laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פליקס בלוך

פליקס בלוך (באנגלית: Felix Bloch; ‏23 באוקטובר 1905 - 10 בספטמבר 1983) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי יליד שווייץ, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1952. בלוך נולד בציריך והחל ללמוד הנדסה במכון הטכנולוגי של ציריך. לאחר שנת לימודים אחת עבר ללמוד מתמטיקה ופיזיקה. למד אצל ארווין שרדינגר, שלימד באותה עת במכון זה. בשנת 1927, לאחר ששרדינגר עזב את המכון, עבר בלוך ללמוד באוניברסיטת לייפציג תחת ורנר הייזנברג. שם הוא הוסמך לתואר דוקטור לפיזיקה בשנת 1928. עבודת המחקר שלו הייתה בחלקה על מכניקת הקוונטים של אלקטרונים בגבישים ובחלקה על גילוי תיאורית ההולכה במתכות. בתקופה זו הייתה לבלוך ההזדמנות לעבוד עם כמה מחשובי הפיזיקאים כמו וולפגנג פאולי, ורנר הייזנברג, נילס בוהר ואנריקו פרמי. בלוך החל לעבוד כמרצה באוניברסיטת לייפציג. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עזב בלוך את גרמניה ועבר לארצות הברית שם החל לעבוד באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. בשנת 1934, בעת עבודתו בסטנפורד, הגה את הרעיון בדבר קיומה של שיטה לקיטוב נייטרונים (באופן חלקי להפריד בין כיווני סיבוביהם החיוביים והשליליים). בשנת 1939, תוך שימוש בשיטה זו, הוא ולואי אלווארז (חתן פרס נובל לפיזיקה 1968) הצליחו למדוד את המומנט המגנטי של הנייטרון (תכונה של השדה המגנטי שלו). בתקופת מלחמת העולם השנייה, בלוך היה שותף בפרויקט מנהטן ועבד גם על אמצעי נגד למכ"ם. עם תום המלחמה שב לאוניברסיטת סטנפורד והמשיך בעבודתו שהובילה אותו, ביחד עם הנסן ופאקרד, לגילוי העיקרון של ההשראה הגרעינית (המוכרת בשם תהודה מגנטית גרעינית - NMR). היה זה גילוי חשוב ביותר, שכן הוא עזר לבסס את הקשר בין שדה מגנטי גרעיני, גבישים ותכונות מגנטיות של חומרים שונים. מאוחר יותר, ההשראה הגרעינית הפכה שימושית בקביעת ההרכב והמבנה של מולקולות, והפכה לשימושית באבחון הרפואי בבתי החולים. בעבור פיתוח השיטות למדידה מדויקת של מגנטיות גרעינית ועל התגליות שנעשו בעזרת שיטות אלה, זכה בלוך, במשותף עם אדוארד מילס פרסל, בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1952. בשנת 1954 מונה בלוך למנהל CERN שהוקם אז. בלוך נפטר בשווייץ בספטמבר 1983. בתחילת 1954 נענה בלוך להזמנה לכהן בחבר הנאמנים של מכון ויצמן למדע, ובשנת 1955 הוא הגיע לביקור בישראל. במאי 1958 הוא השתתף בחנוכת המכון הגרעיני של מכון ויצמן. בתחילת 1960 הוא הגיע כמרצה אורח לסמסטר באוניברסיטה העברית. בפברואר 1962 הוא הוכתר בתואר ד"ר לשם כבוד על ידי האוניברסיטה העברית. משפט בלוך מדיה וקבצים בנושא פליקס בלוך בוויקישיתוף פליקס בלוך, באתר פרס נובל (באנגלית) פליקס בלוך, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פליקס בלוך, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. פליקס בלוך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פליקס בלוך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מאיר פרבר, שווייצריה ויהודיה וישראל, הַבֹּקֶר, 8 בדצמבר 1957 ד"ר פנחס אביבי, שני בעלי פרס נובל, למרחב, 23 במאי 1958 ט. מרים, האיש שהשתתף בפיתוח פצצת האטום הראשונה, הַבֹּקֶר, 5 בפברואר 1960 מרכז בינלאומי למחקר אטומי מוקם בשוויץ, הצופה, 16 בנובמבר 1954 יוסף אלפרן, איננו, דבר, 15 בספטמבר 1983 חתני פרס נובל - נאמני מכון וייצמן, חרות, 1 במרץ 1954 ציבור ויחיד, למרחב, 29 במרץ 1955 מכון לפיסיקה גרעינית ייחנך היום ברחובות, למרחב, 20 במאי 1958 תואר ד"ר כבוד לפרופ' פליקס בלוך, חרות, 28 בפברואר 1962
כריסטוף דוגארי

כריסטוף ג'רום דוגארי (בצרפתית: Christophe Jérôme Dugarry; נולד ב-24 במרץ 1972) הוא כדורגלן עבר צרפתי. דוגארי שיחק במספר קבוצות פאר אירופאיות, לרבות בורדו, ברצלונה ומילאן. דוגארי היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית שזכתה במונדיאל 1998 ויורו 2000. דוגארי החל לשחק בצורה מקצוענית בקבוצה הצרפתית בורדו. יכולתו הגבוהה בקבוצה והופעותיו בגביעים האירופאים בפרט, משכו את תשומת לבם של מספר מועדנים אירופאים, עד שלבסוף, בשנת 1996, עבר לקבוצה האיטלקית מילאן. בשנת 1998 החליט החלוץ לחזור לשחק במולדתו צרפת, ושיחק בקבוצות מרסיי ובורדו. בשנת 2004, לאחר ששיחק מעט באנגליה ובקטר, הכריז דוגארי על פרישה מכדורגל מקצועני. מדיה וקבצים בנושא כריסטוף דוגארי בוויקישיתוף כריסטוף דוגארי, באתר Transfermarkt כריסטוף דוגארי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) כריסטוף דוגארי, באתר Soccerway כריסטוף דוגארי, באתר BDFutbol כריסטוף דוגארי, באתר WorldFootball.net כריסטוף דוגארי, באתר National Football Teams כריסטוף דוגארי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טום דוואן

תומאס (טום) דוואן (באנגלית: Tom Dwan; נולד ב-30 ביולי 1986 בניו ג'רזי) הוא שחקן פוקר מקצועי אמריקאי המוכר בכינוי "durrrr", אשר זכה בשני גביעי סבב טריטון. דוואן למד הנדסה באוניברסיטת בוסטון, אך פרש על מנת לשחק פוקר בצורה מקצוענית. הוא החל לשחק לראשונה בגיל 17, לאחר שקיבל מאביו מתנה ליום הולדתו, 50 דולרים באתר פרדייס פוקר. הוא החל לשחק בטורנירי סיט אנד גו של 6 דולרים, אך עבר במהרה למשחקי קאש מרובי שחקנים, ומשחקי ראש בראש. בשנת 2007 הרוויח 312,000 דולרים באתר פול טילט, ו-5.41 מיליון דולרים בשנת 2008. דוואן הוכר לאחר שנה זו כאחד משחקני ההדס אפ הטובים ביותר בעולם. דוואן הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, בהן התמודד כנגד השחקנים הטובים בעולם. תוכניות אלו תרמו רבות לפרסומו בקרב הציבור הרחב, במיוחד עקב הצלחתו היחסית בהן. דוואן זכה 4 פעמים בכסף במהלך אליפות העולם בפוקר, ופעמיים ב-WPT. הוא נטל חלק בקופה הגדולה ביותר בהיסטוריה של טלוויזיה משודרת, כשזכה ב-1.1 מיליון דולרים בתוכנית "מיליון דולר קש גיים" בחסות פול טילט. ב-2009 פרסם אתגר בשם אשר היה פתוח לכל שחקן אשר יסכים אליו, למעט פיל גלפונד, בו דוואן והמתחרה ישחקו אחד נגד השני בבלינדים של 200\400 דולר למשך 50 אלף ידיים, ובמידה והמתחרה יהיה מורווח ביותר מדולר אחד בסוף המשחק, דוואן ישלם לו 1.5 מיליון דולר. האתגר אשר היה מוכר בשם "The durrrr Challenge" התקבל על ידי מספר מועט של שחקנים, ובניהם פטריק אנטוניוס ודניאל קייטס. נכון ליוני 2024, דוואן זכה בסך של כ-6.9 מיליון דולר מטורנירי פוקר, מתוכם כ-4 מיליון דולר בסבב טריטון. מדיה וקבצים בנושא טום דוואן בוויקישיתוף טום דוואן, באתר The Hendon Mob טום דוואן, באתר Global Poker Index טום דוואן, באתר אליפות העולם בפוקר טום דוואן, באתר סבב טריטון The durrrr Challenge, באתר PokerStrategy, ‏30 במאי 2022
על טבע האלים

על טבע האלים (בלטינית: De Natura Deorum) הוא דיאלוג פילוסופי שנכתב על ידי הפילוסוף הרומאי מרקוס טוליוס קיקרו ב-45 לפנה"ס. דיאלוג זה כולל שלושה ספרים שבכל אחד מהם מתקיים דיון על אודות התאולוגיה של אסכולות פילוסופיות שונות. הדיאלוג מתרכז בדיון על אודות התאולוגיה של האסכולה האפיקוראית, של האסכולה הסטואית ושל האקדמיה האפלטונית. קיקרו, שהקדיש את הדיאלוג לידידו ברוטוס, אינו לוקח חלק פעיל בוויכוח. גאיוס וליוס מייצג את האסכולה האפיקוראית, קווינטוס לוקיוס באלבוס - את האסכולה הסטואית, וגאיוס קוטה - את זרם הספקנות של האקדמיה האפלטונית, שעמו נמנה גם קיקרו עצמו. הספר הראשון כולל את המבוא, את דברי וליוס בזכות התאולוגיה האפיקוראית, ואת דברי הביקורת של קוטה על תאולוגיה זו. הספר השני מתרכז בדברי באלבוס בזכות התאולוגיה של האסכולה הסטואית, ובספר השלישי ניתנים דברי הביקורת של קוטה על דבריו של באלבוס. פילוסופים אלה מציגים את דעותיהם של הפילוסופים מן העת העתיקה באשר לאלים ולהשגחה העליונה. האתאיזם הנסתר של אפיקורוס, שסבר כי האלים מורכבים מאטומים וכי אין להם כל עניין בבני האדם, מותקף על ידי קוטה שקיקרו שם את הדברים בפיו. קוטה מנתץ גם את טיעוניהם של הפילוסופים הסטואיים בדבר ההשגחה העליונה. (על פי התאולוגיה הסטואית קיימים אלים רבים, אך כולם מובלים על ידי התבונה האלוהית). קיקרו משוכנע כי האמונה בקיומם של האלים ובהשפעתם על העולם חייבת להיות מעוגנת בחיי אנוש. היות שלאלים יש השפעה רבה על ממשלות העיר והמדינה, היא משותפת לכל העמים, וכמוה כחוק הטבע, צריך לחזק אמונה זו בקרב המון העם. קיקרו סבור כי קיומם של האלים הוא הכרחי, ובאותו אופן הוא חושב גם על אודות הישארות הנפש. אך נראה כי הוא מסתייג מריבויים של האלים, ואינו רואה בהם אלא תולדה של אל אחד שאותו הוא רואה כישות חופשית שאיננה מתמזגת עם יסודות בני תמותה - ישות המניעה את כל הדברים שהיא עצמה בעלת תנועה נצחית. נראה כי קיקרו לווה מאפלטון את רוב טיעוניו אלה - טיעונים ששימשו גם את הנוצרים הראשונים במאבקם נגד האתאיזם. דיאלוג זה של קיקרו והמסות הפילוסופיות שלו "על הנבואה" ו"על החובות" השפיעו רבות על הפילוסופים של עידן האורות מן המאה השמונה עשרה ובהם וולטר שאמר כי הדיאלוג "על טבע האלים" הוא אולי הספר הטוב ביותר שנכתב בעת העתיקה. הדיאלוג "על טבע האלים" תורגם מלטינית לעברית על ידי אביבה קציר שהוסיפה לטקסט הערות רבות. יוחנן גלוקר הוסיף לו מבוא מקיף. (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1992). De natura deorum‏ (Cambridge, Univ. Press 1880–1885): Vol. 1 Vol. 2 Vol. 3 דף ספר - על טבע האלים -קיקרו, מבוא מאת יוחנן גלוקר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
טורח ציבור

טורח ציבור (בארמית: טירחא דציבורא) הוא שיקול בהלכה לפיו יש למנוע מן הציבור טרחה מרובה. הטירחה האמורה איננה רק מאמץ פיזי כלשהו, אלא גם עיכוב ובזבוז זמן של הציבור מוגדר כ"טירחה" שיש למונעה. לשם כך אף הקלו חכמים לעיתים בקיומן של הלכות מסוימות כדי למנוע טרחה מרובה ובזבוז זמן מן הציבור. קריאת שמע כוללת אמירה של פרשת ציצית, שיש בה אזכור של יציאת מצרים, כדי לקיים את המצווה להזכיר את יציאת מצרים בכל יום. בתלמוד (בבלי ברכות יב, ב) נאמר שהייתה מחשבה לקבוע במקומה את ברכות בלעם, הכוללות גם הן אזכור של יציאת מצרים, אבל מפני טורח הציבור בקריאת פרשה ארוכה זו נמנעו חכמים מלעשות כן. במשנה במסכת תענית נקבעה סידרה של שלוש עשרה תעניות כאשר יש עצירת גשמים, וגם אם התעניות לא הועילו והגשם לא בא - אין להטיל על הציבור תעניות נוספות. לדעת רבי יהודה הנשיא הטעם לכך הוא משום טורח הציבור, אך אביו, רבן שמעון בן גמליאל, סבר שהטעם הוא שעבר זמנו של היורה. לפי דעת רבי יהודה הנשיא, גם כאשר התעניות נקבעו בגלל פורענות כלשהי שאינה קשורה לגשם - אין להתענות יותר, משום טורח הציבור (בבלי תענית יד, ב). בבית המקדש היה הכהן הגדול קורא בתורה ביום הכיפורים, פרשה אחת מספר ויקרא ואחת מספר במדבר. את הקריאה בספר במדבר היה קורא בעל פה, כדי שלא להטריח את הציבור בהמתנה עד שיגללו את ספר התורה. זאת, למרות שבדרך כלל אסור לקרוא בציבור פסוקים מן המקרא בעל פה (בבלי יומא ע, א). בסידרי בית הכנסת וניהול התפילה בציבור קיימת הקפדה רבה למנוע בזבוז זמן של הציבור: אסור לשליח ציבור להאריך בתפילתו, מפני טורח הציבור (שולחן ערוך אורח חיים סימן נג סעיף יא). כך מסופר בתלמוד (בבלי ברכות לא, א) על רבי עקיבא, שכאשר היה מתפלל עם הציבור היה מקצר בתפילתו. כשיש מניין של עשרה אנשים בבית הכנסת יש להתחיל בתפילה ולא להמתין לאיש חשוב שטרם הגיע (רמ"א אורח חיים סימן קכד סעיף ג). העולה לקרוא בתורה ומברך את ברכות התורה לא יסגור את ספר התורה בזמן ברכתו, כדי שלא יצטרך הציבור לחכות עד שבעל הקריאה יאתר את המקום המדויק בספר שממנו הוא צריך להמשיך לקרוא (בבלי מגילה לא, א, לדעת התנא רבי יהודה, ומשנה ברורה סימן קלט סעיף קטן יז). ראוי שלא להרבות במספר העולים לתורה, גם כאשר הדבר מותר (משנה ברורה סימן רפב סעיף קטן ה) מי שקורא פסוקי דזמרא ובאמצע קריאתו הזמינו אותו לעלות לתורה - יפסיק באמצע קריאתו, כדי למנוע מהציבור להמתין לו (משנה ברורה סימן נא, י). תקנות בית הכנסת בקהילות שו"ם הערך "טרחא דציבורא (טורח הציבור)", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
ביטול שזירה

ביטול שזירה (באנגלית: deinterlace) הוא מנגנון לשיפור קצוות מחודדים בקובצי וידאו, ומאפשר חיבור מאוזן בין פיקסלים בתצוגת הווידאו. תוכנות קידוד מתקדמות מסוימות מאפשרות שימוש בתכונה זו ברינדור (Rendering) וידאו, למשל התוכנה premiere של חברת adobe. נגני וידאו כדוגמת VLC media player מאפשרים סינון ביטול שזירה בעל הגדרות שונות. עיקר השימוש בתכונה נדרש בקובצי וידאו דחוסים בדחיסה ללא איבוד נתונים (lossless compression) וכן בקובצי DVD. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמנואל לובצקי

עמנואל לובצקי-מורגנשטרן (Emmanuel Lubezki Morgenstern;‏ נולד ב-21 ביוני 1964) הוא צלם קולנוע יהודי-מקסיקני. הוא זכה שלוש פעמים ברצף בפרס האוסקר בקטגוריית הצילום. כמו כן זכה בפרס באפט"א ובפרסים רבים נוספים בפסטיבלי קולנוע. לובצקי נולד וחי במקסיקו סיטי, החל מ-1986 עבד כצלם בסדרת הטלוויזיה המקסיקנית " La Hora Marcada". ב-1993 צילם לראשונה סרט בארצות הברית, היה זה הסרט העצמאי "שטר של עשרים דולר" (Twenty Bucks). שיתוף הפעולה הפורה ביותר שלו היה עם במאי הקולנוע בן ארצו אלפונסו קוארון עמו עבד בסרטים "רק עם שותף" (Sólo con tu pareja;‏ 1991), נסיכה קטנה (1995), תקוות גדולות (1998), ואת אמא שלך גם (2001), הילדים של מחר (2006) וכוח משיכה (2013). הוא עבד גם עם הבמאים טים ברטון (סליפי הולו; 1999), רודריגו גרסיה (דברים שאפשר לדעת עליה; 2000), מייקל מאן (עלי; 2001), טרנס מאליק (העולם החדש; 2005, עץ החיים; 2011), האחים כהן (לקרוא ולשרוף, 2008), אלחנדרו גונסלס איניאריטו (בירדמן, 2014, האיש שנולד מחדש, 2015) עבודתו בסרטו של טרנס מאליק, העולם החדש, זכתה להערכה רבה ולפרסים בינלאומיים. בסרט מפגין לובצקי יכולות צילום, טכנולוגיות ויצירתיות יוצאות דופן. בין היתר מצולמת בסרט תמונת קרב בת שבע דקות שנדמית כשוט אחד ארוך, אף שצולם בחמישה המשכים, שלא ניתן להבחין ב"תפרים" ביניהם (כפי שנעשה בצילום הסרט "החבל" מאת הבמאי אלפרד היצ'קוק). מועמדויות לפרס אוסקר לצילום בשנים: 2015 עבור האיש שנולד מחדש - זכה 2014 עבור בירדמן - זכה 2013 עבור כוח משיכה - זכה 2012 עבור עץ החיים 2006 עבור הילדים של מחר (Children of Men), עבורו זכה באותה שנה בפרס באפט"א לצילום ובפרסים נוספים 2005 עבור העולם החדש 1999 עבור סליפי הולו 1995 עבור נסיכה קטנה (A Little Princess) ב-2006 זכה בפרס האיגוד האמריקאי לצילום (American Society of Cinematographers), על הישג יוצא דופן בסרט הילדים של מחר וב-1999 היה מועמד לפרס עבור "סליפי הולו". כמו כן זכה בפרסים רבים בפסטיבלי קולנוע ובפרס הקולנוע הלאומי של מקסיקו, "אריאל", בשנים 1992, 1993 (עבור "כמו מים לשוקולדה") ו-1994‏. עמנואל לובצקי, ברשת החברתית אינסטגרם עמנואל לובצקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עמנואל לובצקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי עמנואל לובצקי, באתר AllMovie (באנגלית) עמנואל לובצקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גרדיאן וג'ון פטרסון, משחק תפקידים, באתר הארץ, 6 במאי 2007 – מאמר הטוען כי לא רק במאים הם "אוטר" (יוצר קולנועי מובחן) אלא גם צלמים ובהם לובצקי בפרט פרופיל באתר הולנדי לצילום רשימה מלאה של פרסים ומועמדויות
תאופיק אבו ואיל

תאופיק אבו ואיל (בערבית: توفيق ابو وائل; נולד בשנת 1976) הוא במאי ערבי-ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021. תאופיק אבו ואיל נולד באום אל-פחם ולמד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובין השנים 1996 ל-1998 עבד בארכיון הסרטים באוניברסיטה. אחר כך לימד דרמה בבית הספר ע"ש חסן ערפה ביפו. הוא צילם מספר סרטים קצרים ודוקומנטריים, בהם "לחם, חשיש והירח" (1997), "אני עוזב, את נשארת" (1998), "יומנה של זונה ממין זכר" (1999) ו"מחכים לסאלח אל-דין" (2001). סרטו הראשון באורך מלא, "עטאש", זכה להצלחה רבה. זהו סרט דובר ערבית, העוסק במשפחה ערבית המתגוררת באזור מבודד לאחר שבת המשפחה נאנסה והואשמה בחילול כבוד המשפחה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל קאן, שם זכה בפרס הביקורת. כעבור כשנה זכה ביחד עם סרטה של קרן ידעיה, "אור", בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים. היה מועמד בשש קטגוריות לפרסי אופיר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וזכה בפרס הצילום. ב-2011 יצא סרטו "התפוררות", העוסק בזוג המתגורר במזרח ירושלים. באוגוסט 2019, עלתה הסדרה "הנערים", ברשת HBO האמריקאית העוסקת בחטיפתו ורציחתו של מוחמד אבו ח'דיר. את הסדרה יצר יחד עם שני היוצרים הישראליים חגי לוי ויוסף סידר. זו הסדרה השנייה של רשת HBO שאינה בשפה האנגלית. אבו ואיל הוא הבמאי ואחד היוצרים והכותבים, יחד עם גיא סידיס ונירית ירון, של הסדרה עלומים המשודרת בכאן 11 החל מאוקטובר 2021 ועוסקת בחבורת נערים בבית ספר לנוער בסיכון. "לחם, חשיש והירח" (1997) "אני עוזב, את נשארת" (1998) "יומנה של זונה ממין זכר" (1999) "מחכים לסאלח אל-דין" (2001) "עטאש" (2004) - סרט באורך מלא "התפוררות" (2011) - סרט באורך מלא "אהבה על פי דרישה" (2014) - מתוך: מכתבי אהבה לקולנוע "הנערים" (2019) - סדרת טלוויזיה "עלומים" - סדרת טלוויזיה תאופיק אבו ואיל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תאופיק אבו ואיל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תאופיק אבו ואיל בכנס החזון לקולנוע ישראלי(הקישור אינו פעיל) nrg מעריב, חמש תחנות התרבות של תאופיק אבו ואיל, באתר nrg‏, 2 בספטמבר 2004 פוריה גל, ערבי מחמץ, באתר nrg‏, 1 באוקטובר 2004 מרב יודילוביץ', תגידו אש, תגידו מים, באתר ynet, 28 באפריל 2005 יאיר הוכנר, ‏הצמא של תאופיק אבו ואיל - ראיון אישי - חלק ראשון, באתר "סרט", 3 במאי 2005 שמוליק דובדבני, ״קשה להיות כאן ערבי, אבל אין לי ארץ אחרת״, באתר ynet, 9 באוקטובר 2014 איתי שטרן, תאופיק אבו ואיל: "ישראלי שאני חי איתו שווה פי מיליון מערבי זר", באתר הארץ, 6 באוקטובר 2021
מוריץ הרמן יעקובי

מוריץ הרמן יעקובי (בגרמנית: Moritz Hermann von Jacobi; ברוסית: Борис Семёнович Якоби‏; 21 בספטמבר 1801 - 10 במרץ 1874) היה מהנדס, ממציא ופיזיקאי פרוסי ממוצא יהודי שהתגורר רוב חייו ברוסיה. אחיו של קרל גוסטב יעקב יעקובי, מתמטיקאי מפורסם. יעקובי נולד בפוטסדם במשפחה יהודית. אביו היה בנקאי. הוא למד באוניברסיטת ברלין והמשיך באוניברסיטת גטינגן. עם סיום הלימודים החל לעבוד במשרד ממשלתי. בשנת 1833 הוא עבר לקניגסברג בה אחיו קרל גוסטב יעקב יעקובי היה מלמד באוניברסיטה. בהיותו בקניגסברג הוא הצליח לבנות מנוע חשמלי מהראשונים בעולם. בעקבות הפרסומים, הוא הוזמן להיות פרופסור באוניברסיטת דרפט. בשנת 1837 הוא הגיש דו"ח בנושא ניצול אנרגיה חשמלית למשרד החינוך של רוסיה. בעקבות הדו"ח הוא קיבל מלגה גדולה מהממשלה ועבר לסנקט פטרבורג. בשנת 1839 הוא בנה מנוע חשמלי שהיה מיועד לסירה. באמצעות המנוע, סירה ובה 14 נוסעים הייתה יכולה לשייט במהירות של 6 ק"מ בשעה. בשנת 1838 הגיע יעקובי להמצאתו הגדולה - שיטת כיסוי מתכות באמצעות חשמל, שנקראה גלוונופלסטיקה, אז תחום חדש באלקטרוכימיה. על המצאה זו קיבל מדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז בשנת 1840. בשנים 1842–1845 הוא ניהל בניית קו טלגרף בין סנקט פטרבורג לבין צארסקויה סלו. במסגרת המחקרים שלו בתחום החשמל גילה חוק ההספק המרבי הנושא את שמו. בהיותו מרצה באקדמיה להנדסה צבאית עשה מחקרים בתחום המיקוש הימי וקרקעי. בשנת 1847 נבחר לחבר של האקדמיה הרוסית למדעים. בשנת 1867 היה נציג רוסי בוועדת מדידות שהתקיימה בפריז. במסגרת הוועידה הוא היה בין התומכים בהנהגת השיטה המטרית. נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין הלוטרני בסנקט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא מוריץ הרמן יעקובי בוויקישיתוף חוק יעקובי מוריץ הרמן יעקובי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מיכאל ורשביאק

מיכאל (מיכי) ורשביאק (נולד ב-4 ביוני 1946) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מורה לתיאטרון ומנהל סטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 2020 – 2008. נולד ברחובות. שירת בנח"ל. בשנת 1969 סיים את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנים 1970–1973 שיחק בתיאטרון הבימה בהצגות כמו "קליגולה", "חברים מספרים על ג'ימי", ו"הכנסת כלה". הופיע בהצגה צ'ה גווארה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובמחזמר "זרעים של מסטיק". ב-1982 שיחק בתפקיד מוצרט במחזה "אמדאוס" בתיאטרון הקאמרי. במהלך השנים הופיע בתוכניות רבות בטלוויזיה החינוכית. שימש כיד ימינו של ניסן נתיב, מנהל הסטודיו למשחק, במשך 22 שנה, ולאחר מותו בשנת 2008 מונה ליורשו בתפקיד. שירים ונפלאות (1975) טיול בספרי אגדות מה פתאום?! קרובים קרובים (1984) קשת וענן שיעור מולדת, סדרת דרמה (2001) עכשיו או לעולם לא (2005) מסכים (2009) סרוגים (2010-2008) בנות הזהב (2011) נופלות על הרגליים (2017) אוטונומיות (2018) עיר מקלט (2018) מעילה (2021) מי שמע על חווה ונאווה (2022) אלף (2023) מסע אלונקות (1977) רחובות האתמול (1989) מנת יתר (1993) מתנה משמיים (2003) איזה מקום נפלא (2005) עץ לימון (2008) המתקפה (2012) רבין - היום האחרון (2015) לב שקט מאוד (2016) הבן-דוד (2017) מיכאל ורשביאק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיכאל ורשביאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל ורשביאק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מיכאל ורשביאק, באתר AllMovie (באנגלית) מיכאל ורשביאק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מיכאל ורשביאק, בארכיון הבימה מרב יודילוביץ', בדרכו, באתר ynet, 29 באפריל 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאקרו

האם התכוונתם ל... מאקרו או מקרו היא מילה ביוונית שפירושה הוא "גדול", "נרחב" או "מכליל". מקרופאג' – יצור חד תאי גדול שטורף חיידקים מקרוביוטיקה – פילוסופיית תזונה מקרו-פאונה (Macrofauna) - קבוצת בעלי החיים שאורכם 4 עד 80 מילימטר מאקרו-גרורה - גרורה סרטנית גדולה מקרואבולוציה – מבט מכליל על תהליכי אבולוציה של מינים רבים מקרוצפליה – פגם מולד הגורם לכך שהיקף הראש גדול מהממוצע באופן יחסי לגיל ומין התינוק או הילד מקרו-כלכלה – ענף במדע הכלכלה העוסק בשוק השלם ולא במשק בית אחד או ארגון כלכלי בודד צילום מאקרו – צילום תקריב. כאשר הכוונה לצילום של אלמנט קטן מאוד, לדוגמה: צילום עלה או טיפת מים. מאקרו (תכנות) – תוכנה או תת-תוכנה שמאפשרת למשתמש הפשוט להגדיר סדרת פקודות הניתנת למחשב כפקודה בודדת ונוחה להפעלה. מיקרו
רכבת האלונים

רכבת האלונים או מסילת הברזל העות'מאנית באזור השרון, היא מיזם תיירותי בקיבוץ עין שמר המשחזר קטע קצר מקו רכבת מימי השלטון העות'מאני בארץ ישראל. שמה נגזר מעצי האלון הרבים שהובילה אשר נכרתו מיער השרון. המסילה הצרה שנסללה על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשלוחה של המסילה המזרחית לכיוון חדרה וכפר קניר מכונה כיום 'רכבת האלונים'. המסילה המזרחית התחברה לרכבת העמק, שלוחה של המסילה החג'אזית, (דמשק-חג'אז), באמצעות מסילת השומרון. בשנות המלחמה נוצר מחסור חריף בחומר הסקה לקטרים. עתודות הפחם הטורקיות אזלו כיוון שהים התיכון היה בשליטה של ציי צרפת ואנגליה ולא הייתה כל אפשרות להשיט פחם דרכו. לכן, הוחלט במטה הכללי הגרמני-טורקי לבנות שלוחה מטולכרם צפונה, שמטרתה הסעת עצי אלון כרותים מיער האלונים באזור רגבים. שתי שלוחות נבנו, האחת מטול כרם לחדרה והשנייה מטול כרם דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים. המסילות שהיו מסילות צרות, וזאת על מנת לחסוך בעבודת תשתית כבדה, שימשו להובלת העצים עד לתחנה הקצה של המסילה המזרחית בטול כרם. משם הוסעו על המסילה המזרחית לתחנות נוספות בכל הארץ לשם הסקת הקטרים. עצי הסרק, ובראשם עץ האלון, היו הראשונים לכריתה, וכשאזלו הגיע תורם של עצי הפרי, אשר לגביהם היה צו, לכרות כל עץ עשירי. העבודה בוצעה על ידי מאות ערבים מגויסים ושבויים ארמנים. אורך המסלול טול כרם-קניר היה כ-25 ק"מ. ב-1920 פורקו המסילות על ידי הבריטים. חלק מהפסים והאדנים נלקחו על ידי הכפריים הערבים, אנשי חדרה וגדוד העבודה. אנשי גדוד העבודה השתמשו באדנים לבניית בית האבן והחומה בחצר הישנה בקיבוץ עין שמר. שיחזור והשיקום של המסילה והרכבת בוצע ביוזמת רן חדוותי - חבר הקיבוץ, איש המועצה לשימור אתרי מורשת ומומחה עולמי לשיקום מכונות עתיקות. כיום ניתן לנסוע ברכבת האלונים המשוחזרת באופן תיירותי כחלק מפעילות מוזיאון החצר הישנה שבקיבוץ עין שמר, המסלול המשוחזר עובר ברובו בסמיכות רבה לנתיב שנסעה בו הרכבת לפני קרוב ל-90 שנה. אורכו כ-1,100 מטר, והוא מקיף באופן חלקי את הקיבוץ. במהלך הנסיעה המבקרים מתבקשים לסובב את הקטר בעצמם - בדומה לאופן בו נעשה הדבר בתקופה העות'מאנית. רכבת האלונים בתחנה הקטר Ruston חיוג הקטר רכבת האלונים, התחנה רכבת האלונים, המסוט ידיות של מסוט טורבינת רוח לבאר מים החצר הישנה, אתר המוזיאון, החצר הישנה עין שמר מרדכי חיימוביץ, תחנה בזמן: מסע בעקבות רכבת העמק, באתר nrg‏, 27 באפריל 2013 עופר אדרת, הקיבוצניק ששומר על גלגלי ההיסטוריה, באתר הארץ, 15 באפריל 2013
שלושת הצבעים: לבן

שלושת הצבעים: לבן (בצרפתית: Trois couleurs: Blanc) הוא סרט משנת 1994 בבימויו של קשישטוף קישלובסקי. זהו הסרט השני בטרילוגיית שלושת הצבעים (אנ'), יחד עם שלושת הצבעים: כחול ושלושת הצבעים: אדום. קישלובסקי זכה על הסרט בפרס "דוב הכסף" לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין. הסרט מספר את סיפורו של קרול (זביגנייב זמחובסקי), ספר נשים פולני, אשר אשתו דומיניק (ז'ולי דלפי) מתגרשת ממנו בצרפת. הוא רוצה לחזור אליה, אך היא מתנכרת אליו. הוא חוזר לפולין ומתעשר. בתחבולה מתוחכמת הוא גורם לדומיניק לשוב לפולין, ומביא למאסרה. "שלושת הצבעים: לבן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", באתר נטפליקס "שלושת הצבעים: לבן", באתר AllMovie (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", באתר Metacritic (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", באתר אידיבי "שלושת הצבעים: לבן", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "שלושת הצבעים: לבן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס בבינגטון מקולי

תומאס בבינגטון מקולי, הברון הראשון מקולי (באנגלית: Thomas Babington Macaulay, 1st Baron Macaulay;‏ 26 באוקטובר 1800 – 28 בדצמבר 1859) היה משורר, היסטוריון ופוליטיקאי בריטי. מקולי ידוע גם כסופר, אשר כתב בנושא היסטוריה של הממלכה המאוחדת. היה חבר המועצה המלכותית ובין 1839 ל-1841 כיהן מקאולי שהיה חבר במפלגה הוויגית כמזכיר המלחמה בקבינט הבריטי, וכאחראי על התשלומים בין 1846 ו-1848. מקאולי נולד ברותלי שבלסטרשייר כבנו הבכור של זאכרי מקאולי, מושל קולוניאלי שמוצאו מן ההיילנדס. אביו היה פעיל בתנועה לביטול העבדות. כבר כילד נחשב למחונן. הוא קיבל את חינוכו בבית ספר פרטי בהרטפורדשייר ובטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. בתקופת לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' הוא כתב שירה ואף זכה במספר פרסים, כולל פרס נשיא האוניברסיטה היוקרתי, בו זכה ביוני 1821. ב-1825 פרסם מאמר חשוב על ג'ון מילטון ב-Edinburgh Review. הוא סיים הכשרה מקצועית כפרקליט בגרייז אין ולמרות שב-1826 הוא עבר את בחינות ההסמכה ללשכת עורכי הדין, הוא העדיף להתמקד בקריירה פוליטית. כפוליטיקאי, ידוע בעיקר בשל מאמציו לקודיפיקציה ויצירת "חוק הודו"; ובשל פעילותו הצ'רטיסטית. מקאולי מעולם לא נישא ולא הביא ילדים לעולם. מת בקנזינגטון שבלונדון. השקפותיו הוויגיות הפוליטיות השפיעו גם על עבודתו כהיסטוריון. הספרות שלו מציגה את ההיסטוריה של בריטניה לאור החקיקה הוויגית ובעיקר חוק הרפורמה של 1832. היווה השפעה על כתיבתו ההיסטורית של וינסטון צ'רצ'יל ובעיקר על ספרו "היסטוריה של העמים דוברי האנגלית". מדיה וקבצים בנושא תומאס בבינגטון מקולי בוויקישיתוף תומאס בבינגטון מקולי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי תומאס בבינגטון מקולי בפרויקט בן-יהודה תומאס בבינגטון מקולי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תומאס בבינגטון מקולי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תומס בבינגטון מקולי (1800-1859), ברון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא בריטים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.