laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איימי אלקון

איימי אלקון (באנגלית: Amy Alkon; נולדה ב-8 במרץ 1964), הידועה בכינויה אלילת הייעוץ (Advice Goddess), היא כותבת הטור השבועי "שאל את אלילת הייעוץ" המתפרסם במעל ל-100 עיתונים בצפון אמריקה. הגם שאלקון דנה במגוון סוגיות, היא מתמקדת בעיקר בסוגיות של יחסים אינטימיים. הטורים שלה מפורסמים בכך שהם משלבים פסיכולוגיה אבולוציונית. אלקון גדלה בפרוור של דטרויט שבמישיגן. היא מחשיבה עצמה אתאיסטית רכה למרות שנולדה למשפחה יהודית. היא נפגעה בגלל היותה יהודייה, נודתה ואף הותקפה פיזית על ידי ילדים בכיתה ז'. אלקון טוענת שבגלל הנידוי היא למדה לקרוא מהר יותר מן הממוצע. בהמשך עברה אלקון לניו יורק. כתחביב נהגה לתת עצות בדוכן קטן שהקימה בפינת רחוב סוהו יחד עם עוד שתי נשים שכינו עצמן "גבירות הייעוץ". מאוחר יותר, היא קיבלה טור ייעוץ ב"ניו יורק דיילי ניוז", בעקבותיו עלתה הפופולריות שלה והיא כונתה "אלילת הייעוץ". I See Rude People: One Woman's Battle to Beat Some Manners into Impolite Society, McGraw-Hill Professional, 2009. ISBN 978-0-07-160021-7. Alkon, Amy; Johnson, Caroline; Minnick, Marlowe, Free Advice: The Advice Ladies on Love, Dating, Sex and Relationships, Dell Publishing, 1996. איימי אלקון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) http://www.advicegoddess.com/archives/2009/11/07/meet_the_victim.html#comments. http://www.lukeford.net/profiles/profiles/amy_alkon.htm http://www.metrotimes.com/editorial/story.asp?id=12324 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי

האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי היא אגודה מקצועית של מקצוע הכרטוגרפיה ומערכות מידע גאוגרפי. האגודה הוקמה בשנת 1978 וחברה ב"אגודה הכרטוגרפית הבינלאומית (ACI)", שבו היא פעילה במסגרת ועדות בינלאומיות. כנשיאיה שימשו גאוגרפים רבים כגון: פנחס יואלי, רון אדלר, פרופ' נפתלי קדמון. פרופ' אמציה פלד משמש בתור נשיא האגודה ובתור יו"ר של אחת הוועדות המקצועיות האיגוד הכרטוגרפי הבינלאומי. מקום מושבה של האגודה הוא המרכז למיפוי ישראל בתל אביב. בין פעילויות האגודה: מפגש שנתי בנושא כרטוגרפיה ומערכות מידע גאוגרפי (GIS), וקונגרסים בינלאומיים המתקיימים כל שנתיים, תחרות ציורי ילדים, הוצאת ידיעון "קול קורא". האגודה עובדת בשיתוף פעולה עם מוסדות אקדמיים והיא חברה באגודה הכרטוגרפית הבינלאומית. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי, ברשת החברתית פייסבוק האגודה הישראלית לכרטוגרפיה ולמערכות מידע גאוגרפי, באתר "גיידסטאר ישראל" תהליך מיפוי ארץ ישראל, 1957, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה

האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה (באנגלית: International Geographical Union - IGU, בצרפתית: Union Géographique Internationale - UGI) הוא אגודה גאוגרפית בין-לאומית שתחת חסותה נמצאים מרבית הארגונים הגאוגרפים ברחבי העולם. הקונגרס הגאוגרפי הראשון נערך באנטוורפן בשנת 1871. מספר מפגשים נוספים הובילו להקמת הארגון שמושבו בבריסל, בלגיה בשנת 1922. באיגוד פועלים ארבעה צוותי משימה ושלושים וארבע ועדות. בין נושאי העיסוק של הוועדות ניתן למצוא גאוגרפיה יישומית, מגדר וגאוגרפיה, גאוגרפיה ימית, ניתוח נופי וסוגיות של שימוש בר-קיימא במשאבי מים. האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית שהוא הארגון המתאם עבור ארגוני המדע הבין-לאומיים. כמו כן מארגן האיגוד מדי שנה את הפסטיבל הבין-לאומי לגאוגרפיה בעיר דייה-דה-ווז' בצרפת. בישראל מיוצג הארגון על ידי האגודה הגאוגרפית הישראלית. קידום המחקר של בעיות גאוגרפיות; ייזום ותיאום מחקרים גאוגרפיים הדורשים שיתוף פעולה בין-לאומי, וקידום של פרסום המחקרים ושל השיח המדעי; תמיכה בפעילות גאוגרפים בארגונים בין-לאומיים רלוונטיים; קידום איסופו ושיתופו של המידע ושל הידע הגאוגרפי בין המדינות החברות באיגוד; קידום כנסים בין-לאומיים, כנסים אזוריים וימי עיון מיוחדים הנוגעים למטרות האיגוד; השתתפות בכל שיתוף פעולה בין-לאומי אחר שביכולתו לקדם את המחקר הגאוגרפי ויישומו; קידום תקינה בין-לאומית, תאימות של שיטות, מינוח אחיד וסימנים מקובלים בהם נעשה שימוש בגאוגרפיה; הוועדה לגאוגרפיה עירונית מדיה וקבצים בנושא האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה (באנגלית, בצרפתית ובספרדית) האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יצחק אשכנזי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יצחק (איציק) אשכנזי – כדורגלן עבר ישראלי יצחק אשכנזי (רב) – שד"ר, דיין, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים וממייסדי בית החולים משגב לדך.
אלן בוקן

אלן בּוּקַן (בצרפתית: Alain Bouquin; נולד ב-1958) הוא גנרל של קורפוס (Général de corps d'armée, מקביל ללוטננט גנרל) בדימוס בצבא צרפת. היה מפקד לגיון הזרים הצרפתי מ-1 ביולי 2009 עד 1 בספטמבר 2011. סיים את שרותו ב-2015. בוקן סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית סן-סיר בשנת 1980. שרת כשנה ברגימנט הזרים הרביעי, ותשע שנים ברגימנט הזרים המוצנח השני, במהלכן היה מפקד מחלקה, מפקד פלוגה, וקצין מבצעים והדרכה. בהמשך שרת שנה במפקדת הקורפוס השלישי. בשנים 1991–1995 למד בקורס לפיקוד ומטה (מחזור 107) ובמכללת ההגנה הבין-זרועית (Collège interarmées de Défense). בהמשך שרת במטכ"ל הצרפתי ובמטה הכוחות הצרפתיים בג'יבוטי. בשנים 2000–2002 פיקד על רגימנט הזרים המוצנח השני, ובהמשך הדריך במכללת ההגנה הבין-זרועית. בשנים 2005–2009 מילא תפקידים שונים במטה הכללי. ב-1 באוגוסט 2008 קודם לדרגת בריגדיר גנרל. מ-1 ביולי 2009 ועד 1 בספטמבר 2011 היה מפקד לגיון הזרים. ב-1 באפריל 2011 קודם לדרגת גנרל של דיוויזיה (מקבילה למייג'ור גנרל). ב-2013 מונה לתפקיד המפקח על צבא היבשה (inspecteur de l'armée de terre) וקודם לדרגת גנרל של קורפוס. סיים את שרותו הצבאי בשנת 2015. צ'אד (1984, 1986, 1988 ו-1989). קוסובו (2001). בוקן נשוי ואב לשישה ילדים. בוקן הופיע בשני סרטים תיעודיים על הלגיון: "Warrior of the French Foreign Legion" ו-"La face cachée de la Légion". קורות חייו של אלן בוקן (אורכב 12.04.2017 בארכיון Wayback Machine) באתר אינטרנט בנושא לגיון הזרים ריאיון עם גנרל בוקן, אפריל 2011, בתרגום לאנגלית מסדר פרידה מאלן בוקן עם סיום תפקידו כמפקד לגיון הזרים, סרטון באתר יוטיוב
הפלישה לדגסטן (1999)

המתקפה בדגסטן ב-1999, הידועה גם בשם מלחמת דגסטן (נחשבת רשמית למתקפה שהובילה לתחילת מלחמת צ'צ'ניה השנייה), הייתה מתקפה צבאית יזומה של הבריגדה האסלאמית לשמירת שלום בפיקודו של שאמיל באסייב, שב-7 באוגוסט 1999 פרץ עם יחידותיו לאזור בוטליך בדגסטן ("מבצע האימאם גאזי מוחמד") ולאזור נובולאקסקויה ("מבצע האימאם חמזאט בק", 7-23 באוגוסט). המתקפה האלימה על כוחות הביטחון המקומיים באזור חייבה את מעורבותם של כוחות פדרליים וכוחות של ספצנאז גה-אר-או הונחתו באזור לצד אנשי פס"ב מקומיים, כוחות אם.וה.דה וכוחות יבשה של צבא רוסיה שהסתייעו במיליציות מקומיות. לאחר חודשיים של מאבק מזוין, הוכנעו הכוחות הבדלניים והושבה השליטה על דגסטן, כאשר המבצע היווה את פתיחת מלחמת צ'צ'ניה השנייה שהייתה אלימה בהרבה מן הראשונה. מדיה וקבצים בנושא הפלישה לדגסטן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניק פרוסט

ניקולס ג'ון "ניק" פרוסט (באנגלית: Nicholas John "Nick" Frost; ‏נולד ב-28 במרץ 1972) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אנגלי. התפרסם בצוותא עם חברו השחקן סיימון פג בסרטים "מת על המתים", "שוטרים לוהטים", סוף העולם (הידועים יחד בשם "טרילוגיית הקורנטו") ו"פול" ובסדרה הקומית "מחוקים". פרוסט נולד בפרבר דגנהאם שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה. בצעירותו, התנדב כשנתיים בקיבוץ בישראל. פרוסט עבד בתחילה בתור שחקן במשרה חלקית והשלים הכנסה בעבודה כמלצר. פרוסט התפרסם לראשונה בסדרת קומדיית המצבים הבריטית "מחוקים", בסדרה עבד לצידו של חברו הטוב ביותר הקומיקאי סיימון פג וגילם את מייק וואט חברו של גיבור הסדרה פיט ביסלי (פג). פרוסט ניסה ליצור בעצמו כשכתב והנחה את תוכנית ההישרדות הקומית "זהירות! 50,000 וולטים". ב-2004 חזר לעבוד ביחד עם סיימון פג ועם אדגר רייט הבמאי של הסדרה בה התפרסמו השניים. בפרויקט הזומבים המוצלח "מת על המתים" בו פרצו פרוסט ופג, שיחק פרוסט את אד חברו הטוב והטיפש של שון גיבור הסרט. בשנה שלאחר הפריצה שלו שיחק בקומדיות הבריטיות "קינקי בוטס" ו"פנלופה". ב-2007 רשם הופעה מוצלחת נוספת לצידו של פג בפרודיה המשטרתית "שוטרים לוהטים" בתור השוטר הנלהב והנאיבי דני באטרמן. בשנת 2008 שיחק בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס. ב-2009 שיחק פרוסט את די ג'יי "דוקטור" דייב בקומדיה "רדיו רוק". ב-2011 כתב עם סיימון פג את הקומדיה הבדיונית "פול", פרוסט גם כיכב לצד פג בסרט בתור החנון הבריטי חובב הקומיקס קלייב גולינס. בשנת 2014 שיחק את סנטה קלאוס בפרק ספיישל חג המולד "חג המולד האחרון" בסדרה "דוקטור הו". מת על המתים (2004) קינקי בוטס (2005) שוטרים לוהטים (2007) ילדת פרא (2008) פנלופה (2008) רדיו רוק (2009) פול (2011) השכונה VS חייזרים (2011) הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוף העולם (2013) קובה אהובתי (2014) הצייד: מלחמת החורף (2016) משפחה בהחלפה (2017) - דיבוב טומב ריידר (2018) תיכון סלוטרהאוס שולט (2018) נלחם עם המשפחה שלי (2019) Horrible Histories: The Movie – Rotten Romans‏ (2019) פלאמלים (2021) - דיבוב משפחה בהחלפה 2 (2021) דיבוב הדרקון הראשון שלי (2025) Krazy House‏ (TBA) Seize Them! ‏ (TBA) How to Date Billy Walsh (TBA) אדמת הפקר (2019-2017) אישור מחלה (2018-2017) מחפשי האמת (2020) - גם יוצר ותסריטאי נשות הלעולם לא (2021-הווה) למה נשים רוצחות (2021) סקוט פילגרים הולך על זה (2023) - דיבוב מדיה וקבצים בנושא ניק פרוסט בוויקישיתוף ניק פרוסט, ברשת החברתית פייסבוק ניק פרוסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניק פרוסט, ברשת החברתית אינסטגרם ניק פרוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניק פרוסט, באתר AllMovie (באנגלית) ניק פרוסט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ניק פרוסט, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ניק פרוסט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניק פרוסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניק פרוסט, באתר Discogs (באנגלית) Day, Elizabeth (4 במאי 2014). "Nick Frost: the film funnyman on fame, fatherhood and a painful past". The Guardian. Guardian Media Group. נבדק ב-31 ביולי 2018. {{cite news}}: (עזרה)
קומדיה מטורפת

קומדיה מטורפת (באנגלית: Screwball comedy) היא סוגה קולנועית שראשיתה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ואשר ממנה התפתח ז'אנר הקומדיה הרומנטית. "זה קרה לילה אחד", סרטו של הבמאי פרנק קפרה משנת 1934 בכיכובו של קלארק גייבל, נחשב לסרט הקומדיה המטורפת הראשון. חוקרי קולנוע מסכימים כי התקופה הקלאסית של ז'אנר זה הסתיימה בשנות ה-40 המוקדמות, אך אלמנטים של הז'אנר שרדו, והם זוכים למחוות גם בקולנוע בן זמננו. על אף שאין רשימה מוסכמת של מאפיינים, החייבים להופיע בסרט מז'אנר זה, סרטים הנחשבים כמשתייכים לז'אנר כוללים, בדרך כלל, מצבים פארסיים, שילוב של סלפסטיק עם דיאלוגים הכוללים תגובות מהירות ושנונות, ועלילה הכוללת בתוכה סיפור של חיזור או של חתונה. מבקר הקולנוע אנדרו סאריס הגדיר את הקומדיה המטורפת כמו "קומדיית סקס, בלי הסקס". כמו בפארסה, קומדיות מטורפות לעיתים קרובות כוללות עלילה הכרוכה בטעויות בזיהוי, או נסיבות אחרות שבהן דמות אחת, או יותר, מנסה לשמור בסוד את זהותה האמיתית, או עובדות חשובות אחרות. לפעמים, במרכז העלילה תופיע דמות של גבר בבגדי נשים (למשל: "צער גידול חיות", "חמים וטעים"). הדמויות הראשיות בקומדיה המטורפת הן לרוב של גבר ואישה, אשר בתחילת הסרט נראים כמי שאינם מתאימים זה לזה, או אפילו יריבים, אויבים מרים או זוג שהיו נשואים בעבר והתגרשו (למשל: "נערתו ששת"). חוסר ההתאמה מתבטא, לעיתים, בכך שהגבר הוא ממעמד חברתי נמוך יותר. אולם, בסופו של דבר, מתפתח סיפור רומנטי בין השניים, אשר מסתיים בחתונה. מעמדות חברתיים הם מרכיב משמעותי בקומדיות המטורפות: אנשי המעמד העליון נוטים להיות מיוצגים בסרטים אלו כבטלנים מפונקים, אשר מתקשים להתנהל בעולם האמיתי. מאפיין נוסף ושכיח בסרטים מסוג זה הוא הדיבור המהיר – דיאלוגים בין דמויות הכוללים תגובות מהירות ושנונות. מקורו של מאפיין זה איננו בקומדיות המטורפות, וניתן למצוא אותו בז'אנרים הוליוודיים קלאסיים אחרים כגון סרטי גנגסטרים. קומדיות מטורפות נוטות גם להכיל מצבים פארסיים ומגוחכים. למשל, בסרט "צער גידול חיות", זוג גיבורי הסרט צריכים לדאוג לנמר המוחזק כחיית מחמד (סיטואציה שזכתה למחווה במספר סרטים מהז'אנר שנעשו לאחר מכן, כמו "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס"). מדיה וקבצים בנושא קומדיה מטורפת בוויקישיתוף
סרט חבר'ה

סרט חבר'ה (באנגלית: Buddy Film) היא סוגה קולנועית בה הגיבור יוצר או מקיים קשר של רעות עם גיבור אחר, כשהקשר מוביל את שניהם לתובנות חדשות על חייהם. המונח נטבע בשנות השישים ובתחילת שנות השבעים, בזכות הפופולריות של כמה וכמה סרטים, שבמרכזם קשרי ידידות, אחווה או רעות בין גברים. כיום משמש המונח גם לציון סרטים שבמרכזם קשרים שכאלה בין נשים. הופעתו של המונח כהגדרה לסוגה, בסוף שנות השישים, התרחשה במקביל להופעתם של סרטים רבים שבמרכזם יחסי רעות ועימות בין גברים. דוגמאות מובהקות לכך היו "הזוג המוזר" (1968), "קיד וקסידי" (1969), "קאובוי של חצות" (1969), "הפרט האחרון" (1973), "העוקץ" (1973), "המהמרים" (1974), ואחרים. חברות זו, לסברת כמה חוקרי סרטים, הייתה ביטוי לגעגועים לתקופה של גבריות בוטחת או קינה על דעיכתה, כשנשים מודחות בסרטים למשחק בתפקיד שולי ומכני (מבחינה עלילתית). סוגת סרטים זו המשיכה ליהנות מפופולריות לאורך שנות השבעים, השמונים והתשעים, כאשר סרטי פעולה רבים (לדוגמה, סדרת סרטי "נשק קטלני") ושפע סדרות טלוויזיה (לדוגמה, סטרסקי והאץ' והרדקסל ומקורמיק) הציבו במרכזם את הרעות בין זוג גברים הטרוסקסואליים. ההתפתחות המרכזית הייתה הצימוד הרווח בין גבר שחור לגבר לבן, כמו בסדרת "נשק קטלני", בסרט "48 שעות" ובסרטים כמו "שבעה חטאים" או "המתווך", וצימוד בין גברים שחורים לנשים לבנות (כמו ב"שעת העכביש", "תיק שקנאי", "אספן העצמות" ו"האישה לבשה כחול"). מתחילת שנות התשעים, עם הופעת הסרט "מחשבות קטלניות" של אלן רודולף (1991), ובמיוחד עם הופעת הסרט "תלמה ולואיז" של רידלי סקוט התרחבה הסוגה להכיל גם סרטים על רעות נשית. סרטים אלו חלקו עם סרטי החברות הגברית את הנימה ההומו-ארוטית המודחקת, אך הדגש המרכזי בהם היה בהגעה לעצמאות, עצמיות ומרידה, ונעדרה מהם נימת געגועים מתרפקת לזמנים עברו. רוב הסרטים בסוגה זו הטעימו את המסע הפנימי (ולעיתים, החיצוני) שעורכים הגיבורים מנקודת המוצא שבתחילת הסרט, אל התובנות שהם רוכשים בסופו. פעמים רבות היו הגיבורים ניגודים בוטים זה של זה (מאורגן ומסודר מול פרוע ותזזיתי כמו בסרטי "נשק קטלני", "מרדף חצות" או "הזוג המוזר"), חונך ותלמיד ("העוקץ"), שחור ולבן, אמיץ ופחדן, וכדומה. במקרים אחרים, ובמיוחד בקומדיות, היו שני הידידים דומים ("מסע הכזבים של ביל וטד" או "האחים בלוז") ופעלו לא מתוך ניגוד אלא כצמד. מדיה וקבצים בנושא סרט חבר'ה בוויקישיתוף Two's company: Rewriting the buddy movie, אתר האינדיפנדנט (באנגלית) Susan Hayward, Cinema studies: the key concepts, Taylor & Francis, 2006, page 63 Wheeler W. Dixon, Film genre 2000: new critical essays, University of New York P: Albany, 2000, page 186. Frank Eugene Beaver, Dictionary of film terms: the aesthetic companion to film art, Peter Lang: New York, 2006, page 31. דוגמה מוקדמת יותר היא הסרט The Defiant Ones בכיכובו של סידני פואטיה, בה אסיר לבן וגזעני נכבל לאסיר שחור. David Roediger, THE DEFIANT ONES, 1958 Harry M. Benshoff, Sean Griffin, America on film: representing race, class, gender, and sexuality at the movie, Blackwell: Carlton (Australia), 2004. עמ' 274 Philippa Gates, Detecting men: masculinity and the Hollywood detective film, University of New York P: Albany, 2006, עמ' 200-202 Michele Aaron, The body's perilous pleasures: dangerous desires and contemporary culture, Edinburgh UP: Edinburgh, 1999, עמ' 73.
אימפרפקטום (בלשנות)

אימפרפקטום (מלטינית Imperfectum - בלתי מושלם) או 'עבר בלתי מושלם' - הוא סוג של פועל הקיים בלשונות רבות, המבטא פעולה בלתי מושלמת ביחד עם זמן עבר. עם זאת, הגדרתו ומשמעותו המדויקות משתנות משפה לשפה. האימפרפקט קיים ברוב השפות ההודו-אירופיות העתיקות. ניתן לראות את צורת האימפרפקטום האנגלית באמצעות הדוגמה הבאה: I was eating I used to eat למרות שבשני המשפטים שלעיל הכוונה לזמן עבר, הרי הן צורת הפועל Eat והן הצורה Eating אינן נוטות בזמן עבר. נטיית הזמן במשפט נעשית בעזרת הפועל to be. צורת האימפרפקטום לעומת זאת קיימת בנטיית המשפט I ate.
נסרוך

נִסְרֹךְ הוא אליל אשורי המוזכר במקרא. על פי הכתוב בספר מלכים, לאחר שנכשל סנחריב בקרב נגד ממלכת יהודה, חזר לנינוה, ושם נרצח על ידי בניו (אדרמלך ושראצר) בזמן שהשתחווה לנסרוך אלוהיו. וַיִּסַּע וַיֵּלֶךְ וַיָּשָׁב סַנְחֵרִיב מֶלֶךְ-אַשּׁוּר וַיֵּשֶׁב בְּנִינְוֵה. וַיְהִי הוּא מִשְׁתַּחֲוֶה בֵּית נִסְרֹךְ אֱלֹהָיו וְאַדְרַמֶּלֶךְ וְשַׂרְאֶצֶר בָּנָיו הִכֻּהוּ בַחֶרֶב וְהֵמָּה נִמְלְטוּ אֶרֶץ אֲרָרָט וַיִּמְלֹךְ אֵסַר-חַדֹּן בְּנוֹ תַּחְתָּיו — (מלכים ב' י"ט, לו-לז) . סיפור זהה מופיע גם בישעיהו ל"ז ל"ח. זיהויו של האל נסרוך איננו ברור. בתעודות חיצוניות אין מופיע שם זה או דומה לו. לרוב מניחים כי יש לזהותו עם אחד מהאלים הראשיים הידועים מהפנתיאון המסופוטמי, ששמו נשתנה מחמת שיבוש או בשל סיבה אחרת. בין האלים שהוצעו נמנים מרדוך, אנליל, נינורתה, נוסכו ואשור. כריסטוף אולינגר מעלה את ההשערה ש"נִסְרֹךְ" איננו אלא שיבוש גרפי של "נִמְרֹד", שלפי דעתו מזוהה עם האל נינורתה. התלמוד דורש את השם מהמילה נֶסֶר (=קרש). לפי מדרש זה התגלמות האל הייתה בקרש מתיבת נח, אותו הקדיש סנחריב (סנהדרין צו א). Black, Jeremy; Green, Anthony (1992), Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary, Austin, Texas: University of Texas Press, ISBN 0714117056 Bunson, Matthew (1996), Angels A to Z: A Who's Who of the Heavenly Host, New York City, New York: Three Rivers Press, ISBN 0-517-88537-9 Gallagher, William R. (1999), "Sennacherib's Campaign to Judah: New Studies", Studies in the History of the Ancient Near East, Leiden, The Netherlands, Köln, Germany, and Boston, Massachusetts: Brill, ISBN 90-04-11537-4, ISSN 0169-9024 Milton, John; Flannagan, Roy (1998), The Riverside Milton, Boston, Massachusetts: Houghton Mifflin, ISBN 978-0-395-80999-0 מדיה וקבצים בנושא נסרוך בוויקישיתוף Christoph Uehlinger, "Nisroch", in Karel van der Toorn, Bob Becking, and Pieter W. van der Horst (eds.), Dictionary of Deities and Demons in the Bible (DDD), 1st ed. Leiden: Brill, 1995, pp. 1186-1189; pp. 630-632 in the 2nd ed. (1999) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלאו קרנפי

קלאו קרנפי (שם מדעי: Buceros rhinoceros) הוא מין של קלאו ממשפחת הקלאוניים. קלאו קרנפי הוא הציפור הלאומית של מלזיה, ועבור שבטים מסוימים מייצג את אל המלחמה. לקלאו קסדה אשר מזדקרת בצורת משולש מעל הראש בצבע כתום, והיא בולטת ביותר למרות שהיא מגיעה לגודלה המלא רק בגיל 5-6. הגוף שחור, ואזור הרגליים בצבע קרם. המקור לבן ובבסיס שלו יש כתם כתום. הקסדה כתומה. אורכו של הקלאו כ-91 עד 122 ס"מ ומשקלו כ-2-3 ק"ג. כמו אצל מינים אחרים של הקלאונאים לזכר יש קשתית אדומה ולנקבה קשתית לבנה. תוחלת חייו מגיעה ל-35 שנים. הנקבה כולאת את עצמה בתוך קנה באמצעות בוץ, והזכר מביא לה מזון. היא מטילה 1-2 ביצים ודוגרת על הביצים במשך 37-46 ימים. הקלאו הקרנפי אוכל פירות (בעיקר תאנים ופיקוסים) הפרטים ממין זה מייבשים את נוצותיהם בדומה לקורמורניים על ידי פריסתם לגודל מלא. ישנם שלושה תת-מינים: הראשון חי בסומטרה, תאילנד ומלזיה, השני באי ג'אווה והשלישי מוגבל לבורנאו. דייוויד אטנבורו, חיי הציפורים, הוצאת מודן, 2003 אלסטר פותרגיל, עולם מופלא, כנרת, 2007 מדיה וקבצים בנושא קלאו קרנפי בוויקישיתוף קלאו קרנפי, באתר ITIS (באנגלית) קלאו קרנפי, באתר NCBI (באנגלית) קלאו קרנפי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קלאו קרנפי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קלאו קרנפי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלאו קרנפי, באתר GBIF (באנגלית) מידע (בצ'כית) על קלאו הקרנף,(הקישור אינו פעיל) אתר גן החיות של פראג קלאו קרנף באתר הרשימה האדומה של IUCN
פסיכותרפיה גופנית

פסיכותרפיה גופנית היא ענף בתוך הפסיכותרפיה המתמקד בקשר בין נפש וגוף. ההתנסות כוללת תנועה, משחק תפקידים, ציור וכן הלאה, האמורים לסייע למטופל להביע את עולמו הפנימי ואף להעלות רגשות מודחקים אל פני השטח. לחלק מהתהליכים הנפשיים של האדם יש הקשרים גופניים, ולהפך. חוויות מן העבר, טראומות אישיות ורגשות עשויים להשפיע על הדפוסים הרגשיים, ההתנהגותיים והגופניים. הגוף מנסה לעיתים לאותת לאדם על רגשותיו דרך תחושות גופניות, כאבים, מיחושים ומחלות. הפסיכותרפיה הגופנית מאפשרת את ההתבוננות, המגע, והקשר עם כל אלה, במטרה למצוא איזון וריפוי פנימי. בשיטה זו המטופל מביע את עצמו באופן פעיל ויצירתי, וההתנסות החווייתית שלו בטיפול נועדה לתת לו תחושת שליטה ומסוגלות שבאמצעותה נועדה להשתפר התמודדותו עם קשייו. שורשיה של גישה זו בהגותם של פייר ז'נה וזיגמונד פרויד. הגישה פותחה על ידי וילהלם רייך, תלמידו של זיגמונד פרויד, ששם לב כי בזמן טיפוליו של פרויד מגיב גופו של המטופל במקביל ובהתאם להתרחשויות הרגשיות והמחשבתיות תוך כדי השיחות. בטיפוליו היה רייך בין הראשונים שהתייחסו לתהליכים נפשיים וגופניים במקביל. תלמידו, אלכסנדר לואן, פיתח את תורתו לזרם טיפולי בשם ביואנרגיה. עבודתם של רייך, לואן ותלמידיהם, שהתקיימה בעיקר בארצות הברית, אופיינה בהתמקדות בעבודה חזקה על הגוף והדפוסים הגופניים, ובהסרת חסימות. לעומתם, באירופה התפתחו זרמים מאופקים ועדינים יותר, שעסקו ב"המסת" השריון השרירי וב"פיתוי" ההגנות והחסימות. מפתחים ידועים של הגישות האירופאיות הם גרדה בויסן, שפיתחה את העבודה הביודינאמית; ודייוויד בואדלה, שפיתח את הביוסינתזה. שיטת אלבאום טיפול במשחק ליאורה בר-נתן, "לגעת בגוף לגעת בנפש", 2005 אסף רולף בן-שחר, "אנטומיה של טיפול - פסיכותרפיה גופנית", פרדס, 2013 (קישור לפרקים מהספר, באתר פסיכולוגיה עברית) מדיה וקבצים בנושא פסיכותרפיה גופנית בוויקישיתוף איגוד הפסיכותרפיה הגופנית האירופאי - EABP הארגון הישראלי לפסיכותרפיה גופנית הפורטל לפסיכותרפיה גופנית מורית הייצלר, האבולוציה של הפסיכותרפיה הגופנית, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏28 ביוני 2015 איריס שוקן, הגוף כמשאב בטיפול זוגי ומיני, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏27 בנובמבר 2011 רונן לוי, פסיכותרפיה גופנית התייחסותית כמפגש טראנס-פרסונלי: התמסרות הדדית ; חלק ב': הדיאלקטיקה של שינוי, באתר פסיכולוגיה עברית, 2013 אורית קלפיש כהן, הענן והקופסה - הנכחה גופנית משולשת, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏31 באוקטובר 2013 דן אבן, בגוף ההוכחה: הפסיכותרפיה הגופנית מחפשת מעמד, באתר הארץ, 19 במאי 2013 אלעד אמסלם, שירה מונכחת גוף - סקירת ספרו של אסף רולף בן-שחר "אנטומיה של טיפול: פסיכותרפיה גופנית", באתר פסיכולוגיה עברית, ‏12 בדצמבר 2013
לבנון החולה

לַבְנוּן הַחוּלָה (שם מדעי: Acanthobrama hulensis) הוא מין נכחד ממשפחת הקרפיוניים שהיה אנדמי לישראל. לבנון החולה היה מצוי בביצות - כגון החולה, אך נכחד כליל מהעולם. לבנון החולה היה דג קטן דמוי סרדין. לבנון החולה היה מין אנדמי שתפוצתו הוגבלה לעמק החולה. אוכלוסיית הדג נכחדה כמעט לחלוטין לאחר ייבוש האגם. לאחר ייבוש הביצה חדרו פרטים אחדים של המין לשפכי הנחלים, ואוכלוסייה קטנה שרדה בשמורת החולה במשך שנים רבות לאחר הייבוש. בסוף שנות ה-60 החלה הנהלת השמורה להפסיק את השימוש במי מעיין בתחום המחייה של הלבנון, וכתוצאה מכך התמעטה האוכלוסייה ונכחדה תוך שש שנים מתחילת הפעולה, ועמה נכחד המין. כיום נותרו רק פרטים משומרים במוזיאונים שונים. לבנון החולה, באתר ITIS (באנגלית) לבנון החולה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לבנון החולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לבנון החולה, באתר GBIF (באנגלית) "Mirogrex hulensis". IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעושר לעוני (סרט)

מעושר לעוני (באנגלית: From Prada to Nada; בתרגום חופשי: מפראדה לכלום) הוא סרט דרמה משנת 2011, הגרסה הלטינית-אמריקאית של הרומן מאת ג'יין אוסטן, "תבונה ורגישות". הסרט, חלקו בספרדית וחלקו באנגלית, כמו הכותרת שלו באנגלית. הסרט מדבר על שתי אחיות עשירות ומפונקות, אשר אביהן נפטר ורכושו הולך, והן נאלצות לעבור לגור עם הדודה שלהן, בלוס אנג'לס. קמילה בל - נורה. אלקסה וגה - מרי[ וילמר ולדראמה - ברונו ניקולאס דאגוסטו - אדוארד קואנו באקר - רודריגו פונטז אדריאנה בראסה - אורליה דומינגז אפריל באולבי - אוליביה קרלה סוזה - לוסי הסרט יצא לאור לראשונה בארצות הברית בתאריך ה-28 בינואר 2011, בסה"כ ל-256 בתי קולנוע בכל העולם. בשבוע הראשון של ההקרנה, הוא היה ממוקם במקום ה-17 בטבלה השבועית, וגרף באותו שבוע כ-1.1 מיליון דולר. לאחר השבוע הראשון, דורג הסרט במיקום נמוך ותואר כסרט לא איכותי. "מעושר לעוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעושר לעוני", באתר נטפליקס "מעושר לעוני", באתר AllMovie (באנגלית) "מעושר לעוני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעושר לעוני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מעושר לעוני", באתר Metacritic (באנגלית) "מעושר לעוני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מפלסת שלג

מפלסת שלג (על פי האקדמיה ללשון העברית: מְפַנִּית שלג) הוא שם כללי לציוד מכני הנדסי (צמ"ה) שנועד לפינוי שלג מצירי תנועה בתקופת החורף. כלי צמ"ה המשמשים כמפלסות כוללים טרקטורים, דחפורים, מעמיסים קדמיים, מפלסות, חתולי שלג ואף משאיות שעליהם מותקנים כפות, "סכינים" ומתקנים שונים לפינוי שלג. כלי רכב אלה כוללים התקנים שונים מלבד כפות לפינוי שלג, בהם: כף דחפור רגילה או יעה רגיל. כף דחפור או ליתר דיוק "סכין" לפינוי שלג. מתקן הממיס שלג באמצעות חום. מתקן מתיז נוזל הממיס שלג ומונע קיפאון (de-icer). מתקן המפזר מלח בישול שממיס את השלג (מפלסת שלג בעלת התקן זה נקראת באנגלית: Gritter או Sander). "מטאטא שלג" (Snow sweeper) – מתקן המורכב ממברשות מסתובבות שנועד לטאטא ולנקות שכבות שלג דקות. מתקן זה משמש להשלמת עבודה של מפלסות שלג גסות יותר, במיוחד בכבישים ומשטחי אספלט ששימושם מכתיב "אפס רגישות לשלג" כגון מסלולי מרוצים ומסלולי המראה ונחיתה בשדות תעופה. זהו כנראה המתקן היעיל ביותר לניקוי שלג שעומקו עד 10 ס"מ (מעבר לכך, השלג תוקע את המברשות). מפוח שלג (Snow blower) – מתקן החותך את השלג לחתיכות קטנות אותן הוא מתיז אל צידי ציר התנועה או אל מכל מאחורי הכלי (כשמדובר במשאית) ובכך מפנה את הציר משלג. כלי זה יעיל מאוד ואפשר להשיג איתו ביצועים טובים ביותר. מיישרת שלג (Snow groomer) – מתקן שנועד לשָטח וליישר שלג, משמש בעיקר באתרי סקי. מדיה וקבצים בנושא מפלסת שלג בוויקישיתוף מְפַנִּית שֶׁלֶג במילון הנדסת דרכים [תחבורה] (תש"ן), באתר האקדמיה ללשון העברית