laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבראהים הראשון

אִבְּראהים הראשון (טורקית עות'מאנית ابراهيم اول; טורקית I. İbrahim, ‏ 5 בנובמבר 1616‏ – 18 באוגוסט 1648) היה הסולטאן השמונה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-9 בפברואר 1640 עד 8 באוגוסט 1648. אבראהים הראשון היה בנו של הסולטאן אהמט הראשון ורעייתו קסם סולטאן, אחת הנשים החזקות בהיסטוריה העות'מאנית. אבראהים היה אחיו ויורשו של הסולטאן מוראט הרביעי, אשר בהיותו על ערש דווי הורה להוציא את אבראהים להורג, ייתכן משום שסבר כי הוא לוקה בנפשו. ההוראה לא בוצעה ואבראהים היה לסולטאן. הוא דרדר את האימפריה עד סף קריסה בתוך זמן קצר, אם כי אמו הייתה השליטה האמיתית במדינה בתקופה זו ושלטה באמצעות בנה. בתקופתו של אבראהים הראשון נלחמה האימפריה ברפובליקה של ונציה אשר כבשה ב-1646 את האי בוזג'אאדה בכניסה למצרי הדרדנלים. אבראהים סבל מדיכאון ומהפרעות נפשיות נוספות, והוא נצפה כשהוא מאכיל דגים בבריכת הארמון במטבעות, ואף השליך את בנו מהמט הרביעי לתוך באר זמן קצר לאחר שנולד, בעקבות מריבה עם אמו. בנוסף הייתה לו אובססיה לנשים שמנות, ואחת מאלה שהובאה מהקווקז הסבה לו הנאה כה גדולה, עד כי העניק לה קצבה ממשלתית, ויש הטוענים שגם משרה ממלכתית כלשהי. בשל כל אלה זכה בכינוי "אבראהים המשוגע" (Deli İbrahim), ולבסוף, כאשר התנהגותו הפכה לפחות ופחות צפויה, הוא הודח על ידי הווזיר הגדול והוצא להורג עשרה ימים לאחר מכן. אבראהים הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רמונד לריס

רמונד לריס או רֶמון לריס (בצרפתית: Raymond Leyris ‏, 27 ביולי 1912 – 22 ביוני 1961), שנודע כשייח' רמונד, היה מוזיקאי, נגן עוד וזמר יהודי-אלג'יראי שנרצח בידי קנאים מוסלמים. רימונד, נולד לאם נוצרייה ולאב יהודי בקונסטנטין אלג'יריה. בילדותו התייתם מאביו שהיה חייל במלחמת העולם הראשונה, גויר ונמסר למשפחה יהודית. עם השנים הקים רמונד להקה שבה היו חברים מוזיקאים מוסלמים ויהודים (ביניהם אביו של אנריקו מסיאס), והפך למייצג הבולט ביותר של מוזיקת המעלוף האלג'יראית/תוניסאית. הוא כונה "שייח' רמונד" לאות כבוד. הוא היה מורה של סימון תמר. לריס, שסימל בדמותו את העיר שחציה יהודים וחציה מוסלמים וזכה לפופולריות עצומה באלג'יריה, נרצח בידי קנאים מוסלמים בשנת 1961. בתו של לריס, סוזי, נישאה לזמר היהודי אלג'יראי אנריקו מסיאס. בשנת 1999 יצא חתנו וממשיך דרכו אנריקו מסיאס בסדרת הופעות מחווה ללריס בה ניגן מבחר משיריו. מחווה זו הוקלטה לדיסק. chant d'exil (שירי הנכר), אלבום של 4 הקלטות אותנטיות מ-1955 בהוצאת מגדה Hommage à Cheikh Raymond (מחווה לשייח' רמונד) - דיסק של אנריקו מסיאס מ-1999 של שירי לריס מדיה וקבצים בנושא רמונד לריס בוויקישיתוף רמונד לריס, באתר MusicBrainz (באנגלית) רמונד לריס, באתר Discogs (באנגלית) רמונד לריס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
אזו

האם התכוונתם ל... אזו (כימיה) – קבוצה פונקציונלית רפובליקת אזו – מדינה קצרת ימים בתחומי האי הוקאידו אישים: אזו מאיבריה – נסיך גאורגי אגדתי ג'רמיה אזו – אתלט ולשי איזו
שולחן ארוך עם דורון נשר

"שולחן ארוך" עם דורון נשר הייתה תוכנית אירוח ששודרה בערוץ הראשון אחת לשבועיים ביום שישי בערב בין 1992 ל-1993. לתוכנית היה קונספט חדשני שהתבסס על אישיותו וכישרונו של המנחה דורון נשר כסטנדאפיסט מפורסם. כל תוכנית עסקה בנושא מסוים הלקוח מהמציאות הישראלית כשאת מדינת ישראל מייצגת דמות בשם "ישראלה" שגילמה המנחה עינת ארליך. סגנון השאלות של נשר היה ישיר ולעיתים משתעשע על חשבון המרואיין. אפילו התפאורה הייתה משונה יחסית לזמנו וכללה שולחן ארוך מאוד, רצפה ירוקה וצלמי אולפן לבושים בחליפות שלושה חלקים. התוכנית לא זכתה לאהדה או הבנה בקרב הציבור והיא הורדה מהמסך לאחר עונה אחת בלבד בטענה כי "הקדימה את זמנה". במקומה בימי שישי שבה התוכנית "סופשבוע", שנשר הגיש בה פינה קומית כאשר הנחה אותה ירון לונדון. הפעם התוכנית הייתה בהנחייתם לסירוגין של דודו טופז ורבקה מיכאלי. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהמט הרביעי

מהמט הרביעי (טורקית IV. Mehmet; טורקית עות'מאנית محمد رابع; ‏ 2 בינואר 1642 – 6 בינואר 1693; כונה גם "מהמט הצייד" - "Avcı Mehmet" בשל חיבתו לספורט זה) היה הסולטאן התשעה-עשר של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-8 באוגוסט 1648 עד שהודח ב-8 בנובמבר 1687. מהמט הרביעי היה בנם של הסולטאן אבראהים הראשון ושל טורהאן הדיג'ה סולטאן. הוא עלה לשלטון באופן רשמי בגיל 6 וחצי בלבד, ואמו הייתה לעוצרת בשמו, והמשיכה כסולטאנה רשמית גם בהמשך, וחלקה עמו את השלטון. לאחר הידרדרות במצבה הצבאי של האימפריה, ספציפית במיצרי הדרדנלים במלחמה נגד הוונציאנים, תוצאה משרשרת וזירים חלשים, העבירה טורהאן חדיג'ה סמכויות רבות לוזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו, אשר ביצע רפורמות שהחזירו את הכוח לצבא, ומצב זה לא השתנה שוב עד התפרקות האימפריה. למרות זאת, ואולי בשל כך, נמשך שלטונו לאורך 39 שנים, דבר שלא קרה מאז ימי סולימאן הראשון באמצע המאה ה-16. בשנות שלטונו הראשונות ובהנהגתו של קפרולו, ידעה האימפריה מספר הצלחות, ובין היתר כבשה חזרה את איי הים האגאי מידי ונציה והרחיבה את שטח שלטונה במזרח אירופה. עם זאת, לאחר מות קפרולו ב-1661 הסתבכו העות'מאנים במאבקים מתמשכים נגד מדינות אירופה. כיבוש פודוליה במהלך המלחמה כנגד פולין בין 1672 ל-1676 הוביל למלחמה העות'מאנית-רוסית (1676–1681) בה השיבו הרוסים והאוקראינים לתוקפנות העות'מאנית. מלחמה זו הסתיימה כאשר נחתם הסכם שלום ב-3 בינואר 1681 (אנ') ואשר קבע את קו הגבול בין המדינות לאורך נהר הדנייפר. שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-1 באפריל 1683, הורו העות'מאנים לצבאם להתקדם לעבר וינה. באמצע חודש יולי החל המצור על העיר ולאחר חודשיים התחולל קרב וינה ב-11 בספטמבר 1683. בקרב זה ניצבה קואליציה נוצרית "קדושה" מול האימפריה העות'מאנית ובנות בריתה, והוא הוכרע ביום המחרת בתבוסה מוחצת של הצבא העות'מאני. ב-1687 הודח מהמט הרביעי מתפקידו בידי היניצ'רים ונכלא בארמון טופקאפי. הוא הורשה לצאת מהארמון מדי פעם ומת באדירנה ב-1693. במקומו עלה לשלטון אחיו סולימאן השני שהיה צעיר ממנו בשלושה וחצי חודשים. מדיה וקבצים בנושא מהמט הרביעי בוויקישיתוף מהמט הרביעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהמט ה-4, (1642-1693), סולטן האימפריה העות'מאנית, דף שער בספרייה הלאומית
מורנה (גאוגרפיה)

מוֹרֶנָה (או סחופת קרחונים) היא תל או רכס סלעי קטן של חלקיקים ושברי סלעים שנותרו בעמק קרחוני שעוצב על ידי תנועת קרחון מסחיפה של תוצרי שחיקה ובליה. קיימים מספר סוגי מורנות: מורנה צידית (Lateral moraines) – גלי סלעים ועפר שהצטברו בצידי הערוץ שבו נע הקרחון. ניתן לראות רכסים כאלו בעמקים בהם קיים קרחון פעיל ואף בעמקים שעוצבו על ידי קרחון מעידן הקרח שנמס. מורנה תיכונה (Medial moraine) – איחוד של כמה יובלי קרחונים לערוץ אחד מרכזי עשוי ליצור רכס סלעים אחד או יותר במרכז הקרחון שמקורם במורנה צידית ביובל. מורנת קצה (Terminal moraine או End moraine) – תל או רכס סלעים אשר נישאו על הקרחון עד חזיתו. במיקום המרבי שאליו התפשט הקרחון מצטבר החומר שהוסע על הקרחון לכדי תל. מורנת נסיגה (Recessional moraine) – סדרה של מורנות קצה שנערמו בעת נסיגה של קרחון. תלים אלה פזורים בתוואי הנסיגה של חזית הקרחון בתום תקופת קרח. הצטברותם לתלים מעידה על שלבי תנוחה. ככל שנסיגת הקרחון מהירה יותר, כל המורנה שנוצרת קטנה יותר. מורנת קרקע (Ground moraines) – שכבת קרקע שנאספת לעיתים בתחתיתו של קרחון לאורך כל הערוץ. בעת נסיגת הקרחון מתגלה שכבת הקרקע החל ממורנת הקצה ועד למיקומו הנוכחי של קצה הקרחון, או לאורך כל הערוץ במקרה של קרחון שנמס. שכבת הקרקע מורכבת ממשקעי טיל ויוצרת פני שטח לא רגילים. תופעת הקרחונים בעולם הרחב – מאמר על קרחונים ומורנות מאת גילי חסקין העיצוב הקרחוני – תמונות נופי קרחונים באתר האוניברסיטה הפתוחה מורנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורנה

האם התכוונתם ל... מורנה (גאוגרפיה) – סחופת קרחונים, גלי האבנים שנוצרו משחיקת העמק על ידי תנועת הקרחון מורנה (כלי שיט) – דגם סירת גומי שמשמשת כיום את שייטת 13 מורניים – משפחת צלופחאים גדולים. מכונים "מורנות" מורנה – סוג במשפחת המורניים מורנה (מוזיקה) – סגנון מוזיקלי מסורתי מכף ורדה (morna) אישים: כריס מורנה – דוגמנית לשעבר, כותבת ומפיקת טלנובלות ארגנטינאית לוליטה מורנה – דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה שווייצרית מורן מורנו
סולימאן השני

סולימאן השני (בטורקית: II. Süleyman; בטורקית עות'מאנית: سليمان ثانى, ‏ 15 באפריל 1642 – 22 ביוני 1691) היה הסולטאן העשרים של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-8 בנובמבר 1687 ועד מותו. סולימאן השני היה אחיו של הסולטאן הקודם מהמט הרביעי והיה צעיר ממנו בשלושה וחצי חודשים בלבד. מאחר שעלה לשלטון בגיל 45 שנים, בילה את מרבית חייו בהסגר בקפס על מנת להבטיח שלא ינסה להדיח את הסולטאן השליט. כשבאו להודיעו על הדחת אחיו, סבר שקמו עליו להורגו, וסירב לעזוב את תחומי הארמון. תקופת שלטונו הייתה קצרה ובמהלכה נוהלו ענייני המדינה בידי הוזיר הגדול שבלם מתקפה אוסטרית בסרביה ודיכא מרד בבולגריה. מדיה וקבצים בנושא סולימאן השני בוויקישיתוף סולימאן השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גילאן

גילאן (בפרסית: گیلان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון-מערב איראן, גובלת בים הכספי ובירתה העיר רשת. שטחה 14,042 קמ"ר. ב-2006 מנתה אוכלוסיית הפרובניציה כ-2,404,861 תושבים. גילאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהמט השני

אהמט השני (בטורקית II. Ahmet; בטורקית עות'מאנית احمد ثانى, ‏ 25 בפברואר 1643 – 6 בפברואר 1695) היה הסולטאן העשרים-ואחד של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-22 ביוני 1691 ועד מותו. שלטונו נמשך ארבע שנים בלבד וענייני הממלכה נוהלו בעיקר בידי הווזיר הגדול. בתקופתו איבדה האימפריה את אחיזתה בהונגריה, וונציה כבשה מידיה את האי כיוס בים האגאי. אהמט השני נולד ב-25 בפברואר 1643 או ב-1 באוגוסט 1642 (לפי גרסאות שונות), כבנו של הסולטאן איברהים הראשון. אהמט השני היה בנו של הסולטאן איברהים הראשון ואחיהם של שני הסולטאנים הקודמים לו מהמט הרביעי וסולימאן השני. אמו, אווה, הייתה יהודיה מפולין. היה זה מנהג מצד סולטאנים עות'מאנים להוליד ילדים עם שפחות ממזרח אירופה, וכך עשה גם אביו הסולטאן איברהים. רעייתו נקרא רבייה וככל הנראה מתה באיזיד, איסטנבול, ב-14 בינואר 1712, וקבורה במסגד סולימנייה. לזוג נולדו תאומים-איברהים וסלים, ובת נוספת בשם אסיה. איברהים הפך לנסיך הכתר ב-22 באוגוסט 1703. במהלך שלטונו, הקדיש הסולטן אהמט השני את עיקר תשומת ליבו למלחמות נגד ההבסבורגים ולנושאי חוץ, נושאים ממשלתיים וכלכליים הקשורים אליהם. החשובים ביותר היו רפורמות המס והכנסת מערכת חוות המס לכל החיים. בין המאפיינים החשובים ביותר בתקופת שלטונו הייתה תמיכתו בקופרולוזה פאזיל מוסטפא פשה. הוא אף מינה אותו כווזיר גדול. פאזיל מוסטפא פשה הצליח בתפקידו. ניצחונו בקרב בבלגרד היה הישג צבאי מרכזי שהעניק לעות'מאנים תקווה שההידרדרות הצבאית של שנות ה-1680 - שהובילה לאובדן הונגריה וטרנסילבניה - היא בת תיקון. עם זאת, ההצלחה העות'מאנית הייתה ארעית. ב-19 באוגוסט 1691 ספג פאזיל מוסטפא פאשה תבוסה בקרב סלנקמן מאת לודוויג וילהלם פון באדן, מפקד הכוח ההבסבורגי הראשי ההונגרי, שכונה "טורקנלואה" (לואי הטורקי) בזכות ניצחונותיו נגד העות'מאנים. בקרב, ספגו העות'מאנים הפסדים כבדים: 20,000 איש נהרגו, כולל הווזיר הגדול. כך נחל הסולטן תבוסה מוחצת. גם תחת יורשיו של פאזיל מוסטפא פאשה, העות'מאנים ספגו תבוסות נוספות. ביוני 1692 כבשו ההבסבורגים את ורד (אוראדיה, רומניה), שלפני כן הייתה תחת שלטון עות'מאני. בשנת 1694 ניסו העות'מאנים לכבוש את ורד מחדש, אך נחלו תבוסה. ב-12 בינואר 1695 הם נכנעו בקרב על גיולה, מרכז סנג'ק, תת-פרובינציה עות'מאנית מאז שנת 1566. עם נפילת גיולה, השטח היחיד שעדיין היה בידי העות'מאנים בהונגריה היה שטח קטן ממזרח לנהר טיסה. כעבור שלושה שבועות, ב-6 בפברואר 1695, אהמט השני נפטר בארמון אדירנה. אהמט השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוסטפא השני

מוסטפא השני (טורקית II. Mustafa; טורקית עות'מאנית مصطفى ثانى, 6 בפברואר 1664 – 29 בדצמבר 1703) היה הסולטאן העשרים-ושניים של האימפריה העות'מאנית, ושלט בה מ-6 בפברואר 1695 ועד 22 באוגוסט 1703. מוסטפא השני נולד ב-6 בפברואר 1664, והיה בנו של הסולטאן מהמט הרביעי. ב-6 בפברואר 1695 הוא ירש את דודו אהמט השני. הוא ניסה לחדש את כוחו של הסולטאן שאבד לטובת הווזיר הגדול מאז אמצע המאה ה-17 אך ללא הצלחה מרובה. בתקופת שלטונו שנמשכה שמונה שנים, המשיכה התדרדרותה של האימפריה העות'מאנית. המלחמה הממושכת עם אוסטריה הוכרעה לרעת העות'מאנים בקרב זנטה (אנ') ב-11 בספטמבר 1697, והובילה לחתימת הסכם קרלוביץ ב-26 בינואר 1699. במסגרת ההסכם נאלצו העות'מאנים לערוך ויתורים טריטוריאליים נרחבים, והוא סימן את תחילת סופה של ההגמוניה העות'מאנית בדרום מזרח אירופה ואת הפיכתו של בית הבסבורג לכוח הדומיננטי באזור. מוסטפא השני ויתר על משרתו ב-22 באוגוסט 1703 ומסרה לאחיו אהמט השלישי, וב-29 בדצמבר אותה שנה הוא מת בקונסטנטינופול. מוסטפא השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה העות'מאנית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארדביל (פרובינציה)

פרובינציית ארדביל (בפרסית: استان اردبیل) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בצפון-מערב איראן, בגבול עם אזרבייג'ן, ובירתה העיר ארדביל. שטחה 17,800 קמ"ר, והיא נמצאת בצפון המדינה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית המחוז 1,228,155 תושבים. אתר האינטרנט הרשמי של ארדביל (בפרסית) ארדביל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוקן

המונח "פורטרט" מפנה לכאן. לערך העוסק בלהקה ישראלית, ראו פורטרט (להקה). דיוקן או פורטרט הוא ציור, צילום או כל ייצוג אמנותי אחר של אדם. דיוקנאות מציגים לרוב את פלג הגוף העליון ובדרך כלל אינם מקושטים מאוד. מטרתם היא להציג את החזות הכללית של האדם, ולעיתים להוסיף לו תובנה אמנותית לגבי אישיותו. הדיוקן המפורסם ביותר בעולם הוא פרי מכחולו של לאונרדו דה וינצ'י, המכונה ה"מונה ליזה". כאשר אדם יוצר דיוקן של עצמו, מכונה היצירה דיוקן עצמי. רבות מיצירותיו המפורסמות של רמברנדט הם הדיוקנאות העצמיים שלו. אמנות הדיוקן פרחה בפיסול הרומי, שם דרשו המפוסלים פורטרטים מדויקים, גם אם לא מחמיאים. במאה ה-4 נסוגה חשיבות הדיוקנאות ועלתה מגמה של ייצוג סמלי של מראה האדם. באירופה שבו לצייר דיוקנאות ריאליסטיים בסוף ימי הביניים, בבורגונדי ובצרפת. הדיוקנאות המוקדמים ביותר המוכרים לנו של אנשים פרטיים, שלא היו מלכים או קיסרים, הם דיוקני לוויות ששרדו באקלים היבש של אזור אל-פיום במצרים ונקראות דיוקנאות המומיות מפיום. אלו הם הציורים היחידים ששרדו מהתקופה הרומית, חוץ מהפרסקאות. דיוקנאות אלה תוארכו לתקופה שבין סוף המאה ה-1 לפנה"ס ועד המאה ה-3. במאה ה-17 החלו ביצירת דיוקנאות מיניאטוריים ששימשו כאמצעי להיכרות בין אנשים שאינם נמצאים בסמיכות אחד לשני, או כמזכרת קטנה. בפוליטיקה משתמשים בדיוקנאות של מנהיגים כדי לסמל את המדינה. במדינות רבות מופיע דיוקן של העומד בראש המדינה במשרדים ממשלתיים. במקומות בהם יש שימוש מוגזם בדיוקנאות המנהיג נוהגים לומר שיש פולחן אישיות. צילומי דיוקן היא תעשייה נפוצה בכל העולם. אנשים רבים מבקשים ליצור "פורטרט משפחתי", אותו יוכלו לתלות על הקיר בביתם, במיוחד לציון טקסי מעבר חשובים בחייהם כמו למשל חתונות. דיוקנאות מצולמים קיימים מאז שחר ימי הצילום. באמצע המאה ה-19 החלו לצוץ בערים בתי עסק המתמחים בצילום דיוקנאות, שלעיתים הגיעו עד 500 לוחות צילום ביום. סגנונם של אותם דיוקנאות מוקדמים משקף את היכולת הטכנית של אותה תקופה - זמן חשיפה של 30 שניות וערכי האסתטיקה שהיו נהוגים אז. המצולמים הושבו אל מול רקע אחיד והוארו באור רך שנבע מצווהר בתקרה או כל מקור אור שניתן היה להכניס לחדר בעזרת מראות. ככל שהתפתחו טכניקות הצילום, בחרו כמה מהצלמים האמיצים במיוחד להצטייד בכישרונם ובמצלמתם, לצאת מהסטודיו שלהם, ולפנות לשדות הקרב, לארצות רחוקות מעבר לים, ולישימון. ה-Daguerreotype Saloon של ויליאם שו (אנ'), ה-Photographic Van של רוג'ר פנטון ועגלת ה-What-is-it? של מת'יו בריידי קבעו את הרף לצילום דיוקנאות וצילומי חוץ באופן כללי. גיליון המוקדש לנושא "דיוקן", משקפיים 3, פברואר 1988 West, Shearer, Portraiture (Oxford History of Art), Oxford University Press, 1st Edition, 2004. ISBN 978-0192842589 Jennifer Van Horn, Portraits of Resistance: Activating Art During Slavery, Yale University Press; 1st Edition, 2022. ISBN 978-0300257632 כתבה על בחירת עדשות לצילומי פורטרט. אבשלום זמר, מסכה ודיוקן במצרים בתקופה הרומית, המוזיאון הימי הלאומי בחיפה בלשי הדיוקנאות - מבוא לניתוח דיוקנאות, לימודי ומשעשע (אנגלית) דיוקנאות משפחתו של דייגו גולדברג - משפחה שמצטלמת מדי שנה ב-17 ביוני ומנציחה רגע בזמן (אנגלית) דיוקן עצמי של ג'ין איווי - "מה שאמנים מוצאים כשהם מביטים במראה" (אנגלית) גלריית הדיוקנאות הלאומית של הסמיתסוניאן - אוסף עשיר של דיוקנאות אמריקאים מפורסמים (אנגלית)
אספהאן (פרובינציה)

פרובינציית אספהאן (בפרסית: استان اصفهان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת במרכז איראן, ובירתה היא העיר אספהאן. שטחה 107,029 קמ"ר. בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית הפרובינציה כ-4,879,312 תושבים. זהו המחוז השישי בגודלו באיראן. הוא כולל 17 תת-מחוזות ו -60 עיירות המאכלסות קבוצות אתניות ושבטים שונים. לפיכך, פסטיבלים אזוריים שונים כמו פסטיבל מי הוורדים וקאלי שואיאן מתקיימים באזורים שונים במחוז. זה היה אחד האזורים החשובים באיראן מאז המאה ה -7 לפני הספירה. היישובים המוקדמים באיספהאן מתוארכים לשנת 4000 לפני הספירה והשרידים שנמצאו בקלטת סיאלק בקשאן מעידים על ההיסטוריה של העיור באזור זה מלפני 7000 שנה. המחוז צמח במהלך ההיסטוריה, אז הפכה לבירת שלוש שושלות בולטות כמו שושלת זייריד בשנים 930-935, שושלת סלג'וק בין השנים 1051-1118 ושושלת ספאוויד החזקה בשנים 1598-1736. פרובינציית אספהאן גובלת עם הפרובינציות: סמנאן, דרום ח'וראסאן, יזד, פארס, כהגילויה ובויראחמד, צ'הארמחאל ובח'תיארי, לורסתאן, מרכזי וקום. באספהאן בירת הפרובינציה, חיים כיום כ-1,500 יהודים איראניים. בעיר ישנו בית כנסת מרכזי ועוד 13 בתי כנסת קטנים. היהודים באספהאן נמנעים מלעסוק בסוגיות פוליטיות ורואים עצמם איראנים לכל דבר. ליהודים באיראן בכלל ובאספהאן בפרט ישנו חופש דת והם אינם נדרשים להצניע את מורשתם היהודית. מדיה וקבצים בנושא אספהאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אספהאן Tourist Attractions & Activities in Isfahan Province, www.iranroute.com הצצה אל הקהילה היהודית באיספהאן: "אנחנו קודם כל איראנים", באתר הארץ, 23 במרץ 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Portable Executable

PE (קיצור של Portable Executable) הוא כינוי לפורמט קבצים שפותח על ידי חברת מיקרוסופט עבור קובצי הרצה, קובצי אובייקטים וספריות קישור-דינמי (DLL). הפורמט נועד לשמש את כל הגרסאות של מערכת ההפעלה חלונות התומכות במערך 32 ביט (ומאוחר יותר 64 ביט), ומכאן שמו. הפורמט פותח על ידי מיקרוסופט והחליף את פורמט NE, ששימש את הגרסאות הקודמות של חלונות שפעלו במערך 16 ביט. חלקים גדולים ממנו לקוחים מפורמט COFF של יוניקס, ולכן הוא נקרא לעיתים PE/COFF. התמיכה ב-PE החלה עם גרסה 3.1 של חלונות NT וכל הגרסאות שיצאו מאז תמכו בו. על מנת לשמור על תמיכה לאחור במערכת ההפעלה DOS, כל קובץ בפורמט PE נפתח עם מבנה נתונים הזהה לזה של קובצי הרצה במערכת הפעלה זו (קובצי MZ). כיום, רוב קובצי ה-DLL וקובצי ההרצה המיועדים לחלונות כתובים בפורמט זה. מאז פיתוחו פורסמו מספר פורמטים שמרחיבים אותו, בהם פורמט PE32+, .NET PE הפועל בסביבת 64 ביט ומפרט מיוחד לחלונות CE. פורמט PE מורכב ממספר מבני נתונים שמופיעים אחד אחרי השני בתוך הקובץ. רוב המבנים האלו מוגדרים בקובץ winnt.h. מבנה הנתונים הראשון נקרא DOS header, וכאמור לעיל הוא זהה לפורמט ששימש את מערכת ההפעלה DOS עבור קובצי הרצה. בדרך כלל המבנה מכיל תוכנית קטנה שמדפיסה שורה המודיעה למשתמש שהתוכנה מיועדת למערכת ההפעלה חלונות, ויוצאת. לאחר מכן מופיעים שני מבנים נוספים, File header ו-Optional header, שמכילים מידע עבור מערכת ההפעלה, כמו סוג המעבד וגרסת מערכת ההפעלה שעליהם התוכנה מיועדת לרוץ, מספר המחלקות בקובץ, הכתובת שממנה מתחילה ריצת התוכנה ותכונות שונות של הקובץ. שאר הקובץ בנוי ממחלקות שונות, בהן מחלקת הקוד שבה נמצא קוד ההרצה של התוכנה, מחלקת הנתונים שבה נמצאים המשתנים בהם התוכנה משתמשת, מחלקת המשאבים שבה מוגדרים תפריטים, תיבות דו-שיח, סמני עכבר וכולי, מחלקת ייבוא ומחלקת ייצוא שמהוות רשימה של פונקציות ומשתנים שהתוכנה אמורה לייבא מקובצי PE אחרים או לייצא אליהם. הפורמט משמש גם את מערכת ההפעלה ReactOS, שתוכננה לתמוך בכל פורמט הנתמך על ידי חלונות. בנוסף, מספר מערכות הפעלה, בהן SkyOS ו-BeOS R3, השתמשו בעבר בפורמט PE, אך הן עברו בסופו של דבר לפורמט ELF המשמש כיום את רוב מערכות ההפעלה המבוססות על יוניקס. סביבת הפיתוח מונו מיועדת להיות מתואמת עם Micorosoft .NET, ולכן היא משתמשת בהרחבה שנוצרה לפורמט PE עבור סביבת NET.. קובץ הרצה חלונות Executable and Linkable Format מדיה וקבצים בנושא Portable Executable בוויקישיתוף מפרט טכני המתאר את מבנה הפורמט כתבה על PE מאת מאט פייטרק: חלק 1 חלק 2 חבילה הכוללת מסמך עם הסבר מפורט על מבנה הפורמט וקטעי קוד לניתוח קבצים בפורמט PE(הקישור אינו פעיל)
לוציפראז

לוציפראז הוא שם כללי לאנזימים המשמשים לביולומינסנציה, יצירת אור על ידי אורגניזם חי באמצעות תגובה כימית בגופו. בתגובות המפיצות אור, האור נוצר מחמצון של (הפיגמנט) לוציפרין, לעיתים בעזרת ATP. ללא נוכחות לוציפראז, קצב התגובה בין הלוציפרין והחמצן איטי ביותר. הלוציפראז המוכר ביותר הוא הלוציפראז של הגחליליות מהמין Photinus pyralis (אנ'). התגובה המזורזת על ידי אנזים זה מתרחשת בשני שלבים: לוציפרין + ATP ← לוציפריל אדנילט + PPi לוציפריל אדנילט + O2 ← אוקסילוציפרין + AMP + אור מדיה וקבצים בנושא לוציפראז בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בושהר

פרובינציית בושהר (בפרסית: استان بوشهر) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן. הפרובינציה נמצאת בדרום-מערב איראן, ובירתה העיר בושהר. שטח הפרובינציה כ-22,743 קמ"ר ומתגוררים בה כמיליון תושבים (נכון לשנת 2011). מבחינה מנהלית לפרובינציה שייך גם אי ח'ארג שבו נבנה טרמינל ענק לייצוא נפט. עיר הנמל המחודשת של בושהר, בנדר בושהר, היא הנמל הימי העיקרי השני של איראן, אחרי נמל בנדר עבאס. מחוז בושהר היה חלקה הדרומי של ממלכת עילם הקדומה. שמה העילמי של העיר בושהר היה לין או 'hamanu'. חצי האי עליו בנויה העיר בושהר, נקרא בעבר בפרסית 'רי-שהר', מצודת העיר ושרידים של עתיקות המקום מתקופת ממלכת עילם נמצאים היום בדרום העיר על שפת הים, מדרום לחוף הפרחים וממזרח לנמל התעופה הישן של העיר ומצפון לנמל הישן. באוגוסט 2010 החל לפעול בבושהר הכור הגרעיני הראשון של איראן, והוא היה הכור הראשון שפוקח על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. מחוז בושהר גובל עם מחוזות פארס, הורמוזגאן, כהגילויה ובויראחמד וח'וזסתאן. כל גבולו המערבי של המחוז הוא חוף עם המפרץ הפרסי. בבושהר קבור המקובל רבי אברהם שלום חמוי (ה'תרמ"ח),שחיבר למעלה מחמישים ספרים, כולל ספרים על קבלה מעשית. כ -70,000 מהנדסים וטכנאים זרים עובדים כיום באזור תעשייה זה, שנמצא 270 ק"מ מדרום לבירה המחוזית בושהר. אזור תעשייה זה נמצא סמוך לשדה הגז המפורסם של דרום פראס בו השקיעה איראן מאות מיליוני דולרים בתשתיות. שדה הגז דרום פארס הוא שדה הגז הטבעי הגדול ביותר בעולם. אזור התעשייה של אסאליה נחשב כה רווחי, שאפילו חברות אמריקאיות כמו American Allied International Corp ו-Halliburton עקפו את הסנקציות האמריקאיות כדי להיות מעורבות באזור. ב-9 באפריל 2013 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה 6.1 בסולם ריכטר במחוז בושהר. ברעידה נהרגו לפחות 37 בני אדם ונפצעו כ-850. בושהר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על פי w.hainz אנציקלופדיה מקראית ערך 'עילם' ראה מפה שם על פי f.homell, die elamistische gottersiebenheit, י.מ. גרינץ, מוצאי דורות, 'העוים והעמלקים -עאמים-עילמים' עמוד 95 בתקופת התלמוד היה שמה 'בי ארדשיר' (בבלי גיטין ו') American Allied International Corporation - Assalouyeh, ‏2005-03-07 Staff, By CNN. "Iran quake kills 37, injures more than 850 - CNN". CNN. נבדק ב-2018-05-09. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרשת קורנילוב

פרשת קורנילוב התרחשה באוגוסט 1917 ברוסיה והיוותה זרז רציני ובלתי צפוי למהפכת אוקטובר. המפקד העליון של הצבא הרוסי, גנרל לאוור קורנילוב, היה שותף לאמונה הרווחת כי הפסד צבאי בחזית המזרחית למעצמות המרכז יוביל להרס הכבוד והגאווה הרוסית. לנין, כך הוא טען, צריך להתלות יחד עם "מרגליו הגרמנים". מהבירה פטרוגרד נשלח מסר מעורפל (אולי במכוון), בו נאמר כי הבולשביקים רומסים את השלטון בבית. במסר זה הורה כביכול ראש ממשלת המעבר, אלכסנדר קרנסקי לקורנילוב לכפות סדר בבירה ולארגן מחדש את הממשלה. קורנילוב הורה לגיס הפרשים ה-3 להיכנס לפטרוגרד ולהנהיג ממשל צבאי. ב-9 בספטמבר הדיח קרנסקי את קורנילוב משום שחשב כי האחרון מגיע כדי להשליט דיקטטורה צבאית. קרנסקי מעולם לא העביר מסר בהול לקורנילוב על בעיות שליטה בבירה. קורנילוב היה משוכנע לחלוטין (תוך שהוא מתעלם מדעתו של בוריס סאווינקוב, סגנו של קרנסקי, כי מדובר באי הבנה כוללת) שקרנסקי לא התכוון להדיחו אלא נהג כך משום שהיה תחת לחץ - אסור על ידי הבולשביקים. קורנילוב קרא לחייליו "להציל את מולדתם הגוועת". קרנסקי לא ידע אם יוכל לסמוך על שאר מפקדיו כנגד ה"פלישה" של קורנילוב ונאלץ לבקש עזרה מה"גווארדיה האדומה" של הבולשביקים. בהתקרב חיל הפרשים ה-3 לפטרוגרד הורה קרנסקי למפקד הגיס, גנרל קרימוב (שלוחו של קורנילוב), לעצור את התקדמותו. כאשר קרימוב הבין כי אין חשש לשליטה בולשביקית, ציית לקרנסקי. קרנסקי שעדיין האמין כי חיל המצב חפץ להדיחו ולכונן ממשל צבאי, עצר ואסר את קורנילוב ו-7000 מתומכיו. בעקבות פרשה זו קרנסקי איבד מכוחו הפוליטי, חיזק בצורה משמעותית את הבולשביקים ואת תמיכת הפועלים בהם, וסלל את דרכם לשלטון במהפכת אוקטובר. לולא פרשה זו ייתכן (כך לפי קרנסקי עצמו ומספר חוקרים) והבולשביקים לא היו מגיעים לשלטון, זאת מאחר שזמן קצר לפני הפרשה הפופולריות של הבולשביקים הייתה בשפל (לאור חשיפת קשריהם עם הגרמנים בעיתונות) ומנגד המורל של החיילים בחזית היה במגמת שיפור. כמו כן נראה שקרנסקי יצא "קירח" משני הצדדים שכן הסוציאליסטים המתונים ראו בו מעתה שליט רופס בעוד שהקצונה הצבאית ראתה בו כמי שתקע לה סכין בגב ולפיכך הללו נמנעו מלסייע לו לאחר מכן. מהפכת אוקטובר אלכסנדר קרנסקי גאורגי לבוב ריאיון עם קרנסקי (ברוסית) Sean McMeekin, The Russian Revolution: A New History, Basic Books, 2017-05-30, ISBN 978-0-465-09497-4. (באנגלית)