laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סבארין (כפר)

סבארין (בערבית: صبارين) היה כפר ערבי בנפת חיפה המנדטורית ששכן כ-28 קילומטרים דרומית לחיפה. הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 מאי 1948. בשנת 1859 היו בסבארין כ-600 תושבים, שעיבדו אלפי דונמים. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1870, וציין שתושבי הכפר גידלו שומשום. הוא תיאר גם באר מים בנויה שנקראה ביר סבארין. בכפר היו על פי ההערכות כ-1,000 תושבים שהתגוררו בבתי אבן. מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיארה את סבארין ככפר גדול השוכן על מדרון. נכתב כי הבאר היא ראש אמת המים בקיסריה. הבאר הסגלגלה הייתה בקוטר 15 רגל ועומקה 15 רגל. לפי מרשם אוכלוסין משנת 1887, בסבארין התגוררו כ-1,160 תושבים; כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בסאברין התגוררו 845 תושבים: 833 מוסלמים ו-12 נוצרים קתולים. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-1,108 איש, מתוכם 18 נוצרים והשאר מוסלמים. באותה העת היו בכפר 256 בתים. בסקר הכפרים של 1945 אוכלוסיית הכפר כללה 1,700 איש: 1,670 מוסלמים ו-30 נוצרים. אדמות הכפר השתרעו על פני שטח רב: 12,773 דונם שימשו לגידול לדגנים, 45 דונם שימשו למטעים, ואילו 179 דונם שימשו למגורים ולבנייה. הכפר נכבש במבצע צבאי של האצ"ל ב-12 במאי 1948, לאחר שהוגן על ידי צבא ההצלה. על פי בני מוריס, האצ"ל נתקל בהתנגדות רבה של הכפריים. תושבים רבים ברחו והגיעו למחנות פליטים באזור ג'נין. במבצע נכבשו גם הכפרים הסמוכים: ח'ביזה, סינדיאנה, בוריכה ואום א-שוףאחרוני התושבים עזבו לאום אל-פחם הסמוכה. לאחר המלחמה אזור הכפר נכלל במדינת ישראל. קיבוץ רמות מנשה הוקם מצפון מזרח לכפר בשנת 1948, והמושב עמיקם נוסד בשנת 1950, כקילומטר דרומית לכפר. ההיסטוריון הערבי ח'אלדי תיאר את המקום ב-1992: האתר הגדול, זרוע בפסולת אבן של בתים, ומכוסה בקוצי בר. ישנם גם קקטוסים ועצי אורן, תאנה, זית ותות. חלק מהאדמות שמסביב משמשות את הישראלים למרעה ולגידול עצי פרי. תושב הכפר, 1940 תושב הכפר, 1940 ילד תושב הכפר, 1940 מדיה וקבצים בנושא סבארין בוויקישיתוף אצ"ל כבש 5 כפרים בגבול המשולש נהרגו 20 ערבים ונשבו 120 אנשי כנופיות. טיהור הרי אפרים נמשך, המשקיף, 13 במאי 1948 Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 43 Guérin, 1875, p. 304 Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 43. Quoted in Khalidi, 1992, p. 187 Conder and Kitchener, 1882, SWP II, p. 68 Schumacher, 1888, p. 178 Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Haifa, p. 34 Barron, 1923, Table XVI, p. 49 Mills, 1932, p. 95 Khalidi, 1992, p.187 Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 92 Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 142 מפה (גליון 10) בהוצאת 'ההגנה' 1942 עם סימון הכפרים צבארין, קנניר, ברכה, סנדיאנה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור Sabbarin, Palestineremembered.com Morris, 2004, p. 244
סונידוזאורוס

סונידוזאורוס (שם מדעי: Sonidosaurus; מילולית: "לטאה סונידית", על שם האזור הסונידי בו התגלו ממצאיו) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הטיטאנוזאוריה שהתקיים במשך הקרטיקון העליון במונגוליה הפנימית שבסין לפני 85 עד 80 מיליון שנה מזמננו (בין הקנומן לקמפן). הוא תואר בידי החוקר הסיני שו שינג ועמיתיו ב-2006 . סוג זה כלל מין יחיד - Sonidosaurus saihangaobiensis. המאובנים של דינוזאור זה התגלו בתצורות אירן דבסו (אנ') וכללו בעיקר שרידי חוליות וצלעות, שברי עצמות גב, שכם וירכיים. היה זה טיטאנוזאור קטן ממדים שהגיע לאורך מרבי של 9 מטרים ולמשקל 17 טונות, גדול במעט מהגיגנטורפטור שחי לצידו. הוא היה אוכל עלים מעצים נמוכים יחסית. טיטאנוזאור זה נחשב כיום לחלק מהקבוצה ליתוסטרוטיה, הקרובה לסלטזאוריים. מדיה וקבצים בנושא סונידוזאורוס בוויקישיתוף סונידוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
בוריכה

בוריכה היה כפר ערבי פלסטיני בנפת חיפה, כ-29 ק"מ דרומית לחיפה. הכפר נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 במאי 1948. הצלבנים קראו למקום בשם ברוקיט. בשנת 1265 ולאחר גירוש הצלבנים הסולטן באיבארס הקצה את שטח הכפר לאמירים שלו. מחצית מההכנסה מבוריכה הגיעו לאמיר ג'מאל אלדין מוסא ב. יגמור. החצי השני הגיע לאמיר עלאם אל-דין סנג'אר אל-הילי אל-ג'זאווי. מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 תיאר את הכפר כ"כפר קטן ומיוער על ראש גבעה, עם באר בצפון". בשנת 1887 התגוררו בכפר כ-115 תושבים, כולם מוסלמים. בכפר שכן בית ספר שנוסד ב-1889 בתקופה העות'מאנית, אך נסגר בתקופת המנדט הבריטי. במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, בבוריכה חיו 249 תושבים. האוכלוסייה גדלה במפקד 1931 ל-237 תושבים שחיו ב-45 בתים. בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 290 תושבים. שטח הכפר כלל 1,864 דונם - מתוכם 78 דונם נועדו למטעים ולקרקעות להשקיה, 1,538 לדגנים, בעוד ש-15 דונם היו קרקעות בנויות. הכפר נכבש סופית בתחילת מאי 1948, לאחר קרב משמר העמק, כאשר כוח של האצ"ל תקף את הכפרים באזור באש מרגמות. כיום נמצא במקום מפעל אזרחי לנפץ. מדיה וקבצים בנושא בוריכה בוויקישיתוף אצ"ל כבש 5 כפרים בגבול המשולש נהרגו 20 ערבים ונשבו 120 אנשי כנופיות. טיהור הרי אפרים נמשך, המשקיף, 13 במאי 1948 Khalidi, 1992, p. 155 Ibn al-Furat, 1971, pp. 82, 209, 249 (map) Conder and Kitchener, 1882, p. 41 Schumacher, 1888, p. 180 Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Haifa, p. 34 Mills, 1932, p. 89 Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 89 Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 139 Morris, 2004, p. 243 "תעשיות חרושת חומרי נפץ - היסטוריה" [Explosives industries - History]. אורכב מ-המקור ב-21 ביולי 2011. נבדק ב-30 בנובמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
אזור כלכלי בלעדי של אינדונזיה

האזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה השישי בגודלו (Zona Ekonomi Eksklusif, ZEE) בעולם עם 6,159,032 קילומטרים רבועים (2,378,016 מילים רבועים) . הוא טוען לאזור EEZ של 200 מיילים ימיים (370 ק"מ) מחופיו. זאת בשל 13,466 האיים של הארכיפלג האינדונזי . יש לו את קו החוף השלישי בגודלו של 54,720 ק"מ (34,000 מִי). הוא ממוקם בדרום מזרח אסיה בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט. חמשת האיים העיקריים הם: סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולווסי, ו-מערב גינאה החדשה. ישנן שתי קבוצות איים עיקריות (Nusa Tenggara ו-איי מאלוקו) ושישים קבוצות איים קטנות יותר. בורנאו משותף עם מלזיה ו-ברוניי; סבאטיק (נמצא מצפון מזרח לבורנאו) משותף עם מלזיה; טימור משותף עם טימור מזרח; ו-גינאה החדשה משותף עם פפואה גינאה החדשה (הצד המזרחי). ערך זה הוא קצרמר בנושא אינדונזיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומאס טיילור

תומאס טיילור (באנגלית:Thomas Taylor, ‏ 15 במאי 1758, לונדון - 1 בנובמבר 1835) היה מתרגם אנגלי שהיה הראשון שתרגם יצירות רבות של אפלטון ואריסטו. טיילור היה תומך בנאופלטוניזם. תומאס טיילור נולד בלונדון למשפחת חייט. לאחר סיום הלימודים הוא הקדיש את עצמו ללימודים קלאסיים ומתמטיקה. בנוסף ליצירות רבות של אפלטון ואריסטו, טיילור תרגם יצירות של פרוקלוס, פורפיריוס, אפוליוס, אוקלוס לוקאנוס ופילוסופים נוספים מזרם נאופלטוניזם והאסכולה הפיתגוראית. מטרתו הייתה להגיע לכך שכל היצירות של פילוסופים יוונים שטרם תורגמו לאנגלית יתורגמו. הוא היה מעריץ של יאמבליכוס ותרגם רבות מיצירותיו. תילור התחיל לתרגם בשנת 1780 ותרגומים אחרונים פורסמו בשנת 1834. לאור אהבתו ליוון העתיקה הוא דיבר עם אשתו ביוונית עתיקה בלבד. הוא ביקר בחריפות את הכמורה הנוצרית של ימיו ולכן רכש לא מעט אויבים. תרגומים של טיילור השפיעו על הדעות של ויליאם בלייק, פרסי ביש שלי וויליאם וורדסוורת'. הם הודפסו גם בארצות הברית. בנוסף לתרגומים, טיילור פרסם כמה יצירות בתחום הפילוסופיה ומתמטיקה. מדיה וקבצים בנושא תומאס טיילור בוויקישיתוף תיאור פעילות של תומאס טיילור תומאס טיילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תומאס טיילור בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
Virgin Prunes

The Virgin Prunes הייתה להקת פוסט-פאנק אירית שפעלה מ-1977 עד 1987. באמצע שנות ה-70 נוסדה בדבלין חבורה סגורה בשם Lypton Village. בין המייסדים היו פול היוסון (המכונה בונו, כיום סולן U2), פיונאן מרטין הנווי (המכונה גאווין פריידי) ודרק רואן (המכונה "גוגי"). החבורה יצרה לעצמה עולם פנימי עם מוסכמות משלה וניסתה להתנער מהחברה הבורגנית. תנועת הפאנק והגישה שלה ש"הכל הולך", כולל הקמת להקה בלי שאף אחד מחבריה לא יודע לנגן, הולידו מהחבורה שתי להקות: U2 וה-Virgin Prunes (בז'רגון אירי: "אאוטסיידרים", "פריקים"). את השירה של Virgin Prunes, שלכל חבר בה היה שם במה, ביצעו גאווין פריידיי, גוגי ודייב-איד בוסאראס סקוט (דייוויד סקוט ווטסון). הבסיסט היה סטרונגמן (טרבור רואן), נגן הגיטרה היה דיק אוונס (שמו האמיתי: ריצ'רד אוונס והוא אחיו של דייוויד אוונס, גיטריסט U2 הידוע בכינוי The Edge), המתופף היה פוד (אנטוני מרפי), שהוחלף מאוחר יותר במרי ד'נלון (דייוויד קלי) הקלידן היה דניאל פיגיס. ההופעות המוקדמות של Virgin Prunes היוו יותר מיצג אמנותי שלעיתים קרובות עבר את גבולות הטעם הטוב של הקהל. הסיבה לכך נבעה פחות מניסויים מוזיקליים שונים בהופעותיהם עם פאנק/פוסט-פאנק, רוק תעשייתי, גותי, קברט אפל ומוזיקה אוונגרדית, אלא דווקא מהמשחק החופשי עם תפקידי מיניות ומגדר. הלהקה פיתחה אסתטיקה אידיוסינקרטית, שבעיקר ביטאה גאווה על היות חבריה אאוטסיידרים בכל מובן. עד סוף ה-70 הצליחה הלהקה לבנות מעמד קאלט בקרב מעריציה. הסינגל הראשון של הלהקה, Twenty Tens, יצא ב-1981. בשנת 1982 יצא האלבום... If I Die, I Die. שהיה פחות ניסיוני ומכוון יותר לסאונד של הפוסט-פאנק, האלבום הופק על ידי קולין ניומן (מהלהקת Wire). באותה שנה יצא סינגל מתוכו Pagan Love song. באלבום הבאים הלכה הלהקה לכיוון חדש בעיקר עם ההופעות החיות לקטעים מלודיים יותר ובלדות, שעם זאת עדיין שיקפו את האווירה האפלה של הלהקה. גאווין פריידי הושפע במיוחד מזמרי שאנסון קלאסיים. המילים נשארו אפילות, תיאטרליות ודרמטיות באופן עקבי. הלחץ הפסיכולוגי והפיזי בזמן סיבובי ההופעות והתסכול שנגרם על ידי תעשיית המוזיקה הובילו לחילוקי דעות בתוך הלהקה. גוגי היה הראשון שעזב (ולאחר מכן הפך לצייר מצליח), דיק הלך אחריו מהר מאוד. כשגאווין פריידיי עזב את הלהקה ב-1987,מה שהוביל להתפרוקותה הסופית. עד היום הלהקה שומרת על השפעה רבה על מוזיקאים כגטו ביורק, בילי קורגן ו-Nine Inch Nails. בשנת 2004 הוציאה Mute Records אנתולוגיה של Virgin Prunes בחמישה תקליטורים. שגווין פריידי לקח על עצמו את הפיקוח על הדיגיטציה. אתר האינטרנט הרשמי של Virgin Prunes (באנגלית) אתר רשמי Virgin Prunes, ברשת החברתית פייסבוק Virgin Prunes, באתר Last.fm (באנגלית) Virgin Prunes, באתר AllMusic (באנגלית) Virgin Prunes, באתר MusicBrainz (באנגלית) Virgin Prunes, באתר Discogs (באנגלית) Virgin Prunes, באתר Songkick (באנגלית) Virgin Prunes, באתר Genius Brainwashed Virgin Prunes, "A New Form of Beauty Nostalgia central Discography Virgin prunes עמוד הלהקה באתר חברת התקליטים Mute
ונאטיקוסוכוס

ונאטיקוסוכוס (שם מדעי: Venaticosuchus; מלטינית: "תנין צייד") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת הארכוזאורים, שהיה קרוב רחוק של התנינאים המודרניים אך היה בעל אורח חיים יבשתי. הוא התקיים במשך הטריאס העליון שלפני 231 עד 225 מיליון שנה מזמננו באמריקה הדרומית. המאובנים שלו נחפרו בתצורות איסצ'יגואלסטו (אנ') בלה ריוחה שבארגנטינה, והוא תואר בידי החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה ב-1971. זוחל זה היה בינוני בגודלו, הגיע לאורך שני מטרים, והיה קרוב של האורניתוסוכוס והריוג'סוכוס (אנ'). הוא ידוע משרידים של לסתות שאורכם הגיע ל-26 ס"מ והיו שטוחות אך בעלות בליטה משונה באמצעם בדומה ללסתות הספינוזאורוס. הלסתות נראו חלשות מכדי לצוד טרף חי (למעט חרקים), כך שניזון כנראה מנבלות (למרות שמו המדעי). עם זאת, מבנה השיניים מרמז שהוא לא ניזון מצמחים. הזוחל היה בעל רגליים קצרות וגוף שהיה מכוסה באוסטאודרם להגנה מטורפים כגון הזאורוסוכוס. מדיה וקבצים בנושא ונאטיקוסוכוס בוויקישיתוף ונאטיקוסוכוס, באתר GBIF (באנגלית)
יפתח המלוכלך (אלבום)

יפתח המלוכלך הוא אלבום שירי ילדים של מיקי גבריאלוב, בשיתוף עם מזי כהן, יואל לרנר ואייל גפן משנת 1982. האלבום מבוסס על ספרו של היינריך הופמן משנת 1844, "פטר הפרוע" (בעברית מוכר בשם "יהושע הפרוע") בתרגומו העברי של אורי סלע משנת 1975. שנה לאחר צאת האלבום, ב-1983 הוציא גבריאלוב אלבום ילדים נוסף, הפעם על סיפורי מקס ומוריץ, ביחד עם אורי סלע ורזיה ישראלי. הספר המקורי מורכב מאוסף סיפורים קצרים, כל אחד על ילד אחר שלומד לקח בסוף הסיפור. כל שיר באלבום הוא גרסה מוזיקלית לסיפור אחר. כמה מילים לפני שמתחילים – שיר הפתיחה של האלבום. השיר אקוסטי, ללא שירה, עם קריינות מאת אייל גפן. השיר מספר בקצרה על כל ילד באלבום ומרמז למה שיקרה לכל אחד (חוץ מיוסף המעופף). שיר זה אינו מופיע בספר המקורי, אלא נכתב עבור האלבום על ידי יעקב גלעד. יפתח המלוכלך – סיפורו של הילד יפתח המלוכלך, ילד אשר לא מתקלח, מתנקה או מטפח את עצמו. דוברי השיר מאוכזבים ממנו ומציעים לו להתנקות. אריק איינשטיין הקליט גם הוא ביצוע מוזיקלי לסיפור זה, באלבום הילדים שלו, "ילדודס" משנת 1978. יובל המנוול – ילד שאוהב להתעלל בחיות וננשך על ידי כלב שהכה. לאחר מכן, יושב, חולה במיטתו ומפספס את ארוחת הערב. המוזיקאי יובל מנדלסון שאב מסיפור זה את שם הבמה שלו - "יובל המנוול". דורית הגפרורית – ילדה שאוהבת אש ולשחק בגפרורים. כשהוריה משאירים אותה לבד, היא לא מקשיבה לאזהרותיהם של שני חתוליה ונשרפת למוות. גם שיר זה בוצע על ידי אריק איינשטיין באלבום "ילדודס". הסוף השחור – שלושה ילדים לועגים לילד שחור בגלל צבע עורו. הסיפור נגמר כשהמלאך מיכאל (בסיפור המקורי, ניקולאוס הקדוש) מתרגז עליהם וטובל אותם בדיו שחור כדי ללמד אותם לקח. מידד הצייד – צייד שהולך לישון עם הנשק שלו באמצע מסע ציד ביער. בזמן שישן, הגיע יובב, הארנב אותו ניסה לצוד, גנב לו את הרובה והתחיל לרדוף אחריו. ברק המפונדרק – ילד חסון שמסרב לאכול מרק. לאחר יותר משבועיים שלא אכל דבר, ברק משנה את דעתו ושב לאכול (בסיפור המקורי הוא גווע ברעב). עודד המתנדנד – ילד שמתנדנד על הכיסא למרות אזהרות הוריו. בסוף הוא נופל ומפיל את כל האוכל מהשולחן איתו. יוסף המעופף – ילד שיוצא מהבית בזמן סערה קשה. המטרייה שלו נהרסת והוא עף לשמיים. אפרים מביט לשמיים – ילד שלא מסתכל לאן הוא הולך ומתנגש בדברים. בסוף הוא נופל לירקון, מאבד את התיק שלו והדגים צוחקים עליו (בסיפור המקורי הוא טובע ומת). שיר זה מבוסס על המנגינה של שיר הפתיחה, "כמה מילים לפני שמתחילים". מילות השירים נכתבו על ידי אורי סלע (למעט היכן שמצוין אחרת), המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מיקי גבריאלוב (למעט היכן שמצוין אחרת). מיקי גבריאלוב – שירה, הלחנה אורי סלע – מילים (תרגום מגרמנית; מקור – היינריך הופמן) מזי כהן – שירה יואל לרנר – שירה אייל גפן – קריינות ("כמה מילים לפני שמתחילים") מורדי פרבר – גיטרה חשמלית ז'אן פול זימבריס – תופים מיקי שביב – באס קורין אלאל – הלחנה ("הסוף השחור", ביחד עם גבריאלוב) יעקב גלעד – מילים ("כמה מילים לפני שמתחילים") עיצוב עטיפה ואיור: יהודית אייל דף האלבום באתר Discogs. על גבי התקליט, נקרא השיר "רגע לפני שמתחילים (קריאה)" Instagram, www.instagram.com
ארמון ברבריני

ארמון ברבריני (באיטלקית: Palazzo Barberini; פלאצו ברבריני) הוא ארמון הממוקם בעיר רומא, ליד פיאצה ברבריני. בעבר שימש האתר ככרם של משפחת ספורצה. בשנת 1549 נבנה באתר הארמון ראשון עבור המשפחה. אולם לאחר שהחשמן אלסאנדרו ספורצה נקלע לקשיים כלכליים בשנת 1625 נרכש המבנה על ידי מאפאו ברבריני - לימים האפיפיור אורבנוס השמיני. אורבנוס העסיק שלושה אדריכלים לצורך הקמת הארמון - קרלו מדרנו שהיה האדריכל האחראי באותה עת על הקמת בזיליקת פטרוס הקדוש, אולם תוכניתו להקמת ארמון בסגנון הרנסאנס השתנתה במהרה והארמון הפך למעשה לווילה המקיפה חצר כבוד גדולה. מדרנו החל בבניית הארמון בשנת 1627 ונעזר באחיינו פרנצ'סקו בורומיני. לאחר מותו של מדרנו בשנת 1629, הוחלף בורומיני בג'ובאני לורנצו ברניני, ועבודות הקמת הארמון הושלמו על ידי ברניני בשנת 1633. לאחר מותו של אורבנוס השמיני, הוחרם הארמון על ידי האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, והושב לידי משפחת ברבריני רק בשנת 1653. הארמון ממוקם סביב חצר קדמית. משני צדדי הכניסה מצויים אגפי הארמון שתוכננו על ידי ברניני. בכניסה למבנה אולם כניסה אובלי מרכזי שגובהו שתי קומות. אגפי הארמון מפרידים בין גן הארמון המצוי מאחוריו לבין הכיכר שלפני הארמון. סגנון הבנייה של הארמון הוא סגנון ונציאני ולא רומאי. החלונות של הקומה העליונה נבנו על פי תכנונו של בורומיני ובשל השימוש בפרספקטיבה מדומה, יוצר הארמון אשליה של עומק. הארמון שימש מקור להשראה לארמונות רבים באירופה, והאולם המרכזי של המבנה נחשב ליצירת מופת בארוקית, שהועתקה בארמונות אפיפיורים רבים וכן בווילה פיזאני שבסטרה, בחדר הכתר בארמון הלכותי שבמדריד וכן בארמון קה רצוניקו שבוונציה. בקומה הראשונה צוירו פרסקאות במהלך המאה ה-17 על ידי האמנים ג'וזפה פאסרי ואנדראה קמאסֶאי. הגן מכונה "הגן הסודי" (giardino segreto) בשל היותו חבוי מהרחוב באמצעות חזית המבנה. בגן הוצבה אנדרטה לברטל ת'ורוולדסן שעבד בסמוך. כיום משמש הארמון את ה"גלריה נציונלה ד'ארטה אנטיקה" – הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה (Galleria Nazionale d'Arte Antica) – אחד מאוספי האמנות החשובים ביותר באיטליה. במסגרת אוסף זה מוצגים לה פורנרינה של רפאל, יהודית כורתת את ראש הולופרנס של קאראווג'ו וכן דיוקן הנרי השמיני של הנס הולביין. בחלקו האחורי של המבנה התגלו שרידי מיתראאום מהמאה השנייה. מדיה וקבצים בנושא ארמון ברבריני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון ברבריני (באיטלקית) ארמון ברבריני, ברשת החברתית פייסבוק תיאור הארמון תמונת לוויין של מתחם הארמון
אלנתן אבי נחשתא

האם התכוונתם ל... אביה של נחשתא בת אלנתן, אמו של יהויכין אלנתן בן עכבור – משרי המלך יהויקים, שיש המזהים אותו עם אביה של נחשתא
Feel Something

האם התכוונתם ל... Feel Something (שיר של בי מילר) Feel Something (שיר של ארמין ואן ביורן)
סיפורי אולי ויולי

סיפורי אולי ויולי הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ששודרה בשנת 2000 בערוץ הילדים. את התוכנית הנחה דליק ווליניץ שגילם את אולי ואת יולי גילם יגאל נאור. הסדרה עוסקת בשני יצורים משעשעים בשם אולי ויולי שהגיעו מאי רחוק, ומגלים כל יום דבר חדש על העולם הסובב אותם, בנוסף ישנה שיחת אולפן של דליק ווליניץ עם קבוצת ילדים אשר מדברים על נושא הסיפור, מדי פעם הצטרף לשיחה "חיים לא עכשיו" (חיים אוסדון). את דמויותיהם של אולי ויולי עיצבה ובנתה יהודית גרינשפן, את התסריטים כתבה מיכל חזון, את הסדרה ביים עופר ויצמן ואת שירי הסדרה כתבה מיכל חזון והלחינה נורית הירש. זו הייתה אחת משתי התוכניות האחרונות לפעוטות ששודרו בערוץ הילדים יחד עם "עץ הפיטפוזים" בעקבות עלייתו של ערוץ הופ! בשנת 2000.[דרוש מקור] רוב שירי התכנית הופיעו בעיבוד מחודש בקלטת ובסדרה "דיג דיג דוג: שלוש, ארבע לעבודה" שהופקו על ידי ערוץ הופ! וקלסיקלטת. סיפורי אולי ויולי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אביבה קרול, ‏הכדור שוב פורח בערוץ 6, באתר גלובס, 5 ביולי 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולאס פאולס

ניקולאס פאולס (בספרדית: Nicolás Pauls; נולד ב-20 בדצמבר 1973) הוא שחקן ומוזיקאי ארגנטינאי. הוא בא ממשפחה של אמנים, שבה אמו הייתה ציירת, אביו היה מפיק סרטים וסביו מצד אביו היו רקדנים. כילד למד תקליטנות ונגינה על כלי הקשה. הוא הופיע בסדרות וסרטים רבים, כשהבולט שבהם הוא כשגילם את דמותו של סלבדור בעונה השנייה של הטלנובלה "כמעט מלאכים". בשנת 2012 שיחק במיני-סדרה "30 días juntos" בכיכובה של אאוחניה סוארס. בשנת 2013 שיחק לצד אוסבלדו לפורט במיני-סדרה "Inconsciente colectivo" אשר שודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורית, הסדרה עוקבת אחר גל התאבדויות בקרב תלמידי שנה ה' בבית ספר פרטי בבואנוס איירס רבתי. בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה והפנטזיה "Amapola", סרטו הראשון כבמאי של מעצב ההפקה הארגנטינאי אאוחניו זאנטי (אנ'). הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי חיים, ואף השתתף בקמפיין כנגד יצור ביצים בארגנטינה. בפברואר 2021 הוא פרסם פוסט אנטישמי באינסטגרם: יד גדולה עם טבעת נוצצת שמוחצת קבוצה של אנשים חסרי הגנה, על השרוול שמכסה את הזרוע נמצא מגן דוד. הפוסט עורר תגובות נזעמות ברשתות החברתיות. פאולס התנצל. מדיה וקבצים בנושא ניקולאס פאולס בוויקישיתוף ניקולאס פאולס, ברשת החברתית פייסבוק ניקולאס פאולס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקולאס פאולס, ברשת החברתית אינסטגרם ניקולאס פאולס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולאס פאולס, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולאס פאולס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקולאס פאולס, באתר ספוטיפיי ניקולאס פאולס, באתר AllMusic (באנגלית) ניקולאס פאולס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולאס פאולס, באתר Discogs (באנגלית) Sinergia Animal, Nicolás Pauls hace llamamiento contra la producción de huevos en Argentina, sinergiaanimal, ‏2019-05-23 (בספרדית) ניקולס פאולס פרסם פוסט אנטישמי ואז התנצל, באתר ההסתדרות הציונית העולמית
וילף סקולדינג

וילף סקולדינג (באנגלית: Wilf Scolding;‏ נולד ב-25 באפריל 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי. סקולדינג נולד בויילס, בריטניה. סקולדינג החל את קריירת המשחק שלו כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "סקינס" בשנת 2009. בשנת 2014 הופיע בפרק בסדרה הבריטית "רופאים", בסדרת הטלוויזיה "הבורג'יה" ובתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, "The Passing Bells". בשנת 2017 הופיע בעונה השביעית של משחקי הכס, בה גילם (בפלאשבק מחיזיון של בראן סטארק) את ראיגאר טארגאריין, נסיך דרגנסטון ואחיהם הבכור של דאינריז טארגאריין וויסריז טארגאריין. בשנת 2018 גילם את הנסיך מווילס בהצגה "טירופו של המלך ג'ורג' השלישי". ההצגה הוקרנה בשידור ישיר בטלוויזיה. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "Martin's Close" המבוסס על ספר באותו שם מאת מ. ר. ג'יימס. בשנת 2021 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "התאמה מושלמת". הוא לוהק לתפקיד בסרט הקולנוע "חיות הפלא: הסודות של דמבלדור", ששודר לאקרנים באפריל 2022. סקולדינג דיבב בכמה משחקי וידאו בהם "Battlefield V". מדיה וקבצים בנושא וילף סקולדינג בוויקישיתוף וילף סקולדינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Hayley Anderson, The One cast: Who is Wilf Scolding? Meet actor behind Ethan, Express.co.uk, ‏בפברואר 2021 Michael Hein, 'Game of Thrones' Star Aisling Franciosi Reveals How She Learned Jon Snow's Secret Early (Exclusive), Popculture.com, ‏6 בנובמבר 2021 Review: The Madness of George III, National Theatre Live | ArtsHub Australia, ArtsHub Australia, ‏5 בנובמבר 2018 Fay Watson, Martin's Close cast: Who is in the cast of Martin's Close?, Express.co.uk, ‏4 בנובמבר 2020 David Craig, Meet the cast of Netflix's thriller The One - plus what else they've been in, Radio Times, ‏3 בפברואר 2021 Fantastic Beasts The Secrets Of Dumbledore Parents Guide 2022, Sumit, ‏2 בנובמבר 2021 Alex Gibson, Meet the Voice Actors of Battlefield V’s Voice Cast, Twinfinite, ‏3 באוקטובר 2018
שואנהואצרטופס

שואנהואצרטופס (שם מדעי: Xuanhuaceratops; מילולית: "הפרצוף המקורנן של שואנהואה") הוא סוג של דינוזאור צרטופסי ממשפחת הצ'אויאנגזאוריים, אשר התקיים בסוף היורה שלפני 150.8 עד 145.5 מיליון שנה מזמננו. הדינוזאור התגלה בממצאים בחביי שבצפון-מזרח סין. את שמו קיבל עקב השתייכותו לקבוצת הצרטופסים, בעלי הקרניים ועקב הימצאו בשטחי שואנהואה "Xuanhua District" שבחביי. הממצאים שלו כללו 4 שלדים קטועים שנמצאו בשנות ה-70 אך מספר חוקרים הניחו שסוג זה מוטל בספק, עקב קושי באפיון השלדים. עם זאת החוקר ג'או שיג'ין גילה ב-2003 באותו אזור 3 שלדים נוספים שהשתמרו במצב טוב יותר והוא הגדיר את הסוג למדע ב-2006. הסוג הכיל מין אחד - Xuanhuaceratops niei, על שם נאיי, התורם של הממצאים. על פי החוקר גרגורי ס. פאול הגיע השואנהואצרטופס לאורך מטר ולמשקל 6 ק"ג. הוא היה קטן ביותר ביחס לצאצאיו וגם מהקדומים מביניהם. בנוסף הוא גם היה דו-רגלי מאחר שרגליו הקדמיות, באורך של 4 ס"מ היו בעלות עצמות דקות והיה גם בעל ירך משופע. הלסתות שלו היו קרניות עוטות מקור שבקדמתם זוג ניבים גדולים ועוד שיניים חדות קטנות יותר. עם זאת הוא היה אוכל צמחים. מדיה וקבצים בנושא שואנהואצרטופס בוויקישיתוף שואנהואצרטופס, באתר GBIF (באנגלית)
סיטיו רוברטו בורלה מרקס

סיטיו רוברטו בורלה מרקס (בפורטוגזית: Sítio Roberto Burle Marx) היא חווה חקלאית בשכונה בארה דה גואראטיבה (אנ') בחלק המערבי של ריו דה ז'ניירו. האתר שייך למכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית (אנ') (בראשי תיבות IPHAN), השייך למשרד הפנים של ברזיל (אנ'). האתר נקרא על שמו של רוברטו בורלה מרקס, אמן פלסטי ואדריכל נוף ברזילאי ממוצא יהודי בעל שם בין-לאומי, שהתגורר באתר משנת 1973 ועד מותו ב-4 ביוני 1994. בורלה מרקס רכש את הנכס, שנקרא במקור Sítio Santo Antônio da Bica, יחד עם אחיו סיגפריד מרקס ב-1949. האתר נתרם על ידי בורלה מרקס ל-IPHAN ב-1985, באותה שנה שבה הוכר האתר כמורשת תרבותית ברזילאית. האתר הוכרז רשמית כזה בשנת 2000, שש שנים לאחר מותו של אדריכל הנוף. האתר כולל שטח של יותר מ-400,000 מטרים רבועים, בו נאסף אחד האוספים החשובים ביותר של צמחים טרופיים וטרופיים למחצה בעולם, שהחל כאשר רוברטו בורלה מרקס היה בן שש. האוסף מעובד בגנים ובמשתלות חיצוניות, וכולל יותר מ-3,500 מיני צמחים, כולל דוגמאות ייחודיות של מינים במשפחות: לופיים, דקליים, ברומליים, הליקוניים (Heliconiaceae), מרנטיים (Marantaceae) ו-Velloziaceae. קבוצה כזו של צמחים חיים מותאמת בצורה מושלמת לטבע של האתר, המורכבת מביצות מנגרובים, חשטינגה (אנ') ויער אטלנטי. במקום היו במקור בית חווה ישן וקפלה קטנה מהמאה ה-17 שהוקדשה לסנטו אנטוניו דה ליסבואה, מבנים ששוחזרו מאוחר יותר, והבית הפך לבית מגוריו של רוברטו בורלה מרקס ב-1973. לאחר מותו של אדריכל הנוף, הוסב ביתו ל"מוזיאון-הבית של בורלה מרקס" (Museu-Casa de Burle Marx) באוגוסט 1999. בנוסף לרהיטים המקוריים ולחפצים האישיים, בית המוזיאון מציג חפצי אמנות ומלאכה שנרכשו על ידי בורלה מרקס במהלך חייו. באוסף הבית למעלה מ-3,000 פריטים, ביניהם יצירות של מרקס עצמו שמלבד היותו מעצב נוף, היה גם צייר, שרטט, מעצב, פסל וזמר. בשנת 2021 הוכר המקום כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בדברי ההסבר לבחירה במקום נכתב: ”הגן שבהקמתו החל בשנת 1949, כולל את מאפייני המפתח שבאו להגדיר את גני הנוף של בורלה מרקס והשפיעו על התפתחות הגנים המודרניים בעולם. הגן מאופיין בצורות מתפתלות, נטיעות המוניות שופעות, סידורי צמחים אדריכליים, ניגודי צבעים דרמטיים, שימוש בצמחים טרופיים ושילוב אלמנטים של תרבות עממית מסורתית. עד סוף שנות ה-60 הכיל האתר את האוסף המייצג ביותר של צמחים ברזילאים, לצד מינים טרופיים נדירים נוספים.” מדיה וקבצים בנושא סיטיו רוברטו בורלה מרקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיטיו רוברטו בורלה מרקס (בפורטוגזית ובאנגלית) Burle Marx - landscape painter Centro Cultural Sítio Roberto Burle Marx Sítio Burle Marx Sítio Roberto Burle Marx
הרפובליקה העממית

האם התכוונתם ל... הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה הרפובליקה העממית של אוקראינה הרפובליקה העממית של הונגריה הרפובליקה העממית של פולין הרפובליקה העממית של רומניה הרפובליקה העממית של בולגריה