laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
S3

האם התכוונתם ל... מחשוב ותקשורת Amazon S3 – שירות אחסון ענן של Amazon Web Services מאת חברת אמזון האמריקנית S3 – גרסה קודמת של שפת התכנות S, ראו S (שפת תכנות)#שפת S החדשה ("New S") סמסונג גלקסי S III – טלפון חכם מתוצרת סמסונג תחבורה בנטלי S3 – מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי שיוצרה בשנים 1952–1965 ג'ק רפאיין S3 – מכונית קרוסאובר קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית JAC Motors אאודי S3 – גרסה של המכונית המשפחתית הקומפקטית אאודי A3 ‏S3 (ברלין) (אנ') – קו של הרכבת העילית של ברלין צבא וחלל ‏S3 (טיל) (אנ') – טיל בליסטי צרפתי ששימש בשנים 1980–1996 לוקהיד S-3 ויקינג (אנ') – מטוס נגד צוללות מתוצרת לוקהיד שפותח בשנות ה-70, יצא משירות בצי האמריקאי ב-2016 ובנאס״א ב-2021
הוקי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הוקי – שם כולל למשפחת ענפי ספורט קבוצתיים העושים שימוש במקלות לחבטה בעצם - דיסקית או כדור - לשער הקבוצה היריבה. נכללים בכך, בין השאר, הענפים הבאים: הוקי קרח – משחק שמשחקים עם דיסקית (puck) על גבי משטח קרח הוקי רולר – משחק המבוסס על הוקי קרח, שמשחקים על משטח קשה תוך החלקה על רולרבליידס הוקי גלגיליות (קואד) – משחק כדור על גבי מגרש אספלט תוך החלקה על גלגיליות הוקי שדה – משחק כדור על גבי משטח דשא הוקי רצפה – משחק המבוסס על הוקי קרח שמשחקים על רצפה במקום על משטח קרח, ללא מחליקיים מסוג כלשהו הוקי אוויר – משחק שמשחקים על גבי שולחן שפולט אוויר בנדי (הוקי רוסי) - משחק המבוסס על כדורגל ועל הוקי קרח הוקי מים - משחק שמשחקים עם דיסקית על קרקעית בריכה, תוך כדי צלילה מתחת למים פארא הוקי קרח (הוקי מזחלות) - ענף פאראלימפי המבוסס על הוקי קרח; משחקים בו על משטח קרח ועל גבי מזחלות ייעודיות הוקי (דמות) – דמות ביקום הארי פוטר הוקיים – משפחה של עופות
דוד פלטיאל

דוד פלטיאל (בנורווגית: David paltiel;‏ 25 בינואר 1914 – 30 באפריל 1994), היה מתאגרף יהודי-נורווגי, אלוף נורווגיה (1935–1937) וזוכה גביע המלך הנורווגי (נו') (1936) ובכך היה ליהודי הראשון שזכה בתואר הנורווגי. כונה בשם ה"מתאגרף האגדי". נחשב בעיני רבים לאחד הספורטאים הגדולים בנורווגיה. פלטיאל נולד ליצחק (איזק) משה וליוהאן (אנה) פלטיאל (לבית ספילג). היו לו שישה אחים: לאופולד (1910), שרה רבקה (1912), חנה (1917), ישראל (1920), הינדה (1921) וקונו (1923). במהלך ילדותו סבל מאנטישמיות וספג קללות וגידופים בשל היותו יהודי. עובדה זו דחפה אותו להפוך למתאגרף, כדי שלא יציקו לו ולבני משפחתו. לדבריו, המשפט שהדהד בראשו בזמן הקרבות היה: "אף אחד לא יקרא לי יהודי מלוכלך" (בנורווגית: "Ingen vil kalle meg en skitten jøde"). בצעירותו הצטרף למועדון האגרוף טרונדהיים. הוא התאגרף בקרבות הראשונים שלו עבור המועדון Kampforbundet Rød Enhetssport (אנ'). בשנת 1935 זכה לראשונה באליפות נורווגיה במשקל קל ובשנים 1936 ו-1937 הגן על תוארו. בשנת 1936 הוא זכה בגביע המלך הנורווגי (נו') למתאגרף הטוב ביותר. בשנת 1940 הגיע שוב לגמר אליפות נורווגיה. במלחמת העולם השנייה, לפני שהנאצים הגיעו לנורווגיה, הוא היגר לשוודיה ומשם הצליח להגר לסקוטלנד. רוב בני משפחתו וחבריו נרצחו בשואה. במהלך המלחמה זכה באליפות מערב-סקוטלנד באגרוף במשקל בינוני ובמשקל קל-כבד. בסקוטלנד הצטרף לצבא, ולאחר מכן היגר למדינת ישראל. ב-2 באוגוסט 1955 התחתן פלטיאל עם הדי (יהודית) שפר (1919), לזוג בת ו-4 נכדים. הוא נפטר בבית חולים בתל אביב ב-30 באפריל 1994. ב-2013 נפטרה אשתו. שניהם קבורים בבית הקברות ירקון, פתח תקווה, ישראל. דוד פלטיאל הוא בן דודו של ג'וליוס פלטיאל, אביר מסדר אולף הקדוש. פלטיאל זכה למיצגים במוזאון הספורט השוודי ובמקומות נוספים ברחבי נורווגיה. מדיה וקבצים בנושא דוד פלטיאל בוויקישיתוף Boksing, jodisknettmuseum.no Jødiske fotspor i nord, David Paltiel, Jødiske fotspor i nord, ‏2024-06-02 (בנורווגית ספרותית) Tom A. Schankes, Norsk idrettsleksikon: toppidrett i 150 år : resultater, oversikter, analyser, portretter, Tom A. Schankes idrettsforl, 2012, p. 41, ISBN 978-82-303-2060-0. (בנורווגית) Ragnar Wold, Sport in name and number, 1950 International Meeting - Trondheim, Norway - September 12 1937, amateur-boxing.strefa.pl כשהגיע לביקור בנורווגיה בשנת 1968 פורסמה כתבה בעיתונות הארצית על "שובו של המתאגרף האגדי". Jødiske fotspor i nord, Isak Moses og Johanne Paltiel, Jødiske fotspor i nord, ‏2024-06-03 (בנורווגית ספרותית) יהודים מנצחים בספורט, דבר, 15 במאי 1936
הדיוויזיה ה-19 (ארצות הברית)

היו מספר דיוויזיות שנקראו הדיוויזיה ה-19 בהיסטוריה של צבא ארצות הברית. הדיוויזיה ה-19: דיוויזיית המשמר הלאומי שהוקמה בתחילת 1917 המורכבת מיחידות מאריזונה, קליפורניה, קולורדו, נבדה, ניו מקסיקו ויוטה. בסוף אותה שנה הפכה הדיוויזיה ה-19 לדיוויזיה ה-40 (לימים דיוויזיית הרגלים ה-40). הדיוויזיה ה-19 (מלחמת העולם הראשונה): אורגנה ב-1918 כדיוויזיה של הצבא הסדיר והצבא הלאומי למלחמת העולם הראשונה, הדיוויזיה ה-19 לא יצאה אל מעבר לים והתפרקה בפברואר 1919 במחנה דודג', איווה. דיוויזיית חי"ר ה-19: דיוויזיית "פנטום" במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה הדיוויזיה נותרה בלתי פעילה. עם זאת, היא ראתה בשירות מסוגו "דיוויזיית פנטום" כחלק מאמצעי ההונאה של בעלות הברית. היא הוקצתה ל-SHAEF לשימוש במבצע פורטיטיוד דרום, אך מעולם לא נוצלה בפועל במהלך המאמץ הזה. סדר הכוחות של הדיוויזיה כלל את היחידות הבדיוניות הבאות: מפקדה, דיוויזיית חי"ר ה-19 רגימנט הרגלים ה-572 רגימנט הרגלים ה-573 רגימנט הרגלים ה-578 כוחות דיוויזיוניים ביולי 1944 הוגדרה מחדש הדיוויזיה כדיוויזיית הרגלים ה-109.
Bonne nuit ma chérie

"Bonne nuit ma chérie" (בעברית: "לילה טוב יקירתי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הגרמני וין הופ. השיר ייצג את גרמניה באירוויזיון 1960. השיר נבחר על ידי תחרות שנערכה כחודש לפני האירוויזיון. בשיר "Bonne nuit ma chérie" פונה הדובר לאהובתו, רגע לפני שהיא הולכת לישון, ומדגיש בפניה את אהבתו הגדולה כלפיה. ערך מורחב – גרמניה באירוויזיון 1960 ב-29 במרץ 1960 הופיע הופ על בימת האירוויזיון. הוא שר 11 בסדר ההופעות, לפני איטליה ואחרי הולנד. עם סיום ספירת הקולות הגיע הופ למקום הרביעי עם 11 נקודות. מידע על היצירה "Bonne nuit ma chérie" באתר Discogs Bonne nuit ma chérie (English translation) Eurovision 1960 Results: Voting & Points
וין

וין (בווייטנאמית: Vinh) היא עיר נמל חשובה בצפון וייטנאם ובירת מחוז נגה אן. מבחינה מדינית, וין היא מחוז בתוך מחוז נגאה אין, בעלת מעמד שווה אליו. אוכלוסיית העיר נאמדת במעל 490,000 תושבים לפי אומדן 2015. העיר היא צומת תחבורה חשוב, בעקבות מיקומה בחיבור בין החלק הצפוני של המדינה לדרומי. שם העיר היה במקור קה ואן, ולאחר מכן בזה אחר זה קה וין, וין גיאנג, וין דואנְהְ, ולאחר מכן וין תְהְי. בסופו של דבר, ב 1789 השם הרשמי נהיה פשוט וין, קרוב לוודאי בעקבות ההשפעה האירופאית, ומאז ועד היום זה נשאר כך. בתקופות שונות היו לעיר צבא חשוב והשפעה פוליטית ניכרת. מאוחר יותר, כשהאומה הווייטנאמית החלה להתפתח בצפון הארץ ורק בהדרגה התפתחה לשטחה כיום, נקראה העיר פעמים רבות "שער לדרום". שושלת טאי סון (1788 - 1802) חשבו על העיר כבירה אפשרית לווייטנאם, אך בעקבות משך זמנה הקצר של השושלת התוכנית שלהם לא באה לידי מעשה, אך ההתעניינות של השושלת בעיר גרמה לבנייה והתפתחות נרחבת בה. בימי הכיבוש הצרפתי של וייטנאם העיר התפתחה עוד יותר כמרכז תעשייתי, ונודעה במפעליה. במשך השנים וין נפגעה קשות במספר מלחמות. בשנות ה-1950 מלחמה בין הכוחות הקולוניאלים הצרפתיים למחתרת הווייטנאמית וייט מין גרמה להרס של רוב העיר, ונזק נוסף קרה לעיר בהפצצות של בריטניה במלחמת וייטנאם, ובעקבות כך רק חלק קטן מהעיר המקומית נשאר. ההתפתחות של העיר נשענה בעיקר על הסגנון הסובייטי, העיר מובחנת ברחובותיה הרחבים ובדירות הבטון שלה. היסטורית, לוין וסביבתה היו לעיתים קרובות מקומות חשובים של פעילויות מרד ומהפכנות. במאות ה-19 וה-20 העיר הייתה מרכז בולט של התקוממות כנגד הצרפתים. בנוסף לכך, מספר דמויות מהפכניות נולדו בעיר או בקרבתה, והן כוללות את פאי בוי צ'או, לה הונג פון, נגוין תהי מין חאי והו צ'י מין. מקום לידתו של הו צ'י מין, במרחק של כ־14 ק"מ מהעיר הוא אטרקציית תיירות לווייטנאמים רבים. מקומות חשובים נוספים הם מקדש הון סון והר קוּיֵט. השירותים הציבוריים הם הענף הכלכלי הגדול בעיר, ו-55% מהעובדים עוסקים בתחום הזה. לאחר מכן בא ענף התעשייה, עם 30% מהעובדים, ולאחר מכן החקלאות הייעור והדיג עם 15% מהעובדים.[דרוש מקור] קוריאה הדרומית נמיאנגג'ו, קוריאה הדרומית מדיה וקבצים בנושא וין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וין וין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין

תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין (בגרמנית: Konzerthausorchester Berlin) היא תזמורת סימפונית מרכזית בברלין שבגרמניה. התזמורת נוסדה בשנת 1952 במזרח ברלין. הפילהרמונית של ברלין, שנוסדה 90 שנה לפניה, עברה למערב ברלין לאחר שבעלות הברית חילקו את העיר אחרי מלחמת העולם השנייה. מנצחה הקודם מאז 2012 היה איוואן פישר. קודמו בתפקיד היה לותאר צגרוסק, שהתמנה לתפקיד בשנת 2006. המנצח ידוע השם ביותר לפניו היה קורט סנדרלינג. בשנת 2019 התמנה המנצח הגרמני כריסטוף אשנבאך לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת. בשנת 2023 נכנסה לתפקיד המנצחת והפסנתרנית הגרמניה ג'ואנה מלוויץ. משכנה הקבוע של התזמורת הוא ה"קונצרטהאוס", אשר תוכנן על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל. הבניין, השוכן בכיכר ז'נדארמנמארקט שבמרכז ברלין, נהרס בזמן מלחמת העולם השנייה ונבנה מחדש בשנים 1979–1984. התזמורת מופיעה בכ-100 קונצרטים בכל עונה. לצד יצירות המופת של המסורת הקלאסית-רומנטית, כולל הרפרטואר שלה יצירות מוכרות פחות ממכלול המוזיקה בת זמננו. התזמורת מקבלת הזמנות רבות להופעות ברחבי העולם. בשנת 2005 היא סיירה בסין, ביפן ובקוריאה. בשנת 2006 הופיעה בספרד ובדרום גרמניה. בשנים האחרונות חל "מהפך דורות" בתזמורת, תוך פרק זמן קצר ביותר. השפעתם של נגנים חדשים וצעירים מכל רחבי העולם ניכרת בנגינתה. מאז החל בכהונתו כמנצח ראשי בספטמבר 2001, אליהו ענבל עיצב את התזמורת ופיתח ביתר שאת את צלילה הייחודי. במהלך שנות קיומה התפתחה תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין והייתה לאבן פינה חשובה בנוף המוזיקלי הרבגוני של בירת גרמניה. הרמן הילדברנדט - 1952 - 1959 קורט זנדרלינג - 1960 - 1977 גינתר הרביג - 1977 - 1983 קלאוס פטר פלור - 1984 - 1991 מיכאל שונוונדט - 1992 - 1998 אליהו ענבל - 2001 - 2006 לותאר צגרוסק - 2006 - 2011 איוואן פישר - 2012 - 2018 כריסטוף אשנבאך - 2019 - 2023 ג'ואנה מלוויץ - 2023 - ממשיכה מדיה וקבצים בנושא תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, ערוץ באתר Twitch.tv תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, באתר AllMusic (באנגלית) תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, באתר MusicBrainz (באנגלית) תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, באתר Discogs (באנגלית) תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין, באתר Songkick (באנגלית)
ערב בא

"ערב בא" הוא שיר עברי שכתב עודד אבישר והלחין ועיבד אריה לבנון בביצוע הזמרים עליזה קאשי ושמעון בר. השיר שזכה במוצאי יום העצמאות בשנת 1960 במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון. בשנת 1960 הוחלט לקיים פסטיבל תחרותי של שירים עבריים חדשים שיחתום במוצאי יום העצמאות את אירועי החג. הוחלט שקול ישראל ישדר את הפסטיבל בשידור ישיר במלואו. עוד הוחלט שלכל שיר יהיו שני מבצעים שיבצעו אותו בנפרד כדי שהשיר עצמו ישפט ולא המבצע המסוים. יוצרים נקראו להגיש את השירים והוקמה וועדה של אישים ידועי שם שבחרה את תשעת השירים המתחרים בפסטיבל הראשון שזכה להצלחה עצומה והיה לראשון מבין רבים. בשנת 1960 היה עודד אבישר פזמונאי ידוע שכתב שירים עם גדולי המלחינים הישראלים וניהל את היכל התרבות בתל אביב בו נערך הפסטיבל. אריה לבנון לעומתו היה בתחילת דרכו כמלחין וכמעבד. השניים שלחו לוועדה שני שירים ושניהם התקבלו לתחרות. הוחלט שאותם שני מבצעים, שמעון בר ועליזה קאשי, יבצעו את שני השירים של צמד היוצרים. השיר הראשון, "מחול הרועה", לא הושמע כמעט מאז אותו פסטיבל. לעומת זשת, השיר השני, "ערב בא", הפך לאבן דרך בתולדות התרבות הישראלית. כשיר שזכה לא רק במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון אלא כראשון שזכה בפסטיבל תחרותי כלשהו של שירים עבריים חדשים. בעקבות זכייתו הוקלט השיר בביצוע משותף של שני הזמרים שיצא בתקליטון. במהלך השנים נוספו לשיר עשרות ביצועים נוספים. בשנת 2024 רשומים באקו"ם למעלה מ 70 ביצועים שונים לשיר. השיר גם הפך לריקוד עם. מילות השיר "ערב בא", באתר שירונט "ערב בא" - עליזה קאשי ושמעון בר, סרטון באתר יוטיוב פרס ראשון לשיר "ערב בא", הארץ, 3 במאי 1960 "ערב בא" - ריקוד, סרטון באתר יוטיוב
יהודה יהודה

יהודה יהודה הוא שיר של להקת השמחות. את השיר כתבו סולן הלהקה, ישראל ברייט וגלעד ברייט. ישראל ברייט הלחין ואת העיבוד חיברו המפיק המוזיקלי יוסי פיין יחד עם כל חברי הלהקה. השיר נכלל באלבום הראשון של הלהקה שגם נשא את שמה ויצא בשנת 1998. הפזמון הופיע במצעד הפזמונים של רשת ג' באותה השנה בה צעד במשך עשרה שבועות ועמד במקום הראשון במשך שבועיים. יהודה יהודה זכה להצלחה גדולה וזהו אחד מלהיטי הלהקה הבולטים ביותר. הפזמון הוא שיר פופ קצבי, הפונה לגבר לא מוכר בשם יהודה ששמו מרכיב את מרבית מילות השיר. הפזמון החוזר הוא השורה "יהודה יהודה יא יהודה". בדומה לרוב שירי הלהקה, גם השיר מבוצע בסגנון כלייזמרי ובביצוע השיר נשמעות דרבוקה ומצילה. בקטע המעבר לאחר הפזמון השני נכלל גם כינור. סולן הלהקה ישראל ברייט שכתב את רוב שירי הלהקה, כתב והלחין גם את "יהודה יהודה", כאשר את המילים כתב במשותף עם גלעד ברייט. את השיר עיבדו מפיק האלבום יוסי פיין וחברי הלהקה: ישראל ברייט, סמי בדרה, ויטלי פודולסקי, אלעד כהן בונן וצחי הר נבו. השיר נזכר בסצנה מתוך הסדרה סרוגים בה השתתף ישראל ברייט שהקריא שיר ובו המילים: "מחנה יהודה". במהלך השורה, נשמעת קריאה מצד עובר אורח שיכור הקורא לעברו את פזמון השיר "יהודה יהודה, יא יהודה". סרטון השיר "יהודה יהודה" באתר יוטיוב "יהודה יהודה" באתר של אקו"ם השמחות - יהודה יהודה, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 03:06) מילות השיר "יהודה יהודה", באתר שירונט יהודה יהודה, באתר "פזמונט" יהודה יהודה באתר הספרייה הלאומית בהתאם לגב האלבום "השמחות", הוצאת הד ארצי, 1998 יהודה יהודה באתר מימה
היו לי פעם חברים

"היו לי פעם חברים" הוא שיר של להקת השמחות שיצא לאור בשנת 1998. את השיר כתבו סולן הלהקה, ישראל ברייט וסמי בדרה. ישראל ברייט הלחין ואת העיבוד חיברו המפיק המוזיקלי יוסי פיין יחד עם כל חברי הלהקה. השיר נכלל באלבום הראשון של הלהקה שגם נשא את שמה ויצא בשנת 1998. הפזמון הופיע במצעד הפזמונים של רשת ג' באותה השנה, זכה להצלחה גדולה וזהו אחד מלהיטי הלהקה הבולטים. הפזמון הוא שיר פופ קצבי, ובדומה לרוב שירי הלהקה, גם השיר מבוצע בסגנון כלייזמרי. מילות השיר עוסקות בבדידות הדובר שעובד כנהג מונית, שנשאר לבדו לאחר שחבריו עזבו אותו. ישראל ברייט הלחין בשנת 1995 מוזיקת רקע להצגה בתיאטרון הקאמרי. הוא החליט שהמנגינה מיוחדת מכדי להישאר לבדה והחליט לכתוב לה מילים. את המילים כתב במשותף עם סמי בדרה, לימים נגן הדרבוקה של להקת השמחות, אותו פגש במקרה במסעדה ביפו. את השיר עיבדו מפיק האלבום יוסי פיין וכל חברי הלהקה: ישראל ברייט, סמי בדרה, ויטלי פודולסקי, אלעד כהן בונן וצחי הר נבו. השורה "היו לי פעם חברים, מהם טובים מהם רעים", נלקחה מהשיר "קראוז צינוק" שהופיע באלבום מדינת ישראל נגד קראוז שמואל שכתב שמוליק קראוס בעת שריצה עונש מאסר. לשיר צולם קליפ מפורסם בו נראים חברי הלהקה מנגנים במדבר. הקליפ הופיע בתוכנית האומנות "כרטיס ל-2" שהגיש אלדד זיו בערוץ 2. הלהקה הופיעה עם השיר בשנות ה-90' בתוכנית המעגל עם דן שילון. שם השיר שהיה לאחד הלהיטים הגדולים של הלהקה היווה גם את שמו של מופע משותף לברייט היהודי ובדרה, ערבי מוסלמי יליד לוד בו הופיעו בשילוב מוזיקלי. בשנת 2022, חידשו הצמד אמיר ובן את השיר בגרסת ראפ תוך הוספת מספר בתים נוספים. פזמון השיר עודכן ל"יושב לבד בפלורנטין". מילים: ישראל ברייט וסמי בדרה לחן: ישראל ברייט עיבודים: השמחות ויוסי פיין הפקה מוזיקלית: יוסי פיין ישראל ברייט: שירה ופנדר סמי בדרה: דרבוקה וקלות ויטלי פודולסקי: אקורדיון וקולות צחי הר נבו: בס וקולות אלעד כהן בונן: תופים וקולות טכנאי הקלטה ומיקס: גדי רייק הוקלט באולפני טריטון ניהול אומנותי: עידן לוי ורן שריג צילום: עידן לוי "היו לי פעם חברים" באתר של אקו"ם מידע על הרצועה "היו לי פעם חברים" באתר ספוטיפיי מילות השיר "היו לי פעם חברים" באתר שירונט השמחות- היו לי פעם חברים, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 02:28) מילות השיר "היו לי פעם חברים", באתר שירונט היו לי פעם חברים באתר הספרייה הלאומית אלעד זאבי, 20 שנה אחרי שהרים את המדינה, ישראל ברייט כבר לא שמח, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018 בהתאם לגב האלבום "השמחות", הוצאת הד ארצי, 1998 היו לי פעם חברים באתר מימה השמחות- היו לי פעם חברים, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 02:28) היו לי פעם חברים באתר "נוער מוסיקלי בישראל" אמיר שדה | אמיר ובן - היו לי פעם חברים, סרטון בערוץ "אמיר שדה Amir Sade", באתר יוטיוב (אורך: 02:30)
פרדיננד ריימונד

פֶרְדִינַנְד רַיימוּנְד (בגרמנית: Ferdinand Raimund), נולד פרדיננד יאקוב ריימן (Ferdinand Jakob Raimann; 1 ביוני 1790 – 5 בספטמבר 1836) היה שחקן ומחזאי אוסטרי. ריימונד נולד בווינה כבנו של אומן העץ מבוהמיה יאקוב ריימן. בגיל 18 ברח והצטרף ללהקת תיאטרון בעיר שדה, והצליח כקומיקאי. ב-1811 החל לשחק בתיאטראות בעיר וינה. תחילה שיחק בתיאטרון ברובע יוזפשטאדט (אנ'), וב-1817 בתיאטרון ברובע בלאופולדשטאדט (אנ'). ב-1823 כתב את המחזה הראשון שלו, Der Barometermacher auf der Zauberinsel (יצרן הברומטרים באי הקסום), ואחריו יצא Der Diamant des Geisterkönigs ("היהלום של מלך הרוחות", 1824). יצירות המופת של ריימונד, שעדיין פופולריות הן Bauer als Millionär ("האיכר כמיליונר", 1926), Der Alpenkönig und der Menschenfeind ("מלך האלפים ושונא האנשים", 1828) ו-Der Verschwender ("הבזבזן", 1834) עם מוזיקת ליווי מאת קונרדין קרויצר. הקומדיות של ריימונד עדיין מוצגות לעיתים קרובות בגרמניה ובאוסטריה. כאשר ריימונד ננשך על ידי כלב, שבטעות האמין שהיה חולה בכלבת, הוא ירה בעצמו ב-29 באוגוסט 1836 ומת ב-5 בספטמבר 1836 בפוטנשטיין (אנ') שבאוסטריה תחתית, בגיל 46. ריימונד קבור בגוטנשטיין, הכוללת אנדרטת לזכרו. ריימונד היה אמן ה-Posse mit Gesang ("פארסה עם שירה") הווינאי; ההומור העשיר שלו נתפס בצורה הטובה ביותר בפורטרטים הריאליסטיים שלו של חבריו האזרחים. תיאטרון ריימונד (אנ') בווינה קרוי על שמו. Der Barometermacher auf der Zauberinsel, 1823 Der Diamant des Geisterkönigs, 1824 Das Mädchen aus der Feenwelt oder Der Bauer als Millionär, 1826 Die gefesselte Phantasie, 1828 Moisasurs Zauberfluch, 1827 Der Alpenkönig und der Menschenfeind, 1828 Die unheilbringende Zauberkrone oder König ohne Reich, Held ohne Mut, Schönheit ohne Jugend, 1829 Der Verschwender, 1834 אתר האינטרנט הרשמי של פרדיננד ריימונד מדיה וקבצים בנושא פרדיננד ריימונד בוויקישיתוף כתבי פרדיננד ריימונד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פרדיננד ריימונד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדיננד ריימונד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרדיננד ריימונד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדיננד ריימונד, באתר Discogs (באנגלית) פרדיננד ריימונד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
קלאוס פטר פלור

קלאוס פטר פלור (בגרמנית: Claus Peter Flor;‏ נולד ב-16 במרץ 1953) הוא מנצח גרמני. פלור, יליד לייפציג, ניגן בצעירותו ניגן בכינור ואחר למד ניצוח אצל רולף רויטר. פלור היה המנצח הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין משנת 1984 עד 1991. הוא כיהן כיועץ אמנותי ומנצח אורח ראשי של תזמורת טונהאלה בציריך בשנים 1991 עד 1996. הוא היה מנצח אורח ראשי של תזמורת פילהרמוניה מ-1991 עד 1994, ומכהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו מאז 2017. נכון ל-2006 הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת ג'וזפה ורדי של מילאנו ושל התזמורת הסימפונית של דאלאס. לתקופות קצרות היה בעבר מנצח אורח ראשי ויועץ אמנותי לתזמורת טונהאלה בציריך ומנהל מוזיקלי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין. בארצות הברית כיהן פלור כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של דאלאס, השלישי בתולדותיה, מ-1999 עד 2008. ב-2008 התמנה פלור למנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של מלזיה. החוזה הראשוני שלו הוא לשלוש שנים. מדיה וקבצים בנושא קלאוס פטר פלור בוויקישיתוף קלאוס פטר פלור, באתר AllMusic (באנגלית) קלאוס פטר פלור, באתר MusicBrainz (באנגלית) קלאוס פטר פלור, באתר Discogs (באנגלית) Agency biography (אורכב 30.04.2008 בארכיון Wayback Machine) Malaysian Philharmonic Orchestra page on Flor "The Malaysian Philharmonic Orchestra Announces the Appointment of Claus Peter Flor as its New Music Director" (PDF). Malaysian Philharmonic Orchestra. 22 בנובמבר 2007. נבדק ב-2009-03-03. {{cite web}}: (עזרה)
האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית

האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית הייתה אגודה ספרותית ציבורית שהתקיימה בסנט פטרסבורג מ-1816 עד 1825. היא הייתה מקורבת לתנועת הדקבריסטים ומשנת 1819 בראשה עמד פיודור גלינקה. עם חברי הקבוצה נמנו:אלכסנדר בסטוז'ב, אחיו ניקולאי בסטוז'ב, אנטון דלוויג, ניקולאי גנידיץ', אלכסנדר גריבויידוב, וילהלם קיכלבקר, קונדראטי רילייב ואורסט סומוב. אחרי דיכוי הדקבריסטים האגודה התפרקה. האגודה קמה ב-17 (29) בינואר 1816 באישור השלטון תחת השם "אגודת חובבי הספרות". מטרותיה היו ספרותיים, תוך דגש על השמירת "טוהר" השפה הרוסית, מה שעורר את התנגדותו של א.ס. שישקוב. . מאוחר יותר התווספו מטרות צדקה ב-19 בינואר 1819 "האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית" קיבלה את אישור הקיסר. החל מ-1818 היא הוציאה לאור ביטאון בשם " «Соревнователь просвещения и благотворения. Труды вольного общества любителей российской словесности" (המתחרה בחינוך ובצדקה. עבודות האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית". כל רווחיה הוקדשו לסיוע למדענים ולאמנים, לעזרה חומרית ולטיפול בהם, באלמנותיהם ולילדיהם היתומים. מחיר המגזין עלה 25 רובל, עם ההפצה עלה 30 רובל. לאגודה נבחרו פעם בחצי שנה יושב ראש, סגן יושב ראש, מזכיר, מנהל, ספרן, מנהל חשבונות וועד צנזורה שכלל שלושה חברים (אחראים על נושאי השירה, הפרוזה והביבליוגרפיה). מפגשי האגודה היו קבועים ופומביים. המקום שבו התכנסו חברי האגודה נמצא בדירתו של ט.נ. קריקונובסקי בשדרת ווזנסנסקי מס.254 ברובע האדמירליות במקור נוסדה האגודה על ידי חבר לשכה מסונית בשם "מיכאיל הנבחר" א.ד.בורובקוב, א.א.ניקיטין, פ.נ.גלינקה ופ.א. קפן. היא זכתה בתמיכה מצד הפקידות הבכירה של הממסד הקיסרי של הצאר אלכסנדר הראשון כמו א.נ.גוליצין (שר חינוך), א.ד.בלשוב, א.א.דמיטרייב, ו.פ.קוצ'וביי (שר פנים), הרוזן ס.ק.ויאזמיטינוב (שר המשטרה), א.פ.קוזודבלב (שר פנים), א.ס.שישקוב, נשיא האקדמיה הרוסית, לימים שר החינוך. היושב ראש הראשון של האגודה היה הרוזן סרגיי פטרוביץ' סלטיקוב, והחל מ-1819 באופן קבוע פיודור גלינקה, עם א.א.איזמאילוב כסגן. לפי נתוניו של ו. בזאנוב, באגודה היו 82 חברים פעילים, 28 חברים מועמדים, 39 חברים בהתכתבות ו-96 חברים לשם כבוד. חלק מחבריה השתייכו ל"איחוד הרווחה". חוץ מרילייב, האחים בסטוז'ב, קיכלבקר וגלינקה, א.א.קורנילוביץ' וק.פ.טורסון, שהשתתפו במרד הדקבריסטים, נעצרו בחשד לפעילות מחתרתית גם פ.א.קולושין, א.ס.גריבויידוב וא.צ. סומוב, אך שוחררו בהמשך. פעילות האגודה הפסיקה בסוף שנת 1825. בנובמבר 1825 הופיע הגיליון האחרון - מס.31 של בטאון האגודה "המתחרה בחינוך ובצדקה". ברשימת ארגונים לשנת 1826 האגודה לא נכללה. Karlheinz Kasper: Freie Gesellschaft der Liebhaber der russischen Literatur. In: Herbert Greiner-Mai (Hrsg.): Kleines Wörterbuch der Weltliteratur. VEB Bibliographisches Institut Leipzig 1983. S. 101f על האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית באתר הרוסי Alt Soft ערך בלקסיקון ברוקהאוס-אפרון, בויקיטקסט
ג'ון רנקין רוג'רס

ג'ון רנקין רוג'רס (באנגלית: John Rankin Rogers;‏ 4 בספטמבר 1838 – 26 בדצמבר 1901) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הפופוליסטית, ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1895–1897, ולאחר מכן ועד מותו כמושל וושינגטון השלישי. ג'ון רנקין רוג'רס נולד בעיירה ברנזוויק שבמיין, כבנם של מרגרט אן (לבית גרין) וג'ון רוג'רס. כנער, הוא נסע לבוסטון, שם הוא היה שוליה של רוקח. ב-1856 הוא עבר למיסיסיפי כדי לנהל בית מרקחת במשך ארבע שנים בעיר ג'קסון. ב-1860 הוא עבר צפונה לאילינוי, שם הוא עסק בחקלאות ועבד כמורה בבית ספר וכרוקח. ב-1861 נשא רוג'רס לאישה את שרה גרין, ולשניים נולדו חמישה ילדים. ב-1876 עברה המשפחה לקנזס כדי לעסוק בחקלאות, ובהמשך היה רוג'רס במשך כמה שנים עורך של העיתון "קנזס קומונר" בויצ'יטה, והיה בעל תפקיד ארגוני בברית החוואים (Farmers' Alliance). ב-1890 עבר רוג'רס למדינת וושינגטון והתיישב בעיר פיואלפ, שם הוא הפעיל בית מרקחת. ב-1895 נבחר רוג'רס לבית הנבחרים של וושינגטון מטעם המפלגה הפופוליסטית. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר כמושל וושינגטון. כמושל, הוא תמך ב"חוק התלמיד היחף" (Barefoot Schoolboy Act), שאותו הוא כבר קידם כאשר היה מחוקק. החוק יצר מנגנון שבו המדינה מימנה סיוע שוויוני לחינוך חינם בקרב המחוזות, אלו שהיה להם בסיס מיסוי רחב ואלו שלא. רוג'רס תמך על-תנאי בשיטת "המס היחיד" (Single tax) שהייתה קשורה להנרי ג'ורג'. ב-1900 הוא עבר לשורות המפלגה הדמוקרטית, וכך הוא היה המושל הדמוקרטי הראשון של המדינה. לעומתו, ארנסט ליסטר היה המושל הראשון שנבחר כדמוקרט ב-1913. ג'ון רנקין רוג'רס נפטר באולימפיה, בירת וושינגטון, ב-26 בדצמבר 1901, בעת כהונתו כמושל, בגיל 63. הוא נטמן בבית הקברות וודביין שבפיואלפ. שני בתי ספר תיכון בוושינגטון קרויים על שמו, האחד בספוקיין נפתח ב-1932, והשנים בפיואלפ נפתח ב-1968. ב-1902 נקרא על שמו אצטדיון הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של וושינגטון בפולמן. באפריל 1970, שריפה, שנגרמה ככל הנראה מהצתה גרמה לנזק קשה לאצטדיון שהיה בנוי מעץ. האצטדיון נבנה מחדש ב-1972 ושמו שונה על שמו של קלרנס מרטין, מושל המדינה ה-11 שהיה בוגר האוניברסיטה. שמו של האצטדיון הקודם, "שדה רוג'רס", מתייחס כיום לשדה האימונים הנמצא מערבית לאצטדיון הנוכחי. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1677-1678. David B. Griffiths, "Far-Western Populist Thought: A Comparative Study of John R. Rogers and Davis H. Waite," Pacific Northwest Quarterly, vol. 60, no. 4 (Oct. 1969), pp. 183–192. מדיה וקבצים בנושא ג'ון רנקין רוג'רס בוויקישיתוף ג'ון רנקין רוג'רס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ג'ון רנקין רוג'רס באתר The Political Graveyard (באנגלית) ג'ון רנקין רוג'רס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "The National Cyclopedia of American Biography ... V.1-". 1904, p. 104. John Rankin Rogers Papers, 1814-1926," Archived 2006-08-29 at the Wayback Machine Washington State University, Pullman, WA. OurCampaigns.com-John Rankin Rogers Spokesman-Review - Fast blaze ruins Pullman stadium - 1970-04-06 - p.1
Windows Package Manager

מנהל החבילות של Windows (ידוע גם בשם winget) הוא מנהל חבילות חינמי בקוד פתוח שפותח על ידי Microsoft עבור Windows 10 ו-Windows 11. הוא מורכב מממשק שורת הפקודה ומערכת תוכנות להתקנת יישומים, בדומה למשל למנהל החבילות apt. ספקי תוכנה עצמאיים יכולים להשתמש בו כערוץ הפצה עבור חבילות התוכנה שלהם. מדיה וקבצים בנושא Windows Package Manager בוויקישיתוף Tom Warren (20 במאי 2020). "Microsoft's new Windows Package Manager is already better than the Windows Store". The Verge. {{cite web}}: (עזרה) Windows Package Manager Preview | Windows Command Line