laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוסיין רופא

חוסיין רופא (אנגלית: Husein Rofé; במקור פיטר רופא, Peter Rofé, ‏3 במאי 1922, מנצ'סטר, אנגליה - פברואר 2008?, סינגפור) היה מורה רוחני בריטי, ממוצא יהודי, שתרם תרומה מכרעת להפצת התנועה המיסטית סובוד של מוחמד סובוח סומוחדיויג'ויו המוכר גם בשם באפאק, בעולם, ממולדתה באינדונזיה. היה בלשן, מורה לשפות וככל הנראה איש מודיעין. חוסיין רופא נולד בעיר מנצ'סטר באנגליה כבן לאב יהודי ממשפחה של יהודים ספרדים סורים ולאם נוצרייה קתולית ממוצא בלגי שהמירו שניהם את דתם יחדיו לנצרות פרוטסטנטית אנגליקנית אדוקה. פיטר הצעיר התעניין בדתות השונות, התאכזב מהאמונה בשילוש הקדוש של הנצרות, מפולחן האפיפיור אצל הקתוליים, מהפערים החברתיים אצל ההינדויסטים והבודהיסטים, משמירת המצוות המרובות של היהודים, והגיע למסקנה שהאסלאם, ככל הנראה בעיקר בגרסה הסופית שלו, הוא דת יותר שוויונית, סובלנית ומושכת. אחרי שלמורת רוחה של משפחתו התאסלם לאסלאם סופי שינה את שמו לחוסיין. התעניין באסטרולוגיה ובשפות ולבסוף למד באוניברסיטת לונדון התמחה בבלשנות והיה לחבר בחברה המלכותית למזרחנות - "החברה האסיאתית המלכותית" (Royal Asiatic Society). לפי עדות מכריו חוסיין רופא שלט בשלושים שפות שונות.[דרוש מקור] בימי מלחמת העולם השנייה שרת בחיל האוויר הבריטי, ככל הנראה במודיעין. בין השנים 1945 – 1946 לימד בבית הספר לשפות בלונדון (London School of Languages). לאחר מכן עבד כמתורגמן בקונסוליה הבריטית במרוקו בין השנים 1947–1949. בילה תקופה במזרח התיכון והתפרנס מלימוד שפות, אך הפך לאישיות בלתי רצויה וגורש כנראה בחשד לפעילויות ריגול לטובת בריטניה. אחד מחבריו הקרובים היה צעיר הולנדי בשם ארנואוט חישלר, שהיה שותפו לטיולי אופניים ברחבי מערב אירופה. מתוסכל אחרי הגירוש מהמזרח התיכון, ביקר חוסיין אצל משפחת אותו חבר בהולנד. חישלר עבד באותם הימים בחברת ספנות באינדונזיה ואמו של חישלר שכנעה את רופא לבקר אצל בנה. מאוחר יותר סיפר רופא, כי מגיד עתידות בפריז ניבא לו כי באינדונזיה יפגוש את מורו הרוחני. ביוני 1950 רופא הגיע לג'קרטה והתגורר אצל חברו ארנאוט. בתיווך החבר, יצר קשר עם קצינים אינדונזים שהשיגו לו התר כניסה ליוגיאקרטה, שהייתה חסומה בפני כניסת זרים בגלל מרד המקומיים נגד הולנד. בעיר פגש חוסיין את מוחמד סובוח - מנהיג קבוצה קטנה, שרק מעטים הכירו, כשחלק מחסידיה היו כבר אז גם קומץ אזרחים זרים, והתלהב מתרגילי הלטיהאן, המסר האלהי שקיבל הג'אוונזי. רופא החליט להפיץ את המסר הרוחני הזה באזורים אחרים באינדונזיה - בבאלי, שם צירף אל הכת החדשה את הצייר ההולנדי אוק סונחה (1910–1963) (Auke Sonnega), ובג'קרטה ובאי סומטרה שם הקים שלוחות חדשות של התנועה. בשנת 1954 השתתף בכנס בין-דתי בעיר שיזואוקה ביפן, ביקר אחר כך גם בטוקיו ובקיוטו והצליח לשכנע מספר אנשי רוח ודת יפנים להתנסות בלטיהאן. בהמשך הפיץ את בשורת סובוד של באפאק גם בקפריסין ובארצות רבות אחרות ולבסוף בשנת 1956 ארגן את מסעו של מדריכו לבריטניה ומסביב לעולם. בבריטניה כבש את לבו של ג'ון בנט שהפך גם הוא לאחד מעמודי התווך של תנועת סובוד. חוסיין רופא היה נשוי לדורותי לבית לקשטיין (1924–2004), יהודייה בוהמיינית בת להורים יוצאי פולין ורוסיה, תלמידה של מתיאס אלכסנדר, אבי טכניקת אלכסנדר, שהצטרפה גם היא לתנועת סובוד. היא הייתה ידועה כרוזי רופא, אחרי שבאפאק העניקה לה את השם "רוזאן". The Path of Subud. London: Rider & Company, 1959 Reflections on Subud 1961 אוק סונחה, A Facet of a Cosmic Pattern (פן אחד של התבנית הקוסמית): על פגישה בבאלי (עם חוסיין רופא), בתרגום מהולנדית לאנגלית של חוסיין רופא מייקל רוג -הוקרה לחוסיין רופא Michael Rogge - Tribute to Husein Rofe
ולדימיר זגורובסקי

ולדימיר זגורובסקי (ברוסית: Владимир Павлович Загоровский;‏ 29 ביוני 1925, רוסיה – 6 בנובמבר 1994) היה שחמטאי רוסי שהצטיין בעיקר בשחמט בהתכתבות. זגורובסקי היה אלוף העולם הרביעי לשחמט בכתב, בין השנים 1965-1962. בשחמט על גבי הלוח ניצח זגורובסקי באליפות הצבא האדום שהתקיימה במוסקבה בשנת 1951. בתקופה זו מד הכושר שלו נאמד ב-2614. ולדימיר זגורובסקי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מאמר על ולדימיר זגורובסקי בעיתון Chessmail ולדימיר זגורובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) http://www.geocities.com/al2055perv/ch_dso/1951/ch_vvs51.html
אדווין א. לוק

אדווין א. לוק (באנגלית: Edwin A Locke; נולד ב-5 בינואר 1938) הוא פסיכולוג אמריקאי ופרופסור אמריטוס למנהיגות ומוטיבציה בפקולטה למנהל עסקים, באוניברסיטת מרילנד. לוק הוא מהכותבים הפוריים ביותר בהיסטוריה של הפסיכולוגיה הארגונית. הוגה תאוריית הצבת המטרות (Goal Setting), חבר בארגונים אקדמיים רבים, וכותב בכיר עבור מכון איין ראנד. לוק קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת הרווארד ב-1960. את התואר השני בפסיכולוגיה תעשייתית קיבל ב-1962 מאוניברסיטת קורנל, וב-1964 קיבל באותו מוסד את תואר הדוקטורט. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה היחסים בין כוונות לבין מוטיבציה ורגש. בשנים 1964-1970 שימש כחוקר במכון האמריקאי למחקר. ב-1967 החל ללמד באוניברסיטת מרילנד כעוזר הוראה בחוג לפסיכולוגיה. ב-1970 קיבל משרת הוראה כמרצה למנהל עסקים באוניברסיטת מרילנד, ומ-1972 עד 2001 שימש כפרופסור למנהל עסקים ופסיכולוגיה באוניברסיטה. בשנים 1984-1996 היה יו"ר ומנהל הסגל באוניברסיטה, ומ-1998 עד 2000 היה דיקן למנהיגות ומוטיבציה. החל מ-2001 לוק משמש כפרופסור אמריטוס באוניברסיטת מרילנד. לוק חבר בארגונים רבים, ביניהם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית (APA), החברה לפסיכולוגיה ארגונית ותעשייתית, החברה להתנהגות ארגונית, האקדמיה לניהול והחברה הפסיכולוגית האמריקאית. תאוריית הצבת המטרות (Goal Setting) היא תאוריה שעוסקת במוטיבציה, ופותחה במקור על ידי לוק ב-1968, על מנת להסביר מניעים לפעולות אנושיות במצבי עבודה ספציפיים. ההנחה עליה מתבססת התאוריה היא שמטרות וכוונות הן קוגניטיביות ורצוניות, ושהן משרתות כמווסתות מיידיות של פעולות אנושיות. שני הממצאים העיקריים של התאוריה הם שהצבת מטרות ספציפיות מביאה לרמות תפקוד גבוהות יותר מאשר מטרות כלליות (למשל הצבת המטרה "לשפר את ציון המבחן בהיסטוריה ב-10 נקודות" תביא למאמץ וביצוע טוב יותר של האדם מאשר מטרה כללית כמו "להצליח בלימודים"); ושמטרות קשות להשגה קשורות באופן ישיר לעלייה בביצוע (ככל שמטרה היא קשה יותר, האדם מתאמץ יותר להשיגה). השפעות אלה תלויות בשני תנאים - משוב על הביצוע, וקבלת המטרות על ידי המבַצֵע. המונח "מטרה" מתייחס להשגת סטנדרט מסוים של יכולת במטלה מסוימת, בדרך כלל תחת מגבלת זמן מסוימת. למטרות יש שתי תכונות עיקריות: תוכן ואינטנסיביות. תוכן המטרה מתייחס לאובייקט או התוצאה שהפרט רוצה (למשל, שיפור ציון במבחן ב-10 נקודות); אינטנסיביות המטרה מתייחסת לכמות המשאבים הפיזיים והנפשיים שמוכלים לתוך יצירת המטרה או תוכנית הפעולה להגשמתה. מודל הצבת המטרות המקורי, שהוצע על ידי לוק ב-1968, כלל חמישה צעדים עוקבים: גירויים סביבתיים ← קוגניציה ← הערכה ← כוונות/הצבת מטרות ← ביצוע. בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו, טען לוק, כי שהצרכים והמטרות של האדם מתווכים על ידי הערכים שלו, שקובעים מה עדיף עבורו לעשות. ללוק הוענקו מספר פרסים חשובים, בהם פרס התרומה המדעית מטעם האקדמיה לניהול (מחלקת משאבי אנוש), פרס המרצה-חוקר המצטיין מטעם אוניברסיטת מרילנד, ופרס החבר ע"ש ג'יימס מק'קין קאטל מטעם האגודה למדע הפסיכולוגיה. What Should We Do About Motivation Theory? Six Recommedations For The Twenty-First Century. Locke, E.A. & Lathem, G.P., Academy of Management Review, 2004, Vol. 29, No. 3, 388-403 Goal Setting. Erez, M., Encyclopedic Dictionary of Organizational Behavior, edited by N. Nickolson, Blackwell 1995 מדיה וקבצים בנושא אדווין א. לוק בוויקישיתוף אתר הבית של אדווין א. לוק
עלי יחיא

עלי אדיב יַחיָא (בערבית: علي يحيى; 22 בינואר 1947 – 11 בספטמבר 2014) היה מורה ערבי-ישראלי, מהמפורסמים שבמורי התרבות והשפה הערבית בישראל, ודיפלומט שכיהן כשגריר ישראל בפינלנד ושגריר ישראל ביוון. האזרח הערבי-ישראלי הראשון בישראל שמונה לשגריר. יחיא נולד בכפר קרע. לימד וכיהן כסמנכ"ל באולפן עקיבא, ובין תלמידיו היו אנשי ציבור בולטים, כגון השר לשעבר משה ארנס, ועוד דמויות ידועות. הוא ניהל מוסדות להוראת שפות ולימד גם באוניברסיטאות שונות, במשטרה, במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמכללה לביטחון לאומי. בשנים 1996 עד 1999 כיהן כשגריר ישראל בפינלנד. לאחר מכן שימש ציר במחלקת פרויקטים באגף המזרח התיכון ותהליך השלום במשרד החוץ. בשנים 2006 עד 2012 כיהן כשגריר ישראל ביוון (מונה במקום רם אבירם). יחיא היה נשוי לחייריה ולהם חמישה ילדים: אדיב, אריג, וסים, רים וכרים יחיא. עלי יחיא נפטר ב-11 בספטמבר 2014, בגיל 67. 1983 – פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. 1984 – השיא משואה ביום העצמאות. 1994 – זכה להוקרה מהקונגרס של ארצות הברית על קידום השלום דרך התרבות והשפה. 2011 – פרס שמואל רוטברג לחינוך מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. 2015 – לאחר מותו, אחת מספריות משרד החוץ נקראה על שמו. 2022 – לאחר מותו, אחד מאולמות ההרצאות של משרד החוץ נקרא על שמו. אלי ברדנשטיין וויקטור אליעזר, יוון: הקהילה היהודית נגד השגריר הישראלי, באתר nrg‏, 17 בפברואר 2009 ערן זינגר, השגריר הערבי הראשון בארץ הלך לעולמו, רשת ב', 11 בספטמבר 2014 איתמר אייכנר, מת השגריר הערבי הראשון של ישראל, באתר ynet, 11 בספטמבר 2014 רות אלמגור-רמון וצילה אילן, ראג'ח קדור ורות אלמגור-רמון - על עלי אדיב יחיא, באתר רשת ב', 9 בנובמבר 2014 Israeli Arab appointed new Israeli ambassador to Greece, European Jewish Press, November 26 2006 השגריר הערבי הראשון בארץ הלך לעולמו מינויים לשירות החוץ, החלטה מספר 280 של ממשלת ישראל השלושים ואחת, משנת 2006, באתר של משרד ראש הממשלה. דברי ימי הקונגרס האמריקני, נאומו של חבר בית הנבחרים טום לנטוס בתאריך 17 במרץ 1994 First Israeli-Arab to represent Israel as ambassador to speak at U of C on challenges of multiculturalism. מושב חבר הנאמנים ה-74 תשע"א-2011, קו ברשת (ידיעון האוניברסיטה העברית בירושלים). ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכס צילה

אלכס צילה (בגרמנית: Alex Zülle) (נולד ב-5 ביולי 1968) הוא רוכב אופניים שווייצרי (רוכב עבר). הישגיו הבולטים היו שני ניצחונות במרוץ הוואלטה אספניה בשנים 1996 ו-1997, המקום השני אליו הגיע בטור דה פראנס בשנים 1995 ו-1999 ואליפות העולם במרוץ נגד השעון ב-1996. צילה התמחה בתחום של מרוצי קטעים והיה בין הרוכבים הבולטים בסוג מרוצים זה בשנות ה-90. הישגיו עומעמו במידת מה עקב שני הרוכבים הבולטים שרכבו במהלך הקריירה שלו: מיגל אינדוראין בחלקה הראשון של הקריירה שלו ולאנס ארמסטרונג בחלקה השני. אלכס צילה נולד בעיר ויל שבקנטון סנט גלן. בצעירותו עסק בסקי והגיע לרכיבת אופניים כאמצעי לשיקום בפציעה שנגרמה לו תוך עיסוק בסקי. לאחר שהגיע להישגים בתחרויות חובבים התקשה תחילה לקבל חוזה בקבוצה מקצוענית, עד אשר צורף כמתמחה לקבוצת הצמרת הספרדית ONCE. הוא השתתף בוולטה אה קטלוניה ב-1991 וסיים במקום השלישי בדירוג הכללי ובסיום אותה עונה הוחתם בקבוצה כמקצוען. בשורות ONCE רכב צילה עד 1997 ובה הגיע להישגיו הגדולים. ב-1998 הצטרף לקבוצה הצרפתית המובילה, "פסטינה". הוא ניצח בג'ירו ד'איטליה באותה שנה בשלושה קטעים והוביל בדירוג הכללי עד הקטע ה-16 אך נכנע למנצח המרוץ, מרקו פנטאני ולרוכבים אחרים, וסיים מחוץ לעשרת הרוכבים הראשונים. בטור דה פראנס של אותה שנה היה חלק מסגל הקבוצה שהושעה כולו מהמרוץ בעקבות מציאת חומרי אימרוץ ברשות הקבוצה בשערורייה שזכתה לכינוי פרשת פסטינה. צילה היה אחד הרוכבים שיצאו ללא נזק מהפרשה וכך חתם בסוף אותה שנה בקבוצת "בנסטו" הספרדית - קבוצתו לשעבר של מיגל אינדוראין ואחת מהקבוצות הבולטות בדבוקה המקצוענית. במדי בנסטו הצליח להשיג את המקום השני בטור דה פראנס ב-1999 כשסיים אחרי לאנס ארמסטרונג. הישגו הגדול האחרון היה ניצחון במרוץ הבית שלו, טור דה סוויס, בו ניצח ב-2002 במדי קבוצת קואסט. לאחר שרכב שנתיים בקבוצה השווייצרית פונאק, פרש צילה בסיום עונת 2004 מרכיבה מקצוענית. מדיה וקבצים בנושא אלכס צילה בוויקישיתוף אלכס צילה, באתר olympedia.org אלכס צילה, באתר Cycling Archives פרופיל אישי כרוכב (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורי פורמן

יורי פורמן (נולד ב-5 באוגוסט 1980) הוא מתאגרף ורב ישראלי. אלוף העולם באיגרוף במשקל קל בינוני לשנת 2009. פורמן נולד בהומל שבברית המועצות (כיום בלארוס), החל להתאמן באגרוף מגיל 7 וכעבור שנתיים עלה לארץ עם משפחתו. בשנת 2001 עזב פורמן לניו יורק, שם החל בשנת 2002 את קריירת האיגרוף המקצוענית שלו. פורמן הוא אחד המתאגרפים הטובים בעולם בקטגוריית משקל בינוני. פורמן נחשב לאחד משלושת המתאגרפים היהודים הטובים בעולם, לצד רומן גרינברג ודמיטרי סליטה. בנובמבר 2009 הוכתר כאלוף העולם של איגוד ה-WBA במשקל קל בינוני (עד 70 ק"ג) אחרי שגבר בהחלטת שופטים על הפורטוריקני דניאל סנטוס. פורמן, הלומד בישיבה בברוקלין והוסמך כרב ב-2014, שלט בקרב מתחילתו למרות נחיתותו הפיזית מול העוצמה של סנטוס, ולאחר 12 סיבובים העניקו לו שלושת השופטים פה אחד את הניצחון, שהקפיץ אותו למאזן של 0:28 בקריירה שלו. "אני מאוד גאה להשיג את מה שהשגתי עבור ישראל ועבור ברוקלין", אמר פורמן בסיום הקרב. "הוכחתי שיהודים יכולים להילחם". פורמן הפסיד את תואר אלוף העולם במשקל קל בינוני בתחרות מול מיגל קוטו שהתקיימה ב-5 ביוני 2010 באצטדיון היאנקיז בניו יורק. בשנת 2009 גילם תפקיד קטן בדרמת האגרוף "לחימה" לצד צ'נינג טייטום. מדיה וקבצים בנושא יורי פורמן בוויקישיתוף יורי פורמן, ברשת החברתית פייסבוק יורי פורמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יורי פורמן, באתר BoxRec גרג בישופ, הניו יורק טיימס, אגרוף: יורי פורמן חוזר לזירה, באתר הארץ, 12 במרץ 2011 אנדרו קוטו, הניו יורק טיימס, הרב המתאגרף שלא מבדיל בין קודש לספורט, באתר הארץ, 21 בפברואר 2018 שלמה שמיר, יורי פורמן יגן על תואר אלוף העולם באיצטדיון היאנקיז, באתר הארץ, 14 באפריל 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ספר קהילתי

בית ספר קהילתי הוא בית ספר המושתת על התפיסה כי חינוך מבוסס על יחסי גומלין הדדיים עם הקהילה ולכן מטרתו היא ליצור זיקה בין בית הספר לקהילה. בתי הספר הקהילתיים הם לרוב על-יסודיים ופעילותם בישראל החלה בשנת 1988. החינוך הקהילתי רואה את בית הספר כמפגש של אוכלוסיות, תכנים וארגונים, שביניהם מתרחש תהליך התורם לאיכותו של בית הספר. מטרתו העיקרית של בית הספר היא מעורבות ואחריות של המורים, התלמידים ומשפחותיהם בקהילה, הם הקובעים את תוכניות הלימודים, אופן התוכניות והערכת התוכניות. לתלמידים יש אפשרות להתפתח ולפעול כתושבים ואזרחים פעילים התורמים ומשפיעים בקהילות שאליהן הם משתייכים. לבית הספר הקהילתי מבנה ארגוני הכולל מסגרות שבהן משתתפים הנהלת בית הספר, מורים, הורים, תלמידים, רשות מקומית ונציגי מוסדות אחרים. מסגרות אלה נועדו ליצור שותפות בתהליך קבלת ההחלטות המשפיעות על מדיניות בית הספר ותוכניותיו. בבית הספר קיימת מסגרת חינוכית המשולבת מחינוך פורמלי ובלתי פורמלי. הדבר בא לידי ביטוי, בין השאר, בכך שבית הספר הקהילתי פתוח גם בימים ושעות בהם איננו פועל החינוך הפורמלי, על פי צורכי הקהילה ורוח בית הספר. בית הספר פועל לעידוד המורים לעבודה בצוות עם הקהילה ולעידוד הקהילה לעבודה ומעורבות בבית הספר, בנוסף נלמדים תכנים שמרכזם הוא הקהילה. לעיתים בית הספר משרת אוכלוסיות יעד נוספות: קשישים, נוער ומבוגרים. בית הספר מחויב בשיתוף פעולה מלא עם ההורים, מועצת התלמידים ומערכת החינוך שיתוף הפעולה מתבטא בכמה היבטים: הלימודי-חינוכי, התרבותי-חברתי, הערבות ההדדית והתיאום הכללי. הקהילה שותפה לקבלת החלטות כגון: קביעת מטרות בית הספר, השתתפות בוועדות בית הספר, העשרה של תוכניות הלמידה, שיפור דרכי ההוראה באמצעות חידוש וקדמה וקביעת כללים וחוקים בבית הספר. תקציב ותוכניות בית הספר מנוהלים במשותף על ידי צוות בית הספר, ההנהלה או המועצה השכונתית וכך בעצם גוברת האחריות על התושבים. הרפז, י', מהו בית ספר קהילתי?, הד החינוך, 1982 מכטר, א', מניעי מעורבות הורים בבתי הספר הקהילתיים בישראל, החינוך וסביבו - סמינר הקיבוצים, 2001 צדקיהו, ש', תחילת מעשה – בית הספר הקהילתי, הד החינוך, 1992 הרפז, י', בית הספר הקהילתי- חינוך באמצעות שותפות, גדיש: ביטאון לחינוך מבוגרים, 1997 בית ספר קהילתי באתר מינהל חברה ונוער דוגמאות לבתי ספר קהילתיים – האיריסים, כרכור הנחיית בתי ספר קהילתיים על יסודיים אילנה זהר, רות יצהר ודוד קמיר, מנהל החברה והנוער, 1997 על פי הרפז - 1992 וגולדברגר - 1991 חטיבות ביניים או תיכונים.
קארל ברנדטסון

קארל ברנדטסון (בשוודית: Karl Mathias Berndtsson Kullberg‏; 16 במרץ 1892 – 29 בספטמבר 1943) היה שחמטאי שוודי שזכה באליפות שוודיה בשנים 1918, 1920, 1921 ו-1926 ובאליפות ארצות הצפון בשנת 1928. בשנת 1917 הפסיד בדו-קרב בפלייאוף של אליפות שוודיה לשחמט לגוסטף ניהולם 3.5-1.5. בשנים 1918, 1920, 1921 (מקום ראשון משותף) ו-1926 ניצח באליפות שוודיה. בשנת 1928 ניצח באליפות הצפון שהתקיימה באוסלו. בשנת 1935 הגיע למקום השישי בתחרות ארברו (ניצח: אלכסנדר אלכין). ברנדטסון שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות: באולימפיאדת השחמט 1930 שהתקיימה בהמבורג, בלוח השני השיג תוצאה של +7 -7 =2 בלט ניצחונו מול פרנק מרשל מארצות הברית. באולימפיאדת השחמט 1931 שהתקיימה בפראג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -5 =8. באולימפיאדת השחמט 1933 שהתקיימה בפולקסטון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +6 -3 =5 באולימפיאדת השחמט 1933 זכה ברנדטסון במדליית ארד קבוצתית. קארל ברנדטסון, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי Nordic Champions 1897-1997, באתר Dansk Skak Union 1935, באתר Roger Paige's Chess Site 3rd Chess Olympiad: Hamburg 1930, Sweden, באתר OlimpBase 4th Chess Olympiad: Prague 1931, Sweden, באתר OlimpBase 5th Chess Olympiad: Folkestone 1933, Sweden, באתר OlimpBase
דומיניק קיינסה

דומיניק קיינסה (באנגלית: Dominic Chianese,‏ נולד ב-24 בפברואר 1931) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי אשר היה מועמד פעמיים לפרס אמי עבור תפקידו בתור קורדו "ג'וניור" סופרנו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס". קיינסה נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. הוא סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים בשנת 1948. הוא עבד כבנאי יחד עם אביו ולמד בערבים במהלך שנות ה-50, הוא קיבל תואר באומנות הבמה מברוקלין קולג' בשנת 1961. בשנת 1974 גילם את ג'וני אולה בסרט הפשע המוערך "הסנדק חלק שני" אותו ביים פרנסיס פורד קופולה והוא מהווה גם המשך וגם פריקוול לסרט "הסנדק" משנת 1972, ומציג את המשך עלילות משפחת קורליאונה, ואת עלייתו של ויטו קורליאונה הצעיר לעמדת כוח של ראש משפחת מאפיה; הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אוסקר. בשנת 1979 שיחק בסרט "וצדק לכל" לצידו של אל פצ'ינו. בשנים 1999–2007 שיחק בסדרת הדרמה המוערכת של HBO "הסופרנוס" שם גילם את דמותו של קורדו "ג'וניור" סופרנו, דודו של טוני סופרנו. בשנת 2004 שיחק בדרמה הארוטית "מתי אהיה נאהבת" לצדה של נב קמפבל. בשנת 2007 שיחק בסרט "אבודים במנהטן". בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה של NBC "הכפר", בדמותו של אנזו נאפוליטנו, המתגורר בבניין דירות עם נכדו גייב, סטודנט למשפטים. מדיה וקבצים בנושא דומיניק קיינסה בוויקישיתוף דומיניק קיינסה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דומיניק קיינסה, באתר AllMovie (באנגלית) דומיניק קיינסה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דומיניק קיינסה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דומיניק קיינסה, באתר MusicBrainz (באנגלית) דומיניק קיינסה, באתר Discogs (באנגלית) דומיניק קיינסה, באתר Songkick (באנגלית) דומיניק קיינסה, באתר Genius דומיניק קיינסה, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול אנדרסון

פול אנדרסון (באנגלית: Poul Anderson;‏ 25 בנובמבר 1926 - 31 ביולי 2001) היה סופר מדע בדיוני ופנטסיה אמריקני. התפרסם הודות ליכולתו לכתוב הן סיפורי מדע בדיוני מהסוג "הקשה" ביותר על גיבורים כמו סוחר החלל ניקולאס ואן רין, והן סיפורי פנטזיה המבוססים בדרך כלל על הסאגות הסקנדינביות. ב-1998 היה הסופר ה-16 שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה. שלושה לבבות ושלושה אריות, תרגום: עמנואל לוטם, עם עובד, 1961. המוות קורא לך בני (במקור: Un-Man and Other Novellas), תרגום: מרדכי רכטשפר, הוצאת אש, 1968. יוחס בעברית ל"דיק נלסון", ושמות הדמויות העיקריות שונו - ככל הנראה כיון שהתרגום נעשה תוך הפרת זכויות היוצרים. לאחר יום האבדון, תרגום: חוה מר-חיים, רמדור, 1979 גל מוח (במקור: Brain wave), תרגום: אלכס המל, זמורה ביתן מודן, 1980. ספר הארץ, (במקור: The Earth Book of Stormgate), תרגום: עמנואל לוטם. כתר, 1981. טאו אפס (במקור: Tao zero), תרגום: רז גרינברג, ינשוף, 2009. מדיה וקבצים בנושא פול אנדרסון בוויקישיתוף פול אנדרסון, ברשת החברתית Goodreads ויקינג בין הכוכבים - מאמר על פול אנדרסון לרגל פטירתו, באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטזיה חיים מזר, "ספר הארץ"-ניתוח סוציולוגי, באתר "הידען", 25 במרץ 2011 פול אנדרסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי פול אנדרסון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) פול אנדרסון (1926-2001), דף שער בספרייה הלאומית רשימת זוכי הפרס החל מ-1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרלן אליסון

הרלן ג'יי אליסון (באנגלית: Harlan Jay Ellison 27 במאי 1934 – 28 ביוני 2018) היה סופר מדע בדיוני ופנטזיה יהודי-אמריקאי, הידוע ביצירתו הפורה והמשפיעה בסיפורת הספקולטיבית של הגל החדש ובאישיותו הבוטה והלוחמנית. אליסון פירסם למעלה מ-1,700 סיפורים קצרים, נובלות, תסריטים, תסריטי קומיקס ומגוון רחב של ביקורת על ספרות, קולנוע, טלוויזיה ומדיה מודפסת. אליסון כתב (בין היתר) את הפרק המפורסם בסדרת מסע בין כוכבים "The City on the Edge of Forever" משנת 1967, שנחשב בעיני רבים ליצירה המוצלחת ביותר בכל הזמנים של "מסע בין כוכבים" אליסון התפרסם באופן יוצא דופן בעיקר כמחבר סיפורים קצרים, כתסריטאי של אחד התסריטים המפורסמים ביותר של סדרת "מסע בין כוכבים" וכן כיועץ לסדרות הטלוויזיה אזור הדמדומים (גרסת 1980) ובבילון 5. ב-1967 יצאה לאור האנתולוגיה המהוללת שערך, "חזיונות מסוכנים", שעוררה סערה בארצות הברית. ב-2006 זכה אליסון בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים, המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה. חזיונות מסוכנים, 1967 (מהדורה שנייה, 2002), המהדורה השנייה יצאה בעברית בהוצאת אופוס, 2004, בתרגומו של אורי שגיא. לראות, 1978, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1981, בתרגומו של עמוס גפן. מדיה וקבצים בנושא הרלן אליסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרלן אליסון (באנגלית) הרלן אליסון, ברשת החברתית Goodreads כתבי הרלן אליסון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הרלן אליסון, דף שער בספרייה הלאומית הרלן אליסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) החייזר הזועם: החזיונות המסוכנים של הרלן אליסון - סקירה מפורטת על אליסון מתוך הבלוג של אלי אשד אין לי פה ואני מוכרח לזעוק (סיפור קצר), בתרגום אילנה בינג "Harlan Ellison (1934-2018)". Locus. 28 ביוני 2018. ארכיון מ-28 ביוני 2018. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) Anthony Ha, Science Fiction Writer Harlan Ellison is Dead, techcrunch.com, ‏28 ביוני 2018 "Harlan Ellison (1934–2018)". Locus Online. 28 ביוני 2018. ארכיון מ-12 במאי 2019. נבדק ב-28 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) McLellan, Dennis (28 ביוני 2018). "Harlan Ellison dies at 84; acclaimed science fiction writer was known for combative style". Los Angeles Times. ארכיון מ-5 ביוני 2021. נבדק ב-29 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Harlan Ellison wrote Star Trek's greatest episode. He hated it". 29 ביוני 2018. {{cite web}}: (עזרה) רשימת זוכי הפרס החל מ-1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה פלש ואלון

לָה פלֶש ואלון (בצרפתית: La Flèche Wallonne, מילולית: "החץ הוואלוני") הוא מרוץ אופניים חד-יומי בסבב המקצועני לגברים הנערך כל שנה בחודש אפריל באזור ולוניה שבדרום בלגיה. מרוץ הפלש ואלון נערך בדרך כלל באמצע השבוע, בין מרוץ אמסטל גולד ומרוץ לייז'–בסטון–לייז'. המרוצים פלש ואלון ולייז'–בסטון–לייז' הם שניים מהקלאסיקות של הארדנים ורק שישה רוכבים הצליחו לנצח בשניהם באותה שנה, ביניהם הרוכב הבלגי המפורסם אדי מרקס והרוכב אלחנדרו ולוורדה. המרוץ נערך לראשונה בשנת 1936 ונערך במטרה לעודד ולקדם מכירות של עיתון ספורט בלגי בשם Les Sports. על אף שהמרוץ אינו חלק מחמשת המונומנטים הוא נחשב לקלאסיקה ומעניק כבוד רב למנצחים בו. המרוץ הוא חלק מהסבב המקצועני של האיגוד הבין-לאומי לאופניים. כמו ברבים מהמרוצים, המרוץ השתנה רבות במהלך השנים, גם במסלולו וגם באורכו. בתחילה, המסלול היה על דרכים המחברות את הערים טורנה ולייז' ואורכו נע בין 236 ל-300 ק"מ. במשך השנים הבאות השתנתה גם נקודת הפתיחה והייתה בערים מונס, שרלרואה וערים רבות נוספות. כיוון המרוץ השתנה גם הוא במהלך השנים. משנת 1990 אורכו של המרוץ לא עלה על 210 ק"מ. בשנים האחרונות, המסלול בן 199.5 הקילומטרים מתחיל בשרלרואה ומסתיים בקרבת אואי (Huy), שם הרוכבים מבצעים שלוש פעמים את הטיפוס ל-Mur de Huy, גבעה בה יש טיפוס קשה (בשיפוע שלעיתים עולה על 15%). קו הסיום נמצא בסוף הטיפוס האחרון. שיאן הניצחונות במרץ הוא אלחנדרו ולוורדה הספרדי שניצח בו חמש פעמים (2006, 2014, 2015, 2016 ו-2017) ארבעה רוכבים ניצחו במרוץ שלוש פעמים, שניים בלגים ושניים איטלקים. בשנותיו המוקדמות שלטו הרוכבים הבלגים במרוץ וניצחו ב-11 השנים הראשונות של המרוץ. המרוץ הוא אירוע חשוב ויוקרתי בבלגיה ורוכב המנצח בו זוכה לכבוד רב בארצו. רוכבים בלגים ניצחו ב-39 מתוך 88 מרוצים שנערכו עד שנת 2022. החל משנת 1998 מתקיים מרוץ מקביל לנשים שאורכו כ-125–145 ק"מ. שיאנית הניצחונות במרוץ היא ההולנדית, אנה ואן דר ברחן, שניצחה במרוץ שבע פעמים ברציפות, בשנים 2015–2021. 1999 – איטליה מיקלה ברטולי 2000 – איטליה פרנצ'סקו קזגרנדה 2001 – בלגיה ריק ורברוך 2002 – בלגיה מריו ארטס 2003 – ספרד איגור אסטרלואה 2004 – איטליה דוידה רבלין 2005 – איטליה דנילו די-לוקה 2006 – ספרד אלחנדרו ולוורדה 2007 – איטליה דוידה רבלין 2008 – לוקסמבורג קים קירכן 2009 – איטליה דוידה רבלין 2010 – אוסטרליה קאדל אוונס 2011 – בלגיה פיליפ ז'ילבר 2012 – ספרד ז'ואקים רודריגז 2013 – ספרד דניאל מורנו 2014 – ספרד אלחנדרו ולוורדה 2015 – ספרד אלחנדרו ולוורדה 2016 – ספרד אלחנדרו ולוורדה 2017 – ספרד אלחנדרו ולוורדה 2018 – צרפת ז'וליאן אלאפיליפ 2019 – צרפת ז'וליאן אלאפיליפ 2020 – שווייץ מארק הירשי 2021 – צרפת ז'וליאן אלאפיליפ 2022 – בלגיה דילן טונס 2023 – סלובניה טאדיי פוגאצ'אר 2024 – בריטניה סטיוון ויליאמס מדיה וקבצים בנושא לה פלש ואלון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לה פלש ואלון לה פלש ואלון, ברשת החברתית פייסבוק לה פלש ואלון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לה פלש ואלון, ברשת החברתית אינסטגרם אתר המרוץ (בצרפתית) רשימת המנצחים במרוץ