הרולד לסקי

הרולד ג'וזף לסקי (באנגלית: Harold Laski‏; 30 ביוני 1893 – 24 במרץ 1950) היה תאורטיקן פוליטי וכלכלן אנגלי. הוא היה פעיל בפוליטיקה וכיהן כיו"ר מפלגת הלייבור הבריטית בין השנים 1945 ל-1946 והיה פרופסור בבית הספר לכלכלה בלונדון בין השנים 1926 ל-1950. הוא קידם לראשונה פלורליזם על ידי הדגשת החשיבות של קהילות התנדבותיות מקומיות כגון איגודים מקצועיים. לאחר 1930, הוא החל להדגיש את הצורך במהפכת העובדים, שהוא רמז עלולה להיות אלימה. הוא נולד במנצ'סטר ב-30 ביוני 1893 לנתן ושרה לסקי. נתן לסקי היה סוחר כותנה יהודי ליטא מברסט-ליטובסק במה שהיא כיום בלארוס, ומנהיג של המפלגה הליברלית. אמו שרה נולדה במנצ'סטר להורים יהודים פולניים. הייתה לו אחות מוגבלת, מייבל, שהייתה צעירה ממנה בשנה. אחיו הבכור היה נוויל לאסקי, ובן דודו נוויל בלונד היה המייסד של תיאטרון רויאל קורט ואביו של הסופר והמוציא לאור אנתוני בלונד. הרולד למד בבית הספר הדקדוק של מנצ'סטר. בשנת 1911, הוא למד אאוגניקה אצל קרל פירסון במשך שישה חודשים ב-University College London. באותה שנה הוא הכיר והתחתן עם פרידה קרי, מרצה לאאוגניקה. נישואיו לפרידה, שלא הייתה יהודייה, המבוגרת ממנו בשמונה שנים, פגעו במשפחתו. הוא גם התכחש לאמונתו ביהדות בטענה שהתבונה מונעת ממנו להאמין באלוהים. לאחר שלמד לתואר בהיסטוריה בניו קולג', אוקספורד, סיים את לימודיו בשנת 1914. הוענק לו פרס הזיכרון של בית הספר בתקופתו בניו קולג'. באפריל 1913, בסימן קמפיין הפצצות וזכות בחירה לנשים, הוא וחבר הטמינו מטען חבלה בשירותי הגברים בתחנת הרכבת, סארי. המטען התפוצץ, אך גרם לנזק קל בלבד. לסקי נכשל במבחני הכשירות הרפואית ולכן החמיץ את הלחימה במלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום הלימודים, הוא עבד לזמן קצר בעיתון הבריטי Daily Herald. בתו דיאנה נולדה ב-1916. לסקי, שנולד למשפחה יהודית, תמך בציונות ובהקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. עמדתו של לסקי הכעיסה את מנהיגי הלייבור שהבטיחו שינוי דמוקרטי לא אלים. עמדתו של לסקי בנוגע לדמוקרטיה המאיימת באלימות ספגה מתקפה נוספת מצד ראש הממשלה ווינסטון צ'רצ'יל בבחירות הכלליות בבריטניה בשנת 1945. ומפלגת הלייבור נאלצה להתנער מלסקי. לסקי היה אחד הדוברים האינטלקטואליים המשפיעים ביותר בבריטניה על מרקסיזם בשנים שבין המלחמות. במיוחד, הוראתו עוררה השראה רבה לתלמידים, שחלקם הפכו מאוחר יותר למנהיגים של המדינות העצמאיות החדשות באסיה ובאפריקה. הוא היה אולי האינטלקטואל הבולט ביותר במפלגת הלייבור, במיוחד עבור אלה בשמאל הקשה שחלקו את אמונו ותקוותו בברית המועצות. עם זאת, הפוליטיקאים המתונים של הלייבור, כגון ראש הממשלה קלמנט אטלי, לא אמון בו, ומעולם לא הוענק לו תפקיד ממשלתי או מעמד משמעותי. ב-LSE בשנות ה-30, לסקי פיתח קשר עם חוקרים מהמכון למחקר חברתי, הידוע כיום בשם בית ספר פרנקפורט. ב-1933, עם כמעט כל חברי המכון בגלות, היה לסקי בין מספר סוציאליסטים בריטיים, ביניהם סידני ווב, שסידרו את הקמתו של משרד בלונדון לשימוש המכון. לאחר שהמכון עבר לאוניברסיטת קולומביה ב-1934, לסקי היה אחד מהמרצים האורחים הממומנים שלו שהוזמנו לניו יורק. לסקי גם מילא תפקיד בהבאת המדען הפוליטי פרנץ נוימן להצטרף למכון. לאחר שברח מגרמניה כמעט מיד לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. נוימן עשה עבודת בוגר במדעי המדינה תחת לסקי וקרל מנהיים ב-LSE וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על עלייתו ונפילתו של שלטון חוֹק. בהמלצת לסקי הוזמן אז נוימן להצטרף למכון ב-1936. לסקי היה מרצה מחונן, אבל הוא היה מרחיק את הקהל שלו על ידי השפלת מי ששאל שאלות. עם זאת, הוא מצא חן בעיני תלמידיו, והיה משפיע במיוחד בקרב הסטודנטים מאסיה ומאפריקה שהשתתפו בשיעוריו. בתיאור גישתו של לסקי, כתב קינגסלי מרטין ב-1968: ”הוא עדיין היה בשנות העשרים המאוחרות לחייו ונראה כמו תלמיד בית ספר. הרצאותיו על תולדות הרעיונות הפוליטיים היו מבריקות, רהוטות ונמסרו ללא הערה; הוא התייחס לעתים קרובות למחלוקות עכשוויות, אפילו כשהנושא היה תורת הריבונות של הובס.” ראלף מיליבנד, תלמיד אחר של לסקי, שיבח את הוראתו: ”הרצאותיו לימדו יותר, הרבה יותר ממדעי המדינה. הם לימדו אמונה שרעיונות חשובים, שידע חשוב והחתירה אליו מרגשת... הסמינרים שלו לימדו סובלנות, נכונות להקשיב למרות שאחד לא מסכים, ערכי רעיונות שעומדים מולם. והכל היה כיף עצום, משחק מרגש שהיה לו משמעות, וזה היה גם מסננת של רעיונות, התעמלות מוחית המתנהלת במרץ ומכוונת בצורה לא פולשנית באומנות מעולה. אני חושב שאני יודע עכשיו למה הוא נתן את עצמו כל כך חופשי. חלקית זה היה בגלל שהוא היה אנושי וחם ושהוא כל כך התעניין באנשים. אבל בעיקר זה היה בגלל שהוא אהב תלמידים, והוא אהב תלמידים בגלל שהם היו צעירים. כי הייתה לו אמונה זוהרת שהנוער הוא נדיב וחי, להוט ומתלהב ורענן. בכך שעזר לצעירים הוא עוזר לעתיד ומקרב את העולם האמיץ שבו הוא האמין בלהט כל כך.” עבודתו המוקדמת של לסקי קידמה פלורליזם, במיוחד במאמרים שנאספו במחקרים בבעיית הריבונות (1917), סמכות במדינה המודרנית (1919), וכן יסודות הריבונות (1921). הוא טען שאין להתייחס למדינה עליונה מכיוון שלאנשים יכולים וצריכים להיות נאמנות לארגונים מקומיים, מועדונים, איגודי עובדים וחברות. המדינה צריכה לכבד את הנאמנות הללו ולקדם פלורליזם וביזור. לסקי הפך לתומך במרקסיזם והאמין בכלכלה מתוכננת המבוססת על בעלות ציבורית של אמצעי הייצור. במקום, כפי שהוא ראה זאת, מדינת כפייה, לסקי האמין בהתפתחותן של מדינות שיתופיות שהיו מחויבות בינלאומית ומודגשות רווחה חברתית. הוא גם האמין שמכיוון שהמעמד הקפיטליסטי לא ישלים עם חיסולו, אין סיכוי שהחבר העמים השיתופי יושג ללא אלימות. עם זאת, הייתה לו גם מחויבות לחירויות האזרח, חופש הביטוי והתאגדות ודמוקרטיה ייצוגית. בתחילה, הוא האמין שליגת האומות תביא ל"מערכת דמוקרטית בינלאומית". עם זאת, מסוף שנות ה-20, אמונותיו הפוליטיות הפכו לקיצוניות, והוא האמין שיש צורך ללכת מעבר לקפיטליזם כדי "לעלות מעל המערכת הקיימת של מדינות ריבוניות". לסקי היה מזועזע מהסכם מולוטוב-ריבנטרופ מאוגוסט 1939 וכתב הקדמה לאוסף "מועדון הספר השמאלי" שביקר אותו, שכותרתו בגידה בשמאל. בין תחילת מלחמת העולם השנייה ב-1939 לבין המתקפה על פרל הארבור ב-1941, אשר משכה את ארצות הברית למלחמה, לסקי היה קול בולט שדגל בתמיכה האמריקאית בבעלי הברית, הפך למחבר פורה של מאמרים בעיתונות האמריקאית, ערך לעיתים קרובות סיורי הרצאות בארצות הברית והשפיע על חברים אמריקאים בולטים כולל פליקס פרנקפורטר, Edward R. Murrow, Max Lerner, ו-Eric Sevareid בשנותיו האחרונות, הוא התאכזב מהמלחמה הקרה וההפיכה הצ'כוסלובקית של 1948. ג'ורג' אורוול תיאר אותו כך: "סוציאליסט בנאמנות, וליברל במזג". לסקי ניסה לגייס את האקדמאים, המורים והאינטלקטואלים של בריטניה מאחורי המטרה הסוציאליסטית, הליגה הסוציאליסטית היא מאמץ אחד. הייתה לו הצלחה מסוימת, אבל האלמנט הזה בדרך כלל מצא את עצמו נדחק לשוליים במפלגת הלייבור. לסקי תמיד היה ציוני בנשמה ותמיד הרגיש שהוא חלק מהלאום היהודי, אבל הוא ראה בדת יהודית מסורתית מגבילה. בשנת 1946 אמר לסקי בנאום רדיו שהכנסייה הקתולית מתנגדת לדמוקרטיה, ואמר כי "אי אפשר לעשות שלום עם הכנסייה הקתולית. זה אחד האויבים הקבועים מכל מה שהגון ברוח האדם". תפקידו הפוליטי העיקרי של לסקי היה ככותב ומרצה בכל נושא שהיה חשוב לשמאל באותה תקופה, כולל סוציאליזם, קפיטליזם, תנאי עבודה, אאוגניקה, זכות בחירה לנשים, אימפריאליזם, דה-קולוניזציה, פירוק נשק, זכויות אדם, חינוך עובדים ו-ציונות. הוא היה בלתי נלאה בנאומיו ובחוברותיו ותמיד היה זמין לעזור למועמד ממפלגת הלייבור. בין לבין כיהן בעשרות ועדות ונשא עומס מלא כפרופסור ויועץ לסטודנטים. לסקי צלל לפוליטיקה של מפלגת הלייבור עם שובו ללונדון ב-1920. ב-1923 הוא דחה את הצעתו של רמזי מקדונלד למושב בפרלמנט ולתפקיד קבינט וגם מושב בלורדים. הוא חש שנבגד על ידי מקדונלד במשבר של 1931 והחליט שמעבר שליו ודמוקרטי לסוציאליזם ייחסם על ידי אלימות האופוזיציה. ב-1932 הצטרף לסקי ל- בשנת 1942, הוא ניסח את המצע של מפלגת הלייבור העולם הישן והחברה החדשה הקוראת להפוך את בריטניה למדינה סוציאליסטית על ידי מתן אפשרות לממשלתה לשמור בימי מלחמה תכנון כלכלי מרכזי ובקרות מחירים לתקופה שלאחר המלחמה. במערכת הבחירות הכללית של 1945, הזהיר וינסטון צ'רצ'יל שלסקי, כיו"ר מפלגת הלייבור, יהיה הכוח מאחורי השלטון בממשלת אטלי. בעת שדיבר בשם מועמד הלייבור בנוטינגהמשייר ב-16 ביוני 1945, אמר לסקי, "אם הלייבור לא השיג את מה שהיה צריך בהסכמה כללית, נצטרך להשתמש באלימות גם אם זה אומר מַהְפֵּכָה". למחרת, הופיעו דיווחים על נאומו של לסקי, והשמרנים תקפו את מפלגת הלייבור על התמיכה של היו"ר שלה באלימות. לסקי הגיש תביעת דיבה נגד העיתון דיילי אקספרס, שתמך בשמרנים. ההגנה הראתה שבמהלך השנים לסקי השמיע לא פעם איומים רופפים של "מהפכה". חבר המושבעים פסק בזכות העיתון תוך ארבעים דקות מהדיון. עוד לפני משפט הדיבה אטלי לא נתן ללסקי תפקיד בממשלת הלייבור החדשה. יחסיו של לסקי עם אטלי היו מתוחים. לסקי כינה פעם את אטלי "לא מעניין וחסר השראה" בעיתונות האמריקאית ואף ניסה להדיח אותו בכך שביקש את התפטרותו של אטלי במכתב פתוח. הוא ניסה לעכב את ועידת פוטסדאם עד לאחר הבהרת עמדתו של אטלי. הוא ניסה לעקוף את אטלי על ידי התמודדות ישירה עם צ'רצ'יל. לסקי ניסה להקדים החלטות בנושא מדיניות חוץ על ידי קביעת קווים מנחים לממשלת הלייבור החדשה. אטלי נזף בו:” אין לך שום זכות לדבר בשם הממשלה. ענייני החוץ נמצאים בידיו האמונות של ארנסט בווין. המשימה שלו די קשה מספיק בלי האמירות חסרות האחריות מהסוג שאתה משמיע... אני יכול להבטיח לך שיש טינה נרחבת במפלגה על פעילותך ותקופת שתיקה מצידך תתקבל בברכה.” למרות שלסקי המשיך לעבוד עבור מפלגת הלייבור עד מותו, הוא מעולם לא זכה להשפעה פוליטית. הפסימיות שלו העמיקה ככל שהוא לא הסכים עם המדיניות האנטי סובייטית של ממשלת אטלי במלחמה הקרה המתהווה, והוא התאכזב עמוקות מהכיוון האנטי-סובייטי במדיניות החוץ של ארצות הברית. לסקי חלה בשפעת ומת בלונדון ב-24 במרץ 1950, בגיל 56. הביוגרף של לסקי מייקל ניומן כתב: ”משוכנע שבעיות זמנו דחופות מדי לרפלקציה אקדמית נינוחה, לסקי כתב יותר מדי, העריך יתר על המידה את השפעתו, ולפעמים לא הצליח להבחין בין ניתוח לפולמוס. אבל הוא היה הוגה דעות רציני ואישיות כריזמטית שדעותיו עווות משום שסירב לקבל קביעות מקובלות של המלחמה הקרה.” פרופסור הרברט א. דין מאוניברסיטת קולומביה זיהה חמישה שלבים נפרדים במחשבתו של לסקי: שלושת הראשונים היו פלורליזם (1914–1924), פביאן (1925–1931) ומרקסיאן (1932–1939). גישה של 'חזית עממית' (1940–1945), ובשנים האחרונות (1946–1950) כמעט חוסר קוהרנטיות וסתירות מרובות. קשה לכמת את ההשפעה ארוכת הטווח של לסקי על בריטניה. ניומן מציין כי "רווחה הדעה שספריו המוקדמים היו המעמיקים ביותר וכי לאחר מכן כתב יותר מדי, כאשר פולמוסים מחלצים ניתוח רציני." עם זאת, ללסקי הייתה השפעה גדולה לטווח ארוך על התמיכה בסוציאליזם בהודו ובמדינות אחרות באסיה ובאפריקה. הוא לימד דורות של מנהיגים עתידיים בבית הספר לכלכלה של לונדון, כולל ג'ווהרלל נהרו של הודו. לפי ג'ון קנת גלבריית, "מרכז החשיבה של נהרו היה לסקי" ו"הודו המדינה המושפעת ביותר מהרעיונות של לאסקי". בעיקר בזכות השפעתו ב-LSE יש לו מעמד חצי מיתולוגי בהודו. הוא היה יציב בתמיכתו הבלתי פוסקת לעצמאות הודו, ודמות נערצת לסטודנטים הודים ב-LSE. ראש ממשלת הודו אחד אמר "בכל ישיבה של הקבינט ההודי יש כיסא שמור לרוח הרפאים של פרופסור הרולד לסקי". המלצתו על ר' נאראינן (לימים נשיא הודו) לנהרו (אז ראש ממשלת הודו), הביא לכך שנהרו מינה את נאריאנן לשירות החוץ ההודי. לזכרו, ממשלת הודו הקימה את מכון הרולד לאסקי למדע המדינה בשנת 1954 באחמדאבאד. במפגש שאורגן לזכרו של לסקי על ידי הליגה ההודית בלונדון ב-3 במאי 1950, שיבח אותו נהרו כדלקמן: ”קשה להבין שפרופסור הרולד לסקי כבר אינו. אוהבי חופש בכל העולם מוקירים כבוד לעבודה המפוארת שעשה. אנו בהודו אסירי תודה במיוחד על תמיכתו הנלהבת לחירותה של הודו, ועל התפקיד הגדול שהיה לו בהשגתה. בשום זמן לא התבלבל או התפשר על העקרונות שהיו יקרים לו, ומספר רב של אנשים שאבו ממנו השראה נפלאה. מי שהכיר אותו באופן אישי ראה את האסוציאציה הזו כזכות נדירה, ומותו הגיע בצער רב ובזעזוע.” לסקי גם חינך את האינטלקטואל והעיתונאי הסיני הבוטה צ'ו אנפינג, בLSE. מאוחר יותר הועמד אנפינג לדין על ידי המשטר הקומוניסטי הסיני של שנות ה-60. לסקי היווה השראה לאיין ראנד עבור אלסוורת טוהיי, האנטגוניסט ברומן המזרקה שפורסם לאחר מותו, בעריכת דייוויד הרימן, כוללים תיאור מפורט של ראנד כשהיא משתתפת בהרצאה בניו יורק של לסקי, כחלק מאיסוף החומר לרומן שלה, שבעקבותיו היא שינתה את המראה הפיזי של טוהיי הדמיוני כך שיתאים לזה של המציאות האמיתית - לסקי. ללסקי היה סגנון כתיבה מפותל. ג'ורג' אורוול, במאמרו "פוליטיקה והשפה האנגלית" מ-1946 ציטט, כדוגמה הראשונה שלו לכתיבה לקויה, משפט בן 53 מילים עם חמישה שליליים מתוך "מסה בחופש הביטוי" של לסקי: "אני באמת לא בטוח אם זה לא נכון לומר שהמילטון שפעם נראה לא דומה לשלי של המאה השבע-עשרה לא הפך, מתוך חוויה מרירה יותר ויותר בכל שנה, זר יותר למייסד אותה כת ישועית ששום דבר לא יכול היה לגרום לו לסבול." עם זאת, 67 מחברי הפרלמנט של הלייבור שנבחרו ב-1945 למדו אצל לסקי כסטודנטים באוניברסיטה, באיגוד החינוך של העובדים, או בקורסים לקצינים בזמן מלחמה. כאשר לסקי נפטר, חבר הפרלמנט של הלייבור איאן מיקרדו הגיב: "המשימה שלו בחיים הייתה לתרגם את דת האחווה האוניברסלית של האדם לשפת הכלכלה הפוליטית." הבסיס לאחריות חילופית 1916 Yale Law Journal 105 מחקרים בבעיית הריבונות 1917 סמכות במדינה המודרנית 1919, מחשבה פוליטית באנגליה מלוק ועד בנת'ם' 1920 יסודות הריבונות ומאמרים אחרים 1921 קרל מרקס 1921 המדינה בסדר החברתי החדש 1922 עמדת הצדדים וזכות הפירוק 1924 דקדוק של פוליטיקה, 1925 סוציאליזם וחופש 1925 בעיית החדר השני 1925 קומוניזם, 1927 הקבינט הבריטי: מחקר על אנשיו, 1801-1924 1928 חירות במדינה המודרנית, 1930 "סכנות הציות ומאמרים אחרים" 1930 מגבלות המומחה 1931 דמוקרטיה במשבר 1933 המדינה בתיאוריה ובמעשה, 1935, העיתונות הוויקינגית עליית הליברליזם, 1936 הנשיאות האמריקנית, 1940 לאן אנחנו הולכים מכאן? הכרזה על דמוקרטיה בריטית 1940 הרהורים על המהפכה של זמננו, 1943 אמונה, תבונה וציוויליזציה, 1944 הדמוקרטיה האמריקאית, 1948, פרסום הוקינג מניפסט קומוניסטי: ציון דרך סוציאליסטי: הערכה חדשה שנכתבה למפלגת העבודה עליית הליברליזם האירופי דין, H. הרעיונות הפוליטיים של הרולד לסקי (1955) אקירך, ארתור. "הרולד לסקי: המנקה הליברלית או הליברטריאן האבוד?" Journal of Libertarian Studies (1980) 4#2 עמ' 139–50. Elliot W. Y. "The Pragmatic Politics of Mr. H. J. Laski," American Political Science Review (1924) 18#2 עמ' 251–275 ב-JSTOR Greenleaf, W. H. "Laski and British Socialism", History of Political Thought (1981) 2#3 עמ' 573–591. הוקינס, קרול, "Harold J. Laski: A Preliminary Analysis," Pitical Science Quarterly (1950) 65#3 עמודים 376–392 ב-JSTOR Hobsbawm, E.J., "The Left's Megaphone", "London Review of Books" (1993) 12#13 pp 12–13. http://www.lrb.co.uk/v15/n13/eric-hobsbawm/the-lefts-megaphone Kampelman, Max M. "Harold J. Laski: A Current Analysis," Journal of Politics (1948) 10#1 עמ' 131–154 2125821 ב-JSTOR קרמניק, אייזק ובארי שירמן. הרולד לסקי: חיים משמאל (1993) 669 עמ' כבש, פיטר. "לסקי על ריבונות: הסרת המסכה מהדומיננטיות המעמדית", היסטוריה של מחשבה פוליטית (1997) 28#2 עמ' 327–42. כבש, פיטר. "הרולד לסקי (1893–1950): תאורטיקן פוליטי של עולם במשבר", סקירה של מחקרים בינלאומיים (1999) 25#2 עמ' 329–342. מרטין, קינגסלי. הרולד לסקי (1893–1950) ספר זיכרונות ביבליוגרפי (1953) מיליבנד, ראלף. "הסוציאליזם של הרולד לאסקי" (1995 [נכתב 1958/59]) רישום סוציאליסטי 1995, עמ' 239–65 (ב-אתר laski.htm marxists.org) מורפילד, ז'אן. "מדינות אינן אנשים: הרולד לאסקי על ריבונות מטרידה, גילוי מחדש של דמוקרטיה", רבעון למחקר פוליטי' (2005) 58#4 עמ' 659–669 ב-JSTOR ניומן, מייקל. הרולד לסקי: ביוגרפיה פוליטית (1993), 438 עמ' ניומן, מייקל. "Laski, Harold Joseph (1893–1950)", Oxford Dictionary of National Biography (Oxford University Press, 2004) edn מקוון, ינואר 2011 גישה ל-11 ביוני 2013 doi:10.1093/ref:odnb/34412 פרץ, מרטין. "Laski Redivivus," Journal of Contemporary History (1966) 1#2 עמ' 87–101 ב-JSTOR שלזינגר הבן, ארתור. "Harold Laski: A Life on the Left," Washington Monthly (1 בנובמבר 1993) באינטרנט מדיה וקבצים בנושא הרולד לסקי בוויקישיתוף טקסטים מאת לסקי באוניברסיטת מקמאסטר ביוגרפיה וציטוטים שונים לגבי לסקי סקיצה ביוגרפית קצרה מבית הספר לכלכלה של לונדון הרולד לסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי הרולד לסקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הרולד לסקי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הרולד לסקי (1893-1950), דף שער בספרייה הלאומית Bill Jones (1977). The Russia Complex: The British Labour Party and ברית המועצות. Manchester University Press. p. 16. ISBN 9780719006968. 1871 מפקד אנגליה [https:/ /www.telegraph.co.uk/news/obituaries/1580358/Anthony-Blond.html הספד: Anthony Blond], telegraph.co.uk, 1 במרץ 2008 Lamb, Peter (באפריל 1999). "Harold Laski (1893–1950): Political Theorist of a World in Crisis". Review of International Studies. 25 (2): 329–342. doi:10.1017/s0260210599003290. JSTOR 20097600. {{cite journal}}: (עזרה) Kramnick and Sheerman 1993, pp. 66–68. Kenneth R. Hoover (2003). Economics As Ideology: Keynes, Laski, Hayek, and the Creation of Contemporary Politics. Rowman & Littlefield. p. 164. ISBN 9780742531130. Michael R. Gordon (1969). Conflict and Consensus in Labour's Foreign Policy, 1914–1965. Stanford UP. p. 157. ISBN 9780804706865. Martin Jay The Dialectical Imagination, Berkeley: University of California Press, 1972, p..30, 115 Franz Neumann Behemoth: The Structure and Practice of National Socialism, 1933–1944, Chicago: Ivan R. Dee, 2009, p.. ix–x Martin, Kingsley (1968). Editor: a volume second of autobiography, 1931– 45. Hutchinson. p. 94. ISBN 9780090860401. נבדק ב-22 אפריל 2012. Newman, Michael. Ralph Miliband and the פוליטיקה של השמאל החדש. Merlin Press. p. 22. ISBN 978-0-85036-513 - 9. ניומן, מייקל. "Laski, Harold Joseph (1893–1950)", Oxford Dictionary of National Biography (Oxford University Press, 2004) edn מקוון, ינואר 2011 נגישה ב-11 ביוני 2013 doi:10.1093/ref:odnb/34412 לסקי, המדינה בתיאוריה ובמעשה' (Transaction Publishers, 2009) עמ'. 242 Schlesinger, Jr, Arthur. "Harold Laski: A Life on the Left". The Washington Monthly. נבדק ב-16 בינואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) אנגוס קלדר, מלחמת העם: בריטניה, 1939–1945 (Panther Books, 1969) עמ'. 733. רוברט דר, "אינסטינקט וארגון: אינטלקטואלים והעבודה הבריטית לאחר 1931", Historical Journal, (1983) 26#3 עמ'.  677–697 ב-JSTOR יוסף גורני, "יהדותו וציונותו של הרולד לסקי", אמצע הזרם (1977) עמ'39 Newspapers.com "הכנסייה הקתולית לדמוקרטיה" בבטאון פוקיפסי, 7 בפברואר 1946, עמ' 9. לקירות יש אוזניים", קטוליק אקסצ'ינג', 13 באפריל 2004. יונתן פרידלנד - השלד שמקשקש הכי חזק בארון השמאל The Guardian, שנת 2012. אייזק קרמניק ובארי שירמן, הרולד לסקי: חיים משמאל ספרו של מייקל רובינשטיין, עלילות רשעות, רשעות הוצאת טיילור ופרנסיס, 1972, עמ'167–168 מרטין פו, היסטוריה חדשה למפלגת הלייבור, הוצאת רנדום 2010. עמ' 282. מייקל ניומן, "לאסקי, הרולד" ב-"בריטניה של המאה העשרים - אנציקלופדיה" הוצאת גרלנד עמ' 441-42. דין, הרברט א. "הרעיונות הפוליטיים של הרולד לסקי" (1955) איין ראנד, דייוויד הרימן עורך "כתבי העת של איין ראנד". ניו יורק: דוטון. אורוול עשה על זה פרודיה עם "כלב לא שחור רודף אחרי ארנב לא קטן על פני שדה לא ירוק" גרג רוזן, ניק קוואל, ביגרפיות של מפלגת הלייבור, פוליטיקו לונדון 2001 עמ' 348. מניפסט קומוניסטי: ציון דרך סוציאליסטי: הערכה חדשה שנכתבה עבור מפלגת העבודה גורג אלן בע"מ, 1948. הרברט דין, הרעיונות הפוליטיים של הרולד לסקי, 1955 עמודים 281–88.