איטלו דיסקו

איטלו דיסקו הוא ז'אנר מוזיקלי שמקורו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 באירופה. שמו של הז'אנר נגזר משמה של איטליה, שכן רבים מהשירים ממנו נעשו בה, אך הוא אינו ייחודי לה. בסוף שנות ה-70, כאשר בארצות הברית נתפס הדיסקו כזרם פופוליסטי ונדוש, התפתח באירופה סגנון האיטלו דיסקו, בהתאם להתפתחות הטכנולוגית ולסביבה התרבותית - תפוצת הסינתיסייזרים הביתיים, תחנות הרדיו האזוריות והפורמט הטלוויזיוני תואם Top Of The Pops. האיטלו דיסקו מאופיין באווירה של "כיף" ומשתמש במקצב הבסיסי של הדיסקו, ללא האספקטים הפאנקיים, תוך שימוש נרחב במוזיקה אלקטרונית. האחראי הראשי להתפתחות סגנון זה הוא ג'ורג'ו מורודר, מפיק איטלקי ממוצא גרמני שפעל במינכן שבגרמניה. מורודר הפיק בסוף שנות השבעים סדרה של להיטי דיסקו אלקטרוני מהפכניים ובהם "I Feel Love" של דונה סאמר ב-1977, ופסקול הסרט "אקספרס של חצות" ב-1978. במקביל צברה המוזיקה האלקטרונית פופולריות גם בצרפת, ועם הקרוס-אובר למיינסטרים ניתן למנות שם כמה להיטי מצעדים ובהם Space בשירם "Magic Fly", ו-Cerrone בשירו "Supernature". הסגנון כונה "איטלו" בנסיבות מסחריות גרידא, ומחוץ לאיטליה נחשב לצליל "אירופאי" (Euro-Pop) ולאו דווקא איטלקי. מה עוד שאת רוב המוזיקה שמכנים כיום "איטלו" לא עשו באיטליה כי אם בצרפת וגרמניה. ב-1978 הקימו בניו-יורק צוות מפיקים איטלקיים את בית ההפקה "Goody Music Records", שטבע את צליל ה"בוגי" שהתפתח עם הזמן לאיטלו האופייני. לאחר שהלייבל פשט את הרגל ב-1982, כמה מהמפיקים (צ'לסו ואלי, מאורו מאלוואסי) "חזרו הביתה" ועמדו מאז מאחורי כמה מהקלאסיקות הגדולות של הז'אנר, ואף מאחורי הפקות של אמנים איטלקיים גדולים אחרים שלא קשורים לז'אנר, כגון להקת מאטיה באזאר, ארוס רמאצוטי, אנדראה בוצ'לי וכו'. כמה מהזמרים האיטלקיים המפורסמים כיום החלו בסגנון ה"איטלו דיסקו" ובהם צוקרו (בלהקה בשם Taxi), ג'ובאנוטי וכו'. האיטלו דיסקו נתפס בשעתו כמוזיקת הפופ האלקטרונית-פרופר הראשונה. הוא פרץ אל הזרם המרכזי בשנת 1982, והיה במרכז הבמה עד לשנת 1988, אז הלך ודעך אל מול פריחת מוזיקת האוס וטכנו, סגנונות שהתפתחו ממנו. רבים מאמני האיטלו דיסקו נשארו במרכז הבמה גם כאמני יורודאנס (לדוגמה, Savage, שהקים את חברת התקליטים DWA שהנפיקה אמנים כגון Ice MC, Corona, Alexia, Double You ו- Whigfield) כאשר בתחילת שנות התשעים השליטו את צליל האיטלו-האוס (Black Box, Cappella וכו') ז'אנר האיטלו דיסקו חזר לתודעה בראשית שנות האלפיים בעקבות כמה מהלכים: מהפכת ה-mp3 איפשרה הפצה מחודשת של להיטים שנחשבו עד אז נדירים מאוד, בין השאר משום שיצאו בעותקים בודדים ובתפוצה אזורית בלבד, בזמנו. איחודן של להקות בולטות משנות השמונים (כגון מודרן טוקינג), שהפך להצלחה, גרר אחריו גל של איחודים נוספים מצד אחד, וחיקויים מצד שני. גל הרטרו לאייטיז והאלקטרו-קלאש הפך את הנהירה לדיסקו האלקטרוני לדבר אופנתי. מוזיקה עכשווית בסגנון נקראת כיום ניו-דיסקו. Gazebo – I Like Chopin Ryan Paris – Dolce Vita Baltimora – Tarzan Boy Righeira – Vamos A La Playa Tony Esposito – Kalimba De Luna Ken Laszlo – Hey Hey Guy Sabrina – Boys, Boys, Boys Spagna – Call Me RAF – Self control (התפרסם בביצועה של לורה ברניגן) Savage – Don't Cry Tonight Cheri, Cheri Lady – מודרן טוקינג Annie Sally Shapiro Tobias Bernstrup Savas Pascalidis Vitalic Legowelt I.F Alden Tyrell Lindstrøm Prins Thomas Daniel Wang Putsch '79 Bangkok Impact מדיה וקבצים בנושא איטלו דיסקו בוויקישיתוף מאמר בעברית על ההיסטוריה של האיטלו דיסקו אבי לבקוביץ על ההיסטוריה של האיטלו-דיסקו, באתר "החוג לתולדות המוסיקה", 5 בדצמבר 2011 לילה 80 בספיישל בן שעתיים עם האיטלו דיסקו סיפורו של האיטלו-דיסקו באתר EUROFLASH אתר המוקדש ללהיטי איטלו-דיסקו