laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלט חוצות

שלט חוצות הוא שלט פרסומת ענק המוצב במקום ציבורי. שלטי חוצות נמצאים לרוב בכבישים, בצמתים וברחובות שבהם תנועה רבה של הולכי רגל וכלי רכב. שטחו של שלט חוצות שגרתי הוא כ-5–10 מ"ר, אך יש גם שלטים הגדולים במידה ניכרת מגודל זה. שלטי חוצות סטטיים, המציגים מודעה אחת בלבד, עשויים מנייר או מפלריג. לוח אלקטרוני מאפשר שלטי חוצות דינמיים, שתוכנם משתנה ללא הרף. מבחינת תכנון פרסומי, שלטי חוצות מתוכננים להיות בולטים במיוחד ובעלי מסר קצר וקליט, מתוך הנחה כי הצופה נמצא בתנועה. בנוסף לשלטי חוצות במיקום קבוע, על קיר בית שהוקצה לכך או במתקן שכל ייעודו הצגה של שלט חוצות, מוצבים שלטי חוצות באופן זמני בעת עבודות שיפוץ של בניין, לשם הסתרת הפיגומים. בישראל, החוק אוסר על הצבת שילוט חוצות בשולי דרכים בין-עירוניות, כדי למנוע הסחת דעתו של הנהג הנוסע במהירות גבוהה. סעיף 214א לחוק העונשין קובע: ”(א) המפרסם פרסום פוגע על שלטי חוצות, דינו - מאסר שישה חדשים או קנס פי שלושה מהקנס האמור בסעיף 61(א)(1). (ב) לעניין סעיף זה - "פרסום פוגע" - אחד מאלה: (1) תמונת עירום או תמונה של חלקי גוף אינטימיים של איש או אשה; (2) תמונה שיש בה קיום של יחסי מין או של אלימות מינית, או שיש בה ביזוי או השפלה מיניים, או שהיא מציגה אדם כחפץ זמין לשימוש מיני; (3) תמונה של חשיפה חלקית של גוף, של איש או אשה, שיש בה פגיעה ברגשותיו המוסריים של הציבור או חלק ממנו או השחתת המוסר הציבורי, או שיש בה פגיעה בקטינים או בחינוכם;” לוח מודעות נוסח חוק הדרכים (שילוט), ה'תשכ"ו 1966, באתר נבו שחר הזלקורן, מחקר: הסרת שילוט חוצות מפחיתה תאונות, באתר ynet, 29 ביולי 2010 שחר הזלקורן, שלטי הענק מסוכנים? שר התחבורה אינו מתערב, באתר ynet, 26 בספטמבר 2010 גילי מלניצקי, מירב מורן, 120 אלף שקל בחודש: הפטנט שימלא את קופת הבניין שלכם, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2018 שלטי חוצות באתר המדריך למועמד הפוליטי שלט חוצות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלא אם ניתן לכך היתר לפי החוק, וצוין על גבי השלט שמו של מי שהזמין את הכנת השלט או את התקנתו. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Time

Time (קרי: טָיְים) היא מילה באנגלית שמשמעותה זמן. האם התכוונתם ל... טיים (מגזין) (Time, נכתב גם TIME) – מגזין חדשות שבועי המתפרסם בארצות הברית, באירופה, באמריקה הלטינית ובהונג קונג, יוצא משנת 1923 הניו יורק טיימס (מכונה בקיצור "The Times", "הטיימס") – עיתון חדשות המתפרסם בארצות הברית ובעל שלוחות בכל העולם Time – שיר של דייוויד בואי משנת 1973, מתוך האלבום Aladdin Sane Time – שיר של פינק פלויד משנת 1973, מתוך האלבום The Dark Side of the Moon Time – שיר של The Alan Parsons Project משנת 1980, מתוך האלבום The Turn of a Friendly Card Time – שיר של טום וייטס משנת 1985, מתוך האלבום Rain Dogs Time – שיר של קים ויילד משנת 1990, מתוך האלבום Love Moves Time – שיר של ג'ו סטריאני משנת 1998, מתוך האלבום Crystal Planet Time – שיר של אנסטייז'ה משנת 2004, מתוך האלבום Anastacia Time – שיר של ני-יו משנת 2006, מתוך האלבום In My Own Words The Time (Dirty Bit)‎ – שיר של הבלאק אייד פיז משנת 2010 Time (שיר של איזבו) – ייצג את ישראל באירוויזיון 2012 Time – שיר של פטי ואפ משנת 2015, מתוך האלבום Fetty Wap Time (שיר של דונלד גלובר) משנת 2020 Time – כלואים (סדרת טלוויזיה) (גם "מאסר"), סדרת דרמה בריטית המשודרת משנת 2021 Timeless – טיימלס (סדרה), סדרת דרמה ומדע בדיוני אמריקאית, שודרה בשנים 2016–2018 Time – פרק בסדרת הרשת הבריטית Don't Hug Me I'm Scared משנת 2011 ‏TIME (סיגריות) (אנ') – מותג סיגריות ישראלי time (פקודה) – פקודה במערכות הפעלה יוניקס ודמויות יוניקס להצגת זמן ריצה של תוכניות TiME – ראשי תיבות של ‏Titan Mare Explorer (אנ'), תכנון של נחתת חלל שמטרתה חקירת טיטאן, הגדול בירחי שבתאי. ראו גם צוללת לחקר האגמים בטיטאן זמן (פירושונים)
לוקש

האם התכוונתם ל... מיידיש: אטריה (ובריבוי: לוקשן = אטריות) - מאכל העשוי כעין רצועה דקיקה של בצק מקמח, מים וביצים כינוי למתיחה; אחד מסרטי מצלמה נסתרת שהופקו בישראל נקרא "אוכלים לוקשים" (1989) כינוי לתלוש משכורת - כינוי שנוצר בתקופה שתלושי המשכורת הוכנו על פס נייר צר וארוך, והזכירו בצורתם אטריות אלכסנדרה לוקש – קריינית, מנחת טלוויזיה וכתבת ישראלית
ז'וזף קוסמה

ז'וזף קוסמה (בצרפתית: Joseph Kosma; בהונגרית: Kozma József;‏ 22 באוקטובר 1905 – 7 באוגוסט 1969) היה מלחין יהודי-הונגרי-צרפתי. קוסמה נולד בשם יוז'ף קוזמה (Kozma József) בבודפשט. בין קרובי משפחתו היו הצלם לסלו מוהולי-נג'י (László Moholy-Nagy) והמנצח גאורג שולטי. קוסמה למד נגינה בפסנתר. בגיל 11 כתב את האופרה הראשונה שלו, "חג מולד בחפירות". לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה על שם פרנץ-יוזף, המשיך ללמוד באקדמיה למוזיקה בבודפשט, שם למד אצל לאו ויינר. כמו כן למד אצל בלה בארטוק באקדמיה על שם פרנץ ליסט וקיבל תואר בהלחנה ובניצוח. בשנת 1928 קיבל מלגה ללימודים בברלין, שם פגש את המוזיקאית לילי אפל ולאחר זמן נשא אותה לאישה. בברלין למד קוסמה אצל הנס אייזלר והתוודע גם אל ברטולט ברכט והלנה וייגל. קוסמה ואשתו היגרו לצרפת בשנת 1933 והתיישבו בפריז, שם פגש את ז'אק פרוור, שהציג אותו לפני ז'אן רנואר. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי בצרפת הושם קוסמה במעצר בית באזור האלפים הימיים ונאסר עליו לעסוק בהלחנה, אך פרוור מצא דרך לאפשר לקוסמה לתרום מוזיקה לסרטי קולנוע בחסות מלחינים אחרים, שבשמם השתמש. במסגרת ההסדר הזה כתב את המוזיקה ל"ילדי גן העדן" (1945), שהופק בתקופת הכיבוש אך יצא להפצה לאחר שחרור צרפת. כן חיבר את הפסקול ל"אשליה הגדולה" (1937), "חוקי המשחק" (1939) ו"עדותו של דוקטור קורדלייה" (טלפילם, 1959). כמו כן נודע בכתיבת המוזיקה לשיר "עלי שלכת", שהיה לקלאסיקה ולסטנדרט-ג'אז (למילים של ז'אק פרוור, בצרפתית, ובהמשך, ג'וני מרסר בנוסח האנגלי). המוזיקה נכתבה במקורה לסרט "שערי הלילה" של מרסל קרנה (1946). אמו של קוסמה ואחיו נרצחו בידי כוחות צלב הברזל הנאצי בהונגריה ב-1944. קוסמה עצמו נפצע בהתפוצצות באוגוסט 1944 בצרפת. אביו שרד במלחמה, ומת ב-1957. קוסמה מת בעיבורי פריז בשנת 1969, ונקבר בבית הקברות של מונמארטר. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף קוסמה בוויקישיתוף ז'וזף קוסמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'וזף קוסמה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ז'וזף קוסמה, באתר AllMovie (באנגלית) ז'וזף קוסמה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'וזף קוסמה, באתר ספוטיפיי ז'וזף קוסמה, באתר AllMusic (באנגלית) ז'וזף קוסמה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'וזף קוסמה, באתר Discogs (באנגלית) ז'וזף קוסמה, באתר SecondHandSongs
אריה צודקביץ

אריה צודקביץ (1949 - 13 בפברואר 2006) היה ממייסדי מטה מאבק הנכים בישראל וממנהיגיו. צודקביץ חלה במחלת הפוליו בילדותו. מ-1972 היה חבר הנהלה בארגון נכי ישראל, ובהמשך כיהן כיו"ר הארגון, עד 1985. אחד ההישגים של הארגון בתקופת כהונתו היה הסכם הניידות, שהיווה אבן דרך בהכרה הממשלתית בזכויות הנכים. ב-1979 היה בין מייסדי ארגון הגג של ארגוני הנכים. ב-1984 יזם את הקמת מפלגת נכים (פז); בבחירות לכנסת האחת עשרה קיבלה המפלגה כ-12 אלף קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה. בשנות ה-80 וה-90 המשיך בפעילותו למען זכויות הנכים, במקביל לעבודתו כעצמאי בתחום ארגון אירועים. ב-1990 הוביל הפגנת נכים לאורך 35 יום מול משרד האוצר בירושלים. בשנת 2000 יסד את מטה מאבק הנכים. בחורף 2000–2001 היה ממובילי שביתת הנכים, שנמשכה 77 ימים והביאה לשינוי ביחס הממסד ולעירור התודעה הציבורית לציבור הנכים ומאבקם על זכויותיהם. צודקביץ שימש חבר בוועדה הציבורית שהוקמה בעקבות השביתה, בראשות שופט, לבדיקת צורכי הנכים. ב-25 בנובמבר 2003 קיבל צודקביץ את פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים בישראל, בטקס במעמד נשיא המדינה משה קצב. מ-2005 כיהן כחבר דירקטוריון במוסד לביטוח לאומי, לאחר שמונה על ידי שר הרווחה דאז, זבולון אורלב. צודקביץ הכיר את בת זוגו ויוי במהלך לימודיהם, והם נישאו ב-27 בינואר 1975. נולדו להם בן ובת. הם התגוררו בתל אביב. נפטר ב-13 בפברואר 2006, לאחר אשפוז ממושך בבית החולים איכילוב כתוצאה מזיהום. חוברת לזכרו באתר מטה מאבק הנכים אורלי פופר ורינת מכלס, "צודקביץ' היה האריה ששאג עבורנו", באתר ynet, 14 בפברואר 2006
לב דייטש

לב (לֶיְיבּ, לֶאוֹ) גריגורייביץ' דֶיְיטש (נכתב לעיתים דייץ'; גם דוֹיְטְש; ברוסית: Лев Григорьевич Дейч;‏ 26 בספטמבר 1855, טולצ'ין, מחוז פודוליה, האימפריה הרוסית – 4 באוגוסט 1941, מוסקבה, ברית המועצות) היה מהפכן רוסי ממוצא יהודי, נרודניק ולאחר מכך בין מנהיגי המנשביקים. לֶיְיבּ דייטש נולד בטולצ'ין שבפודוליה במשפחת סוחרים יהודים. כשהיה בן 4 עברה משפחתו לעיר קייב. בשנת 1867 אביו פשט רגל, ומשפחתו סבלה מעוני. דייטש החל את פעילותו בתנועת הנרודניקים בשנת 1874. ביוני 1876 השתתף בהתנקשות באחד מחברי הארגון, שנחשד בבגידה. בשנת 1877 השתתף בארגון מהומות איכרים בסביבות העיר קייב, וכתוצאה מכך נעצר, אך כבר בשנת 1878 נמלט מהכלא. בשנת 1879 החל להשתתף בפעילות של ארגון "זמליה אי ווליה" ("אדמה וחופש"), ולאחר פיצולו הצטרף לארגון "החלוקה מחדש השחורה". בשנת 1880 עזב דייטש את האימפריה הרוסית. בשנת 1883, בהיותו בשווייץ, היה בין מייסדי הארגון הרוסי-מרקסיסטי הראשון: "שחרור העמל" (Освобождение труда). הוא היה מעורב בהוצאה לאור והעברה לתחומי האימפריה הרוסית של ספרות מהפכנית שפורסמה על ידי הארגון. בשנת 1884 הוא נעצר בגרמניה והוסגר לרוסיה כפושע פלילי על השתתפותו בהתנקשות של שנת 1876. הוא נשפט, ונשלח ל-13 שנות גלות בסיביר. לאחר מספר שנים קוצרה תקופת הגלות. בהיותו בסיביר הוא התחתן. בשנת 1897 הוא עבר לעיירה הסיבירית הקטנה סְרֶטֶנְסְק, ועבד במשרד לנתיבי תחבורה. לאחר פטירת אשתו עבר לבלאגובשצ'נסק והיה עורך העיתון המקומי. בשנת 1901 נמלט דייטש לארצות הברית, ומשם עבר למינכן. בהיותו במינכן הוא השתתף בהוצאה לאור של העיתון "אִיסְקְרָה" ("הניצוץ"). דייטש השתתף בארגון ועידת מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית השנייה, ובמהלך הוועדה נמנה עם קבוצת המנשביקים. בסתיו 1905 הוא חזר לרוסיה, נעצר ונשלח לסיביר, אך תוך זמן קצר נמלט. בהיותו באירופה השתתף דייץ' בוועידות המפלגה. לאור השינויים הפוליטיים ברוסיה הוא תמך בביטול הפעילות המחתרתית והפיכת המפלגה למפלגה לגאלית. בשנת 1911 עבר דייטש לניו יורק עם אשתו השנייה, אסתר זִינוֹבְיֶיבה. הוא ישב בניו יורק במשך 5 שנים, והשתתף בהוצאה לאור של עיתונות מהפכנית. לאחר מהפכת פברואר שב דייטש לרוסיה, ונטל חלק בפעילות של קבוצת מנשביקים שדגלו בתמיכה בממשלה החדשה. ביחד עם גאורגי פלכנוב וורה זסוליץ' תמך בחתימת הסכם עם הממשלה החדשה והמשך השתתפות המדינה במלחמת העולם הראשונה. דייטש היה בדעה שמלחמת אזרחים ברוסיה "תהרוג את המדינה החופשית הצעירה". דייטש התנגד למהפכת אוקטובר. הוא היה בדעה שבשלב זה לא ניתן להצליח במהפכה הסוציאליסטית בכלל וברוסיה בפרט. בחודשים הראשונים שלאחר המהפכה עבד במערכת של כמה שבועונים. לאחר פטירת פלכנוב בשנת 1918 עבר על הוצאה לאור של עבודותיו, וכתב מאמרים על ההיסטוריה של התנועות המהפכניות ברוסיה. בשנת 1928 פרש לגמלאות. נפטר במוסקבה שברוסיה הסובייטית ב-1941. מדיה וקבצים בנושא לב דייטש בוויקישיתוף אוטוביוגרפיה (ברוסית) כתבי לב דייטש בפרויקט גוטנברג (באנגלית) לב גריגוריביץ דיטש (1855-1941), דף שער בספרייה הלאומית
אליאנץ

אליאנץ (Allianz) הוא תאגיד רב-לאומי ענק, אחד הגדולים בעולם לשירותים פיננסיים ותאגיד הביטוח הגדול באירופה, אשר מטהו במינכן, גרמניה. עיקר עסקי תאגיד אליאנץ בשרותי ביטוח. עם הכנסות של כ-97.39 מיליארד אירו בשנת 2009, אליאנץ הוא תאגיד הביטוח והשירותים הפיננסיים השני בגודלו בעולם. אגף ההשקעות של אליאנץ, Allianz Global Investors, מדורג בין חמש חברות ניהול ההשקעות הגדולות בעולם, ומנהל נכסים בשווי 970 מיליארד אירו, מתוכם 725 מיליארד אירו הם נכסי צד שלישי. תאגיד אליאנץ נוסד בברלין בשנת 1890 והעתיק מטהו למינכן בשנת 1949. עוד בשלהי המאה ה-19 פתח התאגיד סניף בלונדון. עם תום מלחמת העולם השנייה חזר התאגיד לפעילות באופן הדרגתי. בשנות ה-50 נפתח סניף בפריז, ובשנות ה-60 נפתחו משרדים לניהול עסקי החברה באיטליה. בשנות ה-70 החלה החברה לפעול במדינות נוספות: הולנד, ספרד, ברזיל וארצות הברית. בשנות ה-80 רכש התאגיד חברות ביטוח בבריטניה ובאיטליה ובכך חיזק את נוכחותו במדינות אלה. בשנת 1991 רכש התאגיד את חברת הביטוח Fireman's Fund בארצות הברית, ובשנת 1998 את חברת הביטוח הצרפתית Assurances Générales de France. בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 החל התאגיד פועל בצורה נרחבת יותר באסיה ורכש חברות ביטוח בקוריאה הדרומית ובסין. בתחילת המאה ה-21 חיזק התאגיד אף את פעילותו בתחום ניהול השקעות ורכש מספר חברות בתחום זה בקליפורניה. בשנת 2001 רכש אלינץ את בנק דרזדנר, בנק גרמני גדול. בנק זה נמכר בשנת 2009, ב-5.5 מיליארד אירו, לבנק Commerzbank שהוא הבנק השני בגודלו בגרמניה, ואלינץ ממשיכה להחזיק ב-14% מהון המניות של הבנק המאוחד. על פי הערכות, רכישת בנק דרזדנר הניבה לאלינץ הפסד של כ-30-35 מיליארד אירו, על רקע המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008. איחוד פעילות ניהול ההשקעות של בנק דרזדנר ואליאנץ יצרה את Allianz Global Investors. ב-13 באוקטובר 2006 עבר התאגיד איגוד מחודש תחת חוק החברות של האיחוד האירופי, והוא היום חברה אירופית (SE - Societas Europaea). נכון לשנת 2010 תאגיד אליאנץ פעיל ביותר מ-70 מדינות בעולם ומעסיק למעלה מ-150,000 עובדים. שלוחותיו השונות של התאגיד מנוהלות ממטה Allianze SE, במינכן. לאליאנץ למעלה מ-60 מיליון לקוחות עם מגוון גדול של שירותים פיננסיים בתחומי ביטוח רכוש ותאונות, ביטוח חיים ובריאות, ניהול השקעות ובנקאות. אליאנץ תמכה כלכלית בהקמת אצטדיון הכדורגל אליאנץ ארנה במינכן, אשר בנייתו הושלמה בשנת 2005. מאז שנת 2007 אליאנץ היא התומכת הכלכלית בקבוצת הכדורגל הפולנית גורניק זאבז'ה. מאז שנת 2000 אליאנץ היא תומכת כלכלית בקבוצת המרוצים ויליאמס F1 בקטגוריה פורמולה 1. בשנת 2017 נחתם הסכם בין אליאנץ לקבוצת הכדורגל יובנטוס, אשר רכשה את זכויות השם של האצטדיון של המועדון ל-5 עונות תמורת 75 מיליון יורו. ב-1 ביולי 2017 שונה שם האצטדיון באופן רשמי ל"אצטדיון אליאנץ". מדיה וקבצים בנושא אליאנץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליאנץ (באנגלית) אליאנץ, ברשת החברתית פייסבוק Allianz & Formula One
אוטו גלידה

אוטו גלידה הוא כינוי פופולרי שהוצמד לרכב מסחרי, המשמש כמזנון נייד לממכר גלידה, בעיקר בעונת הקיץ. יש שהוא חונה ליד ריכוזי אנשים, באירועים ציבוריים, בפארקים, ליד חופים וכדומה, ויש שעובר ברחובות העיר, ועוצר בקרבת מקומות שבהם מצויים ילדים – מחוץ לבתי ספר, גני ילדים וכדומה. דוכנים נודדים אלה מציעים למכירה ארטיקים וקרחונים (בארצות מסוימות גם גלידה אמריקאית), ובמקרים רבים גם שתייה קלה, המאוכסנים כולם בקירור. הרכב, על פי רוב מסוג ואן, מקושט לעיתים קרובות בציורים של גלידה ושלגונים, או מעוטר בדמויות מצוירות. לעיתים מופיע על גביו כיתוב המזהיר את הנהגים לנהוג בזהירות בסביבת הדוכן. עם התקדמות הטכנולוגיה של מכוניות בארצות המערב בעשורים הראשונים של המאה ה-20, שאיפשרה להוביל בהן מוצרים שנדרש עבורם קירור כגון מוצרי חלב ובשר, הוחל השימוש ברכבים מסחריים אלו גם עבור הובלת גלידה. תחילה הובילו הרכבים גלידות פשוטות, שהיו פופולריות בתקופה בה מקפיאים היוו מוצר יוקרה שלא היה נפוץ אצל כל משפחה. בהמשך, כאשר נפוצו מקפיאים בבתי המגורים וברשתות השיווק, החלו רכבים אלו להוביל חטיפי גלידה מגוונים יותר, קרטיבים ומוצרים מוקפאים דומים. בישראל החל השימוש באוטו גלידה כשיטת שיווק בשנות ה-70 של המאה ה-20, על ידי חברת סנוקרסט. הייתה זו החלטה אסטרטגית של בעלי החברה משה פרנקנטל שלא להתמודד מול יצרניות הגלידות הגדולות בשיטות השיווק הרגילות באמצעות רשתות השיווק והמרכולים. כעבור זמן החלו גם יצרניות הגלידה הגדולות להשתמש בשיטת שיווק זו. כיום נוהגים רכבים כאלה להודיע על בואם ולמשוך קונים באמצעות נגינת נעימה מוכרת, דוגמת המינואט בסול מז'ור של כריסטיאן פצולד (מיוחס לבאך), לאליזה של בטהובן, סנטה לוצ'יה, ובישראל לצלילי השיר יש לי גלידה ("יש לי גלידה הכי טובה"). אוטו גלידה בקיימברידג', אנגליה, מציע גלידה אמריקאית אוטו גלידה בליברפול, אנגליה אוטו גלידה בסידני, אוסטרליה אוטו גלידה של ליונס מייד בקיימברידג' בשנות ה-60 גרסה מקומית של אוטו גלידה, על אופנוע, בקמבודיה ילדים מלווים "אוטו גלידה" המתנייע על אופניים בכפר ליד קולקטה, מערב בנגל (הודו) מזנון (חנות) Ice Cream Trucks, Serving Ice Cream שירי הדר, 33 שנה באוטו גלידה: "זו עבודה שלא נמאסת", באתר ynet, 29 באוגוסט 2012 רונית הראל, האוטו־גלידה חי ובועט, באתר TheMarker‏, 15 בספטמבר 2021 Ice Cream Trucks, Serving Ice Cream
מיגל ולוזו

מיגל לואיש פינטו ולוזו (בפורטוגזית: Miguel Luís Pinto Veloso; נולד ב-11 במאי 1986) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בקבוצת פיזה, לרוב בעמדת הקשר האחורי ולפעמים כמגן שמאלי. אביו אנטוניו ולוזו גם היה ידוע בתור כדורגלן. ולוזו התחיל את הקריירה שלו בנוער של בנפיקה ליסבון. בגיל 14 עבר לספורטינג ליסבון ולאחר 5 שנים עלה לקבוצה הבוגרת, אך הושאל לעונה לאוליבאיש מושקבידה מהליגה השלישית בפורטוגל, ואף עזר לה לעלות ליגה. בקיץ 2006 חזר בהשאלה לספורטינג. ב-12 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות כאשר ספורטינג ניצחה את אינטר מילאנו 0-1 ואף נבחר לאיש המשחק. ב-18 באוגוסט 2009 הבקיע את השער הבכורה שלו באירופה נגד פיורנטינה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, אך ספורטינג נפלה לליגה האירופית. ב-22 באוקטובר 2009 הבקיע את השער הראשון שלו במפעל כאשר ספורטינג ניצחה את ונטספילס הלטבית 1-2. ב-16 בפברואר 2010 הבקיע בפנדל נגד אברטון בשלב 32 הגדולות, אך ספורטינג נעצרה בשלב שמינית הגמר על ידי אתלטיקו מדריד. בקיץ 2010 חתם בגנואה האיטלקית. בקיץ 2012 חתם בדינמו קייב האוקראינית. בקיץ 2016 חזר וחתם ולוזו לגנואה האיטלקית. בקיץ 2019 חתם בהלאס ורונה האיטלקית. בקיץ 2023 חתם בפיזה מסרייה ב'. בצעירותו, ולוזו היה חלק מנבחרת פורטוגל עד גיל 21. ב-2007 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-13 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2008. ולוזו היה גם חלק מהנבחרת בטורניר הגמר של יורו 2008. את הופעת הבכורה שלו בטורניר ערך בהפסד 0–2 לשווייץ. ב-14 באוקטובר 2009 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת כאשר פורטוגל ניצחה את מלטה 0-4. בעקבות עונה טובה בספורטינג, ולוזו היה גם במונדיאל 2010, והגיע עם הנבחרת עד לשמינית הגמר בו נעצרה על ידי ספרד. אוליבייס מוסקבידה אליפות הליגה השנייה בפורטוגל: 2005/2006 ספורטינג ליסבון הגביע הפורטוגלי:2006/2007, 2007/2008 הסופר קאפ הפורטוגלי:2007, 2008 גביע הליגה הפורטוגלי: סגנית 08–2007, 2008-09 דינמו קייב הגביע האוקראיני: 2013/2014, 2014/2015 אליפות אוקראינה: 2014/2015, 2015/2016 אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 2003 מדיה וקבצים בנושא מיגל ולוזו בוויקישיתוף מיגל ולוזו, באתר Transfermarkt מיגל ולוזו, באתר Soccerway מיגל ולוזו, באתר BDFutbol מיגל ולוזו, באתר WorldFootball.net מיגל ולוזו, באתר National Football Teams מיגל ולוזו, באתר FootballDatabase.eu
אד סאליבן

אד סאליבן (באנגלית: Ed Sullivan;‏ 28 בספטמבר 1901 - 13 באוקטובר 1974) היה מנחה טלוויזיה אמריקאי. התפרסם בעיקר כמנחה תוכנית האירוח המופע של אד סאליבן ששודרה ברשת CBS, וזכתה להצלחה משמעותית בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילת דרכו סאליבן היה כתב ספורט ותיאטרון בעיתון ניו יורק דיילי ניוז. טור התיאטרון שלו עסק בהצגות ברודוויי וברכילות. בהמשך הנחה תוכניות בידור ברדיו. בשנת 1948 נבחר על ידי רשת CBS להנחות תוכנית אירוח שבועית, ששודרה בימי ראשון בשמונה בערב, וכונתה המופע של אד סאליבן. בתוכנית הראשונה התארחו הקומיקאים ג'רי לואיס ודין מרטין. התוכנית צולמה באולפן 50 של CBS בברודוויי שבניו יורק. בשנת 1967 שונה שם האולפן לתיאטרון אד סאליבן, ומאז הוא המשיך לארח תוכניות טלוויזיה, כדוגמת תוכנית האירוח של דייוויד לטרמן. אף על פי שסאליבן לא היה מנחה או בדרן מוכשר במיוחד, תוכניתו זכתה להצלחה רבה בזכות הכוכבים הגדולים שהתארחו בה.[דרוש מקור] שתי הופעות בכורה בולטות ביותר היו הופעתו של אלביס פרסלי בספטמבר 1956 (סאליבן לא הנחה את התוכנית באותו יום כי החלים מפציעה בתאונת דרכים, והוחלף על ידי צ'ארלס לוטון), והופעתם של הביטלס בשנת 1964 - ההופעה הראשונה של הביטלס בארצות הברית. ב-1963 הופיע בתפקיד עצמו בסרט המוזיקלי "ביי ביי בירדי". בעקבות ביקורת שפרסמה העיתונאית הארייט ואן-הורן, ובה תיארה את סאליבן כ"חסר אישיות לחלוטין, וביטוי מושלם למכנה המשותף הרחב ביותר" - הוא שלח אליה מכתב קצר ובוטה, בזו הלשון: מרת ואן-הורן היקרה, את חתיכת כלבה. בכנות, אד סאליבן. בשנת 1958 ביקר סאליבן בישראל ולאחר מבחנים בחר במספר אמנים ישראלים להופיע בתוכניתו במסגרת עשור לישראל. בין האמנים היו הצמד רן ונמה, הכנר הצעיר יצחק פרלמן, הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר, להקת כרמון, אמן הצלליות אלברט אלמוזנינו ועוד, אחר כך יצאה המופע לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, במטרה לגייס תרומות למגבית היהודית. תוכניתו של סאליבן שודרה מיוני 1948 עד יוני 1971. הוא עמד בלחצים כבדים שהופעלו עליו, במטרה למנוע מאמנים אפרו-אמריקאים להופיע בתוכניתו. הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1974 בניו יורק, ממחלת סרטן הוושט. מדיה וקבצים בנושא אד סאליבן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אד סאליבן (באנגלית) אד סאליבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אד סאליבן, באתר AllMovie (באנגלית) אד סאליבן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אד סאליבן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אד סאליבן, באתר Discogs (באנגלית) אד סאליבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אד סאליבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חנה זמר, הופעת הישראלים בתכנית סאליבן, דבר, 4 בנובמבר 1958 לאן הובילה שיירת סאליבן, "העולם הזה", גיליון 1120 מ-18 במרץ 1959, עמוד 10
מומצ'ילגראד

מוֹמְצִ'ילְגְרָאד (בבולגרית: Момчилград) היא עיר בדרום בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במחוז קרדז'אלי ושוכנת 215 קילומטרים דרומית מזרחית לבירה סופיה ו-14 קילומטרים דרומית מזרחית לבירת המחוז קרדז'אלי. העיר נקראת על שמו של הפאודל הבולגרי מומצ'יל אשר נאבק על עצמאות האימפריה הבולגרית השנייה כנגד העות'מאנים והביזנטים כאחד וב-7 ביולי 1345 נהרג בקרב. היישוב נוסד בשלהי המאה ה-15 על ידי מוסלמים מאנטוליה שהובאו במסגרת טרנספר אוכלוסיות שבוצע מעת לעת באימפריה העות'מאנית. שמה של העיר בתקופה העות'מאנית היה מֶסְטָאנְלוּ וב-1934 שונה למומצ'ילגראד. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נותר היישוב מתוקף סיכומי קונגרס ברלין בשטח המחוז האוטונומי רומליה המזרחית. לאחר מלחמת בולגריה–סרביה (1885) הועברה מתוקף הסכם בוקרשט ביחד עם הערים קרדז'אלי וסמוליאן לחזקת העות'מאנים. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת בולגריה ומאז נותר בחזקת הבולגרים. ב-1937 זכה היישוב למעמד של עיר. בראשית שנות ה-80 רדף משטרו של טודור ז'יווקוב את בני המיעוט הטורקי בבולגריה ועשרות אלפים מהם נאלצו להגר לטורקיה. תושבי מומצ'ילגראד נוהגים לציין את מועד תחילת הרדיפות בטקסים הנערכים בעיר. האזור הוא חקלאי בעיקרו ופרנסת תושבי העיר נסמכת על גידול טבק, פלפלים, צאן ובקר לתעשיות הבשר והחלב. בשטח הרשות המקומית קיים מפעל טקסטיל. התחבורה הציבורית ליישובים הסמוכים מתבססת על קווי אוטובוס. בשטח הרשות המקומית מספר בתי מלון ובתי הארחה. אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון ניכרת בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה ובעיקר בשל הגירה שלילית, רובה הגירת עבודה. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 81.8% הם טורקים, 17.1% בולגרים ו-1.1% הם צוענים. מדיה וקבצים בנושא מומצ'ילגראד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מומצ'ילגראד העיר מומצ'ילגראד, באתר guide-bulgaria.com (באנגלית). "מומצ'ילוב מכבדת את זכר קורבנות תהליך התחייה", novinite.com (באנגלית).
ולדימיר רסין

ולדימיר יוסיפוביץ' רֶסִין (ברוסית: Владимир Иосифович Ресин; נולד ב-21 בפברואר 1936) הוא פוליטיקאי יהודי-רוסי אשר כיהן כראש עיריית מוסקבה בפועל, ממלא מקומו של יורי לוז'קוב שפוטר בסוף ספטמבר 2010, לאחר 18 שנה בתפקיד. מ-2001 מכהן כסגן ראשון לראש העיר מוסקבה, הממונה על הבנייה בעיר. כיום הוא יועץ לאדריכלות ובנייה לראש הכנסייה הרוסית. בנוסף לכך הוא גם יו"ר מועצת המנהלים של "גלאבמוססטרוי", חברת בנייה הפועלת במוסקבה. נחשב לזקן חברי הפרלמנט בדומה השמינית. ולדימיר רסין נולד ב-21 בפברואר 1936 בעיירה ליד מינסק בירת בלארוס. אביו יוסיף גילימוביץ' רסין (1904–1981), ואמו רוזה וולפובנה לבית שיינדלין (1903–1983) היו קורבנות הטיהורים הגדולים אך קיבלו חנינה תוך זמן קצר. הוא היה קרוב משפחה של אלכסנדר שיינדלין ובוריס שיינדלין. הוא למד במכון המכרות במוסקבה (Московский государственный горный университет) וסיים אותו ב-1958 במקצוע כלכלה וארגון תעשיית המכרות. הוא עבד בתחומי הכרייה והבינוי באוקראינה ובשנת 1960 עבר למוסקבה. ב-1968 עבד בחברת ההנדסה הממלכתית "גלאבמוסאינג'סטרוי" (Главмосинжстрой), ב-1974 היה למנהל החברה. ב-1987 היה למנהל חברת "גלאבמוספרומסטרוי" (Главмоспромстрой). ב-1988 התחיל לעבוד בעיריית מוסקבה ומ-1989 עד 1990 היה ראש ועדת הבנייה של עיריית מוסקבה. הוא עמד בראש הוועדה להגנת מבנים היסטוריים של עיריית מוסקבה, היה סגן ראש העיר והממונה על הבנייה בעיר. מ-1990 ועד 2001 מילא תפקידים שונים בעירייה, היה סגנו של יורי לוז'קוב עד 28 בספטמבר 2010, כאשר נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב מינה אותו לממלא מקום ראש עיריית מוסקבה. ב-21 באוקטובר 2010 החליף אותו סרגיי סוביאנין. שבוע לאחר מכן מונה לסגן ראשון של ראש עיריית מוסקבה והיה לפקיד היחיד מתקופת לוז'קוב שנשאר בתפקידו בעירייה. בדצמבר 2011 נבחר לפרלמנט הרוסי, כחלק של סיעת רוסיה המאוחדת וניצחונה בבחירות. ולדימיר רסין הוא חבר נשיאות הקונגרס היהודי-רוסי – הארגון היהודי הגדול ביותר ברוסיה. תרם רבות ליהודי רוסיה והיה מהתומכים בהשקעות חברת אפריקה-ישראל במוסקבה. הוא גם חבר באיגוד האדריכלים של רוסיה וכתב מספר ספרים בתחום ההנדסה והבנייה. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת עיטור הכבוד (2010) עיטור הידידות (2011) עיטור אות הכבוד פרס ברית המועצות פרס הפדרציה הרוסית (1993,1998) אזרח כבוד של ירוואן (2005) אזרח כבוד של גיומרי (2005) מדיה וקבצים בנושא ולדימיר רסין בוויקישיתוף הבלוג של ולדימיר רסין הערך Ресин, Владимир באתר לנטה-פדיה אלי שווידלר, לא פועל בלי אישור של פוטין, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010 נשיא רוסיה פיטר את ראש העיר מוסקווה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010
הגנה הולנדית

הגנה הולנדית היא פתיחת שחמט אשר מאופיינת במסעים 1. ד4 ו5. אליאס סטיין (1748–1812), אלזסי שהתנחל בהאג, המליץ על הגנה זו כתגובה הטובה ביותר ל-1. ד4 בספרו משנת 1789 Nouvelle essai sur le jeu des échecs, avec des réflexions militaires relatives à ce jeu. המסע של השחור ...ו5 מהמר לתביעה רצינית למשבצת ה4 ומכוון לתקיפה של צד המלך של הלבן באמצע המשחק. אולם, זה מחליש את צד המלך של השחור במידת מה ולא תורם להתפתחות של השחור. נכון ל-2004 ההגנה אינה פופולרית ברמות הגבוהות של השחמט ומעולם היא לא הייתה אחת התוכניות העיקריות נגד 1. ד4, על אף שבעבר חלק מהשחקנים הטובים ביותר, כולל אלכסנדר אלכין ובנט לארסן השתמשו בה בהצלחה.