laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בודו אלעזר

בודו אלעזר (Bodo;‏ 814–876) היה דיאקון הארמון בחצרו של לואי החסיד, שהתגייר. בודו נולד כבן למשפחת אצולה אלמנית קתולית. בילדותו התחנך בחצרו של לואי החסיד מלך הפרנקים באאכן, קיבל חינוך קתולי גבוה ובמהרה הצליח להתחבב על אנשי החצר, וכתוצאה מזה בגיל צעיר התמנה לדיאקון הארמון. בשנת 839, לאחר שהתעוררו בלבו ספקות לגבי אמיתותה של הדת הנוצרית, יצא מחצר המלך לרומא באמתלה שהוא יוצא לברר שאלות בענייני דת. לאחר ששהה ברומא שנה אחת, הוא למד יותר ויותר על אורחות חייהם של היהודים, עד שלבסוף החליט להתגייר, עבר ברית מילה וקיבל שם נוסף: "אלעזר". גיורו מתועד היטב במקורות שונים מהתקופה, לא ברורים מניעיו להמרת הדת אך הם נתפסו כדחיית התרבות הקרולינגית בעקבות השחיתות שלה היה עד בחצר המלך לואי. נראה שהייתה לבודו היכרות עם המקורות היהודיים גם בהיותו כומר. משום שאיטליה הייתה קתולית נאלץ בודו אלעזר להגר לאחת המדינות המוסלמיות, שבהן התייחסו השלטונות בצורה טובה יותר ליהודים מאשר במדינות הנוצריות. הוא החליט להגר לאמירות קורדובה (בספרד של ימינו), התגייס שם לצבא והוצב בסרגוסה. בודו ניסה להשפיע על הציבור והממשל המורי להתנגד לנצרות. מהלכיו גרמו לנוצרים בספרד לפנות ב-847 למלך הפרנקי קרל הקירח בבקשה שידרוש את הסגרתו. לא ידוע על גורלו של בודו אלעזר לאחר שנה זו. ב-840 החל בודו לנהל חליפת מכתבים עם פאבלו אלווארו (אלווארוס) מקורדובה, מלומד נוצרי שטען לשורשים יהודיים. מאחר שגם בודו וגם אלווארו המירו את דתם, החל ביניהם דיאלוג שבו ניסה כל אחד לשכנע את השני שדתו החדשה היא האמיתית. רבים ממכתביהם נשתמרו. במכתביו הביע בודו אלעזר דעות חריפות נגד הנצרות, ואילו אלווארוס טוען שאהבתו לאישה היא שהסיטה אותו מהאמונה הנוצרית הנכונה. הארכיבישוף אמולו (אנ') מליון מספר את סיפורו של בודו בחיבורו האנטישמי Liber contra Judaeos ("הספר נגד היהודים", 846) שבו קרא לנוצרים לנתק כל מגע עם היהודים. א' אשתור, קורות היהודים בספרד המוסלמית, ירושלים, 1966, כרך א', עמ' 50–58 אשר פרישמן, האשכנזים הראשונים - תלדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2008, עמ' 98–100 בודו באנציקלופדיה היהודית מכתבו של הבישופ
מיכאל שיינפלד

מיכאל (מיקי) שיינפלד (נולד ב־11 באפריל 1976, י"ב בניסן התשל"ו) הוא סופר ואיש חינוך ישראלי. שיינפלד נולד בפתח תקווה. בוגר ישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים ותלמידו של הרב חיים סבתו, שממנו ומספריו שאב השראה רבה. בשנת הלימודים תשס"ח לימד תלמוד בישיבת מקור חיים שבכפר עציון. משנת הלימודים תשס"ט הוא ר"מ ומורה לספרות ולגמרא בישיבה התיכונית אורות יהודה באפרת. לשיינפלד תואר ראשון במשפטים. שיינפלד מתגורר בשכונת התמר שבאפרת יחד עם אשתו שולי וארבעת ילדיהם. אחיו התאום הוא הרב אלי שיינפלד. ב-2002 זכה במקום ראשון בתחרות "הסיפור הקצר" של מפעל הפיס, אך החליט לא לפרסם את סיפורו בקובץ הסיפורים הזוכים בעקבות טענת חבריו לפגיעה ברגשות הציבור החרדי וברצונו לא להיות נגוע בספק איסור לשון הרע. את ספרו הראשון "בכל מקום שהם" כתב במהלך שירותו הצבאי בגדוד 12 של גולני, הספר מורכב מקטעים קצרים המספרים את מה שעובר על החייל הדתי במחלקת ההסדר. הסיפורים יצאו בספר בהוצאה של הישיבה ובמקביל פורסמו קטעים מהם בחוברות לחיילים שמוציאה הישיבה. שיינפלד גויס למילואים במלחמת לבנון השנייה ועל חוויותיו במלחמה כתב את "בא מלבנון", שיצא עם קובץ הסיפורים "בכל מקום שהם" שפורסם קודם בנפרד ותיאר את חוויותיו של בן ישיבת הסדר בעת שירותו בצה"ל. ב-2006 יצא לאור ספרו "אבדות" המתאר תהליך של חיפוש ומציאה דרך דמויות וחפציהן האבודים. ב-2008 יצא לאור ספרו "מים שאין להם סוף", המתאר את לבטיו של תלמיד ישיבת הסדר, בזמן לימודיו בישיבה. ב-2012 יצא ספרו "החוק למניעת בדידות" המספר על מאבקו של רווק בוגר בחוק למיגור תופעת הרווקות. ב-2018 לאחר הפסקה ארוכה יצא ספרו "עד שנגיע הביתה" המספר על התמודדותו של מחנך עם קשיים משפחתיים ואישיים. באפריל 2022 פרסם שיינפלד כי ספרו "החוק למניעת בדידות" מעובד למחזה שיעלה בתיאטרון הקאמרי. בכל מקום שהם, הוצאת מעליות, 2002, ISBN 9654170221 אבדות, הוצאת ידיעות ספרים, 2006, ISBN 965511841X בא מלבנון-בכל מקום שהם, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, ISBN 9654823667 מים שאין להם סוף, הוצאת ידיעות ספרים, 2008, ISBN 9789654825733 החוק למניעת בדידות, הוצאת ידיעות ספרים, 2012. ISBN 9789655454819 עד שנגיע הביתה, הוצאת ידיעות ספרים, 2018. ISBN 9789655646702 רשימת הפרסומים של מיכאל שיינפלד, בקטלוג הספרייה הלאומית מיכאל שיינפלד, ברשת החברתית פייסבוק מיכאל שיינפלד, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מיכאל שיינפלד, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" מיכאל שיינפלד, מקום, אי מקום, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2008 יותם שווימר, מיכאל שיינפלד: "מותר להיות בודדים", באתר ynet, 2 ביוני 2012 עפרה לקס, סיפורו של אבא, באתר ערוץ 7, 23 באוגוסט 2018 ביקורות על ספריו: עפרה לקס, מציאה, באתר ערוץ 7 - על ספרו הראשון "אבדות" עדי גרסיאל וחגית רוטנברג, סיפורים מאחורי הסטנדר, באתר ערוץ 7 - על ספרו "מים שאין להם סוף" אריק גלסנר, על "מים שאין להם סוף", מעריב, 7 בספטמבר 2008 יובל אביבי, שואל ונשבר ואובד, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2008 דינה לוין, ‏עולמו של חייל בייני"ש, נתיב 121, מרץ 2008 פרופ' הלל וייס, החיל הדתי החדש בספרות העכשווית ובהקשר ספרות המלחמה העברית, ייעודי מיקי שיינפלד: הבחירה שלי, באתר כיפה, 10 בפברואר 2009 מהמדף לתיאטרון: ספרו של הסופר הסרוג עולה על במת הקאמרי, באתר כיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארטה פוברה

"ארטה פוברה" (באיטלקית: Arte Povera; "אמנות ענייה") הוא כינוייה של קבוצת אמנים איטלקים, שרובם הגיעו מערי צפון-איטליה כגון טורינו, מילאנו וג'נובה, ופעלו בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. הם יצרו אמנות העושה שימוש בחומרים דלים וזולים, חסרי "הילה" אמנותית כגון מתכות, אבנים, עצים וכדומה, בהשפעת אמנות הפופ ארט. המונח עצמו נטבע בשנת 1967 על ידי מבקר האמנות האיטלקי ג'רמנו צ'לנט (Germano Celant), שאף אצר כמה תערוכות של חברי הקבוצה. בין האמנים המזוהים עם תנועה זו בולטים האמנים מריו מרץ (Mario Merz), פיירו מנצוני (Piero Manzoni) ומיכלאנג'לו פיסטולטו (Michelangelo Pistoletto). מדיה וקבצים בנושא ארטה פוברה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחירותם החורש

אֲחִירׂתֶם החורש (שם מדעי: Spartium junceum) הוא מין יחיד בסוג אחירותם ממשפחת הקטניות. שיח או עץ נמוך בעל ענפים רותמיים, עלים מעטים ופשוטים ופרחים גדולים, צהובים וריחניים. בזמן פריחת הצמח ריחו הטוב נודף למרחוק. כל חלקי הצמח מכילים את האלקלואיד ספרטאין. אחירותם החורש נפוץ בארצות הים התיכון, ובארץ ישראל בגליל עליון וגליל מערבי, כרמל, רמות מנשה והשרון, הרי ירושלים והשפלה והשומרון. שיא הפריחה בחודשי אפריל ומאי. ענפיו החזקים והגמישים של הצמח משמשים לקליעת מחצלות. שמו נגזר מיוונית ופירושו: חבל, חוט. התיאור junceum ניתן עקב הדמיון למשפחת Juncaceae. אחירותם החורש הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל. העלים, הגבעולים ובמיוחד הזרעים מכילים חומרים רעילים. האחירותם שכיח מאוד בגינות והתינוקות נמשכים אל פירותיו המבריקים, המבשילים בקיץ, ועלולים לטעום מהם. ההרעלה גורמת להקאות חולשה כללית ודופק חלש, אולם על פי רוב אין זו הרעלה מסוכנת, והרעל מורחק מהגוף על ידי שטיפת קיבה. מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אחירותם החורש בוויקישיתוף אחירותם החורש, באתר ITIS (באנגלית) אחירותם החורש, באתר NCBI (באנגלית) אחירותם החורש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אחירותם החורש, באתר צמח השדה אחירותם החורש, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אחירותם החורש, באתר Tropicos (באנגלית) אחירותם החורש, באתר GBIF (באנגלית) אחירותם החורש, באתר The Plant List (באנגלית) אחירותם החורש, באתר IPNI (באנגלית) אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח מדריך העצים והשיחים בישראל (אבי שמידע ודוד דרום) עמ' 162. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מידע אסימטרי

מידע אסימטרי הוא מונח בכלכלה, המציין מצב שבו לא לכל המשתתפים בפעילות הכלכלית יש אותו מידע רלוונטי בנוגע לעסקה. המידע האסימטרי נוצר מכיוון שלצדדים השונים יש כמות או איכות שונה של מידע ומכיוון שלעיתים קרובות לצד אחד (בדרך כלל הצד המוכר) יש מידע מסוים שאינו מצוי ברשותו של האחר (בדרך כלל הצד הרוכש). הדבר נובע מסיבות שונות, חלקן משום שהמידע הוא פרטי, חלקן משום שהמידע נמדד בצורה אחרת על ידי הגורמים השונים ומוערך בשל כך בצורה אחרת. דבר זה הוא היוצר קושי בקבלת החלטות עסקיות ובקביעת אסטרטגיות של פעולה. בין החוקרים תחום זה היה זוכה פרס נובל לכלכלה, קנת' ארו, שהראה כיצד אסימטריה של מידע יוצרת תמריץ לצד שלו מידע רב יותר לרמות את הצד בעל המידע המועט יותר, ודבר זה עלול לגרום מצב של כשל שוק. כתוצאה מכך התפתחו מספר מנגנוני שוק, ביניהם ערבויות ואימות על ידי צד שלישי, המאפשרים לשווקים עם מידע אסימטרי לתפקד. חוקר נוסף היה זוכה פרס נובל בכלכלה לשנת 2001, ג'ורג' אקרלוף, שבמחקרו "שוק הלימונים: איכות ומנגנון השוק", הדגים כיצד מידע אסימטרי בשוק יכול להביא לבחירה השלילית (Adverse Selection) שנגרמת מכשל השוק. "הלימונים" הם כינוי בשוק המכוניות המשומשות למכוניות פגומות. בעיית המידע כאן היא שכאשר אדם קונה מכונית משומשת, אין הוא יודע בוודאות מתקבלת על הדעת מהו מצבה. בעלי "לימונים" שבידם המידע החשוב בנוגע למצב המכונית, יהיו מוכנים להיפטר ממכוניותיהם, גם כאשר מחירי המשומשות נמוכים יחסית. בעלי מכוניות תקינות יחכו למחירים טובים יותר בשוק המשומשות. לפיכך, ככל שמחירי המשומשות נמוכים יותר, כן גדלה ההסתברות שקונה המכונית ירכוש "לימון". באותה שנה זכה בפרס גם מייקל ספנס שפיתח את מודל האיתות (signaling model), המתמודד עם מידע אסימטרי בעת בחירת מועסקים חדשים בשוק העבודה. מכיוון שבידי המעסיק אין מידע מושלם אודות רמת המועסק, וקבלתו לעבודה כרוכה בעלויות עסקה גבוהות, נאלצים שני הצדדים להסתמך על "איתותים" של יכולת המועסק המתבטאים ברכישת רמה מסוימת של השכלה, שדורשת עלות מהמועסק, זאת אף שלהשכלה כשלעצמה עשוי להיות ערך נמוך עד אפסי עבור המעסיק. סיכון מוסרי אבי קליין, ‏נוכלויות ושקרים של פירמות פרטיות (או על ההשלכות של מידע א-סימטרי), באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באפריל 2017
כדורת דשא

כדורת דשא (אנגלית: lawn bowls) הוא משחק כדור, שמקורו באנגליה. מטרת המשחק היא גלגול כדורים א-סימטריים במטרה לקרבם לכדור קטן יותר, צבוע לבן או כתום, שנקרא על ידי השחקנים בשמות "ג'ק" או "קיטי". בגלל מבנה הכדור האסימטרי הוא נע במסלול קשתי, דבר שמוסיף למשחק ממד של מיומנות, ודורש ריכוז ודיוק. הכדורים בעבר היו עשויים מעץ וכיום עשויים מפלסטיק, ומסומנים בצורה ייחודית, כך שניתן לזהות את הכדורים של כל שחקן. את הכדורים מגלגלים (בשונה ממשחק הפטאנק שבו משליכים את הכדורים). כדורת דשא היא משחק-חוץ, שנהוג לשחקו על גבי משטח דשא טבעי או מלאכותי, ומכאן שמו, ולחלופין על גבי משטחים מלאכותיים מותאמים בחלל סגור. המשחק פופולרי במיוחד במדינות בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ומדינות חבר העמים הבריטי. המשחק הוא משחק תחרותי בין שני יחידים או קבוצות של שניים, שלושה או ארבעה שחקנים. אורך המגרש נע בין 32 ל-40 מטרים ורוחבו הוא לפחות 4.4 מטרים. משחק הכדורת אינו דורש כושר גופני מיוחד ומשחקים בו גם נכים ועיוורים, הנעזרים במאמן המכוון אותם על המגרש. הספורט אינו ספורט אולימפי, אך מאוגד בהתאחדות עולמית המארגנת תחרויות בינלאומיות ומעדכנת את חוקי המשחק. במשחק הכדורת אין צורך בשופט צמוד ורוב המחלוקות מיושבות באופן חברי בין השחקנים ומנהלי הקבוצות (סקיפים). במקרים נדירים נעזרים בשופט למדידות מדויקות וליישוב מחלוקות כאשר מתקיים אירוע חריג על המגרש. בישראל מספר מועדונים הפעילים במסגרת התאחדות כדורת הדשא בישראל. המועדונים הראשונים הוקמו על ידי עולים מדרום אפריקה שהשפעתם עדיין ניכרת בענף. ההתאחדות הישראלית מארגנת משחקי יחידים, תחרויות ליגה ותחרויות תקופתיות בין המועדונים ושולחת ספורטאים נבחרים לתחרויות בינלאומיות. ההתאחדות מדרגת את השחקנים בדירוג ארצי המתעדכן מספר פעמים בשנה על פי הישגי השחקנים בתחרויות הארציות. המועדונים הקיימים כיום הם חיפה, נתניה, רעננה, רמת השרון, רמת-גן, קריית אונו, סביון וירושלים. כדורת דשא הוא אחד מענפי הספורט במשחקי המכביה. נכון למרץ 2021, המגרש ברמת השרון נטוש. מסגרת נוספת היא ה-PBA, התאחדות הכדורת המקצועית. התאחדות זו מארגנת בכל חורף 5 תחרויות באנגליה, בהם לוקחים חלק 16 השחקנים המדורגים במקומות הגבוהים בעולם ו-16 שחקנים נוספים הנבחרים בתחרויות הסמכה. בכל תחרות של ה-PBA משתתף נציג מישראל, שמנצח את תחרות ההסמכה בארץ עבור אותה תחרות. את התאחדות הכדורת המקצועית הקים שחקן כדורת דשא ישראלי ותיק ובעל הישגים רבים, ססיל ברנסקי. באליפות העולם לשנת 1992 זכה ברנסקי יחד עם לורנס מנדלסון וליאון בלום באליפות העולם לשלישיות גברים. בישראל פועלת גם עמותה ישראלית לכדורת דשא לעיוורים, ששחקניה זוכים להצלחות רבות בתחרויות בינלאומיות. מדיה וקבצים בנושא כדורת דשא בוויקישיתוף התאחדות כדורת הדשא בישראל העמותה הישראלית לכדורת דשא לעוורים האתר של נורמן ספיירו; אתר בעל תוכן מקיף המספר את סיפורו של משחק כדורת הדשא בישראל מתחילתו בשנת 1953 מועדון כדורת דשא רעננה נבחרת ישראל באליפות העולם 2012 באדלייד sports/indoor-bowls כדורת דשא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי הראשון

האם התכוונתם ל... לואי החסיד (ידוע גם בשם "לואי הראשון", "לואי האדיב", "לואי ההוגן", "לואי האדוק") לאיוש הראשון, מלך הונגריה לואיש הראשון, מלך פורטוגל לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה לואיס הראשון, מלך ספרד לודוויג הראשון, מלך בוואריה (נקרא גם "לואי הראשון") לואי הראשון, דוכס אורליאן
וילהלם הילזה

וילהלם הילזה (בגרמנית: Wilhelm Heinrich Hilse;‏ 26 ביוני 1878 – 30 בנובמבר 1940), שחמטאי גרמני. הילזה חלק מקום 12–13 בתחרות קובורג 1904 (ניצח: אוגוסטין נוימן), חלק מקום ראשון בתחרות ברמן 1906, הגיע למקום הרביעי בתחרות הנובר 1907, ניצח בתחרות בארמבק 1911 והגיע למקום ה-13 בתחרות המשנה במאנהיים 1914 (ניצח: הלגואה). לאחר מלחמת העולם הראשונה חלק הילזה מקום ראשון בתחרות המבורג בשנת 1921, מקום שביעי בתחרות קיל 1922, מקום 11 בתחרות באד-אוינהאוזן 1922 (ניצח: ארהרדט פוסט), חלק מקום 4–5 בתחרות פרנקפורט 1923 (ניצח: ארנסט גרינפלד), חלק מקום 3–5 בתחרות וינה 1926 (ניצחו: קארל גילג והיינריך וגנר), חלק מקום 10–11 בתחרות מגדבורג 1927 (ניצח: רודולף שפילמן) וחלק מקום שלישי בתחרות ברמן 1927 (ניצח: יפים בוגוליובוב). הילזה ייצג את גרמניה בדו-קרב מול אוסטריה, דו-קרב שהתקיים בווינה בשנת 1926 וכמו כן ייצג אותה באולימפיאדה לשחמט שהתקיימה בהאג בשנת 1928. וילהלם הילזה, באתר צ'סגיימס (באנגלית) תוצאות אישיות באולימפיאדה לשחמט שהתקיימה בהאג בשנת 1928 מידע כללי 2nd Chess Olympiad: The Hague 1928, Germany, באתר OlimpBase
EMSA

EMSA (ראשי תיבות של electrophoretic mobility shift assay), היא שיטה נפוצה בביולוגיה מולקולרית המשמשת לחקר הקשר בין חלבונים לרצפי DNA או RNA. בעזרת השיטה ניתן לקבוע האם חלבון או אוסף חלבונים נקשר לרצף DNA או RNA (חומצת גרעין) מסוים ולעיתים אף ניתן לקבוע האם יותר מחלבון אחד מעורב בקומפלקס הקישור. השיטה מבוססת על הרצת החומרים הנבדקים דרך ג'ל למשך זמן קצר (כשעתיים עבור מקטע ג'ל באורך 20 ס"מ). המהירות שבה מולקולות שונות עוברות דרך ג'ל נקבעת על פי גודלן והמטען החשמלי שעליהן. רצועת הבקרה (בה מריצים חומצת גרעין עירומה) תראה פס במקום אליו הגיעה המולקולה ללא החלבון הנבדק. אם החלבון נקשר לחומצת הגרעין, הרצועה שבה הורץ החלבון, תראה פס גבוה יותר המשקף את המקום אליו הגיע הקומפלקס של החלבון יחד עם חומצת הגרעין. מכיוון שקומלפקס זה גדול יותר מחומצת גרעין עירומה הוא נע לאט יותר בג'ל ומגיע פחות רחוק ברצועה. לצורכי ויזואליזציה מקובל לסמן את חומצת הגרעין בסמן רדיואקטיבי או פלואורסצנטי. אלקטרופורזה בג'ל ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סידר ולטון

סידר ולטון (באנגלית: Cedar Anthony Walton, Junior;‏ 7 בינואר 1934, דאלאס שבטקסס - 19 באוגוסט 2013, ברוקלין) היה פסנתרן ג'אז אמריקאי אשר עסק בעיקר בתחום ההארד בופ. ולטון למד לנגן בפסנתר מאמו בילדותו. בשנת 1955 עזב ולטון את דאלאס לטובת ניו יורק במטרה לנגן מוזיקה, אך במקום זאת התגייס לצבא ארצות הברית. ולטון הוצב בגרמניה לשנתיים, שם ניגן עם מוזיקאים אמריקאים שגרו באזור. לאחר שחרורו הצטרף להרכב של קני דורהאם ואחר כך להרכב של ג'יי ג'יי ג'ונסון, במקביל ניגן בג'אזטט של בני גולסון וארט פארמר. ב-1959 השתתף בהקלטת אלבומו של ג'ון קולטריין "Giant Steps". פריצת הדרך של ולטון כפסנתרן ומלחין הגיעה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי. הוא הצטרף לשליחים ב-1961 שם ניגן עם וין שורטר ופרדי האברד. כבר בתחילת דרכו עם השליחים הלחין את שיר הנושא של האלבום Moasic אשר הצליח מאוד. ולטון ניגן עם שליחי הג'אז כשלוש שנים, בהן הלחין כמה קטעים שהפכו לקלאסיקות של ההרכב, ועזב ב-1964. במחצית השנייה של שנות השישים היה פסנתרן הבית של חברת התקליטים "Prestige". ב-1967 הקליט בחברה זו את אלבומו הראשון כמוביל, אלבום הנקרא בפשטות "!Cedar", בו מנגנים בן השאר קני דורהאם (חצוצרה) ובילי היגינס (תופים. במהלך שנות השבעים ולטון הוביל את הרכב הפאנק שלו, וכן ניגן עם מוזיקאים כגון לי מורגן, האנק מובלי וקליפורד ג'ורדן. בהמשך חזר לנגן הארד בופ, ואף שב לסיור הופעות ביפן עם ארט בלייקי והשליחים. במשך כל הזמן הוא גם הוביל הרכבים, נפטר בביתו בברוקלין לאחר מחלה ב-19 באוגוסט 2013 הוא המשיך להקליט ולהופיע כמעט עד יומו האחרון. מדיה וקבצים בנושא סידר ולטון בוויקישיתוף סידר ולטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סידר ולטון, באתר AllMusic (באנגלית) סידר ולטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) סידר ולטון, באתר Discogs (באנגלית) סידר ולטון, באתר Songkick (באנגלית)
טפיר

טפיר (שם מדעי: Tapirus) הוא סוג של יונק מהסדרה מפריטי פרסה והוא הסוג היחיד ששרד במשפחת הטפיריים. כיום בסוג זה נכללים חמישה מינים, מתוכם ארבעה חיים באמריקה הלטינית שמדרום מקסיקו ולאורך אמריקה המרכזית והדרומית עד לדרום ברזיל. המין החמישי - טפיר מלאי, חי בדרום-מזרח אסיה. לרוב הטפירים חיים ביערות גשם ויערות ירוקי עד, לרוב בקרבת מקור מים או בביצות, אך גם ביערות הרריים ויערות יבשים. הטפירים קרובים בגודלם לסוסיים. גופם מעוגל ומתחדד עד לקדמת הגוף, דבר המאפשר תנועה מהירה ביערות הסבוכים, הם גם בעלי זנב קטן. לטפירים שערות סבוכות על כל גופם, שני מינים אף בעלי רעמה נוכחת. למינים הדרום אמריקאים עור בגוון חום כהה ואפור, למין האסייתי עור שחור במרבית גופו ומעט גוון לבן קרמי באמצע גופו. פיהם של הטפירים מאפיין אותם ומייחד אותם. הוא כעין דבלול עורי הכונס את אפם ואת שפתיהם העליונות. עייני הטפיר קטנות ובצידי ראשו. אוזניו אובאליות זקורות וכמעט חסרות תזוזה. הטפירים מולידים צאצא אחד לאחר תקופת הריון של 14-13 חודשים. הוולדות מאופיינות בפסים לבנים על גבן הנעלמים לאחר שישה חודשים, הם נגמלים מיניקה לאחר 12-10 חודשים ומגיעים לבגרות מינית לאחר 4-2 שנים. הטפירים חיים כ-30 שנה. הטפירים הם אוכלי עשב שקטים וביישנים, היוצאים לחפש מזון בלילות. הם ניזונים מעלים, עשבים, שורשים ומענפי פרות הצמודים לקרקע. הטפירים שחיינים מצוינים, הנהנים מהתפלשות בבוץ ומהתזות מים. הטפיר הוא יצור מתבודד, למעט נקבות עם צאצאים צעירים. באזורים רבים ניצודו הטפירים לשם מזון וספורט, אולם מספר שבטים אינדיאנים רואים בטפיר חיה קדושה. באמריקה המרכזית הם ידועים ביכולתם להרוס יבולי תירס אולם לא נחשבים כמזיקים. חלה ירידה דרסטית במספרם של הטפירים בשל דילול העצים בידי האדם למטרות חקלאות ותעשייה, כל המינים נמצאים בסכנת הכחדה. לטובת ניסיונות שימורו של הטפיר, נקבע "יום הטפיר העולמי" בתאריך 27 באפריל. מינים נכחדים טפיר אוגוסטוס (Tapirus augustus) טפיר קליפורני (Tapirus californicus) Tapirus copei Tapirus cristatellus Tapirus greslebini Tapirus johnsoni Tapirus lundeliusi Tapirus merriami Tapirus mesopotamicus Tapirus oliverasi Tapirus polkensis Tapirus rioplatensis Tapirus rondoniensis Tapirus tarijensis Tapirus veroensis Tapirus webbi מינים קיימים מדיה וקבצים בנושא טפיר בוויקישיתוף טפיר, באתר ITIS (באנגלית) טפיר, באתר NCBI (באנגלית) טפיר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טפיר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טפיר, באתר GBIF (באנגלית) טפיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תגלית מרעישה: טפיר חדש באמזונס, מתוך "הזנב הארוך" 17 בדצמבר 2013 ארז ארליכמן, תגלית נדירה: מין חדש של טפיר בדר' אמריקה, באתר ynet, 18 בדצמבר 2013 מהו הטפיר?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה טפיר באתר copywise (בעברית)
אליהוא בן-און

אליהוּא בן-אוֹן (נולד ב-18 ביולי 1954 בירושלים) הוא שדרן רדיו ותיק ברשת ב' של קול ישראל ובממשיכתה, תחנת כאן ב של תאגיד השידור הישראלי, שבהן הוא פועל מסוף שנות ה-70, עד פרישתו בסוף דצמבר 2020. ידוע במיוחד בשל השתתפותו כשדרן בתוכנית הרדיו שירים ושערים. כיהן כדובר משרד האנרגיה והתשתית וכדובר משטרת ישראל (בדרגת תת-ניצב). בן-און הוא עורך יומני אקטואליה בקול ישראל. כמו גם מייסד, עורך ומגיש תוכנית השיח הבינלאומית "הקשר הישראלי" - שיחות עם מאזינים ישראלים ברחבי העולם, תוכנית שזכתה בשני פרסי עיתונות מטעם ארגונים יהודיים. בשנת 1992, במסגרת שידוריו בתוכנית שירים ושערים, טבע בן-און את הביטוי "הר הגעש בצהוב התפרץ", ביטוי המתאר את הצלחתה של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים. "הר הגעש בצהוב" הפך למטבע לשון מקובל בתקשורת הישראלית בהקשרים ספורטיביים ואחרים. בן-און הוא בוגר האוניברסיטה העברית בהיסטוריה של עם ישראל ושל יחסים בינלאומיים ובוגר בית הספר לעיתונות, לרדיו ולטלוויזיה של רשות השידור[דרוש מקור]. בעבר היה דובר משרד האנרגיה והתשתית, וכן דובר משטרת ישראל בדרגת תת-ניצב. לחם במלחמת יום הכיפורים בגזרה הדרומית של תעלת סואץ תחת פיקודם של המג"ד עמנואל סקל והמח"ט דן שומרון. שירת כקצין בכיר[דרוש מקור] במילואים בחיל השריון. מאז 1984, בן-און מרצה בענייני תקשורת בישראל ומחוצה לה, בנושאי ישראל והמזרח התיכון, על תפקוד התקשורת הבינלאומית בסיקור הסכסוך, יחסי ישראל והתפוצות ועוד. מדיה וקבצים בנושא אליהוא בן-און בוויקישיתוף הקשר הישראלי, כל הפרקים, להאזנה באתר כאן ריאיון עם אליהוא בן-און על התוכנית "הקשר הישראלי", סרטון באתר יוטיוב רן בוקר, שדרן הרדיו אליהוא בן-און מסיים את דרכו ברשת ב' אחרי 43 שנה: "מופתע ומאוכזב", באתר ynet, 14 בדצמבר 2020 ובהם יומן הבוקר בהגשת אריה גולן ויעקב אחימאיר. פרס העיתונות העולמי של בני ברית לשנת 2006 ופרס העיתונות העולמי של ארגון הג'וינט לשנת 2000 ניר גרוסמן, "הר הגעש בצהוב מתפרץ", כל העיר, 6 באוקטובר 2003 רון עמיקם, מאיר גבאי ורוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר, תולדות בית"ר ירושלים, עמוד 185 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנהרד גרגורי

ברנהרד גרגורי (בגרמנית: Bernhard Gregory;‏ 10 באפריל 1879, טאלין – 2 בפברואר 1939, ברלין), היה שחמטאי גרמני. בשנת 1902 חלק גרגורי מקום 16-19 בתחרות הנובר (ניצח: ולטר ג'ון). בשנת 1903 חלק מקום 9-10 בתחרות ברלין (ניצח: הורציו קארו). בשנת 1904 חלק מקום ראשון בתחרות רוול, וחלק מקום 7-8 בתחרות קובורג (ניצחו: אוגוסטין נוימן ומילן וידמר). [1] בשנת 1905 הגיע גרגורי למקום השישי בתחרות ברמן (ניצח: שוריס) וחלק מקום 14-15 בתחרות ברלין (ניצח: אריק קוהן). בשנת 1906 הגיע למקום החמישי בתחרות נירנברג (ניצח: קונליין). בשנת 1907 חלק גרגורי מקום 6–7 בתחרות ברלין (ניצח: פרנטישק טרייבל). בשנת 1908 הגיע למקום השני, אחרי וילהלם קוהן בתחרות ברלין. בדצמבר 1908 הפסיד בדו-קרב לפרנק מרשל בתוצאה 1–4. בשנת 1909 הגיע למקום השלישי בתחרות סנקט פטרסבורג (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1910 חלק מקום 14-15 בתחרות המבורג (ניצח: גרז רוטלוי ), והגיע למקום החמישי בתחרות ברלין (ניצח: ריצ'רד טייכמן). בשנת 1912 ניצח גרגורי בתחרות ורוצלב. בשנת 1913/14 חלק מקום 17–18 בתחרות סנקט פטרסבורג (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ') אך ניצח את אלכסנדר אלכין במשחק בין השניים. [2] [3] בשנת 1917 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין (ניצחו: פאול יונר וו. ג'ון). לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע למקום השלישי בתחרות ברלין 1919 (ניצח: ו. ג'ון). בשנת 1920 חלק מקום 6–7 בתחרות ברלין (ניצח: אלכסי סלזנייב. [4] בשנת 1921 הגיע למקום ה-12 בתחרות המבורג (ניצח: ארהרדט פוסט ). בשנת 1927 הגיע למקום ה-13 בתחרות ברלין (ניצח: ברתולד קוך). גרגורי שיחק בדו-קרבות בין קבוצת ברלין לווינה בשנת 1911, בין קבוצת ברלין לפראג בשנת 1913 ובין קבוצת ברלין להולנד בשנת 1920, באמצעות הטלגרף. ברנהרד גרגורי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) תמונות רבות של ברנהרד גרגורי; הטקסט בגרמנית מידע כללי (באנגלית)
פרויקט האפיגנום

פרויקט האפיגנום האנושי (באנגלית: Human Epigenome Project) הוא מיזם בינלאומי שמטרתו למפות את הגנום האנושי בתוספת האפיגנטיקה, כגון מתילציה של DNA ומודיפיקציות להיסטונים. אף על פי שרצף הגנום עצמו כבר מופה בפרויקט הגנום האנושי, הקוד האפיגנטי הוא שקובע אין ויוו האם גן מסוים יהיה פעיל או מושתק בתאים השונים בגוף, ומכאן חשיבות המיזם. אתר האינטרנט הרשמי של פרויקט האפיגנום ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.