laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עובד צור

עובד צור (נולד ב-4 בדצמבר 1948) הוא מורה ומחנך ישראלי. שימש כמזכיר קיבוץ מלכיה בשתי קדנציות. בשנים 1992–1997 כיהן כמזכ"ל תנועת הנוער העובד והלומד. עובד צור נולד בבגדאד ועלה עם משפחתו לארץ בגיל שנה אל המושב נחלת יהודה. בגיל 11 עברה משפחתו לבני ברק, שם למד בבית הספר היסודי רמז ובתיכון העירוני. באותה שנה, החל את פעילותו כנער בתנועת הנוער העובד והלומד. את שרותו הצבאי עשה בנח"ל המוצנח במסגרת גרעין 'חירם', שחניכיו הם בוגרי הנוער העובד והלומד. הגרעין הגשים בקיבוץ מלכיה. מילא תפקידים מרכזיים בקיבוץ ובתנועה הקיבוצית. בוגר לימודי היסטוריה וחינוך במכללת אורנים ובעל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב. התחיל את דרכו החינוכית בהוראה בבית הספר היסודי בקיבוצו, לימד בבית הספר האזורי הר וגיא שבקיבוץ דפנה, משנת 1997 מלמד היסטוריה ואזרחות בתיכון בליך ברמת גן. בתפקידו זה הגיע עד לשלב הגמר ארצי בתחרות המורה של המדינה. שימש כמנהל פדגוגי של רשת 'דרור בתי חינוך' עד לשנת 2015. שימש במגוון תפקידי הדרכה וריכוז בתנועת הנוער העובד והלומד, כראש מחלקת הדרכה, ראש אגף חינוך ולבסוף כמזכ"ל. במהלך כהונתו כמזכ"ל תמכה התנועה בהנהגתו בהסכמי אוסלו ובהסכם השלום עם ירדן. התנועה בהנהגתו לקחה חלק חשוב בהפגנה "כן לשלום ולא לאלימות" בה נרצח רבין. לאחר רצח רבין יצא כנגד האחדות המזויפת, לטענתו, שבאה לידי ביטוי בהשתתפות גורמים מסיתים בעצרות זיכרון. לתנועת בני עקיבא קרא "קבלו עולה של דמוקרטיה ועשו חשבון נפש על התנהגותכם לפני הרצח". דברים אלו עוררו סערה ציבורית והובילו לקריאה נרחבת, בהובלתו של עמרם מצנע, להתפטרותו. מצנע אף קרא להפסיק את התקציבים לתנועת הנוער העובד והלומד. צור הגה, יזם וערך פרסומים בתחום החינוך ובהם "לעולם אדם"- תוכנית הדרכה רב שכבתית ובינתחומית של תנועת הנוער העובד והלומד. ערך את האנתולוגיה "הכיבוש, אנחנו ומה הלאה?"- במלאת עשרים שנה למלחמת ששת הימים, עליה הגיב ראש הממשלה יצחק שמיר באמרו כי תכנה כמו כריכתה שחור משחור. השתתף בסרט התיעודי "החלום שלי - הסיוט שלך", בו מתועדים מפגשים בין דתיים וחילוניים הדנים בסוגיות יסוד בחברה הישראלית. בתגובה לדברי הרב עובדיה יוסף, אשר כינה את מורי ישראל בשם הגנאי "חמורים", פרסם את הבלדה על הגאון והחמור, ובה ביקורת חריפה על דברי הרב. בשנת 2011 ראה אור ספרו "ההורה השלישי" בהוצאת "דרור לנפש". בשנת 2018 שודרה בטלוויזה החינוכית הישראלית השריקה של התנועה, תוכנית תיעודית העוקבת אחר סיפורן של תנועות הנוער בישראל ובה התראיין עובד צור וטען כי "הרוצחים ניצחו", בהתייחסו לרצח רבין. בשנת 2022 ראה אור ספרו החדש, "סברס פולני", גם הוא בהוצאת "דרור לנפש". נשוי, אב לארבעה ילדים וסב לנכדים. ההורה השלישי, הוצאת דרור לנפש 2011. סברס פולני, הוצאת דרור לנפש 2022 מדיה וקבצים בנושא עובד צור בוויקישיתוף מורה ללא מורא, באתר ynet - מאמר דעה ב-ynet מזכ"ל הנוער העובד לשעבר מחרים העצרת לזכר רבין כתבה באתר סרוגים השריקה של התנועה - פרק 4 - צעירים לנצח - בהשתתפות עובד צור אורן דגן, ‏כשאייכמן חיבר בין גיטה לוִיוֹלֶט, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בינואר 2023 החלום שלי הסיוט שלך - דיאלוג בין דתיים לחילונים, בהשתתפות עובד צור בלדה על הגאון והחמור, באתר "e-mago"‏28 בנובמבר 2008 הספר "ההורה השלישי", באתר "סימניה"
מתיאס

האם התכוונתם ל... מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מתיאס הקדוש – אחד משנים עשר השליחים של ישו מטיאס – דג מליח צעיר מומלח קלות שם משפחה: בוב מתיאס – אתלט אמריקאי יוסי מטיאס – מתמטיקאי ומדען מחשב ישראלי מתיוס אישים ששמם הפרטי הוא מתיאס אישים ששמם הפרטי הוא מתיאש
גוסטב שמידט

גנרל גוסטב שמידט (בגרמנית Gustav Schmidt;‏ 24 באפריל 1894 – 7 באוגוסט 1943) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, והתאבד במהלך קרב קורסק. שמידט נולד ב-24 באפריל 1894 בקארדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-20 (הברנדנבורגי ה-3 - הרוזן טוינצין פון ויטנבורג), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר שמידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה שמידט לדרגת אוברסט לויטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-59. ב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-216. ב-10 באוקטובר 1939 מונה שמידט למפקד רגימנט הרגלים ה-74, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-19 במסגרת הקורפוס ה-4. ב-4 בספטמבר 1940 קיבל שמידט על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בנובמבר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-19. במהלך מבצע ברברוסה לחם שמידט עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-19 במסגרת הקורפוס הממונע ה-57, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק והקרב על מוסקבה. ב-5 בינואר 1942 מונה שמידט למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-19, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-22 באפריל 1942 קיבל שמידט על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בחורף 1943 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה ולחמה עמה בקרבות באזור הדונייץ וחרקוב, ועל פעולותיו קיבל שמידט תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה שבפיקודו בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, ובעקבות כיתור הדיוויזיה על ידי הרוסים התאבד שמידט ב-7 באוגוסט 1943 על מנת לא ליפול בשבי. גוסטב שמידט באתר www.lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קבוצת AIA

קבוצת AIA  (בסינית: 友邦保險控股有限公司) היא קבוצה העוסקת בביטוח ופיננסים. AIA היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסת הונג קונג ויש לה נוכחות ב-18 שווקים באסיה-פסיפיק. קבוצת AIA היא הקבוצה הפאן-אסייתית הגדולה ביותר בתחום. בשנת 2010 ביצעה החברה הנפקה ראשונית, השלישית בגודלה בהיסטוריה עם גיוס של 20.51 מיליארד דולר. ביוני 2014, AIA סינגפור הוכתרה "המעסיק הטוב ביותר באסיה", וקיבלה את פרס HR אסיה. שווי החברה מוערך (ספטמבר 2016) בכ-80 מיליארד דולר. AIA היא הספונסרית של קבוצת הכדורגל טוטנהאם. מדיה וקבצים בנושא קבוצת AIA בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קבוצת AIA (באנגלית) קבוצת AIA, ברשת החברתית פייסבוק קבוצת AIA, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קבוצת AIA, ברשת החברתית אינסטגרם קבוצת AIA, סרטונים בערוץ היוטיוב "AIA corporate facts". אורכב מ-המקור ב-2013-05-10. נבדק ב-2016-09-26. "Singaporean Employers Setting Clear Expectations But Need to Build Trust". The Business Journals. נבדק ב-2015-07-10. פרופיל AIA, באתר Google Finance שירות כלכליסט, פרמיירליג: שיא חדש בהכנסות מחסויות חולצה, באתר כלכליסט, 30 ביולי 2014
הנס קלנר

גנרל הנס קלנר (בגרמנית: Hans Källner;‏ 9 באוקטובר 1898 – 18 באפריל 1945) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונהרג לקראת סוף המלחמה. קלנר נולד ב-9 באוקטובר 1898 בקטוביץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס קלנר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-11, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה פרש קלנר מהצבא, והצטרף למשטרה בפוטסדאם. בשנת 1935 הצטרף קלנר לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הפרשים ה-4. בשנת 1937 מונה קלנר למפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים ה-4, ובקיץ 1939 מונה למפקד גדוד הסיור ה-11. עם פרוץ המלחמה היה קלנר מפקד גדוד הסיור ה-11, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-11 במסגרת הקורפוס ה-1. ב-1 בנובמבר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, במהלך המערכה על צרפת לחם עם גדודו שוב כחלק מהדיוויזיה ה-11 במסגרת הקורפוס ה-1. בקיץ 1941 מונה קלנר למפקד רגימנט הרובאים ה-73, ולחם עמו במבצע ברברוסה כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-19 במסגרת הקורפוס הממונע ה-57. ב-1 במרץ 1942 הועלה קלנר לדרגת אוברסט, וב-3 במאי 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 ביולי 1942 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-19, שהפכה זמן קצר לאחר מכן לחטיבת הפאנצרגרנדיר ה-19. ב-7 באוגוסט 1943 מונה קלנר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-19, וב-1 בנובמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 בפברואר 1944 קיבל קלנר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-23 באוקטובר 1944 קיבל קלנר תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-18 באפריל 1945 נהרג קלנר בשעת ביקורו בחזית. הנס קלנר באתר www.lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
וילהלם פהרמבאכר

גנרל וילהלם פהרמבאכר (בגרמנית: Wilhelm Fahrmbacher;‏ 19 בספטמבר 1888 – 27 באפריל 1970) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פהרמבאכר נולד ב-19 בספטמבר 1888 בצווייבריקן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס פהרמבאכר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-4, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. פהרמבאכר נפצע במהלך הקרבות, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פהרמבאכר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1931 מונה פהרנבאכר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 במרץ 1938 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-35. ב-10 באוגוסט 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. עם פרוץ המלחמה היה פהרמבאכר מפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. ב-24 ביוני 1940 קיבל פהרמבאכר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-25 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד הקורפוס ה-7. במהלך מבצע ברברוסה לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. ב-8 בינואר 1942 פרש פהרמבאכר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-25 בצפון צרפת. במהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרמבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית, ולאחר מבצע קוברה התבצר בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני. בשנת 1950 שוחרר פהרמבאכר מהשבי, ועבר למצרים שם עבד כיועץ צבאי. לאחר מכן חזר פהרמבאכר לגרמניה, והתגורר בגרמיש-פרטנקירכן עד למותו ב-27 באפריל 1970. מדיה וקבצים בנושא וילהלם פהרמבאכר בוויקישיתוף וילהלם פהרמבאכר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הקורפוס ה-25 (ורמאכט)

הקורפוס ה-25 (בגרמנית: XXV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם בבאדן-באדן ב-24 בנובמבר 1938 בשם "מפקדת הכוחות בריין העליון", והועמד תחת פיקוד אלפרד וגר. עם פרוץ המלחמה היה וגר מפקד מפקדת הכוחות בריין העליון, שהפכה ב-17 בספטמבר 1939 לקורפוס ה-25, והייתה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות C, ולאחר מכן נשאר בצפון צרפת. ב-1 במאי 1942 מונה וילהלם פהרמבאכר למפקד הקורפוס, ובמהלך הפלישה לנורמנדי לחם פהרנבאכר עם הקורפוס שבפיקודו בניסיון לבלום את בעלות הברית. לאחר מבצע קוברה התבצר הקורפוס בלוריאן עד סוף המלחמה, וב-10 במאי 1945 נכנע לצבא האמריקני. אלפרד וגר (24 בנובמבר 1938 - 6 בנובמבר 1939) קרל פון פראגר (6 בנובמבר 1939 - 1 במאי 1942) וילהלם פהרמבאכר (1 במאי 1942 - 10 ביוני 1944) דיטריך פון קולטיץ (10 ביוני 1944 - 16 ביוני 1944) וילהלם פהרמבאכר (16 ביוני 1944 - 10 במאי 1945) במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-557 הדיוויזיה ה-555 הדיוויזיה ההררית ה-6 במהלך הפלישה לנורמנדי כלל הקורפוס את היחידות הבאות: דיוויזיית הצנחנים ה-2 הדיוויזיה ה-275 הדיוויזיה ה-265 הדיוויזיה ה-343 הקורפוס ה-25 באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
X+Y

X+Y (רמז לנוסחה מתמטית), בארצות הברית פורסם בשם A Brilliant Young Mind (בעברית: "הצעיר המבריק"; מילולית: "הגאון הצעיר") הוא סרט דרמה בריטי אשר יצא ב-2014, בבימויו של מורגן מת'יאוס (Morgan Matthews) ובכיכובם של השחקנים אייסה באטרפילד, רייף ספול, סאלי הוקינס, אדי מארסן, ויו יאנג. הסרט, המבוסס על סדרת-הטלוויזיה הדוקומנטרית מבית-היוצר של ה-BBC "הגאונים-הצעירים" (Beautiful Young Minds; מילולית: "מוחות-צעירים מופלאים"), מתמקד בנער גאון-מתמטי אנגלי בשם ניית'ן אליס (אייסה באטרפילד) שמתקשה בקשרים בין-אישיים, אך מוצא נחמה במספרים. כאשר הוא נבחר לייצג את הממלכה המאוחדת באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית, ניית'ן יוצא למסע במהלכו הוא מתמודד עם אתגרים בלתי-צפויים, כמו להבין את מדע האהבה. דמותו של ניית'ן מבוססת על הגאון-המתמטי האנגלי דניאל לָיְטווינג (Daniel Lightwing) שזכה במדליית-כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית 2006. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-5 בספטמבר 2014. הבכורה האירופית הייתה בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-13 באוקטובר 2014. הקרנת-הבכורה הקולנועית בבריטניה הייתה ב-13 במרס 2015. הסרט לא יצא לאקרנים בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של X+Y "X+Y", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "X+Y", באתר AllMovie (באנגלית) "X+Y", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "X+Y", באתר Metacritic (באנגלית) "X+Y", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "X+Y", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הכנסות הסרט, באתר www.the-numbers.com (באנגלית).
המשמר הנשיאותי הפלסטיני

המשמר הנשיאותי הפלסטיני (בערבית: الحرس الرئاسي الفلسطيني) הוא גוף של מנגנוני הביטחון הפלסטינים תחת שליטה ישירה של נשיא הרשות הפלסטינית. התפקיד העיקרי שלו הוא הגנה על הנשיא ובכירים אחרים ברשות הפלסטינית, כמו גם לבצע פעולות טקסיות. הכוח אחראי גם על פעולות לחימה מיוחדות. נכון לשנת 2017, עומד בראש המנגנון מוניר א-זועבי. קודמו של המשמר הנשיאותי היה "הביטחון הנשיאותי", אשר הוקם בשנת 1994 על ידי נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת והורכב בעיקר מחברי כוח 17. בשנת 2006, הביטחון הנשיאותי הוקם ככוח נפרד בשם "המשמר הנשיאותי". המשמר הנשיאותי כולו הורכב מפעילי פת"ח הנאמנים לאבו מאזן. ארצות הברית הייתה מעורבת מאוד בהכשרת הקצינים אשר תואמו מטעמה על ידי לוטננט גנרל קית' דייטון. האימון היה חלק ממאמץ שיטתי לחזק את עבאס ואת נאמניו חברי הפת"ח כדי להתמודד עם ההצלחה המדינית של חמאס, שזכה בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בשנת 2006 והרכיב את הממשלה הפלסטינית החדשה. חמאס יצר שירות ביטחון בפני עצמו בתוך הרשות הפלסטינית. המשמר מונה ארבעה גדודים ונכון לשנת 2006, ההערכה היא כי משרתים בו כ-3,500 לוחמים, אך הוא תוכנן לגדול משמעותית. בית הספר של המשמר יושב ביריחו ובסיס האימונים והמטווחים נמצאים בנועיימה. באפריל 2014 הצטרפו לראשונה 22 לוחמות קומנדו למשמר הנשיאותי. כוח 17 המודיעין הכללי (הרשות הפלסטינית) הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית) הביטחון המסכל (הרשות הפלסטינית) המשטרה הפלסטינית משטרת החופים הפלסטינית מדיה וקבצים בנושא המשמר הנשיאותי הפלסטיני בוויקישיתוף המשמר הנשיאותי הפלסטיני, ברשת החברתית פייסבוק סוכנות הידיעות‏, צרפת: בכירת אש"ף חנאן עשראווי תקבל תואר אבירות, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2016 Husam Madhoun for MIFTAH, The Palestinian Security Services: Past and Present, ‏30 במאי 2006 (באנגלית) Roland Friedrich,Arnold Luethold, ‏Entry-points to Palestinian Security Sector Reform, באתר גוגל ספרים Matthew Kalman, U.S. training Fatah in anti-terror tactics / Underlying motive is to counter strength of Hamas, analysts say, ‏14 בדצמבר 2006 (באנגלית) STEVEN ERLANGER, U.S. Plan Would Expand Palestinian Leader’s Security Force, ‏5 באוקטובר 2006 (באנגלית) אבי אליהו, ‏מתחת לרדאר: ירדן מארחת תחרות בין יחידות העילית מכל העולם, באתר ‏מאקו‏, 24 ביולי 2013 ברעלות ומדים: קומנדו נשי פלסטיני ראשון, באתר ynet, 7 באפריל 2014 ג'קי חורי, במדים ובכיסוי ראש: לוחמות קומנדו פלסטיניות מתייצבות לשירות הנשיא, באתר הארץ, 8 באפריל 2014
הרמן-ברנהרד ראמקה

גנרל הרמן-ברנהרד ראמקה (בגרמנית: Hermann-Bernhard Ramcke;‏ 19 בספטמבר 1888 – 27 באפריל 1970) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ואחד מהבודדים שקיבלו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים. ראמקה נולד ב-24 בינואר 1889 בשלזוויג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס ראמקה לצי הקיסרי הגרמני, ושירת בו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר ראמקה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-19 ביולי 1940 הועבר ראמקה לדיוויזיה האווירית ה-7, ובאביב 1941 לחם עמה בקרב על כרתים כשהוא משמש כמפקד רגימנט הצנחנים ה-1. לאחר הניצחון בכרתים מונה ראמקה למפקד חטיבת צנחנים מאולתרת, וב-22 ביולי 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-21 באוגוסט 1941 קיבל ראמקה על פעולותיו בכרתים את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובשנת 1942 נשלח עם חטיבתו לצפון אפריקה. בשעת הנסיגה של קורפוס אפריקה לאחר התבוסה בקרב אל עלמיין, כותרה חטיבתו על ידי הכוחות הבריטיים, אולם במקום להיכנע, הוביל ראמקה את חייליו מערבה, תפס טור משאיות אספקה בריטיות והצליח לחבור לכוחותיו הציר הנסוגים בפיקוד רומל בשלהי נובמבר 1942. ראמקה נשלח לגרמניה, שם הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל באופן אישי על ידי אדולף היטלר. ב-21 בדצמבר 1942 הועלה ראמקה לדרגת גנרל לוטננט, וב-12 בפברואר 1943 מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-2. לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה נשלח ראמקה לאיטליה, והשתתף בכיבוש רומא, וכוח שלו השתתף בחילוץ מוסוליני מכלאו. לאחר הפלישה לנורמנדי נשלח ראמקה לצרפת, שם השתתף במערכה בנורמנדי. לאחר שכוחות בעלות הברית הצליחו לפרוץ החוצה מחצי האי נורמנדי, במסגרת מבצע קוברה, מונה ראמקה למפקד נמל ברסט, שבחבל ברטאן, כשתחת פיקודו כ-35,000 חיילים, וקיבל פקודה מהיטלר להפוך אותה למבצר ולהגן עליה עד הסוף (כמו ערי נמל נוספות בצפון צרפת, שנותרו מאחורי הקווים של בעלות הברית). ב-1 בספטמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים, וב-19 בספטמבר 1944 קיבל תוספת חרבות ויהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. זמן קצר לאחר מכן נכנע ראמקה בראש כוחותיו לצבא האמריקני. בשנת 1951 הוסגר ראמקה לצרפת, שם רצו לדונו על פשעי מלחמה, אולם ראמקה הצליח לברוח לגרמניה. לאחר מכן הסגיר ראמקה את עצמו מרצון, ונשפט ל-5 שנות מאסר, אולם לאחר שטרוי מידלטון העיד לטובתו שוחרר ראמקה מהכלא. לאחר שחרורו התגורר ראמקה בקאפלן והיה חבר בתנועת אנשי האס אס לשעבר HIAG (אנ'), וב-4 ביולי 1968 מת והוא בן 79 שנים. מדיה וקבצים בנושא הרמן-ברנהרד ראמקה בוויקישיתוף הרמן-ברנהארד ראמקה באתר הספרייה הלאומית של גרמניה (בגרמנית)
משפט הסרבנים

האם התכוונתם ל... משפטי סרבני גיוס בגרמניה הנאצית משפטי סרבני גיוס בארצות הברית בזמן מלחמת וייטנאם משפט הסרבנים (ישראל, 2003) – משפטם של חמישה סרבני גיוס, פעילי שמאל רדיקלי בישראל בשנת 2003
דידייה נדונג

דידייה איברהים נדונג (בצרפתית: Didier Ibrahim Ndong; נולד ב-17 ביוני 1994 בלמברנה) הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת א-ריאד ובנבחרת גבון. נדונג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ספקסיין, בגיל 11. בשנת 2011 חתם לארבע שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון. ב-26 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו תחת המאמן נביל קוקי, בניצחון 1–2 על ג'י.אס. קיירואן, באותה העונה לא שותף כלל בעוד במשחקים. ב-14 באפריל 2013 כבש את שער הבכורה שלו נגד סטייד טוניסיאן בניצחון 0–1. באותה העונה זכה עם הקבוצה באליפות תוניסיה. ב-3 בינואר 2015 חתם נדונג ל-4 וחצי שנים במועדון הצרפתי לוריאן. לאחר שהיה נחשב לשחקן מוביל בקבוצה נמכר לקבוצה האנגלית סנדרלנד ב-31 באוגוסט 2016, תמורת 13.8 מיליון פאונד, ובנוסף שבר את שיא הקנייה היקר ביותר של הקבוצה. ב-4 בפברואר 2017 כבש נדונג את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 על קריסטל פאלאס. בינואר 2019 עבר לגנגאן הצרפתי. בשנת 2012 בעודו בן 18 זומן לנבחרת גבון. סי.אס. ספקסיין אליפות הליגה התוניסאית: 2012/2013 מדיה וקבצים בנושא דידייה נדונג בוויקישיתוף דידייה נדונג, באתר Transfermarkt דידייה נדונג, באתר Soccerway דידייה נדונג, באתר BDFutbol דידייה נדונג, באתר WorldFootball.net דידייה נדונג, באתר National Football Teams דידייה נדונג, באתר FootballDatabase.eu
זאב אירואסייתי

זאב אירואסייתי (שם מדעי: Canis lupus lupus) הוא תת-מין של זאב מצוי מהסוג כלב החי ביבשת אירופה ביערות ובאזורי ערבה. תת-מין זה הוא הגדול ביותר בין זאבי העולם הישן ויכול לשקול 39 ק"ג, אך נמצאו גם זאבים ששקלו גם 70–80 ק"ג. אורכם מגיע לאורך 110–148 ס"מ. הפרווה שלהם קצרה וגסה עם גב חום, שערות מעט אדמדמות לאורך צידי הגוף והזנב ופנים אפורות עם לחיים וגרונות לבנים. זאבים אלה נוטים ליילל לזמן ממושך יותר מזאבי אמריקה. הזאבים של אירופה ואסיה ניזונים מיצורים החיים במשכנות האדם או מפסולת, עקב הפעילות האנושית הצפופה. עם זאת ביערות ואזורים נוספים הם יכולים לצוד מיני פרסתנים כמו אייל קורא, אייל אדום, אייל הכרמל וחזיר בר. טרף זה מצוי בעיקר באזורים הררים במזרח אירופה. בנוסף הם ניזונים מאייל הצפון, מופלון, ביזון אירופי, יעל, צפיר אלפיני, עז הבר, יחמור אירופי ואייל מושק. הזאבים צדים בלהקות חברתיות ומתואמות העוזרות להפיל חיות הגדולות מהזאב וכן לחסום נתיבי בריחה. הם יכולים לרוץ לאורך קילומטרים רבים ללא הפסקה במהירות. הם קורעים את טרפם בניביהם הגדולים והורגים בנשיכה בגרון או טורפים אותו חי. כיום הזאבים יותר נדירים מבעבר והם נפוצים בעיקר במזרח אירופה ובערבות אסיה וכן בשמורות באירופה. זאב טיבטי מדיה וקבצים בנושא זאב אירואסייתי בוויקישיתוף זאב אירואסייתי, באתר ITIS (באנגלית) זאב אירואסייתי, באתר NCBI (באנגלית) זאב אירואסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זאב אירואסייתי, באתר GBIF (באנגלית)
העיר המגודרת קאולון

העיר המגודרת קַאוּלוּן הייתה מתחם בתי מגורים בלתי חוקי בקאולון סיטי, הונג קונג, שהיה היישוב הצפוף בעולם. התיעוד ההיסטורי של העיר קיים החל מתקופת שושלת סונג, כאשר הוקם מוצב צבאי במקום על מנת לסחור במלח. בשנת 1810 הורחב המוצב והוקם מבצר ימי קטן במקום. בשנת 1842, לאחר העברת השלטון על האי הונג קונג לידי האימפריה הבריטית במסגרת חוזה נאנקינג, החלו הרשויות הסיניות בתגבור המבצר על מנת למנוע התפשטות של ההשפעה הבריטית, ובין השאר בנו את הגדר שנתנה לעיר את שמה. בשנת 1898, הועברו הטריטוריות החדשות לשלטון האימפריה הבריטית. אבל העיר נותרה בשלטון סין והפכה למובלעת בשטח הבריטי. ב-1899 כבשו הבריטים את העיר. על אף שהכריזו ריבונות על העיר, הבריטים לא הרבו להתעסק בעיר ובנעשה בה, ובמשך שלטונם מגורי החיילים הנטושים הפכו לבתים ארעיים, והכנסייה הפרוטסטנטית אף הקימה בעיר בית אבות. בשנת 1933 הכריזו הבריטים על רצונם להרוס את המתחם. בזמן הכיבוש היפני במלחמת העולם השנייה, היפנים הרסו את חומת המתחם והשתמשו בחומרי הבניין כדי להרחיב את נמל התעופה קאי טאק הסמוך. לאחר כניעת יפן, הכריזה הרפובליקה העממית של סין ריבונות על המתחם, ובשנת 1947 פלשו 2,000 פליטים ממלחמת האזרחים בסין למתחם והתיישבו עליו. לאחר ניסיון כושל לסלק אותם ב-1948, החל המנהל הבריטי להתעלם מהקורה בעיר. בשנת 1950 פרצה במתחם שרפה שהשמידה יותר מ-2,500 בתים, דבר שהביא לתנופת בנייה מתוך ההריסות. בגלל שכוחות אכיפת החוק כמעט ולא פעלו במתחם, הפכה העיר למקלט לפושעים ופורעי חוק. בשנות ה-50 השתלטו על המתחם הטריאדות, שהקימו בתי בושת, מאורות סמים והימורים. בשנות ה-60 נבנתה העיר בקצב מהיר, כשקומות חדשות מתווספות בצורה לא מסודרת מעל הקומות הקיימות. בשל הקרבה לנמל התעופה קאי טאק הוגבלה הבניה ל-13–14 קומות. המטוסים המנמיכים לנחיתה חלפו קרוב מאוד לגגות הבניינים וגרמו לרעש רב בעיר. תנאי החיים בעיר לא היו קלים. הסמטאות בין הבניינים היו צרות מאוד, 1-2 מטר רוחב, וסבלו מניקוז גרוע. אור השמש כמעט ולא הגיע לסמטאות וחלקן הוארו על ידי פלואורסצנטים. בין הבניינים נבנו מעברים עיליים שאפשרו מעבר בעיר מבלי לדרוך על הקרקע. תנאי התברואה בעיר היו רחוקים מאלה שהונהגו בחלקים אחרים של הונג קונג. בשנת 1987 הוחלט להרוס את המתחם ולהפכו לפארק. 33 אלף תושבי המקום התבקשו להתפנות תמורת פיצוי. עד 1992 התפנו כל התושבים, וב-1993 החלו העבודות להריסת המבנים. אוכלוסיית המתחם כללה כמה מאות תושבים עד מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה החלה אוכלוסיית המתחם לגדול. בשנת 1987 נערך מפקד אוכלוסין ובו נספרו 33,000 תושבים בשטח של כ-26,000 מטר רבוע, צפיפות אוכלוסין של 1,255,000 תושבים לקילומטר רבוע. מדיה וקבצים בנושא העיר המגודרת קאולון בוויקישיתוף דורון פישלר, צפוף פה, הפודקאסט "התשובה" (החל מ-24:25)