laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אריה אטרמן

אריה עטר (אטרמן) (1913 - ?), היה אתלט ארצישראלי, אלוף ושיאן ארץ ישראל בהדיפת כדור ברזל, בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון. זוכה מדליית ארד מהמכביה השנייה (1935) בקרב עשר. אטרמן נולד וגדל בדואיסבורג, גרמניה. הוא היה חבר ב"דואיסבורג שפיל פריין", שם הוא ניהל את קבוצת הצעירים באתלטיקה קלה, שחייה וכדורגל. ב-1922 עבר עם משפחתו לקלן ושם התאמן במועדון בר כוכבא. בן 13 הוא זכה באליפות הנערים בקרב 3. באליפות גרמניה לנערים הוא זכה בהטלת כידון (600 גרם) בתוצאה של 61.50 מטר. הוא השתתף בתחרויות שארגנה המכבי בגרמניה. בשנת 1932 לאחר שלא התקבל לבית הספר הגבוה לחינוך גופני הוא עבר להתגורר בפריז שם למד בבית הספר לחינוך גופני של הצבא. במכביה השנייה הוא הגיע בראש המשלחת מצרפת עם 6 ספורטאים. בתחרויות עצמן הוא זכה במדליית ארד בקרב עשר. בתחרות שנערכה בביירות קבע אטרמן בהטלת כידון שיא עולם של מכבי חדש - 51.50 מטר. לאחר שנשאר בארץ לסיום המכביה השנייה התאמן אטרמן בקבוצת מכבי תל אביב. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה אטרמן ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל בשיא ארץ ישראל חדש של 11.77 מטר, לפני חבריו לאגודה זאב שטיל (11.36 מטר) ודב רבינוביץ' (10.56 מטר), בהטלת כידון (800 גרם) בתוצאה של 46.62 מטר, לפני לב גוריון מבר כוכבא ירושלים (46.10 מטר) ודב רבינוביץ' (44.65 מטר) ובריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם סם שטיינברג, עמיחי כספי ושלמה מרנץ בתוצאה של 45.6 שניות, לפני מכבי חיפה (47.1 שניות) ומכבי עתיד תל אביב. מדליית כסף, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.21 מטר, אחרי זאב שטיל שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 37.65 מטר ולפני לב גוריון (32.17 מטר. באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ב-26 באפריל 1941 זכה אטרמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.01 מטר ומדליית כסף בהטלת כידון 51.14 מטר, אחרי הרצל פריצנר ממכבי רחובות (53.49 מטר) ולפני חברו לאגודה אברהם גרין (51.06 מטר). באליפות המזרח הקרוב שנערכה באתונה יוון בספטמבר 1947 זכה אטרמן במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 51.69 מטר. היה מורה להתעמלות בגימנסיה הרצליה. בין תלמידיו היו יהודה גבאי ונתיבה בן-יהודה. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי. בשנת 1954 התמנה למנהל הספורט של אגודת הצעירים העבריים ברוצ'סטר, ארצות הברית. ליפא לויתן, שיאים בכינוס המכבים, הירדן, 29 באפריל 1938 אל אלכסנדרוביץ, ספורט וספורטאים, הַבֹּקֶר, 24 ביולי 1939 אלכסנדר אלכסנדרוני, סיור להכנות המכביה הרביעית, הַבֹּקֶר, 14 בינואר 1951 אלבום של 11 צילומים של אריה אטרמן ספורטאי מצטיין בשנות הארבעים פלסטינה ומורה מאמן בגמנסיה הרצליה לפני קום המדינה גודל הצילומים 14 על 9 סמ וצילום אחד 17 על 12 סמ, באתר bidspirit אלישע שוחט, 75 שנים לרבַּנָאות הראשונה באתלטיקה - חלק שני, באתר sportweb, ‏18 באוקטובר 2011 התחרויות לרבנאות א"י באתלטיקה קלה, הַבֹּקֶר, 1 בדצמבר 1935 לאחר ההתחרויות לרבנאות באתלטיקה, הַבֹּקֶר, 6 בדצמבר 1935 ספורט - התחרות הגמר באתלטיקה קלה לרבנאות ארץ ישראל, המשקיף, 27 באפריל 1941 אל. אלכסנדרוביץ, השבוע בספורט, הַבֹּקֶר, 2 במאי 1941 הצלחה לאתלטים העברים ביון, המשקיף, 30 בספטמבר 1947 היום הראשון של אתלטי ארצנו באצטדיון אתונה, הַבֹּקֶר, 9 באוקטובר 1947 אביעד פוהורילס, זינוק לאתמול, באתר ישראל היום, 28 ביוני 2018 נתיבה בן-יהודה - ביוגרפיה אריה אטרמן בצבא, הַבֹּקֶר, 12 ביולי 1942 אריה עטר, חרות, 21 בנובמבר 1954
טקס פרסי אוסקר ה-71

טקס פרסי אוסקר ה-71 (באנגלית: 71st Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1998 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-21 במרץ 1999. השחקנית וופי גולדברג הנחתה את הטקס בפעם השלישית בסך הכול. הסרט הרומנטי "שייקספיר מאוהב" היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשבעה, ביניהם פרס הסרט הטוב ביותר, פרס לשחקנית הטובה ביותר (גווינת' פלטרו), פרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ודי דנץ') ופרס לתסריט המקורי הטוב ביותר. כמו כן בלטו סרט המלחמה "להציל את טוראי ריאן", אשר זכה בחמישה פרסים (בהם פרס הבמאי הטוב ביותר), וסרט השואה האיטלקי "החיים יפים" אשר זכה בשלושה פרסים (בהם פרס לשחקן הטוב ביותר ופרס לסרט הזר הטוב ביותר). במהלך הטקס הוענקו פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי איליה קאזאן, ופרס לזכר אירווינג תלברג לבמאי ולמפיק נורמן ג'ואיסון. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר טקס פרסי אוסקר ה-71, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
מנחם מאיר ציוני

הרב מנחם מאיר ציוני (אלול תרע"ז – ז' בסיוון תשס"ט) היה אב"ד תל אביב ורב בית הכנסת המרכזי בצפון תל אביב. נולד באלול תרע"ז (1916) בעיר ארזאמס שברוסיה לאביו הרב ניסן בן-ציון, אב"ד ארזאמס שברוסיה ומאוחר יותר רבה של אמסטיבובא והעיר בודקי, וחתנו של רבי משה ארנער. בצעירותו למד בישיבה הקטנה בביאליסטוק אצל הרב אריה לייב יוכט, ולמד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא. באלול תרצ"ב נשלח ללמוד אצל הרב ברוך בער ליבוביץ בקמניץ, שם למד במשך כשנתיים, שם למד בחברותא עם הרב ראובן יוסף גרשנוביץ. עם פטירת אמו חזר בחודש ניסן תרצ"ד לבית אביו ובחודש אלול נסע ללמוד בישיבת מיר, ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל סירב לקבלו לישיבה בשל גילו הצעיר, היות שבישיבה למדו בני עליה בני שלושים ומעלה, על אף שראש הישיבה סירב לקבלו נותר ללמוד בהיכל הישיבה ומדי שבועיים היה נכנס אל ראש הישיבה לומר לו את חידושי תורתו עד שלבסוף קיבלו לישיבה. באב תרצ"ה עלה לארץ ישראל עם משפחתו ומיד עם בואם מונה אביו לכהן כרב בקריית חיים הסמוכה לחיפה, אך לאחר תקופה קצרה עזב אביו את כהונת הרבנות במקום ומונה לכהן כאב"ד בחיפה והתפרסם בספריו שו"ת בנין ציון. עם בואו לארץ החל הרב ציוני ללמוד בישיבת חברון. באותן שנים היה עולה מידי שבת לבית הרב איסר זלמן מלצר ושמע מדברי תורתו, כמו כן היה עולה בקביעות מדי מוצאי שבת לביתו של בן דודו הרב יוסף שלום אלישיב לשוחח בדברי תורה, וגם במשך השנים היה בקשר תמידי עם הרב אלישיב. נשא לאשה את רעייתו מרת שפרינצא תקוה, בת הרב פרץ סג"ל. לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, ולימים נקרא לבוא למסור שיעורים בגמרא בבית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון בתל אביב (רחוב בן יהודה 126) בבית מדרשו של הרב אליהו מיליקובסקי אב"ד בתל אביב, כן מסר שיעורים קבועים בבית הכנסת הגדול בתל אביב, ועם פטירתו של הרב מליקובסקי (בשנת ה'תש"ז) מונה לכהן כרב בית הכנסת המרכזי לשכונות הצפון. בשנת תשי"ז לאחר ששימש בדיינות אצל הרב שמואל יפה מונה לכהן כדיין בבית הדין ולאחר מכן לאב בית הדין, התמחותו בדיני גיטין ובעיקר בשמות לגיטין, הביאו אליו פניות רבות מכל רחבי העולם, כשלוש שנים לפני פטירתו שכל את בנו הרב פרץ ציוני, רבה של עפולה. נפטר בשבת קודש פרשת נשא ז' בסיוון ה'תשס"ט. חתניו ובניו: חתנו הרב יעקב יוסף אוירבך רבה של רמת חן חתנו הרב שמחה זיסל שפירא ראש ישיבת תפארת ישראל בנו הרב פרץ ציוני רבה של עפולה
Let the Music Win

Let the Music Win הוא שיר שהוקלט על ידי להקת Kids.il (ספ'). השיר נכתב והולחן על ידי אוהד חיטמן. השיר נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2012, שהתקיים באמסטרדם, הולנד. להקת Kids.il השתתפה באירוויזיון הילדים 2012 ב-1 בדצמבר 2012. השיר סיים במקום ה-8 עם 68 נקודות. ישראל באירוויזיון הילדים 2012 אירוויזיון הילדים 2012 ישראל באירוויזיון הילדים סרטון השיר "Let the Music Win" באתר יוטיוב
קאן אייהאן

קאן אייהאן (בטורקית: Kaan Ayhan; נולד ב-10 בנובמבר 1994 בגלזנקירכן שבגרמניה) הוא כדורגלן טורקי-גרמני המשחק בגלאטסראיי ובנבחרת טורקיה בעמדות הבלם והקשר האחורי. אייהאן הצטרף לשאלקה 04 כבר כאשר היה בן ארבע. בשנת 2012, כאשר היה בן 18, חתם אייהאן על חוזה מקצועני בשאלקה לשלוש עונות. באוקטובר 2013 ערך אייהאן את הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של שאלקה, בניצחון 1–4 על אאוגסבורג במסגרת הבונדסליגה, כשהחליף את אדם סאלאי. במאי 2014 הבקיע אייהאן את שער הבכורה שלו בשאלקה, בניצחון 0–2 על פרייבורג. מאז הופעת הבכורה שלו, אייהאן הספיק לערוך 29 הופעות ליגה עד לאמצע עונת 2015/16, שכן אז עבר בהשאלה לאיינטרכט פרנקפורט עד לתום העונה, עם אופציה לרכישה בסיום ההשאלה. אייהאן ערך שתי הופעות בלבד במדי פרנקפורט, ולבסוף לא נרכש, עקב המחיר שפרנקפורט לא הייתה מוכנה לשלם. בתום תקופת ההשאלה, חזר אייהאן לשאלקה. באוגוסט 2016, לאחר שערך הופעת ליגה אחת בעונת 2016/17 במדי שאלקה, עזב אייהאן את שאלקה 04 לאחר 17 שנים במועדון, וחתם בפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. אייהאן הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לבונדסליגה בעונתו הראשונה בקבוצה. בעונה השנייה שלו בדיסלדורף, 2017/18, אייהאן נטל חלק משמעותי בהעפלת המועדון לבונדסליגה כשהוא עורך 31 הופעות ליגה. ב-16 באוגוסט 2020, לאחר ירידת ליגה עם פורטונה דיסלדורף בסיום עונת 2019/2020, עבר לליגה האיטלקית וחתם בססואולו. ב-18 במרץ 2022 כבש שער בכורה בניצחון 1–4 על ספציה. בינואר 2023 הושאל לגלאטסראיי אליה עבר רשמית בסיום אותה העונה. אייהאן היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה משום שנולד בגרמניה, או בנבחרת טורקיה עקב מוצאו הטורקי, ובחר לייצג את טורקיה. באוקטובר 2013 שיחק אייהאן במדי נבחרת טורקיה בכדורגל עד גיל 21. באוגוסט 2016, זומן אייהאן לסגל נבחרת טורקיה על ידי המאמן פתיח טרים, למשחק ידידות מול נבחרת רוסיה, בו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבכירה, ולמפגש מול נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. אייהאן המשיך לשחק במדי טורקיה במוקדמות מונדיאל 2018, אך כשל להעפיל עמה למונדיאל 2018 עצמו. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024. מדיה וקבצים בנושא קאן אייהאן בוויקישיתוף קאן אייהאן, באתר Transfermarkt קאן אייהאן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קאן אייהאן, באתר Soccerway קאן אייהאן, באתר WorldFootball.net קאן אייהאן, באתר National Football Teams קאן אייהאן, באתר FootballDatabase.eu קאן אייהאן, באתר ESPN Ryan DabbsContributions from Michael Yokhin last updated, Turkey Euro 2024 squad: Vincenzo Montella's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-09-21 (באנגלית)
בית הכנסת הגדול (חדרה)

בית הכנסת הגדול של חדרה הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונמצא במבנה החאן ההיסטורי של העיר. עם רכישת אדמות חדרה בשנת 1891 נרכש גם מבנה החאן, ובין השנים 1891–1896 הוא שימש את ראשוני תושבי המושבה כמקום מגורים ולמטרות ציבוריות. לאחר שהמתיישבים עברו להתגורר בבתיהם, המשיך החאן ושימש לצרכים ציבוריים, כדוגמת בית בד, מחסנים, בית מרקחת ובית מלון. בשנת 1912 שוב שימש המקום למגורים זמניים, עת יושבו בו משפחות מקרב עולי תימן, בטרם יושבו בשכונת נחליאל. בשנים 1925–1948 שכנה במבנה תחנה של משטרת המנדט. ב-1933 הוחלט על הקמת בית כנסת גדול בעיר במרכזה של חצר החאן, ולפי התוכנית הראשונית, נדון כל מבנה החאן להריסה. לאחר מאבק של תושבים אשר קראו לשמר את הבניין ההיסטורי, נפסקו עבודות ההרס, ובניין בית הכנסת שולב בתוך חצר החאן, לצד עשרה מחדרי החאן אשר נותרו על תילם והמשיכו לשמש את המושבה, בין היתר, כבית מדרש וכדירות מגורים לאברכים. בתחרות אדריכלית שפורסמה לקראת הקמת בית הכנסת זכתה הצעתה של האדריכלית יהודית סגל שטולצר, ולשם מימון הבנייה נאספו תרומות והוטל מס מיוחד על תושבי היישוב. בית הכנסת נבנה בין השנים 1936–1940 ונחנך בשנת 1941, שנת היובל לייסוד חדרה. המבנה נבנה כולו מבטון והוא משלב צורות ומאפיינים של הסגנון הבינלאומי עם מוטיבים אוריינטליים-מקומיים. בשנת תשי"ג תכנן אדריכל מאיר בן אורי את קיר המזרח, ארון הקדש והבמה, תוך שילוב מוטיבים חדשניים ועיצובים ייחודיים מבחינת האותיות והטקסטים, וכתב דברי הסבר מפורטים ליצירתו. כרב בית הכנסת שימש רב העיר הרב דוד יחיאל ורנר זצ"ל לאחר פטירתו התמנה הרב בן ציון נורדמן מיסד ויו"ר " מדעים ויהדות" לשמש כרב בית הכנסת . מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגדול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת הגדול ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דודג' פניקס

דודג' פניקס (באנגלית: Dodge Phoenix) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האוסטרלית קרייזלר אוסטרליה (Chrysler Australia), חברת בת של קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1960–1972. 4 דלתות - סדאן 4 דלתות - הרדטופ 2 דלתות - הרדטופ 2 דלתות - קבריולה "PD4" - יוצר ממאי 1960 בתצורת 4 דלתות סדאן (לשנות הדגם 1960–1961) "RD4" - יוצר משנת 1961 (לשנות הדגם 1961–1962) "SD2" - יוצר משנת 1962 (לשנות הדגם 1962–1963) "TD2" - יוצר משנת 1963 (לשנות הדגם 1963–1964) "VD2" - יוצר משנת 1964 (לשנות הדגם 1964–1965) "AP2D" - יוצר משנת 1965 (לשנות הדגם 1965–1966 "DB6" - יוצר משנת 1966 (לשנות הדגם 1966–1967) "DC" - יוצר משנת 1967 - בדגמי 4 דלתות סדאן והרדטופ (לשנות הדגם 1967–1968) "DD" - יוצר משנת 1968 (לשנות הדגם 1968–1969) "DE" - יוצר משנת 1969 (לשנות הדגם 1969–1970, יוצרו 371 יחידות בשנת 1969 ו-385 יחידות בשנת 1970) "DF" - יוצר משנת 1970 (לשנות הדגם 1970–1971, יוצרו 298 יחידות בשנת 1970 ו-110 יחידות בשנת 1970) "DG" - יוצר משנת 1971 (לשנת הדגם 1971, יוצרו 289 יחידות) "DH" - יוצר משנת 1972 (לשנת הדגם 1972, יוצרו 73 יחידות) "דודג' פניקס" דגם "PD4", שנת 1960 "דודג' פניקס" דגם "RD4", שנת 1961 "דודג' פניקס" דגם "RD4", שנת 1961 "דודג' פניקס" דגם "SD2", שנת 1962 "דודג' פניקס" דגם "SD2", שנת 1962 "דודג' פניקס" דגם "TD2", שנת 1963 "דודג' פניקס" דגם "AP2D", שנת 1965 "דודג' פניקס" דגם "AP2D", שנת 1965 "דודג' פניקס" דגם "DP6", שנת 1966 "דודג' פניקס" דגם "DP6", שנת 1966 "דודג' פניקס" דגם "DD", שנת 1968 "דודג' פניקס" דגם "DE", שנת 1969 "דודג' פניקס" דגם "DE", שנת 1969 - מבט לתוך הרכב "דודג' פניקס" דגם "DG", שנת 1971 "דודג' פניקס" דגם "DG", שנת 1971 - מבט לתא הנהג קרייזלר דודג' דודג' אספן מדיה וקבצים בנושא דודג' פניקס בוויקישיתוף דודג' פניקס, סרטון באתר יוטיוב דודג' פניקס, סרטון באתר יוטיוב דודג' פניקס, סרטון באתר יוטיוב דגמי "דודג' פניקס": 4 דלתות, 2 דלתות, קבריולה - תמונות "דודג' פניקס" en.wheelsage.org/dodge/phoenix "דודג' פניקס" allpar.com/model/phoenix "דודג' פניקס" - סדאן carsales.com.au/cars/dodge/phoenix "דודג' פניקס" nettiauto.com/dodge/phoenix "דודג' פניקס" בתצורת 2 דלתות carsguide.com.au/dodge/phoenix
אנדריי סמוליאקוב

אנדריי איגורייביץ' סמוליאקוב (ברוסית: Андрей Игоревич Смоляков; נולד ב-24 בנובמבר 1958, פודולסק, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי. בעל תואר האמן העממי של הפדרציה הרוסית (2004) וחתן פרס המדינה של הפדרציה הרוסית בתחום אמנויות התיאטרון (2003). אחת הדמויות הנודעות ביותר שגילם היה דמות החוקר איוואן צ'רקאסוב, אותו גילם במשך תשע סדרות טלוויזיה (מוסגז, התליינית, העכביש, התן, מבצע שטן, נוסחת הנקמה, קוצן נקוד, מוסגז: מלכודת, הפרשה האחרונה של מייג'ור צ'רקאסוב). הוא נולד בפודולסק שבמחוז מוסקבה לאנדריי איגורייביץ' סמוליאקוב. במשך 3 שנים למד במכון לתיאטרון על שם שצ'וקין. בשנת 1980 סיים את השכלתו במכון לאמנויות התיאטרון תחת פיקוחו של אוגל טבאקוב. לאחר מכן עבד כשחקן במה בתיאטרון לאומנויות של מוסקבה. בשנים 1984–1986 עבד בתיאטרון סאטיריקון הנודע וב-1987 עבד באולפני התיאטרון במוסקבה שבניהולו של מורו אולג טבאקוב. ב-2004 נישא למעצבת האופנה דאריה ראזומחינה. מדיה וקבצים בנושא אנדריי סמוליאקוב בוויקישיתוף אנדריי סמוליאקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריי סמוליאקוב, באתר AllMovie (באנגלית) אנדריי סמוליאקוב, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנדריי סמוליאקוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Указ Президента Российской Федерации В. Путина № 339 от 10 марта 2004 года «О награждении государственными наградами Российской Федерации». Официальный сайт Президента Российской Федерации // kremlin.ru «ВАЙТ МЕДИА» СНИМЕТ РЕТРО-ДЕТЕКТИВ ДЛЯ «РОССИИ 1» И СЕРВИСА PREMIER
ארתור אשקין

ארתור אשקין (Arthur Ashkin;‏ 2 בספטמבר 1922 - 21 בספטמבר 2020) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה. אשקין סיים תואר דוקטור באוניברסיטת קורנל ב-1952 ועבד במעבדות בל עד שפרש מעבודתו ב-1992. ב-2018 זכה אשקין בפרס נובל לפיזיקה על פיתוח מלקחיים אופטיים. אשקין פרסם מחקרים רבים במהלך השנים ועל שמו רשומים 47 פטנטים. אשקין נולד בברוקלין בספטמבר 1922 וגדל שם, בן למשפחה יהודית. הוריו, איזדור ואנה אשקין, היגרו לארצות הברית מאוקראינה בגיל צעיר. לאשקין היו שני אחים: ג'וליוס (אנ') (פיזיקאי גם כן) ורות. אחות מבוגרת יותר, גרטרוד, מתה בצעירותה. אשקין החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה לתואר בפיזיקה, ובמקביל עבד כטכנאי במעבדת הקרינה במקום שהייתה אחראית על ייצור רכיבים למכ"ם עבור הצבא האמריקאי. בשנה השנייה ללימודיו, נאלץ להתגייס לצבא ארצות הברית בשל מלחמת העולם השנייה, אולם עד מהרה הוא שוחרר וחזר לעבוד במעבדת הקרינה באוניברסיטה. ב-1947, סיים אשקין את התואר בפיזיקה באוניברסיטת קולומביה, ועבר ללמוד פיזיקה גרעינית באוניברסיטת קורנל. אשקין עבר למקום בעיצומה של העבודה על פרויקט מנהטן, בו אחיו יוליוס השתתף, וכך הכיר את ריצ'רד פיינמן, הנס בתה ואחרים שהיו בקורנל באותה התקופה. ב-1952 קיבל אשקין את תואר הדוקטור שלו באוניברסיטת קורנל והחל לעבוד במעבדות בל. בקורנל, פגש אשקין את אשתו אלין, שהייתה מורה לכימיה בבית ספר תיכון בניו ג'רזי. הם היו נשואים למעלה מ-60 שנה ונולדו להם שלושה ילדים. במעבדות בל עבד אשקין תחילה בנושא גלי-המיקרו, ולאחר מכן עבר למחקר לייזר. אשקין חקר במעבדות גם אופטיקה לא ליניארית, סיבים אופטיים ועוד. במהלך עבודתו במעבדות בל פיתח אשקין את המלקחיים האופטיים, כלי מבוסס-לייזר המסוגל לאחוז אטומים, חלקיקים, תאים ועוד. על פיתוח זה עבד אשקין בשנות ה-80, וב-1987 התרחשה פריצת דרך בתחום כאשר הצליח לאחוז חיידקים רבים בעזרת הכלי מבלי לפגוע בהם. בשנת 1992 פרש אשקין ממעבדות בל לאחר 40 שנה של מחקר שבהן תרם לפיזיקה הניסויית. אשקין המשיך לעבוד לאחר מכן במעבדה בביתו. ב-2 באוקטובר 2018 הוענק לאשקין פרס נובל בפיזיקה על פיתוח המלקחיים האופטיים, אותם הגדירה האקדמיה המלכותית השוודית למדעים: "חלום ישן של מדע בדיוני". את הפרס קיבל כאשר הוא בן 96, וכך הפך לאדם שהוענק לו פרס נובל בגיל המבוגר ביותר אי פעם (עד זכייתו של ג'ון גודאינף בפרס נובל לכימיה בשנת 2019). הפרס חולק בינו לבין מדענים אחרים כאשר הוא קיבל את מחציתו, והמחצית השנייה התחלקה בין דונה סטריקלנד וז'ראר מורו. אשקין נפטר ב-21 בספטמבר 2020. פרס נובל לפיזיקה לשנת 2018 פרס הארווי (2004) פרס ג'וזף קית'לי על התקדמות במדע (2003) מדיה וקבצים בנושא ארתור אשקין בוויקישיתוף ארתור אשקין, באתר פרס נובל (באנגלית) ארתור אשקין, באתר גוגל סקולר ארתור אשקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נובל בפיזיקה: יישומים של אור, באתר davidson.weizmann.ac.il (ארכיון) "96-year-old Arthur Ashkin wins physics Nobel for laser 'tweezers'" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-02. Arthur Ashkin, Lazerfest Arthur Ashkin, Ph.D. ’52, shares Nobel Prize in physics, Cornell Chronicle (באנגלית) "פרס נובל לפיזיקה לשלושה חוקרים על פריצות דרך משמעותיות בפיזיקה אופטית - הידען". הידען. 2018-10-02. נבדק ב-2018-10-05.(הקישור אינו פעיל) The Nobel Prize in Physics 2018, NobelPrize.org (באנגלית)
קורפוס המילואים ה-27 (האימפריה הגרמנית)

קורפוס המילואים ה-27 (בגרמנית: XXVII. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה. הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והיא כללה יחידות מממלכת סקסוניה ומממלכת וירטמברג. כמפקדו הראשון מונה אדולף פון קרלוביץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-53 וה-54. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטל חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני. בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועבר לחזית המזרחית. בשלהי 1917 הוא חזר למערב, תחילה החזיק בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 הוא הועבר לפלנדריה. באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס. אדולף פון קרלוביץ (1 בספטמבר 1914–26 באוקטובר 1914) ריכרד פון שוברט (27 באוקטובר 1914–6 בספטמבר 1916) אוסקר פון ארנטל (6 בספטמבר 1916–15 ביוני 1917) הנס קרוג פון נידה (15 ביוני 1917–9 בספטמבר 1918) ברנהרד פון ואצדורף (9 בספטמבר 1918–22 בפברואר 1919) הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres (בגרמנית)
לה שן דה ל'אספואר

לה שן דה ל'אספואר (בצרפתית: La Chaîne de l'espoir; בתרגום לעברית: "שרשרת התקוה") הוא ארגון חסד צרפתי, שמטרותיו לקדם ולטפל רפואית וחינוכית בילדים אשר בגלל מגבלות טכניות או פיננסיות, אינם יכולים להיות מטופלים בארץ מוצאם. הארגון הוקם על ידי פרופ' אלן דלוש בשנת 1981, תחת חסותו של הארגון רופאי העולם, ובשנת 1992 הפך לארגון עצמאי. הארגון בונה בתי חולים, משחזר, ומצייד בתי חולים קיימים במדינות מתפתחות, בסטנדרטים בינלאומיים. הארגון ערוך להגיב למצבי החירום הנגרמים בעקבות אסונות גדולים, בכך שהוא מעמיד את מומחיותו וקשריו לטובת האוכלוסייה הפגועה. במהלך השנים היה מעורב לה שן דה ל'אספואר בסיוע לנפגעי אסונות בכ-30 מדינות בעולם. בנוסף, לארגון מטרה לקדם אפשרויות חינוך לילדים עם קשיי למידה, ולפתח תוכניות לתמיכה להרשמה לבתי ספר ולהשתלמיות מקצועיות. אתר האינטרנט הרשמי של לה שן דה ל'אספואר (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של לה שן דה ל'אספואר (באנגלית) מצגת על לה שן דה ל'אספואר - הגרסה האנגלית, באתר יוטיוב פרופ' אלן דלוש: "מנותחים מעל 5000 ילדים בשנה", ראיון באתר יוטיוב האתר באנגלית לה שן דה ל'אספואר, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לה שן דה ל'אספואר".
איריני, נסיכת יוון ודנמרק

איריני, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Ειρήνη της Ελλάδας και Δανίας; נולדה ב-11 במאי 1942), היא בתו של פבלוס, מלך יוון ואחותה של סופיה, מלכת ספרד. איריני נולדה ב-11 במאי 1942 בקייפטאון, שם שהו הוריה בגלות במהלך מלחמת העולם השנייה, לפבלוס, נסיך הכתר של יוון ולפרדריקה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג וויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה. בשנת 1946 חזרה משפחתה ליוון, ובשנת 1947 עלה אביה לשלטון. איריני הייתה פסנתרנית מוכשרת, ואף הופיעה בקונצרטים כמה פעמים. בשנת 1964 מת אביה, ואחיה קונסטנטינוס השני, מלך יוון עלה לשלטון במקומו. בשנת 1969 התחתנה אחותה סופיה עם חואן קרלוס, נסיך ספרד, ובשנת 1974 הודח אחיה מתפקידו, ואיריני נאלצה לצאת לגלות יחד עם שאר בני משפחתה. בתחילה התגוררה איריני בהודו, אולם לאחר מות אמה בשנת 1981 היא עברה להתגורר לצד אחותה בספרד. בשנת 2018 היא ויתרה על אזרחותה היוונית, וקיבלה אזרחות ספרדית. מדיה וקבצים בנושא איריני, נסיכת יוון ודנמרק בוויקישיתוף
רי סול-ג'ו

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא רי. רי סול-ג'ו (בקוריאנית: 리설주; נולדה ב-28 בספטמבר 1989) היא הגברת הראשונה של קוריאה הצפונית ואשתו של מנהיג המדינה קים ג'ונג-און. מעט ידוע אודותיה וכל המידע עליה מגיע ממקורות זרים, ככל הנראה לה ולבעלה יש 4 ילדים משותפים והיא הופיעה לצידו במספר אירועים פומביים. באפריל 2018 דרגתה הועלתה מדרגת חברת מפלגה לדרגת "הגברת המכובדת הראשונה". מעט מאוד ידוע על רי, מאחר שנשיא צפון קוריאה ומשפחת קים נוטה לשמור בדרך כלל על עמימות בנושאים הקשורים למשפחה, וישנו מעט מאוד מידע מאושר אודותיה. בשנת 2012 הופיעה לצד קים במספר אירועים מתוקשרים, בהתחלה נחשד כי היא הזמרת היון סונג-וול אך בשלב מאוחר יותר אושרה זהותה על ידי מקורות צפון קוריאניים והסתבר כי מדובר למעשה באשתו של המנהיג. ביולי 2012 הופיעה רי בשמלה שחורה קטנה באירוע גאלה, מראה שלא מאפיין בדרך כלל את נשות קוריאה הצפונית. פרשנים רבים פירשו את האירוע, בנוסף לשינויים נוספים שערך קים בשלטונו כשינוי מדיניות או כתעמולה תקשורתית. בין השנים 2012 עד 2014 הופיעה רי בתקשורת הצפון קוריאנית מספר פעמים בודדות. במרץ 2018 הופיעה בתקשורת הסינית יחד עם בעלה בפגישה עם נשיא סין שי ג'ינפינג ורעייתו. במהלך הפסגה הבין-קוריאנית באפריל 2018 נצפתה בקרבתה של הגברת הראשונה של קוריאה הדרומית, קים ג'ונג סוק. מאחר שהתקשורת הצפון קוריאנית שומרת באדיקות רבה על הפרטיות של משפחת השלטון, יש עיתונאים שאף דיווחו כי שמה אינו יותר משם בדוי כל הידוע על רי מגיע ממקורות זרים. שנת לידתה מוערכת בין השנים 1985 ל-1989 והיא ככל הנראה מגיעה מהאליטה השלטונית הבכירה בצפון קוריאה. נאמר כי לאחר שסיימה את לימודיי התיכון בפיונגיאנג נסעה ללמוד לימודי מוזיקה בסין. טוענים כי היא קרובת משפחה של רי פיונג צ'ול, אחד מיועציו של בעלה. מקורות אחרים טענו כי רי היא למעשה זמרת במקהלה צפון קוראנית אשר הופיעה במספר הופעות בחו"ל וכי השלטונות הצפון קוריאנים מנסים "למחוק את עברה כזמרת". מקורות אחרים טענו כי היא בעלת תואר שלישי מאוניברסיטת קים איל-סונג במדעים. רי וקים ככל הנראה נישאו ב-2009 כתוצאה משידוך של אביו, ככל הנראה יש לזוג 3 ילדים שאחד מהם נולד ב-2012, שנת ה-100 להולדתו של קים איל-סונג, כך על פי דיווחיו של שחקן הכדורסל דניס רודמן, שביקר את קים באותה שנה. מדיה וקבצים בנושא רי סול-ג'ו בוויקישיתוף דסל יון וטימותי ו. מרטין, וול סטריט ג'ורנל, ‏רי סול-ג'ו: מה אנחנו יודעים על אשתו של קים ג'ונג און, באתר גלובס, 26 בפברואר 2021 Ri Sol-ju: pass notes No 3,273 Ri Sol-ju had 'past' North Korea leader Kim Jong-un married to Ri Sol-ju That Mystery Woman in North Korea? Turns Out She’s the First Lady First ladies of two Koreas meet for first time Inter-Korea summit: First ladies to bond over shared love of music North Korea IDs Mystery Woman as Kim Jong-Un’s Wife—But Who Is She, Really? North Korea's First Lady Was Cheerleader, Ditches Drab Outfits Kim Jong-un 'Has a Little Daughter'