laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המלחמה האיטלקית (1521–1526)

המלחמה האיטלקית של 1526-1521, לעיתים נודעת גם כמלחמת ארבע השנים, הייתה חלק מהמלחמות האיטלקיות. המלחמה נערכה בין ממלכת צרפת, בראשות פרנסואה הראשון, והרפובליקה של ונציה כנגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הנרי השמיני, מלך אנגליה, ומדינת האפיפיור. הסכסוך נבע מבחירתו של קרל החמישי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (1519–1520), תואר בו חשק גם פרנסואה הראשון, ומהצורך של האפיפיור לאו העשירי לחבור בברית עם פרנסואה כנגד מרטין לותר. המלחמה פרצה במערב אירופה בשלהי 1521, כאשר חיל משלוח צרפתי נווארי ניסה לכבוש מחדש את ממלכת נווארה בעוד הצבא הצרפתי חודר אל ארצות השפלה. הכוחות הנווארים נהדפו על ידי צבא ספרדי חזרה לעבר הרי הפיראנים, כאשר באותה עת נבלמו גייסות קיסריים בצפון צרפת. פעולות האיבה התחדשו בחצי האי האיטלקי בעקבות הקמת ברית רשמית של האפיפיור, קרל החמישי, והנרי השמיני כנגד צרפת; ברם, חזית זו הפכה למוקד משני, עם שימת הלב של פרנסואה וקרל לשדה הקרב בצפון צרפת. בקרב ביקוקה (אנ') שנערך ב-27 באפריל 1522 הביסו כוחותיו של קרל ושל מדינת האפיפיור את הצרפתים, שגורשו מלומברדיה. לאחר הקרב המשיכו ההתנגשויות המזוינות לגלוש לקרקע צרפתית, בעוד שוונציה חתרה להסכם שלום נפרד. האנגלים פלשו לצרפת ב-1523, שעה ששארל השלישי, דוכס בורבון - מנוכר מניסיונותיו של פרנסואה להשתלט על ירושתו - בגד בפרנסואה וחבר לברית עם קרל. ניסיון הנפל של הצרפתים להשתלט בשנית על לומברדיה ב-1524 סיפק לבורבון שעת כושר לפלוש לפרובאנס בראש צבא ספרדי. פרנוסאה עצמו הוביל התקפה שנייה על מילאנו ב-1525, כאשר בתחילה הוא נוחל הצלחה בהדיפת כוחותיהן של ספרד וקרל. מפלתו ההרסנית בקרב פאביה, בה פרנסואה עצמו נלקח בשבי על ידי כוחות ספרדיים, ורבים מבני האצולה הצרפתית נהרגו, הובילה לסיומה של המלחמה. מספר ניסיונות נעשו להביא לשחרורו באמצעים דיפלומטיים. אמו, לואיז, נסיכת סבויה פנתה לסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית - דבר שגרם לאולטימטום עות'מאני לקרל החמישי. סולימאן הראשון עשה שימוש בהזדמנות זו כדי לפלוש להונגריה והביס את בני בריתו של קרל החמישי בקרב מוהאץ' (29 באוגוסט 1526). למרות זאת, פרנסואה הראשון נאלץ לחתום על הסכם מדריד שהביא לשחרורו תמורת ויתורו על תביעותיו לשליטה באיטליה, בפלנדריה ובדוכסות בורגונדיה. אולם פרנסואה התכחש להסכם מספר שבועות לאחר שחרורו, מה שהוביל למלחמת הליגה של קוניאק. אף על פי שהמלחמות האיטלקיות תמשכנה לעוד שלושה עשורים נוספים, הן הסתיימו עם כישלונה של צרפת לזכות מחדש בטריטוריות בעלי חשיבות באיטליה. מדיה וקבצים בנושא המלחמה האיטלקית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה בלזר

שלמה בּלָזֶר (תרמ"ט, 1889 - כ"ח באב תש"ך, 21 באוגוסט 1960) היה עורך כתב העת "שערי ציון" ומעסקני הציבור ביישוב הישן בירושלים. נולד בקובנה, בנו של הרב יצחק בלזר, מראשי תנועת המוסר. בשנת תרס"ד (1904) עלה לארץ ישראל עם אביו והם התיישבו בירושלים. בשנות ה-20 ערך את כתב העת "שערי ציון", יחד עם הרב אהרן יצחק זסלנסקי. היה מעסקני היישוב הישן בירושלים ונשא בתפקידים רבים. בין השאר היה מנהל ישיבת תורת חיים, מנהל כולל וילנה וחבר הנהלת בית החולים ביקור חולים. נפטר ב-21 באוגוסט 1960 בגיל 71 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. בנו, יצחק, נולד זמן קצר לאחר פטירת סבו ונקרא על שמו. בשנות ה-20 הוא היגר לדרום אמריקה ושימש שם כמורה לעברית. נכדו הוא השופט מרדכי בלזר. גיסו, בעל אחותו בריינה, היה הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. גיסו מצד אשתו היה הרב מרדכי לייב רובין, ראב"ד העדה החרדית. שלמה בלזר באתר GRAVEZ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי בלזר

מרדכי בלזר (14 באפריל 1931 - 23 באוגוסט 2012) היה סגן נשיא בית המשפט השלום בנתניה. בין השנים 1991 - 1992 היה נשיא גדול של הלשכה הגדולה של מסדר הבונים החופשיים בישראל. נולד בסלבדור דה-בהייה שבברזיל. אביו, יצחק בלזר, היה בנו של שלמה בלזר ונכדו של הרב יצחק בלזר. בשנות ה-20 היגר אביו מירושלים לברזיל, שם נישא ללאה גורסקי, ילידת סטולין שבבלארוס שהיגרה עם הוריה לברזיל. במשך מספר שנים הוא שימש מורה לעברית בבתי ספר יהודיים במדינות דרום אמריקה. בשנת 1936 עלתה המשפחה לישראל. מרדכי בלזר למד בתלמוד תורה בירושלים, בבית ספר ברחובות, בבית הספר תחכמוני בתל אביב ובבית הספר חורב בירושלים. סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בלח"י. במלחמת העצמאות לחם בחטיבת ירושלים. לאחר הסמכתו כעורך דין שימש כתובע צבאי בפיקוד הדרום ובפיקוד המרכז. בשנת 1952 נישא לרנה, בתו של צבי לבהרי, שהיה סגן יו"ר המועצה המקומית ברעננה במשך 40 שנה. אחיה הוא הכלכלן פרופ' דוד לבהרי. בין השנים 1955 – 1981 היה עורך דין עצמאי בתל אביב. במשך כעשר שנים שימש כתובע בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז תל אביב. בשנת 1981 התמנה כשופט בבית המשפט השלום בנתניה, ולימים התמנה לסגן נשיא בית משפט זה. עם מינויו לשופט התמנה גם כשופט צבאי ולאחר מכן שימש כאב בית דין בפיקוד מטכ"ל. את שירותו הצבאי סיים בדרגת סגן-אלוף במילואים. בשנת 2001 פרש לגמלאות. בשנים שלאחר מכן כיהן כיו"ר ועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר, כיו"ר ועדת בוררות של סוכני הנסיעות בארץ וכבורר מטעם לשכת עורכי הדין. מאז שנות ה-60 היה אח בכיר במסדר הבונים החופשיים בישראל. בשנים 1991 – 1992 שימש בתפקיד הנשיא הגדול של מסדר הבונים החופשיים בישראל. לשכות רבות של בונים חופשיים העניקו לו תואר של נשיא כבוד לכל חייו. השתתף בכנסים של הבונים החופשיים ברחבי העולם. אלכס לוין, מרדכי בלזר: לפיד מכוון של הבונים החופשיים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בספטמבר 2012
גוף תת-כוכבי

גוף תת-כוכבי (לעיתים: תת-כוכב) הוא גרם שמים שמסתו קטנה מהמסה המינימלית הנדרשת מכדי ליצור היתוך גרעיני. מסה זו מוערכת בכ-0.08 ממסת שמש. הגדרה זו כוללת ננסים חומים וכוכבי לכת. למרות שמסתו נמוכה מכדי לאפשר התכה גרעינית, לעיתים הגוף התת-כוכבי יהיה מסוגל לגרום להתכת דאוטריום, ולהפיק אנרגיה במשך מיליוני שנים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים זאב גרבוז

הרב אפרים זאב גרבוז (תרס"ג, 1903 – י"ט בתמוז תשי"ט, יולי 1959) היה מנהל רוחני של ישיבת אוהל תורה בירושלים, מחבר הספר "הר אפרים". נולד בעיירה להישין בפלך מינסק באימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה, כיום בלארוס), לצבי אריה ויהודית גרבוז. בצעירותו התייתם בתוך שנה מאביו ומאמו ואומץ על ידי הרב יצחק ביגון, מחבר הספר "שדה יצחק". למד בישיבה בקרילוב אצל הרב יחזקאל טרסנר, מחבר הספר "דברי יחזקאל", שאותו החשיב לרבו המובהק. משם עבר ללמוד בישיבת סלובודקה והיה מקורב לסבא מסלובודקה ולראש הישיבה הרב משה מרדכי אפשטיין. בתקופת לימודיו בישיבה למד בחברותא עם הרב אהרן כהן ויחדיו השלימו את לימוד כל מסכתות הש"ס. בכ' באלול תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל עם גרעין תלמידי ישיבת סלובודקה והיה בין קבוצת התלמידים הראשונים שייסדו את ישיבת חברון בעיר חברון. עם הקבוצה נמנו הרב צבי קופשיץ, הרב אהרן כהן, הרב זבולון גרז, הרב אהרן מילבסקי, הרב דוד חדש והרב צבי פוחוביץ. נישא למרים בילה, בת הרב אברהם נח פאליי, מהדמויות הרוחניות הבולטות של ישיבת חברון. חותנתו, חיה רבקה, היא בת הרב אריה ליב, רבה של גרינקישאק שבליטא. בצעד יוצא דופן, בשל רמתו הלימודית הגבוהה, הקצתה הנהלת הישיבה לרב גרבוז מלגה חודשית קבועה כדי שימשיך את לימודיו בישיבה גם לאחר נישואיו. בתקופה זו הוא ריכז סביבו קבוצות תלמידים וקידם אותם בלימודם. באמצע שנות ה-30, עם הקמת ישיבת אוהל תורה על ידי הרב שמואל יצחק הילמן, מונה הרב גרבוז למנהלה הרוחני. בשנת ת"ש (1940) הוציא את הספר "הר אפרים" על מסכת הוריות. בהמשך הוציא את ספרו "ספירי אפרים" על הספרי זוטא. גולת הכותרת של מפעלו התורני הוא הספר "הר אפרים" על המכילתא, עם הפירוש "קו המידה". בשנת תשי"ח (1958) הוציא לראשונה מכתב יד את פירושו של רבי שלמה סיריליו לירושלמי למסכת שקלים, והוסיף לו את פירושו "הר אפרים". נפטר בשנת תשי"ט ממחלת לב ונטמן בהר המנוחות. בנו הוא הרב אברהם נח גרבוז, ראש כולל הר אפרים. חתניו: הדיין הרב שמואל דביר, הרב שמעון אשר כהן, שהיה ראש ישיבת חורב בירושלים, והרב שמעון וייזר, שהיה ר"מ בישיבת שעלבים. אחד מנכדיו הוא הרב איתמר גרבוז ראש ישיבת אורחות תורה. שמעון יוסף מלר, הכהן הגדול מאחיו, תולדות חייו של הרב אהרן כהן, ירושלים, תשס"ט. עמודים 104–117 הפרדס מכילתא עם פירוש הר אפרים, באתר היברובוקס ספרי זוטא עם פירוש ספירי אפרים, באתר היברובוקס תמונתו (בתוך ההנהלה) אפרים זאב בן צבי אריה גרבוז (1903-1959), דף שער בספרייה הלאומית אפרים זאב גרבוז באתר GRAVEZ
גנונים

גנונים (שם מדעי: Cercopithecinae) היא תת-משפחה במשפחה קופים בעלי זנב, המכילה כ-70 מינים. בין השאר נמנים בה הבבון, המקוק וקוף ירוק. תפוצת מרבית מהגנונים היא באפריקה שמדרום לסהרה, למרות שהמקוקים נפוצים בחלקים אחרים של העולם גם כן. מספר המינים הרב והמגוון הרחב שלהם מציב מאפיינים רבים. חלק מן המינים במשפחה הם בעלי זנב, ולחלק יש זנב קטן או ללא זנב כלל. חלקם מתגוררים על עצים, וחלקם שוכני קרקע. תת-המשפחה חיה באקלימים שונים, מסוואנה ועד לפסגות הרים משולגות. הם אוכלי כל, ולהם כיסים בלחייהם לאגירת מזון. הקופים חברותיים, וחיים בקבוצות גדולות. ההריון נמשך 6-7 חודשים, והוולד מגיע לבגרות מלאה בגיל שלוש עד חמש שנים. אורך החיים המקסימלי הוא 50 שנה. מקובל לחלק את תת-המשפחה לשני שבטים: Cercopithecini ו-Papionini: שבט Cercopithecini מין יחיד מנגבי הביצות (Allenopithecus nigroviridis) טלפוין (Miopithecus) מין יחיד פרש אדום (Erythrocebus patas) קוף ירוק (Chlorocebus) גנון (Cercopithecus) שבט Papionini מקוק (Macaca) מנגבי מצוייץ (Lophocebus) מין יחיד קיפונג'י (Rungwecebus kipunji) בבון (Papio) תרופיתקוס (Theropithecus) מנגבי (Cercocebus) מנדריל (Mandrillus) בעבר היו בסוג מינים גדולים מאוד כמו הדינופיתקוס. מדיה וקבצים בנושא גנונים בוויקישיתוף גנונים, באתר ITIS (באנגלית) גנונים, באתר NCBI (באנגלית) גנונים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גנונים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
כריסטוף הופמן

גוטלוב כריסטוף יונתן הופמן (בגרמנית: Gottlob Christoph Jonathan Hoffmann;‏ 2 בדצמבר 1815 – 8 בדצמבר 1885) היה תאולוג גרמני, ממייסדי תנועת הטמפלרים. בצעירותו למד באוניברסיטת טיבינגן תאולוגיה, וב-1848 נבחר כנציג האוניברסיטה באספה הלאומית של פרנקפורט, לאחר שניצח את המועמד הנגדי דוד שטראוס. לאחר שנכזב מחוסר יכולתו להשפיע על אופייה הדתי של המדינה באמצעות פוליטיקה, החליט הופמן להקדיש את חייו להקמת "ממלכת האל" בארץ ישראל. הוא הצטרף לקבוצת מאמינים, אשר התפרסמה ב-1854 בשם "ידידי ירושלים", ומאוחר יותר, ביוני 1861, התאגדה באופן רשמי ככנסייה עצמאית בשם "Deutscher Tempel" ("המקדש הגרמני"). חברי הקבוצה כינו עצמם בכינוי "טמפלרים". ב-1868 התיישבו הטמפלרים והופמן בראשם בארץ ישראל.תחילה במושבה הגרמנית בחיפה וב-1869 קנו בתים ואדמות ביפו מידי ההתיישבות הכושלת של ג'ורג' אדמס האמריקני, והקימו את המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו. ב-1880 הציע הופמן לד"ר קרל לורץ' לנהל את בית החולים הגרמני ביפו. . הופמן מת ב-8 בדצמבר 1885 במושבה הגרמנית בעמק רפאים. ספרו האוטוביוגרפי למחצה "Mein Weg nach Jerusalem" ("דרכי לירושלים", נדפס ב-1884) מתאר את התלאות שעבר בדרך להגשמת החזון למציאות. בנו, כריסטוף הופמן השני (1911-1847), שימש כיושב הראש של אגודת הטמפלרים משנת 1890 ועד פטירתו. הרחוב הראשי במושבה הטמפלרית שרונה נקרא על שמו של הופמן, אך כיום זהו רחוב דוד אלעזר בקריה. מדיה וקבצים בנושא כריסטוף הופמן בוויקישיתוף כריסטוף הופמן במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה (בגרמנית) כריסטוף הופמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: לורץ, קרל עמוד 263
HNLC

באקולוגיה ימית, אזור HNLC ‏(High-Nutrient, low-chlorophyll) הוא אזור באוקיינוס שבו כמות הפיטופלנקטון קטנה וקבועה יחסית למרות הימצאות של ריכוז נוטריינטים גבוה (ניטראט, פוספט, חומצה צורנית). תרכובות לא אורגניות חיוניות, כדוגמת ניטראט עשויים להימצא במי האוקיינוס בריכוז נמוך דיו כדי להוות גורם מגביל, אולם באזורי HNLC כמות הניטראט אינה נמוכה באופן משמעותי. באזורי HNLC הגורם המגביל אינו ניטראט, אלא ברזל בצורה הזמינה לצריכה על ידי אורגניזמים. אזורי HNLC משתרעים על פני כ-20% משטחי האוקיינוסים בכדור הארץ ב-3 אזורים עיקריים: האוקיינוס השקט באזור קו המשווה, האוקיינוס השקט באזור התת-אקרטי, והאוקיינוס הדרומי. שתי תאוריות מרכזיות מסבירות את תופעת אזורי HNLC: היפותזת הברזל (iron hypothesis) - על פי היפותזה זו חוסר בברזל מונע מהפיטופלנקטון להגיע לפריחה. ברזל הוא מרכיב חיוני לצורך קיבוע חנקן הנדרש לייצורן של חומצות אמינו. המחסור בברזל מעכב את הגדילה של פיטופלנקטון גדול יותר, כדוגמת צורניות, ואזורי HNLC גדלים במקום זאת מיני פיטופלנקטון קטנים המסוגלים לצרוך ברזל בריכוז קטן יותר. היפותזת בקרת המרעה (grazing control hypothesis) - מיני פיטופלנקטון קטנים יכולים להיאכל על ידי מיקרו-זופלנקטון הידועים כפרוטוזואונים, ולאלו כושר התרבות שווה או גדול משל הטרף שלהם. Pitchford, J.W. and Brindley, J. (1999) Iron limitation, grazing pressure and oceanic high-nutrient-low chlorophyll (HNLC) regions. Journal of Plankton Research, 21(3), 525-547. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דקאפול (האימפריה הקדושה)

ערי הדקאפול   קולמר קייזרסברג מונסטר אוברנה רוסיים סלסטה טורקהיים ויסמבור מילוז אגנו דקאפול (בצרפתית: Décapole; בגרמנית: Zehnstädtebund או Dekapolis) הוא כינוי לברית של עשר הערים הקיסריות החופשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה. הברית נוצרה ב-1354 והתפרקה ב-1679. עיר חופשית הייתה עיר שנשלטה ישירות על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולא על ידי אצילים מקומיים. קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ייסד את הברית הזו בשנת 1354 ואיגד בה את כל הערים החופשיות שהיו בחבל אלזס. הערים היו: אגנו קולמר קייזרסברג מונסטר אוברנה רוֹסַיְם סֵלֵסְטַה טורקהיים ויסמבור מילוז – עד 1515 אז הצטרפה לקונפדרציה ההלווטית סלץ – בין 1357 ל-1414 לנדאו – משנת 1521 העיר אגנו שימשה כעיר הממשל מקום מושבו של מרכז השפיטה הראשי של אלזס (Grand-Bailliage d'Alsace; ‏Reichslandvogtei), הארכיון של הברית היה בסלסטה. שטרסבורג שהייתה עיר קיסרית (אך לא עיר קיסרית חופשית) לא הוכנסה לברית.[דרושה הבהרה] לעשר הערים המקוריות של הברית ייסדו את הברית הצטרפה סלץ מיד לאחר שקיבלה מעמד של עיר קיסרית חופשית בשנת 1357 אך נאלצה לצאת מהברית בעקבות סיפוחה לרוזנות פאלץ שעל הריין (Pfalzgrafschaft bei Rhein) בשנת 1414. בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). בשנת 1515, העיר מילוז יצאה מהברית לאחר שהצטרפה כעיר-מדינה בשם הרפובליקה של מילוז לקונפדרציה ההלווטית. מילוז הוחלפה בעיר לנדאו בשנת 1521. ערים אלו נפגעו מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את האזור בהתאם לשלום וסטפאליה ב-1648. הברית שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לדקאפול. רק מילוז עוד נשארה בקונפדרציה ההלווטית עד שהיא סופחה ב-1789 לרפובליקה הצרפתית הראשונה. לנדאו כחלק מרוזנות פאלץ שעל הריין ניתנה לבוואריה בשנת 1815 בעקבות קונגרס וינה. כיום נחשבת ברית זו לתחילתה של אלזס כיחידה נפרדת שנלחמה על עצמאותה Bulletin philologique et historique, 1969, עמ' 341 (בצרפתית) Alsace, collection Guides Bleus, מהדורת Hachette-Guides Bleus, 1990, עמ' 70 (בצרפתית)
סרחניים

הסַּרְחָנִיִּים היא משפחה בעלת תפוצה עולמית של תת-הסדרה פשפשים. המשפחה מונה כ-750 מינים ב-120 סוגים, בישראל ידועים 33 מינים. בדומה לרבים מהפשפשים הסרחניים הם בעלי בלוטות ריח מפותחות, אשר משמשות בין השאר להגנה. בתקופת ההזדווגות, מינים אחדים כגון הסרחן שחור-כנף נמשכים בהמוניהם למקורות תאורה וריכוזם הגדול מפיץ ריח שאינו נעים, ומכאן נגזר שמם בעברית. גודל המינים נע בין 1.5 ל-16 מ"מ, גופם שחור, חום או אדום, לעיתים עם עיטורים לבנים או ברק מתכתי. המחוש בעל 4 או 5 פרקים אשר בזמן מנוחה מכונסים מתחת לגוף. רבים מהמינים מעבירים את חייהם מתחת לקרקע וניזונים מחלקי צמח תת-קרקעיים כגון שורשים, לשם כך הם מצוידים ברגלי חפירה בעלות זיפים קשים. עם זאת קיימים מינים כגון אלו השייכים לשבט Sehirini אשר ניזונים מחלקי צמח עיליים. בתת-המשפחה Garsauriinae מינים ניזונים ומתגוררים תחת קליפות עצים, בתת-המשפחה Amnestinae קיימת סימביוזה עם נמלים. כמה מהמינים השייכים לתת-המשפחה Cydninae ניזונים מזרעים. הסרחניים הם משפחה עתיקה יחסית ועדויות של מאובנים ניתן למצוא עוד מתור היורה המאוחרת, אך הם הפכו נפוצים יותר רק בתור הקרטיקון בעקבות שינויים פאוניסטים. מבין כלל מאובני הפשפשים, הסרחניים נפוצים במיוחד ביחידת הפלאוגן והם מאובני הפשפשים הנפוצים ביותר במקבצי פצלים מתור השלישון, אך כמעט שאינם מופיעים בתוך ענברים. תת-משפחה Cephalocteinae שבט Cephalocteini תת-משפחה Cydninae שבט Cydnini סרחן אוכמני Cydnus aterrimus שבט Geotomini סרחן חום Macroscytus brunneus תת-משפחה Sehirinae שבט Amaurocorini שבט Sehirini סרחן שחור-כנף Canthophorus melanopterus מדיה וקבצים בנושא סרחניים בוויקישיתוף סרחניים, באתר ITIS (באנגלית) סרחניים, באתר NCBI (באנגלית) סרחניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סרחניים, באתר GBIF (באנגלית) סרחניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 117 Yao, et.al., 2007: The first fossil Cydnidae Hemiptera Pentatomoidea from the Late Mesozoic of China. אתר fossilinsects History of Insects עמוד 152 Thomas, Donald B., 1994. Fossil Cydnidae (Heteroptera) in the Dominican Amber אתר jstor
מסרים סודיים בשירים

מסר סודי בשיר הוא מסר שאינו נשמע בשיר בצורתו הגלויה והמקובלת, אך ניתן לזהות אותו בטכניקות השמעה לא מקובלות, ובפרט השמעתו של השיר מהסוף להתחלה. יש הטוענים כי זו דרכו של המוזיקאי להעביר מסר מבלי שאנשים אחרים ידעו זאת. הסבר פשוט יותר הוא שמדובר בצירוף מקרים חסר משמעות, בתרגיל יחסי ציבור, בבדיחה פנימית או פשוט ברצון עז של מגלה המסר לגלות מסר כזה. יש דרכים מגוונות להכנסת מסר סודי לשיר, כאשר הדרך המפורסמת ביותר היא הדרך של הפיכת השיר, בדרך זו ניתן לשמוע את המסר הסודי כאשר שומעים את השיר לאחור. עוד דרך להכנסת מסר לשיר היא הוספת קול חלש שאותו ניתן לשמוע רק אם מגבירים את עוצמת הקול. מסרים סודיים יכולים לדבר על כל דבר, החל מבדיחות פרטיות ועד סגידה לשטן. "Empty Spaces" של פינק פלויד. המסר בשיר זה הוא מובהק ונראה כי פינק פלויד התכוונו להכניסו. המסר שנאמר הוא: Congratulations. You have just discovered the secret message. Send your answer to Old Pink in care of the Funny Farm, Chatnole. "Still Life" של איירון מיידן. המסר בשיר זה הוא: The man of evil is there "I Am the Walrus" של הביטלס. בשיר זה המסר הוא: "Paul is Dead". רבים טוענים שזה איננו מקרי, ושהמשפט מתייחס לפול מקרטני כחלק מתאוריית "Paul is Dead", שלפיה פול מקרטני מת. "Fire On High" של ELO. המסר בשיר זה הוא מובהק גם כן ונראה מתוכנן: The music is reversible but time is not... turn back... turn back... turn back... turn back. בשיר "Trail way to hell" של וירד אל ינקוביק הוחדר מסר סודי בכוונה כאמצעי פארודי על השיר המפורסם של לד זפלין "Stairway to Heaven"; המסר הוא "Satan Eats Cheez Whiz". מדיה וקבצים בנושא מסרים סודיים בשירים בוויקישיתוף אתר אשר מאפשר לשמוע לאחור שירים עם מסרים סודיים עמי פרידמן, כשמייקל שר על מותו: מסרים חבויים בשירים, באתר ynet, 9 ביולי 2016
קיפופים

קִּיפוֹפִים (שם מדעי: Prosimii) היא קבוצה שהתבטלה של פרימטים הכוללת את הלמורים, הלוריסים ואת הקופיפיים אבל לא את האנתרופואידים (כלומר קופים וההומינואידים כולל האדם). הם נחשבים כבעלי מאפיינים פרימיטיביים יותר מאשר מאפייני הקופים והומינואידים. קיפופים הם הפרימטים היחידים שנמצאים במדגסקר אך ניתן למצוא אותם גם באפריקה ובאסיה. כיום רואים בקבוצה זו קבוצה מבוטלת, כאשר הקופיפים (טרסיוסיים) משויכים לקבוצה בעלי אף-יבש והם מפותחים יותר מאשר בני תת-סדרת בעלי אף לח. משפחת למורים צמריים (Cheirogaleidae) משפחת למוריים (Lemuridae) משפחת למורי ספורט (Lepilemuridae) סוג למור ספורט (Lepilemur) משפחת אינדריים (Indridae) משפחת דאובנטוניים (Daubentoniidae) סוג ומין יחיד איי איי (Daubentonia madagascariensis) משפחת לוריסיים (Lorisidae) משפחת גלגויים (Galagidae) משפחת קופיפיים (Tarsiidae) קיפופים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן אמברוסיוס באך

יוהאן אמברוסיוס באך (בגרמנית: Johann Ambrosius Bach‏; 4 במרץ 1645 - 2 במרץ 1695) היה מוזיקאי גרמני אשר נודע בעיקר בזכות בנו, יוהאן סבסטיאן באך. נולד בארפורט, גרמניה, כאחיו התאום של יוהאן כריסטוף באך. הועסק ככנר בארפורט. הוא נשא לאשה את מריה אליזבת לאמרהירט ב-1 באפריל 1668, ממנה נולדו לו שמונה ילדים, שארבעה מהם היו למוזיקאים, וביניהם יוהאן סבסטיאן באך המפורסם. ב-1671 הוא עבר עם משפחתו לאייזנך שבתורינגיה שבה הוא הועסק כחצוצרן בית משפט ומנהל של מוזיקאי העיר. מריה, אשתו הראשונה של אמברוסיוס, מתה ב-3 במאי 1694. בחודש נובמבר של אותה שנה, נשא לאישה את ברברה מרגריטה לבית קאול. הוא מת באייזנאך פחות משלושה חודשים לאחר מכן. משפחת באך מדיה וקבצים בנושא יוהאן אמברוסיוס באך בוויקישיתוף יוהאן אמברוסיוס באך, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן אמברוסיוס באך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לפי הלוח הגרגוריאני. לפי הלוח היוליאני, שפיגר באותן שנים ב-10 ימים אחרי הגרגוריאני, היה התאריך: 22 בפברואר. Rollberg, Friß (1927). "Johann Ambrosius Bach. Stadtpfeifer zu Eisenach von 1671–1695". וולף, כריסטוף (2000). יוהאן סבסטיאן באך: המוזיקאי המלומד. ניו יורק: נורטון. עמ' 16-17. ISBN 0-393-32256-4. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תום בומבדיל

תום בומבדיל (באנגלית: Tom Bombadil) היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה. בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון. ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה". כאמור, תפקידו בעלילה אינו גדול. תום מופיע בספר "שר הטבעות" לראשונה בתחילת מסעם של פרודו וחבריו לריבנדל, כשהוא מציל את מרי ופיפין ממלכודת של עץ ערבה ביער העתיק שליד בוקלנד שפרודו וחבריו הסתבכו בו, לאחר מכן מארח את ההוביטים בביתו, לאחר שההוביטים יוצאים לדרכם, הם נלכדים על ידי "צלמי התילים" (רוחות רפאים מאנגמאר), אז שוב נחלץ תום לעזרתם ומשחררם משפלות התילים. הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, במעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקות. קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים". זקנו ארוך ועיניו כחולות. דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו. עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה. כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה. כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת. לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו. הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה, גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם. תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר". שר הטבעות הרפתקאות תום בומבדיל מדיה וקבצים בנושא תום בומבדיל בוויקישיתוף תום בומבדיל באנציקלופדיה של ארדה. פיטר ג'קסון בנספחי גרסת הדי.וי.די. של אחוות הטבעת 2004 שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 112, "אני זקן, הזקן שבזקנים...זוכר הוא טום, טיפת גשם ראשונה ובלוט ראשון"... שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 243. שר הטבעות, כרך אחד, זמורה ביתן, עמוד 957.
אודון טהאני

אודון טהָאנִי (בתאית: อุดรธานี; בתעתיק לטיני: Udon Thani) היא העיר החמישית בגודלה בתאילנד, ומשמשת כבירת מחוז אודון טהאני. שוכנת בצפון-מזרח המדינה, בחבל ארץ איסאן. אודון טהאני מרוחקת כ-560 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, העיר היא מרכז מסחרי חשוב ומשמשת כשער ללאוס, צפון וייטנאם, ודרום סין. היישוב העתיק ביותר בתאילנד, אתר המורשת העולמית באן צ'יאנג, ממוקם כ-47 קילומטרים מזרחית לעיר. באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שתוארכו למאה ה-21 לפנה"ס. בתקופת מלחמת וייטנאם השתמש חיל האוויר של ארצות הברית, בבסיס חיל האוויר המלכותי התאילנדי הסמוך לעיר. החיילים האמריקאים הרבים שהוצבו בבסיס, הביאו להקמת בתי מלון, בארים, ובתי קפה. פליטים וייטנאמים רבים הגיעו לעיר, צאצאיהם עדיין מתגוררים בה, הם דוברים ביניהם וייטנאמית, וכיום נמצא בעיר הריכוז הגדול ביותר של וייטנאמים בתאילנד. מדיה וקבצים בנושא אודון טהאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אודון טהאני (בתאית) אודון טהאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נאקון סי טמרט

נאקון סי טמרט (בתאית: นครศรีธรรมราช) היא העיר העשירית בגודלה בתאילנד, שוכנת בדרום המדינה, ומשמשת כבירת מחוז נאקון סי טמרט. העיר שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי המלאי, ומרוחקת כ-610 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק. במרבית שנות קיומה, הייתה העיר המרכז המנהלי של דרום תאילנד. נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד. מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר. על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט. ממלכה בשם פולינג (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג. חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק ממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי. פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים. עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה. עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור. בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'. בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד. במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor). מדיה וקבצים בנושא נאקון סי טמרט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאקון סי טמרט (בתאית) נאקון סי טמרט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אודליה יקיר, תאילנד שלא הכרתם, באתר את, 15 ביוני 2015