laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרידריך דיקל

פרידריך דיקל (בגרמנית: Friedrich Dickel;‏ 9 בדצמבר 1913 – 22 באוקטובר 1993) היה מדינאי ואיש כוחות הביטחון מזרח גרמני. כיהן כשר לביטחון הפנים בממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (DDR) משנת 1963 עד שנת 1989. דיקל נולד בעיר וופרטל. מגיל 15 החל לעבוד כפועל במפעל לייצור פלדה. בשנת 1928 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבר לפעול במחתרת. בשנת 1935 נעצר הוחזק בכלא במשך 3 חודשים ולאחר מכן שוחרר, כי החוקרים לא הצליחו לעלות על פעולתו המחתרתית. לאחר השחרור ברח מגרמניה לצרפת. בשנת 1936, עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נסע לשם והצטרף אל שורות הבריגדה ה-11. השתתף בקרב להגנת מדריד. בשנת 1937 עבר מספרד לברית המועצות. הוא גויס לשורות המודיעין הצבאי והוכשר כסוכן. במסווה של פליט גרמני פעל בפינלנד ולאחר מכן במנצ'וריה ובשטחי סין האחרים, שהו תחת שליטת יפן הקיסרית. בשנת 1943 נעצר בשנחאי על ידי משטרת הכוחות הכיבוש היפנים, נשפט ונידון למאסר. שוחרר באוגוסט 1945 לפי דרישת הסובייטים (לאחר כניעת יפן). בשנת 1946 שב לגרמניה והתיישב בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. באותה שנה הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. דיקל התגייס למשטרת העם ושירת במטה המשטרה בעיר לייפציג. בהמשך עבר לברלין, שם מונה לקצין פוליטי ראשי של משטרת ברלין. בשנת 1952 הועלה לדרגת גנרל מאיור. בשנת 1956 עבר דיקל לצבא העם הלאומי, שזה עתה קם. בשנת 1957 נסע למוסקבה, שם למד במשך שנתיים באקדמיה צבאית. לאחר שובו – מונה לסגן שר ההגנה ולקצין קישור למפקדת כוחות הכיבוש הסובייטים בגרמניה. בשנת 1963, ביקש שר לביטחון הפנים של גרמניה, קרל מרון, לעזוב את תפקידו מסיבות בריאותיות. בקשתו אושרה על ידי הוועד הפועל של המפלגה. פרידריך דיקל מונה במקומו. בעקבות המינוי הועלה דיקל לדרגת לוטננט גנרל. דיקל ניהל את משרד לביטחון הפנים (וגם את משטרת העם) במשך 26 שנם. במקביל לתפקיד זה היה דיקל גם חבר בפוליטבירו המזרח-גרמני וגם ציר בפרלמנט המזרח גרמני. בשנת 1989, בעקבות מחאה ציבורית, הוא התפטר יחד עם שאר חברי הפוליטבירו. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 לא הועמד דיקל לדין, כמו חלק ניכר משאר חברי הפוליטביורו, כמו וילי שטוף, אריך מילקה והיינץ קסלר. הוא חי בביתו בברלין, שם מת באוקטובר 1993. מדיה וקבצים בנושא פרידריך דיקל בוויקישיתוף
מרכז צ'ילה

מרכז צ'ילה (בספרדית: Zona central de Chile) הוא אחד מחמשת האזורים הגאוגרפיים המסורתיים של צ'ילה. האזור גובל בנהר אקונגואה מצפון ונהר ביוביו מדרום. בארגנטינה ממזרח, ובאזור דרום צ'ילה מדרום. מבחינה היסטורית אזור מרכז צ'ילה היה האזור המרכזי ביותר של צ'ילה וללא ספק האזור עם מספר התושבים הגדול ביותר (הוא כולל כיום כ-80 אחוזים מכלל אוכלוסיית צ'ילה). בנוסף, זהו גם האזור שהכי מצליח מבחינה כלכלית בצ'ילה, בעיקר הודות לאקלים הים תיכוני שמאפיין אזור זה. שלושת הערים העיקריות של צ'ילה ממוקמות באזור מרכז צ'ילה – סנטיאגו רבתי, ולפראיסו רבתי וקונספסיון רבתי. ערים חשובות נוספות הן קווילוטה, לוס אנדס, סן אנטוניו, רנקגואה, סן פרננדו, קוריקו, טאלקה, לינארס, קאוקנס, צ'ילאן ולוס אנחלס. ולפראיסו וסנטיאגו הן הערים החשובות ביותר מבחינה פוליטית באזור מרכז צ'ילה ובצ'ילה כולה. בסנטיאגו נמצאת הרשות המבצעת והרשות השופטת של המדינה, ובואלפראיסו הרשות המחוקקת. סנטיאגו דה צ'ילה, בירת המדינה. אזור מרכז צ'ילה הוא האזור שמכיל את המספר הגדול ביותר של הערים, העיירות וכמו גם את מרבית תושבי המדינה נמל ולפראיסו, אחד הנמלים המרכזיים של צ'ילה מכרה אל טניינטה, מכרה הנחושת התת-קרקעי הגדול בעולם סנהטן (אנ'), המרכז הפיננסי העיקרי של צ'ילה עמק קולצ'גואה מחוזות צ'ילה
אפותיאוזה

אפותיאוזה (מיוונית עתיקה ἀποθέωσις - אפותיאוזיס - האלהה, המונח הלטיני המקביל הוא consecratio), היא האדרה של סובייקט לרמות אלוהיות(אנ'), ובדרך כלל, התייחסות לאדם, לכל יצור חי אחר, או רעיון מופשט בדמות אלוהות. למונח יש משמעויות בתאולוגיה, שם הוא מתייחס לאמונה, ובאמנות, שם הוא מתייחס לז'אנר. בתאולוגיה, "אפותיאוזה" מתייחסת לרעיון שאדם הועלה לדרגה דמוית אלוהים. באמנות, המונח מתייחס לטיפול בכל נושא (דמות, קבוצה, מקום, מוטיב, מוסכמה או מנגינה) בצורה מפוארת או נעלה במיוחד. המזרח הקרוב העתיק לפני התקופה ההלניסטית, כתות אימפריאליות (אנ') היו ידועות במצרים העתיקה (פרעונים) ובמסופוטמיה (מנרם-סין ועד חמורבי). בממלכה החדשה של מצרים (אנ'), כל הפרעונים שנפטרו נחשבו כאל אוזיריס. מלכים חתים עברו האלהה לאחר מותם, ולמרות תפקידם כשליחי אל הסערה על פני האדמה, הם לא נתפסו כאלים בחייהם. יוון העתיקה בעולם היווני, המנהיג הראשון שהעניק לעצמו כבוד אלוהי היה פיליפוס השני, מלך מוקדון. בחתונתו עם אשתו השישית, דמותו המוכתרת של פיליפ נישאה בתהלוכה בין האלים האולימפיים, גם אלכסנדר הגדול עבר האלהה. מעמד של פולחן הרואי הדומה לאפותיאוזה היה הכבוד שניתן למספר אמנים נערצים מהעבר הרחוק, בעיקר הומרוס . רומא העתיקה ערך מורחב – פולחן הקיסר עד סוף הרפובליקה, האל קווירינוס, המזוהה עם רומולוס, היה היחיד שהרומאים קיבלו כמי שעבר אפותיאוזיס, בספרו של פלוטרכוס, חייו של רומולוס נכתב כי זמן קצר לאחר שמייסד רומא נעלם בנסיבות חשודות, אציל בשם פרוקלס יוליוס דיווח כי לרומולוס היה חזון. פרוקלס טען כי המלך הורה לו לומר לבני ארצו, שהוא, רומולוס היה קווירינוס. עד סוף המאה הראשונה לפנה"ס, קווירינוס נחשב למלך האגדי. הקיסר אוגוסטוס, הכיר ביוליוס קיסר כאל; וכך, יוליוס קיסר הפך לנציג הראשון של מעמד חדש של אלוהויות. לאחר מכן, אפותיאוזיס ברומא העתיקה היה תהליך שבו שליט שנפטר הוכר כמי שהיה אלוהי על ידי יורשו, בדרך כלל גם על ידי צו של הסנאט והסכמת העם של רומא. האישה הראשונה שעברה האלהה הייתה דרוסילה. פולינזיה המנהיגים הפולינזים החשובים עברו האלהה לאחר מותם ונהגו להתפלל אליהם לעזרה. אפותיאוזה באמנות היא בעלת ביטוי מעשי: העלאת דמות לרמה אלוהית, או תיאור קבלת הפנים בגן עדן הן כרוכות במוסכמות מסוימות. באמנות הנוצרית יש ייצוגים רבים של תיאורו של ישו כדמות שעברה האלהה (ההשתנות, עליית ישו השמימה, ישו פנטוקראטור) לאחר מותו. אפותיאוזיה במוזיקה מתייחסת להופעה של נושא בצורה מפוארת או נעלה. יצירות אחדות כוללות בשמן את המילה אפותיאוזיה. האפותיאוזה של וושינגטון האפותיאוזה של וושינגטון הוא פרסקו שצייר האמן היווני-איטלקי קונסטנטינו ברומידי(אנ') בשנת 1865 ונראה דרך האוקולוס של כיפת הרוטונדה של בניין הקפיטול של ארצות הברית. הפרסקו תלוי 1855 מ' מעל רצפת הרוטונדה ומשתרע על שטח של 433.3 מ"ר. הדמויות המצוירות הן בגובה של עד 4.6 מטר, והן נראות מהקומה שמתחתיה. הכיפה הושלמה ב-1863, וברומידי צייר אותה במהלך 11 חודשים בתום מלחמת האזרחים. מדיה וקבצים בנושא אפותיאוזה בוויקישיתוף אפותיאוזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון אבניאון - מה זה אפותיאוזה – פירוש המילה אפותיאוזה ,פרוש, הסבר, משמעות והגדרה, באתר www.milononline.net
אוריין ליפשיץ

אוריין ליפשיץ (נולדה בשם ברכי אייכנשטיין ב-28 במאי 1976) היא במאית תיאטרון ישראלית. ליפשיץ נולדה ב-1976 בירושלים לחנה בת שחר ולרב יהושע אייכנשטיין, במהלך השנים עזבה את אורח החיים החרדי. בוגרת החוג לתיאטרון במכללת אמונה, בעלת תואר ראשון בהצטיינות יתרה בבימוי ובהוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים ותואר שני בתוכנית לחקר הביצוע בתיאטרון ובאמנויות המופע באוניברסיטת תל אביב. ליפשיץ חוותה פגיעה מינית בילדותה, ולאורך השנים הסתירה את הפגיעה. הפגיעה וההשתקה ערערו את עולמה הערכי והאמוני. ההתמודדות עם מעשה הפגיעה והבנתו הן מנוע המצית רבות מיצירותיה. היא פיתחה הצגות אמנותיות ניסיוניות וחדשניות המיועדות לקהל ילדים, לאור תפיסה כי לתיאטרון לילדים יש תפקיד אמנותי, פוליטי וחברתי, וכי השפה האמנותית של התיאטרון מסוגלת לתווך עבור הילדים חוויות מורכבות ולעבד אותן באופן סמלי ועדין בעזרת דימויים אמנותיים. לפני שהתמקדה בעשייה אמנותית-תיאטרונית, עסקה ליפשיץ בניהול תוכניות תרבות ואמנות. ב-2010 הקימה וניהלה את Paideia Project-Incubator – תוכנית חממה לפיתוח פרויקטים של תרבות יהודית באירופה במכון Paideia בסטוקהולם, והקימה חממה לפיתוח מופעי סיפור בבית מדרש אלול. בשיתוף בית אבי חי יצרה ליפשיץ את סדרת ההצגות "אגדות הלבנה" הכוללת 12 הצגות ילדים בהתאמה לחודשי השנה העברית שמועלות באופן קבוע מאז 2014. ליפשיץ מלמדת בימוי ויצירה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים ובחוג לתיאטרון במכללת אמונה, ומנחה כיתות אמן בחוג ללימודי תיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2018, כחלק מסדרת ההצגות "מלכים" שיצרה, כתבה ליפשיץ עם ענבל לורי את ההצגה "דוד: המלך והכבשה". תוכני ההצגה עוסקים גם בפרשת דוד ובת שבע ונוגעים בסוגיות של פגיעה מינית וניצול סמכות, ועוררו דיונים סוערים על תפקידו ודרכו של תיאטרון ילדים. בעקבות הדיונים הוגבלה ההצגה לקהל בוגר והיא לוותה בדיון על תפקידו של תיאטרון ילדים ועל שיח מבוגרים וילדים על מיניות. ההצגה ירדה לאחר מספר מועט של הופעות, ובעקבות החוויה העלתה ליפשיץ את ההצגה "שיר שנועד לקריאות בוז" על פי המחזה "הקהל" מאת לורקה. המחזה עוסק במתח שבין העולם הדרמטי הפנימי וחריגותו המינית החברתית של היוצר ובין התקבלות היצירה מצד הקהל. אמה היא הסופרת חנה בת שחר ואביה הוא הרב יהושע אייכנשטיין, ראש ישיבת יד אהרון. לאחר נישואיה לחוקר התיאטרון יאיר ליפשיץ אימצה את שם משפחתו, וב-2022 בחרה בשם "אוריין" כשמה הפרטי. לזוג שני בנים. אתר האינטרנט הרשמי של אוריין ליפשיץ (באנגלית) אוריין ליפשיץ, ברשת החברתית פייסבוק אוריין ליפשיץ, סרטונים בערוץ היוטיוב אוריין ליפשיץ, באתר קרן התרבות אמריקה-ישראל אוריין ליפשיץ, באתר איגוד במאי התיאטרון בישראל אוריין ליפשיץ, באתר ארגון יוצרים עצמאיים בתיאטרון (אי"ב) במה חופשית/ משחקת בצבע אבישי חורי, "בתיאטרון ילדים אין הפרדה בין האמנותי לחינוכי", ‏4 ביולי 2018 The Paideia Project-Incubator | Paideia (באנגלית) עופר מתן, הצגת הפולחן שמשגעת את ילדי ירושלים, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2015 דוד-הצגה ושיח למבוגרים דיקלה ד' גיל-עד, אגדות הלבנה בבית אבי חי, באתר אתרוג | גיליון 77, ‏יולי 2017 בילוי היום, הצגת ילדים על דוד המלך: כיצד מציגים להם את האונס שעברה בת-שבע?, באתר גלי צה"ל אני מחליפה את שמי., בעמוד הפייסבוק של אוריין ליפשיץ, 29 בדצמבר 2022
סער הרשע

"סער הרשע" או "ורשויאנקה" (בפולנית: Warszawianka; מילולית "שיר של ורשה") הוא שיר פולני סוציאליסטי מהפכני שנכתב בין השנים 1879 ו-1883 על ידי הפולני וואצלב שווייצריצקי והולחן על ידי המשורר יוזף פלאווינסקי. שם השיר הוא הרמז מכוון לשיר מוקדם יותר בעל אותו שם משנת 1831 וכדי להבחין בינם קוראים לראשון ורשויאנקה של 1831 (Warszawianka 1931 roku) ולשני ורשויאנקה של 1905 (Warszawianka 1905 roku). האחרון נקרא כך כאשר אומץ כהמנון הפגנות הפועלים במהפכה של 1905–1907 שפרצו עקב טבח 30 פועלים בהפגנות האחד במאי של 1905 בורשה. לפי גרסה אחת, המשורר הפולני וואצלב סוויצ'יצקי כתב את השיר ב-1879 בזמן שנשפט למשפט עקב פעילות מהפכנית. הגרסה השנייה טוענת כי סוויצ'יצקי כתב אותו ב-1883 לאחר שחזר מגלות בסיביר. בתחילת העשור לאחר מכן הפך השיר לאחד ההמנונים המהפכניים הפופולריים ביותר בארץ הוויסלה. השיר הולחן על ידי פלאווינסקי, שחלק תא עם סוויצ'יצקי. הלחן הושפע חלקית משיר מרד הינואר "Marsz Żuawów". מילות השיר הפולני תורגמו לשפות רבות, ביניהן פארואזית, איסלנדית, אסטונית, בנגלית ובורמזית. השיר תורגם לרוסית ב-1897 על ידי גלב קז'יז'אנובסקי, מהגרסה הרוסית צונזרו כל המילים המבטאות קשר לורשה בשל איום על הלאומיות הרוסית והוחלפו במילים כלליות. למרות הצנזור, זכתה הגרסה הרוסית להצלחה גדולה, וממנה תורגמו גרסאות רבות לשפות רבות, בכללן בעברית. מחבר הגרסה העברית אינו ידוע. מילות השיר "סער הרשע" והאזנה לו, באתר זמרשת ביצוע השיר בעברית, באתר יוטיוב
אלברכט פיסטר (מתמטיקאי)

אלברכט פיסטר (בגרמנית: Albrecht Pfister; נולד ב-30 ביולי 1934) הוא מתמטיקאי גרמני המתמחה באלגברה ובפרט תבניות ריבועיות. פייסטר קיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1961 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כותרת עבודת הדוקטורט שלו הייתה על בעיית המקדם של הפונקציות התחום של שני משתנים (בגרמנית: "Über das Koeffizientenproblem der beschränkten Funktionen von zwei Veränderlichen") מדרכי התזה שלו היו מרטין קנסר וקרל שטיין. בשנת 1966 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטה של גטינגן. מ-1970 ועד פרישתו היה פרופסור באוניברסיטת יוהנס גוטנברג של מיינץ. בתיאוריה של תבניות ריבועיות על פני שדות, "תבנית הפפיסטר" (Pfister form) שהציג ב-1965 נושאות את שמו. ב-1970, הוא היה דובר בנושא סכומים של ריבועים בתחומי פונקציה אמיתית בקונגרס הבינלאומי של מתמטיקאים בניס. Quadratic forms with applications to algebraic geometry and topology. In: London Mathematical Society Lecture Notes. Cambridge University Press 1995. Quadratische Formen. In: Fischer, Hirzebruch et al. (eds.): 100 Jahre Mathematik 1890–1990. Vieweg 1990. מדיה וקבצים בנושא אלברכט פיסטר בוויקישיתוף אלברכט פיסטר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
הבפיליה

הבפיליה (באנגלית: Hebephilia) הוא מונח שנוי במחלוקת המתאר משיכה מינית למתבגרים בטווח גילאי 11–14, שנמצאים בשלב 2 עד 3 של ההתפתחות הגופנית לפי דירוג טאנר. היא שונה מפדופיליה (משיכה מינית עיקרית או בלעדית בילדים) ואבופיליה (משיכה מינית עיקרית במתבגרים בגילאי 15–19). למרות שבממוצע בנות מתחילות את תהליך הבשלות המינית בגיל 10 או 11, ובנים בגיל 11 או 12, ה-DSM-5 מגביל את האבחנה של פדופיליה לגיל 13. חלקית בגלל שגיל ההתבגרות משתנה, קיימת חפיפה מסוימת בין הגדרות שונות של כרונופיליה. ההצעה להכניס 'הפרעה הבפילית' ל-DSM-5 הוצעה על ידי ריי בלנשרד במחקר משנת 2009, שהציע כי ניתן להבחין ולסווג עברייני מין לפדופילים, והבפילים על סמך פאלומטריה - מדידת תגובות זקפה שקשורות לגירוי מיני, המשתנות בהתאם לגיל הקורבן ולמינו. ההצעה ספגה ביקורת אקדמית משמעותית ועל פי רוב היא אינה נחשבת פאראפיליה או הפרעה נפשית. Ray Blanchard, Amy D. Lykins, Diane Wherrett, Michael E. Kuban, James M. Cantor, Thomas Blak, Robert Dickey, Philip E. Klassen, Pedophilia, Hebephilia, and the DSM-V, Archives of Sexual Behavior 38, 2009-06, עמ' 335–350 doi: 10.1007/s10508-008-9399-9 Robert V. Kail, Human development : a life-span view, 5th ed, Australia: Wadsworth Cengage Learning, 2010, עמ' 296, ISBN 978-0-495-60037-4 Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (5th ed.), American Psychiatric Association (2013), Pedophilic Disorder Diagnostic 302.2 (F65.4) K. Beier, T. Amelung, L. Kuhle, D. Grundmann, G. Scherner, J. Neutze, Hebephilia as a Sexual Disorder, Fortschritte der Neurologie · Psychiatrie 83, 2015-02-27, עמ' e1–e9 doi: 10.1055/s-0034-1398960 Charles Moser, When Is an Unusual Sexual Interest a Mental Disorder?, Archives of Sexual Behavior 38, 2009-06, עמ' 323–325 doi: 10.1007/s10508-008-9436-8 Robert Prentky, Howard Barbaree, Commentary: Hebephilia--a would-be paraphilia caught in the twilight zone between prepubescence and adulthood, The Journal of the American Academy of Psychiatry and the Law 39, 2011, עמ' 506–510 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המזח (סדרת טלוויזיה)

המזח הוא שמו של מיזם הפקה אומנותי המהווה סרט באורך מלא וסדרת דרמת מלחמה ישראלית בת חמישה פרקים, בבימוי ליאור חפץ, שהייתה אמורה לעלות ב-9 באוקטובר 2023 אך בעקבות פריצת מלחמת חרבות ברזל יומיים לפני שידור פרק הבכורה, נדחתה למועד לא ידוע. הסדרה תשודר בערוץ כאן 11. הסדרה מתארת את סיפורו של מוצב המזח במהלך מלחמת יום הכיפורים, ואת האירועים שהתרחשו לאחר כניעתו. התסריט נכתב על בסיס תחקיר בארכיון צה״ל, ניתוח יומני חמ״ל, הקלטות רשת הקשר וראיונות עם הלוחמים שלחמו בתוך המוצב ובסביבתו. ההפקה נעשתה בשיתוף עם לוחמי המוצב ומשפחות החללים, שרבים מהם רואינו לצורך התחקיר, ולכן הדמויות המוצגות בסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים ונקראות בשמותיהם האמיתיים, למעט בודדות שביקשו לשמור על פרטיותן. משרד הביטחון וצה״ל עזרו להפקת הסדרה באישור צילום במוצב נטוש שנבנה בשנות בשבעים סמוך לגבול ירדן, ובאישור השמשת טנק מגח מדויק לתקופה והשבתו למצב נסיעה. כחודשים לפני שידור הסדרה, הופץ בבתי הקולנוע בישראל סרט בשם זהה, שהוא נגזרת של הסדרה. הסדרה והסרט מומנו על ידי כאן 11, קרן יהושע רבינוביץ, סרטי יונייטד קינג, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, קרן מיימונידיס, קרן אבי חי ומשקיעים פרטיים. הסדרה והסרט הופקו על ידי חברת ההפקה אפיקים מאוחדים סרטים. ב-3 באוגוסט 2023 עלה בבתי הקולנוע בישראל סרט קולנוע בשם זהה. זוהי דרמת מלחמה באורך של 110 דקות, לעומת הסדרה שאורכה הכולל הוא 225 דקות. הסרט נערך מתוך החומרים שצולמו לסדרה, ולכן כל השחקנים בו זהים לאלו המשחקים בסדרה. הסרט מתמקד בעיקר בלחימה ואינו כולל עלילות משנה ופיתוח דמויות המופיעות בסדרה. כמו כן עלילת הסדרה ממשיכה לאחר שעלילת הסרט מסתיימת. עלילת הסדרה מתרחשת במהלך מלחמת יום הכיפורים ומגוללת את סיפורו האמיתי של מוצב "המזח", מוצב מבודד על גדות תעלת סואץ. לאחר התקפת פתע מצרית, 42 חיילים בפיקודו של סגן צעיר נאבקים להדוף התקפות אויב שבמהלכן מחצית הלוחמים נפצעים או נהרגים. פרק 1: מתקפת פתע. ללא התראה מודיעינית לוחמי המזח מופתעים מנחשול הקומנדו המצרי שעולה עליהם בכוחות עודפים, מצוידים בקלצ׳ניקובים ומטולי RPG, אך למרות זאת הלוחמים נלחמים בעוז רב. המ״פ ארדינסט זועק שעות ארוכות בקשר לתגבורת, אך היא לא מגיעה. פרק 2: האדם הוא הפלדה. הטנקיסטים של חטיבה 401, גדוד 52 לוחמים בעוז כנגד המצרים עם הצלחות ואבדות. לוחמי המזח שומעים ברשת הקשר את נפילת המעוז הסמוך: מילותיו האחרונות של הקשר: ״בגדתם בנו, אלוהים ישלם לכם״. פרק 3: האופציה של הדוקטור. חיילים חילונים, דתיים וחרדים לוחמים כתף אל כתף בחירוף נפש. במקביל בעורף בני המשפחות המודאגים מנסים לגלות מה עלה בגורל יקיריהם במרכז מידע למשפחות נעדרים. פרק 4: אני משנה את הפקודה. ההתלבטות של המפקדים במזח מה הדבר הנכון לעשות כדי לשמר את הכוח הלוחם. במקביל מוצג כיצד הדרג המדיני מתנער מאחריות לגורלם של חיילי המזח. פרק 5: רגע האמת. ההתמודדות של הלוחמים עם השבי, וכיצד המשפחות שלהם, עם ישראל והתורה מחזקת אותם ונותנת להם תעצומות נפש. לבסוף הם חוזרים הביתה לאהוביהם. "המזח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) המזח, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גיל משעלי, ‏השבאבניק מתגייס: דניאל גד מצטרף לסדרת המלחמה של כאן 11, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2023 כאן מציינים 50 שנה למלחמת יום הכיפורים -קהילת ה Facebook, באתר www.facebook.com גיל משעלי, ‏השבאבניק מתגייס: דניאל גד מצטרף לסדרת המלחמה של כאן 11, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2023 גיל משעלי, ‏כבר לא רק "הבן של": התפקיד הבא של אמיר בנאי, באתר ‏מאקו‏, 5 בינואר 2023 גיל משעלי, ‏לא רק לילדים: יהודה בוחבוט חוזר למלחמת יום הכיפורים, באתר ‏מאקו‏, 27 בפברואר 2023
1987 באסטרונאוטיקה

במהלך השנה בוצעו 113 שיגורים מהם 96 (85% על ידי ברית המועצות) שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. שיגורים מאוישים מסומנים בירוק. מדיה וקבצים בנושא 1987 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים על שיגורים חזר מחלל בחללית סויוז TM-6 חזר מחלל בחללית סויוז TM-6 חזר מחלל בחללית סויוז TM-3 הגיע לחלל בחללית סויוז TM-5 הגיע לחלל בחללית סויוז TM-5 הגיע לחלל בחללית סויוז TM-5 שימוש במשגר של האיחוד האירופי
גוף שלישי (סדרת טלוויזיה)

גוף שלישי היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה, שנוצרה ונכתבה בידי שירה חדד, דרור משעני ושי קפון שגם ביים. הסדרה, בכיכובם של רותם סלע, יהודה לוי, גל מלכה וליאור רז, עלתה לשידור ב-13 בפברואר 2023 בקשת 12 בהפקה של קומא סטודיוס. הסדרה נמכרה לנטפליקס. ב-28 במרץ 2023 הוכרז כי הסדרה תשוב לעונה שנייה. הסדרה מגוללת את סיפורם של בני הזוג אלי (רותם סלע) ועידו (יהודה לוי), שלא מצליחים להיכנס להריון. אחרי עשרות טיפולי פוריות הם מחליטים לפנות לתהליך פונדקאות. אלי אברהמי (רותם סלע): עורכת ספרותית, בת זוגו של עידו. בסוף העונה הראשונה, חן יולדת את בנה - מיכאל. עידו אברהמי (יהודה לוי): עורך דין, בן זוגה של אלי. בסוף העונה הראשונה נולד בנו, מיכאל. חן בן עטר (גל מלכה): הפונדקאית של אלי ועידו. בסוף העונה הראשונה מביאה לעולם את מיכאל, בנם של אלי ועידו. תומר חמו (ליאור רז): במאי קולנוע רוני (יעל איתן): אחותה של אלי. פליקס בן עטר (מוריס כהן): אביה של חן וסבו של אורי אורי (עידו סילם): בנם של חן ויניב יניב (איתי תורג'מן): בן זוגה לשעבר של חן. פרופסור (סיני פתר) אילן (גיל ארי כהן) יזהר (רן שריג): מנהל חברה להוצאה לאור עידית (הילה אלפרט) סימה (אילנית בן יעקב) פז (יעל טל): מועמדת לפונדקאות אבא של עידו (חיים שריר) אמא של עידו (ריטה שוקרון) עו"ד מנשה בכר (מרק רוזנבאום): הבוס של עידו שמואל (אושר מימון) אמא של אלי (נורית גלרון) שמעון (עמרי דוד) סיגל (קארין טפר) אחות (אורנת למפרט) רננה (אביב כרמי) פרופסור אפרת הללי (דפנה דקל): ראש מחלקת היריון בסיכון גבוה נעמה (נוריה לוזינסקי) עו"ד פנינה חומסקי (רונה ליפז) רופא (יקי רייסנר) ד"ר רוזנר (אוריה יבלונובסקי): רופא תורן אחות (רוית יעקב) בן פרנקו (איתמר אליהו) "גוף שלישי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גוף שלישי", באתר אידיבי "גוף שלישי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אפרת וכטל, ‏הצד שלו, הצד שלה, באתר ‏מאקו‏, 16 בפברואר 2023 מאיה כהן, "נמשיך לספר את הסיפור הישראלי": הסדרה שנמכרה לנטפליקס העולמית, באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2024 קיץ ברבנר, ‏רגע לפני פרק הסיום: "קשת 12" מודיעה על עונה שניה ל"גוף שלישי", באתר מעריב אונליין, 28 במרץ 2023 ערב טוב עם גיא פינס, ‏רותם סלע: "יהודה לוי לא ספר אותי כשעבדנו ביחד", באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2022 שגיא בן נון‏, סתיו בטלוויזיה הישראלית: דרמות עם יהודה לוי וריאליטי על דנה אינטרנשיונל, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2022 תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023
איסט סייד (סדרת טלוויזיה)

איסט סייד היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה, שעלתה לשידור ב-19 בפברואר 2023 בערוץ כאן 11. העונה הראשונה הסתיימה ב-21 במרץ 2023, והסדרה חודשה לעונה שנייה. הסדרה נוצרה על ידי יעל רובינשטיין-ניצן ויוסי מדמוני ובבימוי יבגני רומן. גפן קמינר שמשחקת בסדרה את דמותה של מאיה בן דהאן-נערה עם צרכים מיוחדים, היא האוטיסטית הראשונה בישראל שמשחקת דמות על הרצף בסדרת טלוויזיה. הסדרה מגוללת את סיפור חייו של מומי (יהודה לוי), איש שב"כ לשעבר ואב יחידני למאיה (גפן קמינר), נערה עם צרכים מיוחדים, שעובד כסוחר נדל"ן הסוגר עסקאות מסובכות במזרח ירושלים. עלילת העונה הראשונה מזכירה חלק מהאירועים הקשורים בפטריאך אירינאוס הראשון, אך אינה משחזרת את האירועים כהווייתם, וכוללת הבדלים משמעותיים המשקפים חירות דרמטית. "איסט סייד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איסט סייד", באתר נטפליקס "איסט סייד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איסט סייד", באתר אידיבי "איסט סייד", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "איסט סייד", נבחרה על ידי אתר Deadline Hollywood לרשימת שש סדרות הדרמה הבינלאומיות, שכדאי לצפות בהן ב-2023. גיל משעלי, ‏פרסום ראשון: "איסט סייד" חודשה לעונה שנייה, באתר ‏מאקו‏, 23 במרץ 2023 יהודה לוי לוהק לתפקיד ראשי בסדרה "איסט סייד" שתעלה בכאן 11, באתר כסית, ‏14 בפברואר 2022 גאולה אבן סער, הצעירה האוטיסטית שתעשה היסטוריה על המסך, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 30 באפריל 2022 שגיא בן נון‏, סתיו בטלוויזיה הישראלית: דרמות עם יהודה לוי וריאליטי על דנה אינטרנשיונל, באתר וואלה, 27 באוקטובר 2022 תכניית גמר פרסי הטלוויזיה 2023.pdf
ארז מלול

ארז מלול (נולד ב־22 בנובמבר 1973) הוא פוליטיקאי ועורך דין ישראלי-חרדי, המכהן כסגן יושב ראש הכנסת וחבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס. לשעבר ראש פורום האקדמאים החרדים. ארז מלול נולד ב־22 בנובמבר 1973. בנעוריו למד בישיבת יקירי ירושלים ובישיבת עטרת ישראל. לאחר נישואיו למד בכולל "יחוה דעת". במהלך לימודיו הוסמך להוראה בתעודת "יורה יורה", ומונה למנהל המכון "יחוה דעת". למד לתואר ראשון ושני במשפטים בקריה האקדמית אונו.מוסמך לעריכת דין. מלול שימש מ־2015 כיועץ חקיקה לשר לשירותי דת דוד אזולאי, וב־2016 מונה לראש מטה מנכ"ל המשרד לשירותי דת עודד פלוס. ב-2019 מונה לממלא מקום מנכ"ל מועצת בתי העלמין בירושלים במקום הלל הורוביץ. מלול נבחר לחבר הנהלת ועד העדה הספרדית בירושלים. ב-2 בפברואר 2023 הפך לחבר הכנסת ה-25, עם התפטרותו של השר יעקב מרגי במסגרת החוק הנורווגי. הוא אף מכהן כסגן יושב ראש הכנסת ה-25. אחיו, הרב דוד מלול, הוא ראש כולל "יביע אומר" של הרב אהרון בוטבול. רעייתו גילה מלול מנהלת בכירה בעמותת "עלי שיח". מדיה וקבצים בנושא ארז מלול בוויקישיתוף ארז מלול, באתר הכנסת ארז מלול, באתר כנסת פתוחה ישי כהן, אברהם, יוני, נתי וארז | אלו הנציגים החדשים של ש"ס בכנסת, באתר כיכר השבת, ‏3 בנובמבר 2022 ישי כהן, ‏פרסום ראשון: זו חלוקת התפקידים בלשכת שר הדתות דוד אזולאי, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2015 ישי כהן, ‏שר הדתות אזולאי מינה את עו"ד משה בא-גד ליועצו החדש, באתר כיכר השבת, 10 בינואר 2016 דוהרים לבחירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בדצמבר 2019 בנצי רובין, ‏עוד שני שרי ש"ס יתפטרו: אלו הח"כים החדשים שייכנסו, באתר "סרוגים", 31 בינואר 2023