laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חידון הציונות

חידון הציונות הוא פרויקט של ההסתדרות הציונית, הקרן הקיימת לישראל, משרד התרבות והספורט, משרד ירושלים ומורשת והמועצה הציונית בישראל הנערך בין משפחות ציוניות מרחבי ישראל והעולם במהלך שישה חודשי פעילות המגיעים לשיא באירוע גמר ביום העצמאות, בו מתקיים חידון אינטראקטיבי בשידור טלוויזיוני מרכזי. חידון הציונות הראשון התקיים בשנת 2014 (ה'תשע"ד) בהנחיית אלי יצפאן. בחמש שנותיו הראשונות שודר החידון בערוץ עשר והחל משנת 2019 משודר בקשת 12 וברשת 13 בהנחיית רותם אבוהב, חיים אתגר, נסלי ברדה ובהפקת יוצר הפורמט והחידון, קובי סיט. השלב העירוני – תלמידים מבתי ספר שונים מרחבי כל יישוב מתחרים בפומבי. השלב המחוזי – כל תלמיד שניצח בשלב העירוני בונה לעצמו קבוצה של 2 מתמודדים מעל גיל 18 ומתמודד אחד מתחת לגיל 18, בנוסף אליו. בשלב זה כל הקבוצות מאותו מתחרות אחת בשנייה. שלב הגמר – חידון הציונות – לשלב זה מעפילות 10 קבוצות מרחבי הארץ: לכל מחוז יש נציגות של קבוצה או שתיים. זהו השלב האחרון בו הקבוצות מתמודדות בחידון המשודר בטלוויזיה. הקבוצה המנצחת בשלב זה זוכה בטיול באירופה סביב פועלו של בנימין זאב הרצל. אתר חידון הציונות דף הפייסבוק של חידון הציונות [1] [2] ziontamati, לימוד לחידון, באתר חידון הציונות [3] חידון הציונות הראשון ., באתר www.facebook.com [4] ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'רטנובו (כדורגל)

צ'רטנובו (ברוסית: Футбольный Клуб Черта́ново) הוא שמה של קבוצת כדורגל משכונה באותו שם בעיר מוסקבה. נוסדה בשנת 1993. הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1993 ובעונה הראשונה שיחקה תחת השם "SUO". בשנים 1994–1997 התמודדה בליגה הרוסית השלישית עד שפורקה ב-1997. בעונת 2014/2015 הקבוצה הוקמה מחדש בחסות מרכז הספורט "צ'רטנובו" והתמודדה מאז הקמתה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. בעונת 2017/2018 החלה לארח את משחקיה בארנה צ'רטנובו, בשכונת צ'רטנובו במוסקבה (קודם הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש פלנטה בפודולסק ובמגרשים קטנים יותר במוסקבה). עד 2017, ההישג הטוב ביותר באליפות רוסיה היה מקום 6 באזור "המרכז" של הליגה השנייה (PFL) בעונת 2017. בעונת 2017/2018, הקבוצה נשרה משלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה להישג השיא של הקבוצה עד אז. באותה עונה זכתה באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובכך הבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית, לראשונה בתולדותיה. לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה הודיעה כי תארח את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב, בעל תכולה של 2,700 מושבים. בעונת 2019/2020, הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל. אך הקבוצה התקשתה מאוד בליגה הלאומית בעונת 2020/2021, היא התמקמה בתחתית הטבלה ובתום העונה ירדה לליגה המקצוענית. במשך שנים שימש צ'רטנובו ארנה כמגרש הבית אך הוא מכיל 500 מושבים בלבד ולאחר שהקבוצה העפילה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה היא מארחת לעיתים גם באצטדיון אוונגרד בעיר דומודדובו המכיל 5,500 מושבים ובאצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב המכיל 2,700 מושבים. אליפות המרכז של הליגה השנייה: 2018 למועדון הייתה קבוצת קטרגל בשנות התשעים. הישג השיא שלה הוא מקום 8 באליפות רוסיה בקטרגל בעונת 1993/1994. אתר האינטרנט הרשמי של צ'רטנובו צ'רטנובו, ברשת החברתית פייסבוק צ'רטנובו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'רטנובו, ברשת החברתית אינסטגרם צ'רטנובו, ברשת החברתית VK צ'רטנובו, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר WorldFootball.net היסטוריה באתר klisf.info האצטדיון באתר הקבוצה https://www.pfl-russia.com/competitions/season-2016-2017/center/tour-table.php ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לורנס סטיינהרדט

לורנס סטיינהרדט (באנגלית: Laurence Steinhardt;‏ 6 באוקטובר 1892 – 28 במרץ 1950) היה דיפלומט ועורך דין יהודי-אמריקאי. בתקופת מלחמת העולם השנייה כיהן כשגריר ארצות הברית בברית המועצות ובטורקיה והיה מעורב בהצלת יהודי הונגריה. היה שגריר ארצות הברית הראשון שנהרג בתקופת כהונתו. שטיינהרדט נולד בשנת 1892 בניו יורק. בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש סמל בחיל האפסנאות בצבא ארצות הברית והיה חבר הפדרציה של ציוני אמריקה וקהילת ציון האמריקאית. סיים לימודי משפטים באוניברסיטת קולומביה ועבד במשרד עורכי הדין "גוגנהיימר, אונטמאייר ומרשל", שבו היה שותף דודו סמואל אונטמאייר. בשנת 1932 עבד בצוות הקמפיין לנשיאות של פרנקלין רוזוולט. בשנת 1933 מינה אותו רוזוולט לשגריר ארצות הברית בשוודיה, בשנת 1937 הוא מונה לשגריר בפרו, ובשנת 1939 לשגריר בברית המועצות. ב-23 בפברואר 1940 כתב מכתב ממוסקבה למחלקת המדינה האמריקנית, שבו דיווח כי אין סימנים להשתלטות סובייטית. ההשתלטות אכן התרחשה כעבור כמה חודשים, ביוני 1940.[דרושה הבהרה] ב-12 בינואר 1942 הוא מונה לשגריר ארצות הברית בטורקיה. בתפקיד זה, ובמיוחד לנוכח היותו יהודי, מילא תפקיד מרכזי בהצלת יהודי הונגריה מברגן-בלזן. כמו כן מילא תפקיד משמעותי בסיוע לאנשי רוח דגולים רבים שנמלטו מאירופה כדי למצוא מקלט בטורקיה. בשנת 1945, מינה אותו הנשיא טרומן לשגריר בצ'כוסלובקיה, לאחר מכן ב-1948 מונה לשגריר בקנדה. ב-28 במרץ 1950, בעת כהונתו כשגריר בקנדה נספה בתאונת מטוס ליד אונטריו במהלך נסיעתו לארצות הברית, סטיינהרדט נקבר בבית הקברות הלאומי בארלינגטון. סטיינהרדט היה נשוי לדולסי ייטס הופמן ואב לבת. מדיה וקבצים בנושא לורנס סטיינהרדט בוויקישיתוף
מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה

מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה (שם מלא: מקסימיליאן אויגן לודוויג פרידריך פיליפ איגנטיוס יוזף מריה (בגרמנית: Maximilian Eugen Ludwig Friedrich Philipp Ignatius Joseph Maria)‏; 13 באפריל 1895 - 19 בינואר 1952) היה אחיו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה. מקסימיליאן נולד ב-13 באפריל 1895 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה. אמו הייתה מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה בתו של גאורג, מלך סקסוניה. סבא רבא שלו מצד האב היה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות. וסבא רבא שלו מצד האם היה פרננדו השני, מלך פורטוגל. אחיו הגדול היה קרל, ארכידוכס אוסטריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת מקסימיליאן כמיור בצבא האוסטרו-הונגרי וגם החזיק בדרגת כבוד של קפטן קורבטה בצי האוסטרו-הונגרי. ב-1915 העניק לו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את התואר אביר מסדר גיזת הזהב. בנובמבר 1916 נפטר הקיסר, ואחיו של מקסימיליאן, קרל, הוכתר כ"קרל הראשון, קיסר אוסטריה". בפברואר 1917 נשלח מקסימיליאן לברלין כדי למסור על כך הודעה רשמית לווילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-29 בנובמבר של אותה שנה הוא נישא לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט, בתו של קנצלר אוסטריה לשעבר קונרד, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט. המשפחה התגוררה בארמון בלוודר. ב-12 בנובמבר 1918 הוכרז על ביטול המונרכיה באוסטריה ועל הקמת רפובליקת אוסטריה הגרמנית. בעקבות כך איבדו מקסימיליאן אויגן את כל השפעת וזכויות היתר שלהם. ב-3 באפריל 1919 נחקק החוק ההבסבורגי אשר קבע כי בני בית הבסבורג לשעבר יוכלו להמשיך ולגור באוסטריה רק אם יוותרו על תאריהם ויכריזו על עצמם כאזרחים נאמנים של הרפובליקה. מקסימיליאן ומשפחתו העדיפו לצאת לגלות במקום לעשות זאת. הוא קיבל אישור לגור בשווייץ תחת השם "מקסימיליאן אויגן הבסבורג-לותרינגן". לאחר מכן עברה המשפחה למינכן שבגרמניה ואז לצרפת. מקסימיליאן השלים דוקטורט במשפטים. באפריל 1922 הוא נכח בהלווייתו של אחיו באי מדיירה, וביוני 1923 הוא תבע את מזכירו של אחיו, הברון פון שטיינר, בגין הונאה במכירת תכשיטי המשפחה. בנובמבר 1930 הוא הכיר בזכויות של אחיינו אוטו כראש בית הבסבורג. במקביל, פורק בית הבסבורג ואוחד ליצירת "בית הבסבורג-לורן". בנובמבר 1933 העניק קנצלר אוסטריה אנגלברט דולפוס למקסימיליאן אישור לחזור ולהתגורר באוסטריה. הוא נותר באוסטריה במהלך מלחמת העולם השנייה, אולם לאחריה ביטלה הרפובליקה האוסטרית השנייה את ההיתר והוא נאלץ לצאת שוב לגלות. הוא נפטר בעיר ניס שבצרפת ב-19 בינואר 1952 בגיל 56. מנישואיו לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט נולדו לו שני ילדים: פרדיננד (1918–2004) היינריך (1925–2014) מדיה וקבצים בנושא מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה(הקישור אינו פעיל) מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלכסנדרה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג

אלכסנדרה ויקטוריה אוגוסטה לאופולדינה שרלוטה אמליה וילהלמינה, שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (גרמנית: Alexandra Viktoria Auguste Leopoldine Charlotte Amalie Wilhelmine von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg;‏ 21 באפריל 1887 - 15 באפריל 1957) הייתה כלתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. אלכסנדרה ויקטוריה נולדה ב-21 באפריל 1887 בגרינהולץ בפרובינציית שלזוויג-הולשטיין אשר השתייכה אז לממלכת פרוסיה. היא הייתה בתם הבכורה של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין ושל קרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג. היא הייתה אחייניתה של אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה, אשתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-22 באוקטובר 1908 נישאה אלכסנדרה ויקטוריה בברלינר שטאטשלוס לבן דודה אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה. חרף העובדה שהנישואים אורגנו על ידי הקיסר והקיסרית, הזוג הסתדר יחד. אלכסנדרה השתלבה היטב בחצר המלוכה בברלין, והתחבבה על חמותה. נולד להם בן אחד: אלכסנדר פרדיננד, נסיך פרוסיה (1912-1985). הזוג היה אמור להתגורר בארמון שונהאוזן בברלין, אולם בסופו של דבר שינה הקיסר את דעתו והעניק להם וילה בגני ארמון סנסוסי בפוטסדאם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, נעכרו היחסים בין אלכסנדרה ויקטוריה לאוגוסט וילהלם, אולם הקיסר סירב לתת להם אישור להתגרש. בעקבות המהפכה הגרמנית ב-1918, איבד אוגוסט וילהלם את כל זכויות היתר שלו. הוא ואלכסנדרה התגרשו ב-16 במרץ 1920. ב-7 בינואר 1922 נישאה אלכסנדרה מחדש לארנולד רימן. ב-1926 היא עברה לזמן מה לניו יורק ועבדה שם כציירת. היא ורימן התגרשו בשנת 1933. לאחר מלחמת העולם השנייה היא התגוררה בקרוואן פשוט ליד ויסבאדן, והתפרנסה כציירת דיוקנאות ונוף. היא נפטרה בבית מלון בעיר ליון שבצרפת ב-15 באפריל 1957 בגיל 69. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדרה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג בוויקישיתוף אלכסנדרה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
אינה מריה פון באסוויץ

הרוזנת אינה מריה הלנה אדל אילזה פון באסוויץ-לבצוב (בגרמנית: Ina Marie Helene Adele Elise von Bassewitz-Levetzow;‏ 27 בינואר 1888 - 19 בספטמבר 1973) הייתה כלתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. אינה מריה נולדה ב-27 בינואר 1888 בעיר בריסטוב (חלק משורסוב (אנ') המודרנית) שבדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין. אביה היה הרוזן קרל פון באסוויץ-לבצוב ואמה הייתה הרוזנת מרגריטה פון דר שולנבורג. היא נפגשה עם אוסקר, נסיך פרוסיה, בנו החמישי של וילהלם השני, קיסר גרמניה, וב-26 במאי 1914 הודיעו השניים על כוונתם להינשא. הנישואים נערכו ב-31 ביולי של אותה שנה בארמון בלוו שבברלין. בשל ההבדלים הניכרים בין המעמדות שלהם, נחשבו הנישואים לנישואים מורגנטיים. לאחר נישואיה קיבלה אינה מריה את התאר "נסיכת רופין", מחמיה, וב-21 ביוני 1920 גם את התואר "נסיכת פרוסיה". במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בעלה בצבא הקיסרות הגרמנית ואף נפצע. לאחר המהפכה הגרמנית גלתה המשפחה להולנד, אולם מאוחר יותר חזרה לגרמניה. בעלה ובנה הבכור שרתו בוורמאכט בתחילת מלחמת העולם השנייה. בנה הבכור, אשר נקרא גם כן אוסקר, נהרג במהלך המערכה בפולין. בעקבות צו הנסיכים, סולק בעלה מהצבא. לאחר המלחמה עברה המשפחה להתגורר במינכן, ואוסקר נפטר בה ב-1958. אינה מריה נפטרה ב-19 בספטמבר 1973 בגיל 85. ב-31 ביולי 1914 היא נישאה לאוסקר, נסיך פרוסיה ונולדו להם ארבעה ילדים: אוסקר, נסיך פרוסיה (1915–1939) בורכארד, נסיך פרוסיה (1917–1988) הרצליידה, נסיכת פרוסיה (1918–1989), התחתנה עם קרל, נסיך בירון פון קורלנד וילהלם-קרל, נסיך פרוסיה (1922–2007) מדיה וקבצים בנושא אינה מריה פון באסוויץ בוויקישיתוף ידיעה על אירוסיה בניו יורק טיימס (באנגלית)
בנתיב הייסורים (סדרת טלוויזיה, 2017)

"בנתיב הייסורים" (ברוסית: Хождение по мукам) היא סדרת טלוויזיה רוסית המבוססת על ספר באותו שם מאת הסופר הסובייטי אלכסיי טולסטוי. המגוללת את סיפורן של שתי אחיות בסנט פטרסבורג המתמודדות עם מערכות יחסים סוערות – ועם הסערות ההיסטוריות של מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הבולשביקית, שמזעזעות גם את חייהן שלהן. בכורת הסדרה, בת 12 הפרקים, נערכה בנובמבר 2017, במלאת מאה שנה למהפכת אוקטובר. הסדרה זכתה בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, לסבטלנה חודצ'נקובה ובפרס נשר הזהב בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2018. אירועי הסדרה מגוללים התרחשויות בשנים 1919-1914. הסדרה מתחילה מעט לפני מלחמת העולם הראשונה, בחברה הנמצאת רגע לפני שינוי ומגוללת את אירועי מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה. במרכז הסיפור — האחיות בולאווין: קטיה ודאשה. הבנות חולקות אהבה עם המשורר אלכסיי בסונוב, שגורם לשינוי בדרך החשיבה שלהן על רקע אירועי המהפכה שהובילו לקריסתה של האימפריה הרוסית. אנה צ'יפובסקאיה — דריה בולאווינה יוליה סניגיר — יקטרינה בולאווינה פאבל טרובינר — ואדים רושצ'ין לאוניד ביצ'בין — איוואן טלגין אנטון שאגין — אלכסיי בסונוב (אב טיפוס — אלכסנדר בלוק) אנדריי מרזליקין — ארקדי ז'אדוב סבטלנה חודצ'נקובה — ליזה רסטרוגוייבה יבגני סטיצ'קין — נסטור מאכנו סרגיי פוסקפליס - גנרל רומנובסקי אלכסנדר יאצנקו — קראסילניקוב אלכסיי קולגאן — ניקולאי סוקולניקוב, עו"ד, בעלה של יקטרינה אלכסנדר גאליבין ילנה ואליושקינה ולדימיר קושבוי באוגוסט 2016, הסדרה, זכתה למימון ציבורי במסגרת אירוע הגשת מועמדויות של משרד התרבות של הפדרציה הרוסית. שלב קדם ההפקה החל באוגוסט והצילומים באוקטובר 2016. לדברי המפיק טימור וינשטיין, הסדרה מהווה לפרויקט הראשי של ערוץ NTV ב-2017. הצילומים נערכו בסנקט פטרבורג, מוסקבה, פיטיגורסק וריגה. כמה פרקים צולמו בגן מיכאלובסקי. הטיזר הראשון שודר בנובמבר 2016. אתר האינטרנט הרשמי של בנתיב הייסורים (באנגלית) "בנתיב הייסורים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בנתיב הייסורים", באתר נטפליקס "בנתיב הייסורים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בנתיב הייסורים" באתר NTV הטיזר הראשון של הסדרה "בנתיב הייסורים" הסדרה "בנתיב הייסורים" בנטפליקס Итоги питчингов Министерства культуры: господдержку получат 65 кинопроектов Телеканал НТВ выпустит сериал «Хождение по мукам» к 100-летию революции Минкультуры поддержало экранизацию «Хождения по мукам» и детектив о спецслужбах
ארתור גיזל פון גיסלינגן

ארתור פרייהר גיזל פון גיסלינגן (בגרמנית: Arthur Giesl Freiherr von Gieslingen;‏ 19 ביוני 1857 – 3 בדצמבר 1935) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר נודע בשל חלקו בפרשת מאיירלינג ובפרשת רדל. גיסלינגן נולד ב-19 ביוני 1857 בעיר קרקוב שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. הוא היה בנו של היינריך קרל גיזל פון גיסלינגן, אשר שירת בצבא האימפריה האוסטרית בדרגת פלדצוגמייסטר. ב-1872 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, וב-1875 נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. הוא שרת במטה הכללי, וב-1887 מונה לאחד משלישיו האישיים של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם הבכור של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והנסיכה סיסי, ויורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בליל ה-29-30 בינואר 1889, נמצא רודולף מת יחד עם פילגשו מרי וטסרה, במה שנודע כ"פרשת מאיירלינג". גיסלינגן היה אחד האנשים המעטים שראו את הגופות, וסייע בהעלמתן ובהשתקת הפרשה כולה. בפברואר של אותה שנה הוענק לו איתור מסדר הכתר, עיטור גבוה מדי עבור קצין בדרגת האופטמן. ב-1891 הוא הפך למשך שנה לשלישו של הקיסר פרנץ יוזף. ב-1898 הוא מונה לראש ה"אווידנבוראוס", מחלקת הריגול הנגדי. מכיוון שרוב תיקי המחלקה הושמדו, לא ברור מה הייתה פעילותו בתחום. אחד מעובדיו היה המרגל אלפרד רדל. ב-1903 הוא מונה למפקד בריגדת חי"ר וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1905 הוא מונה למפקד המרכז הרפואי באקדמיה הצבאית הטרזיאנית. ב-1907 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-1910 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-29 בטרייזנשטאט, וב-1912 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-7 בפראג. במאי 1913 נחשף אחד מעובדיו לשעבר, אוברסט אלפרד רדל כמרגל שהעביר מידע מודיעיני רב ערך לאימפריה הרוסית. גיסלינגן הואשם מאוחר יותר כאחד מהקצינים הבכירים שנכשלו במאמצים לטייח את הפרשה. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה גיסלינגן למפקד הקורפוס ה-8, אשר היה חלק מהארמייה החמישית של ליבוריוס פון פרנק. הוא לחם עם הקורפוס במהלך המערכה בסרביה, והובס בקרב קר בידי הארמייה הסרבית השנייה. ב-24 באוגוסט נסוגו כוחותיו לחלוטין מתחומי ממלכת סרביה. ב-8 בספטמבר הוא השתתף בפלישה האוסטרו-הונגרית השנייה לסרביה, ולאחר חודש של לחימה עקובה מדם הצליח לכבוש את האזור שהוקצה לו. עם זאת, בשל האבדות הגבוהות שספגו יחידותיו, הוא הוחלף ב-10 באוקטובר בידי ויקטור פון שויכנשטיל וסולק מהצבא עם חצי משכורת. ב-1917 הוא הוחזר לצבא בהוראת קרל הראשון, קיסר אוסטריה, אולם עזב אותו עם פיזורו בתחילת שנת 1919. ב-1928 מונה לנשיא של אגדות ותיקי מלחמה, ולאחר מותו הוחלף בתפקיד בידי רודולף פון ברודרמן. הוא נפטר בווינה ב-3 בדצמבר 1935 בגיל 78. ביולי 1887 הוא נישא להלנה וירג'יניה קומפלוייר אשר ילדה לו שתי בנות. מדיה וקבצים בנושא ארתור גיזל פון גיסלינגן בוויקישיתוף ארתור גיזל פון גיסלינגן (באנגלית) ארתור גיזל פון גיסלינגן (באנגלית)
בניין הכוח

בפעילותו של צבא, בניין הכוח הוא החלק העוסק בבנייתו של הכוח העומד לרשות הצבא ויחידותיו, זאת לצד החלק העוסק בהפעלת הכוח העוסק בביצוע התקפה והגנה ופריסת הכוח. בניית הכוח כוללת מרכיבים עיקריים אחדים: פיתוח וגיבוש תורות לחימה (תו"ל). רכש, פיתוח, הצטיידות ואחזקה של אמצעי לחימה (אמל"ח). תכנון, גיוס והכשרה של כוח אדם ושמירה על כושרו. תכנון וארגון סדר הכוחות (סד"כ) והמשאבים שבידי הכוח. בתחומי הצטיידות מסוימים, כגון רכש מטוסים לחיל האוויר ורכש ספינות לחיל הים, בניין הכוח הוא משימה לשנים רבות (ראו דוגמה: פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים). הערכות מודיעיניות מהוות תשתית חשובה לתכנון בניין כוח. לאור כך יש חשיבות כפולה לבניין הכוח של גופי המודיעין עצמם. בכוחות היבשה של ישראל עוסקת זרוע היבשה בבניין הכוח, כאשר לה כפופים מפקדות חיליות המתמחים בתחומי החיל שלהן ובראש כל מפקדה עומד קצין חיל ראשי בדרגת תת-אלוף. בחיל האוויר הישראלי מוטלת משימת בניין הכוח על להק ראש המטה; בחיל הים הישראלי מוטלת המשימה על מספן המטה. חיילות האוויר והים מופקדים גם על הפעלת הכוח, ואילו בכוחות היבשה הפעלת הכוח היא בידי הפיקודים המרחביים. עבור קהילת המודיעין הישראלית בניין הכוח בתקופה זו מאופיין בשינוי מהיר של הסביבה: ריבוי זירות וארגונים (בהם ארגוני טרור ומדינות שאין גבול משותף עמן), יכולות כריית מידע אזרחיות, והתפתחות טכנולוגית מואצת בתחום המזעור, הרובוטיקה והסייבר. יעקב זיגדון, עיונים בתורת בניין הכוח הצבאי, הוצאת צה"ל - המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, 2004. מאיר פינקל, המטכ"ל - כיצד הוא לומד, מתכנן ומתארגן, הוצאת מודן ומשרד הביטחון ההוצאה לאור, 2020, הפרק "התכנון הרב־שנתי בתחומי ההתעצמות והמוכנות", עמ' 45-95. בניין הכוח, חלק א, חלק ב, חלק ג, "בין הקטבים", ינואר 2016 - דצמבר 2016 בניין הכוח של צה"ל, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, דיונים בביטחון לאומי מס' 28 יצחק בן-ישראל, ‏תורת היחסות של בניין הכוח, מערכות 353-352, אוגוסט 1997 יצחק בן-ישראל, ‏תורת הביטחון והלוגיקה של בניין הכח חלק ב, מערכות 354, נובמבר 1997 אביתר מתניה וארז סרי-לוי, בקלע ובאבן: אסטרטגיה של רדוקציה טכנולוגית, עדכן אסטרטגי 24(2), אפריל 2021 יאיר נוה, ‏בניין הכוח בצה"ל לאן?, באתר "IsraelDefense‏", 6 ביוני 2015 בניין הכוח והפעלת הכוח, 30 במרץ 2012, israeldefance "מודיעין – הלכה ומעשה" – המודיעין בהשתנות מהירה,עמוד 27 - בניין הכוח בקהילת המודיעין במציאות משתנה", יהל ארנון, 2 באוקטובר 2017, המרכז למורשת המודיעין ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוף סוואנה ירוק

קוף סוואנה ירוק או גנון ירוק (שם מדעי: Chlorocebus aethiops) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי בסוואנות של אפריקה. אורכו של קוף זה 49 ס"מ בזכרים ו42 ס"מ בנקבות. משקלם 3-8 ק"ג. הם בעלי פרווה אפורה עם כיפה בצבע ירוק-זית ופנים כהות ולחיים לבנות ארוכות שיער. הזנב שלהם ארוך ומתפתל אך הם אינם נתלים עליו. כמו כן הם יודעים לרוץ מהר על הקרקע. הם חיים בטבע בסודאן, אריתריאה ואתיופיה סביב השבר הסורי אפריקני וגם בג'יבוטי. תפוצתם העיקרית היא בסוואנות בעלות עצי שיטה פזורים. הם צריכים גם מקווה מים גדול באזור. הקופים חיים על העצים רוב הזמן אך יורדים גם לקרקע. הם אוכלי כל הניזונים מצמחייה, פירות, פרחים, ירקות וכן מביצים, חרקים, עכבישים, זוחלים קטנים, עופות קטנים ויונקים קטנים. הם יאכלו גם נבלות. הקופים נטרפים על ידי נמרים, פיתונים, תנינים, עופות דורסים וניצודים גם למאכל על ידי אנשים. מדיה וקבצים בנושא קוף סוואנה ירוק בוויקישיתוף קוף סוואנה ירוק, באתר ITIS (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, באתר NCBI (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, באתר GBIF (באנגלית) קוף סוואנה ירוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוף סוואנה ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
מייק זיגומניס

מייק זיגומניס (באנגלית: Michael "Mike" Zigomanis; נולד ב-17 בינואר 1981) הוא שחקן הוקי קרח לשעבר בליגת ה-NHL וטריאתלט קנדי. בנעוריו, שיחק במשך 4 עונות בקבוצת הנוער Kingston Frontenacs (אנ') בליגת OHL (אנ'). בשנת 1999, נבחר בדראפט ה-NHL (אנ') בסיבוב השני, במקום 64 על ידי קבוצת באפלו סייברס, אולם עקב חוסר הסכמה בנוגע לתנאי החוזה לא חתם לבסוף. בשנת 2001 ייצג את קנדה באליפות העולם בהוקי קרח לנערים (אנ') וזכה עם קבוצתו במדליית ארד. לאחר מכן, שיחק עבור קבוצת אריזונה קויוטיס. הוא נבחר בשנית בדראפט ה-NHL לשנת 2001 (אנ') במקום 46 על יד קבוצת קרוליינה הוריקנס ושיחק בקבוצה בין השנים 2002–2006. באוקטובר 2008, החל לשחק בקבוצת פיטסבורג פינגווינס וזכה עם קבוצתו בגביע סטנלי. באוקטובר 2009, החל לשחק בקבוצת טורונטו מארליס (אנ') של ליגת ה-AHL. בנובמבר 2009, החל לשחק בקבוצה השוודית Djurgårdens IF Hockey (אנ'). ביולי 2010, החל לשחק בקבוצת טורונטו מייפל ליפס. בשנת 2013, החל לשחק בקבוצת רוצ'סטרס אמריקנס (אנ'). זיגומניס נולד בצפון יורק להורים שהיגרו לקנדה ממקדוניה. בשנת 2007, אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2011 אימץ אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר, בריאות ואיכות הסביבה. זיגומניס מתעניין בזכויות בעלי חיים ושיתף פעולה עם הארגון Mercy for Animals (אנ') ועם פרויקטים נוספים הפועלים לקידום טבעונות. בשנת 2013, החל להתאמן לקראת השתתפותו בטריאתלון. ביולי 2013, התחרה בטריאתלון הראשון שלו 'Toronto Triathlon Festival'. באוגוסט 2013, השתתף בטריאתלון 'Kingston Long Course Triathlon'. בשנת 2009 זכה בפרס William Hanley Trophy (אנ'). בשנת 2013, זכה בתואר איש השנה של ליגת ה-AHL (אנ'). מדיה וקבצים בנושא מייק זיגומניס בוויקישיתוף מייק זיגומניס, ברשת החברתית פייסבוק מייק זיגומניס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייק זיגומניס, ברשת החברתית אינסטגרם MIKE ZIGOMANIS - Eliteprospects.com Michael Zigomanis - NHL Michael Zigomanis, famousbirthdays Why I'm Veg - Pro hockey player Mike Zigomanis, TorontoVeg Interview with VEGAN NHL player - Mike Zigomanis - can being vegan make you a better athlete?, Vegan Dee-lite Michael Zigomanis, vegan ice hockey player, Great Vegan Athletes Mike Zigomanis, The Vegan Revolution NHLer Mike Zigomanis Tackles Triathlon, Triathlon Magazine, November 23rd, 2013 ZIGOMANIS NAMED AHL MAN OF THE YEAR, theahl.com, APRIL 18, 2013 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייק זיגומניס".
עונת 2004/2005 בגביע יול"ב

עונת 2004/2005 בגביע יול"ב הייתה העונה השלישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי יורוליג בסקטבול. המשחק הראשון התקיים ב-9 בנובמבר 2004 ומשחקי הגמר הסתיימו ב-19 באפריל 2005. בתחרות השתתפו 42 קבוצות. בסדרת הגמר של התחרות ניצחה ריטאס וילנה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא קיבלה את הזכות להשתתף בעונת 2005/2006 ביורוליג. בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-7 בתים בשיטת מפגש כפול בין קבוצות הבית. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות. לתחרות הוזמנו קבוצות ממדינות הבאות: 4 קבוצות - צרפת, גרמניה, סרביה ומונטנגרו, יוון 3 קבוצות - בלגיה, פורטוגל, איטליה, ספרד 2 קבוצות - טורקיה, הולנד קבוצה בודדת - אוסטריה, בולגריה, ישראל, לטביה, ליטא, פולין, רוסיה, קרואטיה, הונגריה, סלובניה הפועל ירושלים החלה את התחרות בבית ה', סיימה אותו במקום השלישי ולא העפילה להמשך התחרות. פירוט התוצאות באתר לינואספורט פירוט התוצאות באתר התחרות
עונת 2005/2006 בגביע יול"ב

עונת 2005/2006 בגביע יול"ב הייתה העונה הרביעית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי יורוליג בסקטבול. המשחק הראשון התקיים ב-8 בנובמבר 2005 ומשחק הגמר הסתיים ב-11 באפריל 2006. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. בסדרת הגמר של התחרות ניצחה דינמו מוסקבה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בעקבות כך היא קיבלה את הזכות להשתתף בעונת 2006/2007 ביורוליג. בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-4 בתים בשיטת מפגש כפול בין קבוצות הבית. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות. לתחרות הוזמנו קבוצות ממדינות הבאות: 3 קבוצות - סרביה ומונטנגרו 2 קבוצות - בלגיה, צרפת, איטליה, ספרד, גרמניה, רוסיה, יוון קבוצה בודדת - הולנד, בולגריה, ישראל, לטביה, פולין, טורקיה, פורטוגל הפועל ירושלים החלה את התחרות בבית ג', סיימה אותו במקום השני והעפילה להמשך התחרות. היא הגיע למשחקי חצי הגמר בהם הפסידה לדינמו מוסקבה. פירוט התוצאות באתר לינואספורט פירוט התוצאות באתר התחרות
סליק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סליק – כינוי למחבוא מחתרתי לנשק ולמסמכים סודיים גרייס סליק (Slick) - זמרת אמריקאית הנרי סליק (Selick) - במאי קולנוע אמריקאי שליק סלק
פסטיבל האורות (ברלין)

פסטיבל האורות (באנגלית: Festival of Lights) הוא פסטיבל אמנות אור, המתקיים מדי שנה בחודש אוקטובר בעיר ברלין, בירת גרמניה. הפסטיבל נערך לראשונה בשנת 2005. במהלך הפסטיבל מוארים במשך עשרה ימים אתריה הידועים של העיר. בין האתרים המוארים נכללים שער ברנדנבורג, קתדרלת ברלין, עמוד הניצחון, בית תרבויות העולם, ז'נדארמנמארקט ומגדל הטלוויזיה. פעילויות נוספות נערכות במהלך ימי הפסטיבל, ובכללן מופעי זיקוקין די-נור ומרוץ לספורטאים, העובר ליד האתרים המוארים. שדרת אונטר דן לינדן, 2009 פסטיבל האור בירושלים מדיה וקבצים בנושא פסטיבל האורות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל האורות (בגרמנית ובאנגלית)