laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תחזוקת תוכנה

בהנדסת תוכנה, תחזוקת תוכנה היא תהליך ההרחבה, המיטוב ותיקון הפגמים של גרסת תוכנה שפיתוחה הסתיים, והיא מוצבת בשטח. תחזוקת תוכנה היא השלב האחרון בתהליך פיתוח התוכנה, ותחילתו לאחר שהתוכנה הוצבה בשטח והופעלה. שלב תחזוקת התוכנה הוא לרוב הארוך והיקר ביותר במחזור חייה של תוכנה, ופעמים רבות מגיע לכדי שני שלישים מהעלות הכוללת. לרוב, בשלב זה נעשים שינויים שמטרתם תיקון באגים, הוספת פונקציונליות חדשה, וכן שיפור השימושיות. מדיה וקבצים בנושא תחזוקת תוכנה בוויקישיתוף תחזוקת תוכנה, דף שער בספרייה הלאומית Meilir Page-Jones (1980). The Practical Guide to Structured Systems Design. New York: Yourdon Press. ISBN 0-917072-17-0. ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלווטים

ההלווטים (בלטינית - "Helvetii") היו עם קלטי קדום, שישב באזור המהווה כיום את שווייץ ודרום מערב גרמניה, במאה הראשונה לפני הספירה היגרו ההלווטים מדרום גרמניה לשווייץ. הם תוארו בספרו של יוליוס קיסר על המלחמות הגאליות. תחת לחצם של שבטים גרמאניים בטריטוריית המוצא שלהם, תכננו לנדוד לתוך שטחה של גאליה תחת פיקודו של מנהיג מקומי בשם אורגטוריקס. על פי תיאורו בספרו מלחמת גאליה נקרא קיסר על ידי הגאלים אל הפרובינקיה נרבונסיס, היא דרום צרפת של היום, אשר הייתה כבושה על ידי הרומים, על מנת להגן עליה מפלישת ההלווטים. באותה העת פיקד קיסר על שישה לגיונות ובהם כ-30,000 חיילים. ההלווטים, על פי כתבי קיסר, מנו 370,000 אנשים, כולל נשים וילדים, ומתוכם 110,000 לוחמים. קיסר גייס בחופזה שני לגיונות נוספים על מנת לשמור על סיכוייו כנגדם. בעת בה החל השבט את מצעדו, מת אורגטוריקס. בטרם עזבו שרפו ההלווטים את כפריהם והשמידו את המזון שלא יכלו לקחת עמם, על מנת שלא יוכלו לשוב לבתיהם מרצונם. הגירתם שימשה עילה נוחה ליציאה למלחמת גאליה על ידי קיסר. קיסר תמרן את ההלווטים לעמדה בלתי נוחה כאשר הוא שלט ברמה ליד העיר ביברקטה (כיום ליד העיר אוטן בחבל הלואר בצרפת). בקרב ביבריקה הותקפו ההלווטים על ידי החיילים הרומים שעלו עליהם באיכותם, והרגו 60% מהם, ושיעבדו 20% נוספים. שארית השבט הונסה אל אדמותיה הישנות בשווייץ של היום. מכיוון שהם השמידו את כפריהם סבלו מקור ומרעב. בשנת 52 לפנה"ס הצטרפו לוחמים הלווטים אל ורקינגטוריקס, מנהיג הגלים בניסיונו לשחרר את גאליה משלטון קיסר. במהלך התקופה הרומית, עבר השבט, ועמו שבט קלטי נוסף, הרטים, תהליך של רומניזציה, וקיבל על עצמו את התרבות והשפה הרומית. עם שקיעת האימפריה הרומית נכבש שטח שווייץ של היום על ידי שבטים גרמניים, האלמאנים, הבורגונדים והפרנקים, אך היסוד הקלטי הרטי וההלווטי לא נעלם כליל. בשווייץ המודרנית כ-110,000 דוברי רומאנש, שפה מקומית המהווה וולגריזציה של השפה הלטינית, שמוצאם מן הרטים וההלווטים. כאשר נכבשה שווייץ בידי הצרפתים לאחר המהפכה הצרפתית שימש שם השבט כשמה של המדינה החדשה שנוסדה על חורבות הקונפדרציה השווייצרית שקרסה, והיא נקראה "הרפובליקה ההלווטית". שם זה משמש את המדינה השווייצרית עד היום, בשינויי גרסאות מסוימים. הנס דלבריק, "תולדות אמנות המלחמה במסגרת ההיסטוריה הפוליטית" (אורכב 28.05.2020 בארכיון Wayback Machine) מדיה וקבצים בנושא הלווטים בוויקישיתוף הלווטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית

הכנסייה האנטיוכית (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἀντιοχείας), הידועה גם ככנסייה היוונית-אורתודוקסית של אנטיוכיה (בערבית: بطريركية أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس), היא ארגון נוצרי הטוען כי הוא אחד מחמשת זרמי הכנסייה, הפנטארכיה, אשר היו חלק מהכנסייה המאוחדת, לפני פילוג הכנסייה הנוצרית (פנטארכיה). הכנסייה האנטיוכית היא כנסייה אוטוקפלית, כלומר, הפטריארך של אנטיוכיה אינו כפוף לבעל סמכות עליונה ממנו בנצרות האורתודוקסית. הכנסייה טוענת כי היא היורשת הלגיטימית היחידה לקהילה הדתית שיוסדה באנטיוכיה על ידי השליחים פטרוס ופאולוס. מולה עומדת כנסייה נוספת הטוענת למעמד הזה – הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הפיצול בין שתי הכנסיות (עוד טרם פילוג הכנסייה הנוצרית) התרחש על רקע הוויכוח בוועידת כלקדון על שני טבעיו של ישו, האנושי והאלוהי. פטריארך אנטיוכיה הכנסייה הסורית-אורתודוקסית פנטארכיה מדיה וקבצים בנושא הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית (בערבית ובאנגלית) הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, ברשת החברתית פייסבוק הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קאיוס

קאיוס (בלטינית: Caius), או גאיוס, היה האפיפיור בין 17 בדצמבר 283 ל-22 באפריל 296. קאיוס היה בנו של אדם בשם גאיוס, או (על פי גרסתה של סוזנה מקונקורדיוס), היה קרוב של הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא יליד העיר סלונה (ליד ספליט). מעט ידוע אודותיו, למעט המופיע בליבר פונטיפיקליס. לפי המסורת הנוצרית, קאיוס הטביל את הגברים והנשים שהומרו לנצרות על-ידי טיבריוס הקדוש וקאסטולוס. עוד מסופר כי הוא מצא מקלט בקטקומבות של רומא, ומת כמרטיר. קברו נמצא בקטקומבות של קליקסטוס הראשון ובתוכו נמצאה גם הטבעת, עימה נהג לטבוע חתימה על מכתביו. יום הקדוש שלו הוא 22 באפריל, יחד עם סוטריוס. קאיוס הקדוש מתואר כנושא את כתר האפיפיור עם נראוס הקדוש. הוא נחשב לקדוש בדלמאטיה ובוונציה. מדיה וקבצים בנושא קאיוס בוויקישיתוף קאיוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קאיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חיים מודעי

הרב חיים מודעי (ה'ת"ף, 1720 - ה'תקנ"ד, 1794) היה ראש חכמי צפת, ורב העיר איזמיר. דיין, פוסק, שד"ר ומשורר. נולד לאליהו בשנת ה'ת"ף (1720) באיסטנבול, והיה תלמידו של הרב חיים אבולעפיה. עלה לארץ ישראל בגיל תשע, וישב בעיר צפת 25 שנה, שם נחשב לראש החכמים. בשנת 1755 חזר לאיסטנבול בה שימש כדיין. לאחר רעידת האדמה בצפת בשנת 1760, נסע כשד"ר לאירופה, על מנת לאסוף כספים לטובת תושבי צפת, שנותרו מחוסרי גג. בין השאר ביקר בעיר פראג, שם נפגש עם הרב יחזקאל לנדא בעל השו"ת "נודע ביהודה", אשר מזכיר אותו בתשובותיו. כן היה ידיד קרוב של הרב חיד"א. משנת 1776, נקרא לכהן ברבנות העיר איזמיר, שם כיהן כ-17 שנה. לעת זקנתו, בשנת 1793 חזר לצפת, בה נפטר כעבור שנה, בחורף 1794. רבי חיים מודעי, נחשב לאחד מגדולי המשיבים בדורו, ואת תשובותיו פרסם בספר השו"ת "חיים לעולם". כמו כן תשובותיו התפרסמו בספרי חכמי דורו. היה בקי בגאומטריה ובדקדוק, ופרסם הגהות לסידור התפילה, רבים מכתביו נשארו בכתב יד, והם מתפרסמים מדי פעם. הרב מודעי חיבר גם שירים, ביניהם שירים מיוחדים, אותם חקקו עשירי איסטנבול היהודים, על קטע הקיר בשער ביתם, אשר לא טוייח כזכר לחורבן בית המקדש. שירים אלו כונו על ידו בלשון סגי נהור במונח המקראי בהרת הבית. טיב גיטין - על גיטין (באתר Hebrewbooks), נדפס בירושלים, ה'תרל"ה, בדפוס יואל משה סלומון. חיים לעולם - שו"ת, שני כרכים. חלק א' על אורח חיים ויורה דעה, באתר היברובוקס, איזמיר ה'תרל"ט. חלק ב' על אבן העזר, באתר היברובוקס, איזמיר ה'תרמ"ה. נדפסו על ידי הרב נסים חיים משה מודעי שהוסיף בהם את חיבורו "מימר חיים". תשובות ממנו נדפסו בספרי חכמי דורו: שו"ת חיים שאל לחיד"א ח"ב סימן כ': שלש תשובות. נהרות דמשק לרבי שלמה קאמונדו (שאלוניקי תקל"ס) אורח חיים סימן ב', מאמר המלך לרבי רפאל אברהם מצליח (שאלוניקי תקס"ח) בסוף הספר, אשדות הפסגה לרבי יוסף נחמולי (שאלוניקי תק"ך) חושן משפט סימן ד, בית ישחק על הרמב"ם לרבי יצחק גאטיניו הלכות מכירה פרק ג' הלכה י"א דף ק'. שיר נגד עישון הסיגריות או כפי שנקרא אז שתית הטוטון. השיר נדפס בספר עבודה תמה לרבי יהושע בנבנשתי ירושלים תרס"ג. מדיה וקבצים בנושא חיים מודעי בוויקישיתוף "רשות" למוסף בנוסח הספרדים, מהרב חיים מודעי, באתר דעת חיים מודעי, באתר "החכם היומי" חיים בן אליהו מודעי, דף שער בספרייה הלאומית ראו אודותיו באתר החכם היומי.
נייר דבק

נייר דבק הוא רצועת נייר שבצידה האחד נמצא דבק אורגני יבש. כדי להשתמש בנייר זה יש להרטיב את הדבק בצד הדביק ולאחר מכן להצמידו למקום בו רוצים להדביקו. נייר דבק משמש היום בעיקר לבולי דואר ולחיבורי קופסאות קרטון ומוצרי אריזה מנייר. בעבר שימש לתיקון של ניירות קרועים ולמדבקות. סרטים דביקים עשויים נייר דבק היו גם בשימוש משרדי. יתרונו של נייר הדבק הוא בכך שלאורך זמן הדבק שלו לא מתייבש, נחלש ונושר כמו המדבקות הנדבקות מעצמן. כן אפשר בקלות להמיסו במים, זאת בניגוד לניירות או הסרטים הדביקים הנפוצים כיום, הגורמים נזק לאובייקט המודבק. חסרונו של נייר הדבק הוא ששקיפותו מוגבלת ובדרך כלל הוא אטום. נייר דבק השקוף שווק לראשונה על ידי חברת 3M בשנת 1930. סרט דביק הדבקת עטיפות למחברת בנייר דבק, באתר נוסטלגיה הדבקת נייר דבק על חלונות במלחמה, באתר נוסטלגיה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתיבת רצף

כתיבת רצף היא תרגיל בכתיבה יוצרת אשר פותח על מנת לאפשר לסופרים, למשוררים ולשאר הכותבים להתגבר על מחסומי כתיבה. עם הזמן פותחו גם ז'אנרים שלמים המתבססים על התרגיל. תרגיל זה נמצא, בדרך כלל, בתחילת רוב הסדנאות לכתיבה יוצרת. הרעיון הבסיסי של התרגיל הוא פשוט: לכתוב בלי לעצור, ובלי לחשוב. לרוב, מנחה הסדנה מקצה מספר דקות (על פי רוב בין 3 ל-15), ובמהלך הזמן הזה איש לא מורשה לדבר או להפסיק לכתוב. כולם כותבים ברצף מבלי אפילו להרים את העט מהנייר. כיוון שההנחיות הן לא לחשוב מראש על עלילה או מבנה, ולא לחשוב תוך כדי כתיבה על הנכתב, לרוב מתקבל מלל מבולגן, מסובך, לא סיפורי או שירי, המלא בקטעים כגון "אין לי מה לכתוב" או "בלה בלה בלה". מחמת היעדר צנזורה, לעיתים תכופות נכתבים דברים מאוד אינטימיים ואישיים, לכן נהוג לא להראות או לקרוא בקול את הטקסט. לעיתים משמיעים המנחים מוזיקה במהלך הכתיבה. הרעיון הוא לאפשר לכותבים להתנתק עוד יותר מהצורך ליצור משהו מיוחד ומגירויים החיצוניים. על פי רוב יושמע קטע כלי מרגיע, אך לעיתים משמיעים המנחים גם מוזיקה קצבית כדי להשפיע על הריתמוס של הכותבים. באופן כללי נהוג להשתמש במוזיקה בסדנאות כתיבה: הטענה היא שהמוזיקה מאפשרת לכותב להירגע, ולהתנתק מהעולם, ושהיא מספקת איזשהו גירוי שאינו פיזי ומיידי אלא יותר רוחני. ישנם מנחי סדנאות הנותנים לכותבים את המשפט הראשון של הטקסט ומבקשים מהם להתחיל לכתוב משם. לכך יש מספר יתרונות. ראשית, המשפט מהווה טריגר שחוסך מהכותבים את הצורך לכתוב משפטים כגון "לה לה לה אין לי מה לכתוב". יתרון נוסף הוא, שכיוון שכתיבת הרצף מתבצעת לרוב בתחילת הסדנה, זה טוב שהכותבים יתרגלו מלכתחילה לצורה הזאת של עבודה, על פי הנחיה חיצונית. החיסרון המשמעותי של כתיבה מונחית הוא בכך שהחופש של הכותבים מוגבל יחסית והשחרור אינו חזק כמו בכתיבה חופשית לגמרי. כתיבת רצף מונחית היא מעין פשרה בין כתיבת רצף לתרגיל כתיבה רגיל, לכן היופי של כתיבת הרצף מתעמעם במקצת. צורה נוספת אך נדירה למדי של כתיבת רצף היא כתיבה ביד שמאל (או ביד ימין לשמאליים). הרעיון הוא קודם כל לשבור את ההרגל של כתיבת רצף רגילה, וליצור תרגיל חדש שיאפשר למוח לעבוד בצורה אחרת. בנוסף, צורה כזאת של כתיבת רצף מאמנת את יד שמאל וגורמת לכותב ליצור מכיוון אחר, וזאת המטרה המרכזית של סדנאות כתיבה - לגרום ליוצר ליצור משהו בצורה חדשה מכיוון מקורי שבו הוא לא התנסה. היתרונות בכתיבה בעיניים עצומות דומים מאוד לאלו שבכתיבה ביד שמאל. החידוש והשינוי בעיקר הוא שבניגוד לכתיבה ביד שמאל, שגורמת לאדם להתעמת עם מחסום מסוג חדש (הקושי לכתוב), הכתיבה בעיניים עצומות נותנת חופש חדש וחזק יותר. הז'אנר הספרותי הנקרא "זרם תודעה", שהוא ז'אנר שבו מתוארות מחשבות של דמות בצורה בלתי מעובדת, כלומר הדמיה של עצם מהלך החשיבה של הדמות, מבוסס על כתיבת רצף. חלק גדול מהיצירות בז'אנר נוצרו בצורה של כתיבת רצף, ואף אלו שלא נוצרו בדרך זאת הן ניסיון לדמות כתיבת רצף, ובמהלך הכתיבה שלהם עברו טיוטות בתור כתיבת רצף.
לוקסור

לוקסור (בערבית: الْأُقْصُر; בערבית מצרית: الاقصر, תעתיק מדויק: אלְאֻקְצֻר) היא עיר במצרים העליונה (דרום מצרים) ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר משתרעת על פני 43 קמ"ר על הגדה המזרחית של נהר הנילוס כ-500 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 284,952 בני אדם, ובכך היא העיר השנייה בגודלה במצרים העליונה, אחרי אסואן. העיר לוקסור שוכנת במקומה של העיר העתיקה תבאי ומשום כך היא מכונה לעיתים "המוזיאון הפתוח הגדול בעולם". בין השאר נמצאים בשטח העיר בת-ימינו אתרי המקדשים של כרנכ ומקדש לוקסור. מעברו השני של נהר הנילוס, על הגדה המערבית, ניצבים המקדשים והקברים של הנקרופוליס של תבאי, הכוללים את עמק המלכים, עמק המלכות, הרעמסאום וכן את אתר דיר אל-בחרי, הכולל את מקדש חתשפסות. אלפי תיירים מכל קצווי תבל פוקדים את האתרים הארכאולוגיים של העיר והתיירות מהווה מקור הכנסה חשוב לעיר המודרנית. ערך מורחב – תבאי (מצרים) לעיר נודעה חשיבות החל במאה ה-11 לפנה"ס: לאחר שהגיעה אליה אוכלוסייה עשירה ומבוססת, נודעה תבאי כמרכז החכמה, האמנות, הדת, התרבות והכוח הפוליטי של מצרים. העיר המשיכה להוות את המרכז הדתי של מצרים עד לתקופה ההלניסטית, כשהאל הראשי היה אמון (לו מוקדש המקדש בכרנך שמצפון ללוקסור). לאחר שהעיר נהרסה על ידי אשורבניפל מלך אשור, היא שוקמה בתקופה הרומית. אוכלוסיות נוצריות החלו להגיע לעיר ובנו בה מספר מנזרים. ב-17 בנובמבר 1997 בוצע במקדש חתשפסות שבסמוך לעיר, פיגוע שנודע בשם "טבח התיירים בלוקסור", בו רצחה חוליה של ארגון הטרור אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה 62 איש, כולל 58 תיירים. בעקבות הפיגוע נפגעה מאוד התיירות בעיר בשנים שלאחר מכן, והממשלה המצרית תגברה משמעותית את מערך האבטחה בעיר ובאתריה. כלכלתה של העיר, כמו גם ערים נוספות במצרים, תלויה במידה רבה בתנועת התיירות לעיר. ענף תעסוקה עיקרי נוסף הוא חקלאות, במיוחד גידול קנה סוכר. בסמיכות לעיר מצוי נמל תעופה בינלאומי. ברזיל פרינטינס, אמזונאס, ברזיל פסל פרעוני במקדש לוקסור שרידי מקדש לוקסור ולידו מסגד על גדת נהר הנילוס רחוב תחנת הרכבת בלוקסור כדור פורח מעל לוקסור כרנכ אסואן ממפיס (מצרים) אתר האינטרנט הרשמי של לוקסור לוקסור(הקישור אינו פעיל), באתר משרד התיירות של מצרים לוקסור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
אפיון מערכת מידע

אפיון מערכת מידע הוא שלב חשוב בראשית פיתוחה של מערכת מידע. לאחר שהוחלט על פיתוח של מערכת חדשה או שינוי של מערכת קיימת, נדרש להגדיר מה המערכת אמורה לעשות. במילים אחרות, אילו שירותים המערכת תספק למשתמשים שלה ולבעלי העניין. את אוסף הדרישות, שחלקן מתייחסות ליכולות המערכת, חלקן מתייחסות לרמת ואופן הביצוע של יכולות אלו וחלקן כלליות, מרכזים במסמך הנקרא "אפיון המערכת" או "מפרט תוכנה/מערכת". כאשר לקוח מזמין מערכת בחברת פיתוח תוכנה, במידה ועדיין לא קיים אפיון - השלב הראשון שחברת הפיתוח תבצע הוא יצירת האפיון. מאידך, עדיף להגדיר את הדרישות באמצעות מסמך אפיון לפני ההתקשרות עם החברה. דבר זה מבטיח, שלשני הצדדים ברור יותר מה תכולת העבודה, ולמעשה, זה מעין חוזה ותיאום ציפיות בין הצדדים, שמגדיר לחברת הפיתוח את גבולות ותחום עבודתה ומבטיח ללקוח שיקבל תמורה מלאה והולמת עבור מה ששילם. בהקבלה בין ענף פיתוח התוכנה לענף הבניין, ניתן לומר שאם התוצר הסופי שבו אנו מעוניינים הוא בניין משרדים, הרי שהאפיון מהווה את תוכנית העבודה העקרונית לבניית בניין זה. כשם שתוכנית עבודה לבניין תכיל פרטים כלליים לגבי גודל הבניין, התשתיות הנדרשות, התקציב הנדרש וכו', כך גם יכיל האפיון את סדר גודל המערכת, התשתיות הנדרשות (כדוגמת חומרה, מוצרי תשתית אפליקטיבית) ועוד. לרוב, במיוחד בגופים מקצועיים, תפורט תוכנית האפיון במסמך אפיון, המהווה תוצר של תהליך ניתוח מערכות מידע. המסמך יכלול בין היתר את תיאור המצב הקיים, זיקה למערכת קודמת, בעיות שהמערכת אמורה לפתור ובעיות שהיא עלולה ליצור. כלי עזר לניתוח מערכות מידע הוא תרשים זרימת נתונים. פרץ שובל, תכנון ניתוח ועיצוב מערכות מידע, מהדורה שנייה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015 SRS (מפרט דרישות תוכנה) דרישה (הנדסת תוכנה) מדיה וקבצים בנושא אפיון מערכת מידע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דראגוש וודה

דראגוש (ברומנית: Dragoş) הוא מייסד נסיכות מולדובה ושליטהּ הראשון. דראגוש היה אציל ממחוז מרמורש, שלפי הכרוניקות הרומניות, יצא לציד בשנת 1352 וברדיפתו הארוכה אחרי ביזון הגיע לנהר מולדובה, שם נפל הביזון לידיהם. הם עשו סעודה גדולה מבשר הביזון ולאחר מכן החליטו להישאר במקום, כי הוא מצא חן בעיניהם. דראגוש כינה את הנחל בשם מולדובה (יש אומרים[דרוש מקור] שעל שם כלבתו, מולדה) ומשם הנחל נגזר שם הארץ. דראגוש הקים שלטון עצמאי, כפוף רק למלך הונגריה והביא מתיישבים רומנים ממחוז מרמורש. בניגוד למה שכתוב בכרוניקות ההיסטוריונים טוענים שהארץ לא הייתה ריקה, היו במקום תושבים, כנראה רומנים, ויחד עם המתיישבים החדשים יצרו את הישות המדינית ששמה מולדובה. דראגוש שלט שנתיים עד מותו ואת השלטון ירש בנו, סאס. מדיה וקבצים בנושא דראגוש וודה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בישקק

בִּישְׁקֶק (בקירגיזית וברוסית: Бишкек; בין השנים 1926–1991 נקראה פְרוּנְזֶה (בקירגיזית וברוסית: Фрунзе)) היא בירת קירגיזסטן והעיר הגדולה ביותר בה. בשפה הקירגיזית פירוש המלה בישקק הוא מַחְבֵּצָה שנועדה לייצר תסיסה של חלב סוסים. בעיר יש שדרות רחבות ובניינים ציבוריים עשויים משיש המשולבים בבתי מגורים בסגנון הסובייטי. במקור המבצר של בישקק הוקם בשנת 1825. בשנת 1864 הושמד המבצר, אולם הוא שוחזר בשנת 1877 על ידי הממשל הרוסי, העיר עצמה הוקמה בשנת 1878. בשנת 1926 שונה שמה של העיר לפרונזה, על שמו של מיכאיל פרונזה, בן המקום וממפקדי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה, שדכא את המרידות נגד שלטון הבולשביקים וקבע כי היא תהיה בירת קירגיזסטן. אחרי פירוק ברית המועצות, קירגיזסטן זכתה בעצמאות בשנת 1991 ושמה של העיר הוחזר להיות בישקק. בשנת 2002, קיבלה ארצות הברית אישור להשתמש בשדה התעופה "מאנאס" הסמוך כבסיס חיל אוויר למטרות מבצעים צבאיים בעיראק ובאפגניסטן. הבסיס נקרא "גונצ'ה", על שמו של פיטר גונצ'ה, ראש שירותי הכבאות של העיר ניו יורק, שנספה בפיגועי 11 בספטמבר. רוסיה הקימה בתגובה בסיס חיל אוויר משלה בעיר הסמוכה קאנט. בשנת 1994 נחתם בעיר פרוטוקול בישקק שהיה הסכם הפסקת אש בתיווך רוסי, בין אזרבייג'ן וארמניה והביא לסיומה של מלחמת נגורנו קרבאך. העיר בישקק מחולקת ל-4 נפות, יישוב עירוני אחד וכפר אחד: אוכלוסיית בישקק במפקדי האוכלוסין האחרונים של קירגיזסטן: בלארוס מינסק, בלארוס קזחסטן אלמטי, קזחסטן קזחסטן אסטנה, קזחסטן ארצות הברית קולורדו ספרינגס, קולורדו, ארצות הברית טורקיה אנקרה, טורקיה טורקיה איזמיר, טורקיה הרפובליקה העממית של סין אורומצ'י, שינג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין אוקראינה קייב, אוקראינה ירדן עמאן, ירדן אתר האינטרנט הרשמי של בישקק בישקק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Spektator (archive) – society, culture, and travel articles on Kyrgyzstan and Bishkek city guide Kyrgyzstan: Administrative Division (Region and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de אוכלוסיית הנפות העירוניות של בישקק. History of Bishkek, eurasia.travel (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קירגיזסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המנון מונגוליה

ההמנון הלאומי של מונגוליה (במונגולית: Монгол Улсын Төрийн Дуулал בתעתיק: מוֹנגוֹל אוּלסִין טֶרִיין דוּוּלָל) נכתב על ידי טסמדין דמדינסורן והולחן על ידי בילגין דמדינסורן ולובסנז'מצי מרדורז'. ההמנון אומץ רשמית לראשונה בשנת 1950, עת החליף את ההמנון המונגולי הקודם שהיה בשימוש משנת 1924. בשנת 1961 הוחלף ההמנון בהמנון אחר שהרבה לבטא את הרעיונות הקומוניסטיים של המדינה. עם נפילת הקומוניזם במונגוליה, הוחזר ההמנון המקורי משנת 1950, אך בהורדת בית אשר הילל את המנהיגים הקומוניסטים: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, דמדין סוחבאטאר והורלוגין צ'ויבלסאן. ב-6 ביולי 2006 שינה הפרלמנט המונגולי במעט את מילות השיר על מנת לציין את ג'ינג'יס חאן, מייסד האימפריה המונגולית. דגל מונגוליה סמל מונגוליה מדיה וקבצים בנושא המנון מונגוליה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון מונגוליה" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "המנון מונגוליה" באתר יוטיוב המנון מונגוליה באתר התיירות הרשמי של מונגוליה. (באנגלית) המנון מונגוליה ב-MIDI
סאס וודה

סאס (ברומנית: Sas), השליט השני של נסיכות מולדובה (1354-1358), בנו של דראגוש וודה ואביהם של באלק Balc, דראג Drag, דראגומיר Dragomir ושטפאן Ştefan. סאס עלה לשלטון נסיכות מולדובה בשנת 1354, לאחר מות אביו, דראגוש. בדומה לאביו מלך בחסות מלך הונגריה, לאיוש הגדול. מולדובה שימשה באותה עת מעין מארקה למטרת הגנה על הממלכה ההונגרית בעיקר מפני אורדת הזהב הטטרית. כעבור 5 שנים מת סאס ואת השלטון ירש בנו באלק שהודח באותה שנה על ידי בוגדאן הראשון. משפחות האצילים ההונגרית דראגפי ובלאלפי הן צאצאי בניו של סאס, דראג ובאלק. מדיה וקבצים בנושא סאס וודה בוויקישיתוף
תחנת הרכבת להבים – רהט

תחנת הרכבת להבים – רהט היא תחנת רכבת ישראל במועצה המקומית להבים הסמוכה לעיר רהט. התחנה ממוקמת בסמוך למחלף עידן הנגב. המכרז להקמת התחנה, בנקודה שבה כבר הייתה תחנת רכבת תפעולית, פורסם בשנת 2004. לאחר שהועלו במועצה בקשות רבות להקמת תחנת רכבת לנוסעים במקום. בניית התחנה החלה בשנת 2005. התחנה נפתחה ב-24 ביוני 2007. בחודש הראשון להפעלת התחנה קיימו תושבי העיר רהט הסמוכה הפגנות למען שינוי שם התחנה מ"להבים" ל"להבים – רהט". רכבת ישראל נענתה לבקשת התושבים ושינתה את שם התחנה ללהבים – רהט בתאריך 27 באוגוסט 2007. בתחנה יש שלוש מסילות ושני רציפי צד: שתי מסילות צמודות לרציפים ומסילה שלישית לא פעילה שהייתה אמורה לשמש למעקף של רכבות משא ורכבות מהירות אך לא הושלמה. בתחנה זו עוצרות רכבות בקו נהריה - חיפה - תל אביב - באר שבע פעם בשעה בכל כיוון. ישנם מספר קווי אוטובוס העוברים בסמוך לתחנה המקשרים אותה עם להבים עצמה, רהט וישובי האזור. כל הקווים אינם נגישים לנכים. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת להבים – רהט בוויקישיתוף תחנת הרכבת להבים - רהט באתר רכבת ישראל תחנת רכבת להבים-רהט באתר ארמון אדריכלים ומתכנני ערים ענת ברשקובסקי, תחנת רכבת "להבים" נחנכה, תושבי רהט מחו, באתר ynet, 24 ביוני 2007 תיאור המאבק לשינוי השם בפסק הדין בבג"ץ גדי גולן, ‏רכבת ישראל תקים תחנה בלהבים ב-20 מיליון שקל, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2004 מיכל גרינברג, התושבים דרשו: להחזיר את שם העיר לתחנה, באתר הארץ, 25 ביוני 2007 הקו מתואם עם זמני הגעת הרכבת
תחנת הרכבת קריית גת

תחנת הרכבת קריית גת היא תחנת רכבת ישראל בעיר קריית גת. התחנה ממוקמת בסמוך לאזור התעשייה קריית גת. מסילת הברזל לבאר שבע הושלמה בתחילת 1956, כאשור נתיב המסילה נבחר כדי לעבור בתחנה בקריית גת. הרכבות לבאר שבע החלו לעצור בקריית גת ביוני 1956 ועברו במקום בשנים 1958–1960 שתי רכבות בכל יום לכל כיוון ובשנת 1967 ארבע רכבות לכל כיוון. תחנת הרכבת קריית גת נפתחה ב-21 ביולי 1960, בטקס בנוכחות שר התחבורה יצחק בן אהרן. התחנה תוארה כקטנה וכפרית. התחנה נסגרה אחרי 19 שנה (1979) ביחד עם סגירת קו נען - באר שבע לשירות נוסעים. הקו נפתח מחדש ב-1997 ושופץ ב-1999. שיפוץ נוסף של התחנה נערך בין השנים 2004–2006. בתחנה יש ארבע מסילות ושני רציפי אי (ארבעה רציפים). היציאה אפשרית באמצעות המעבר התת-קרקעי וגשר הולכי רגל. בתחנה זו עוצרות רכבות בקו נהריה - חיפה - תל אביב - באר שבע פעם בשעה בכל כיוון. כמו כן בתחנה עוצרות רכבות בקו באר שבע – כרמיאל. זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-40 דקות. מקרא סימנים: ♿ - אוטובוס עירוני נגיש 🛡️ - אוטובוס ממוגן ירי ממזרח לתחנת נוסעים נמצא מתחם ציוד הנדסי מסילתי עם מבנה מסילאים. דרומית לתחנת נוסעים יוצאות מספר שלוחות: למתחם ציוד הנדסי מסילתי, למסוף פלדה ולממגורות. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת קריית גת בוויקישיתוף תחנת הרכבת קריית גת באתר רכבת ישראל גבריאל שטרסמן, הרכבת תסע בקרוב לבאר שבע, מעריב, 7 בפברואר 1956 הרכבת יורדת לנגב, דבר, 2 במרץ 1956 תחנת רכבת בקרית גת, דבר, 10 ביוני 1956 מפעלי פיתוח בקריית גת, דבר, 17 ביוני 1956 קרית גת - עיר פיתוח, דבר, 5 באוקטובר 1958 קיבוץ גלויות תוסס ודינמי בבירת לכיש, חרות, 18 באוקטובר 1960 קריית גת, דבר, 26 במאי 1967 תחנת הרכבת בקריית גת, דבר, 22 ביולי 1960 מנחם תלמי, אפליה אך לא בגלל המוצא, מעריב, 18 בינואר 1961
שארל הראשון, דוכס אורליאן

שארל הראשון, דוכס אורליאן (בצרפתית: Charles Ier d'Orléans; ‏24 בנובמבר 1394 - 5 בינואר 1465), נכדו של שארל החמישי ואביו של לואי השנים עשר, מלכי צרפת. שארל היה בנם של לואי הראשון, דוכס אורליאן (בנו של שארל החמישי, מלך צרפת) ושל ולנטינה ויסקונטי, בתו של דוכס מילאנו. ילדותו עברה בצילם של מעשי האיבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה, שנאבקו על השלטון בצרפת. ב-1407 נרצח אביו בידי עושי דברו של ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, ובהיותו בן 14 שנה בלבד, ירש שארל את התואר דוכס אורליאן. בשנה שלאחריה נפטרה אמו ברוב יגון על רצח בעלה, ושארל נשבע לנקום את מות אביו. עם מות אמו ירש את התואר רוזן אסטי, שזיכה אותו בנחלותיה של אמו באיטליה. ב-1415 לקח שארל חלק בקרב אז'נקור, בו הובסה צרפת בידי הנרי החמישי, מלך אנגליה. הוא נפל בשבי, נלקח לאנגליה והוחזק במבצר ואלינגפורד (שעל נהר התמזה ליד אוקספורד) במשך 25 שנה. אף כי שוביו אפשרו לו תנאי מעצר נוחים, בהתאם למעמדו הרם, הם סירבו לשחררו תמורת כופר נפש בעקבות צוואתו של הנרי החמישי, שראה בו נצר למלכי צרפת שלחמו נגד אנגליה במלחמת מאה השנים. בתקופת שביו הארוכה התמסר שארל לכתיבת שירים שביטאו את יגונו, ובהם כינה את שביו "יער של צפייה ארוכה". ב-1440 השתחרר משביו תמורת כופר נפש, הודות למאמציו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, ששנה קודם לכן חתם על הסכם שלום עם אנגליה. ב-26 בנובמבר באותה שנה נשא לאישה את מארי דה קלב, אחייניתו של דוכס בורגונדיה, שילדה לו שתי בנות ובן (העתיד להיות לואי השנים עשר, מלך צרפת). ב-1447 נסע לאיטליה כדי להבטיח את זכותו לנחלותיה של אמו שבחבל לומברדיה, ובשנה שלאחריה שב לצרפת, פרש לארמון בלואה (שעל גדות הנהר לואר), והפך שם לפטרון האמנות. שארל נפטר בארמון אמבואז ב-5 בינואר 1465, ונקבר בכנסיית סנט סובה שבעיר בלואה. בשנת 1406 התחתן שארל עם איזבל מוולואה, בתם של שארל השישי, מלך צרפת ואיזבו מבוואריה, ממנה נולדה לו בת אחת (איזבל מתה בלידתה): ז'אן מוולואה, דוכסית אלנסון (1409–1432), התחתנה עם ז'אן השני, דוכס אלנסון בשנת 1410 התחתן שארל עם בון מארמניאק, בתם של ברנאר השביעי, רוזן ארמניאק ובון מברי, אך לא היו לו ממנה ילדים. בשנת 1440 התחתן שארל עם מריה מקלווה, בתם של אדולף הראשון, דוכס קלווה ומארי מבורגונדי, דוכסית קלווה, ממנה נולדו לו 3 ילדים: מארי מאורליאן, רוזנת נרבון (1457–1493), התחתנה עם ז'אן מפואה, רוזן נרבון לואי השנים עשר, מלך צרפת (1462–1515) אן מאורליאן, אם המנזר של פונטוורו (1464–1491) דוכס אורליאן מופיע במחזהו של שייקספיר "הנרי החמישי" בשם הדוכס מאורליאן. מדיה וקבצים בנושא שארל הראשון, דוכס אורליאן בוויקישיתוף שארל הראשון, דוכס אורליאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שארל הראשון, דוכס אורליאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי שארל הראשון, דוכס אורליאן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) שארל הראשון, דוכס אורליאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שארל הראשון, דוכס אורליאן, באתר Discogs (באנגלית) שארל הראשון, דוכס אורליאן, דף שער בספרייה הלאומית