laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הסיטי של לונדון

המונח "סיטי" מפנה לכאן. לערך העוסק באי בניו יורק, ראו סיטי (אי). הסיטי של לונדון (באנגלית: City of London) היא המרכז ההיסטורי והפיננסי של לונדון רבתי. האזור נקרא בדרך כלל "הסיטי", או "המייל המרובע" (Square Mile). מספר התושבים המתגוררים בסיטי הוא נמוך – פחות מ-10,000 תושבים – אולם עובדים בה מעל 300,000 איש. הסיטי של לונדון נחשבת למרכז הכלכלי השני בעולם, לאחר ניו יורק. הסיטי מנוהלת על ידי האיגוד של לונדון. בראש האיגוד עומד הלורד ראש העיר של לונדון, שיש להבדיל בינו לבין ראש העיר של לונדון העומד בראש לונדון רבתי. שיטת הבחירה של הלורד ראש העיר אינה דמוקרטית, ומאפשרת לאנשי עסקים שעובדים בסיטי אך אינם מתגוררים בה להשתתף בבחירתו. לסיטי יש כוח שיטור מיוחד, הנפרד ממשטרת לונדון רבתי. שטח הסיטי נקבע לפי חומת לונדון שהקיפה אותו בעבר. החומה נבנתה על ידי הרומאים כדי להגן על לונדיניום. כיום שטח הסיטי גדול מהשטח שהיה מוקף חומה, והוא מכיל גם את לשכות עורכי הדין של הסיטי, ה"בארס". הסיטי גובלת במערבה בסיטי של וסטמינסטר. הגבול בין המחוזות חוצה את רציף ויקטוריה, עובר מערבה למידל טמפל, לאורך רחוב סטרנד, רחוב פליט וצ'נסרי ליין, שם גובלת הסיטי ברובע קמדן. הגבול בין רובע קמדן והסיטי עובר לאורך רחוב הולבורן וממשיך מזרחה לאורך רחוב צ'רטרהאוס וחוצה את דרך פרינגדון, שם גובלת הסיטי עם רובע איזלינגטון. הגבול בין הסיטי לאיזלינגטון עובר דרך אלדרסגייט ודרך גוסוול, ומזרחה למורגייט, שם גובלת הסיטי ברובע האקני ומשם דרומה עד לגבול הסיטי עם רובע טאוור המלטס. הגבול בין הסיטי לטאוור המלטס עובר מערבית למצודת לונדון, הנמצאת מחוץ לסיטי. כל שטחו של גשר לונדון מצוי בשטח הסיטי, אף שרק מחצית מנהר התמזה בין רובע סאת'ק לסיטי מצוי בשטח הסיטי (המחצית השנייה בשטחה של סאת'ק). ערך מורחב – היסטוריה של לונדון ברביקן מרכז האומנויות ברביקן קתדרלת סנט פול אכסניות המשפט אינר טמפל מידל טמפל חומת לונדון האנדרטה לשריפה של לונדון מוזיאון העיר לונדון כלא ניוגייט בריכת לונדון מגדל 42 מגדל סוויס רה טמפל בר אולד ביילי מצודת לונדון גבעת לדגייט בית הכנסת בוויס-מרקס צומת בנק אלדרסגייט אלדגייט בישופסגייט צ'יפסייד קריפלגייט רחוב פליט גרייסצ'רץ הולבורן לדגייט מורגייט ניוגייט ת'רדנידל גשר בלקפריירס גשר לונדון גשר סאות'ארק גשר מצודת לונדון גשר המילניום תחנת בלקפריירס תחנת רחוב קנון תחנת קישור הסיטי – תמזה תחנת רחוב פנצ'רץ' תחנת רחוב ליברפול תחנת מורגייט השרפה הגדולה של לונדון הפיגוע בסיטי של לונדון (1993) הלורד ראש העיר של לונדון נמל לונדון הסיטי מוזיאון העיר לונדון אורי פסובסקי, בתוך המוח של הסיטי, באתר כלכליסט, 26 ביולי 2012 הסיטי של לונדון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורין דגני, הבנקים לא חיכו לברקזיט - הם כבר ברחו מבריטניה ושינו את פני המגזר הפיננסי, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2019
הגנים הבוטניים של טביליסי

הגנים הבוטניים של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ბოტანიკური ბაღი) או הגנים הבוטניים המרכזיים של האקדמיה הגאורגית למדעים הם הגנים בוטניים הגדולים ביותר בעבר הקווקז והיו הגדולים ביותר בברית המועצות לשעבר. הגנים הבוטניים נמצאים בטביליסי בירת גאורגיה, והמשתרעים מערוץ הנהר צבקיסיסצקאלי לאורך מדרונותיו הדרומיים של הר סולולקי (שלוחה של רכס תריאלתי), בגובה 420–680 מטר מעל פני הים, על שטח בגודל 1,610 דונם ומכילים אוסף טקסונומי של מעל ל-4,500 מינים. הגנים נזכרים לראשונה בשנת 1671 על ידי הנוסע הצרפתי, ז'אן שרדן, שמציין ברשומותיו את "הגנים המלכותיים" שנוסדו, על פי הערכתו, בשנת 1625, ונקראו מאוחר יותר במהלך השנים "גני המצודה" או "גני המנבטה". ההערכה המקובלת יותר היא כי הגנים ניטעו לראשונה באמצע המאה ה-15. הגנים מופיעים גם ברשומותיו של ז'וזף פיטון דה טורנפור (Joseph Pitton de Tournefort) ‏(1701) ובמפת טביליסי כפי ששורטטה בידי וחושטי (1735). בשנת 1795, נבזזו הגנים בידי השושלת הקאג'ארית מהאימפריה הפרסית, לאחר קרב קרצניסי המפורסם, שבעקבותיו נחרבה טביליסי, ושוחזרו מחדש בתחילת המאה ה-19. בשנת 1845 נוסדו הגנים, באופן רשמי, בשם הגנים הבוטניים של טביליסי. מספר שנים לאחר מכן צוינו זני הסחלביים בטביליסי כיפים ביותר בכל רחבי האימפריה הרוסית. בין השנים 1861–1889, הורחבו הגנים באופן משמעותי בהנהגתו של הבוטניקאי ואדריכל הנוף הגרמני, היינריך שארר (Heinrich Scharrer); ובשנת 1888 נוסדו הגנים כמרכז בוטני וביוגאוגרפי, ועבדו בה מספר חוקרים ידועים. כמו כן נבנתה החממה הראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1886, נבנה מוזיאון בוטני שכלל צמחים טרופיים וסובטרופיים. בין השנים 1896–1904, הרחיב, יורשו של שארר, אדולף כריסטיאן רולוף (Adolf Christian Roloff) את הגנים פיזית לכיוון מערב, הרחיב את המחקר והקשרים הבינלאומיים. לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, נעצרה הפעילות הענפה בגנים. עקב מחסור כספי. מצב שנמשך עד לשנת 1945, ומאז השתפר מצבה הפיננסי באופן שיטתי. בין השנים 1932–1958 הוסף לשטח הגנים גם בית הקברות המוסלמי לשעבר והאזור סביבו. בבית הקברות שרדו מספר קברים ביניהם קיברו של המשורר האזרי הבולט, מירזה פטלי אחונדוב (Mirzə Fətəli Axundov) ‏(1812-1878). בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוצא צו המפקיע חלק משטח הגנים לטובת מגרש חנייה ובית דירות לפועלים. בשנת 1943 הוכפפו הגנים לאקדמיה הגאורגית למדעים. הכניסה המרכזית לגנים ממוקמת למרגלות מצודת נריקלה. הדרך לכניסה הנוספת נחפרה כמנהרה בסלע בין השנים 1909–1914, והייתה פעילה עד אשר, באמצע שנות ה-2000, הוחלפה המנהרה במועדון הלילה הגדול בטביליסי, "גווירֶבּי" ("אדונים"). הערים העתיקות של גאורגיה: תבּיליסי, מסת"ב 9994009230, 2006, בגאורגית ג'ימסר קסרלידזה (2001), הגנים הבוטניים של טביליסי 365, ISBN 9992889985 גוגולישווילי וסחיארלי (1986), הגנים הבוטניים המרכזיים (טביליסי) של האקדמיה למדעים, פורסם במצניארובה אתר האינטרנט הרשמי של הגנים הבוטניים של טביליסי (בגאורגית)
מקסוול

האם התכוונתם ל... אישים ג'יימס קלרק מקסוול – פיזיקאי סקוטי רוברט מקסוול – איש עסקים בריטי, אביהן של איזבל וגיליין איזבל מקסוול – אשת עסקים, בתו של רוברט ואחותה של גיליין גיליין מקסוול – אשת חברה בריטית, בתו של רוברט ואחותה של גיליין שהתפרסמה בקשריה ההדוקים עם ג'פרי אפשטיין ג'ון מקסוול קוטזי – סופר דרום אפריקאי, חתן פרס נובל לספרות בשנת 2003 ג'ורג' מקסוול ריצ'רד – הנשיא הרביעי של טרינידד וטובגו מקסוול קבלינו אנדראדה – כדורגלן ברזילאי אחר משוואות מקסוול – מערכת של משוואות המתארות את התופעות החשמליות והמגנטיות התפלגות מקסוול בולצמן – התפלגות המשמשת בפיזיקה ובכימיה לתיאור התפלגות גודל של וקטור הרי מקסוול – ההר הגבוה ביותר על פני כוכב הלכת נוגה השד של מקסוול – פרדוקס בדמות ניסוי מחשבתי שהציע הפיזיקאי ג'יימס מקסוול בשנת 1867 כדי לבחון את החוק השני של התרמודינמיקה מקסוול (יחידת מידה) – יחידת מידה של שטף מגנטי מקסוול (ארכיטקטורה) – ארכיטקטורה למעבדים גרפיים תוצרת NVIDIA אישים ששמם הפרטי הוא מקסוול
אינקיטאטוס

אִינְקִיטַאטוּס (בלטינית: Incitatus) היה סוסו האהוב של קליגולה, קיסר רומא בין השנים 37 עד 41 לספירה. משמעות שמו בלטינית היא מהיר. על פי ההיסטוריון קסיוס דיו, קליגולה נהג להזמין את אינקיטאטוס לסעודות רשמיות ונהג בו בכבוד רב, נהג להאכיל אותו שעורה מעורבת בפתיתי זהב והשקה אותו ביין מגביעי זהב. הוא אף נהג להישבע בחייו ובמזלו של הסוס והבטיח למנות אותו לקונסול, הבטחה שלא יצאה לבסוף אל הפועל בעקבות רציחתו של קליגולה בשנת 41. כמו כן הוא מדווח שקליגולה מינה אותו לכהן בחבר הכוהנים שהוא הקים לעצמו. ההיסטוריון סווטוניוס מספר שקליגולה סיפק לאינקיטאטוס אורווה משיש, אבוס משנהב, שמיכות סגולות ורסן מצופה באבנים יקרות. כמו כן סיפק לו בית מרוהט וחבר עבדים שנועדו לשרתו. קליגולה ציווה על חייליו לשמור על השקט בשכונה שבה אינקיטאטוס התגורר ביום לפני המשחקים כדי שלא יפריעו את מנוחתו ונהג לזמן אורחים בשמו לביתו. כמו קסיוס דיו, סווטוניוס מספר שקליגולה תכנן למנותו לקונסול אולם בניגוד אליו הוא מסייג את הדבר באומרו שזאת שמועה. יש היסטוריונים מודרניים שמקבלים את התיאור במקורות העתיקים ורואים בכך עוד הוכחה לטירופו של קליגולה, אולם היסטוריונים כאנטוני בארט חולקים על הדימוי השלילי שניתן לקליגולה וטוענים שיחסו המיוחד לאינקיטאטוס נבע מחוש הומור שלא הובן כהלכה על ידי בני זמנו ואי ההבנה הזאת חדרה לספרי ההיסטוריה. דעה נוספת טוענת כי הסיפור הוא בדיה שנועדה להציג את קליגולה כאדם חסר כבוד למוסדות המכובדים ביותר (כמו הקונסולאט) וכפועל על פי גחמותיו האישיות, תיאור אופייני לעריצים. קסיוס דיו, היסטורית הרומאים, 59.14.7; 59.28.6 סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים - חיי קליגולה, 55.3 צבי יעבץ, טיבריוס וקליגולה - מהעמדת פנים לטירוף, עמ' 132 Anthony Barrett, Caligula: The Corruption of Power, pp. 46, 217 M. P. Charlesworth, The Tradition about Caligula, Cambridge Historical Journal, Vol. 4, No. 2 (1933), pp. 105-119
אנה צ'קבטדזה

אנה צ'קבטדזה (רוסית: Анна Джамбулиловна Чакветадзе, בגאורגית: ანა ჯამბულის ასული ჩაკვეტაძე; נולדה ב-5 במרץ 1987), היא טניסאית עבר רוסייה שדורגה בשיאה במקום ה-5 בעולם (10 בספטמבר 2007). בשנת 2007 ניצחה את שחר פאר ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך השיגה את הישג השיא שלה בטורנירי גראנד סלאם - העפלה לשלב חצי גמר. בפברואר 2008 השתתפה כחלק מנבחרת רוסיה בהתמודדות במסגרת גביע הפדרציה נגד נבחרת ישראל. היא שיחקה משחק אחד בו ניצחה את ציפי אובזילר. מדיה וקבצים בנושא אנה צ'קבטדזה בוויקישיתוף אנה צ'קבטדזה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה צ'קבטדזה, ברשת החברתית אינסטגרם אנה צ'קבטדזה, באתר ה-WTA אנה צ'קבטדזה, באתר ה-ITF אנה צ'קבטדזה, באתר גביע הפדרציה ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדיניות חוץ

מדיניות חוץ היא שם כולל למקבץ יעדים פוליטיים, המגדירים את האופן שבו תנהג מדינה כלשהי ביחס לשאר מדינות העולם. על פי רוב, מדיניות חוץ מעוצבת באופן שיגן על האינטרסים הלאומיים של המדינה, ביטחונה הלאומי, יעדיה האידאולוגיים ועל שגשוגה הכלכלי. מדיניות החוץ עשויה לשקף עניין בשיתוף פעולה בינלאומי הנעשה בדרכי שלום, או בתוקפנות, במלחמה ובניצול של אומות אחרות. במאה ה-20 עלתה חשיבותה של מדיניות החוץ, שכן במהלכה נעשתה כל מדינה מסוגלת לקיים קשרים דיפלומטיים כלשהם עם יתר מדינות העולם. הגייתה של מדיניות חוץ ועיצובה מוטלות בדרך כלל על כתפיהם של ראש הרשות המבצעת ושל שר החוץ. בארצות הברית, לעומת זאת, לקונגרס האמריקני יש עוצמה והשפעה ניכרת על אישור מדיניות החוץ שמתווה הנשיא. במדינת ישראל ניתן משקל רב לעמדת מערכת הביטחון בניסוח מדיניות החוץ הלאומית. יחסי חוץ יחסים בינלאומיים מדיניות ציבורית מדיה וקבצים בנושא מדיניות חוץ בוויקישיתוף הוראת מדיניות חוץ בעידן שאחרי המלחמה הקרה מדיניות חוץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפארק הלאומי טאי

הפארק הלאומי טאי (בצרפתית: Parc national de Taï) הוא פארק לאומי בחוף השנהב, המשתרע באחד האזורים האחרונים בהם שרד יער הגשם ראשוני במערב אפריקה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1982 הודות למגוון הצמחייה והחי שבו, הכוללת גם מינים בסיכון, כמו ההיפופוטם הגמדי. הפארק הלאומי טאי נמצא במרחק של כ-100 ק"מ צפונית לחופו של האוקיינוס האטלנטי, ומשתרע לאורך גבולה של המדינה עם ליבריה, בין הנהרות קוואלי במערב (נהר זה הוא גבולה המערבי של חוף השנהב, בינה לבין ליבריה) וסאסאנדרה ממזרח. שטחו של הפארק הוא כ-3,300 קמ"ר, ו-200 קמ"ר נוספים משמשים כאזור חיץ סביב לו. הפארק סמוך לשמורת הר נימבה, המשותפת לחוף השנהב ולגינאה, ולשמורת נ'זו (N'zo). הפארק נמצא בגובה שבין 80 ל-400 מטרים מעל פני הים. רוב האזור הוא מישור סחף קדום, העשוי מאבן גרניט, ובשטחו מספר הרים מבודדים שנוצרו במהלך פעילות געשית, כמו הר ניאנוקואה (Mont Niénokoué). האדמה אינה פורייה בשל הרכבה; האקלים הוא טרופי, וכמות הגשם השנתית נעה בין 1700 מ"מ בצפון ל-2000 מ"מ בדרום; העונה היבשה היא בין ספטמבר לפברואר. הטמפרטורה נעה בין 24° ל-27°, משרע קטן בשל הקרבה לאוקיינוס. הלחות גבוהה מאוד, בין 85% ל-90%. יער הגשם שבפארק הוא שריד ליער גשם ראשוני עצום, שכיסה בעבר את כל השטח שבו שוכנות היום גאנה, חוף השנהב, ליבריה וסיירה לאון. ביער הגשם קיימת מידה גבוהה של אנדמיות - זוהו למעלה מ-150 מינים ייחודיים לאזור זה. הצמחייה היא ירוקת עד וצפופה; העצים ביער מתנשאים לגובה 40 עד 60 מטרים. החי ביערות אלה הוא טיפוסי ליערות מערב אפריקה; מתוך 54 מיני יונקים ידועים ביער הגשם של גינאה, 47 נמצאים ביער הגשם של טאי; בהם פיל יער אפריקני, תאו היער (תת-מין של תאו אפריקני), בונגו, חזיר יער ענק, חזיר נהרות, צביון צהוב-גב, צביון שחור, צביון זברה, צביון אוגילבי, צביון חום, צביון מקסוול, אנטילופה מלכותית, איילון המים, חתול זהוב אפריקני, פנגולין ענק ופנגולין עצים קטן. חמישה מינים מתוכם נמצאים ברשימה האדומה של איגוד השימור הבינלאומי: היפופוטם גמדי, קולובוס ירוק, נמר אפריקאי, שימפנזה מצוי וצביון ז'נטינק (מין אנטילופה מתת-משפחת הצביונים). ההיפו הגמדי וצביון ז'נטניק הם גם מינים אנדמיים לאזור זה. ביער נמצאות שתי קבוצות של ילידים: שבטי בקוי (Bakoui) וקרומן (kroumen) החיים בשולי היער ומשפיעים עליו רק במעט, לעומת שבט באולה (Baoule), תושבי האזור המקוריים, הגורמים כיום לנזק העיקרי של היער. היער נפגע לא מעט בשל בירוא אדמות לחקלאות ולגידול קקאו, כריתת עצים וציד לא חוקי, כמו גם חיפושי זהב. בשנת 1926 הוכרזה באזור שמורת יער, ששודרגה למעמד של פארק לאומי בשנת 1972. ארגון אונסק"ו הכירה בפארק כשמורה ביוספרית בשנת 1978, וב-1982 כאתר מורשת עולמית. יער טאי הוא גם מאגר טבעי של נגיף האבולה, וארגון הבריאות העולמי הביע בעקבות כך את חששו מקרבתה של השמורה לנמל התעופה הבינלאומי באביג'אן, העיר הגדולה בחוף השנהב. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי טאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי טאי הפארק באתר UNEP הפארק באתר WWF אתר קצר למטייל במקום הפארק הלאומי טאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דיק טרפין

דיק טרפין (באנגלית: Dick Turpin) היא מיני-סדרה בריטית שהופקה במקור עבור ערוץ ITV הבריטי במשך ארבע עונות בין השנים 1979 עד 1982. בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. עלילת הסדרה התבססה באופן רופף על הרפתקאותיו של שודד דרכים בריטי אמיתי ונודע מהמאה ה-18 בשם דיק טרפין (אנ'). העלילה מתרחשת במהלך המאה ה-18 ומתמקדת בדיק טרפין (ריצ'רד או'סאליבן). כאשר טרפין חוזר משירות צבאי בפלנדריה הוא מגלה כי בזמן שנעדר גנבו נוכלים את כל כספי הירושה שלו. טרפין, כעת חסר כל וממורמר, הופך לשודד דרכים ונעזר בשותף צעיר בשם ניק סמית' (המכונה על ידי כולם "סוויפטניק") (מייקל דיקס). "דיק טרפין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דיק טרפין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון של הסדרה באתר YouTube ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנדר סרי בגוואן

בנדר סרי בגוואן (במלאית: ‏Bandar Seri Begawan‏Ⓘ‏; בג'אווי: بندر سري بگاوان) היא עיר הבירה של ברוניי ושל מחוז ברוניי ומוארה, והעיר הגדולה ביותר בה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 התגוררו בעיר 266,682 תושבים. מקור השם של העיר היא בשפה הפרסית בה המילה בנדר משמשת לתיאור נמל, בתרגום לעברית שמה הוא "עיר הנמל (של) אור כהן הדת". בעיר ממוקמים מוסדות השלטון והתרבות המרכזיים של ברוניי ובהם אולם הטקסים המלכותי, בניין הסמלים, מרכז ההיסטוריה ובתי הספר העיקריים והחשובים. בנוסף, בעיר מפעלים ליצור ריהוט, טקסטיל, מוצרי אומנות-יד ועיבוד עץ. מבחינה מוניציפלית כוללת העיר גם את הכפר קמפונג אַייֶר, "כפר המים", שבתיו בנויים על כלונסאות כחצי קילומטר אל תוך הים שלחופו שוכנת העיר עצמה. התיישבויות ראשונות באזור החלו לקום במהלך המאה ה-6 וה-7, בצורת כפרי דייג. הפיתוח הגדול של העיר הגיע בין המאה ה-15 ועד למאה ה-17. עם הגעת מעצמות אירופיות כגון ספרד, הולנד והממלכה המאוחדת, ההתיישבות בעיר נחלשה מאוד. החל משנת 1888 הפכה העיר (עם שאר ברוניי) לשטח חסות בריטי ולנציג הבריטי נבנה בובונגאן דואה בלאס. החל משנת 1899 החלו ניסיונות למצוא נפט בסביבת העיר, ללא הצלחה. בשנת 1920 בנדר סרי בגוואן הוכרזה כבירת הטריטוריה והפכה לשטח מוניציפלי בפני עצמו. השגשוג שהיה בתקופת הבריטים פסק עם כיבוש העיר בידי האימפריה היפנית בשנת 1941, כחלק ממלחמת העולם השנייה. בנדר סרי בגוואן הייתה תחת שלטון יפני עד סוף המלחמה בשנת 1945. במהלך המלחמה מרבית מהתשתיות נהרסו, כתוצאה מהפצצות בעלות הברית והמאבק של היפנים. אחרי המלחמה, בריטניה ניסתה לשקם את העיר והשקיעה רבות במערכת החינוך והסדר הציבורי. בשנת 1950 ניהל הסולטאן המקומי משא ומתן עם הבריטים, והעלה את מס החברות ל-30%. בנוסף על כך, האיץ את תהליך השיקום מהמלחמה. עם התרחבות תעשיית הנפט והגז בברוניי, חל תהליך פיתוח מהיר בעיר. בשנת 1968 הוקם בעיר מוזיאון ברוניי, המוזיאון הלאומי של הסולטנות. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של ברוניי. הרפובליקה העממית של סין נאנג'ינג, ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין אתר האינטרנט הרשמי של בנדר סרי בגוואן בנדר סרי בגוואן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Brunei: Districts & Major Places - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער לטינה

שער לטינה (בלטינית: Porta Latina - "פורטה לטינה" - השער הלטיני") היה שער ובו קשת אחת, בחומת אורליאנוס ברומא העתיקה. מן השער יצאה הדרך ויה לטינה, ועל שמה קרוי השער. בסמוך ניצבת כיום הכנסייה הקרויה על שם השער סן ג'ובני אה פורטה לטינה. המבנה הנמצא באתר כיום מקורו בתקופת הקיסר הונוריוס. מבנה זה כולל את השער, ושני מגדלי שמירה משני צדדיו, שצורתם מחצית העיגול. מגדלים אלה עשויים בטון ומצופים לבנים אדומות. ככל הנראה המגדלים נבנו מחדש במהלך המאה השישית. השער בנוי אבני טרוורטין, ומעליו חמישה חלונות. מדיה וקבצים בנושא שער לטינה בוויקישיתוף תצלומי השער סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929
יקבי תשבי

יקבי תשבי הוא יקב בזכרון יעקב, השייך למשפחת תשבי ומנוהל על ידה. בשנת 1882, מיכאל חמילצקי הגיע לזכרון יעקב בשליחות הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד במטרה לגדל כרמים. הוא התיישב יחד עם משפחתו במושבה שפיה הסמוכה. בשנת 1925 על פי הצעתו של חיים נחמן ביאליק, הם עברתו את שמם לתשבי, ראשי תיבות של "תושב שפיה בארץ ישראל". הגפנים של משפחת תשבי סיפקו ענבים לקואופרטיב היקב כרמל מזרחי עד לשנת 1985. בשנה זו תעשיית היין בישראל נקלעה למשבר ומחיר הענבים צנח. ב-1985 החליט יונתן תשבי, דור רביעי במשפחה הכורמים, לפרוש מכרמל מזרחי ולהקים יקב עצמאי. בתחילה הוא קרא ליקב על שם רוטשילד "יקבי הבארון" אך מאוחר יותר השם התחלף ל"יקבי תשבי", על שם המשפחה. כיום, עובדים ביקב רבים מבני משפחת תשבי. מייסד היקב, יונתן תשבי, משמש כמנכ"ל ואשתו, נילי, מנהלת את מרכז המבקרים. גולן, בן הדור החמישי למשפחה, משמש בתור יינן ראשי וסמנכ"ל היקב. היקב מוכר (2010) כמיליון בקבוקי יין בשנה, חלקם במסגרת תוכנית ייחודית בה לקוחות יכולים למלא בקבוקים ריקים מחדש, בנקודות "תדלוק" הפזורות ברחבי הארץ. סדרות היין הגבוהות של היקב הן: "ספיישל רזרב" - יינות זניים ו"Estate" - יינות זניים. סדרות היין הפשוטות יותר של היקב הן "תשבי" ו"כרמים". לעיתים מייצר היקב גם יין קינוח, ברנדי ויין מבעבע. דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 24, 440-435, 479 אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 97-96 אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 129-128 שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 255-254 אתר האינטרנט הרשמי של יקבי תשבי אודות, באתר יקבי תשבי
קשת דרוסוס

קשת דרוסוס (בלטינית: Arcus Drusi, באיטלקית: Arco di Druso) היא קשת ששימשה כשער בדרום רומא העתיקה דרכו עברה ויה אפיה ועליה הועברה אמת המים אקווה אנטוניניאנה. הקשת נקראת בשם זה בשל זיהוי שגוי עם קשת שהוקמה בשנת 9 לפנה"ס לזכר נירון קלאודיוס דרוסוס (אביו של הקיסר קלאודיוס). קשת דרוסוס נבנתה ככל הנראה על יד טראיאנוס או קרקלה. הקשת שולבה בביצורי שער סן סבסטיאנו על ידי הקיסר הונוריוס. המבנה המקורי, כמשוער, היה מורכב משלוש קשתות, מהן נותרה רק האמצעית. גובהה 7.21 מטרים, רוחבה 5.34 מטרים ועומקה 5.61 מטרים. הקשת נבנתה מאבן טרוורטין וצופתה בשיש. משני עברי הפתח, שפנה אל הבאים לעיר, הוצבו עמודי שיש לבן שהובא מנומידיה. על הקשת עברה אמת מים שבנה קרקלה בין השנים 211–216 כסעיף של אמת אקווה מארקיה (אנ') לספק מים למרחצאותיו. אמת המים אקווה אנטוניניאה נקראת על אחד משמותיו, אנטונינוס, ובשם זה נקראו במקורן גם מרחצאות קרקלה – Thermae Antoninianae. חלקהּ העליון של אמת המים, העשוי בטון ומצופה לבנים אדומות, הוא מתקופה מאוחרת יותר. האמה הייתה עדיין בשימוש עד המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא קשת דרוסוס בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 (באנגלית)
קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה

קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה (באיטלקית: Compendio Garibaldino di Caprera) הוא מתחם באי קאפררה המוקדש לג'וזפה גריבלדי, שהתגורר באי החל משנת 1856 ועד מותו ב-1882. המתחם, שכולל מוזיאון היסטורי, נועד להציג את סביבת מגוריו של הגיבור הלאומי האיטלקי במשך שלושים שנות חייו האחרונות. ניתן למצוא בו מכלול של מבנים ששימשו למגורים ולחקלאות, ושנבנו בין השנים 1856 – 1860 במטרה להוות חווה חקלאית עבור גריבלדי. במבנים ששוחזרו מוצגים אוספים של חפצים אישיים אשר שירתו את גריבלדי בחייו. בנוסף לכך כולל הקומפנדיו קפלה, בית קברות משפחתי וצמחייה מגוונת - בחלקה טבעית ובחלקה אקזוטית. הקומפנדיו כולל את המבנים ואת החפצים שהיו שייכים לגריבלדי ולבני ביתו. החפצים נאספו והוצבו במקומם הנוכחי כשנפתח המוזיאון בשנת 1978. במקור, הבית הראשון שנבנה היה בעל שלושה חדרים. הוא מצוי עד היום בדרום החווה. הבית נבנה בעזרת בנו של ג'וזפה גריבלדי, מנוטי (Menotti), וחבר עוזריו. כאשר גדלו צורכי הבית, הביא גריבלדי מעיר הולדתו בית עשוי מעץ. מסביב לחווה הוא בנה גדר אבנים, להגנה מפני חיות הבר. לבסוף בנה את "הבית הלבן", הנראה מעבר לעץ שניטע לכבוד בתו, היום במרכז המתחם. הבית עצמו נבנה בפשטות ללא קישוטים. בחדרים של ה"בית הלבן" נמצאים פרטי הריהוט והקישוט כפי שהיו בעבר. על הקירות תלויות תמונות של שלושה מבני משפחתו, אשר התגוררו עם גריבלדי בחווה: אשתו האחרונה: Francesca Armosino, שהקימה עמו את החווה. בתו הבכורה: Clelia Garibaldi, שנולדה לו מרעייתו האחרונה. בנו הצעיר: Manlio, אף הוא נולד ממנה. הבן שהיה קצין בחיל הים האיטלקי מת בגיל צעיר (27). בחדר המשחקים, בו נהג הבן לשחק, נמצאים דגמים של סירות וספינות. באזור החקלאי מוצגים כלים ששימשו לעבודה חקלאית: אורווה עם אוכפים, כלי פרזול לסוגיהם ומחרשות. באזור השירותים מוצג מטבח עם מים זורמים ישירות מבאר מים המצויה בחדר, ותנורי אפיה. לידו שורה של מתקנים להפקת שמן זית. חדר אחר שימש כספרייה, ובו מוצגים מפה-ימית, חרבות ורובים. בחדר אחר מוצגות גלימות ייצוג ובגדים אחרים אשר גריבלדי נהג ללבוש. הרהיטים עטופים אף הם בבדים מאותה תקופה. החדר האחרון מכונה בשם חדר המוות, בו שהה גריבלדי בימי חייו האחרונים. נמצאת בו עגלת נכים, אשר שימשה אותו בערוב ימיו. באמצע החדר מוצגת מיטת אפריון מוגבהת, עליה הונחה גופתו של גריבלדי, באופן שהיא תשקיף לכיוון חצי האי האפניני. על הקיר קבוע לוח ובו רשום תאריך מותו: יום שישי, 2 ביוני, וכן שעון עם ציון שעת הפטירה: 18.20. הבית הראשון בחווה האורן של צ'לליה (Clelia), בתו של גריבלדי, על רקע ביתו - "הבית הלבן" חפציו של גריבלדי: אוכפים, עגלת נכים, סירה, פסנתר וכלי מטבח מדיה וקבצים בנושא קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה אתר האינטרנט הרשמי של קומפנדיו גריבלדינו די קאפררה (באיטלקית) באיטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית וצרפתית
מופע

מופע (או פאזה) הוא מושג שמתאר את מצבה הרגעי של תופעה מחזורית. המופע משמש לתיאור תופעות בתחומי מדע רבים: אופטיקה, אלקטרומגנטיות, הנדסת חשמל, אקוסטיקה, מכניקה ועוד. תופעות מחזוריות מתוארות לרוב באמצעות גלים. המופע הוא המקום במחזור שבו הגל נמצא במצב מסוים. התופעה המחזורית הפשוטה ביותר היא מתנד הרמוני פשוט, והיא מתוארת על ידי גל סינוסואידי בנקודה קבועה במרחב. ניתן לייצג כל פונקציה מחזורית כסכום של גלים סינוסואידיים באמצעות טור פורייה. התיאור המתמטי של גל סינוסואידי כתלות בזמן הוא: x ( t ) = A sin ⁡ ( 2 π f t + ϕ ) {\displaystyle x(t)=A\sin(2\pi ft+\phi )\,} כאשר A {\displaystyle A\,} היא משרעת התנודות, t {\displaystyle t\,} הוא הזמן, ו- f {\displaystyle f\,} תדירות התנודות (ההופכי שלה הוא זמן המחזור: T = 1 / f {\displaystyle T=1/f} ). הזווית שעליה מופעלת פונקציית הסינוס, 2 π f t + ϕ {\displaystyle 2\pi ft+\phi \,} , מודולו 2 π {\displaystyle 2\pi } , נקראת המופע והיא נמדדת במעלות או ברדיאנים. המחזור של פונקציית הסינוס הוא 2 π {\displaystyle 2\pi } , ולכן היחס בין המופע לבין 2 π {\displaystyle 2\pi } הוא החלק היחסי של המחזור בו נמצא הסינוס. ϕ {\displaystyle \phi } הוא המופע ההתחלתי – המופע בזמן t=0, והוא נקבע באופן יחיד על ידי x ( t = 0 ) {\displaystyle \!x(t=0)} . המופע ההתחלתי אנלוגי לזווית ההתחלתית בתנועה מעגלית קצובה. במסה המחוברת לקפיץ, למשל, המופע ההתחלתי נקבע על ידי ההעתק ההתחלתי של המסה. המופע ההתחלתי שקול להשהייה בזמן של הגל x ( t ) = A sin ⁡ ( 2 π f t ) {\displaystyle x(t)=A\sin(2\pi ft)\,} : x ( t − 1 4 T ) = A sin ⁡ ( 2 π f ( t − 1 4 T ) ) = A sin ⁡ ( 2 π f t − π 2 ) {\displaystyle x(t-{\begin{matrix}{\frac {1}{4}}\end{matrix}}T)=A\sin(2\pi f(t-{\begin{matrix}{\frac {1}{4}}\end{matrix}}T))=A\sin(2\pi ft-{\begin{matrix}{\frac {\pi }{2}}\end{matrix}})\,} כלומר מופע התחלתי של − π 2 = − 2 π 4 {\displaystyle -{\frac {\pi }{2}}=-{\frac {2\pi }{4}}} שקול להשהייה ברבע זמן מחזור. הפרש המופע של שני גלים סינוסואידיים בעלי אותה תדירות הוא ההפרש בין המופעים ההתחלתיים שלהם, או ההפרש בין הזויות שבהן שתי הפונקציות מקבלות את אותו הערך ואת אותו השיפוע. שני גלים הם בפאזה אם הפרש המופע שלהם הוא אפס ובאנטי-פאזה אם הפרש המופע שלהם הוא 180 מעלות. מזהויות טריגונומטריות נובע שהסכום של שני גלים סינוסואידיים בעלי אותה משרעת ותדירות ובעלי הפרש מופע הוא גל סינוסואידי באותה התדירות, שהמשרעת והמופע ההתחלתי שלו נקבעים על ידי הפרש המופע בלבד: A sin ⁡ ( 2 π f t + ϕ 1 ) + A sin ⁡ ( 2 π f t + ϕ 2 ) = 2 A cos ⁡ ( ϕ 2 − ϕ 1 2 ) sin ⁡ ( 2 π f t + ϕ 1 + ϕ 2 2 ) {\displaystyle A\sin(2\pi ft+\phi _{1})+A\sin(2\pi ft+\phi _{2})=2A\cos({\frac {\phi _{2}-\phi _{1}}{2}})\sin(2\pi ft+{\frac {\phi _{1}+\phi _{2}}{2}})} ניתן לראות שהתאבכות בונה מתרחשת כאשר הגלים הם בפאזה – במקרה כזה המשרעת של הסכום היא פעמיים המשרעת A. התאבכות הורסת מתרחשת כאשר הגלים הם באנטי-פאזה, ובמקרה כזה המשרעת של הסכום היא אפס. קוהרנטיות היא תכונה של גלים השומרים על הפרש מופע מוגדר ביניהם לאורך זמן. לשם כך על הגלים להיות בעלי אותה התדירות בדיוק. באופטיקה למשל הגדרת מקור קוהרנטי בזמן הוא מקור אשר מקרין גלים שכולם באותה תדירות ובאותו מופע התחלתי או שהפרש המופע ביניהם קבוע. זאת בניגוד למקור לא קוהרנטי שבו הפרש המופע בין הגלים הוא אקראי. גל קוהרנטיות התאבכות רעש מופע מופע, באתר MathWorld (באנגלית)