תרי ותרי

תרי ותרי הוא שמה של דילמה הלכתית, כאשר זוג עדים אחד מעיד בעניין מסוים ובא זוג עדים נוסף ומעיד עדות העומדת בסתירה לעדותם של הראשונים. בתלמוד ובראשונים הובאו כמה אפשרויות כיצד להכריע מצב זה. בעוד שקיימת נאמנות מיוחדת לעדים האחרונים, כאשר האחרונים מעידים שהראשונים כלל לא היו יכולים להעיד בנושא, מכיוון שעימם היו באותו יום ובאותו שעה במקום אחר, ובמקרה כזה נקראים העדים הראשונים עדים זוממים ומבצעים בהם את העונש שזממו לעדות לנידון שלא בצדק, הרי במקרה כזה בהם שני העדים מכחישים זה את דברי זה אין מהימנות לעדות אחת יותר מהשנייה. במסכת יבמות מוצגות שתי אפשרויות: האחת היא ש"תרי ותרי ספיקא דאורייתא", כלומר הדבר נחשב לספק מהתורה, ולא ניתן להכריע את הספק על ידי דין חזקה. אפשרות אחרת היא ש"תרי ותרי ספיקא דרבנן", כלומר מהתורה במקום כזה יש לפסוק כדין החזקה האומר שיש להניח שהמצב הקודם לא השתנה כל עוד לא הוכח אחרת, אלא שחכמים החמירו ועשו זאת כספק, ויש לנהוג לחומרא כשתי קבוצות העדים. לעדים נתנה התורה את התוקף הראייתי החזק ביותר, וקבעה ש"עַל פִּי שְׁנֵי עֵדִים אוֹ עַל פִּי שְׁלֹשָׁה עֵדִים יָקוּם דָּבָר". אך בתלמוד התעוררה שאלה מה הדין במצב בו שני זוגות עדים טוענים בבית הדין טענות סותרות? מצב זה מכונה "תרי ותרי" (בארמית "שניים ושניים"). להלכה נפסק כי דין כזה נחשב לספק, ויש להחמיר. הראשונים נחלקו האם מצב כזה נחשב לספק מדאורייתא או לספק מדרבנן. התוספות פוסקים כי ספק של תרי ותרי הוא ספק מדרבנן אך הם קבעו באיסורים שיש להחמיר מספק ובדינים משפטיים, בהם חומרא לזה היא קולא לזה, לא החמירו חז"ל, וכיוון שמהתורה יש להעמיד את הדבר על חזקתו הראשונה, יש להשיב את הממון לבעליו הראשונים. הרשב"א, לעומתם, ועמו רבים מהראשונים, פוסקים שמדובר בספק מהתורה והוא תקף גם בספק משפטי. האחרונים העלו פרושים אפשריים למחלוקת זו. על פי פרוש אחד המחלוקת היא בשאלה האם גם במצב שהבירור סותר את עצמו מקבלים העדים את תוקף ההכרעה שנתנה להם התורה ומדובר בספק מהתורה, או שמא העדים מקבלים תוקף זה רק במצב שאם נישען על דבריהם נוכל לברר את ההלכה ולמקרה כזה לא כוונה התורה את דבריה, והעדים מאבדים את כוחם ועלינו להעמיד את הדבר על חזקתו. על פי פרשנות אחרת המחלוקת היא לא בשאלת תוקף עדותם של העדים אלא בדין החזקה: האם דין החזקה ממשיך להתקיים גם כאשר כנגדו עומדים שני עדים המעידים בבירור שהמצב השתנה או שמא העדות מקעקעת את דין החזקה והוא מתבטל. על פי פרשנות זו למחלוקת, גם עדותם של העדים החולקים לא יכולה להחזיר את דין החזקה שכן כוחה של החזקה מתקיים רק כאשר היא מתקיימת באופן רציף, אך אם היא החזקה התבטלה, שוב אי אפשר להעמיד את הדבר על חזקתו. הראשונים נחלקו בפסק ההלכה. הרי"ף פוסק כתרי ותרי ספיקא דאורייתא, והריטב"א פוסק שתרי ותרי ספיקא דרבנן. האחרונים הסתפקו מה תהיה ההלכה, לפי הדעה האומרת שתרי ותרי הם ספיקא דאורייתא, כלומר הדבר נחשב לספק גמור, האם לא ניתן להעמיד על חזקה דמעיקרא, אך ניתן להעמיד על המוחזק התופס למעשה בממון במציאות העכשווית, או לא. הגישה הרווחת היא שדווקא דין חזקה דמעיקרא לא יכול להכריע בספק המבוסס על תרי ותרי, שכן: א. חזקה היא הכרעה מסוימת האומרת ש"אין להסתפק" כל עוד לא הוכח אחרת, אך בנידון כזה בו ישנם שני עדים לא ניתן לומר "אל תסתפק". ב. לפי הדעה האומרת שחזקה היא הכרעה מסוימת, לא ניתן להכריע לפיה בתרי ותרי, שכן ההלכה אומרת ש"תרי כמאה", כלומר אין בירור גדול יותר משני עדים כשרים, ולא ניתן להוסיף עליהם עדים נוספים שיכריעו את העניין, ולכן כשם שלא ניתן להוסיף עוד שני עדים, כך לא ניתן להוסיף דין חזקה, אך דין המוציא מחבירו עליו הראיה יכול עדיין להאמר, שמכיוון שהדבר הוא ספק, אין להוציא את הדבר מחזקתו, ולכן במטלטלין מי שתפוס בחפץ לא יהיה ניתן להוציא ממנו מספק, ובקרקע לא יהיה ניתן להוציא את הקרקע מהבעלים הראשונים, שכן "קרקע בחזקת בעליה עומדת", והבעלים הראשונים הוא זה שתפוס בקרקע. אם כי יש אומרים, שגם דין המוציא מחבירו עליו הראיה לא יוכל להכריע בנידון כזה, שכן גם את חזקת הממון מבטלים העדים, שכן לא ניתן לומר "המוציא מחבירו עליו הראיה" כאשר יש שני עדים כשרים המעידים נגד המוחזק, ואם כן ישנה ראיה המספקת את הדין "עליו הראיה", ואף על פי שישנם גם שני עדים בעד המוחזק, ולכן פסק ההלכה במקרה כזה יהיה חלוקה שווה בשווה. לפי הגישה האומרת שתרי ותרי הוא ספק רק מדרבנן, אך מהתורה ניתן להעמיד על חזקה דמעיקרא, נמצא שלמרות הכלל "תרי כמאה", כלומר אין חשיבות לארבעה עדים מול שני עדים, זהו דווקא בדיני עדות בהם אין חשיבות למספר העדים, אך כאשר מוסיפים נאמנות ובירור מסוגה אחרת, כמו מיגו או חזקה, הדבר יכריע את הספק, כאחת משתי כיתות העדים. אם כי יש אומרים שבשונה מ"חזקה", ל"מיגו" אין כח הכרעה במקום כזה, שכן הכלל "מיגו במקום עדים לא אמרינן", מבטל לחלוטין את כח המיגו מול עדים. חכמי הגמרא נחלקו, באופן שברור שאחת משתי קבוצות העדים משקרות, האם ניתן לקבל את עדותם מכח החזקת כשרות האומרת שאין לפסול אדם מספק. במסכת בבא בתרא יש שתי מחלוקות שונות: האחת היא לאותה עדות עצמה בה הם הכחישו את עצמם, והשנייה היא כשרותם לעדות אחרת. גם לפי הדעה האומרת שהם כשרים להעיד בעדות אחרת כאשר כל אחת מהקבוצות מעידה בנפרד, יש אומרים שבאותה עדות עצמה אין לנו לקבל את שתי העדויות, שכן בעדות מסוימת זו ברור שאחת משתי הקבוצות משקרת, וכיון שכן אין לבית הדין לקבל את עדותם מספק. הראשונים דנים האם כאשר יצרפו בירור של מיגו לאחת משתי כיתות העדים, יועיל המיגו להכריע את הנידון. תוספות במסכת בבא בתרא מסיק שהמיגו אינו יכול להיות חזק יותר מעדים אך תוספות במסכת בבא קמא כותב שניתן להכריע את המחלוקת במיגו של אחת משתי הכיתות. רבי עקיבא איגר דן, לפי הגישה ש"תרי ותרי ספיקא דאורייתא" וחזקה אינה יכולה להכריע את הנידון, האם האמור הוא דווקא בחזקה דמעיקרא, שלא יכולה להכריע במקום שבו יש עדים ושוב לא ניתן להעמיד על החזקה כיוון שיש עדים שהמצב השתנה, או שמא מדובר גם בחזקה המבוססת על בירור וסברא בדעת האדם, שגם אותה לא ניתן להוסיף במקום שיש את הבירור החזק ביותר בעולם - עדים, וחזקה כזו אינה מסוגלת להכריע כלל מחלוקת שבה מעורבים עדים. יש מהראשונים, שהשוו את תרי ותרי לספיקא דדינא, כך למשל סובר התוספות, כי דינם של ספק של תרי ותרי וספקא דדינא שווים, ובשניהם יש להעמיד מהתורה את ההלכה על חזקתה הראשונה, אך הרשב"ם חלוק על ההנחה, והוא פוסק שבעוד שבתרי ותרי יש להעמיד את ההנחה הראשונית על מקומה בהתאם לכללי החזקה, הרי שבחזקה של ספיקא דדינא אין להוציא מיד המוחזק. הערך "תרי ותרי", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) תרי ותרי, מאת רונן כץ, מתוך דף קשר של ישיבת הר עציון בירורים בעניין תרי ותרי ספיקא דאורייתא, מאת שמוליק ברון, מתוך דף קשר של ישיבת הר עציון תרי ותרי, מאת אסף ברצלר, באתר דעת תרי ותרי - מסכת כתובות: דף יט' ע"ב, מאת הרב זלמן נחמיה גולדברג, באתר ישיבה שיטת רש"י ב"תרי ותרי", מאת יואב זיסמן, באתר דעת תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל"א, עמוד ב'. ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו בפירוש דברי הגמרא בתלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל"א, עמוד א'. ראו בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"ט, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל"ב, עמוד א'. מובא בריטב"א בכתובות כ' ע"א. כך כותב רבי עקיבא איגר שם שכן צריך לומר בפשטות. ראו חידושי רבי נחום במסכת בבא בתרא ל"א א. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ל"א, עמוד א'. תוספות תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ל"א, עמוד ב' דבריהם בתלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ל"ב, עמוד ב'. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.