laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לה סטרדה

לה סטרדה (באיטלקית: La Strada, "הרחוב") הוא סרט איטלקי מ-1954 בבימויו של פדריקו פליני. בסרט זה נטש פליני את הסגנון הנאו-ריאליסטי ועבר לסגנון פיוטי השם דגש על הביטוי העצמי של הבמאי. סגנון הסרט הוא מופשט ויש המוצאים בו גם גוון דתי[דרוש מקור]. הסרט זכה בפרס אריה כסף בפסטיבל ונציה ב-1954 ובפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1956. הסרט מספר על אישה צעירה, ג'לסומינה (ג'ולייטה מזינה), היוצאת מהבית המשפחתי אל השרירן, זאמפאנו (אנתוני קווין). הוא קונה אותה מאמה תמורת 10,000 לירטות. זאמפאנו מופיע ברחובות ומציג את גופו לראווה. הופעתו היא אוטומטית וחסרת חיים והוא חוזר על אותם פרצופים ואותן מחוות בכל הופעותיו. ג'לסומינה משמשת בתור אוספת הכסף מהקהל וכליצנית. השניים הם זוג מוזר; הוא ענק ומפחיד והיא קטנה וילדותית. הם פוגשים שרירן נוסף, מאטו (ריצ'רד בייסהרט), העושה את עבודתו בצורה הרבה יותר חופשית, חסרת פחדים ופשרות. ההכרות עם מאטו מוציאה מג'לסומינה כישרון כבוי שאינו מוצא חן בעיני זאמפאנו, היא גוזלת ממנו את אור הזרקורים והוא מכה ומשפיל אותה. לאחר מאבק נהרג מאטו וג'לסומינה נשברת ומתחרטת שלא בחרה ללכת איתו. לפני שנהרג, עוד הספיק מאטו להגיד לג'לסומינה שכל דבר טוב למשהו ולכל דבר יש משמעות. בסופו של דבר ג'לסומינה נשארת עם זאמפאנו שמעולם לא ראה בה אישה. מדיה וקבצים בנושא לה סטרדה בוויקישיתוף "לה סטרדה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לה סטרדה", באתר נטפליקס "לה סטרדה", באתר AllMovie (באנגלית) "לה סטרדה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לה סטרדה", באתר אידיבי "לה סטרדה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זאב רב-נוף, בקולנוע - על אם הדרך, דבר, 8 במרץ 1957 לה סטרדה, אתר האוזן השלישית
מורטמיה

מורטמיה (באנגלית: Mortemia) היא להקת יחיד נורווגית בסגנון מטאל גותי, שנוסדה ב-2009 על ידי מורטן ולנד, זמר יוצר רב-נגן ומלחין, שהיה פעיל בלהקות המטאל הגותי הנורווגיות טריסטניה וסירניה. ב-6 ביולי 2009 חתמה הלהקה על חוזה עם נאפלם רקורדס. אלבומה הראשון, Misere Mortem, יצא לאור בפברואר 2010 כאשר סינגל ראשון ווידאו קליפ של השיר "The One I Once Was" הוצגו כבר ב-17 בינואר 2010. האלבום הוקלט באולפן ההקלטות Audio Avenue של ולנד בסטבנגר, נורווגיה, כאשר ולנד אחראי על הפקת האלבום, הקלטתו, עריכתו והמיקסינג שלו. האלבום לא זכה להצלחה, והלהקה הפסיקה את פעילותה מתישהו אחרי 2010. ולנד ממשיך לפעול בלהקתו הקודמת, סירניה. ב-2021 חידשה "מורטמיה" את פעילותה והוציאה אלבום EP בשם "The Pandemic Pandemonium Sessions" (אנ'), הכולל זמרות אורחות רבות. זהו אלבום דיגיטלי מתעדכן שהוקלט בתקופת מגפת הקורונה. כל כמה חודשים הוציאה מורטמיה שיר חדש לאלבום, כאשר השיר האחרון (לבינתיים) יצא באוגוסט 2022. ולנד ממשיך את קו המטאל הגותי הסימפוני שהנהיג בטריסטניה, בעיקר באלבום Beyond The Veil, ומאוחר יותר גם בסירניה. השירה משלבת גרואלינג עם קטעי מקהלה. בניגוד לטריסטניה וסירניה, בלהקה זו אין סולנית וכתוצאה מכך לא הייתה שירה נשית נקייה באלבום הראשון. באלבומה השני מ-2021 שילבה הלהקה 9 זמרות אורחות, אחת לכל שיר, והמעיטה את השימוש במקהלה. מורטן ולנד - שירה, כל הכלים, הפקה, עריכה ומיקסינג Misere Mortem‏ - אלבום (2010) The Pandemic Pandemonium Sessions‏ - אלבום EP דיגיטלי (2021–2022) מורטמיה, ברשת החברתית פייסבוק מורטמיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מורטמיה, באתר ספוטיפיי מורטמיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורטמיה, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מורטמיה, באתר דיזר מורטמיה, באתר Discogs (באנגלית) מורטמיה, באתר בנדקמפ Mortemia - The One I Once Was ביוטיוב (הערוץ הרשמי של חברת התקליטים Naplam Records) מורטמיה - באתר BNR מטאל "Sirenia mainman's Mortemia signs with Napalm Records". Blabbermouth. 6 ביולי 2009. אורכב מ-המקור ב-2012-01-28. נבדק ב-19 בינואר 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Sirenia mainman to release Mortemia debut in February". Blabbermouth. 17 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-04-15. נבדק ב-19 בינואר 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Sirenia mainman's Mortemia: debut album track listing, artwork revealed". Blabbermouth. 19 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-2012-04-15. נבדק ב-19 בינואר 2010. {{cite news}}: (עזרה)
אפמרה

המושג אֵפֵמֵרָה (Ephemera; בעברית: חוֹלְפוֹת) מתייחס ליצירות כתובות או מודפסות שאינן מיועדות להישמר. המילה היוונית "אפמרה" (ἐφήμερα) פירושה "בשביל יום", כלומר חומר שנועד לשימוש ליום אחד בלבד, ומיועד להשלכה. דוגמאות לסוגי אפמרה הם: מודעות, פשקווילים, כרטיסי ביקור, כרטיסי ברכה, כרטיסי אוטובוס, מכתבים, סטיקרים, עלונים, גלויות, פוסטרים ועוד. בעבר, חומרי אפמרה נאספו בעיקר על ידי אספנים פרטיים שפיתחו אוספים, לעיתים אזוטריים. בשנים האחרונות מקדישים ספריות וארכיונים מאמצים רבים לאיסוף אפמרה, מתוך הבנה שחומרים אלו משמרים ומספרים את ההיסטוריה היומיומית. לעומת פרסומים רשמיים, חומרי האפמרה שומרים על אותנטיות, ואין בהם מלאכותיות המצויה בחומרים קלאסיים כגון ספרות מודפסת. כיום מקובלת בקרב היסטוריונים ההכרה שיכולתם של חומרי האפמרה לתעד את התרבות אינה נופלת – ולעיתים אף עולה – על יכולתם של חומרים קלאסיים כגון פרסומים בכתבי-עת וספרים. באנציקלופדיה מקיפה המוקדשת לאפמרה מונים ריקרדס וטוימן יותר מחמש מאות סוגים של חומרי אפמרה, בהם מסמכים בירוקרטיים, כרטיסי תחבורה ציבורית, תוכניות, תפריטים, כרטיסי ברכה, מכתבים, עלונים ופרוספקטים, גלויות, פוסטרים, ועוד. אוסף ג'ון ג'ונסון (John Johnson) שבספריית הבודליאנה שבאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה הוא מאוספי האפמרה המודפסים הגדולים בעולם. הספרייה הלאומית אוצרת, ככל הנראה, את אוסף האפמרה הגדול ביותר בישראל. אוסף זה מכיל מאות אלפי ניירות, המתעדים את החברה הישראלית בשלל גוונים. דיגיטציה של האפמרה הישראלית באתר הספרייה הלאומית פרויקט "מסע בזמן" של הספרייה הלאומית לאיסוף פריטי אפמרה ישראלית והנגשתם לציבור הרחב חוֹלְפוֹת, באתר האקדמיה ללשון העברית The Encyclopedia of Ephemera: A Guide to the Fragmentary Documents of Everyday Life for the Collector, Curator and Historian Maurice Rickards
שאנדור ולאדר

שאנדור ולאדר (בהונגרית: Wladár Sándor; נולד ב-19 ביולי 1963), הוא שחיין ושחקן כדורמים עבר הונגרי. אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם ואלוף אירופה במשחה ל-200 מטר גב. ולאדר נולד בבודפשט. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן תמאש סצ'י. באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 סיים ולאדר במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.32 דקות. באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה ולאדר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.93 דקות, לפני חברו לנבחרת זולטאן וראסטו (2:02.40 דקות) ומארק קרי מאוסטרליה (2:03.14 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.84 שניות, המנצח במשחה זה היה בנט בארון משוודיה (56.53 דקות) ובמקום שישי במשחה שליחים 4X100 מטר מעורב בתוצאה של 3:50.29 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 57.30 שניות (תוצאה שהייתה מקנה לו מדליית ארד). באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981, זכה ולאדר בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.72 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.80 דקות. באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.31 דקות, אחרי ריק קארי מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 2:00.82 דקות ולפני פרנק באלטרש ממזרח גרמניה (2:01.51 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.85 שניות באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1983, זכה ולאדר במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.61 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.16 שניות, במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.38 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.06 דקות. בשנים 1985–1987 שיחק ולאדר כדורמים. לאחר פרישתו הוא פתח עם אחיו זולטן מרפאה וטרינרית. בשנת 1981 זכה ולאדר בתואר ספורטאי השנה בהונגריה. בשנת 1981 זכה ולאדר בתואר שחיין השנה באירופה. מדיה וקבצים בנושא שאנדור ולאדר בוויקישיתוף שאנדור ולאדר, באתר olympedia.org sports123.com
כריסטיאן (אריה)

כריסטיאן האריה היה גור אריות שנרכש על ידי שני צעירים אוסטרלים, ג'ון רנדל ואנטוני בורק, בשנת 1969 בחנות הכלבו הלונדונית הרודס. תיעוד מפגשו עם בעליו, שנים לאחר ששוחרר לטבע, זכה לפרסום רב במדיה. בהרודס היו נחושים למכור את כריסטיאן, לאחר שלילה אחד ברח מהכלוב וגרם נזק רב לסחורה במחלקת השטיחים. רנדל ובורק, בסיוע שתי ידידות, גידלו את כריסטיאן בביתם בלונדון, אך די מהר החליטו להעביר אותו לחנות הרהיטים בה עבדו. לאחר כ-9 חודשים הבינו שלא יוכלו עוד להחזיק את כריסטיאן בלונדון מפאת גודלו הרב ועלות הגידול הגבוהה. הם יצרו קשר עם ג'ורג' אדמסון, פעיל לשימור חיות בר, שיחד עם אשתו גידל את הלביאה אלזה בקניה וסיפורם התפרסם בסרט 'לחופש נולדה' בשנת 1966. בגיל שנה כריסטיאן הועבר לשמורת טבע בקניה שם ניסה אדמסון לסייע לו להשתלב בטבע ולהצטרף ללהקה. לאחר כשנה, כשנודע לרנדל וברוק על מות ראש הלהקה אליה הצטרף כריסטיאן, האריה בוי, הם נסעו לקניה לפגוש את כריסטיאן. נאמר להם, על ידי אדמסון כי ייתכן והאריה לא יזכור אותם. במפגש המתועד נראה כריסטיאן מתקרב אליהם בזהירות, ואז קופץ עליהם בהתרגשות, נעמד על שתי רגליו מחבק אותם ומתחכך עימם. שתי לביאות וגור שהיו חברים בלהקה קיבלו אותם גם כן. המפגש האחרון של רנדל ובורק עם כריסטיאן התרחש ב-1972. כריסטיאן כבר ביסס את להקתו, היה אב לגורים וגודלו היה כפול מבפעם הקודמת בה תועד בוידאו. אדמסון טען כי הסיכויים לראות את כריסטיאן קלושים, מאחר שלא ראה את להקתו של כבר תשעה חודשים. אך כאשר הגיע אדמסון למחנה בשמורת הטבע הגיעו לשם כריסטיאן ולהקתו, יום לפני הגעתם של רנדל ובורק. זאת הייתה הפעם האחרונה בה ראו רנדל ובורק את כריסטיאן (אדמסון ראה אותו בפעם האחרונה ב-1973). סרטון ערוך מתוך המפגש המתועד ב-1971 פורסם לראשונה באינטרנט בשנת 2002. לאחר מכן הסרטון פורסם במייספייס וביוטיוב, אז גם הפך לוויראלי, יותר מ-35 שנה לאחר צילומו. לסרטון יש גרסאות שונות ברשת, עם עשרות מיליוני צפיות במצטבר. העניין המחודש הוליד כתבות וראיונות עם רנדל ובויד. ב-2008 רכשה סוני את הזיכיון עבור הסיפור מרנדל וברוק. ב-2010 שכרה סוני כותבים עבור הסרט, והחלה למעשה את תהליך הפקתו. ב-2010 פורסם ספר הילדים 'כריסטיאן, האריה המחבק' (Christian, the Hugging Lion). צפייה בסרטון - גרסה 1 עם תמונות מתקופת הגידול, סרטון באתר יוטיוב צפייה בסרטון - גרסה 2 עם וידאו מתקופת הגידול, סרטון באתר יוטיוב סרט תעודי הכולל ראיונות עם רנדל, ברוק ואחרים
טראיריזם

טראיריזם (ברומנית: Trăirism, מהמילה הרומנית trăire "חוויה") היה זרם בפילוסופיה הרומנית בתקופה שבין מלחמות העולם שנציגו הבולט והאידאולוג הראשי שלה היה נאיה יונסקו. גישתו קיבלה השראה מ"פילוסופיית החיים" (של הוגים כמו קירקגור, ניטשה, שפנגלר, ברגסון, סולוביוב, ברדיאייב ואחרים) שדגלה בראשונות החוויה לעומת השכל. השם "טראיריזם" הומצא על ידי מבקר הספרות שרבאן צ'וקולסקו, שתרגם לרומנית את המונח הגרמני Lebensphilosophie (הפילוסופיה של החוויה). בהקשר זה מקבלות עדיפות הגישה המיסטית על זו השכלית, הגאולה לעומת האידיאלים התרבותיים, המעשים הרוחניים לעומת החקר האקדמי וכו'. נאיה יונסקו שאף לביסוס פילוסופיה רומנית שעקרונותיה יהיו המיסטיקה והסמכות, האופייניות לפי דעתו למזרח האירופי. בתוך האסכולה הזאת התחדדו כמה גישות שונות: מירצ'ה וולקנסקו נמשך לכיוון הרוחניות הדתית, בעוד אמיל צ'וראן שאף לחוויה פרֶנֶטית, ניהיליסטית מתוך פסימיות. האידאולוגיה הטראיריסטית התאפיינה בגישה פילוסופית "לירית": אין פילוסופיה מדעית, ישנן רק "התפלספויות" שאינן בהכרח ניתנות להשוואה או תואמות זו בזו. כמו בחיים, הפילוסופיה יכולה ליצור קונפליקטים, ומטבען הפרדיגמות הלא תואמות הן מנוגדות ואינן יכולות להתפשר מבחינה תאורטית. הרבה מההוגים הטראיריסטים ביטאו בזמנם השקפות פוליטיות ימניות קיצוניות. נאיה יונסקו עצמו היה מעריץ של התנועה הליגיונרית. בפועל, למרות שלא היה חבר בה עשה נפשות לטובתה והרבה מתלמידיו היו חברים פעילים בתנועה פאשיסטית זו.
נפת נינוצמינדה

נפת נינוצמינדה (בגאורגית: ნინოწმინდის მუნიციპალიტეტი, מילולית: נִינוֹצמִינדִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה. הנפה ממוקמת באזור מחוז ההיסטורי ג'אוואחתי. הנפה גובלת מצפון וצפון-מזרח בנפת צאלקה, ממערב וצפון מערב נפת אחלכלכי, מדרום בארמניה, מדרום-מערב בטורקיה וממזרח בנפת דמניסי. אוכלוסייתה 24,491 תושבים. ערים: 1 (נינוצמינדה) כפרים: 31 מדיה וקבצים בנושא נפת נינוצמינדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפת נינוצמינדה ממפלגת החלום הגאורגי. "მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014". საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. 2014-11-01. נבדק ב-20 במרץ 2021. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקדש האדמה

מקדש האדמה (בסינית מסורתית: 地壇, בסינית מפושטת: 地坛, בפין-יין: Dìtán - "דיטָאן", מילולית "מקדש האדמה"") הוא אתר נרחב של חורש נטוע, גנים ומכלול מבנים, ששימש מרכז פולחן דאואיסטי עבור קיסרי סין משושלות מינג וצ'ינג. המקדש הוא השני בגודלו מבין חמשת המקדשים בבייג'ינג. המקדש הוקם בשנת 1530 בתקופת שושלת מינג במטרה לקיים טקסי פולחן ולהתפלל לאמא אדמה. המקדש נפתח באופן רשמי לקהל הרחב בשנת 1984, ובשנת 2006 הוא זכה למעמד של אתר שימור לאומי. ב-1530, השנה התשיעית לכהונתו של גְ'יָאגִ'ינְג, הקיסר האחד-עשר של שושלת מינג (שלט 1567-1522), החליט הקיסר על הפרדה בין טקסי הקורבן לשמים ולארץ. גְ'יָאגִ'ינְג, שהיה חסיד אדוק של טאואיזם ורדף את הבודהיזם, הורה על הקמת מקדש האדמה. במקביל נבנו בהוצאה כספית גדולה מקדש השמיים ( 天壇, בפין-יין: Tiāntán) בדרום העיר, מקדש השמש (日壇 בפין-יין Rìtán) במזרחה, ומקדש הירח (月壇 בפין-יין Yuètán) במערבה. מכיוון שהמקדש מסמל את כדור הארץ, הוא בנוי בצורת ריבוע, הכיכר היא סמל רב עוצמה בתרבות המיתולוגיה הסינית, אשר יכול להיות מפורש כארץ או כאדמה. מקדש האדמה נמצא בצפון בייג'ינג, צפונית לכיון כדור הארץ, לעומת זאת מקדש השמיים הוא בצורת עיגול, המסמל את השמים, והוא ממוקם בדרום בייגינג'. שני מקדשים אלה, יחד עם מקדש הירח ומקדש שמש (הממוקמים ממערב וממזרח, בהתאמה), מקושרים ביניהם מבחינה רוחנית. הפארק משתרע על שטח 40 דונם מחוץ לכביש הטבעת השנייה של בייג'ינג, באמצע אזור המאוכלס בצפיפות; הוא כולל גנים עם שפע של שבילים ועצים. במהלך מהפכת התרבות בסין, המקדש נהרס, אולם מאז האתר שופץ ושוחזר. נדיר לראות במקדש זרים או תיירים. המקדש מפואר הרבה פחות ממקדש השמיים. מלבד המזבח, הפארק מציע משחקים לילדים, ציורי קליגרפיה (שבו תיירים יכולים לרכוש מברשות כדי "לצייר" עם מים על הבטון), מזון ואטרקציות נוספת; הוא גם מקום פופולרי מאוד לתרגול טאי צ'י. מאז שנת 1980, במקדש נערך יריד בראש השנה הסינית. מקדש האדמה הוא המקדש המרכזי בבייג'ינג לעבודת אלוהי האדמה. מקדש האדמה שימש למטרה כמקום פולחן עבור השליטים; הקיסרים משושלת מינג, ולאחר מכן שושלת צ'ינג, הקריבו קורבנות במקדש כדי לפייס את האלים; הקיסרים ביקשו מהאלים שישגיחו על סין: ידאגו למזג אוויר נוח לחקלאות, לשפע של יבולים ולחיזוק ממלכתם. העלאת קורבנות זו התקיימה במקדש האדמה במהלך ההיפוך הקיצי. בימינו, במהלך ראש השנה הסינית (שחל ביום הראשון של החודש הירחי הראשון של השנה), נערך במקדש האדמה פסטיבל פופולרי מאוד; במהלכו, אלפי פנסים אדומים נתלים על העצים הרבים שבפארק; מדי שנה, אלפי מקומיים נוהרים לפסטיבל יחד עם תיירים רבים. המזבח המרכזי של מקדש האדמה נקרא פאנג-זי-טאן (Fang Ze Tan), או "מזבח המים המרובע"; למזבח צורת ריבוע - זאת בגלל התפיסה הסינית העתיקה, כי לכדור הארץ צורת ריבוע. המזבח אמור היה להיות מוקף במים, אך בימינו אין מים סביבו. המזבח שימש להעלאת קורבנות לאלי האדמה. המקדש בנוי על ציר צפון-דרום והוא מורכב מחמישה בניינים עיקריים: מזבח פאנג-זי-טאן, בית האירוח הקיסרי, ביתן הקורבן, ארמון, והגלריה האלוהית. מזבח הפאנג-זי-טאן, המכונה גם אזור התפילה, הוא הבניין המרכזי במקדש, והוא מכסה שטח של כ-18,000 מטרים רבועים. מקדש השמיים מדיה וקבצים בנושא מקדש האדמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקדש האדמה (בסינית) חוויה רוחנית בלב עיר: מקדש האדמה באתר רדיו סין Luis E. Estrada, Temple of Earth and Niujie Mosque, Travel Blog. 27 January 2008 Clarke, Ditan Park(הקישור אינו פעיל), Beijing Guide, 2008
טליה טריינין

טליה טריינין (נולדה ב-1960) היא ציירת ישראלית. נולדה בניו יורק לדורה ולד"ר שמעון טריינין, רופא. בת למשפחת טריינין שמוצאה מלטביה ושהיגרה לארגנטינה בתחילת המאה ה-20. דודה היה פרופסור נתן טריינין, שכיהן כנשיא האגודה למלחמה בסרטן. בילדותה התגוררה בארגנטינה, וב-1972 עלתה עם משפחתה לישראל. בשנים 1978–1985 למדה רישום קלאסי וציור בשמן אצל הצייר ישראל זוהר, וצבעי מים אצל אהרון אפריל. ב-1992 סיימה תואר שני בספרות אנגלית בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים, ומ-2003 היא בעלת תואר דוקטור לספרות אנגלית מאוניברסיטה זו. טריינין לימדה מ-1997 באוניברסיטה העברית קורסים בתחום שירה וכתיבה בחוג לאנגלית, וקורס בכתיבה אקדמית באנגלית לדוקטורנטים מצטיינים. ב-2012 היא לימדה באקדמיה לאומנות בצלאל. מ-2005 היא גם עובדת כעורכת ספרותית באנגלית. בשנים 1996–2000 הייתה אוצרת האמנות של בית "אינטראמריקה" בירושלים. טריינין הציגה מעבודותיה בתערוכות רבות, ובהן תערוכות יחיד, בישראל ובמוזיאונים וגלריות ברחבי העולם, בין השאר במדריד, ריגה ודורטמונד (גרמניה). ב-2009 פורסם ספרה "The Quest for Wholeness in Four Bildungsromane" (הוצאת Verlag). ב-2007 כתבה והפיקה את סרט הוידאו ארט של הבמאית אלנה קנטי, "City Dusk: Between Daydream and Nightmare" ("דמדומי עיר: בין חלום בהקיץ לחלום בלהות"), המציג רצף ציורים של ערים רבות, או של עיר אחת (סמטאות, בניינים ועוד), ומבטא מרכיבים של חוויה עירונית, לעיתים נוסטלגית, לעיתים רצופה אירועים דרמטיים. נשואה לאדריכל דניאל מינץ ואם לשלושה. מתגוררת בירושלים. 1992, 1990 - גלריית שומאכר לאמנות יפה, דורטמונד, גרמניה 1992 - ציורים בתערוכה הקבועה בגלריית ג. מילר, דורטמונד, גרמניה 1996 - הברית הצרפתית של ירושלים ואינטראמריקה, ירושלים 1997 - תיאטרון ירושלים 2004 - איגוד האדריכלים של לטביה, ריגה, לטביה 2004-5 - המוזיאון להיסטוריה ואמנות בדאוגבפילס, לטביה 2005 - המרכז הקהילתי ליהודי ליטא, וילנה, ליטא 2005 - גלריה נורה, ירושלים 2005 - מוזיאון העיר לייפאיה, לטביה 2006 - מרכז תרבות גלילאו, מדריד, ספרד 2006 - המוזיאון לאמנות מודרנית, סבילה, לטביה 2006 - המוזיאון לאמנות טלסי, לטביה 2010 - "מרחב טעון" - גלריה שהם, תל אביב. 1979 - בית האמנים בירושלים (תערוכת סטודנטים) 1995 - נצרת עילית 1995 - גלריה נורה, ירושלים (תערוכת צבעי מים) 2007, 2009 - "ארכי-ארט 2", גלריית המגדלור, יפו 2010 - הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב 2010 - "קוצים או מתוקים - דמותו של הצבר הישראלי" - בית צרפת, האוניברסיטה העברית בירושלים 2011 - מוזיאון יפו לעתיקות, תל אביב-יפו. מדיה וקבצים בנושא טליה טריינין בוויקישיתוף "City Dusk Between Day Dream and Nightmare", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
חדושי מרן רי"ז הלוי

חדושי מרן רי"ז הלוי הוא ספר חידושיו של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק", שנדפס לאחר פטירתו על ידי בניו. הספר הוא מספרי היסוד של שיטת בריסק. הספר יצא לאור לראשונה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 (ה'תשל"ט), והוא מסודר מכתביו של המחבר. הספר אינו מופץ בחנויות ונמכר בידי משפחת המחבר. הספר מסודר לפי סדר משנה תורה לרמב"ם, בדומה לספרו של אביו, רבי חיים סולובייצ'יק, "חידושי רבינו חיים הלוי". אך קטעים ארוכים ממנו עוסקים בביאור סוגיות בתלמוד הבבלי ולא בדברי הרמב"ם בסוגיות אלו. בסוף הספר ישנה תכתובת תורנית של המחבר עם רבנים. המכתבים הובאו ללא שם הנמענים, אך זהות חלקם ידועה, כגון הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה, הרב יחזקאל אברמסקי ואחיינו הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון. בשנת ה'תשכ"א, 1961, שנה לאחר פטירתו, יצאו לאור בשם זה, חידושיו על מסכתות יומא וסוכה ועל הלכות קידוש החודש לרמב"ם, בחיבור בן 68 עמודים. בפתיחה לספר נכתב כי רק על חלק מהחומר בספר ידוע שהמחבר החליט להדפיסו. גם ספרו על התורה יצא לאור בשם זה, "חידושי מרן רי"ז הלוי" על התורה. בשם "חידושי מרן רי"ז הלוי", נעשה שימוש כדי להבדיל בין כתביו המקוריים של המחבר שנדפסו תחת שם זה, ובין כתבי תלמידים וקטעים ערוכים שנדפסו בשמות "כתבי הגרי"ז או "חידושי הגרי"ז" במהדורות סטנסיל. חדושי מרן רי"ז הלוי, באתר OCLC (באנגלית)
רני טריינין

רני טריינין (נולד ב-20 בינואר 1944) הוא איש ציבור ישראלי שהיה סגן יושב-ראש הסוכנות היהודית וראש המועצה האזורית יואב. נולד בישראל לחנה ולד"ר דוד טריינין, מוותיקי הווטרינרים בישראל. שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. במשך שנים רבות הוא חבר קיבוץ בית ניר, וכיהן כמנהל הפיננסי והכלכלי של הקיבוץ. היה מנכ"ל של חברת "גניר" לייצור מיץ פירות "פרימור". בין השנים 1994–2010 כיהן כראש המועצה האזורית יואב. במשך מספר שנים שימש יושב-ראש ועדת הכלכלה של המועצות האזורית. באוקטובר 2002 נבחר כחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית. בינואר 2007 נבחר כיושב-ראש "הוועדה לישראל" בסוכנות, וייצג את העבודה, את התנועה הרפורמית ואת מרצ בהסתדרות הציונית העולמית. בשנת 2009 החליטה הנהלת הסוכנות היהודית על ביטול תפקיד הגזבר ויצירת תפקיד חדש של משנה ליושב-ראש הסוכנות שיקבל את סמכויות הגזבר ובנוסף יהיה אחראי על הפעילות בישראל ועל חיזוק השותפויות עם יהדות העולם. כעבור שנה, בנובמבר 2010, נבחר טריינין לתפקיד ושימש בו עד אוקטובר 2016. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים שובץ במקום ה-103 ברשימת המחנה הדמוקרטי. טריינין נשוי לאילנה לבית זק ומתגורר בבית ניר. הוא אב לשלושה, הבמאי אופיר טריינין, המאייר עמית טריינין והאמנית יפעת טריינין ליסאי. אחיו הוא פרופ' זאב טריינין, לשעבר מנהל המכון הווטרינרי בבית דגן. רני טריינין, באתר הסוכנות היהודית
זאב טריינין

זאב טריינין (נולד בשנת 1938) הוא וטרינר ישראלי, לשעבר מנהל המכון הווטרינרי בבית דגן. נולד בכפר יחזקאל לחנה וד"ר דוד טריינין, מוותיקי הווטרינרים בישראל (על שמו פרס חוקר השנה מטעם המכון הווטרינרי). באמצע שנות ה-40 עקרה המשפחה לגבעתיים. הוא שירת בנח"ל, ולמשך תקופה קצרה היה חבר קיבוץ בית ניר. בסוף שנות ה-50 נסע ללמוד וטרינריה בשווייץ. בשנת 1966 שב לישראל והחל בעבודתו במכון הווטרינרי. בשנות ה-70 עסק טריינין בחקר ופיתוח חיסון לעגלים. בשנת 1978 המציא תכשיר מיוחד להגנה על עגלים מפני חיידקים בשם "אימונוקול", שנמכר במשך עשרים וחמש שנה בישראל ובאירופה. במלחמת יום הכיפורים היה סמג"ד בגדוד הרפואה 281 ולאחריה פעל להקמת אנדרטת גדוד רפואה 281 במושב אלי-עד ברמת הגולן. בשנת 1982 נסע טריינין לשבתון באוניברסיטת הרווארד, שם עסק בתחום של כשל חיסוני נרכש. באותה תקופה החלה להתגלות מחלת האיידס בבני אדם, וטריינין ערך ניסויים בתחום זה בבעלי חיים בעקבות הדמיון בין נגיף האיידס לנגיף הגורם סרטן הדם בבקר. לאחר שובו לישראל התמנה למנהל המכון הווטרינרי, אך כעבור מספר שנים פרש לטובת שבתון נוסף בהרווארד, שבו המשיך בחקר האיידס. בשנת 1990 שב מהרווארד ושוב התמנה לנהל את המכון הווטרינרי, וכיהן בתפקיד עד 1997. בשנת 1996 גילה טריינין חומר ביולוגי בעל פוטנציאל לשמש תרופה מהפכנית למחלת האיידס. בניסויים הראשונים על עכברים וקופים הוכיח החומר החדש יעילות רבה יותר מהתרופות הקיימות, וכמו כן היה זול לייצור ונוח לשימוש. אולם בשל חוסר תקציב, וחוסר היענות מצד המדינה, כמעסיקו, לקדם את ההמצאה, לא הבשילו המחקר והפיתוח לכדי תוצר סופי. לאחר פרישתו לגמלאות מעביר טריינין קורסים באימונולוגיה בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית. כמו כן ערך את כתב העת "רפואה וטרינרית" בשנים 2003-2009 ועמד בראש ועדת ההיגוי למחקרים של קרן המחקר למדעי הבקר, כיו"ר הוועדה לניסויים בבעלי חיים במערכת הביטחון וכחבר המועצה לניסויים בבעלי חיים. נשוי לד"ר ריטה טריינין, וטרינרית ילידת פינלנד. בתם היא המוזיקאית והיוצרת הדס טריינין, חברת להקת בלה דונה. אחיו הוא המשנה ליושב-ראש הסוכנות היהודית רני טריינין. מדיה וקבצים בנושא זאב טריינין בוויקישיתוף אסף כרמל‏, משרד החקלאות מונע פיתוח תרופה לאיידס, באתר וואלה, 8 באפריל 2005 פותח תכשיר חיסון המונע תמותת עגלים, מעריב, 4 בספטמבר 1980 אהרן פריאל, פותח חיסון נגד חיידק קטלני, מעריב, 21 בספטמבר 1980 אהרן פריאל, לנגיף איידס התוקף בני אדם, מעריב, 13 באוגוסט 1985 אהרן פריאל, דמיון בין נגיף בקר לאיידס, מעריב, 20 באוקטובר 1985 ד"ר מיכאל פקטור, של מי הפטנט הזה?, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2010 רפואה וטרינרית, כרך 64, תשס"ט קרן המחקר למדעי הבקר 2009, שנתון החלב 2009, עמוד 16 ילוט הפרסומים 6350, 29 בדצמבר 2011, עמ' 1706
1942 בארצות הברית

1942 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 166 שנה מיום היווסדה. הנשיא: פרנקלין דלאנו רוזוולט (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: הנרי וולאס (המפלגה הדמוקרטית) 25 בינואר – מלחמת העולם השנייה: סיאם מכריזה מלחמה על הממלכה המאוחדת וארצות הברית 6 בפברואר – מלחמת העולם השנייה: בריטניה וארצות הברית מקימות פיקוד עליון משותף 19 בפברואר – רוזוולט חותם על צו נשיאותי 9066 המורה על כליאת היפנים בארצות הברית 18 באפריל – הפשיטה של דוליטל: פעולת תגמול הראשונה של ארצות הברית על התקפת יפן עליה בפרל הארבור 3 במאי – מלחמת העולם השנייה - ארצות הברית מוציאה צו הקורא לכליאת תושביה ממוצא יפני 6 במאי – מלחמת העולם השנייה - כוחות אמריקאים נכנעים ליפנים בקוריגידור 4-7 ביוני - מלחמת העולם השנייה: קרב מידוויי - הצי האמריקני מצליח לסכל מתקפה של כוחות הצי הקיסרי היפני באטול מידוויי. 9 ביוני – מלחמת העולם השנייה: הצבא האמריקאי בפיליפינים נכנע ליפנים 11 ביוני – מלחמת העולם השנייה: ארצות הברית מסכימה להעביר סיוע בשיטת השאל-החכר לברית המועצות 2 באוקטובר – המטוס הסילוני הראשון בארצות הברית, ה-XP-59A איירקומט, ממריא בפעם הראשונה. 8 בנובמבר – מלחמת העולם השנייה - "מבצע לפיד": כוחות בעלות הברית, בפיקודו של הגנרל אייזנהאואר, נוחתים בצפון אפריקה 12 בנובמבר – מלחמת העולם השנייה: ליד גואדלקנאל מתחיל קרב ימי גדול בין ציי ארצות הברית והאימפריה היפנית, קרב שיימשך שלושה ימים 28 בנובמבר – השרפה במועדון קוקונט גרוב בבוסטון שגבתה את חייהם של 492 איש 2 בדצמבר – במסגרת פרויקט מנהטן הפיזיקאי אנריקו פרמי מבצע את תגובת השרשרת הגרעינית המבוקרת הראשונה בהיסטוריה האנושית מתחת ליציע אצטדיון אוניברסיטת שיקגו. 17 בינואר – מוחמד עלי, מתאגרף אמריקאי 30 בינואר – מרטי באלין, זמר אמריקאי, חבר בלהקת ג'פרסון איירפליין 9 בפברואר – קרול קינג, זמרת, פזמונאית ופסנתרנית אמריקאית 14 בפברואר – מייקל בלומברג, ראש עיריית ניו יורק 17 בפברואר – יואי פ. ניוטון, ממייסדי הפנתרים השחורים (נרצח 1989) 24 בפברואר – ג'ו ליברמן, פוליטיקאי אמריקאי והיהודי הראשון שהיה מועמד לתפקיד סגן הנשיא 13 במרץ – סקטמן ג'ון, זמר אמריקאי 25 במרץ – אריתה פרנקלין, זמרת אמריקאית 24 באפריל – ברברה סטרייסנד, זמרת אמריקאית 13 ביולי – האריסון פורד, שחקן אמריקאי 17 בנובמבר – מרטין סקורסזה, במאי אמריקאי 19 בנובמבר – קלווין קליין, מעצב אופנה אמריקאי-יהודי* 20 בנובמבר – ג'ו ביידן, פוליטיקאי אמריקאי ונשיא ארצות הברית ה-46 של ארצות הברית 27 בנובמבר – ג'ימי הנדריקס, מוזיקאי אמריקאי 16 בינואר – קרול לומברד, שחקנית אמריקאית (נולדה ב-1908) 20 באוקטובר – פרדריק סטוק, מנצח ומלחין אמריקאי (נולד ב-1872) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.