laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לוק וולטון

לוק תאודור וולטון (באנגלית: Luke Theodore Walton; נולד ב-28 במרץ 1980) הוא כדורסלן עבר. לוק הוא בנו של חבר היכל התהילה של הכדורסל ביל וולטון. וולטון למד במשך ארבע שנים באוניברסיטת אריזונה, וכן שיחק במדי נבחרת הכדורסל של האוניברסיטה. בשנת 2003 נבחר בדראפט על ידי הלוס אנג'לס לייקרס בבחירה ה-32. וולטון שיחק במדי הלייקרס במשך תשע עונות רצופות, עד סיום עונת 2011/2012. ב-20 בנובמבר 2007, במהלך משחק קדם עונה, ביצע וולטון מהלך "קרוסאובר" על אדם מוריסון, מהלך זה הוביל את מוריסון לקריעת הרצועה הצולבת הקדמית ובעקיפין לפרישה מוקדמת מכדורסל בגיל 27 הוא זכה עם הלייקרס בשתי אליפויות בעונות 2009 ו-2010. לאחר הזכייה באליפות עונת 2010 הפכו לוק ואביו, ביל וולטון, לאב ובן הראשונים אשר זכו כל אחד בזוג אליפויות NBA. בשנת 2012 עבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס. בסיום עונת 2012/2013 הודיע על פרישה ממשחק. בשנת 2014 מונה לתפקיד עוזר המאמן בקבוצת גולדן סטייט ווריורס. ב-29 באפריל 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת לוס אנג'לס לייקרס. ב-2019 פוטר מתפקידו כמאמן הלייקרס, זאת ימים ספורים לאחר הודעת התפטרותו של מג'יק ג'ונסון מתפקיד נשיא לענייני כדורסל של הקבוצה. יומיים לאחר מכן מונה לתפקיד המאמן בסקרמנטו קינגס. ב-21 בנובמבר 2021 פוטר וולטון מתפקידו כמאמן סקרמנטו, לאחר פתיחת עונה רעה עם מאזן שלילי של 6-11. מדיה וקבצים בנושא לוק וולטון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN אלעד זאבי, אם גולדן סטייט קבעה את הפתיחה הטובה בהיסטוריה, איך המאמן לוק וולטון לא ניצח מעולם משחק?, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2015 לוק וולטון בקאבס, יאיים על מעמדו של כספי?, באתר ערוץ הספורט הלייקרס הודיעו: וולטון סיים דרכו בקבוצה, באתר ערוץ הספורט, 12 באפריל 2019 הלם בלייקרס: מג'יק ג'ונסון התפטר מתפקידו כנשיא המועדון, באתר ערוץ הספורט, 10 באפריל 2019 רשמית: לוק וולטון מונה למאמנה של סקרמנטו, באתר ONE‏, 15 באפריל 2019 בעונתו השלישית: סקרמנטו פיטרה את לוק וולטון, באתר ONE‏, 21 בנובמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסיה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... האימפריה הרוסית – אימפריה מלוכנית בראשות צאר שהתקיימה בין 1721 ל-1917. הרפובליקה הרוסית – הוקמה עם הפלת הצאר ב-1917 והתקיימה במשך מספר חודשים עד הקמת הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית באוקטובר 1917. ברית המועצות – מעצמה קומוניסטית שהתקיימה בין 1922 ל-1991 וכללה את הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית. רוסיה – ארץ באירואסיה, המאוכלסת העיקר על ידי הרוסים. בעבר – מוקד האימפריה הרוסית ושל ברית המועצות, כיום של הפדרציה הרוסית העצמאית, הקיימת בצורתה הנוכחית משנת 1991, בעקבות התפרקותה של ברית המועצות. הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית – מדינה רוסית פדרלית – עצמאית בין השנים 1917–1922 ואחר כך כחלק מברית המועצות בין השנים 1922–1991 הפדרציה הרוסית – מדינה פדרלית רוסית שהוקמה על בשנת 1991 עם פירוק ברית המועצות 232 רוסיה – אסטרואיד בחגורת האסטרואידים אשר נקרא על שמה של האימפריה הרוסית רוסי
ריסון

האם התכוונתם ל... מדעי הטבע: ריסוּן (פיזיקה) ריסון ויסקאוזי מקדם איכות ריסוֹן (ביולוגיה) – המונח העברי ל-cilium, שערות דמויות ריסים בתאים של אאוקריוטים מדעי החברה: ריסוּן שיפוטי הוא היפוכו של אקטיביזם שיפוטי
ברוך מאירי

ברוך מאירי (נולד ב-25 בדצמבר 1940 בבגדאד שבעיראק) הוא סופר ועיתונאי ישראלי שעבד כארבעים שנים במערכת העיתון "מעריב". ב-1950 עלה לישראל. הוא החל לעבוד בעיתון "מעריב", וביצע בו שורת תפקידים, החל מכתב לענייני משפט ופלילים, דרך כתב לענייני קליטה ועלייה וכן בריאות ופנים וכלה בניהול סניף ירושלים של העיתון. בליל יום העצמאות 1990, הוצתה דלת דירתו של מאירי. ארגון הימין הרדיקלי "הסיקריקים" לקח אחריות על המעשה. עוד ערך מאירי במשך מספר שנים את "נהרדע", ביטאונו של מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ובהמשך ערך עיתון אינטרנטי מטעם נ.צ. חינוך לדמוקרטיה וכן את הביטאון "קריה נאמנה", ביטאון ועד עדת הספרדים ועדות המזרח בירושלים. מאירי כתב מספר ספרים עבור מוסדות ואנשים פרטיים (ביניהם - צבי גבאי). הוא זכה במספר פרסים ובכללם: אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג ז"ל ב-1985, ופרס תנועת אח"י, התנועה לקידום התרבות וההשכלה של עולי עיראק. בוגר קורס מדריכי ספורט, לגיל הזהב, במכון וינגייט. בשנים 2014-2015 זכה בארבע מדליות באליפות ישראל (מאסטרס) בשחייה: שתי מדליות כסף ושתי מדליות ארד (משחים חזה וגב למרחק של 50 מטרים). באולימפיאדת גיל הזה, השנה (2015) זכה במדליית כסף בסגנון שחייה חופשית למרחק 50 מטרים. באליפות המאסטרס בשחייה הקיץ 2017 זכה במקום הראשון, במשחה 100 גב; במכביה ה-20 הקיץ זכה בשתי מדליות: כסף (100 גב) וארד (50 חזה). השתתף באליפות העולם בשחייה, מאסטראס, שהתקיימה בסוף חודש אוגוסט השנה בהונגריה. ברוך מאירי נשוי, אב לארבעה ילדים. אילת-שורשים על חוף ים סוף. חיוך באוהל, על החיים במעברה מנקודת מבטו של ילד; הספר נלמד בחטיבת הביניים. חלום בין סורגים, על אסירי ציון מאתיופיה. מנהרות בבל לירושלים, על יוצאי עיראק בעיראק הקודש. מאספי לצפת, העלייה ממרוקו סביב קורות חייו של אהרן-רפאל נחמיאס, לשעבר סגן יו"ר הכנסת וראש עיריית צפת. קל לגדל סבא, מחוויותיו של סבא, נכתב יחד עם מוטי רוזנבלום. גרעיני אבטיח, סיפורים ביוגרפים משמעותיים בחיי ברוך מאירי. משפחת סיטון, היסטוריה של משפחת סיטון בירושלים. החיים באוהל, סיפורים אותנטיים מהחיים במעברות בתחילת שנות ה–50, הוצאת אגודת האקדמאים יוצאי עיראק בישראל. מדיה וקבצים בנושא ברוך מאירי בוויקישיתוף הספרים של ברוך מאירי, באתר "סימניה" אחד על אחד עם ברוך מאירי, באתר "זמן מבשרת" 10 בדצמבר 2010 ברוך מאירי, רשות השידור ומעריב - בין שתי גסיסות, באתר בית העיתונאים, 15 במרץ 2014 אלישיב רייכנר, ‏הצד האחר של המעברה, בעיתון מקור ראשון, 7 ביוני 2018 ברוך בן יהודה מאירי, דף שער בספרייה הלאומית המסיתים והמציתים, מעריב, 1 במאי 1990 רן שפירא, ספרים החדשים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2018
פאול רוזנשטיין-רודן

פאול נרציז רוזנשטיין-רוֹדָן (Paul Narcyz Rosenstein-Rodan;‏ 1902, קרקוב, גליציה, אוסטריה – 28 באפריל 1985, בוסטון) היה כלכלן אוסטרי, והוגה מודל הדחיפה הגדולה (Big push model). רוזנשטיין-רודן נולד בקרקוב למשפחה ממוצא יהודי, וגדל בווינה. בשנת 1925 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת וינה וחונך לאסכולה האוסטרית. בתחילת דרכו המקצועית, תרומתו לכלכלה הייתה בתחום התאוריה הכלכלית הטהורה - אודות תועלת שולית, מוצרים משלימים, מבנה היררכי של ביקוש ועוד. ב-1930 היגר רוזנשטיין-רודן לבריטניה ולימד בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובהמשך בבית הספר לכלכלה של לונדון עד 1947. בשנים 1947-1950 עבד בבנק העולמי, בשנים 1953-1968 לימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובהמשך לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין ובאוניברסיטת בוסטון. רוזנשטיין-רודן שימש כיועץ לממשלות הודו, איטליה וצ'ילה. בשנת 1943 פרסם את המאמר "Problems of Industrialisation of Eastern and South-Eastern Europe", שעמד בבסיס מודל הדחיפה הגדולה. במאמר זה מצדד רוזנשטיין-רודן בהשקעה בקנה מידה גדול בתעשייה במדינות שבהן קיים עודף עובדים בחקלאות, במטרה לנצל את אפקט הרשת וזאת כדי להינצל ממצב בו שיווי המשקל הכלכלי נוצר במיקום נמוך. הוא למעשה מפתח רעיון שהוצע בידי אליין יאנג (אנ') במאמר "Increasing Returns and Economic Progress" שמתבסס בעצמו על רעיון של אדם סמית' משנת 1776. “Grenznutzen”, Handworterbuch der Staatswissenschaften v 4 (1927), 1190–223. “Das Zeitmoment in der Mathematischen Theorie des Wirschaftlichen Gleichgewichtes”, Journal of Economics v1 (1929) #1, 129–42. “La Complementarieta: Prima delle tre etappe del progresso della Teoria Economica Pura”, La Riforma Social (1933). “The Role of Time in Economic Theory”, Economica N. S., v 1 (1934) #1. “A Coordination of the Theories of Money and Price”, Economica v3 (1936), 257–80. “Problems of Industrialization of Eastern and South- Eastern Europe”, Economic Journal v 53, No. 210/211, (1943), 202–11. “The International Development of Economically Backward Areas”, International Affairs v 20 (1944) #2 (April), 157–165. Disguised Underemployment and Under-employment in Agriculture, (1956). “Uwagi o teorii ‘wielkiego pchnięcia’”, Ekonomista #2 (1959). “International Aid for Underdeveloped Countries”, Review of Economic Statics v 43 (1961). “Notes on the Theory of the Big Push”, in Ellis, editor, Economic Development for Latin America (1961). “Criteria for Evaluation of National Development Effort”, Journal of Development Planning v 1 (1969). The New International Economic Order (1981). פאול רוזנשטיין-רודן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה Paul Rosenstein-Rodan Dies; Noted Adviser on Economics, The New York Times, April 30, 1985 Paul Rosenstein-Rodan Dies; Noted Adviser on Economics, The New York Times, April 30, 1985.
פומציה

פומציה (באיטלקית: Pomezia) היא עיר בנפת רומא שבמחוז לאציו שבמרכז איטליה. העיר נבנתה כעיר חדשה לחלוטין ליד חורבות העיר העתיקה לביניום (Lavinium), על שטח שהוכשר כתוצאה מיבוש ביצות פונטינו (Agro Pontino) בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני והיא נחנכה ב-29 באוקטובר 1939. האוכלוסייה שיישבה את העיר החדשה הייתה מורכבת מאיכרים עניים מרומאניה, ונטו ופריולי. השלום והשלווה לא שכנו בעיר זמן רב. לאחר שהיא הייתה כבושה על ידי כוחות גרמניה הנאצית, הופצצה פומציה קשות במהלך קרב אנציו במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה התפתחה פומציה כמרכז תעשייתי חשוב, בעיקר בתחום תעשיית התרופות וכן כמרכז תיירותי. גרמניה זינגן (אנ'), גרמניה טורקיה צ'נקלה, טורקיה ברזיל איטפוליס (אנ'), ברזיל מדיה וקבצים בנושא פומציה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פומציה אתר הבית של עיריית פומציה (באיטלקית)
חיוויאי להטוטן

חִוְיַאי לַהֲטוּטָן או חיוואי מוקיון או באטלור (שם מדעי: Terathopius ecaudatus) הוא דורס יום בינוני החי באפריקה ומגיע לעיתים נדירות גם לישראל. הוא מין יחיד במשפחתו וסוגו. על אף שמו איננו קשור לחיוויאי הנפוץ. מקור השם מוקיון הוא בצבעיו העזים ובצורת התעופה המתנדנדת שלו. אורך החיוויאי הוא 55–70 ס"מ, משקלו עד 2.6 ק"ג ומוטת כנפיו 186 ס"מ. החיוויאי חי באפריקה שמדרום לסהרה בסוואנות ויערות ושם מפתיע עופות כמו יונים וקטות ויונקים קטנים. הוא גם אוכל נבלות. החיוויאי הוא הציפור הלאומית של זימבבואה. חיוויאי דורסי יום עם טרפו באטלור עם הבזיירית שלו מדיה וקבצים בנושא חיוויאי להטוטן בוויקישיתוף חיוויאי להטוטן, באתר ITIS (באנגלית) חיוויאי להטוטן, באתר NCBI (באנגלית) חיוויאי להטוטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חיוויאי להטוטן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חיוויאי להטוטן, באתר GBIF (באנגלית) חיוויאי להטוטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חיוויאי להטוטן באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאנו

פאנו (באיטלקית: Fano) היא עיר בנפת פזארו אה אורבינו שבמחוז מארקה שבאיטליה. זוהי עיר חוף הממוקמת במרחק של 12 ק"מ מדרום-מזרח לפזארו, במקום בו ויה פלמיניה מתחברת לחוף הים האדריאטי. זוהי העיר השלישית בגודל אוכלוסייתה במחוז. בתקופה הרומית הייתה העיר ידועה בשם פאנום פורטונאי (Fanum Fortunae), על שם המקדש של האלה פורטונה שהיה ממוקם כאן. האזכור הראשון לעיר הוא משנת 49 לפנה"ס, כאשר יוליוס קיסר החזיק בה. אוגוסטוס קיסר ייסד במקום קולוניה ובנה חומה, ששרידים ממנה עדיין קיימים. בשנת 2 בנה אוגוסטוס קשת שער שעדיין עומדת במקומה בכניסה לעיר. בינואר 271 הביס הצבא הרומי שבטים גרמאניים בקרב פאנו שנערך על גדות נהר מטאורו (Metauro). פאנו נהרסה על ידי האוסטרוגותים בשנת 538. היא נבנתה מחדש על ידי הביזנטים ונעשתה לבירת הפנטאפוליס (Pentapolis "חמש הערים" על חוף הים), שכלל גם את רימיני, פזארו, סניגליה ואנקונה. ב-754 היא ניתנה לכס הקדוש על ידי מלכי הפרנקים. בית מלטסטה (Malatesta) נעשו לאדוני העיר ב-1356. בשנים הבאות עברה העיר לסירוגין מבית מלטסטה למדינת האפיפיור, לזמן קצר הייתה חלק ממדינתו קצרת הימים של צ'זארה בורג'ה ולאחר מכן לחלק מהדוכסות של בית דלה רוברה (Della Rovere). במהלך המלחמות הנפוליאוניות סבלה פאנו קשות ממעשי ביזה. העיר לקחה חלק פעיל באיחוד איטליה. במלחמת העולם הראשונה. פאנו הופצצה כמה פעמים על ידי הצי האוסטרו-הונגרי. במלחמת העולם השנייה היא הופצצה קשות על ידי מטוסי בעלות הברית שכיוונו לגשרי הרכבת והכביש שחצו את נהר מטאורו ובנוסף נהרסו כל מגדלי הפעמונים שלה על ידי כוחות הכיבוש של גרמניה הנאצית בעת נסיגתם מהעיר. ראשוני היהודים התיישבו בפאנו במאה ה-14 והקימו קהילה מבוססת של בעלי מקצועות חופשיים: רופאים, מוכסים, סוחרים ואנשי כספים. בתחילת המאה ה-16 פעל בעיר המדפיס היהודי גרשום שונצ'ינו בן למשפחת המדפיסים הידועה. גרמניה ראשטט (אנ'), באדן-וירטמברג, גרמניה צרפת סנט-אואן-ל'אומון (אנ'), איל-דה-פראנס, צרפת הממלכה המאוחדת סנט אלבנס, אנגליה, הממלכה המאוחדת הרמ"ע מפאנו מדיה וקבצים בנושא פאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאנו אתר הבית של עיריית פאנו (באיטלקית) פאנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאנו (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית הכשרת הדייג בפאנו, באתר ההעפלה והרכש קהילת יהודי פאנו, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
שמואל רוזנטל (קצין)

שמואל (שמוליק) רוזנטל הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 7, כמפקד חטיבה 460 וכראש מטה פיקוד הצפון. רוזנטל נולד וגדל בצפת. התגייס לצה"ל ב-1979 ושירת בחיל השריון כלוחם וכקצין בחטיבה 7. במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד גדוד 77, בהמשך פיקד על גדוד 75 בחטיבה. ב-1994 מונה למפקד חטיבת שריון במילואים, חטיבת אגרוף הברזל, באוגוסט 1997 מונה למפקד חטיבה 7 וב-1999 למפקד חטיבה 460. בסיום התפקיד יצא ללימודים במכללה לביטחון ואסטרטגיה של צבא ארצות הברית ובשובו קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הצפון, תפקיד בו כיהן עד 2006. לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל תפעול בחברת אלטל טכנולוגיסטיקה, ולימים למנכ"ל. רוזנטל בעל תואר ראשון במדעי החברה, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
ניידהרט פון רוינטאל

ניידהרט פון רוינטאל (בגרמנית: Neidhart;‏ 1190 – 1236 לערך) היה מלחין ומשורר גרמני בימי הביניים, תפקיד שכונה אז מינזנגר. כמשוער, עסק ניידהרט במוזיקה באופן מקצועי בבוואריה, וכמינזנג, היה פעיל במיוחד בשנים 1210–1236. ברבות הימים היה לזמר בחצרו של פרידריך השני בווינה. ניידהרט ידוע בסגנונו העוקצני וההיתולי, אשר בא לידי ביטוי לדוגמה בשירו 'עת מאי' (Meienzît), המתאר תחילה את רוגע האביב, אך חיש מהר עובר להלבנת פני אויביו וחבריו הבלתי נאמנים של ניידהרט. מדיה וקבצים בנושא ניידהרט פון רוינטאל בוויקישיתוף ניידהרט פון רוינטאל, באתר AllMusic (באנגלית) ניידהרט פון רוינטאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניידהרט פון רוינטאל, באתר Discogs (באנגלית) biography/Neidhart-von-Reuenthal-German-squire ניידהרט פון רוינטאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניידהרט פון רוינטאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורי בר-און

אורי בר-און (9 בפברואר 1925 – 19 ביולי 1985) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקדה הראשון של חטיבה 401 וראש מטה פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו כיהן כעוזרו לענייני התיישבות של שר החקלאות ושר הביטחון אריאל שרון והיה מהמייסדים של מפעל ההתנחלויות ביהודה ושומרון. בר-און נולד וגדל בנהלל, בנם של שרה ואליעזר. היה פעיל בארגון ההגנה, חבר מחלקת החי"ש ביישוב ובוגר קורס מפקדי מחלקות בג'וערה. במלחמת העצמאות נלחם בקרבות משמר העמק ונפצע. הצטרף לגדוד הקומנדו 89, גדוד פשיטה ממוכן בחטיבה 8 שעליה פיקד יצחק שדה, הוא פיקד על פלוגה ג', פלוגת ג'יפים שהורכבה מבני ההתיישבות העובדת, לחם עמה ונפצע במבצע דני. לאחר מינויו של דיין למפקד ירושלים, מונה בר-און לעוזרו. בתום המלחמה הצטרף לבני תנועת המושבים לסייע ליישובי עולים, בנה ביתו במושב אורות. בהמשך שירותו הצבאי עבר הסבה לחיל השריון, שירת כסגן ומפקד גדוד שריון ומדריך בבית הספר לשריון. ב-1967 הוא מונה להקים חטיבה סדירה חדשה בגייסות השריון, חטיבה 401. בפרוץ מלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 46, הגדוד הראשון של החטיבה בהתארגנותה, שהיה גדוד טנקי פטון. הגדוד לחם תחת חטיבת הצנחנים באוגדה 84 והשתתף בקרבות ההבקעה ברפיח. לאחר המלחמה פיקד על כוחות החטיבה במבצע אסותא. במלחמת ההתשה פיקד על חטיבה 875 (חטיבה 8) ובתפקיד זה פיקד על מבצע רביב. במלחמת יום הכיפורים שירת כראש מטה פיקוד הצפון. בימיה האחרונים של המלחמה נפצע בהתרסקות מסוק באזור החרמון. לאחר המלחמה מונה על ידי הרמטכ"ל לטפל בפניות הורים שכולים. השתחרר מצה"ל ב-1976. לאחר שחרורו הצטרף למפלגת שלומציון שהקים אריאל שרון, הוצב במקום החמישי ברשימה לבחירות לכנסת התשיעית אך לא נבחר. לאחר מינויו של שרון לשר החקלאות מונה בר-און לעוזרו לענייני התיישבות, והוא עסק רבות בפיתוח והקמת התנחלויות ביהודה ושומרון. בהמשך כיהן כעוזרו של שרון לענייני התיישבות גם במשרד הביטחון ובמשרד התעשייה והמסחר. ב-1985 נהרג בתאונת דרכים. על שמו נקראים יער אורות באלון מורה, שכונה במבוא דותן, פארק תעשייה בקדומים, רחובות ודרכים ברחבי הארץ. היה נשוי לחיה ואב לארבעה ילדים. בנו הבכור יהושע, היה קצין שריון שעוטר בעיטור המופת ונהרג ב-1977, בנו גדעון היה מפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית. תא"ל אורי בר און (אורכב 06.06.2014 בארכיון Wayback Machine) באתר הפנימיה הצבאית לפיקוד על אורי בר-און באתר אמנה עדות תא"ל אורי בר-און - ראש מטה פיקוד צפון, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים אורי בר-און, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון משה דיין, "אבני דרך, אוטוביוגרפיה", הוצאת עידנים: ירושלים, 1976, עמודים 60–64.
שמואל רוזנטל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שמואל רוזנטל – כדורגלן ישראלי שמואל רוזנטל (קצין) – תת-אלוף בצה"ל שמואל רוזנטל (שחמטאי) – שחמטאי יהודי-צרפתי
בלש זמני

בלש זמני הוא הרומן הראשון של שאול בצר שיצא בינואר 2014 בהוצאת ידיעות ספרים. גיבור הספר הוא מיכאל קריגר, סופר כושל המשלים הכנסה כחוקר פרטי. הגיבור נקלע לתחום החקירות כמעט נגד רצונו ובכל הזדמנות מנסה לעזוב אך בכל פעם נאלץ להישאר עוד קצת, עד לפעם הבאה שינסה שוב לפרוש – תמיד ללא הצלחה. למיכאל קריגר יש שני עוזרים: אלון, חברו הטוב, מלחין פסקולים לסרטי תדמית והאקר מחשבים, ואסתר, חברת ילדות, לבקנית העובדת כחשמלאית ובנוסף היא גם מטפסת קירות מקצועית. בתחילת הספר היא בהריון מתקדם. הפרשה המרכזית בספר היא סביב היעלמותו של אמן קומיקס פוליטי בשנות השבעים. חקירה שמהר מאוד מסתבכת ושואבת את מיכאל למסע מסוכן רצוף בחידות מסתוריות. מועמד לראשות הממשלה עם סוד אפל, שחקנית קולנוע שהפכה למנהיגת ארגון סתרים, עיתונאי חובב קונספירציות ומדריך גמלים שיורה באנשים חצים זעירים הם רק חלק מהדמויות המפתיעות שהוא פוגש במהלך החקירה. הרומן בלש זמני זכה למעמד של "ספר זהב" על מכירה של למעלה מ-20 אלף עותקים. ב-2016 יצא ספר ההמשך בשם בלש זמני – טעות כפולה. בלש זמני באתר ידיעות ספרים בלש זמני, באתר טקסט מיה סלע, שאול בצר, בנו של גיבור מבצע אנטבה מוקי בצר, חוקר שערוריה צבאית ברומן חדש, באתר הארץ, 20 בפברואר 2014 אלי אשד - לוחם סיירת מטכ"ל, בלש וסופר: שיחה עם שאול בצר ynet, שאול בצר בין דפים דיגיטליים, באתר ynet, 27 במרץ 2014 בלש זמני – טעות כפולה באתר עברית
פינסטרארהורן

פינסטרארהורן (Finsteraarhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ המתנשא לגובה של 4,274 מטר מעל גובה פני הים, ונחשב להר הגבוה ביותר באלפים הברניים ובקנטון ברן כולו. במשך שנים רבות היה הפינסטרארהורן ההר הגבוה ביותר בשווייץ, אך עם הצטרפותו של קנטון ואלה בשנת 1815 עבר התואר להר מונטה רוזה. משנת 2001 כל גוש ההרים והקרחונים שסביבו נכלל באתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן. ממערב להר שוכן קרחון פישר (Fiescher Glacier) הנחשב לשלישי בגדלו בהרי האלפים, ממזרח לו שוכנים קרחוני ארה הגדולים (Great Aar Glaciers), ומצפון לו שוכן קרחון גרינדלוולד הנמוך (Lower Grindelwald Glacier). הפינסטרארהורן מוקף בהרים שרקהורן ולאוטרארהורן מצפון, גרוסס פישרהורן, גרינהורן וגרוס ונרהורן ממערב, ואוברארהורן ממזרח. ההר שוכן בגבול הקנטונים ברן וואלה, ובין השטח המוניציפלי של הערים פישרטל (Fieschertal) בקנטון ואלה, וגוטאנן (Guttannen) שבקנטון ברן. גבול ברן-ואלה מהווה גם את קו פרשת המים שבין עמק הרון ועמק הריין ובעצם בין הים הצפוני והים התיכון. והפינסטרארהורן הוא הנקודה הגבוהה ביותר באגן הניקוז של הריין. הפינסטרארהורן הוא הנקודה הגבוהה ביותר במסיב ארה (מסיב גבישי היוצא במזרח האלפים הברניים ובמערב האלפים האוריים), המשתייך לאזור ההלווטי בהרי האלפים ומורכב ברובו מאבנים אירופיות מצויות כדוגמת הגרניט והגנייס, בעוד פסגת ההר מורכבת מאמפיבוליט. למרות היותו הגבוה ביותר באלפים הברניים, פסגת הפינסטרארהורן הרבה פחות מתויירת מהפסגות הסמוכות כמו יונגפראו ואייגר. הסיבה לכך היא מיקומו של ההר באחד האזורים המרוחקים בהרי האלפים והיותו מוקף בקרחונים לא מיושבים המקשים את הגישה אליו. מדיה וקבצים בנושא פינסטרארהורן בוויקישיתוף תמונות של הפינסטרארהורן ממעבר בצ'טאל פינסטרארהורן באתר 4000 (בגרמנית) פינטרארהורן באתר summitpost פינסטרארהורן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אוטמר פרייהר פון פרשוהר

אוטמר פרייהר פון פרשוהר (גרמנית: Otmar Freiherr von Verschuer;‏ 16 ביולי 1896, וילדק, הסה־נסאו – 8 באוגוסט 1969, מינסטר, גרמניה המערבית) ביולוג, אנתרופולוג ואאוגניקון גרמני. פון פרשוהר גילה עניין מיוחד במחקרים על זוגות תאומים והיה דירקטור במכון לאנתרופולוגיה, לתורשה האנושית ולאאוגניקה על שם הקיסר וילהלם שבברלין, ובמכון לביולוגיה גנטית והיגיינה גזעית. ב־1937 קיבל לעבודה כעוזר את יוזף מנגלה (בטרם הוסמך כד"ר). ב־1944 קיבל רשות מהימלר לעבוד באושוויץ, שם פגש את ד״ר מנגלה, שהגיע למחנה שנה קודם. ב־1945, בהתקרב סיום המלחמה, העביר פון פרשוהר את תיקיו מהמכון לאנתרופולוגיה לחלק המערבי של גרמניה, בתקווה לתגובה אוהדת יותר מכוחות המערב מאשר מהתגובה הצפויה מצד הצבא האדום המתקרב ממזרח. בשלהי 1945 או בתחילת 1946 פנה פון פרשוהר לראש עיריית פרנקפורט בבקשה להרשות לו לשקם את המכון לאנתרופולוגיה. אולם הנגיד הממונה על הקמת המכון לאנתרופולוגיה מחדש הודיע כי אל פרשוהר צריך להתייחס לא כאל משתף פעולה עם המשטר הנאצי כי אם כאל אחד הפעילים הנאצים המסוכנים ביותר ברייך השלישי. בסופו של דבר לא חודשה פעילותו של המכון לאנתרופולוגיה. במהלך המלחמה התקבל פון פרשוהר כחבר בחברה האמריקאית לאאוגניקה, ושמר על החברות בארגון עד מותו. בשנת 1951 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת מינסטר. הוא מצא את מותו בתאונת דרכים. מודעות האבל שפורסמו בכתבי העת המדעיים בגרמניה לא הזכירו את תפקידיו בזמן המלחמה או את קשריו עם המשטר הנאצי. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Apple III

Apple III (נכתב גם כ-/// Apple) הוא מחשב אישי לעסקים שיוצר ושוחרר על ידי Apple Computer הידועה, לאחר הצלחת ה-Apple II. לעומתו, ה-Apple III נחשב ככישלון בשוק. עבודת הפיתוח על ה-Apple III החלה בסוף 1978 תחת הדרכתו של ד"ר וונדל סנדר. הקוד הפנימי של המחשב נקרא "שרה", ע"ש בתו של סנדר. המחשב הוצג לראשונה ושוחרר במאי 1980, אך בעקבות בעיות יציבות ובעיות בעיצוב וקריאה לאנשים להחזיר את המוצר, הוא שוחרר רשמית רק בסתיו לאחר מכן. הפיתוח הפסיק וה-Apple III ירד מפס הייצור באפריל 1984. ה-Apple III Plus ירד מפסי הייצור בספטמבר 1985. למרות בעיות יציבות רבות וקריאה להחזרת המחשבים שנקנו, שכללו את 14,000 היחידות הראשונות מפס הייצור, Apple הצליחו לבסוף לייצר גרסה אמינה ויציבה של המחשב. לעומת זאת, הנזק למוניטין המחשב כבר נעשה ואחת הסיבות העיקריות היא כישלון מבחינה מסחרית. לבסוף, כ-65,000–75,000 יחידות של ה-Apple III נמכרו. ה-Apple III Plus העלה את רף המכירות לכ-120,000 יחידות. אחד ממייסדיה של Apple, סטיב ווזניאק, הודיע שהסיבה העיקרית לכישלון המוצר היא שהמערכת עוצבה על ידי מחלקת השיווק של Apple, לעומת פרויקטים אחרים של Apple. הכישלון של ה-Apple III הוביל את Apple להערכה מחודשת של התוכנית שלהם לשלב את Apple II. בסופו של דבר, Apple החזירה שוב את הפיתוח של המחשב הישן יותר, ה-Apple II ונעשו במחשב כמה שינויים ושיפורים שלא היו קודם. אחד המשחקים המפורסמים ביותר משנות ה-80, Cap'n Magneto, פותח במיוחד ל-Apple III. Apple III עוצב במקור להיות מחשב עסקי ובסופו של דבר, יורשו של Apple II. בעוד שה-Apple II הופץ בהשראת כמה מוצרי עסקים חשובים, ארכיטקטורת המחשב, מערכת ההפעלה וסביבת המפתח הייתה מוגבלת. Apple III נענה לחולשות האלה. Apple III הופעל על ידי מעבד 8 ביט 1.8& MHz Synertek 6502A ונעשו שימוש בטכניקות מיוחדות להביא את המחשב לרמה של 256 KB של זיכרון. ספקי גוף שלישי ייצרו ערכות להרחבת זיכרון שמאפשר ל־Apple III להגיע ל-512 KB. אחד מהתכונות המובנות של ה-Apple III כללה 80 עמודות, 24 שורות תצוגה עם אותיות רישיות ואותיות קטנות, לוח מקשים עם מספרים, 6 ביט קול וכונן דיסקטים מובנה 5.25" בנפח של 140 KB. גרפיקת המחשב הייתה 560x192 פיקסלים בשחור לבן, ו-280x192 פיקסלים עם 16 צבעים או גוני אפור. בניגוד ל־Apple II, בקר הדיסק היה מובנה בלוח. ה-Apple III היה המוצר הראשון של אפל שאפשר למשתמש לבחור גם פונט תצוגה, וגם סוג מקלדת: QWERTY או Dvorak. אולם הבחירות האלה לא יכלו להשתנות בזמן שתוכניות רצות, בניגוד למוצרי אפל אחרים. מדיה וקבצים בנושא Apple III בוויקישיתוף
פניה וגמן שלונסקי

פניה וגמן שלונסקי (1899 - 21 ביוני 1974) הייתה פסנתרנית ומלחינה בזמר העברי. לחניה הידועים הם "גן שלנו" ול"רד אלינו אווירון". שלונסקי נולדה בשנת 1900 בעיירה קריוּקוֹבוֹ (Крюково) הסמוכה לעיר קרמנצ'וג, אז בפלך פולטבה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (במזרח אוקראינה של ימינו), במשפחה יהודית מסורתית ציונית. היא הושפעה מאביה, טוביה שלונסקי, שהיה חסיד חב"ד, פעיל בתנועת ההשכלה ובתנועת חובבי ציון ובעל כישורים מוזיקליים (חיבר בין השאר את הלחן למילות שירו של שאול טשרניחובסקי "אני מאמין"), ומאמה, צפורה, שבצעירותהּ הייתה פעילה בתנועה הסוציאליסטית. לפניה היו שני אחים ושלוש אחיות - אברהם, לימים המשורר הנודע, דב, המלחינה והפסנתרנית ורדינה וזמרת האופרה יהודית (אידה) ומינה. נישאה לישראל (יוגמן) וגמן, מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה. בנם היחיד היה הפסנתרן יהלי וגמן (1925–2001). שלונסקי הייתה פסנתרנית ומלחינה. היא הלחינה את שירי הילדים "לאווירון" ו"גן שלנו", למילותיה של חינגה ליטבאק-סמילר, שהייתה חברת ילדות. התגוררה בבאר שבע ועבדה בתיאטרון לילדים בעיר. משפחתה: ״אווירון״ (״רד אלינו אווירון״) - לחן זה שימש מספר שירים נוספים, ובהם: ״בוא אליי פרפר נחמד״, ״טרקטור בא אל החצר״, ״יש בדיר טלה קטן״, ״לפרה האדומה״, ״מי נובח כל הזמן״, פרח לי יפה וורוד״. ״גן שלנו״ פניה וגמן שלונסקי, באתר זמרשת פניה וגמן שלונסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מילים לשירים של פניה וגמן שלונסקי, באתר "שירונט" האזנה לשירי פניה וגמן שלונסקי, באתר זמרשת פניה שלונסקי-וגמן, דף שער בספרייה הלאומית מתה פניה וגמן, דבר, 23 ביוני 1974. משולם עד, דמויות מהנגב: תקופתו של ישראל וגמן, דבר, 25 בדצמבר 1959; מדמויות סולל-בונה בנגב: "החמישים" של ישראל וגמן, דבר, 15 באפריל 1964; מת ישראל וגמן, מותיקי באר-שבע, מעריב, 16 בינואר 1970; ישראל וגמן למנוחות, דבר, 18 בינואר 1970. זֶמֶרֶשֶׁת: פניה שלונסקי וגמן, באתר www.zemereshet.co.il