בריכת דגים

בריכה לגידול דגים היא בריכה מלאכותית שנועדה לגידול דגי מאכל. גידול דגי מאכל בבריכות הוא ענף חקלאי שעסקו בו גם בעת העתיקה בארצות שונות. הבריכה היא בית גידול מלאכותי, שהאדם קובע בו את תנאי הסביבה. יבול הדגים, הנמדד ביחידות של משקל/שטח/משך זמן, תלוי בתנאי הגידול בבריכה, כמו כמות המזון, ריכוז החמצן, איכות המים וצפיפות הדגים. הדגים ניזונים הן מן המזון הטבעי המתפתח בבריכה: אצות, זחלי יתושים, סרטנים ושפע של יצורים זעירים, והן מתוספות למזון הניתן על ידי המגדלים: גרגרי דגנים וכופתיות עשירות בחלבונים. יש המדשנים את מי הבריכה בזבל עופות או בדשנים כימיים, כדי להגביר את גידול האצות. אולם התפתחות אצות בכמות גדולה מדי עלולה לגרום לנזק בטווח הארוך. הנזק מתבטא בין השאר בהקטנת ריכוז החמצן במים, בגלל תהליכי פירוק של אצות מתות המצטברות על קרקעית הבריכה. לריכוז החמצן המומס במים יש השפעה רבה על יבול הדגים. כדי להגביר את ריכוז החמצן במים, מופעלות בבריכות מזרקות (המכונות "חמצניות"), שבאמצעותן המים באים במגע עם האוויר ומועשרים בחמצן. איכות המים בבריכה חייבת להישמר היטב, כדי למנוע התפתחות של גורמי מחלות העלולים לפגוע בדגים ולהקטין את היבול. בתום מחזור גידול, לאחר שהדגים הגיעו למשקל הרצוי ונאספו, מרוקנים את הבריכה ומעבירים את המים לבריכה אחרת, נמוכה יותר. המים המזוהמים, שהצטברו בהם חומרי פסולת רבים, עוברים שם תהליכי טיהור. המים המטוהרים נשאבים בחזרה לבריכת הגידול ומשמשים לגידול המחזור הבא, או שהם מוזרמים להשקיית שדות. אף על פיש ההיסטוריוגרפיה הרשמית של איגוד מגדלי הדגים בישראל מציין את ראשיתו של ענף בריכות הדגים ביישוב היהודי בארץ ישראל בשנת 1938 במימי הסחנה, נעשו ניסיונות שונים לגידול דגים כבר בשנות ה-20, ניסיונות שלא צלחו. הניסיון הקרוב ביותר למימוש היה בשנת 1926 כאשר מרדכי שוורץ הביא דגים לבריכת ההשקיה של מקוה ישראל. הניסיון נכשל לאחר שנאסר לחפור עוד בריכה מחשש שהבריכה תביא לריבוי יתושים. בהמשך הקים מרדכי שוורץ את "משק שוורץ" על תל נעמה כדי לגדל דגים בעמק החולה. בשנת 1941 הקיפו בריכות הדגים שטח של 1,140 דונם, בשנת 1943 כבר הגיעו לכ-4,000 דונם ובתחילת 1945 הגיעו לכ-6,000 דונם. בתחילת 1947 כבר הגיע היקף בריכות הדגים ל-11,000 דונם שייצרו כ-1,200 טון דגים בשנה. בשנת 1953 היו בישראל כ-33,600 דונם של בריכות דגים, שקרוב ל-40% מהם השתמשו במים מלוחים. בשנת 1965 עלה שטח בריכות הדגים לכ-49,000 דונם, שייצרו כ-10,000 טון דגים בשנה. כ-65% משטח בריכות הדגים השתמשו במים מלוחים. בשנת 1971 ירד שטח הבריכות לכ-47,000 דונם והתפוקה עלתה לכ-12,500 טון, בעקבות הכנסת שיטות גידול חדשות תוך שימוש בהעשרת המים בחמצן. בשנת 1973 היו בישראל כ-50,000 דונם של בריכות דגים שצרכו כ-120 מיליון קוב מים בשנה, מתוכם כ-80 מיליון קוב מים ראויים לשתייה. הבריכות ייצרו בשנה כ-17,000 טון דגים. בשנת 1978 קטן שטח הבריכות לכ-40,000 דונם והם ייצרו כ-14,000 טון דגים ובשנת 1980 הגיע לכ-35,000 דונם, תוך שמירה על תפוקה של 14,000 טון. בשנת 1985 ירדה תוצרת הדגים לכ-12,000 טונות בשנה. מספר המשקים שעסקו בגידול דגים ירד אף הוא מכ-70 שנות ה-80 לכ-45 בשנת 2010. בשנה זו הגיעו שטחי בריכות הדגים לכ-29,000 דונם, ויוצרו בהם כ-18,000 טון דגים. יבולי בריכות הדגים בישראל היו מהגבוהים בעולם ושיטות גידול שפותחו בישראל נלמדו בארצות אחרות. עיקר ייצור הדגים בבריכות הדגים בישראל היה עבור השוק המקומי. בשנות ה-70 התקיים ייצוא של דגים לאיראן ובשנות ה-80 החלו לייצא דגים למדינות נוספות. בשנת 1981 הוחל בגידול דגים בבריכות בערבה, תוך ניצול מי תהום מליחים ומזג האוויר החם ברוב ימות השנה. המחסור במים מתוקים בישראל והמחסור בשטחים הביאו לפיתוח מואץ של שיטות מתוחכמות לגידול דגים, שיטות החוסכות במים ובשטחי קרקע ומאפשרות השגת יבולים גבוהים. השיטות מבוססות על אכלוס דגים בצפיפות, בקרה יעילה על כמויות המזון והעשרה של המים בחמצן והוכתרו בהצלחה בניסוי שהתבצע במעוז חיים, טירת צבי ועין חרוד בשנת 1971. בריכות הגידול החדישות בנויות מבטון המכוסה בפלסטיק. בתחתית הבריכה, במרכזה, נמצאת נקודת ניקוז, שניתנת לפתיחה מבחוץ ובעזרתה ניתן לרוקן במהירות את הבריכה ולהעביר את המים למתקן הטיהור. להגברת הניצול של המזון בבריכה נוהגים לגדל כמה מיני דגים בבריכה אחת, כאשר כל מין ניזון ממזון אחר. בדרך זו התחרות על המזון קטנה והגידול מהיר יותר. שיטות גידול אלה משפרות במידה רבה את יבול הדגים, וגם תורמות לסביבה הודות לחיסכון במים ובקרקע. בשנים האחרונות מתפתח מאוד ענף בריכות הדגים בנגב. רוב הבריכות בישראל מצויות על קרקעות ביצתיות ומלוחות, שבהן מפלס מי התהום גבוה. למעלה מ-70% של המים המשמשים בבריכות הם מים מליחים שאינם מתאימים להשקיה חקלאית. יש בריכות שהמים מגיעים אליהן בזרימה חופשית ויש שהמים נשאבים במשאבה. עומק הבריכה אינו אחיד. עומקו של החלק הרדוד הוא כ-80 ס"מ והעמוק כ-2 מ'. במשך שנים רבות הדגים הנפוצים בבריכות הם מינים של קרפיון, אמנון, קיפון ("בורי"), כסיף (וכן זן הכלאיים שלו, "נמסיף"), אמור לבן, Red Drum ("מוסר בריכות"), לברק חלק ובס הסלע. בשנת 1971, לדוגמה, גודלו 10,600 טון קרפיונים ועוד 2,000 טון אמנונים וקיפונים. בצפון ישראל בקיבוץ דן מגדלים דגי טרוטה בבריכות שאליהן מוזרמים מימיו של נחל דן הסמוך. דגים אלה זקוקים לטמפרטורת מים נמוכה ולריכוז חמצן גבוה, תנאים המצויים במים זורמים. דגים בבריכות צפופות נוטים לסבול ממחנק עקב רמות נמוכות של חמצן, מריבוי של טפילים ומזיהום של המים בהפשרות ובחומרי הדברה. ב-2018 שודר ב חדשות כאן תחקיר של עמותת אנימלס שחשף פגיעה בדגים בבריכות הדגים בישראל ומתח ביקורת על הסבל הנגרם להם מתנאי הגידול, ההובלה וההריגה שלהם. בין השאר חשף התחקיר שדגים שנחשבו בלתי מתאימים לשיווק הושלכו לגסוס מחוץ למים, ועובדים דרכו עליהם במכוון, ושבתגובה לזיהום הנוצר מהפרשות הדגים מגדלי דגים מרעיבים את הדגים לתקופות ממושכות שיכולות להגיע גם עד שבוע. הרעבת הדגים לעיתים מובילה אותם לקניבליזם. כמו כן, נחשף בבריכות הדגים שימוש בחומרי הדברה שנאסרו בישראל. ציפורים נודדות לעיתים קרובות ניזונות מדגים בבריכות דגים, ובעיקר לאחר פגיעה במקורות מזון טבעיים, כתוצאה ייבוש ביצות ואגמים טבעיים והידלדלות הדגים במקורות מים טבעיים עקב דיג. במטרה להרחיק ציפורים מהבריכות, נוקטים נגדן באמצעים כגון מיגון הבריכות ברשתות, הפחדה באמצעות ירי זיקוקים ופגזי סרק וירי באש חיה. ציפורים רבות נפצעות ומתות כתוצאה מהירי. גם רשתות עלולות לגרום להסתבכות ומוות איטי של עופות בר רבים, בהם גם כאלו שאינם אוכלים דגים. הרחקת העופות עלולה להביא לעיתים לתוצאה הפוכה מהמבוקש, כאשר עופות שלא מצליחים לנוח ולאכול אינם מתקדמים במסלול הנדידה שלהם ובכך מתארך הקונפליקט. בישראל, שמהווה ציר מרכזי לנדידת ציפורים מאפריקה לאירופה ומערב אסיה הקונפליקט עם בריכות דגים פוגע בשקנאים, קורמורנים, אנפות, לבניות ועוד. מספר גופים להגנת הסביבה ובעלי החיים בישראל נאבקים בירי ופועלים להצלת עופות פצועים. מדיה וקבצים בנושא בריכת דגים בוויקישיתוף בריכת דגים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עופות החורף, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, יומן כרמל הרצליה 558, 1970 חקר הדיג והמדגה בישראל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1956 הרפורמה בענף המִדגה – חלון הזדמנויות לשיפור התפקוד האקולוגי של ברֵכות דגים, כתב העת "אקולוגיה וסביבה", גיליון יוני 2015 קינן ראובני, בעוד אנשי בריכות הדגים מזהירים מפני קריסת התחום — הוא מתעקש להישאר אופטימי, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2021 גידול קרפיונים במשקים, 1938, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים משה גלעד, פעם זה היה ענף חקלאי משגשג, באתר הארץ, 15 במאי 2022 גידול דגים, דף שער בספרייה הלאומית בן אהרון, שלושים וחמש שנה למדגה בישראל, דבר, 16 באפריל 1973 אמנון לויה, ‏ברנקו זיצר ומפעל הדגים בקורדני, 1947-1934, קתדרה 111, מרץ 2004, עמ' 76-80 גידול הדגים בארץ ישראל, דבר, 17 בדצמבר 1941 מגדלי הדגים מפרים אדמות השממה, דבר, 18 בינואר 1944 אלף טון דגים מהבריכות, דבר, 11 בפברואר 1945 11000 דונם בריכות - 1200 טון דגים, דבר, 27 במרץ 1947 85 אחוזים מאדמות המידגה לא יצלחו לחקלאות, דבר, 4 בדצמבר 1953 ננעלה ועידת מגדלי הדגים, דבר, 11 במאי 1965 יצוא מגדלי הדגים בשנת 1971, דבר, 10 במאי 1972 הצלחה לניסוי להגדלת תפוקת הדגים בבריכות, דבר, 13 בדצמבר 1971 תצומצם הספקת מים לבריכות דגים - מאפריל, דבר, 6 בדצמבר 1973 מרקו סלומון, הדגים שאנו אוכלים, דבר, 20 באפריל 1978 ארגון מגדלי הדגים תובע להשאיר סובסידיה לענפי החלבון מהחי, דבר, 1 בפברואר 1980 מגדלי הדגים: הפסדנו 3 מיליון דולר בגלל ההקפאה, מעריב, 26 בפברואר 1986 הודעה לעיתונות -"צלול" לאמנון כהן – אשר את תקנות המדגה, צלול, 3 ביולי 2012 ראובן בן צבי, מחפשים שווקים ליצוא דגים במקום איראן, מעריב, 3 בפברואר 1980 אבי קורן; רמי אלון, ערבה במזל דגים, ירוק כחול לבן: ביטאון פורום המשק והכלכלה למען איכות הסביבה, אוקטובר 1996, גיליון 10 מתנגדים לגידולי דגים במאגרי מים להשקיה, דבר, 1 בנובמבר 1972 הדס, ע., רובינשטיין, ג., דפני ז., פלק ר., (2016). הזנת אמנונים בתנאים תת-אופטימליים של מחסור בחמצן, דיג ומדגה בישראל, 1, 1979-1985 Mennerat, A., Nilsen, F., Ebert, D. et al. (2010). Intensive Farming: Evolutionary Implications for Parasites and Pathogens, Evol Biol 37, 59–67. dos Santos, C. A. L., & Howgate, P. (2011). Fishborne zoonotic parasites and aquaculture: A review, Aquaculture, 318(3-4), 253-2 Lazzari, R., Baldisserotto, B. (2018). Nitrogen and phosphorus waste in fish farming, Boletim do Instituto de Pesca. v. 34, n. 4, p. 591 - 600, nov. 2018. ISSN 1678-2305 Olsvik, P. A., Larsen, A. K., Berntssen, M., Goksøyr, A., Karlsen, O. A., Yadetie, F., Sanden, M., & Kristensen, T. (2019). Effects of Agricultural Pesticides in Aquafeeds on Wild Fish Feeding on Leftover Pellets Near Fish Farms, Frontiers in genetics, 10, 794. כאן חדשות, תחקיר בריכות הדגים, 1 באוגוסט 2018. בן-צבי, ג., לשם, י., יום-טוב, י., (2016). צמצום נזקי ציפורים במדגה הישראלי, סקירת חלופות וכיווני פיתוח, דיג ומדגה בישראל, 1, 1995-1997 רשות הטבע והגנים, נדידת השקנאים בישראל, 8.11.2016