laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וניאמין צוקרמן

וניאמין צוקרמן (ברוסית: Вениамин Аронович Цукерман‏; 6 באפריל 1913 - 25 בפברואר 1993) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא עבד על פיתוח נשק גרעיני סובייטי. וניאמין צוקרמן נולד בשנת 1913 בויטבסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. מגיל צעיר הוא סבל מבעיות בעיניים ובגיל 45 התעוור. בשנת 1928 המשפחה עברה למוסקבה וצוקרמן סיים קורס שרטוט. בשנת 1930 הוא התחיל לעבוד במעבדה לקרני רנטגן של מכון האווירו-הידרודינמי המרכזי. תוך זמן קצר למעבדה הגיע ויטלי גינזבורג ובשנת 1932 לב אלטשולר. הם הפכו לחברים לכול החיים. בשנת 1934 צוקרמן מונה למנהל מעבדה. הוא פיתח שיטות לצילום ופיתוח צילומי רנטגן מיוחדים לצרכים צבאיים. במקביל לעבודה צוקרמן למד הנדסה וקיבל תואר מהנדס. בשנת 1943 הוא סים לימודי תואר שלישי. בשנת 1947 צוקרמן החל לעבוד בסארוב במכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית בו פותח נשק גרעיני סובייטי. הוא פיתח שיטות צילום מתקדמות ופיתח תאוריה של פיצוץ. בשנת 1955 הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט ובשנת 1956 מונה לפרופסור. צוקרמן פיתח שיטות צילום שעל בסיסם פותחו מכשירי צילום שהותקנו גגשושיות סובייטיות ונרה 13 וונרה 14. צוקרמן פרסם מעל ל-100 מאמרים, כתב 4 ספרים וקיבל 60 פטנטים. על הישגיו הוא קיבל מספר עיטורים (כולל עיטור לנין 3 פעמים, פרס לנין (1960) ופרס ברית המועצות (4 פעמים). לצוקרמן הוענק תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. ביתו של צוקרמן סבלה מקשיי שמיעה. הוא נכנס לתחום, למד אותו והמציא מספר מכשירים לכבדי שמיעה. צוקרמן התעוור בגיל 45 אך המשיך לעבוד וללמד. הוא נפטר בגיל 80 בסארוב. ביוגרפיה (ברוסית) תיור חייו (ברוסית) בוריס אלטשולר על 3 חברים - צוקרמן, אלטשולר וגינזבורג (ברוסית)
אשרף חנדקלו

אשרף חנדקלו (בערבית: أشرف حندقلو; נולד ב-11 בנובמבר 1988) הוא ראש המועצה המקומית ג'ת. נולד וגדל בכפר ג'ת. למוחמד ומנור. השלישי מבין שלושה אחים. אביו מוחמד שימש כחבר המועצה ג'ת מטעם מפלגת חד"ש. למד בבית ספר יסודי "אל זהראא" בקלנסווה. חטיבת ביניים "אלבירוני" ובבית ספר תיכון ג'ת. בשנים 2007–2012 למד בטכניון מדעי המחשב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב. בשנת 2011 החל לעבוד בחברת אינטל ישראל במשרת סטודנט ולאחר מכן כמהנדס תוכנה. בבחירות 2019 הקים יחד עם עשרה צעירים נוספים את רשימת "אלתלה", הנקראת על שם הגבעה שעליה נמצא הכפר. הוא מוקם שלישי אך לא נבחר למועצה לאחר שהרשימה קיבלה מנדט אחד. בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן חאלד גרה, חוסאם ותד, עסאם שרקייה ופריד שרקייה. בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 28.84% ועלה לסיבוב שני מול חוסאם ותד שזכה ל-30.2% מהקולות. בסיבוב השני גבר חנדקלו על חוסאם ותד ברוב של 51.98%, ורשימת "אלתלה" בראשותו זכתה בארבעה מנדטים למליאת המועצה. הוא נשוי לדועאא דוקטורנטית טכניון בתום ננו-טכנולוגיה ואב לבן. מתגורר בג'ת. אשרף חנדקלו, ברשת החברתית פייסבוק אשרף חנדקלו, ברשת החברתית אינסטגרם מיטל וייזנברג, ‏בגיל 35 בלבד: המהנדס מאינטל שניצח את החמולות של ג'ת, באתר גלובס, 22 במרץ 2024 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12215, התשפ"ד, 19 במרץ 2024, עמ' 6092 חסן שעלאן, הכוחות הצעירים של המגזר הערבי: ראשי הרשויות שינסו לשנות את המצב, באתר ynet, 11 במרץ 2024 יואב איתיאל‏, החמולה מול המודרניות: הבחירות המקומיות בחברה הערבית מצביעות על שינוי?, באתר וואלה, 7 במרץ 2024
פרנסואה פנלון

פרנסואה דה סליניק דה לה מוט פנלון (בצרפתית: François de Salignac de La Mothe-Fénelon;‏ 6 באוגוסט 1651 - 7 בינואר 1715) היה תאולוג נוצרי-קתולי וסופר צרפתי חבר האקדמיה הצרפתית. פרנסואה פנלון נולד ב-6 באוגוסט 1651 למשפחת אצולה שהתרוששה מנכסיה, בטירת פנלון בכפר סנט מונדאן במחוז דורדון שבדרום מערב צרפת. משפחתו הועידה אותו לכמורה והוא החל ללמוד בעיר קאהור (כיום בחבל דרום הפירנאים) ולאחר מכן למד אצל הישועים בפריז. החל מ-1668 נשא דרשות וזכה בהצלחה כפרח כמורה. ב-1678 נתמנה על ידי הארכיבישוף של פריז למנהל "המוסד לקתוליות חדשות" שהוקדש ל"חינוך מחדש" של נערות ממשפחות האצולה שהוריהן המירו את דתם מפרוטסטנטים לקתולים. ב-1681 כתב את ה"מסה על חינוך נערות". ב-1685, בהמלצתו של ז'אק-בנין בוסואה, נתמנה על ידי המלך לואי הארבעה עשר למנהל קבוצת מיסיונרים קתולים בחבל פואטו שבמערב צרפת שבו התקיימה קהילה גדולה של פרוטסטנטים. ב-1688 הוצג בפני מאדאם דה מיינטנון, ובהמלצתה נתמנה למורהו הפרטי של לואי, דוכס בורגונדיה בן השבע, נכדו של המלך. באותה שנה פגש פנלון לראשונה את בת דודתו ז'אן מארי בובייה דה לה מוט גיון (אנ'), הידועה בדרך כלל כמאדאם גיון. באותה תקופה, היא התקבלה היטב במעגל החברתי. פנלון התרשם עמוקות מאדיקותה ולימד אותה באופן פעיל. מאוחר יותר הוא יהפוך לחסיד ויגן על צורת הקויאטיזם שלה. ב-1693 הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית. ב-1695 נתמנה לארכיבישוף של העיר קמברה (כיום בחבל צפון פה דה קאלה), אך חיבורו "פירושים על דברי הקדושים באשר לחיים הפנימיים" (משנת 1697) גונה על ידי האפיפיור בהשפעת ז'אק-בנין בוסואה שהפך למתנגדו הגדול של פנלון בחצר המלכות. פנלון נאלץ לחזור בו ולהודות בטעותו. ב-1699 השלים את חיבור יצירתו "הרפתקאותיו של טלמאכוס". ברומן היסטורי זה שנכתב עבור תלמידו המלכותי הדוכס מבורבון, הוא מוביל את טלמאכוס, בנו של אודיסאוס גיבור המיתולוגיה היוונית, דרך מדינות שונות של העולם העתיק שבגלל עצות רעות שניתנו למנהיגיהן גררו את ארצותיהם למלחמות שגרמו להתרוששותן. בעיות אלה באו על תיקונן, בהתאם לרומן, הודות לעצותיו של חכם שוחר שלום שהמליץ על הימנעות מייצור דברי מותרות והביא לפיתוח החקלאות ולפריחה כלכלית. כמובן שהיה בכך משום רמז למצבה של צרפת בתקופתו של המלך לואי הארבעה עשר. המלך, שראה בספר זה ביקורת על שלטונו האבסולוטי, אסר על הדפסת הספר וציווה לגרש את פנלון מחצר המלכות. לאחר שנת 1700 פנלון שב לקמברה שם המשיך בתפקידו כארכיבישוף. הוא דאג באופן אישי לחינוכם הדתי של אנשי עדתו וילדיהם. במשך החורף הקשה של 1709 הוא דאג למזון עבור הצבא הצרפתי שחנה באזור כהונתו. פרנסואה פנלון נפטר בקמברה ב-1715. פרנסואה פנלון נחשב לאחד ממבשרי עידן האורות. ספרו "הרפתקאותיו של טלמאכוס" שימש במשך המאה השמונה עשרה כאחד הספרים החשובים לחינוכם של בני הנעורים בצרפת. אחדים מספריו, שנמצאו ברשות תלמידו המלכותי שנפטר ב-1712, נידונו לשריפה על ידי המלך לואי הארבעה עשר. כמה מספריו נתפרסמו אחרי מותו ובהם: "דיאלוגים על אמנות הנאום בצירוף מכתב לאקדמיה הצרפתית" (1718). "חשבון הנפש של מצפונו של מלך" (1734). תיאור חייו פרנסואה פנלון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנסואה פנלון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פרנסואה פנלון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פרנסוא דה סליניק דה לה מות פנלון (1651-1715), דף שער בספרייה הלאומית ...
קוקשטאו

קוקשטאו (בקזחית: Kökşetau) היא בירת מחוז אקמולה שבקזחסטן. העיר נחשבת כמרכז אזורי מבחינה כלכלית, חינוכית ותרבותית, והיא נקראת על שם ההר הסמוך. קוקשטאו הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של האובלסט המקמי בשנים 1944-1991 כחלק מברית המועצות ובשנותיה הראשונות של קזחסטן העצמאית. קוקשטאו ממוקמת גם בצומת של מסילות הרכבת בין קזחסטן לדרום סיביר. קוקשטאו שוכנת בגובה של כ-234 מטרים (768 רגל) מעל פני הים. האקלים של קוקשטאו כולל קיץ חם וחורפים קרים. לפי הערכה מ-2022, גרים בקוקשטאו כ-150,649 תושבים, לעומת 123,389 שהתגוררו בעיר ב-1999. זאת מתוך אוכלוסייה של כ-738,587 תושבים במחוז. בכך זוהי העיר ה-17 בגודלה במדינה. קוקשטאו ממוקמת בערך כ-300 קילומטרים מצפון-מערב לבירה אסטנה, וכ-318 קילומטרים מאומסק הרוסית. במשך מאות שנים חיו שבטים קזחיים נוודים באזור קוקשטאו. המטה של החאנות הקזחית היה ממוקם באזור. כשרוסיה נמתחה דרומה, קוקשטאו נוסדה ב-29 באפריל 1824 כמאחז מנהלי למרגלות הצד הדרומי של הר קוקשה ועל גדות אגם אולקן שבקטי. עד אמצע המאה ה-19, אוכלוסיית היישוב גדלה באופן משמעותי עקב נדידת האיכרים מרוסיה. בשנת 1868 העיר הפכה לבירת במחוז שהתפתחה עוד יותר כמרכז חקלאי וגידול בעלי חיים וכעיר קיט. ב-1895 קיבלה קוקשטאו מעמד של עיר. בתקופה זו התגוררו בעיר מעל 5,000 איש. גל פיתוח משמעותי נוסף חל בעיר במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. ב-3 במאי 1997 בוטל מחוז קוקשטאו, ומהעיר נשלל מעמדה כמרכז אזורי פורמלי. ב-8 באפריל 1999 חזר לעיר מעמדה הרשמי, כשהפכה לבירת מחוז אקמולה. ההיסטוריה של העיר הושפעה מבני עמים ודתות רבות. אוכלוסיית קוקשטאו מגוונת מבחינה אתנית, עם 59% קזחים, 28% רוסים, וכן קבוצות של אוקראינים (2.88%), טטרים (2.28%), גרמנים (1.95%), פולנים (1.4%) ועוד.. בעבר היה בקוקשטאו רוב סלאבי וכיום זהו הבירה המחוזית היחידה בצפון קזחסטן שבה הקזחים מהווים את הרוב. אמנם הקזחית היא השפה הרשמית של העיר, אך השפה הרוסית היא עדיין שפת האם המדוברת ביותר בעיר. השפה הרוסית משמשת כאחד מאמצעי ההוראה והתקשורת. הרוסית מדוברת גם בתיאטראות ובעיתונים מקוקשטאו. כ-56.65% מתושבי העיר הם מוסלמים, 40.85% נוצרים ו-2.12 אינם דתיים או אתאיסטים. ארצות הברית ווקשה, ויסקונסין, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של קוקשטאו (בקזחית, ברוסית ובאנגלית) מדיה וקבצים בנושא קוקשטאו בוויקישיתוף "Cities and towns in Qаzаqstаn". Population Statistics. נבדק ב-28 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Kokshetau: a beautiful 'Blue Mountain'". 14 במאי 2018. נבדק ב-12 בספטמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Day of unity of the people of Kazakhstan was celebrated in Kokshetau". 1 במאי 2017. נבדק ב-28 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה) "History of the town". נבדק ב-21 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Kokshetau: the area of blue lakes". 23 בפברואר 2017. נבדק ב-21 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Akmola region". נבדק ב-21 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "How did the 14 regions become?". נבדק ב-26 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Kokshetau city (Kokchetav) in Akmola Region, Kazakhstan". נבדק ב-21 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
איסקסנטג'רג'

איסקסנטג'רג' (בהונגרית: Iszkaszentgyörgy) הוא כפר במחוז פייר בהונגריה בנפת סקשפהרוואר. איסקסנטג'רג' ממוקם צפונית-מערבית לסקשפהרוואר, כ-10 קילומטרים ממנה. היישוב גובל בהרי הבאקון מצפון, בהר Iszka המשתרע ממנו דרומה לכיוון מערב, ב-Sárrét בדרום ובתעלת מורי במזרח. חיבורי התנועה של היישוב מסופקים בעיקר על ידי שני כבישים דרג נמוך (בני ארבע ספרות): כביש 8202 המתחיל מקטע סקשפהרוואר של הכביש המהיר 8 (היום כביש 801) ומשם נמשך עד Kincsesbánya, וכבי 8203 המסתעף מכביש 81 ב-Sárkeresztes. השניים מצטלבים במעגל התנועה במרכז הכפר. איסקסנטג'רג' הייתה מיושבת כבר באלפי השנים שלפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה, באזור הכפר התגלו עקבות של יישוב מתקופת הברונזה. ההנחה היא שהדרך שנבנתה בתקופה הרומית יכולה הייתה להוביל מכיוון וארפלוטה - צ'ור דרך איסקסנטג'רג', שהמשיכה לכיוון Magyaralmás - Csákberény - צ'אקוואר. במאות השנים שלאחר התמוטטות האימפריה הרומית התיישבו באזור זה הונים, אווארים פאנוניים ושבטים גרמאניים, וזה לא פלא, שכן המאפיינים הגאוגרפיים והתנאים הטבעיים היו נוחים (למשל, מעיינות חמים). גם ההונגרים הכובשים בנו את מקום מגוריהם באזור זה. החלק העתיק ביותר של הטירה נבנה בשנת 1735 על ידי אנטל אמאדה. בשנת 1800 הפכה הטירה לנחלתם של בני הבייזאט, אשר בשנת 1820 החלו בבנייה משמעותית. ציורי הקיר של טירת בייזאט שוחזרו לפני כמה שנים, וניתן לצפות בהם מעת לעת. אזור זה של הטירה אינו בשימוש כיום, אם כי לעיתים מתקיימת כאן תערוכה. במשך מאות שנים, המקור של המעיין (דוזוגו) הזרים בקביעות מים בטמפרטורה של 28 מעלות צלזיוס המכילים מלחים ומינרלים יקרי ערך. הספא עם סביבה אקזוטית נבנה על ידי הרוזן זיגפריד פאפנהיים לאורך הדרך המובילה לכפר. באותה תקופה עדיין היו באזור שפע של מעיינות חמים. המעיינות Forrófői ו-Duzzogói יצרו מערכת מעיינות, כמה מעיינות קטנים פרצו בחופשיות ביער בין עצי האלמון. בחורף, היער כמעט היה אפוף בחלק זה של היער. אופייני לתנובת המעיינות שמימיהן הניעו שלוש טחנות. ז'יגמונד באן (במקור באומגרטן, 1852–1906) היה עיתונאי יהודי-הונגרי וסופר כלכלי, אתר האינטרנט הרשמי של איסקסנטג'רג' (בהונגרית) מדיה וקבצים בנושא איסקסנטג'רג' בוויקישיתוף אתר הכפר איסקסנטג'רג' איסקסנטג'רג' - בירת התרבות הפינו-אוגרית 2016
הכנסה לנפש

הכנסה לנפש (באנגלית: Per capita income, ובקיצור: PCI) או הכנסה ממוצעת היא מדד לקביעת ההכנסה הממוצעת שאדם מרוויח באזור נתון (עיר, אזור, מדינה וכו') בשנה מסוימת. במדינות רבות, ההכנסה לנפש נקבעת באמצעות סקרי אוכלוסין רגילים, כמו סקר הקהילה האמריקאית (אנ'). סקר זה מאפשר חישוב של הכנסה לנפש הן עבור המדינה כולה והן עבור אזורים או קבוצות דמוגרפיות ספציפיות. עם זאת, השוואת הכנסה לנפש בין מדינות שונות לעיתים קרובות תהיה מורכבת, מכיוון שמתודולוגיות, הגדרות ואיכות הנתונים עשויים להשתנות באופן משמעותי. מאז שנות ה-90, ה-OECD ערך סקרים קבועים בקרב 38 המדינות החברות בו, תוך שימוש במתודולוגיה סטנדרטית ובמערכת של שאלות. הכנסה לנפש משמשת לעיתים קרובות למדידת ההכנסה הממוצעת של מגזר ולהשוואת העושר של אוכלוסיות שונות. הכנסה לנפש משמשת לעיתים קרובות גם למדידת רמת החיים של מדינה. כאשר משתמשים בה להשוואת רמות הכנסה בין מדינות שונות, היא מתבטאת בדרך כלל באמצעות מטבע בינלאומי נפוץ, כגון אירו או דולר אמריקאי. מדד זה הינו אחד משלושת המרכיבים של מדד הפיתוח האנושי של מדינה. בעוד שהכנסה לנפש יכולה להיות שימושית עבור מחקרים כלכליים רבים, יש לה גם מגבלות: השוואות של הכנסה לנפש לאורך זמן צריכות להתחשב באינפלציה. ללא התאמה לאינפלציה, הנתונים נוטים להפריז בהשפעות הצמיחה הכלכלית. השוואות בינלאומיות יכולות לתת תוצאה מעוותת על ידי הבדלי יוקר המחיה שאינם משתקפים בשערי החליפין. כאשר המטרה היא להשוות את רמת החיים בין מדינות, התאמה להבדלים בשווי כוח הקנייה תשקף בצורה מדויקת יותר את מה שאנשים באמת יכולים לקנות בכספם. מדד הכנסה לנפש הוא ערך ממוצע, ואינו משקף את חלוקת ההכנסה במדינה או באזור שבו נערכה הבחינה. אם חלוקת ההכנסות של מדינה אינה מאוזנת באופן קיצוני, מעמד עשיר קטן יכול להגדיל את ההכנסה לנפש באופן משמעותי בעוד שלרוב האוכלוסייה אין שינוי בהכנסה. מבחינה זו, הכנסה חציונית שימושית יותר בעת מדידת שגשוג מאשר הכנסה לנפש, מכיוון שהיא פחות מושפעת מחריגים. פעילות שאינה כספית, כגון סחר חליפין או שירותים הניתנים בתוך המשפחה, בדרך כלל לא נספרת. חשיבותם של שירותים אלה משתנה מאוד בין כלכלות. ההכנסה לנפש אינה מתייחסת לשאלה אם ההכנסה מושקעת בגורמים העלולים לשפר את התפתחות האזור, כגון בריאות, חינוך או תשתיות. "American Community Survey and Puerto Rico Community Survey: 2021 Subject Definitions". U.S. Census Bureau. p. 90. נבדק ב-2024-01-28. "The world's richest countries in 2023". The Economist. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2024-01-28. Förster, Michael; d'Ercole, Marco (2012). Besharov, Douglas J.; Couch, Kenneth A. (eds.). Counting the poor: new thinking about European poverty measures and lessons for the United States. International policy exchange series. Oxford: Oxford Univ. Press. p. 28. ISBN 978-0-19-986058-6.
טמירטאו

טמירטאו (בקזחית: Теміртау) היא עיר במחוז קרגנדה שבקזחסטן. בשנת 2015 התגוררו בעיר כ-210,590. העיר ממוקמת על נהר נורה וצפונית-מערבית לבירת המחוז קראגנדי. קבוצות המתיישבים הראשונות שהתיישבו באזור היו 40 משפחות מסמארה במהלך רפורמת סטוליפין. המשפחות התיישבו על הגדה השמאלית של נהר נוראה ב-15 ביוני 1905. היישוב שהקימו נקרא בתחילה "ז'אור" (Жаур). בשנת 1909 שונה שם היישוב לסמרקנדסקי ( Самаркандский, או בקיצור סמרקנד). בית הספר הראשון ובית החולים הראשון נבנו ב-1911. בשנת 1933 נבנתה תעלת המים סמרקנדסקי-קרגנדה כדי להקל על פיתוח ייצור הפחם באזור. טמירטאו קיבלה מעמד של עיר ב-1 באוקטובר 1945, ושמה שונה לטמירטאו ("הר הברזל" בקזחית). מ-1947 ועד 1949 הוחזקו שבויי מלחמה יפנים במחנה ליד העיירה. בשנת 1950 נוסדה מפעל הפלדה המקומי. לטובת בניית המפעל צעירות רבות הובאו מכל רחבי ברית המועצות ומזרח אירופה (מבולגריה למשל). בשנת 1959 התרחשו פרעות והתקוממויות רבות בקרב העובדים, שלא היו מרוצים מתנאי העבודה והמחיה הירודים. 16 עובדים נהרגו בעימותים, ו-27 נפצעו, ו-70 נעצרו והורשעו. במהלך המהומות נפצעו גם 28 שוטרים. בשנת 1963 נוסד המכון הפוליטכני המקומי. במהלך שנות ה-70 נבנה מתחם ספורט חדש, הכולל בריכת שחייה באורך 50 מ', אצטדיון בעל קיבולת של 15,000 מקומות, ומשטח החלקה על הקרח והוקי מקורה. ב-29 ביולי 1978 נחנכה אנדרטה לחיילים המקומיים שנהרגו במלחמת העולם השנייה. ב-1980 נפתח בעיר תיאטרון הדרמה הגרמני, התיאטרון הראשון דובר גרמנית בברית המועצות מאז חיסול מלחמת העולם השנייה. התיאטרון עבר לבסוף לבירה אלמטי בסוף העשור. בוסניה והרצגובינה זניצה, בוסניה והרצגובינה אוקראינה קמיאנסקה, אוקראינה מדיה וקבצים בנושא טמירטאו בוויקישיתוף ВЕБЕР, Елена. БОРИСОВ, Сергей. АСТАШИН, Никита Александрович. Glas, Othmara (ינו' 2021). "Wie Goethe nach Almaty kam. Die wechselvolle Geschichte des Deutschen Theaters in Kasachstan". Deutsches Kulturform östliches Europa (בגרמנית). נבדק ב-5 במרץ 2024. {{cite web}}: (עזרה)
לב אלטשולר

לב אלטשולר (ברוסית: Лев Владимирович Альтшулер‏; 9 בנובמבר 1913 - 23 בדצמבר 2013) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא עבד על פיתוח נשק גרעיני סובייטי. לב אלטשולר נולד בשנת 1914 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו עבד בתפקיד בכיר במשרד האוצר הסובייטי. בשנת 1932 אלטשולר התחיל לעבוד במעבדה לקרני רנטגן של מכון האווירו-הידרודינמי המרכזי. תוך זמן קצר למעבדה הגיע ויטלי גינזבורג ווניאמין צוקרמן. הם הפכו לחברים לכל החיים. בשנת 1933 הוא התחיל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה בשנת 1936. לאחר פלישת נאצים לברית המועצות אלטשולר גויס לשורות הצבא האדום ושירת כטכנאי מטוסים בחיל האוויר הסובייטי. בשנת 1942 לפי בקשה של מכון למחקר של אקדמיה למדעים הוא שוחרר מהשירות. הוא עבד ביחד עם וניאמין צוקרמן על פיתוח שיטות לצילומי רנטגן מיוחדים. בשנת 1943 הוא סיים לימודי תואר שלישי. בשנת 1947 אלטשולר החל לעבוד בסארוב במכון המחקר המדעי הכל-רוסי לפיזיקה ניסיונית בו פותח נשק גרעיני סובייטי. הוא פיתח שיטות לתכנון וביצוע חישובים לצורכי בניית נשק. בשנת 1954 הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט ובשנת 1956 מונה לפרופסור. ביחד עם סמואיל קורמר הוא פיתח שיטות למדידת מהירות הקול בזמן פיצוץ. אלטשולר היה עצמאי דעותיו. בשנת 1951 בישיבה פתוחה הוא ציין שלא מסכים עם עמדת המפלגה בנושא ביולוגיה ומוזיקה. רק בעקבות פניה ישירה מיולי חריטון ללברנטי בריה מעשה זה נותר ללא תגובה של ממש. אומנם ראשי המכון זכרו את המקרה ובהמשך לא הסכימו לקדם אותו לחבר באקדמיה. כתוצאה מכך אלטשולר עזב את המכון בשנת 1969. אלטשולר החל לעבוד במכון למחקר מדידות אופטיות של האקדמיה. תוך זמן קצר הוא הבין את הבדל בתקציבים מוענקים בין מחקרים אזרחיים למחקרים לטובת נשק גרעיני. על הישגיו הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין 3 פעמים, פרס לנין (1960) ופרס ברית המועצות (4 פעמים). אלטשולר נפטר במוסקבה בשנת 2003 בגיל 90. הוא נטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה. בנו בוריס היה פיזיקאי, סיים תואר שלישי בשנת 1969. בהיותו דיסידנט פוטר מעבודה ובשנות ה-80 עבד בניקוי רחובות. לאחר תחילת הפרסטרויקה הוא החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה. בשנת 2009 הוא קיבל פרס של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה. ביוגרפיה (ברוסית) בוריס אלטשולר על 3 חברים - צוקרמן, אלטשולר וגינזבורג (ברוסית)
טלדיקורגן

טלדיקאורגן (בקזחית: Талдықорған) היא בירת מחוז ז׳טיסו שבקזחסטן. על פי מפקד האוכלוסין הלאומי מ-2010, האוכלוסייה מונה כ-143,407 תושבים. העיירה נוסדה במאה ה-19 ככפר קטן והתפתחה לעיר הנוכחית שבאותו מקום. העיירה גדלה לאט בשנותיה הראשונות. לאחר השלמת חיבור הרכבת עברו חקלאים רוסים רבים לאזור העיירה. הרוסים הם הקבוצה האתנית השנייה בגודלה אחרי הקזחים מבין 70 הלאומים המתגוררים בטלדיקורגן. מבחינה דמוגרפית, כ-64.96% מהתושבים הם קזחים, 25.47% רוסים, 3.61% קוריאנים, 1.94% טטרים, 1.1% גרמנים ועוד. טורקיה אנטליה, טורקיה הממלכה המאוחדת מנצ'סטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא טלדיקורגן בוויקישיתוף "Taldykorgan". נבדק ב-13 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה)
קייה קייהיל

קייה קייהיל (באנגלית: Kyah Cahill; נולד ב-13 במרץ 2003) הוא כדורגלן סמואי המשחק בעמדת החלוץ. קייהיל נולד בלונדון וכשהיה בן 9 עבר עם משפחתו בניו ג'רזי שבארצות הברית. בניו ג'רזי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות מקומיות. בשנת 2019 חזר לאנגליה והצטרף לאקדמיה לכדורגל של מאצ'לספילד טאון. בהמשך שיחק גם באלו של לגנס וראיו ואיקאנו הספרדיות. בגיל 19 הצטרף לאקדמיה לכדורגל של לוסייל הקטרית. באוגוסט 2022 החליט לייצג את סמואה, ארץ מוצאה של משפחת אביו. תחילה שיחק בנבחרות הצעירות של סמואה וביוני 2024 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע אוקיאניה 2024. ב-19 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 9-1 לפיג'י. קייהיל הוא בנו של טים קייהיל אחד מגדול שחקני נבחרת אוסטרליה. דודיו שון וכריס הם כדורגלני נבחרת סמואה. בצעירותו גילה עניין גם באומנות הבמה ואף ערך אודישנים לסדרות בדיסני וברודוויי. קייה קייהיל, באתר Transfermarkt קייה קייהיל, באתר Soccerway קייה קייהיל, באתר National Football Teams קייה קייהיל, באתר FootballDatabase.eu
אקיבאסטוז

אקיבאסטוז (בקזחית: Екібастұз) היא עיר במחוז פבלודר שבצפון-מזרח קזחסטן. אוכלוסיית העיר הוערכה בכ-123,000 תושבים ב-2023. ההיסטוריה של אקיבאסטוז מתחילה במאה ה-19, כאשר החלו לחפש משאבי מינרלים באזור. הניצול המסחרי של משאבי האזור החל זמן קצר לאחר מכן. השדה נמכר לאחר מכן לאיש עסקים בריטי, לסלי אורקהארט. הכפר עצמו הוקם בשנת 1899, על שם האגם הסמוך באותו השם. המהפכה באימפריה הרוסית ושתי מלחמות עולם פגעו בפיתוח המינרלים וגרמו לנטישת הכפר, אך הוא שוקם באופן הדרגתי בסוף שנות ה-40. בדצמבר 1954 סחר הפחם מאזור אקיבאסטוז חודש. בשנת 1955 הופק הטון המיליון של הפחם. בקיץ 1958, גאורגי מלנקוב ואשתו הוגלו לאקיבאסטוז, שם הוחזקו במעקב צמוד. מעמד העיירה ניתן לאקיבסטוז ב-12 ביולי 1957 בצו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית. באותה תקופה אוכלוסיית אקיבאסטוז עמדה על כ-25,000 איש. כיום אוכלוסיית אקיבסטוז מונה כ-141,000 איש. אתר האינטרנט הרשמי של אקיבאסטוז מדיה וקבצים בנושא אקיבאסטוז בוויקישיתוף אקיבאסטוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Ekıbastūz travel guide". Caravanistan (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-08-12. E.M. Pospelov, Geograficheskie nazvaniya mira (Moscow, 1998), p. 479. William Taubman, Khrushchev
חורבת חני

חורבת חני היא אתר ארכאולוגי בשיפולים המערביים של השומרון, מצפון לשמורת הדום השומרון ובמקום נתגלו שרידיו של מנזר נשים נוצרי. הראשונים אשר סקרו את האתר היו צמד החוקרים קונדר וקיצ'נר במאה ה – 19. בשנות השלושים של המאה ה־20, ביקר בחורבה ברמקי, לאחר קום מדינת ישראל בקרו את האתר הארכאולוגים ישראל פינקלשטיין, זאב ספראי, שמעון דר, רם גופנא ויצחק בית אריה. עקב פגיעה באתר בשנת 2002, הוחלט לבצע חפירת הצלה באתר. החפירה נערכה על ידי עוזי דהרי ויחיאל זלינגר, בעזרת צבא ההגנה לטבע, אשר חשפו את מכלול הממצאים. בחורבת חני נתגלו שרידיו של מנזר נשים המתוארך לסוף המאה הרביעית או תחילת המאה החמישית לספירה. הקביעה שמדובר במנזר נשים, מתבססת על עצמות נשים שנתגלו בקריפטה של המנזר. על פי החפירה באתר החופרים הגיעו למסקנה שבמנזר היה בתחילה מבנה אחד שנבנה מעל למערכת הקבורה התת-קרקעית וכלל את הכנסייה, חדרי המנזר, חדרי התבודדות ומגדל דו קומתי שכלל חדרי מגורים. המיוחד במגדל הוא מתקן השירותים שהתנקז לוואדי מתחת למגדל, מתקן שכזה לא נתגלה בשום מבנה אחר בארץ. המבנה השני שנבנה בשלב קצת מאוחר יותר, כלל מטבח, חדר אוכל ומערה שכנראה שימשה לאחסון מצרכים ותוצרת חקלאית בקירור. בין שני המבנים הייתה חצר גדולה ובה נחפרו גם שלוש בארות המים. בכנסייה נתגלו מספר רצפות פסיפס, כאשר לאורך השנים שונו דגמי הפסיפס אם בעקבות הרס, התאמה לרוח הנצרות שבשלב מסוים אסרה על ציור בני אדם ובעלי חיים ואו שיפוצים שנעשו בכנסייה. באחת מהכתובות שנתגלו ברצפת הפסיפס הייתה הקדשה: "למען ישועתם של קיריאקוס בן ישועה ושל בנו יוהנס הדיאקון" המנזר שימש מוקד לצליינות מהקמתו ועד חורבנו במאה התשיעית לספירה. שמו המקורי של המנזר אינו ידוע, השם העברי נובע מהשם הערבי שניתן למקום – ח'רבת אל בורג' אל חנייה. כלומר המנזר של חנה. ידוע רק על שתי נשים בנצרות הקדומה שנחשבו כקדושות. האחת היא חנה, מי שהייתה האמא של מרים אימו של ישו. החנה השנייה הינה חנה בת פנואל, נביאה בבית המקדש אשר חזתה שישו יושיע את עם ישראל. ייתכן גם שהמסורת הייתה מקומית על אישה קדושה בשם חנה. בכל מקרה, הממצאים מראים שהמנזר היה מוקד צליינות ובעיקר מוקד לצלייניות. קדושת המקום נשתמרה גם שנים לאחר שנחרב, זאת בהתבסס על המנהג של הערבים בסביבה לקבור את ילדותיהן בסביבת המנזר. מדיה וקבצים בנושא חורבת חני בוויקישיתוף Israel Antiquities Authority, antiquities.org.il צה"ל פגע בטעות במנזר; החיילים חשפו (מחדש) פסיפס מרהיב בן 1500 שנה - וואלה תיירות, באתר וואלה, ‏2022-08-01
טקסונומיה של עולם הטבע

טקסונומיה של עולם הטבע היא המדע שעוסק במיון וקטלוג היצורים החיים לסוגים, קבוצות ומינים על פי מאפיינים משותפים. הטקסונומיה מסייעת להבין את המגוון הביולוגי ומאפשרת לחוקרים לקשר בין מינים שונים באופן שיטתי וברור. הטקסונומיה התפתחה לאורך מאות שנים, אך התפשטה במיוחד במאה ה-18 כאשר קרל לינאוס, מדען שוודי, פיתח את השיטה הבינומית למתן שמות מדעיים ליצורים חיים. שיטה זו כוללת שם גנרי ושם מיני, למשל: Homo sapiens עבור האדם המודרני. לינאוס תרם רבות לסיווג השיטתי של האורגניזמים באמצעות יצירת מערכת היררכית שהפכה לבסיס למיון המודרני. מיון היררכי: האורגניזמים מסווגים בהיררכיה הכוללת מספר רמות: ממלכה, מערכה, מחלקה, סדרה, משפחה, סוג, ומין. שם בינומי: כל אורגניזם מקבל שם מדעי דו-שמי: שם הסוג ושם המין. השם נכתב באותיות נטויות כאשר שם הסוג נכתב באות ראשונה גדולה ושם המין באותיות קטנות. זיהוי תכונות משותפות: המיון מבוסס על תכונות פיזיולוגיות, מורפולוגיות וגנטיות משותפות לאורגניזמים. פילוגנטיקה: המחקר של הקשרים האבולוציוניים בין מינים שונים המבוסס על נתונים גנטיים, מולקולריים ומורפולוגיים. 1. ממלכה (Kingdom): הרמה העליונה ביותר, כוללת קבוצות רחבות של אורגניזמים. למשל, ממלכת בעלי החיים, ממלכת הצמחים, ממלכת הפטריות. 2. מערכה (Phylum): קבוצה הכוללת מספר מחלקות. למשל, המערכה של בעלי החוליות. 3. מחלקה (Class): קבוצה הכוללת מספר סדרות. למשל, מחלקת היונקים. 4. סדרה (Order): קבוצה הכוללת מספר משפחות. למשל, סדרת הפרימטים. 5. משפחה (Family): קבוצה הכוללת מספר סוגים. למשל, משפחת ההומינידיים. 6. סוג (Genus): קבוצה הכוללת מספר מינים. למשל, סוג האדם (Homo). 7. מין (Species): הרמה הבסיסית ביותר, המייצגת אוכלוסייה של פרטים המסוגלים להתרבות ביניהם. למשל, המין האדם הנבון (Homo sapiens). הבנה של המגוון הביולוגי: הטקסונומיה מאפשרת להבין את השפע והגיוון של היצורים החיים על פני כדור הארץ. תקשורת מדעית: מתן שמות מדעיים מאפשר לחוקרים לתקשר ביניהם בצורה מדויקת ונטולת עמימות. שימור: זיהוי ומיון מינים מסייעים למאמצי שימור ולהגנה על מינים בסכנת הכחדה. מחקר אבולוציוני: הבנת הקשרים האבולוציוניים בין מינים שונים מאפשרת להבין את תהליכי ההתפתחות וההסתגלות של האורגניזמים. מיון מורכב: התפתחות של מינים חדשים והכחדת מינים קיימים מחייבת עדכונים שוטפים במיון. נתונים גנטיים: עם התפתחות הגנטיקה המולקולרית, נדרשת התאמה בין ממצאים גנטיים לבין המיון המסורתי. הכרת המגוון: ישנם עדיין מינים רבים שלא תוארו ולא מוכרים למדע. שינויים במיון: המיון המדעי עשוי להשתנות עם גילויים חדשים ומחקרים עדכניים. מדיה וקבצים בנושא טקסונומיה של עולם הטבע בוויקישיתוף Global Biodiversity Information Facility (GBIF) Biodiversity Heritage Library