laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הכוח המבצעי

הכוח המבצעי (בערבית: القوة التنفيذية; תעתיק: אלקוה אלתנפיד'יה) הוא שמו של מנגנון ביטחוני השייך לתנועת חמאס ופועל ברצועת עזה בכפוף להוראות שר הפנים הפלסטיני. הכוח מונה מספר אלפי אנשים, אשר פועלים במשימות של אבטחה, שמירת גבולות, שיטור פלילי, שמירת מוסר, וכליאה. הכוח המבצעי הוקם בשנת 2006 על ידי השיח' סעיד סיאם, שר הפנים הפלסטיני מטעם ממשלת חמאס, במטרה לשמש כמנגנון ביטחוני אשר יהווה חלופה לכמה ממנגנוני הביטחון השונים של הרשות הפלסטינית אשר פעלו עד אז ברצועת עזה - כדוגמת המשטרה הכחולה, והביטחון המסכל. הצורך בהקמת חלופה למנגנוני ביטחון אלו נבע מכך שהמנגנונים הישנים היו בשליטת הפת"ח, ובעבר אף עסקו ברדיפה ובמאסר של פעילי חמאס. צמרת הנהגת חמאס ראתה צורך להקים מנגנון ביטחוני אלטרנטיבי אשר כלל אנשיו יהיו נאמני חמאס ויסורו לפקודות ההנהגה המדינית. בכך למעשה, לצד הרחבת הפריסה הצבאית של חמאס בשטחי רצועת עזה, חוזק מעמדה של תנועת חמאס כתנועה המציעה חלופה שלטונית כוללת. במהלך ההשתלטות האלימה של חמאס על השלטון ברצועת עזה, החל משנת 2006, מילאו פעילי הכוח המבצעי של חמאס חלק מרכזי בפגיעה אלימה בפעילי פת"ח, כמו גם בכיבוש מבנים ומתחמים השייכים למנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית. הכוח המבצעי בנוי בצורה היררכית כגוף צבאי לכל דבר. בראשו עומד מאז הקמתו ג'מאל ג'ראח, אבו עוביידה, בכיר בזרוע הצבאית של חמאס. לפעילי הכוח המבצעי מדים מנומרים ייחודיים, נשק אישי, כלי רכב, רשתות קשר, וציוד נוסף. פעולת הכוח מבוצעת מבסיסים ומטות המסודרים על פי חלוקה גאוגרפית. לכוח המבצעי אף אתר אינטרנט ארגוני. אנשי הכוח עוסקים במשימות מגוונות, ובכללן: הגנת גבולות, שמירה על מעברי גבול, אבטחה שוטפת, שיטור פלילי, שיטור קהילתי, כליאה, ושמירת מוסר. בנוסף, לנוכח פריסתו הרחבה, כוח זה משמש כקו הגנה ייעודי מרכזי במקרי פלישה אפשריים של צה"ל אל תוך מקומות שונים ברצועת עזה. בעת פעילויות שיטור קהילתי ושמירת מוסר, הקו המנחה של פעילי הכוח המבצעי הוא שמירה על הסדר תוך יישום חוקי ההלכה המוסלמית - השריעה. משטרת חמאס ברצועת עזה "הכובע הכפול" של משטרת חמא"ס ברצועה, אתר השב"כ, יולי 2009
טרסטוורה

טְרַסְטֶ֫וֶורֵה (באיטלקית: Trastevere – בהטעמה על הטי"ת השנייה) הוא הרובע ה-13 מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה. רובע טרסטוורה נמצא דרומית לקריית הוותיקן, על גדתו הדרומית-מערבית (השמאלית) של נהר הטיבר. בדרומו, גובל הרובע ברובע בורגו – הרובע ה-14 של רומא. מקור שמו של הרובע מלטינית: "טרנס טיברים" – trans Tiberim שמשמעו "מעבר לטיבר". בעת העתיקה, בתקופת הממלכה הרומית, שלטו באזור בו נמצא כיום הרובע, האטרוסקים העוינים לרומא. האזור כונה על ידי תושבי רומא (שמעבר לנהר) "ריפה אטרוסקה" (בלטינית: Ripa Etrusca – "הגדה האטרוסקית"). במאה השישית לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים, אולם לא יושב. גשר עץ שנקרא גשר סובליקיוס (בלטינית: "גשר עמודי העץ") קישר בין הגדה המזרחית לגדת טרסטוורה. בשנת 509 לפנה"ס, עם הקמת הרפובליקה הרומית, החלו להתיישב דייגים לאורך חוף הנהר, וגם לאורך גדת טרסטוורה. בהמשך עם גידולה של העיר רומא לכיוון שדה מרס, החלה התיישבות גם לגדתו המערבית של הנהר – בעיקר של מהגרים מהמזרח התיכון (ובהם יהודים רבים) ואזור מגורים זכה לכינוי "פלאטיאָה יוּדיאוֹרוּם". בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס, בשל גודלה של האוכלוסייה שישבה באזור זה, הפך האזור לאחד מ-14 רובעי העיר – שנקרא "רובע 14" ובהמשך כונה "טרנס טיברים". בשיא תקופת האימפריה הרומית נבנו מספר וילות של עשירי רומא באזור טרסטוורה, ובהן הווילה של יוליוס קיסר וגניה שנקראו "גני קיסר" (Horti Caesaris – "הורטי קיסריס") בתקופת שלטונו של הקיסר אורליאנוס נבנתה חומת אורליאנוס שהקיפה את העיר כולה, ובין היתר גם את רובע טרסטוורה וגבעת הוותיקן. ברובע נבנו שתיים מהכנסיות העתיקות ביותר ברומא: בזיליקת סנטה מריה אין טרסטוורה ובזיליקת סנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה. בימי הביניים הפך הרובע לרובע צפוף של סמטאות צרות ומתפתלות, ועד תקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשלהי המאה ה-15 לא היו רחובות הרובע מרוצפים. סיקסטוס הורה על ריצוף הרובע בלבנים, ואלה הוחלפו בהמשך במרצפות אבן. בשנת 1744 שינה האפיפיור בנדיקטוס ה-14 את גבולות הרובע, וקבע את גבולותיו כפי שהם היום. תושבי הרובע, המבודדים מיתר תושבי רומא בשל הנהר החוצה את העיר, יצרו תרבות שונה מעט מזו של שאר חלקי העיר, ונוהגים לחוג פסטיבל הייחודי לרובע. גם כיום שומר הרובע על צביון ימי הביניים שלו, בשל הרחובות הצרים והמרוצפים אבן, והרובע הפך בשל כך לרובע אמנים ולאתר תיירות פופולרי. ברובע ממוקמת אוניברסיטת ג'ון קאבוט, האקדמיה האמריקאית של רומא וכן קמפוסים של מכללת תומאס מור לאמנויות הליברליות ושל בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ווטרלו הקנדית. היסטוריה, מפות ותמונות של הרובע מדריך לתיירים בטרסטוורה בויקימסע האנגלי (באנגלית)
לך פוזנן

לך פוזנן (בפולנית: Lech Poznań) היא קבוצת כדורגל פולנית המייצגת את העיר פוזנן. הקבוצה נוסדה בשנת 1922, והיא משחקת בליגת העל הפולנית. לזכות הקבוצה שמונה אליפויות וחמישה גביעים. בעונת 1993/1994 הקבוצה התמודדה נגד בית"ר ירושלים במסגרת הסיבוב הראשון של ליגת האלופות. בסיכום שני המשחקים נגד בית"ר ירושלים העפילה לך פוזנן לסיבוב השני, שם התמודדה נגד ספרטק מוסקבה, אך זו הדיחה את לך פוזנן מהמשך המשחקים במסגרת זו באותה עונה. הקבוצה הגיעה לשלב 32 האחרונות בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, ובעונת 2010/2011 בליגה האירופית. פולין תאודור אניולה פולין רומן יקובצ'ק פולין קשישטוף פאבלק פולין מירוסלב אוקונסקי פולין יז'י פודברוז'ני פולין ירוסלאב ארזקיאביץ' פולין דמיאן לוקאשיק פולין קז'ימיש מוסקאל פולין יאצק באק פולין יעקב וילק פולין מרצ'ין קיקוק פולין פיוטר רייס רומניה אמיליאן דולחה ברזיל אנדרסון סנטוס סילבה לטביה ארטיומס רודנייבס פולין רוברט לבנדובסקי אליפות פולין (8): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015, 2022 הגביע הפולני (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009 הסופרקאפ הפולני (6): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015, 2016 מדיה וקבצים בנושא לך פוזנן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לך פוזנן לך פוזנן, ברשת החברתית פייסבוק לך פוזנן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לך פוזנן, ברשת החברתית אינסטגרם לך פוזנן, ברשת החברתית טיקטוק לך פוזנן, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נמל התעופה הבין-לאומי עמאן-המלכה עאליה

נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה (עליאא'. בערבית: مطار الملكة علياء الدولي תעתיק מדויק: מטאר אלמלכה עליאא' אלדולי) הוא נמל תעופה בינלאומי השוכן סמוך לעיירה אל-ג'יזה, כ-35 ק"מ דרומית לעמאן, בירת ירדן. הנמל נחנך בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה מארקה הקטן (مطار ماركاالدولي) שממזרח לעיר. השדה נקרא על שמה של המלכה עאליה, אשתו השלישית של חוסיין, מלך ירדן, אשר נהרגה בתאונת מסוק ב-9 בפברואר 1977. הנמל הוא שער הכניסה האווירי העיקרי של הממלכה, ומאז פתיחתו משמש כנמל הבית של חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן. בנמל שני מסלולים מקבילים באורך של 3,660 מטר וברוחב של 61 מטר, המרוחקים 1,446 מטר זה מזה, והוא משתרע על שטח של 22 קמ"ר. בניין בית נתיבות החדש נחנך ב-21 במרץ 2013, בצמוד ממערב לשני בתי הנתיבות הקודמים, והוא משתרע על-פני שטח של 86,000 מ"ר. הוא מתוכנן להגיע לשטח של 100,000 מ"ר ולהביא את הנמל לקיבולת שנתית של 9 מיליון נוסעים. עם פתיחת בית הנתיבות החדש נסגרו שני בתי הנתיבות הישנים ונהרסו. בחלקו המזרחי של נמל התעופה שוכן טרמינל לשירותי מטען. התחבורה הציבורית בין הנמל לעמאן מבוססת על אוטובוסים ומוניות. בשנת 2011 עברו 6,250,048 נוסעים בנמל ב-67,190 תנועות מטוסים. היקף תנועת המטען בשנת 2006 עמד על 91,000 טון ונפח תנועת הדואר הגיעה ל-1,480 טון. מאז הסכם השלום בין ישראל לירדן מתבצעות טיסות בין ישראל לנמל התעופה. חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן מבצעת 3 טיסות יומיות מהשדה לנמל התעופה בן-גוריון. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי עמאן-המלכה עאליה האתר הרשמי של חברת הניהול הנמל באתר World aero data QAIA Exceeds 6 Million Passengers in 2012, Prior to Opening of New Terminal
חורבת סמארה

חורבת סמארה (בערבית: خربة سمارة) הוא מבנה השוכן על גבעה בגובה של 15 מטר מעל פני הים, צפונית לנחל אלכסנדר ולחופית. צורתו של המבנה כשל מלבן ובו שלושה חדרים מחוברים זה לזה. הוא נתמך בשלוש קשתות חיצוניות המעגנות את קירותיו אל סלע הכורכר. המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 על ידי עבדאללה סמארה, תושב טולכרם שהחזיק באדמות האזור, ושימש אותו לתצפית עליהן. חמולת הסמארה הם צאצאי שומרונים שאוסלמו. מאוחר יותר הפך אותו השלטון העות'מאני לתחנה לגביית מכס על האבטיחים שגודלו בעמק חפר, ויוצאו לרחבי האימפריה. האבטיחים הועברו לאורך הנחל על גבי גמלים או באמצעות רפסודות, עד לנמל מינת אבו זבורה, בחוף מכמורת של ימינו. כיום שוכן המבנה בתחומי הגן הלאומי נחל אלכסנדר, והוא משמש את המטיילים בו לתצפית על האזור. דרומית-מערבית למבנה נחשפו שרידיה של חווה חקלאית ובה רצפת פסיפס מהתקופה הרומית המאוחרת וגתות יין מהתקופה הביזנטית. עוד נמצאו במקום מערות קבורה שנחצבו בסלע הכורכר. שביל ישראל ושביל השרון העוברי לאורך הנחל מעפילים אל המבנה. תצפית מתוך הח'ירבה לכיוון מזרח תצפית לכיוון חופית מדיה וקבצים בנושא חורבת סמארה בוויקישיתוף נחל אלכסנדר 3D - תמונות בתלת־ממד מחורבת סמרה, באתר "המימד השלישי" דודו דיין, חורבת סמארה: הרולס-רויס של האבטיחים, באתר ynet, 17 באוקטובר 2012 צילום אווירי מחורבת סמרה
קורונה קיילצה

קורונה קיילצה (בפולנית: Korona Kielce) היא קבוצת כדורגל פולנית המשחקת בליגת העל הפולנית. הקבוצה מייצגת את העיר קיילצה. מאז היווסדה לא זכתה הקבוצה בתואר כלשהו, היא מדורגת בתחתית הטבלה. בשנת 2007 עברה לאצטדיון חדש. הקבוצה הגיעה לחצי גמר הגביע הפולני בשנת 2006 ולגמר הגביע הפולני בשנת 2007. ברזיל אדי אדריאנה פולין וייצ'ך קובלבסקי פולין פבל סאסין מדיה וקבצים בנושא קורונה קיילצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורונה קיילצה קורונה קיילצה, ברשת החברתית פייסבוק קורונה קיילצה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קורונה קיילצה, ברשת החברתית אינסטגרם קורונה קיילצה, ברשת החברתית טיקטוק קורונה קיילצה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאיר גור אריה

מאיר גור-אריה (ל' בכסלו תרנ"ב, דצמבר 1891, בוברויסק – 2 בפברואר 1951, ירושלים) היה אמן וצייר ישראלי יליד רוסיה. גור אריה נולד בשם מאיר גורודצקי בסוף שנת 1891 בעיר בּוֹבְּרוּיְסְק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית (כיום במחוז מוהילב בלארוס). שם למד אמנות בין השנים 1907 ל-1909. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, ובארץ המשיך בלימודי האמנות ב"בצלאל". ב-1913 היה שותף בהקמת בית מלאכה בשם "מנורה" ביחד עם זאב רבן ועם שמואל פרסוב, בו יצרו חפצי אמנות שימושית ותבליטים בנושאים השאובים מ"אמנות בצלאל". בין השנים 1918–1921 כיהן כמורה ב"בצלאל". בשנת 1923 פתח עם רבן סדנה חדשה בשם "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (=תעשייתית), בה עסקו בעיצוב גרפי ובעיצוב חפצים אחרים. בשנה זו היה גור אריה בין מעצבי התבליטים, הפסלים והריהוט בבניין ימק"א ירושלים - אחד הבניינים המפוארים בישראל. ברבות הימים הוכרז הבניין כבניין לשימור. מאיר היה נשוי לשרה לבית ירושלמי. יחד עם גיסו, יצחק ירושלמי, בנו יחד את ביתם המשותף בשכונת תלפיות בשנת 1928. אחיו ישראל גור אריה היה אמן אף הוא ובמשך תקופה עבד כפסל עבורו. בנו החייל חיים נהרג בפיצוץ בניין הסוכנות היהודית בירושלים בחודש מרס 1948 בתחילת מלחמת העצמאות. גור-אריה נפטר בשנת 1951, בגיל 59, לאחר מחלה ממושכת. נקבר בבית הקברות סנהדריה. לאה אבני, בתו, הייתה אחות ראשית בבית החולים הדסה הר הצופים, ונכדתו היא פרופסור לחינוך יעל פישר. מאיר גור-אריה, דודאים : לקט צלליות, (המלים: למרים וילנסקי-שטקליס), תל אביב : הוצאת פנינה, תש"ז-1947. מאיר גור-אריה, החלוצים : לקט צלליות ושירי חלוצים, (עורך: מרדכי נרקיס), ירושלים : הוצאת בני-בצלאל, תרפ"ה-1925. מאיר גור-אריה / צל חידוש, סיגל קהת קרינסקי (אוצרת), דרורית גור אריה, גדעון עפרת, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2016. 'גור־אריה (הורודצקי), מאיר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 128–129. (הספר בקטלוג ULI). מדיה וקבצים בנושא מאיר גור אריה בוויקישיתוף מאיר גור אריה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל דוד תדהר (עורך), "מאיר גור-אריה (גורודצקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ט (1958), עמ' 3358 מאיר גור אריה, שיחה על האמנות ביחס לעם ישראל, הארץ, 22 בנובמבר 1918 מאיר גור אריה, על האמנות הדיקנאית בארץ, דואר היום, 29 באוקטובר 1922 מאיר גור אריה, דף שער בספרייה הלאומית מאיר גור אריה באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחשוב לביש

מחשוב לביש או מכשור לביש (באנגלית: Wearable Computing) הוא אוסף של אביזרים אלקטרוניים, כגון חיישנים, מצלמות, שעון חכם, טבעת חכמה, מסכים וכדומה, שניתנים לנשיאה על הגוף. אביזרים אלה מספקים ללובשיהם מידע נוסף על הסביבה באמצעות מציאות רבודה, מידע על סכנות מתקרבות באמצעות שימוש בחיישן תרמי, לדוגמה לזיהוי נחשים, ומידע מסחרי ופרסומי. מטרת המחשוב הלביש היא ללוות את האדם במהלך חיי היום יום, כך שיהיה נגיש לשימוש בעת הצורך. השימוש במחשוב לביש תפס תאוצה בעשור השני של המאה ה-21 כחלק מטכנולוגיות האינטרנט של הדברים (IoT). מחשוב לביש כולל מגוון רחב של מוצרים כמו שעונים חכמים, צמידי כושר, משקפיים חכמים, ואף בגדים חכמים. מוצרים אלו משמשים למעקב אחר בריאות, פעילות גופנית, ניווט, ואף כאמצעי תקשורת. טכנולוגיות אלו מאפשרות מעקב אחרי מדדי בריאות כמו דופק, לחץ דם, ופעילות גופנית, וכן משמשות ככלים לתקשורת והעברת מידע בזמן אמת. המחשוב הלביש משלב טכנולוגיות מתקדמות כמו חיישני דופק, GPS, חיישני תנועה, וטכנולוגיות מציאות רבודה (AR). רכיבים אלו מאפשרים למכשירים לספק מידע בזמן אמת ולהגיב לסביבה באופן דינמי. הטכנולוגיות כוללות גם חיישנים תרמיים לזיהוי חום, חיישני תנועה לניטור פעילות גופנית, וטכנולוגיות מציאות רבודה המוסיפות שכבת מידע דיגיטלית על גבי העולם הפיזי. אחד האתגרים העיקריים בתחום המחשוב הלביש הוא ניהול האנרגיה והסוללה, עקב הצורך במכשירים קטנים וקלים. עם זאת, צפויים פיתוחים נוספים בתחום הסוללות והאנרגיה הסולארית שישפרו את ביצועי המכשירים. בנוסף, ישנם אתגרים בתחום הפרטיות והאבטחה, כיוון שמכשירים אלו אוספים כמות גדולה של נתונים אישיים. העתיד של המחשוב הלביש כולל פיתוחים בטכנולוגיות בינה מלאכותית, חומרים חכמים, ושילוב טוב יותר עם מערכות נוספות כמו בית חכם ובריאות דיגיטלית. שעון חכם - שעונים חכמים כמו Apple Watch ו-Fitbit הפכו לנפוצים, ומשמשים לניטור פעילות גופנית, דופק, ושינה, וכן מאפשרים קבלת התראות והודעות. משקפיים חכמים - דוגמת גוגל גלאס, מאפשרים תצוגת מידע ישירות לעין המשתמש, כולל ניווט, הודעות, ומציאות רבודה. בגדים חכמים - ביגוד שמכיל חיישנים לניטור פעילות גופנית ובריאותית, כמו בגדי ספורט שמנטרים דופק וטמפרטורה. גוגל גלאס טבעת חכמה מדיה וקבצים בנושא מחשוב לביש בוויקישיתוף הצרכן הדיגיטלי, המחשוב הלביש כבר כאן והולך לשנות את העתיד, PwC Israel ליאור הנר, המחשוב הלביש מגיע לבגרות, באתר הארץ, 13 במרץ 2007 אשר שכטר, גוגל אולי מוותרת על הגלאס, אבל מהפכת הגאדג’טים הלבישים כבר כאן, באתר TheMarker‏, 28 בנובמבר 2014 Wearable Computing, MIT נחום דוניצה, איזו טכנולוגיה נלבש הבוקר?, באתר TheMarker‏, 18 באפריל 2021 פרסומי יניב חברון, ‏המלחמה על המחשוב הלביש מתחממת ומחממת את השוק, באתר גלובס, 7 בנובמבר 2019 Hattie Newman, היום נלבש מחשב - טכנולוגיה לבישה, באתר מגזין d+a, ‏01.2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כרומופור

כרומופור הוא חלק ממולקולה, או קבוצה פונקציונלית בה, המעניקים למולקולה צבע. כרומופורים ביצורים חיים נקראים בדרך כלל פיגמנטים. כאשר מולקולה בולעת אורכי גל מסוימים של האור, ומעבירה או מחזירה אורכי גל אחרים בתחום האור הנראה, יש לה צבע. כרומופור הוא אזור במולקולה בו הפרש האנרגיה בין שני אורביטלים מולקולריים מתאים לטווח האנרגיה של הספקטרום הנראה. כרומופור יכול לבלוע פוטונים של אור נראה שפוגעים בו, דבר שיגרום לעירור של אלקטרון ממצב היסוד למצב מעורר. במולקולות ביולוגיות המשמשות לקליטת או גילוי אנרגיית אור, הכרומופור הוא קבוצה פונקציונלית שגורמת לשינוי קונפורמציה במולקולה, בתגובה לבליעת אור. ניתן לחלק את הרוב המכריע של כרומופורים לשני סוגים: מערכות מצומדות, וקומפלקסים מתכתיים. בראשון, רמות האנרגיה ביניהם עוברים האלקטרונים הם אורביטלי פאי מורחבים, הנוצרים על ידי סדרת קשרים יחידים וכפולים, לסירוגין, לעיתים במערכות ארומטיות. דוגמאות נפוצות לכרומופורים הן רטינל (המשמש לגילוי אור בעין), צבעי מאכל שונים, צבעי בד (תרכובות אזו), ליקופן, בטא-קרוטן, ואנתוציאנין. קומפלקסי מתכת פועלים ככרומופורים על ידי פיצול אורביטלי d, עקב קישור מתכת מעבר לליגנד. דוגמאות לכרומופורים מסוג זה הן כלורופיל (המשתמש בצמחים לפוטוסינתזה), המוגלובין (המעניק לכדוריות דם אדומות את צבען), המוציאנין, ומינרלים צבעוניים כמו מלכיט ואחלמה (אמטיסט). כרומופורים ביולוגיים כוללים לעיתים קרובות ארבע טבעות פירול, בשני סידורים אפשריים: הפירולים יוצרים שרשרת פתוחה, ללא מתכת: פיטוכרום, פיקובילין, בילירובין. הפירולים יוצרים טבעת (פורפירין), עם אטום מתכת במרכזה: המוגלובין, כלורופיל. חוקי וודוורד מדיה וקבצים בנושא כרומופור בוויקישיתוף הסיבות לצבע, מנגנונים פיזיקליים ליצירת צבע (אנגלית) כרומופור בספר הזהב של IUPAC כרומופור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גם למולקולות המחזירות אור שאינו בתחום הנראה יש צבע, אך הוא אינו חשוף לבני האדם ללא מכשור מיוחד, כמו מצלמות אינפרא-אדום או מצלמות UV. חרקים, כמו הדבורה, יכולים לראות צבעים אלו (למשל בפרחים) ללא עזרים.
ארמון פארנזה

ארמון פארנזה (באיטלקית: Palazzo Farnese; "פאלאצו פארנזה") הוא ארמון מתקופת הרנסאנס, הממוקם בכיכר פארנזה (Piazza Farnese) במרכז העיר רומא, בסמיכות רבה ולמעשה מחוברת לקאמפו די פיורי. כיום משמש הארמון כשגרירות צרפת באיטליה. ארמון פארנזה הוא אחד הארמונות המרשימים ביותר שנבנו ברומא בתקופת הרנסאנס. הארמון תוכנן על ידי אנטוניו דה סאנגאלו, הבן, מתלמידיו של ברמנטה. הארמון הוקם בהוראת אלסאנדרו פארנזה, לימים האפיפיור פאולוס השלישי, בן למשפחת פארנזה העשירה, זמן קצר לאחר שאלסאנדרו פארנזה מונה לקרדינל (מינוי שקיבל בזכות אחותו ג'וליה פארנזה, שהייתה פילגשו של אלכסנדר השישי). עבודות ההקמה החלו בשנת 1515 לאחר שנתיים של הכנת התוכניות וחומרי הבנייה. עבודות הבנייה הופסקו בשנת 1527 בשל ביזת רומא והחלו שוב בשנת 1534 בהוראת אלסאנדרו פארנזה לאחר מינויו של זה לאפיפיור. פאולוס השלישי העסיק את מיכלאנג'לו בואונרוטי בהשלמת הקומה השלישית של הארמון ובנייתה מחדש של חצר הארמון (ובה אכסדרת עמודים דוריים, יוניים וקורינתיים). מיכלאנג'לו תכנן את כרכובי הארמון, ובנה מחדש את החלון המרכזי בחזית הארמון ובו סמל האפיפיור. הארמון הושלם בשנת 1589. חדרי הארמון עוטרו בפרסקאות המתארים נושאים מיתולוגיים כאלגוריות ובהם סדרת פרסקאות המתארות את הרקולס ואת אהבת האלים מעשה ידי אניבלה קראצ'י. מיכלאנג'לו תכנן בניית גשר מעל נהר הטיבר במטרה לקשר את הארמון, בקשת שתעבור מעל ויה ג'וליה (קשת זו אכן נבנתה) ותמשיך לעבר וילה פארנזינה שבצדו השני של הנהר, בטרסטוורה. גשר זה לא הושלם. לאחר מותו של הקרדינל אודוארדו פארנזה בשנת 1626 עמד המבנה ריק במשך כ-20 שנה, ואז הוענק על ידי האפיפיור אלכסנדר השביעי למלכה כריסטינה, מלכת שוודיה בעת שזו התגוררה ברומא. לאחר עזיבתה התגלה כי משרתיה בזזו את אוצרות האמנות שבארמון. משפחת פארנזה העבירה את הבעלות על הארמון לבית בורבון, וזה מכר את הארמון בשנת 1874 לצרפת על מנת שישמש כשגרירות. באופרה "טוסקה" מאת ג'אקומו פוצ'יני, משנת 1900, הסצנה בה הגיבורה מתעמתת עם מפקד המשטרה מתרחשת בארמון פארנזה. הארמון היווה השראה למבנים ברחבי העולם, ובהם לשאטו גרימאלדי באקס-אן-פרובאנס, למוזיאון הבנייה הלאומי בוושינגטון בירת ארצות הברית, ולבניין המזכיר הראשי בסידני שבאוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא ארמון פארנזה בוויקישיתוף הדפס של הארמון משנת 1765 תיאור הארמון באתר Romeartlover תצלום לוויין של הארמון ארמון פארנזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אילנית בן-יעקב

אילנית בן-יעקב (נולדה ב-20 במרץ 1973) היא שחקנית ישראלית. בן-יעקב נולדה בבאר שבע, ועברה בנעוריה ללהבים. בשנת 1997 החלה ללמוד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. פרויקט הגמר שלה היה המופע חנה'לה ושמלת השבת, עיבוד למבוגרים של סיפור הילדים הידוע. המופע עלה בפסטיבל עכו, ולאחר מכן ברחבי הארץ ובפסטיבלי תיאטרון בובות באירופה. תפקידה הראשון בטלוויזיה היה התפקיד הראשי בסרט "היה נהדר" (2002), במסגרת הסדרה "שיעור מולדת". לאחר מכן שיחקה במספר תפקידי משנה בסדרות "בשורות טובות", "מילואים" ו"תיבת נח", בתוכנית המערכונים "מקום לדאגה" ועוד. במקביל, השתתפה בן-יעקב בסרטים "קרוב לבית", "מדוזות", "הכל מתחיל בים", "האמת העירומה" ואחרים. בשנת 2012 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אליס", עליו זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנים 2008–2009 שיחקה בדרמה היומית "חשופים" שם גילמה את דמותה של הכתבת הפוליטית ריקי יוספי. ובשנת 2011 גילמה את עלמה בסדרת הנוער "החולמים" (ב-ערוץ הילדים, HOT). באותה שנה גילמה את דמותה של "דודה יונה" בסדרת הפשע של HOT "עספור". והתארחה בסדרה הקומית "בנות הזהב" בערוץ 10. בשנת 2015 הצטלמה לסרט "אינרציה" של עידן חגואל, ולסרט "התעוררות" של גיא מאירסון. שניהם בתפקיד ראשי. החל מ-8 בספטמבר של אותה שנה כיכבה בסדרת המתח של עודד דוידוף המשודרת ב-HOT3, "עקרון ההחלפה". בשנת 2017 שיחקה בסדרת הדרמה של Yes, "כבודו" שביים רוני ניניו וכתב שלמה משיח. באותה שנה הצטלמה לסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר. ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בכיכובה, ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה "כפולה". בשנת 2021 גילמה את לבנה, אמא של טופז, בסדרה "היורשת" שעלתה בקשת 12. באוגוסט אותה שנהנ החלה לשחק בעונה הרביעית של סדרת הנוער "נעלמים", בתפקיד לולי שמר. בשנת 2022 גילמה את אימו של נפתלי, בעלה של פייגי העקרה בסרט "עקרה". החל מפברואר 2022 משתתפת בעונה השנייה של "הבאר", בתפקיד מגי. בינואר 2008 נישאה בן-יעקב למעוז דגני, עיתונאי ופעיל חברתי. להם בת ובן. במהלך מתקפת הפתע על ישראל, נהרג אחיה ליאור, חבר כיתת הכוננות של מושב ישע שבה היה סגן הרבש"צ, בקרב עם מחבלים לאחר שהוקפץ בעקבות התראה על חדירה במושב מבטחים. בנוסף לעיסוקה כשחקנית, משתייכת בן-יעקב למערכת המגזין "כביש ארבעים", המקומון של מצפה רמון והסביבה, ואף פרסמה מספר שירים בעיתון. מדיה וקבצים בנושא אילנית בן-יעקב בוויקישיתוף אילנית בן-יעקב, ברשת החברתית אינסטגרם אילנית בן-יעקב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אילנית בן-יעקב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אילנית בן-יעקב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אילנית בן-יעקב, באתר AllMovie (באנגלית) אילנית בן-יעקב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שירי הררי, אלמונית, אבל חשופה, באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2009 תום שובל, ‏אילנית בארץ בלי פלאות, באתר "Time Out ישראל", 21 באוגוסט 2013 שי פוגלמן, ינאי יחיאל, אילנית בן יעקב, באתר הארץ, 27 ביולי 2017 אחיה של השחקנית אילנית בן יעקב נהרג על ידי מחבל: "עצוב שלא תהיה בעולם יותר", באתר וואלה, 10 באוקטובר 2023
וילה פארנזינה

וילה פארנזינה (באיטלקית: Villa Farnesina) היא וילה מתקופת הרנסאנס שנבנתה ברובע טרסטוורה של העיר רומא בירת איטליה. וילה פארנזינה נבנתה עבור אגוסטינו קיגי, סוחר עשיר ובנקאי מסיינה אשר שימש כשר האוצר של האפיפיור יוליוס השני. הוילה נבנתה בין השנים 1506–1511 בתכנונו של האמן מסיינה בלדסרה פרוצי, לו סייעה ג'יליאנו דה סאנגאלו. וילה זו נבנתה בסגנון שונה מארמונות הרנסאנס של רומא, אשר נבנו בצורה של טירה מבוצרת - מבנים רבועיים, שחלקם מגדלים, המקיפים חצר פנימית סגורה. הוילה נבנתה כבית קיץ, ובו חלונות רבים, וסביבה גן רחב ידיים. קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות ממיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא ניצחון גלתיאה של רפאל. בשנת 1577 עברה הוילה לידי משפחת פארנזה, ומכאן שמה כיום, ולאחר מכן הועברה לבעלות בית בורבון ובשנת 1861 הפך המבנה לביתו של שגריר ספרד ברומא. כיום המבנה נמצא בבעלות ממשלת איטליה, ופועלת בו האקדמיה דאי לינצ'אי - האקדמיה למדעים של רומא. מדיה וקבצים בנושא וילה פארנזינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילה פארנזינה (באיטלקית) תיאור הווילה ההיסטוריה של הווילה ותמונות שלה תמונות של גני הווילה "ארמון התענוגות של אגוסטינו קיגי"
חוקי וודוורד

בכימיה, חוקי וודוורד, על שם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, ידועים גם בשם חוקי וודוורד-פישר (על שם לואיס פישר (אנ')) הם מספר קבוצות של חוקים אמפיריים, המאפשרים לחשב את אורך הגל של הבליעה המקסימלית ( λ m a x {\displaystyle \lambda _{max}} ) בספקטרוסקופיית UV-Vis (אנ') של תרכובת כלשהי. החישוב מבוצע על סמך הכרומופורים השונים במולקולה (כמו טבעת ארומטית), והסביבה הכימית שלה, כמו תכונות הממס. קבוצה אחת של חוקי וודוורד-פייזר עבור דיאנים מופיעה בטבלה מטה. דיאנים יכולים להיות הומואנולארים עם שני קשרים כפולים בטבעת אחת, או הטרואנולארים עם שני קשרים כפולים בשתי טבעות נפרדות. בעזרת חוקים אלה ניתן לחשב את הבליעה המקסימלית של דיאנים. להלן דוגמת שימוש בחוקים עבור דיאן לשתי התרכובות הבאות: בתרכובת השמאלית, ערך הבסיס הוא 214 ננומטר כיוון שזהו דיאן הטרואנולארי. לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, והקשר הכפול השמאלי הוא אקסוציקלי לטבעת הימנית. ולכן האורך גל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 239 ננומטר. בתרכובת הימנית, ערך הבסיס הוא 253 ננומטר כיוון שזהו דיאן הומואנולארי. גם לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, ושני הקשרים הכפולים הם אקסוציקלים לטבעות אליהם הם צמודים. ולכן אורך הגל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 283 ננומטר. עבור תרכובות עם מעל ל-4 קשרים כפולים צמודים יש להשתמש בחוקי פישר-קון. פירוט חוקי וודוורד לתרכובות קרבוניל מצומדות, אתר אוניברסיטת מרכז קונטיקט ספקטרוסקופיית על-סגול/אור נראה, "Virtual Text of Organic Chemistry", אתר אוניברסיטת מישיגן אם שני הקשרים הכפולים המקוריים הם במרחק של קשר אחד ביניהם, קשר כפול שלישי נוסף יקרא צמוד (extending conjugation) אם הוא במרחק קשר אחד מאחד מהם. R.B. Woodward, Structure and the Absorption Spectra of α,β-Unsaturated Ketones, Journal of the American Chemical Society, ‏1941 (באנגלית) L.F. FIESER, M.FIESER, S. RAJAGOPALAN, ABSORPTION SPECTROSCOPY AND THE STRUCTURES OF THE DIOSTEROLS, Journal of the American Chemical Society, ‏1948 (באנגלית) A. Mehta, Ultraviolet-Visible (UV-Vis) Spectroscopy - Woodward-Fieser Rules to Calculate Wavelength of Maximum Absorption (Lambda-max) of Conjugated Carbonyl Compounds, PharmaXChange.info, ‏5 באוגוסט 2012 (באנגלית) Neil Glagovich, Woodward's Rules for Conjugated Carbonyl Compounds, Central Connecticut State University, ‏19 ביולי 2007 (באנגלית) William Reusch, Visible and Ultraviolet Spectroscopy, VirtualText of Organic Chemistry, ‏5 במאי 2013 (באנגלית) Neil Glagovich, Woodward-Fieser Rules for Dienes, Central Connecticut State University, ‏19 ביולי 2007 (באנגלית)