laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ננה (זמרת)

נֵנָה (Nena; נולדה בשם גבריאלה סוזאנה קֶרנר (Gabriele Susanne Kerner) בהאגן בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה המערבית ב-24 במרץ 1960) היא זמרת ושחקנית גרמנייה. היא זכתה לפרסום בינלאומי בזכות להיט הניו וייב "99 Luftballons" (בתרגום מגרמנית לעברית: "99 בלונים") משנת 1983, שהוקלט מחדש באנגלית בשם "99 Red Balloons" (בעברית: "99 בלונים אדומים"). "ננה" הוא גם שמה של הלהקה שעמה הקליטה את השיר. בעקבות ההקלטה המחודשת ופרסום שירים ישנים נוספים שלה, זכתה הקריירה שלה לעדנה מחודשת בשנת 2002. קרנר נולדה בהאגן, ב-1977 הפסיקה את הלימודים בתיכון בו למדה, ב-1979 החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כשהתחברה ללהקת "The Stripes". בשנת 2010 היא הוציאה שיר ביחד עם קים ויילד שזכה להצלחה. בשנת 2018 היא הוציאה שער Be my rebel עם וידאו קליפ שהוכן על ידי וירגיל ווידריך. מדיה וקבצים בנושא ננה (זמרת) בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ננה (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של ננה (באנגלית) ננה, ברשת החברתית פייסבוק ננה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ננה, ברשת החברתית אינסטגרם ננה, סרטונים בערוץ היוטיוב ננה, סרטונים באתר Vimeo ננה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ננה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ננה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ננה, באתר ספוטיפיי ננה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ננה, באתר Last.fm (באנגלית) ננה, באתר AllMusic (באנגלית) ננה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ננה, באתר דיזר ננה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ננה, באתר Discogs (באנגלית) ננה, באתר Songkick (באנגלית) ננה, באתר Genius ננה, באתר SecondHandSongs ננה, באתר בילבורד (באנגלית) ננה, באתר טיידל (באנגלית) ננה, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיא בורנשטיין

גיא בורנשטיין (נולד ב-1946) הוא אדריכל והיסטוריון של בנייה ואדריכלות, מדריך לתולדות הבנייה בירושלים, משמר ערכי בנייה, פעיל בתוכניות שימור מבנים, סופר ומרצה. בורנשטיין נולד בירושלים המנדטורית, וחי בעיר את מרבית שנותיו. הוא יצא לפריז שבצרפת, ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון, ומאז שובו ב-1973 הוא עוסק בתכנון מבנים ושכונות בירושלים. בורנשטיין התמסר לתחום של שימור ושיקום מבנים. הוא נחשב לאחד מגדולי המומחים בתיעוד האדריכלי-היסטורי של גגות וגינות בתי ירושלים. ביולי 1991 זכה בפרס שוורץ לחינוך ומורשת על עבודתו בחקר ובתיעוד המורשת הבנויה של ירושלים. גולת הכותרת של מפעל המחקר החלוצי שלו, הוא כתיבת והוצאת שלושת הכרכים של סדרת הספרים "אבנים שערים וגגות", שיצאו בהוצאת "עם עובד", בשיתוף מכון ירושלים לחקר ישראל. שלושת הכרכים הללו הם תשתית עיונית-תיעודית לחקר הבנייה בירושלים. בורנשטיין הוא סופר וחוקר פורה, וספרו "ירושלים, אריות של אבן" התפרסם בציבור. בורנשטיין הוא בעליה של חברת האדריכלות בורנשטיין ובניו בע"מ. במסגרת עבודותיו, יעץ לבניית חלק גדול מגגות וגשרים בירושלים, ביניהם גג קניון מלחה, גג מרכז הקונגרסים הבינלאומי של ירושלים, גשר רנה קאסן וחומת בית ראש הממשלה. בורנשטיין נשוי לשירן זלירמן בורנשטיין משנת 1966, לזוג שלושה ילדים. אבנים שערים וגגות, 1986-1989, הוצאת עם עובד ירושלים, אריות של אבן, 1994, הוצאת משרד הביטחון אם קירות היו יכולים לדבר, 1998, הוצאה פרטית אלבום תמונות גגות וגינות בירושלים, 2002, הוצאה פרטית ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיא בורנשטיין".
אפרת לביא

אפרת לביא (נולדה ב-18 בספטמבר 1950) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית, זוכת פרס כינור דוד. נודעה בעיקר כאשר גילמה מספר תפקידים בסרטי הקולנוע הישראלים של שנות ה-70 של המאה ה-20, בדרך כלל בתפקיד אהובת ליבו הצנועה והמופנמת של אחד מן הגיבורים. לביא נולדה בחדרה למשפחה בת שתי בנות. בגיל הרך עברה עם משפחתה לתל אביב. אמה עבדה כמזכירה, ואביה ניהל מטעם "אגד" את סוכנות ג'נרל מוטורס בישראל. בילדותה התגוררה גם בברזיל ובניו יורק, שם שהה אביה בשליחות. למדה מחול אצל מיה ארבטובה. ההיא סיימה את לימודיה התיכוניים בעירוני ה'. היא בעלת תואר ראשון באמנות התיאטרון וספרות אנגלית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בריפוי במחול ממכללת האנטר, ניו יורק. את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז יחד עם ניצה שאול, שלמה בראבא ושלומית אהרון. זמן קצר לאחר שחרורה מהצבא, הופיעה בתיאטרון גודיק במחזמר שנכתב לפי הסרט "הדירה". עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים גויסה לשירות מילואים והופיעה עם אמנים אחרים בפני החיילים בסיני. לאחר המלחמה השתתפה בהפקה הבינלאומית "קורצ'ק והילדים", בבימויו של אלכסנדר פורד ובכיכובו של ליאו גאן. בשנת 1971 פרצה לתודעה עם הצלחת הסרט "כץ וקרסו", בבימוי של מנחם גולן ששיחקה בתפקיד ראשי לצד יהודה ברקן. בשנת 1973 שיחקה בסרט " קזבלן" לצידו של יהורם גאון. בשנת 1975 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט " מיכאל שלי" לצידו של עודד קוטלר. ב-1975 הופיעה בתיאטרון הבימה בהצגה "על קלות דעת וצביעות" שביים עמרי ניצן. בשנת 1977 זכתה במלגה מטעם קרן שרת ויצאה לניו יורק ללימודי משחק. היא שהתה שם חמש שנים ולמדה אצל אוטה האגן וסטלה אדלר. בעת שהותה בניו יורק הכירה את מי שיהפוך לבעלה, רופא במקצועו. בשנת 1982 נולד בנה והמשפחה עברה ללוס אנג'לס. בתחילת שנות ה-90 אימצו לביא ובעלה בת. בשנת 1985 השתתפה בסרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי, "רומן בהמשכים", לצד חיים טופול. בשנת 2008 גילמה את פולה בן-גוריון בסרט הטלוויזיה "אלטלנה" בבימויו של אלי כהן. בשנת 2012 הופיעה בתיאטרון אנסמבל הרצליה במחזה "פימה" בבימויה של נולה צ'לטון, לצידו של דובל'ה גליקמן, עיבוד לספרו של עמוס עוז "המצב השלישי". באותה שנה גם שיחקה בסרט ד"ר פומרנץ, סרטו האחרון של אסי דיין. ב-2014 זכתה לחשיפה רבה כשהופיעה בפרסומת של כי"ל בתפקיד סבתא. לביא העלתה בלוס אנג'לס במסגרת הפקה עצמאית, את הצגת היחיד "היא לא הייתה כאן", מאת דן וולמן והשחקנית בלנקה מצנר. בעשור השלישי של המאה ה-21 מתגוררת עם בעלה בלוס אנג'לס ומלמדת יוגה. אפרת לביא, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אפרת לביא, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אפרת לביא, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אפרת לביא, בארכיון הבימה אפרת לביא, ב"מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי" טלילה בן-זכאי, עיניים תוהות, מעריב, 18 באוקטובר 1974 ציפי שוחט, האהבות הלא צפויות של אפרת לביא, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2012 יעקב בר-און, ריאיון: סה לביא, באתר הבמה, 15 ביולי 2012 רותי זוארץ, ‏"עד היום מזהים אותי": כוכבת הקולנוע משנות ה-70 וה-80 חוזרת למסכים, באתר מעריב אונליין, 14 בפברואר 2016 רחל נאמן, הפלמ'יחניק מחפש את האתמול - 'רומן בהמשכים' - סרט על דור־הנח"ל - עובד היטב, על אף החריקות, כותרת ראשית, 9 באוקטובר 1985 מאיר שניצר, סרטו הראשון של עודד קוטלר כבמאי קולנוע "רומן בהמשכים", יוצא הערב למסכים, חדשות, 11 באוקטובר 1985 רון שוורץ, ‏בין מציאות לדמיון, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2012 יאשה קריגר, עכבר העיר, פימה: המעבר מהספר לבמה לא צולח, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2012 אורי קליין, בת השכן, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2012
Der Eigene

Der Eigene (בתרגום חופשי מגרמנית: "הייחודי", נהגה: דֶר אַייגֶנֶה) היה מגזין גרמני אשר פורסם בברלין בין השנים 1896 ל־1932 על ידי אדולף ברנד, והיה העיתון הראשון בעולם אשר פנה להומוסקסואלים. ההערכות הן שבשיאו הופץ המגזין בכ־1,500 עותקים, אך המספר המדויק אינו ידוע. רבים מהמאמרים והשירים אשר פורסמו בעיתון נכתבו על ידי אדולף ברנד בעצמו, וכותבים נוספים בו היו תיאודור לסינג, ג'ון הנרי מקיי, תומאס מאן, אריך מיהזם, ארנסט בורכהארד, קלאוס מאן, קורט הילר, הנס היינץ אוורס ובנדיקט פרידלנדר. בנוסף, פרסמו בו גם המאיירים פידוס וסשה שניידר. שמו של העיתון הוא התייחסות למאמר אנרכיסטי קלאסי משנת 1844 בשם "Der Einzige und sein Eigentum" ("היחיד וקניינו") מאת הוגה הדעות והפילוסוף הגרמני מקס שטירנר. המהדורות הראשונות של העיתון שיקפו את הפילוסופיה של שטירנר וכן דעות נוספות בתחומי הפוליטיקה של האנרכיזם, אך בשנות ה־20 שינה העיתון את נטייתו והחל לתמוך ברעיון הדמוקרטיה הליברלית של רפובליקת ויימאר, ובייחוד במפלגה הסוציאל־דמוקרטית של גרמניה. התוכן שהציג "Der Eigene" היה עירוב של תרבות, אמנות ופוליטיקה, והוא כלל שירה לירית, פרוזה ופרסום מנשרים וצילומי עירום אמנותיים. ההוצאה לאור של המגזין נאלצה להילחם לעיתים קרובות בצנזורה הגרמנית. לדוגמה, בשנת 1903 פורסם השיר "Die Freundschaft", והפרסום היווה עילה לתביעה משפטית נגד המגזין, אשר זכה בתביעה מכיוון שהשיר היה פרי עטו של פרידריך שילר. בשנת 1933, עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, ערכה המשטרה חיפוש בביתו של אדולף ברנד וכל הציוד ששימש להוצאת המגזין הוחרם והועבר לחזקתו של ארנסט רהם, הומוסקסואל אשר ייסד והנהיג את האס אה בגרמניה. הוועדה המדעית־הומניטרית Reprint: Der Eigene. Ein Blatt für männliche Kultur. Ein Querschnitt durch die erste Homosexuellenzeitschrift der Welt. With an article by Friedrich Kröhnke. Published and afterwords by Joachim S. Hohmann, Foerster Verlag, Frankfurt/Main and Berlin 1981. "Der Eigene" באתר DadA-Periodika (בגרמנית) קטע ממכתבו של ברנד על אודות ההחלטה להפסיק את פרסום המגזין, 1933 (בגרמנית) אבנר שפירא, עירום גברי, אאוטינג ולאומנות גרמנית: סיפורו של המגזין ההומואי הראשון, באתר הארץ, 15 ביוני 2021 Friedrich Schiller, "Die Freundschaft", LYRIKwelt (בגרמנית) Adolf Brand, "Letter from the gay publisher Adolf Brand", glbt.israel-live.de, 29 November 1933 (בגרמנית)
קרארה

קרארה (באיטלקית: Carrara) היא עיר בנפת מאסה-קרארה שבטוסקנה, איטליה. היא מפורסמת בזכות השיש האיכותי שבה שצבעו לבן-אפור-כחלחל. במקום ידועה התיישבות כבר במאה ה-9 לפנה"ס, אז ישבו במקום שבטי הליגוריים (אנ'). במאה השנייה לפנה"ס כבשה רומא את המקום יחד עם כל ליגוריה והפעילה בו מחצבות שיש. בימי הביניים עברה העיר בין לומברדיה לאימפריה הביזנטית ולבישופות לוני. במסגרת מאבקי הכוח בין הגואלפים והגיבלינים נטתה העיר למפלגת הגיבלינים (תומכי הקיסרות הרומית הקדושה ומתנגדי מדינת האפיפיור). ב-1313 עברה העיר לשליטת הרפובליקה של פיזה, לוקה ופירנצה, מאוחר יותר היא עברה לשליטת משפחת ויסקונטי, דוכסי מילאנו שהחזיקו בה עד 1477. בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה העיר מרכזה של דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנושע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון. בעת איחוד איטליה הייתה העיר מרכז להתקוממות אותה הוביל ג'וזפה מציני. קרארה נודעה כנושאת דגל האנרכיזם האיטלקי ובשנת 1968 נוסדה בה "פדרציית האנרכיסטים הבינלאומית". שיש קרארה נודע כשיש משובח עוד מהעולם העתיק. הפנתאון ברומא ואף עמוד טראיאנוס עשויים שיש קרארה. פסלי הרנסאנס האיטלקי חזרו והעלו את השיש מקרארה למדרגה עליונה בשאיפתם לאיכות. פסל דוד של מיכלאנג'לו עשוי שיש קרארה באיכות ירודה, וכן חזית הדואומו של סיינה, הפרטים בקמפנילה די ג'וטו בפירנצה ועוד. התחייה הגותית של המאה ה-19 פנתה אף היא לקרארה. חזית ההדואומו של פירנצה, כנסיית סנטה קרוצ'ה בעיר ועוד נבנו משיש זה. גם המרבל ארץ' בלונדון נבנה בשיש קרארה. סביב מחצבות השיש הוקמו אקדמיה לפיסול ומוזיאון המציג שימוש בשיש לצורכי פיסול ואדריכלות מן העת העתיקה ועד ימינו. הגאולוג פאולו סאבי חקר את שיש קרארה וגילה, במחצית המאה ה-19, שהוא סלע מותמר. הקתדרלה ("דואומו") מן המאה ה-12 ארמון הדוכסים (Palazzo Cybo Malaspina), הכולל מבצר מן המאה ה-13 על בסיס מוקדם יותר של מבצר לומברדי (Castello Malaspiniano) וארמון רנסאנסי מן המאה ה-16. כיום משכן האקדמיה לאומנויות יפות. במקום נמצאו גם עתיקות רומאיות. הכנסייה הבארוקית סן פרנצ'סקו שהוקמה בשנים 1623–1664 בהוראתו של הדוכס קארלו הראשון (Carlo I Cybo-Malaspina) כנסיית סופרג'יו (Suffragio) שבנייתה החלה ב-1686 והסתיימה רק במאה ה-19 עם חזית שיש מפוארת בסגנון הבארוק בה מפוסלת היצירה "מריה והנשמות בכור המצרף". ארמניה ירוואן, ארמניה גרמניה אינגולשטאדט, גרמניה צרפת גראס, צרפת פולין אופולה, פולין ספרד נובלדה, ספרד סרביה קרגוייבץ, סרביה אתר האינטרנט הרשמי של קרארה (באיטלקית) "הר מיכלאנג'לו" ספר על מחצבות קרארה (באנגלית) ריכוז פרטים לגבי העיר (באנגלית) קרארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרק ה"אודות" באתר הפדרציה (באנגלית)
מקלדת וירטואלית

מקלדת מחשב וירטואלית היא שרטוט של מקלדת מחשב שנמצא על מסך המחשב או על משטח אחר ומאפשר הקלדה על שרטוטי הקלידים שבו, בעזרת ממשק השליטה של הסמן. במשק השליטה של הסמן שולטים בעזרת אמצעי הצבעה, כגון עכבר המחשב, עט אלקטרוני, משטח נגיעה, headmouse ו-eyemouse או בעזרת או אצבעות המשתמש והחצים של המקלדת הפיזית. מקלדת וירטואלית עשויה לשמש כהתקן טכנולוגיה מסייעת - דהינו היא יכולה לספק מנגנון קלט חלופי עבור משתמשים בעלי לקות שאינם יכולים להשתמש במקלדת פיזית. עוד שימוש הוא כמקלדת על המסך עבור משתמשים רב לשוניים, אשר ללא הרף צריכים לעבור בין ערכות תווים שונים בשפות שונות. שימוש שלישי למקלדת מסך וירטואלית הוא עבור מחשבים המוצבים במקום בו אין מספק שטח עבור מקלדת מחשב פיזית. מקלדת המסך הווירטואלית מספקת תחליף נוח בעת מעבר בין בתחנות שונות או על מחשבים ניידים, אשר רק לעיתים רחוקות מגיעים עם מקלדות רב לשוניות. מרבית מערכות ההפעלה מאפשרות החלפה בין פריסות המקלדת הפיזית (בדרך כלל shift-alt), במקביל לשינוי פריסת מקלדת תוכנה. במכשירים בהם לא קיים מקלדת פיזית בשפה הרצויה (כגון וסייענים אישיים דיגיטליים או מסך מגע טלפונים סלולריים המצוידים), מקובל להזין טקסט על ידי הקשה על מקלדת וירטואלית המובנית במערכת ההפעלה של המכשיר. מקלדות וירטואליות ניתן לסווג לפי ההיבטים הבאים: מקלדת וירטואליות עם פריסות מקלדת מגע או חישה. מקלדת המוקרנת בצורה אופטית על משטח. זיהוי כתב על גבי משטח בעזרת עט אלקטרונית. זיהוי תנועת ידיים על ידי רכיב אופטי. מקלדת וירטואלית אופטית הומצאה על ידי מהנדסי IBM בשנת 2008. התקן זה מזהה ומנתח את תנועות היד או האצבע האנושית ומפרש אותן, זה מאפשר לחקות התקני קלט המופעל ידנית כמו עכבר או מקלדת. כל יחידות קלט מכני יכול להיות מוחלף על ידי התקנים וירטואליים כאלה. קיימים באינטרנט אתרים שונים המאפשרים למשתמשים להקליד בשפתם על מקלדות זרות, בעיקר בבתי 'אינטרנט קפה' על ידי הצגה של מקלדות וירטואליות בשפות שונות. כמו כן, קיימת מקלדת וירטואלית במערכות ההפעלה השונות שהוכנס על מנת לאפשר נגישות לבעלי מוגבלויות כך שיוכלו לבצע את כל הפעולות במחשב ביד אחת. למשל בחלונות החל מחלונות XP קיימת מקלדת וירטואלית בכלי נגישות (ניתן לגשת לכלי או דרך עזרים -> נגישות -> לוח מקשים על המסך או על ידי כתיבת osk בשורת ההפעלה). תפעול מחשב במתגים וסריקה מקלדת וירטואלית בעברית, ערבית ו-רוסית באתר המספק מקלדות וירטואליות בשפות שונות (הקישור אינו פעיל, 31.12.2020). מקלדת וירטואלית המשובצת בדף אינטרנט ומאפשרת בחירה בין 73 שפות להקלדה. Click-N-Type - מיזם המקלדת הווירטואלית החינמית הנגישה והרב שפתית. Bhattacharya S, Basu A, & Samanta D.: Computational modeling of user errors for the design of virtual scanning keyboards. IEEE transactions on neural systems and rehabilitation engineering: a publication of the IEEE Engineering in Medicine and Biology Society. 16(4):400-9. 2008 Betke, M., Gips, J. & Fleming, P.: The Camera Mouse: visual tracking of body features to provide computer access for people with severe disabilities. IEEE Transactions on Neural Systems and Rehabilitation Engineering 10(1) 1-10, 2002
+TACACS

TACACS+ (ראשי תיבות של:Terminal Access Controller Access-Control System Plus) הוא פרוטוקול תקשורת המספק שרות AAA. היינו, מאפשר ניהול מרכזי של בקרת גישה מרחוק, להתקני רשת וציוד מחשוב הנתונים ברשת תקשורת. כדי לאפשר גישה של משתמשים - כגון מנהלי הרשת, להתקני הרשת, התקני הרשת פונים לשרת מרכזי באמצעות הפרוטוקול וזאת כדי לאמת את זהות המשתמשים, כדי לקבל מידע על אוסף הפעולות שהם מורשים לבצע וכדי לנהל חשבונאות היינו, רישום לצרכיי מעקב של פעילות המשתמשים. הפרוטוקול פותח על ידי חברת סיסקו מערכות בשנת 1996 כדי להרחיב את היכולות שניתנו על ידי פרוטוקול TACACS הוותיק. הפרוטוקול מבוסס על פרוטוקול TACACS, אבל מלבד השם המשותף, זהו פרוטוקול חדש לחלוטין שאין לו תאימות לאחור לאף גרסה קודמת של TACACS. הפרוטוקול ו-RADIUS החליפו במקומות רבים את הפרוטוקולים הישנים ברשתות שנבנו לאחרונה וברשתות מעודכנות, אולם TACACS ו-XTACACS ממשיכות להופיע על מערכות ישנות רבות. פרוטוקול TACACS פותח לראשונה ב-1984 על ידי BBN Technologies לצורך ניהול רשת התקשורת MILNET שהייתה חלק מרשת ARPANET של משרד ההגנה האמריקאי. תחילה הוא נועד לחסוך למשתמשים הליך הזדהות (LOGIN) כפול כאשר הם מתחברים באמצעות טרמינל מרוחק. גרסה ראשונית זו, של הפרוטוקול עבדה על בסיס UDP והיכולות שלה היו מוגבלות לאימות משתמשים וניהול הרשאות בלבד. מפרט הפרוטוקול של גרסה זו לא פורסם מעולם. למרות זאת חברת סיסקו יישמה את הפרוטוקול במוצריה ואף טענה שהיישום תואם לחלוטין לפרוטוקול הראשוני. עם הזמן הרחיבה סיסקו את הפרוטוקול לתמוך גם בניהול הרשאות, וחשבונאות וכן לעבוד על בסיס TCP. הרחבה זו זכתה לכינוי XTACACS ושמרה על תאימות אחורה לפרוטוקול הראשוני בשימוש ב-UDP. בשנת 1993 פורסמה הגרסה המורחבת של סיסקו על ידי ארגון IETF כתקן פתוח תחת השם RFC 1492. מאז מקובל לקרוא בשם TACACS לגרסת הפרוטוקול המתוקננת בתקן זה. עם השנים פיתחה סיסקו גרסה אחרת לפרוטוקול תחת השם TACACS+. מפרט הפרוטוקול זה פורסם, ביוזמת סיסקו, שנת 1998 כטיוטת תקן (DRAFT) על ידי ארגון IETF. +TACACS עובד על בסיס TCP ומשתמש בדרך כלל בפורט 49. הוא מורכב משלושה פרוטוקולים נפרדים, אשר ניתן ליישם אותם על שרתים נפרדים. הפרוטוקול מציע תמיכה בריבוי פרוטוקולים, כגון: IP ו-AppleTalk. הפעלה רגילה מצפינה לחלוטין את הגוף ההודעה עבור תקשורת מאובטחת יותר. זהו אחד השיפורים של חברת סיסקו על הפרוטוקול המקורי. לעומת RADIUS המשלב אמצעי אימות בתוך פרופיל משתמש, הפרוטוקול מפריד בין שתי הפעולות. הפרוטוקול משתמש בפרוטוקול תקשורות TCP, בעוד ש-RADIUS משתמש ב-UDP. ההרחבות בפרוטוקול מספקות סוגים נוספים של בקשות אימות וסוגים נוספים של קודי בתגובה, יותר מאשר היו במפרט המקורי. קרברוס RADIUS Cisco's TACACS+ RFC draft http://www.shrubbery.net/tac_plus/ https://web.archive.org/web/20090106145514/http://rubyforge.org/projects/tacacs-plus/ A pure Ruby implementation of TACACS+ TACACS+ client and PAM module An Analysis of the TACACS+ Protocol and its Implementations from a security standpoint, by Openwall http://www.pro-bono-publico.de/projects/tac_plus.html Merike Kaeo, Designing Network Security, Cisco Press, 1999 Cisco - TACACS+
גראס (צרפת)

גראס (בצרפתית: Grasse) היא עיר וקומונה של כ-51,000 תושבים בריביירה הצרפתית. העיר ידועה כמרכז עולמי לתעשיית הבושם. בעיר מיוצרים כשני שלישים מכלל תוצרי הארומה של התעשייה הצרפתית לבשמים ולמזון. בסביבות העיר שטחים נרחבים של חוות לגידול פרחים שהאקלים והתנאים הסביבתיים הייחודיים של העיר אידיאליים לגידולם. בהם שיחי יסמין רבים שהובאו לעיר במאה ה-16 על ידי המורים. הפרק האחרון והארוך ביותר ברומן "הבושם: סיפורו של רוצח" מאת פטריק זיסקינד מתרחש בעיר. יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במילים הלטיניות Podium Grassum, כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית Grand Puy), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב. עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי – גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa. שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11. איטליה קרארה, איטליה גרמניה אינגולשטאדט, גרמניה פולין אופולה, פולין ספרד מורסיה, ספרד בולגריה קאזאנלק, בולגריה תוניסיה אראיינה, תוניסיה ארצות הברית מארבלהד, מסצ'וסטס, ארצות הברית ישראל פרדס חנה-כרכור, ישראל אתר האינטרנט הרשמי של גראס (בצרפתית) גראס, ברשת החברתית פייסבוק גראס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גראס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גראס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל השעון (טירנה)

מגדל השעון (באלבנית: Kulla e Sahatit) בטירנה בירת אלבניה הוקם בשנת 1822 בידי האג'י אטהם ביי, שהקים גם את מסגד אטהם ביי הסמוך. המגדל מתנשא לגובה של 30 מ', והוא משקיף על כיכר סקנדרבג, הכיכר המרכזית של העיר. עד 1970 היה המגדל המבנה הגבוה ביותר בטירנה. בסיסו ריבועי, ואורך כל צלע 4.7 מ'. השעון בראש המגדל הוחלף מספר פעמים. ב-1928 הותקן בו שעון גרמני, ולאחר שזה נפגע במלחמת העולם השנייה, הובא במקומו שעון מכנסייה בשקודרה ובו ספרות רומיות. ב-1970 הוחלף השעון בשלישית, בשעון שהובא מסין. בשנים 1981 ו-1999 שופץ המגדל. ב-1996 נפתח לציבור, ומבקרים יכולים לטפס ב-90 המדרגות הלולייניות המובילות למרפסת התצפית. מדיה וקבצים בנושא מגדל השעון בוויקישיתוף Kulla e Sahatit (באלבנית)
פיט מייקל

פנטון פיט מייקל (באנגלית: Fenton Pete Mickeal; נולד ב-22 בפברואר 1978 ברוק איסלנד שבאילינוי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ביוקנרוס דה לה גואירה הקולומביאנית. במהלך הקריירה נבחר מייקל על ידי דאלאס מאבריקס בסיבוב השני של דראפט ה-NBA בשנת 2000, וזכה למספר הצלחות כאשר שיחק באירופה ובעולם. מייקל למד בצעירותו בבית ספר תיכון רוק איסלנד בעיר הולדתו. במשך שנתיים בהן שיחק בנבחרת הכדורסל של בית הספר הוא שבר את שיא קליעת הנקודות בתולדותיו. לאחר סיום לימודיו בתיכון שיחק במשך שנתיים כסמול פורוורד בקבוצת הכדורסל של מכללת אינדיאן הילס קומוניטי והוביל אותה פעמיים ברציפות לזכייה באליפות המכללות של ארצות הברית. בשנתו השנייה הוא נבחר לשחקן המכללות המצטיין ברחבי המדינה. לאחר מכן עבר מייקל לאוניברסיטת סינסינטי, בה שיחק במשך שנתיים בהצטיינות - הוא נכלל בנבחרת ה"אול-אמריקן" מטעם Associated Press בעונתו האחרונה, 1999/2000. בשנת 2000 הציע מייקל את מועמדותו לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-58 בסיבוב השני על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס. הוא השתתף במחנה האימונים של דאלאס בקיץ, אך לבסוף שוחרר מהקבוצה ולא שיחק במדיה מעולם בפועל. זמן קצר לאחר מכן הוא חתם בניו יורק ניקס, אך פציעה מנעה ממנו לשחק עבור הקבוצה והוא שוחרר ממנה במהלך עונת 2000/2001. לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה ב-NBA, הצטרף מייקל לקבוצת טמפה ביי ת'אנדרדוגס ששיחקה בליגת ה-ABA. הוא שיחק בטמפה ביי עד לסיום העונה, ובעונת 2001/2002 עבר לקנזס סיטי נייטס, בה נחל הצלחה גדולה. הוא הוביל את קבוצתו למאזן של 32 ניצחונות וחמישה הפסדים באותה עונה ולזכייה באליפות ה-ABA. הוא אף נבחר, בעקבות יכולתו הטובה, לתואר ה-MVP של הליגה. בהמשך שנת 2002 עבר מייקל לשחק בקבוצת טוק אן' טקסט פון פאלס מהליגה הפיליפינית. בעונתו היחידה בקבוצה הוא הוביל את הליגה כולה מבחינת כמות הנקודות שהשיג וסייע לקבוצתו לזכות באליפות. לפני עונת 2002/2003 ניסה מייקל פעם נוספת למשוך את תשומת לבן של קבוצות NBA, כאשר חתם על חוזה-אימונים ביוסטון רוקטס. הוא שוחרר מסגל הקבוצה שבוע מאוחר יותר. בעונת 2003/2004 עבר מייקל לליגת העל היוונית, בה שיחק בקבוצת פריסטרי ומאוחר יותר במקדוניקוס. הוא השתתף פעמיים ב"משחק האולסטאר" של הליגה ביוון. ב-2004 הוא שיחק למשך תקופה קצרה גם בדינמו מוסקבה מהליגה הרוסית. ב-2005 עבר לקבוצת ברוז'אן מליגת העל הספרדית. לאחר עונה אחת בקבוצה הוא עבר לקוריאה הדרומית שם שיחק בדאייגו אוריונס במשך שנה אחת. ב-2007 חזר מייקל לספרד וחתם בקבוצת טאו ויטוריה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2007/2008, הוא סייע לה לזכות באליפות ספרד, ואף נבחר ל-MVP של סדרת הגמר בה ניצחה הקבוצה את ברצלונה. הוא קלע באותה עונה 15.8 נקודות בממוצע למשחק בליגה הספרדית, ובנוסף סייע לטאו להעפיל לפיינל פור היורוליג. בעונת 2008/2009 הוא לא הצליח להעפיל עם הקבוצה פעם נוספת לפיינל פור, אך היה שותף לזכייתה בגביע המלך הספרדי. בעונת 2009/2010 עבר מייקל לברצלונה, בה הפך לשחקן חמישייה קבוע ונבחר לשחקן המצטיין ביורוליג בחודש נובמבר 2009. הוא היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות היורוליג, וכן זכה פעם נוספת בגביע המלך הספרדי. מדיה וקבצים בנושא פיט מייקל בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) דף השחקן באתר היורוליג פרופיל באתר הליגה הספרדית פיט מייקל באתר אוניברסיטת סינסינטי פרופיל באתר TheDraftReview.com
1944 בקולנוע

ערך מורחב – 1944 הולך בדרכי פגוש אותי בסנט לואיס מאז שעזבת הצמד עם בחורה פרסי אוסקר הסרט הטוב ביותר: הולך בדרכי סרטי פרמאונט הבמאי הטוב ביותר: לאו מקארי – הולך בדרכי שלי השחקן הטוב ביותר: בינג קרוסבי – הולך בדרכי שלי השחקנית הטובה ביותר: אינגריד ברגמן – גאז שחקן המשנה הטוב ביותר: בארי פיצג'רלד – הולך בדרכי שלי שחקנית המשנה הטובה ביותר: אתל ברימור – אף אחד, אבל לב בודד פרסי גלובוס הזהב: הסרט הטוב ביותר: הולך בדרכי שלי הבמאי הטוב ביותר: לאו מקארי, הולך בדרך שלי השחקן הטוב ביותר: אלכסנדר נוקס – וילסון השחקנית הטובה ביותר: אינגריד ברגמן 6 בינואר – בוני פרנקלין, שחקנית 23 בינואר – רוטגר האואר, שחקן 13 בפברואר – סטוקרד צ'אנינג, שחקנית קולנוע 26 במרץ – דיאנה רוס, זמרת ושחקנית 14 במאי – ג'ורג' לוקאס, במאי ומפיק 8 באוגוסט – פיטר ויר, במאי קולנוע 25 בספטמבר – מייקל דאגלס, שחקן אמריקאי 11 בדצמבר – טרי גאר, שחקנית אמריקאית 20 ביולי – מילדרד האריס, שחקנית 13 בדצמבר – לופה ולז, שחקנית 15 בדצמבר – גלן מילר, מוזיקאי, שחקן הצוקים הלבנים של דובר צעד בעליזות 1943 בקולנוע 1944 1945 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1944 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1944 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
1943 בקולנוע

ערך מורחב – 1943 זה צבא למי צלצלו הפעמונים שירה של ברנדט קוני איילנד שלב דלת בחדר אוכל פרס אוסקר הסרט הטוב ביותר: "קזבלנקה" – האחים וורנר השחקן הטוב ביותר: פול לוקאס – המשמר על הריין שחקן המשנה הטוב ביותר: צ'ארלס קובורן – המרבה הרי זה משובח השחקנית הטובה ביותר: ג'ניפר ג'ונס – שירה של ברנדט שחקנית המשנה הטובה ביותר: פאקסינו קאטינה – למי צלצלו הפעמונים הבמאי הטוב ביותר: מייקל קורטיז – קזבלנקה פרסי גלובוס הזהב: הסרט הטוב ביותר: שירה של ברנדט הבמאי הטוב ביותר: הנרי קינג – שירה של ברנדט השחקן הטוב ביותר: פול לוקאס – המשמר על הריין השחקנית הטובה ביותר: ג'ניפר ג'ונס – שירה של ברנדט 3 בינואר – ואן דייק פארקס 13 בינואר – ריצ'רד מול, שחקן 24 בינואר – שרון טייט, שחקנית קולנוע אמריקאית (נרצחה ב-1969) 20 בפברואר – מייק לי, במאי 8 במרץ – לין רדגרייב, שחקנית 31 במרץ – כריסטופר ווקן, שחקן 31 במאי – שרון גלס, שחקנית 13 ביוני – מלקולם מקדואל, שחקן 26 ביולי – מיק ג'אגר, מוזיקאי בריטי 17 אוגוסט – רוברט דה נירו, שחקן אמריקאי 21 בדצמבר – ג'ק ננס, שחקן 14 בפברואר – דורה גרשון, שחקנית גרמנית (נולד ב -1899) 1 ביוני – לסלי האווארד, זוכה פרס האוסקר (נולד ב -1893) למי צלצלו הפעמונים פני הפיהרר 1942 בקולנוע 1943 1944 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1943 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1943 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb