laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וייקו: אפוקליפסה אמריקאית

וייקו: אפוקליפסה אמריקאית (באנגלית: Waco: American Apocalypse) היא מיני-סדרה דוקומנטרית אמריקאית של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-22 במרץ 2023 ומתעדת את הסיפור שמאחורי המצור בווייקו. הסדרה הדוקומנטרית מספרת את סיפור המצור בווייקו שאירע בשנת 1993 והיה קרב היריות הגדול ביותר שהתנהל על אדמת ארצות הברית מאז מלחמת האזרחים. המאבק בן 51 הימים בין דייוויד כורש ואנשיו לבין סוכני ה-FBI וה-ATF הסתיים במותם של 86 בני אדם, ובהרס המתחם בשריפה. הסדרה כוללת קטעי וידאו רבים שלא שודרו קודם לכן, כולל קטעים מניסיון הפריצה הראשון לבניין, פינוי הנפגעים מאותו אירוע, ניהול המשא ומתן מתוך מפקדת ה-FBI על ידי היחידה המיוחדת לחילוץ בני ערובה, וכן ראיונות נרחבים עם האנשים שהשתייכו לכת שניהל כורש, עם בני משפחותיהם, עם אנשי ה-ATF וה-FBI שהיו בשטח ועם עיתונאים שסיקרו את האירוע כולו. הסדרה עלתה לשידור ב-22 במרץ 2023, בעת שמלאו 30 שנים לאירוע. המצור בווייקו וייקו (סדרת טלוויזיה) "וייקו: אפוקליפסה אמריקאית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "וייקו: אפוקליפסה אמריקאית", באתר נטפליקס "וייקו: אפוקליפסה אמריקאית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "וייקו: אפוקליפסה אמריקאית", באתר Metacritic (באנגלית) Wilson Chapman, ‘Waco: American Apocalypse’ Trailer: Netflix Documentary Revisits Cult Shootout, IndieWire, ‏2023-02-22 (באנגלית) Larisha Paul, Netflix's 'Waco: American Apocalypse' Trailer Captures Fallout of David Koresh Cult Takedown, Rolling Stone, ‏2023-02-22 (באנגלית אמריקאית) "The deadly Waco siege gripped the U.S. A documentary recounts the tale". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-04-30. Charna Flam, Netflix Docuseries ‘Waco: American Apocalypse’ to Feature New Footage of Tragedy (EXCLUSIVE), Variety, ‏2023-02-09 (באנגלית אמריקאית) Condé Nast, Netflix docuseries Waco: American Apocalypse centres on one of America's ghastliest cult tragedies, British GQ, ‏2023-03-08 (באנגלית בריטית)
מיחזור (מוזיאון ישראל)

"מיחזור (מוזיאון ישראל)" (1975) היא פעולה אמנותית שיצר האמן הישראלי דב אור-נר. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 יצר דב אור-נר כמה פעולות שבסיסן מיחזור של פסולת ממוזיאונים. הראשונה בהן התקיימה שנת 1975, אז הוזמן אור-נר למויאון במסגרת תערוכה בנושא מיחזור שאצר איזיקה גאון במוזיאון. היה זה עיסוק שנבע מפיתוח מושג "מוזיאון המוזיאונים" שבו ביקש אור-נר "לשמר מוזיאונים מתוך הנחה שהם יעלמו בצורתם הנוכחית; להשתמש 'בזיכרון הקולקטיבי' כדי לשמר ולהציג את הסביבה האנושית; למקד בחברה השלכות פוליטיטת המעוגנות בהקשר מקומי ספציפי". ב-22 במאי אסף אור-נר את האשפה המשרדית מן המוזיאון. חלק ממנה נקבר בתוך מכלי פלסטיק גדולים בשטח המוזיאון שבו נבנה באותה עת אגף הנוער, על מנת שיהפכו ל"ארכאולוגיה עתידית". בפעולה זו המיר אור-נר את העיסוק בשאלות כלכלה של מיחזור של פסולת אורגנית וא-אורגנית, לטובת עיסוק בכלכלת המוזיאון ובמשמעותו התרבותית של המוסד. אם המוזיאון הוא סך כל פעילותיו, ועל כן האשפה שלו מהווה מקור לשאלות על היררכיה, אישור ושלילה ומעמדו של האובייקט האמנותי. חלק אחר מן האשפה נשלח כאמנות דואר אל 400 אמנים בארץ ובעולם, כשהם נלווים במכתב המבקש מן הנמען להחזיר את החומר למוזיאון כשהוא ממוחזר. "כך", טען אור-נר, "נוצרים תהליכי קומוניקציה בין-סביבתית, בין אנושית ובין-אמנית באמצעות מדגמים של תרבות אנושית". בין האמנים שהגיבו על הבקשה נמנים יואב בראל, כריסטו ואחרים. חלק מן התגובות נמצאות כיום בארכיון אור-נר בהמרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון. בתערוכה, הציג אור-נר את פעולת המיחזור וכן סרט שהורכב מפסולת פילם של הטלוויזיה הישראלית. מבחר מתגובות האמנים הוצגו בנפרד על ידי יונה פישר, כנראה בתערוכה "סדנה פתוחה". פעולת מיחזור מוקדמת התקיימה בבית הקיבוץ הארצי בתל אביב-יפו, אך הייתה חסרה את ממד התצוגה. ראו: תמיר, טלי, דב אור-נר: פעולות בפלמטה הקרובה 2070-1970, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2014, עמ' 125 ראו: פישר יונה, דב אור-נר, [חמו"ל], הביאנה-16ף סאו פאולו, [ברזיל], 1981 ראו: תמיר, טלי, דב אור-נר: פעולות בפלמטה הקרובה 2070-1970, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2014, עמ' 125 מצוטט בתוך: ראיון לדובקא, ארכיון דב אור-נר, המרכז הישראלי אמנות דיגיטלית, חולון.
יחזקאל גרין

יחזקאל גרין (27 בפברואר 1925 – 9 בנובמבר 1948) היה ספורטאי ישראלי. אלוף ישראל (1945) ושיאן ישראל בריצת 200 מטר. הוא נהרג במלחמת העצמאות בקרב לכיבוש משטרת עיראק סווידאן. יחזקאל גרין נולד כבן הצעיר לאחיו אברהם ושתי אחיותיו, בשכונת נוה שלום בתל אביב, בבית סבו: יחזקאל גרין, שהיה ממנהיגי הקהילה היהודית ביפו וממייסדי העיר תל אביב. הוריו הניה ויצחק: הרוקח הראשון והמדופלם בתל אביב (בוגר אוניברסיטת קונסטנטינופול, 1903). הוא למד בבית הספר אליאנס תל אביב ואחר כך בבית ספר מקצועי. הוא הצטיין במסגרות, מכונאות ומספנה. בכל לבו נמשך אחרי ימאות והתמחה בענפיה: בניין סירות, ספינות, חתירה בים, כמלח, כדייג וכהגאי ואף הסיע נוסעים בסירות מנוע בירקון. בשנת 1945 החל לעובד בחברת החשמל. גרין הלך בעקבות אחיו הבכור, אברהם, שהיה אתלט מצטיין, אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון, בהדיפת כדור ברזל ובקרב חמש. יחזקאל היה ספורטאי רב גוני והתעסק בשיט, אגרוף, כדורגל ואתלטיקה קלה, אליה התמסר משנת 1945. באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1945 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא חדש של 23.0 שניות, לפני אליהו אטרמן (23.2 שניות). הוא שיפר את שיאו בן 6 השנים של סיריל אמפי (23.1 שניות). שיאו זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי יהודה גבאי (22.8 שניות).ז'. פרחי, אספורט, משמר, 15 במאי 1945ליפא בן מונס, המשקיף הספורטיבי - 4 שיאים ארציים חדשים באתלטיקה קלה, המשקיף, 20 במאי 1945 באליפות ארץ ישראל שנערכה בתחילת מאי 1948, השתתפו כ-100 אתלטים מ"הפועל" ומ"מכבי". הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.1 שניות, לפני יצחק כספי ממכבי נתניה (24.5 שניות) ובריצת 400 מטר בתוצאה של 53.9 שניות, לפני מ. מגלי מהפועל תל אביב (56.1 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.7 שניות, אחרי יצחק כספי (11.2 שניות). הוא היה חבר ההגנה מנעוריו והשתתף בהגנה על משקי עמק חפר בשעת המצור הבריטי לאחר "השבת השחורה" (29 ביוני 1946) ואף נעצר למשך כחודש ימים. הוא התגייס לצה"ל ושרת בחטיבה 8. במלחמת העצמאות הוא השתתף בקרבות רבים. בקרב הקשה על עיראק אל-מנשיה הוא חיפה על נסיגת חיל הרגלים וכך הציל חיי חיילים רבים. הוא השתתף בפריצת הדרך לנגב ובכיבוש באר שבע. ב-ז' בחשוון תש"ט (9 בנובמבר 1949) הוא נהרג בקרב לכיבוש משטרת עיראק סווידאן, כשהזחל"ם שלו תקף את בניין המשטרה ונפגע מפגז חודר שריון. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג. במשך שנים רבות נערכה אליפות אתלטיקה ארצית לזכרו. יחזקאל גרין אלכס דורון, ועדת הספורט של הכנסת החליטה לדון במקצוענות - התפתחות השיא בריצת 200 מ' גברים, מעריב, 12 באפריל 1970 דבר הספורט - שיא ארצי ושני שיאים ל"הפועל" באליפות הארצית לאתלטיקה קלה, דבר, 9 במאי 1948 ספורט - אתלטיקה קלה, על המשמר, 9 במאי 1948 אליעזר רואי, האליפות באתלטיקה קלה, דבר, 14 במאי 1948
ג'ון אלכסנדר גילפילן

ג'ון אלכסנדר גילפילן (באנגלית: John Alexander Gilfillan;‏ 1793–1864) היה פרופסור לציור באוניברסיטת סטראטקלייד, שהיגר ל-Whanganui, ניו זילנד בשנת 1841. הוא התיישב בחווה אך כאשר זו נהרסה בשנת 1847 הוא עבר לאוסטרליה. בהיותו שם עבד כסוכן מכס וצייר מספר ציורים היסטוריים משמעותיים. ג'ון אלכסנדר גילפילן נולד בשנת 1793 באי ג'רזי, ליד חופי נורמנדי, צרפת. ג'ון בילה שמונה שנים בצי המלכותי לפני שהחליט לאמץ את האמנות כמקצוע. מאוחר יותר הוכשר כאמן בסקוטלנד והיה פרופסור לציור באוניברסיטת סטראטקלייד בגלאזגו. ב-1841 הוא היגר לניו זילנד והגיע לוולינגטון ביום חג המולד. גילפילן השיג הקצאה של 450 דונם בעמק מטאראווה ליד וונגאנוי, ועבר אליה בסוף 1845. ההתיישבות על אדמת מאורים מסורתית יצרה תסיסה באזור וב-18 באפריל 1847 הותקפה החווה של גילפילן. ג'ון נמלט ופנה לכיוון ואנגאנוי בהאמינו שהוא היעד האמיתי ושמשפחתו לא תיפגע. הוא טעה. כשחזר למחרת עם יחידת משטרה חמושה הוא מצא את אשתו מרי ושלושה מילדיהם מתים. ביתם נהרס ובת נוספת נפצעה קשה בהתקפה. הוא עזב את ניו זילנד זמן קצר לאחר מכן, והגיע לסידני ב-1847. גילפילן השתמש ברישומים שלו מתקופתו בניו זלנד כדי להשלים את ציור הפנים של "מועצת הילידים", שהוצג בתערוכה הגדולה בלונדון ב-1851. בשנים 1852–1853 ביקר גילפילן בחפירות הזהב הוויקטוריאניות והפיק מספר סקיצות שהופיעו אז ב-Illustrated London News מ-26 בפברואר יחד עם קטעים כתובים נילווים. בדצמבר 1856, הוא עבד במחלקת המכס במלבורן. ויצירתו "מועצת הילידים" זכתה לתשומת לב רבה ונמכרה לר' גריס תמורת 160 פאונד. גילפילן התחיל גם בציור היסטורי שאפתני אחר. הפעם הנושא שלו היה 'נחיתתו של קפטן קוק במפרץ בוטני', וגילפילן טרח רבות להשיג דיוקנאות אותנטיים לדמויות הראשיות. ביוני 1857 העבודה הייתה לקראת סיום והתיאור של הציור הופיע ב'אדלייד טיימס'. בנובמבר 1856, גילפילן, יחד עם תשעה אחרים, הכין את קוד הכללים של החברה הוויקטוריאנית לאמנויות יפות שהוקמה ונבחר לוועדה בשנה שלאחר מכן. הוא פרש ב-1861. הוא מת ב-11 בפברואר 1864 במלבורן, ונקבר בבית הקברות הכללי של העיר. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אלכסנדר גילפילן בוויקישיתוף John Alexander Gilfillan - Jerripedia, www.theislandwiki.org John Alexander Gilfillan, www.nationalgalleries.org (באנגלית) 'The Matarawa killings' CHORAL SOCIETY, (4 June 1853). Adelaide Observer (SA: 1843–1904), p. 3. NEWS OF THE DAY, (25 December 1856). The Age (Melbourne, Vic. : 1854 - 1954), p. 4. RECORD OF THE DAY, (20 June 1857). Adelaide Times (SA: 1848–1858), p. 2. Advertising, 1864, 16 February, The Argus (Melbourne, Vic.: 1848–1957), p. 8. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון אלכסנדר גילפילן".
טובה צימוקי

טובה גיטל צימוקי לוין (נולדה ב-3 בספטמבר 1953) היא עיתונאית וכתבת לענייני משפט ב-ynet וב"ידיעות אחרונות". מסקרת את מערכת המשפט בישראל, משרד המשפטים, לשכת היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה. נולדה בירושלים לחוה, מזכירת המערכת של סניף ירושלים בעיתון "ידיעות אחרונות", ואריה צימוקי (במקור: לייב רוזינקו), שהיה פעיל ציוני, עיתונאי ב"ידיעות אחרונות" ויו"ר המועצה הציונית לישראל. אחותה היחידה היא חגית בכר, עורכת דין בהשכלתה. גדלה בשיכון העיתונאים בשכונת טלביה. למדה בבית הספר היסודי ע"ש הנרייטה סאלד (בתחילת שנות ה-60: "בית ספר דרום") ובתיכון בגימנסיה העברית רחביה. שירתה בצה"ל בחיל המודיעין. לאחר תום שירותה למדה לתואר ראשון במדע המדינה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. מקום עבודתה הראשון כעיתונאית היה העיתון "דבר". בהמשך עברה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות" והיא עובדת שם ובאתר ynet מעל 30 שנה, ומסקרת את תחום המשפט. בשנת 2022 קיבלה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים ירושלים. נשואה למייק לוין (בנו של חבר הכנסת מטעם תנועת החרות נחום לוין), שהיה יו"ר ועד העובדים במשרד התחבורה. מתגוררת בשכונת רסקו (גבעת ורדים) בירושלים. צימוקי כתבה כתבות רבות במהלך עבודתה העיתונאית. להלן כמה מהן: טובה צימוקי, מתשעה יוצא אחד, באתר "ידיעות אחרונות", 11 באוקטובר 2015 נחום ברנע וטובה צימוקי, "בתקופתי הדמוקרטיה התחזקה", באתר "ידיעות אחרונות", 6 בספטמבר 2018 טובה צימוקי, מותה של מלכת הצדק, באתר "ידיעות אחרונות", 24 בינואר 2022 מדיה וקבצים בנושא טובה צימוקי בוויקישיתוף קורין אלבז אלוש, הוקרה לעיתונאים הוותיקים בכנס אילת: טובה צימוקי, כתבת המשפט של "ידיעות אחרונות" ו־ynet, ומשה נוסבאום, כתב המשטרה של חדשות 12, קיבלו אמש פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים, באתר ynet, 14 בנובמבר 2022 מערכת עקיפת החוק? פאנל פרשנים מיוחד על סערת הריגול המשטרתי (צימוקי מתראיינת בסביבות דקה 09:00), סרטון בערוץ "ynet", באתר יוטיוב, 8 בפברואר 2022 ביידיש "צימוק" הוא "ראזשינקע", ומכאן שם המשפחה העברי. פרס מפעל חיים לעיתונאית Ynet ו"ידיעות אחרונות" טובה צימוקי ולמשה נוסבאום, באתר ynet, 24 באוקטובר 2022 בטקס הענקת הפרס על מפעל חיים עורך "ידיעות אחרונות" נטע ליבנה בירך אותה ואמר: "כבר 30 שנה שטובה צימוקי היא חברת מערכת 'ידיעות אחרונות' אבל זו לא ספירה מדויקת. טובה בעצם נולדה כחברת מערכת. כשאת בתם של מזכירת המערכת המיתולוגית של סניף ירושלים, חוה צימוקי, ושל הכתב המדיני האגדי אריה צימוקי, וילדותך עוברת עלייך בין כותרות, סקופים, טלפונים מחברי כנסת, שיחות עם שרים ועמודים שיורדים לדפוס, לא בטוח שיש לך ברירה אחרת מלבד להפוך לכתבת. לאורך קריירה מפוארת היא כיסתה וסיקרה 14 שרי משפטים ושבעה יועצים משפטיים לממשלה. היא חתומה על סקופים מהדהדים והישגים עיתונאיים רבים..." (בכתבה: קורין אלבז אלוש, הוקרה לעיתונאים הוותיקים בכנס אילת, באתר ynet, 14 בנובמבר 2022). יעקב הכט, עובדי משרד התחבורה יפתחו ביום א' בעיצומים, באתר ynet, 3 בינואר 2001
Unhealthy

Unhealthy (בעברית: חולני) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית אן-מארי. האלבום יצא לאור ב-28 ביולי 2023, על ידי חברות התקליטים אסיילום ומייג'ור טום. מידע על האלבום Unhealthy באתר MusicBrainz "Anne-Marie's new single 'Trainwreck' inspired by being "happier" after "toxic relationship"". NME. 7 ביולי 2023. נבדק ב-8 ביולי 2023. {{cite web}}: (עזרה) Anne-Marie [@annemarie] (27 באפריל 2023). "UNHEALTHY 28.07.23" (Tweet). נבדק ב-27 באפריל 2023 – via Twitter. {{cite web}}: (עזרה) Benjamin, Jeff (2023-03-10). "(G)I-DLE's Minnie & Anne-Marie Vent on Pop-Star 'Expectations' in New Collaboration: Watch". Billboard (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-03-24. "Anne-Marie Sad B!tch" (באנגלית אמריקאית). 2023-02-03. נבדק ב-2023-02-19. John-Clement, Nina (16 בספטמבר 2022). "Anne-Marie teams up with Aitch on PSYCHO". United by Pop. {{cite web}}: (עזרה) "FM104 chats to pop princess Anne-Marie". www.fm104.ie. 9 בספטמבר 2022. נבדק ב-20 בספטמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Release formats for Unhealthy on April 27, 2023: "UNHEALTHY Vinyl + CD + Cassette Signed Bundle". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY Deluxe Fans CD". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY Vinyl + CD Signed Bundle". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY Exclusive Ice Cream Pink Vinyl". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY CD + Cassette Signed Bundle". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "The Unhealthy Club Pink Bracelet + Album Signed Bundle". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "The Unhealthy Therapy Signed Bundle". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY See Through You Translucent Vinyl". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY CD". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "UNHEALTHY Cassette". Anne-Marie Official Store. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Unhealthy". Apple Music (US). 27 באפריל 2023. נבדק ב-27 באפריל 2023. {{cite web}}: (עזרה)
אני שייך לעם

"אני שייך לעם" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו. השיר יצא לאור ב-4 באפריל 2023. השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי ריבו ומאור שושן. ריבו כתב את השיר כשהיה בגיל 16 ותכנן להפיצו באלבום הבכורה שלו תוכו רצוף אהבה. הוא קישר אותו לסכסוך בחברה הישראלית. פזמון השיר, "מה נשתנה העם שלי מכל העמים", מבוסס על הלחן העממי של מה נשתנה. לא פורסם וידאו קליפ מלא לשיר. ריבו פרסם בערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, ב-4 באפריל 2023, בסמוך לצאת הסינגל. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל ואף את מילותיו של השיר. עיצוב האותיות בעטיפה ובקליפ משלב גופנים של סמלילי עיתונים שונים בישראל. מידע על הסינגל "אני שייך לעם" באתר מיוזיק בריינז אני שייך לעם, סרטון באתר יוטיוב נדב גדליה, בין המשואה לאמריקה עוברים דרך העם, באתר עולם קטן, ‏25 באפריל 2023 נדב גדליה, בין המשואה לאמריקה עוברים דרך העם, באתר עולם קטן, ‏25 באפריל 2023
גוסטב שוורצנגר

גוסטב שוורצנגר (בגרמנית: Gustav Schwarzenegger;‏ 17 באוגוסט 1907 – 13 בדצמבר 1972) היה שוטר אוסטרי, ששימש כפקח דואר וחבר בפלוגות הסער הנאציות וכקצין במשטרה הצבאית. אביו של השחקן והפוליטיקאי האמריקאי ארנולד שוורצנגר. גוסטב נולד באוסטרו-הונגריה לססיליה הינטרלייטנר (1878–1968) וקארל שוורצנגר (1872–1927). אב סבו ונצל מאך היה צ'כי במוצאו. על פי מסמכים שהושגו בשנת 2003 מארכיון המדינה האוסטרי על ידי הלוס אנג'לס טיימס, שוורצנגר ביקש מרצונו להצטרף לפלוגות הסער הנאציות (Sturmabteilung, SA) ב-1 במרץ 1924, ארבע עשרה שנים לפני שהמדינה סופחה לגרמניה הנאצית. אוסטריה הפכה לחלק מגרמניה הנאצית לאחר שסופחה ב-12 במרץ 1938. תיעוד נפרד שהגיע לידי מרכז שמעון ויזנטל מצביע על כך שהוא ביקש חברות לפני הסיפוח, אך התקבל רק בינואר 1941. שוורצנגר שירת בצבא האוסטרי מ-1930 עד 1937 ושירת כמפקד מחלקה, ובשנת 1937 הפך לקצין במשטרה הצבאית. לאחר שהתגייס לוורמאכט בנובמבר 1939, קיבל שוורצנגר את מינויו כסמל פלוגה 1 של הפלגדנדרמריה (Feldgendarmerie), ששימשה כמשטרה צבאית. הוא שירת בפולין, צרפת, בלגיה, אוקראינה, ליטא ורוסיה. היחידה שלו Feldgendarmerie-Abteilung 521, הייתה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. הוא נפצע במהלך המתקפה על לנינגרד, רוסיה, ב-22 באוגוסט 1942 בעת המצור על לנינגרד, קיבל שוורצנגר את אות צלב הברזל על אומץ, עיטור החזית המזרחית והוא גם קיבל טיפול רפואי משמעותי בשל פציעותיו. הוא טופל תחילה בבית חולים צבאי בלודז', לפי הרישומים, שוורצנגר סבל גם מהתקפי מלריה חוזרים, שהובילו לשחרורו בפברואר 1944. הוא נחשב לא כשיר לשירות פעיל, וחזר לגראץ, אוסטריה, שם הוצב לעבודה כפקח דואר. אורסולה שוורץ, היסטוריונית במרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית של וינה, טענה כי הקריירה של שוורצנגר הייתה אופיינית למדי לדורו וכי לא הופיעו ראיות הקושרות אותו ישירות עם השתתפות בפשעי מלחמה או התעללות באזרחים. הוא חידש את הקריירה שלו במשטרה ב-1947. שוורצנגר התחתן עם אורליה "רלי" ג'דרני (29 ביולי 1922 – 2 באוגוסט 1998) ב-5 באוקטובר 1945. מאוחר יותר נולדו להם שני בנים, מיינהרד וארנולד; מיינהרד מת ב-20 במאי 1971 בתאונת דרכים כשנהג לבדו שיכור בכביש הררי. גוסטב שוורצנגר מת משבץ מוחי ב-13 בדצמבר 1972, בגיל 65, בווייץ, אוסטריה, שם שירת כשוטר במשטרה המדינה האוסטרית. בעת ביקורה בבית הקברות באוגוסט 1998, שם נקבר בעלה, מתה אורליה ג'דרני שוורצנגר מהתקף לב בגיל 76; היא נקברה לידו. בנם, ארנולד, הצהיר שהוא לא השתתף בהלוויה של אביו, אבל מאוחר יותר חזר בו והסביר שזה סיפור שהוא ניכס ממתאגרף, כדי שייראה כאילו הוא יכול למנוע את חייו האישיים מהתערבות באימונים האתלטיים שלו. דיווחים חדשותיים על הקשרים הנאצים של שוורצנגר צצו לראשונה ב-1990, אז ביקש ארנולד שוורצנגר ממרכז שמעון ויזנטל, ארגון בו תמך זה מכבר, לחקור את עברו של אביו. המרכז מצא את רישומי הצבא של אביו ואת החברות במפלגה הנאצית, אך לא חשף כל קשר לפשעי מלחמה או לארגון האס אס. העניין בתקשורת התעורר מחדש כאשר ארנולד התמודד על תפקיד מושל קליפורניה בבחירות 2003. בסרטון משנת 2021 שהוכן בתגובה לפיגוע הקפיטול בארצות הברית, ארנולד נזכר בפומבי, בפעם הראשונה, כיצד גוסטב היה שיכור לעיתים קרובות והתעלל במשפחתו כשארנולד היה צעיר. הוא ייחס התנהגות זו לאשמה ובושה על מה שגוסטב ונאצים ומשתפי פעולה אחרים ביצעו או אפשרו במהלך מלחמת העולם השנייה. בנו העלה שוב את השפעת המלחמה על גוסטב בסרטון משנת 2022 על הפלישה הרוסית לאוקראינה, בו הוא הפציר בחיילים הרוסים לא "להישבר כמו אביו".
קרחון פריטו מורנו

קרחון פריטו מורנו (בספרדית: Glaciar Perito Moreno) הוא אחד הקרחונים הגדולים המרכיבים את הפארק הלאומי לוס גלסיירס בחלקה הדרום-מזרחי של פרובינציית סנטה קרוס בחבל פטגוניה שבארגנטינה, ואחד מאתרי התיירות המרכזיים במדינה. פריטו מורנו, המרוחק 78 קילומטרים מהעיירה אל קלפטה, הוא אחד מ-48 הקרחונים הניזונים משדה הקרח הפטגוני הדרומי בהרי האנדים (פוטנציאל המים המתוקים השלישי בגודלו בעולם לאחר אנטארקטיקה וגרינלנד). שטחו של הקרחון 250 קמ"ר, אורכו כ-30 ק"מ ועומקו מגיע עד לכ-700 מטר. הקרחון מתקדם לכיוון אגם ארגנטינה (Lago Argentino) במהירות של שני מטר ליום (כ-700 מטר בשנה). בחזיתו אל האגם רוחבו מגיע ל-5 ק"מ, גובהו הממוצע 60 מטר מעל פני הים, ועומק הקרח הכולל הוא 170 מטר. פריטו מורנו הוא אחד משלושת קרחוני פטגוניה אשר אינם נמצאים בנסיגה: סך שטחו נשאר יציב ב-90 השנים האחרונות. באופן מחזורי מתפתח הקרחון לכיוון אגם ארגנטינה ויוצר סכר טבעי החוצה את האגם כאשר הוא מגיע לחוף מנגד. באין פתח ניקוז, עולה מפלס המים בחלק האגם אליו מתנקז נחל ריקו (Barzo Rico) עד לגובה של 30 מטר מעל לגובה פני המים בחלקו העיקרי של האגם. לחץ המים העצום גורם בסופו של דבר להתבקעות וקריסת סכר הקרח. מחזוריות זו של התפתחות הסכר הטבעי וקריסתו אינה קבועה ותדירותה נעה בין שנה לעשור, 4-5 שנים בממוצע. קריסתו הראשונה המתועדת של הסכר התרחשה בשנת 1917 ואחת נוספת ביולי 2008 והאחרונה ב-5 במרץ 2012. החוף מול חזית הקרחון בנוי כ"מרפסת" טבעית לצפייה בו ומהווה מוקד משיכה לתיירים, אשר גם אם אינם זוכים לחזות בקריסת סכר הקרח המתרחשת אחת לכמה שנים, יכולים לצפות בשבירות קטנות של גושי קרח גדולים הקורסים אל מי האגם המתרחשות תכופות בעונה החמה. בשל כך הקרחון ידוע בקרב מטיילים ישראלים כ"קרחון המתנפץ". קרחון פריטו מורנו התגלה בשנת 1879 וב-1899 נקרא על שם החלוץ החוקר פרנסיסקו מורנו בן המאה ה-19, שהקדיש את רוב שנותיו לחקר המחוז (בספרדית המילה Perito משמעותה "מומחה"), ופעל והשפיע רבות במחלוקת בין ארגנטינה לצ'ילה על מיקום הגבול באזור בין שתי המדינות. זאת על אף כי ניכר מרשימותיו שהוא עצמו לא חזה בקרחון זה. קרחון פריטו מורנו סכר הקרח שבועיים לפני בקיעתו ב-2004 תצלום לווין של הקרחון. שימו לב להבדל בצבע המים בין שני חלקי האגם מרפסת התצפית מראה בתוך הקרחון מדיה וקבצים בנושא קרחון פריטו מורנו בוויקישיתוף אתר פארק הקרחונים הלאומי מצגת על הקרחון פריטו מורנו סרטון המציג את קריסת הקרחון במרץ 2012 סרטון המציג את הקריסה הגדולה ביותר, 1988, סרטון באתר יוטיוב
מיהאי גיארמטי

מיהאי גיארמטי (במקור מיקלוש ארנפלד-Miklós Ehrenfeld; כינויו בצרפת היה Monsieur Michel, בהונגרית: Gyarmathy Mihály;‏ בלשגיארמט, 23 בינואר 1908 – פריז, 30 באוקטובר 1996) היה במאי, מעצב תלבושות ותפאורה יהודי-הונגרי, צייר, מעצב גרפי, משורר, במאי תיאטרון בעל שם בינלאומי, זוכה אות לגיון הכבוד הצרפתי. מיקלוש ארנפלד נולד במשפחה יהודית, בנם של שאול ארנפלד, הבעלים של מפעל לייצור גבינות, ומריה בְּרֶק. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה של עיר הולדתו והשלים את לימודיו באקדמיה המלכותית ההונגרית לאמנויות שימושיות ב-1929 ׁ(שמה היום אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב). הקריירה שלו החלה בתיאטרון קיראי בבודפשט לאחר מכן, הוא עבד בתיאטרון האופרטה של בודפשט, "חוג התיאטרון של בודה" (Budai Színkör) ובתיאטרון העירוני (Városi Színház), הוא התעניין בעיקר בתיאטראות בידור מוזיקליים, בבימוי ז'אנר ובמשימות סצנוגרפיה. לדוגמה: הוא תכנן וביצע את התפאורה של האופרטה של סאבולץ' פנייש בשם מאיה. באותה תקופה, להצעתה של ה"פרימהדונה" האנה הונטי שינה את שם משפחתו ("לא תוכל להצליח בשם הזה") ואימץ את השם גיארמטי על שם עיר הולדתו. הוא היגר לפריז ב-1933, שם הבחינו במהרה בכישרונו. פול דרוואל, המנהל והבעלים של הפולי ברז'ר (Folies Bergère), שכר את הצעיר, שנאבק בעבודות מזדמנות באותה תקופה, כמעצב תפאורה ותלבושות. מכאן ואילך הוא בילה את כל הקריירה שלו בשירות תיאטרון הרווי המפורסם בעולם. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא היה המנהל האמנותי של הפולי ברג'ר עד 1992 ואינספור מופעים מצליחים מוצמדים לשמו. והיה הבמאי, מעצב התלבושות והמנהל הטכני פולי ברז'ר, שבו הופיעו בין היתר ג'וזפין בייקר, מוריס שבלייה ומרלן שארל. הבמאי (גיארמטי), שכונה בצרפת מסייה מישל, פרסם גם שירים שהנציחו שוב ושוב את מולדתו לשעבר הונגריה, או את חבריו ואוהביו לשעבר (לדוגמה: חיוכים ודמעות; פריז, 1970). גיארמטי נפטר ב-31 באוקטובר 1996 והודות לפופולריות שלו, הוא זכה לקבר כבוד בהונגריה. גיארמטי ידע עד כמה מוריס שבלייה קמצן. ביום היובל של שבלייה, הוא נכנס לחנות קטנה לקנות סט יקר של בקבוקי שמפניה וכוסות ואמר לבעלים היהודי של החנות: "מויש'לה, אני אתן לך 20 פרנק. תחזיר אותו לשבלייה כשהוא ייכנס לכאן ויבקש בקבוק." כמה ימים לאחר מכן, שבלייה אכן נכנס לחנות וביקש את הפיקדון על הבקבוקים. אות לגיון הכבוד הצרפתי GYARMATHY MIHÁLY (MICHEL GYARMATHY) Kieselbach.hu Magyar színházművészeti lexikon (לקסיקון אמנות הבמה ההונגרי) הקהילה היהודית באלסאגיארמטי לקסיקון אמנות המחול ההונגרי. עריכה: גדעון דיינס. Planetas-Hungarian Science Society, בודפשט, 2008. צ'אבה נאג': לקסיקון הספרות של מהגרים מהונגריה. [מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת בחלקה + לקסיקון שם בדוי] בודפשט, מוזיאון הספרות Argumentum Kiadó-Petőfi ומרכז הספרות העכשווית, 2000. Magyar nagylexikon VIII. (Ff–Lawn) (הלקסיקון ההונגרי הגדול) 1999. ISBN 963-85773-9-8 Révai új lexikona VIII. (הלקסיקון החדש של רוואי). 2001. ISBN 963-901-517-2 Új magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש). 2001. ISBN 963-547-414-8 מיהאי גיארמטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) MTVA Archivum - מיהאי גיארמטי ספרו "היה היה פעם" של מיהאי (מישל) גיארמטי Születése bejegyezve a Balassagyarmati állami születési akv. 26/1908. folyószám alatt. A befagyott Ipolyon, www.agt.bme.hu Sírja a Balassagyarmati zsidó temetőben ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיהאי גיארמטי".