laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה

הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה (בפורטוגזית: República Portuguesa) התקיימה במשך 16 שנים, מהפיכתה של פורטוגל לרפובליקה בשנת 1910, עד להקמת הדיקטטורה הלאומית בשנת 1926. בשנת 1908 נורו למוות המלך קרלוש הראשון ובנו לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל בידי מתנקשים בכיכר המסחר (Praça do Comércio) שבליסבון. המלך החדש, מנואל השני, מנה את ראש הממשלה של אביו, ז'ואאו פרנקו, בין החולקים באשמה בהתנקשות. ז'ואאו פרנקו הודח, אך המלך לא הצליח לשקם את דימוי המונרכיה בעיני העם. בשנת 1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בבריטניה. לאחר ההפיכה בליסבון, בא הקץ למונרכיה והוקמה רפובליקה פרלמנטרית, ששרדה בין השנים 1910 –1926. תומכי הרפובליקנים היו בגדר מיעוט אורבני במדינה בה אוכלוסייה כפרית בעיקרה, ורק לגברים יודעי קרוא וכתוב הוענקה זכות בחירה. בתקופה זו שררה אי-יציבות רבה במערכת הפוליטית - בפרק זמן של 16 שנים שלטו 9 נשיאים על 45 ממשלות. במרכז המערכת הפוליטית היה הפרלמנט ומליאתו הייתה זו שבחרה בנשיא הרפובליקה. כוחו של הנשיא היה מוגבל ויכולתו לתווך בין הסיעות השונות הייתה מועטה. מערכת המפלגות הייתה מפוררת, ושלטו ממשלות עם גיבוי מועט של הפרלמנט. אחת מסיעות המפלגה הרפובליקנית הפורטוגזית, "הדמוקרטים" ("Os Democráticos) שבהנהגת אפונסו קוסטה, הובילה את המערכת הפוליטית ושלטה גם במערכת המנהלית, ובאמצעות קסיקיזם (caciquismo), אף במנהל מערכת הבחירות. יתר הסיעות הרפובליקניות פנו לדרך של התקוממות, ושאפו להשתלט על הגה השלטון, בדומה לתומכי המונרכיה. רבו מאוד הקנוניות והניסיונות להפיל את השלטון. המשטר היה חלש ויישם ברישול מדיניותו, שנשלטה במידה רבה בידי הכנסייה (שהמשטרה היה נגד), ובכך בא לידי עימות עימה וגם עם האוכלוסייה הכפרית. פורטוגל השתתפה במלחמת העולם הראשונה (1914–1918). הקריסה בסחר הימי, והשימוש בכוחות צבא במלחמה, גרמו לבעיות רבות בחברה ובכלכלה של פורטוגל. האינפלציה דהרה והאספקה של חומרי גלם ומזון הייתה מקוטעת ודלה. בתנועת העובדים, אותה הוביל ארגון האנרכו-סינדיקליסטים לא ראו ברפובליקה גוף המייצג את עניינם, ועל כן נקטו בפעולות מחאה, כגון ריבוי שביתות, ואף פנו לאלימות פוליטית. מטרת ההפיכה שביצע סידוניו פאיש ב-1917 הייתה הקמת רפובליקה נשיאותית, תוך שילוב תומכי המונרכיה והקתולים. עם חלוף שנה, נרצח פאיש ובראשית שנת 1919 פרצה מלחמת אזרחים מוגבלת היקף בין תומכי המונרכיה לתומכי המשטר הרפובליקני, שבעקבותיה הוחזרה על כנה החוקה של 1911. המערכת השלטונית הזו שרדה במשך 8 שנים ונדרשה להתמודד עם בעיות חברתיות לא מעטות וכן עם התקוממויות וניסיונות הפיכה. ב-1926 ביצעו אנשי צבא הפיכה וכפו על פורטוגל דיקטטורה צבאית. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה בוויקישיתוף David Ferreira, História política da primeira república Portuguesa: 1915-1917, Livros Horizonte, 1981. (בBrazilian Portuguese) Payne, A history of Spain and Portugal (1973) 2: 559
קו פנתר-ווטן

קו פנתר-ווטן, הידוע גם בכינוי החומה המזרחית (בגרמנית: Panther-Stellung או Ostwall) היה קו הגנה שנבנה על ידי הוורמאכט בחזית המזרחית ב-1943. לאחר סדרת נסיגות של הוורמאכט בחזית המזרחית בשנת 1942, נשמעו קולות בתחילת 1943 לבניית קו ביצורים בעומק השטח, לאורך נהר הדנייפר. לאחר קרב קורסק והפלישה לאיטליה הצורך היה לשימור הכוחות במזרח ולמעבר לתוכניות הגנה, ובאוגוסט של אותה השנה הורה היטלר על בניית קו ביצורים, בהשלימו עם נטישת כל אסטרטגיית תקיפה עתידית במזרח. חלק גדול מקו ההגנה תוכנן להיבנות לאורכו של נהר הדנייפר, ממערב לסמולנסק ועד לים השחור. הקו המתוכנן חורג מגדות הדנייפר רק במקומות בהם מתפצלים ממנו יובלים מרכזיים אחרים, ומאפשרים את אותן יכולות ההגנה. מדרום לשם, במערבו של מחוז דניפרופטרובסק במקום בו הדנייפר מתפתל לכיוון מערב, הוחלט על בניית הקו ממזרח לדנייפר במטרה למנוע פינוי או בידוד של חצי האי קרים. אמנם, הקו אינו מספק הגנה על מצר פרקופ, המחבר את חצי האים אל יבשת אירופה. מצפון לסמולנסק תוכנן הקו מויטבסק לפסקוב, ומשם דרך הגדה המערבית של אגם פייפסי והדלתא שלו לים הבלטי בסמוך לעיר נרבה. כאשר ניתנה הפקודה על בניית קו פנתר-ווטן, ב-11 באוגוסט 1943, הוורמאכט אחז בעמדות שהיו רחוקות לעיתים מאות קילומטרים מקו הביצורים המתוכנן, ככלל לאורך נהר הסוורסקי דונץ ולאורך קו שהשתרע מסמולנסק ועד לנינגרד בצפון.
ספר תורת המפלות והתבוסות השלם

ספר תורת המפלות והתבוסות השלם (באנגלית: The White flag principle) הוא ספר הדרכה כיצד להפסיד במלחמה. הספר כתוב כספר היסטוריה צבאית - בספריות הוא מקוטלג בקטגוריית תורות לחימה - ומצד שני הוא הומוריסטי. הניתוחים הצבאיים מגובים במקורות רבים ומלווים בתרשימים מפורטים, ומגיעים למסקנות שערורייתיות. הספר מאיר באור מגוחך את הניתוחים היומרניים לעיתים של ידענים בנושאי צבא, ועובר בו מסר סמוי על האבסורד שבמלחמה. הסופר והמאייר שמעון צבר כתב את הספר בלונדון באנגלית בשנים 1968-69, ומאוחר יותר בעברית. הספר פותח בסוגיה האם עדיף לנצח במלחמה או להפסיד במלחמה. לאחר בחינת המלחמות העיקריות מתקופת יוון העתיקה ועד המאה ה-20, הסופר מגיע למסקנה החד משמעית שתבוסה עדיפה על ניצחון. "יבוא מי שיפסיק אותי כאן ויגיד שכל הניתוח הזה אינו שווה את הנייר שעליו הוא נדפס, מפני שכל אחד יודע שניצחון זה המצב הטוב ביותר ומפלה זה המצב היותר גרוע. נזכיר למי חושב כך מה קרה לגרמניה ויפן, שתי אומות גדולות וחזקות שנחלו תבוסה במלחמת העולם האחרונה. לא הייתה זו סתם מפלה אלא תבוסה צבאית מוחצת שהסתיימה בחורבן מלא ובכניעה ללא תנאי....והנה המפלות האלה הפכו את גרמניה ויפן למדינות החזקות, העשירות והמצליחות ביותר בזמננו. נסו להשוות את המצב ביפן ובגרמניה עם המצב בבריטניה וצרפת שניצחו במלחמה זו." רוב הספר מוקדש להדרכה כיצד להשיג את התבוסה המיוחלת, משום שכמו שלא די בשאיפה לניצחון כדי לנצח, כך לא די בשאיפה למפלה כדי להפסיד. "קשה מאד לנחול תבוסה כאשר הכלכלה הלאומית משגשגת. מדינות שכלכלתן משגשגת נוטות יותר לנצח מאשר להפסיד. כך גם מדינות שהחברה שלהן מלוכדת או שמנהלות מדיניות חוץ נבונה. כדי לסלול דרך בטוחה למפלה מוחצת צריך לפעמים להרוס כלכלה משגשגת, לפרק חברה מלוכדת, או לנהל מדיניות חוץ גרועה ומטופשת. ספר המפלות והתבוסות השלם הוא שלם, מפני שמובאות בו הנחיות בכל התחומים." בין היתר הספר כולל הדרכה בנושאים אלה: כיצד להבדיל בין מפלה לניצחון כיצד לנהל מדיניות חוץ כושלת כיצד למוטט כלכלה משגשגת הקמת צבא מובס כיצד להתאושש מהצלחה מקרית בלתי צפויה מה הזווית המדויקת בין היד לכתף המסמנת כניעה פרק "בנועם שבי האויב", הכולל גם 32 דרכים לשעשע את עצמך במחנה מעצר איך להתגונן מפני האשמות בפשעי מלחמה ב-1995 הספר יצא בהוצאת עם עובד אך אזל מהדפוס. הוא הפך לספר פולחן ועותקים משומשים נמסרים מיד ליד, וכן צילומים לא מורשים של הספר. The White Flag Principle: How to Lose a War על הספר בגרסה האנגלית באתר אודות שמעון צבר. "רשימות מהבוידעם", פוסט של אבנר שץ על הספר ספר תורת המפלות והתבוסות השלם, באתר OCLC (באנגלית)
ויקטוריה סילבסטד

ויקטוריה סילבסטד (בשוודית: Victoria Silvstedt; נולדה ב-19 בספטמבר 1974) היא דוגמנית, שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה שוודית. סילבסטד נולדה בשוודיה כאחת מחמישה ילדים, היא הוזמנה להשתתף בתחרות "מיס שוודיה" לאחר שאמהּ ואחותה שלחו תמונה שלה למערכת התחרות ושם נבחרה לסגנית ראשונה ולנציגת שוודיה בתחרות מיס עולם ושם עלתה לעשר המועמדות הסופיות. היא חתמה חוזה בסוכנות דוגמנות בפריז ועבדה עם בתי אופנה יוקרתיים רבים, בהם שאנל וכריסטיאן דיור. היא תפסה את תשומת לבו של יו הפנר שהזמין אותה לבוא להצטלם לפלייבוי שם נבחרה בדצמבר 1996 לנערת החודש של פלייבוי וב-1997 לנערת השנה של המגזין, היא הופיעה במהלך הקריירה שלה על יותר מ-500 שערי מגזינים ובהם מקסים ווניטי פר. היא שיחקה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "מלרוז פלייס" והנחתה מספר תוכניות בטלוויזיה. ב-2000 שיחק בסרט הדרמה האמריקאי-בריטי "לחיות ולמות בהוליווד" בכיכובו של דני יוסטון. ב-2001 שיחקה בסרט הקומדיה האמריקאי "קר בחוץ" לצד זאק גאליפנאקיס. בשנת 2002 שיחקה באופרת הסבון השוודית-אמריקאית "שדרת האוקיינוס" ברשת TV4, בתפקיד של הבלשית ג'ואנה מרסדן ובאותה שנה שיחקה בסרט "אמריקן טריפ". בשנת 2010 שיחקה בקומדיה הרומנטית הצרפתית "שובר לבבות" של הבמאי פסקל שומיי. ב-1999 הוציאה את אלבומה הראשון, והיחיד עד כה "Girl On The Run", ממנו יצאו הסינגלים "Hello Hey",‏ "Rocksteady Love" ו-"Party Line". ב-2008 החלה לככב בתוכנית מציאות משלה. סילבסטד פגשה את העיתונאי האמריקאי כריס וראגה בשנת 1999, כאשר הוא ראיין אותה לתוכנית הבידור "Entertainment Tonight", והם נישאו ביוני 2000, והתגרשו לאחר מכן בשנת 2009. סילבסטד דוברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית, בנוסף לשפת האם שלה - שוודית. אתר האינטרנט הרשמי של ויקטוריה סילבסטד (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, ברשת החברתית פייסבוק ויקטוריה סילבסטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויקטוריה סילבסטד, ברשת החברתית אינסטגרם ויקטוריה סילבסטד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר AllMovie (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר Metacritic (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויקטוריה סילבסטד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר ספוטיפיי ויקטוריה סילבסטד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר Last.fm (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר AllMusic (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר דיזר ויקטוריה סילבסטד, באתר Yandex.Music (ברוסית) ויקטוריה סילבסטד, באתר Discogs (באנגלית) ויקטוריה סילבסטד, באתר Genius
פיגוע הדריסה בניס

פיגוע הדריסה בניס בוצע ביום חמישי, 14 ביולי 2016, כאשר טרוריסט מוסלמי דרס באמצעות משאית הובלה שכורה, קהל שחגג את יום הבסטיליה בעיר החוף הצרפתית ניס. בפיגוע נרצחו 86 בני אדם ונפצעו 458, מתוכם לפחות 50 ילדים. נהג המשאית גם פתח באש לעבר הקהל ובסופו של דבר נורה ונהרג על ידי כוחות הביטחון. הפיגוע התרחש בטיילת האנגלית של ניס (Promenade des Anglais; השם נהגה: פְּרוֹמְנָאד דֶזַאנְגְלֶה), שם התקבץ קהל רב כדי לצפות במופע זיקוקין דינור לרגל יום הבסטיליה. בסביבות השעה 22:40, לאחר סיום המופע וכאשר הקהל החל להתפזר, משאית הובלה נסעה במהירות אל עבר הקהל והחלה לדרוס אנשים. לפי מספר דיווחים, הנהג נסע בזיגזג כדי לפגוע בכמה שיותר אנשים, וכן פתח באש לעברם. כמו כן המחבל קרא קריאות "אללה אכבר". המחבל המשיך לנסוע ולדרוס אנשים לאורך כ-2 קילומטר (1.25 מייל) בטיילת, במשך כעשר דקות, עד אשר כוחות הביטחון ירו בו והרגו אותו. בין ההרוגים והפצועים היו תיירים רבים. בשנת 2020 אירע פיגוע נוסף בניס, שבו נרצחו שלושה בני אדם בכנסיית נוטרדאם. המחבל זוהה כמוחמד לאחווייג' בוהלל, אזרח צרפתי יליד תוניסיה שגר בניס, שהיה מוכר למשטרה על רקע פלילי אך לא טרוריסטי. את המשאית, שכר בוהלל יומיים לפני הפיגוע בעיר סמוכה לניס. הוא חנה עם המשאית בטיילת במשך תשע שעות לפני שביצע את הפיגוע. קודם לפיגוע פנו אליו שוטרים מכיוון שבזמן חגים וסופי שבוע אסור למשאיות לחנות באזור הטיילת, אך הם אישרו לו להישאר לאחר שטען בפניהם כי הוא מוביל גלידה. ארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע, אך מניעיו של בוהלל נותרו בלתי ברורים. פסיכיאטר צרפתי, פתחי בנסלמה, הציע לא לפרסם שמות ותמונות המחבל כדי לא להאדיר אותו פיגוע הדקירה במרסיי מדיה וקבצים בנושא פיגוע הדריסה בניס בוויקישיתוף מתקפת טרור בצרפת: 84 נרצחו בפיגוע משאית בחגיגות יום הבסטיליה בניס, באתר ynet, 15 ביולי 2016 לפחות 84 בני אדם נהרגו בפיגוע דריסה בחגיגות יום הבסטיליה בעיר ניס בצרפת, באתר הארץ, 15 ביולי 2016 תמר שבק, 15 דקות טרור: 90 קמ"ש עם משאית של 20 טונות, באתר ynet, 15 ביולי 2016 Nice truck attack claims 86th victim, Associated Press, ‏August 19, 2016 סוכנויות הידיעות, צרפת: 3 נרצחו בפיגוע דקירות בניס, באתר ynet, 29 באוקטובר 2020 רועי קייס, רחל קדרס וסוכנויות הידיעות, השוטרים נתנו למחבל לעבור: "אמר שהוא מביא גלידה", באתר ynet, 15 ביולי 2016 מניעיו של המחבל שביצע את הפיגוע בניס נותרו עלומים, באתר הארץ, 18 ביולי 2016 Julian Borger, French media to stop publishing photos and names of terrorists, The Guardian, ‏27 July 2016
מרין צ'אושסקו

מרין צ'אושסקו (ברומנית: Marin Ceaușescu‏; 2 בפברואר 1916 – 28 בדצמבר 1989) היה כלכלן ודיפלומט רומני, אחיו הגדול של ניקולאה צ'אושסקו. צ'אושסקו נולד למשפחת איכרים, בכפר סקורניצ'שט (Scornicești), במחוז אולט, בחבל ולאכיה. אביו, אנדרוצה, היה איכר, בן למשפחת רועי צאן ששימש זמן מה כראש הכפר. אימו, אלכסנדרינה, הייתה בת למשפחה של קצין בצבאו של טודור ולדימירסקו. למרין הייתה אחות גדולה ממנו, ניקולינה ומספר אחים קטנים ממנו, כשהגדול בהם היה ניקולאה. לאחר לימודים יסודיים עבד צ'אושסקו כשוליה של סנדלר. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית הבלתי חוקית וניתב אליה גם את אחיו, ניקולאה. במלחמת העולם השנייה גויס לצבא רומניה ושירת בתפקיד של סנדלר בחזית המזרחית. לאחר נפילתו בשבי הצטרף לדיוויזיה "הוריה, קלושקה וקרישאן", שהורכבה ממתנדבים רומנים ולחמה בגרמנים. צ'אושסקו סיים את לימודיו באקדמיה ללימודי כלכלה של בוקרשט, רומניה, ולאחר שאחיו ניקולאה הגיע לשלטון התמנה לראש המשלחת הכלכלית הרומנית בפראג, צ'כוסלובקיה. מ-1974 ועד מותו עמד צ'אושסקו בראש המשלחת הכלכלית של רומניה בווינה, אוסטריה. עם פרוץ המהפכה הרומנית ובריחת אחיו, ניקולאה, מבוקרשט, חברי סגל המשלחת הצטרפו למהפכנים ועצרו את מרין צ'אושסקו בחדרו תוך ניתוקו מאמצעי התקשורת. בעת משפטו של אחיו הושב לו מקלט הטלוויזיה, כדי שיוכל לצפות בו. בסופו של דבר התאבד צ'אושסקו בתלייה במרתף בניין המשלחת. לדברי בתו של מרין צ'אושסקו, מיכאלה מורארו, אביה הגיע לרומניה, לפני המהפכה, לקונגרס המפלגה הקומוניסטית הרומנית וניהל שיחה עם אחיו הנשיא והציע לו למצוא דרך להתפטר, כיוון שהמהפכה ברומניה הייתה צפויה לקרות, כמו שקרה ביתר המדינות הקומוניסטיות של אירופה, אך כידוע ניקולאה צ'אושסקו לא נענה לעצת אחיו. Neamul Ceauşeştilor, pe calea „progresului socialist” (ברומנית) Laurenţiu Ungureanu, Radu Eremia, Apostolii Epocii de Aur, episodul #30. Ceauşescu după Ceauşescu. Fratele care l-a urmat pe dictator în decembrie ’89, adevarul.ro, ‏17 ביולי 2016 (ברומנית) Singurul Ceausescu care s-a sinucis (ברומנית)
סיימון צ'נדלר

סיימון צ'נדלר (באנגלית: Simon Chandler; נולד ב-1953) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטי. לעיתים קרובות הוא משחק בתפקידים של אנשי ממסד בכירים כמו חברי פרלמנט או פקידים בכירים בשירות הציבורי. צ'נדלר נולד ב-1953 ולמד בבית הספר בדפורד. קריירת המשחק שלו החלה ב-1976. תפקידו הראשון בקולנוע היה בתפקיד טוראי סימונדס ב"גשר אחד רחוק מדי", סרטו של ריצ'רד אטנבורו משנת 1977. ב-1978 דיבב את הדמות מרי בעיבוד אנימציה של ראלף באקשי ל"שר הטבעות". תפקידים בולטים שלו בסרטי קולנוע כוללים את "וירה דרייק" (2004), "הבושם" (2006), "נאום המלך" (2010) ו"אשת הברזל" (2011). הוא כיכב בתפקיד אדה רוטר בעונה הראשונה של הסדרה "בית אנוביס", והיה לו תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "השופט ג'ון דיד". הוא הופיע בסדרות דרמה טלוויזיוניות נוספות, ושיחק גם בתיאטרון. תפקידיו בסרטים ובסדרות טלוויזיה כוללים בין השאר את "מלאכים", "Another Bouquet", "קורניישן סטריט", "הדוכסית מרחוב דיוק", "Just William", "לילי", "Jackanory Playhouse", "אילוף הסוררת", "אנטוניוס וקלאופטרה", "בחזרה לבריידסהד", "Dead Ernest", "נשות וינדזור העליזות", "תחרה", "C.A.T.S. Eyes", "הבלש המזמר", "ג'וני בריגס", "בון", "ברז'ראק", "מידלמארץ'", "The Wimbledon Poisoner", "חדר מיון", "עדות אילמת", "מורים", "Heartbeat", "המלחמה של פויל", "הולבי סיטי", "The Bill", "המשפחה שלי", "רציחות במידסומר", "רופאים", "Land Girls", "הגלימה", "ורה", "מר סלפרידג'" ו"ספייס וולרד: הסרט". סיימון צ'נדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיימון צ'נדלר, באתר AllMovie (באנגלית) סיימון צ'נדלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ויליאם פליטווד שפרד

ויליאם פליטווד שפרד (אנגלית: William Fleetwood Sheppard;‏ 20 בנובמבר 1863 – 12 באוקטובר 1936) היה עובד ציבור, מתמטיקאי וסטטיסטיקאי אוסטרלי-בריטי, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחומי ההפרשים הסופיים, האינטרפולציה והסטטיסטיקה התאורטית, ובמיוחד בזכות תיקון שפרד הנקרא על שמו. ויליאם פליטווד שפרד נולד בסידני, אוסטרליה. הוא היה הבן השני של אדמונד שפרד, אזרח אנגלי שהיגר לאוסטרליה בשנת 1859 והתחתן עם אימו של ויליאם, גרייס מארי, בשנת 1860. אדמונד שפרד היה עורך דין וכיהן כשופט בבית המשפט העליון של קווינסלנד. כשהיה בן 10, נשלח ויליאם ללמוד בבית ספר בבריזביין, אך נשאר ללמוד שם סמסטר אחד בלבד כיוון שמנהל בית הספר סבר שתלמיד מבריק שכמותו זקוק לסביבה לימודית טובה יותר, ולכן כדאי שילך לבית ספר באנגליה. באנגליה הלך לבית הספר "צ'רטרהאוס סקול" שבמחוז סארי. לאחר מכן הלך לטריניטי קולג' עם מלגה. בשנת 1884 סיים את לימודיו כסטודנט למתמטיקה בעל הציונים הגבוהים ביותר באותה שנה (Senior Wrangler), תואר יוקרתי מאוד המוענק בטריניטי. כל ארבעת הסטודנטים בעלי הציונים הגבוהים ביותר באותה שנה אומנו על ידי המתמטיקאי אדוורד ג'ון רות. לאחר מספר שנים בהן התכונן להפוך לעורך דין המתמחה במשפט מקובל, הצטרף שפרד בשנת 1896 למחלקת החינוך של בריטניה כבוחן. עד שנת 1914 הגיע לתפקיד עוזר מזכיר בוועדת החינוך. הוא פרש בשנת 1921 בהיותו בן 58, עקב תוכנית ממשלתית שביקשה לעודד עובדי מדינה שצפויים לפרוש בשנים הקרובות לפרוש באופן מיידי. כיוון שכלכלית לא היה יכול להרשות לעצמו לפרוש, הוא לקח עבודה כבוחן במבחני ההסמכה של קיימברידג' ובאוניברסיטת לונדון. במקביל לעבודותיו אלו, הייתה לשפרד קריירה שלמה כמתמטיקאי, שאיפשרה לו אף לקבל תואר דוקטור מקיימברידג' בשנת 1908 ולקבל מעמד חבר ב"רויאל סוסייטי אוף אדינבורו" (Royal Society of Edinburgh) בשנת 1932. שפרד קיבל עידוד לנצל את כישוריו המתמטיים בתחום הסטטיסטיקה מפרנסיס גולטון, אותו פגש בימין בקיימברידג' כשביקר במעבדתו של גולטון. בין השנים 1897–1907 פרסם שפרד מספר מאמרים על קורלציה, על חישוב מומנטים ועל תיקונים לחישובים. לאחר 1907 החל להתמקד יותר בתחום האינטרפולציה. ויליאם פליטווד שפרד, באתר MacTutor (באנגלית)
היינריך וילהלם אולברס

היינריך וילהלם מתאוס אולברס (בגרמנית: Heinrich Wilhelm Matthias Olbers;‏ 11 באוקטובר 1758 - 2 במרץ 1840) היה אסטרונום, פיזיקאי ורופא גרמני. נולד בארברגן, גרמניה, ולמד רפואה בגטינגן. בסיום לימודיו ב-1780, החל לעסוק ברפואה בברמן, ואת לילותיו הקדיש לתצפיות אסטרונומיות. ב-1802 גילה אולברס את האסטרואיד פאלאס (ונתן לו את שמו), וב-1807 גילה את האסטרואיד וסטה, שאת הזכות לתת לו שם העניק לקרל פרידריך גאוס. ב-6 במרץ 1815 גילה אולברס שביט מחזורי, אשר נקרא על שמו (רשמית נקרא 13P/Olbers). תרומתו הנודעת ביותר למדע היא הפרדוקס אשר קרוי על שמו (הפרדוקס של אולברס), אשר בו תהה מדוע שמי הלילה שחורים, בהנחה שמספר הכוכבים הוא אינסופי, כמו גם גילו של היקום. זוכה פרס לאלנד בשנת 1803 ו-1807. אולברס מת בברמן, גרמניה, בגיל 81. על שם אולברס נקראו, מלבד השביט שאותו גילה, גם אסטרואיד אולברסיה וכן מכתש אולברס על הירח. מדיה וקבצים בנושא היינריך וילהלם אולברס בוויקישיתוף היינריך וילהלם אולברס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "LES LAURÉATS DU PRIX LALANDE". La Revue scientifique. Paris. TOME 40: 460–463. 1887. (1002) Olbersia. In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_1003. ISBN 978-3-540-29925-7. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמנים ובנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוליאקוב

האם התכוונתם ל... פוליאקוב (Poliakov) הוא גרסה של השם פולאק שפירושו פולני ולרי פוליאקוב – קוסמונאוט רוסי יעל פוליאקוב – שחקנית ותסריטאית ישראלית, בתו של ישראל פוליאקוב ישראל פוליאקוב – "פולי", שחקן, זמר וקומיקאי ישראלי, חבר שלישית "הגשש החיוור" לאון פוליאקוב – היסטוריון יהודי צרפתי שוש פוליאקוב – שחקנית, אשתו של ישראל פוליאקוב ואמה של יעל פוליאקוב משפחת פוליאקוב – משפחה של תעשיינים ובנקאים יהודים רוסים שמואל פוליאקוב – איש עסקים ונדבן יהודי רוסי מקור השם פוליאקוב באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
קבוצת הארמיות ה-15

קבוצת הארמיות ה-15 הייתה קבוצת ארמיות של בעלות הברית, שלחמה בזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה. קבוצת הארמיות ה-15 הוקמה בשנת 1943 באלג'יריה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות השתתפה בפלישה לסיציליה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הבריטית השמינית. לאחר מכן לחמה קבוצת הארמיות בזירה האיטלקית, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית החמישית והארמייה הבריטית השמינית. ביולי 1944 כבשה קבוצת הארמיות את רומא, ובדצמבר 1944 החליף מארק קלארק את אלכסנדר בפיקוד על קבוצת הארמיות. לאחר סיום המלחמה, הפכה קבוצת הארמיות למפקדת הכוחות האמריקניים באוסטריה. סדר הכוחות בקבוצת הארמיות ה-15, אוגוסט 1944-אפריל 1945 קבוצת הארמיות ה-15 - (גנרל סר הרולד אלכסנדר) הארמייה הבריטית השנייה - (לוטננט-גנרל סר אוליבר ליס) הקורפוס הבריטי החמישי (לוטננט-גנרל צ'ארלס קייטלי) דיוויזיית השריון הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל ריצ'רד האל) דיוויזיית הרגלים הבריטית הרביעית - (מייג'ור-גנרל אלפרד דאדלי וורד) דיוויזיית הרגלים ההודית הרביעית - (מייג'ור-גנרל ארתור הולוורת'י) דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-46 - (מייג'ור גנרל ג'ון הוקסוורת') דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-56 - (מייג'ור גנרל ג'ון יילדהם וייטפילד) חטיבת הטנקים הבריטית ה-25 הקורפוס הקנדי הראשון - (לוטננט-גנרל א. ל. מ. בארנס) דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה - (מייג'ור גנרל כריסטופר ווקס) דיוויזיית הרגלים הניו זילנדית השנייה - (לוטננט-גנרל ברנרד פרייברג) דיוויזיית השריון הקנדית החמישית - (מייג'ור גנרל ברט הופמייסטר) החטיבה ההררית היוונית השלישית - (לוטננט גנרל תראסיוולוס צאקאלוטוס) חטיבת השריון הבריטית ה-21 הקורפוס הפולני השני - (לוטננט גנרל ולדיסלב אנדרס) דיוויזיית הרגלים הקרפטית השלישית - (מייג'ור גנרל ברוניסלב דוך) דיוויזיית הרגלים קרסובה החמישית - (רב-גנרל ניקודם סוליק) חטיבת הטנקים ה-2 הקורפוס הבריטי העשירי - (לוטננט-גנרל סר ריצ'רד מקרירי) דיוויזיית הרגלים ההודית העשירית - (מייג'ור גנרל דניס ריד) חטיבת השריון הבריטית ה-9 צבא שיתוף פעולה איטלקי - (לוטננט גנרל פאולו ברארדי) הארמייה האמריקאית החמישית - (לוטננט גנרל מארק קלארק) הקורפוס האמריקאי השני - ( מייג'ור גנרל ג'פרי קיז) דיוויזיית הרגלים ה-34 - (מייג'ור גנרל צ'ארלס ל. בולטה) דיוויזיית הרגלים ה-88 - (מייג'ור גנרל ג'ון אי. סלואן) דיוויזיית הרגלים ה-91 - (מייג'ור גנרל ויליאם ג'י לייבסיי) הקורפוס האמריקאי הרביעי - (מייג'ור גנרל ויליס קריטנברגר) דיוויזיית השריון הדרום אפריקאית השישית - (מייג'ור גנרל אוורד פול) דיוויזיית הרגלים ה-85 - (מייג'ור גנרל ג'ון ב. קולטר ) דיוויזיית הרגלים ה-92 - (מייג'ור גנרל אדוארד אלמונד) צוות קרב רגימנט הרגלים ה-442 - (קולונל וירג'יל ר. מילר) דיוויזיית הרגלים הברזילאית הראשונה - (מייג'ור גנרל מסקרנהס דה מוראיס ) הדיוויזיה ההררית העשירית - (מייג'ור ג'ורג' פרייס הייז ) הקורפוס הבריטי ה-13 - (לוטננט-גנרל סידני קירקמן) דיוויזיית הרגלים הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל צ'ארלס לוון) דיוויזיית השריון הבריטית השישית - (מייג'ור גנרל הורטיוס מאריי) דיוויזיית הרגלים ההודית השמינית - (מייג'ור גנרל דאדלי ראסל ) עתודת קבוצת הארמיות דיוויזיית השריון האמריקאית הראשונה - (מייג'ור גנרל ורנון פריצ'רד) תנועת ההתנגדות האיטלקית קבוצת הארמיות ה-15
עונת 1989/1990 בליגה הלאומית בכדורסל

עונת 1989/1990 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה עונתה ה-36 של ליגת הכדורסל הבכירה בישראל. הליגה כללה 11 קבוצות מכיוון שאליצור נתניה לא יכלה להשתתף בתחרות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף השתנה מהעונה הקודמת. ארבעה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב מחמישה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות חצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב מ-5 כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות. משחק על המקום השלישי בוטל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל רמת השרון ומכבי קריית מוצקין. העונה הסדירה החלה ב-21 בספטמבר 1989 הסתיימה ב-12 במרץ 1990. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-21 ברציפות. בהתאם לתוצאות העונה מכבי קריית מוצקין ירדה ליגה. אליצור נתניה לא הופיעה למשחקים בעונה זו, התפרקה בשל חובות כלכליים כבדים, ולא נכנסה קבוצה במקומה. אליצור נתניה התפרקה, לא הופיעה למשחקיה בעונה זו, ונשרה לליגה השנייה. לא נכנסה קבוצה אחרת במקומה. קווין מגי ממכבי תל אביב עם 24.6 סלים למשחק ו-11.3 ריבאונדים השיג בעונה הסדירה מדד הגבוה בין כל הכדורסלנים. מרכוס גייטר ממכבי קריית מוצקין היה מלך הסלים עם 28.6 סלים למשחק. דורון ג'מצ'י ממכבי תל אביב היה מלך הסלים הישראלי עם 23.2 סלים למשחק גביע המדינה בכדורסל 1989/1990 מידע מאתר מנהלת הליגה
הארמייה השביעית (האימפריה הרוסית)

הארמייה השביעית (ברוסית: 7-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה. הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ולדימיר ניקיטין. המשימה הראשונית של הארמייה הייתה לשמור על חופי הים השחור ועל הגבול עם רומניה. באוקטובר של אותה שנה הארמייה הועברה לחזית המזרחית ונכללה במסגרת חזית דרום-מערב. בשנת 1916 הארמייה השתתפה במתקפת ברוסילוב, ובשנת 1917 השתתפה במתקפת קרנסקי. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה בתחילת שנת 1918. גנרל חיל התותחנים ולדימיר ניקיטין (19 ביולי 1914 - 19 באוקטובר 1915) גנרל חיל הרגלים דמיטרי שצ'רבצ'יוב (19 באוקטובר 1915 - 11 באפריל 1917) לוטננט גנרל לאוניד ביילקוביץ (11 באפריל 1917 - 20 ביוני 1917) לוטננט גנרל ולדימיר זייליוואצ'יוב (20 ביוני 1917 - 9 בספטמבר 1917) לוטננט גנרל יאנורי קיכוויקז (9 בספטמבר 1917 - 3 בדצמבר 1917) לוטננט גנרל ולדימיר טריאנדאפילוב (דצמבר 1917) לוטננט גנרל ולדימיר לאבדווסקי (דצמבר 1917 - מרץ 1918) החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
עונת 1990/1991 בליגה הלאומית בכדורסל

עונת 1990/1991 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה עונתה ה-37 של ליגת הכדורסל הבכירה בישראל. הליגה כללה 11 קבוצות מכיוון שהפועל חיפה לא השתתפה בתחרות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף לא השתנה מהעונה הקודמת. ארבע הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב מחמישה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות חצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב מ-5 כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו הפועל גבת ובית"ר תל אביב. העונה הסדירה החלה ב-23 בספטמבר 1990 הסתיימה ב-11 באפריל 1991. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-22 ברציפות. בהתאם לתוצאות העונה הפועל גבת ירדה ליגה. הפועל חיפה לא הופיעה למשחקיה בעונה זו עקב בעיות כלכליות, נשרה לליגה השנייה, ולא נכנסה קבוצה במקומה. הפועל חיפה לא הופיעה למשחקיה בעונה זו ונשרה לליגה השנייה. לא נכנסה קבוצה אחרת במקומה. ג'ו דאוסן מבית"ר תל אביב עם 32 סלים למשחק ו-10.6 ריבאונדים השיג בעונה הסדירה מדד הגבוה בין כל הכדורסלנים. ג'ו דאוסן מבית"ר תל אביב היה מלך הסלים עם 32 סלים למשחק. דורון ג'מצ'י ממכבי תל אביב היה מלך הסלים הישראלי עם 23.6 סלים למשחק גביע המדינה בכדורסל 1990/1991 מידע מאתר מנהלת הליגה