laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאן חיס

יאן אוגסטוס חיס (בהולנדית: Jan Augustus Gies;‏ 18 באוקטובר 1905 – 26 בינואר 1993) היה איש המחתרת ההולנדית בעת הכיבוש הנאצי של הולנד וחסיד אומות העולם, שיחד עם אשתו, מיפ חיס, סייע להחביא את אנה פרנק ומשפחתה מפני השלטונות הנאציים. יאן חיס (הידוע גם כהאנק ואן סנטן ביומנה של אנה פרנק) נולד וגדל באמסטרדם. הוא פגש את אשתו לעתיד, מיפ חיס, ב-1933 כאשר הוא עבד כמנהל חשבונות והיא כעובדת במשרד בחרת טקסטיל מקומית. לאחר מכן, הוא עבד בתור עובד סוציאלי והיא עבדה בחברת אופקטה שאותה ניהל אביה של אנה פרנק, אוטו. החברה שינתה את שמה מאוחר יותר לחיס ושות'. הם התחתנו ב-16 ביולי 1941 לאחר שאיימו על מיפ בגירוש בחזרה לווינה, עיר הולדתה, אחרי שהיא סירבה להצטרף לארגון נשים נאצי. כאשר הרדיפה של היהודים באמסטרדם התגברה, הוא הקדיש את עצמו לסיוע ליהודים ואחרים על ידי השגת תלושי מזון לא חוקיים ומציאת מקומות מסתור. חיס עזר למשפחת פרנק להתחבא בבניין של משרדי חיס ושות' ברחוב פרינסנחראכט 263 (Prinsengracht, בעברית: "תעלת הנסיך"). הוא ביקר אותם לעיתים קרובות במשך השנתיים שהם חיו בבידוד, ועם אשתו, בילה לילה באגף כדי שיחוו את הטרור בעצמם. בנוסף לכך שהם הסתירו את משפחת פרנק, משפחת ואן-פלס ופריץ פפר בפרינסחראסט, מיפ ויאן גם הסתירו בדירתם סטודנט אנטי-נאצי שסירב לחתום על שבועה נאצית. בבוקר ה-4 באוגוסט 1944, פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק. ביוני 1947, אוטו פרנק עבר לגור בביתם של יאן ומיפ באמסטרדם וגר שם במשך שבע שנים עד שהיגר לשווייץ. בני הזוג חיס, שהיו גיבורי יומנה של אנה פרנק, הפכו לדמויות מפורסמות לאחר פרסום היומן והקדישו את חייהם לזכרה של אנה פרנק. ב-1950, נולד להם בן בשם פול. יש להם שלושה נכדים, ארווין, ג'ני ודייוויד. ב-8 במרץ 1972, הכיר יד ושם ביאן ובמיפ כחסידי אומות עולם. יאן חיס נפטר בשנת 1993 בגיל 87 מאי-ספיקת כליות. מדיה וקבצים בנושא יאן חיס בוויקישיתוף מידע על יאן ומיפ חיס באתר יד ושם יאן חיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Goldstein, Richard (2010-01-12). "Miep Gies, Protector of Anne Frank, Dies at 100". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-03-13. יאן חיס באתר יד ושם Jan Gies; Smuggled Food to Help Anne Frank - Los Angeles Times, web.archive.org, ‏2022-02-14
עזראל (קומיקס)

עזראל (באנגלית: Azrael) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס "באטמן" ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman: Sword of Azrael #1 אוקטובר 1992 והיא נוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר ג'ו קסאדה. שמו מבוסס על מלאך המוות עזראל. עד כה נטלו את זהותו של עזראל שתי דמויות - ז'אן-פול ואלי ומייקל וושינגטון ליין, מתנקשים שנוצרו במסדר סנט דיומא כדי "להשליט את רצונו של האל". דמותו של ואלי כיכבה בסיפור "באטמן: נפילתו של אביר" משנות ה-90 של המאה ה-20, כמחליפו של באטמן, לאחר שזה האחרון הושבת כליל מפעילות בידי נבל-העל ביין, וכן בסדרה משלו שרצה בין השנים 2003-1995. דמותו נכללה בהרפתקאות משפחת העטלף, שכללה את באטמן, רובין ובאטגירל. דמותו של מייקל ליין הוצגה בקשת הסיפור "באטמן: הקרב על הגלימה" משנת 2009, והוא לובש גרסה לבנה של תלבושת עזראל. ביקום DC החדש שנוצר לאחר אירועי "פלאשפוינט", דמותו של מייקל ליין כלל לא הוצגה וז'אן-פול ואלי הוצג מחדש בחוברת Batman & Robin Eternal #9 מפברואר 2016. הוא נראה שומר על בסיס מסדר סנט דיומא בכלא פנה דורה השוכן באי סנטה פריסקה, ונלחם ברובין האדום, הברדס האדום וביין כאשר הם חקרו בדבר פעילותם של המסדר. בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה גותהאם, דמותו של תיאו גאלאבן מגולמת בידי השחקן ג'יימס פריין, והוא צאצא של משפחת דיומא וחבר במסדר של סנט דיומא, אשר מתמרן גורמים שונים בגות'אם סיטי במטרה להפוך לראש העיר. הוא מצליח במזימתו, אך נהרג בידי ג'ים גורדון ואוסוולד קובלפוט. גופתו מובאת למתקן המחקר "הגבעה האינדיאנית", שם הוא מוקם לתחייה בידי פרופסור הוגו סטריינג' ללא זיכרונותיו. סטריינג' גורם לו להאמין כי הוא מלאך המוות עזראל, מחמש אותו בחרב ובחליפת שריון ושולח אותו להתנקש בחיי ג'ים גורדון. הוא נהרג בידי בוץ' גילזין. דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איטליה במשחקים הפאראלימפיים

איטליה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים כמארחת משחקי הקיץ רומא (1960) ומאז נטלה חלק בכל אחד מאירועי הקיץ. באולימפיאדת החורף לנכים השתתפה איטליה בכל המשחקים שהתקיימו החל מהמשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980), וארחה גם את טורניר משחקי החורף במשחקים הפאראלימפיים טורינו (2006). במשחקים הפאראלימפיים ברומא אותה ארחה, זכתה המשלחת האיטלקית בכמות המדליות הגבוהה ביותר מבין כל המדינות המשתתפות, ובתחרות שנערכה במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) דורגה המשלחת במקום השלישי בסך המדליות אותן קטפו. הספורטאיות הבולטות בתולדות המשלחת האיטלקית הן האתלטית מריה סקוטי שזכתה ב-11 מדליות פאראלימפיות במשחקים הפאראלימפיים רומא (1960), מהן 9 מדליות זהב, ואלוויזה דה וידי שזכתה ב-12 מדליות, מהן 6 מדליות זהב פאראלימפיות. במשלחת בלט גם השחיין לוקה פנקלי שזכה ב-15 מדליות, מהן 8 מדליות זהב ו-6 מכסף. איטליה במשחקים האולימפיים איטליה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא איטליה במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף
מיכאיל ארציבשב

מיכאיל פטרוביץ ארציבשב (ברוסית: Михаи́л Петро́вич Арцыба́шев;‏ 5 בנובמבר 1878 – 3 במרץ 1927) היה עיתונאי, סופר ומחזאי רוסי. מיכאיל ארציבשב נולד בחווה ביישוב דוברוסאבובקה בנפת אחטיר בפלך חרקוב (כיום מחוז סומי), בצפון מזרח אוקראינה באימפריה הרוסית. אביו היה בעל אדמות זעיר ואמו, ממוצא פולני, נפטרה משחפת, כשהיה בן 3. הוא למד עד גיל 16 בעיירה המקומית, אוחטירקה, ובשנים 1895 - 1897 עבד כפקיד. בשנים 1897 - 1898 למד בבית הספר לאמנויות בחרקוב. ב-1897 ניסה להתאבד וב-1898 נשא לאישה את אנה קובושקו, ממנה נולד לו בנו, בוריס ארציבשב. הוא נפרד מרעייתו ב-1900. ב-1898 התיישב בסנקט פטרבורג, שם עבד כעיתונאי חופשי ופרסם סיפורי משעשעים. ב-1901 סולק מהעיר בגלל השתתפות בהפגנה. באותה שנה כתב את הסיפור "פאשה טומאנוב", אך לא הצליח לפרסם אותו בגלל מגבלת הצנזורה. הספר "סאנין", שנכתב על ידו בשנת 1903, אך פורסם רק ב-1907, שוב בגלל הצנזורה, עורר נגדו קוראים רוסים רבים בגלל תוכנו. הספר נכתב תחת השפעת הפילוסופיה של מקס שטירנר ומנסה להציג את עקרונות האנרכיזם האינדיבידואלי. סאנין תורגם לעברית על ידי אברהם סלמן ויצא לאור בהוצאת עידית בשנת 1953. ארציבשב עבר ב-1912 למוסקבה ולאחר מהפכת אוקטובר התחיל לכתוב נגד הבולשביזם. ב-1923 עבר לפולין והתאזרח שם. ארציבשב נפטר בוורשה, בירת פולין, בשנת 1927. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל ארציבשב בוויקישיתוף מיכאיל ארציבשב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי מיכאיל ארציבשב בפרויקט גוטנברג (באנגלית) מיכאיל ארציבשב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מיכאל פטרוביץ ארציבשב (1878-1927), דף שער בספרייה הלאומית מיכאיל ארציבשב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אפולו 6

אפולו 6 (באנגלית: Apollo 6) הייתה הטיסה הבלתי מאוישת השלישית והאחרונה בתוכנית אפולו, אשר שוגרה ב-4 באפריל 1968. מטרת הטיסה הייתה הדגמה של יכולות הטיל סטורן 5, לשגר חללית אל הירח וכן בדיקת מגן החום של תא הפיקוד של החללית אפולו. הקשיים בשיגור החלו כעבור שתי דקות מההמראה. כשלים במנועי השלב השני והשלישי של הטיל, מנעו ממנו מלהביא את החללית למסלול הגעה לירח, אך הוא הצליח לנוע במהירות הקרובה למהירות השיבה מן הירח, באמצעות שימוש במנוע החללית. למרות כשל המנועים, הטיסה סיפקה לנאס"א את הביטחון לשגר באמצעות הטיל טיסה מאוישת, בשל כך בוטל תכנון אפשרי לטיסה בלתי מאוישת נוספת, והטיסה הבאה בתוכנית הייתה אפולו 7, הטיסה המאוישת הראשונה בתוכנית אפולו. ביום השיגור של אפולו 6 נורה ונהרג מרטין לותר קינג, ושיגור אפולו לא עורר הד תקשורתי רב. שובל אש שיצר טיל השיגור של אפולו 6, צולם ממטוס מעל מרכז החלל קנדי תא הפיקוד (CM) של אפולו 6, כפי שהוא מוצג ב'Fernbank Science Center' אטלנטה המתאם שבין השלב הראשון והשני של אפולו 6 כשהוא צונח כלפי כדור הארץ לאחר שהתנתק מהחללית מדיה וקבצים בנושא אפולו 6 בוויקישיתוף אפולו 6 באתר נאס"א (באנגלית)
בית הכנסת הגר"א (שערי חסד)

בית הכנסת הגר"א הוא בית כנסת ותיק בשכונת שערי חסד בירושלים. בית הכנסת, שנקרא על שם הגר"א מווילנה, שוכן ברחוב בר זכאי שבמרכז השכונה. הוא הוקם בעשור השני של המאה ה-20, סמוך למועד הקמת השכונה, על ידי המקובל הירושלמי הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן שלצורך כך התרים את תושבי השכונה הפרושים ההולכים בשיטת הגר"א. במשך כשני עשורים היה בית הכנסת בן קומה אחת. בשנות ה-30 נוספה לו קומה שנייה. הכניסה הראשית לבית הכנסת מוסתרת בקיר בטון, שהוצב שם במלחמת העצמאות בשנת תש"ח. חצר בית הכנסת מוקפת בסורג מתכת, ועליו סמלי השבטים וחלקי פסוקים מהתנ"ך. בצמוד לבית הכנסת מצפון ישנה רחבה מרוצפת ובמרכזה בור מים חסום. ברחבה זו התקיימו טקסי החופה והקידושין בשכונת שערי חסד במשך עשרות שנים. בחזית בית הכנסת, משמאל לפתח, קבוע שעון שמש קטן, המשמש זה למעלה משבעים שנה את מתפללי מניין 'ותיקין'. את שעון השמש בנה השען משה שפירא. החזן הראשון של בית הכנסת במועדי השנה ובימים נוראים היה מקים בית הכנסת הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, ששימש אף כבעל קורא עד לפטירתו. נוסח התפילה שלו נודע כנוסח שערי חסד על פיו מתפללים בקהילות רבות. חדרי הספח של בית הכנסת משמשים כ'שטיבלך'. בין מתפלליו לאורך השנים אישים ידועים מתושבי השכונה, ובהם הרב יעקב משה חרל"פ, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב שלום שבדרון, הרב מרדכי לייב הכהן קמינצקי, והרב יוסף בוקסבוים. רב בית הכנסת במשך שנים רבות היה הרב אברהם דוד רוזנטל, רב השכונה, ולאחר פטירתו מונה תחתיו בנו הרב יהושע מאיר רוזנטל, אב"ד בירושלים ומחבר הספר "מי הבאר". מאז שנות ה-80 שוכן בקומה העליונה בית המדרש של ישיבת מעלות התורה שהייתה בראשות הרב שמואל אוירבך עד פטירתו. בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד הוא הוותיק שבבתי הכנסת בישראל הקרויים על שם הגר"א. בשנות ה-30 הוקם בית הכנסת הגר"א בתל אביב. בשנת התש"פ הקימו בני ניניו של הרב אפרים שמואל לרנר-פפרמן, הרב אפרים שמואל נוימן וחנוך ברקוביץ, בית כנסת על שם הגר"א ברחוב הרב שך בביתר עילית, המשמש לקהילה ליטאית צעירה בעיר ביתר עילית. ראובן גפני, מקדש מעט - בתי כנסת מוכרים ונסתרים בירושלים, יד יצחק בן צבי ירושלים, 2004, עמ' 5–16 David, Time – Arab clock begins at sunset | The Strange Side of Jewish History (באנגלית) Turning Clockwise: Jews and Timekeeping from Antiquity to Modernity
בנג'מין פוליין

בנג'מין פּוליין (באנגלית: Benjamin Pulleyn; מת ב-1690) החזיק בקתדרת הפרופסורה המלכותית ליוונית באוניברסיטת קיימברידג' (שנוסדה ב-1540 על ידי הנרי השמיני), בין השנים 1674-1686. נודע כמנחה של אייזק ניוטון. פוליין התקבל לקולג' טריניטי בקיימברידג' כסיזאר (תלמיד המקבל מלגה חלקית) ב-1650, החל את לימודיו הרשמיים ב-1651, וקיבל תואר ראשון ב-1653-4 ושני ב-1657. נעשה חבר בקולג' ב-1656. את המינוי לקתדרה המלכותית קיבל ב-1674, ועם פרישתו נעשה רקטור של הכפר סות' (אנ') שליד בקדן (אנ') במחוז קיימברידג'שייר. בנג'מין פוליין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
עלמיהו תוודרוס

עלמיהו תוודרוס (בגעז: ዓለማየሁ ቴዎድሮስ‏; 23 באפריל 1861 - 14 בנובמבר 1879) היה נסיך אתיופי, בנו של הקיסר תוודרוס השני, קיסר אתיופיה מאשתו טרו וורק וובה. נולד במקדלה וכבר בלידתו זכה לתואר דג'זמץ'. בגיל שמונה הוכרז כיורש העצר. ב-1868 נשבה ונלקח יחד עם המשלחת הבריטית לבריטניה, לאחר שאביו התאבד. האדם אשר הופקד לטיפולו היה קפטן טריסטרם ספיידי (אנ') ושבביתו שבאי וייט עלמיהו שהה עד אשר הוצג בפני המלכה ויקטוריה בבית אוסבורן. עלמיהו שהיה תחת ספיידי נשלח ללמוד בקולג' צ'לטנהאם שבצ'לטנהאם תחת השגחתו של תומאס ג'קס בלקה. מאוחר יותר הועבר לבית הספר רוגבי (אנ') בעקבות בלקה. ב-1879 החל ללמוד במכללה הצבאית המלכותית סנדהרסט ובמקביל החל בהתכתבות עם הקיסר יוהנס הרביעי. באותה השנה חלה הנסיך בצדרת שממנה נפטר ב-14 בנובמבר. עלמיהו נקבר בטקס מלכותי בטירת וינדזור ב-21 בנובמבר. בשנת 2007 פנתה ממשלת אתיופיה לבריטניה בדרישה להעביר את עצמותיו של הנסיך אליה לקבורה מחדש. עלמיהו בילדותו אב תוודרוס השני Sven Rubenson, King of kings, Tēwodros of Ethiopia, Haile Sellassie I University, 1966 Jean Southon, "Prince Alamayehu and Captian Speedy" in Bahru Zewde, Richard Pankhurst, Taddese Beyene (Editors), Proceedings of the Eleventh International Conference of Ethiopian Studies, Vol. I, pp. 251-263 מדיה וקבצים בנושא עלמיהו תוודרוס בוויקישיתוף מיקי זריהון, עלמיהו - שיר לזכרו של יורש העצר, YouTube (אמהרית) "Ethiopia seeks prince's remains" (באנגלית בריטית). 2007-06-03. נבדק ב-2021-08-07.
ארונה (עיר)

ארונה (באיטלקית: Arona, במילאנזית: Aruna) היא עיר בפיימונטה (על גבול לומברדיה) בצפון איטליה, על גדות אגם מאג'ורה. לפי ממצאים ארכאולוגיים התקיימה במקום התיישבות במאות ה-18 עד ה-13 לפנה"ס. במקום היו התיישבויות של קלטים, רומאים ולומברדים. במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני על שם המרטירים פליניוס וגראטיאנוס. מ-1277 הייתה העיר פייף של בית ויסקונטי ממילאנו בראשית המאה ה-14 הפכה לקומונה חופשית השייכת למנזר, העיר הוענקה ב-1439 כרוזנות לבית בורומאו. ה-Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo) - פסל ארד בגובה 35 מטרים שהוקם ב-1614 לכבוד הקדוש קארלו בורומאו על ידי בן-דודו הקרדינל פדריקו בורומאו. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל. La Rocca - פארק המצודה של משפחת בורומאו. מצודה עצמה נחרבה במהלך המלחמות הנפוליאוניות. הכנסייה Collegiata della Natività di Maria Vergine (כנסיית המולד של מרים הבתולה) מ-1482 מכילה ציורים אודות חיי הקדוש קארלו בורומאו מעשי ידי צ'זרה נביה (1536–1614). חוף האגם למרגלות האלפים. הערים התאומות של ארונה הן: צרפת קומפיין, צרפת ספרד ארונה, ספרד בלגיה אואי, בלגיה אתר האינטרנט הרשמי של ארונה פורטל העיר (באיטלקית) היסטוריה ואירועים (באיטלקית)
מיטת שדה

מיטת שדה (נקראת גם מיטה מתקפלת, מיטה צבאית או מיטה צרפתית) היא מיטת יחיד שבנויה באופן הבסיסי ביותר שמאפשר שכיבה מוגבהת מעל לקרקע. בניגוד למיטות רגילות, ניתן לקפל מיטת שדה, תכונה ההופכת אותה לניידת ומתאימה למחנאות ולשימוש צבאי. בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי[דרוש מקור]. מיטת השדה שבשימוש צה"ל בעשרות השנים האחרונות היא עותק של המיטה הצבאית הצרפתית. המיטה מורכבת מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים. החלק העליון הוא יריעת ברזנט הנמתחת בעזרת רצועות. משקל המיטה הוא כ-8 קילוגרם. מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה במצב מקופל מיטות שדה אמריקניות מודרניות בשימוש הצבא האמריקני מיטת שדה של הצבא הצרפתי עם רשת נגד יתושים מדיה וקבצים בנושא מיטת שדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו קורן (קלע)

אליהו קורן (Eliyahu Koren‏, 15 בינואר 1918 - 27 באפריל 2014) היה אלוף ישראל בקליעה למטרה באקדח במשך שנים רבות, בעל השיא הישראלי בתחום זה, מאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה, מחבר הספר "הקליעה הספורטיבית באקדח" (הוצאת ש. סגל, 1968), שופט בינלאומי בקליעה למטרה ובשחיה ואחד ממייסדי קיבוץ מצובה שבגליל. קורן נולד בשם וַלטר קורן, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה, בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה, למשפחה יהודית מתבוללת, שחגגה למשל את חג המולד במקום את חנוכה. אביו, ארנולד קורן, היה מנהל בית חרושת גרמני גדול לבגדי גברים, ובמקביל מחזאי. האב שירת כחייל בצבא הקיסרות הגרמנית ונפצע בקרב טננברג, שהיה הקרב המכריע בניצחונה של גרמניה על האימפריה הרוסית באותה מלחמה. האם, ארנה לבית גרויגר, הייתה ציירת אופנה ועיצבה את התלבושות למחזותיו של האב, וכך השניים נפגשו. קורן היה הילד השלישי במשפחה ולפניו נולדו שתי אחיות. קורן עלה לארץ ישראל כמעפיל, דרך נמל פיומה, שבאיטליה הפשיסטית, כיום רייקה שבקרואטיה, במסגרת "מכבי הצעיר" במרץ 1939. זה היה חלק מ"עליית הייקים" של 1932–1939. ספינתו הצליחה להוריד את מעפיליה בחסות החשיכה לחופי הרצליה. אחרים מבני משפחתו ברחו מגרמניה הנאצית לארצות הברית. האב, שסמך על עברו בצבא גרמניה, שיגן עליו, נשאר והוא והאם וכל שאר בני המשפחה שלא ברחו, נרצחו על ידי הנאצים באושוויץ ב-1943. קורן היה עם עלותו לארץ, מספר חודשים, נוטר, עבר הכשרה בכנרות ואחר כך בחניתה תחתית וב-9 בפברואר 1940 היה בין מקימי הקיבוץ החדש מצובה, ליד חניתה, בגליל המערבי. כעשרים צעירים אנשי "מכבי הצעיר", יוצאי גרמניה, אוסטריה וצ'כיה, עלו על הקרקע במסגרת "חומה ומגדל" וביניהם הוא וגם חוה, לימים אשתו ואם שני ילדיו. נפטר ב-27 באפריל 2014 בגיל 96 ונקבר בקיבוצו. הותיר בן ובת, נכדים ונינים. קורן היה ספורטאי עוד מילדותו (שחיה). בקליעה למטרה הוא החל לעסוק רק מ-1954, בגיל 36, תחילה ברובה ואחר כך באקדח. בהנהגתו הגיעה קבוצת "הפועל מצובה" וקלעים ספציפיים מקרבה, גברים ונשים כאחת, למקומות מכובדים באליפויות הארץ בקליעה למטרה בכל סוגי כלי הנשק, לרבות אלישבע כרמי אלופת הארץ לנשים, ועוד. זכה באליפות הארץ לגברים בקליעה למטרה באקדח, לראשונה, בשנת 1960 ולאחר מכן החזיק בתואר זה במשך שנים רבות, כמעט ברציפות, עד לפרישתו. זכה במקומות ראשונים באליפויות "הפועל" ובמקומות מכובדים ב"מכביה" והיה גם שיאן ישראל בתחום זה. ב-1966 הגיע למקום ה-25 באליפות העולם בויסבאדן. ב-1971 נשלח על ידי התאחדות הספורט הישראלית לקורס מאמנים בגרמניה, מתוך כוונה למנותו למאמן נבחרת ישראל בקליעה למטרה באולימפיאדת מינכן 1972. הוא סיים את הקורס בהצלחה, אבל בסופו של דבר הוחלט שמאמן הנבחרת קהת שור יישאר בתפקידו עד לאחר האולימפיאדה. שור היה לאחד מאחד עשר הספורטאים הישראלים, שנרצחו על ידי ספטמבר השחור (ארגון טרור) באותה אולימפיאדה. קורן ירש אותו בתפקיד מאמן נבחרת ישראל רק לאחר מכן ושימש כמאמן הנבחרת במשך עשר שנים (1972–1982). ירי אולימפי עדנה נתנס, פרקי חיים, הוצאת "נופך אחר" שובל גבע, פרידה מאלוף הקלעים(הקישור אינו פעיל), ידיעות הקיבוץ, 2 במאי 2014 המכתב האחרון של ארנה וארנולד קורן, בתוך מכתבים אחרונים מהשואה: 1943, אתר יד ושם.
תותח 18 ליטראות

תותח 18 ליטראות (באנגלית: QF 18 pounder Gun, תותח מהיר ירי 18 ליטראות) היה תותח השדה הסטנדרטי בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הפך התותח לעמוד השדרה של הארטילריה הבריטית ויוצר במספרים גדולים (כ-10,500). כמו כן, השתמשו בו חילות חבר העמים הבריטי בכל זירות הלוחמה והחיילים הבריטים ברוסיה ב-1919. בתחילה הוא נגרר על ידי סוסים ובשנות ה-30 עבר לגרירה ממוכנת. גרסתו הראשונה הוצגה ב-1904 וייצור גרסאותיו השונות נמשך עד 1942. בין שתי מלחמות העולם הוא היווה את הבסיס לתותח החדש בן ה-25 ליטראות שירש את מקומו כתותח העיקרי של בריטניה בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה. מדיה וקבצים בנושא תותח 18 ליטראות בוויקישיתוף שישה אנשים נדרשו להפעלתו. עוד 4 אנשים היו אחראים לאספקה רציפה של התחמושת ונשארו מאחורי הקווים עד למקרה הצורך, כך שהצוות המלא היה מורכב מ-10 אנשים ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשיקות הרשי

נשיקות הרשי (באנגלית: Hershey's Kisses) הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית. לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר. נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה. כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום. נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה. בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828). ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק. בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701) המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד. עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם. שוקולד חלב שוקולד חלב עם שקדים שוקולד חלב ממולא קרמל שוקולד לבן שוקולד מריר שוקולד בטעם דובדבנים ממולא חמאת בוטנים טרפל שוקולד חלב עם אגוזי לוז שוקולד חלב עם פירורי עוגיות "מקל סוכרייה" - שוקולד לבן בטעם מנטה עם פסים אדומים קרם קוקוס תה ירוק (נמכר רק באסיה) עוגת גבינה ניו יורקית קרם תפוזים קרם וניל קרם לימון טריו (שילוב של שוקולד מריר, חלב ולבן, בנשיקה אחת) שוקולד עם מרשמלו קרם יוגורט וניל טרפל מנטה שוקולד מריר עם תותים טרפל שמפניה "נפולי" (שילוב של שוקולד, וניל ותות) שוקולד חלב ממולא קרם מרשמלו תפוח מקורמל דלעת מנטה אוכמניות שוקולד חלב ממולא קרם תותים אייריש קרים קרם חמאה אספרסו העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום). המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד. מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום. סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה. על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®". בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון: A Kiss for You (נשיקה בשבילך) Happy Valentine (יום ולנטיין שמח) Happy Holidays (חג שמח) כמו כן ישנן מהדורות המיועדות לאירועים מיוחדים: Just Married (זה עתה התחתנו) It's a Boy (הולדת בן) It's a Girl (הולדת בת) אתר האינטרנט הרשמי של נשיקות הרשי ההיסטוריה של נשיקות הרשי
האחיות הבורומאיות

מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו (באיטלקית: Le Suore della Carità di San Carlo, בצרפתית: Sœurs de la Charité de Saint-Charles, בגרמנית: Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה. המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה. בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו. בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאשרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה, לימבורג (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד. הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון). מדיה וקבצים בנושא האחיות הבורומאיות בוויקישיתוף ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) דף הבית של המסדר (בצרפתית) דף הבית של חלק מהמסדרים הבורומאים (בגרמנית) האחיות הבורומאיות בירושלים (בגרמנית), (באנגלית)
אגם מאג'ורה

אגם מאג'ורה (באיטלקית: Lago Maggiore), למרות שפירוש שמו הוא "הגדול יותר", הוא האגם השני בגודלו באיטליה (לאחר אגם גארדה). האגם מוארך ומשתרע לאורך 70 ק"מ בין לוקרנו, שווייץ בצפון לבין ארונה, איטליה. רוחבו הממוצע של האגם 3–5 ק"מ ובנקודה הרחבה ביותר רוחבו 10 ק"מ. האגם עמוק מאוד, עומקו הממוצע 177 מ' ועומק הנקודה העמוקה ביותר בו הוא 372 מ'. נוף האגם ואקלימו בצפונו הוא אלפיני ובדרומו הוא משתרע באזור גבעות ומישור לומברדיה. האגם משרה בסביבתו אקלים ים-תיכוני. ליד העיירה סטרזה (Stresa) שעל גדות האגם נמצא גן בוטני גדול. מול חופי סטרזה, במפרץ בורומאו מצוי האי היפה (איזולה בלה Isola Bella- באיטלקית). בזמן מלחמת העולם השנייה בוצע טבח ביהודים אשר נמלטו לאזור מיוון ואזורים שונים באיטליה. במאי 2023 טבעה ספינה בחלק האיטלקי של האגם, כשעל סיפונה סוכני ביון ישראלים ואיטלקים. שני איטלקים וישראלי אחד נספו' בנוסף נספתה אזרחית רוסיה. השלטונות באיטליה הקימו לוח זיכרון במטה משרד המודיעין לביטחון איטליה, לזכר שני הסוכנים האיטלקיים שטבעו. אתר מידע על האגם (באנגלית) דלית קצנלנבוגן, ‏סדרה בת שלוש כתבות על אגם מאג'ורה, באתר GoTravel אגם מאג'ורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דיווח: בספינה שטבעה באיטליה התקיים מפגש סוכנים, באתר ערוץ 7, 30 במאי 2023 אברהמי, זאב; ברלין (2024-03-26). "לוח הזיכרון אישר: סוכני הביון שטבעו באגם האיטלקי היו ב"מבצע סודי"". Ynet. נבדק ב-2024-04-07. ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים ובנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Bouncing Babies

Bouncing Babies (מוכר בישראל גם בשם תינוקות מקפצים) הוא משחק וידאו למחשב אישי משנת 1984 שפותח על ידי דייב בסקין. המשחק מבוסס באופן רופף על משחק ה-Game & Watch‏ "Fire" משנת 1980 אשר הכיל קונספט דומה של הצלת אנשים שנופלים מבניין. למשחק הייתה גרפיקת CGA(אנ'), שהייתה סטנדרטית במשחקי ה-MS-DOS המוקדמים, והוא כלל 3 צבעים המוצגים על רקע שחור. השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים ביריעת הצלה(אנ') וצריכים להציל תינוקות הנזרקים מחלונות בניין בית חולים בוער. השחקן חייב לנוע קדימה ואחורה כל העת על מנת למקם את ה-Life net במיקום הנכון בכדי "להקפיץ" את התינוקות בבטחה לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך. מטרת המשחק היא להציל כמה שיותר תינוקות מבלי לתת להם ליפול על הקרקע. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה. כאשר אחד מהתינוקות פוגע בקרקע, השחקן מאבד פסילה. המשחק מסתיים כאשר כל השחקן איבד את כל הפסילות שהיו לו. המשחק באתר MobyGames (באנגלית) "תינוקות מקפצים" באתר מסע אל העבר וידאו מתוך המשחק - באתר יוטיוב