laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאוצין

לאוצין (Leucine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז לאוצין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון. השייר של לאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, איזולאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים). שייר הלאוצין פחמימני ומכיל ארבעה אטומי פחמן; דבר זה הופך אותה לאחת מחומצות האמינו ההידרופוביות ביותר. שיירי לאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. לאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון. לאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים. זוהי חומצת האמינו השכיחה ביותר, והיא מהווה בממוצע 9.1% מכלל חומצות האמינו בחלבונים. מדיה וקבצים בנושא לאוצין בוויקישיתוף לאוצין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תכולת הלאוצין במזונות על פי משרד החקלאות האמריקאי
איזולאוצין

איזולאוצין (Isoleucine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז איזולאוצין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה מוכרח האדם לצרוך דרך המזון. השייר של איזולאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, לאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים). לאיזולאוצין שייר פחמימני הכיל ארבעה אטומי פחמן; זוהי חומצת האמינו ההידרופובית ביותר. שיירי איזולאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. איזולאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון. איזולאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. לאיזולאוצין תפקיד חיוני במעגל קרבס, כמו כן היא ממלאת תפקיד משמעותי בגלוקונאוגנזה. מדיה וקבצים בנושא איזולאוצין בוויקישיתוף איזולאוצין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תכולת האיזולאוצין במזונות על פי משרד החקלאות האמריקאי
מתיונין

מתיונין (Methionine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז מתיונין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, שיש לקבל אותה דרך המזון. הקצובה היומית המומלצת למבוגרים לפי האקדמיה הלאומית לרפואה היא 19 מ"ג מתיונין לכל ק"ג משקל גוף. יחד עם ציסטאין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית. אולם, בניגוד לציסטאין, שבה אטום הגופרית נמצא בקצה השייר ולפיכך פעיל מאוד מבחינה כימית (דבר המביא ליצירת קשרים דיסולפידיים בין שיירי ציסטאין שונים), במתיונין נמצא אטום הגופרית באמצע השייר, כך שהוא אינו חשוף לסביבה ואינו נוטה להגיב. השייר של מתיונין מורכב משתי קבוצות מתילן (CH2), מאטום גופרית ומקבוצת מתיל (CH3). ריבוי אטומי הפחמן גורם לכך שמתיונין הידרופובית באופן יחסי. המקורות המשמעותיים ביותר למתיונין, כמו לשאר חומצות האמינו, הם מזונות עשירים בחלבון כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים. זוהי אחת מחומצות האמינו הנדירות, והיא מהווה בממוצע 2.3% מכלל חומצות האמינו בחלבונים. עובדה זו משתקפת בקוד הגנטי: מתיונין היא אחת משתי חומצות האמינו, יחד עם טריפטופן, המקודדות על ידי קודון אחד בלבד (AUG). קודון זה מהווה בנוסף קודון פתיחה; קודון זה מאותת למנגנוני השעתוק והתרגום בתא להתחיל בפעולתם. היות שקודון הפתיחה מקודד למתיונין, חומצת אמינו זו היא הראשונה כמעט בכל שרשרת פפטידית חדשה שמסונתזת על ידי הריבוזומים בתא. בכמחצית מהחלבונים מוסר המתיונין מתחילת החלבון לאחר התרגום. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) קיימת הבדלה בין מתיונין המיועד להצבה באמצע חלבון ובין מתיונין המיועד לאתחול חלבון; מולקולות מתיונין המיועד לאתחול כוללות קבוצת פורמיל (קבוצת אלדהיד, CHO) הקשורה לקבוצת האמינו של החומצה. בתאים איקריוטיים קיים מנגנון אחר המאפשר לריבוזום להבדיל בין שני סוגי המתיונין. Rs4680 מדיה וקבצים בנושא מתיונין בוויקישיתוף מתיונין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתיונין, דף שער בספרייה הלאומית Dietary reference intakes for energy, carbohydrate, fiber, fat, fatty acids, cholesterol, protein, and amino acids, Washington, D.C.: National Academies Press, 2005 תכולת המתיונין במזונות על פי משרד החקלאות האמריקאי
ואליה

וָאלְיָה היה מלך ויזיגותי, השליט הרביעי בשושלת בלתה, שמלך בין השנים 415 ו-418. ואליה עלה לשלטון בשנת 415, אחרי שמתנקש שפעל במצוות זיגריק רצח את מלך הוויזיגותים הקודם, אטהאולף. זיגריק נרצח אף הוא זמן קצר אחרי–כן. ככל הנראה התמצה קשר הדם בין ואליה לאלאריק, מייסד השושלת, בשייכות לאותו קלאן. בעלותו לשלטון, מצא את עצמו ואליה בעמדה קשה: מחד, התקשו הוויזיגותים למצוא לעצמם מקום בספרד, לשם הגיעו עם אטהאולף, כיוון שרוב חלקי הארץ, לבד מטרהקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאנים שונים. מאידך, הרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק לאנשיו הרעבים מזון. הוא פנה בתחילת שנת 416 דרומה וניסה לעבור לאפריקה, כדי ליהנות ממאגרי התבואה שלה, אך הצי שלו, ממש כמו של אלאריק, נטרף בים. משכשלה תוכניתו, החליט ואליה לכרות הסכם שלום עם קונסטנטינוס, האיש החזק ברומא. במסגרת ההסכם, שנחתם לפני יוני 416, הפכו הוויזיגותים לפואדרטי (נאמנים) של רומא וקיבלו בתמורה תבואה. נוסף על–כך, השיב ואליה לקיסר הונוריוס את גאלא פלקידיה, אלמנתו של אטהאולף שהייתה גם אחותו של הונוריוס וגם מושא תשוקותיו הארציות והאימפריאליות של קונסטנטינוס. ואליה מילא את חלקו בהסכם כאשר הכה בשבט סילינג של הוונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה להונוריוס. פעולתו גרמה לשאר השבטים הגרמאנים שישבו בספרד (האלאנים בלוסיטניה, הסואבים והוונדלים משבט אסדינג בצפון-מערב גאלאקיה) לשלוח משלחות בבקשה לאישור רשמי להתיישב כפאודרטי בספרד. האסדינג והסואבים הצליחו בכך, ואילו הסילינג והאלאנים סורבו והוכנעו על–ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין. בתמורה על מאמציו זכה ואליה באישור המיוחל מן הקיסר להתיישב עם הוויזיגותים על אדמה משלהם: אקוויטניה (דרום ומזרח צרפת) ולקבוע את בירתם בטולוז. כך באו אל קיצן יותר מעשרים שנה של נדודים של הוויזיגותים ברחבי אירופה. ההסדר הכפיף עדיין את הוויזיגותים לסמכות רומי והשטחים נחשבו עדיין לחלק מהאימפריה, אך הייתה זו חלקת האדמה המשמעותית השנייה (אחרי האישור לממלכת הבורגונדים על הריין) בתוך חלקה המערבי של האימפריה שהוענקה לשבטים גרמאנים, שנאמנותם הממשית לרומא הייתה מפוקפקת. ואליה לא זכה לראות בהתממשות ההסכם. הוא מת בשנת 418, כשעל כיסאו עולה תיאודוריד הראשון, בנו הבלתי חוקי של אלאריק. נכדו של ואליה מבתו, היה ריקימר, פטריקיוס ושליטה בפועל של רומא באמצע המאה החמישית. הממלכה הוויזיגותית מדיה וקבצים בנושא ואליה בוויקישיתוף
קנצלר האימפריה הרוסית

קנצלר האימפריה הרוסית (ברוסית: Канцлер Российской империи) הייתה דרגה פקידותית אזרחית מהרמה הראשונה. הדרגה הוענקה לרוב לשר החוץ הרוסי, ובמידה ושר החוץ היה ברמה פקידותית השנייה, הוא יכול היה לקבל דרגת "סגן הקנצלר". דרגת הקנצלר הייתה המקבילה האזרחית לדרגת גנרל-פלדמרשל הצבאית. 12 אישים בתולדות רוסיה קיבלו דרגת "קנצלר". בחמישים השנים האחרונות לקיומה של המונרכיה ברוסיה, לא הוענקה הדרגה לאף פקיד ממשלתי, אף שהדרגה לא בוטלה באופן רשמי. הדרגה בוטלה באופן רשמי ב-1917 בידי הסובייטים.
פלקנסטרו קאנטו

פלקנסטרו קאנטו (באיטלקית: Pallacanestro Cantù), היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר קאנטו שבצפון איטליה, המשחקת בסרייה א' 2, הליגה השנייה בכדורסל האיטלקי. הקבוצה נוסדה ב-1936, זכתה פעמיים בעברה בגביע אירופה לאלופות, ב-1982 גברה בגמר על מכבי תל אביב 80-86 וב-1983 גברה על בילי מילאנו 69-68. קאנטו היא אחת הקבוצות היחידות באירופה שזכתה בכל שלושת גביעי אירופה השונים. תור הזהב של הקבוצה היה בין השנים 1973–1983 אז זכתה הקבוצה ב-9 גביעי אירופה השונים: 3 פעמים ברציפות בגביע קוראץ', 4 פעמים בגביע אירופה למחזיקות גביע מתוכם 3 פעמים ברציפות ופעמיים ברציפות בגביע אירופה לאלופות. בשנים שלאחר מכן ירדה הקבוצה מגדולתה. במשך השנים, החליפה הקבוצה את שם הספונסר שלה 25 פעמים. וכך נקראה בשמות רבים. משחקיה הביתיים נערכים בארמון הספורט פיאנלה (Palasport Pianella), המכיל 3,910 מקומות ישיבה, שלא מתאים לתקנון היורוליג, הדורש 5,000 מקומות מינימום. את משחקי היורוליג שלה בעונת 2011/12 קיימה הקבוצה בפלאדסיו, אולם בן 8000 מקומות הממוקם בעיירה דסיו הסמוכה לקאנטו. הליגה האיטלקית: אליפות (3): 1968, 1975, 1981 מקום שני: 1980, 2011 חצי גמר: 2002, 2013 הגביע האיטלקי: גמר: 1997, 2003, 2011, 2012 חצי גמר: 2004, 2005 הסופרקאפ האיטלקי: זכייה (2): 2003, 2013 גמר: 2012 גביע אירופה לאלופות: זכייה (2): 1982, 1983 גביע אירופה למחזיקות גביע: זכייה (4) (שיא משותף): 1977, 1978, 1979, 1981 גביע קוראץ': זכייה (4): 1973, 1974, 1975, 1991 הגביע הבין-יבשתי בכדורסל: זכייה (2): 1975, 1982 מדיה וקבצים בנושא פלקנסטרו קאנטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלקנסטרו קאנטו פלקנסטרו קאנטו, ברשת החברתית פייסבוק
מיינינגן

מֵיינינגן (בגרמנית: Meiningen) היא עיר בדרום מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז שמאלקאלדן-מיינינגן. יושבת על נהר הוורה. מיינינגן נחשבת למרכז הכלכלי והתרבותי של דרום מדינת תורינגיה, וכלכלתה מתבססת בעיקר על תיירות, תעשיות היי-טק וייצור מכונות. העיר היא חלק מאזור פרנקוניה. מקום היישוב מוזכר לראשונה בשנת 982 לספירה, ובמהרה הפך לעיר הצפונית ביותר בבישופות ווירצבורג, מחוז באימפריה הרומית הקדושה. מיינינגן מוזכרת לראשונה כעיר בשנת 1230. במהלך המאה ה-16 השליטה בעיר עברה ידיים מספר פעמים. משנת 1680 ועד 1918, הייתה העיר בירתה של דוכסות סקסה-מיינינגן. בשנת 1858 חוברה העיר לראשונה למסילת ברזל. עד תחילת המאה ה-20 נפתחו בעיר מספר בנקים גדולים, והפכו אותה למרכז כלכלי חשוב בגרמניה. העיר נפגעה קשות מהפצצת חיל האוויר האמריקני ב- 23 בפברואר 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח מזרח גרמניה, יחד עם כל מדינת תורינגיה. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, הפכה העיר למרכז המחוז שמאלקאלדן-מיינינגן. מיינינגן מכונה לעיתים "עיר התיאטרון", בזכות התיאטרון העירוני המפורסם שבה, שהחל את דרכו בתור תיאטרון חצר, בשנת 1831, ולאחר הריסתו נבנה בשנת 1909 מבנה הקבע הנוכחי של התיאטרון. פרסומו של התיאטרון נבע גם בזכות פועלו הרב של גאורג השני, דוכס זאכסן-מיינינגן, אשר התיאטרון היה מפעל חייו, וזיכה אותו בכינוי "דוכס התיאטרון". תזמורת החצר של מיינינגן, אשר נוסדה בשנת 1690 על ידי הדוכס ברנהרד הראשון, היא אחת מהתזמורות המצליחות והוותיקות באירופה. המלחינים והנגנים הנס פון בילו, ריכרד שטראוס ומקס רגר היו אחדים ממנהליה, ויוהנס ברהמס הגיע למיינינגן כדי לנסות את יצירותיו. כיום התזמורת היא חלק מתיאטרון מיינינגן, ומונה 68 חברים. בעיר מספר רב של מוזיאונים וגלריות. ארמון אליזבטנבורג, נבנה בשנת 1692. טירת לאנדסברג, נבנתה בשנת 1840. התיאטרון העירוני המפורסם של מיינינגן, הוקם בשנת 1909. מפעל לייצור ותחזוקת רכבות קיטור. גרמניה נוי-אולם, גרמניה (מ־1988). צרפת בוסי-סן-ז'ורז', צרפת (מ־1996). גרמניה אוברטסהאוזן, גרמניה (מ־2007). ריכרד שטראוס, מלחין גרמני. מקס רגר, מלחין גרמני. פרץ ברנשטיין, ממנהיגי הציונות הכללית, מחותמי מגילת העצמאות, שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם המפלגה הליברלית. מספר נגנים ממשפחת באך. ז'אן פול, משורר גרמני. לודוויג בכשטיין, משורר גרמני. גאורג השני, דוכס זאכסן-מיינינגן. מדיה וקבצים בנושא מיינינגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיינינגן מיינינגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מיינינגן (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
גסטון ז'וליה

גסטון מוריס ז'וליה (בצרפתית: Gaston Julia ‏ 3 בפברואר 1893 - 19 במרץ 1978) היה מתמטיקאי צרפתי שבמאמר מ-1918 הציג לראשונה את קבוצת ז'וליה הקרויה על שמו. רעיונותיו פותחו מאוחר יותר בידי בנואה מנדלברוט שביסס עליהם את מושג הפרקטל - מאבני היסוד של תורת הכאוס. ז'וליה נולד בעיר סידי בל-עבאס שבאלג'יריה, שמיום הקמתה שימשה את הצרפתים כמרכז שלטוני במדינה. ציוניו הגבוהים אפשרו לו ללמוד באקול פוליטקניק בפריז, והוא אכן החל ללמוד שם ב-1914, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הוא גויס ונשלח לחזית. בינואר 1915 הוא נפצע באופן חמור בפניו, וכתוצאה מהפציעה איבד את אפו. למרות ניתוחים חוזרים ונשנים, לא עלה ביד הרופאים לשחזר את אפו, וז'וליה נאלץ להסתובב עד סוף ימיו עם מסכת עור במקום אף. במהלך אשפוזו הממושך התיידד ז'וליה עם מריאן שוסון, אחת האחיות בצוות הרפואי (וביתו של המלחין הצרפתי ארנסט שוסון), והשניים נישאו. ז'וליה המשיך במחקריו המתמטיים בתחום החזרור של פונקציות רציונליות, וב-1918 פרסם מאמר בז'ורנל למתמטיקה טהורה ושימושיה, בו הציג את הרעיון של איטרציות בפונקציות רציונליות. פייר פאטו, מהחוקרים הבולטים בתחום זה באותה העת, הכיר בחשיבותו של המאמר, ובעקבות המלצתו הוענק לז'וליה הגרנד-פרי באותה שנה. על אף שהמאמר הכה גלים בקהילה המתמטית, נראה כי איש לא הכיר אז בחשיבותן של איטרציות בפונקציות רציונליות. היה זה בנואה מנדלברוט ופרסומיו בשנות השבעים שהצליחו להחיות את הנושא. ב-1919 הצטרף ז'וליה לצוות ההוראה של האקול פוליטקניק כמתרגל בקורס של ז'אק אדמר, ומאוחר יותר הפך למרצה - משרה ששמר עד פרישתו ב-1965. במהלך תקופה זו התקבל גם כמרצה בסורבון, וכן קיבל פרסים אקדמיים רבים, בהם פרס האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1934. בנואה מנדלברוט קבוצת מנדלברוט גסטון ז'וליה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה גסטון ז'וליה, באתר MacTutor (באנגלית) גסטון ז'וליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האישה מצרפת

האישה מצרפת היא דמות מקראית מסיפורי אליהו הנביא בספר מלכים א' (פרק יז). הייתה זו אישה אלמנה שהתגוררה בצרפת שבצידון. בזמן הבצורת בתקופת אחאב היה רעב בארץ. אליהו הסתתר בנחל הנקרא נחל כרית מפני המלך אחאב, אך לאחר שנה הנחל התייבש. כתוצאה מכך, אליהו היה צריך למצוא מקום אחר לשבת בו. ה' שלח את אליהו אל האישה מצרפת על מנת שיהיה לאליהו מקור לפרנסה ומקום בטוח לשבת בו. ערך מורחב – הבצורת בתקופת אחאב לאחר שיבש נחל כרית, שם שהה אליהו בתחילת ימי הבצורת, שלח אותו אלוהים אל האישה מצרפת. אליהו מבקש מהאישה לתת לו לחם, האישה מספרת לו בייאוש שאין לה יותר מ"מְלֹא כַף קֶמַח בַּכַּד וּמְעַט שֶׁמֶן בַצַּפָּחַת", מה שיספיק רק לארוחה אחת אחרונה לה ולבנה. בעקבות זאת אליהו מבטיח לה שאם היא תאכיל אותו אז "כַּד הַקֶּמַח לֹא תִכְלָה וְצַפַּחַת הַשֶּׁמֶן לֹא תֶחְסָר עַד יוֹם תֵּת ה' גֶּשֶׁם עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה". כעבור זמן מה, חלה בנה של האישה ומת, והיא פנתה אל אליהו בתלונה שהמחלה באה באשמת שהותו אצלה. הרב אלחנן סמט מסביר שהאישה סברה כי בנה מת כעונש מה' על כך שהיא אינה מתנהגת באותן אמות מוסר בהן מתנהג אליהו הנביא. לפי הסברו, האישה ביקשה מאליהו הנביא שיניח לה לנפשה ויעזוב את ביתה. אליהו לקח את הבן לחדרו, והשתטח ונשכב עליו שלוש פעמים. הוא התפלל לה' שישיב את נפש הבן, וכך היה, ומתוך כך הבינה האישה שאליהו הוא אכן נביא ה'. האישה מצרפת נחשבת לאחת מ-23 הנשים הצדיקות והישרות שהיו בישראל. על פי המדרש, בנה של האישה הוא יונה הנביא. עוד נכתב, שהאישה הייתה משבט אשר ובעלה, אמיתי, אביו של יונה, היה משבט זבולון. השיר "כד הקמח" מאת נעמי שמר מבוסס על סיפור האישה מצרפת. מדיה וקבצים בנושא האישה מצרפת בוויקישיתוף הרב א. סמט, אליהו בצרפת אל מול האלמנה, פרקי אליהו, ירושלים: מעליות, תשס"ג הרב א. סמט, אליהו מחיה את בן הצרפית, פרקי אליהו, ירושלים: מעליות, תשסג Otzar Midrashim, Baraita of Rabbi Pinchas Ben Yair 1:36, www.sefaria.org בראשית רבה צח יא ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סירן

סירן או סורן (בצרפתית: Suresnes) היא קומונה בפרבריה המערביים של פריז, צרפת. נכון לשנת 2008 מתגוררים בסירן 45,617 תושבים, והיא אחת הערים הצפופות באירופה ביחס לשטחה. העיר מרוחקת כ- 9 ק"מ ממרכז פריז. נהר הסן עובר בסירן. בסירן ממוקמת אנדרטת פורט מון-ולריין, לזכר הגיבורים הצרפתים שנפלו במלחמת העולם השנייה. החיבור בין סירן לפריז מתאפשר באמצעות שני קווים של רכבת פרברית, וכן גשר כביש מעל נהר הסן, שעליו עוברת הדרך גם ליער בולון. גרמניה האן-מונדן, גרמניה גרמניה מחוז גטינגן, גרמניה ישראל חולון, ישראל ספרד קולמנאר וייחו, ספרד הממלכה המאוחדת האקני, לונדון, הממלכה המאוחדת סרביה קרגוייבץ, סרביה אוסטריה פילאך, אוסטריה מדיה וקבצים בנושא סירן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סירן (בצרפתית) סירן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סורסנס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית סירן, ברשת החברתית פייסבוק סירן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סירן, ברשת החברתית אינסטגרם סירן, ברשת החברתית LinkedIn סירן, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האנגר

האנגר (בצרפתית: Hangar) הוא מבנה סגור המשמש לאחסון כלי טיס. מרבית ההאנגרים בנויים ממתכת, אולם נעשה שימוש גם בחומרי בנייה שונים כבטון, ועץ. לרוב משמשים האנגרים להגן על כלי הטיס מפגעי מזג האוויר, שימושים נוספים הם לתיקון ולבניית מטוסים, וכדי להסתיר מטוסים מלוויינים ומטוסי ריגול. כדי להגן על כלי טיס ממתקפה אווירית, נעשה שימוש בדיר תת-קרקעי (דת"ק), אולם עקב עלויות הבנייה ומעשיות השימוש בדת"ק, מוגבל השימוש בו למטוסי קרב בלבד. למרבית נושאות המטוסים יש האנגרים מובנים. שימוש נוסף למילה האנגר הוא שם למחסן גדול וריק. את ההאנגר הראשון הקים חלוץ התעופה השוודי קארל ריצ'רד ניברג בתחילת המאה ה-20. בשנת 1902 בנו האחים רייט האנגר מעץ בקיטי הוק (קרוליינה הצפונית), בו בנו את מטוסם. בשנת 1909 הקים חלוץ התעופה הצרפתי לואי בלריו האנגר בחווה חקלאית בין קאלה לסאנגט, משם יצא לטיסה בה חצה את תעלת למאנש. האנגרים המשמשים לאחסנת ספינות אוויר מכונים "אירשיפ האנגר" (Airship hangar), והם לרוב גדולים מהאנגרים למטוסים, בעיקר בגובהם. בספינות האוויר הראשונות נעשה שימוש בגז מימן, ולהנגרים הייתה חשיבות רבה בהגנה מאש. כמו כן על מנת למנוע תגובת שרשרת, אחסנו את הספינות בהאנגרים נפרדים. במהלך תור הזהב של ספינות האוויר (מ-יולי 1900), נבנו האנגרים עבור ספינות האוויר במקומות רבים בעולם. בין היתר בנתה הממשלה הבריטית האנגר גדול בקראצ'י עבור ה-R101. ממשלת ברזיל בנתה האנגר גדול בריו דה ז'ניירו, עבור הצפלינים הגרמנים. האנגרים הגדולים של אותה התקופה נבנו באקרון אוהיו, על ידי חברת הגומי "Goodyear Tire and Rubber Company", והם שמשו לאחסנת ספינות האוויר האמריקאיות USS Akron ו-USS Macon. אורך האנגר זה היה 358 מ', וגובהו 61 מ'. בשנות מלחמת העולם השנייה הקים הצי האמריקאי עשרה האנגרים מעץ כחלק מהתוכנית להגנה על קו החוף, מבנים אלו הם מבני העץ הגדולים בעולם. כיום שבעה מהם נשארו בשימוש, אחד מהם משמש את המוזיאון האווירי טילאמוק. חלופה זולה להאנגרים ממתכות ועץ הם האנגרים הבנויים מסיבים. על מנת שיוכלו לעבור בדלתות האנגרים, רוחבם צריך להתאים למוטת הכנפיים של המטוסים. האנגרים למטוסים כבואינג 747 ואיירבוס A380, צריכים להיות מעל לגודל XXL. האנגר ששימש כבסיס של חיל הנחתים האמריקני האנגר הנבנה עבור חברת התעופה איבריה איירליינס בנמל התעופה של ברצלונה, היקפו יהיה 155 מטר. F-35 לייטנינג II בהאנגר האנגר למטוסים זעירים צפלין בהאנגר צף לספינות אוויר בימת קונסטנץ מטוסים מחוץ להאנגר של נאס"א בלאנגלי מעבורת החלל דיסקברי מוצאת מהאנגר לקראת שיגורה למשימה STS-124 בואינג 787 נכנס להאנגר לאחר טיסת הבכורה שלו האנגרים של חברת התעופה אייר גרינלנד בנוק F-18 ליד האנגר רחוב האנגרים פרטיים באורגון אנטונוב AN-124 מוטען ליד האנגר מדיה וקבצים בנושא האנגר בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא אירשיפ האנגר בוויקישיתוף תמונות האנגרים באתר airliners.net Arthur A. Stuart, ‏Popular Science Monthly, באתר גוגל ספרים האנגר החדש של איבריה
מייג'ור

המונח "מאיור" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מאיור (פירושונים). המונח "מיור" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מיור (פירושונים). מייג'ור היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם, ומקבילה לדרגת רב-סרן בצה"ל. דרגת מייג'ור היא לרוב בכירה מדרגת הקפטן, זוטרה לדרגת הלויטננט קולונל ומקבילה לדרגת הלויטננט קומנדר או הקומנדר בציים השונים. הדרגה נקראת גם קומונדנט או קפטן מייג'ור בחלק מצבאות העולם. התואר מייג'ור משמש גם כתוספת לדרגות אחרות ונועדה להבדילן ולקדמן בסדר הדרגות כמו מייג'ור גנרל או סרג'נט מייג'ור בכמה מצבאות העולם. סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-3. מדיה וקבצים בנושא מייג'ור בוויקישיתוף מייג'ור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אספקט

אַסְפֵּקְט (בעברית: הֶבֵּט) הוא מונח בבלשנות וקטגוריה דקדוקית המתאר את יחסו של הדובר לפעולה שעל אודותיה הוא מדבר בהקשר לזמן שעליו מדובר; היינו, האם מבחינת הדובר מדובר בפעולה מתמשכת, חד-פעמית או כזו הנשנית ומתרחשת, וכיוצא בזה. האספקט מתבטא בדרכים שונות, לעיתים באמצעות שינויים מורפולוגיים בפועל עצמו (כמו ברוב השפות הסלאביות), ועתים באמצעות מילים מיוחדות לכך. ישנן גם שפות בהן אין לאספקט יצוג בפני עצמו, והוא מיוצג בעזרת צורות זמן שונות. לרוב, קיים בלבול מסוים בין מושג האספקט למושג הזמן הדקדוקי. אך בעוד הזמן מציין את מיקום הפעולה על גבי ציר הזמן (לרוב, ביחס לזמן הדיבור), הרי שהאספקט מתאר את איכות זמן הפעולה והיחס אליו. דוגמה לכך ניתן לראות במשפטים הבאים באנגלית: "I eat", "I am eating", "I have eaten", "I have been eating" כולם משתייכים בצורה כזו או אחרת לזמן הווה, אך נבדלים ביניהם בתיאור זמן הפעולה, ומכאן - באספקט. לאספקט צורות רבות, מהן המבטאות פעולה נמשכת, או פעולה הקורית-לעיתים ("מדי שבת אני הולך לבית הכנסת" למרות שהפועל הולך מופיע כאן בזמן הווה, הכוונה היא לפעולה הקורית מדי פעם), ועוד רבות. אך השכיחות שבהן ברוב השפות ובעיקר בסלאביות (ראה להלן) הן צורות הפרפקט (-מושלם) ואימפרפקט (בלתי מושלם) בנוסף לאספקט דורטיבי (ממושך). הפרפקט מתייחס לתוצאת הפעולה המושלמת, כמו במשפטים הבאים בצ'כית וברוסית (בהתאמה): Otevřel jsem dveře. Я открыл дверь. (פתחתי את הדלת) משמעותו של משפט זה מתייחסת לתוצאה, לאמור, הדלת כעת פתוחה. לעומת זאת האימפרפקט מתייחס לפעולה עצמה שנעשתה, ולא לתוצאתה. כך למשל: Oteviral jsem dveře. Я открывал дверь. (פתחתי את הדלת) המשפט הזה נבדל מקודמו בכך שהפועל בו הוא בצורת האימפרפקט, וע"כ משמעותו מתייחסת לפעולת הפתיחה ("עסקתי בפתיחת דלת"). דוגמה לאספקט דורטיבי (ממושך) "המגדל הולך ושוקע" ישנן שפות בהן קיימת הבחנה ברורה וחדה בין האספקט לזמן. כך למשל במנדרינית קיימות תוספות ייחודיות לציון פועל מתמשך או מושלם (了, 过), אך לעומת זאת הפעלים אינם נוטים כלל בזמן, והזמן מצוין בלעדית בעזרת ציוני-זמן (אתמול, מחר וכדומה). לעומת זאת, בשפות ההודו-אירופיות (למעט השפות הסלאביות) התאחדה מערכת האספקטים לחלוטין עם מערכת נטיות הזמן והיא מבוטאת בעזרת צורות זמן שונות, או מובנת מההקשר הכללי של המשפט. קיימים גם אספקטים המורים על "הכנה לקראת" פעולה, (האספקט הפרוספקטיבי. "אני הולך לעשות כך-וכך". קיים באנגלית (I am going to do it), בצרפתית (Je vais le faire demain), ובערבית ועברית מדוברות, בהשפעת השפות האירופיות). כמו גם האספקט האינספטיבי המורה על תחילתה של הפעולה (למשל התחילית ek- באספרנטו: Mi ekmanĝas - אני מתחיל לאכול), ועוד רבים. זמן (בלשנות) מודוס (בלשנות) The acquisition of Lexical and Grammatical aspect Bernard Comrie, Aspect: an introduction to the study of verbal aspect and related problems, Cambridge : Cambridge University Press, 1976. ISBN 9780521290456(paperback), ISBN 9780521211093(hardcover). הֶבֵּט במילון תורת הצורות [בלשנות] (תשע"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
מיכאל שור

מיכאל שור (25 בדצמבר 1920 - 26 בספטמבר 2011) היה מהנדס ישראלי, כיהן כמנכ"ל התעשייה הצבאית (תע"ש) במשך 17 שנה, זכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל. שור נולד באודסה שבברית המועצות ועלה לארץ ישראל ב-1938. הוא הצטרף לארגון "ההגנה" והשתלב בתעשיית הנשק שלו. לאחר שסיים את לימודי ההנדסה הכימית בטכניון ב-1945, עבד כמהנדס ניסויים בתעשייה הצבאית. לאחר מלחמת העצמאות ניהל את מפעל החומרים ההודפים של תע"ש, על פעולותיו זכה ב-1959 בפרס ביטחון ישראל. בשנות ה-60 ניהל את אגף חומרי הנפץ וחומרי ההדף בתע"ש, אגף שהיווה את הבסיס לחטיבת הטילים והרקטות. בתקופתו פותחו בין השאר פגזי אוויר 20 מ"מ, תותח אוויר-אוויר, פצצות נפל"ם, ופצצות פיצוח המסלולים ששימשו את חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד. ב-1967 מונה לסגן מנהל התעשייה הצבאית ובמקביל המשיך לנהל את חטיבת המפעלים הכימיים והרקטיים. ביולי 1972 מונה למנכ"ל תע"ש, שפעלה בתקופה זו כיחידת סמך של משרד הביטחון, ושימש בתפקיד עד 1989. בשנים 1990 – 1991 היה יו"ר הדירקטוריון, והוביל את שינוי מעמדה לחברה ממשלתית. בתקופתו גדל הייצוא של תע"ש מעשרות מיליוני דולרים לכחצי מיליארד דולר, ופותח תחום הייצור לתעופה האזרחית. לאחר פרישתו זכה ב-1991 בפרס ביטחון ישראל למפעל חיים. ב-1985 הוענק לו דוקטור כבוד למדעים טכניים מהטכניון לאות תרומתו הייחודית להתפתחות התעשייה הצבאית בשטחי ההנדסה, הניהול והכלכלה, וכהכרה בפועלו למען חיזוק מערכת הביטחון. נישא לגבריאלה ולשניים 4 ילדים. בנם, אריק שור, היה מנכ"ל "תנובה". מיכאל שור נפטר ב-2011, בגיל 91, ונקבר בבית העלמין בתל מונד. מדיה וקבצים בנושא מיכאל שור בוויקישיתוף פרסי בטחון הוענקו למצטיינים בתכנון ובפיתוח התעשיה הצבאית, דבר, 29 במאי 1959 מת מנכ"ל תע"ש לשעבר מיכאל שור, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2011 מיכאל שור (1920-2011), דף שער בספרייה הלאומית ליאת רון, ‏פורטפוליו / אריק שור, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2007