laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דולוקסטין

דולוקסטין (באנגלית: Duloxetine), היא תרופה נוגדת דיכאון מקבוצת SNRI (חוסמי קליטה חוזרת של סרוטונין ונוראדרנלין). דולוקסטין משווקת על ידי חברת התרופות אלי לילי בשמה המסחרי סימבאלטה (Cymbalta, לעיתים נכתב סימבלתה). בארץ משווקת גם על ידי חברת התרופות טבע בשם המסחרי דולוקסטין (DR טבע). התרופה מאושרת לטיפול בדיכאון חמור וכן לטיפול בכאב כרוני שמקורו במערכת העצבים (כולל בחולי סוכרת הסובלים מפגיעה עצבית). דולוקסטין משמשת גם לשיכוך כאבים הנובעים מדאבת (פִיבְּרוֹמיַאלְגִיָה) אצל נשים. התרופה קיבלה ב-2007 אישור על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי גם לטיפול בחרדה כללית (GAD). חברת 'אלי לילי' משווקת בישראל את התרופה גם במינון מופחת (20 מ"ג), בשם המסחרי יינטריב, כטיפול נגד דליפת שתן במאמץ בנשים. דולוקסטין פועלת על שני מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) בשם סרוטונין ונוראדרנלין. היא מעכבת את הקליטה החוזרת (Reuptake, סילוק מאזור הפעולה) של שני הנוירוטרנסמיטרים הללו בסינפסות. כך נגרמת עליה של רמות סרוטונין ונוראדרנלין ועליה בהשפעתם. לסרוטונין ולנוראדרנלין קשר הדוק עם דיכאון ושינוי במצב הרוח. הם קשורים גם בוויסות לחץ דם, דופק, ערנות, תחושת כאב, הפרשת רוק ועוד. תופעות הלוואי השכיחות של הדולוקסטין (דווחו אצל יותר מ-10% מהמטופלים) הן בחילה, נמנום, כאב ראש ויובש בפה. תופעות לוואי נוספות המופיעות לעיתים קרובות כוללות חוסר תיאבון, הפרעות בשינה, נדודי שינה, אי שקט, חרדה, קושי או אי יכולת לחוות אורגזמה, חלומות משונים, צמרמורת, נימול (דקירות או עקצוץ בעור), ראייה מטושטשת, פעמת, עלייה בלחץ הדם, גלי חום, נטייה מוגברת לפהק, עצירות, גזים, שלשול, כאב בטן, הקאות, הפרעה במערכת העיכול, הזעה מוגברת, פריחה (מלווה בגרד), כאב שרירים, התכווצות שרירים, כאב גב, תכיפות במתן שתן, עייפות, ירידה או עליה במשקל, כאב בלוע, שינויים בחוש הטעם, תחושה של סחרחורת או "ראש מסתובב" (ורטיגו) וחוסר מנוחה. השימוש בתרופה זו עלול לפגום בערנות ועל כן מחייב זהירות בנהיגה ברכב, בהפעלת מכונות מסוכנות ובכל פעילות המחייבת ערנות. תופעת לוואי מסוכנות של התרופה כוללות אלרגיה, תסמונת הסרוטונין, דלקת כבד ונפילת-לחץ-דם בעמידה (עלפון אורתוסטטי). מדיה וקבצים בנושא דולוקסטין בוויקישיתוף דולוקסטין, באתר InfoMed האתר הרשמי של סימבלטה סימבלטה באתר דירוג תרופות נגד דיכאון וחרדה עלון לצרכן של סימבאלתה ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הלטה

המונח "הסתרה" מפנה לכאן. לערך העוסק באירוע אסטרונומי, ראו הסתרה (אסטרונומיה). הֲלָטָה (באנגלית: Cloaking) היא טכנולוגיית חמקנות מתקדמת המאפשרת לעצם להיות בלתי נראה לחלקים מן הספקטרום האלקטרומגנטי או לכולו. רעיון זה הופיע בעיקר בתחום המדע הבדיוני במספר רב של סיפורים וסרטים כמו "הרואה ואינו נראה" של הרברט ג'ורג' ולס. הלטה נחשבה עד שנת 2001 כבלתי מדעית בעליל. בשנת 1967 חקר הפיזיקאי האוקראיני פרופ' ויקטור ג. וסלגו (Victor Veselago) התנהגות של חומרים תאורטיים בעלי מקדם שבירה שלילי, וגילה כי חומרים אלה מסוגלים באופן תאורטי לעקם קרני אור ולהסתיר עצם באופן מוחלט. מכיוון שחומר בעל מקדם שבירה שלילי היה באותו זמן היפותטי לחלוטין, מחקר זה לא נמשך על ידי מדענים נוספים. בשנת 2001 פורסם על ידי פרופ' סר ג'ון ב. פנדרי (John Pendry) מחקר ניסיוני המדגים בפעם הראשונה חומר בעל מקדם שבירה שלילי בחלק מהספקטרום. חומרים אלו נקראים "מטא-חומרים". מקדם השבירה הוא התגובה של החומר לגל האלקטרומגנטי, והוא מוגדר כשורש של המכפלה של שני איברים: התגובה החשמלית של החומר (הסוספטיביליות החשמלית) והתגובה המגנטית של החומר (הסוספטיביליות המגנטית). כדי ליצור מקדם שבירה שלילי הן התגובה החשמלית והן המגנטית צריכות להיות בעלות ערך שלילי.[דרושה הבהרה] תגובה שלילית היא תגובה הפוכה, לדוגמה: כאשר השדה פועל באופן שבדרך כלל מרים את האלקטרונים, הם צריכים לרדת. מצב כזה יכול להיווצר רק כאשר ישנה תהודה לחומר, והתדר של השדה המעורר הוא מעט יותר גבוה מתדר התהודה. פנדרי יצר חומר שלו גם תהודה מגנטית וגם תהודה חשמלית באותו תדר על ידי בניית העצם מהרבה טבעות חתוכות מתכתיות. כל אחת מטבעות אלה הייתה הרבה יותר קטנה מאורך הגל הנדון, כך שהשדה האלקטרומגנטי הושפע רק מהממוצע של הטבעות. בניסוי השתמשו בגלי מיקרוגל (אורך גל של סנטימטרים בודדים) ומדדו את ההשפעה של גליל מתכתי על גלי המיקרוגל, בתחילה כשהוא לא מוקף חומר בעל מקדם שבירה שלילי, ולאחר מכן כשהוא מוקף חומר כזה. התוצאות הראו בבירור כי כאשר יש חומר בעל מקדם שבירה שלילי סביב הגליל, ההשפעה על גלי המיקרוגל יורדת והגליל מוסתר אך לא לגמרי. הסיבה שלא הצליחו להגיע להסתרה מלאה היא שהטבעות הן מוליכות, וכאשר עובר דרכן גל אלקטרומגנטי, נוצרים זרמים ואיבוד של אנרגיה. המונח שאישרה האקדמיה ללשון העברית למושג זה, הֲלָטָה, היה הצעתו של דני גונן בעקבות ביטויים בתנ״ך כגון "הִנֵּה הִיא [חֶרֶב גׇּלְיָת] לוּטָה בַשִּׂמְלָה"(מ"ג שמואל א כא י). דני גונן והמונח הֲלָטָה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏2 בינואר 2023
ביבליומאניה

ביבליומאניה היא הפרעה נפשית טורדנית-כפייתית שהלוקים בה מתאווים לספרים, לגעת בהם, להריחם, לצבור אותם, לרכוש אותם או להשיגם בדרכים אחרות באופן בלתי נשלט עד כדי פגיעה של ממש בבריאותם או בקשריהם החברתיים. את ההפרעה תיאר לראשונה הרופא ג'ון פריאר (1761–1815). בניגוד לביבליופיליה, שהיא אהבת ספרים נורמלית, רכישת כמות גדולה של ספרים, מעבר ליכולתו הסבירה של אדם ליהנות מהם ובהתעלם משיקולים כלכליים ושיקולי אחסון יכולה להצביע על ביבליומאניה. הפרעות קרובות לביבליומאניה הן ביבליופאגיה (תאווה לאכילת ספרים), ביבליוקלפטומניה (תאווה לגנבת ספרים) וביבליותאפיה (תאווה לקבורת ספרים). בסרט "תאוריית הקשר", ג'רי פלטשר סובל מביבליומאניה ומוכרח לקנות את הספר "התפסן בשדה השיפון" של ג'יי די סלינג'ר כדי "לחוש נורמלי שוב". ראם בר, ביבליומניה וביבליוקלפטומניה, אתר snark
ביטחון לאומי

ביטחון לאומי הוא יכולתה של אומה להגן על אזרחיה ועל ערכיה הפנימיים מפני איומים חיצוניים, כגון ארגוני טרור ומדינות עוינות. הביטחון הלאומי מושתת על שלל מרכיבים המקנים למדינה את היכולת להגן על עצם קיומה, על עצמאותה, על חיי תושביה, על שלמותה הטריטוריאלית, על ביטחון הפנים שלה, על מעמדה בקרב אומות העולם, על המאזן הדמוגרפי, על התפיסה האידאולוגית ועל הביטחון היומיומי בגבולות. במקרה של מדינת ישראל, מעמדה במזרח התיכון הוא כזה, ששאלת הביטחון הלאומי עמדה בראש סדרך העדיפויות של כל הממשלות מיום הקמתה, ועוד קודם לכן. משנות ה-50' התפתחו שתי אסכולות בנושא, המקיפות כמה וכמה נושאים הקשורים לבעיית הביטחון הלאומי הישראלי: תפקיד השלום וסיכוייו, הבחנה בין סוגי משטרים בעולם הערבי, תפקיד הנשק הבלתי-קונוונציונלי אם בכלל, אופיו של הצבא והגיוס לצבא, מעמדו החברתי-תרבותי של הצבא ושל שאר זרועות הביטחון, ועוד. אמצעים לשמירה על הביטחון הלאומי כוללים: קיומם של כוחות מזוינים קיומם של גופי מודיעין על מנת לאפשר התרעה קיום מערך דיפלומטי לגיוס בעלי ברית והרחקת איומים חיצוניים קיומם של גופי הגנה אזרחית (הג"א) השומרים על שלום הציבור הגורמים העיקריים העוסקים בביטחונה של מדינה הם משרד הביטחון, משרד החוץ והצבא, שלצידם או במסגרתם פועלים גורמים נוספים, כגון גופי מודיעין, תעשיות ביטחוניות ועוד. בישראל, המופקדת על שמירת הביטחון הלאומי היא מערכת הביטחון, ובתוכה צה"ל, המוסד והשב"כ, משרד החוץ, המטה לביטחון לאומי ועוד, וכמו בכל מדינה אחרת, קל וחומר מדינה דמוקרטית, כל זרועות הביטחון כפופות לדרג המדיני. מערכת הביטחון הישראלית המכון למחקרי ביטחון לאומי גרשון הכהן, מה לאומי בביטחון הלאומי?, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, בסדרת אוניברסיטה משודרת, 2014 אפרתי ופנחס יחזקאלי (עורכים), ‏מבוא לביטחון לאומי, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002 יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, מערכות, 1990. צ'ק (דוד) פרייליך, תפיסת הביטחון הלאומי של ישראל: אסטרטגיה חדשה לעידן של תמורות, הוצאת מודן, 2019. ד"ר אמיר גילת, "על בג"ץ וביטחון לאומי", מתוך אתר "בין המערכות", "מערכות", אתר צה"ל, אפריל 2020. משה אלעד, ביטחון לאומי של מדינת ישראל המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS), אתר המכון מכון משגב לביטחון לאומי האתר של ד"ר חנן שי ביטחון לאומי, דף שער בספרייה הלאומית לירן ענתבי, בינה מלאכותית וביטחון לאומי בישראל, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, 30 בספטמבר 2020 גרשון הכהן, מה לאומי בביטחון הלאומי?, הוצאת משרד הביטחון, 2014, עמ' 20. משה ליסק ודן הורוביץ, מצוקות באוטופיה - ישראל: חברה בעומס יתר, תל אביב, עם עובד 1990, פרק 6 מוטי גלוסקה, על סמכות, אחריות, מרות וכפיפות - בעקבות דו"ח ועדת אגרנט (עמ' 787-814), ‏ספטמבר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוצאת ראובן מס

הוצאת ראובן מס היא הוצאת ספרים עברית. את ההוצאה ייסד ראובן מס בשנת 1927, לאחר שרכש הוצאת ספרים עברית בברלין, בשם "ילקוט". בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נמלט ראובן מס לארץ ישראל והקים את ההוצאה בירושלים. עם נפילת בנו, דני מס, מפקד מחלקת הל"ה, בשנת 1948 ייסד לזכרו את סדרת הספרים "ספריית דני למדע פופולרי", בה יצאו 84 ספרים בענפי מדע שונים. ההוצאה מתמקדת בספרי עיון בהגות יהודית ולימודי ארץ ישראל, לשון עברית, אמנות פלסטית, לוחות שנה ועוד. בנוסף משמשת ההוצאה כמרכז איתור והפצה של ספרים עבריים וכתבי עת לתפוצות. מאז שנות ה-70 מנהל את ההוצאה נכדו של ראובן, אורן מס, בנו של יונתן מס. ההוצאה יושבת ברחוב רמב"ן בשכונת רחביה בירושלים. ראובן מס, 30 שנה להוצאת ראובן מס, ירושלים תשכ"ג. אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת ראובן מס אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת ראובן מס הוצאת ראובן מס (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית 11 מו"לים קטנים מספרים, מתלוננים, מייחלים, באתר הארץ, 30 במאי 2007
אורה ורד ג'מילי

אורה ורד ג'מילי (נולדה ב-1934) הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1952, מלכת היופי השלישית. ורד ג'מילי נולדה בתימן ועלתה לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים. בגיל שמונה עשרה זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל והשתתפה בתחרות מיס תבל הראשונה (מיס תבל 1952). אחרי התחרות נסעה מחוץ לישראל, מטעם משלחת שחקרה את מצבם של יהודי תימן, חזרה לישראל ושירתה בצה"ל בחיל האוויר. אחרי השחרור עבדה כדיילת ב'אל על', ובמהלך חופשה בארצות הברית הכירה את ארווין גינזבורג, בן למשפחה יהודית עשירה מפלורידה. בשנת 1964 השניים נישאו, עברו להתגורר בפורט לודרדייל שבפלורידה, והביאו לעולם שני ילדים, היא הרבתה להתנדב בארגונים כמו ההסתדרות הציונית העולמית, אורט עולמי, ויצו ובארגונים יהודיים נוספים. מלכות היופי של שנות ה-50, באתר ynet ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלימלך שפירא (תל אביב)

הרב אלימלך שפירא (תרע"ב, 1912 - כ"ח באלול תשנ"ז, 30 בספטמבר 1997) היה האדמו"ר מפיאסצנה-גרודז'יסק. נולד בפולין לרב ישעיהו שפירא, "האדמו"ר החלוץ" ולחיה שרה בת האדמו"ר נתן נחום הכהן רבינוביץ מקרמילוב. נקרא על שם סבו רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק, מצאצאי המגיד מקוז'ניץ, דור שישי לר' אלימלך מליז'נסק ה"נועם אלימלך". ב-1924 עלה כילד עם אמו לארץ ישראל להתאחד עם אביו שכבר התגורר בירושלים, בשכונת הבוכרים. למד בישיבות "מאה שערים", "עץ חיים" וישיבת מרכז הרב. לאחר שנים עבר עם אביו לתל אביב. באוגוסט 1938 נסע עם אביו לפולין, שם נישא לבלומה צפורה בת יעקב דוד קאליש מוורקא (נפטרה ב' באייר ה'תש"ן) ושב לישראל עם אשתו ואביו אחרי חצי שנה. בשואה נספה דודו רבי קלונימוס קלמיש שפירא והוא הוכתר במקומו כאדמו"ר מפיאסצנה. הרב שפירא היה פעיל בהגנה והיה ממייסדי הפלוגה הדתית בה[דרוש מקור]. עם הקמת המדינה התגייס הרב לצבא, והיה ממייסדי וממקימי השירות הדתי[דרוש מקור]. בתל אביב קיבץ צעירים דתיים למסגרת שנודעה לאחר מכן כ"ארגון הצעירים ללימודי היהדות של תל אביב והסביבה". בין חידושי הארגון: הקפות שמחת תורה ברחובה של עיר, שיעורי תורה ודעת לצעירים ומסיבות "ליל שבת" רבות משתתפים. כשלאחר השיעור או ההרצאה התורנית, יצאו לרחובות העיר בשירי שבת, הנהיג את היציאה בריקודים לעבר אמירת שירת הים בחוף תל אביב, כאשר תהלוכת הרוקדים והמזמרים עם מתפללי בית מדרשו מרחוב הרצל ועד חוף הים, שם התחברו לריקודי תנועות הנוער. עוד ייסד את ישיבת הערב לנוער "חזון ישעיהו" בתי הספר קבעו חוגים תורניים בהלכה ואגדה במסגרת זו. במשך השנים התרכזו סביבו משרידי החסידים לבית גרודז'סק-פיאסצנה-קוז'ניץ-וורקא וענפיהם. לאחר פטירת רבי אברהם אלימלך שפירא מגרודז'יסק-ירושלים הוכתר גם כאדמו"ר מגרודז'יסק ובברכת האדמו"ר בעל ה"בית ישראל" מחסידות גור. את דברי התורה בזמן עריכת "השולחנות" אמר בעברית. עם פרישתו מעבודת בית הדין הרבני בתל אביב, נוסד בית מדרשו ברחוב סוקולוב 80, בצפון תל אביב. הוא ייסד שם כולל לפנסיונרים וכולל לאברכים בשם "הכשרת אברכים". הוא ראה חשיבות רבה בההדרת ספרי אבותיו, שחלקם ראו אור עוד קודם לכן. בין הספרים שההדיר: "אש קודש", "חובת התלמידים", "הכשרת אברכים", "מאור ושמש", "דברי אלימלך", "באר משה" ועוד. נפטר בכ"ח באלול ה'תשנ"ז ונטמן סמוך לרעייתו בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים. אחיו הצעיר הוא השר לשעבר יוסף (יוסקה) שפירא ז"ל. בנו הבכור הוא הרב דוד שפירא, רב שכונת בית הכרם בירושלים. בן נוסף הוא ישעיהו שפירא, גמלאי שעוסק בפעילות חינוכית ושימש כ 20 שנה כמנהל בית הספר האזורי בגוש עציון והקים את 'מנוף' - מסגרת לימודית בשיתוף מכללה ירושלים לקבלת תעודת ניהול בית ספר. נכדיו, בניו של ישעיהו שפירא, הם אמוץ שפירא, הרב ד"ר הראל שפירא, מייסד ומנהל פורטל הדף היומי וד"ר גליה שלוסברג (אשתו של יואב שלוסברג, חתן התנ"ך העולמי תשמ"ו מפיק חידוני תנ"ך ומחבר שאלות לחידוני התנ"ך העולמיים). בנו הצעיר, הרב קלמן מנחם שפירא, מונה לאחר פטירתו כממשיכו, ולו בית מדרש "אש קודש" ברמת בית שמש. ר' אלימלך ויוסק'ה שפירא בני האדמו"ר החלוץ - בהילולת סבם ר' אלימלך מגרודז'יסק ראש חודש ניסן תשמ"ו 1986, סרטון באתר יוטיוב. מידע אישי של בנו, ישעיהו שפירא, שהשתתף באירוע השנתי הזה. ד' חיים, ישיבת "חזון ישעיהו" (עמ' 4 (6)), באתר עיתון הצופה אוסף העיתונות וכתבי העת של הספרייה הלאומית, ‏21 בינואר 1955 רבקי גולדפינגר, עניין אישי והפעם עם הראל שפירא, באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2023 שילה פריד, עניין אישי עם יואב שלוסברג, באתר ערוץ 7, 30 באפריל 2020
חרחורין

המונח "קארקורום" מפנה לכאן. לערך העוסק ברכס הרים באסיה, בין המדינות פקיסטן, הודו וסין, ראו קארקוראם. חרחורין (במונגולית: Хархорин), הנקראת בשפה העתיקה קארקורום, היא עיר חרבה במחוז אובורחאנגאי במונגוליה. העיר שימשה כעיר הבירה של האימפריה המונגולית במשך כ-30 שנה. פירוש שמה העתיק הוא "אבנים שחורות" או "חומות שחורות". ג'ינגיס חאן הורה על בניית העיר ב-1220[דרוש מקור], והיא נבנתה על גדות נהר אורחון בידי אוגדי חאן ב-1235, כשהיא משמשת כמקום מגורים לסוחרים פרסים ובעלי מלאכה סינים. על אף שהייתה רשמית בירת האימפריה, לא הייתה העיר מקום משכנו של החאן שנהג לחיות, כמו שליטים נוודים רבים, במגורים ניידים מחוץ לגבולותיה. קארקורום שימשה יותר כבסיס אספקה ולא כעיר בירה של ממש. בתקופת שלטונו של מונגקה חאן הורחבו גבולות העיר והיא תועדה לראשונה בידי מגלי ארצות אירופאים ב-1246. בתקופת שלטונו של קובלאי חאן הועברה ה"בירה" לדאדו (כיום: בייג'ינג), וקראקורום הפכה לבירת פרובינציה בלבד. על אף שהייתה בירתה של שושלת יואן הצפונית למשך כמה שנים, נהרסה העיר בעקבות סכסוך בין פלגי המונגולים, וב-1388 נטבחו תושביה בידי פולשים סיניים. ב-1585 הקים השליט הקאלאקי אבדאי חאן מנזר בודהיסטי בעיר בשם ארדנה זו (במונגולית: "מאה אוצרות"), שנבנה בעיקר מחורבותיה של הבירה המונגולית לשעבר והיה המנזר הבודהיסטי הראשון במונגוליה. הריסות קארקורום העתיקה נתגלו ב-1889 בידי החוקר הרוסי נ"מ יאדינסטב. כיום שואפים חלק מהמונגולים למקם את עיר הבירה בחרחורין ולא במיקומה הנוכחי אולן בטור. מדיה וקבצים בנושא חרחורין בוויקישיתוף חרחורין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חרחורין, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ג'ק ודרפורד, ג'ינגיס חאן (הוצאת דביר, 2010) עמוד 186
היקש (משפטים)

במשפטים, היקש הוא הסקת מסקנה בנוגע לא' מכוח ב'. לדין הישראלי ארבעה מקורות משפטיים, דהיינו יסודות הכשירים לשמש בסיס לנורמות משפטיות. ארבעה מקורות אלו זכו להכרה בפסיקה, ורוכזו באופן רשמי בחוק יסודות המשפט. חוק זה מתווה את המקומות אליהם על השופט לפנות במענה לשאלה משפטית. מקורות הדין הם החקיקה (ראשית ומשנה), הפסיקה (פסקי בית המשפט העליון כתקדימים מחייבים, הפסקים המחוזיים כמנחים), ההיקש ועקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של המשפט העברי, ומורשת ישראל. ההיקש כמקור המשפטי השלישי מתיר לשופט לפנות למקרים משפטיים אחרים בעלי דמיון עובדתי או לוגי ולחלץ מהם את המדיניות השיפוטית הראויה. שימוש בהיקש מאוחר לשימוש בתקדים. שימוש בתקדים אפשרי כאשר בפסק דין המהווה תקדים מחייב עולה שאלה משפטית זהה לזו המתעוררת בפסק הדין שבו דנים. בהיקש להבדיל מתעוררת שאלה משפטית שונה, אך קווי הדמיון בין פסק זה לפסק שממנו מקישים, מאפשרים להפיק תשובה משפטית ראויה, המשתלבת במדיניות המשפטית הנוהגת. בדומה למקורות המשפט הישראלי, בשריעה המוסלמית מצוי ההיקש (בערבית: قياس, "קיאס") כמקור לנורמות אסלאם אדוקות לצד הקוראן, אורחות חייו של הנביא מוחמד (הסונה) המתועדות בחדית' והסכמת הכלל (בערבית: إجماع, "אג'מאע"). אנלוגיה משפט עברי חוק יסודות המשפט של מדינת ישראל
טיעון היסקי

טיעון היסקי הוא טיעון שבו המסקנה נובעת מההנחות בזכות משמעות מוסכמת של המלים הסינקטגורמטיות (כמו "או", "אינו", "אם ורק אם", "כל", וכדומה) המשמשות בטיעון. לדוגמה, טיעון בצורת "כל א' הוא ב', וכל ב' הוא ג', לכן כל א' הוא ג'" הוא טיעון תקף בגלל ההסכמה על המשמעות של "כל" ו"הוא". מכיוון שטיעונים היסקיים מתבססים על משמעות המלים, המסקנה מטיעון היסקי תקף נובעת בהגדרה מההנחות. למעשה, ההנחות דורשות נכונות המסקנה. משום כך, היסק אינו מציע לנו מידע חדש על העולם, אך הוא הכלי החזק ביותר של שימוש בהגיון להפקת תובנות חדשות ביחס לידוע לנו. בהיסק, ההנחה הראשית בטיעון היא כלל או הצהרה כללית, וההנחה המינורית היא מקרה – מקרה או דוגמה המונחת על פי הכלל. המסקנה היא תוצאה. היסק נע תמיד מהכלל, למקרה ומשם לתוצאה: כל הכלבים נובחים (כלל ביחס לבעלי חיים) בולדוג הוא כלב (מקרה – קחו את בולדוג לדוגמה) לכן, בולדוג נובח (תוצאה – עובדה ביחס לבולדוג) דדוקציה טיעון היקשי
צ'אנדריאן 1

צ'נדריאן 1 (בסנסקריט चंद्रयान-१; מילולית - רכב הירח 1) היא גשושית הודית לחקר הירח ששוגרה על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) באוקטובר 2008 ופעלה עד לאוגוסט 2009. המשימה כללה מקפת ירחית וגשושית התרסקות (MIP). צ'אנדריאן 1 היוותה דחיפה משמעותית לתעשייה ההודית ולתוכנית החלל ההודית (אנ'). צ'אנדריאן 1 שוגרה על גבי משגר PSLV C11 ממרכז החלל סאטיש דאוון שבאנדרה פרדש, כ-80 ק"מ צפונית לצ'נאי, ב-22 באוקטובר 2008, בשעה 00:52 UTC, ונכנסה בהצלחה למסלול סביב הירח ב-8 בנובמבר 2008. ב-14 בנובמבר שוחררה גשושית ההתרסקות על הירח - ה-MIP, אשר פגעה בקוטב הדרומי של הירח בצורה מבוקרת, והפכה את הודו לאומה הרביעית שהגיעה אל קרקע הירח.‏ MIP רוסקה סמוך למכתש שאקלטון (אנ') בשעה 20:31 UTC וגרמה להתרוממות ענן אבק וסלעים ירחיים שנותחו על מנת לאתר קיומם של מים במצב קרח על הירח. עלות הפרויקט כולו מוערכת בכ-3.86 מיליארד רופי שהם כ-90 מיליון דולר. במשך תקופה של שנתיים, הייתה החללית אמורה לבצע סקר מקיף של פני הירח ולהשלים מפת מאפיינים כימיים שלו, וליצור מפה טופוגרפית תלת־ממדית של פניו. אזורי הקטבים היו אזורים בעלי עניין מיוחד משום שהם עשויים להכיל מים בצורת קרח. לאחר שעברה מספר תקלות טכניות כולל כישלון גלאי הכוכבים ובעיות תרמיות, חדלה צ'אנדריאן 1 לשדר לכדור הארץ ב-29 באוגוסט 2009. זמן קצר לאחר מכן הודיעה ISRO רשמית כי המשימה הסתיימה. צ'אנדריאן פעלה למשך 312 יום, כאשר הייתה אמורה לעבוד במשך שנתיים. למרות זאת, כ-95% ממטרות המשימה הושלמו. בין הישגי המשימה ניתן למנות את גילוין של מולקולות מים באדמת הירח. מטרות המשימה, כפי שפורסמו, היו: לפתח, לבנות ולשגר גשושית למסלול סביב הירח על גבי משגר תוצרת הודו. ליצור אטלס תלת־ממדי של כל פני הירח. ליצור מפה כימית ומינרלית של פני הירח, עם דגש על מיפוי מגנזיום, אלומיניום, צורן, סידן, ברזל, טיטניום, רדון, אורניום ותוריום. לבחון את התרסקות ה-MIP על קרקע הירח כהכנה לנחיתות רכות עתידיות על הירח. החללית נבנתה בצורת קובייה באורך, גובה ורוחב של כ-1.5 מטרים. בשיגור היא שקלה 1,380 ק"ג כאשר מתוכם 523 ק"ג הם החללית עצמה ו-152 ק"ג ה-MIP. הכוח החשמלי הופק על לוח סולארי בגודל 2.15 על 1.8 מטרים שסיפק עד 750 ואט. כמו כן נשאה עליה החללית בטריה נטענת ששימשה את החללית בזמן שהייתה מוסתרת מהשמש על ידי הירח. מערכת ההנעה כללה מנוע אחד בעל דחף של 440 ניוטון ו-8 מנועים בעלי דחף של 22 ניוטון. הדלק אוחסן בשני מיכלי 390 ליטר. החללית ניווטה ויוצבה בעזרת שני גלאי כוכבים, גירוסקופ, ו-4 גלגלי תגובה (אנ'). התקשורת בוצעה באמצעות אנטנה פרבולית בקוטר 70 ס"מ. הציוד המדעי שנשאה החללית כלל מכשירי חישה מרחוק בתחום האור הנראה, האינפרה-אדום הקרוב, וקרני X רכות וקשות. המשימה נשאה עימה 11 כלים מדעיים: חמישה מתוכם פותחו על ידי הודו וששת האחרים הם מתנת סוכנויות חלל אחרות: נאס"א, סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל והתעופה הבולגרית, שהועלו על החללית ללא תשלום. סלן צ'אנג-אה 1 LCROSS אתר האינטרנט הרשמי של צ'אנדריאן 1 המשימה באתר סוכנות החלל ההודית (באנגלית). פרופיל המשימה באתר נאס"א (באנגלית). גשושית החלל ההודית מצלמת בירח, באתר ynet, 16 בנובמבר 2008 אשכול צ'אנדריאן 1, באתר "הידען" "Chandrayaan-1 / Moon Impact Probe". NASA. נבדק ב-5 במאי 2019. {{cite web}}: (עזרה) Tricolour's 4th national flag on moon Chandrayaan team over the moon How India flew to the moon economy class "Title: Chandrayaan-1: Science goals" Chandrayaan-I Spacecraft Loses Radio Contact Lunar Missions Detect Water on Moon Scientific Objectives Description Frequently Asked Questions India sets its sights on the Moon
עקד

עֵקֶד (גם "עקד לשירה", "עקד ספרים", בעבר "עקד-פסיפס" ובימינו "בית עקד") היא הוצאת ספרים ישראלית, מבין הוצאות הספרים הראשונות והוותיקות בישראל. על כותבי ההוצאה נמנים משוררים וסופרים המהווים את בסיס הספרות הישראלית העכשווית, זוכי פרסים ואף חתני פרס ישראל (כדוגמת אנדה עמיר פינקרפלד, טוביה ריבנר, מאיר ויזלטיר יוסף עוזר וארז ביטון). בראשית דרכה הייתה מיועדת בעיקר לשירה אך כיום ההוצאה פעילה במגוון רחב של תחומים: סיפורת, שירה, עיון וילדים. מקור השם "בית עקד ספרים", כינוי קדום לספרייה. ההוצאה נוסדה בתל אביב בשנת 1958 על ידי איתמר יעוז-קסט, ששימש כעורך הראשי, ואחותו מריצה רוסמן. ההוצאה קמה כמסגרת עבור משוררים ומתרגמי שירה. בהמשך הושם דגש בעיקר על יצירה הקשורה בשואה ובנושאים יהודיים. בהוצאה יצאו למעלה מ-2,000 כותרים, רובם ספרי שירה ומיעוטם ספרים העוסקים ביהדות ובשואה ומחקרים, בהם התמחתה רעייתו פרופסור חנה יעוז-קסט. כיום ההוצאה פורשת חסותה על סופרים ומשוררים בישראל ומחוצה לה במגוון תחומי הספרות. ספרים רבים שראו אור בהוצאת 'עקד' זכו להכרה נרחבת, וחלקם נכללים במסגרת תוכניות הלימודים לספרות בבתי הספר ובמוסדות אקדמיים בישראל ובמדינות נוספות. ההוצאה מנוהלת בידי בתו של יעוז-קסט, ד"ר שילהב קסט. בשנת 1960 החל לצאת הרבעון "עקד לשירה" בעריכתו של איתמר יעוז-קסט. היה זה כתב העת הראשון בעברית שיוחד לשירה בלבד. כתב העת יצא עד 1973, ובמהלך שנות ה-70 יצא בתבנית של שנתון (כל שנתון נקרא "ספר עקד"). החל משנת 1989 החל לצאת בעקד כתב העת "פסיפס". ברוב שנות קיום ההוצאה התקיימו במרתף בית ההוצאה ברחוב בר-כוכבא 29 בתל אביב ערבי קריאת שירה ודיונים על ספרות ("מרתף עקד"). במקום התקיימה גם גלריה לאמנות. ההוצאה הוציאה ספרים גם בשם "מרתף 29" (למשל, ספרו הראשון של אילן שיינפלד) ו"טרקלין". בשנת 1996 פרשה מריצה רוסמן מהוצאת עקד המקורית והקימה את הוצאת "טרקלין" אשר הוציאה ספרים גם תחת השמות "חלונות" ו"גוונים". עקד, ברשת החברתית פייסבוק אמני "מרתף-גלריה עקד"
כשלי היסק

כשלי היסק (דדוקציה) היא קבוצה של כשלים לוגיים בהם יש שגיאה בטיעון היסקי. שגיאה זו יכולה לנבוע מכך שישנה שגיאה במבנה הטיעון, או במילים הסינקטגורמטיות (למשל "או", "כל", "אם ורק אם") המשמשות בו. ישנם שני סוגים של כשלי היסק: כשלי אי-רלוונטיות כשלי ייצוג שגוי ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אי-רלוונטיות

כשלי אי-רלוונטיות או אי נגיעה הם קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי היסק. במשפטים בהם ההנחה הראשית היא כי קיים יחס או קשר בין מקרה אחד לאחר, וההנחה המשנית היא שיחס זה מוביל להיקש לוגי כלשהו, ייתכן כשל אי-רלוונטיות אם ההנחה הראשית אינה מתקיימת. כאשר מתרחש הכשל, היחס בין המקרים אינו מתקיים ושני המקרים אינם רלוונטיים זה לזה. אם ההנחה הראשית כוזבת, ההנחה המשנית (המינורית) אינה רלוונטית למסקנה. למשל, בטענה "כל מכוניות השברולט שחורות מכיוון שכל מכוניות הפורד שחורות", העובדה שמכוניות הפורד שחורות אינה רלוונטית לצבען של מכוניות השברולט, משום שעצם היותן מכוניות אינו רלוונטי או מעיד על צבעם. את כשלי אי-הרלוונטיות ניתן לחלק לכמה קבוצות עיקריות: קבוצת כשלי אד הומינם קבוצת כשלי פנייה אל הרגש קבוצת כשלי פנייה אל הסמכות קבוצת כשלי פנייה אישית קבוצת כשלי טווח ביניים קבוצת כשלי הסחה ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין)

חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז-1997 מיועד להגנה על עובדים המתלוננים על שחיתות במקום עבודתם. על פי ההגדרות שבחוק, הכוונה להגנה על חושף שחיתות שהתלונן על הפרת חוק או תקנות במקום העבודה או בקשר למקום העבודה, ולגבי גופים ציבוריים, גם על פגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין. החוק אוסר על מעביד לפטר עובד, או לפגוע בעבודתו, על שום שהגיש תלונה נגד מעבידו או נגד עובד אחר של אותו מעביד, או שסייע לעובד אחר בקשר להגשת תלונה. במקרה של הפרת החוק, החוק מסמיך את בית הדין לעבודה ליתן צו מניעה נגד פיטורים או פגיעה בתנאי העבודה, וכן לפסוק לעובד פיצויים. בנוסף, האיסור לפגוע בחושפי שחיתות הוא גם פלילי, והעובר עליו צפוי לעונש מאסר של עד שלוש שנים. מיה קוך חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק הגנה על עובדים, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת למקרה בו נפסקו לעובד פיצויים בשיעור 250,000 ש"ח בגין הפרת חוק זה, ראה את פסק דינו של בית הדין הארצי לעבודה שניתן בע"ע 61646-10-10, ע"ע 19605-11-10, יאיר בן שמעון - מדינת ישראל; ביום 11.3.2013. פסיקה דומה ניתנה בע"ע 17365-11-11, ג'קלין סויסה - עיריית יהוד; ביום 5.3.14. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ייצוג שגוי

כשלי ייצוג שגוי היא קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי היסק. בכשלי ייצוג שגוי ההנחה המשנית, המקרה השייך לכיתה רחבה יותר, כוזב. כאשר המקרה כוזב, הדוגמה הנבחנת אינה שייכת באמת לכיתה או למקרה שאליו היא אמורה להשתייך. במילים אחרות, ישנה שגיאה בהצגת עובדות המקרה. מכאן שהנחה משנית כוזבת היא ייצוג שגוי של העובדות. ישנם מספר כשלי ייצוג שגוי: ייצוג שגוי של העובדות דחליל (איש קש) ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.