laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאם מדיל

ויליאם מדיל (באנגלית: William Medill;‏ פברואר 1802 – 2 בספטמבר 1865) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-23 בשנים 1853–1856. ויליאם מדיל נולד במחוז ניוקאסל שבדלאוור כבנם של ויליאם ואיזבלה מדיל, שהיגרו מאירלנד ובבעלותם הייתה חווה. הוא למד באקדמיית ניוארק, שבהמשך הייתה לאוניברסיטת דלאוור וסיים את לימודיו ב-1825. לאחר סיום לימודיו הוא למד משפטים בקריאה עצמית וב-1830 התקבל ללשכת עורכי הדין של דלאוור. באותה שנה עבר מדיל לאוהיו וב-1832 התקבל ללשכת עורכי הדין שלה. בשנים 1835–1838 כיהן מדיל כחבר בית הנבחרים של אוהיו, כשבשנים 1836–1837 הוא כיהן כיושב ראש הבית. ב-1838 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו שתי תקופות כהונה בשנים 1839–1843. בבחירות לתקופת כהונה שלישית ב-1842 הוא נוצח. בתקופת כהונתו בבית הנבחרים הוא נודע כמי שדיבר נגד מוסד הבנק הלאומי של ארצות הברית. לאחר תקופה קצרה בה הוא שימש כעוזר שני של המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס פולק כנציב לענייני האינדיאנים. בתקופה בה הוא כיהן בתפקיד זה רכש מדיל מוניטין כמנהל בעל מודעות לרפורמות בטיפול באינדיאנים בארצות הברית. באותה תקופה ארגנה הממשלה הפדרלית מחדש את הלשכה לענייני אינדיאנים והעבירה אותה מאחריותה של מחלקת המלחמה לאחריותה של מחלקת הפנים. ב-1850 שב מדיל לאוהיו כדי לשמש כנשיא ועידת החוקה של 1850–1851. בוועידה התקבלה חוקה חדשה למדינה, שבמסגרתה נוצר תפקיד סגן מושל המדינה בפעם הראשונה בתולדותיה. באותה שנה נבחר מדיל כסגן המושל הראשון של אוהיו. הוא הושבע לתפקידו ב-1852, וכיהן עד להתפטרותו של המושל רובן ווד ב-13 ביולי 1853 שמונה כקונסול בצ'ילה. בבחירות שהתקיימו באותה שנה הוא נבחר לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו. בעת כהונתו כמושל החזיקה המפלגה הדמוקרטית ברוב בשני בתי המחוקקים של המדינה שתמך במדיל. הוא הציע שהמדינה תפריט את כל התעלות, הכבישים ושאר דרכי התחבורה במדינה. המלצות אלו לא יושמו במהלך כהונתו כמושל. בבחירות של 1855 לכהונה מלאה נוספת הוא נוצח על ידי מתנגד העבדות סלמון צ'ייס, שייצג את המפלגה הרפובליקנית שהוקמה אז. בשנים 1857–1861 הוא שימש כמבקר הראשון של מחלקת האוצר של ארצות הברית. כאשר שב מדיל לאוהיו, פרצה מלחמת האזרחים. הוא התנגד למלחמה. מבחינה פוליטית הוא זיהה אז את עצמו עם הדמוקרטים שוחרי השלום, אך לא תמך במועמד מפלגתו למשרת מושל אוהיו בבחירות של 1863 קלמנט וולנדיגהאם. בריאותו שהתדרדרה מנעה ממדיל לקחת חלק פעיל בפוליטיקה לאחר שנה זו. ויליאם מדיל נפטר בלנקסטר שבאוהיו ב-2 בספטמבר 1865. הוא נטמן בבית הקברות אלמווד שבעיר. מדיל מעולם לא נשא אישה ואחיינו ירש את רכושו. מדיה וקבצים בנושא ויליאם מדיל בוויקישיתוף ויליאם מדיל, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ויליאם מדיל באתר The Political Graveyard (באנגלית) ויליאם מדיל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) William Medill at Ohio History Central Poore, Benjamin Perley (1878). The political register and congressional directory: a statistical record of the Federal Officials 1776–1878. Boston: Houghton, Osgood and Company, p. 235. Poore, Benjamin Perley (1878). The political register and congressional directory: a statistical record of the Federal Officials 1776–1878. Boston: Houghton, Osgood and Company. p. 226.
נבחרת גינאה בכדורגל

נבחרת גינאה בכדורגל, הידועה בכינויה "Syli Nationale", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של גינאה. הדירוג הנוכחי של נבחרת גינאה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-82 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,298.30 – ירידה של 5 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 22 נמדד לראשונה באוגוסט 2006, והדירוג הנמוך ביותר 123 נמדד לראשונה במאי 2003. נבחרת גינאה מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. הישג השיא של הנבחרת היה ב-1976, לאחר שסיימה במקום השני בבית הגמר של גביע אפריקה לאומות אחרי מרוקו, שזכתה בתואר. 1930 עד 1962 - לא נכנסה 1966 - פרשה 1970 - לא נכנסה 1974 עד 1998 - לא העפילה 2002 - מועמדותה נפסלה על ידי פיפ"א במהלך המוקדמות 2006 עד 2022 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה טיטי קמארה אלחסאנה קייטה דיאנבובו באלדה איברהימה יאטרה פאבלו תיאם פסקל פיינדונו איסמאל באנגורה פלורנטין פוגבה נבי קייטה נכון ל-25 במרץ 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גינאה בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת גינאה בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
הירדן (נורווגיה)

הירדן (בנורווגית: Hirden) הוא שמה של מיליציה צבאית למחצה, אשר שימשה כזרוע הצבאית של מפלגת נאשונל סמלינג בנורווגיה בשנות מלחמת העולם השנייה. הארגון נבנה על פי המודל של האס אס בגרמניה הנאצית. ב-1933 הקים וידקון קוויזלינג בנורווגיה את המפלגה הפשיסטית נאשונל סמלינג. כבר מימיה הראשונים, התעמתו אנשי המפלגה רבות עם אנשי מפלגות השמאל והקומוניסטים, שנהגו לפוצץ את הכנסים שלהם ולהפריע לנאומים שלהם. לפיכך, החליט קוויזלינג להקים עבור המפלגה מיליציה צבאית למחצה על פי המודל של האס אס בגרמניה. אנשי המיליציה לבשו מדים מיוחדים, ושמרו בכנסי המפלגה. המיליציה שימשה גם כיחידת אבטחה אישית עבור קוויזלינג, ולפיכך קיבלה את השם "הירדן" - בימי הביניים, כונו בנורווגיה שומרי ראשו של המלך בשם "הירד". ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה. הפלישה זכתה מלכתחילה לתמיכה מלאה של אנשי נאשונל סמלינג, ובמיוחד של קוויזלינג עצמו שקיווה שהגרמנים ימנו אותו כראש ממשלת נורווגיה. לאכזבתו, בשנתיים הראשונות לכיבוש בחרו הגרמנים להטיל על נורווגיה משטר כיבוש צבאי מלא. אולם למרות זאת, אנשי נאשונל סמלינג קיבלו השפעה רבה על הנעשה בארץ. אנשי ההירדן עבדו בשיתוף פעולה הדוק עם האס אס, וסייעו בלכידתם של אנשי מחתרת נורווגים. ב-1941 הפך השירות בהירדן לחובה עבור כל הגברים חברי המפלגה. הייתה תוכנית להרחיב את השירות גם לנשים, אולם היא לא יושמה. ב-20 בפברואר 1942 הקימו הגרמנים בנורווגיה ממשלת בובות בראשות קוויזלינג. מיד לאחר מכן החל קוויזלינג במאמצים להפוך את ההירדן לצבא הרשמי של נורווגיה. במסגרת מאמצים אלו הוקמה עבור ההירדן זרוע ימית (הירדמרין) וזרוע אווירית (הירדן פלייקורפוס). לאנשי ההירדן ניתנו סמכויות נרחבות בכל רחבי המדינה, והותר להם לקחת אנשים למעצר ולהפעיל אלימות על פי שיקול דעתם וללא תיאום עם המשטרה הנורווגית. עם זאת, ההתנדבות לשרת בהירדן הייתה דלה יחסית. בשיאו הוא כלל רק 8,500 חיילים. למרות זאת, נורווגים רבים כן בחרו לשרת את השלטון הגרמני בדרכים אחרות. בין אם בהתגייסות ישירה לאס אס או בהתנדבות לשרת כשומרים במחנות, או כלוחמים במסגרת הלגיון הנורווגי. נורווגיה במלחמת העולם השנייה מדיה וקבצים בנושא הירדן בוויקישיתוף Norsk krigsleksikon om Hirden Hirdopplæringa under 2. verdskrig (nedlastbart dokument) Unghirdmarinen under 2. verdskrig (nedlastbart dokument) Jentehirda 1940–1945 (nedlastbart dokument) Dom mot Kvinnehirdmedlem Søk i stor bilde- og filmdatabase med søkeordet %hird% i rubrikken «tekstsøk» Norwegian camp guards shocked SS with brutality
אנריקה הולך לאכול

אנריקה הולך לאכול היא סדרת הנפשה ישראלית לפעוטות בגילאי 1–3. הסדרה עוקבת אחרי אנריקה, חתול חובש סומבררו, שבכל פרק הולך לאכול במסעדה של חורחה, אך במנה אותה הוא מזמין תמיד חסר מרכיב מרכזי ואנריקה הולך בעצמו למצוא את המרכיב. בישראל משודרת הסדרה בערוץ בייבי. בארצות דוברות אנגלית מכונה הסדרה בשם Hungry Henry. כל פרק נפתח בהגעתו של אנריקה למסעדה, שם הוא פוגש את חורחה, אנריקה מתיישב ומעלעל בתפריט של המסעדה. במנה אותה הוא מזמין תמיד חסר מרכיב. חורחה מתנצל ומציע לאנריקה מנה אחרת, אך אנריקה שרוצה לאכול רק את אותה המנה מתנדב ללכת בעצמו למצוא את המרכיב. בתחילה הוא הולך אל המרכול שם עובדת גבריאלה החנוונית, אך תמיד המרכיב לא יימצא שם. גבריאלה שולחת את אנריקה אל השוק, שם עובד גרסייה, אבל גם בדוכן של גרסייה המרכיב לא יימצא. גרסייה ישלח את אנריקה אל השדה, מטע או בית האריזה, שם יקבל אנריקה את המרכיב מידיה של איזבלה, יחזור אל המסעדה ואז חורחה יכין לו את המנה שרצה. אנריקה - חתול גיבור הסדרה חורחה - השף של המסעדה. גבריאלה - חנוונית במרכול. גרסייה - רוכל בשוק, בחלק מהפרקים הוא נהג משאית. איזבלה - בעלת עסק אחר בכל פרק כמו לולנית או בעלת מטע פרי. אתר האינטרנט הרשמי של אנריקה הולך לאכול "אנריקה הולך לאכול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנריקה הולך לאכול, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הלגיון הנורווגי

הלגיון הנורווגי (בנורווגית: Den Norske Legion; בגרמנית: Freiwilligen-Legion Norwegen) הייתה יחידה מיוחדת בוואפן אס אס אשר הורכבה ממתנדבים מנורווגיה. הגרמנים החלו לעבוד על הקמת יחידה נורווגית בתוך האס אס מיד לאחר סיום המערכה בנורווגיה ב-1940. הגרמנים תכננו להקים יחידה בת 30,000 איש, ולשם כך הפיצו ברחבי נורווגיה תעמולה בה הבטיחו שהיחידה תהיה בפיקוד נורווגי, עם מדים נורווגיים, ושפת פיקוד נורווגית. הגרמנים הבטיחו להשתמש ביחידה כדי לסייע לשכנתה וידידתה הקרובה של נורווגיה - פינלנד, שבאותה עת הייתה שקועה במלחמת ההמשך מול ברית המועצות. אולם עד סוף 1941 נרשמו רק 1,900 אזרחים נורווגים לשירות באס אס. מרבית המתנדבים עברו אימון צבאי בגרמניה, והשאר התאמנו בבית ספר צבאי מיוחד שהוקם למטרה זו בהולמסטרנד. הגרמנים הפרו את כל הבטחותיהם למתנדבים הנורווגים. הם העניקו להם מדי אס אס, והחילו עליהם את החוק הצבאי הגרמני. ההנחה היחידה שהתירו להם הייתה להחליף את סמל האס אס במדיהם בסמל נורווגיה. במקום לשלוח אותם לפינלנד כפי שהובטח להם, נשלחו הנורווגים לחזית המזרחית. הלגיון הנורווגי הוכפף תחת בריגדת האס אס ה-2, ונלחם במהלך המצור על לנינגרד. ביצועי הלגיון היו גרועים, ועד סוף 1942 הוא איבד 180 אנשים. בתחילת 1943 הוציאו הגרמנים את הלגיון מהחזית, ושלחו אותו לתקופת התרעננות בבוואריה. לנורווגים ניתנה אפשרות לחזור לביתם, ורובם בחרו לעשות זאת. רק 300 בחרו להאריך את חוזה השירות שלהם באס אס, והם היוו את הבסיס לרגימנט הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23 (נורווגיה) אשר היה חלק מדיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11. חיילים אלו המשיכו להילחם עם הגרמנים עד הסוף המר. הם השתתפו בהצטיינות בקרב על ברלין, ולאחריו נפלו אלו מהם ששרדו, בשבי הסובייטי. שטנורמבנפיהרר פין קיילסטרופ (29 ביוני 1941 – 1 בדצמבר 1941) שטורמבנפיהרר יורגן באקה (1 בדצמבר 1941 – 15 בדצמבר 1941) אובר-שטורמבנפיהרר אוליבר קביסט (15 בדצמבר 1941 – מרץ 1943) מדיה וקבצים בנושא הלגיון הנורווגי בוויקישיתוף Den norske legionen i Filmavisa, 4. aug. 1941. Frå 3m4s. Omtale av «Den norske legionen» på NorgesLexi «Den norske legionen» på waffen-ss.no Foredrag av Sverre Kjelstrup, skipinga av den norske legionen, og dens innsats Nasjonal Samling si årbok 1944 (organisasjon, aktivitetar, liste over falne osb.)
צדק צדק תרדוף

צדק צדק תרדוף היא סדרת תעודה ששודרה בערוץ כאן 11. הסדרה חושפת את הנעשה בבתי משפט קהילתיים. מקור השם הוא בקטע מפסוק כ' בספר דברים, פרק ט"ז. הסדרה חושפת את הנעשה בבתי משפט קהילתיים, ומתמקדת בשישה משתתפים בתוכנית מיוחדת, הנותנת הזדמנות נוספת לאזרחים בעלי עבר פלילי, לשנות כיוון מעולם הפשע ובכך אישומיהם יימחקו ותימנע כליאתם בבית סוהר. בסדרה נכנסות המצלמות אל תוך הדיונים בבית המשפט, ומלווה את המשתתפים בתוכנית. דף הסדרה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי דורון ברוש, ‏"צדק צדק תרדוף": מבט לתוך החצר האחורית של מדינת ישראל, באתר מעריב אונליין, 5 בנובמבר 2021 אלישיב רייכנר, ‏"צדק צדק תרדוף" מגלה את הפנים היפות של מערכת המשפט, בעיתון מקור ראשון, 11 בנובמבר 2021
פסגת וודן

פסגת וודן (באנגלית: Wooden Peak) היא פסגה בחצי האי סטרשר, בחוף גרהאם - החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה. הפסגה ממוקמת 3.7 קילומטרים דרומית - מזרחית ללשון היבשה ראש בלק, שבחצי האי סטרשר. שיא גובהה של הפסגה - 900 מטרים מעל פני הים, והיא הפסגה ה-4,712 בגובהה באנטארקטיקה. הפסגה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לארץ גרהם (BGLE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1934–1937, בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל. הפסגה מופתה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) של 1956–1957 שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1959, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בעקבות המיפוי המחודש שבוצע על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד. הפסגה נקראת על שמו של פרדריק אי. וודן (Frederick E. Wooden), סוקר מטעם משלחת סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מהאי דנקו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) של 1956, והמשלחת שיצאה מנקודת פרוספקט בעונת המחקר של 1957. כמו כן וודן השתתף ביחידת הסקר ההידרוגרפי הבריטית (British Naval Hydrographic Survey Unit), אשר חקרה את אזור הפסגה בעונת המחקר 1957 – 1958. פסגת וודן באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת וודן באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 715 מטרים מעל גובה פני הים, והיא הפסגה ה-4,712 בגובהה באנטארקטיקה מידע על גובה הפסגה
מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק

מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק (בדנית: Danmarks Nationalsocialistiske Arbejderparti או בראשי התיבות: DNSAP) הייתה מפלגה נאצית שפעלה בדנמרק בין השנים 1930–1945. בעקבות הצלחת המפלגה הנאצית של גרמניה בבחירות לרייכסטאג ב-1930, החליטו פעילי ימין קיצוני בדנמרק להקים מפלגה דומה שתרוץ בבחירות לפולקטינג. ב-16 בנובמבר הוקמה מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. המפלגה הייתה מלכתחילה חיקוי של המפלגה הנאצית הגרמנית. בהשראת הגרמנים, אימצו הדנים את צלב הקרס כסמלם, וכן את ההצדעה במועל יד למנהיג המפלגה. המיליציה הצבאית למחצה של המפלגה נקראה "אס אה" (ראשי תיבות של Storm Afdeling - פלוגות הסער), בהשראת האס אה הגרמני. אפילו המנון המפלגה היה דומה לשיר הורסט וסל. למפלגה היה גם ארגון נוער שנקרא "הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק". עם זאת, הנאצים הדנים היו חלוקים על עמיתיהם הגרמנים בכמה נושאים. האנטישמיות של המפלגה הנאצית הדנית הייתה מרוככת בהרבה מזו הגרמנית. כמו כן, הנאציזם הדני היה בעל אופי דתי, והדגיש את הנאמנות לכנסייה הדנית. הנאצים הדנים גם קראו לנאמנות מוחלטת למלך דנמרק, בזמן שהנאצים הגרמנים ראו במלוכה מוסד מיושן שעבר זמנו. מחלוקת נוספת הייתה פוליטית: הדנים שאפו לספח מחדש לדנמרק את שלזוויג-הולשטיין. הנאצים הדנים ראו באזרחים הגרמנים שחיו בשני המחוזות, דנים לכל דבר. הנאצים הגרמנים לעומת זאת, שאפו להרחיב את שליטת גרמניה עוד צפונה, על חשבון דנמרק. בשנותיה הראשונות הונהגה המפלגה בידי קאי למבקה. המפלגה נכשלה לחלוטין בבחירות 1932 וקיבלה רק כמה מאות קולות. עקב כך, הוחלף למבקה בידי פריטס קלוזן. בבחירות של 1935 שוב לא עברה המפלגה את אחוז החסימה, אולם זכתה בהישג נאה יחסית של 16,257. בבחירות של 1939 המפלגה כמעט הכפילה את כוחה, והצליחה להכניס שלושה נציגים לפולקטינג. ב-9 באפריל 1940 פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק וכבשה אותה כמעט ללא קרב. מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית תמכה בפלישה מהרגע הראשון, וקיוותה שהגרמנים יעניקו לה את מוסרות השלטון במדינה. הממונה הגרמני לענייני דנמרק, ססיל פון רנטה-פינק החל לבחון את האפשרות של הקמת ממשלת בובות בהנהגת הנאצים הדנים. ב-17 בנובמבר החליטו הנאצים הדנים לכנס עצרת תמיכה בכיבוש הגרמני, וקיוו להפוך את האירוע להכרזה רשמית על העברת השלטון לידיהם. אולם העצרת הפכה לכישלון מוחלט כאשר התברר שמספר האנשים שהגיעו אליה היה קטן בהרבה ממספר האנשים שהגיעו כדי להפגין נגד העצרת. בסופו של דבר המשטרה נאלצה לפנות את הנאצים הדנים מהאזור מחשש שההמון יבצע בהם לינץ'. בעקבות האירוע, הגיע רנטה-פינק למסקנה שממשלת בובות נאצית לא תזכה לתמיכת העם הדני והחליט לשמר את הממשל הקיים בשיתוף כוח כיבוש גרמני. למרות זאת, הגרמנים העניקו לנאצים הדנים תמיכה כלכלית ופוליטית. הנאצים הדנים רשמו לעצמם הצלחה כאשר הצליחו להוביל את הקמת "הגייסות החופשיים הדנים" - יחידה של מתנדבים דנים שלחמה לצד הוורמאכט. אולם בבחירות 1943 המפלגה לא הצליחה להגדיל את כוחה. מספר מצביעיה גדל אמנם ב-10,000, אולם מספר נציגיה בפולקטינג נותר שלושה בלבד. קלוזנר המאוכזב, החליט לוותר על התמיכה הכלכלית הגרמנית, והחליט להוביל את מפלגתו בכיוון דני לאומני בלי תלות בגרמנים. עם סיום המלחמה והכיבוש הגרמני של דנמרק, התפרקה המפלגה באופן רשמי. למרות זאת, כמה מחבריה המשיכו לפעול בזירה הפוליטית הדנית. גלגול מודרני של המפלגה היא התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. דנמרק במלחמת העולם השנייה מדיה וקבצים בנושא מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק בוויקישיתוף DNSAP’s partiprogrammer og partipolitiske skrifter on line DNSAP på danmarkshistorien.dk, Aarhus Universitet
אלן סן-אוגן

אלן מארי ג'וזף פאול לואי פרננד לפבר סן-אוגן (בצרפתית: Alain Marie Joseph Paul Louis Fernand Lefebvre Saint-Ogan;‏ 7 באוגוסט 1895 - 22 ביוני 1974) היה קומיקסאי, סופר ומאייר צרפתי. נחשב לאחר מהאבות המייסדים של הקומיקס הפרנקו-בלגי, ובפרט של אסכולת בריסל. אלן סן-אוגן נולד ב-7 באוגוסט 1895 בקולומב, פרבר של פריז שבצרפת, ליוזף לפבר סן-אוגן ולואיז נאטי. אביו היה סופר ועיתונאי. בשנת 1906 נסע סן-אוגן יחד עם אביו, שהתמנה לעורך הראשי של כתב העת L'Etendard Egyptien, לקהיר, והחל להתעניין בעיתונאות. בעידודו של אביו הוא אף הקים בגיל 12 מגזין דו-חודשי שצבר למעלה מאלפיים מנויים, כולל ארמאן פלייר, נשיא צרפת באותה העת. במקביל גילה סן-אוגן את כישרונו כמאייר, והציור הראשון שלו התפרסם בשנת 1913 ביומון Le Matin. בשנת 1914 החל ללמוד באקדמיה לאמנות, אך לימודיו נקטעו כשגוייס לצבא הצרפתי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה פרסם קריקטורות וקומיקס מחתרתי. לאחר המלחמה הצטרף סן-אוגן לאגודת הקריקטוריסטים הצרפתית והחל לאייר בשבועון Le Dimanche Illustré וביומון L'Intransigeant. הוא נחשב לקומיקסאי יוצא דופן משום שהיה בין הראשונים שהשתמשו בטכניקות מודרניות יותר, שמקורן בארצות הברית, כגון חלוקה למסגרות תמונה, שמירה על רצף תנועתי בין המסגרות ובעיקר שימוש בבועות דיבור. בשנת 1925 החל לפסם את הקומיקס הידוע ביותר שלו, Zig et Puce, שעסק בשני נערים ואלקה חדת-מקור שעוברים הרפתקאות שונות במהלך נסיונותיהם הכושלים להגיע לאמריקה. בשנים 1920–1930 המשיך באיור ויצירת קומיקס לילדים. במהלך מלחמת העולם השנייה קהל היעד שלו הפך למבוגר יותר והוא החל לעסוק בקולנוע ובספרות. בנוסף הפך לבעל טור קבוע ברשת הרדיו הצרפתית RTL. בשנת 1941 הפך סן-אוגן לעורך הראשי של מגזין הילדים Benjamin, וכן לעורך ולמאייר הראשי של כתב העת Cadet-Revue. בנוסף כתב כמה רומנים. בשנת 1950 עובדו סיפורי Zig et Puce לקולנוע ושודרו על ידי תחנת הרדיו הצרפתית France Inter. משנת 1963 ואילך הפסיק סן-אוגן לצייר את Zig et Puce, והזיכיון עבר לידיו של הקומיקסאי גרג (אנ'), שהמשיך לפרסם את הקומיקס במגזין טינטין. בשנת 1973 מונה סן-אוגן לנשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי בטולוז. שנה לאחר מכן קיבל את תואר נשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי באנגולם, אך היה זקן וחלש מכדי להגיע. שבועות מספר לאחר מכן, ב-22 ביוני 1974, הוא נפטר. פרסי הפסטיבל נקראו על שם אלפרד, האלקה מ-Zig et Puce, עד שנת 1988. ביוגרפיה של אלן סן אוגן באנציקלופדיית למביק אלן סן-אוגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק

הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק (בדנית: Danmarks Nationalsocialistiske Ungdom או בראשי תיבות NSU) הייתה תנועת הנוער של מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. הארגון פעל בין השנים 1932–1945. בעקבות חילופי ההנהגה במפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק ב-1932, הוחלט על הקמת תנועה נפרדת לנוער מתחת לגיל 18 מטעם המפלגה. באוקטובר של אותה שנה, הקים ראש מטה המפלגה בקופנהגן וילפרד פטרסן את הסניף הראשון של תנועת הנוער. כעבור חודש בלבד התגלע סכסוך בין פטרסן לבין שאר המפלגה. בעוד שהקו המפלגתי היה תמיכה באנטישמיות מתונה, פטרסן דרש אנטישמיות אגרסיבית נוסח גרמניה הנאצית. בעקבות סכסוך זה, פטרסן עזב את המפלגה והקים מפלגה חדשה "המפלגה הסוציאליסטית הדנית". פטרסן השתלט על הסניף של תנועת הנוער בקופנהגן, וסיפח אותו עבור תנועת הנוער של מפלגתו (שנקראה גם כן הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק). במפלגה המקורית החליטו שלא לפתוח סניפים חדשים של התנועה, ובכך לבטל את קיומה למעשה. ב-1 בספטמבר 1934 החליטה המפלגה הנציונל-סוציאליסטית להקים מחדש את תנועת הנוער. עם זאת, כדי למנוע בלבול בין תנועת הנוער שלה לתנועת הנוער של פטרסן, הוחלט בתחילה לקרוא לתנועה של הנציונל-סוציאליסטים בשם "הנוער הדני". רק ב-1936 שונה השם באופן רשמי ל"הנוער הנציונל-סוציאליסטי של דנמרק". בשנותיו הראשונות, הארגון עסק פחות בהטפה פוליטית ובחינוך צבאי כפי שהיה מקובל בתנועות נוער נאציות אחרות. תחת זאת, עסקו חניכי הארגון בעיקר בפעילויות ספורטיביות וקבוצתיות. ב-1939 מונה כריסטיאן פרדריק פון שאלבורג למנהיג התנועה, ותחת הנהגתו היא הפכה לאגרסיבית יותר. החניכים שמעו הטפות פוליטיות מדי יום, ועברו הכנה להפוך ללוחמים בשירות דנמרק. בעקבות הכיבוש הגרמני של דנמרק ב-1940, זכה הארגון למימון נדיב. בעקבות הכיבוש החל הארגון גם בהטפה לנוער הדני להתגייס לוורמאכט ולוואפן אס אס כדי להילחם לצד הגרמנים בחזית המזרחית. התנועה פורקה יחד עם שאר המפלגה לאחר סיום המלחמה. Danskere i Tysk Tjeneste – Nationalsocialistisk Ungdom
התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק

התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק (בדנית: Danmarks Nationalsocialistiske Bevægelse) היא מפלגה נאו-נאצית הפועלת בדנמרק באופן חוקי מאז 1991. המפלגה רואה את עצמה כיורשת ההיסטורית של מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק, אשר שיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. המפלגה התמודדה כמה פעמים בבחירות ברשויות אזוריות ועירוניות, אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה. עם סיום מלחמת העולם השנייה, פורקה באופן רשמי מפלגת הפועלים הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק. עם זאת, חלק מחברי המפלגה המשיכו לפעול בזירה הציבורית הדנית תחת אותו שם. בין השנים 1952–1972 אפילו יצא לאור עיתון בשם "Fædrelandet" אשר הזדהה עם ערכי המפלגה. התנועה הנאו-נאצית המאורגנת בדנמרק עברה גלגולים רבים מאז. בצורתה הנוכחית, התנועה הוקמה ב-1 בספטמבר 1991 בידי ג'וני הנסן. תחת הנהגתו של הנסן, חזרה המפלגה להוציא לאור את העיתון "Fædrelandet", ואף הקימה תחנת רדיו בשם "רדיו אואזין" (Radio Oasen) אותה ניתן לקלוט באזור העיירה גרווה שמדרום לקופנהגן, שם נמצא מטה המפלגה, או דרך האינטרנט. בשידורים אלו השתמשה המפלגה כדי להעביר מסרים אנטישמיים ואסלאמופוביים. שידורים אלו קיבלו תמיכה כספית ממשרד התרבות הדני, מה שגרם למחלוקות רבות בדנמרק ומחוצה לה. ב-2004 הפסיק משרד התרבות הדני להעניק תמיכה לתחנה, אולם היא ממשיכה לשדר 61 שעות בשבוע באמצעות תרומות. ב-19 באוקטובר 2010 התפטר הנסן מתפקידו כיו"ר המפלגה. כמחליפו נבחר אסבן רודה כריסטנסן. ב-2011 עזב דניאל קרלסן את המפלגה והקים מפלגה מתונה יותר בשם מפלגת הדנים. אנשי המפלגה עוסקים באופן רשמי בהפצת האידאולוגיה הנאצית, אנטישמיות ואסלאמופוביה. חברי המפלגה מעריצים את אדולף היטלר, ובכינוסי המפלגה נוהגים לשאת צלבי קרס וללבוש את מדי המפלגה הנאצית. זהותם של חברי המפלגה שמורה בסוד. ב-1997 ניסתה המפלגה להתמודד בבחירות לעיריית גרווה. היא קיבלה 0.5% מהקולות ולא עברה את אחוז החסימה. ב-2001 היא ניסתה שוב להיכנס למועצת גרווה, והפעם קיבלה רק 0.2% מקולות הבוחרים (73 קולות). ב-2005 ניסתה המפלגה להתמודד בבחירות המחוזיות, וזכתה ב-0.1% מקולות הבוחרים (603 קולות). המצב לא השתנה בבחירות המחוזיות ב-2009. אתר האינטרנט הרשמי של התנועה הנציונל-סוציאליסטית של דנמרק האתר הרשמי של המפלגה רדיו אואזין רונן בודוני, ממשלת דנמרק תומכת ברדיו נאו-נאצי, באתר ynet, 4 בנובמבר 2003. Nazister på medlemsjagt i Sydjylland
החזית השחורה

הליגה הקרבית של הנציונל-סוציאליסטים המהפכניים (בגרמנית: Kampfgemeinschaft Revolutionärer Nationalsozialisten או בראשי תיבות: KGRNS) הידועה יותר בכינוי החזית השחורה (Schwarze Front) הייתה תנועה פוליטית קצרת-ימים, אשר התנתקה מהמפלגה הנאצית ופעלה ליישום עקרונות השטראסריזם. האחים אוטו וגרגור שטראסר, היו ממקימי המפלגה הנאצית. עם זאת, בהדרגה הם פיתחו תת-זרם בתוך האידאולוגיה הנאצית אשר נודע בשם שטראסריזם על שמם. השטראסריזם נטה להדגיש יותר את העקרונות הסוציאליסטיים והכלכליים באידאולוגיה הנאצית, ופחות את הפן הגזעני שבה. ב-1930 סר חינו של אוטו שטראסר בעיני מנהיג המפלגה אדולף היטלר, והוא עזב את המפלגה. שטראסר הקים יחד עם פורשים נוספים את "החזית השחורה" במטרה לזרוע מחלוקות ופירוד בתוך ההנהגה הנאצית, ולהציב אלטרנטיבה לפופולריות ממנה נהנה היטלר. שטראסר טען שהיטלר בגד בעקרונות הנאציים וסילף אותם. הוא הצביע על מצע 25 הנקודות שעל פיו הוקמה המפלגה הנאצית (מצע שמעולם לא שונה), והראה כיצד היטלר סטה מהם על ידי כך שהעדיף לקדם גזענות לשמה לפני שקידם מהפכה אנטי-קפיטליסטית. כסמל התנועה, בחר שטראסר את הפטיש והחרב, אשר משמשים עד היום כסמלן של קבוצות שונות ברחבי העולם. החזית השחורה מעולם לא כללה יותר מכמה אלפי חברים, והיא לא באמת יכלה להוות אלטרנטיבה למפלגה הנאצית. ב-1934 נרצח גרגור שטראסר במהלך ליל הסכינים הארוכות, ויחד עמו נרצחה כל האופוזיציה הסוציאליסטית בתוך המפלגה הנאצית. אוטו שטראסר נמלט מגרמניה לצ'כוסלובקיה. באמצעות תחנת רדיו שהקים, המשיך שטראסר לנסות ולהשפיע על הציבור הימני בגרמניה להתנער מהיטלר. אחרי שצ'כוסלובקיה נכבשה בידי הנאצים, נמלט שטראסר לקנדה. Wolfgang Abendroth: Das Problem der Widerstandstätigkeit der "Schwarzen Front". In: Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte. Jahrgang 8, Heft 2, Institut für Zeitgeschichte, München 1960. S. 181–187 (PDF-Datei; 477 kB) Otto-Ernst Schüddekopf: Linke Leute von rechts. Die nationalrevolutionären Minderheiten und der Kommunismus in der Weimarer Republik. Kohlhammer, Stuttgart 1960. Jean-Michel Palmier: Weimar in Exile: The Antifascist Emigration in Europe and America. Payot, Paris 1988.