laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יותם אבני (די ג'יי)

יותם אבני (באנגלית: Yotam Avni; נולד ב-31 בדצמבר 1987) הוא די ג'יי, עיתונאי, זמר היפ-הופ ומוזיקאי ישראלי. ידוע בעיקר בזכות אלבומי הראפ שהקליט בשפה העברית ובפעילות שלו בסצנת הטכנו שהקנתה לו הכרה בינלאומית. אבני נולד בקריית אונו ב-31 בדצמבר 1987 לזוג עולים מרוסיה, עבר לתל אביב בגיל 18 לאחר שלא גויס לצה"ל מסיבות רפואיות בעקבות סיבוך של מחלת הנשיקה.. בגיל 19 אבני החל לתקלט במועדונים בתל אביב, בעיקר בסוגה של טכנו והאוס. בשנת 2014 החל להפיק דרך קבע ליין שבועי שנקרא "AVADON" שהיה פעיל דרך קבע עד התפרצות מגפת הקורונה בישראל ב-2020. כיוצר מוזיקה אלקטרונית התפרסם לראשונה ב-2010 בזכות גרסאות רמיקס לתקליטן הספרדי קיקו נאברו שזכו ל-4 מיליון צפיות באתר יוטיוב. בעקבות הצלחתה של גרסת הרימיקס באירופה החל לתקלט דרך קבע במועדונים באירופה ובדגש על גרמניה, בה התגורר במהלך שנת 2017. במהלך השנים התבקש להקליט מוזיקה מקורית עבור חברות תקליטים כמו Kompakt (אנ') ו-Hotflush Recordings (אנ') ושיתף פעולה עם יוצרים כמו Dixon (אנ'), ג'ו קלאוסל (אנ'), חיים לרוז, Stereo MC's (אנ') ואסף אמדורסקי. ב-2015 יצא ה-EP "This Is How" בחברת התקליטים 'אובום רקורד' של ג'וש וינק. ב-2016 הוציא את הסינגל "Tehilim" וזכה לסקירה ראשונה באתר פיצ'פורק. ב-2020 הוציא לראשונה אלבום בשם "Was Here" בחברת התקליטים קומפקט. ב-2011 החל בכתיבת המדור "החיים בלופ" שסיקר מוזיקה אלקטרונית עבור וואלה! NEWS. בשנת 2013 עבד בתור כתב עבור אתר Time Out תל אביב. בשנת 2014 החל לכתוב עבור "קול הקמפוס" בעיתון הארץ. במקביל לעיסוק במוזיקה אלקטרונית, יותם החל לעבוד על קטעי ראפ בשנת 2015 ולאחר מכן החל לשיר גם בתור זמר היפ-הופ. בשנת 2016 הוציא לראשונה אלבום היפ-הופ באורך מלא בשם "בחורות בגילנו" המתאר את הזווית של יותם על חיי הלילה בתל אביב בהתייחסות למערכות היחסים המזדמנות והשימוש בסמים שאורח החיים התל אביבי מזמן. בהמשך הוקלטו שלושה אלבומים נוספים ונערכו מספר הופעות חיות ברחבי הארץ. ב-2017 יצא האלבום "חרדת ביצוע" בהפקת זיו מטושקה, ב-2019 יצא האלבום "כסף לתרופות" בהפקת אורי שוחט וב-2021 יצא האלבום "גוגל טרנסלייט". בראיון בשנת 2020 חשף כי עבר אונס בגיל 10. Was Here, 2020 'גוגל טרנסלייט, 2021' 'כסף לתרופות, 2019' 'חרדת ביצוע, 2017' 'בחורות בגילנו, 2016' It's Time EP‏, 2020 Speiche 109‏, 2019 Dead Israeli Soldiers in Goa‏, 2018 Perlude do Dybbuk‏, 2018 If You Still Want Me‏, 2017 Mabruk EP‏, 2017 Monad XXII‏, 2016 Pentimento‏, 2016 Tehillim‏, 2016 This Is How EP‏, 2015 UR Sleeping / Better Days‏, 2014 A Song For Danny‏, 2013 That's What The World Needs‏, 2012 יותם אבני, סרטונים בערוץ היוטיוב יותם אבני באתר Spotify יותם אבני, באתר SoundCloud (באנגלית) יותם אבני, באתר Discogs (באנגלית) Yotam Avni, DMC World Magazine, ‏2016-06-28 (באנגלית אמריקאית) דורון חלוץ, יותם אבני, הדי־ג'יי שרצה לשיר היפ הופ, באתר הארץ, 2 ביוני 2016 Favourites: Yotam Avni, Orb Mag, ‏2019-01-04 (באנגלית אמריקאית) Kiko Navarro ft. C.B. - Soñando Contigo (Kiko Navarro Re-Work Of Yotam Avni Remix), נבדק ב-2021-09-29 ליה פן, גילוי מרעיש | אשכרה רוקדים את זה, באתר הארץ, 14 במרץ 2011 וואלה! תרבות | מגוון רחב של תוכני תרבות מהארץ והעולם, באתר וואלה! תומר קמרלינג, ‏מה שהאישה הזאת עשתה לי עורר בי פחד. היום זה כעס, באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2020
הדיוויזיה הדנית

הדיוויזיה הדנית (בדנית: Danske Division) הייתה דיוויזיה של ההצבא המלכותי הדני. הדיוויזיה פורקה ב-2019 ושולבה במסגרת הדיוויזיה הרב-לאומית צפון. הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1997 על בסיס דיוויזיית יוטלנד. במשך למעלה מעשר שנים, הדיוויזיה הדנית הייתה הדיוויזיה היחידה בצבא הדני, והיא ריכזה תחתיה את מרבית הכוחות הזמינים של הצבא הדני. היא הייתה מחולקת לשתי בריגדות (ה-1 וה-2). ב-2006, בעקבות הסכם בין שרי ההגנה של דנמרק וליטא, סופחה תחת פיקוד הדיוויזיה בריגדת חיל רגלים ממוכן של צבא ליטא. ב-2013 צורפו אליה גם בריגדה אסטונית ובריגדה לטבית. ב-1 בינואר 2019 פורקה הדיוויזיה ושולבה במסגרת הדיוויזיה הרב-לאומית צפון הכוללת חיילים מדנמרק, אסטוניה ולטביה. הארכיון הלאומי הדני ארכיון משרד ההגנה הדני Danske hærordninger efter 2. Verdenskrig i nationalt og internationalt perspektiv. HOK, 2007.
נג'לא בודן רמדאן

נג'לא בודן רמדאן (בערבית: نجلاء بودن رمضان; נולדה ב-29 ביוני 1958) היא ראש ממשלת תוניסיה לשעבר, פרופסור לגאופיזיקה בהשכלתה. רמדאן היא האישה הראשונה בעולם הערבי שכיהנה בתפקיד ראש ממשלה. בעבר היא גם עבדה במשרד ההשכלה הגבוהה. רמדאן נולדה בשנת 1958 בקירואן, תוניסיה. היא מהנדסת ופרופסור להשכלה גבוהה בבית הספר הלאומי להנדסה שבתוניס, המתמחה במדעי הגאולוגיה. בשנת 2011, היא מונתה למנכ"לית במשרד ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי. בשנת 2015 מילאה את תפקיד מנהלת הפרויקטים במשרדו של השר סלים שורה. מאז ספטמבר 2016 היא מילאה את תפקיד ראש היחידה לניהול לפי מטרות ליישום פרויקט הרפורמה בהשכלה גבוהה במטרה לתמוך ביכולת התעסוקה של תעודות השכלה גבוהה, באותו משרד. ב-29 בספטמבר 2021 במהלך המשבר הפוליטי ביקש ממנה נשיא תוניסיה קייס סעיד להקים ממשלה ולאחר מכן להנהיג אותה. ב-11 באוקטובר היא הושבעה לתפקיד. ב-1 באוגוסט 2023 הנשיא קייס סעיד החליף אותה באחמד אל-חשאני, ובכך היא סיימה את תפקידה. מדיה וקבצים בנושא נג'לא בודן רמדאן בוויקישיתוף נג'לא בודן רמדאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ynet והסוכנויות, היסטוריה בעולם הערבי: אישה תכהן כראש ממשלה, באתר ynet, 29 בספטמבר 2021 Mostafa Salem CNN, Tunisia's president appoints woman as prime minister in first for Arab world, CNN
טונקו מחמוד איסקנדר, סולטאן ג'והור

אל-מתוקל עלי אללה סולטאן איסקנדר אל-האג' אבני אל-מרחום סולטאן אסמאעיל (בג'אווי: المتوكل على الله سلطان إسكندر الحاج إبن المرحوم سلطان إسماعيل الخالدي, באנגלית: Al-Mutawakkil Alallah Sultan Iskandar Al-Haj ibni Almarhum Sultan Ismail;‏ 8 באפריל 1932 – 22 בינואר 2010) היה סולטאן ג'והור ה-24 וסולטאן "ג'והור המודרנית" הרביעי בשנים 1981–2010. בין השנים 1984–1989 כיהן בתור היאנג די-פרטואן אגונג של מלזיה. איסקנדר נודע בכינוי "הסומך על האל" (المتوكل على الله). טונקו מחמוד איסקנדר נולד בג'והור באהרו ב-1932, בנו של אסמאעיל, נסיך הכתר של ג'והור, בתקופת שלטון סבו, אבראהים, סולטאן ג'והור. במות אביו, הסולטאן אסמאעיל, ירש איסקנדר את כתר הסולטנות של ג'והור ובדומה לסבו, נטייתו לפעולה עצמאית הובילה מספר פעמים למתיחות מול הממשל הפדרלי של מלזיה. במהלך שנותיו נישאו ילדיו לבני משפחות האצולה של שאר המדינות והטריטוריות הפדרליות של מלזיה בכדי לחזק קשרים דיפלומטיים פנימיים. שיא המתיחות בין הסולטאן והממשל הפדרלי הגיע במהלך כהונתו בתור היאנג די-פרטואן אגונג, בין השנים 1984 ל-1989. לאורך שנותיו הוכיח הסולטאן כי הוא בעל עניין רב בטובתם של אנשיו וקידם תשתיות מטעם הונו. במהלך שלטונו היה אהוד בעיקר בידי המלאים והאורנג אסליס (קבוצות אתניות) באנשיו. איסקנדר נודע במזג חם ומתוח אשר לעיתים הוביל אותו להתפרץ בציבור על אנשי חצרו ואחת, "משבר גומז" אשר סבב אותו ב-1992 הוביל לביטול החסינות המשפטית שלו ושל בני משפחת המלוכה. איסקנדר קרא למשמר משמעת מחמיר, וניסה לחזק את עמדתו הפוליטית כך שקולו יחשב כבעל השפעה בקבלת ההחלטות הפדרליות על אף האופי הסמלי של תפקידו. בשנותיו האחרונות התמתן באופיו לפי דברי מקורבים. קודם לירושת הכתר, עת היה לנסיך, נהג איסקנדר להיקרא בשמו הפרטי: "מחמוד" או בשמו המלא "מחמוד איסקנדר". עם ירושת הכתר נודע בעיקר בשם איסקנדר. בשנת 2010 נפטר וירש אותו בנו, אבראהים אסמאעיל, סולטאן ג'והור. מדיה וקבצים בנושא טונקו מחמוד איסקנדר, סולטאן ג'והור בוויקישיתוף טונקו מחמוד איסקנדר, סולטאן ג'והור, Geni סולטאן ג'והור, באתר וול סטריט ג'ורנל
פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר הקיץ

פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר הקיץ (באנגלית: MTV Video Music Award for Song of Summer) הוא אחד מהפרסים המרכזיים שמוענקים במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV. הוא הוענק לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2013. הזכייה הראשונה בפרס הייתה של ואן דיירקשן עם השיר "Best Song Ever". השיר האחרון שזכה בפרס הוא "Seven" של ג'ונגקוק בהשתתפות לאטו. MTV Video Music Awards 2021 | Watch on MTV, www.mtv.com (באנגלית) Dan Heching, MTV VMAs 2024: See who won, CNN, ‏2024-09-12 (באנגלית)
הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח

הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח (באנגלית: Multinational Corps Northeast) הוא קורפוס רב-לאומי של נאט"ו אשר בסיסו נמצא בעיר שצ'צ'ין שבפולין. בעקבות החלטתה של פולין להצטרף לנאט"ו ב-1997, נחתם הסכם בין שרי ההגנה של גרמניה, דנמרק ופולין על הקמת קורפוס משותף אשר בסיסו יהיה בשצ'צ'ין. כבסיס להקמת הקורפוס שימש פיקוד כוחות בעלות הברית במבואות הים הבלטי - פיקוד מרחבי משותף של דנמרק וגרמניה. ב-12 במרץ 1999 הצטרפה פולין לנאט"ו באופן רשמי, וב-18 בספטמבר של אותה שנה כבר נחנך מטה הקורפוס הרב-לאומי החדש. מטה הקורפוס בשצ'צ'ין הפך למטה היחיד של נאט"ו אשר ממוקם באחת ממדינות ברית ורשה לשעבר. בהדרגה הפך הקורפוס, מיחידה פולנית-גרמנית-דנית, לקורפוס רב לאומי. החל משנת 2004 החלו עוד ועוד מדינות החברות בברית נאט"ו, לשלוח חיילים לקורפוס. בקורפוס ישנם נציגים גם משוודיה אשר אינה חברה בנאט"ו. בקורפוס ישנה מגמה בולטת של שילוב קצינים ומש"קים ממדינות מזרח אירופה. למרות זאת, הקורפוס אינו כפוף לנאט"ו באופן רשמי, אלא למטכ"לים של פולין, גרמניה ודנמרק. שלוש המדינות חולקות ביניהן את התפקידים הבכירים בקורפוס. כיום, מפקד הקורפוס הוא פולני, סגנו הוא דני, וראש מטהו הוא גרמני. בין 2007–2015 השתתפו חיילי הקורפוס בלחימה באפגניסטן. לפי שנת הצטרפות: 1999 - פולין פולין, גרמניה גרמניה, דנמרק דנמרק 2004 - אסטוניה אסטוניה, לטביה לטביה, ליטא ליטא 2005 - צ'כיה צ'כיה, סלובקיה סלובקיה 2006 - ארצות הברית ארצות הברית 2008 - רומניה רומניה 2009 - סלובניה סלובניה 2012 - קרואטיה קרואטיה 2013 - הונגריה הונגריה 2014 - שוודיה שוודיה 2015 - פינלנד פינלנד, צרפת צרפת, הולנד הולנד, טורקיה טורקיה, בריטניה בריטניה 2016 - בלגיה בלגיה, קנדה קנדה, יוון יוון, איסלנד איסלנד, נורווגיה נורווגיה מדיה וקבצים בנושא הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח (באנגלית) Official website of Multinational Corps Northeast Reuters, NATO Strengthens Forces in Eastern Europe Against Russian Risk, February 5, 2015. Multinational Corps Northeast on Facebook MNC NE on twitter MNC NE on flickr Official profile HQ MNC NE on YouTube
דינה כהנא גלר

דינה כהנא גלר (נולדה בשנת 1948) היא אמנית הדפס, פסלת ואמנית ישראלית. פסלה המפורסם "מעיין" ברחוב קרליבך 1. בין השנים 2005–2013 שימשה אוצרת בגלריה של המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל. בשנת 1999, זכתה בפרס משרד התרבות והספורט בקרמיקה. דינה כהנא גלר נולדה בקיבוץ להבות הבשן בשנת 1948. בשנת 1969 כשדינה הייתה בת 21, היא החלה ללמוד במחלקה לאומנות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים. בשנת 1973, דינה הכינה את הפסל הראשון שלה ובשנת 1976, החלה ללמוד במחלקה לעיצוב קרמי זכוכית באותה המכללה. בין השנים 1985–1990, התעסקה בפיסול עץ וקרמי זכוכית והחלה לעסוק במוטיב של עמודים ובשנים 1990–1993, פיסלה למען העיר תל אביב. בשנים האחרונות עוסקת בהדפס בסדנת ההדפס בירושלים. מדיה וקבצים בנושא דינה כהנא גלר בוויקישיתוף דינה כהנא גלר, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים כהנא-גלר, דינה – סדנת ההדפס ירושלים
קרן שמש

האם התכוונתם ל... קרינת השמש קרן-שמש מקבוצת עוגן קרן שמש (אלבום) – אלבום של בניה ברבי קרן שמש (שיר) – שיר של בניה ברבי קרן שמש מאוחרת – שיר של שלום חנוך
הסופר קאפ הרוסי בכדורסל נשים

הסופר קאפ הרוסי בכדורסל נשים (רשמית: הסופרקאפ של התאחדות הכדורסל הרוסית; Суперку́бок РФБ) היא תחרות כדורסל בקרב קבוצות נשים, המורכבת ממשחק אחד, בו משחקת אלופת רוסיה וזוכה הגביע הרוסי מהעונה החולפת. המשחק הראשון התקיים ב־24 בפברואר 2021 בהיכל הספורט של UGMK בוורחנאיה פישמה שבמחוז סברדלובסק, באזור הרי אורל. במשחק זה ניצחה אוגמ"ק יקטרינבורג (אלופת רוסיה 2019/2020) את נאדז'דה אורנבורג (מנצחת גביע רוסיה 2020/2021) בתוצאה 93:68. הגביע הוענק לזוכה על ידי נשיא התאחדות הכדורסל הרוסית אנדריי קירילנקו. אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות הכדורסל הרוסית (ברוסית) УГМК – обладатель Cуперкубка РФБ! תקציר המשחק "УГМК – обладатель Cуперкубка РФБ!". РФБ.
ולדימיר גומלסקי

ולדימיר אלכסנדרוביץ' גומלסקי (ברוסית: Владимир Александрович Гомельский; נולד ב-20 באוקטובר 1953, לנינגרד) הוא כדורסלן עבר, פרשן, עיתונאי וסופר רוסי. גומלסקי בילה את כל הקריירה שלו בכדורסל במדי צסק"א. בשנת 1975, הוא זכה בתואר אמן ספורט מהמעמד הבינלאומי של ברית המועצות. עם צסק"א, זכה ארבע פעמים בליגת העל של ברית המועצות, וגם זכה בגביע ברית המועצות. לאחר שסיים את קריירת המשחק, עבד כמאמן כדורסל ונבחר כמאמן כבוד של רוסיה הסובייטית בשנת 1986. גומלסקי הוא בנו של מאמן הכדורסל הבולט אלכסנדר גומלסקי ואחיינו של יבגני גומלסקי. מאז 1989 הוא משמש כפרשן ספורט. ולדימיר גומלסקי, ברשת החברתית פייסבוק ביוגרפיה (ברוסית) Папа. Великий тренер. Ozon.ru. Retrieved on 31 October 2016.
שאנדור קוראני

הברון מטולצ'בה שאנדור קוראני (בהונגרית: Báró tolcsvai Korányi Sándor;‏ 18 ביוני 1866, פשט – 12 באפריל 1944, בודפשט) היה רופא יהודי-הונגרי פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, בנו של פרידייש קוראני, שהיה פרופסור לרפואה פנימית. גם שאנדור קוראני, כאביו, היה חבר הבית העליון של הפרלמנט ההונגרי. שאנדור קוראני למד בבודפשט, שהה בחו"ל זמן רב בכמה הזדמנויות, שם עסק במיוחד בתורת החיים ובבדיקות פתולוגיות. במשך שנה היה מורה מחליף ולימד פיזיולוגיה באקדמיה הווטרינרית. בשנת 1893 התקבל כמרצה בכיר לנוירולוגיה באוניברסיטה, בשנת 1895 מונה לתפקיד פרופסור במחלקה מספר 1 לרפואה פנימית, ולאחר מכן הפך לרופא נוירולוג בבית החולים לילדים שטפניה. משנת 1927 ייצג את קהילת הרפואה ההונגרית כחבר בבית העליון. בשנת 1930 הוענק לו "שרשרת קורווין ההונגרית". (שרשרת קורווין ההונגרית היא פרס המדינה ההונגרית הגדול ביותר אחרי "מסדר סטפן הקדוש", שניתן להעניק לאנשים שתרמו תרומה מיוחדת לשיפור החשיבה, המדע והתרבות הציבורית בהונגריה). קוראני פרסם בכתבי עת מקומיים וזרים רבים. הוא חיבר ספרי לימוד בנושאי: אבחון אופייני של מערכת העצבים המרכזית יסודות הנוירולוגיה; הוא היה מחבר שותף ב: מדריך לרפואה פנימית, בעריכת בוקאי, קטלי וקוראני חבר מערכת ב: הארכיון הרפואי ההונגרי השבועון הרפואי הלקסיקון הגדול של פאלאס בדיקות על תפקוד מערכת השתן בתנאים רגילים וחריגים (1894) Beiträge zur Theorie und Therapie der Niereninsuffizienz (Berliner klinische Wochenschrift, 1899) Die wissenschaftlichen Grundlagen der Kryoskopie in ihrer klinischen Anwendung (Berlin, 1904) Physikalische Chemie und Medizin (Richter P. F. társszerzővel, I–II. Leipzig, 1907–08) הרצאות ברפואה (1911) טיפול בלוקמיה באמצעות בנזן (Orv. Hetit. 1912) Functionelle Pathologie und Therapie der Nierenkrankheiten (Berlin, 1929) פיזיולוגיה ומדעי הרפואה (חינוך רפואי, 1932) על הזדקנות (הכשרה רפואית, 1937). קוראני הוא בעל דוקטורט מאוניברסיטת ליון, אוניברסיטת וורוצלב, אוניברסיטת סגד ואוניברסיטת פץ', חבר כבוד באקדמיה הגרמנית למדעי הטבע לאופולדינה. משנת 1935 היה חבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים, ומשנת 1937 היה חבר דירקטוריון בה. Bokor József (szerk.). Korányi (2.), A Pallas nagy lexikona. Arcanum: FolioNET (1893–1897, 1998.). ISBN 963 85923 2 X Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. 968–969. o. מדיה וקבצים בנושא שאנדור קוראני בוויקישיתוף היסטוריה רפואית: קוראני OGYK שאנדור קוראני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Heil Honey I'm Home!

Heil Honey I'm Home! היא קומדיית מצבים בריטית שעלתה לשידור ב-1990 ובוטלה אחרי פרק אחד בלבד. הסדרה עסקה באדולף היטלר ואווה בראון, החיים בשכנות עם זוג יהודים בברלין של שנת 1938. הסדרה שאבה השראה מקומדיות המצבים האמריקאיות של אמצע המאה ה-20, ובתחילתה מופיעה כתובית מפוברקת על כך שמדובר בסדרה אבודה שהופקה בארצות הברית ונשכחה עם השנים. מיד עם שידורה גררה הסדרה ביקורת רבה, ואף זכתה לכינוי "קומדיית המצבים הכי חסרת טעם בכל הזמנים". עלילת הפרק הראשון, שבדיעבד התברר גם כפרק הסיום, מתרחשת בברלין ב-1938, בה מתגוררים אדולף היטלר ואווה בראון, בסמוך לזוג יהודי, ארני ורוזה גולדנשטיין. להיטלר ולבראון יש מעט מן המשותף עם עמיתיהם ההיסטוריים, ומתנהגים יותר כמו הבעל והאישה הסטריאוטיפיים מהסיטקומים האמריקאיים. היטלר, למשל, מופיע בסוודר גולף ועניבה - ביגוד שאפיין הרבה מהגברים שהופיעו בסיטקומים השונים. שכניהם מתוארים כדמויות נדושות באופן דומה, כאשר ארני מעיר הערות מזלזלות תכופות על חמותו ובשלב מסוים אף מבצע הצדעה רומית בלעג. ברוח זו, השחקנים זוכים למחיאות כפיים בכל פעם שהם מגיעים לסט, ובמחווה ל"לוסי אהובתי", מדברים באנגלית במבטא ניו יורקי. היטלר ובראון מתכוננים לביקורו של ראש ממשלת בריטניה, נוויל צ'מברלין, בביתם. היות שהיטלר לא רוצה ששכניו יפריעו לביקור, הוא מורה לבראון לשמור את על כך בסוד אך היא לא מצליחה לעשות זאת ומספרת לרוזה גולדנשטיין. הגולדנשטיינים מגיעים לבית של היטלר ובראון, במטרה לשדך לצ'מברלין את אחייניתם רות. היטלר, שמנסה לסלק את הגולדנשטיינים מביתו, משכר אותם אך הם לא עוזבים. הפרק מסתיים כשצ'מברלין, בראון וארני גולדנשטיין רוקדים מסביב לסלון, בזמן שהיטלר מחביא את הסכם "שלום בדורנו" במקרר. אחרי שידור הפרק הראשון, החלו להגיע תגובות נזעמות על הטעם הרע של התוכנית. חיים פינר, יו"ר ועד שליחי הקהילות, תקף את הסדרה ואמר כי "אנחנו מתנגדים בתוקף לטריוויאליזציה של מלחמת העולם השנייה, היטלר או השואה, וזוהי ללא ספק טריוויאליזציה. הסדרה היא חסרת טעם ופוגענית". חלק מהמבקרים טענו שהסדרה נכשלה כקומדיה, משום שחרגה בגסות מגבולות האירוניה. בעקבות הביקורות הוחלט על ביטול הסדרה באופן מיידי. בשבעת הפרקים שצולמו ולא עלו לשידור, היו אמורים להשתתף גם דמותיהם של הרמן גרינג, יוסיף סטלין וריינהרד היידריך. שאר הפרקים שהוזמנו על ידי הרשת לא השלימו את צילומיהם. פרק הפיילוט לא שודר שוב בטלוויזיה, אך כיום ניתן למצוא אותו וחלקים מפרקים נוספים באתרי אינטרנט שונים. גם שנים אחרי שידורה, נחשבת הסדרה לאחת מנקודות השפל של הטלוויזיה הבריטית מאז ומעולם. "Heil Honey I'm Home!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Heil Honey I'm Home!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי מינץ, ‏כשהיטלר הפך לסיטקום: סיפורה של הסדרה "הייל האני, איים הום", באתר מעריב אונליין, 18 באפריל 2020 שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 'סוג: פרק מהפודקאסט "מה יש בזה"' אינו ערך חוקי פרק 184 - הסיטקום של היטלר, פרק מהפודקאסט "מה יש בזה" באתר יוטיוב ג'ף קיי,‏ The Fuehrer in Britain : New Satellite Service Pins Its Hopes on ‘Dangerous’ Hitler Sitcom, באתר לוס אנג'לס טיימס‏, 23 באוקטובר 1990 מריאן קלבארו,‏ Zap! A Brief History of Television, באתר גוגל ספרים אלון גור אריה, מתחת לשפם, צוחקים על היטלר, באתר ynet, 14 באוגוסט 2016 דייוויד הוקס,‏ Comedy: A Geographic and Historical Guide, באתר גוגל ספרים ‏ The 100 Greatest TV Moments from Hell, באתר DVDfever.co.uk‏, 29 באוקטובר 2000
גרג סטובי

ויליאם גרגורי סטובי (באנגלית: William Gregory Steube, נולד ב-19 במאי 1978) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת פלורידה. מחוז הבחירה של סטובי נמצא בדרום-מרכז פלורידה, והוא משתרע החל מהפרוורים של סרסוטה שליד מפרץ טמפה ועד לאגם אוקיצ'ובי. סטובי כיהן בבית המחוקקים של פלורידה ב-8 השנים שקדמו לבחירתו לקונגרס, כאשר בין השנים 2010 ו-2016 הוא כיהן בבית הנבחרים של פלורידה, ובין 2016 ל-2018 הוא כיהן בסנאט של פלורידה. סטובי נולד בבראדנטון שבפלורידה. אביו, בראד סטובי, היה השריף של מחוז מאנאטי. הוא למד באוניברסיטת פלורידה, שם קיבל תואר במדעי בעלי החיים בשנת 2000 ותואר במשפטים בשנת 2003. אחרי שסיים את לימודיו, סטובי התגייס לצבא ארצות הברית. הוא שירת שם בין השנים 2004 ו-2008, ונשלח לעיראק כחלק ממלחמת עיראק. בשנת 2010, סטובי נבחר אל בית הנבחרים של פלורידה מטעם מחוז הבחירה ה-67 (שמספרו שונה ל-73 בשלב מאוחר יותר כתוצאה ממספור מחדש של המחוזות בפלורידה), וכהונתו החלה ב-2 בנובמבר של אותה השנה. סטובי נבחר לבית הנבחרים של פלורידה פעמיים נוספות בשנים 2012 ו-2014. בשנת 2016, סטובי רץ לסנאט של פלורידה, ונבחר אליו לאחר שקיבל 59% אחוזים מהקולות. בשנת 2018, סטובי התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. מספר שבועות לפני הבחירות, המועמדת הדמוקרטית לתפקיד מתה במפתיע והוחלפה על ידי מועמד אחר. בנובמבר 2018, סטובי זכה בבחירות והפך לחבר בבית הנבחרים. ביוני 2021, סטובי היה אחד מבין 21 חברי בית הנבחרים שהתנגדו להענקת מדליית הזהב של הקונגרס לשוטרים שהגנו על הקפיטול בזמן ההסתערות עליו. מדיה וקבצים בנושא גרג סטובי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרג סטובי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) גרג סטובי, ברשת החברתית פייסבוק גרג סטובי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרג סטובי, ברשת החברתית אינסטגרם גרג סטובי, סרטונים בערוץ היוטיוב גרג סטובי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Anderson, Zac (2016-11-08). "Greg Steube breaks the mold with his win". Sarasota Herald-Tribune. נבדק ב-2016-11-13. Smith, Bill (2 באוקטובר 2018). "Economic activist to replace April Freeman as Democratic candidate for Congress". The Fort Myers News-Press. נבדק ב-5 בינואר 2019. {{cite news}}: (עזרה) "April Freeman, Congressional candidate in Florida, dies suddenly". 26 בספטמבר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Grayer, Annie; Wilson, Kristin (16 ביוני 2021). "21 Republicans vote no on bill to award Congressional Gold Medal for January 6 police officers". CNN. נבדק ב-16 ביוני 2021. {{cite news}}: (עזרה)
Coming Home (שיר של קית' אורבן)

"Coming Home" הוא סינגל של אמן מוזיקת הקאנטרי האוסטרלי, קית' אורבן, בשיתוף פעולה הזמרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, שיצא ב-21 במרץ 2018 כסינגל שני מתוך האלבום Graffiti U של אורבן. הסינגל נכתב על ידי קית' אורבן, ג'יי. אר. רותם, ג'וליה מייקלס, ניקול גליון ומרל האגרד, והופק על ידי קית' אורבן וג'יי. אר. רותם. בשיר נמצאת דגימה מהסינגל "Mama Tried" של מרל האגרד ודה סטריינגס. נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ הושמע למעלה מ-44 מיליון פעמים בספוטיפיי. בילי דוקס, מ-Taste of Country, אמר שהשיר הוא "שיר המיועד לדור הבא של חובבי מוזיקת הקאנטרי". הווידאו קליפ של הסינגל, שביום על ידי אנדי היינס, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של קית' אורבן ב-31 במאי 2018. הווידאו קליפ, שצולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, נצפה למעלה מ-15 מיליון פעמים. מידע על הסינגל "Coming Home" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Coming Home" באתר יוטיוב "Coming Home (feat. Julia Michaels) – Single by Keith Urban on Apple Music". iTunes. 12 במרץ 2018. נבדק ב-22 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) Coming Home, 2018-04-27, ארכיון מ-2021-01-14, נבדק ב-2021-09-29 "Is Keith Urban's 'Coming Home' a Hit? Listen and Sound Off!". Taste of Country. 21 במרץ 2018. ארכיון מ-2020-09-22. נבדק ב-5 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Keith Urban - Coming Home ft. Julia Michaels, ארכיון מ-2021-02-09, נבדק ב-2021-09-29
טורסטן מילר

טורסטן מילר (בגרמנית: Thorsten Müller;‏ 29 ביולי 1927 – 21 בנובמבר 1991) היה חבר בתנועת ההתנגדות לנאצים, הוורד הלבן, חבר בקבוצת נערי הסווינג ועיתונאי גרמני. בגיל 14 גורש מילר מבית הספר בגלל התנהגות שאינה הולמת. מילר היה חבר בקבוצת נערי הסווינג בהמבורג והשתייך לחברי תנועת ההתנגדות הוורד הלבן בעיר. הוא וחבריו לקבוצת נערי הסווינג אהבו ג'אז והאזינו באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה. קבוצה זו הייתה קבוצת נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין. גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר. חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים. הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם. נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית. בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת". חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי". הוא וחבריו ברונו הימפקמפ, גרד שפיצברט והנס לייפלט, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן. המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי. הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר. רעיונות אלה לא יושמו. ב-3 ביוני נעצר מילר בעוון מה שהשלטונות הגדירו "נטיות אנגלופיליות, המהוות סכנה לשלום הציבור". הגסטפו עצר גם את חבריו לתנועת ההתנגדות ולקבוצת נערי הסווינג ברונו הימפקמפ וגרד שפיצברד. בעת ההפצצות על העיר המבורג הצליח מילר להימלט והגיע לבית הוריו, שם ציידו אותו במזון ובכסף. במשך חודשים רבים, נדד מילר בן ה-16 ביער השחור, בפרייבורג, באזור הפולני של פוזנן, בלייפציג ובדרזדן. לעיתים ישן באכסניה או במלון, ברכבות ובאורוות בדרך. הוא נעזר במכרים ובכומר שסיפק לו מחסה. ב-7 בדצמבר נתפס מילר ונכלא בכלא ברובע פילביטל בהמבורג יחד עם עוד פעילים בהם שפיצברד, הימפקמפ ופליקס יוד. בספטמבר הוגש נגד מילר כתב אישום בפני בית הדין העממי. התביעה ביקשה לגזור עליו 10 שנות מאסר. המשפט העיקרי נגדו הופסק. בסוף מאי 1945, לאחר שכוחות הכיבוש הבריטיים נכנסו לעיר, הצליח מילר לברוח מבית המעצר שם נכלא. לאחר המלחמה היה עיתונאי. הוא היה חבר בקרן הוורד הלבן שהנציחה את פעילותם והיה למרצה מבוקש על תקופת שלטון הנאצים בגרמניה. ינינה אלטמן, הוורד הלבן: סטודנטים ואנשי רוח בגרמניה לפני ואחרי עלייתו של היטלר לשלטון, תל אביב, הוצאת פרדס, 2007 Gedenkstätte Deutscher Widerstand: Bruno Himpkamp, abgerufen am 14. Januar 2020. Ulrich Herrmann: Jung und uneinig, abgerufen am 14. Januar 2020.