laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה אליקים בריעה הופשטיין

רבי מֹשֶׁה אֶלְיָקִים בְּרִיעָה הוֹפְּשְׁטֵיין (כונה גם "הבאר משה" על שם ספרו; 1757 – 1828, י"ב באלול תקפ"ח) היה בנו של המגיד מקוז'ניץ ואדמו"ר חסידי, השני בשושלת קוז'ניץ. היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. נישא לביילא בתו של רבי יהודה לייב מאניפולי, בעל "אור הגנוז", ובזיווג שני לחיה שרה בתו של רבי אלעזר וייסבלום מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק. אחר פטירת אביו בי"ד בתשרי תקע"ה סירב למלא את מקומו, ורק לאחר ציוויו של החוזה מלובלין התמנה לתפקיד. לאחר פטירתו נסעו רוב חסידיו לאחיינו רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלניצא (השרף ממוגלינצא) ורק לאחר פטירתו, בשנת תר"ט (1849), חזרה ההנהגה לבנו רבי אלעזר הופשטיין. חיבר ספרים רבים, בהם על התורה ומועדים "באר משה", "דעת משה", "קהלת משה" ו"בינת משה", "מטה משה" על הגדה של פסח, "פרקי משה" על פרקי אבות, "תפילה למשה" בענייני חג הסוכות, "ויחל משה" על תהלים. בספריו הרבה להביא מתורת רבותיו. מזיווג ראשון: לאה אשת רבי יעקב יואל אורנשטיין (נכד הרב מאפטא). אשת רבי מאיר יוסף ב"ר נתן מקוז'ניץ (חתן רבי לוי יצחק מברדיטשוב). מזיווג שני: רבי אלעזר הופשטיין, חתן רבי יעקב ממעליץ, כיהן כאדמו"ר בקוז'ניץ אחרי פטירת בן דודו השרף ממוגלינצא עד לפטירתו בכ"ו בכסלו תרכ"ב. אסתר עטל אשת רבי יצחק שלמה גולדמן-גולדברג מזליחוב. גיטל אשת רבי יוסף מדומברובה. רייזל אשת רבי מרדכי זאב הורביץ-שטרנפלד (ב"ר צבי בן החוזה מלובלין). שפרינצא מירל אשת רבי שמואל זנוויל בינדיגר מברדיוב-ירושלים. רבי ישכר מקוז'ניץ. חתנו רבי משה זינגר הדפיס את הספר "בית ישראל" מזקנו המגיד מקוז'ניץ. רבי משה אליקים בריעה מקאזניץ, באתר "אידישע וועלט פארומס" רבי משה אליקום בריעה הופשטיין, קהלת משה, באתר היברובוקס משה אליקום בריעה בן ישראל הופשטין (1757-1828), דף שער בספרייה הלאומית ראו עוד: משה אליקים בריעה מקוזניץ, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" בנו היה רבי ישראל, אביו של רבי אברהם יהושע השיל ממוגלינצא אביו של רבי אלעזר אורנשטיין מחבר ספר הקבלה "יסוד הדעת". ראו בהקדמה
אוטו-ארנסט אוטנבאכר

גנרל אוטו-ארנסט אוטנבאכר (בגרמנית: Otto Ernst Ottenbacher; 18 בנובמבר 1888 – 7 בינואר 1975) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. אוטנבאכר נולד ב-18 בנובמבר 1888 באסלינגן אם נקר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס אוטנבאכר לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-121 (וירטמברג ה-3 - וירטמברג הישנה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל אוטנבאכר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף אוטנבאכר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1933 הועלה אוטנבאכר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-54. ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-21 בדצמבר אותה שנה התחתן עם רות אנליזה דה קייזר. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-105, ב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובקיץ אותה שנה מונה למפקד חטיבת "לצן". בפרוץ המלחמה לחם אוטנבאכר עם חטיבתו במהלך המערכה בפולין, ובסתיו 1939 מונה למפקד גדוד התחלופה ה-346. ב-1 ביוני 1940 מונה אוטנבאכר למפקד הדיוויזיה ה-177, ב-25 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-36, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ב-6 באוקטובר 1941 מונה אוטנבאכר למפקד זמני של הקורפוס הממונע ה-41, וב-14 בינואר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-13, שהיה חלק מהארמייה הרביעית. ב-1 באוגוסט 1942 מונה לנציב כללי בממשל הצבאי בצרפת, ובקיץ 1944 פרש לביתו בעקבות תשישות. בשנת 1950 נשפט אוטנבאכר בבורדו על ביצוע פשעי מלחמה, אולם שוחרר מחוסר ראיות. לאחר שחרורו התגורר בעיר שטוטגרט, עד למותו ב-7 בינואר 1975. אוטו-ארנסט אוטנבאכר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
משה אליקים בריעה

האם התכוונתם ל... משה אליקים בריעה הופשטיין – בנו של המגיד מקוז'ניץ, והאדמו"ר השני מקוז'ניץ. משה אליקים בריעה אונגר – אדמו"ר חסידי, הרביעי בשושלת דומברובה משה אליקים בריעה מראדום – אדמו"ר חסידי, השלישי בשושלת ליפסק
קורפוס הצנחנים השני (ורמאכט)

קורפוס הצנחנים השני (בגרמנית: II. Fallschirm-Korps) היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-5 בנובמבר 1943 על בסיס הקורפוס האווירי ה-13, ולמפקדו מונה אויגן מיינדל. במאי 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית עימה לחם במערכה בנורמנדי, ובספטמבר לחם בהולנד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה לבלימת מבצע מרקט גארדן. הקורפוס לחם כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה בקרבות בהולנד ובצפון גרמניה, וב-8 במאי 1945 נכנע מיינדל בראש כוחותיו לכוחות בעלות הברית. גנרל חיל הצנחנים אויגן מיינדל (5 בנובמבר 1943 - 8 במאי 1945) קורפוס הצנחנים ה-2 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
בארני איוול

הנרי נורווד "בארני" איוול (באנגלית: Henry Norwood "Barney" Ewell; ‏25 בפברואר 1918 – 4 באפריל 1996) היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948) בריצת שליחים 4x100 מטר ושיאן עולם בריצת 100 מטר. אלוף ארצות הברית בקפיצה לרוחק, בריצת 60 יארד (1942, 1945), בריצת 100 מטר (1941, 1945 ו-1948) ובריצת 200 מטר (1939, 1946 ו-1947). איוול נולד בהריסבורג, פנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. באליפות ארצות הברית שנערכה בבאפלו, ניו יורק בשנת 1938 סיים איוול במקום רביעי בריצת 200 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה בשנת 1939 זכה איוול במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.0 שניות ובמדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות. באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-2 במרץ 1940 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.52 מטר. באליפות המכללות שנערכה באותה שנה זכה איוול בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד ובריצת 200 יארד ובאליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.8 שניות. באליפות המכללות שנערכה בשנת 1941 זכה איוול שוב בשתי מדליות זהב, בריצת 100 יארד ובריצת 200 יארד. באליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה, באותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.5 שניות. באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-7 במרץ 1942 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.68 מטר. באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-26 בפברואר 1944 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.46 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק, באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 100 מטר וסיים במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.92 מטר. באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-24 בפברואר 1945 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.29 מטר ובכך הגן על תוארו. באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות וסיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.96 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן בשנת 1947 זכה איוול במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.0 שניות ובמדליית כסף בריצת 100 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין בשנת 1948 זכה איוול במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות ובמדליית ארד בריצת 200 מטר. במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (1948) שנערכו באוונסטון, אילינוי ב-9 ביולי 1948 קבע איוול בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 10.20 שניות (10.32 שניות). במשחקים עצמם הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x100 מטר, ביחד עם מל פטון, לורנזו רייט והריסון דילארד בתוצאה של 40.6 שניות, לפני בריטניה (41.3 שניות) ואיטליה (41.5 שניות). מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, אחרי חברו לנבחרת הריסון דילארד שקבע שיא אולימפי חדש של 10.3 שניות ולפני לויד לה ביץ' מפנמה (10.6 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה זהה לזו של המנצח מל פטון 21.1 שניות ולפני לויד לה ביץ' (21.2 שניות). בשנת 1986 זכה איוול להיכלל בהיכל התהילה של האתלטיקה בארצות הברית. ריצת 100 מטר: 10.20 שניות (1948), שיא עולם ריצת 200 מטר: 20.8 שניות (1948) קפיצה לרוחק: 7.68 מטר (1942) מדיה וקבצים בנושא בארני איוול בוויקישיתוף בארני איוול, באתר olympedia.org בארני איוול, באתר Track and Field (גברים) בארני איוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בארני איוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בארני איוול, Track and Field Statistics (באנגלית)
קורפוס הצנחנים הראשון (ורמאכט)

קורפוס הצנחנים הראשון (בגרמנית: I. Fallschirm-Korps) היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-1 בינואר 1944 על בסיס קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-2, ולמפקדו מונה אלפרד שלם. הקורפוס לחם בקרבות באיטליה, ובכלל זה בקרב על מונטה קאסינו, וב-2 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית יחד עם שאר קבוצת ארמיות C. אלפרד שלם (1 בינואר 1944 - 1 בנובמבר 1944) ריכרד היידריך (1 בנובמבר 1944 - 23 בינואר 1945) הלמוט בהלקה (23 בינואר 1945 - 2 במאי 1945) קורפוס הצנחנים ה-1 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג

קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג (בגרמנית: Fallschirm-Panzerkorps Hermann Göring) היה קורפוס גרמני במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1944, ולמפקדו מונה וילהלם שמאלץ. הקורפוס כלל את דיוויזיית פאנצר מוצנחת הראשונה הרמן גרינג ואת דיוויזיית פאנצר מוצנחת השנייה הרמן גרינג. הקורפוס לחם בקרבות בפרוסיה המזרחית, ולאחר מכן לחם בהרי ההארץ עד סוף המלחמה. וילהלם שמאלץ (1 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945) קורפוס הפאנצר המוצנח הרמן גרינג באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
נומדים

האם התכוונתם ל... עמים ושבטים נוודים – תופעת הנוודים נומידים – עם נוודים מצפון אפריקה
סינגוניום

סינגוניום (שם מדעי: Syngonium) הוא סוג ממערכת בעלי פרחים שמקורו ביערות הגשם של דרום מקסיקו, איי הודו המערבית, מרכז ודרום אמריקה. זהו צמח מטפס שיכול להגיע להגיע לגובה של 20 מטר ומעלה על צמרות העצים. צורת העלים תלויה בשלב גדילת הצמח ולעלים בוגרים של הצמח המטפס אונות רבות יותר. מיני הסינגוניום מגודלים לרוב כעציצים בדרך כלל בשלב הצעיר והעלוותי שלהם. צמיחתו דורשת טמפרטורה שנעה בין 16 ל-30 מעלות, לחות גבוהה ואור רב, אך לא אור שמש ישיר. חיתוך הקנוקנות מאפשר את גידול הצמח כשיח ושומר על צורת העלים דמוית החץ. הסינגוניום יכול להתרבות באמצעות ייחור. Syngonium angustatum Syngonium armigerum Syngonium atrovirens Syngonium auritum Syngonium castroi Syngonium chiapense Syngonium chocoanum Syngonium crassifolium Syngonium dodsonianum Syngonium erythrophyllum Syngonium foreroanum Syngonium gentryanum Syngonium harlingianum Syngonium hastiferum Syngonium hastifolium Syngonium hoffmannii Syngonium laterinervium Syngonium llanoense Syngonium macrophyllum Syngonium mauroanum Syngonium meridense Syngonium neglectum Syngonium oduberi Syngonium podophyllum - המין הנפוץ ביותר שלעיתים מכונה סינגוניום Syngonium rayi Syngonium sagittatum Syngonium salvadorense Syngonium schottianum Syngonium sparreorum Syngonium standleyanum Syngonium steyermarkii Syngonium triphyllum Syngonium wendlandii Syngonium yurimaguense סינגוניום, באתר ITIS (באנגלית) סינגוניום, באתר NCBI (באנגלית) סינגוניום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סינגוניום, באתר Tropicos (באנגלית) סינגוניום, באתר GBIF (באנגלית) סינגוניום, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-44 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-44 (בגרמנית: 44. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44, שלחמה בחזית האיטלקית ובחזית המזרחית. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1938 בווינה, על בסיס כוחות מהדיוויזיות האוסטריות ה-1, ה-2 וה-3, והועמדה תחת פיקוד אלברכט שוברט. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-29 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-11 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-8, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים. ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני אותה שנה שונה שמה לדיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44. ב-23 בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיסטריה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-2, וב-23 בנובמבר אותה שנה הועברה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, עמו לחמה בקרב מונטה קאסינו. הדיוויזיה לחמה באיטליה כחלק מהארמייה העשירית, ובדצמבר 1944 הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה בהונגריה. הדיוויזיה לחמה בקרבות בהונגריה ובאוסטריה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ומהארמייה השמינית עד סוף המלחמה. הדיוויזיה ה-44 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
הדיוויזיה ה-45 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-45 (בגרמנית: 45. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, ובכלל זה בקרב קורסק, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-45, שלחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1938 בלינץ, והועמדה תחת פיקוד אלברכט שוברט. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית, והשתתפה בקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ואף לחמה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-18 ביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה באזור בוברויסק. ב-19 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-45 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-546 ושרידי הדיוויזיה ה-45, והועמדה תחת פיקוד ריכרד דניאל. הדיוויזיה לחמה בגזרה המרכזית באזור ורשה, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית. ב-21 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-45, והיא המשיכה להילחם כחלק מהארמייה התשיעית, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בקרב על שלזיה ובקרבות בצ'כיה עד סוף המלחמה. הדיוויזיה ה-45 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית הגרנדיר ה-45 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-45 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הגבוה ה-34 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIV)
עונת 2003/2004 בליגת האלופות

עונת 2003/2004 בליגת האלופות הייתה העונה ה-49 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-12 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-11 ביולי 2003 ותחרות הסתיימה ב-26 במאי 2004. בתחרות השתתפו 72 קבוצות. משחק הגמר נערך בפלטינס ארנה, גלזנקירכן. התחרות הסתיימה בניצחון של פורטו בפעם השנייה בתולדות המועדון. זה היה הניצחון הראשון של קבוצה מפורטוגל מאז שנת 1987. עונת 2003/2004 שלב הנוקאאוט   באיירן מינכן ארסנל שטוטגרט צ'לסי לוקומוטיב מוסקבה סלטה ויגו דפורטיבו לה קורוניה מילאן יובנטוס ריאל סוסיאדד ליון ספרטה פראג מונקו ריאל מדריד מנצ'סטר יונייטד פורטו בתחרות השתתפו 72 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 1998–2002. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציגה אחת: 4 - ספרד, איטליה, אנגליה (מהן שתי נציגות לא השתתפו בשלבים המוקדמים) 3 - גרמניה, צרפת, יוון (מהן שתי נציגות לא השתתפו בשלבים המוקדמים) 2 - טורקיה, הולנד, פורטוגל (ממדינות אלו אלופת המדינה העפילה ישירות לשלב הבתים), צ'כיה, רוסיה, סקוטלנד, בלגיה, אוסטריה, אוקראינה מילאן כמחזיקת התואר העפילה ישירות לשלב הבתים. יתר הקבוצות השתתפו בסיבובים המוקדמים, כאשר חלק מהן העפילו ישירות לסיבוב השני או השלישי. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר. כל המשחקים (למעט משחק הגמר) היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שערי חוץ" היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות. שלב הבתים נערך בין 17 בספטמבר 2003 לבין 10 בדצמבר 2004. בו השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: סלטיק, אינטר, פ.ס.וו. איינדהובן, גלאטסראיי, פנאתינאיקוס, מרסיי, בשיקטש, קלאב ברוז'. שלב הנוקאאוט החל ב-24 בפברואר 2004. כל ארבע הקבוצות הספרדיות העפילו למשחקי שמינית הגמר, אך לא הצליחו להעפיל למשחק הגמר. ערך מורחב – גמר ליגת האלופות 2004 מכבי תל אביב הייתה הקבוצה הישראלית היחידה שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו הפסידה לקבוצת מ.ש.ק. ז'ילינה מסלובקיה ולא עברה לשלב המוקדמות השלישי. אתר האינטרנט הרשמי של עונת 2003/2004 בליגת האלופות (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 2003/2004 בליגת אלופות בוויקישיתוף עונת 2003/2004 בליגת האלופות באתר אופ"א נתוני דירוג המדינות לפי אופ"א
נהר קושק

נהר קוּשק (נקרא בטורקמניסטן נהר גושגי (Guşgy)) הוא נהר המהווה, בחלק ממסלולו, את הגבול בין אפגניסטן לבין טורקמניסטן. בעבר סימן את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית ושל ברית המועצות. מקורות נהר קושק בצפון-מערב אפגניסטן, והוא זורם לתוך נהר מורגאב. על שם הנהר קרויה העיר קושק בצפון אפגניסטן, והמוצב הצבאי קושקה בגבול טורקמניסטן. מעל לנהר עובר גשר שנבנה בשנת 1960, ובו מסילת רכבת המובילה למוצב הצבאי. מאוחר יותר נוסף לגשר גם כביש גישה לרכבים. נהר קושק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נהר מורגאב

נהר מורגאב הוא נהר ארוך במרכז אסיה. הוא מתחיל במרכז-מערב אפגניסטן, זורם צפון-מערבה לכיוון מחוז מורגאב, הקרוי על שם הנהר, ומשם למדבר קאראקום. מימיו נספגים באדמת המדבר. מקורות נהר מורגאב נמצאים במרכז-מערב אפגניסטן, על רמה הממוקמת בין מספר שרשראות הרים. אפיק הנהר צר, רוחבו פחות מקילומטר, ומדרונותיו תלולים. בתחילת האפיק זורמים אליו מי נהר קושק. לאחר כ-190 קילומטר הוא הופך לנקיק עמוק הזורם מערבה, לכיוון טורקמניסטן, שם רוחבו מגיע ל-2 קילומטר. מעט ממימיו משמשים להשקיית שדות, בשני צדי הגבול. בשטחה של טורקמניסטן הנהר זורם לנווה המדבר "מרב העתיקה", שם נספגים מימיו, יחד עם מים המגיעים מתעלת קאראקום ומי הנהר אמו דריה. שטחו של אגן הניקוז של נהר המורגאב נאמד בכ-46,880 קמ"ר. מדיה וקבצים בנושא נהר מורגאב בוויקישיתוף נהר מורגאב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא אפגניסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליות במשחקים האולימפיים לנוער

הערך מרכז ספירה כוללת של המדליות במשחקים האולימפיים לנוער משנת 2010 ועד 2020. 127 מדינות זכו במדליה אחת לפחות במשחקים האולימפיים לנוער. 124 מדינות זכו במדליה אחת לפחות במשחקי הקיץ ו-39 מדינות במשחקי החורף. הדירוג בטבלה מתבסס על מידע כפי שנמסר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. הטבלה מסודרת לפי מספר הזכיות במדליית זהב של הספורטאים מכל מדינה, לאחר מכן נלקח בחשבון מספר הזכיות במדליית כסף ולאחר מכן מספר הזכיות במדליית ארד. אם קיים שיויון בדירוג המדינות, הן מופיעות בסדר אלפביתי בהתאם לאותיות הייצוג של המדינה בוועד האולימפי הבינלאומי. עודכן לאחר אולימפיאדת הנוער קאנגוואן (2024) עודכנו לאחר אולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) עודכנו לאחר אולימפיאדת הנוער קאנגוואן (2024) המשחקים האולימפיים לנוער המשחקים האולימפיים מדליות במשחקים האולימפיים
לה לה לנד

האם התכוונתם ל... "לה לה לנד" - באנגלית Lalaland, מושג סאטירי לתיאור מקום בדיוני שמאכלס אנשים מנותקים מהמציאות לה לה לנד (סרט) – סרט מוזיקלי אמריקאי לה לה לנד (סדרת טלוויזיה) – קומדיה מוזיקלית ששודרה בערוץ הילדים חי ב-LA LA לנד – סדרת דוקו-ריאליטי ישראלית ששודרה בחברת yes La La Land (שיר) – סינגל של דמי לובאטו
תאטרו קומונאלה די פירנצה

תאטרו קומונאלה די פירנצה (באיטלקית: Teatro Comunale di Firenze) או תאטרו דל מאג'ו מוזיקאלה פיורנטינו (באיטלקית: Teatro del Maggio Musicale Fiorentino) הוא בית אופרה בפירנצה, איטליה. התאטרו נבנה במקור כאמפיתיאטרון תחת כיפת השמים, ה"פוליטאמה פיורנטינו ויטוריה עמנואלה" שנחנך ב-17 במאי 1862 בהפקה של לוצ'יה דלה מרמור של דוניצטי והיה בעל תפוסה של 6,000 איש. האמפיתיאטרון היה למוקד חיי התרבות בעיר. לאחר סגירתו עקב שרפה, נפתח מחדש באפריל 1864 וקורה בגג ב-1882. בשנת 1911 חובר הן לחשמל והן להסקה. בשנת 1930 השתלטו רשויות העיר על התיאטרון ושינו את שמו ל"תאטרו קומונאלה". בהפצצה בתקופת מלחמת העולם השנייה נגרמו לבניין נזקים קשים ובעיות נוספות הביאו לסגירתו למשך שלוש שנים ב-1958. לבסוף, במאי 1961, נפתח שוב התיאטרון, לאחר שיפורים ושכלולים, בדון קרלו של ורדי. הוא היה לאודיטוריום סגלגל בן 2,000 מושבים ובו מתחם תזמורת גדול, יציע תאים אחד, ושני יציעים רחבים, מעגליים למחצה, המסגירים את מקורו של הבניין כאמפיתיאטרון. כאשר התהדק הקשר של התיאטרון עם פסטיבל המוזיקה הראשון והחשוב ביותר באיטליה, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו השנתי, שהחל שנת 1931 כפסטיבל תלת-שנתי ונעשה, פרט לשנות המלחמה, לשנתי לאחר 1937, השתנה שוב שמו ל"תאטרו דל מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו". המאג'ו מוזיקלה סבל מקשיי מימון, שאילצו את ההנהלה לבחור בין קיצוץ במספר העובדים, שהיה מביא לשביתות וטלטלות בניהולו, לבין הפחתת ההפקות במהלך העונה. הנהלת התיאטרון פנתה במגבית לציבור בחיפוש אחר תומכים חדשים, בעיקר מקרב אזרחים פרטיים. לעידוד התרומות, הובטחו לתומכים תמריצים בצורת אזכור שמותיהם בתוכנייה, מקומות טובים יותר, רכישה מוקדמת של כרטיסים ונוכחות בחזרות ובקבלות-פנים. מספר התומכים העיקריים כיום הוא כשלושים בלבד, כפועל יוצא מגודל העיר פירנצה, הקטנה יחסית לערים אחרות באיטליה, המנהלות בעצמן את בתי האופרה שלהן בתמיכה פרטית. מדיה וקבצים בנושא תאטרו קומונאלה די פירנצה בוויקישיתוף Lynn, Karyl Charna, Italian Opera Houses and Festivals, Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 2005, pp. 161-2. ISBN 0-8108-5359-0 Lynn, p. 162.
פליירס טריביון

פליירס טריביון (באנגלית: The Players’ Tribune בתרגום חופשי - עיתון השחקנים) הוא אתר אינטרנט ועיתון מקוון המביא את דבריהם של הספורטאים והשחקנים ישירות. האתר הוקם ב- 2014 וזוכה להצלחה גדולה בארצות הברית. פליירס טריביון הוקם ב-2014 על ידי שחקן הבייסבול בעברו דרק ג'יטר שסיפר שאחד הקשיים שלו בשיתוף התקשורת היה הפחד שמא דבריו יעוותו, לכן לאורך הקריירה שלו מיעט להתראיין ולעדכן את המדיה בדעותיו. לאחר פרישתו הקים את האתר. האתר גייס בראשיתו מעל תשעה מיליון דולר מקרן ההשקעות הגדולה NEA שנהייתה שותפה במיזם. האתר זוכה להצלחה גדולה בעיקר בארצות הברית, וספוראים רבים משתמשים בפלטפורמה הזאת כשהם רוצים להודיע דבר מה אישי, ישירות לאוהדים שלהם. בין השאר קובי בראיינט סטיב נאש ריי אלן הודיעו בטורים לאתר על פרישתם ממשחק פעיל. קווין דוראנט הודיע באתר על מעברו לגולדן סטייט ווריורס. קווין לאב הודיע שהוא נשאר בקליבלנד קאבלירס. שחקנים אחרים מפרסמים בלוגים קבועים באתר, מאמרי דעות ופודקאסטים או משתפים תמונות וסרטונים. נשמעה ביקורת על האתר, כי הודעות השחקנים אינן נכתבות על ידיהם אלא על ידי סופרי צללים שאינם מקבלים קרדיט על עבודתם. אתר האינטרנט הרשמי של פליירס טריביון (באנגלית) פליירס טריביון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דרק ג'טר נכנס לעסקי העיתונות, באתר כלכליסט, 7 באוקטובר 2014 העיתון המקוון של דרק גטר גייס 9.5 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 18 ביוני 2015 PLAYERS’ TRIBUNE ARTICLES AREN’T WRITTEN BY THE PLAYERS, WHICH CREATES A HOST OF ISSUES
זראפשאן (נהר)

זראפשאן (באוזבקית: Zarafshon, בטג'יקית: Зарафшон, בפרסית: زر افشان) הוא נהר העובר בטג'יקיסטן, באוזבקיסטן ובטורקמניסטן. בעבר נחשב הנהר ליובל של נהר האמו דריה, אך כיום הוא נחשב כנהר בפני עצמו, בגלל רמת המליחות השונה שבמימיו וכן מסלולו השונה שעובר בין נופים אחרים. הנהר מתחיל לזרום קרוב לגבול הצפוני של טג'יקיסטן-קירגיזסטן וממשיך לזרום בדרכו בצפון טג'יקיסטן על יד ערים וכפרים רבים, רובם מעוטי אוכלוסין. הנהר חוצה את גבול טג'יקיסטן-אוזבקיסטן וחוצה את העיר הגדולה סמרקנד שבאוזבקיסטן. הנהר ממשיך בפיתולים באוזבקיסטן ובסופו של דבר פונה דרומה אל טורקמניסטן, בטורקמניסטן הנהר ממשיך לזרום עד העיר טורקמנבאט, שם נשפך הנהר אל האמו דריה.[דרושה הבהרה] טג'יקיסטן פנדיג'קנט אוזבקיסטן סמרקנד נאבוי בוכרה טורקמניסטן טורקמנבאט מדיה וקבצים בנושא זראפשאן בוויקישיתוף זראפשאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מעקב לאחר זרימתו של נהר זראפשאן במפות גוגל. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ה-50 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-50 (בגרמנית: 50. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 בקיסטרין, והועמדה תחת פיקוד קונרד זורשה. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-42 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על יוון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17 לסירוגין. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-50 בוויקישיתוף הדיוויזיה ה-50 באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)