laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בריכת הסטרותיון

בריכת הסטרותיון היא בריכת מים בעיר העתיקה בירושלים. כיום ממוקמת ברובה במרתף מנזר האחיות ציון בויה דולורוזה ובחלקה הקטן בשטח מנהרות הכותל. פירוש השם הוא "עפרוני" (מין ציפור קטנה) או דרור (ביוונית: στρουθίο). ראשית הבריכה ככל הנראה בתקופת הורדוס. הורדוס הקים מצפון להר הבית את מצודת אנטוניה. את המצודה הקיף חפיר עמוק שגדותיו חצובים בסלע (ניתן לראות את חציבת החפיר בצוק עליו בנוי בית הספר אל עומריה וכן במנהרות הכותל). חלק מהחפיר התמלא מים בימות הגשמים. המים הגיעו מצפון לעיר, ביובלי נחל בית זיתא. בתוך החפיר נחצבה הבריכה ששימשה לאספקת מים למצודה, ליד שער שכם התגלו שרידי אמת מים שניקזה את מי הגיא המרכזי אל הבריכה. הבריכה הייתה קטנה יחסית לבריכות המים הגדולות של העיר (בריכות הצאן), 53X15 מטר גדלה ולכן זכתה בשם "עפרוני". בימי הקיסר הדריאנוס (שנת 135 לספירה) נבנה מעל שטח החפיר פורום. הבריכה שאצרה את מימי הגשמים, על מנת שלא יציפו את הפורום, קורתה בשני קמרונות מקבילים והפכה למאגר מים תת-קרקעי. מעל הקמרונות נבנתה הרחבה המרוצפת של הפורום. בעת חפירת היסודות למנזר האחיות ציון, בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגלו שרידי הפורום מימי הדריאנוס (שזוהו בטעות כרחוב ההרודיאני עליו צעד ישו לקראת צליבתו). מתחתם התגלו הקמרונות המרשימים ותחתם בריכת המים, ששולבה במרתף המנזר. המנזר עצמו בנוי ברובו על גבי קמרונות הבריכה. כאשר הגיע לירושלים החוקר צ'ארלס וורן, ב-1867 הוא הוזמן לבקר בממצאים החשובים ואף ביצע סריקה מדוקדקת של הבריכה, כאשר הוא שט על רפסודה קטנה, עשויה מדלתות ישנות, חותר בידיו ומחזיק נר בפיו.. וורן גילה שמן הבריכה ניתן להגיע למערכת מים עתיקה המובילה אל הפינה הצפון-מערבית של הר הבית. מערכת שנחסמה עקב בניית האנטוניה על ידי הורדוס (המקטע האחרון כיום במנהרות הכותל). גילוי זה החריד את הנזירות כיוון שמשמעותו הייתה שניתן לחדור אל המנזר מבחוץ, דרך הבריכה. לפיכך נבנה קיר אבנים המחלק את הבריכה לכ-2/3 בשטח המנזר ו-1/3 מחוצה לו, מתחת לרחוב הויה דולורוזה. כיום ניתן לבקר בשני חלקי הבריכה. המבקרים במנהרות הכותל יסיימו את דרכם מתחת לפני האדמה על גדות שליש הבריכה, אשר בדרך כלל מלאה מים. מפעילי האתר הקימו גשר קל שמאפשר למבקרים להלך מעל פני הבריכה. את חלקה הגדול יותר של הבריכה ניתן לראות מתוך מנזר האחיות ציון בוויה דולורוזה, המקום פתוח בדרך כלל למבקרים. בעבר הייתה הבריכה מלאה, אולם מאז שיפוצים שנערכו במנזר בשנת 2006 הבריכה ריקה ממים. בריכת הקשתות ירבאטאן מדיה וקבצים בנושא בריכת הסטרותיון בוויקישיתוף מאמר בדבר מיקום האנטוניה ומנזר האחיות ציון מתוך אתר 02 נט. בריכת הסטרותיון – אתרים היסטורים בישראל, סרטון באתר יוטיוב (יוספוס פלביוס, מלחמות היהודים ה, יא, ד) (ירושלים של מטה, הוצאת משרד הביטחון, 1987, עמ' 230)
ים מרמרה

ים מרמרה, הקרוי גם ים השיש (בטורקית Marmara Denizi; ביוונית Θάλασσα του Μαρμαρά או Προποντίδα), הוא ים מוקף יבשה, בשטח של כ-11,350 קמ"ר, הנמצא בין מצר הבוספורוס (המוביל אל הים השחור) למצר הדרדנלים (המוביל אל הים האגאי ולמעשה לים התיכון). ביוון העתיקה ים זה נקרא פרופונטיס (Προποντίς) מפני שהוא הים (pontic) שלפני (pro) הים השחור שדרכו עברו יורדי הים מהים האגאי. כיום מקור השם מיוונית μάρμαρά (marmaro) שפירושו שיש על שם מחצבות השיש הרבות הקיימות במספר איים בים. ים מרמרה נמצא בין החלק האסייתי והחלק האירופי של טורקיה. תחת ים מרמרה עובר קו השבר הצפון-אנטולי אשר היה מוקד לרעידות אדמה רבות בשלהי המאה ה-20, בהן רעידת האדמה באיזמיט בשנת 1999. בים מרמרה שתי קבוצות איים עיקריות: איי הנסיכים ואיי מרמרה. באיי מרמרה מחצבות שיש רבות. אל ים מרמרה נשפכים מספר נהרות. אלו כוללים את ביגה (גרניקוס), סורלוק, וגונן. להוציא אגן ניקוז קטן בחבל תראקיה, רוב אגן הניקוז של ים מרמרה הוא בחבל אנטוליה. המליחות הממוצעת של מי ים מרמרה היא כ-22 חלקים לאלף, גבוהה מעט יותר ממי הים השחור ונמוכה בכשני שלישים ממליחות אוקיינוסי העולם. אולם, בקרקעית הים רמת המליחות גבוהה יותר ומגיעה לכדי 38 חלקים לאלף, הדומה לזו של מי הים התיכון. שכבת מים עמוקה ומלוחה זו אינה עולה לפני הים. מקור עיקרי למים מתוקים בים מרמרה הם הנהרות הנשפכים אליו. מאז 2007 היו התפשטויות של ריר לבן (אשר כונה "הריר הלבן") אך הבעיה בדר"כ נפתרה בעצמה והשפעותיה על המערכת הביולוגית במקום היו זניחות. באפריל 2021 כיסתה את ים מרמרה, שכבה רירית לבנה ועבה. למרות כל המאמצים לנקות את הכתמים הלבנים שכיסו את פני הים, הם לא נעלמו. החומר המסתורי שכיסה את פני הים היה ריר שמפרישות אצות מיקרוסקופיות החיות בים. הריר, שמרקמו ג'לטיני ועשוי בעיקר מסוכרים, מופרש באופן טבעי לאורך השנה ואינו רעיל או מזיק בדרך כלל. חיידקים החיים בים מפרקים אותו, ובתנאים רגילים הוא נעלם תוך זמן קצר ולא מצטבר לכמויות גדולות. אולם נראה כי שינויים סביבתיים הכניסו את האצות למצוקה והביאו לכך שהפרשת הריר תהיה קיצונית עד כדי כך שהחיידקים שמפרקים אותו בדרך כלל לא יצליחו להתמודד עם הכמות הרבה. מדיה וקבצים בנושא ים מרמרה בוויקישיתוף Sea of marmara, באתר העיר אדיאמן, טורקיה (באנגלית) Sea of Marmara: Where Ancient Myth and Modern Science Mix, באתר GES DISC של NASA (באנגלית) (ארכיון) ים מרמרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הניו יורק טיימס, השכבה הרירית שמכסה את ים מרמרה הותירה את דייגי האזור בידיים ריקות, באתר הארץ, 13 ביולי 2021 מאי שדה, מכון דוידסון|, הקרום הלבן של ים מרמרה בטורקיה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורה אגבר

טורה אגבר (בקטלאנית ובספרדית: Torre Agbar – "מגדל אגבר") הוא גורד שחקים במרכזה של ברצלונה בקטלוניה שבספרד. שמו של המגדל נגזר מראשי התיבות של שמה בספרדית של חברת המים המקומית (Aguas de Barcelona; בקטלאנית - Aigües de Barcelona) שאת משרדיה הוא מאכלס, והוא ניצב בפלאסה דה לס גלוריאס קטלאנס (Plaça de les Glòries catalanes) בצפון מרכזה של העיר. טורה אגבר נישא לגובה של 144.4 מטר ובו 34 קומות וכן 4 קומות תת-קרקעיות. עם סיום בנייתו הוא היה לבניין השלישי בגובהו בעיר. שטח הבניין הוא 50,693 מ"ר, מהם משרדים בשטח של 30,000 מ"ר, מתקנים טכניים בשטח של 3,210 מ"ר, 8,132 מ"ר מיועדים לשירותים כולל אודיטוריום, ושטח של 9,132 מ"ר משמש לחניה. המבנה נחנך באופן רשמי על ידי מלך ספרד חואן קרלוס הראשון, ביום 9 בספטמבר 2005. המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים הצרפתי של ז'אן נובל בשיתוף עם המשרד המקומי, b720 פרמין ואסקז אדריכלים, וההשראה לעיצובו המיוחד באה מצוקי הר מונטסראט מערבית לברצלונה וממגדליה של כנסיית הסגרדה פמיליה בעיר. עוד ציין נובל כי למגדל ההולך וצר החל מהקומה ה-26 יש מאפיינים פאליים, בהשראתם הוקנו לו מספר כינויים עממיים, כדוגמת "הזין", "הפתילה" (el supositori - נר אנאלי), "הפגז" (l'obús) "הדילדו הענק" וכיוצא בזה. הוא גם דומה במקצת בצורתו ל"גרקין" של סר נורמן פוסטר בלונדון. המגדל בנוי מבטון מזוין ומכוסה במעטפת אלומיניום וזכוכית בשטח של 16,000 מ"ר, שבה 4,500 חלונות ו-4,500 דיודות פולטות אור (LED) שכל אחת מהן מופעלת באופן עצמאי. דיודות אלה מאפשרות להאיר את המבנה בשעות החשיכה בדוגמאות שונות שהפכו לאחד ממאפייני קו הרקיע הלילי של העיר. בשנת 2006, הבניין זכה בפרס הבין-לאומי לרבי-קומות. אתר האינטרנט הרשמי של טורה אגבר Torre Agbar - מגדל גדול בברצלונה, מאת יוסי מטלון The Torre Agbar in Barcelona, www.barcellona.shop (באנגלית בריטית) 10 Fantastic Facts About The Torre Gloriès, באתר ArtFacts ראו למשל בקליפ לשיר Loca People של Sak Noel
גלריית ארתור מ. סקלר

גלריית ארתור מ. סקלר (באנגלית: Arthur M. Sackler Gallery) היא חלק ממוסד הסמית'סוניאן. הגלריה ממוקמת במבנה תת-קרקעי במול בעיר וושינגטון, בארצות הברית. הגלריה נמצאת מאחורי ה"טירה" והיא, יחד עם גלריית פריר, מציגה אמנות אסייתית. מבנה הגלריה מקושר הן לגלריית פריר והן למוזיאון הלאומי לאומנות אפריקנית. מדיה וקבצים בנושא גלריית ארתור מ. סקלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלריית ארתור מ. סקלר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כנסיית פטרוס אין גליקנטו

כנסיית פטרוס אין גליקנטו היא כנסייה ומנזר מודרניים בהר ציון השייכים למסדר האסומפסיוניסטים (אנ') הקתולי. הכנסייה הוקמה בין השנים 1924–1931 על בסיס כנסיות קדומות, הראשונה שבהן, כנסייה ביזנטית מהמאה הרביעית לספירה. שם הכנסייה: פטרוס של קריאת התרנגול (גלוס קנטוס = קריאת התרנגול בלטינית), מנציח סיפור מתוך פרשת מעצרו וחקירתו הלילית של ישו. ישו נעצר ערב חג הפסח בגת שמנים (לאחר הסעודה האחרונה). בגת שמנים הוא ניבא לפטרוס, תלמידו, שהוא יתכחש לישו שלוש פעמים לפני קריאת התרנגול. מגת שמנים נלקח ישו, לפי המסורת הנוצרית, בעמק קדרון, דרך שער המים שליד מעיין הגיחון ובמעלה הר ציון אל בית הכהן הגדול קיפא. בבית הכהן הגדול הוטחו בישו האשמות שונות, במסגרת חקירה לילית על ידי הכהן הגדול והסנהדרין. לאחר מכן נעצר בבית-כלא שהיה במקום עד הסגרתו למחרת לפונטיוס פילטוס, הנציב הרומי שגזר את דינו לצליבה. פטרוס, כמתואר בברית החדשה, אכן התכחש לישו שלוש פעמים בטרם קרא התרנגול: "ויתפּשׂוּ אותו ויוליכוהו ויביאוהו בית הכוהן הגדול ופטרוֹס הולך אחריו מרחוק. ויהי כי ביערוּ אש בתוך החצר וישׁבוּ יחדיו וישׁב גם פּטרוֹס בתוכם. ותראהוּ שׁפחה אחת יושב נגד האוּר ותבּט בו ותאמר: 'גם זה היה עִמו'. ויכחש בו ויאמר: 'אשה, לא ידעתיו'. ועוד מעט ויראהוּ איש אחר ויאמר: 'גם אתה מהם', ויאמר פּטרוֹס: 'בן אדם, לא מהם אנוכי'. ואחרי עבור כשעה אחת טען איש אחר לאמור: 'אמנם גם זה היה עִמו כי גלילי גם הוא'. ויאמר פּטרוֹס: 'בן אדם, לא ידעתי מה אתה אומר', ועודנו מדבר והתרנגול קרא. וייפן האדון ויבּט אל פּטרוֹס, ויזכור פּטרוֹס את דבר האדון אשר דיבר אליו לאמור: 'בטרם יקרא התרנגול תכחש בי שלוש פעמים'. ויצא פּטרוֹס החוצה וימרר בבכי." — הבשורה על-פי לוקס, פרק כ"ב, 54-62, תרגום דעליטש במקום שזוהה כבית הכהן הגדול נבנתה כנסייה ביזנטית במאה הרביעית, שם הכנסייה היה "החרטה של פטרוס". הכנסייה נחרבה על ידי הסאסאנים, אך נבנתה מחדש ב-628 (פסיפסים מכנסייה זו משולבים בכנסייה המודרנית). הצלבנים ערכו במקום שיפוצים נרחבים והם שקראו לו "פטרוס הקדוש של קריאת התרנגול". ב-1845 הוקם בצרפת המסדר האסמפסיוניסטי (אנ') הקתולי. ב-1924 נמסר לידיו האתר וב-1931 הושלמה בניית הכנסייה שלא הייתה מרשימה ביותר. רק בשנת 2000 שופצה והיא כיום אחת הכנסיות היפות והבולטות בירושלים. הכנסייה משמרת את המבנה הביזנטי ובנויה כצלב קצר-זרועות. לכנסייה כיפה גדולה ובראשה שבשבת בדמות תרנגול. במפלס התחתון של הכנסייה נמצאו מערכות וחללים שנדמו לביזנטים כבורות-כלא. למעשה אלו הם מקוואות טהרה יהודיים שהועמקו בתקופה מאוחרת יותר לשימוש כבורות-מים. המסורת מקשרת את אחד הבורות עם בור הכלא בו שהה ישו בלילה שלפני הסגרתו וצליבתו. סביב שטח הכנסייה נמצאו שרידים רבים מהתקופה הביזנטית. ליד הכנסייה מוצג דגם מפורט של ירושלים בתקופה הביזנטית. כמו כן באתר נמצאו טביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס. סביר להניח שבניגוד למסורת הנוצרית, בית הכהן הגדול לא ניצב באזור זה. לפי החפירות ברובע היהודי סביר שבתי הכהנים היו בעיר העליונה (הרובע ההרודיאני), ויוספוס פלביוס אף מוסר במפורש שבימי המרד הגדול ביתו של חנניה כהן גדול היה בעיר העליונה (מלחמת היהודים ב, יז, ו, 426). מדיה וקבצים בנושא כנסיית פטרוס אין גליקנטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית פטרוס אין גליקנטו (באנגלית) ביקור בכנסיית פטרוס אין גליקנטו, מתוך אתר מסע אחר
סובורוב

האם התכוונתם ל... ויקטור סובורוב – היסטוריון מודרני אלכסנדר סובורוב – מצביא רוסי מהמאה ה-18 קניאז סובורוב – אניית מערכה רוסית שלחמה במלחמת רוסיה יפן ונקראה על שמו של אלכסנדר סוברוב.
סיימביקה

סיימביקה (בטטרית Söyembikä; ברוסית Сююмбике,‏ 1516 - אחרי 1554) הייתה שליטה טטרית ששלטה בחאנות קאזאן בין 1549 ל-1551 באמצעות בנה הקטין איטמשגריי (Ütämeşgäräy). היא הייתה נשואה לשניים משליטי החנאט, ועם כיבוש קאזאן בידי איוואן הרביעי בשנת 1552 הוגלתה עם בנה למוסקבה. לאחר מכן נישאה בכפייה למושל קאזאן מטעם הרוסים שייך אלי חאן (Şäyex Ğäli xan). סיימביקה נחשבת לגיבורה לאומית טטרית, ובשמה נקשרה אגדה לפיה התאבדה מראשו של מגדל סיימביקה בקרמלין של קאזאן, ומכאן שמו. מדיה וקבצים בנושא סיימביקה בוויקישיתוף
קללת הגלואמגלוזר

קללת הגלואמגלוזר (אנגלית: The Curse of the Gloamglozer) הוא הספר הראשון בסאגת קווינט, בסדרה קורות קצעולם. בספר זה מוצגים לראשונה קווינט ומריס - הוריו לעתיד של טוויג (המוכר מהספרים הקודמים בסדרה: "מעבר ליערעבות", "רודפתסערה" ו"חצות מעל סנקטפראקס"). קווינט הוא הבן האחרון שנותר לתן הרוח (פיראט רקיע מפורסם) אחרי שאש שרפה את כל המשפחה חוץ ממנו ומאביו. יש קצת בלבול בנוגע לגילו של קווינט. קווינט טוען שהוא "בן שבע-עשרה שנה הבאה", אבל תן הרוח מסביר שקווינט רוצה להיות מבוגר, אך למעשה הוא בן ארבע-עשרה. לקווינט יש עמידות מדהימה מפחד גבהים, שהפוכה מהפחד הגדול שלו מאש. קווינט אמיץ מאוד, דבר שנראה קרוב לסוף הספר כשהוא משחרר את הגלואמגלוזר מכלאו, כשהוא מאמין שליניוס עינה אותו, וגם כשהוא מטפס על הגג כדי להציל את ליניוס, אך מתברר שזה היה הגלואמגלוזר, וקווינט נאבק ומצליח להבריח אותו מסנקטפראקס. מריס היא הבת היחידה של נשגב בכירי האקדמיה - ליניוס פליטקס. כשהיא מוצגת לראשונה בסאגת קווינט, היא בערך בת שתים עשרה. מריס היא דמות בעלת כוח רצון ועקשנות, דבר לא מוזר בהתחשב בכך שאביה מתעלם ממנה, דבר שגורם לה לדאגה רבה במשך רוב הספר. מריס שונאת את קווינט מההתחלה מהסיבה הפשוטה שאביה נותן לקווינט משימות, מידע, וכו'. המשימות והמידע שמקבל קווינט הם בגלל הסכם בין תן הרוח לליניוס - קווינט יהיה המתלמד של ליניוס, וכך יישאר בטוח. כשהספר נמשך, מריס מוצאת את קווינט כחבר טוב, וכשקווינט אינו מרגיש טוב היא ניצבת ליד מיטתו במקום לעמוד ליד מיטת אביה - דבר שמראה שאכפת לה ממנו. כמו כן היא גם מנשקת את קווינט במסרקאבן כשהוא חסר הכרה, מקווה שהוא לא ימות. זה נראה כמו תחילה של קרבה ביניהם, שמוכחת הרבה פעמים כשקווינט שם את ידיו סביבה. זה הופך לאהבה ב"התנגשות ספינות הרקיע". כשקווינט מורה לנטוש את הספינה, היא מתנשקת איתו. הפירוש לשתי הנשיקות מגיע בסוף הספר. היו לה רגשות כלפיו עוד מההתחלה כשהוא התגבר על הפחד שלו מאש בשבילה. מאז, הפחד שלו מאש הדאיג את מריס. ליניוס פליטקס הוא הנשגב בבחירי האקדמיה של סנקטפראקס, אבל השליטתו בעיר שבה מלומדי השמיים הם דומיננטיים בסכנה. זה בגלל שליניוס תמיד התעניין בלימודי הארץ, מה שהוצא מסנקטפראקס שנים קודם לכן, אבל, ההתעניינות שלו הפכה לאובססיה. הוא התחיל להתעניין שנים לפני כן בעזרת מלומדי ארץ במעבדה העתיקה, שיצרה את מה שהוכר כ"גליסטר אדום כדם". בגלל היצור, המעבדה נסגרה, אבל ליניוס התעניין עוד יותר, הוא חיפש עדות לכך שיצירת חיים על ידי גליסטר רחוק מהמעיין של גיאונהר היא מסוכנת. ליניוס חוזר על הניסוי שעשו מלומדי הארץ, ויוצר את הגלואמגלוזר, אך כשעומד על טיבו, נועל אותו במעבדה העתיקה. כשקווינט ומריס מגלים עוד ועוד, הם יורדים למטה למסרק האבן כדי למצוא את המעבדה העתיקה. כשמריס נפצעת מהגליסטר האדום כדם היא נלקחת אל סנקטפראקס על ידי בונגוס (מלומד ארץ שהורחק מסנקטפראקס ואחד מידידיו הוותיקים של ליניוס), קווינט נשאר למטה. בזמן שמריס ובונגוס גילו על הניסוי של ליניוס ועל הגלואמגלוזר, קווינט היה במעבדה העתיקה, משחרר את הגלואמגלוזר בלי לדעת את טיבו של היצור. הגלואמגלוזר בא אל ליניוס ושורף את ארמון הצללים בו הוא גר. שוכני ארמון הצללים ניצלים בזמן שקווינט מתעמת עם הגלואמגלוזר על גג הארמון הבוער. קווינט מצליח לגרש את הגלואמגלוזר מסנקטפראקס, והגלואמגלוזר משאיר את קווינט עם הידיעה שהוא שחרר את הגלואמגלוזר אל הקצה. הספר נגמר כשמריס מדווחת לקווינט שהפרופסור לאור מציע לו להיכנס לאקדמית האבירים, הסיפור שמסופר ב"אבירי החורף". קללת הגלואמגלוזר, באתר OCLC (באנגלית)
מעבר ליערעבות

מעבר ליערעבות (באנגלית: Beyond the Deepwoods) הוא ספר פנטזיה לילדים, הראשון בסאגת טוויג, בסדרה "קורות קצעולם". הספר נכתב במקור באנגלית על ידי פול סטיוארט וכריס רידל ופורסם לראשונה בשנת 1998. הספר מספר את סיפורו של טוויג ורג'יניקס, ילד שגודל על ידי טרולי יער. כבר מילדותו הוא מרגיש שאינו שייך, והדבר גם נראה לעין - בשונה מטרולי יער הוא גבוה ורזה. באחד הימים כשאביו של טוויג, טום-טום, מחליט לקחת אותו למקום העבודה שלו (כריתת אלונידם), הם פוגשים בפיראט רקיע. כשפיראט הרקיע רואה את טוויג הוא מציע לו לעבוד בספינת הרקיע שלו. טום-טום מסרב מיד להצעה, אך כשהם חוזרים הביתה הם מחליטים שטוויג יצטרך להתרחק מהכפר שלהם לזמן מה, כי הם חוששים שפיראט הרקיע יבוא לקחת את טוויג בכח. טוויג יוצא לכיוון בית דודתו. לפני הליכתו, מספרת לו אימו שהיא אינה אמו האמיתית, ושהיא וטום-טום מצאו אותו יום אחד בכפר והחליטו לאמץ אותו. כמו כן היא מזהירה אותו שלא ירד מהשביל. כשטוויג הולך ביער הוא בטעות יורד מהשביל והולך לאיבוד. הספר עוקב אחר מסעו ביערעבות המסוכן, ומפגשיו הרבים עם יצורים מסוכנים השוכנים ביער עבות, כמו קרפד האלי, מוצצרקב ותולעת מרחפת. הוא צופה בבקיעתה של ציפורסעד, שמחויבת לשמור עליו. הוא מגיע אל כפר טבחנים ומושבת גיילגובלינים, אבל לכל מקום שהוא הולך הוא כל הזמן מרגיש שהוא לא מתאים עד שהוא לבסוף פוגש פיראטי רקיע שנלכדו בסערה. הוא מגלה שהקפטן הוא למעשה אביו, ורוצה להישאר איתם, אך הם משאירים אותו מאחור. לקראת סוף הספר, טוויג הולך באדמותסוף - צוק ענק ששוכנות בו רוחות. הוא פוגש שם את הגלואמגלוזר - יצור אגדי ששוחרר בטעות על ידי אביו שנים לפני כן. הגלואמגלוזר גורם לו לקפוץ מהקצה, אך ציפורסעד תופס אותו ומשליך אותו על הספינה של אביו. כשהוא מתאושש, אביו מגלה שהוא אכן בנו, וטוויג מצטרף לצוות. מעבר ליערעבות, באתר OCLC (באנגלית)
גלריית פריר

גלריית פריר (באנגלית: Freer Gallery of Art) היא חלק ממוזיאוני הסמית'סוניאן ומוקדשת לאמנות מאזור מזרח אסיה: אמנות יפנית, סינית, קוריאנית, הודית ופרסית. הגלריה נפתחה לקהל בשנת 1923, והייתה הגלריה הראשונה לאמנות של מוסד הסמית'סוניאן. גלריית פריר לאמנות של מוסד סמית'סוניאן וגלריית ארתור מ. סקלר בוושינגטון הבירה הודיעו ב-2019 שמכאן ואילך, הם יתפקדו כמוזיאון הלאומי לאמנות אסייתית (אנ'), במסגרת מיתוג מחדש המדגיש את המוקד של האוספים שלהם. הגלריה נוסדה על ידי צ'ארלס לנג פריר (אנ') (1854–1919), יצרן רכבות מדטרויט, אשר תרם את הכספים לגלריה. הגלריה ממוקמת בצד הדרומי של שדרת המול בוושינגטון הבירה, סמוך לגלריית סקלר. המוזיאון פתוח 364 ימים בשנה (סגור בחג המולד). בגלריה מוצגים ציורים יפניים, מסכים מצוירים סיניים, קרמיקה קוריאנית והודית, ופסלים בודהיסטים. כמו כן מציג המוזיאון את חדר הטווס, חדר שהובא בשלמותו מבית אנגלי מן המאה ה-19. אמנות אסיה מדיה וקבצים בנושא גלריית פריר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלריית פריר (באנגלית) גלריית פריר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חדר הטווס Nancy Kenney, Freer/Sackler rebrands its identity as the National Museum of Asian Art, THE ART NEWSPAPER, ‏5 בדצמבר 2019 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטר אופורי קוואייה

פטר אופורי קוואייה (באנגלית: Peter Ofori-Quaye; נולד ב-21 במרץ 1980) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ. פטר אופורי קוואייה עזב כבר בגיל צעיר מאוד, 15, את מולדתו, גאנה ועבר לשחק ביוון במועדון קלאמאטה. בקלאמאטה שיחק אופורי קוואייה שתי עונות אך בתקופה זו הקבוצה לא היוותה איום רציני על צמרת הטבלה. בשל כך, בעונה שלאחר מכן כבר עבר למועדון הפאר היווני, אולימפיאקוס. במהלך כל שש עונותיו באולימפיאקוס, שיחק קוואיה במדי הקבוצה בליגת האלופות. אחד משעריו היה מול ריאל מדריד בעונת 1997/98. יותר חשוב מכך, אופורי קוואייה ידוע בהיותו המבקיע השני הצעיר ביותר בתולדות ליגת האלופות, כאשר הבקיע שער לטובת אולימפיאקוס בהיותו בן 17 ו-195 ימים בלבד. לאחר שש עונות באולימפיאקוס, חזר אופורי קוואייה לגאנה לקבוצת ליברטי פרופשיונלס לעונה אחת אך חזר במהרה ליוון, הפעם לקבוצת OFI כרתים. בעונתו הראשון בכרתים, הקבוצה ניצלה בסוף העונה מירידה לליגת המשנה אך כבר בעונה שלאחר מכן, הקבוצה הגיעה עד המקום ה-7 בליגה, מקום שהעניק לה את הכרטיס לגביע האינטרטוטו, כרטיס עליו ויתרה השישית בטבלה היוונית, פאוק סלוניקי. בעונה שלאחר מכן הגיע אופורי קוואיה לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, לאחר שזו העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. לאחר עונה אחת בקריית שמונה עבר לקבוצת א.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק עונה אחת ואז חזר לשחק בגאנה. אופורי קוואייה שיחק גם בנבחרת גאנה בגביע אפריקה לאומות בשנת 2000 בה הפסידה גאנה ברבע גמר המפעל לדרום אפריקה, ובצעירותו שיחק בנבחרת הנוער של גאנה במונדיאל הנוער ב-1997 ו-1999. פטר אופורי קוואייה, באתר Transfermarkt פטר אופורי קוואייה, באתר National Football Teams פטר אופורי קוואייה, באתר FootballDatabase.eu http://infostrada.com/asp/sdm/content_sdmail_vol6_50.asp
קולומביה (קרוליינה הדרומית)

קולומביה (באנגלית: Columbia) היא עיר הבירה של מדינת קרוליינה הדרומית בארצות הברית. קולומביה היא גם בירת מחוז ריצ'לנד, אף כי חלק קטן מהעיר נמצא במחוז לקסינגטון. שם העיר נגזר משמו של כריסטופר קולומבוס. קולומביה ממוקמת על גדות הנהר קונגארי. העיר שוכנת במרכז המדינה (רק 21 ק"מ דרומית-מערבית למרכז הגאוגרפי) ולפיכך היא נחשבת לעיר העיקרית של קבוצת המחוזות המרכזית של קרוליינה, הנקראת "Midlands" (ארצות התיכון). עקב כך היא נקבעה גם כעיר הממשל. קולומביה נוסדה בשנת 1786 כדי לשמש כעיר הבירה של המדינה, במקום הבירה הקודמת, צ'ארלסטון. בתור שכזו, היא אחת הערים המתוכננות הראשונות בארצות הברית. תכנון זה גרם לאיכות החיים הגבוהה בעיר, המשובצת במוסדות תרבות, פארקים, ואזורי שעשועים. בסמיכות לקולומביה מתמזגים שני נהרות גדולים, דבר ההופך אותה אידיאלית לשיט קייאקים וקאנו. גם מספר גדול של קבוצות תיאטרון עצמאיות נמצאות בעיר. בעיר ממוקם הקמפוס הראשי של האוניברסיטה של קרוליינה הדרומית (University of South Carolina) כמו גם בסיס הטירונים הגדול ביותר של צבא ארצות הברית, פורט ג'קסון. שטחה של העיר הוא 330.8 קמ"ר, ומתגוררים בה (נכון ל-2009) 129,333 תושבים. האירופאים הראשונים שעברו בסביבת העיר היו משלחת ספרדית אשר סקרה את האזור במאי 1540. העיר נוסדה על ידי המועצה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-26 במרץ 1786 וכבר משנותיה הראשונות הפכה למוקד חשוב להתפתחות המדינה כולה. השם "קולומביה" נקבע בבחירות שנערכו בסנאט המקומי, והועדף על פני השם "וושינגטון" שהוצע גם הוא. היישוב הוכרז ככפר בשנת 1805 וכעיר בשנת 1854. מצודת קונגארי, שמוקמה על הגדה המערבית של נהר הקונגארי הייתה חשובה לפיתוח מערכת הנהר סאנטי. הממשלה הקולוניאלית הקימה מעבורת לחיבור המצודה עם היישובים בגדה המזרחית של הנהר. בתחילת המאה ה-19 חל גל פיתוח בעיר. ב-17 בפברואר 1865, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, החריבו כוחות האיחוד בפיקודו של הגנרל ויליאם שרמן את העיר. בין היתר, אולם הקונגרס הישן נהרס עד היסוד. בתחילת המאה ה-20 הפכה קולומביה למרכז טקסטיל אזורי ובשנות ה-30 הפכה גם למרכז מסחרי. בשנות ה-40 החלו מחאות ציבוריות כנגד חוקי ג'ים קרואו המפלים אפרו-אמריקאים לרעה. חוקים אלו התחילה להתבטל במדינה בתחילת שנות ה-60, מעט לפני שאר ארצות הברית. נכון לשנת 2020 גרים בעיר כ- 136,600 תושבים. מבחינה דתית, הזרמים הדתיים הדומיננטיים הם הבפטיזם, המתודיזם, האוונגליזם והפרסביטריאניזם. ישנם כ-3 בתי כנסת הפועלים בעיר. לבנים- 51.27% אפרו-אמריקאים- 42.2% היספנים- 4.3% אסייתים- 2.2% אינדיאנים- 0.25% אחרים- 1.8% שני גזעים או יותר- 2% כיום יש לקולומביה חמש ערים תאומות: גרמניה קייזרסלאוטרן, גרמניה רומניה קלוז'-נאפוקה, רומניה בולגריה פלובדיב, בולגריה רוסיה צ'ליאבינסק, רוסיה גאנה אקרה, גאנה מדיה וקבצים בנושא קולומביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולומביה (באנגלית) יואב קרני, המלחמה התעשייתית קולומביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כריסטיאן מונג'יו

כריסטיאן מונג'יו (ברומנית: Cristian Mungiu; נולד ב-27 באפריל 1968 ביאשי) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע רומני. זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2007 על סרטו "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים". מונג'יו משתייך לדור החדש של אנשי קולנוע רומנים שלאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במהפכת דצמבר 1989. נולד בעיר יאשי, במולדובה, במזרח רומניה, במשפחה של רופא. כריסטיאן מונג'יו למד ספרות אנגלית ואמריקאית באוניברסיטת יאשי. לאחר מכן עבד כעיתונאי, כמורה וכמנחה תוכניות רדיו טלוויזיה ולמד בימוי קולנוע באקדמיה לתיאטרון ולקולנוע בבוקרשט. בעת לימודיו מונג'יו השתתף כעוזר במאי בכמה הפקות זרות שצולמו ברומניה, "קפטן קונאן" של ברטראן טברנייה 1996 ו"רכבת לחיים" (או "דרך החיים") של ראדו מיכאילאנו 1998. סיים לימודי הקולנוע בשנת 1998. ביים מספר סרטים קצרים, ביניהם הצטיין הסרט "Zapping" שזכה בפרס הגדול בפסטיבל דקינו. סרטו הארוך הראשון "מערב, זכה לתשומת לב מיוחדת במסגרת "שבועיים של הבמאים ", המקבילה לפסטיבל קאן. לסרטו השני "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים " הוענק פרס דקל הזהב לשנת 2007 בפסטיבל קאן ה-60. סרט זה העומד להיות חלק מסדרה של סרטים על אודות החיים תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה מבוסס על סיפורן של נשים צעירות בתקופת ה"דקרט" (decret) החלטת צ'אושסקו לאסור הפלות ברומניה, לעקוב מעקב צמוד משטרתי על מהלך הריונות (על ידי "סיירות הפלות") ולהעניש עונשים כבדים על מבצעי הפלות, שהמטרה הייתה להגיע תוך מספר שנים לאוכלוסייה של 30 מיליון תושבים. בעקבות הישגיו הוענק לכריסטיאן מונג'יו האות הלאומי "סטיאווה רומניאי" ("כוכב רומניה"} בדרגת אביר מידי הנשיא טראיאן בססקו. אחותו של כריסטיאן מונג'יו, ד"ר אלינה מונג'יו - פיפידי, רופאה בהכשרתה, היא עיתונאית ומומחית בעלת שם ברומניה במדעי המדינה. 2000: SS Zapping (סרט קצר) 2000: Nici o întâmplare (סרט קצר) "שום מקרה" 2000: Corul pompierilor (Kurzfilm)"מקהלת הכבאים" 2002: (Occident) "מערב" 2005: Lost and Found (Episode: Turkey Girl) - הפרק:"הנערה ותרנגול ההודו" 2007: 4 חדשים 3 שבועות ויומיים 2009: Tales from the Golden Age 2012: מעבר לגבעות 2016: בגרות (Graduation) 2000 Zapping 2000 Nici o întâmplare 2000 Corul pompierilor 2002 Occident 2005 București-Berlin 2006 Offset 1996 Capitaine Conan של ברטראן טברנייה 1998 Train de vie של ראדו מיכאיליאנו מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן מונג'יו בוויקישיתוף כריסטיאן מונג'יו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטיאן מונג'יו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי כריסטיאן מונג'יו, באתר AllMovie (באנגלית) כריסטיאן מונג'יו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שמוליק דובדבני, כריסטיאן מונג'יו: 'דת לא מסירה מהמאמין אחריות', באתר ynet, 3 באוקטובר 2012 נירית אנדרמן, הבמאי כריסטיאן מונג'יו צולל לעומקי האכזריות האנושית, באתר הארץ, 26 ביוני 2013 עופרה עופר אורן, "בגרות": האם המטרה מקדשת את האמצעים, בבלוג "סופרת ספרים", 29 בדצמבר 2016