laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארינו גרימאני

מארינו גרימאני (באיטלקית: Marino Grimani; ‏ 1 ביולי 1532 - 25 בדצמבר 1605) היה הדוכס ה-89 של ונציה. גרימאני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-26 באפריל 1595 ועד פטירתו. כהונתו של גרימאני ידועה הן בשל חגיגות ההכתרה המפוארות שערך לאשתו, מורוסינה מורוסיני, והן בשל המחלוקת עם האפיפיור פאולוס החמישי אשר החלה בתקופתו והביאה לנידוי העיר ונציה כולה על ידי האפיפיור בתקופת כהונת יורשו של גרימאני, הדוג'ה לאונרדו דונאטו. מארינו גרימאני נולד בשנת 1532 בוונציה לדונאטה פיזאני ולג'ירולאמו גרימאני. אביו של מארינו היה סוחר עשיר ופוליטיקאי ואציל ונציאני. בשל ייחוסו ומעמדו התמנה מארינו גרימאני לתפקיד פודסטה בגיל צעיר יחסית, ולאחר מכן מונה לתפקיד שגריר לה סרניסימה במדינת האפיפיור. עם שובו לוונציה התמנה לתפקיד קווליירה והחל לפעול בפוליטיקה המקומית תוך שהוא משתמש בעושרו ובמעמדו לרכוש לעצמו תמיכה. לאחר מותו של פאסקואלה צ'יקוניה היה גרימאני מועמד לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו שוב ושוב, שבעים פעמים, לא קיבל אף אחד מהמועמדים די קולות על מנת להיבחר. גרימאני ניצל את עושרו והעניק מתנות לבעלי זכויות ההצבעה על מנת להבטיח את בחירתו ב-26 באפריל 1595. בשל הפופולריות הרבה שלו, חגגה ונציה את בחירתו במספר רב של פסטיבלים, אירועים ומסיבות. כאשר הגיעו אלה לסיומם, נשא מארינו לאישה את מורוסינה מורוסיני, נישואין אשר החלו סבב חדש של מסיבות ופסטיבלים אשר נמשכו זמן רב. בין השנים 1601–1604 התקבלו בוונציה, תחת הנהגתו של גרימאני, מספר רב של חוקים המגבילים את סמכויות הכמורה והאפיפיור ברפובליקה. המשבר בין ונציה לאפיפיור הגיע לשיא חדש בשנת 1605 עת נשפטו שני כמרים בגין פשעים שבוצעו - ובכך בוטל למעשה החיסיון שהיה לכמורה מפני בתי המשפט החילוניים. ב-10 בדצמבר 1605 שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה. גרימאני נפטר ב-25 בדצמבר 1605, בשיאו של המשבר עם האפיפיור. מדיה וקבצים בנושא מארינו גרימאני בוויקישיתוף
לאונרדו דונאטו

לאונרדו דונאטו או לאונרדו דונא (באיטלקית: Leonardo Donà או Donato; ‏ 12 בפברואר 1536 - 16 ביולי 1612) היה הדוכס ה-90 של ונציה. דונאטו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-10 בינואר 1606 ועד פטירתו. בתקופת כהונתו כדוג'ה הגיעו לשיאו הסכסוך של לה סרניסימה עם מדינת האפיפיור על סמכותם של בתי המשפט החילוניים של ונציה לשפוט את הכמורה שבעיר. בשיאו של הסכסוך נידה האפיפיור פאולוס החמישי את העיר - נידוי שנמשך בין השנים 1606–1607. לאונרדו דונאטו היה בנם של ג'ובאני בטיסטה דונאטו וג'ובאנה קורנר. משפחת דונאטו הייתה משפחת סוחרים אמידה, לאונרדו המשיך בעסקי המשפחה והצליח להפוך את המשפחה לאחת המשפחות העשירות בוונציה. לאחר שצלח במסחר, פנה לאונרדו לפוליטיקה. תחילה כיהן כשגריר לה סרניסימה בקונסטנטינופוליס, ולאחר מכן כפודסטה, כמושל ולבסוף כפרוקוראטור (המנהלן הראשי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו. לאחר תפקיד זה כיהן דונאטו כשגריר במדינת האפיפיור והתגורר ברומא שנים רבות. התנגדותו ליוזמות המדיניות של האפיפיור הביאה אותו לעימות עם הקרדינל בורגזה, לימים האפיפיור פאולוס החמישי. לאחר מותו של מרינו גרימאני היה דונאטו אחד המועמדים לתפקיד הדוג'ה. בבחירות שנערכו ב-25 בדצמבר 1605 התמודד דונאטו מול שני מועמדים ובהם מארקאנטוניו ממו (אשר לימים נבחר לדוג'ה). לבסוף ויתרו שני המועמדים לדונאטו, והוא נבחר לדוג'ה ב-10 בינואר 1606. עם עלייתו לשלטון נאלץ דונאטו להתמודד עם המחלוקת עם האפיפיור שהוריש לו קודמו - גרימאני חוקק מספר חוקים אשר הגבילו את סמכויות הכמורה בעיר והכפיפו את הכמרים לבתי המשפט החילוניים של ונציה. בשלהי 1605 הועמדו שני כמרים למשפט, ובעקבות זאת, ב-10 בדצמבר 1605, שבועיים לפני מותו של גרימאני, שלח האפיפיור פאולוס החמישי מחאה רשמית לוונציה. דונאטו דחה את מחאת האפיפיור, ובתגובה, באפריל 1606 נידה האפיפיור את העיר ונציה. דונאטו, ביוזמת פאולו סארפי, הורה לכל הכמרים בעיר להתעלם מהצו ולהמשיך לקיים את טקסי המיסה, באיום גירושם מהעיר ונציה אם יסרבו. הכמרים צייתו להוראת דונאטו, למעט הכמרים הישועים, אשר גורשו מהעיר. המסדר הישועי לא שב אל העיר עד שנת 1655. ממלכת צרפת ניסתה לתווך בין ונציה לבין מדינת האפיפיור וב-21 באפריל 1607 הוסגה הסכמה לפיה הכמרים שנשפטו יועברו לחזקת צרפת, ובתמורה האפיפיור יסיר את הנידוי. דונאטו לא היה דוג'ה פופולרי, ולכן נמנע מלהשתתף בעצרות ציבוריות ובאירועים ציבוריים. דונאטו נפטר ב-16 ביולי 1612. מדיה וקבצים בנושא לאונרדו דונאטו בוויקישיתוף
שמעון שלוש

שמעון שלוש (נולד בירושלים ב-24 ביוני 1959) הוא משורר ואמן, אח פסיכיאטרי במקצועו. שלוש הוא בוגר האוניברסיטה העברית. שיריו הופיעו משנת 1980 בכתבי עת ספרותיים (שדמות, חדרים, שבו, קשת החדשה ועוד), בעיתונות (על המשמר, מעריב, דבר, ידיעות אחרונות ועוד) ובאנתולוגיות ("לנצח אנגנך", "הסדנה לשירה", "105 משוררים בכתב ידם", "האוניברסיטה של החושך" ועוד). השתתף בפסטיבלי שירה (מטולה, "משיב הרוח", "קצה", "מטר על מטר" ועוד). זכה בפרסים ספרותיים שונים: פרס הרי הרשון מטעם האוניברסיטה העברית (1983) פרס קרן קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב (1986, 1998, 2000) פרס הקרן לספרות יפה של עיריית ירושלים והקרן לירושלים (1992) פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול (1996). האהבה מונחת שם ממילא, כרמל, 2022 אלגריה, כרמל, 2009 אור הדברים היפים, כרמל, 2005 דע שתקרא לו עמנואל, נור - הפקות דפוס, 1997 תולע חבוי של אשם, ספרית פועלים, 1993 רק במקום של הגן: דיאלוג שירי ואלתורים על התנ"ך: המשוררים מרים איתן, אמירה הס, שמעון שלוש, תל אביב, ירון גולן, 1992 יוסף והפתקים, כתר, 1989 גבריאל גבריאלה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987 קובי נסים, "משורר בעורף אהבתו", מעריב, ספרות, כ"ח בשבט תש"ן, 23 בפברואר 1990, עמ' 7. על: שמעון שלוש, יוסף והפתקים : שירים ופתקי אהבה, ירושלים: כתר, 1989 מדיה וקבצים בנושא שמעון שלוש בוויקישיתוף שמעון שלוש, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שמעון שלוש, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" שמעון שלוש, בלקסיקון הסופרים העברים בהווה הספרים של שמעון שלוש, באתר "סימניה" הבלוג של שמעון שלוש באתר סימניה: חמישה שירים מתוך "אלגריה" באתר סימניה שישה שירים מתוך "אור הדברים היפים" באתר סימניה לאן את מדייקת כל כך - שיר של שמעון שלוש אצל מתי שמואלוף דן אלבו על "אלגריה", ספר שיריו השישי של שמעון שלוש אצל רן יגיל באתר nrg של מעריב, 1 ביולי 2010 יערה בן-דוד על "אלגריה" - אצל רן יגיל באתר nrg של מעריב, 23 בדצמבר 2010 מיה יהלי באתר סימניה על שני שירים של שמעון שלוש באנתולוגיה "קרבת מקום"-שירי תפילה, 22 בפברואר 2011 שמעון שלוש - "ברשתות זהב וזוהר" - במדור "לשונות" של עינת יקיר באתר בית אבי חי, 10 בספטמבר 2013 שמעון שלוש באתר של נילי דגן, 23 ביולי 2015 שמעון שלוש בתוכנית "גם כן תרבות", כאן 11, קורא שיר מתוך ספרו "האהבה מונחת שם ממילא", בפתיחת התוכנית מדקה 05:42, 30 במאי 2022 שמעון שלוש ביוטיוב, באירוע השקת ספרו "האהבה מונחת שם ממילא" מטעם אגודת הסופרים העברים, 29 באוגוסט 2022 רן יגיל על "האהבה מונחת שם ממילא", ספרו של שמעון שלוש ברשימת המומלצים, באתר סלונט, 18 בדצמבר 2022 צדוק עלון על השיר "ניסחתי אושר אחר", בתוך ספרו של שמעון שלוש "האהבה מונחת שם ממילא", אצל כתב העת יקוד, 19 במרץ 2023 שלושה מספריו של שמעון שלוש באתר הבית של הוצאת כרמל "יוסף" ו"ליד קדרון המים" - שני שירים מולחנים למילים של שמעון שלוש בערוץ היוטיוב של "שיר עד" שירים של שמעון שלוש במגזין גלויה, ספטמבר 2023 יערה בן־דוד, ‏למצוא את הצפון הפנימי, עתון 77 גיליון 432, עמודים 20-21, אוגוסט-ספטמבר 2023 - על "האהבה מונחת שם ממילא" המשורר דר' דן אלבו על "האהבה מונחת שם ממילא", ספר שיריו של שמעון שלוש, במגזין "יקום תרבות" 13 באוקטובר 2024 שמעון שלוש, דף שער בספרייה הלאומית שמעון שלוש, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
מחלף באקה-ג'ת

מחלף באקה-ג'ת הוא מחלף המחבר בין כביש 6 לכביש 9 לכביש 61. מדרום למחלף עובר נחל חדרה. המחלף נפתח לתנועה באפון חלקי, עם פתיחתו המלאה של הקטע המרכזי בכביש 6, בשנת 2004. הוא נקרא על היישוב באקה-ג'ת הנמצא מזרחית למחלף, אך עם פתיחתו לא היה קישור באופן ישיר ממנו ליישוב. בשנת 2005 החלה סלילתו של כביש 61, כביש קצר המחבר בין באקה-ג'ת למחלף. חיבור זה נפתח לתנועה בשנת 2010 וב-2014 הושלמה סלילתו של כביש 9 המוביל למחלף ממערב. מבנה המחלף הוא מסוג מחלף יהלום משולב בעלה תלתן כשהלולאות משמשות את היציאות מכביש 6. גשר המחלף חולף על כביש 6 בתוואי כביש 9. בשני צידי הגשר ממוקמים צמתים, אך עקב נפח התנועה הקטן יחסית הם אינם מרומזרים. כביש 9 אליו מחבר המחלף הוא כביש קצר יחסית המוביל לכביש מקומי. כתוצאה מכך, נפח התנועה במחלף קטן יחסית, אך עם זאת, הוא נבנה תוך שימוש בשתי לולאות המאפשרות נפח תנועה גדול יותר בהשוואה למחלף יהלום רגיל. סיבה אפשרית לתכנון זה נעוצה בכך שכביש 9 נהפך לכביש מהיר, כביש רוחב מרכזי המוביל מכביש 2 באזור חדרה למחלף באקה-ג'ת. כבישי ישראל מדיה וקבצים בנושא מחלף באקה-ג'ת בוויקישיתוף אלי אשכנזי, החקלאים יאבדו קרקע לכביש צדדי שנגמר בגדר, באתר הארץ, 6 במרץ 2004 שרון קדמי, כביש 61: משרת רק יישוב אחד, וגם הוא מתנגד לו, באתר הארץ, 21 בינואר 2005 דליה טל , ‏בקעה ג'ת למועצה הארצית: לבטל אישור כביש 61, באתר גלובס, 10 במאי 2005
ג'רי טריינור

גראלד ויליאם "ג'רי" טריינור (באנגלית: Gerald William Trainor ; נולד ב-21 בינואר 1977) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות הנוער "דרייק וג'וש" (כ"סטיב המשוגע") ו"iCarly" (כספנסר שיי). טריינור נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה, להוריו ביל טריינור, טייס קרב בצי ארצות הברית בדימוס ומדליין (לבית מק'ננלי), מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון. טריינור ממוצא אירי. טריינור למד בבית הספר התיכון שנקרא "תיכון האוניברסיטה של סן דייגו" בעיר הולדתו, ולאחר מכן נרשם ללימודי תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בו זמנית, הוא למד אלתור בבית הספר גראונדלינגס שבלוס אנג'לס. ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של טריינור הייתה בסדרה "לא לבושה" ששודרה בערוץ MTV בתפקיד אריק. ההופעה המחזורית הראשונה שלו בטלוויזיה הייתה בסדרה "ג'ורדן", בה הוא גילם את בריאן, "נער ה-A.V". לאחר מכן הוא השתתף בסדרות נוספות באופן חד פעמי, בהן "חוק וסדר" ו"מלקולם באמצע" והיו לו מספר תפקידים קטנים בקולנוע, כגון בסרט המדע הבדיוני "דוני דארקו" ובקומדיה "מעודדות צמודות 2". בנוסף, טריינור הופיע בתוכנית רשת בשם "Hungry Girl TV". ב-2004 קיבל תפקיד משני בסדרה "דרייק וג'וש" מבית ניקלודיאון בתור סטיב ה"משוגע", עובד בבית קולנוע. היה זה התפקיד הראשון שחשף אותו לפרסום והצלחה גדולה. ב-2007 הסדרה הסתיימה. לאחר מכן כיכב בסדרה אחרת של ניקלודיאון אותה גם יצר דן שניידר, "iCarly" בתור ספנסר שיי, האח הגדול והאפוטרופוס של הדמות הראשית של מירנדה קוסגרוב משנת 2007 עד 2012 במשך שש עונות. בין השנים האלו הוא בנוסף הופיע עם אותה הדמות בתפקידי אורח בסדרה "ויקטוריוס" ו-"סאם וקאט". שיחק לצד ג'נט מקארדי, שותפתו לסדרה iCarly, בסרט הטלוויזיוני של ניקלודיאון "שחקן הטוב ביותר" שם גילם את קווינסי ג'ונסון, שחקן משחקי וידאו נלהב שתחרותו הראשית היא עם דמותה של מקארדי והשתתף בסדרת הסרטונים של המשחק וורלד אוף וורקאפט שנקראה Project Lore. יתרה מזאת, טריינור דיבב את הדמות הראשית בתוכנית המצוירת "כלב חשאי", דאגלס "דאדלי" פאפי. בשנת 2013 המשיך לשחק בניקלודיאון בסדרה "ונדל וויני", שם שיחק את הדמות הראשית ששמה ויני באסט, דודו של הדמות ונדל. בשל ביקורות שליליות, התוכנית בוטלה לאחר 20 פרקים בלבד. ב-2015, שיחק טריינור את המפקד מיכאל סילבן בפודקאסט של Halo. לרוב, דמויותיו של טריינור מאופיינות כבלתי צפויות ויש בהן מוטיב של שיגעון. באוקטובר 2015, יצר טריינור את הלהקה Nice Enough People עם הגיטריסט/זמר מייק אוגורמן, המתופף אנדרו זובר, והגיטריסטית אליסון סקאגליוטי, ששיחקה בעבר בסדרה שגם טריינור שיחק בה, דרייק וג'וש, בתור מינדי. טריינור מנגן את הבס בקבוצה. הקבוצה שחררה את המיני אלבום שלה, Hanover Hideaway, ב-22 ביוני, 2סרטים16. ג'רי טריינור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'רי טריינור, ברשת החברתית אינסטגרם ג'רי טריינור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רי טריינור, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רי טריינור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'רי טריינור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'רי טריינור, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'רי טריינור, באתר Discogs (באנגלית) Every Kids’ Choice 2024 Winner!, Nick (באנגלית)
חליל קלאסי

חליל קלאסי הוא שמם הכולל של חלילים אירופיים אשר יוצרו בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. חלילים אלו היו החלילים מרובי המפתחות המערביים הראשונים, אשר זכו לתפוצה כלל אירופאית רחבה. החליל הקלאסי הוא למעשה תוצר אבולוציוני של חליל הבארוק, הידוע גם כטרברסו. כלי זה היה בעל שישה חורים לאצבעות וחור אחד נוסף שהיה מכוסה, ונפתח באמצעות מפתח (קלאפה). החליל היה בנוי לפי הסולם רה מז'ור, אם כי לא בכוונון מושווה; היו בו שתי טרצות גדולות נמוכות מאוד - פה דיאז ודו דיאז. על מנת לנגן את כל רצף הצלילים הכרומטי, היה צורך להשתמש ב"אצבועי מזלג", כלומר, אצבועים שבהם משני צדיו של חור בלתי מכוסה, יש רצפים של חורים מכוסים. אצבועי מזלג דרשו לרוב תיקון של גובה הצליל, ויצרו גון צליל שונה, וכהה במעט מן הצלילים שאינם באיצבועי מזלג. מטרת תכנונו של החליל הקלאסי היא ליצור אחידות בגון הצליל, ולקרבו אל הכוונון המושווה. לשם כך נוספו לדגמים הראשונים של החליל הקלאסי שלושה מפתחות, ולפיכך גם קידוח של שלושה חורים חדשים בחליל. חורים אלו יצרו את הצלילים פה, סול דיאז וסי במול. כמו כן נעשו גם שינויים קלים בגופו של החליל עצמו ובחורים הקיימים, על מנת להתאים אותם למצב החדש.חלילי המפתחות הראשונים החלו להיות מיוצרים באופן נרחב בעיקר באנגליה, שם זכו לתפוצה רחבה יחסית, וחלקם מצאו את דרכם מאנגליה ליבשת. דגם זה החל להיות נפוץ כבר בשנות ה-70 של המאה ה-18, אם כי היו חלילנים מקצועניים שהעדיפו להשתמש בחליל בעל מפתח אחד, בעיקר מחוץ לאנגליה. בפורטרטים של חלילנים ידועים מן התקופה (למשל, החלילן פרנסואה דוויאן, שצויר בסוף המאה ה-18), ניתן להבחין כמעט תמיד שהם אוחזים בחליל בעל מפתח אחד. כחלק מהתפתחותו של החליל הקלאסי, נעשו ניסיונות להגדיל את מנעדו של החליל בטון שלם כלפי מטה על לצליל דו, ובכך להוסיף לו שני חורים ושני מפתחות נוספים. ידוע שבעבור חליל מדגם זה כתב מוצרט את הקונצ'רטו לחליל ונבל - מן היצירות הידועות הראשונות בה מופיע הצליל דו ראשון בחליל. היו שנמנעו מלהשתמש בפטנט זה מאחר שהוא מעוות את האינטונציה של החליל ומשנה את האיזון שלו. עם זאת, חלילים בעלי רגל דו החלו להיות נפוצים מאוד בעיקר בגרמניה ובאנגליה. החל מסוף המאה ה-18 החל להופיע חליל בעל שני מפתחות נוספים בגוף החליל. מפתח אחד נקדח בעבור חור חדש אשר יצר את הצליל דו. מפתח שני נקרא "פה ארוך"; מאחר ששימוש במפתח פה יחיד באצבע הרביעית של יד ימין לא היה מתאפשר כאשר אצבע זו הייתה עסוקה בלסתום חור (בשביל צלילים כמו רה ומי במול), נוצר מפתח חדש לשימוש בזרת של יד ימין, אשר החליף את "פה קצר" בעת הצורך. בחליל זה נעשו גם שינויים נוספים בצורת פיית הנשיפה ובקדח של הצינור (למשל, הוספת טבעת מתכת במפרק הראש), בעיקר על מנת להגדיל את עוצמת הצליל. הדגם של החליל בעל ששת המפתחות (או שמונת המפתחות, אם הייתה לו רגל דו) היה נפוץ זמן רב, גם כשהחל להופיע החליל הרומנטי בעל המנגנון המסובך, שלו תשעה עד שישה עשר מפתחות, והוא למעשה גלגול של החליל הקלאסי. החליל בגרסתו המודרנית הוצג לראשונה בשנת 1851 על ידי בונה החלילים תאובלד בהם. חלילו של בהם החליף את כל דגמי החלילים המבוססים על חורים סגורים (דהיינו החליל הקלאסי והחליל הרומנטי) בצרפת, שנים ספורות לאחר הופעתו. באנגליה הוא נעשה פופולרי מיד אחר כך, ובגרמניה רק בתחילת המאה ה-20. כיום זוכה החליל הקלאסי לעדנה בביצועים אותנטיים של מוזיקה מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. לרוב דגמים שלו נבנים מהעתקים היסטוריים, אם כי ישנם חלילים קלאסיים שהשתמרו במצב המאפשר נגינה עליהם. טרברסו התפתחות החליל המודרני חליל קלאסי בוויקיפדיה האנגלית ריק ווילסון, מאמר מודגם על חלילים קלאסיים
ארז קוחנסקי

ארז קוחנסקי (נולד ב-3 ביולי 1984 בתל אביב), הוא כדורסלן עבר ישראלי, שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו 1.96 מטר. קוחנסקי גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. מגיל 16 היה קפטן קבוצת הנוער של המועדון והיה שותף לזכייתה באליפות ובגביע בעונות 2000-2001 ו-2001-2002. בסוף עונת 2001-2002 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת. בעונת 2002-2003 שיחק קוחנסקי בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, והיה שותף לזכייתה באליפות ליגת העל הישראלית ובגביע המדינה בכדורסל, ובהגעתה לגמר הליגה האדריאטית. לאחר שלא קיבל הזדמנות אמיתית בקבוצת האם, עבר קוחנסקי בעונת 2003-2004 לקבוצת מכבי ראשון לציון. בסיום אותה העונה השתתף קוחנסקי באליפות אירופה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל וזכה איתה במקום השני. גם בעונת 2004-2005 שיחק קוחנסקי בראשון לציון, והיה שותף לעליית הקבוצה לפלייאוף של ליגת העל ולחצי גמר גביע המדינה בכדורסל. כמו כן, שיחק ארז בסיום אותה עונה עם נבחרת העתודה באליפות העולם עד גיל 21, בה הגיעה הנבחרת למקום ה-10. בעונת 2005-2006 שיחק ארז בקבוצת בני השרון. בעונת 2006-2007 עבר קוחנסקי לקבוצת עירוני רמת גן, איתה הגיע לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל. בסיום אותה עונה שיחק ארז במסגרת האוניברסיאדה עם הנבחרת האולימפית בכדורסל. את עונת 2007-2008 פתח קוחנסקי בעירוני רמת גן, אך באמצע העונה עבר למכבי אשדוד מהליגה הלאומית עקב מיעוט הדקות שלהן זכה ברמת גן. בעונת 2008-2009 שב קוחנסקי לליגת העל במדי העולה החדשה אליצור קריית אתא, שבה שימש כקפטן והיה שותף לירידת הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2009-2010 חזר קוחנסקי לקדנציה שנייה במדי מכבי אשדוד מהליגה הלאומית ומונה להיות הקפטן. בעונת 2010-2011 חזר קוחנסקי עירוני רמת גן שירדה לליגה הלאומית. בעונת 2011-2012 ירד קוחנסקי לליגה הארצית והצטרף לקבוצת מכבי עירוני רעננה, שהתפצלה מקבוצת בני השרון וזאת לאחר שכבר שיחק בעבר בקבוצה המאוחדת של בני השרון. פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג
STS-35

STS-35 הייתה המשימה העשירית של מעבורת החלל קולומביה וה-38 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-2 בדצמבר 1990, ונמשכה קרוב לתשעה ימים. המטרה העיקרית של המשימה הייתה בניצול מכשירים של ספייסלאב. מפקד:ואנס בראנד טייס: גאי גרדנר מומחה משימה: ג'פרי הופמן מומחה משימה: ג'ון לאונג' מומחה משימה: רוברט פארקר מומחה מטען: סמואל דורנס מומחה מטען: רונלד פאריזי במקור המשימה הייתה מתוכנת לשנת 1986 אך הוחלט לדחות אותה בעקבות אסון צ'לנג'ר. מעבורת החלל קולומביה הגיע לכן שיגור בסוף אפריל 1990 במטרה לבצע שיגור ב-16 במאי. במהלך הכנות התברר שקיימת דליפה במערכת קירור. התיקון דרש חזרת המעבורת לאגף הטכני. היא חזרה לכן שיגור ב-9 באוגוסט. במהלך הכנות התגלו בעיות טכניות והיה צורך בתיקונים נוספים. בסופו של דבר יעד לשיגור היה 30 בנובמבר. הוא נדחה למספר ימים כדי לאפשר תצפיות טובות יותר במהלך הטיסה. השיגור בוצע ללא בעיות ב-2 בדצמבר. הצוות החל בביצוע תצפיות על גרמי השמיים בעזרת מכשירים שהותקנו בספייסלאב. צוות התחלק ש-2 משמרות. תצפיות בוצעו בעל-סגול וקרני רנטגן תוך שימוש ב-4 טלסקופים שהיו ברשות הצוות. במהלך הטיסה בוצעו תצפיות על 130 גרמי שמיים. צוות ביצע מספר ניסויים מדעים נוספים והעביר שיעורים לבית ספר מהחלל. לאור צפי למזג אוויר קשה באזור הנחיתה, משימה קוצרה ביום ונחיתה בוצע ב-10 בדצמבר בבסיס חיל האוויר אדוארדס. משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-35 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות [https://www.youtube.com/watch?v=ZxfIQZ7uYeM סרטון על המשימה
פנאיוטיס ואסילופולוס

פנאיוטיס "פאנוס" ואסילופולוס (ביוונית: Παναγιώτης Βασιλόπουλος; נולד ב-8 בפברואר 1984 באתונה) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. ואסילופולוס החל את הקריירה שלו בקבוצת היראקליס פירגו מהליגה הרביעית ביוון בשנת 1998, ושיחק בה במשך שלוש שנים. ב-2001 עבר לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית, והחל בה את הקריירה המקצוענית שלו. בעונתו הראשונה בפאוק מיעט ואסילופולוס לשחק, אך בשנים שלאחר מכן הפך לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצתו. הוא פיתח בפאוק שותפות מוצלחת יחד עם הגארד קוסטאס וסיליאדיס והפורוורד לוקאס מברוקפלידיס שכונתה "השלישייה האגדית", והצטיין במשחק ההגנה. באותה תקופה הוא ביסס את מעמדו בנבחרת יוון עד גיל 21. בקיץ 2005 חתם ואסילופולוס באולימפיאקוס. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2005/2006, הגיעה הקבוצה לראשונה מזה ארבע שנים לגמר פלייאוף הליגה היוונית, בו הפסידה לפנאתינאיקוס. בעונה זו שיחק לראשונה במסגרת היורוליג, והעפיל עם קבוצתו עד לרבע הגמר לאחר שקלע 7.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2006/2007 הוא שיפר את יכולתו מהעונה הקודמת, והעפיל עם אולימפיאקוס פעם נוספת לגמר הליגה היוונית ולרבע גמר היורוליג. בעונת 2008/2009 סיימו ואסילופולוס וקבוצתו לראשונה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה היוונית, אך הפסידו שוב בגמר לפנאתינאיקוס. הוא אף העפיל עמה לראשונה בקריירה שלו לפיינל פור היורוליג, לאחר ניצחון על ריאל מדריד ברבע הגמר. הוא קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג בעונה זו. בעונת 2009/2010 זכה עם אולימפיאקוס בגביע היווני. ואסילופולוס שיחק בנבחרות הצעירות השונות של יוון. הוא זכה במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, וכן שיחק עם הנבחרת הצעירה של יוון באליפויות אירופה עד גיל 20 ועד גיל 21. בשנת 2005 שיחק ואסילופולוס לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של יוון באליפות אירופה בכדורסל. הוא זכה עם נבחרתו במדליית הזהב, אך בשל גילו הצעיר כמעט ולא קיבל דקות משחק בטורניר זה. באליפות העולם בכדורסל בספטמבר 2006 הוא הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת, והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף. ואסילופולוס השתתף עם נבחרת יוון גם באליפות אירופה 2007, והיה שותף להצלחה נוספת שלה - הגעה לחצי הגמר וזכייה בכרטיס לטורניר הקדם-אולימפי, תוך שהוא קולע 3.4 נקודות למשחק. בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, אליה הצליחה יוון להגיע מהטורניר הקדם-אולימפי, קלע ואסילופולוס 7 נקודות בממוצע למשחק. הוא העפיל עם נבחרתו לרבע גמר הטורניר האולימפי, וסיים עמה במקום החמישי. בנוסף, זכה ואסילופולוס ארבע פעמים רצופות עם נבחרת יוון בטורניר אקרופוליס, בשנים 2005–2008. ואסילופולוס מסוגל לשחק הן בעמדת הפאוור פורוורד והן בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים אף כגארד, ובעל יכולות בהתקפה ובהגנה. הוא מצטיין במשחק מתחת לסל - בלקיחת ריבאונדים ובחסימות, וכן בעל יכולת מסירה טובה ויכולת טובה בזריקות מטווח שלוש הנקודות. ואסילופולוס נחשב גם לשחקן בעל יכולת אתלטית טובה, ולשחקן הגנה שנצמד ליריביו ומקשה עליהם מאוד. בעקבות זאת, הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה המועילים ביותר באירופה, וגורר השוואות לשחקן העבר יורגוס סיגלאס. מדיה וקבצים בנושא פנאיוטיס ואסילופולוס בוויקישיתוף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
שולף

שולף הוא תותח מתנייע ישראלי המבוסס על תובת טנק המרכבה. תכנון השולף החל בשנת 1977 ויוצרו ממנו שני אבות טיפוס, אך לבסוף הוחלט כי צה"ל לא יצטייד בו. סולתם מערכות שיצרה את התותח סגרה את הפרויקט סופית ב-1997. בעת הפקת לקחי מלחמת יום הכיפורים הגיעו בצה"ל למסקנה כי קיימת אי התאמה בין גודלו ויכולותיו של המערך המתמרן לאלו של מערך האש המסייע. כוחות החי"ר והשריון היו רבים באופן משמעותי מאשר יכולות חיל התותחנים על תותחיו ומרגמותיו. מלקחים אלו, ומלקחים שהופקו ממלחמת לבנון, החל צה"ל בתהליך שנועד לשפר את יכולת האש בצה"ל, על ידי יצירה וקנייה של אמצעים חדשים ושיפור אמצעים קיימים. בשנת 1977 הוחלט בצה"ל על הקמת פרויקט השולף. השולף תוכנן להיות תומ"ת (תותח מתנייע) בקוטר 155 מ"מ בעל מערכת טעינה חצי אוטומטית ולהתנייע על תובת מרכבה. על הפרויקט הופקדו מנהלת תוכנית הטנק (מנת"ק) במשרד הביטחון ומפקדת קצין החימוש הראשי בצה"ל. בשנת 1984 הוחלט, ללא קשר ישיר לפרויקט השולף, ליצור מערכת שיפורים לתומ"תים קיימים. אפיונו המבצעי, דהיינו, מערכת הדרישות והביצועים הנדרשים מהשולף נעשתה על ידי וועדה שכללה משלחת שיצאה למספר צבאות בחו"ל ומנהלת הטנק, שהייתה מרכזת הפרויקט וכפופה לעוזר שר הביטחון דאז, האלוף במילואים ישראל טל. כמו כן שותפו מפקדות קצין החימוש הראשי וקצין התותחנים הראשי. עבודת התכנון והפיתוח החלה ובספטמבר 1983 שינה ישראל טל את דעתו בנוגע לפרויקט: למרות שקודם לכן היה נגד פיתוח של תומ"ת ישראלי, לאחר בדיקות ההיתכנות והשוואתן לתומ"ת הנוכחי בצה"ל, והתומ"ת העתידי של צבאות העולם, נוכח לדעת כי המשך הפיתוח כדאי, גם אם הפרויקט לא יצא לפועל. לאור המלצות אלה קבע הרמטכ"ל כי הפיתוח ימשיך. בשנת 1984 המליץ ראש אגף התכנון לסגן הרמטכ"ל לעצור את הפיתוח, כיוון שהפסקת הפיתוח הייתה האופציה הזולה יותר לאור העובדה שהלכה והתבססה כי צה"ל לא יצטייד בשולף משיקולי עלות. ביוני 1984 אישר שר הביטחון משה ארנס להשלים את הפיתוח ולהשהות את ההצטיידות. ב-1986 אף נשקלה הצטיידות במספר קטן יחסית של כלים לבקשת קצין התותחנים הראשי, אך זו נדחתה. המשך הפיתוח, שנקבע ל-1986, נדחה ל-1988 ולאחר דחיות נוספות ל-1993. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, החל צה"ל למעשה להתעניין, ומאוחר יותר להצטייד במערכת MLRS. הצטיידות זו סתמה את הגולל למעשה עבור תוכנית השולף; למעשה, ארצות הברית התנתה את רכישת מערכת ה-MLRS בכך שישראל תפסיק את פיתוח השולף, ולטענת מספר מפקדים בחיל השיקולים היו יותר פוליטיים מאשר אסטרטגיים-ביטחוניים. כתחליף לשולף, שיפר צה"ל את מערך התומ"תים שלו מ"רוכב" ל"דוהר", ומאוחר יותר ל"דורס". שיפורים שכללו הכנסת מערכות כיבוי אש, צריחון מפקד משופר, מערכות כיוון חדשות ועוד. בשנת 1987 הושלם התכנון, ודגמים ראשונים לאחר בדיקות מבצעיות היו אמורים להיות מוכנים בשנת 1993. עם זאת, דגם ניסיוני של השולף ביצע ירי מבצעי אחד בלבד, ממוצב סוג'וד, בכינון ישיר, בשנת 1990, במסגרת מבצע "נעים הליכות". אחד מיתרונותיו של השולף הוא בכך שהוא מקטין משמעותית את מספר אנשי הצוות הדרושים להפעלתו, בין היתר בזכות מערכת הטעינה החצי אוטומטית. השולף משתמש בצוות של ארבעה, וירה לטווח של עד ל-40 ק"מ. מסקנת דו"ח מבקר המדינה הייתה כי "אין מחלוקת במערכת הביטחון על רמתם הגבוהה של ביצועיו, אך צה"ל אינו מתכוון להצטייד בו בשל מחירו הגבוה". רק שני אבות טיפוס יוצרו - הראשון מוצב בבית התותחן בזכרון יעקב ופתוח לציבור הרחב, השני נמצא בחצר אחד המפעלים שהיו מעורבים בהרכבתו ואינו נגיש לציבור. תמונות של שולף בפורום באתר פרש דוד חיון, ‏סולתם תפסיק את פרוייקט ה"שולף" - לא מכרה אף תותח במשך 10 שנים, באתר גלובס, 18 בספטמבר 1997