה-RL-10 באתר פארט אנד ויטני RL-10A-5 RL-10B-2 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכלה

האם התכוונתם ל... הכלה (פסיכולוגיה) – מושג בפסיכולוגיה המתאר יכולת לקבל רגשות וקשיים של הפרט או של האחר כפי שהם, מבלי להדוף ולהכחיש אותם. הכלה – בתורת הקבוצות: יחס בין קבוצות הכלה (סרט) – סרט קולנוע משנת 1985, תחדיש של הסרט "כלתו של פרקנשטיין" משנת 1935. שני הסרטים הם עיבוד קולנועי לספרה של מרי שלי "פרנקנשטיין, או פרומתאוס המודרני". הכלה (מירון סימה) – הדפס מאת מירון סימה. כלה (דושאן) – ציור מאת מרסל דושאן. הכללה הקלה
ישראל אמיר ברלינסקי

ישראל אמיר ברלינסקי (נולד ב-3 במאי 1942) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת הפועל ירושלים בין השנים 1959–1970. גובהו 1.80 מטר. ברלינסקי היה משחקניה הבולטים של הפועל ירושלים בשנות ה-60, ועד היום הוא מחזיק בתואר מלך הסלים של ירושלים בכל הזמנים (3135 נקודות) ומדורג נכון לשנת 2017 במקום ה-64 בטבלת קלעי כל הזמנים של ליגת העל בכדורסל. השתייך לסגל נבחרת ישראל, נבחרת צה"ל ונבחרת הסטודנטים. אמיר החל את קריירת הבוגרים שלו ב-1959, אך רק ארבע שנים לאחר מכן פתח לראשונה בחמישייה במשחק הדרבי של הפועל נגד מכבי ירושלים. למרות ששלושה מכוכבי הקבוצה דאז ובראשם דוד קמינסקי פרשו, עלה ביד הפועל לנצח את מכבי בתוצאה 56:43 כשאמיר קולע 20 נקודות ומוביל את הקבוצה לניצחון היסטורי. בשנת 1965 ניצחה ירושלים לראשונה בהיסטוריה את מכבי תל אביב, כשאמיר מוביל את רשימת הקלעים עם 22 נקודות. משחק השיא של אמיר היה נגד מכבי רמת גן בשנת 1968, משחק בו קלע 47 נקודות. משחקי שיא נוספים היו פעם נוספת נגד מכבי רמת גן, משחק בו קלע אמיר 42 נקודות, נגד הפועל גבעת חיים בו קלע אמיר 38 נקודות ונגד מכבי קריית מוצקין והפועל קריית חיים, בכל אחד מהם קלע אמיר 35 נקודות. עונת השיא של אמיר הייתה בשנת 1968, בה קלע 540 נקודות, 20.8 בממוצע למשחק, ובה סיים במקום הרביעי בין כל שחקני הליגה הלאומית (שמה של ליגת הכדורסל הבכירה בישראל דאז, ליגה שכיום נקראת "ליגת העל בכדורסל"), 19 נקודות בלבד אחרי טל ברודי ממכבי תל אביב. אמיר פרש מכדורסל בשנת 1970 עקב פציעה כשהוא בן 28 בלבד. אמיר הוא בעל תואר ראשון בסטטיסטיקה ותואר שני בכלכלה בהצטיינות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אמיר החל לעבוד על דוקטורט בכלכלה בנושא "שוק הדיור למגורים בישראל" בהנחיית פרופסור דן פטנקין, אך לא סיים תואר זה. משנת 1968 עד 1973 הרצה אמיר באוניברסיטה העברית בקורס "מבוא לכלכלה". בשנת 1989 השתתף אמיר בקורס לשיווק באוניברסיטת ניו יורק, במסגרת תוכנית למנהלים בעלי תואר שני, The Visiting Professional . בשנת 1973 הציעו לאמיר אהרון ורולנדו אייזן, בעלי חברת הרהיטים "רים", להצטרף לחברה כמנהל כספים. אמיר קיבל את ההצעה ושרת בתפקיד זה עד לשנת 1986 בה מונה לתפקיד מנכ"ל החברה. בהנהגתו הפכה "רים" לחברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בהיותו מנהל הכספים של "רים" ראיין אמיר מועמד לתפקיד מנהל שיווק בחברה, בנימין נתניהו, וזה אמנם החל לעבוד בתפקיד אליו התראיין. בשנת 1988 פרש אמיר מ"רים" ונסע לשנת שבתון בארצות הברית. עם חזרתו הפך אמיר ליועץ כלכלי ולקוחותיו הראשונים היו בני משפחת אייזן שנעזרו בשרותיו לשם מכירת חברת "רים" לקונים שונים. במקביל למכירת "רים" החל אמיר לתת שרותי ייעוץ ללקוחות נוספים, ביניהם טלסקר בע"מ, דן רכב ותחבורה בע"מ (אוויס ישראל), מלון שלום בע"מ, פקר פלדה, סטם סל טכנולוגיות, משרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות', חברת "סיטה" לגמילה מסמים ועוד. בשנת 1999 התבקש אמיר לתת ייעוץ כלכלי לתשלובת "גאמידה", משווקת מוצרים רפואיים בארץ ובעולם, ולימים התמנה לנשיא הקבוצה, תפקיד בו הוא מכהן כעת (2021). היקף מכירותיה של "גאמידה" בשנת 2021 צפוי לעלות על 600 מיליון ש"ח ומספר עובדיה - מעל 500. טבלת קלעי כל הזמנים, מנהלת ליגת העל ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי פינקלשטיין

צבי (גרישה) פינקלשטיין (1908 – 24 במאי 1983) היה איש העלייה השלישית, ספורטאי, סגן יו"ר ההתאחדות הישראלית לכדורגל, יו"ר תנועת מכבי ישראל, פעיל בארגון "ההגנה" ויקיר עיריית פתח תקווה. צבי פינקלשטיין נולד ב-1908 במליטופול, אוקראינה, לחנה ומאיר. ב-1920 עלה עם הוריו לארץ ישראל והגיע לפתח תקווה. כבר מנעוריו התערה בחקלאות ובפרדסנות. פינקלשטיין השתתף בהקמת תנועת "הנוער העובד" במושבה, הוא פיתח פעולה ענפה באגודת "האורז" ובארגון ההגנה. בשנת 1921 הצטרף כשחקן כדורגל לאגודת "מכבי אבשלום" בפ"ת, ובשנת 1941 נבחר להנהלת האגודה ואחר כך ליושב ראש שלה. ב-1949 נבחר להנהלת "מכבי ישראל" ומילא בה תפקיד מזכיר כבוד וסגן יו"ר התאחדות הכדורגל מטעמה. פינקלשטיין השתתף בכל המכביות הראשונות כספורטאי פעיל, ובאחרות כחבר הוועד המארגן של המשחקים. בשנת 1954 הצטרף כחבר פעיל בוועד האולימפי וכיהן בו כמזכיר כבוד וכחבר נשיאות, עד צאתו לגמלאות. בין היתר, ייצג את התאחדות הכדורגל בחמישה קונגרסים בינלאומיים ונתמנה על ידי שר החינוך יגאל אלון, כחבר המועצה המייעצת לספורט ולחינוך גופני ליד משרד החינוך. כיהן כיושב ראש הנהלת מכבי ישראל בשנת 1968 וכיושב ראש מרכז התנועה בין השנים 1971-1975. על תרומתו לפיתוח הספורט, נתכבד על ידי הוועד האולימפי בישראל בתואר "עמית כבוד". בשנת 1982 קיבל את אות יקיר העיר פתח תקווה. נפטר ב-24 במאי 1983 בפתח תקווה. אתר "Billiongraves"
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים

האנטילים ההולנדיים השתתפו במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת הלסינקי (1952) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). אף שבאותה תקופה היו האנטילים באוטונומיה בריבונות הולנדית, אפשרו ההולנדים את הקמתו של ועד אולימפי נפרד, וספורטאי האנטילים התחרו במשלחת נפרדת. המשלחת הראשונה של האנטילים ההולנדיים, לאולימפיאדת הלסינקי, כללה רק את נבחרת הכדורגל. היא הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד 1–2 לנבחרת טורקיה. בדומה להולנד, החרימו האנטילים ההולנדיים את אולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על דיכוי המרד ההונגרי בידי ברית המועצות. בהמשך, החרימו האנטילים גם את אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אף שהולנד עצמה לא עשתה זאת. להישג הגבוה ביותר של האנטילים ההולנדיים במשחקים הגיע השייט יאן בורסמה, שזכה במדליית הכסף במפרשית מדגם לכנר באולימפיאדת סיאול (1988). האתלט צ'ורנדי מרטינה היה קרוב להישג דומה באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא סיים במקום השני בריצת 200 מטר, אחרי יוסיין בולט, אך שעה לאחר המירוץ הודיעו מארגני התחרות על פסילתו בעקבות ערעור של המשלחת האמריקנית, לאחר שבצילומי הטלוויזיה נראה שיצא מהמסלול שלו. האנטילים ההולנדים ערערו בפני בית הדין לבוררות בספורט, אך ב-9 במרץ 2009 נדחה הערעור. מרטינה התחרה גם בריצת 100 מטר וסיים במקום הרביעי, בזמן של 9.93 שניות, שמהווה שיא לאומי. ב-2011 בוטל המעמד האוטונומי של האנטילים. חלקם קיבלו מעמד של רשות מקומית בהולנד, וחלקם הפכו לחלק מממלכת ארצות השפלה. בשל שינוי זה הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדים במשחקים, אך התיר לספורטאים מהאיים להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) כמשתתפים עצמאיים, תחת הדגל האולימפי. האנטילים ההולנדיים השתתפו גם בשתי אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת קלגרי (1988) ואולימפיאדת אלברוויל (1992). במשחקים התחרו הספורטאים מהאנטילים במזחלות ובלוג', אך הגיעו להישגים נמוכים. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי של האנטילים ההולנדיים "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-25 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-25 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
דיאן

האם התכוונתם ל... דיאן, נסיכת אורליאן אלילה דיאן – זמרת יוצרת אמריקאית דיאוואנדו דיאן – כדורגלן סנגלי דיאן – אלקן המכיל שני קשרים כפולים אישים ששמם הפרטי הוא דיאן דין דאן
ארובה במשחקים האולימפיים

ארובה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שהיא מהווה אוטונומיה בריבונות הולנדית, יש לה ועד אולימפי נפרד, ולפיכך גם משלחת נפרדת למשחקים. עד 1986 הייתה ארובה חלק מאוטונומיה הולנדית אחרת, האנטילים ההולנדיים, וספורטאים מארובה התחרו במסגרת המשלחת של האנטילים ההולנדיים. עד כה, אף ספורטאי מארובה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם של הספורטאים מארובה היו נמוכים למדי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008), למשל, התחרו שני ספורטאים מארובה. הג'ודוקא פידרד ויס הודח בסיבוב השני (לאחר שעלה אוטומטית מהסיבוב הראשון) והשחיין יאן רודזאנט סיים במקום ה-53 מתוך 64 במשחה ל-100 מטר חופשי. ארובה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים ארובה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא ארובה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי הארובאי (בפפיאמנטו)
דרך עזה (ירושלים)

דרך עזה, לשעבר רחוב עזה, הוא רחוב בירושלים, בשכונת רחביה. לרחוב חשיבות תחבורתית, מסחרית ותרבותית. לאורכו בתי קפה ומסעדות רבות לצד בתי עסק אחרים. הרחוב מתפצל מרחוב בן מימון שמקשר בינו לבין כיכר פריז. ומסתיים בסמוך לעמק המצלבה וגבול קריית שמואל ושכונת רסקו, בצומת משותף עם שדרות חיים הזז והרחובות הרב הרצוג וטשרניחובסקי. בנייני הרחוב בנויים ברובם בסגנון הבינלאומי המקובל בשכונה ומצופים באבן ירושלמית. מקור שמו של הרחוב נובע ממיקומו על חלק מהדרך ההיסטורית שבין שער יפו שבעיר העתיקה בירושלים אל דרום שפלת החוף הכוללת את העיר עזה. זאת בדומה לרחוב יפו הבנוי על חלק מהדרך שבין שער יפו לעיר יפו, לדרך שכם המובילה לשכם, לדרך חברון המובילה לחברון ולדרך יריחו המובילה ליריחו. מרכז העסקים השוקק של הרחוב הוא הצומת עזה-בנימין מטודלה-האר"י, בתקופת המנדט הבריטי שכנו במקום זה אורוות הצבא ושטח אימון ולכן נקרא "מגרש הסוסים", לאחר מכן שימש השטח הפתוח לפעילות תנועות נוער. באמצע הדרך בין צומת זה וצומת רחוב טשרניחובסקי דהיום שכנה בתקופת המנדט כלביית משטרת המנדט ולכן נקראה "חורשת הכלבים", כיום נמצא במקום זה גן ציבורי סמוך לרחוב התיבונים, הבתים הבנויים בקטע זה, שכתובתם היא ברחוב עזה, מופרדים משאר הרחוב במקטע דמוי פרסה. הרחוב מסתיים בצומת גדול (עזה-הרצוג-טשרניחובסקי-הזז) בשולי עמק המצלבה. בנקודה זו ניצבת עמדת משמר בריטית מבטון, "פילבוקס". כמו מרבית תושבי רחביה, במשך תקופה ארוכה גם תושבי רחוב זה היו אמידים וחלק נכבד מהם היה ממוצא יהודי-גרמני. הרחוב אף כונה על ידם בשם "גאזה-שטראסה" ("רחוב עזה" בגרמנית). באמצע רחוב זה נמצא ביתו הפרטי של ראש הממשלה בנימין נתניהו, וסמוך למעלה הרחוב שוכן גם בית אגיון, מעונו הרשמי של ראש הממשלה. עקב כך, האזור הסמוך למעון הרשמי, במעלה הרחוב ובכיכר צרפת ("כיכר פריז"), הוא אזור בו נהוג לקיים הפגנות. הרחוב נחשב לעמוס במיוחד ועוברים בו בממוצע כ-700 אוטובוסים ביממה. במפגש הרחובות עזה וברלין (הקרוי על שם הרב חיים ברלין) שכנה החומוסיה "בין עזה לברלין", שם המשקף את מיקומה המקורי של החומוסיה. בית קפה "זיגמונד" בבעלותו ובניהולו של העיתונאי והסופר אלברט סויסה פועל ברחוב עזה פינת רחוב האר"י. בית הקפה, "קפה עזה", הנמצא במרכז הרחוב, נקרא כיום "קפה יהושע". בעת האינתיפאדה השנייה היה רחוב עזה פעמיים זירה לפיגועי התאבדות קשים. במרץ 2002 התבצע בבית הקפה "מומנט" שברחוב פיגוע התאבדות שבו נהרגו 11 בני אדם. בינואר 2004 התרחש פיגוע התאבדות נוסף באוטובוס קו 19 בעת שעבר ברחוב עזה, וגם בפיגוע זה נהרגו 11 אנשים. בעקבות מלחמת חרבות ברזל עלתה דרישה להחליף את שם הרחוב. רחוב עזה הפך לאלחוטי, "ירושלים ברשת", 2005 חגית אברון, ‏בלדה לרחוב ירושלמי, באתר גלובס, 30 ביולי 2009 דוד קרויאנקר, שלאף-שטונדה בגאזה-שטראסה, באתר הארץ אפרת וייס ואבישי בן חיים, 11 הרוגים בפיגוע בבית קפה בירושלים, באתר ynet, 10 במרץ 2002 Rafi Gamish, השיח ברשת: האם צריך להחליף את השם של רחוב עזה? | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2023-10-11
ולדימיר קוסמה

ולדימיר קוסמה (ברומנית: Vladimir Cosma;‏ נולד ב-13 באפריל 1940) הוא מלחין, מנצח וכנר צרפתי. קוסמה נולד בבוקרשט, רומניה, למשפחה יהודית בעלת רקע מוזיקלי. אביו תאודור היה פסנתרן ומנצח, אימו הייתה מלחינה ודודו מנצח ומלחין. הוא למד מוזיקה ברומניה, ועבר לפריז ב-1963 כדי להמשיך בבית הספר למוזיקה אקול נורמל דה מוזיק (École Normale de Musique de Paris), שם למד אצל נדיה בולאנז'ה. הוא כתב מוזיקה לעשרות סרטים צרפתיים, וחלק מנעימותיו הפכו ללהיטים. בין הסרטים להם כתב שיגעון של מסיבה, הבלונדיני עם הנעל השחורה, וכן "הנעימה של נדיה" במיני סדרה הטלוויזיונית מיכאל סטרוגוב, בה יש שימוש בבללייקה, ונעימת מיני סדרה הטלוויזיונית החטוף ("השיר של דייוויד") שמבוססת על ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון. הנעימה הידועה ביותר שחיבר היא ככל הנראה מנגינת הנושא לסרט הרפתקאותיו של רבי יעקב, המופיעה בפתיחת הסרט ובסיומו, וכן בסצינות רבות בסרט. קוסמה כתב מנגינה קצבית ומהירה, שהיא שילוב של פופ צרפתי משנות ה-70 עם מוזיקה חסידית בעל נגיעות מזרח אירופיות. המנגינה הייתה ללהיט במדינת ישראל בשנות ה-70 והושמעה פעמים רבות ברדיו ובטלוויזיה. חלק ממנה נלקח לנעימת הפתיחה של אירוויזיון 1979 שהתקיים בישראל, והיא שימשה את הערוץ הראשון במספר תשדירים, לרבות המשדר ההיסטורי של "המהפך" בבחירות לכנסת התשיעית, בשנת 1977 ומספר מערכות בחירות שלאחר מכן, כמו גם בבחירות לכנסת ה-13 ב-1992, בהן היה מהפך הפוך, מהשלטון הימני של שמיר לשלטון השמאלי של רבין. קוסמה זכה פעמיים בפרס סזאר בקטגוריית מוזיקה מקורית לסרט: ב-1984 עבור הסרט Le Bal, וב-1982 עבור "דיווה" (Diva). לאחר יותר משלוש מאות שירים ונעימות שחיבר, החל לעבוד על חיבור יצירה סימפונית המתבססת על יצירותיו וכן על אופרה בשם "מריוס ופאני" המבוססת על "טרילוגיית מרסיי", יצירתו של המחזאי מרסל פניול. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר קוסמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולדימיר קוסמה (בצרפתית) ולדימיר קוסמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולדימיר קוסמה, באתר AllMovie (באנגלית) ולדימיר קוסמה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ולדימיר קוסמה, באתר ספוטיפיי ולדימיר קוסמה, באתר AllMusic (באנגלית) ולדימיר קוסמה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולדימיר קוסמה, באתר דיזר ולדימיר קוסמה, באתר Discogs (באנגלית) ולדימיר קוסמה, באתר Songkick (באנגלית) ולדימיר קוסמה, באתר SecondHandSongs ריאיון עם קוסמה, מגזין Score, ‏ 16 בנובמבר 2005 (באנגלית)