laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד טאייצ'או

דוד (נצ'ו) טאייצ'או (נולד ב-20 בנובמבר 1996) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל 6 פעמים ברציפות (2016–2021) בריצת 800 מטר ואלוף ישראל 4 פעמים ברציפות (2018–2021) בריצת 1500 מטר. בנעוריו למד טאייצ'או בכפר הנוער בן שמן, שם גם התחיל להתאמן באתלטיקה. בשנת 2013 הוא השתתף לראשונה באליפות ישראל. הוא התחרה בריצת 1500 מטר וסיים במקום ה-13, בתוצאה 4:13.70 דקות. באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 2014 ניצח טאייצ'או בריצת 800 מטר בתוצאה 1:58.11, וסיים במקום השני בריצת 1500 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא סיים במקום ה-5 בריצת 800 מטר. באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 2015 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר (1:53.96 דקות) ובריצת 1500 מטר (3:57.07 דקות). באליפות ישראל שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר, אחרי חברו לאגודה דסטין אמרני, ומוקט פטנה מאתלטי אורן השרון. באליפות ישראל שנערכה ביולי 2016, טאייצ'או זכה לראשונה בתואר אלוף ישראל, בריצת 800 מטר. הוא קבע תוצאה של 1:51.52 דקות והקדים את מוקט פטנה ודסטין אמרני. בריצת 1500 מטר הוא זכה במדליית הארד, בתוצאה 3:47.76 דקות. מאוחר יותר בחודש יולי, טאייצ'או ניצח בתחרות בהויזדן, בלגיה תוך ששיפר את שיאו האישי, כשקבע 1:50.09 דקות. באליפות הבלקן במרוצי שדה, שנערכה בנובמבר, הוא סיים במקום ה-10. בחודש מאי טאייצ'או שיפר את שיאו האישי בריצת 1500 מטר ל-3:45.11 דקות. באליפות אירופה לאומות באתלטיקה שנערכה ביוני, סיים במקום ה-12 בריצת 800 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביולי טאייצ'או הגן על תוארו בריצת ה-800 מטר וקבע תוצאה של 1:54.61 דקות. באליפות ישראל שנערכה ביולי טאייצ'או זכה בפעם השלישית ברציפות בריצת 800 מטר, בתוצאה 1:51.25. טאייצ'או זכה במדליית הזהב גם בריצת 1500 מטר בתוצאה 3:44.41, כשהקדים בקרב צמוד את חברו לאגודה ימר גטהון. באותו חודש התחרה בלייז', בלגיה, בריצת 1500 מטר וקבע תוצאה של 3:44.02 דקות, שיפור של שיאו האישי ב-39 מאיות השנייה. באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר והן בריצת 800 מטר, בה עשה זאת לאחר שקבע תוצאה של 1:49.96 דקות, וירד לראשונה מגבול 1:50 דקות בריצה זו. בריצת 1500 המטרים הוא קבע תוצאה של 3:45.78 דקות. באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר (בה קבע תוצאה של 3:51.83) והן בריצת 800 מטר (בה קבע תוצאה של 1:54.17). באליפות ישראל טאייצ'או הגן על תוארו הן בריצת 1500 מטר (בה קבע תוצאה של 3:47.07) והן בריצת 800 מטר (בה קבע תוצאה של 1:52.83). כמו כן, באותה שנה שיפר את שיאו האישי בריצת 1500 מטר כאשר קבע תוצאה של 3:43.02. במרתון טבריה שנערך ב-9 בדצמבר טאייצ'או ניצח במרתון טבריה, בתוצאה 2:13:00 שעות המהווה שיא מסלול עבור רץ ישראלי במרתון טבריה, כאשר הוא מקדים ב-2:10 דקות את ג'מבר מלקאם שסיים במקום השני. טאייצ'או עבר את נקודת חצי המרתון במרוץ בזמן של 1:06:46 שעות, ואת חציו השני רץ אף מהר יותר (בזמן של 1:06:14 שעות). טאייצ'או מתגורר בפתח תקווה. דוד טאייצ'או(הקישור אינו פעיל), באתר איגוד האתלטיקה בישראל דוד טאייצ'או, באתר "מבט למירוץ"
סאניאנג

חברת רכב סאניאנג (בסינית: 三陽工業股份有限公司) היא חברה טאיוואנית ליצור קטנועים, אופנועים ורכבי שטח קטנים תחת המותג SYM (ראשי תיבות מאנגלית "Sanyang Motor") החברה נוסדה בשנת 1954 בטייפה, טאיוואן. בתחילה, תחת השם "סאניאנג אלקטרוניקה", במטרה לייצר רכיבים אלקטרוניים עבור אופניים. בשנת 1961 התמזגה עם חברת "סאניאנג תעשיות כבדות" והתקשרה בהסכם עם חברת הונדה היפנית להרכבה מקומית של האופנועים מתוצרתה, אשר הכילו כ-30% רכיבים מיצור מקומי. בשנת 1969 החלה גם בהרכבת מכוניות קטנות מדגמי הונדה N600, TN360. בשנת 2002, לאחר שדגמי האופנועים מייצור עצמי של החברה נקלעו לתחרות ישירה במכירות מול מוצריה של הונדה, הופסקה השותפות והונדה החלה בהרכבה עצמית של כלי הרכב מתוצרתה בטאיוואן באמצעות חברה בת מקומית. לאחר הפסקת ההתקשרות עם הונדה, סיכמה סאניאנג על שיתוף פעולה עם קונצרן יונדאי הקוריאני להרכבת כלי הרכב מתוצרתו עבור השוק המקומי בטאיוואן. בשנת 2015 השתנה שם החברה לשמה הנוכחי, "חברת מנועי סאניאנג". משרדיה והמפעל הראשי של החברה ממוקמים בפארק התעשייה שינצ'ו בצפון מזרח האי, ויש לה מפעלי הרכבה נוספים באמצעות חברות בת מקומיות בסין, וייטנאם ואף ביפן. חברות בת מקומיות הוקמו גם בגרמניה ובאיטליה לצורך הגדלת המכירות בשוק האירופי. חברת מנועי סאניאנג מקיימת שיתוף פעולה אסטרטגי עם קונצרן יונדאי הדרום קוריאני. במפעליה מיוצרים ומורכבים מכוניות וכלי רכב מסחריים קלים מתוצרתה. בנוסף לכך מקיימת החברה קשרים עסקיים עם חברות רכב אחרות נוספות בעולם כגון בומברדייה, אינטרנשיונל, ומהינדרה ההודית. קטנועים מתוצרת החברה החלו להמכר בארצות הברית בשנת 2002. בתחילה ביבוא מקומי ולא סדיר ובכמויות קטנות, אך בשנים הבאות הקימה החברה שיתופי פעולה רשמיים עם סוחרים ומפיצים מקומיים. משנת 2005 מייצרת החברה דגמי כלי רכב דו-גלגליים, ורכבי שטח קטנים התואמים את התקינה האירופית המחמירה, המיועדים למכירה בשוק האירופי. מניות החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך של טאיוואן. היקף המכירות השנתי של החברה עומד על כמיליארד דולר אמריקני, והיא מעסיקה במפעליה בטאיוואן כ-2300 עובדים. החברה מייצרת בשנה כ-600 אלף כלי רכב דו-גלגליים וכ-20 אלף מכוניות. בסה"כ מאז תחילת פעילותה ייצרה החברה יותר מ-800 אלף מכוניות וכ-16 מיליון כלי רכב דו-גלגליים. בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת מטרו-מוטור, ונכון לשנת 2018, היא מותג הדו-גלגלי הנמכר ביותר, מבחינת כמות המסירות לפי יצרן. מדיה וקבצים בנושא סאניאנג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאניאנג עזרא יצחק, לצאת מהאפרוריות, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006 סאניאנג, ברשת החברתית פייסבוק סאניאנג, ברשת החברתית אינסטגרם סאניאנג, סרטונים בערוץ היוטיוב אייל פרדר, רוכבים כל הדרך לבורסה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2008 גיא בן ברק, 2018 הייתה פושרת: מטרו מסכמת שנה דו-גלגלית, באתר ynet, 25 בדצמבר 2018
אוטוביוגרפיה בדיונית

אוטוביוגרפיה בדיונית (גם אוטופיקשן, מאנגלית: Autofiction, הלחם של auto ו-fiction) היא ז'אנר של סיפורת המבוסס על מידע אוטוביוגרפי. אוטוביוגרפיה בדיונית משלבת שני ז'נארים שלכאורה אינם משתלבים: אוטוביוגרפיה, המבוססת על עובדות, וסיפורת, המבוססות על בידיון. את המונח אוטופיקשן טבע בשנת 1977 סרז' דוברובסקי (Serge Doubrovsky), סופר ומבקר ספרות צרפתי, בהתייחסותו לרומן שכתב, "בן" (Fils). פיליפ וילאין (Philippe Vilain) מבחין בין אוטופיקשן לרומן אוטוביוגרפי בכך שבאוטופיקשן נדרש סיפור בגוף ראשון בידי פרוטגוניסט ששמו כשם המחבר. יש קווי דמיון בין אוטוביוגרפיה בדיונית ובין רומן לא בדיוני, מונח שטבע טרומן קפוטה לתיאור ספרו "בדם קר". עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית נמנים הסופרת הצרפתייה מרגריט דיראס, הסופרת הבלגית אמלי נותומב והסופר הנורווגי קרל אובה קנאוסגורד בסדרת ספריו "המאבק שלי". קתרין מילט (Catherine Millet) השתמשה בטכניקה ספרותית זו בספרה "חיי המין של קתרין מ.". בישראל נמנים עם כותבי האוטוביוגרפיה הבדיונית אשכול נבו בספרו "הראיון האחרון", ניר ברעם בספרו "יקיצה", אריק גלסנר בספרו "מדוע אינני כותב" ואחרים. גילי איזיקוביץ, האם ז'אנר האוטופיקשן הפורח הוא בסך הכל ספרות של נרקיסיסטים?, באתר הארץ, 2 בינואר 2019 ננסי עזר, "חתירה אל מחוץ למרכז ופריצה אל תוך-תוכו בשתי אוטוביוגרפיות ספרותיות: 'פוסט מורטם' ליורם קניוק ו'ורד הלבנון' ללאה איני", מחקרי ירושלים בספרות עברית כ"ח, 2016, עמ' 229–246. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) קרן דותן, על אוטופיקשן: אוטוביוגרפיה בעידן של פוסט-אמת, תיאוריה וביקורת 55, 2021. Vilain, Philippe; Herman, Jeanine (2011). "AUTOFICTION". In Villa Gillet; Le Monde (eds.). The Novelist's Lexicon: Writers on the Words That Define Their Work. Columbia University Press. pp. 5–7. doi:10.7312/vill15080.9. ISBN 0231150806. JSTOR 10.7312/vill15080.9. ג'ושוע רוטמן, ניו יורקר, הסופר הטוב בעולם מסביר למה לעזאזל בחר לקרוא לספרו "מין קאמפ", באתר הארץ, 6 בדצמבר 2018 גפי אמיר, "הראיון האחרון": קצת יותר הומור עצמי לא היה מזיק לאשכול נבו, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2018 גפי אמיר, "יקיצה": המסע של ניר ברעם מבית הכרם למקסיקו ובחזרה, באתר הארץ, 6 ביולי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייזי דאורה

דייזי דאורה (בגרמנית: Daisy D'ora; ‏26 בפברואר 1913 – 12 ביוני 2010) הייתה שחקנית גרמנייה. דאורה נולדה בפוטסדאם למשפחה אריסטוקרטית (Daisy Freiin von Freyberg zu Eisenberg), באותם זמנים לא היה מקובל שבני אצולה לוקחים חלק בתעשיית הבידור ולכן אימצה את שם הבמה דאורההיא התחילה את הקריירה הקולנועית שלה ב-1929 ששיחקה בסרט "תיבת פנדורה" המבוסס על מחזה מאת פרנק ודקינד שזכה להצלחה רבה ובאותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הנעורים" ותפקיד קטן בסרט "לילה הונגרי", ב-1930 שיחקה בקומדייה "רק בריין". ב-1931 נבחרה למיס גרמניה בטקס שנערך בבית מלון בברלין, היא ייצגה את גרמניה בתחרות היופי הבינלאומית, שם הגיעה לאחד המקומות הראשונים. היא נישאה לפוליטיקאי חבר המפלגה הנאצית אוסקר שליטר, היא הרבתה להתלוות אליו במהלך ביקוריו הדיפלומטיים, לזוג נולדו שני ילדים, בן, אלכסנדר ובת, מריון שליטר פון קראם (1933–1984). ב-1955 גרמה דאורה לתקרית דיפלומטית בעת ששימש בעלה כשגריר בפועל בלונדון, כאשר במהלך קבלת פנים אותה ניהלה בשגרירות התייחסה לבריטניה כאל ארץ אויב של מדינתה. דייזי דאורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייזי דאורה, באתר AllMovie (באנגלית) דייזי דאורה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייזי דאורה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Dominik Bardow, "Hitler war kein guter Klavierspieler". Tagesspiegel. 14.2.2010 "Great Britain: Just Daisy". Time Magazine. January 17, 1955 דייזי דאורה-אצולה בתחפושת, באתר www.dw.com (באנגלית) כשמלכת יופי עוסקת בדיפלומטיה. חרות, 5 בינואר 1955
קלאודיו אבאדו

קלאודיו אבאדו (באיטלקית: Claudio Abbado;‏ 26 ביוני 1933 – 20 בינואר 2014) היה מנצח איטלקי נודע. אבאדו נולד במילאנו. הוא למד פסנתר בקונסרבטוריון מילאנו אצל אביו, מיקלאנג'לו אבאדו, שהיה מלחין וכנר, ואחר כך המשיך ללימודי ניצוח אצל הנס סווארובסקי באקדמיה למוזיקה בווינה. הוא היה אחיו של המלחין, המנצח והפסנתרן מרצ'לו אבאדו ודודו של המנצח והפסנתרן רוברטו אבאדו. בשנת 1958 זכה בתחרות סרגיי קוסביצקי, זכייה שביססה את מקומו כמנצח באיטליה, ואחר, בשנת 1963 זכה בפרס מיטרופולוס. לאחר זאת נחל עד מהרה פרסום בינלאומי כמנצח תזמורת ואופרה. אבאדו הופיע לראשונה בלה סקאלה בעירו מילאנו, בשנת 1960. הוא כיהן כמנהלה המוזיקלי מ-1968 עד 1986 וניצח לא רק על הרפרטואר האיטלקי המסורתי אלא גם על אופרות מודרניות, שהביא לרפרטואר של לה סקאלה, אופרה אחת מדי שנה. כמו כן הוסיף סדרת קונצרטים, שהוקדשה ליצירותיהם של ברג ומוסורגסקי. בשנותיו בלה סקאלה גם ייסד את אורקסטרה דלה סקאלה, לביצוע רפרטואר תזמורתי קונצרטנטי. אבאדו ניצח על הפילהרמונית של וינה בפעם הראשונה בשנת 1965, בקונצרט בפסטיבל זלצבורג. בשנים 1972-1986 הוא היה מנצח ומנהל אמנותי של תזמורת בלה סקאלה. בתקופתו התזמורת בנוסף לליווי אופרה החל לנגן יצירות באופן עצמאי, עם נגנים מוזמנים למשל עם סילביה מרקוביץ'. הוא כיהן כמנהל מוזיקלי של האופרה של וינה משנת 1986 עד 1991, עם הפקות ראויות להיזכר כמו בוריס גודונוב המקורי של מוסורגסקי וחובנשצ'ינה שלו, אופרה שאין מרבים להשמיע, פיראבראס של שוברט והמסע לריימס של רוסיני. אבאדו היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון משנת 1979 עד 1987, ובשנת 1989 החליף את הרברט פון קאראיאן כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, משרה שממנה פרש בשנת 2002. הוא ביצע והקליט מגוון רחב של יצירות רומנטיות, וידוע גם בפרשנויותיו ליצירות מודרנית משל שנברג, שטוקהאוזן ולואיג'י נונו. בשנת 1988 ייסד את פסטיבל המוזיקה וין מודרן, שהתרחב מאז והקיף את כל היבטי האמנות המודרנית. הפסטיבל הבין-תחומי הזה התקיים מדי שנה בניהולו של אבאדו. בשנת 2000 התגלה סרטן בקיבתו. אבאדו נאבק במחלה במשך שנים, עבר ניתוחים קשים ונאלץ לקבל על עצמו דיאטה קפדנית. חזותו השתנתה, הוא רזה מאוד ועבד מעט מאוד, בעיקר על יצירות אהובות עליו במיוחד. הוא קנה לו שם בעבודתו עם מוזיקאים צעירים. היה המייסד והמנהל המוזיקלי של תזמורת הנוער של האיחוד האירופי (1978) ותזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר (1986). קלאודיו אבאדו קיבל פרסים ואותות הוקרה רבים, בהם: פרס וולף באמנות המוזיקה אותו חלק עם המלחין גיה קנצ'לי (2008) הפרס הקיסרי של יפן מדליית מאהלר פרס ארנסט פון סימנס (1994) סנאטור לכל החיים בסנאט של הרפובליקה מלבד פרסים זכה בפרסים נוספים וכמו כן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות פרארה, קיימברידג', אברלין והוואנה. מדיה וקבצים בנושא קלאודיו אבאדו בוויקישיתוף קלאודיו אבאדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר ספוטיפיי קלאודיו אבאדו, באתר AllMusic (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר Discogs (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר Songkick (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר בילבורד (באנגלית) חגי חיטרון, מת המנצח קלאודיו אבאדו, באתר הארץ, 20 בינואר 2014 לירן גורקביץ', מנצח לנצח: פרידה מקלאודיו אבאדו, באתר nrg‏, 23 בפברואר 2014 קלאודיו אבאדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלאודיו אבאדו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מעבר קאסילאג

מעבר קאסילאג או מעבר קסילג (באנגלית: Kasilag Pass;בבולגרית: Касилашки проход) הוא מעבר הרים מכוסה קרח בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה. גובהו של המעבר 2,150 מטרים מעל פני הים. מעבר ההרים ממוקם ממערב להר מאלן, ומפריד בין רמת פטוואר ממזרח לרכס אוון. המעבר מפריד בין קרחון קורניקר שמצפון לו לקרחון וסבכר שמדרום למעבר. המעבר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופה בשנית בשנת 1988. מעבר ההרים נקרא על שם העיירה קאסילג שבמערב בולגריה. הגאזט האנטארקטי של בולגריה (בבולגרית) מעבר קאסילאג באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מעבר קאסילאג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי
ג'ורדיין גרייס

פטרישה פרקר (באנגלית: Patricia Parker; נולדה ב-3 במרץ 1996) הידועה יותר בשם הבמה שלה, ג'ורדיין גרייס היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שבו היא אלופת הנוקאאוטס של אימפקט הנוכחית. בנוסף לכך, היא מוכרת בשל הופעותיה בארגונים Beyond Wrestling,‏ Progress Wrestling,‏ Pro-Wrestling: EVE ו-Shine Wrestling. גרייס החלה להתאבק ב-23 בינואר 2011. ב-1 בספטמבר 2018, גרייס השתתפה בקרב באטל רויאל "מעבר לתקציב" של 19 משתתפים אשר קבע את זהות הטוען לכתר לאליפות העולם של ROH במסגרת האירוע All In, ובכך הייתה המתאבקת היחידה בקרב זה; גרייס הצליחה להדיח את בריאן קייג', אך בסופו של דבר הודחה לקראת סוף הקרב על ידי בולי ריי. ב-28 באוקטובר 2018, גרייס אתגרה את ג'אז לקרב על אליפות הנשים העולמית של NWA באירוע של הארגון Women's Wrestling Revolution, אך כשלה בניסיונה לזכות באליפות זו. ב-16 באוקטובר 2018, דווח שגרייס חתמה על חוזה לשנתיים בארגון Impact Wrestling. גרייס ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ב-8 בנובמבר בקרב שבו ניצחה את קטרינה. ב-3 בינואר 2019, גרייס נחלצה לעזרת קירה הוגאן לאחר שהותקפה על ידי אלי וסו יאנג. מעשה זה הוביל לקרב זוגות בין הזוגות באירוע Homecoming, שבו גרייס והוגאן הפסידו. ב-15 במרץ, גרייס גברה על טסה בלנצ'רד בקרב אשר קבע את זהות המועמדת שתתמודד נגד האלופה, טאיה ואלקירי, על אליפות הנוקאאוטס של אימפקט. השתיים התחרו ביניהם ב-29 במרץ, בקרב שהסתיים ללא הכרעה. באירוע United We Stand, שנערך ב-4 באפריל, גרייס כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנוקאאוטס של אימפקט לאחר שהשתתפה בקרב מרובע נגד טאיה ואלקירי, קייטי פורבס ורוסמארי, שבסופו ואלקירי ניצחה ושמרה על התואר. ב-12 באפריל, גרייס ובריאן קייג' הפסידו בקרב זוגות לטאיה ואלקירי וג'וני אימפקט. באירוע Rebellion, שנערך ב-28 באפריל, גרייס כשלה בניסיונה לזכות בתואר אליפות הנוקאאוטס לאחר שנוצחה על ידי טאיה ואלקירי. ב-21 בדצמבר 2018, גרייס הודיעה על האירוסים שלה למתאבק ג'ונתן גרישם. הישגים בארגון ההיאבקות Battle Club Pro – BCP אליפות האייקונים של BCP (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Black Label Pro – BLP אליפות במשקל כבד של BLP (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Impact Wrestling אליפות הנוקאאוטס של אימפקט (3 פעמים, נוכחית) אליפות זוגות הנוקאאוטס של אימפקט (פעם אחת) - עם רייצ'ל אלרינג הישגים בארגון ההיאבקות Lancaster Championship Wrestling – LCW אליפות הוויקסן של LCW (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות Progress Wrestling אליפות הנשים העולמית של Progress (פעם אחת) הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI PWI דירג אותה במקום ה-6 מתוך 150 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2022 הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Magic – PWM אליפות הנשים של PWM (פעם אחת) הישגים במגזין הספורט Sports Illustrated דורגה במקום ה-9 מתוך 10 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2019) הישגים בארגון ההיאבקות Women Superstars Uncensored – WSU אליפות הספיריט של WSU (פעם אחת) הישגים בארגון ההיאבקות World Series Wrestling – WSW אליפות הנשים של WSW (פעם אחת, האלופה הראשונה) מדיה וקבצים בנושא ג'ורדיין גרייס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורדיין גרייס (באנגלית) ג'ורדיין גרייס, ברשת החברתית פייסבוק ג'ורדיין גרייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ורדיין גרייס, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ורדיין גרייס, באתר Online World of Wrestling הפרופיל של ג'ורדיין גרייס באתר הרשמי של Impact Wrestling דיווח: ג'ורדיין גרייס חתמה על חוזה לשנתיים באימפקט גרייס וגרישם מתארסים
פסגת מיור (אנטארקטיקה)

פסגת מיור (באנגלית: Muir Peak) היא פסגה סלעית בולטת באמצע רכס פרייז'ר בפסגות פאונדרז, ברכס הריטג' שבאנטארקטיקה. הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1966–1961. שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הפסגה נקראת על שם יו מ. מיור (Hugh M. Muir) מדען בתוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, ומשתתף במשלחת החורף בתחנת המישור בשנת 1966. פסגת מיור באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית פסגת מיור באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור פסגת מיור מידע גאוגרפי והיסטורי
פסגת מיור

האם התכוונתם ל... פסגת מיור (אנטארקטיקה) – פסגה סלעית בולטת באמצע רכס פרייז'ר ברכס הריטג' שבאנטארקטיקה הרים בארצות הברית פסגת מיור (וושינגטון) – פסגה במדינת וושינגטון שבארצות הברית פסגת מיור (לוס אנג'לס) – פסגה במחוז לוס אנג'לס במדינת קליפורניה שבארצות הברית פסגת מיור (סיסקיו) – פסגה במחוז סיסקיו במדינת קליפורניה שבארצות הברית
פסגת מיור (וושינגטון)

פסגת מיור (באנגלית: Muir Peak) היא פסגה במחוז פירס במדינת בוושינגטון שבארצות הברית. הפסגה ממוקמת דרומית מזרחית לעיר סיאטל, מזרחית לאולימפיה, וצפונית מערבית ליאקימה. הפסגה נמצאת במסיב הר ריינייר, ברכס קסקייד שברכסים הפסיפיים. גובהה של הפסגה 3,107 מטרים מעל פני הים, מתנשאת לגובה של 32 מטרים מעל סביבתה. • Martin Volken, Backcountry Ski & Snowboard Routes Washington פסגת מיור באתר peakbagger פסגת מיור באתר summitpost תצלום פסגת מיור באתר mountainproject פסגת מיור באתר איגוד השבילים של וושינגטון (WTA) תיאור הטיפוס על פסגת מיור הטיפוס על פסגת מיור, סרטון באתר יוטיוב מידע גאוגרפי והיסטורי
מיי גיבני

מיי ברידג'ט גיבני (באנגלית: May Bridget Gibney;‏ 2 באוקטובר 1893 – 1984) הייתה לאומנית ורפובליקנית אירית, שהייתה פעילה במהלך חג הפסחא עולה בשנת 1916, במלחמת העצמאות האירית ובמלחמת האזרחים האירית. מרי ברידג'ט גיבני נולדה בשנת 1893 לתומאס גיבני ומרי אוריילי בטראלי, מחוז קרי, אירלנד. היא הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים. אבא שלה היה שוטר במשטרה המלכותית האירית, והמשפחה לא הייתה לאומנית; היא הייתה הפעילה היחידה בתנועה. היא הייתה כמעט בת 5 כאשר אביה נפטר ב 20-בספטמבר 1898 בדבלין. כאשר החלה הפסחא עולה ב-1916, גיבני הלכה למוצב של המורדים בכללית הדואר וביקשה להצטרף אליהם. היא הכירה את אחד המתנדבים, ולכן הורשתה להיכנס. היא נשארה בבניין למשך כל השבוע של ההתקוממות. היא הייתה מעורבת בפעילויות הכלליות, כולל בישול ועזרה ראשונה, וכן פעלה כשליחה והעבירה מסרים למוצבים אחרים, כולל למייקל מאלין בקולג' המנתחים המלכותי. לפני הכניעה, הנשים התבקשו לעזוב את בניין הדואר. היא הייתה בדרכה הביתה עם בריד קונלי, כאשר שתיהן נעצרו ונשלחו למעצר בתחנת ברודסטון. היא השתחררה משם כעבור זמן קצר. לאחר סוף ההתקוממות הכושלת, גיבני המשיכה להיות פעילה בתנועה הלאומית והצטרפה לארגון הנשים הפארה-צבאי קומן נה מאן בספטמבר של 1916. היא פגשה בשנת 1915 את דיק מקי, לו התארסה. מקי היה מפקד במתנדבים האירים, ומאוחר יותר בצבא האירי הרפובליקני בדבלין. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא פעלה כשליחה של ה-IRA., אז העבירה הודעות, והחביאה ושינעה נשק. היא גם הסתירה את ויקטור מרפי, לוחם רפובליקני, שחמק ממעצר לאחר התקוממות חג הפסחא. אחרי ש-13 סוכנים בריטיים נהרגו בדבלין, מקי ושני רפובליקנים אחרים נעצרו, נחקרו, עונו, ואז נורו למוות על ביום ראשון העקוב מדם ב-21 בנובמבר 1920 במהלך מלחמת העצמאות. גיבני המשיכה למצוא מקומות מסתור עבור לוחמים רפובליקנים במהלך המלחמה, והייתה מעורבת בבחירות לאחריו. היא גם המשיכה לפעול כשליחה בין דבלין לבין נקודות אחרות ברחבי המדינה. היה זה במהלך נסיעות אלה שהיא פגשה את מי שעתידה הייתה להינשא לו, לורנס אוניל, מפקד חטיבה קרלו של ה-IRA. במהלך המלחמה היא גם עסקה באיסוף מודיעין, מתן עזרה ראשונה, והסתרת נשק. גיבני הייתה נגד חתימת האנגלו-אירי ההסכם ב-1921, וחלוקתה של אירלנד בשנת 1922, ונלחמה בצד אנטי-האמנה במלחמת האזרחים שנפתחה בעטיו. היא נעצרה בשנת 1922, ונכלאה בKilmainham כלא למשך תשעה חודשים. אחרי המלחמה, בשנת 1929, היא נישאה ללורנס אוניל בדבלין, שם הם התגוררו. היו להם ארבעה ילדים, שלוש בנות ובן. אחת מבנותיה היא האמנית סאלי סמית, אשר יצרה סדרת עבודות על כלא קילמיינהאם ואשר הוצגו שם, על הכלא ואלה שנכלאו בו. גיבני נפטרה בשנת 1984 ונקברה בלוויה צבאית. Sinead McCoole. "Seven women who played a key part in 1916 and beyond, impacting on society". "Irish Genealogy". "Registration of death" (PDF). Connell, Joe. "Women imprisoned in Kilmainham gaol after the easter rising". Kilmainham Tales. "May Gibney (1893 - 1987)". Deirdre Morrissey (18 באוקטובר 1999). "An Irishwoman's Diary". {{cite news}}: (עזרה) "Dublin Castle: Chapter 16: The End of British Rule". אורכב מ-המקור ב-23 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) Niamh O'Sullivan (30 ביוני 2007). Every Dark Hour: A History of Kilmainham Jail. Liberties Press. ISBN 978-1-909718-07-4. {{cite book}}: (עזרה) "Irish Genealogy". "Kilmainham Gaol". Carlow County - Ireland Genealogical Projects (IGP TM). "RTÉ Archives".
Metulji botnet

מטולי בוטנט (באנגלית: Metulji Botnet, בסלובנית: Metulji, "פַּרְפָּר") היה בוטנט זדוני שביצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות, אשר התגלה בשנת 2011. פעל בעיקר מסלובניה ובשיא פעילותו היה מורכב מיותר מ-12 מיליון מחשבים נגועים במאה מדינות שונות. התולעת הופצה באמצעות תוכנה זדונית שהורדה אל מחשב הקורבן. לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו. במבצע משולב של האינטרפול ולשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית (FBI), נעצרו שני פעילים מבוסניה וסלובניה לאחר שלקחו חלק בתחזוקת שרתי השליטה והבקרה של הבוטנט. לאחר המעצר מפתחי הבוטנט החליטו ליצור בוטנט חדש העונה לשם מאריפוסה (Mariposa), באמצעותו ביצעו פעולות כמעט זהות לאלה של מטולי. מחשב זומבי בוטנט וירוס מחשב סוס טרויאני (תוכנה) כתבה מאתר CNN המסבירה אודות פעילותו של הבוטנט (באנגלית) פרק מהספר Cyber Conflict המספר אודות הבוטנט (באנגלית) "How the FBI and Interpol trapped the world's biggest Butterfly botnet". Christian Science Monitor. 2011-06-30. ISSN 0882-7729. נבדק ב-2019-01-05.
זאב אדוארד

זאב אדוארד (שם מדעי: Canis edwardii) הוא מין נכחד של טורף מהסוג כלב שהיה קרוב לזאב המודרני. הוא חי בסוף הפליוקן עד לתחילת הפליסטוקן לפני 2.3-0.3 מיליון שנה בקירוב, באמריקה הצפונית לצד מיני כלבים נוספים כמו זאב הבלהות הגדול, הזאב המצוי ומינים קדומים כמו Canis lepophagus. מספר חוקרים רואים בו מין של זאב אפור או של זאב בלהות כך שהוא טקסון מוטל בספק. הזאב התגלה וקיבל את שמו על ידי החוקר צ'ארלס גאזין ב-1942. במראהו הוא דמה יותר לקויוט מאשר לזאב הרגיל והגיע למשקל של 30–35 ק"ג בלבד, אך היה גדול יחסית לשאר הכלביים בתקופתו. ייתכן כי התפתח מהסוג Eucyon והיה מראשוני בני הסוג Canis. בדומה לשאר הכלביים, נהג זאב אדוארד לצוד בלהקות גדולות טרף מהיר, כגון מיני פרסתנים. מדיה וקבצים בנושא זאב אדוארד בוויקישיתוף זאב אדוארד, באתר GBIF (באנגלית)
פלאלום

פלאלום ("פַּלאָלוּם" Palalum) היה מפעל לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום, נוסד על ידי הלל הילמן ב-1933 ברמת גן, ארץ ישראל. השם "פלאלום" הוא הלחם של "פלשׂתינה" ו"אלומיניום". הילמן ייסד את המפעל עם שני שותפים, בעלי מפעל לייצור מוצרי אלומיניום בריגה, וניהל אותו במשך עשרות שנים. בסוף שנות ה-30 הצטרף אליו בהנהלת המפעל בנו, ישראל הילמן. המפעל ייצר סירים, סירי פלא, מחבתות, מקינטות, איבריקים, קנקנים וקמקומים, מסננות, דוודים ועוד. חומר הגלם - לוחות אלומיניום עגולים, יובאו מקנדה, אנגליה ושווייץ ועובדו במפעל לייצור הכלים. התוצרת יוצאה בחלקה למדינות שכנות ואף לאירופה ונמכרה בארץ לחנויות כלי בית, מסעדות ומטבחים מוסדיים. המפעל העסיק עשרות פועלים. המפעל עוטר במדליות זהב ביריד המזרח ב-1934 וב-1936, ושילב אותן בניירת המשרדית. בשנת 1957 נקלע מפעל פלאלום לחובות, ועבר הליך של פירוק וכינוס נכסים. המפעל נמכר לבסוף לשלמה הלטרף שהיה מנהל העבודה של מפעל, והוא המשיך לפעול ברחוב שפירא ברמת-גן. לאחר שהמפעל נסגר סופית, נמכר המגרש בשנת 2000 תמורת כ-17 מיליון דולר, ונבנה עליו פרויקט מגורי היוקרה "אלוני בורוכוב". מדיה וקבצים בנושא פלאלום בוויקישיתוף בתעשיות המתכת פלאלום, רמת-גן, דבר, 26 בפברואר 1936 ביה"ח פלאלום ברמת-גן, דבר, 28 באפריל 1937 תיערך חקירה נגד בעלי "פלאלום" לשעבר, דבר, 22 באוקטובר 1958 ח. קדמון, מקבל הנכסים הרשמי ומפרק פלאלום בע"מ בפרוק, בבית המשפט המחוזי בתל-אביב–יפו, דבר, 6 בפברואר 1959 רונית ורד, בעקבות הזהב השחור: החידוש המסעיר שכבש את ירושלים, באתר הארץ, 15 ביולי 2021; הכתבה כוללת תמונות מאוסף מקינטות ואיבריקים תוצרת פלאלום טופס הזמנה של מפעל פלאלום, באתר "טיול בעיר" מחזור "פלאלום"- מיליון ל"י, דבר, 9 באוקטובר 1960 גבור וב.ס.ר קנו את מיתחם פלאלום ברמת-גן ב-17.25 מיליון דולר, באתר גלובס, 10 בינואר 2000 30 אנשי עסקים קנו דירות בפרוייקט "אלוני בורכוב" בר"ג, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2000
היפריון (סוס)

היפריון (שם מדעי: Hipparion; מיוונית: "פוני") הוא סוג קדום של סוס שהתקיים בין המיוקן לפליסטוקן ברחבי אפריקה, אירואסיה (כולל בספרד, יוון ועיראק) ואמריקה הצפונית (כולל בפלורידה וקליפורניה שבארצות הברית). ההיפריון הוא סוס קדום שרעה במישורי הפרריה וערבות העשב הגדולות של אירואסיה ושל אמריקה הצפונית. הוא התגלה ב-1832 בידי החוקר דה קריסטול. משמעות השם ביוונית הוא "סוס פוני" כיוון שהוא דמה לו במראה. גובהו של הסוס הגיע ל-1.4 מטרים בכתפיו ומשקלו ל-60–110 ק"ג. הוא דמה לסוסים המודרניים אך היה בעל כמה ציפורניים פרימיטיביות מעל הפרסות שכנראה היו חסרות תועלת. הוא היה מסוגל לרוץ במהירות במישורים כדי להימלט מאויביו. ההיפריון שרד במשך כ-20 מיליון שנה אך לבסוף נכחד לפני 700 אלף שנה, מסיבות לא ברורות, ולא השאיר אחריו צאצאים. ההיפריון הופיע בסדרה "מפלצות חוזרות לתחייה". מדיה וקבצים בנושא היפריון בוויקישיתוף היפריון, באתר GBIF (באנגלית)