laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבנת

אָבְנת היא התנחלות ויישוב קהילתי השוכן באזור צפון ים המלח, כ-7 ק"מ מדרום לקלי"ה וכ-12 ק"מ מצפון למצפה שלם. היישוב הוקם כהיאחזות נח"ל בשם נח"ל קדרון בינואר 1987 והפך ליישוב אזרחי בשנת 2004. במקום נמצא מאז שנת 2003 פנימיה טיפולית לנוער בסיכון מבתים דתיים- "יפתח", שחלק מתושבי היישוב עובדים בו. בנוסף, ביישוב פועלים פעוטון, מעון וגן ילדים. ילדי היישוב לומדים גם בבית הספר האזורי בקלי"ה. שם היישוב שונה מנח"ל קדרון לאבנת על מנת למנוע בלבול עם מושב קדרון שבשפלה. השם אבנת הוא סמלי בהוראה שאולה (על משקל שמות תנ"כיים - אסנת, בשמת). בסמוך ליישוב מדרום, נשפך נחל קדרון לים המלח, ומצפון לו נשפך אל הים ואדי מזין. כחצי קילומטר ממזרח ליישוב נמצא מצד קדרון. היישוב מתפרס על 85 דונם וקיימות בו 24 דירות למגורים (נכון לשנת 2011). בתחילת שנת 2015 פתח היישוב את שעריו לבניה על 20 המגרשים המצוים בו, ופונים מזרחה לנופי ים המלח והרי מואב. מדיה וקבצים בנושא אבנת בוויקישיתוף אתר היישוב אבנת דף היישוב אבנת, באתר עמותת תימורה(הקישור אינו פעיל) איתי אילנאי, נשאה אותם הרוח, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בפברואר 2019 יאיר דואר, לנו המגל הוא החרב (ב), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, עמ' 30–32 איתי אילנאי, "וואו, איזה אנשים מגניבים יש פה" - וגם נוף מהפנט ו-51 מעלות בקיץ, באתר Xnet‏, 13 בפברואר 2019 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 חנה ביתן, חמישים שנות התיישבות. אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל, ירושלים: כרטא, 1999, עמ' 2 ילקוט הפרסומים 4012 (עמ' 3393), ‏4 ביוני, 1992 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונקת

יונקות הן התארכות של תאי אפידרמיס של שורש הצמח. דרכן נקלטים מרבית היסודות המינרליים בצמח. היונקות הן דמויות שערות, ויונקת נוצרת כתוצאה מצמיחה מוגברת של דופן התא. כמות היונקות הצומחות משורש אחד גדולה מאוד, וכך היונקות מגדילות את שטח המגע בין השורש לקרקע. כתוצאה מכך, כושר קליטת המים והיסודות המינרליים גובר. היונקות נעות בין חלקיקי הקרקע, "אוחזות" בהם ושואבות את המים יחד עם היסודות המינרליים המומסים בהם. לאחר מכן, היסודות המינרליים עוברים דרך תאי האפידרמיס לתוך קליפת השורש, משם מסוננים דרך פס הקספרי והאנדודרמיס לתוך הפריצקל (השכבה החיצונית של הגליל המרכזי של השורש) ומשם לעצה. ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאדיד עדין

נאדיד עדין (שם מדעי: Utricularia exoleta, Utricularia gibba) הוא צמח טורף הנפוץ בכל היבשות למעט אנטארקטיקה. הוא נצפה בישראל בעבר באזור עמק החולה, השרון והשפלה, אך כיום כנראה אינו גדל שם עוד. בספר האדום של צמחי ישראל נחשב כמין אפיזודי בישראל. לנאדיד ענפים רבים ועליהם שלפוחיות קטנות ועגולות המשמשות כמלכודת ציד. בכל שלפוחית כזו, ישנה מעין דלת הסוגרת על הפתח והיא נפתחת אך ורק לכיוון פנים הצמח. השלפוחית מלאה במיץ עיכול אשר ממיס ומפרק את גופו של החרק הנטרף. במקומות שונים בעולם משתמשים בצמח זה על מנת ללכוד יתושים וחרקים שונים. נאדיד המים קארל זימר, פיתוי גורלי, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 142, מארס 2010 מדיה וקבצים בנושא נאדיד עדין בוויקישיתוף נאדיד עדין, באתר ITIS (באנגלית) נאדיד עדין, באתר NCBI (באנגלית) נאדיד עדין, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נאדיד עדין, באתר צמחיית ישראל וסביבתה נאדיד עדין, באתר Tropicos (באנגלית) נאדיד עדין, באתר GBIF (באנגלית) נאדיד עדין, באתר The Plant List (באנגלית) נאדיד עדין, באתר IPNI (באנגלית) נאדיד עדין באתר הרשימה האדומה של IUCN נאדיד עדין, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה" ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמוס אורי

עמוס אורי (נולד ב-1956), הוא פרופסור בפקולטה לפיזיקה בטכניון העוסק בחקר המבנה הפנימי של חורים שחורים ובחקר האפשרות התאורטית למסע בזמן. פרסם מאמרים רבים בנושאים אלו בעיתונות המדעית. זכה להתעניינות התקשורת הפופולרית לאחר שפרסם בשנת 2005 בעיתון המדעי Physical Review Letters מאמר שהציג לטענתו מודל ריאליסטי יותר למסע בזמן. נולד בקיבוץ לביא ולמד בישיבה תיכונית בנתניה כשנתיים ואחר כך פרש ולמד שנה אחת בישיבת מרכז הרב ושנה אחת למד לבדו לבחינות הבגרות. את שירותו הצבאי העביר בחיל השריון וכשהשתחרר עבר לקיבוץ מגדל עוז. למד לתואר ראשון, שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית. את מחקר הפוסט-דוקטורט שלו ביצע במכון הטכנולוגי של קליפורניה. דף אישי באתר הטכניון עמוס אורי, באתר ResearchGate אבי בליזובסקי, ‏חוקרי הטכניון פיתחו מודל תיאורטי חדשני של מכונת זמן, באתר "הידען", 5 באוגוסט 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבר

האם התכוונתם ל... שבר (מתמטיקה) – מספר המוצג כחילוק של מספר טבעי אחד באחר שבר (רפואה) – פגיעה מבנית בעצם בקע (רפואה) – מעבר פתולוגי של איבר או רקמה דרך מחיצה שרירית או אחרת; מכונה גם קילה, בקע, פקע, הרניה העתק (נקרא גם שבר) - סדק בקרום כדור הארץ שבר (הנדסה) – תהליך הנדסי בו חומרים מופרדים תחת הפעלת מאמץ שבר (בסיסי נתונים) – מחיצה (מחשב) של מידע של בסיס נתונים או מנוע חיפוש אוסטרקון – שבר של כלי חרס עתיק הכולל כתובת שבר (סוג) – סוג במשפחת הזוגניים (Peganum)
סורגוט

סורגוט (ברוסית: Сургут, ככל הנראה מחנטי: סור - דג, גוט - בור) היא עיר ברוסיה, במחוז האוטומי של חנטי ומנסי, במחוז טיומן אשר בסיביר המערבית, על הנהר אוב. נכון ל-2010 מנתה אוכלוסיית העיר כ-306,675 תושבים. העיר משמשת כמרכז לתעשיית הנפט והגז. בין החברות הגדולות העוסקות בענף – סורגוטנפטגז ו"גזפרום טראנסגז סורגוט" (חברה-בת של גזפרום). העיר נוסדה ב-19 בפברואר 1594 לפי צו מלכותי של הצאר פיודור הראשון, ובכך היא אחת הערים הוותיקות בסיביר. עד 1804 הייתה עיר, אך בגלל דלדול האוכלוסייה במקום נהפכה ליישוב עירוני. ב-1868 הפכה שוב לעיר, אך ב-1926, כאשר אוכלוסייתה הייתה רק 1,300 תושבים, חזרה להיות יישוב עירוני. בשנות ה-60 של המאה ה-20 התגלו באזור נפט וגז, והדבר הביא להתפתחות מואצת של העיר והכפלת אוכלוסייתה, וב-25 ביוני 1965, כשהאוכלוסייה הגיע ל-19 אלף היישוב הוכרז בפעם השלישית כעיר. בסוף שנות ה-70 בעיר התגוררו כבר למעל ל-100 אלף תושבים ובשנת 1989 כ-250 אלף. תחנת הכוח סורגוט-2 מדיה וקבצים בנושא סורגוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סורגוט (ברוסית) אנציקלופדיית מוי גורוד (ברוסית) סורגוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלמוג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אלמוג – צורת חיים ימית אלמוג (קיבוץ) – קיבוץ בצפון ים המלח פרויקט אלמוג – תוכנית להקמת מעון רשמי ומשרדים לראש ממשלת ישראל ועדת אלמוג – צוות חקירה שבדק את הגורמים לאירוע חטיפת החיילים ב-12 ביולי 2006 בגבול הצפון אישים אברהם אלמוג – קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, בעל עיטור העוז אהרן אלמוג – משורר, מספר ומחזאי עברי אהרון אלמוג – שחקן ובמאי ישראלי אילון אלמוג – כדורגלן ישראלי במכבי תל אביב דוד אלמוג – בלש פרטי, עיתונאי וסופר עברי דורון אלמוג – מפקד פיקוד הדרום בשנים 2003-2000 דיתי אלמוג – ציירת ישראלית זאב אלמוג – מפקד חיל הים הישראלי זאב אלמוג (אברוצקי) – קצין בחיל הים, בדרגת סגן-אלוף, מראשוני שייטת הצוללות חדוה אלמוג – ממלאת-מקום וסגנית של ראש עיריית חיפה חן אלמוג – קצין ישראלי יהודה אלמוג (קופילביץ) - ממנהיגי גדוד העבודה וראש מועצה אזורית תמר הראשון יוסי אלמוג – פרופסור לכימיה פורנסית באוניברסיטה העברית וראש המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל יוסף אלמוג – מפקד אוניית המעפילים, וקצין בחיל הים הישראלי יעל אלמוג – עורכת דין, משנה למנכ"ל והיועצת המשפטית בבנק הפועלים. בעבר מנכ"ל IFRS Foundation יצחק אלמוג – קצין קשר ראשי בשנים 1954-1949 יצחק קוראל אלמוג – מנהל ישראלי, וקצין בחיל הים מיכאל אלמוג – יושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל בשנים 1973–1982 מיקה אלמוג – בעלת טור, עורכת, שחקנית ותסריטאית ישראלית. נכדתו של שמעון פרס. מועלם אלמוג – חות'י, חבר של סינוואר. מרדכי אלמוג – איש מודיעין, מייסד יחידה 8200 בצה"ל עוז אלמוג – היסטוריון וסוציולוג ישראלי עומר אלמוג – אתלט ישראלי רון אלמוג – מוזיקאי, מלחין, מתופף, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי רות אלמוג – סופרת ישראלית שולמית אלמוג – פרופסור למשפטים מאוניברסיטת חיפה שמואל אלמוג – היסטוריון ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, איש תקשורת ומנכ"ל רשות השידור תמר אלמוג – עיתונאית, כתבת ופרשנית לענייני משפט, ומגישת תוכניות ומשדרי אקטואליה ולסירוגין את מבט לחדשות בערוץ הראשון אישים ששמם הפרטי הוא אלמוג
גואראם הראשון, נסיך איבריה

גוּאראם הראשון (בגאורגית: გუარამი I) היה נסיך שהקים את נסיכות איבריה. הוא נשא בתואר הביזנטי "קורופלאטס" והנהיג את נסיכות איבריה תחת חסותה של האימפריה הביזנטית משנת 588 עד 590 לערך. לעיתים קרובות הוא מזוהה עם ה"גורגנים" המופיעים בכתביו של רושם הרשומות הביזנטי, תיאופנס המוודה. הגוארמידים, השושלת שאליה השתייך גואראם הראשון, היו דוכסי האזורים הדרומיים של איבריה, קלארג'תי וג'אוואחתי. רושם הרשומות הגאורגי, סומבט דוויתידזה טען ברשומותיו כי הוא היה השליט הבגרטיוני הראשון. אולם רוב ההיסטוריונים המודרניים אינם מקבלים את טענה. כאשר התחדשה המלחמה בין האימפריה הביזנטית תחת יוסטינוס השני לאימפריה הסאסאנית, בשנת 572, כרתו גואראם והגורגנים ברית עם הנסיך הארמני ורדן השלישי ממיקוניאן והביזנטים בניסיון נואש להשתחרר מעול השלטון הפרסי. כפי הנראה נמלט גואראם לקונסטנטינופול כשהמרד נכשל, ונשאר שם עד שהופיע מחדש בזירה הפוליטית בשנת 588. רושם הרשומות הגאורגי, ג'ואנשר, ציין ברשומות כי בתקופה זו מרדו האיברים בשלטון הפרסי פעם נוספת. אצילי איבריה ביקשו מהקיסר הביזנטי, מאוריסוס, שימנה עליהם שליט מבית המלוכה האיברי. מאוריסוס העניק לגואראם את התואר הביזנטי, "קורופלאטס" ושלח אותו למצחתה. כך התחלפה ממלכת איבריה, שבוטלה בשנת 580 על ידי הסאסאנים, בנסיכות בראשות גואראם. המסורת הגאורגית זוקפת לזכותו של גואראם את הקמתו של מנזר הצלב במצחתה (כיום אתר מורשת עולמית). עם מותו בשנת 590 ירש אותו בנו סטפנוז הראשון. גואראם היה השליט הגאורגי הראשון שעשה צעד בלתי רגיל לאותם ימים והנפיק מטבעות עם דמותו על דרכמה סאסנית מכסף. מטבעות אלה נקראו מטבעות איבריות-סאסאניות ומאוחר יותר נחתמו בראשי התבות "גנ" על פי התחילית והסופית של השם גורגן, שעל פי הרשומות הגאורגיות, היה השם שבו נקרא גואראם בהתאם ל"גורגנים" המופעים גם ברשומות הביזנטיות. Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian history, Georgetown University Press, 1963, p: 434. מדיה וקבצים בנושא גואראם הראשון, נסיך איבריה בוויקישיתוף Ronald Grigor Suny, The making of the Georgian nation, 1988, pp: 23 - 25. ISBN 0253209153. John Robert Martindale and J. Morris, The prosopography of the later Roman Empire: A.D. 527-641 1992, Volume III, Cambridge University Press, p: 588. ISBN 0521201608, ISBN 9780521201605. ממיקוניאן (Մամիկոնեան) הוא בית אצולה ארמני. פרוסופוגרפיה - היסטוריוגרפיה של בעלי מקצוע.
שבר עשרוני

במתמטיקה, שבר עשרוני הוא שיטה לרישום מספרים ממשיים. המספר חצי, למשל, מוצג בצורה 0.5 כשבר עשרוני. הנקודה המפרידה בין שני חלקיו של שבר הרשום בצורה כזו קרויה נקודה עשרונית משמאל לה נרשם חלקו השלם של המספר, ומימין לה נרשם חלק השבר של המספר. ישנן ארצות בהן משמש פסיק להפרדת החלק השלם מן השבר. את הנקודה העשרונית, כפי שאנו מכירים אותה, הציג המתמטיקאי הסקוטי ג'ון נפייר בשנת 1617. בצורת רישום זו נשמרת שיטת הספירה העשרונית. על-כן, הספרה הראשונה מימין לנקודה מציינת כמות עשיריות, הספרה מימין לה את כמות המאיות וכך הלאה. למשל 42.53 = 4 × 10 + 2 × 1 + 5 × 1 10 + 3 × 1 100 {\displaystyle 42.53=4\times 10+2\times 1+5\times {\tfrac {1}{10}}+3\times {\tfrac {1}{100}}} . פורמלית, המספר המיוצג על ידי הרצף N = a n a n − 1 ⋯ a 0 ⋅ a − 1 a − 2 ⋯ {\displaystyle N=a_{n}a_{n-1}\cdots a_{0}\centerdot a_{-1}a_{-2}\cdots } , כאשר a i {\displaystyle a_{i}} הן ספרות בין 0 ל-9, הוא: N = ∑ i = − ∞ n a i ⋅ 10 i {\displaystyle N=\sum _{i=-\infty }^{n}a_{i}\cdot 10^{i}} מובטח שזהו טור מתכנס, משום שהזנב שלו חסום על ידי הטור ההנדסי: 0.999 … = ∑ i = − ∞ − 1 9 ⋅ 10 i = 1 {\displaystyle 0.999\ldots =\sum _{i=-\infty }^{-1}9\cdot 10^{i}=1} (ראו 0.999...). שבר עשרוני שניתן להציגו במספר סופי של ספרות קרוי שבר סופי. שבר סופי הוא תמיד מספר רציונלי. שבר פשוט שבו המכנה מתפרק לגורמים ראשוניים מלבד 2 ו-5, אינו ניתן להצגה כשבר סופי. השבר הפשוט 1 3 {\displaystyle 1 \over 3} נכתב כשבר עשרוני ...0.33333, כלומר הספרה 3 חוזרת בו עד אינסוף. השבר הפשוט 1 7 {\displaystyle 1 \over 7} נכתב בצורה ...0.142857 כאשר רצף הספרות 142857 חוזר שוב ושוב, עד אינסוף. שבר כזה, שבו יש רצף של ספרות החוזר שוב ושוב, קרוי שבר מחזורי. המחזור אינו מתחיל בהכרח בספרה הראשונה שמימין לנקודה העשרונית - השבר 1 6 {\displaystyle 1 \over 6} , למשל, נכתב בצורה ...0.16666, כלומר המחזור שלו כולל את הספרה 6, שמופיעה החל מהמקום השני מימין לנקודה. לציון החלק המחזורי יש הנוהגים להשתמש בקו מחבר מעל הספרות המרכיבות את המחזור, למשל: 1 3 = 0.333333 ⋯ = 0. 3 ¯ {\displaystyle {\frac {1}{3}}=0.333333\dots =0.{\overline {3}}} 1 6 = 0.16666 ⋯ = 0.1 6 ¯ {\displaystyle {\frac {1}{6}}=0.16666\dots =0.1{\overline {6}}} 1 7 = 0.142857 ⋯ = 0. 142857 ¯ {\displaystyle {\frac {1}{7}}=0.142857\dots =0.{\overline {142857}}} כל מספר רציונלי, כלומר כל מספר הניתן להצגה כמונה חלקי מכנה, ניתן להצגה כשבר עשרוני בעל מספר סופי של ספרות או כשבר מחזורי. בהצגה כשבר עשרוני של מספר אי-רציונלי יש מימין לנקודה מספר אינסופי של ספרות, ללא מחזוריות כלשהי, ולכן ביכולתנו לרשום רק מספר סופי של הספרות הראשונות שמימין לנקודה (ברמת הדיוק הרצויה לנו), ואת ההמשך לסמן בשלוש נקודות (למשל:   π = 3.141592... {\displaystyle \ \pi =3.141592...} ). לכל מספר ממשי יש הצגה כשבר עשרוני (ייתכן עם אינסוף ספרות). לכל מספר שניתן להציגו כשבר סופי יש הצגה שקולה כשבר אינסופי עם אינסוף תשיעיות בסופו. למשל המספר 0.3 שווה למספר 0.2999.... לפירוט ראו 0.999.... ייצוג מספרים בשיטה זו, שבה נקודה מפרידה בין החלק השלם לחלק השבר של המספר, אפשרי בכל בסיס, ולאו דווקא בבסיס עשרוני. המספר 10.1 בבסיס בינארי, למשל, שקול ל-2.5 בבסיס עשרוני. מספר p-אדי - מספרים שניתן להציגם עם אינסוף ספרות משמאל לנקודה ומספר סופי של ספרות מימין לנקודה.
מרקוס איימיליוס לפידוס

מרקוס אַיימיליוס לפידוס (לטינית: M•AEMILIVS•LEPIDVS;‏ 89 לפנה"ס לערך - 13 לפנה"ס), מצביא רומאי שהיה הצלע השלישית בטריומווירט השני ביחד עם אוקטביוס ומרקוס אנטוניוס. לפידוס נולד למשפחת האיימיליים, אחת ממשפחות האצולה העתיקות והמשפיעות ביותר ברומא. אביו מרקוס איימיליוס לפידוס היה הקונסול של שנת 78 לפנה"ס. לפידוס כיהן כפראיטור בשנת 49 לפנה"ס, עם פרוץ מלחמת האזרחים בין יוליוס קיסר לפומפיוס הוא בחר לצדד בקיסר, מהלך שבזכותו הוא הגיע למשרת הקונסול בשנת 46 לפנה"ס ומונה גם למגיסטר אקוויטום ולאחר מכן שירת כמושל גאליה נארבוננסיס והיספניה קיטריור. לפידוס שהה בסביבתה של העיר רומא כשקיסר נרצח באידו של מארס 44 לפנה"ס, במהומה הפוליטית שנוצרה בעקבות הרצח הוא חבר למרקוס אנטוניוס ועזר לו להשתלט על העיר ומונה למשרת הפונטיפקס מקסימוס. לאחר מכן הוא חזר לפרובינקיות שלו כדי להתכונן למלחמת האזרחים החדשה שללא ספק עתידה הייתה לפרוץ כתוצאה מהרצח. בינתיים הטיל אנטוניוס מצור על דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס, אחד מרוצחיו של קיסר, בגאליה קיסאלפינה הסנאט ואוקטביוס תקפו את אנטוניוס, הסנאט ניסה למשוך לצידו את לפידוס, שהיה עם צבאו בגאליה נאברוננסיס, על ידי כך שהכריזו עליו כפרש וכאימפרטור אולם בסופו של דבר לפידוס בחר בנייטרליות ולא צידד באף אחד מן הצדדים. אנטוניוס הובס בקרב מוטינה אולם מצביאי הסנאט נפלו חלל בקרב והפיקוד על הלגיונות היה כולו של אוקטביוס. לאחר תבוסתו נמלט אנטוניוס עם שארית צבאו לגאליה נאברוננסיס ואיחד כוחות עם לפידוס. כתוצאה מהקרב התרחשו שינויים פוליטיים ברומא. אוקטביוס שכפה על הסנאט לבחור בו כקונסול, ביטל את החלטותיו כנגד אנטוניוס ולפידוס ובפגישה ביניים סיכם על הקמתו של הטריומווירט השני. הוסכם שאוקטביוס ואנטוניוס יצאו להילחם ברוצחי קיסר, מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס, במזרח בעוד שלפידוס יישאר ברומא ויכהן כקונסול של שנת 42 לפנה"ס. לאחר תבוסתם של רוצחי קיסר, חל ניסיון התקוממות באיטליה כנגד אוקטביוס מצד לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס. לאחר תבוסת המתקוממים, אנטוניוס ואוקטביוס הצליחו להגיע להסכם שלום וחידשו את ברית הטריומווירט כשהם מחלקים את העולם הרומאי, אוקטביוס קיבל את הפרובינקיות המערביות, אנטוניוס את החלק המזרחי בעוד שלפידוס אולץ לוותר על הפרובינקיות שלו ונאלץ להסתפק באפריקה. ההסדר החדש הדגיש את נחיתות כוחו של לפידוס ואת עובדת היותו הצלע החלשה בברית הטריומווירט. לפידוס נשאר באפריקה עד שנת 36 לפנה"ס. בשנה זאת הוא זומן על ידי אוקטביוס לסיקיליה (כיום סיציליה) לשם סיוע במלחמה כנגד סקסטוס פומפיוס. לפידוס נחת בסיקיליה עם שנים עשר לגיונות, כבש את לילבאום ומסינה והשתלט על שמונת הלגיונות של פומפיוס, עם כוחו הצבאי הוא הרגיש ביטחון מספיק כדי לקרוא תיגר על אוקטביוס ולנסות להפוך לשותף שווה בברית הטריומווירט. נראה היה שהמלחמה בין לפידוס לאוקטביוס היא בלתי נמנעת אולם אוקטביוס, שבעת הזאת נישא על גלי הפופולריות, כיורשו של קיסר ומשום שמצביאו מרקוס ויפסניוס אגריפה הצליח להביס את פומפיוס במילאי ובנאולוכוס (הישג שאוקטביוס ייחס לעצמו), הופיע במחנהו של לפידוס ובכוח אישיותו הלהיב את החיילים וגרם להם לעבור לצידו. לפידוס איבד את שארית הכוח הצבאי והפוליטי שהיה בידיו. בניגוד לנהוג באותו הזמן אוקטביוס איפשר לו לחיות ולהמשיך לכהן כפונטיפקס מקסימוס. למרות שלפידוס לא נחשב כאיום אוגוסטוס בכל זאת הרחיק אותו ממוקדי הכוח, הוא חסם הצעה להעניק לו חברות בסנאט ונמנע מלהתייעץ עם חבר הפונטיפקס, שלפידוס עמד בראשם, בכל הקשור לעניינים דתיים. הוא נפטר בשנת 13 לפנה"ס. מרקוס איימיליוס לפידוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מטריצה אוניטרית

באלגברה ליניארית, מטריצה אוניטרית היא מטריצה ריבועית מעל המספרים המרוכבים המקיימת את התנאי A ∗ A = A A ∗ = I {\displaystyle A^{*}A=AA^{*}=I} כלומר A T ¯ A = A A T ¯ = I n {\displaystyle {\overline {A^{T}}}A=A{\overline {A^{T}}}=I_{n}\,} כאשר I {\displaystyle I} היא מטריצת היחידה, ו־   A ∗ = A † = A T ¯ {\displaystyle \ A^{*}=A^{\dagger }={\overline {A^{T}}}} הוא הצמוד ההרמיטי של מטריצה A. מטריצה אוניטרית היא מקרה פרטי של מטריצה נורמלית. מטריצה אורתוגונלית היא מקרה פרטי של מטריצה אוניטרית שכל רכיביה הם מספרים ממשיים. A {\displaystyle A\,} מטריצה הפיכה ו- A − 1 = A ∗ = A T ¯ {\displaystyle A^{-1}=A^{*}={\overline {A^{T}}}\,} מטריצה אוניטרית שומרת מכפלה פנימית: ⟨ A x , A y ⟩ = ⟨ x , A ∗ A y ⟩ = ⟨ x , I y ⟩ = ⟨ x , y ⟩ {\displaystyle \langle Ax,Ay\rangle =\langle x,A^{*}Ay\rangle =\langle x,Iy\rangle =\langle x,y\rangle } (כאן נעזרנו בתכונות הצמוד ההרמיטי במכפלה פנימית) מטריצה אוניטרית שומרת על נורמה. כלומר, מקיימת   ‖ A x ‖ = ‖ x ‖ {\displaystyle \ \|Ax\|=\|x\|} . כתוצאה מכך, ערך מוחלט של כל ערך עצמי שלה הוא 1, ולכן כל ערכיה העצמיים של מטריצה אוניטרית נמצאים על מעגל היחידה של המישור המרוכב. אם A אוניטרית אז, A ∗ {\displaystyle A^{*}\,} ו־ A ¯ {\displaystyle {\overline {A}}} הן גם אוניטריות. מטריצה n × n {\displaystyle n\times n} מעל שדה F {\displaystyle \mathbb {F} } היא אוניטרית אם ורק אם שורותיה הן בסיס אורתונורמלי של F n {\displaystyle \mathbb {F} ^{n}} ביחס למכפלה הפנימית הסטנדרטית בו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קבוצת המטריצות האוניטריות מסדר n מהווה חבורה כאשר הפעולה הבינארית של החבורה היא כפל מטריצות ומסומנת U ( n ) {\displaystyle \mathrm {U} (n)} . תת-חבורת המטריצות האוניטריות עם דטרמיננטה השווה ל-1 נקראת "חבורת המטריצות האוניטריות המיוחדות" ומסומנת S U ( n ) {\displaystyle \mathrm {SU} (n)} . אופרטור אוניטרי מטריצה אוניטרית, באתר MathWorld (באנגלית)
חנטי-מנסיסק

חנטי-מנסיסק (ברוסית: Ханты-Мансийск) היא עיר ברוסיה, בירת המחוז האוטונומי חנטי ומנסי (יוגרה), שבמחוז טיומן, אשר בסיביר המערבית. היא נמצאת על שבע גבעות המרוחקות 20 קילומטרים ממפגש של שני נהרות סיביריים גדולים - אוב ואירטיש. שטחה הוא 337.76 קמ"ר. אוכלוסיית העיר היא 100,237 תושבים (2019). כמעט שליש משטחה הוא יער, ומסביב לה נמצאת שמורת טבע - פארק צ'וגאס סמארובסקי, הנפרש על שטח של 6.7 דונם. החינוך הכללי בעיר כולל 11 מוסדות חינוך: 7 בתי ספר תיכוניים, בית ספר אחד לילדים עם מוגבלות, 3 ארגונים המיישמים תוכניות מתקדמות - בית ספר עם לימוד מעמיק בנושאים בודדים, אולם התעמלות ופנימייה. שירותי חינוך נוספים מוצעים על ידי 16 ארגונים השייכים למחלקות שונות במערכות החינוך, התרבות והספורט, וכן מוסדות חינוך. העיר ידועה כמרכז האירוח לאירועי העסקים והספורט הבינלאומיים הגדולים ביותר: אליפות העולם בביאתלון, אולימפיאדת השחמט העולמית ה -39, הפסטיבל הבינלאומי "רוח האש" של הופעות הבכורה הקולנועיות, ופסטיבל סביבתי בינלאומי. העיר נוסדה ב-1930 כיישוב עובדים כ-3 ק"מ מהיישוב סמרובו, הידוע מ-1637, ונקראה אוסטייקו-ווגולסק. מ-1944 העיר נכללה כחלק מחבל טיומן. ב-1950 הוכרזה כעיר ומרכז האזור האוטונומי. ב-1992 הוכרזה כמרכז האזור האוטונומי בפדרציה הרוסית לפי החוקה החדשה וב-1995 כמרכז האדמיניסטרטיבי של סובייקט בפדרציה הרוסית. בשנת 2001 על בסיס סניפים של מסודות להשכלה גבוהה שונות בעיר הוקמה אוניברסיטה. מדיה וקבצים בנושא חנטי-מנסיסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חנטי-מנסיסק אנציקלופדיית מוי גורוד-עירי ברוסית מיכאל יעקובסון: מהפכת השחמט בחנטי-מנסיסק, Xnet, 24.11.11 חנטי-מנסיסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Khanty-Mansiysk, Город - общая информация ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד פיזנטי

דוד פיזנטי (נולד ב-27 במאי 1962), הידוע בכינוי פיזה, הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי. פיזנטי, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חדרה, שם הועלה לבוגרים כבר בגיל 15 ו-4 חודשים, שם שיחק בתפקיד המגן והקיצוני שמאלי. בגיל 17 וחצי (ב-1979) עבר למכבי נתניה, עמה זכה בשתי אליפויות בתור שחקן מפתח בקבוצה. יכולתו הגבוהה הביאה אותו לגרמניה, שם שיחק בשנים 1985 עד 1987 בקבוצת פ.צ. קלן, והיה לשחקן הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אירופאי, במשחקים נגד ריאל מדריד בגמר גביע אופ"א (1986). לאחר מכן שיחק חצי שנה בהפועל תל אביב, ועבר לשחק באנגליה, בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס, במדיה שיחק שנתיים וכבש שני שערים. לאחר שחזר לארץ שיחק שנתיים נוספות במכבי נתניה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל צפרירים חולון, הפועל חיפה, הפועל פתח תקווה ועירוני ראשון לציון, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1996. בסך הכל רשם 345 הופעות בליגה הבכירה בישראל, וכבש 15 שערים. לזכותו של פיזנטי גם 30 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כיכב לצידם של משה סיני, שלום תקווה, אורי מלמיליאן, אלי אוחנה ורוני רוזנטל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-15 בפברואר 1983, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. פיזנטי שיחק במדי הנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי (1984), ולאחר מכן במשחקי מוקדמות מונדיאל 1986 ומוקדמות מונדיאל 1990, במסגרת זו ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ב-30 באוקטובר 1989, במשחק המכריע מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן, שהסתיים בתיקו 0–0 ובעלייתה של קולומביה למונדיאל. את קריירת האימון החל כמאמן בנערים של מכבי נתניה, וב-2007 שימש כעוזרו של בני לם במחלקת הנוער. במאי 2008 הודיעה נתניה על מינויו של פיזנטי כעוזרו של לותר מתאוס שהתמנה למאמן הקבוצה. כעבור שנה סיים את תפקידו. לאחר מכן שימש פיזנטי כמאמן במחלקת הנוער של מ.ס. קדימה/צורן. כיום מתעסק פיזנטי באימון אישי לשחקנים צעירים. פיזנטי היה נשוי לוויקטוריה, אלמנתו של ניקולאי קודריצקי, שחקן בני יהודה שנהרג בתאונת דרכים. לזוג בת משותפת. דוד פיזנטי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דוד פיזנטי, באתר Transfermarkt דוד פיזנטי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דוד פיזנטי, באתר WorldFootball.net דוד פיזנטי, באתר National Football Teams דוד פיזנטי, באתר FootballDatabase.eu עדי רובינשטיין‏, וידויו של מגן תוקף, באתר וואלה, 3 בפברואר 2005 אליענה שפר, הבלונדינית הסודית: דוד פיזנטי מנפץ מיתוס, באתר nrg‏, 12 באפריל 2012 אשר גולדברג‏, "הגעתי לקלן. השחקנים חשבו שאני מטאטא רחובות", באתר וואלה, 28 באפריל 2022
עקביות

האם התכוונתם ל... עקביות (לוגיקה) של מערכת לוגית־מתמטית עקביות (פסיכולוגיה) של התנהגות האדם קוהרנטיות (בלשנות) של טקסט