laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענפי הסמפונות

עַנְפֵי הַסִּמְפּוֹנוֹת (TA: rami bronchiales), הנקראים גם עוֹרְקֵי הַסִּמְפּוֹנוֹת (arteriae bronchiales), הם ענפים עורקיים בחזה המספקים דם מחומצן לרקמה התומכת בריאה. על פי רוב, ישנם שני ענפי סמפונות לריאה השמאלית ואחד לריאה הימנית, אם כי יש שונות גבוהה בין בני האדם. שני ענפי הסמפונות השמאליים מסתעפים בדרך כלל מאבי העורקים החזי, ואילו ענף הסמפונות הימני מסתעף בדרך כלל מאחד משלושת כלי הדם הבאים: ישירות מאבי העורקים החזי, מגזע עורקי משותף עם אחד מהעורקים הבין-צלעיים האחוריים העליונים מימין, לרוב השלישי, או מגזע משותף עם ענף הסמפונות השמאלי העליון. ענפי הסמפונות מספקים דם לסמפונות ולרקמת החיבור של הריאה. במסלולם הם עוקבים אחר הסמפונות, נעים בצדם האחורי ומתפצלים עמם. הם מסתיימים ברמת הסמפונונים הנושמים, שם הם משיקים לענפים מעורק הריאה. יחד אתם הם מספקים דם לאדר הקרבי (ויסצרלי). מכל ענף מענפי הסמפונות מסתעפים גם ענפים קטנים המספקים דם לחלקו העליון של הוושט. בניגוד לעורקים במחזור הריאתי, אשר נושאים במחזור הדם הריאתי (הקטן) דם לא מחומצן מהחדר הימני של הלב אל הריאות, ענפי הסמפונות משתתפים במחזור הדם הסיסטמי (הגדול) ונושאים דם מחומצן מהחדר השמאלי לרקמת הריאה. ענפי הסמפונות גם קטנים בקוטרם לעומת העורקים במחזור הריאתי. ענפי הסמפונות לרוב מורחבים ומפותלים ביתר לחץ דם ריאתי על רקע תסחיף ריאתי כרוני. ענפים אלה גם אינם מחוברים בחזרה בעת השתלת ריאה. מפרצת בענפי הסמפונות עלולה לדמות מפרצת באבי העורקים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ענפי הוושט

עַנְפֵי הַוֵּשֶׁט (TA: rami oesophageales), שנקראו בעבר עוֹרְקֵי הַוֵּשֶׁט (arteriae oesophageae), הם ענפים עורקיים בבית החזה ובצוואר המספקים דם לוושט. מקורם של ענפי הוושט השונים הוא בשלושה עורקים: עורק התריס התחתון, אבי העורקים החזי ועורק הקיבה השמאלי. הענפים מעורק התריס התחתון מספקים את חלקו העליון של הוושט, הענפים מאבי העורקים, 4–5 במספר, יוצאים מאבי העורקים החזי לפנים ובאלכסון מטה ומספקים את הוושט האמצעי, ואילו הענפים מעורק הקיבה השמאלי מספקים את הוושט התחתון. באזורי החפיפה שבין כל אחד משלישי הוושט יוצרים הענפים רשתות השקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאבאשי

מָאֵבָּאשִׁי (ביפנית: 前橋市) היא עיר הבירה של מחוז גונמה שבחבל קאנטו שביפן. אוכלוסיית העיר מונה 339,701 תושבים, נכון לשנת 2015. בתקופת נארה נקרא האזור בו שוכנת מאבאשי אומאיאבאשי (厩橋), שפירושו "גשר" (橋 hashi) החוצה את נהר טונה, שבסמוך אליו שוכן בית הארחה עם אורווה (駅家 umaya). בתקופת אדו השתנה שם המקום למאבאשי (前橋) לאחר שנכבש על ידי שוגונות טוקוגאווה. העיירה מאבאשי נוסדה לאחר ביטול שיטת ההאן באפריל 1889, וב-1892 הפכה רשמית לעיר. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה הפציצו בעלות הברית את העיר, והחריבו יותר ממחציתה. לאחר המלחמה שוקמה העיר, והמשיכה להתרחב בשנות ה-50 תוך סיפוח עיירות וכפרים מסביבה. ב-1999 איחרה מאבאשי את אליפות העולם באתלטיקה באולם. ב-2001 קיבלה מאבאשי מעמד עיר מיוחדת המקנה לה אוטונומיה רבה יותר. מאבאשי שוכנת למרגלות הר אקאגי, בפינה הצפון-מזרחית של מישור קאנטו, ומשני עבריה מתנשאים הר הרונה והר מיוגי. את העיר חוצה נהר טונה, הנהר השני באורכו ביפן, ונהר הירוסה. במאבאשי שורר אקלים סובטרופי גשום. בחודשי החורף חולף דרך העיר זרם אוויר קר הנקרא "קרקאזה" ("רוח יבשה") המגיע מצפון. זרם זה נוצר בשל הצטברות ענני שלג המגיעים מים יפן ונעצרים על ידי הר אצ'יגו, בין המחוזות גונמה וניאיגטה. בשל כך החורף בעיר הוא יבש. בשל ריחוקה של העיר מהים, חודשי הקיץ חמים מאוד. למאבאשי יחסי ערים תאומות עם: ארצות הברית ברמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית ארצות הברית מנשה, ויסקונסין, ארצות הברית איטליה אורבייטו, אומבריה, איטליה מדיה וקבצים בנושא מאבאשי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאבאשי (ביפנית) הדף הרשמי של מאבאשי. מאבאשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאבאשי, ברשת החברתית פייסבוק נתוני אקלים של מאבאשי
או-דה-פראנס

או-דה-פראנס (בצרפתית: Hauts-de-France) הוא חבל בצפון-מערב צרפת, אשר הוקם ב-1 בינואר 2016. הוא החבל הצפוני ביותר במדינה. שטחו מגיע ל-31,318 קילומטר מרובע ובשטחים הכלולים בו חיו בשנת 2019 ‏6,004,947 תושבים. החבל הוקם במסגרת רפורמה מנהלית שננקטה להקטנת מספר החבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-22 ל-13. הוא כולל שני חבלים שהיו נפרדים על פי החלוקה הקודמת - נור-פה דה קאלה ופיקרדי. בירת החבל היא העיר ליל. כלולים בו חמישה מחוזות: אן, נור, אואז, פה-דה-קאלה וסום. לחבל ניתן שם זמני נור-פה דה קאלה-פיקרדי, צירוף של שמות שני החבלים הכלולים בו. ביולי 2016 החליטה מועצת החבל על השם החדש Hauts-de-France, שם שצריך להיות מאושר במועצת המדינה של צרפת. משמעות השם הוא החלק העליון של צרפת שמתאר את המיקום של החבל ביחס לצרפת המטרופוליטנית. החבל גובל בחוף תעלת למאנש בצפון ובצפון מערב, בבלגיה בצפון-מזרח, בחבל גראנד אסט בדרום-מזרח, באיל דה פראנס בדרום ובנורמנדי בדרום-מערב. ליל (הייתה בירת חבל נור-פה דה קאלה) אמיין (עיר הבירה של חבל פיקרדי לשעבר) רובה טורקואן דנקרק קאלה וילנב-ד'אסק סן קנטן בווה ואלנסיין אתר האינטרנט הרשמי של או-דה-פראנס (בצרפתית) או-דה-פראנס, ברשת החברתית פייסבוק או-דה-פראנס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) או-דה-פראנס, ברשת החברתית אינסטגרם או-דה-פראנס, ברשת החברתית LinkedIn או-דה-פראנס, סרטונים בערוץ היוטיוב חוק מספר 2015-29 מה-16 בינואר 2015 מאתר החוקים הצרפתי
אריך-היינריך קלסנר

גנרל אריך-היינריך קלסנר (בגרמנית Erich-Heinrich Clößner;‏ 17 בספטמבר 1888 – 28 במרץ 1976) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קלסנר נולד ב-17 בספטמבר 1888 בגיסן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס קלסנר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-160 (הרייני ה-9), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בספטמבר 1914 נפצע קלסנר במהלך הקרבות, ואושפז בבית חולים. ב-18 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-5 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר קלסנר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1924 מונה קלסנר למפקד פלוגה 1 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), ובסתיו 1927 הועבר למטה קבוצת הארמייה הראשונה. ב-1 ביולי 1929 מונה לקצין מטה באגד הרגלים ה-6, וב-1 בדצמבר 1929 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באפריל 1932 הועלה קלסנר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1933 מונה למפקד העיר נוישטטין. ב-1 באפריל 1934 מונה קלסנר למפקד רגימנט הרגלים ה-14 (וירטמברג), וב-1 ביוני 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1937 הועלה קלסנר לדרגת גנרל מיור, וב-1 ביוני 1938 מונה למפקח מחוז המילואים אינסברוק. עם פרוץ המלחמה היה קלסנר מפקח מחוז המילואים אינסברוק, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-15 באוקטובר 1939 מונה קלסנר למפקד הדיוויזיה ה-25, עימה לחם במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ולאחר מכן במסגרת הארמייה התשיעית, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-29 בספטמבר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם קלסנר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-25 בינואר 1942 מונה קלסנר למפקד הקורפוס ה-53, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-15 ביולי 1942 קיבל קלסנר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-10 באפריל מונה קלסנר במקביל למפקד ארמיית הפאנצר השנייה. ב-6 באוגוסט 1943, הועבר קלסנר לעתודת המילואים, וב-15 באוקטובר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-9, שהיה חלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השלישית. ב-5 בדצמבר 1943 התפטר קלסנר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובתחילת 1944 מונה למפקד זמני של קבוצת ארמיות F. בקיץ 1944, הועבר קלסנר לפיקוד העליון, וב-1 בינואר 1945 מונה לתפקיד פיקודי במשרד התעמולה של הרייך, ולאחר כניעת גרמניה הוא נפל בשבי בעלות הברית. קלסנר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר קלסנר בקונסטנץ, עד למותו ב-28 במרץ 1976. מדיה וקבצים בנושא אריך-היינריך קלסנר בוויקישיתוף אריך-היינריך קלסנר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
הגביע הארץ-ישראלי 1929

הגביע הארץ ישראלי 1929 הייתה התחרות הארצית השנייה שאורגנה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל. המשחקים החלו בנובמבר 1928 והסתיימו ב-30 במרץ 1929. בתחרות השתתפו 18 קבוצות. מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם הראשונה. בשלב זה נערכו שני משחקים. בהארכה הערה: הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
התמכרות פסיכולוגית

התמכרות פסיכולוגית הוא הכינוי הנפוץ בספרות המקצועית של תחום מדעי המוח ומדע הנוירופסיכולוגיה לתאר כל התמכרות שאיננה התמכרות פיזיולוגית. בשביל להבין את המונח לאשורו נדרש קודם כל לדעת מהי התמכרות פיזיולוגית: התמכרות פיזיולוגית נוצרת כאשר אדם צורך באופן עקבי מולקולה מסוימת אשר גורמת לעומס מערכתי על קולטנים הקולטים אותה במערכת העצבים המרכזית וכמנגנון התמודדות עם העומס, מוחו מייצר קולטנים נוספים עבורה - מה שמוליד בסופו של דבר תחושה נפשית של צורך הולך וגדל בסם, אך ספציפית על בסיס זה של ריבוי קולטנים. התמכרות פסיכולוגית לחומר מסוים היא כל התמכרות אשר לפי שעה, קיים קונצנזוס בקרב מדעני מוח כי היא אמנם נפשית-תחושתית אבל אין לה בסיס של ריבוי קולטנים בשל עומס; אין זה אומר שאכן מבחינה מציאותית אין לה בסיס נוירוביולוגי כזה אלא שלפי שעה בסיס כזה לא תועד במידה מספקת במחקר המדעי. כמו כן, התמכרות פסיכולוגית איננה מוגבלת רק לחומרים, אלא גם למוצרים מוגמרים (כגון אוכל עתיר מונוסודיום גלוטמט) ומצבים מסוימים (כגון הימורים). ההתמכרות הפסיכולוגית גורמת לאדם לכמיהה עזה, כזו שקשה להתנגד לה למושא ההתמכרות הספציפי ואף במקרים חריפים לתלות יומית בו (במקרים חריפים כאלה האדם חש אי נחת, כעס ואף עשוי לגלות אלימות אם לא תבוא ההתמכרות על סיפוקה). בכל הקשור למזונות, אין בהכרח מדובר בהפרעת אכילה (שכן הפרעות אכילה הן כלליות ולא ספציפיות). סוגים נפוצים של התמכרויות פסיכולוגיות שתועדו או שקיומם הוצע בספרות הנוירופסיכולוגית: התמכרות לעישון כפעולה בפני עצמה, התמכרות לצריכת קנאביס, התמכרות לצריכת קולה (כולל קולה נטולת קפאין), התמכרות למשחקי מחשב, התמכרות להימורים, התמכרות לטלפון סלולרי ועוד. התמכרות פסיכולוגית עשויה להיות בעייתית מאוד גם היא משום שהיא גורמת לאדם לתלות (לעיתים קשה מאד) בדבר מסוים ולהקדשת משאבים רבים עבורו, כמו זמן חיים שיכול ללכת על מטלות השרדותיות או הכרחיות יותר, כסף, התנהגות כפייתית (האדם מרגיש שהצורך נכפה עליו), ניכור חברתי והתמודדות עם תסמיני גמילה ועוד. הטיפול בהתמכרויות פסיכולוגיות ניתן במידה רבה על ידי פסיכולוגים שהתמחו לאחר הכשרתם הכללית בפסיכולוגיה, בטיפול בהתמכרות ובפרט בסוג הספציפי של ההתמכרות, כמו גם על ידי פסיכיאטרים. אם כי קיימים ציבורים מקצועיים נוספים העוסקים בטיפול בהתמכרויות (בפרט מסוגים ספציפיים) או אנשים המסייעים לצוות המטפל התומכים במטופל גם הם. The physiology of behavior, Niel R Carlson, 11edition. מתוקף תהליכים ביופיזיים שאינם מובנים ושהמחקר אודותם בחיתוליו, ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מיסטר (סירק דו סוליי)

מיסטר (Mystère) הוא אחד מארבע מופעי קרקס השמש המוצגים בלאס וגאס שבנבדה שבארצות הברית, והראשון מביניהם שהחל להציג בעיר. המופע מציג דרך קבע במלון אי המטמון. המופע הוצג לראשונה ב-25 בדצמבר 1993 ומאז הוא אחד המופעים המוצלחים והידועים המוצגים בעיר בשל סגנונו הייחודי. המופע מהווה שילוב בין אומנויות הקרקס (אקרובטיקה וליצנות), ריקוד מודרני, בלט, אופרה, מוזיקת העולם וקומדיה. הרעיון להפקת המופע החל בשנת 1990 כאשר מלון סיזרס פאלאס ביקש מקרקס השמש שיפיק עבורו מופע המבוסס על המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית. המופע שהופק היה נועז מידי עבור המלון, ושונה מאוד ממופעים אחרים שהוצגו בלאס וגאס (שהיו בסגנון הפולי ברז'ר) ורק שלוש שנים מאוחר יותר הסכים מלון אי המטמון להציג את המופע באופן קבוע, בעקבות הצלחת מופע הקסמים של זיגפריד ורוי אשר גם הוא היה שונה מהמופעים המקובלים בעיר. המופע כולל אקרובטיקה, "מקלות סיניים", טרמפולינה, וכן קפיצות באנג'י - המופע הראשון בעולם שכלל קפיצות מסוג זה. כמו כן כולל המופע קטעי מוזיקה ושירה מקוריים וכן הופעות קומיות של ליצנים המוגלמים על ידי האב ובנו - בריין וניקולס דיוהרסט, והתינוק הענקי המגולם על ידי פרנסואה דופווי. המופע זכה להצלחה מרובה, והוא נחשב לאחד ממופעי הקרקס הטובים בעולם אם לא הטוב שבהם. המופע מתחיל בהופעה קומית של ליצן שנועדה להכניס את הקהל לאווירה קומית. הליצן תוקף את הקהל בפופ קורן, מתנהג כמו סדרן ומוביל את הצופים למושביהם (לרוב למושבים לא נכונים). הליצן מופיע בהמשך המופע - לרוב בסצנות בהם הוא מתווכח עם מנהל הזירה בין הופעות האקרובטים. ליצן נוסף הלבוש כתינוק ענק משמש אף הוא כאתנחתא קומית במהלך המופע. בדומה לשאר מופעי קרקס השמש, גם במופע זה המוזיקה מבוצעת על ידי להקה ברקע הבמה, ושתי זמרות מלוות את המופע. שפת השירים היא שפה דמיונית (ג'יבריש). סצנות המופע כוללות הופעה של אקרובטים על טרפז, קפיצות באנג'י, הופעה של מקלות סיניים, טרמפולינה, לוח קוראני והופעה של טייקו המהווה את אחד משיאי המופע, ואחד הקטעים הפופולריים ביותר במופע. אורכו של המופע הוא כ-95 דקות (לרבות הפרולוג המבוצע על ידי הליצן - הסדרן) הפסקול של מופע זה נחשב לפסקול הפופולרי מבין מופעי קרקס השמש. פס זה הופץ הן בהקלטה באולפן משנת 1994 (בדומה ליתר הפסקולים של המופעים שהוקלטו באולפן) והן בהקלטה של מופע חי משנת 1996. מופע זה הוא היחיד מבין מופעי קרקס השמש שהופץ גם בהקלטה חיה. מדיה וקבצים בנושא מיסטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיסטר
ריבופלאבין-5-פוספט

ריבופלאבין-5-פוספט (באנגלית: Flavin mononucleotide או Riboflavin-5′-phosphate) היא ביומולקולה השייכת לקבוצת הפלאבינים, והמופקת מויטמין B2 על ידי האנזים ריבופלאבין קינאז ומתפקדת כקופקטור במגוון אוֹקסידוֹרֵדוּקטָאזות (אנזימים המזרזים תגובות חמצון-חיזור). ריבופלאבין-5-פוספט משמש גם כצבע מאכל כתום-אדום, באירופה הוא מסומן במספר E כ-E101a.  מדיה וקבצים בנושא ריבופלאבין-5-פוספט בוויקישיתוף
קווינולין צהוב

קווינולין צהוב (באנגלית: Quinoline yellow, Quinoline Yellow WS) הוא צבע מאכל צהוב.  קווינולין צהוב משמש כצבע מאכל צהוב ירקרק במדינות מסוימות, ומסומן באמצעות מספר E באירופה כ-E104. באיחוד האירופי ואוסטרליה מותר להשתמש בו במשקאות ומאכלים כמו רטבים, וקישוטי מאכלים. בארצות הברית וקנדה הוא נאסר לשימוש במאכלים, אך נמצא בשימוש ברפואה וקוסמטיקה. קווינולין צהוב לא נקשר להשפעות ארוכות טווח או לסרטן ולא נמצא ראיות שהוא משפיע על מערכת הרבייה או קצב ההתפתחות. אך הוא חשוד כגורם להיפראקטיביות. מדיה וקבצים בנושא קווינולין צהוב בוויקישיתוף
בעיטת עונשין (ספר)

בעיטת עונשין – שפת הכדורגל בתקשורת ההמונים הוא לקסיקון מאת דן יהב המאגד בתוכו מאות ביטויים בעברית מהעגה של תקשורת הספורט בישראל. הלקסיקון כולל 1,145 ביטויי סלנג שנאספו מאמצע שנות השמונים במשך כ-15 שנה מאמצעי התקשורת השונים בתחום הספורט ומציג אותם באופן מילוני בסדר אלפביתי עם פירוש ומשפט לדוגמה. הביטויים, רובם ציוריים או מטפוריים, חדרו בחלקם לשפה העברית. בראשית הספר, עומד יהב על האופן שבו התפתחה העגה, המורכבת ברובה מביטויים מסיקור הכדורגל, ענף הספורט הפופולרי בישראל. יהב טוען בפתח המבוא כי חדירתה של התקשורת האלקטרונית, הרדיו והטלוויזיה, לחיי האוהד, חייבה את התפתחותם של מדורי הספורט בעיתונות בהתאם. מגמת ההתרחבות והרחבת הסיקור יצרה ביקוש רב לעיתונאיים ולהמצאת חומר כתיבה ללא קשר להתפתחות ענפי הספורט במדינה. ככל שמלאכת הסיקור הפכה מסחרית יותר ביסודה, כך גדל הביקוש, שיצר בתורו קריטריונים לשוניים נמוכים יותר בכתיבה. בהמשך המבוא, מעניק יהב ניתוח סוציולוגי-חברתי להתפתחות תת-התרבות של אוהדי הספורט והסיבות להתפתחות עגה בקרבם ועומד על התנאים התורמים להתנהגות הקולקטיבית. יהב גורס כי כתבי הספורט והשדרנים מנצלים את עקרונות העגה ואת הגורמים להתפתחותה, ובפנייתם לקהל הרחב הם מתאימים את המשלב שלהם ואת רמת כתיבתם כך שיתאימו למכנה המשותף הנמוך ביותר, ובכך יוצרים אווירה קולקטיבית ואינטימית עבור האוהד שהוא גם הצרכן של המדיה. סוג נוסף של ביטויים הם כאלה השאולים משדות סמנטיים שאינם קשורים לספורט, והלקסיקון מציע חלוקה לפי מפתח זה: צבא ומלחמה (25.3%): יהב גורס כי ההשפעה הסמנטית של הצבא ושדה הקרב נובעת מעצם התחרות הספורטיבית המשולה לקרב או מלחמה ובה משתמשים בהתקפה והגנה; ביטויים לדוגמה: "שדה מוקשים", "בונקר", "בליץ", "בעיטת פגז" ו"יורה את הכדור". בידור ואמנות (10%): יהב מניח כי שאילת ביטויים מעולם זה קשורה בהיותו של הספורט בידור להמונים ולדמיון שבין שחקן תיאטרון וקהל לספורטאי או קבוצה וקהל; ביטויים לדוגמה: "הצגת בכורה", "כינור ראשון", "מושך בחוטים", "סינדרלה" ו"קונצרט". מקצועות ובעלי מלאכה (10%): "אדריכל", "שריף", "קוסם" ו"נגרים". מדעי הגאוגרפיה (9.4%): "מבול שערים", "ניחוח פסגות", "תקופת יובש" ו"חוף מבטחים". טכנולוגיה והנדסה (7.7%): "הנעה", "כוח מניע", "בולדוזר" ו"הילוך רביעי". עולם הרפואה (7.5%): "קבוצה אנמית" ו"מנת חמצן". בעלי חיים (5.9%): "רגלי איילה", "סוס עבודה", "זנב מקופל" ו"כבשה שחורה". מזון וגסטרונומיה (5.2%): "מבשל שערים", "מנה ראשונה" ו"תקופת רזון". מסחר וכלכלה (5.1%): "אי שקט תעשייתי", "מניות בעלייה", "צ'ק ללא כיסוי" ו"מאזן עגום". תחומים נוספים: שאילת ביטויים מענפי ספורט מקבילים; תחום האהבה והמשפחה ("נשוי לקבוצה", "שלום בית"), תחום האמונות והדתות ועוד. תקשורת הספורט בישראל סלנג בעיטת עונשין, באתר OCLC (באנגלית)
כתום GGN

  כתום GGN (באנגלית: Orange GGN) היא מולקולה אורגנית, ששימשה כצבע מאכל, אך נאסרה לשימוש במזון מאז 1978. זאת משום שנתוני טוקסיקולוגיה הצביעו על כך שהיא מזיקה לבריאות. באירופה היא מסומנת במספר E כ-E111. מדיה וקבצים בנושא כתום GGN בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיסה 217 של אזרבייג'ן איירליינס

טיסה 217 של אזרבייג'ן איירליינס הייתה טיסה של חברת הדגל של אזרבייג'ן, אזרבייג'ן איירליינס, שהייתה בדרכה מנמל התעופה הבינלאומי באקו-היידר אלייב שבבאקו, אזרבייג'ן, לנמל התעופה אקטאו שבאקטאו, קזחסטן. המטוס התרסק ב-23 בדצמבר 2005, סמוך לשעה 22:40, בים הכספי, כשעל סיפונו 18 נוסעים ו-5 אנשי צוות; כולם נהרגו כתוצאה מההתרסקות. כ-5 דקות לאחר ההמראה מנמל התעופה הבינלאומי באקו-היידר אלייב דיווח צוות המטוס על כשל במערכות. הטיסה לקראת הים הכספי בשעת לילה ללא מחווני טיסה הקשתה על הצוות בהערכת נתוני הטיסה. בעוד הצוות ניסה להחזיר את המטוס לבאקו, התרסק המטוס על החוף של הים הכספי, מה שהביא למותם של 18 הנוסעים ו-5 אנשי הצוות. חקירה שבוצעה על ידי יצרנית המטוס העלתה ששלושה גירוסקופים עצמאיים לא סיפקו מידע תקין לצוות בשלב מוקדם של הטיסה. בעקבות התאונה, קרקעה אזרבייג'ן איירליינס את מטוסי אנטונוב An-140 הנותרים שלה וביטלה כל תוכנית עתידית לרכישת מטוס מתוצרת אוקראינית. תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 217 של אזרבייג'ן איירליינס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית)
מקש רווח

מקש רווח הוא מקש במקלדת שמשמש בעיקר ליצירת מרווח בין סימנים כתובים ומילים. כדי ליצור מרווח בין שתי המילים כותבים מילה, לוחצים על מקש הרווח, וכותבים את המילה הבאה, ובמשחקי מחשב מקש הרווח משמש לקפיצה, בראיית סרטים המקש רווח משמש לעצירה והמשך הסרט. מקש הרווח ממוקם בחלק השמאלי של המקלדת ומצדדיו נמצאים שני מקשי "אלט" (Alt), המקש עובד בחלק לכל האורך ולא רק באמצע. צורתו של מקש הרווח היא מעֵין מלבן צר וארוך של כ-10 ס"מ. מדיה וקבצים בנושא מקש רווח בוויקישיתוף איתן לשם, הרווח שאחרי הנקודה, באתר הארץ, 26 באפריל 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיכור העיירה

שיכור העיירה היא דמות סטריאוטיפית, כמעט תמיד גברית, של אדם שהוא שיכור לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר שהוא מפוכח. בדרך כלל, שיכור העיירה שוכן בעיר קטנה מספיק, על מנת שהוא ייחשב כאלכוהוליסט הבולט היחיד, שכן בערים גדולות עשויים להיות יותר מ"שיכור עיירה" אחד. ככל הנראה, מקורו של מונח זה הוא מסביבות המאה ה-17, ועל פי הסטריאוטיפ, כאשר העיר גדלה והופכת לגדולה מספיק כדי להכיל מסה קריטית של שיכורים, האזור שבו הם מתכנסים נודע כ-Skid Row (שכונת מצוקה). בספרות בדיונית, הדמות השיכורה העיירה משרתת מספר פונקציות. שיכור העיר עשוי לשמש בתור דוגמה מוסרית בלבד, המייצגת את "הרעות החולות" של השכרות. הצגת הדמות באופן כזה מזוהה עם התמיכה בחוקי היובש, והגיעה לשיאה בתחילת המאה העשרים. המחזה "Ten Nights in a Barroom" מתאר את נפילתו הבלתי נמנעת לשכרות של אדם שהעז לקחת לידיו "כוס קטלנית של בירה" - "The Fatal Glass of Beer" - שמה של דרמה נוספת ברוח דומה מאותה התקופה. שיכור העיירה המופיע ב-"Our Town" של תורנטון ויילדר הוא אולי הדוגמה השכיחה ביותר של גרסה זו של הדמות. פאפ פין, מתוך "הרפתקאותיו של האקלברי פין", הוא עוד דוגמה מפורסמת. בסיפורת מודרנית יותר, אשר נוטה לשקף את ההשפעות העכשוויות של "תנועת הפיכחון", שיכור העיירה עשוי להתפכח, לשנות את חייו ולצאת לדרך חדשה. שיכור העיר מגלם את התפקיד של השוטה, כמקור לאתנחתא קומית. אוטיס מהמופע של אנדי גריפית' הוא סוג כזה של שיכור העיר, כמו גם הדמות של בובי זינגר בסדרת רשת The CW "על טבעי", וכמו הדמויות הרבות הפוקדות את "הטברנה של מו" מהסדרה "משפחת סימפסון", כגון בארני גאמפל. במקבת' של ויליאם שייקספיר, שומר הסף המופיע במערכה שנייה, תמונה 3, הוא גם סוג של דמות אתנחתא קומית שיכורה, שמשמש על מנת להאיר באופן זמני את האווירה העגומה של המחזה, מייד אחרי רצח המלך. וברוח דומה, שיכור העיר עשוי לשמש דמות של ליצן, מעין וריאציה קומית של דמות הזקן החכם. הוא עלול לשבש מפגשים ציבוריים, בין אם עבור אפקט קומי, או על ידי פליטת משפטים בצורה עילגת וקומית, אשר בדיעבד יתגלו להיות חכמים ונכונים. אבטיפוס אחד עבור גרסה זו של שיכור העיר מסופקת על ידי ג'ון פלסטף של שייקספיר, אשר מופיע בשני חלקי "הנרי הרביעי" ובנשות וינדזור העליזות. דוגמה אחרת של השיכור מופיעה בסרט הקולנוע "טים אמריקה: משטרת העולם", כאשר פטפוטיו של השיכור משמשים השראה לגיבור לצאת ולהציל את העולם. בפרק "Peter's Two Dads" של "איש משפחה", פיטר מתאכזב, בתחילה, כשהוא מגלה כי אביו הביולוגי, מיקי מק'פיניגן, הוא שיכור העיירה. מאוחר יותר, פיטר מגלה כי להיות שיכור העיירה הוא תואר של כבוד בעיירתו של אביו. בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה", הגמד גראמפי הופך לשיכור העיירה לירוי. אקדוחן זונה בעלת לב זהב Walter J. Engler, "A Project on Our Town for Communication Classes", College English, Vol. 14, No. 3 (Dec., 1952), pp. 150–156 John E. Richters and Dante Cicchetti, "Mark Twain Meets DSM-III-R: Conduct Disorder, Development, and the Concept of Harmful Dysfunction", in Development and Psychopathology 5 (Cambridge, 1993), pp. 5–29 P. F. Murphy, "Living by His Wits: The Buffoon and Male Survival", in Signs 2006 vol 31, num. 4, pp. 1125–1142. Wills, B; Erickson, T (נוב' 2005). "Drug- and toxin-associated seizures". The Medical Clinics of North America. 89 (6): 1297–1321. doi:10.1016/j.mcna.2005.06.004. PMID 16227064. {{cite journal}}: (עזרה)
ניקולאס נקולו

ניקולאס אלכסיס ג'וליו נקולו נדובנה (באנגלית: Nicolas Alexis Julio Nkoulou Ndoubena; נולד ב-27 במרץ 1990 ביאונדה שבקמרון) הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם באריס סלוניקי. נקולו החל לשחק כדורגל בקאג'י ספורטס אקדמי, אקדמיית כדורגל מהעיר דואלה שבקמרון. בשנת 2007 חתם נקולו על חוזה ל-3 שנים במונקו הצרפתית. בעונתו הראשונה במועדון שיחק בקבוצת הנוער, ובחודש יולי 2008, בעת קדם העונה, הצטרף לסגל הבוגר וקיבל את חולצה מספר 3. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-13 בספטמבר 2008 בניצחון של מונקו על לוריאן בתוצאה 0–2 והוחלף בדקה ה-65. ב-29 ביוני 2011 עבר נקולו את הבדיקות הרפואיות במרסיי וחתם בה ל-4 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 באוגוסט 2011 במשחק ליגה נגד אוסר. ב-29 ביוני 2016 חתם נקולו באולימפיק ליון לארבע שנים. ב-6 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–4 לפריז סן-ז'רמן בסופר קאפ הצרפתי. ב-5 באוגוסט 2017 הושאל נקולו לטורינו עד לסוף העונה. נקולו נכלל בסגל נבחרת קמרון עד גיל 21 באולימפיאדת בייג'ינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של קמרון ב-19 בנובמבר 2008 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה. נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022. מדיה וקבצים בנושא ניקולאס נקולו בוויקישיתוף ניקולאס נקולו, באתר Transfermarkt ניקולאס נקולו, באתר Soccerway ניקולאס נקולו, באתר BDFutbol ניקולאס נקולו, באתר WorldFootball.net ניקולאס נקולו, באתר National Football Teams ניקולאס נקולו, באתר FootballDatabase.eu Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת קמרון, 8 בנובמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דבירה (אתר מקראי)

דְּבִרָה (ייתכן גם: דְּבִר) כנראה היה אתר או יישוב מקראי בצפון מדבר יהודה, אשר נזכר פעם יחידה בתנ"ך, בתיאור גבולה הצפון מזרחי של נחלת שבט יהודה: ”וְעָלָה הַגְּבוּל דְּבִרָה מֵעֵמֶק עָכוֹר וְצָפוֹנָה פֹּנֶה אֶל הַגִּלְגָּל אֲשֶׁר נֹכַח לְמַעֲלֵה אֲדֻמִּים אֲשֶׁר מִנֶּגֶב לַנָּחַל”. יצוין שיש גם דעות אחרות באשר למשמעות המילה דְּבִרָה בפסוק זה, ולפיהן לא מדובר כלל בשם של יישוב, שכאמור אינו נזכר כלל מחוץ לפסוק אחד במקרא. נות וחוקרים אחרים סבורים שכיוון שהוראת המילה דְּבִר היא החלק האחורי במקום (כמו, למשל, בבית המקדש), הרי דְּבִרָה היא מילת יחס שהוראתה "מאחורי". במקרה כזה משמעות הפסוק תהיה שהגבול עלה מאחורי עמק אחור, ושלא מדובר כאן על שם עיר. יש הרואים בשמו המקורי של נחל אוג התחתון, בין בני מוסא לים המלח, ואדי א-דַבֶר, שימור של השם הקדום. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, כרך ג', עמ' 590. אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993 ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ז'. בנימין מזר באנציקלופדיה מקראית ג: 590 (הערך דְּבִרָה)
מלבה לנדה

מָלְבַה נוֹאֵבְנַה לָנְדַה (ברוסית: Ма́льва Но́евна Ла́нда;‏ 4 באוגוסט 1918 - 3 ביולי 2019) הייתה דיסידנטית סובייטית. היא הייתה בין מתנגדי המשטר הסובייטי, עד שבשנת 1980 נעצרה על ידי הק.ג.ב כחלק מניסיונות המשטר לדכא ארגוני זכויות אדם, החושפים הפרות של זכויות אלו. היא נשלחה לחמש שנות גלות באזור מבודד בברית המועצות. מלבה (נואבנה) לנדה נולדה באודסה שבאוקראינה. היא הייתה גאולוגית במקצועה, בוגרת המכון לחקר גאולוגי על שם סרגו אורדז'וניקידזה (כיום האוניברסיטה הלאומית של רוסיה לסיקור גאולוגי). בשנת 1950 התמנתה לראש צוות המחקר והסיקור הגאולוגי בהרי קרטאו שבקזחסטן. ראשית מאבקה של לנדה החל בשנת 1976 כאשר התבטאה נגד השלטון הסובייטי לאחר חתימת הסכמי הלסינקי שנה קודם לכן, בטענה שלא ניתן לסמוך על מערכת הממשל הסוציאליסטית הסובייטית, בכך שתכבד את זכויות האדם במלואן או בחלקן. היא נענתה להצעה להצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי, ופעלה בו עד למעצרה בשנת 1980. לאורך שנות פעילותה בארגון, פעלה רבות בתמיכה ביהודי ברית המועצות ובדרישתם לעלות לארץ ישראל, ונחשבה לאחת מאסירי ציון. לאחר שחרורה מן הכלא המשיכה בפעילותה למען שמירת זכויות האדם, ובפרט לאחר נפילת ברית המועצות. ב-29 בדצמבר 2015 עלתה מלבה לישראל בגיל 97. היא נפטרה ב-3 ביולי 2019. התגוררה עם בנה היחיד וכלתה בחיפה. עומרי אפרים, אף פעם לא מאוחר: עלתה לישראל בגיל 97, באתר ynet, 30 בדצמבר 2015