חינוך ממלכתי

"חינוך ממלכתי" הינו חינוך ציבורי הכולל מערכת של בתי ספר ומוסדות חינוכיים אחרים המופעלים על ידי המדינה ומשרתים את אזרחיה. המוסדות במערכת זאת מיועדים ברובם לילדות וילדים, לבני נוער במסגרת חוק חינוך חובה. קיימות מסגרות גם למבוגרים, שלא יכלו ללמוד בילדותם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מידע על ההיסטוריה של החינוך הממלכתי. בהיסטוריה של העת העתיקה הופעלו בתי ספר פרטיים לבעלי אמצעים. בימי הביניים הופעלו בתי ספר על ידי הכנסיות, שקבעו את התכנים הנלמדים. לאחר המהפכה התעשייתית שכללה תמורות מרחיקות לכת בתחומי התקשורת, המדע והטכנולוגיה גבר הצורך לשפר את מערכות החינוך ולהגדיל את ציבור הקוראים. לאחר שנת 1800 הרומנטיקנים (Romanticism) תמכו בהקמת בתי ספר לאומיים ובחינוך חובה ברחבי העולם. בשנת 1944, לאחר מלחמת העולם השנייה, הובילה אנגליה את שינוי באירופה חוק חינוך לכול. כל התלמידים למדו באותם בתי ספר עד גיל 16. חוק זה הורחב במדינות שונות במהלך השנים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. החינוך הממלכתי במדינות העולם השונות. במדינות רבות הלימוד במערכת החינוך הממלכתית או בבתי ספר פרטיים מוכר הוא חובה המעוגנת בחוק. החובה חלה בדרך-כלל על ילדים ובני נוער מגיל 4-5 ועד גיל 16-17. החוקים המחייבים לימוד במוסדות החינוך הממלכתיים נתפסים כחוקים המגינים על זכויות הילד על מנת שהשכלת הילד לא תהיה נתונה לשיקול דעתם הבלעדי של ההורים, וכל אזרח.ית המדינה יזכה בהשכלה בסיסית על-פי זכויותיו. על פי סעיף 29(2) באמנת זכויות הילד, שנכנסה לתוקף בשנת 1990, אסור למדינות למנוע מהורים ומגופים להעניק לילדים חינוך פרטי, כל עוד הוא עומד בדרישות מינימום של האמנה , בהתאם לכך קבע בית המשפט העליון בישראל ש"זכותו של אדם לבחור לילדו מוסד חינוכי פרטי, חלופי למסגרת הממלכתית, הוכרה בארץ ובעולם, במשפט הבינלאומי ובמשפט הפנימי כאחד". על פי תאוריית הלאומיות של גלנר, הצורך במערכת חינוך ממלכתית היא אחד המבשרים של לאומיות. לדידו, רק מערכת גדולה כמו מדינה יכולה לממן מערכת יקרה כל כך, וכן יש משמעות שבמערכת אחת תהיה אחדות של השפה. בישראל נקבע חוק חינוך חובה בשנת 1949. החל משנת תשס"ז-2007 נקבע: "חינוך חובה" פירושו - לימוד המיועד לילדים ולנערים והניתן בחמש עשרה שנות לימוד, מהן שלוש בגן-ילדים בגיל 3 עד 5 ועד בכלל ושתים עשרה שנות לימוד, בכיתות א' עד י"ב, לילדים ולנערים; (על-פי רשויות ומשפט מנהלי – חינוך – לימוד חובה)התכנים ושיטות הלימוד של החינוך הממלכתי הם אחידים ונקבעים על ידי מוסדות המדינה. האלטרנטיבות לחינוך ממלכתי הן חינוך במוסד פרטי מוכר וחינוך ביתי. חוק זכויות התלמיד, התשס"א2999- חוק זה בא לקבוע עקרונות לזכויות התלמיד ברוח כבוד האדם ואמנת האומות המאוחדות בדבר זכויות הילד, ובתוך כך לשמור על חוקי החינוך. מהנושאים המרכזיים המוסדרים בחוק: הקניית הזכות לחינוך, בכפוף להוראות כל דין; הזכות להיבחן בבחינות בגרות; הזכות לסודיות; איסור אפליה מטעמי עדה ורקע כלכלי-חברתי ומטעמים פוליטיים; איסור השימוש באמצעי משמעת גופניים או משפילים; איסור השימוש באמצעי ענישה כנגד מעשה או מחדל של הורה; איסור הרחקת תלמיד ממוסד לצמיתות ללא מתן הזדמנות לתלמיד ולהוריו לטעון את טענותיהם. תחולתו של החוק היא על מוסדות חינוך רשמיים. כן חל החוק על מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים, למעט הסעיפים העוסקים באיסור הרחקה לצמיתות של תלמיד, בוועדת שימוע ובמועצת תלמידים. (מתוך אתר המחקר והמידע של הכנסת עמ' 7). חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג5916- 7 חוק זה נועד לבטל את שיטת הזרמים בחינוך, וקובע את אחריות המדינה להשתית חינוך ממלכתי. בעקבות חקיקת חוק זה נוצרו שני סוגי חינוך עיקריים במערכת החינוך הרשמית בישראל: ממלכתי וממלכתי-דתי. בכנסת ה71- התקבל תיקון המוסיף אליהם את החינוך הממלכתי המשלב. מהנושאים המרכזיים המוסדרים בחוק: מטרות החינוך הממלכתי והממלכתי-דתי; קביעת תוכניות לימוד, תוכניות השלמה, תוכנית לימודים נוספת תוכניות לשם ניסוי; קביעת סדרים ותנאים להכרה במוסדות לא רשמיים כמוסדות חינוך מוכרים; (מתוך אתר המחקר והמידע של הכנסת עמ' 6-7) בישראל החינוך הממלכתי איננו אחיד ומפוצל למוסדות - להם המדינה מחויבת: ממלכתי – מוסדות שאינם דתיים במגזר היהודי והלא-יהודי. את החינוך הממלכתי וכן הממלכתי-דתי( נותנת המדינה ללא זיקה לגוף מפלגתי, עדתי או אחר, ובפיקוח שר החינוך). ממלכתי-דתי – מוסדות החינוך היהודי הדתי-ציוני. זהו חינוך ממלכתי שמוסדותיו דתיים באורח חייהם ובתוכנית הלימודים המונהגת בהם, והמורים והמפקחים בהם דתיים. חרדי – המוסדות המאוגדים בשתי רשתות החינוך הגדולות מרכז החינוך העצמאי ומעיין החינוך התורני והמוסדות שאינם מאוגדים ברשתות אלו. מוסדות הפטור ומוסדות לימוד תרבותיים ייחודיים גם הם בקטגוריה זו. לא יהודי – ערבי, בדואי, דרוזי וצ'רקסי. ההבדלים העיקריים בין בתי ספר ממלכתיים בישראל הם בין החינוך הממלכתי החילוני לחינוך ממלכתי דתי. מערכת החינוך הישראלית כוללת חינוך ממלכתי דובר ערבית. החינוך ה"עצמאי" החרדי אינו מהווה חלק מהחינוך הממלכתי בישראל. בתקופת כהונתו של שי פירון כשר חינוך נוסף גם מודל של חינוך ממלכתי חרדי. משנת 2008 התאפשר גם חינוך ממלכתי משלב שהוא חינוך ממלכתי שכולל לימוד מקורות יהודיים בהיקף רחב, תוך שימת דגש על עיסוק בזהות יהודית. על פי נתוני משרד החינוך, בין השנים 2011 ל-2021, "גדל מספר התלמידים בחינוך יסודי ממלכתי עברי בשיעור של 25% והוא מהווה כ- 51% מסך התלמידים בחינוך היהודי. החינוך הממלכתי דתי גדל בכ- 30% ומהווה 19% בעוד החינוך החרדי גדל בשיעור של כ- 38% ומהווה כ- 31% מסך התלמידים בחינוך היהודי. בקרב החינוך הערבי לא חל גידול והוא מהווה כיום כ- 23% מסך כלל תלמידי החינוך היסודי". על פי תחזית רשמית מטעם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בין השנים 2022 ל-2026, יגדל סך כל מספר התלמידים בישראל מ-1.892 ל-2.044 מיליון (.8.9%). התפלגות הגידול לפי מגזרים היא כלדלקמן: במגזר הכללי צפויה עלייה של כ-10%, במגזר הממלכתי-דתי בכ-12% ובמגזר החינוך החרדי של יותר מ-14%. במגזר הערבי צפויה ירידה של כ-0.2%. כן מוסיפה התחזית נתונים לפיהם עד 2026 יעמוד שיעור התלמידים בחינוך הממלכתי על 43.8%, ושל החינוך החרדי על יותר מ-20%. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כבר בשנת 1859, ג'ון סטיוארט מיל ביטא בספרו על החירות את תפיסתו לפיה לחינוך ממלכתי יש מקום רק כ'ניסוי' לצד בתי הספר הפרטיים או בחברה השרויה במשבר. לפי מבקרי החינוך הממלכתי, חירותם של ההורים מחייבת לאפשר להם להשפיע על חינוך ילדם ולבחור עבורו חינוך פרטי. מעבר לכך, לפי הגישה הליברלית יש לתת משקל מכריע לכך שהגורם שיש לו את האינטרס המובהק ביותר בהצלחת החינוך של הילד - הוא ההורה - שאף יישא בתוצאות במקרה של כישלון חינוכי. לכן קיים סיכוי גבוה יותר שההורה יקבל החלטה מושכלת על חינוך ילדו לעומת פקיד ממשלתי בכיר ככל שיהא. עוד מראים מבקרי החינוך הממלכתי כי התחרותיות בין בתי הספר הפרטיים ויכולתם לפטר מורים כושלים, תעודד בקרב בתי הספר יעילות ומצוינות שחסרה בחינוך ציבורי. לפי הגישה הליברלית, בחינוך הממלכתי חסרה מאוד מערכת תחרותית שתגרום להליך מעין "אבולוציוני" בו בתי הספר שיפעלו בצורה מיטבית ישגשגו ואף יהפכו מודל לחיקוי, ואילו בתי ספר כושלים יסגרו ויפנו את מקומם לבתי ספר טובים יותר. במענה לטענה לפיה חינוך ממלכתי מסייע לשכבות החלשות, מבקרי החינוך הממלכתי משיבים כי דווקא השכבות החלשות נפגעות מהעדר חינוך פרטי שכן האוכלוסיות החזקות מקבלות גם כיום תוספת לחינוך הציבורי ואילו השכבות החלשות שמסתפקות בחינוך הממומן הן אלו שנפגעות ביותר מה'בינוניות' של החינוך הציבורי. חינוך חוק חינוך ממלכתי בישראל חינוך פרטי מדיה וקבצים בנושא חינוך ממלכתי בוויקישיתוף יהלי מורן זליקוביץ', דו"ח: החינוך הממלכתי הולך ונעלם, באתר ynet, 30 באוגוסט 2009 ד"ר תמי חלמיש אייזנמן, מוריה יזרעאלוב, מי משלם על החינוך הציבורי? עיבוד והנגשה, היזמה למחקר יישומי בחינוך שגיא ברמק, ‏"המדינה – לא בבית ספרנו", השילוח, גיליון 2, דצמבר 2016 אור וצל במערכת החינוך בישראל - דו"ח מרכז טאוב 2023 United Nations bodies, United Nations, 2015-02-12, עמ' 19–22, ISBN 978-92-1-056789-3 בג"ץ 4363/00 משרד החינוך, משרד החינוך לשנת הלימודים תשפ"ב, באתר משרד החינוך, ‏יולי 2021 הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הודעה לתקשורת - תחזית תלמידים במערכת החינוך, לשנים 2026-2022, באתר הלמ"ס, ‏10 מאי 2022 שגיא ברמק, ‏"המדינה – לא בבית ספרנו", השילוח, גיליון 2, דצמבר 2016