laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיסקוס (דג)

דִּיסְקוּס (שם מדעי: Symphysodon) הוא שם של סוג ממשפחת האמנוניים הכולל שלושה מיני דגים, שמוצאם ממקווי מים מתוקים באגן האמזונאס. דגי הדיסקוס נפוצים מאוד כדגי נוי ונחשבים ליפים ויוקרתיים ביותר. הם מגודלים במספר מדינות ביבשת אסיה. מקור שמו של דג ה"דיסקוס" נובע מדמיונו לדיסקוס הנזרק באולימפיאדה. הדיסקוס שייך לסוג Symphysodon וכולל שלושה מינים: דיסקוס נפוץ (Symphysodon aequifasciatus) דיסקית (Symphysodon discus) דיסקוס ירוק (Symphysodon tarzoo). דג מסוג דיסקוס נצפה לראשונה באמזונאס בשנת 1840 על ידי ד"ר האקל ולכן אותו זן גם נקרא על שמו. בשנת 1921 הוצג לראשונה, בהמבורג דג דיסקוס בתערוכה של דגי נוי. דיסקוסים הם דגים רגועים יחסית. הם רגישים ביותר ללחץ ומחסור בהגנה, לכן מומלץ לגדלם במקומות שקטים כגון בית או משרד, ולספק להם צמחייה ואבנים להסתתר מאחוריהם. יש להקפיד על טמפרטורת מים בין 26 ל-30 מעלות צלזיוס. טמפרטורה של 29 מעלות היא מיטבית לגידול דגים בוגרים, ואילו לדגים צעירים מומלצת טמפרטורה של כ-31 מעלות. מי האקווריום צריכים להיות מעט חומציים. חומציות (pH) של 5.5-6.5 מעולה עבור דיסקוס מהטבע. עבור דיסקוס שגדל בשבי חומציות בטווח 6.4-6.8 נחשבת טובה מאוד. בעקבות התערבות של מגדלים רבים נוצרו הכלאות רבות. מדיה וקבצים בנושא דיסקוס בוויקישיתוף דיסקוס, באתר ITIS (באנגלית) דיסקוס, באתר NCBI (באנגלית) דיסקוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דיסקוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דיסקוס, באתר GBIF (באנגלית) דיסקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדריך לגידול דגי דיסקוס ע"פ האקדמיה ללשון נקבה מהמין Symphysodon discus נקבה מטילה ביצים
ניב רסקין

ניב רסקין (נולד ב-12 ביולי 1975) הוא עיתונאי, שדרן, מנחה ושדר ספורט ישראלי. רסקין הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 12, כשהתארח בתוכנית ”סופסופ” של גבי גזית יחד עם אדם גורליצקי. רסקין למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים וממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה ומוסמך בתקשורת מאוניברסיטת תל אביב. רסקין עשה את שירותו הצבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן, גם עבד בתחנה כמפיק במחלקת החדשות, שדרן ועורך הספורט שלה. ב-1995 חשף פרשה של הימורים בליגת העל בכדורסל. במקביל הצטרף גם לערוץ הספורט כשדר כדורסל, לאחר שנה בה שידר חדשות מקומיות. ב-28 בנובמבר 2001 חשף בגלי צה"ל את פרשת שופטים באדום, פרשת מכירת משחקים בכדורגל שלוותה באיומים על חייו. עד תחילת 2009 המשיך רסקין בתפקידו כעורך הספורט של רשת גלי צה"ל, במסגרת תפקיד זה הגיש את התוכנית "עושים ספורט" ובנוסף הגיש את פינת הספורט בתוכנית "נכון להבוקר" בהנחייתו של רפי רשף. בספטמבר 2008 הוכרז על ידי רשף כי הוא רואה את רסקין כיורשו בהגשת התוכנית, והוא אכן מונה למגיש הראשי לאחר פרישתו של רשף, בדצמבר באותה שנה סיים את תפקידו כעורך הספורט. החל מעונת 2008/2009 משדר רסקין את משחקי מכבי תל אביב ביורוליג. בנוסף לכך משדר רסקין את משחקי ליגת העל בכדורסל. רסקין מנחה את התוכנית "יציע העיתונות" מראשיתה, לצד העיתונאי רון קופמן, הפרשן שלמה שרף ופרשנים נוספים. רסקין הנחה גם את התוכנית "המושכים בחוטים" בערוץ HOT בידור ישראלי ובטלוויזיה החינוכית (2010–2012), תוכנית ראיונות עם אנשים מעולם התקשורת הישראלי. לאחר מכן הנחה את התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית בשנים 2013–2014, ושוב בין החודשים ינואר-אוקטובר 2016. ביולי 2017 פורסם כי רסקין צפוי להגיש את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של הזכיינית "קשת" לאחר עזיבתו של יואב לימור, ולטובת תפקיד זה הוא עזב את גלי צה"ל. כחודשיים לאחר מכן, תשע שנים לאחר שהחליף את רפי רשף בהנחיית תוכנית הבוקר של גל"צ, "נכון להבוקר", הגיש רסקין את התוכנית בפעם האחרונה. את הגשת תוכנית הבוקר של "קשת" החל ב-22 באוקטובר אותה שנה. בקיץ 2018 החל לשמש כפרשן בתוכנית "נינג'ה ישראל", שמשודרת בקשת 12. רסקין נשוי לנועה ואב לשתי בנות. ניב רסקין, ברשת החברתית פייסבוק ניב רסקין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניב רסקין, ברשת החברתית אינסטגרם עומר חימי, לא הייתי ילד כאפות, באתר ynet, 25 באפריל 2007 רועי פודים, משחק מנצח, באתר ynet, 25 בנובמבר 2009 שלמה מן, עבודה שנייה, באתר העין השביעית, 16 ביוני 2013 יהודה נוריאל, ספורט אתגרי, באתר ynet, 12 באוגוסט 2016 ערן סויסה, ניב חדש, באתר ישראל היום, 26 באוקטובר 2017 רז שכניק, "במקסיקו חדר לנו עטלף לתוך הבקתה וטס מעל למיטה. מהלחץ יצאתי מהחדר וצעקתי לשומרים. אחד מהם נכנס והרג אותו", באתר "ידיעות אחרונות", 15 ביוני 2018 רחלי מלק-בודה, ‏יומנו של חנון, בעיתון מקור ראשון, 26 בספטמבר 2018 שיר זיו, ניב רסקין: "אני מהמר שישראל תחזור מטוקיו עם שתי מדליות - לפלצ'יק ולאשרם", באתר ישראל היום, 15 ביולי 2021 "רשת ג' מחקו אותי באלימות - ממאות השמעות בשנה ירדתי לפחות מעשר", באתר וואלה, 17 בנובמבר 2019 שיר זיו, ניב רסקין: "אני מהמר שישראל תחזור מטוקיו עם שתי מדליות - לפלצ'יק ולאשרם", באתר ישראל היום ערן סויסה, ניב רסקין יחליף את רפי רשף בגלי צה"ל, באתר nrg‏, 10 בספטמבר 2008 יואב לימור עוזב את תכנית הבוקר של קשת; ניב רסקין יחליפו, באתר וואלה, 19 ביולי 2017
מרבורג

מרבורג (גרמנית: Marburg) היא עיר אוניברסיטאית במדינת הסן בגרמניה, על הנהר לאהן, והעיר הראשית במחוז מרבורג-בידנקופף. אוכלוסייתה מונה 78,701 נפש. בעיר גם אוכלוסיית סטודנטים גדולה (כ-30,000), רבים מהם זרים. למרבורג "זכויות עיר" מאז 1140 והיא משמשת כיום כמרכז אזורי במרכז מדינת הסן, אך בעבר הייתה בירת האזור. מקור שם העיר מן המונח ל"טירת גבול המחוז" - שבין השטחים שתחת נסיכי תורינגיה לאלה שתחת ארכיבישוף מיינץ. מרבורג ממוקמת בחצי הדרך בין פרנקפורט לקאסל, כ-77 ק"מ מכל אחת מן הערים. העיר האוניברסיטאית גיסן נמצאת כ-27 ק"מ דרומית למרבורג. מרבורג עצמה משתרעת כ-9 ק"מ מצפון לדרום וכ-6 ק"מ ממזרח למערב. ממזרח לה נמצאים הרי הלאהן (Lahnbergen) וממערב לה, "רכס מרבורג" (Marburger Rücken). מרבורג היא מרכז היסטורי של תעשיית התרופות בגרמניה, ויש בעיירה מפעל (על ידי ביונטק) לייצור חיסונים להתמודדות עם מחלת נגיף קורונה 19. מרבורג התפתחה בצומת שבין שתי דרכים חשובות בימי הביניים: זאת שבין קלן לפראג (ממערב למזרח) ובין הים הצפוני לאלפים ומשם לאיטליה (מצפון לדרום). במאה ה-9 או ה-10 נבנתה במקום טירה ונגבו מיסים מן העוברים בדרכים אלו. המשפחה השלטת, שושלת גיזו, הוחלפה אחר כך בשליטי תורינגיה, ששלטו על העיר מוורטבורג שליד אייזנך. בימי הביניים התיישבה בעיר אליזבת מתורינגיה, שהייתה אלמנתו הצעירה של שליט תורינגיה ועסקה בצדקה באינטנסיביות - דבר אשר הקנה לה מאוחר יותר מעמד של קדושה בנצרות. לה מוקדשת "כנסיית אליזבת הקדושה", אחד מן האתרים החשובים במרבורג. אתרים נוספים ראויים לציון הם העיר העתיקה ("אוברשטאט", Oberstadt) וטירת מרבורג. אתר נוסף הוא האוניברסיטה. אוניברסיטת מרבורג היא אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה (נוסדה ב-1527) והאוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם שהוקמה כאוניברסיטה "פרוטסטנטית". בין היתר למדו בה האחים גרים, ג'ורדנו ברונו, אריך אוארבך, פרנץ מלדה, נחמה ליבוביץ, הנס גאורג גדמר, וילהלם רפקה, יוליוס ולהאוזן, בוריס פסטרנק, חתן פרס נובל אמיל אדולף פון בהרינג, חוסה אורטגה אי גאסט, אוטו האן, אלפרד וגנר, ארנסט קסירר, מרטין היידגר, הרמן כהן, יוסף פרגר, חנה ארנדט ואחרים. ב-1967 אירעה בעיר התפרצות של מגפה. הנגיף שבודד נקרא "נגיף מרבורג". צרפת פואטייה, ויין, צרפת (מ־1961) סלובניה מריבור, סלובניה (מ־1969) תוניסיה ספקס, תוניסיה (מ־1971) גרמניה אייזנך, תורינגיה, גרמניה (מ־1988) הממלכה המאוחדת נורת'האמפטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־1992) רומניה סיביו, רומניה (מ־2005) אליזבתקירכה (כנסיית אליזבת הקדושה) מרבורג, ברשת החברתית פייסבוק מרבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרבורג, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא מרבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרבורג (בשפות מרובות) מרבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרבורג (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית Die größten Städte in Hessen 2021, Statista (בגרמנית) Amid AstraZeneca setback, Germany banks on homegrown vaccine, AP NEWS, ‏2021-04-20 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרך המשי (אלבום)

דרך המשי הוא אלבומה של יהודית רביץ שיצא באוקטובר 1984, ובו בלטו במיוחד השירים: "דרך המשי", "אגדת אופליה", "וידוי", "עד קצת המסלול", ו"דניאל". שירי האלבום הולחנו על ידי רביץ, פרט לשיר "וידוי" (אותו כתב אלכסנדר פן והלחין סשה ארגוב) אותו חידשה (השיר בוצע במקור על ידי מיכל טל בשנת 1971 ובהמשך על ידי כמה זמרות, בהן צילה דגן). כל השירים עובדו על ידה בשיתוף עם המפיק המוזיקלי של האלבום גרי אקשטיין, (למעט "וידוי", שאותו עיבד רפי קדישזון על פי סשה ארגוב) והם משקפים מגוון של סגנונות והשפעות. השיר "אגדת אופליה", שאותו כתב אהוד מנור, מספר על מותה של הדמות אופליה מתוך המחזה הקלאסי המלט של ויליאם שייקספיר. במחזה, מבשרת אמו של המלט על מותה הטרגי של אופליה אהובתו, והשיר מבוסס במידה רבה על מילות האם. שיר זה בוצע במקור על ידי נירה גל בשנות ה-70, בלחן שונה של נפתלי אלטר. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי יהודית רביץ, למעט "וידוי" שהולחן על ידי סשה ארגוב. גרי אקשטיין - גיטרות, סינטיסייזר, תופים וכלי הקשה אלקטרוניים, קולות אבנר קנר - פנדר רודס אוהד אינגר - באס אלון הלל - תופים וכלי הקשה דריו מלכי - סינטיסייזר משה לוי - פסנתר, סינטיסייזר ירוסלב יעקובוביץ - ליריקון רפי קדישזון - פסנתר אלי מגן - קונטרבאס יהודית רביץ - גיטרה אקוסטית וקולות אמרת אמרת, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube למי שאינו מאמין, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube גידי אביבי, ביקורת - הפרט האחרון - 'דרך המשי' - תקליט חדש של יהודית רביץ, כותרת ראשית, 19 בספטמבר 1984
אמנוניים

אמנוניים (בלעז: ציקלידים; שם מדעי: Cichlidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים. משפחת האמנוניים גדולה ומגוונת, ומהווה חלק נכבד מסדרת הדקראים. קיימים לפחות 1,300 מינים שונים המתוארים באופן מדעי, ולאור זאת משפחת האמנוניים היא אחת המשפחות הגדולות ביותר במערכת בעלי החוליות. מספר רב של מינים חדשים מתגלה מדי שנה, ומינים רבים נשארים ללא תיאור. לכן מספר המינים הממשי לא ברור, והערכת מספרם נעה בין 1,300 ל-3,000 מינים. דגים אלה חיים בנהרות ואגמים טרופיים בעיקר באמריקה הדרומית, המרכזית ואפריקה שמדרום לסהרה אך גם ברחבי המזרח התיכון (לרבות בישראל) ותת-היבשת ההודית וכמה מהמינים נפוצו למדינות נוספות כמינים פולשים. רוב המינים חיים במים מתוקים אך כמה מינים חיים גם במים מליחים ואף בקרבת החופים (דגים מהסוגים: Tilapia‏, Sarotherodon‏, Oreochromis‏, Mayaheros ‏, Pseudetroplus ו-Etroplus). דגים אלה הם קרובי משפחתם של השפתניים, התוכינונים והשוניתיים מקבוצת דמויי-שפתן. כמו רוב בני הקבוצה הם בעלי גוני צבעים רבים ובעלי סנפירים רחבים וראשים מעוגלים. גודלם של האמנוניים מגוון, ונע מ-2.5 ס"מ במינים מסוימים עד למטר אצל המינים אמנון קיסרי ואמנון טווסי מנומר (Cichla temensis). אחדים מהמינים משמשים כדגי מאכל ומינים מסוימים משמשים כדגי נוי, כמו למשל: דיסקוס, רמירז ומלאכי. חלק מדגי המשפחה נקראים שוכני קונכיות כי הם משתמשים בקונכיות ריקות של חלזונות מים כאתרי רבייה ומחסה. במשפחה זו 9 תת-משפחות: Astronotinae – בה 3 סוגים. Cichlasomatinae – בה 38 סוגים. Cichlinae – בה 3 סוגים לרבות הסוג ציקלה. Etroplinae – בה 2 סוגים. Geophaginae – בה 14 סוגים. Heterochromidinae – בה סוג ומין יחיד Heterochromis multidens. Pseudocrenilabrinae – בה 150 סוגים. בה למפרולוגוס קליפטרוס. Ptychochrominae – בה 4 סוגים. Retroculinae – בה סוג אחד. Cichlasoma trimaculatum Oreochromis mossambicus Etroplus suratensis Gymnogeophagus meridionalis Crenicichla punctata Paretroplus menarambo Pelvicachromis taeniatus Apistogramma agassizii Neolamprologus brichardi Cyphotilapia frontosa Oreochromis tanganicae מלאכי רביב Oreochromis niloticus אמנוּן – שם לא-טקסונומי למספר דגי מאכל מהמשפחה מדיה וקבצים בנושא אמנוניים בוויקישיתוף אמנוניים, באתר ITIS (באנגלית) אמנוניים, באתר NCBI (באנגלית) אמנוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אמנוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אמנוניים, באתר GBIF (באנגלית) אמנוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עופר טלר

עופר טלר (נולד ב-1955) הוא עיתונאי ישראלי, ומוציא לאור של המגזינים המקצועיים "רכב ותחבורה", "מזון", "יופי!" וכן אתרי אינטרנט אחדים. טלר הוא בעל הוצאה לאור של עיתונים, אתרי אינטרנט, עיתונים דיגיטליים, ולוחות מודעות חינם ברשת. בחברה שבבעלותו, "טלר תקשורת בע"מ", מועסקים עיתונאים רבים. עופר טלר, יליד חיפה, החל את דרכו העיתונאית עוד כנער בעיתונים "הארץ שלנו", "מעריב לנוער" ו"במחנה גדנ"ע". מ-1973 עד 1977 שימש בגלי צה"ל ככתב הצבאי. במהלך תפקידו היה שליח גלי צה"ל למשט ההצדעה לארצות הברית, שחגגה 200 שנה. ערך תוכניות רדיו רבות, בהן גם תוכנית שכללה תיאור חי של צניחה. ערך פינות רדיו. בתום השרות ככתב בגלי צה"ל, בשנת 1978, שימש ככתב הטלוויזיה הישראלית בדרום. בין השאר סקר באותה התקופה את פינוי יישובי חבל ימית. בשנות השמונים שימש טלר ככתב בתוכנית "כלבוטק" בטלוויזיה הישראלית, וחשף בין היתר רמאויות בתחנות דלק, נטילת שוחד לעיני המצלמה, מחדלים בהרג כלבים ועוד. היה סגן העורך בתוכניות הטלוויזיה "כולבוטק", "מדור" ו"בשידור חוקר" בהפקת רפי גינת. התמנה למפיק ולבמאי בחברת ג.ג. של יורם גלובוס. שימש ככתב בכיר בתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית. בשנת 1986 הצטרף ככתב לעיתון "חדשות" ושימש שליח העיתון לניו-יורק. כששב ארצה שימש רכז כתבים ב"חדשות". בשנים 1990-1993 כיהן בתפקיד סגן עורך העיתון "העולם הזה" בתקופה שלפני סגירתו. טלר הוא בעל תואר ראשון במדעי ההתנהגות וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון. אב לשני ילדים. עופר טלר, ברשת החברתית LinkedIn עופר טלר, סרטונים בערוץ היוטיוב אורי קציר, "רקוויאם לארץ שלנו", בבלוג "אפלטון" תקציר קורות חיים של טלר, באתר "יופי!" כתבתו של עופר טלר מימית, כפי ששודרה במבט לחדשות, הטלוויזיה הישראלית. רוני קורן-דינר, עופר טלר פורש מ"ערב חדש", באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2004 גליה ימיני, האהבה פתחה סוכנות בילוש, באתר הארץ, 5 בינואר 2006
לורי סקוט

לורנס "לורי" סקוט (אנגלית: Lawrence "Laurie" Scott;‏ 23 באפריל 1917 - 7 ביולי 1999) היה כדורגלן אנגלי. סקוט נולד בשפילד, ובגיל 18 הצטרף לברדפורד סיטי, שם השתתף ב-39 משחקים בעיקר בעמדת הקיצוני. בפברואר 1937 הוא הוחתם על ידי ארסנל, כאשר בשתי עונותיו הראשונות במועדון הוא השתתף אך ורק במשחקי קבוצת המילואים. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי כמדריך כושר, אך המשיך להשתתף במשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה במדי חיל האוויר, ארסנל ונבחרת אנגליה. לאחר המלחמה הוא זכה למוניטין כאחד הבלמים הקדמיים הטובים ביותר במדינה, והתפרסם בזכות קצב המשחק שלו ותנוחתו ביחס לכדור. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית בארסנל במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-1946, ואת הופעת הבכורה בליגה במשחק הפתיחה של עונת 1946/1947; בספטמבר של אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הנבחרת במשחק מול נבחרת אירלנד. סקוט זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1947/1948, אך זמן קצר לאחר מכן הוא נפצע; ב-1948 הוא לקה בהתקף של דלקת התוספתן, ובנוסף לכך נפצע בברכו במשחק של אנגליה מול נבחרת ויילס ב-10 בנובמבר 1948. סקוט נעדר מיתר המשחקים של עונת 1948/1949, ובעונות הבאות הוא השתתף במשחקים מעטים במדי ארסנל. אולם, הוא נכלל בסגל לקראת גמר גביע ה-FA של 1950, ולאחר מספר משחקים טובים במדי נבחרת אנגליה ב' הוא זומן לסגל של הנבחרת הבכירה לקראת מונדיאל 1950. בתקופה זו הוא היה בן 33, ובשנתיים שלפני כן לא שיחק עבור נבחרתו; המגן הימני הבכיר של אנגליה בטורניר היה אלף ראמזי, וסקוט לא זכה לשחק ולו במשך דקה אחת. בעונת 1950/1951 הוא השתתף ב-17 משחקים במדי ארסנל, אך בעקבות פציעה חוזרת הוא כבר לא היה שחקן קבוע בהרכב ונאלץ לחלוק את עמדת המגן הימני עם וולי ברנס. הוא השתתף ב-127 משחקים רשמיים במדי ארסנל, וב-17 משחקים במדי אנגליה. בזמן המלחמה הוא השתתף ב-191 משחקים לא רשמיים עבור ארסנל וב-16 משחקים לא רשמיים במדי אנגליה. באוקטובר 1951 הצטרף סקוט לקריסטל פאלאס כמאמן-שחקן. הוא אימן את פאלאס במשך שלוש שנים, אך לא זכה להצלחה רבה, ובסיום עונת 1953/1954 נאלץ המועדון להגיש בקשה להיכלל מחדש בפוטבול ליג. לאחר מכן הוא שיחק במשך זמן קצר במועדונים החובבנים הנדון והיצ'ין טאון, עמו הגיע פעמיים לחצי גמר גביע ה-FA לחובבים. ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4) לורי סקוט, באתר Transfermarkt לורי סקוט, באתר Soccerway לורי סקוט, באתר WorldFootball.net לורי סקוט, באתר National Football Teams לורי סקוט, באתר FootballDatabase.eu
בת יענה

האם התכוונתם ל... בת יענה (עוף מקראי) – עוף, ככל הנראה דורס לילי, המוזכר במקרא ולא מזוהה באופן ספציפי עם אחד העופות הקיימים כיום יען – העוף הגדול ביותר הקיים כיום, ידוע גם בשם העממי והשגוי "בת יענה" נעמית- מלשון חז"ל. ואת בת היענה (ויקרא כ"א ט"ז) זו ביצת הנעמית(ירושלמי מסכת שבת-פרק א' הלכה ד')
אהרן ציזלינג

אהרן צִיזְלִינְג (ז' באדר תרס"א, 26 בפברואר 1901 – 16 בינואר 1964) היה מאנשי העלייה השנייה. חבר הכנסת ושר החקלאות הראשון של מדינת ישראל. מחותמי מגילת העצמאות. ציזלינג נולד בנרוצ'יובוצי, אחוזה חקלאית בפלך מינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) לצבי מנחם ציזלינג ולאסתר לבית קפלן. אח ליהודית, מאיר, יוסף, משה ויצחק. ב-1914 עלה ארצה, עם משפחתו, במסגרת העלייה השנייה. למד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובגימנסיה הרצליה. ב-1920 היה ממייסדי ”חבורת העמק” והחל לעבוד בסלילת כביש עפולה-נצרת. ב-1923 היה בין מייסדי קיבוץ עין חרוד והיה חבר בו עד יומו האחרון. ציזלינג היה פעיל בארגון ההגנה ובשנים 1941–1942 היה חבר המפקדה הארצית. ציזלינג היה חבר הנהלת הוועד הלאומי, מראשי התנועה לאחדות העבודה, עמה עזב את מפא"י ועבר לאחדות העבודה - פועלי ציון ואחר כך למפ"ם. היה חבר בולט בצוות שניסח את מגילת העצמאות. כיהן כשר החקלאות בממשלה הזמנית. פרש ממפ"ם יחד עם אחדות העבודה - פועלי ציון, והמשיך להיות ח"כ מטעם "אחדות העבודה" עד לסוף הכנסת השנייה, אולם לא המשיך בפעילות במפלגה. אהרון ציזלינג היה ממייסדי המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר יחד עם האמן חבר הקיבוץ חיים אתר. אביו של ציזלינג היה רב, ונמנה עם מקימי בית הכנסת הגדול של תל אביב ברחוב אלנבי. ציזלינג נישא בסביבות 1920 לשרה טופול (בת נחמן ומלכה טופול מבריסק). לזוג נולדו ארבעה בנים ובת. ציזלינג נפטר ב-1964 ונקבר בקיבוץ עין חרוד מאוחד. על שמו של ציזלינג נקראו רחובות בחיפה, אשדוד ובאר שבע. קיבוץ עין חרוד קרא לבית התרבות על שמו מעון ילדים באשדוד נקרא על שמו אגרות לרעיה ובנים, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ה. "בוש ונכלם": תשובה לראש-הממשלה דוד בן-גוריון על קליטת עליה ועל התנדבות, תל אביב: [חמו"ל], 1950. אמת וסלף: על תקומת המדינה ומלחמת הקוממיות. תשובה לד’ בן-גוריון, תל אביב: למרחב, 1959. הספק מתפלמס עם הקדמתו של דוד בן-גוריון לספר "תולדות מלחמת הקוממיות". יוסף חיים ברנר בחדרה בימי המלחמה, [ירושלים: חמו"ל, תשל"ו?]. עין-חרוד וירושלים: דברים, מאמרים, רשימות (ערך: שלמה אבן-שושן), תל אביב: יד טבנקין, תשמ"ח-1988. צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 123–127 מדיה וקבצים בנושא אהרן ציזלינג בוויקישיתוף אהרן ציזלינג, באתר הכנסת אהרן ציזלינג, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "אהרן ציזלינג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1571 שר החקלאות הראשון, מעריב, 16 בינואר 1964 אהרן ציזלינג למנוחות, קול העם, 17 בינואר 1964. אברהם תרשיש, שלושים לפטירת אהרון ציזלינג, למרחב, 16 בפברואר 1964 שלום הקטין, אהרון ציזלינג / שנה למותו, למרחב, 5 בינואר 1965 אברהם תרשיש, אהרון ציזלינג - שנה למתו, על המשמר, 5 בינואר 1965 אהרן ציזלינג (1901-1964), דף שער בספרייה הלאומית אביו לימד בבית ספר תחכמוני ושימש כחבר המועצה הראשונה של תל אביב בתקופת לימודיו בגימנסיה נערך גירוש תל אביב וציזלינג וחבריו לספסל הלימודים המשיכו את לימודיהם בחדרה אהרן ציזלינג - חלוץ ולוחם, למרחב, 17 בינואר 1964 מועצת מפא"י מתכנסת היום בירושלים, הארץ, 5 בינואר 1944 א. ציזלינג הובא למנוחות בעין חרוד, הַבֹּקֶר, 17 בינואר 1964 אהרון ציזלינג הובא למנוחות, על המשמר, 17 בינואר 1964 בית תרבות בעין חרוד ע"ש אהרון ציזלינג, למרחב, 9 במאי 1965 נחנך מעון ע"ש אהרון ציזלינג, למרחב, 23 באפריל 1968
מדיסון

מדיסון (באנגלית: Madison) היא עיר הבירה של מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. בעיר מתגוררים 240,323 תושבים (הערכה, 2012) וזו העיר השנייה בגודלה בוויסקונסין וכן בירת מחוז דיין. בשטח העיר רבתי מתגוררים 568,593 תושבים (2010). מדיסון נוסדה בשנת 1836 על ידי השופט הפדרלי בדימוס ג'יימס דויין דוטי שרכש אדמת ביצה ויערות בטריטוריית ויסקונסין באזור מתוך כוונה לבנות עיר חדשה. דוטי קרא לעיר על שם ג'יימס מדיסון, הנשיא הרביעי של ארצות הברית, שמת באותה שנה. באותה עת התכנס בית המחוקקים של הטריטוריה בעיר בלמונט, מתוך מטרה לבחור מקום לבירה העתידית. דוטי שכנע את בית המחוקקים לבחור במדיסון בשל מיקומה בחצי הדרך בין מילווקי לעיר פרירי דו שיין. אבן הפינה של בניין הקפיטול הונחה בשנת 1837 והבנייה הסתיימה בשנת 1838. בשנת 1846 עדיין התגוררו במדיסון (שהייתה עדיין כפר) 626 תושבים. כאשר ויסקונסין הפכה למדינה בשנת 1848 הפכה העיר לבירת המדינה. מדיסון הפכה לעיר בשנת 1856. באותה עת התגוררו בעיר 6,863 תושבים. בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית שימשה מדיסון מרכז צבאי של צבא האיחוד הפדרלי, והיו בה מחנות אימונים, בתי סוהר לשבויים, ובתי חולים צבאיים. לאחר המלחמה הפכו מחנות הצבא לחלק מקמפוס אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון כיום עומד במקום אצטדיון מחנה רנדל, אשר נבנה בשנת 1917. שטחה של העיר 219.3 קמ"ר מתוכם 177.9 קמ"ר שטחי יבשה ו-41.5 קמ"ר שטחי מים (18.91%). העיר מדיסון מכונה עיר ארבעה האגמים בשל האגמים: אגם מנדוטה אגם מונונה אגם וינגרה אגם וובסה מרכזה של העיר ממוקם על חצי האי בין אגם מנדוטה ואגם מונונה. האגמים מקושרים באמצעות נהר יאהארה לאגם קגונסה. בהמשך נשפך נהר היאהארה לנהר רוק ולנהר המיסיסיפי. נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 235,626 תושבים. בעיר נמצאים 89,019 משקי בית ו-42,462 משפחות. צפיפות האוכלוסין בעיר היא 1,169.8 נפשות לקמ"ר. בעיר מדיסון נמצאת אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וכן מכללת אדג'ווד והמכללה הטכנית האזורית של מדיסון. בשל מוסדות אלה מתגוררים בעיר כ-50,000 סטודנטים (כ-25% מאוכלוסיית העיר), מתוכם 40,000 לומדים באוניברסיטת ויסקונסין, אחת האוניברסיטאות הציבוריות הגדולות בארצות הברית. בשנת 1996 הגדיר מגזין מני את מדיסון כעיר בה איכות החיים הטובה ביותר בארצות הברית, בשל אחוזי האבטלה הנמוכים ותנאי המחיה הגבוהים. הרחוב הראשי של העיר, רחוב סטייט, מקשר בין קמפוס אוניברסיטת ויסקונסין לבניין הקפיטול המדינתי ומהווה רחוב הבילויים והפנאי העיקרי של העיר. ברובו של רחוב זה מותרת רק תנועה של אוטובוסים ואופניים ונמצאים בו בתי קפה רבים. בכיכר הקפיטול נערך מידי שבת בבוקר בעונות האביב והקיץ שוק האיכרים הגדול ביותר בארצות הברית. בערב נערכים קונצרטים בכיכר. בשנת 2004 הגדיר מגזין מנס ג'ורנל את מדיסון כעיר "הבריאה ביותר במדינה" בשל תנאי המחיה, מסלולי האופניים הרבים בעיר והעובדה שמרבית תושבי העיר נוהגים לנוע ממקום למקום על אופניהם. במדיסון פועלת התזמורת הסימפונית של מדיסון בניצוחו של ג'ון דה מיין, המופיעה דרך קבע במרכז אוברטור לאמנויות. אתרים בעלי עניין המצויים בעיר הם בניין קפיטול מדינת ויסקונסין, ומרכז הכנסים מונונה טרס שתוכנן על פי תוכנית של האדריכל פרנק לויד רייט. עיקר כלכלתה של מדיסון מתבססת על תעשיות עתירות ידע בעיקר בתחום הבריאות והביו טכנולוגיה. על פי מגזין פורבס במדיסון אחוז בעלי דוקטור ברפואה לנפש הגבוה ביותר בארצות הברית (נכון לשנת 2004). ניקרגואה מנגואה, ניקרגואה איטליה מנטובה, לומברדיה, איטליה אתר האינטרנט הרשמי של מדיסון (באנגלית) מדיסון, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדיסון (ויסקונסין), דף שער בספרייה הלאומית מדיסון - אינדקס אתרים
אברהם ענתיבי

המונח "אברהם ענתבי" מפנה לכאן. לערך העוסק באיש חינוך ועסקן ביישוב, ראו אברהם אלברט ענתבי. הרב אברהם בן יצחק ענתיבי (תקכ"ה, 1765 - תרי"ח, 1858) היה רבהּ הראשי של חלב שבסוריה, דיין, מקובל ופייטן. נולד בשנת תקכ"ה, 1765 בחלב שבסוריה, למשפחת רבנים ותיקה ושורשית. אביו, הרב יצחק ענתיבי, שהיה מראשי החכמים והרבנים בדורו, זכה להעמיד תלמידים הרבה ורבים הלכו לאורו. היה מתלמידיו של הרב רפאל שלמה לניאדו, אשר שימש כרב הראשי של חלב עד שנת תקנ"ד 1794. לאחר מותו של הרב הראשי לחלב ואב בית הדין הרב אליהו שמאע הלוי במגפה הגדולה, בשנת תקע"ד 1814, והרב הראשי ר' משה דוויק הכהן בשנת תק"פ 1820, נבחר הרב ענתיבי לכהן כרב הראשי וכאב בית הדין במשך ארבעים שנה. בתקופתו נצטמצם הסחר דרך חלב והמצב הכלכלי בממלכה העות'מאנית התדרדר ולכן כבד עול המיסים, ובקהילה רבו העניים, נתמעטו התרומות וההקצבות לתלמודי תורה ולמוסדות חינוך אחרים, רבי אברהם הרבה לעסוק בתשובותיו בבעיות חלוקת המיסים ובסכסוכי מסחר, ובעיות חברתיות אחרות שנבעו מן המצב הכלכלי ותיקן תקנות רבות לבני קהילתו וחלקם מופיעים בספרו "מר ואהלות". דבר זה השפיע גם על המצב הרוחני של בני העיר ורבי אברהם חיזק ודרש רבות כדי לשפר את המצב. בני עירו כינו אותו בתואר הכבוד "ראש על אר"ץ רבה". רבי אברהם לקח תחת חסותו את אחיינו יהודה שבתאי רפאל, שהתייתם בגיל צעיר משני הוריו וגידלו כבנו. לימים עלה ר' יהודה לצפת ונודע בשם היש"ר ענתיבי. הוא שימש כשד"ר כוללות הספרדים בצפת וכתב כמה פיוטים. הרב ענתיבי נפטר בכ"ח בטבת בשנת תרי"ח, 14 בינואר 1858, והרב חיים מרדכי לבטון מילא את מקומו ברבנות. הרב ענתיבי כתב ספרים רבים, מהם ספרי מוסר, הלכה, דרשות ושו"ת. על ספרו "יושב אוהלים" מסופר כי ספר זה נקרא על שם שבשנת גזרות קשות בארם צובא ברחו למדבר, ומרוב בהלה לא לקחו עמם ספרים ללימוד, והרב ישב באוהל כל אותה התקופה וכתב ספר מזכרונו, ולאחר שחזר לספריו גילה שלא נפלה שום טעות בציטוטים הרבים מלשונות הגמרא ומהראשונים. יושב אהלים - דרושים על התורה, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תקפ"ה, 1825. פני הבית על הרשב"א - פלפול על הספר "תורת הבית" לרשב"א, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תר"ט, 1859. פני הבית על בית יוסף - על חושן משפט. מר ואהלות - ספר שו"ת הכולל גם תשובות שענה עליהם אביו רבי יצחק ענתיבי. אהל ישרים - נדפס לראשונה בשנת תר"ג, 1843. חכמה ומוסר - ספר מוסר, נדפס לראשונה בשנת תר"י, 1850. פני אהל מועד - דרושים ומוסר לשבתות השנה, נדפס בירושלים בשנת תשי"ח, 1858. חוקי הנשים - על אבן העזר. בנוסף לספריו כתב הרב ענתיבי פיוטים, פיוטים אלו נכתבו במגמה להניע את בני קהילתו משמיעת שירים שאינם שירי קודש (שירי עגבים) ובמסגרת מלחמתו בתופעה זו, את מילות האהבים של השירים הערביים המיר הרב במילים עבריות המתארות שבח ותודה לה'. פיוטים אלו מושרים עד היום בקרב בני עדות שונות וחלקם הוכנסו למקבץ שירת הבקשות. מפיוטיו הידועים: הפיוט אור צח ופשוט, באתר הפיוט והתפילה הפיוט אור צח ומצוחצח, באתר הפיוט והתפילה הפיוט אם חכם לבך בני, באתר הפיוט והתפילה שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם ב"ר יצחק ענתיבי", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 47, באתר היברובוקס אליעוז ענתבי חפר, שני דורות של פייטנים ממשפחת ענתבי בעיר חלב, באתר הפיוט והתפילה מידע על אברהם ענתיבי בקטלוג הספרייה הלאומית אברהם בן יצחק ענתבי (1765-1858), דף שער בספרייה הלאומית נכתב לעיתים גם ענתבי