laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרכז התרבות האסלאמי של מצרים

מרכז התרבות האסלאמי של מצרים הוא מסגד מרכזי ממוקם בבירה המנהלית החדשה של מצרים. זהו אחד המסגדים הגדולים באפריקה והגדול ביותר במצרים, המסגד משתרע על שטח של כ-250,000 מ"ר ויש לו יכולת להכיל כ-120,000 מתפללים במקביל. עלות הפרויקט הסתכמה ב-45 מיליון דולרים אמריקאים. בניית המסגד הגדול במצרים נעשתה ביוזמת ממשלת מצרים כחלק מפרויקט גדול יותר לשיפור תדמיתה של קהיר כמרכז בינלאומי של התרבות האסלאמית וכן כחלק מפרויקט הבירה המנהלית החדשה של מצרים. העיצוב של מרכז התרבות האסאלמי משלב אדריכלות אסלאמית מסורתית עם אלמנטים מודרניים, תוך השראה מהנוף הטבעי של הדלתא של הנילוס. המבנה החיצוני של המסגד מזכיר פרח לוטוס פורח (שנחשב לפרח המסמל טוהר וצמיחה רוחנית). חלקו הפנימי מעוטר בצורות גאומטריות מורכבות, קליגרפיה ואלמנטים טבעיים שונים. המרכז כולל מסגד בו יש אולם תפילה מרכזי, ספרייה, מוזיאון אסלאמי, מרכז כנסים ועוד. בצדדי המסגד ניצבים כ-2 מינרטים בגובה של כ-140 מטר, המסגד עצמו מכיל כ-12 כיפות קטנות, 8 כיפות בינוניות וכיפה ראשית בקוטר של כ-29.5 מטר. מדיה וקבצים בנושא מרכז התרבות האסלאמי של מצרים בוויקישיתוף אלדד בק, קהיר, מאחורייך: ביקור ראשון בפרויקט הפרעוני הענק ומעורר הביקורת - הבירה החדשה של מצרים, באתר ישראל היום, 31 באוגוסט 2023 "All you need to know about Egypt's Islamic Cultural Center". Egypti ndependent (באנגלית). 24 במרץ 2023. נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Sisi joins new capital workers for Ramadan's first Sohour, inaugurates Islamic Cultural Centre". Ahram online (באנגלית). 23 במרץ 2023. נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Egypt's Islamic Cultural Center In The New Administrative Capital". Arabcont (באנגלית). נבדק ב-11 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאוסוכיה

נאוסוכיה (שם מדעי: Neosuchia) היא קבוצת זוחלים דמויי-תנינאים שהתפתחה החל מהתחילת היורה ועד היום. הקבוצה מכילה את הארכוזאורים מהקבוצה סוכיה (Suchia), הכוללת את מרבית הארכוזאורים שקרובים יותר לתנינים מאשר לדינוזאורים ושאר האוומטאטרסלים ומשם משמעות שמה: "סוכיה חדשה". הראשון מבני הקבוצה היה ה-Calsoyasuchus שהתקיים במשך היורה התחתון שלפני 196 מיליון שנה. קבוצה זו היא קלייד רחב המכיל מגוון דמויי-תנינאים בעלי גוף דומה לזה של התנינאים המודרניים האמפיביים ומבחינה אותם ממספר דמויי-תנינאים בעלי אורח חיים יבשתי, בני הקבוצה זיפוסוכיה (Ziphosuchia), הנכחדת. מבנה העצמות שלהם בנוי באופן מסיבי יחסית ולרובם לסתות מוארכות עם שיניים מחורצות בעלות מבנה מחודד ולעיתים השיניים בולטות החוצה מהפה, גם כשהוא סגור. מבנה הלסתות מרמז על רבים מהם שהיו טורפים מובהקים, בניגוד למספר דמויי-תנינאים יבשתיים. רבים מראשוני הנאוסוכים נכדו ורק הקבוצה אאוסוכיה (Eusuchia) שרדה. סוג ללא מקור Burkesuchus - נכחד סוג ללא מקור Karatausuchus - נכחד סוג ללא מקור Khoratosuchus - נכחד סוג ללא מקור Montsecosuchus - נכחד סוג ללא מקור Stolokrosuchus? - נכחד סוג ללא מקור Wahasuchus? - נכחד סוג ללא מקור Gilchristosuchus - נכחד קבוצה Coelognathosuchia - נכחדה משפחה סטומטוסוכיים (Stomatosuchidae) - נכחדה משפחה Atoposauridae - נכחדה תת-סדרה Tethysuchia - נכחדה משפחה Elosuchidae משפחה פולידוזאוריים (Pholidosauridae) משפחה דריוזאוריים (Dyrosauridae) משפחה Goniopholidae - נכחדה משפחה Paralligatoridae - נכחדה משפחה Bernissartiidae - נכחדה משפחה Susisuchidae - נכחדה קבוצה אאוסוכיה (Eusuchia) מדיה וקבצים בנושא נאוסוכיה בוויקישיתוף נאוסוכיה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Wilson, J. A.; Malkani, M. S.; Gingerich, P. D. (2001). "New crocodyliform (Reptilia, Mesoeucrocodylia) from the Upper Cretaceous Pab Formation of Vitakri, Balochistan (Pakistan)" (PDF). Contributions from the Museum of Paleontology, University of Michigan. 30 (12): 321–336. Retrieved 2009-11-02. Larsson, H. C. E.; Sidor, C. A.; Gado, B.; Gado, B (2001). "The giant crocodyliform Sarcosuchus from the Cretaceous of Africa" (PDF). Science. 294 (5546): 1516–1519. doi:10.1126/science.1066521. PMID 11679634. S2CID 22956704. Retrieved 2009-11-02
שדרות דב הוז

שדרות דב הוז היא שדרה ראשית במערב העיר חולון המקשרת בין הערים חולון ובת ים. השדרה קרויה על שמו של דב הוז, ממנהיגי תנועת העבודה וממייסדי ההגנה. השדרה מתחילה בכיכר סטרומה ומסתיימת במחלף דב הוז. נתיב מהלכן של שדרות דב הוז הוא בצורת האות ו' ואורכה כ-800 מטר. חלקה המזרחי של השדרה ניצב בכיכר סטרומה והיא נמשכת מערבה עד למחלף דב הוז. השדרה מהווה את חוט השדרה המרכזי של שכונת גרין עם. בנייר עמדה שהוזמן בידי הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית נכתב על ידי חברת הייעוץ רטרופיט כי שדרות דב הוז מחולקות לשלושה "מקטעים ללא רצף להולכי הרגל", וכי "דבר זה פוגע ברמת ההליכתיות של השדרה". חתך השדרה כולל בנייני מגורים משולבים מסחר משני צדיה, ארבעה נתיבי נסיעה (שניים בכל צד) ושטח להולכי רגל במרכזה. שטח זה כולל שדרות עצים, שטחי גינון, ספסלים ודוכני מפעל הפיס במבני קיוסק. מרבית הבניינים לאורך השדרה הם בגובה של עד כ-3 קומות. הרחוב הוא דו-סיטרי, בעל 4 נתיבי נסיעה (שניים בכל צד) את הרחוב חוצים רחובות שונים, חד-סיטריים ברובם. תכנון התנועה באופן זה מאפשר מצד אחד את זרימת כלי הרכב לאורך השדרה ומאידך הולכי הרגל, נאלצים לעבור מספר מעברי חצייה כדי להגיע להמשכה. הרחובות הנפגשים עם השדרה, ברובם רחובות חד-סיטריים, ואליהם מופנית חלק מתנועת כלי הרכב הפרטיים, כך שהתנועה מתפזרת ביעילות רבה יותר ומקטינה את העומס בשדרה. כחלק מפרויקט המטרו של M1 פורסם כי תיבנה בסמוך לשדרה תחנת מטרו דב הוז ונתיב תחבורה ציבורית מעליה. בנוסף פורסם כי במסגרת התכנית יפותח כל המרחב העירוני של השדרה. ב-30 ביוני 2022 פורסם כי אושרה תוכנית הפיתוח לשדרות דב הוז. מטרת התוכנית היא: פיתוח מסחרי וכלכלי לאורך הרחוב על ידי הרחבת מדרכות והוספת אזורי ישיבה במדרכה. בנוסף, על פי הפרסום יבוצע חידוש השדרה שתכלול שביל אופניים, אזורי ישיבה מוצללים, כולל ביטול חלק מעמודי החשמל של חברת החשמל, ותוך שמירה על העצים הקיימים. עוד פורסם כי הפרויקט יתבסס על תכנון מערך חנייה חדש ומודרני, וחיזוק השדרה כמרחב עירוני מרכזי, נגיש ומזמין אשר יאפשר גם פיתוח עסקי בשדרה עצמה, בזכות עבודות שימור למבנים הקיימים והסבתם לקיוסקים/עגלות קפה. החלק הראשון של העבודות לשיפוץ השדרה החל ב-30 במאי ובמסגרתם מבטלים את כל עמודי החשמל של חברת החשמל בשדרה וצפוי להסתיים בסוף שנת 2024. כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון מזהים את הרחוב תכירו את שדרות דב הוז בחולון, באתר פורום חולון - הבית של חולון - פייסבוק איציק לוז / אלי אוחנה, קירות מספרים MURSS LES LIRE שד‘ דב הוז מארחים (עמ' 56), באתר כיוון חדש, גיליון מס‘ 144 טבת תשע"ב, ‏ינואר 2012 מבנה 7, אגף אדריכלות ותכנון-עיריית חולון "תל גיבורים – תכנית אב להתחדשות עירונית", באתר עיריית חולון מטרן דב הוז, באתר המינהלת לחידוש עירונית חולון עיריית חולון, משדרגים את שדרות דב הוז, באתר www.facebook.com, ‏30/05/2024
סוכיה

סוכיה (שם מדעי: suchia; מילולית: "תנינים") היא קבוצת זוחלים דמויי-תנינאים שהתפתחה החל מהתחילת היורה ועד היום. הקבוצה מכילה את מרבית הארכוזאורים בני הקבוצה פסאודוסוכיה, הקרובים יחסית לתנינאים מאשר לדינוזאורים וקרוביהם. למעשה היא מכילה כמעט את כל המינים הפסאודוסוכים, למעט הסוג Dasygnathoides, האורניתוסוכיים (Ornithosuchidae). גם הפייטוזאוריים נחשבים לקבוצה בסיסית יותר של פסאודוסוכים, למרות דמיונם לתנינים ולפי כמה וקרים ייתכן שהם בכלל לא ארכוזאורים אמיתיים אלא דמויי-ארכוזאורים. הקבוצה תוארה בידי החוקר הגרמני ברנרד קרבס (Bernard Krebs) ב-1974 על סמך הדמיון בין קרובי התנינאים שהתגלו לאורך הטריאס לתנינאים האמיתיים. ישנה מחלוקת גדולה מבחינת החוקרים על השיוך לקבוצה, מאחר שמרבית בני הקבוצה בעלי תכונות משתנות ורבים מהם כלל אינם דומים לתנינים המודרניים. התאוריות העיקריות על סיווג הסוכיים הם של החוקר סטרלינג נסביט ב-2011 ושל החוקר מרטין אוזכורה ב-2016. התיאוריה של פול סרנו מ-1991 כבר לא תקיפה עוד. עם זאת ישנם מספר מאפיינים העוזרים להבדיל אותם מארכוזאורים אחרים, בין השאר מבנה עצמות לחי נמוכות ומסיביות יחסית, גפיים חלשות יותר מאשר דמויי דינוזאורים וקרוביהם, המעיד שאלה לא יכלו להזדקף על שתיים במשך זמן רב ולרבים מהם מאפיינים של טורפים. רבים מבני הקבוצה התבססו היטב במקווי מים, בהם הם שגשגו לאורך המזוזואיקון ואף שרדו את הכחדת הקרטיקון הגדולה. מינים מעטים יותר התאימו לחיי יבשה ואלה נכחדו. כיום רק התנינאים האמיתיים שרדו. סוג Koilamasuchus? סוג נונדסוכוס (Nundasuchus)? סוג Ticinosuchus משפחה Ornithosuchidae? משפחה Erpetosuchidae משפחה Gracilisuchidae דמויי-אטוזאורים (Aetosauriformes) פרה-תנינאים (Paracrocodylomorpha) על-משפחה Poposauroidea משפחה Ctenosauriscidae משפחה פופוזאוריים (Poposauridae) משפחה שובוזאוריים (Shuvosauridae) קבוצה לוריקטה (Loricata) על-סדרה דמויי תנינאים (Crocodylomorpha) Ezcurra, Martín D. (2016-04-28). "The phylogenetic relationships of basal archosauromorphs, with an emphasis on the systematics of proterosuchian archosauriforms". PeerJ. 4: e1778. doi:10.7717/peerj.1778. ISSN 2167-8359. PMC 4860341. PMID 27162705. Nesbitt, S.J. (2011). "The Early Evolution of Archosaurs: Relationships and the Origin of Major Clades". Bulletin of the American Museum of Natural History. 352: 189. doi:10.1206/352.1. hdl:2246/6112. ISSN 0003-0090. S2CID 83493714.
מוסקאדל

מוסקאדל (בצרפתית: Muscadelle) הוא זן ענבי יין לבן. יש לו ארומה פשוטה של מיץ ענבים וצימוקים כמו ענבים ממשפחת הענבים מוסקט, אבל הם לא קשורים. ניתוח DNA הצביע על כך שמוסקאדל הוא הכלאה בין גואה בלאן לזן ענבים לא מזוהה. בצרפת, הזן מוסקאדל מהווה מרכיב מינורי ביינות היבשים והמתוקים של בורדו, כגון סוטרן. לעיתים רחוקות הוא מהווה יותר מ-10% מהתערובת, אשר נשלטת על ידי סמיון וסוביניון בלאן. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ירדו נטיעות הענבים של הזן. לעומת זאת, כמה יינות מתוקים ממונבזילאק (Monbazillac) יכולים להיות בעלי שיעור גבוה יותר של מוסקאדל. באוסטרליה משתמשים בעינב הזה לייצור יין מחוזק, הידוע כיום בשם טופאק (לשעבר טוקאי עד שנאסר השימוש בשם זה מחוץ להונגריה). אלה המיוצרים באזור Rutherglen מקבלים בדרך כלל התיישנות ניכרת במרתפים חמים, מה שמוביל לאופי מיוצר של חמצון-חיזור. כמה אזורי יין אוסטרליים אחרים, כולל עמק בארוסה, מייצרים יינות דומים. כמה יקבים אוסטרליים אחרים משתמשים במוסקאדל לייצור יינות שולחניים באופן דומה ליקבים צרפתיים. בהתאם להסכם שהושג עם האיחוד האירופי, היצרנים האוסטרלים פסקו בהדרגה מהשימוש שלהם במונח Tokay עד 2020, רובם בחרו במקום זאת בשם Topaque לייצג את הסגנון הזה. השם, טוקאי, שכנע כמה יצרנים אוסטרלים שהעינב הוא פינו גרי (שבעבר נקרא טוקאי על ידי היצרנים באלזס). אחרים חשבו שהעינב עשוי להיות מזן Hárslevelű, אחד המרכיבים של היין המתוק ההונגרי המפורסם Tokaji (יינות טוקאי). עם זאת, הוכח שהטוקאי האוסטרלי הוא מוסקאדל.  מדיה וקבצים בנושא מוסקאדל בוויקישיתוף "Homepage".
יחסי אלג'יריה–פרו

יחסי אלג'יריה–פרו הם היחסים הבילטרליים בין אלג'יריה לפרו. שתי המדינות חברות באו"ם ובמדינות הבלתי-מזדהות. אלג'יריה ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-10 במרץ 1972, כאשר נשלטו על ידי הווארי בומדיין וחואן ולסקו אלווארדו (אנ'). לפני כינון היחסים הדיפלומטיים, פרו החזיקה בקונסוליה באלג'יריה הצרפתית מאז המאה ה-19יחסי כחלק מיחסיה הדיפלומטיים עם צרפת. בשנת 1985 החלה אלג'יריה במדיניות חוץ שמטרתה הכרה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית על ידי מדינות אמריקה הלטינית, מה שהוביל להכרתה של פרו ברפובליקה ב-1987. שגרירות פרו באלג'יר נפתחה ב-1972, אך היא נסגרה ב-1990 ונפתחה מחדש ב-2005. באותה שנה נחתמה שורה של אמנות בין שתי המדינות כחלק מהידוק היחסים ביניהן. קיימת ליגה פרלמנטרית של ידידות בין אלג'יריה לפרו. אלג'יריה ופרו מקיימות חילופי מסחר חשובים. אלג'יריה מייבאת 47 מיליון דולר בשנה במוצרים מפרו, המהווים 47.3% מסך היבוא מהעולם הערבי לפרו. השקעות אלג'יריה בפרו מסתכמות בכמעט מיליארד דולר. לאלג'יריה יש שגרירות בלימה. לפרו יש שגרירות באלג'יר. מדיה וקבצים בנושא יחסי אלג'יריה–פרו בוויקישיתוף "PERÚ: EL PERÚ Y ARGELIA CELEBRAN EL 50° ANIVERSARIO DEL ESTABLECIMIENTO DE RELACIONES DIPLOMÁTICAS ENTRE AMBAS NACIONES – AG INFORMACION". AgInformación. 2022-03-10. Avilés Flores, Fiorella Kristell (2019-11-04). EL RECONOCIMIENTO DEL PERÚ A LA RASD Y LA POSICIÓN DEL PERÚ SOBRE EL CONFLICTO EN EL SAHARA OCCIDENTAL 35 AÑOS DESPUÉS (PDF) (תיזה) (בספרדית). Academia Diplomática Javier Pérez de Cuellar. p. 52. אורכב מהמקור ב-2021-09-22. נבדק ב-2023-08-16.{{cite thesis}}: תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link) Embassy of Algeria in Peru, VisaHQ (באנגלית אמריקאית) Embassy of Peru in Algeria, VisaHQ (באנגלית אמריקאית)
מדס גילברט

מאדס פרדריק גילברט (נולד ב-2 ביוני 1947) הוא רופא נורווגי מומחה ברפואת חירום. מנהל מחלקת רפואת חירום בבית החולים האוניברסיטאי של צפון נורווגיה (אנ') ופרופסור לרפואת חירום באוניברסיטת טרומסו (אנ'). גילברט הוא חבר מפלגת השמאל הנורווגית "המפלגה האדומה של נורווגיה" והתפרסם בפעילותו ההומניטרית כרופא בעיקר בקרב האוכלוסייה הפלסטינית, בלבנון וברצועת עזה. ספרו "Eyes in Gaza" ("עיניים בעזה") מתעד את חוויותיו בעזה במבצע עופרת יצוקה בתקופה שנאסרה הכניסה לעזה על עיתונאים זרים. גילברט מבקר חריף של מדיניות ישראל והמערב, בעת שירותו בעזה העביר תדיר דיווחים תומכים בגרסת הפלסטינים וחלקם זכו לתהודה רבה בעולם. כשחזר לנורווגיה זכה לשבחים רבים מאנשי המרכז-שמאל, בהם ראש הממשלה דאז, ולימים מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג. מאידך, הימין הנורווגי גינה אותו וסיב ינסן מנהיגת מפלגת הקידמה גינתה אותו כשופר של תעמולה אנטי-ישראלית. בתגובה, טען נגדה שר החוץ יונס גר סטיורה שגילברט פועל כמיטב המסורת הרפואית של עזרה לעשוקים, ושורת אישים פוליטיים מהשמאל ומהימין: אודון ליסבאקן (אנ'), ארנה סולברג ולארס ספונהיים (אנ'), טענו נגדה שהיא זו שתומכת בטרור הישראלי נגד הפלסטינים. בעקבות מכתב פתוח ששלח יחד עם ידידו לכתב העת הרפואי 'לאנסט'. דובר משרד החוץ הישראלי, יגאל פלמור (אנ') האשים את גילברט בהפצת שקרים מרושעים. אך גילברט עמד על דבריו. ב-2012, בעת מבצע עמוד ענן חזר גילברט לעזה והספיק לעבוד בבית החולים שיפא לפני שהפסקת האש נכנסה לתוקף. ב-2014 אסרה עליו ישראל להיכנס לרצועת עזה. תחילה נמסר כי האיסור הוא ללא הגבלת זמן, הדבבר עורר מחאה בנורווגיה ובקשה רשמית של הממשלה הנורווגית שההחלטה תבוטל. גילברט פרסם בלאנסט בתגובה מכתב שנחתם על ידי 23 רופאים ומדענים נוספים, שבו נטען כי ישראל הכריזה על מצב חירום כדי להסוות טבח בפלסטינים ובמיוחד שמה למטרה פגיעה בנשים וילדים. בהמשך התנצל עורך הלאנסט, ריצ'רד הורטון, על פרסום המכתב. ישראל הרשמית הגיבה כי אסרה את כניסתו לישראל בלבד וכי אם המצרים יאפשרו לו להיכנס ממעבר רפיח, שהיה סגור באותם ימים, יוכל לפעול ברצועה. גילברט תקף את ארגון רופאים ללא גבולות על שלא נקט עמדה ברורה אנטי ישראלית. זאת לאחר שמנהיג הסניף הנורווגי של הארגון ביקר את גילברט בחריפות על שהביע תמיכה בפיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית. גילברט זכה בפרסים רבים על פעילותו ההומניטרית. הוא מתראיין בקביעות בנושא הישראלי-פלסטיני בערוץ אל-ג'זירה. מדיה וקבצים בנושא מדס גילברט בוויקישיתוף ידיעה על זכייתו בפרס חמדאן לרפואה, "על שירותיו החברתיים המשמעותיים ברצועת עזה ועבודתו ההתנדבותית המרשימה בתחום הטראומה והרפואה הדחופה", דצמבר 2014 המכתב הפתוח למען תושבי עזה מיום 23 ביולי 2014, באתר הלאנסט נפתלי בלנסון ואלכס גרינברג, רשלנות רפואית: מעורבות ארגונים רפואיים בקמפיינים אנטי-ישראליים, באנגלית ובעברית (גרסה מקוצרת), באתר NGO Monitor (הדו"ח כולל מידע על פעילותו האנטי-ישראלית של מאדס גילברט). מדס גילברט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
יחסי איי מרשל – מקסיקו

יחסי איי מרשל–מקסיקו הם יחסי החוץ בין איי מרשל למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-28 בינואר 1993. במרץ 2002 נשיא איי מרשל, קסאי נוטה, ביקר במונטריי כדי להשתתף בוועידה הבינלאומית למימון לפיתוח יחד עם מקבילו המקסיקני, ויסנטה פוקס. בנובמבר 2010 שלחה ממשלת איי מרשל משלחת בת 12 חברים להשתתף בוועידת שינויי האקלים של האו"ם ב-2010 בקנקון. לאיי מרשל אין שגרירות במקסיקו. למקסיקו אין שגרירות באיי מרשל, ושגרירות מקסיקו בפיליפינים אמונה על היחסים עם איי מרשל. Relaciones México-Islas Marshall
השערת ההפרעה הבינונית

השערת ההפרעה הבינונית, תאוריית ההפרעה הבינונית או היפותזת ההפרעה הבינונית, היא השערה העוסקת בגורמים המשפיעים על מגוון המינים בטבע. ההשערה מציעה שמגוון המינים המקומי יהיה מרבי כאשר ישנן הפרעות אקולוגיות שמתרחשות ברמה שאינה נמוכה מדי ואינה גבוהה מדי. ברמות נמוכות של הפרעה, מתרחש תהליך של סוקצסיה, בו מגוון המינים משתנה ממיני חברת החלוץ עד לחברת השיא, בתהליך איטי של החלפת המינים. בסופו של דבר ישלטו במערכת האקולוגית אורגניזמים תחרותיים יותר, אשר ידחקו להכחדה מינים תחרותיים פחות. ברמות גבוהות של הפרעה, לדוגמה עקב שריפות יער תכופות או השפעות אנושיות כמו כריתת יערות, יתרחשו הכחדות מקומיות של מינים ולכן המגוון יהיה נמוך. לפי השערת ההפרעה הבינונית, ברמות ביניים של הפרעה, המגוון יהיה מרבי, מכיוון שמינים המשגשגים בשלבים מוקדמים ומאוחרים של הסוקצסיה יכולים להתקיים במקביל. ההשערה אינה חד משמעית עם הגדרותיה למונחים "ביניים" ו"הפרעה". היכולת להגדיר הפרעה נתונה כ"בינונית" תלויה מטבעה בהיסטוריה הקודמת של ההפרעות במערכת נתונה, כמו גם במרכיבי ההפרעה הספציפיים (כלומר התדירות, היקף, עוצמת או משך ההפרעות). Joseph H. Connell, Diversity in Tropical Rain Forests and Coral Reefs: High diversity of trees and corals is maintained only in a nonequilibrium state., Science 199, 1978-03-24, עמ' 1302–1310 doi: 10.1126/science.199.4335.1302 Dial, R.; Roughgarden, J. (1988). "Theory of marine communities: the intermediate disturbance hypothesis". Ecology. 79 (4): 1412–1424. doi:10.1890/0012-9658(1998)079[1412:TOMCTI]2.0.CO;2. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "השערת ההפרעה הבינונית".
נבוישה פבקוביץ'

נבוישה פבקוביץ' (בסרבית: Небојша Павковић;‏ נולד ב-10 באפריל 1946) הוא גנרל סרבי בדימוס. שימש כראש המטה הכללי בין השנים 2000–2002. ב-2009, הואשם בפשעי מלחמה בידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר, ונידון ל-22 שנות מאסר. הוא מרצה את עונשו בפינלנד. פבקוביץ' נולד ב-10 באפריל 1946 בכפר סניסקי רודניק. הוא עבר הכשרה כמורה, אולם בחר להתגייס לצבא יוגוסלביה. הוא סיים את האקדמיה של צבא היבשה ב-1970, וב-1988 סיים ללמוד בבית הספר לפיקוד ומטה. בין השנים 1988–1989 הוא שימש כמפקד הבריגדה הממונעת ה-16. לאחר מכן עבד במשרד ההגנה עד שנת 1993. ב-1994 הוא מונה למפקד קורפוס פריסטינה, ויחד עמו לחם במלחמת קוסובו. הוא היה מפקד הארמייה מ-3 מדצמבר 1998 עד פברואר 2000, ויחד עמו השתתף בלחימה כנגד כוחות נאט"ו. לאחר מכן מונה לראש המטה הכללי. ב-24 ביוני 2002, פבקוביץ' הודח מתפקיד הרמטכ"ל בצו מיוחד של הנשיא ווייסלב קושטוניצה. פבקוביץ' עתר כנגד הדחתו לבית המשפט העליון, וטען כי הודח רק משום שסירב לבקשתו של קושטוניצה להורות לצבא לפשוט על משרדי הממשלה של הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה, כדי לחפש מכשירי האזנה שכביכול הותקנו שם. בית המשפט הגיע למסקנה כי הדחתו של פבקוביץ' אכן הייתה צעד לא-חוקתי, אולם לא ביטל אותה. לאחר הדחתו, פבקוביץ' החל לעסוק בפוליטיקה. הוא הקים את מפלגת הגוש העממי, והיה מועמד בבחירות לנשיאות סרביה ב-2002 (הוא זכה ב-75,662 קולות). באוקטובר 2003, בית הדין הפלילי הבין-לאומי ליוגוסלביה לשעבר הגיש כתב אישום כנגד פבקוביץ' על פשעים כנגד האנושות שבוצעו על ידו במהלך מלחמת קוסובו. כעבור שנתיים, הוא הסגיר את עצמו לבית הדין ועמד למשפט. המשפט הסתיים בפברואר 2009, ופבקוביץ' נידון ל-22 שנות מאסר. מאז 2014, הוא מרצה את עונשו בפינלנד. פבקוביץ' התחתן והתגרש ארבע פעמים. נישואיו השלישיים היו עם אמנית הפופ גלוריה מרקוביץ'. מנישואיו הראשונים יש לו בן ובת, מנישואיו השניים בת, מנישואיו השלישיים בן. עם אשתו הרביעית, יש לו בת ובן. במקביל לקריירה הצבאית והפוליטית שלו, פבקוביץ' עסק במהלך חייו בציור. הוא זכה בפרסים על ציוריו, שהוצגו ביותר מ-30 תערוכות (17 מהן עצמאיות). מדיה וקבצים בנושא נבוישה פבקוביץ' בוויקישיתוף ראיון עם פבקוביץ' נבוישה פבקוביץ', באתר בית הדין הבין-לאומי בהאג
ברנקו קרגה

ברנקו קרגה (בסרבית: Бранко Крга‏; נולד ב-18 בפברואר 1945) הוא גנרל סרבי בדימוס ממוצא קרואטי. שימש כראש המטה הכללי בין השנים 2002–2004. קרגה נולד בדרובאר ב-18 בפברואר 1945. הוא למד באקדמיה של צבא היבשה, וב-1967 התגייס לצבא יוגוסלביה. הוא למד בבתי ספר צבאיים נוספים, ולאחר מכן החל לשרת באגף המודיעין. כמו כן, הוא שימש תקופה קצרה כנספח צבאי בפראג ובמוסקבה. בין השנים 1994–1997 שימש כראש אגף המודיעין. בין השנים 1997–1998 הוא שימש כיועץ לשר ההגנה. בינואר 1999 הוא חזר לתפקיד ראש אגף המודיעין, שם שהה עד שנת 2001, אז מונה לסגן ראש המטה הכללי. ביוני 2002 הוא מונה לראש המטה הכללי. הוא כיהן בתפקיד זה עד דצמבר 2004, אז פרש מהצבא. מאז שנת 2007, קרגה משמש כפרופסור וסגן מנהל בפקולטה לדיפלומטיה וביטחון (FDB) באוניברסיטת בלגרד. ברנקו קרגה באתר הצבא הסרבי
דראגן פאסקאש

דראגן פאסקאש (בסרבית: Драган Паскаш‏; נולד ב-4 באפריל 1951) הוא גנרל סרבי בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי בין דצמבר 2004 לאוקטובר 2005. קרגה נולד בכפר באצ'קי גראצ'אק ב-4 באפריל 1951. הוא למד באקדמיה הצבאית בבלגרד ובבית הספר להגנה לאומית. שימש כמפקד דיוויזיית הדרינה, וכראש מטה קורפוס פודגוריצה. בדצמבר 2004 הוא מונה לראש המטה הכללי של צבא סרביה ומונטנגרו, לאחר שברנקו קרגה סיים את תפקידו. הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2005, אז פרש מהצבא והוחלף בידי ליובישה יוקיץ'. Novi načelnik GŠ VSCG Dragan Paskaš Paskaš na čelu Vojske "Dragan Paskaš novi načelnik generalštaba vojske SČG"
סרגיי סלניקוב

סרגיי סרגייביץ' סלניקוב (ברוסית: Сергей Сергеевич Сальников;‏ 13 בספטמבר 1925 – 9 במאי 1984) היה כדורגלן סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות ספרטק מוסקבה, דינמו מוסקבה ובנבחרת ברית המועצות. אלוף אולימפי (1956). לאחר סיום הקריירה כשחקן אימן מספר קבוצות בברית המועצות ובאפגניסטן. סרגיי סלניקוב נולד בעיר קראסנודר שבצפון קווקז. זמן קצר לאחר לידתו עברה משפחתו לעיירה טרסובקה שבמחוז מוסקבה. בגיל 15 החל לשחק בקבוצת הנוער של ספרטק מוסקבה. בגיל 17 שיחק תקופה קצרה בקבוצה הבוגרת של המועדון, אך לא מצא בה את מקומו ועבר לזניט לנינגרד (באותה תקופה שהו שחקני זניט בעיר קלינינגרד במחוז מוסקבה, לאחר שפונו מלנינגרד הנצורה. סלניקוב הפך במהרה לשחקן מפתח בקבוצה. בשנת 1944 זכה עם קבוצתו בגביע ברית המועצות, כאשר בדרך אל הגביע ניצחה זניט בחצי גמר את ספרטק מוסקבה (סלניקוב בישל את שער הניצחון) ובגמר את צסק"א מוסקבה (סלניקוב הבקיע שער במשחק). לאור הצלחותיו בזניט זומן סלניקוב חזרה אל ספרטק מוסקבה בתום עונת 1945. שיחק בקבוצה עד לשנת 1950, אז עבר לדינמו מוסקבה מסיבות אישיות. בעונת 1955 שב לספרטק ושיחק בו עד סוף הקריירה שלו בשנת 1960. בשנת 1954 זומן סלניקוב לראשונה לסגל בחרת ברית המועצות. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה ב-8 בספטמבר 1954 מול נבחרת שוודיה. במשחק זה הבקיע 2 שערים. בשנת 1956 היה סלניקוב חבר סגל הנבחרת האולימפית שזכתה במדליות זהב באולימפיאדת מלבורן (1956). סלניקוב לקח חלק ב-4 מתוך 5 משחקי הנבחרת באולימפיאדה והבקיע 2 שערים. בשנת 1958 היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1958. לקח חלק ב-3 מתוך 5 משחקי הנבחרת בתחרות. משחקה של נבחרת ברית המועצות נגד נבחרת שוודיה ברבע גמר מונדיאל היה גם משחקו האחרון של סלניקוב במדי הנבחרת. לאחר סיום הקריירה כשחקן החל סלניקוב באימון קבוצת שחטיור שאחטי מהליגה הנמוכה בברית המועצות. בהמשך אימן את קבוצת פאקל וורונז'. בשנת 1964 הצטרף אל צוות האימון של ספרטק מוסקבה והיה עוזר המאמן הראשי במשך 5 שנים. בשנת 1971 נסע לאפגניסטן, שם אימן במשך שנתיים את קבוצת מאארף מקאבול. בהמשך היה עוזרו של מאמן נבחרת הנוער של ברית המועצות. בשנת 1976 נסע שוב לאפגניסטן ועזר לאמן את הנבחרת הלאומית של המדינה. בשנת 1978, שב מאפגניסטן לברית המועצות ואימן תקופה קצרה את קבוצת קרסניה פרסניה. לאחר פרישה מאימון הקבוצות עבד סלניקוב כפרשן ברדיו ובטלוויזיה, כתב טורי פרשנות בעיתוני ספורט. ב-9 במאי 1984 השתתף סלניקוב במשחק כדורגל של וותיקי מועדון ספרטק מוסקבה. בתום המשחק, בחדר ההלבשה, לקה בליבו ומת במקום. נקבר בבית העלמין קונצבסקויה. אלוף אולימפי: 1956 אליפות ברית המועצות (3): 1954, 1956, 1958 הגביע הסובייטי (5): 1944, 1946, 1947, 1953, 1958 סלניקוב בוגר פקולטה לעיתונות של אוניברסיטת מוסקבה. היה נשוי פעמיים ואב ל-5 ילדים (4 בנות ובן אחד). אחת מבנותיו, יוליה, הייתה אלופת ברית המועצות בטניס. אחד מנכדיו של סלניקיוב, הוא הטניסאי היווני סטפנוס ציציפס (נכון לשנת 2023 הוא מדורג במקום השלישי בעולם בסבב ה-ATP). מדיה וקבצים בנושא סרגיי סלניקוב בוויקישיתוף סרגיי סלניקוב, באתר Transfermarkt סרגיי סלניקוב, באתר WorldFootball.net סרגיי סלניקוב, באתר National Football Teams סרגיי סלניקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ליובישה יוקיץ'

ליובישה יוקיץ' (במונטנגרית: Љубиша Јокић‏; נולד ב-24 בספטמבר 1958) הוא גנרל מונטנגרי בדימוס. שרת בצבא סרביה ומונטנגרו, ושימש כראש המטה הכללי האחרון שלו. לאחר הכרזת העצמאות של מונטנגרו ב-2006, התגייס לצבא מונטנגרו, ושימש כראש המטה הכללי שלו במהלך שנת 2017. יוקיץ' נולד בפלאב ב-24 בספטמבר 1958. הוא התגייס לצבא יוגוסלביה ב-1981, ולמד באקדמיית חיל האוויר ובאקדמיית המטה הכללי. הוא שימש כמדריך טיסה, כמפקד טייסת וכמפקד בסיס חיל האוויר בפודוריצה. לאחר מכן הוא מילא תפקידי מטה במשרד ההגנה ובמטה הכללי. באוקטובר 2005 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא המאוחד של סרביה ומונטנגרו. ביוני 2006, מונטנגרו הכריזה על עצמאותה. יוקיץ' בחר לחזור למונטנגרו, והתגייס לצבא המונטנגרי. ביולי 2007, הוא נשלח לבריסל כנציג מונטנגרו בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-2012 הוא נשלח לווינה, כנציג מונטנגרו בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. במקביל, הוא שימש כנספח צבאי לאוסטריה, צ'כיה וסלובקיה. באוגוסט 2016, הוא חזר למונטנגרו, ומונה ליועץ מיוחד לשר ההגנה. ב-13 בינואר 2017, הוא מונה לראש המטה הכללי המונטנגרי, וכיהן בתפקיד עד 17 באוקטובר של אותה שנה. ליובישה יוקיץ' באתר נאט"ו