laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחום שרון

נחום שרון (שטרכמן) (1912 – 1976) היה איש ציבור חבר מפ"ם, מאנשי תנועת השומר הצעיר במזרח אירופה וסופר מתעד. שרון (שטרכמן עד לשנת 1959) נולד בלוצק שבאוקראינה. מילדות החל בלימודי עברית ובקריאת ספרות עברית. ב-1927 הצטרף לתנועת השומר הצעיר בעירו. ב-1934 יצא לצ'נסטוחובה, להכשרה של חיי עבודה ושיתוף בארץ ישראל. בשנים שלאחר מכן ריכז וניהל מחוזות שונים מטעם התנועה. ב-1937 צורף כחבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר בפולין. בהמשך גויס לשירות חובה של שנה וחצי בצבא הפולני, שם שירת בחיל הרגלים. ב-1939 מונה לגזבר ההנהגה הראשית של השומר הצעיר, והתגורר בוורשה. השתתף במסגרת "המשרד הארץ-ישראלי" בארגון הפגנות אנטי-בריטיות כמחאה על רדיפת המעפילים, ופעל למען עלייה בלתי ליגאלית. היה למנהל האחרון, עם יוסף שמיר, של מושבת המנהלים המרכזית בהרי הקרפטים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל שרון צו מילואים וחזר ללוצק, בה החל לפעול משטר סובייטי קומוניסטי זמן קצר אחר כך. הוא הצטרף למחתרת הציונית, אך ברח לאחר שנתגלה בידי ה-נ.ק.וו.ד. עם תחילתו של מבצע ברברוסה גויס לצבא האדום ושירת במסגרתו כחמש שנים, תחילה בחזית, אך בעיקר באזור קירגיזסטן. ב-1946 חזר שרון לתקופת השיקום. פעל למען ארגון שארית הפליטה ולעלייתה ארצה, וכן לצמיחתם של הארגונים היהודיים והציוניים והתנועה החינוכית. פרסם ב"מוסטי", עיתון השומר הצעיר. היה בין מייסדי מפלגת הפועלים השומר הצעיר, ועמד בראשה כמזכיר הכללי בתקופה שבטרם האיחוד עם מפלגת פועלי ציון. המשיך בפעילות מפלגתית גם במסגרת המפלגה המאוחדת. עלה לישראל בסוף 1949, לאחר עליית המפלגה הקומוניסטית לשלטון וסגירת הפעילות הציונית. בישראל היה שרון לחבר המרכז והוועדה המדינית של מפ"ם. היה נציג מפ"ם במועצת פועלי חולון, כמזכיר פועלי דחק ופועלים חקלאיים. עבד גם בברית העולמית של מפ"ם. בשנים 1959-¬1962 ביצע שליחות בקובה כנציג המחלקות לארגון ולעלייה של הסוכנות היהודית, ושימש גם כמזכיר הפדרציה הציונית במשך שנה וחצי. לאחר השליחות היה בין מייסדי אגודת ידידות ישראל-קובה, וכמו כן שב לעבוד במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית, בו היה חבר מ-1956. היה חבר המזכירות, מנהל האגף לאמנות וחבר הנהלה בגופי "מפעלי תרבות" השונים. היה חבר מערכת "בשער", ביטאונה הרעיוני של מפ"ם, ופרסם מאמרים ותגובות בעיקר ב"בשער" וב"על המשמר". עסק בניהול בבית אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל. פרסם ביידיש ב"נייוועלט" וב"ישראלשטימע". עבד גם בארכיון יד ושם, ובין השאר תרגם מיידיש, מפולנית ומרוסית. ב-1976 נפטר באופן פתאומי. בשנה שלאחר מותו יצא ספרו "קיץ 1942". ישראל: פראבלעמען און פארטייען, הוצאת מרכז מפ"ם, 1958. (עורך), ספר לוצק, הוצאת ארגון יוצאי לוצק, 1961. לקחו של מחקר אחד: מתוך סקר על יעילות ההרצאות בעיירות פיתוח, הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל: הוועד הפועל – המרכז לתרבות ולחינוך – המחלקה למחקר ולסטטיסטיקה, 1964. עמנואל רינגלבלום: ההיסטוריון והלוחם, הוצאת יד ושם, 1972. קיץ 1942, הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך ומרכז מפ"ם, 1977. נחום שרון (1912-1976), דף שער בספרייה הלאומית
קאצ'יני

האם התכוונתם ל... ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני – פסל ואדריכל איטלקי ג'וליו קאצ'יני – מלחין וסופר איטלקי פרנצ'סקה קאצ'יני – מלחינה איטלקית, בתו של ג'וליו קאצ'יני
תנועת הנוער 6 באפריל

תנועת הנוער 6 באפריל (בערבית: شباب 6 ابريل, "נערי שישה באפריל") היא קבוצת פייסבוק, שהוקמה תחילה בשביל לתמוך בשביתת הפועלים מאל-מחלה אל-כוברא במצרים בְ-6 באפריל 2008, מאוחר יותר הייתה ממובילי ההפיכה במצרים. שני היוזמים של הקבוצה הכירו ממסע הבחירות של מפלגת אל-ע'ד בשנת 2005. אך הם נטשו את הפעילות הפרלמנטרית, אחרי שיו"ר המפלגה, איימן נור, נעצר ונכלא למשך ארבע שנים. דרך פייסבוק הם קראו לשביתה כללית. בזמן קצר הם אספו יותר מ-70,000 תומכים. ההפגנות דוכאו באלימות, עם פצועים רבים וגם שני הרוגים. בתחילת ינואר 2011 הייתה התנועה גורם מוביל להתגייסות שהובילה למהפכה, בין היתר דרך וידאו של אסמאא' מחפוז שבו היא קראה להתקוממות. הקבוצה תמכה במוחמד אל-בראדעי והייתה מועמדת לפרס נובל לשלום. מפלגת אל-ע'ד האביב הערבי כפאיה תנועת הנוער 6 באפריל, ברשת החברתית פייסבוק הווידאו של אסמאא מחפוז על התנועה מאמר מאת שזיה כמאל על מקומן של הנשים במהפכה שירות, ‏פעילי האופוזיציה במצרים מאמינים בשינוי דרך פייסבוק, באתר גלובס, 30 במאי 2010
Spring Framework

תשתית התוכנה ספרינג (באנגלית: Spring Framework; להלן: ספרינג) היא שלד תוכנה בקוד פתוח ומנגנון להיפוך שליטה (Inversion of Control) עבור הפלטפורמה של ג'אווה. ניתן להשתמש ביכולות הליבה של ספרינג בכל יישום Java, אבל קיימות גם הרחבות לבניית יישומי רשת על גבי פלטפורמת ה-Java EE. למרות שספרינג אינה כופה עבודה לפי פרדיגמת תכנות מסוימת, היא הפכה פופולרית בקהילת ה-Java כאלטרנטיבה או אפילו כתוספת למודל ה-(Enterprise JavaBeans (EJB. ספרינג מורכבת מכמה מודולים המספקים מגוון שירותים: היפוך שליטה (Inversion of Control container): קונפיגורציה של רכיבי היישום וניהול מחזור החיים של אובייקטים של ג'אווה, מבוצע בעיקר באמצעות הזרקת תלויות (dependency injection). תכנות מוכוון-היבטים (Aspect-oriented programming): מאפשר טיפול בדרישות חותכות (Cross-cutting concerns). גישה לנתונים (data access): עבודה עם בסיסי נתונים יחסיים באמצעות JDBC וכלים למיפוי אובייקטי-רלציוני (ORM) ועבודה עם בסיסי נתונים מסוג NoSQL. ניהול טרנזקציות (transaction management): מאחד כמה ממשקי תכנות יישומים (APIs) לניהול טרנזקציות ומתאם טרנזקציות עבור אובייקטים של ג'אווה. Model-View-Controller: תשתית מבוססת HTTP ו-servlets המספקת אפשרויות להרחבה והתאמה של יישומי ווב ו-web services מבוססי REST. גישה מרחוק (remote access framework): ייבוא וייצוא של אובייקטי ג'אווה דרך רשת מחשבים, בסגנון RPC. תומך בפרוטוקולים CORBA ,RMI ופרוטוקולים מבוססי HTTP, כולל web services מבוססי SOAP. Convention over configuration: פתרון לפיתוח יישומים מהיר עבור יישומי enterprise מבוססי ספרינג, מוצע במסגרת המודול Spring Roo. עיבוד באצווה (batch processing): תשתית לעיבוד נפחים גדולים, כולל פונקציות ניתנות לשימוש חוזר, ניהול טרנזקציות, סטטיסטיקות של עיבוד עבודות, אתחול ודילוג על עבודות וניהול משאבים. אימות זהות והרשאות (authentication and authorization): תהליכי אבטחה ניתנים לקונפיגורציה, התומכים במגוון של סטנדרטים, פרוטוקולים, כלים ושיטות, דרך תת-הפרויקט Spring Security. ניהול מרוחק (remote management): חשיפה וניהול של אובייקטי ג'אווה לצורך קונפיגורציה מקומית או מרוחקת באמצעות JMX. העברת מסרים (Messaging): רישום אובייקטים שתפקידם להאזין למסרים, לצריכת מסרים שקופה מתוך תורי מסרים באמצעות JMS. שיפור האפשרויות לשליחת מסרים באמצעות APIs סטנדרטיים של JMS. בדיקות (testing): תומך במחלקות לכתיבת בדיקות יחידה ובדיקות אינטגרציה. היפוך שליטה תכנות מוכוון-היבטים הזרקת תלויות מיפוי אובייקטי-רלציוני Hibernate Enterprise JavaBeans מדיה וקבצים בנושא Spring Framework בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Spring Framework (באנגלית) Spring Framework - סדרת מדריכי וידאו באתר YouTube (באנגלית) Spring AOP - סדרת מדריכי וידאו באתר YouTube (באנגלית) Spring Data Support - סדרת מדריכי וידאו באתר YouTube (באנגלית) Spring Framework, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
שרוליק

שְׂרוּלִיק, ובכתיב המקורי ישראליק (ההגייה זהה; זהו שם חיבה אשכנזי לשם "ישראל"), הוא דמות מצוירת המסמלת את מדינת ישראל, פרי יצירתו של הקריקטוריסט והמאייר דוֹש (קָרִיאֵל גַרדוֹש), ניצול השואה שעלה לישראל מהונגריה, אשר הופיעה במשך שנים רבות בקריקטורות שפרסם ב"מעריב". שרוליק מתואר בדרך כלל כנער צעיר עם כובע טמבל וסנדלים תנ"כיים, הלבוש במכנסי חאקי קצרים. שרוליק הוא ציוני חלוצי ונמרץ, אוהב הארץ והאדמה. חקלאי אמיץ, אשר בעת הצורך "עולה על מדים" ויוצא להגן על מדינת ישראל כאשר הוא חמוש בעוזי. רבים ציינו את היותו של שרוליק אנטיתזה לקריקטורות האנטישמיות שהופיעו בדר שטירמר ובעיתונים אירופאים וערביים. כנגד הסטריאוטיפ של היהודי החלש והנלעג שהפיץ יוזף גבלס, עיצב דוש - ניצול השואה - דמות של יהודי גאה ואמיץ. בהספד במלאת שנה למותו של דוש, כתב שלום רוזנפלד במעריב על הרקע להיווצרות דמותו של שרוליק: "בבלוריתו המקורזלת, בעמידתו הבוטחת, בכובע טמבל והסנדלים שלו, נתפס 'שרוליק' של דוש בעיניהם ובתחושתם של מעריציו הרבים כצבר האולטימטיבי. עלם יהודי צעיר, ממזר חריף וזריז, עוקצני ולוחם. ניגוד מוחלט ל'ישראל סבא' העייף והנרדף ובעיקר ל'יהודי הנצחי', עד לפיתוחו לגרסה האמנותית השטירמרית האיומה." הדמות צוירה והופיעה לראשונה בשבועון "העולם הזה", בשנת 1950, בצורה שונה מזו המוכרת לנו היום. ב-1951 פרסם דוש את הדמות בצורתה המוכרת. דוש צייר את שרוליק הן בקריקטורות על ענייני השעה עבור מעריב והן עבור "ספיישלים" למיניהם וחגיגות למדינה הצעירה. בעתות מלחמה, שרוליק "עלה על מדים" והתגייס להעלאת המורל הלאומי. יוסף לפיד, עמיתו של דוש במערכת "מעריב", אמר כי שרוליק מסמל את ישראל כשם שמריאן היא סמלה של צרפת ודוד סם מסמל את ארצות הברית. בספרו "מה קרה", שיצא לאור בשנת 1964, מספר דוש על לבטיו באשר להתבגרותו של שרוליק: מה לעשות עם שרוליק בשנים הבאות? להשאיר אותו כילד בלתי משתנה, או "לבגר" אותו, בהתאם לשנים החולפות? למעשה – ואני מקווה שהקוראים הבחינו בכך – "שרוליק" גדל במקצת מאז שהתחלתי להשתמש בו, לפני שנים רבות למדי, כסמל המדינה. הוא גבה, צווארו ורגליו נהיו ארוכים, מבטו החריף ונעשה – נדמה לי – פיקח יותר. עוד שנה-שנתיים אוכל להמשיך לצייר את שרוליק בתור ילד, מבלי ליצור ניגוד חריף בין צורתו ובין גיל המדינה. אך, כמובן, יבוא יום וההחלטה תיפול. מה היא תהיה? אני מתוודה – הייתי רוצה לשמור את ישראליק כמו שהוא עכשיו, נער קטן, תמים וחצוף. הוא ימשיך ללכת במכנסיים קצרים, לא יגדל שפם, לא ידבר בקול עמוק, לא יתחתן, לא יעזוב את הבית – ונוכל תמיד להושיב אותו על הברכיים שיספר לנו סיפורים. שרוליק של דוש, האתר הרשמי חן מלול, "ספר שרוליק": הפרויקט הסודי של דוש שלא הושלם מעולם, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 1 בינואר 2018 מערכת כאן, כאן סקרנים | מי היא ויצי?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 12 בנובמבר 2017 שרוליק, ברשת החברתית פייסבוק מדיה וקבצים בנושא שרוליק בוויקישיתוף שלום רוזנפלד, דוש, שרוליק ומיתוס 'היהודי הנצחי', באתר nrg‏, 2 במרץ 2001 אלי אשד, מרותי ועד שרוליק: עולם הקריקטורות והקומיקס של דוש, בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", 26 במאי 2007.
חיי אהבה

חיי אהבה (בגרמנית: Liebesleben) הוא סרט מ-2007 בבימויה של מריה שרדר. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית שצולמה בישראל, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת צרויה שלו. התסריט נכתב על ידי שרדר ושלו. הסרט זכה בשני פרסי קולנוע הבווארי 2008 לצילום הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר. הסרט גם זכה בפרס הסרט הגרמני 2008 עבור הצילום הטוב ביותר. הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר. יאיר רוה כתב על הסרט: ”הצפייה ב"חיי אהבה" הלכה ככה. אני יושב ומתפתל: זה סרט רע, זה סרט רע, זה סרט רע” מאיר שניצר כתב על הסרט: ”העובדה שהסרט "חיי אהבה" הינו הפקה משותפת גרמנית-ישראלית מעניקה לו יתרון לגמרי לא מבוטל: הוא יכול כעת להתמודד על תואר הסרט הרע של השנה הן בארץ הקודש והן בארצם של הבאלאקים והפודולסקים... עבודת המשחק עשויה בטעם רע...לאף אחד (מהשחקנים) ההופעה ב"חיי אהבה" אינה מוסיפה כבוד מקצועי” לעומת זאת, מאמרי ביקורת בגרמניה עשו חסד רב עם הסרט, וניתן לקרוא זאת במאמר: "ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה". יערה (נטע גרטי) בעכו יערה (נטע גרטי) מדיה וקבצים בנושא חיי אהבה בוויקישיתוף "חיי אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חיי אהבה", באתר AllMovie (באנגלית) "חיי אהבה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "חיי אהבה", באתר אידיבי "חיי אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חיי אהבה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים "חיי אהבה" באתר חברת טרנספקס רומי מיקולינסקי‏, אישה. תחת. השפעה, באתר וואלה, 2 ביולי 2008 מאיר שניצר, צרה צרויה - חיי אהבה לא אמין, באתר nrg‏, 2 ביולי 2008 יצחק טסלר, טרן אוף גרמני, באתר nrg‏, 6 בינואר 2010 נירית אנדרמן, עכבר העיר אונליין, מסע בשתיים, באתר הארץ, 26 ביוני 2008 מרב יודילוביץ', ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה, באתר ynet, 26 בנובמבר 2007
אה"מ ג'אווה (1811)

אוניית הוד־מלכותו "ג'אווה" (באנגלית: HMS Java) הייתה פריגטת מפרשים בת 38 תותחים של הצי המלכותי הבריטי. האונייה, שהושקה ב-1805, הייתה במקורה פריגטה צרפתית מדגם Pallas בת 40 תותחים בשם "רֶנוֹמִי" (Renommée), שנשבתה על ידי הבריטים ב-1811 במהלך קרב טמאטאווה. היא מפורסמת בעיקר בשל הקרב אונייה-מול-אונייה שניהלה ב-29 בדצמבר 1812 משך שלוש שעות נגד הפריגטה האמריקנית "קונסטיטושן", בסופו הוכנעה, נפלה בשבי והועלתה באש. מדיה וקבצים בנושא אה"מ ג'אווה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בין גבולות

"בין גבולות" הוא שיר מאת המשורר הישראלי חיים חפר. נכתב בשנים 1944–1945, בעת שחפר היה חבר בחוליה בפלמ"ח שעסקה בהעפלה יבשתית מסוריה ומלבנון. השיר מדבר על הפעולות שבצעו אנשי "ההגנה", המוסד לעלייה ב' והפלמ"ח להעלאת ניצולי השואה לארץ ישראל. ההעפלה נתקלה בהתנגדות ממשלת המנדט, הן בחקיקה מגבילה והן בפעולות מנע והפרעה של כוחות הביטחון הבריטיים; מעשי הבריטים עוררו את זעמו ומחאתו של היישוב, להם ניתן ביטוי בשיר. בתחילתו כלל השיר שני בתים בלבד. בכנס של הפלמ"ח שהיה בשנת 1945 דרש ארנן (סיני) עזריהו מחפר לחבר בית שלישי כדי שיהיה ניתן להקריאו בכנס, וזאת חפר עשה. תוך חודשים ספורים הגיע השיר לאירופה והפך להמנון של תנועת הבריחה אשר העבירה כ־300.000 בני אדם בחשאי ובאופן לא לגאלי בכל רחבי אירופה בדרך לארץ ישראל. במשך השנים שעד סיום המנדט הבריטי ביטא השיר את הרגשתם של רבים באשר לכלל העלייה הבלתי לגאלית לארץ בדרכי היבשה והים, וכך גם נתפס בתודעה הציבורית לאחר הקמת המדינה. לחנו של השיר נלקח מהשיר הרוסי הידוע "פרידה מסלביאנקה" (ברוסית: Прощание славянки). שאותו הלחין ב-1912 וסילי אגפקין. השיר הרוסי היה אחד מארבעת המארשים שנוגנו במצעד הניצחון על גרמניה הנאצית, בכיכר האדומה במוסקבה. עם הזמן הפך לאחד מגדולי המארשים הרוסים הצבאיים, והוא מושמע עד היום ברוסיה. השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון, הכולל את תמצית עמדת הנהגת היישוב כלפי ניצולי השואה וההעפלה, והיא עזרה לכל יהודי שמבקש לעלות לארץ, בכל גיל וגם אם מצבו הבריאותי ירוד - "מך" - בשל מוראות המלחמה; הדוברים, גוף ראשון רבים, שמייצגים את אנשי "ההגנה", מכריזים: בבית הראשון מספרים הדוברים על דרכם שלהם, כחוליית פלמ"ח שמלווה את המעפילים, חוצים גבולות שלא בהיתר, יחידים וקבוצות ובשיירות, לאור היום ובמחשכים, בחשאי. הבית השני מתאר את נחישותם ואיתנותם של הדוברים להוביל את ניצולי השואה והמעפילים מעבר לכל גבול ומחסום עד להבאתם אל חופי ארץ ישראל: הבית השלישי מאשר את הנאמר בשני הבתים הראשונים, באמצעות ציטוט של הוראות והסברים במילים קצרות שניתנו למעפילים, הכוללות בקשה לאיפוק מ"בְּכִי" ומ"צַעַר", הגשת סעד ועזרה גופנית ונפשית לכל הנצרכים, והבטחה להיפרע ממי שסוגר את גבולות הארץ ומנסה למנוע את כניסתם אליה. בשתי השורות האחרונות של הבית השלישי בא לידי ביטוי שינוי יחסו של הפלמ"ח כלפי שלטון המנדט הבריטי. שיתוף הפעולה שהתקיים בין השניים במהלך מלחמת העולם השנייה התחלף ביחס של חוסר אמון וכעס כלפי מדיניות הסגר הבריטית, והוביל בהמשך למלחמה גלויה נגד שלטון המנדט. עודד חי, לוחם הבריגדה ולימים מפקד פלוגת יהונתן במלחמת העצמאות, כתב יצירה בה תיאר את חלקו בהעברת המעפילים מעבר להרי האלפים האוסטרים אל איטליה לקראת העלאתם הבלתי ליגאלית לארץ ישראל, במסגרת הבריגדה. ליצירה קרא בין גבולות. היצירה התפרסמה ב"גווילי אש" לאחר נפילתו ב-9 ביולי 1948, בקרב על ח'רבת אל חמאמה. ערך מורחב – חומת מגן שם המבצע "חומת מגן" נבחר על ידי גל הירש, מתכנן המבצע, על פי מילות השורה האחרונה בבית הראשון של הפזמון. "בין גבולות" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "בין גבולות" והאזנה לו באתר זמרשת "בין גבולות" בערוץ שיר עד לשימור הזמר העברי דוד אסף‏, גלגולו של ניגון: 'בין גבולות' – ממלחמת הבלקן ועד לפרטיזנים בפולין והמעפילים לארץ ישראל, בבלוג "עונג שבת", 22 בפברואר 2011 "היי שלום אישה סלאבית" "מך" הוא אדם ירוד ועני - על פי הפסוק בספר ויקרא, פרק כ"ז, פסוק ח'. עודד חי, בין גבולות, אתר יזכור של משרד הביטחון ראו: חן קוטסבר, מחנך הדור, באתר nrg.
קוואדראטוס

אוּמידיוּס קוואדראטוּס, היה נציב רומאי בפרובינקיה סוריה באמצע המאה הראשונה. שמו נזכר על ידי יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמות היהודים" בהקשר להתערבותו בהתקוממויות שאירעו בין היהודים לשומרונים תחת נציבותו של ונדיטיוס קומאנוס ביהודה. במהלך תקופת נציבותו של קומאנוס ביהודה (48-52 לסה"נ) התגברו החיכוכים בין האוכלוסייה היהודית ביהודה ובין השומרונים. אנשי הגליל היו עוברים בארצם של השומרונים בדרכם לעלות לרגל לירושלים בחגים. פעם אחת יצאו שומרונים מהכפר גינַי (בסביבת ג'נין של ימינו) והרגו בהם. ראשי הקהילה היהודית בגליל פנו לנציב קומאנוס ודרשו שיינקום את דם המתים, אולם הוא זלזל בהם שכן שוחד קודם לכן על ידי השומרונים. בתגובה, הגליליים שדדו ושרפו כמה כפרים שומרונים. כששמע על כך קומאנוס, יצא בראש צבאו ודיכא את המהומה. מסופר כי השומרונים פנו אז לנציב פרובינקיה סוריה, אומידיוס קוואדראטוס, שהיה באותה עת בצור והתלוננו על היהודים. היהודים, לעומתם, טענו בפניו על אשמתם של השומרונים ועל אשמתו של קומאנוס ששוחד על ידם. קוואדראטוס דחה את החלטתו עד שיגיע ליהודה. בהגיעו לשומרון לשמוע את הפרשייה הבין כי השומרונים היו אשמים בה. למרות זאת הורה על תלייתם של היהודים שהיו אחראיים על המרדת הגליליים. לאחר מכן הגיע ללוד שם הורה על הוצאתם להורג של 4 מורדים יהודים נוספים. כדי לפתור את הבעיה שלח קוואדראטוס לרומא את קומאנוס, את הטריבון הצבאי קֶלֶר ואת ראשי היהודים (ובראשם חנניה הכהן הגדול) והשומרונים שיתייצבו לבירור וחקירה בפני הקיסר. מכיוון שחשש ממרידה הגיע בעצמו לירושלים, מצאה חוגגת ורגועה וחזר לאנטיוכיה. בהתערבותו של אגריפס השני, הכריע הקיסר קלאודיוס לטובת היהודים, והורה להוציא להורג את ראשי השומרונים ולהגלות את קומאנוס. ההיסטוריון טקיטוס מזכיר גם הוא את האירועים הללו בספרו "ספרי השנים". הוא מאשר את מרבית תיאוריו של יוסף בן מתתיהו אך אינו מזכיר כלל את עולי הרגל היהודים שנרצחו בשומרון, אלא תולה את סיבת הסכסוך באיבה ששררה בין הגליליים לבין השומרונים. על פי גרסת טקיטוס, היה קוואדראטוס השופט, אשר דן את הנציבים בהרשאתו של קלאודיוס, ולא קלאודיוס עצמו, כפי שטען יוסף בן מתתיהו. ונטידיוס קומאנוס יוסף בן מתתיהו, מלחמות היהודים, כ', 118-136. טקיטוס, ספרי השנים, יב, נד. האוניברסיטה הפתוחה, החוברת לקורס: יהודה ורומא (1998), יחידה 5, עמודים: 116-117, 178
תיאטרו מאסימו

תיאטרו מאסימו ויטוריו אמנואלה (באיטלקית: Teatro Massimo Vittorio Emanuele, ידוע בשמו המקוצר – תיאטרו מאסימו) הוא בניין אופרה בפלרמו, איטליה. זהו בניין האופרה הגדול ביותר באיטליה והשלישי בגודלו באירופה (אחרי האופרה הלאומית של פריז והאופרה של וינה).[דרוש מקור][מפני ש...] התיאטרון מכיל 1,387 מושבים וידוע בזכות האקוסטיקה המצוינת שבו. בשנת 1864 מועצת העיר פלרמו הכריזה על תחרות בין-לאומית לבניית בניין אופרה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי ג'ובאן בטיסטה פליפה באזילה (אנ') בשנת 1874 אך הופסקה בשנת 1882 למשך שמונה שנים, עד 1890. שנה לאחר מכן מת ג'ובאן באזילה 1891 והפרויקט הועבר לידי בנו, ארנסטו באזילה (אנ'). הבניה הושלמה בשנת 1897. ב-16 במאי באותה שנה, 22 שנים אחרי ששמו את אבן הפינה נחנך בניין האופרה בהפקת פלסטף של ורדי. ג'ובאן באזילה קיבל השראה מהאדריכלות הסיציליאנית הקלאסית. חלקו החיצוני של הבניין נבנה בסגנון ניאוקלאסי וכלל אלמנטים מהאדריכלות היוונית. המבנה תוכנן להכיל 3,000 מושבים אך כיום מכיל 1,387 מקומות. בשנת 1974 נסגר לצורך שיפוצים על מנת לעמוד בתנאי הבטיחות המודרניים אך בגלל העלות הגבוהה של השיפוץ, שחיתות ומאבקים פוליטיים גרמו לדחיה של 23 שנים. תיאטרו מאסימו נפתח שוב רק בשנת 1997. הסצנה האחרונה של הסנדק 3 צולמה בתיאטרון. המנהל המוזיקלי של התיאטרון הוא המנצח הישראלי עומר מאיר ולבר. מדיה וקבצים בנושא תיאטרו מאסימו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרו מאסימו (באיטלקית) A brief history of the Teatro Massimo, Teatro Massimo
חסן אבו זייד

חסן אבו זייד (בערבית: حسن أبو زيد; נולד ב-4 בפברואר 1991) הוא כדורגלן פלסטיני–ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית. אבו זייד נולד בלוד, ישראל, למשפחה ערבית-ישראלית, המגדירה עצמה גם כפלסטינית. גדל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, ובעונת 2009/2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-30 באוקטובר 2010 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל הישראלית, בניצחון בני יהודה תל אביב 2–0 על בני סכנין. בסך הכל שיחק אבו זייד שלוש שנים במועדון משכונת התקווה. בתחילת עונת 2012/2013 עבר אבו זייד למכבי תל אביב. אבו זייד לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב בעונה זו, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה באליפות. בתחילת עונת 2013/2014 הושאל להפועל רמת השרון, בה ערך 13 הופעות ליגה, ובינואר 2014 הושאל לא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. לאחר חצי עונה בקפריסין, חזר אבו זייד לישראל, וב-9 ביולי 2014 הושאל למכבי פתח תקווה. אבו זייד שותף בשלושה משחקי גביע הטוטו וכן במחזור הראשון של ליגת העל, אך לאחר מכן החליטה הקבוצה לשחררו, וב-22 בספטמבר 2014 הוא הושאל להפועל פתח תקווה. ב-28 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–3 נגד מכבי חיפה. בסך הכל הבקיע שלושה שערים בעונה זו, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-19 באוגוסט 2015 חתם אבו זייד לשנתיים בטורפדו ארמאוויר מליגת המשנה הרוסית, ובמדיה שיחק חצי שנה וערך חמש הופעות בליגה. ב-3 בפברואר 2016 חזר אבו זייד לקבוצת נעוריו, בני יהודה תל אביב. לקראת עונת 2016/2017 מונה לקפטן הקבוצה הבוגרת, ולאחר מכן טען כי סרט הקפטן נלקח ממנו מנסיבות גזעניות. ב-16 בינואר 2017 חתם אבו זייד לעונה וחצי בהפועל תל אביב, וכבר באותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 בדרבי מול מכבי תל אביב. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-3 ביולי 2017 חתם אבו זייד במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שישה שערים בעונת 2017/2018. ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל אכסאל, העולה החדשה לליגה הלאומית. אבו זייד ערך רק הופעה אחת במועדון, נגד קבוצתו לשעבר מכבי אחי נצרת בגביע הטוטו, וב-13 באוגוסט 2018 חתם בהפועל חדרה, העולה החדשה לליגת העל, ובמדיה שיחק חצי עונה וכבש שער אחד, בניצחון 1-0 על הפועל חיפה במחזור הרביעי. ב-3 בינואר 2019 חתם אבו זייד בהפועל בני לוד. בינואר 2020 חתם בשבאב אל-ח'ליל מליגת העל הפלסטינית. מכבי תל אביב אליפות: 2012/2013 חסן אבו זייד, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל חסן אבו זייד, באתר Transfermarkt חסן אבו זייד, באתר Soccerway דוד נתן, חסן אבו זייד: "לקחו לי את סרט הקפטן רק כי אני ערבי", באתר ynet, 15 בינואר 2017 עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: חסן אבו זייד חתם, באתר וואלה, 16 בינואר 2017 ‏העברות: אבו זייד סגר באחי נצרת, אסי בוזגלו בדרך למרמורק, באתר ספורט1, 3 ביולי 2017 קובי פורטל, חסן אבו זייד חתם בהפועל איכסל, באתר דאבל פס, 11 ביוני 2018 אופיר סער‏, חסן אבו זייד חתם בהפועל חדרה: "שמח לחזור לליגת העל", באתר וואלה, 13 באוגוסט 2018 שקד עמירם, ‏אבו זייד חתם בבני לוד, בנודיס: חודש מרץ יכריע, באתר ONE‏, 3 בינואר 2019 נדב צנציפר, חסן אבו זייד: "אני השחקן הכי בכיר שהגיע לפלסטין מישראל", באתר ynet, 15 בינואר 2020
בובונרו

מחוז בובונרו (בטטום: Bobonaro) הוא אחד מ-13 המחוזות של המדינה מזרח טימור. האוכלוסייה במחוז מונה 83,034 אנשים שחיים על שטח של 1,368 קמ"ר. בירת המחוז היא העיר מליאנה שהיא גם העיר הרביעית בגודלה במזרח טימור וחיים בה 13,200 אנשים. המחוז מחולק ל-7 גזרות מרכזיות והן: אטבה (באנגלית: Atabae) בליבו (באנגלית: Balibó) בובונארו (באנגלית: Bobonaro) קאילאכו (באנגלית: Cailaco) לולוטוי (באנגלית: Lolotoi) ונילאלי (באנגלית: Venilale) (ידוע גם בתור לולוטוא (באנגלית: Lolotoe)) מליאנה (באנגלית: Maliana) מחוזות מזרח טימור מדיה וקבצים בנושא מחוז בובונרו בוויקישיתוף לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004
הצתה

הצתה היא פעולה יזומה של הבערת אש (להבדיל מהתלקחות ספונטנית). שימוש האדם הקדמון באש החל אצל ההומו ארקטוס או בתחילת ימיו של ההומו סאפיינס. השגת יכולת זו הייתה נקודת מפנה באבולוציה האנושית החברתית והתרבותית שאפשרה לבני האדם להתרבות במהירות בשל הוספת חלבונים ופחמימות מבושלים לתזונה, הרחבה של הפעילות האנושית לשעות הלילה, והגנה מפני טורפים. חיכוך הוא הדרך הפרימיטיבית המקובלת ביותר להצתת אש. דרכים שונות להצתת אש באמצעות חיכוך היו ידועות עוד בתקופת האבן הקדומה, ועודן משמשות בימינו. הקשה באבני צור ופלדה הייתה דרך נפוצה נוספת להצתת אש. שיטות מודרניות להצתת אש, המבוססות גם הן על חיכוך, הן שימוש בגפרור או במצית המבוסס על דלק. להצתה ללא דלק משמש גביש פיזואלקטרי, כלומר חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי ויוצר ניצוץ. הצתת אש בכוונה רעה היא פשע. הדרך הוותיקה ביותר להצתת אש היא חיכוך בין שני עצים, אבני צור או פלדה, דרך בה משתמשים עד היום ומשמשת בסיס למצית ולגפרורים. בנוסף קיימות עוד שתי דרכים ותיקות להבערת אש. האחת היא שימוש בעדשה כדי לרכז את קרני השמש עד להדלקת אש. השנייה היא שימוש בבוכנת אש שבה דוחסים במהירות אוויר במזרק מתכת שתחתיתו חומר דליק. עליית הטמפרטורה כתוצאה מדחיסת האוויר מציתה את החומר. כיום הדרך הנפוצה ביותר להצתת אש היא בגפרורים (מקלות עץ או קרטון) המצופים בקצה שלהם בזרחן וחמצן שעל ידי חיכוך שלהם על משטח מתאים, ניצתת אש. עוד דרך נפוצה כיום להצתת אש היא במצית, המצית פועל על חיכוך של גלגל מאבן צור בברזל אשר יוצר ניצוץ אש המדליק דלק שיש בתוך המצית. כיום ישנם מציתים שבמקום גלגל מאבן צור ישנו גביש פיאזואלקטרי, כלומר במקום חומר שמגיב לחיכוך ישנו חומר המגיב ללחץ ביצירת זרם חשמלי שמובל אל קצה המצית ויוצר ניצוץ בין שני מוליכים חשופים, הניצוץ מדליק את הדלק. ניתן להצית אש על ידי "ערבוב" של חומרים כימיים שהריאקציה הכימית ביניהם אקסותרמית מספיק כדי להעלות את הטמפרטורה מעל טמפרטורת ההתלקחות. על רעיון זה התבססו כל הגפרורים הכימיים. עד להמצאת הגפרור הייתה הבערת האש משימה לא פשוטה שדרשה מיומנות מיוחדת ומאמץ. בשנת 1827 המציאו באירופה את גפרור הזרחן – קיסם עץ שראשו מצופה בתערובת של זרחן לבן, שעווה, גופרית וחומרי דבק. כשהיו משפשפים את הגפרור בכל משטח, הזרחן היה נדלק ומצית את כל שאר החומרים, כולל הקיסם. אולם לגפרור זה היו שני חסרונות גדולים. ראשית, הוא היה נדלק מכל שפשוף בכל משטח אחר, כך שלפעמים היה נדלק מעצמו אפילו בתוך הקופסה עקב החיכוך בגפרורים אחרים. ושנית, הזרחן הלבן שבו השתמשו הוא חומר רעיל ביותר. די בכמות של 0.1 גרם זרחן לבן כדי להרוג אדם בוגר. זרחן מגיב בצורה מתונה עם החמצן שבאוויר אפילו בטמפרטורת החדר (לכן הוא זורח בחושך), ומתלקח לחלוטין כבר ב-34 מעלות צלזיוס. שלושים שנה מאוחר יותר, בסביבות אמצע המאה ה-19, הופיעו לראשונה בשוודיה גפרורים לא מסוכנים שלא כללו זרחן לבן בכלל. גפרורים אלה, שמכונים גם "גפרורי ביטחון" (Safety matches) הם הגפרורים שבהם אנו משתמשים היום. במקום זרחן לבן הם מכילים זרחן אדום – שהועבר מראש הגפרור למשטח השפשוף של הקופסה ובכל מקרה אינו רעיל. ברגע שהתהליך מתחיל נוצרת אש שמספקת את האנרגיה להמשך התהליך ולהבערת קיסם העץ. ספק האנרגיה להדלקת הגפרור הוא השפשוף של ראש הגפרור במשטח שעל הקופסה - חיכוך היוצר את אחד המרכיבים להם האש זקוקה, חום. בנוסף לחום האש זקוקה גם לחומר בעירה ולחמצן. שריפות מכוונות מעשה ידי אדם מדיה וקבצים בנושא הצתה בוויקישיתוף מהי אש ואיך היא נוצרת?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה