laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוהאן שטאמיץ

יוהאן ונצל אנטון שטאמיץ (בצ'כית: Jan Václav Stamic;‏ 30 ביוני 1717 (הוטבל) – 27 במרץ 1757) היה מלחין וכנר בוהמי-גרמני. שטאמיץ נולד בנמצקי ברוד (כיום האבליצקוב ברוד, צ'כיה). את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו קיבל מאביו, נגן עוגב. בשנים הבאות למד בגימנסיה ואחר באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1741 נסע למנהיים, שם נעשה תחילה לכנר הראשון בתזמורת החצר, בשנת 1743 ובהמשך, בשנת 1745, למנצח התזמורת. הוא העלה את רמת התזמורת עד להיותה אחת המכובדות ביותר באירופה. בשנים 1754–1755 שהה בפריז, שם התקבלה המוזיקה שלו ברצון. שנתיים אחר כך מת במנהיים. משרתו כמנהל מוזיקלי עברה לכריסטיאן קאנאביך. שטאמיץ, שמקובל לראותו כמייסד אסכולת מנהיים וכמלחין החשוב ביותר בין חבריה, כתב מספר רב של קונצרטים (בעיקר לכינור או חליל), הרבה מוזיקה קאמרית ומיסה (1755). יצירותיו החשובות ביותר, מכל מקום, הן הסימפוניות שלו, למעלה מחמישים במספר. הוא היה המלחין הראשון שכתב בקביעות סימפוניות במתכונת של ארבעה פרקים, בצירוף מינואט וטריו לשאר שלושת הפרקים הסטנדרטיים. גם הכנסת קבוצה שנייה של חומר תמאטי נוגד לפרקי הפתיחה שלו תרמה רבות לפיתוח מה שיהיה מוכר בהמשך כצורת סונאטה. כמו שאר המלחינים באסכולת מנהיים, נודע שטאמיץ במתן תפקיד בולט יותר לכלי הנשיפה ובשימוש נועז יותר בדינמיקה. יוהאן היה אביהם של קרל שטאמיץ ואנטון שטאמיץ, גם הם מלחינים. מדיה וקבצים בנושא יוהאן שטאמיץ בוויקישיתוף יוהאן שטאמיץ, באתר AllMusic (באנגלית) יוהאן שטאמיץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן שטאמיץ, באתר Discogs (באנגלית) יוהאן שטאמיץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוהאן שטאמיץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלפרד איינשטיין, "מוצרט", עמ' 227
קופה אמריקה 2021

קופה אמריקה 2021 (בפורטוגזית: CONMEBOL Copa América Brasil 2021) הוא הטורניר ה-47 של קופה אמריקה, גביע אליפות אמריקה הדרומית לנבחרות בכדורגל הנערך בברזיל בין 13 ביוני ל-10 ביולי 2021. הטורניר היה אמור להתקיים ב-2020 אך נדחה בשל מגפת הקורונה. בנוסף ל-10 הנבחרות הדרום אמריקאיות המשתתפות באופן קבוע בטורניר, הוזמנו שתי נבחרות נוספות, נבחרות אוסטרליה וקטר, לבסוף שתיהן ביטלו את השתתפותן. ארבע הנבחרות הראשונות מכל אחד משני הבתים עלו לשלב רבע הגמר, בו שיחקו בהצלבה, כלומר הקבוצה שסיימה במקום הראשון בבית שיחקה מול הקבוצה שסיימה רביעית בבית המקביל, השנייה שיחקה מול השלישית וכן הלאה. על פי התכנון הטורניר היה אמור להתקיים במקביל בארגנטינה ובקולומביה, אבל שתי המדינות ביטלו את האירוח בגלל התפשטות נגיף הקורונה, לכן החליטה ההתאחדות הדרום אמריקאית שהטורניר יערך בברזיל. משחק הגמר נערך ב-10 ביולי באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו, ובו ניצחה נבחרת ארגנטינה את נבחרת ברזיל בתוצאה 0–1. אורוגוואי אקוודור ארגנטינה בוליביה ברזיל (מחזיקת הגביע) (מארחת) ונצואלה פרגוואי פרו צ'ילה קולומביה ארבע הנבחרות שיסיימו את שלב הבתים בארבעת המקומות הראשונים יעפילו לשלב רבע הגמר, בו ישחקו מול ארבע הנבחרות שיסיימו ראשונות בבית המקביל, בהצלבה. 4 הנבחרות הממוקמות בארבעת המקומות הראשונים בכל בית יעלו לשלב רבע הגמר. ערך מורחב – גמר קופה אמריקה 2021 4 שערים ארגנטינה ליונל מסי קולומביה לואיס דיאס 3 שערים ארגנטינה לאוטרו מרטינס פרו ג'אנלוקה לפאדולה 2 שערים ארגנטינה פאפו גומס אקוודור איירטון פרסיאדו בוליביה ארווין סאבדרה ברזיל ניימאר פרו אנדרה קרייו אורוגוואי אדינסון קבאני צ'ילה אדוארדו ורגאס פרגוואי אנחל רומרו ברזיל לוקאס פאקטה פרו יושימאר יוטון 5 בישולים ארגנטינה ליונל מסי 3 בישולים ברזיל ניימאר 2 בישולים פרו כריסטיאן קואבה מצטייני הטורניר: נבחרת הטורניר: אתר האינטרנט הרשמי של קופה אמריקה 2021 (בספרדית) מדיה וקבצים בנושא קופה אמריקה 2021 בוויקישיתוף Player of the tournament, top scorer and best goalkeeper: Stars of the CONMEBOL Copa América 2021, באתר הרשמי של הקופה אמריקה Uno por uno, el equipo ideal de la CONMEBOL Copa América 2021 elegido por el GET באתר הרשמי של הקופה אמריקה
אולסון (עיר)

אולסון (בנורווגית: ‏Ålesund‏Ⓘ‏) היא עיירה במחוז מרה ורומסדל בנורווגיה. לאולסונד נמל לים והיא ידועה באדריכלות אר נובו. על פי האגדה מייסד השושלת הנורמנית רולו הוא יליד האי ייסקה שמצפון-מערב לאולסון. פסלו של רולו מוצב בפארק באולסון. ב־1835 מנתה אוכלוסיית אולסון 482 תושבים. אולסון הוכרה כעיירה ב־1848. בשנים 1875 ו־1922 הועברה חלק מבורגונד הסמוכה לתחומי אולסון. ב־1900 מנתה אוכלוסיית אולסון כבר 11,777 תושבים. בלילה של 23 בינואר 1904 חוותה העיירה שרפה קשה. העיירה שנבנתה בעיקרה במבני עץ, עלתה בלהבות ותושבי העיירה נאלצו לעוזבה בין לילה. אדם אחד נספה בשרפה, ו־10,000 תושבים נותרו ללא קורת גג. הקייזר וילהלם השני מגרמניה נהג לנפוש בסונמרה (Sunnmøre), ובעקבות השרפה שלח שלוש ספינות מצוידות להקמת מגורים זמניים לתושבים. בהמשך נבנתה העיירה מחדש תוך שימוש באבן ובלבנים בסגנון אר נובו, בהתאם לאדריכלות שהייתה נהוגה באותה העת. בשל כך בנויה העיירה ברובה בסגנון אחיד, כשרוב המבנים נבנו בין 1904 ל־1907. במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה, זכתה אולסון לכינוי "לונדון הקטנה" בשל ההתנגדות לכיבוש. 180 מתושבי העיירה נהרגו במלחמה. ב־1968 אוחדה רוב בורגונד לאולסון ובכך האוכלוסייה בעיירה יותר מהכפילה את עצמה והגיעה ל־38,589 תושבים. ב־1977 הופרד האי סולה מאולסון. העיירה בנויה על מספר איים. מרכז העיירה בנוי על האיים אספויה (Aspøya) ונורוויה (Nørvøya), ובאיים הסה (Hessa) ואוקסנויה (Oksnøya) נמצאים בתי מגורים. האי אלינגסויה מחובר באמצעות מנהרה תת-ימית באורך של כ-3.5 ק"מ (Ellingsøytunnelen). שדה התעופה של אולסון (שסימול IATA שלו הוא AES) משמש למספר טיסות ביום לאוסלו, ברגן, טרונדהיים וקופנהגן. איסלנד אקוריירי, איסלנד פינלנד לאהטי, פינלנד (מ־1947) מדיה וקבצים בנושא אולסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולסון (בנורווגית חדשה) אולסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Rolleiv Solholm, Welcome to Giske Municipality !, The Norway Post (באנגלית) https://www.ssb.no/a/histstat/nos/st_08r_1836-45.pdf https://www.ssb.no/a/histstat/nos/nos_iv_052.pdf 1940 - 1950 Little London – Ålesund https://www.alesund.kommune.no/fakta-om-alesund/new-in-alesund/historical-journey, Ålesund Kommune
פארק ברוקוול

פארק ברוקוול (באנגלית: Brockwell Park) ממוקם בשכונת גבעת הרן (בסמוך לשכונת גבעת טלס) ברובע למבת' שבעיר לונדון. שטחו של הפארק כ-0.5 קמ"ר. בפארק נמצאת לידו ברוקוול – בריכה ציבורית פתוחה, וכן מספר אגמים, מועדנים, מגרשי טניס וכדורגל, בריכה לפעוטות ורכבת קטנה לילדים. בפארק נערך מדי שנה היריד הכפרי של למבת'. בפארק התרחשו חלק מהצילומים של הסרט שם קוד מ.ל.א.ך משנת 2015 שבוים על ידי גאי ריצ'י. מדיה וקבצים בנושא פארק ברוקוול בוויקישיתוף אגודת חברי פארק ברוקוול Palmer, Jim, Location guide: Inside The Man From Uncle’s south London, Kent and Surrey locations, News Shopper, ‏31 ביולי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריטקרפט סקוטקר

ריטקרפט סקוטקר (באנגלית: Rytecraft Scootacar) היא מכונית מיקרו פתוחה, מתוצרת British Motorboat Manufacturing Company אשר יוצרה בבריטניה בין השנים 1934–1940. יוצרו כ-1,000 יחידות. בגרסה הראשונית של הדגם לא נבנתה דוושת בלם, הנהג היה מרים את הרגל מעל דוושת התאוצה (דוושת הגז) כדי להאט או לעצור, והמכונית הגיבה באמצעות בלם מכני גולמי שפעל על גלגל אחורי אחד. ההילוכים היו בעלי מהירות אחת, לפני מצמד צנטריפוגלי. זה נתן מהירות קדימה בלבד. לא היה הילוך אחורי. הנהג היה צריך להרים את המכונית ולהפוך אותה לכיוון האחר. תאורה חיצונית לא הורכבה בדגם. מחיר הדגמים הראשונים עמד על 70 שטרלינג. בהמשך נבנתה גרסת 98 סמ"ק שכללה פדלים (דוושות) קונבנציונליים ותמסורת 3 מהירויות + הילוך אחורי. 1 מושב (מנוע 1 צילינדרים 98 סמ"ק). 2 מושבים (מנוע 2 צילינדרים 250 סמ"ק) . "ריטקרפט סקוטקר" "ריטקרפט סקוטקר", שנת 1936 "ריטקרפט סקוטקר", שנת 1935 "ריטקרפט סקוטקר", שנת 1935 "ריטקרפט סקוטקר", שנת 1935 - מבט לתא הנהג מכונית מיקרו מדיה וקבצים בנושא ריטקרפט סקוטקר בוויקישיתוף ריטקרפט סקוטקר, סרטון באתר יוטיוב "ריטקרפט סקוטקר" (facebook.com/watch) "ריטקרפט סקוטקר" brooklandsmuseum.com/explore/our-collection/cars/rytecraft-scootacar "ריטקרפט סקוטקר" flickr.com/groups "ריטקרפט סקוטקר" svvs.org/rytecraft "ריטקרפט סקוטקר" - תמונה pinterest.com/pin ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריטקרפט סקוטקר".
בית הכנסת בבורגס

בית הכנסת בבורגס היה בית כנסת אשר פעל בעיר בורגס בבולגריה מ-1909 ועד 1949. ערכים מורחבים – הקהילה היהודית בבורגס תיעוד ראשון בכתב לקהילה יהודית בבורגס מצוי מ-1828. ב-1900 נכללה קהילת בורגס ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות הבולגרית ומנתה 800 נפשות. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-3,000 נפשות. במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו מקצת מיהודי בורגס אל מחוץ לבולגריה בשל היותם "נתינים זרים", וכן לערי שדה ברחבי בולגריה. לאחר המלחמה נמנו בבורגס 1,100 יהודים, רובם המוחלט עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-1949 נמנו בעיר 175 יהודים. בראשית המאה ה-21 התגוררו בבורגס כמה עשרות יהודים. בית הכנסת נבנה בין השנים 1905–1909 ובנייתו מומנה על ידי הנדבן יצחק פְּרֶזֶנְטִי, בן הקהילה, שאף רכש את חלקת הקרקע עליו נבנה בית הכנסת. חזית המבנה נבנתה בסגנון אדריכלי מורי, ובתוכו אולם תפילה גדול, אשר משני צידיו מרפסות פנימיות. מאחר שהתוכניות האדריכליות המקוריות אבדו, קיימת מחלוקת בין חוקרים לגבי זהות האדריכל שתכנן את המבנה. מרבית החוקרים, ובעיקר חוקרים בני זמננו, סבורים שמדובר בפרידריך גרינאנגר, ומקצתם סוברים שמדובר באדריכל ריקרדו טוסקאני (בול'), אשר תכנן מבני ציבור רבים בבורגס. בשלט הנצחה בעברית על קיר המבנה מצוין שהוא תוכנן על ידי טוסקאני. ב-1949, לאחר העלייה ההמונית לישראל, נזנח המבנה והפך למחסן. בהמשך, באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, שוכנה בו גלריה לאמנות, והמבנה עבר שיקום וחידוש. ב-2000 בוצעו במקום עבודות שיפוץ, ובמסגרתן נוקה הטיח מן הקירות ומתקרת המבנה, ונתגלו כתובות בעברית וסמלי יודאיקה כגון מגן דוד ומנורת שבעת הקנים, והוחלט לשמרם ולחדשם. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בבורגס בוויקישיתוף חיים קשלס, היהודים בבולגריה בימי השלטון העותומני, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 52. חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, עמוד 65. צבי קרן, הקהילה היהודית בבורגס, באתר "כולנו בולגרים". חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296. .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, pages 112-115.
האצטדיון המרכזי (מורמנסק)

האצטדיון המרכזי בעיר מורמנסק (רשמית: אצטדיון ההסתדרות המרכזי, ברוסית: Центральный стадион профсоюзов) הוא אצטדיון כדורגל המשמש כמגרשה הבייתי של קבוצת הכדורגל סבר מורמנסק. האצטדיון נבנה בהזמנת ממשלת המחוז ונחנך ב-17 ביולי 1960. במשך שנים שימש כמגרש הבית של קבוצת הכדורגל ספרטק מורמנסק ושימש גם למשחקי טניס, בנדי וענפי ספורט אחרים והוא מתקן הספורט הגדול ביותר במחוז מורמנסק. מדיה וקבצים בנושא האצטדיון המרכזי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האצטדיון המרכזי Физическая культура и спорт
ז'וזף נואל סילבסטר

ז'וזף נואל סילבסטר (בצרפתית: Joseph-Noël Sylvestre; ‏1847–1926) היה צייר צרפתי. התבלט בציורים של סצנות מהתקופה הקלאסית ומראשית ימי הביניים. הוא נולד בבזייה בדרום מערב צרפת ב-24 ביוני 1847. תחילה קיבל הכשרה כאמן בטולוז על ידי תומא קוטור, ולאחר מכן בבית הספר לאמנויות יפות בפריז על ידי אלכסנדר קבנל. הוא היה חסיד של הסגנון הרומנטי של האמנות האקדמית (Academic art), הידוע גם בשם "אמנות הכבאים" (L'art pompier). מותו של סנקה (1875) האציל הגאלי דוקאריוס (אנ') עורף את ראשו של המפקד הרומי גַאיוּס פלַאמִיניוּס נֶפּוֹס בקרב אגם טראסימני (1882) בזיזת רומא על ידי הברברים ב-410 (1890). פרנסואה ריד (אנ') עובד על שער הניצחון (1893). Nicole Riche (עורכת), Joseph-Noël Sylvestre Peintre pompier biterrois 1847-1926, אתר (La Tribune de l'art), ‏19.11.2005 (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ציירים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאגו המעמקים

יאגו המעמקים או יָגוֹ הַמְּצוּלוֹת (שם מדעי: Iago omanensis) הוא מין ממחלקת דגי הסחוס וממשפחת הכרישוניים. הוא מצוי במערב האוקיינוס ההודי, מהים האדום עד צפון מערב הודו, בין קווי הרוחב 30° N ו-10° N, בין עומק של 110 עד 2,200 מטרים. אורכם של הזכרים מגיע ל-37 ס"מ בעוד שאורכן של הנקבות מגיע ל-58 ס"מ. הוא ניזון בעיקר מסילוניות. המין תואר מדעית לראשונה ב-1939. במפרץ אילת דגים אותו באופן מלאכותי. הוא אינו מסוכן לאדם. האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע הגדיר את יאגו המעמקים במצב שימור ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא יאגו המעמקים בוויקישיתוף יאגו המעמקים, באתר ITIS (באנגלית) יאגו המעמקים, באתר NCBI (באנגלית) יאגו המעמקים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יאגו המעמקים, באתר FishBase (באנגלית) יאגו המעמקים, באתר GBIF (באנגלית) יאגו המעמקים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ז'ונאס

ז'ונאס הוא גרסה לועזית לשם העברי יונה. האם התכוונתם ל... יונס ז'ונאס סאווימבי ז'ונאס גונסאלבס אוליביירה ז'ונאס – סרטו של כריסטוף שארייה מ־2018 (אנ')
The Family Book

The Family Book (בעברית: ספר המשפחה) הוא ספר ילדים של טוד פאר שיצא לאור ב-2003. הספר נותן פרטים על חיי היומיום של כל מיני משפחות, ביניהן גם משפחות חד-מיניות. הספר זכה לשבחים על הגיוון (אנ'). הספר הושם ברשימת ספרי הקיץ של מערכת החינוך (אנ') בוושינגטון די. סי., ארצות הברית. ספר זה, יחד עם מספר ספרים אחרים בעלי תוכן להט"בי הוסר ממערכת החינוך של הכפר ארי (אנ'), אילינוי, ארצות הברית לאחר שמספר הורים התלוננו בכך שנמצא בספר זוגות חד-מיניים. הספר תורגם ל-6 שפות. ב-2004, זכה הספר בפרס לספרות ילדים על שם אופנהיים (אנ'). The Family Book, באתר OCLC (באנגלית) The Family Book, www.goodreads.com The Family Book, www.booktrust.org.uk (באנגלית) The family book – G-Book, g-book.eu "Review: The Family Book". Publishers Weekly. נבדק ב-2 במאי 2013. {{cite web}}: (עזרה) By Katia Hetter, Special to CNN, Modern children's books help families explore diversity, CNN Matthew Shepard Foundation, Erie, IL School Board Bans Pro-LGBT Families Book, Matthew Shepard Foundation, ‏2012-06-01 (באנגלית) Fifty Shades of Grey joins list of challenged books, CBC Controversial Decision in Erie Gathering National Attention, WQAD.com, ‏2012-06-05 (באנגלית) The Oppenheim Toy Portfolio, web.archive.org, ‏2016-03-03 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2014/2015

גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2014/2015 היא התחרות ה-17 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-14 בדצמבר 2014 ומשחק הגמר נערך ב-13 במאי 2015 והסתיים בניצחון של מכבי כישרונות חדרה על אס"א תל אביב בדרך לזכייה ראשונה בתואר. בתחרות השתתפו 8 קבוצות ליגת נשים ראשונה (לפי התקנון האקדמיה לכדורגל בנות לא לוקחת חלק בגביע המדינה) ו-5 קבוצות מליגת נשים שנייה. לפי תקנון התחרות, בעונה זו התקיימו 4 סיבובים. כל הקבוצות (ליגות נשים ראשונה ושנייה) החלו להשתתף בסיבוב הראשון פרט לקבוצה אחת שהוגרלה להתחיל בסיבוב השני. כיוון שלסיבוב זה שהיה גם רבע הגמר העפילו 7 קבוצות, אחת הקבוצות מאלו שהעפילו לשלב זה קיבלה כרטיס חופשי לחצי הגמר. הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. בסיבוב זה השתתפו 12 קבוצות. קבוצת בנות סכנין קיבלה בהגרלה כרטיס חופשי לסיבוב הבא. אל רבע הגמר העפילו 6 הקבוצות שניצחו בשמינית הגמר ובנות סכנין שקיבלה בהגרלה כרטיס חופשי לשלב זה. כיוון שהעפילו לשלב זה 7 קבוצות, התקיימו רק שלושה משחקי רבע גמר. מכבי באר שבע קיבלה בהגרלה את המקום הנוסף בחצי הגמר. משחקי חצי הגמר התקיימו ב-7 וב-8 באפריל באצטדיון עירוני רמלה. עונת 2014/2015 בליגת כדורגל נשים ראשונה עונת 2014/2015 בגביע המדינה בכדורגל נשים, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל עונת 2015–2014 כדורגל נשים בישראל, באתר RSSSF מכבי כישרונות חדרה העפילו לגמר גביע המדינה באתר פלאשנט - חדשות חדרה והסביבה, 9 באפריל 2015 נשים: חדרה ואס"א ת"א ייפגשו בגמר הגביע, באתר ערוץ הספורט, 8 באפריל 2015 ynet ספורט, נשים: כישרונות חדרה זכתה בגביע היסטורי, באתר ynet, 13 במאי 2015 אסי ממן, ‏כישרונות חדרה זכתה בגביע עם 0:1 על אס"א ת"א, באתר ONE‏, 13 במאי 2015
ספרטק ולדיקווקז

האם התכוונתם ל... אלניה ולדיקווקז – שמו הקודם של מועדון זה, שזכה באליפות רוסיה 1995. ספרטק-ולדיקווקז – מועדון כדורגל שנוסד ב-2019.
ת'ורולפור ארנאסון

ת'ורולפור ארנאסון (באיסלנדית: Þórólfur Árnason; נולד ב-1957) הוא איש עסקים איסלנדי. בעבר כיהן כראש עיריית רייקיאוויק. לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת רייקיאוויק וקבלת ותואר שני מאוניברסיטה טכנית בקופנהגן, ת'ורולפור ארנאסון כיהן במספר תפקידי ניהול באיסלנד. כאשר חלק של מפלגות הקואליציה בעיריית רייקיאוויק דרשו התפטרות של ראש עיר, סוכם להביא מבחוץ איש שלא מעורב בפוליטיקה העירונית. המטרה הייתה שעיר תנוהל על ידי איש מקצוע שלא יעסוק בפוליטיקה עירונית. הוא נאלץ לפרוש בנובמבר 2004 בעקבות מעורבותו בפרשת חברות דלק איסלנדיות בתקופה שהוא ניהל אחד מהם. לאחר התפטרות, במאי 2005 הוא מונה למנכ"ל חברת Icelandic Group מחברות הגדולות בתחום הדייג. החל משנת 2010 הוא מכהן כמנכ"ל של תאגיד תחבורה באיסלנד. קורות חיים (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאס ריי

ניקולאס ריי (באנגלית: Nicholas Ray;‏ 7 באוגוסט 1911 - 16 ביוני 1979) נולד בשם ריימונד ניקולס קינזל הבן (Raymond Nicholas Kienzle Jr.) היה במאי, תסריטאי, ושחקן קולנוע אמריקאי, שנודע בעיקר בשל סרטו מרד הנעורים (Rebel Without a Cause). ריי זכה להערכה גם בשל מספר רב של סרטים עלילתיים באורך מלא שיצר בין 1947 לבין 1963 בהם:ding Bigger Than Life, Johnny Guitar, They Live by Night, In a Lonely Place, רוח מעבר לאוורגליידס ו-55 יום בפקינג וכן בשל סרט ניסיוני שייצר בשנות השבעים בשם אנחנו לא יכולים ללכת הביתה שוב, אשר הושלם רק לאחר מותו של ריי מסרטן ריאות. סגנונו מתאפיין בקומפוזיציות המוקפדות בתוך פריים הסינמסקופ והשימוש הראוותני בצבע. לריי הייתה השפעה חשובה על הגל החדש הצרפתי. בביקורת מפורסמת לסרטו של ריי "ניצחון מר" כתב ז'אן לוק גודאר, "הקולנוע הוא ניקולס ריי". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא ניקולאס ריי בוויקישיתוף ניקולאס ריי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולאס ריי, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולאס ריי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ניקולאס ריי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקולאס ריי, באתר Discogs (באנגלית) ניקולאס ריי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תמונות של ניקולס ריי במהלך ביצוע של אנחנו לא יכולים ללכת הביתה שוב המאמר של הניו יורקר ניקולס ריי: הראיון האחרון עם קתרין ביגלו ושרה פטימה פארסונס קרן ניקולס ריי עופר ליברגל, הקולנוע ש ניקולאס ריי, באתר סריטה ניקולאס ריי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "There was theatre (Griffith), poetry (Murnau), painting (Rossellini), dance (Eisenstein), music (Renoir). Henceforth there is cinema. And the cinema is Nicholas Ray
גאולה (סרט)

גאולה (באנגלית: Redemption) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2018 שביימו יוסי מדמוני ובועז יהונתן יעקב וכתבו בשיתוף עם ארז קו-אל בהפקת מרק רוזנבאום. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קרלובי וארי בו זכה משה פולקנפליק בפרס השחקן הטוב ביותר והסרט זכה בפרס איחוד הכנסיות הניתן ליצירות המעלות דיון רוחני או דתי, ובבכורה ארצית בפסטיבל ירושלים בו זכה הסרט בשלושה פרסים. הבכורה האמריקנית של הסרט הייתה בפסטיבל טורונטו. מנחם (משה פולקנפליק), בעבר סולן כריזמטי של להקת רוק, הוא היום אב חוזר בתשובה לילדה בת שש. כדי לממן טיפול חדשני ויקר למחלה של בתו גאולה (אמילי גרנין), הוא מאחד את להקתו לסיבוב הופעות אחרון. החיבור המחודש לעולם הישן שלו ולחברי הלהקה, שהקשר עמם נותק, פותח מחדש את משקעי העבר. המסע להצלת הבת הופך למסע להצלת האב, ומנחם מבין שבלי חיבור מחודש לעבר ולמוזיקה שלו הוא לא ימצא גאולה. הסרט הופק על ידי מרק רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום ויונתן רוזנבאום; הוא יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ליאון רקנאטי, משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אבי חי. גאולה, ברשת החברתית פייסבוק "גאולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גאולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "גאולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גאולה", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) גאולה, קדימון הסרט באתר יוטיוב (אורך: 1:51) נירית אנדרמן, "גאולה": עוד סרט על חוזר בתשובה, הפעם כוכב רוק לשעבר, באתר הארץ, 30 ביולי 2018 לינוי משעלי, ‏ה'גאולה' הגיעה: הסרט החדש שהולך לכבוש את המסך שלנו, באתר "סרוגים", 18 בדצמבר 2018 אור סיגולי, "גאולה", סקירה, באתר סריטה, ‏20 בדצמבר 2018 שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "גאולה": מצאנו את השחקן הכי משמעותי בקולנוע הישראלי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2018 מאיר שניצר, ‏"גאולה": סרט לא באמת מיוחד שיכול היה להתקיים גם בעולם החילוני, באתר מעריב אונליין, 29 בדצמבר 2018 מירב אלוש לברון, 'גאולה': רוממות נפש והזדהות צלולה, באתר "העוקץ", 2 בינואר 2019} Karlovy Vary Film Festival 2018 winners revealed, Karlovy Vary Film Festival, ‏2018 פסטיבל הקולנוע ירושלים 2018 גאה להכריז על הזוכים, באתר פסטיבל הקולנוע בירושלים, ‏2018 Redemption, Toronto International Film Festival, ‏2018 REDEMPTION, Filmfest Hamburg, ‏2018 Peoples and Religions - Terni Film Festival: the winners Edition 2018, Terni Film Festival Popoli e Religioni, ‏2018 Redemption, Göteborg Film Festival, ‏2018 Redemption, Portland International Film Festival, ‏2019 Redemption, Philadelphia Jewish Film Festival, ‏2019 (ארכיון) Redemption, Seattle International Film Festival, ‏2019 העולות והעולים לגמר - תחרות פרסי אופיר 2019, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏22 ביולי 2019
להיטים מצוירים משלנו

להיטים מצוירים משלנו הוא סרט הנפשה ישראלי לילדים משנת 1992, אשר כולל בתוכו שלושה סרטים קצרים שכל אחד מהם מבוסס על סיפור ילדים, כאשר הסיפורים הם "מיץ פטל" מאת חיה שנהב, "דירה להשכיר" מאת לאה גולדברג ו"הכינה נחמה" מאת מאיר שלו. הפקת הסרט נעשתה על ידי אולפני אנימה, כאשר הוא בוים על ידי יוסי אבולעפיה, הופק על ידי דודו שליטא, חיים עמית ולנה ינובסקי והולחן על ידי מיכאל ויינמן ובני נגרי. הסרט הופץ לראשונה להקרנה ביתית בשנת 1992 על ידי חברת ההפצה "קלסיקלטת", תחילה ב-VHS ומאוחר יותר ב-DVD. כמו כן, הסרטים הקצרים שנכללים בתוכו נמכרו בנפרד ובמארזים שונים. אורך הסרט הוא כ-43 דקות. הסרט מחולק לשלושה סרטים קצרים, כאשר כל סרט מציג סיפור ילדים אחר. הסרט הראשון מציג את הסיפור "מיץ פטל" אשר נכתב על ידי חיה שנהב, כאשר לפני תחילת הסרט הושמע השיר "מיץ פטל" שבוצע על ידי לימור שפירא ונכתב על ידי שפרירה זכאי. הסרט השני מציג את הסיפור "דירה להשכיר" אשר נכתב על ידי לאה גולדברג, כאשר הסיפור סופר על ידי זאב מתווך דירות. הסרט השלישי מציג את הסיפור "הכינה נחמה" אשר נכתב על ידי מאיר שלו, כאשר בסיום הסרט הוסבר שלבי הפקתו. הדיבוב בוים והופק על ידי שפרירה זכאי באולפני קולינור. אבי חדש – אריה עפרון אטקין – ג'ירפה איציק סיידוף – מיץ פטל / תרנגולת / חזיר / כין זקן דב רייזר – מספר "מיץ פטל" / כינון זעיר / הדוד רפי אריאל פורמן – זאב מספר "דירה להשכיר" / איש קירח לימור שפירא – נמלה / חתולה / הכינה נחמה / כינה שמנה / רינה שפרירה זכאי – ארנבת / קוקייה / אמא של אורי אלון אופיר – זמיר רחל אטאס – יונה מאיר שלו – מספר "הכינה נחמה" עטרה אופק כתבה על הסרט בעיתון "חדשות" שההנפשה שלו היא "תאווה לעיניים". היא הסבירה ש"הרקעים מרהיבים כמו אגדה, הדמויות חינניות ומלאות אופי, והלב מלא גאווה" מפני שמדובר בסרט ישראלי. כשהיא דירגה את שלושת הסרטים הקצרים, היא אמרה שבעינה הסרט הכי טוב הוא "הכינה נחמה", אחריו "דירה להשכיר" ולבסוף "מיץ פטל", בטענה שהתקשה להתחרות בקריינות המצוינת של קלטת הטייפ שנעשתה בהשראתו. להיטים מצוירים משלנו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עטרה אופק, האם לאה גולדברג הייתה פמיניסטית?, בעיתון חדשות, 15 במאי 1992
מחלבות גד

מחלבות גד הוא שמה של מחלבה השוכנת בבת ים ומייצרת גבינות, יוגורט ומעדני חלב. המחלבה הוקמה בשנת 1980 בראשון לציון על ידי עזרא גד כהן, כהמשך לפעילות בתחום זה שהחלה על ידי סבו, עזרא כהן, בתחילת המאה העשרים בטורקיה, נמשכה עם עליית הסב לארץ ישראל, והתפתחה למחלבה בשוק לוינסקי בשם "מחלבת הכהנים". בשנת 2018 היו מכירות המחלבה 4.2% משוק החלב בישראל, והיא המחלבה הרביעית בגודלה בישראל, אם כי בפער ניכר משלוש מתחרותיה הגדולות ממנה. בניגוד למתחרות אלה, החברה אינה מתמקדת בייצור חלב וגבינות בסיסיות כגון גבינת קוטג', אלא במוצרים יקרים יותר. בשנת 2006 מחלבות גד נכנסו כשותפים ובשנת 2014 רכשה את מחלבת גדישון מקיבוץ נחשון שהוקמה בשנת 1996. ביוני 2016 רכשה קרן "גרין לנטרן" 49% מהבעלות במחלבה, לפי שווי של כ-300 מיליון ש"ח. יתר 51 האחוזים נותרו בידי עזרא גד כהן, שהמשיך להיות מנכ"ל החברה. בהמשך הפך עזרא גד כהן ליו"ר פעיל. בסוף 2018 רכשה חברת דיסקונט קפיטל, זרוע ההשקעות של בנק דיסקונט, 20% מהמחלבה מידי "גרין לנטרן". בין 2018 ל-2023 היה בבעלות החברה זיכיון להפצת המותג "פסטה נונה". ב-2021 רכשה החברה את מחלבה מבית יצחק. המחלבה פונה למגוון הלקוחות בשוק הישראלי ומתהדרת בכשרות הרב רובין עבור קהל היעד. מדיה וקבצים בנושא מחלבות גד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחלבות גד מחלבות גד, ברשת החברתית פייסבוק הדס גייפמן, ‏גד בעניינים, באתר גלובס, 14 במאי 2002 שני מוזס, ‏מייסד מחלבות גד לא מתרגש מהמחלבות הגדולות ונערך להנפקת החברה בבורסה, באתר גלובס, 6 ביולי 2019 מחלבת גדישון של גד באתר אינטרנט של מועצת החלב אילנית חיות, ‏"גרין לנטרן" רוכשת 49% ממחלבות גד לפי שווי של כ-300 מ' ש', באתר גלובס, 7 ביוני 2016 גולן חזני, ריצ'י האנטר מוכר 20% ממחלבות גד לדיסקונט, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2018 נורית קדוש, מחלבות גד בלעה את הגבינות של בית יצחק, באתר כלכליסט, 26 באפריל 2021