laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ורדן

ג'ורדן (באנגלית: Jordan) הוא תרגום של "ירדן". האם התכוונתם ל... ג'ורדן F1 – קבוצת מרוצי מכוניות בפורמולה 1 ג'ורדן (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית אייר ג'ורדן – דגם של נעליים המיוצר על ידי חברת נייקי אישים ששם משפחתם ג'ורדן בוריס ג'ורדן – איש עסקים אמריקאי-רוסי גלן ג'ורדן – במאי טלוויזיה ומפיק סרטי טלוויזיה אמריקני דיאנדרה ג'ורדן – כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר האל ג'ורדן – דמות בדיונית של גיבור-על, שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC כריס ג'ורדן – אמן אמריקאי שעוסק באמנות פלסטית לזלי ג'ורדן – מחזאי ושחקן אמריקאי מייקל ג'ורדן – כדורסלן לשעבר בליגת ה-NBA ששיחק בשיקגו בולס ובוושינגטון ויזארדס מייקל בי. ג'ורדן – שחקן אמריקאי מייקל הקים ג'ורדן – כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז סטיב ג'ורדן – מוזיקאי רב-כלי, מלחין ומפיק מוזיקלי מניו יורק סטנלי ג'ורדן – גיטריסט ג'אז ופיוז'ן צ'ארלס ג'ורדן – מנכ"ל הג'וינט, נרצח ב-1967 בפראג רוברט ג'ורדן – שם העט של ג'יימס אוליבר ריגני ג'וניור, סופר אמריקאי, מחברו של רב-המכר מחזור כישור הזמן ריצ'רד ג'ורדן – שחקן אמריקאי ז'ורדן
חוק האזרחות

האם התכוונתם ל... ישראל חוק האזרחות (ישראל) – חוק הקובע מהם התנאים לקבלת מעמד האזרחות במדינת ישראל. חוק האזרחות והכניסה לישראל – חוק ישראלי השולל הענקה של אזרחות ישראלית או תושבות בישראל לבני זוג פלסטינים תושבי יהודה והשומרון או רצועת עזה של אזרחים ישראלים. חוק השבות – חוק אשר מעניק לכל יהודי את הזכות לעלות לישראל ולקבל תעודת עולה, אשר מזכה באופן מיידי באזרחות. ארצות הברית חוק האזרחות (ארצות הברית) – חוק אמריקאי הקובע את התנאים לקבלת אזרחות בארצות הברית. פולין חוק האזרחות הפולני – החוק הקובע מי נחשב כאזרח פולין. קוריאה הצפונית חוק האזרחות (קוריאה הצפונית) – החוק הקובע מי נחשב כאזרח קוריאה הצפונית. חוקי אזרחות היסטוריים חוקי נירנברג – חוקי גזע אנטישמיים בימי שלטון גרמניה הנאצית, אשר הגדירו מיהו אזרח גרמני.
אפסומיט

אֶפְּסוֹמִיט הוא אחת מצורות המינרל של מגנזיום גופרתי (סולפט המגנזיום) שנוסחת המבנה שלו היא MgSO4•7H2O או בקצרה MgSO4. לעיתים מחליף ברזל חלק מיוני המגנזיום. התיאור השיטתי הראשון של המינרל הוא משנת 1806 מהמרבצים בסמוך לעיירה אפסום (Epsom) במחוז סארי באנגליה. ב-1824 כונה המינרל בשם אפסומיט על שם העיירה. שמות נוספים למינרל: "הפטאהידריד", "מלח אנגלי", "מלח מר" ו"מלח אפסום". הופעתו הנפוצה היא כקרום חסר צורה המצפה קירות מערות ומכרות. האפסומיט מתגבש במערכת האורתורומבית ולעיתים רחוקות מופיע בטבע כגבישים מפותחים שצורתם מחטית או סיבית שאורכם עד 8 ס"מ. המינרל חסר צבע עד לבן עם גוונים של צהוב, ירוק וורוד. קשיותו נעה בין 2 ל-2.5 על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי 1.67 גרם לסמ"ק. אופטית האפסומיט הוא דו-צירי שלילי. אפסומיט הוא מינרל היגרוסקופי המתמוסס בקלות במים. בתנאי יובש מאבד האפסומיט מולקולה אחת של מים ומשנה את מבנהו למינרל הקסאהידריט (MgSO4•6H2O) שהמבנה שלו הוא מונוקליני. האפסומיט יוצר שורה איזומורפית עם המינרל מורנוסיט (NiSO4•7H2O) ועם המינרל גוסלריט (ZnSO4•7H2O). האפסומיט נוצר כתפרחות או כקרומים על קירות במנהרות ובמערות או על קירות ועמודי תווך במכרות. היווצרות זו מתרחשת בסלעי מגנזיום המכילים סולפידים, דוגמת דולומיט או אבן גיר המכיל מגנזיום או במקומות מוגנים על קירות גושי סלעים כאלו. אפסומיט נוצר גם בפומרלות בהרי געש דוגמת וזוב. דרך נוספת של היווצרות אפסומיט נובעת ממיום של המינרלים קיזריט (MgSO4•H2O) או לנגבייניט (K2Mg2SO4). אפסומיט נוצר גם כשכבות של משקעי התאדות ממעיינות של מים המכילים מגנזיום או מאגמים מלוחים (כמו למשל בשכבות משקע ממוצא ימי שנתגלו בדרום אפריקה). אפסומיט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא אפסומיט כוללים את העיירה אפסום (Epsom) במחוז סארי באנגליה (שם נתגלה המינרל); בסדליץ (Sedlitz) ובסיידשיץ (Saidschitz) שבצ'כיה; בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה; בהרי הגעש של קמצ'טקה שברוסיה; במערת מאמות' במדינת קנטקי, במערות קרלסבד במדינת ניו מקסיקו ובמעיינות הר פרינסטון (Mt. Princeton) במחוז צ'אפי (Chaffee) במדינת קולורדו שבארצות הברית; במדבר אטקמה בצ'ילה; ובדרום אפריקה. באפסומיט נעשה שימוש בהכנת מוצרים פרמקולוגיים, כמו גם כחומר בצביעה ובייצור נייר וסוכר. השימוש הנפוץ ביותר של האפסומיט הוא בייצור "מלחי אפסום" המכונים גם "מלח אנגלי" בהם נעשים שימושים רבים, בין היתר כחומר משלשל וכדשן. מדיה וקבצים בנושא אפסומיט בוויקישיתוף אתר WebMineral אתר Mindat אתר Mineral Galleries אתר Minerals Net פרויקט rruf אפסומיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
פואד טוואל

פואד טוואל (בערבית: فؤاد طوال; נולד ב-23 באוקטובר 1940 במידבא, אמירות עבר הירדן) היה הפטריארך הלטיני של ירושלים. מוצאו של טוואל משבט בדואי שהתנצר במאה ה-19. הוא למד בסמינר התאולוגי של הפטריארכיה הלטינית בבית ג'אלא, והוסמך לכמורה בשנת 1966. טוואל שירת שנים אחדות ככומר ברמאללה, ואז נסע לוותיקן, שם השלים תואר דוקטור בתחום המשפט הקנוני. לפני שהתמנה לפטריארך, היה בשליחות הוותיקן במדינות שונות, ביניהן הונדורס, גרמניה, פרו, מצרים ותוניסיה. ב-22 ביוני 2008 החליף את מישל סבאח בתפקיד הפטריארך הלטיני של ירושלים. ב-22 ביוני 2016 אישר האפיפיור פרנציסקוס את בקשתו לפרוש מתפקידו. מדיה וקבצים בנושא פואד טוואל בוויקישיתוף אתר הפטריארכיה הלטינית של ירושלים Msgr. Fouad Twal: “I want to sow the joy of living”, באתר Latin Patriarchate of Jerusalem
פרדי קאנוטה

פרדריק עומאר קאנוטה (צרפתית Frédéric Oumar Kanouté; נולד ב-2 בספטמבר 1977 בליון שבצרפת), הידוע בשם פרדי קאנוטה, הוא כדורגלן עבר צרפתי-מאלי ששיחק בעמדת החלוץ. קאנוטה נודע בשל תקופתו בסביליה, שם שיחק במשך 7 שנים. בנוסף, ערך 39 הופעות בנבחרת מאלי. קאנוטה גדל במחלקת הנוער של ליון שם הצטיין ומשם עבר לבוגרים של הקבוצה. בחלון העברות בינואר 2000 הושאל קאנוטה לקבוצת וסטהאם יונייטד ובקיץ נהייה שחקן קבוע בווסטהאם. ב-2003 עבר לקבוצת טוטנהאם הוטספר שם כבש 14 שערים ב-60 הופעות. ב-2005 עבר לקבוצת סביליה, עמה זכה בגביע אופ"א לעונת 2006/2007, לאחר שעלה כמחליף במחצית וכבש את השער הרביעי בניצחון קבוצתו 4-0 על מידלסברו במשחק הגמר. בשנת 2007 הפך לשחקן הרכב בסביליה, וסייע לה לזכות פעם נוספת בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אספניול. קאנוטה כבש בהארכה את שער היתרון של סביליה, בדרך לניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין. בינואר 2009, בזמן שחגג כיבוש שער בגביע המלך, פשט את חולצת המשחק והראה חולצה עם הכיתוב 'פלסטין' בספרדית ובערבית, ונענש על כך בכרטיס צהוב ובקנס של 4,000 דולר. כמו כן, קאנוטה רכש מכיסו מסגד בסביליה, בסכום של 700,000 דולר אמריקאי. בשנת 2004 הוזמן לראשונה לסגל נבחרת מאלי באליפות אפריקה. את הופעתו הראשונה עשה מול נבחרת מרוקו בחצי הגמר והבקיע את שערו הראשון בנבחרת. סביליה גביע אופ"א (2): 2005/2006, 2006/2007 גביע המלך הספרדי (2): 2006/2007, 2009/2010 הסופר קאפ האירופי: 2006 הסופר קאפ הספרדי: 2007 תארים אישיים כדורגלן השנה באפריקה: 2007 מדיה וקבצים בנושא פרדי קאנוטה בוויקישיתוף פרדי קאנוטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרדי קאנוטה, באתר Transfermarkt פרדי קאנוטה, באתר Soccerway פרדי קאנוטה, באתר BDFutbol פרדי קאנוטה, באתר WorldFootball.net פרדי קאנוטה, באתר National Football Teams פרדי קאנוטה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולינום פקטה

בתורת המספרים במתמטיקה, פולינום פקטה הוא הפולינום   f p ( z ) {\displaystyle \ f_{p}(z)} המוגדר לכל   p {\displaystyle \ p} ראשוני על ידי: f p ( z ) = ∑ k = 1 p − 1 ( k p ) z k {\displaystyle f_{p}(z)=\sum _{k=1}^{p-1}\left({\frac {k}{p}}\right)z^{k}} כאשר ( k p ) {\displaystyle \left({\frac {k}{p}}\right)} הם סימני לז'נדר, והסכום הוא עבור 1 ≤ k ≤ p − 1 {\displaystyle 1\leq k\leq p-1} פולינומים אלה היו ידועים בחקר פונקציות L של דיריכלה שנערכו במאה ה-19, ולמעשה גם לדיריכלה עצמו. הם נקראים על שם מיכאל פקטה, שהבחין שהיעדרם של אפסים ממשיים של פולינום פקטה   f p ( z ) {\displaystyle \ f_{p}(z)} עם   0 < z < 1 {\displaystyle \ 0<z<1} גורר שלפונקציית L L ( s , ( k p ) ) {\displaystyle {\begin{matrix}L\left(s,\left({\frac {k}{p}}\right)\right)\end{matrix}}\,} אין אפסים עם   s > 0 {\displaystyle \ s>0} . לתכונה זו עניין רב בתורת המספרים, בהקשר של אפס זיגל ליד   s = 1 {\displaystyle \ s=1} . Brian Conrey, Andrew Granville, Bjorn Poonen and K. Soundararajan, Zeros of Fekete polynomials, arXiv e-print math.NT/9906214, June 16, 1999
יעקב בן זבדי

יעקב בן זבדי (או יעקב הקדוש; בשפות אחרות: סנט ג'יימס, סן ז'אק, סנטיאגו, יקובוס, זנקט יקוב, סן דייגו) (מת בשנת 44) היה אחד מתלמידי ישו. יעקב בן זבדי נחשב לקדוש נוצרי ונושא בדרך כלל את השם "יעקב הגדול", על מנת להבדיל בינו לבין שליח אחר ששמו יעקב (יעקב בן חלפי; יעקב הקטן). יעקב היה בנם של זבדי ושלומית ואחיו של יוחנן השליח. בברית החדשה מתואר יעקב כאחד מתלמידי ישו הראשונים. מוזכר כי יעקב ויוחנן שהו עם אביהם על החוף כשישו קרא להם להפוך לתלמידיו . הוא ואחיו מכונים על ידי ישו "בני רעם" . יעקב היה אחד משלושת השליחים אשר נכחו בהשתנות של ישו (האחרים היו אחיו יוחנן ופטרוס) . ב"מעשי השליחים" מסופר כי אגריפס הראשון ציווה להוציא את יעקב להורג במכת חרב, וכך הפך אותו למרטיר הראשון מבין שנים עשר השליחים. ראשו הופרד מגופו ונקבר בקתדרלת יעקב הקדוש ברובע הארמני בעיר העתיקה של ירושלים . מסופר עוד כי עצמותיו נדדו על גבי צדפה, עד שהגיעו לחופי חצי האי האיברי. על האתר שבו, על פי האגדה, מצוי קברו, נבנתה העיר סנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד. (סנטיאגו הוא שמו הספרדי של יעקב בן זבדי, ובשם זה נקראו מקומות רבים בארצות הדוברות ספרדית). דרך סנטיאגו באותו אזור נקראת גם היא על שמו ומשמשת צליינים לעלייה לרגל לכנסיית קברו. הוא נחשב לקדוש המגן של ספרד. סנטיאגו (פירושונים) מדיה וקבצים בנושא יעקב בן זבדי בוויקישיתוף יעקב בן זבדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבשורה על פי מרקוס פרק א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org הבשורה על פי מרקוס פרק ג – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org הבשורה על פי מתי פרק יז – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org הקדוש של הרובע הארמני, באתר ynet, 17 בנובמבר 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאלוס

פַֿאלוּס מתייחס לאיבר המין הזכרי בעת זיקפה או לחפץ בעל צורה דומה. באמבריולוגיה הפאלוס מתייחס לחלק בגוף העובר המופיע לפני התפתחות איברי המין. מקור המילה מיוונית ולטינית ממילה שפירושה להתנפח. מקבילו הנקבי של המושג הוא "יוני" (מסנסקריט: योनि; נהגה: yoni), שמתייחס לאיבר המין הנקבי, או לדבר מה שמזכיר אותו במראהו. ניתן למצוא פסלי פאלוס מודרניים ועתיקים פזורים ברחבי העולם. שרידים רבים נשמרו מיוון ורומא העתיקות. בשנת 2003, אף נערכה תחרות למציאת הבניין הדומה ביותר לפאלוס. בתרבויות קדומות רבות, בנייה בצורה של פאלוס היוותה סימן לעושר והצלחה. במערה בגרמניה נמצא פסל פאלוס עשוי אבן חול בן 28,000 שנה. בטנטרה ההינדואיסטית, סמל הלינגם משמש לפולחן האל שיווה. המצרים הקדמונים קשרו את הפאלוס עם האל אוזיריס. גופו של האל בותר ל-13 חלקים שפוזרו ברחבי מצרים על ידי סת. אשתו, איזיס, אספה את כל חלקי גופו לבד מהפין שנבלע על ידי דג. הפאלוס היווה סמל לפוריות והאל מין הוצג עם פאלוס זקוף. במיתולוגיה יוונית קלאסית, האל הרמס הוצג לא אחת כעומד על גבעה בעלת מוטיביים פאליים. ישנה מחלוקת בין החוקרים לגבי מעמדו כאל פריון. בנו של הרמס, פאן הוצג פעמים רבות עם פאלוס זקוף בגודל מוגזם. פריאפוס היה אל הפריון היווני וסמלו היה פאלוס גדול. פריאפוס היה בנם של אפרודיטה ודיניסוס לפי גרסה אחת, או אדוניס לפי גרסה אחרת. היה מגינם של הצאן והבקר, עצי הפרי, הגנים ואיברי המין הזכריים. על שמו נקראת התופעה הפיזולוגית פריאפיזם, זקפה תמידית. במיתולוגיה הנורדית, פרייר הוא אל פאלי המייצג פריון גברי ואהבה. סיפור קצר בן המאה ה-14 (Völsa þáttr), מספר על משפחה נורווגית הסוגדת לפאלוס משומר של סוס. ברומא העתיקה היה מקובל ללבוש תכשיטים פאליים כקמעות נגד עין הרע. פסל המרה קאנון בנגאטו סיטי ביפן, הוא אחד מפסלי פוריות רבים הפזורים ברבי יפן עד היום. הפאלוס כסמל מייצג את כוח הפריון הגברי. על פי תאוריית הפסיכואנליזה של פרויד, למרות העובדה שלכל גבר יש פין מוחשי, לאף גבר אין את הפאלוס הסמלי. ז'אק לאקאן הרחיב את סמליות הפאלוס במאמר שכותרתו "על חשיבות הפאלוס", בו הסביר את ההבדל בין להיות בעל פאלוס לבין להיות פאלוס. גבריות נמדדת במידת הבעלות של הפאלוס. נשים, שאין להן בעלות על פאלוס, נהיות בעצמן פאלוס. על פי המודל הפסיכוסקסואלי, השלב הפאלי הוא התקופה בהתפתחות בה איברי המין הם האזור הארוגני העיקרי. מתאפשר פורקן מתח באמצעות אוננות ומתחילים להתמודד עם תסביך אדיפוס ותסביך אלקטרה, בהם הילד מתאהב בהורה מהמין השני. למרות שהתאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע. פריאפוס המודל הפסיכוסקסואלי גודל הפין האנושי מדיה וקבצים בנושא פאלוס בוויקישיתוף פולחן האבר, דף שער בספרייה הלאומית http://news.bbc.co.uk/2/hi/science/nature/4713323.stm Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37
יוהנס צ'יקוניה

יוהנס צ'יקוניה (בלטינית: Johannes Ciconia, בוולונית: Djihan Ciwagne; נולד ב-1335 בקירוב או 1370 בקירוב, נפטר בין 10 ביוני ל-12 ביולי 1412) היה מלחין ותאורטיקאי מוזיקה מסוף ימי הביניים. אפשר שבאי-אילו רשומות ביוגרפיות צורפו פרטי חייו לאלה של אביו, שנשא אותו שם, ומכאן אי-הוודאות בנוגע לשנת הולדתו. כל יצירותיו של המלחין מתוארכות, על פי הסברה, לאחר 1390. לפי המוזיקולוג פיליפ קנגויים היה צ'יקוניה המלחין הראשון מהאסכולה הבורגונדית, הדור הראשון של האסכולה הפרנקו-פלמית. צ'יקוניה נולד בליאז'. אדם בשם יוהנס צ'יקוניה, כנראה אביו של המלחין, עבד באביניון ב-1350 כלבלר לאשת אחיינו של האפיפיור קלמנס השישי. ב-1358 השתקע אותו יוהנס צ'יקוניה באיטליה ועבד בפדובה. בתקופת שהותו באיטליה הרבה במסעות כשלישו של הקרדינל גיל אלווארס דה אלבורנוס ובא במגע עם כל סגנונות המוזיקה המקומיים; ב-1372 חזר לליאז', שם נשאר לתקופת שמשכה אינו ידוע; ידוע שהביא שם ילדים לעולם, אם כי נשאר ברווקותו. מוזיקאי שני בשם יוהנס צ'יקוניה מופיע ברשומות בליאז' בשנת 1385 כעול ימים, ומכאן שמדובר כנראה במלחין עצמו. מרשומות האפיפיורות עולה, שצ'יקוניה זה היה בשירותו של האפיפיור בוניפקיוס התשיעי ברומא ב-1391. קינה שכתב על מות פרנצ'סקו דה קארארה תועדה בוודאות ל-1398, ראיה נוספת לשהותו באיטליה באותה תקופה. מועד מעברו של צ'יקוניה לפדובה אינו ידוע - האפשרות, שבין הזמנים שהה בפאביה עלתה כסברה מאוששת מצד די באקו ונאדאס - אבל יש מקום להניח, שצ'יקוניה היה בפדובה בשנת 1401, שם נשאר עד מותו. המוזיקה של צ'יקוניה מעידה על עירוב של סגנונות ההולם את הביוגרפיה המבולבלת שלו. מוזיקה טיפוסית לצפון איטליה, כמו המדריגל שלו Una panthera משתלבת בארס נובה הצרפתית. סגנון ה"ארס סובטיליור" המורכב יותר מתגלה ביצירה אחת, Sus un fontayne וסגנון ימי הביניים המאוחרים מתחיל להתגבש בכתיבה, המתקדמת לקראת המתכונת המלודית של הרנסאנס (למשל, O rosa bella). הוא חיבר הן מוזיקה חילונית (וירלאי צרפתיים, באלאטה ומדריגלים איטלקיים) והן דתית (מוטטים, פרקי מיסה, חלקם אזוריתמיים), וכן כתב מסות על מוזיקה. קיימת מכל מקום האפשרות, שחלק מן היצירות יוחסו לו בטעות. Richard H. Hoppin. Medieval Music. New York: W.W. Norton & Co., 1978. ISBN 0-393-09090-6 Giuliano di Bacco, John Nádas, Margaret Bent and David Fallows. "Ciconia, Johannes." S.v. in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, 2nd Edition. London: Macmillan, 2001. Albert Dunning, "Low Countries", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed August 16, 2007), (subscription access) Philippe Vendrix, editor. Johannes Ciconia: musicien de la transition. Turnhout, Belgium: Brepols, 2003. ISBN 2-503-51455-3 ריצ'רד ה. הופין, "מוזיקה של ימי הביניים", ניו יורק, נורטון ושות', 1978. ג'וליאנו די באקו, ג'ון נאדאס, מרגרט בנט ודייוויד פלואוס, "צ'יקוניה, יוהנס", מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, מהדורה שנייה, לונדון, מקמילן, 2001. אלברט דאניניג, "ארצות השפלה", מילון גרוב המקוון, עורך ל. מייסי פיליפ ונדריקס, עורך. "יוהנס צ'יקוניה: מוזיקאי של תקופת המעבר". טורנהאוט, בלגיה: ברפולס, 2003. יוהנס צ'יקוניה, באתר ספוטיפיי יוהנס צ'יקוניה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהנס צ'יקוניה, באתר Discogs (באנגלית) יוהנס צ'יקוניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מרכוס ריינר

מרכוס רַיינֶר (Reiner;‏ 5 בינואר 1886 – 25 באפריל 1976) הוא ממניחי היסודות לחקר הראולוגיה וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים. ריינר נולד בצ'רנוביץ בירת בוקובינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1886. משנת 1903 ועד 1909 למד הנדסה אזרחית באקדמיה הטכנולוגית של וינה (Technische Universität Wien), וקיבל תואר דוקטור. לאחר מכן עבד כמהנדס רכבות עבור ממשלת אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה עבור ממשלת רומניה. במקביל פעל בתנועה הציונית: היה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בבוקובינה, ציר בקונגרס הציוני ה-12 (קרלסבד, 1921) והיה מייסד קרן היסוד בבוקובינה. פרסם מאמרים בנושאים ציוניים בירחון היהודי-גרמני Der Jude ("דער יודע", 'היהודי') בעריכת מרטין בובר ובעיתונות היומית בגרמנית. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל, והיה ממייסדי קיבוץ חפציבה שבגבול עמק יזרעאל ועמק בית שאן. כמו כן היה חבר הוועד של "סולל בונה", חבר ב"ברית שלום" וב"איחוד". במאורעות תרפ"ט (1929) שירת כשוטר מיוחד. בארץ ישראל עבד בשנים 1923–1947 כמהנדס במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט. מ-1947 עד 1949 עבד כיועץ מדעי של בסיס מכון התקנים הארצישראלי. לאחר קום המדינה, ב-1949, היה ריינר לפרופסור בטכניון. במהלך חייו, פרסם ריינר כ-100 מאמרים מדעיים. בשנת 1923 נישא למרגלית לבית אוברניק, וממנה נולדו לו בן, אפרים ובת חנה. בשנת 1929 נישא בשנית, לרבקה לבית שנפלד, ולזוג נולדו שתי בנות, דורית ושלומית. מרכוס ריינר נפטר בשנת 1976 ונקבר בקיבוץ להב . תחום הראולוגיה עוסק בחקר מבנה החומר והתנהגותו במצב שבו פועלים עליו כוחות הגורמים לעיוותו או לזרימתו (ראו הנדסת אווירונאוטיקה). המונח "ראולוגיה" עצמו נטבע על ידי ריינר ויוג'ין בינגהאם שהיו מראשוני החוקרים בתחום. תרומות נוספות של ריינר הן משוואות החומר משוואת בקינגהאם-ריינר ומשוואת ריינר-ריבלין, כמו גם אפקט הקומקום (להסברת בריחת נוזלים בעת העברת נוזל מכלי אחד למשנהו) ומספר דבורה (מדד של גודל חסר ממד לתיאור מצב הנזילות של חומר). בשנת 1958 הוענק לריינר פרס ישראל למדעים מדויקים. מבוא לתורת החוזק / מאת מ' ריינר; עריכה עברית והשלמות על ידי ע' בן-צבי, חיפה: אגודת הסטודנטים של הטכניון העברי, תשי"ג. שמואל סמבורסקי, לזכרו של מרכוס ריינר, מאבות הריאולוגיה, מדע: עיתון מדעי לכל, כ"ט, 1986, עמ' 300. D. Abir (ed) (1975) Contributions to Mechanics: Markus Reiner Eightieth Anniversary Volume: Oxford, Pergamon Press G. W. Scott Blair & M. Reiner (1957) Agricultural Rheology (Routledge & Kegan Paul, London) M. Reiner (1960) Deformation, strain and flow: an elementary introduction to rheology: London, H. K. Lewis M. Reiner (1964) Physics Today volume 17 no 1 page 62 The Deborah Number M. Reiner (1971) Advanced Rheology: London, H. K. Lewis M. Reiner (1975) Selected Papers on Rheology: Amsterdam, Elsevier דוד תדהר (עורך), "פרופ' מרקוס רינר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2850 מרכוס ריינר (1886-1976), דף שער בספרייה הלאומית רשימת זוכי פרס ישראל לשנת תשי"ח.
דאלס

האם התכוונתם ל... דאלאס – עיר בטקסס, ארצות הברית ג'ון פוסטר דאלס – מדינאי אמריקני שכיהן כמזכיר המדינה בשנות ה-50 אלן דאלס – איש מודיעין אמריקני, אחיו של ג'ון פוסטר דאלס נמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס – נמל תעופה הסמוך לעיר וושינגטון די. סי. דאלאס (פירושונים) דאלס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
הלב של מידלות'יאן

הלב של מידלות'יאן (באנגלית: The Heart of Midlothian) הוא הרומן השביעי מבין "רומני וייברלי" (Waverley Novels) שנכתב על ידי הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט, ולדעתם של רבים גם המשובח ביותר מבין יצירותיו. הסיפור יצא לאור ב-25 ביולי 1818 בשם "סיפורי אדון אדמותיי - סדרה שנייה" ושם הסופר שהופיע על הכריכה היה "Jedediah Cleishbotham, Schoolmaster and Parish-clerk of Gandercleugh". אף על פי שזהותו של כותב רומני וייברלי הייתה ידועה באותה התקופה, סר וולטר סקוט עדיין העדיף לכתוב את הספר תחת שמו הספרותי. הספר יצא לאור רק שבעה חודשים לאחר הצלחתו המסחררת של הספר "רוב רוי". בעת כתיבת הספר, סקוט החלים ממחלה, וסגנון הספר הוא בנימה "עצבנית" מבדרך כלל. כשהספר יצא הוא גרף הצלחה רבה יותר אפילו מספרו הקודם של סקוט. כאות הוקרה לספרו, בעיר מגוריו, אדינבורו, בנו במרכזה של העיר את סמל "הלב של מידלות'יאן" (כמתואר בתמונה בתבנית). כמו כן, קבוצת הכדורגל המקומית של אדינבורו, הארטס, קיבלה את שמה כהשראה מן הספר. שמו של הספר מתייחס לבית הכלא "בית תא האגרה הישן" באדינבורו, סקוטלנד, שבאותה תקופה היה בליבו של מחוז מידלות'יאן. האירוע ההיסטורי שמתקשר למקום זה ידוע בשם "מהומות פרוטאוס". בשנת 1736, פרצו מהומות בעיר אדינבורו בעקבות הוצאתם להורג של שני מבריחים. מפקד המשמר העירוני, קפטן ג'ון פרוטאוס, הורה לחייליו לירות אל תוך ההמון הזועם, וגרם למותם של מספר אזרחים. פרוטאוס נהרג זמן מה אחר כך, בלינץ' שביצעו בו האנשים שתקפו את בית האגרה. האלמנט השני (והעיקרי) של הסיפור, מבוסס על פי טענתו של סקוט על מכתב לא חתום אותו הוא קיבל. במכתב נכתב על אחת, הלן ווקר שמה, אשר הלכה ברגל עד ללונדון על מנת לבקש לחון את אחותה הכלואה במגדל, שלטענת הלן, הואשמה על לא עוול בכפה. במקומה של הלן ווקר, סקוט נתן לדמות בספרו את השם ג'ני דינס, בחורה ממשפחה נוצרית קנאית. ג'ני הולכת ללונדון במטרה לנסות להשפיע על המלכה לשחרר את אחותה הכלואה, בעזרתו של הדוכס מארגייל. ג'ני דינס היא האישה הראשונה בסיפוריו של סקוט המופיעה כדמות ראשית, וגם הראשונה המגיעה ממעמד חברתי נמוך. מרכיב מרכזי נוסף בסיפור הוא החיים בסקוטלנד של תחילת המאה ה-18 (מאה שנה לפני כתיבת הסיפור) ודגש על "יעקוביזם", דבר הנהוג ברוב יצירותיו של סקוט. עיבוד קולנועי לספר יצא בשנת 1914 ובשנת 1966 הופקה סדרת טלוויזיה המבוססת על הסיפור. בין השנים 1868–1916, הועלתה אופרה על פי הספר בשם "ג'ני דינס", שהולחנה על ידי המלחין הסקוטי הקלאסי, המיש מק'קאן. סר וולטר סקוט הארטס אדינבורו מדיה וקבצים בנושא הלב של מידלות'יאן בוויקישיתוף הלב של מידלות'יאן באתר Gutenberg.org מועדון אדינבורו של סר וולטר סקוט הלב של מידלות'יאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גל יקותיאל

גל יקותיאל (נולד ב-4 בנובמבר 1981) הוא ג'ודוקא עבר ישראלי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. יקותיאל החל להתאמן בגיל 6. הוא נטל חלק באולימפיאדת אתונה, אך לא עבר את שלב המוקדמות. בשנת 2005 הוא זכה במדליית הזהב במכביה השבע-עשרה וסיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בקהיר. קדם לכך הפסד מכוון של הג'ודוקא האיראני ואחיד סארלק ליריב מאזרבייג'ן, במטרה להימנע ממפגש עם יריב ישראלי. לאחר תקופה בה נעדר מסבב התחרויות בשל פציעה, שב להתאמן ב-2006. בשנת 2007 הגיע להישג השיא שלו כאשר זכה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בבלגרד לאחר שגבר על ניג'אט שיחאליזדה האזרי בקרב על המדליה. בשנת 2008 סיים במקום החמישי באליפות אירופה שנערכה בליסבון, ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג. לפני האולימפיאדה דורג במקום העשירי בקטגוריית המשקל שלו, אך הגיע להישג גבוה מהתחזיות המוקדמות. לאחר הפסד בקרב מוקדם, ניצח מספר קרבות ב"בית התנחומים", והגיע עד לקרב על מדליית ארד בו הפסיד להולנדי רובן האוקס, וסיים במקום החמישי. במהלך הקריירה יקותיאל זכה במדליות רבות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב בטורנירים 'A-Tournament Sofia' ו-'A-Tournament Tallinn'. בשנת 2009 יקותיאל הודיע על פרישתו לטובת התמקדות בלימודי רפואה. בין היתר לאחר פרישתו הוא אימן את נבחרת הג׳ודו סאקורה במודיעין יחד עם איגור רומניצקי. סיים את לימודי הרפואה וכיום הוא רופא מתמחה במחלקת כירורגיה בבית החולים שניידר. גל יקותיאל, ברשת החברתית פייסבוק גל יקותיאל, באתר olympedia.org גל יקותיאל, באתר איגוד הג'ודו העולמי גל יקותיאל, באתר JudoInside.com גל יקותיאל באתר JudoInside "הרגשתי כמו בדל סיגריה שדרכו עליו": החיים שאחרי המקום הרביעי באולימפיאדה, באתר ynet, 30 ביולי 2021 פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
חפץ חיים

האם התכוונתם ל... חפץ חיים (ספר) – ספר להלכות לשון הרע, מאת רבי ישראל מאיר הכהן רבי ישראל מאיר הכהן מראדין - מחבר הספרים "חפץ חיים" ו"משנה ברורה" חפץ חיים (קיבוץ) – קיבוץ דתי של פועלי אגודת ישראל ישיבת חפץ חיים (כפר סבא) – ישיבה שפעלה בכפר סבא. ישיבת חפץ חיים (בולטימור) – ישיבה בבולטימור. חפץ חיים ברוח הגוברת – שיר של ירדנה ארזי בסיס חפץ חיים – בסיס של צה"ל ליד קיבוץ חפץ חיים.
פיליפי

פיליפי (יוונית: Φίλιπποι) הייתה פוליס במוקדון העתיקה. ב-2016 הוכרזו שרידיה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. העיר נוסדה על ידי מלך מוקדון פיליפוס השני בשנת 356 לפנה"ס ונקראה על שמו. העיר הוקמה בצפון מוקדון כמאחז נגד השבטים התראקים וכנקודה שתבסס את שליטתה של מוקדון במחצבי העפרה שהיו קיימים במקום. כתוצאה מההכנסות מהעפרה ומשטחי החקלאות, שנעשו זמינים עם ייבוש הביצות בקרב העיר פיליפי, הפכה לפוליס עשירה. למרות שפיליפי נחשבה כחלק מן הממלכה המוקדונית כמו פולייס אחרות, היא נהנתה מאוטונומיה פנימית שהמשיכה גם לאחר התבוסה הסופית של מוקדון מידי הרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס בקרב פידנה וכתוצאה מכך, הפיכתה לפרובינקיה בשנת 148 לפנה"ס. ליד העיר נערך קרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס. היה זה אחד מהקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה הרומאית ולאחריו ווטרנים מן הלגיונות הלוחמים יושבו בעיר. כתוצאה ממהלך זה, השתנה מעמדה והיא הפכה לקולוניה. העיר המשיכה לשגשג בתקופת הקיסרות הרומאית והפכה לאחת הערים הגדולות ביותר במוקדון. פיליפי נכבשה על ידי הגותים בשנת 473 והצליחה לשרוד בפלישות השונות לאזור עד שננטשה מיושביה במהלך המאה החמש עשרה. מדיה וקבצים בנושא פיליפי בוויקישיתוף פיליפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיליפי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)