laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחיא הלוי

מארי יחיא (זכריה) בן אברהם אלשייך הלוי (נקרא גם: מהר"י הלוי, ה'שע"א – ה'תנ"ו, 1611 – 1696) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-17, דיין בבית הדין הגדול בצנעא, וראש הקהילה. מארי יחיא נולד בשנת ה'שע"א (1611), בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן. בשנת ה'תל"ט (1679) יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, ולאחר שחזרו והשתכנו בקאע אל-יהוד התמנה כדיין בהרכב הראשון של בית הדין הקבוע בקאע אל-יהוד בראשות מארי שלמה מנזלי. נפטר בשנת ה'תנ"ו (1696). נכדו הוא הנגיד מארי אברהם אלשייך הלוי. היה נגיד הקהילה, ומשם הגיע כינויו "אלשייך". בתקופתו יהדות צנעא נדרשה לשיקום, לאחר הרס המוסדות בגלות מוזע. הוא הקים את בית הכנסת הראשון בקאע אל-יהוד בצנעא, בית כנסת מהר"י הלוי, שנקראה בשם בית אלשיך החל מתקופת נינו מארי אברהם אלשייך. אל בית הכנסת שהקים העביר ספרים ושרידים אחרים ששרדו את הגלות. השד"ר ר' יעקב ספיר כתב עליו: כבר ספרתי מהמשפחה הנכבדה "בית הלוי אלשייך'" אשר בק"ק [=קהילה קדושה] צנעא בירת תימן, ולפני מאתים שנה חי שמה מארי יחיא הלוי אלשייך' ראש המשפחה הזאת, נשיא וראש גולה, אדם גדול בתורה ביראה בחכמה ובעושר, והוא החזיר גלות צנעא מן התִּהָאמָה אשר הוגלו שמה. — ר' יעקב ספיר, מסע לתימן אגרת הבשורות – תקנות שתיקנו חכמי צנעא לאחר החזרה מגלות מוזע (פורסמו חלקים על ידי הרב יוסף צוברי). היה ראש שושלת של תלמידי חכמים ומנהיגים ליהדות תימן, משפחת "אלשייך", שנקראה על שם תפקידו של נינו, מארי אברהם אלשיך בקהילה, נגיד ("שייך'"). ד"ר משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א', המכון לחקר חכמי תימן, בני ברק, ה'תשס"א (2001), עמ' 287–288
אכסדרת אוקטביה

אכסדרת אוקטביה (בלטינית: Porticus Octaviae - "פורטיקוס אוקטביה", באיטלקית: Portico di Ottavia - "פורטיקו די אוקטביה") הוא מבנה אכסדרה שהיה ממוקם בשדה מרס שברומא העתיקה, כיום בתחום הרובע היהודי ('הגטו'). האכסדרה נבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס להנציח את שמה של אחותו אוקטביה, ככל הנראה בשנת 27 לפנה"ס, במקום בו עמד קודם לכן אכסדרת מטלי. האכסדרה נשרפה בשנת 80 ושוקמה מחדש על ידי הקיסר דומיטיאנוס. המבנה נשרף שנית בשנת 203 ושוקם על ידי הקיסרים ספטימוס סוורוס וקרקלה. המבנה כלל מקדש, ספרייה שהוקמה על ידי אוקטביה לזכר בנה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, קוריה (אשר שמשה את הסנאט הרומי בחלק מפגישותיו) ובית ספר. אכסדרת העמודים הקיפה מספר מקדשים קדומים יותר לאלים יופיטר ויונו. אורכה של האכסדרה כ-120 מטרים ורוחבה כ-118 מטרים. הכניסה לחצר המוקפת על ידי האכסדרה הייתה בחזית הדרומית - מערבית של המבנה. האכסדרה כללה שורות עמודים קורינתיים עשויים שיש שחלקם הגיעו לגובה של 8.6 מטרים. את יום תהלוכת הניצחון על יהודה שנערך ברומא בשנת 71 החלו טיטוס ואספסינוס לבושים בגדי חג בצעדה לאורכה של האכסדרה שבחזיתה הוקמה במה ועליה כיסא שן כפול לכבודם ושם נשמעה תרועת הברכה בפני השמנה והסולתה של רומא, נערכה תפילה וסעודה. תשע עשרה מאות לאחר מכן רוכזו בכיכר הסמוכה, ככר ה-16 באוקטובר 1943, על ידי הנאצים וסייעניהם הפשיסטים האיטלקים, אלפים מיהודי רומא, טרם שולחו להשמדה באושוויץ. בימי הביניים שימש המבנה כשוק דגים אשר פעל במקום עד המאה ה-19. האכסדרה האוקטביאנית מדיה וקבצים בנושא אכסדרת אוקטביה בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה אכסדרת אוקטביה (איור מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה פיראנזי המוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק) קסיוס דיו טוען בכתביו שהאכסדרה נבנתה בשנת 33 לפנה"ס, כנראה בשל בלבול עם האכסדרה האוקטביאנית. יוספוס פלאביוס, מלחמות היהודים, VII, 5.4. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, מתוך הפרק החמישי בספר השביעי, מסדה, 1964
ז'אן קונפליקט

ז'אן קונפליקט הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בתחילת שנות השמונים. הלהקה הוציאה שני אלבומים, אחד מהם של אחת מהופעות האיחוד ב-1988, שאף צולמה בווידאו והופצה על ידי האוזן השלישית. חברי הלהקה היו ז'אן ז'אק גולדברג (תופים), רמי פורטיס (גיטרה ושירה), רונן בן טל (סקסופון ושירה), יקי אבימור (בס) וגיל סמטנה. הלהקה הופיעה במועדון הפינגווין ובמועדונים אחרים בתל אביב ושרה באנגלית מעורבת בג'יבריש. בן טל תיאר: הלהקה הזאת אף פעם לא התפרקה[...] פשוט כי היא לא הוקמה אף פעם. כשלהקה מוקמת, יש לה הצהרת כוונות ותכניות כלשהן לעתיד, ופה לא היו כאלה. אלה פשוט אנשים שיצא להם לנגן ביחד, בלי שהיתה להם מסגרת מחייבת. בשנת 1988 יצא אלבומה של הלהקה: "The Complete Record". האלבום משלב מוזיקה מזרחית עם מוזיקת רוק אלטרנטיבי. האלבום זכה להצלחה רבה בישראל, לאחר כמעט שנה של עבודת הקלטות. הלהקה היא להקה ישראלית, אך הם שרים בחלקו של האלבום באנגלית, ובחלקו השני בג'יבריש. באלבום קטעים מהופעות חיות, אך רובו הוקלט באולפן הקלטות. האלבום יצא מחדש תחת חברת התקליטים "זהב שחור" מבית האוזן השלישית. ז'אן קונפליקט, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ז'אן קונפליקט באתר המוזיקה דיסקוגס - Discogs אלבומים חדשים כולל זהב שחור - האוזן השלישית גיורא פרבר, בחזרה לשנות ה־80, חדשות, 5 במאי 1988 אלבומי רוק חדשים - יולי, באתר האוזן השלישית ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל טביליסי

דגל טביליסי הוא דגל בירתה של גאורגיה. הדגל הוא מלבני עם צלב נורדי בצבע כחול עם פסים בצבע ענבר בשפת הצלב. במרכז הצלב ניצב ריבוע עם הסמל של טביליסי מוקף בשבעה כוכבים בצבע זהב המקיפים את הריבוע בותו נמצא הסמל בצורת חצי סהר. דגל טביליסי, באתר דגלי העולם (באנגלית) סמל טביליסי באתר הרשמי של העיר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון מיכאיל מסחי

אצטדיון מיכאיל מסחי (בגאורגית: მიხეილ მესხის სახელობის სტადიონი), הידוע גם בשם אצטדיון לוקומוטיב, הוא אצטדיון רב-תכליתי בטביליסי, גאורגיה. עיקר השימוש באצטדיון הוא לתחרויות כדורגל, והוא מצויד גם לתחרויות אתלטיקה. זהו האצטדיון הביתי של קבוצת לוקומוטיב טביליסי ונבחרת גאורגיה בכדורגל. האצטדיון נבנה בשנת 2001 עם תפוסה מקסימלית של 24,680 איש. רצפת האצטדיון היא מדשא טבעי. אצטדיון זה הוא השני בגודלו בטביליסי ובגאורגיה כולה, אחרי אצטדיון בוריס פאיצ'דזה. האצטדיון נקרא על שם שחקן הכדורגל הגאורגי מיכאיל מסחי. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מיכאיל מסחי בוויקישיתוף האצטדיון ב-World Stadiums האצטדיון ב-Fussballtempel ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית רוטשילד (סרט)

בית רוטשילד (באנגלית: The House of Rothschild) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1934. אורך הסרט 88 דקות והוא בוים על ידי אלפרד ורקר ונכתב בידי נונלי ג'ונסון, על פי מחזה מאת ג'ורג' וסטלי. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט, בכיכובם של ג'ורג' ארליס, לורטה יאנג ובוריס קרלוף, תיאר את חייהם של משפחת רוטשילד מאז שחיו בגטו היהודי בפרנקפורט ועד שהגיעו לעמדות שליטה בצרפת, גרמניה, אוסטריה ובריטניה. הסרט נוצל על ידי המפלגה הנאצית ליצירת שני סרטי תעמולה אנטישמים: האחד "בשם הרוטשילדים" והשני "היהודי הנצחי" בו הוצגו קטעים רבים מהסרט ששיקפו את הרעיון שהיהודים השחיתו את הכלכלה והמסחר. "בית רוטשילד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בית רוטשילד", באתר AllMovie (באנגלית) "בית רוטשילד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בית רוטשילד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמונים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמונים – מושב ליד אשדוד גוש אמונים – תנועה חברתית דתית-לאומית, שמטרתה לחדש את ההתיישבות הישראלית בכל חלקי ארץ ישראל הפרת אמונים – עבירה של עובד הציבור הפועל בניגוד לטוהר המידות, או כנגד אינטרס הציבור שבועת אמונים – הצהרה טקסית של נאמנות טקס שבועת אמונים – טקס שהתפתח בראשית ימי הביניים, ליצירת קשר הנאמנות שבין אדון לבין וסאל חסידות שומרי אמונים – חצר חסידית שהוקמה בעיר סאטמאר שברומניה, על ידי האדמו"ר רבי אהרן ראטה
סיד אבו אל-אעלא מודודי

סַיִד אבו אל-אעלא מַודוּדי (באורדו: ابو الاعلی مودودی; 25 בספטמבר 1903 אוראנגאבאד, הודו - 22 בספטמבר 1979 באפאלו, ניו יורק; נקבר בלאהור שבפקיסטן) היה איש דת מוסלמי-סוני, פוליטיקאי והוגה דעות מדיני שפעל בהודו ולאחר מכן בפקיסטן. מודודי, שמשפחתו מקורה משושלת קדושים סופים, קיבל חינוך מסודר בביתו. בגיל 14 תרגם מכתביו של קאסם אמין לשפת אורדו. בגיל 15, בעקבות מות אביו והשארת המשפחה ללא מפרנס, החל מודודי לעבוד ועסק בעיתונות ובתחום ההגות. מאוחר יותר עסק גם בכתיבת שירה ומדעים באנגלית. בגיל 38, בשנת 1941, הקים את התנועה הפוליטית "גַ'מַעאת-א-אסלאמי" (באורדו: جماعتِ اسلامی), תנועה המעודדת ערכים אסלאמיים ושמירת הדת. לאחר חלוקת הודו והתפרקות הראג' הבריטי, חולקה התנועה לשתיים: זו שבחלק ההודי וזו שבחלק הפקיסטני. מאוחר יותר הוקמו לתנועה סניפים גם בבנגלדש, בקשמיר ובסרי-לנקה. מודודי כיהן כראש התנועה עד שנת 1972, אז פרש מראשותה מסיבות בריאותיות. מתוקף תפקידו זה, היה שותף בכתיבת החוקה הפקיסטנית בשנת 1956. מודודי היה בעל השפעה רבה על ההגות האסלאמית במאה ה-20, ונחשב לאביהם הרוחני של סייד קוטב ושל שורה ארוכה של ארגוני אסלאם קיצוניים. הוא קרא למאבק בכוח נגד המורדים בשלטון אללה - כלומר, כל העולם הלא-מוסלמי, ושלל את כל הזכויות הפוליטיות והשלטוניות של לא-מוסלמים. אסלאמיזם מדיה וקבצים בנושא סיד אבו אל-אעלא מודודי בוויקישיתוף ספר עקרונות האסלאם מאת: אבו אל-אעלא מודודי, תרגום מערבית: הארון תחאוכו סיד אבו אל-אעלא מודודי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) jihad in islam ע' 6, 7, 22 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כארתלי

כּארתלי (בגאורגית: ‏ქართლი‏Ⓘ‏) הוא החבל המאוכלס ביותר בגאורגיה, והוא פרובינציה היסטורית במזרחה של גאורגיה. העיר הראשית של החבל, טביליסי, היא מרכזה התרבותי, הפוליטי והכלכלי של גאורגיה ובירת הרפובליקה. ערים נוספות: גורי, רוסתווי (ערים תעשייתיות) ומצחתה (הבירה ההיסטורית של איבריה, לפני ייסוד טביליסי במאה ה-5 והמרכז הדתי של גאורגיה עד המאה ה-20). גבולותיו של כארתלי הם כדלקמן: מצפון הרי הקווקז הגדול, ממזרח חבל קאחתי, מדרום ארמניה וטורקיה, מדרום-מערב חבל סאמצחה-ג'אוואחתי, וממערב חבל אימרתי. מבחינה מסורתית כארתלי הוא החבל הגאורגי שבו מרוכזים, בזכות אקלימו, גידולי החיטה והגפנים. מן המאה ה-4 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה התקיימה בשטחה ממלכת איבריה. היא קיבלה את הנצרות ב-337. עקב התרופפות המאפיינים השבטיים במשטר החברתי שלה בראשית ימי הביניים התפתח בה פיאודליזם אגרסיבי. הדבר התבטא בטיעוני בעלות תקיפים של הפקידים על האיכרים מצד אחד ובחוסר נאמנותם כלפי המלכות, שהאצילה עליהם סמכויות וחילקה להם אדמות, מצד שני. התוצאה הייתה כיבוש פרסי, שלא נתקל בהתנגדות מגובשת. במאה ה-7 הכובשים הפרסים התחלפו בערבים. במהלך תקופת מעבר זו התקיים באזור כארתלי שלטון של נסיכים שמונו על ידי הביזנטים ועל ידי הפרסים. כשראשון הנסיכים היה גואראם הראשון (588-590). בראשית המאה ה-11 מרבית שטחו של כארתלי עבר לשליטת הממלכה הגאורגית שזו עתה הוקמה, אך טביליסי לא הצליחה להשתחרר מהם ואילו ב-1068 נכבשה על ידי טורקים-סלג'וקים. רק בשנת 1122 העיר שוחררה והפכה לבירת הממלכה הגאורגית המאוחדת. עם התפרקות הממלכה המאוחדת במאה ה-15 כארתלי הייתה לממלכה עצמאית, שסבלה רבות מתוקפנותה של האימפריה הפרסית (אז המעצמה החמישית בחשיבותה בעולם) בראשית המאה ה-18 המלך וחטנג השישי ניסה לחזק את המלוכה ולשקם את התרבות. הוא יסד ב-1709 את בית-הדפוס הגאורגי הראשון בטביליסי. משום שמאמציו לא כללו רפורמה חברתית מלבד ניסיון לקדם יחס אנושי לצמיתים, הוא לא תרם תרומה ארוכת-טווח. ב-1762 הפלישות הפרסיות אילצו את כארתלי להתאחד עם הממלכה הגאורגית השכנה קאחתי, אך זה לא הרתיע את האויב הדרומי. ב-1795 טביליסי שלא זכתה להיות אף בירת כארתלי-קאחתי, נחרבה כמעט כליל על ידי הצבא הפרסי. ב-1801 ממלכת כארתלי-קאחתי המוחלשת סופחה לאימפריה הרוסית. תחת השלטון הרוסי טביליסי גדלה והפכה למרכז השליטה האימפריאלי על כל דרום קווקז. ב-1918, בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה האינטליגנציה הגאורגית ניצלה את הריבונות כדי לייסד אוניברסיטה בטביליסי. בשנים 1922–1936 טביליסי הייתה בירת הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז. בשנים 1936–1991, כחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה, כארתלי עברה עיור מואץ, בטביליסי מספר התושבים עלה על מיליון וב-1966 נחנכה בה רכבת תחתית. עם העצמאות ב-1991 כארתלי החלה לסבול מקריסת הכלכלה הגאורגית. מבחינה אדמיניסטרטיבית כארתלי מחולקת (מלבד הבירה טביליסי) לשלושה "מחַרֶה" (מחוזות): כארתלי תחתית (בירתו רוסתווי), מצחתה מתיאנתי (מצחתה) וכארתלי הפנימית (גורי). כמו כן נכללת במחוז היסטורי זה גם העיר במעמד מחוז, טביליסי. מחוז כארתלי הפנימית כולל בתוכו את אזור סאמאצ'אבלו, המאוכלס ברובו על ידי אוסטים, שהתיישבו בו במאות ה-16-18. תחת השלטון הסובייטי, האזור נהנה ממעמד של חבל אוטונומי במסגרת הרפובליקה הסוציאליסטית של גאורגיה. אחרי העצמאות הגאורגית ב-1991, האזור, שידוע בשמו דרום-אוסטיה, "שדרג" בעקבות מלחמת אזרחים בראשית שנות ה-90 את מעמדו למדינה דה פקטו, שבדלניה נתמכים על ידי רוסיה.
קוסטה זמראלדה

קוסטה זמראלדה (באיטלקית: Costa Smeralda - "חוף הבָּרֶקֶת") היא רצועת חוף באורך 55 ק"מ בצפון-מזרח האי סרדיניה. היא משתרעת על שטח של 88 קמ"ר, המוקדשים לנופש, וכולל מגוון מקומות אירוח וחופי-רחצה. כפרי נופש ובצדם בתי מלון מפוארים מאפיינים את האזור, והאחרונים מושכים אליהם אוכלוסייה אמידה מארצות אירופה ומהמזרח התיכון. הערים והכפרים הידועים באזור הם ארזקנה (Arzachena), אולביה (Olbia), פורטו צ'רבו (Porto Cervo), לישה די ואקה (Liscia di Vacca), קפריצ'יולי (Capriccioli) ורומצינו (Romazzino). בין אתרי העתיקות באזור ידוע "טומבה דיי ג'יגאנטי" (Tomba dei Giganti - "קבר הענקים"). פיתוח האזור החל בשנת 1962 ומומן על ידי קבוצת חברות, בראשותו של הנסיך כארים אגא חאן. אולביה בשקיעה האי טבולארה מדיה וקבצים בנושא קוסטה זמראלדה בוויקישיתוף אודות האזור (איטלקית) מידע על פורטו צ'רבו מפת האזור תמונות מאתר משרד התיירות Tutto sulla costa smeralda
תג (גופן)

בתחום הקליגרפיה, תג או סֶרִיף הוא פרט משיכת קו האות בגופן. התגים נראים כתוספת צורנית בלתי חיונית לקריאת האות בתחילתו או סופו של קו המרכיב את האות. סגנון כתב ללא סריף, המקובל בעיקר בדפוס המודרני, נקרא סנס-סריף (sans serif – בצרפתית "ללא סריף"). מקורו של התג הוא בטכניקות כתיבה קליגרפיות בעט או משיכת מכחול, אשר בעזרת תגים משיגות דיוק רב יותר ומראה אסתטי יותר של האות. בשימוש בעט נובע קליגרפי לדוגמה, אם העט נמשך לאורך קו, נעצר ואז מורם, עלול להישאר כתם דיו קטן בסוף הקו. משיכת הקו הקלה בסוף הקו, היוצרת את התג, מונעת את הכתם ויוצרת סיומת יפה לאות. השימוש בתגים בקליגרפיה אופייני במיוחד בשימוש בראש עט קווי. תגיות קיימות בגופנים של כתבי רוב השפות לרבות עברית. גופן סריף לטיני מסוג בודוני גופן סריף לטיני מסוג גארמאונד גופן סריף לטיני מסוג Times New Roman גופן סריף לטיני מסוג רוקוול האות היוונית פאי עם סריף כתב סיני עם סריף וכתב סן-סריף ערך מורחב – תגים בכתב סת"ם התגין הם סימני ההיכר הבולטים ביותר של כתב סת"ם שבו נכתבים ספרי התורה ספרי הנביאים והמגילות. לפי ההלכה היהודית יש שני סוגי אותיות מתוייגות, יש אותיות שמתוייגות בשלושה תגין ויש אותיות המתוייגות בתג אחד בלבד. בהלכה מובא הכלל הבא: האותיות שעטנ"ז ג"ץ מתוייגות בשלושה תגין, בעוד שהאותיות חי"ה בד"ק מתוייגות בתג אחד בלבד. אחד מהדברים המורכבים שנדרש מסופר הסת"ם לדייק בהם היא כתיבת התגין באופן שלא יגעו אחד בשני. ביטוי מפורסם המבוסס על מטלה זו הוא הביטוי: "מדקדק על קוצו של יוד" שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר שזה התג היחיד של האות יו"ד (אחת מאותיות חי"ה בד"ק). גופנים ללא תגים, המכונים גופני סנס-סריף (sans serif) התפתחו למעשה רק בעידן הדפוס המודרני. גופנים ללא תגים, המכונים גם "גותיים" מתחלקים למספר קבוצות: גרוטסקיים, נאו-גרוטסקיים, הומניסטים וגאומטרים. כתב גרוטסקי מסוג הלווטיקה כתב הומניסטי מסוג פרוטיגר כתב גאומטרי מסוג פוטורה עיצוב גופנים מדיה וקבצים בנושא תג בוויקישיתוף בין השנים 1994 ל-2021
גלן גראנט

גלן גראנט (אנגלית: Glen Grant) היא מזקקה בספייסייד שבסקוטלנד, המייצרת סינגל מאלט ויסקי בעל אותו השם. מכירתו בבקבוקים בסקוטלנד החלה בעשור הראשון של המאה ה-20. גלן גראנט הוא מותג הסינגל מאלט השני בגודלו בעולם(אחרי גלנפידיך) והוא הנמכר ביותר באיטליה. המזקקה הוקמה בשנת 1834 על ידי האחים ג'יימס וג'ון גראנט, שהיו עד אותה תקופה מזקקים לא חוקיים ומבריחי שיכר. המזקקה נהנתה מתנאי שטח מעולים (הקרבה לנהר הספיי ומפרץ גרמאוס). אזור התפעול של המזקקה (חלק מהמבנים המקוריים עדיין קיימים), ממוקם בחצר קטנה ובה מגדלים גמלוניים מעוצבים בסגנון הסקוטי "הברוני" שהוקמו בשנת 1880 ושימשו כמשרדים. בשנת 1872, לאחר שנפטרו מייסדי המזקקה, ירש את המזקקה ג'יימס גראנט הצעיר (נולד ב-1847) שהיה בעל חוש עסקי מפותח. בשנת 1931 נפטר גם גראנט הבן והוריש את המזקקה, שהפכה באותה תקופה למפורסמת בעולם, לנכדו, דאגלס מק'קזאק. בשנת 1972 התאחדו גלנליווט וגלן גראנט עם איגוד המערבלים של היל', תומסון ושות', והפכו ל"איחוד המזקקים גלנליווט". בשנת 2006 רכשה קבוצת קמפרי את גלן גראנט. ויסקי מדיה וקבצים בנושא גלן גראנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלן גראנט אתר הבית של גלן גראנט ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייג'י

האם התכוונתם ל... מוצוהיטו – קיסר יפן. תקופת מייג'י – תקופת שלטונו של הקיסר מוצוהיטו. רסטורציית מייג'י – הרסטורציה שהשיבה את השליטה ביפן לקיסר. חוקת מייג'י – חוקת האימפריה היפנית שקדמה לחוקת יפן
הרכס המרכז-אטלנטי

הרכס המרכז-אטלנטי הוא רכס מרכז אוקייני, רכס תת-ימי ברובו, המשתרע באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס הקרח הצפוני, מיאן מאיין בצפון, כ-333 ק"מ דרומית לקוטב הצפוני, ועד לאי בובה בקו רוחב 54° דרום. הפסגות הגבוהות של הרכס בולטות מעל פני הים ויוצרות איים, שהגדול שבהם הוא איסלנד. איים אחרים לאורך הרכס הם האיים האזוריים, ארכיפלג פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש, סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה. הרכס המרכז-אטלנטי הוא חלק ממערכת הרכסים המרכז-אוקייניים בעולם, וכמותם גם הוא גבול פתיחה ותוצר של תהליך היפרדות היבשות, שהחל לפני כ-180 מיליון שנה. תהליך זה, הנמשך גם כיום, מביא להתרחקותם של הלוח האפריקאי מהלוח הדרום-אמריקאי ושל הלוח הצפון-אמריקאי מהלוח האירו-אסיאתי, וזאת בקצב של כ-2.5 ס"מ בשנה. מתיו מורי (Matthew Fontaine Maury) הסיק את קיומו של הרכס המרכז-אטלנטי בשנת 1850, והשערה זו זכתה לאישוש ב-1872 כאשר קבוצת מדענים בראשות צ'ארלס תומסון (Charles Wyville Thomson), אשר עסקה בחיפוש תוואי מתאים להנחת כבל טלגרף בין-יבשתי, גילתה רכס תת-ימי באמצעיתו של האוקיינוס האטלנטי. ב-1925, המשלחת הגרמנית לאוקיינוס האטלנטי איששה את קיומו של הרכס באמצעות סונאר. במהלך 1926 המשלחת ביצעה את המיפוי הדרומי ביותר, בו מצאה כי הרכס ממשיך מעבר לכף התקווה הטובה אל האוקיינוס ההודי. בשנות ה-50, מיפוי קרקעית האוקיינוס שבוצע בידי ברוס היזן, מוריס יואינג, מארי ת'ארפ ואחרים הוביל להבנה כי הרכס המרכז-אטלנטי הוא חלק ממערכת עולמית של רכסים תת-ימיים, גילוי שהוביל לאישוש תאוריית נדידת היבשות וגיבוש תאוריית טקטוניקת הלוחות. מדיה וקבצים בנושא הרכס המרכז-אטלנטי בוויקישיתוף Drilling the Mid-Atlantic Ridge הרכס המרכז-אטלנטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארצות הקטלאניות

הארצות הקטלאניות (בקטלאנית: Països Catalans או PPCC) הוא הכינוי הרווח לאזורים בהם מדוברת השפה הקטלאנית. למושג אין גבולות מדיניים ברורים, והוא עשוי להתייחס רק לאזורים בהם הקטלאנית מדוברת בפועל על ידי כל האוכלוסייה או רובה, או לכל מקום בו לשפה יש מעמד רשמי כלשהו. אף שלכאורה מדובר במושג תרבותי-לשוני גרידא, נודעת לו קונוטציה פוליטית עמוקה. המונח נקשר לעיתים מזומנות לנטיות בדלניות של התומכים בפרישת קטלוניה מספרד או בהרחבת היקף האוטונומיה ממנו היא נהנית, ולעיתים גם לשאיפות רחבות אף יותר של איחוד הארצות הקטלאניות על בסיס שפתם המשותפת. בהגדרה הצרה ביותר, מתייחס המושג לאזורים בהם מדוברת השפה הקטלאנית בפועל, ואלה הם: בספרד: הקהילה האוטונומית של קטלוניה (ובירת קטלוניה ברצלונה), למעט ואל ד'אראן בו מדוברת אוקסיטנית - לשפה מעמד רשמי לצד ספרדית וקטלאנית. "הרצועה המערבית" (La Franja de Ponent) של הקהילה האוטונומית אראגון - ללא מעמד רשמי. הקהילה האוטונומית של האיים הבלאריים - מעמד רשמי לצד ספרדית. הקהילה האוטונומית של ולנסיה שם מכונה השפה ולנסית, וזאת למעט בחלקה המערבי של הקהילה - מעמד רשמי לצד ספרדית. אזור אל קרשה בקהילה האוטונומית של מורסיה - ללא מעמד רשמי. באנדורה - קטלאנית היא השפה הרשמית היחידה. באיטליה: העיר האיטלקית אלגרו בצפון-מערב סרדיניה, שם מכונה השפה אלגרס - מעמד רשמי לצד איטלקית וסרדו. בצרפת: רובו של מחוז פירנה-אורינטאל (Pyrénées-Orientales) המכונה בקטלאנית "קטלוניה הצפונית" (Catalunya del Nord) ובצרפתית "הארץ הקטלאנית" (le Pays Catalan) - לקטלאנית אין מעמד רשמי במחוז, אך זה הכיר בה ב-10 בדצמבר 2007 כשפה מדוברת בפועל. מספר ארגונים כגון מכון רמון ליול ומכון ז'ואן ליואיס ויוס עוסקים בקשרים בין המוסדות האקדמאים בשפה הקטלאנית, כמו גם ארגונים רשמיים, ובראשם ממשלת קטלוניה, מעודדים את שיתוף הפעולה התרבותי בין הארצות הקטלאניות. מדיה וקבצים בנושא הארצות הקטלאניות בוויקישיתוף אודות הארצות הקטלאניות באתר קטלוניה החופשית Charte en faveur du Catalan
מועצת העיר טביליסי

מועצת העיר טביליסי (בגאורגית: თბილისის საკრებულო, תבּיליסיס סַקרֶבּוּלוֹ) היא ועדה נבחרת המנהלת את ענייני העיר טביליסי, גאורגיה. היא ידועה גם כאספת טביליסי. מועצת העיר אחראית לבחירת ראש העיר של טביליסי, שלפנה הקמתה התמנתה על ידי נשיא גאורגיה. חברי מועצת העיר נבחרים באמצעות שיטות בחירה מעורבות. מתוך 37 המושבים במועצה, 25 נבחרים באמצעות בחירות ישירות, מדי ארבע שנים, ברבעים המקומיים. יתר 12 המושבים נבחרים על ידי המפלגות הפוליטיות על פי חלקן היחסי של המפלגות ‏. ישיבות המועצה מתקיימות מדי שלושה חודשים. הבחירות האחרונות נערכו ב-5 באוקטובר 2006 וחברי המועצה הנבחרים יכהנו עד לאוקטובר 2010. ברוב הקולות זכתה מפלגת השלטון בגאורגיה, התנועה הלאומית המאוחדת, ובראשה גיגי אוגולאווה, שהוא ראש העיר המכהן של טביליסי כיום, עם 66.53% מהקולות - 24 מושבים, המפלגה הרפובליקנית של גאורגיה עם 12.04% מהקולות, מפלגתה העבודה הגאורגית עם 10.65% מהקולות והאופוזיציונרים הימנים זכו ב-6.02% מהקולות. ליושב ראש מועצת נתמנה זַאַל (סוסו) בֶּגאשווילי, תפקיד בו כיהן גם נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי מינואר 2002 ועד לינואר 2004. ארבעה מתוך חברי המועצה הן נשים, כולם ממפלגת השלטון הגאורגית, התנועה הלאומית המאוחדת. למועצת העיר יש את הסמכות לאשר את תקציב העיר וכל השינויים המתחייבים מכך, למנות ראש עיר ולקבוע את המיסים המקומיים. ראש העיר ופקידים אחרים אחראים כלפי מועצת העיר ויכולים להיות מוחלפים על ידי רוב מיוחד (גדול יותר מ-50%) של המועצה. מדיה וקבצים בנושא מועצת העיר טביליסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצת העיר טביליסי (באנגלית) מועצת העיר טביליסי באתר הרשמי של טביליסי, (באנגלית) קאחה ג'יבלדזה, הבחירות הבאות לרשות המקומית: מספר המצביעים הוא העניין, CACI Analyst, ‏20.9.2006, (באנגלית). ג'האן אליאבה, מי יבחר ראש עיר, 7.4.2005, (באנגלית). טיוטת החוק השלם של גאורגיה "שינויים ותוספות בחוק הגאורגי-קוד הבחירות של גאורגיה", מועצת אירופה, (באנגלית) נשים בסקרבולו, (באנגלית) ישיבת מועצת העיר (סקרבולו), 6.9.2007, (באנגלית) החוק ובירת גאורגיה - טביליסי, מועצת אירופה, 18.1.2005, (באנגלית)
ארה (נהר)

נהר ארה (גרמנית Aare ‏האזנה‏Ⓘ‏; צרפתית ואיטלקית Aar) הוא יובל של הריין. בהיותו הנהר הארוך ביותר הזורם בתחומי שווייץ בלבד, נחשב הארה ל"נהר הלאומי" של המדינה. אורכו של הארה הוא 293 ק"מ והוא מנקז שטח של 17,779 קמ"ר במערבה ובצפונה של המדינה, 43% משטחה של שווייץ. מוצאו של הנהר בגובה של 1,876 מטר בקרחוני ארה באגמים אובראר (Oberaarsee) וגרימזל (Grimselsee) בהרי האלפים בדרום-מזרחו של קנטון ברן. הוא זורם לכיוון צפון-מערב ולאחר מכן לכיוון צפון-מזרח, ונשפך לריין סמוך לעיר קובלנץ בגובה של 311 מטר. מוצא הארה בקרחוני ארה שבאלפים הברניים בתחום קנטון ברן מערבית למעבר גרימזל. בתחילת מסלולו לארה אופי הררי והוא זורם דרך "נקיק הארה" (Aareschlucht) סמוך לעיירה מיירינגן. לאחר מכן הוא מתרחב ויוצר את אגם ברינץ בגובה של 564 מטר, ומנקודה זו הוא משמש גם כציר שיט. הארה נשפך מהאגם וחולף דרך אזור ביצתי סמוך לעיר אינטרלאקן, וסמוך לאחר מכן הוא מתרחב שוב לאגם תון בגובה של 558 מטר. לאחר שהנהר נשפך מהאגם הוא זורם לכיוון צפון-מערב וחוצה את העיר ברן. צפונית-מערבית לברן, עובר הארה דרך תעלת האגנק (Hagneckkanal) אשר הוקמה במאה ה-19 כדי להתגבר על בעיית ההצפות התדירות שפקדו את האזור. תעלה זו היטתה את הנהר והובילה את מימיו אל אגם ביל. תעלה נוספת, תעלת בירן-נידאו (Nidau-Büren-Kanal), נחפרה כדי לאפשר את המשך זרימתו של הנהר לכיוון צפון-מזרח, ולאחר מרחק קצר היא שבה ומתאחדת עם ערוץ הארה המקורי. הארה חוצה את קנטון זולותורן ואת קנטון ארגאו, ונשפך אל הריין. ערך מורחב – נקיק הארה נקיק הארה הוא קטע לאורך הארה ליד העיר מיירינגן (Meiringen), בו התחפר הנהר באבן הגיר בסוף תקופת הקרח לפני כ-10,000 שנים. אורכו של הנקיק הוא כ-1,400 מטר, גובהו מגיע עד 50 מטר, והמרחק בין הצוקים נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד. ב-1889 הוכשר שביל הליכה העובר דרך הנקיק, העובר, בין היתר, על גשרים עשויים מעץ הצמודים אל דפנות הנקיק ובמנהרות. קנדר (נהר) לימאט מדיה וקבצים בנושא ארה בוויקישיתוף נקיק הארה
כביש 1 (אוסטרליה)

כביש 1 באוסטרליה הוא כביש לאורך חופה של היבשת אוסטרליה, המקיף אותה ומקשר בין הערים העיקריות בכל המדינות. אורכו של הכביש יותר מ-24 אלף ק"מ, והוא הכביש הלאומי הארוך בכל העולם. קיים כביש נפרד במערכת כביש 1 באי טסמניה. המערכת למספור כבישים לאומיים באוסטרליה נקבע ב-1955. כביש 1 היה הכביש הלאומי האמיתי היחיד, אבל לא תמיד הדרך הקצרה בין שתי עיירות. רוב הכבישים הלאומיים האחרים הם ענפים של כביש 1. בשנות ה-1990, מדינות ויקטוריה ודרום אוסטרליה שינו את שמות רוב הכבישים לאותיות, אך השאירו את כביש 1 על מספרו יחד עם האות M, A, B, C, או D לפי תנאי הכביש במקומות השונים. הכביש מקשר בין הערים בריזביין, סידני, מלבורן, אדלייד, פרת' ודרווין. הכביש כולל כבישים אזוריים עיקריים, ביניהם כביש ברוס מצפון לבריזביין, כביש פסיפיק מבריזביין לסידני, כביש הנסיכים מסידני למלבורן ומשם לאדלייד, וכביש איר. הכביש מתחיל בסידני והולך דרומה למלבורן ומשם לאדלייד על כביש הנסיכים. משם הוא ממשיך מערבה לפרת' על דרך פורט וייקפילד וכביש איר, כביש קולגרדי-אספרנס, כביש החוף הדרומי, וכביש הדרום-מערבי. מפרת' הכביש יוצא לדרווין על כביש ברנד, כביש החוף הצפוני-מערבי, כביש הצפוני הגדול, כביש ויקטוריה וכביש סטוארט. באזורים המיושבים, כביש 1 הוא דרך דו-מסלולית עם כמה נתיבים, אבל במקומות שכמעט אין בהם תושבים, למשל בקצה הטריטוריה הצפונית, הכביש הוא חד-מסלולי או אפילו רק דרך עפר. ניתן לטייל ולהגיע בכביש 1 לרוב האתרים התיירותים באוסטרליה. מי שיקיף את אוסטרליה דרך כביש 1 יחד עם פנייה לאולורו וחזרה שוב לכביש 1 יוכל לראות את רוב האתרים המעניינים באוסטרליה. כביש 1 (איסלנד) מדיה וקבצים בנושא כביש 1 בוויקישיתוף