laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לי שופו

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא לי. לי שופו (בסינית: 李书福; באנגלית: Li Shufu; נולד ב-25 ביוני 1963) הוא איש עסקים ומיליארדר סיני, מחלוצי תעשיית הרכב בסין, יו"ר יצרנית כלי הרכב הסינית ג'ילי וחברת הבת שלה, וולוו. נולד בטאיג'ואו, ג'ג'יאנג בסין. סיים תואר שני במדעים, באוניסרסיטת יאנשן. בשנת 1986 ייסד והיה ליושב ראש מועצת המנהלים של יצרנית הרכב הסינית "ג'ילי", יצרנית הרכב הפרטית השנייה בסין. במרץ 2010 חתמה ג'ילי בראשותו של לי שופו על הסכם לרכישת מותג הרכב השוודי וולוו מקונצרן הרכב פורד תמורת כ-1.8 מיליארד דולר, לאחר משא ומתן שנמשך למעלה משנה. הייתה זו הרכישה הזרה הגדולה ביותר של יצרנית הרכב הסינית. בשנת 2013 ה-"Hurun Report", (דו"ח Hurun), העוסק במחקר של מדיה והשקעות בסין, הדירוג של האנשים העשירים ביותר בסין, דירג את לי שופו במקום ה-63 בסין, עם הון של 2.6 מיליארד דולר. הדו-שבועון האמריקאי פורבס דירג את לי שופו ב"רשימת האנשים העשירים בעולם" (לשנת 2019) במקום ה-91, ובמקום ה-9 ברשימת עשירי סין, עם הון עצמי של 13.6 מיליארד דולר (בשנת 2010 הונו הוערך ב-1.8 מיליארד דולר). בשנת 2018 רכש לי 9.69% ממניות התאגיד הגרמני שמייצר כלי רכב ועוסק גם בשירותים פיננסיים דיימלר AG. על הרכישה שילם יותר מ-7 מיליארד אירו. כתוצאה מהרכישה לי מוגדר כבעל המניות הגדול במרצדס-בנץ. שופו נשוי לוואנג ומתגורר בתת-מחוז האנגג'ואו. מדיה וקבצים בנושא לי שופו בוויקישיתוף לי שופו, סרטון באתר יוטיוב לי שופו, סרטון באתר יוטיוב סוכנויות הידיעות, פורד מוכרת את וולבו בשליש מהמחיר בו רכשה אותו, באתר כלכליסט, 28 במרץ 2010 פורד הסכימה למכור את וולוו לחברה סינית שפורצת במהירות nytimes.com/2010/03/29/business דירוג פורבס: לי סו פו forbes.com/profile/li-shufu המיליארדר לי סו פו שותף בדיימלר nzz.ch/wirtschaft/der-groesste-einzelaktionaer-von-daimler-ist-nun-ein-chinesischer-milliardaer מה זה שם? bloomberg.com/news/articles/2018-10-17
תהילים קכ"ז

תהילים קכ"ז הוא המזמור ה-127 בספר תהילים (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-126). המזמור שייך לקובץ שירי המעלות והוא היחיד מביניהם שמיוחס לשלמה. המזמור נפתח בפסוק ”שִׁיר הַמַּעֲלוֹת לִשְׁלֹמֹה, אִם ה' לֹא יִבְנֶה בַיִת שָׁוְא עָמְלוּ בוֹנָיו”. המזמור הוא מעין הטפת מוסר של משורר תהילים לקהל, אולם ניתן למצוא בו גם רמזים לתפילת בקשה הנאמרת בגוף שלישי. בלטינית המזמור מוכר כ"Nisi Dominus". בעל המזמור מטיף מוסר לקהילה עלומת שם. יש הסוברים כי מזמור זה הוא מזמור בקשה שהדובר מוסר אותה בגוף שלישי. המזמור כולל את מחשבותיו של בעל המזמור הבאים לידי ביטוי בבקשה שמשאלתו תתקיים. יש המחלקים את המזמור לשני חלקים: החלק ראשון פסוקים א'-ב'דן באפסות מעשיו של האדם ואין ה' מסייע בידם. החלק השני, פסוקים ג'- ה דן בשבח בניו של ה'. הקשר התכני אינו ברור אך יש הסוברים כי במילה 'בית' שבמופעיה במקרא מתפרשת כמשפחה, כלומר, בני ביתו ועיסוקו לא יתקיימו ללא עזרת ה'. זיקה נוספת הבאה לידי ביטוי במזמור היא בשימוש שעושה בעל המזמור בפועל ש-מ-ר, בהגנה על העיר בחלקו הראשון של המזמור לבין ההגנה על העיר מאויביה על ידי הבנים. מזמור קכ"ז (בדומה למזמור העוקב, תהילים קכ"ח) שייך לקבוצת מזמורים לא גדולה בספר תהילים, המכונים 'מזמורי חכמה'. מטרתם של מזמורים אלו היא לחנך להשקפת עולם ראויה, להטיף לקוראיהם את חכמת החיים המקראית, וזאת באופן שדומה למה שמנסים לעשות ספר משלי וחיבורים נוספים במקרא המשתייכים לספרות החכמה. בעוד שרובם המכריע של מזמורי תהילים מבטא את היחס שבין האדם לבין האל, עוסקים מזמורי החכמה בהדרכת האדם בדרכי החיים. בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול. על המילים "אִם ה' לֹא יִבְנֶה בַיִת שָׁוְא עָמְלוּ בוֹנָיו בּוֹ אִם ה' לֹא יִשְׁמׇר עִיר שָׁוְא שָׁקַד שׁוֹמֵר", מבצעים מקהלת שירה את לחנו של שלמה יהודה רכניץ מדיה וקבצים בנושא תהילים קכ"ז בוויקישיתוף אלחנן סמט, מזמור קכ"ז - בין `שוא` ל`שנא` - חלק א' וחלק ב' יאיר הופמן, עולם התנ"ך: תהילים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 230 מלבד שני המזמורים שצוינו לעיל, יצוין כי גם המזמורים הבאים: א', (ל"ד), ל"ז, מ"ה, מ"ט, (ע"ח), קי"ב, קל"ג. בסוגריים צוינו מזמורים שיש ספק ביחס אליהם. אבי הורביץ עוסק בספר 'שקיעי חכמה בספר תהילים' (מאגנס ירושלים תשנ"א) בזיהויים של מזמורי החכמה בספר תהילים מזווית הראייה הלשונית. בפרק הראשון של ספרו נמצאת סקירה ביקורתית של גישות החוקרים שקדמוהו, ואשר דנו על שיטת הזיהוי של מזמורי החכמה בתהילים ועל היקפם. בעמ' 128 בספרו מובא נספח ובו טבלה סינופטית שבה מוצעות שיטותיהם של עשרה חוקרים מתחילת שנות השלושים של המאה העשרים ועד אליו, בדבר זיהויים של מזמורים בספר תהילים כמזמורי החכמה. העיון בטבלה מלמד שרק על חמשה מזמורים מסכימים רוב של שמונה חוקרים או יותר, והם: א', ל"ד, ל"ז, מ"ט, קי"ב. אף היקפם של מזמורי החכמה בספר תהילים נתון במחלוקת בין המרבים (ארבעה עשר) לממעיטים (חמשה-ששה). רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 269. אם ה' לא בית, בביצוע מקהלת שירה, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב (אורך: 4:58), 2 באוקטובר, 2013
ג'ילי ביני

ג'ילי ביני (באנגלית: Geely Binyue, בסינית: 吉利缤越) הוא SUV קומפקטי ומהודר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום בסין. "200T". "260T". "260T Mild-Hybrid". "PHEV" (ראשי תיבות: plug-in hybrid electric vehicle) - הסוללה יכולה להטען על ידי חיבור למקור חיצוני. 5 דלתות. 5 נוסעים. קיבולת מכל דלק - 45 ליטר (בדגם "200T"). הנעה קדמית. הנעה כפולה 4x4. תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.7 שניות (מנוע בנזין 1.0 ליטר, מגדש טורבו). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 6.9 שניות (מנוע היברידי, 1.5 ליטר, דגם "260T Mild-Hybrid"). דגם "ג'ילי ביני" דגם "ג'ילי ביני" דגם "ג'ילי ביני" דגם "ג'ילי ביני" דגם "ג'ילי ביני" דגם "ג'ילי ביני" ג'ילי ג'ילי בינרוי ג'ילי ג'יאג'י ג'ילי יואנג'ינג SUV ג'ילי CK ג'ילי CD מדיה וקבצים בנושא ג'ילי ביני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ילי ביני אתר האינטרנט הרשמי של ג'ילי ביני ג'ילי ביני, סרטון באתר יוטיוב אתר היצרן (binyue.geely.com) דגם "ג'ילי ביני" פלטפורמה "BMA platform" paultan.org/2018/07/27/geely-bma-modular-platform דגם "ג'ילי ביני" carnewschina.com/2018/02/12/new-geely-sx11-suv-china דגמי "ג'ילי ביני" (בסינית) autohome.com.cn/news/201808 דגמי "ג'ילי ביני" paultan.org/2018/11/08/geely-bin-yue-launched-in-china
האחים מזראטי

האחים מזראטי - 5 האחים מזראטי (מתוך 7) ייסדו וניהלו את יצרנית רכבי היוקרה מזראטי הקרויה על שמם (בין השנים 1926–1937). קארלו (1881–1910), מהנדס אופניים ומכונות. בינדו (1883–1980), מהנדס, מנהל חברת מזראטי משנת 1932 (כשאחיו אלפירי נפטר). אלפיירי השני (1887–1932), נהג מרוץ, על שמו דגם "Maserati Alfieri" (אנ'). מגיל 12 עבד בבית חרושת לאופניים, מנהל חברת מזראטי בין השנים 1926-1932. אטורה (1894–1990), מהנדס מכונות. ארנסטו (1898–1975), נהג מרוץ, מהנדס, לאחר מלחמת העולם השנייה השתתף בפיתוח דגם "Maserati A6" (אנ'). שבעת האחים מזראטי נולדו לרודולפו וקרולינה בעיר "Voghera" (אנ') בנפה פאביה במחוז לומברדיה באיטליה. רודולפו היה נהג קטר. אלפיירי הראשון נפטר בגיל שנה (1885-1886). הבן שנולד אחריו היה קרוי על שמו "אלפיירי השני". האח מריו 1890–1981), היה צייר, האח היחיד שלא עסק בענף כלי הרכב. בשנת 1969 כיבד בנוכחותו נשיא איטליה השביעי סנדרו פרטיני תערוכה שלו בעיר "Voghera" (אנ'). בשנת 1914 הקימו האחים מזראטי בית מלאכה למצתים שהיה קרוי: "Società omonima Officine Alfieri Maserati". שלושה מהאחים: אלפיירי, בינדו וארנסטו בנו ב-1923 מכוניות גראנד פרי 2 ליטר לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה, להיווסדותו של המותג מזראטי. בשנת 1937 מכרו את מפעל הרכב לתעשיין אדולפו אורסי, אך נשארו לעבוד במפעל לפי חוזה למשך 10 שנים. בשנת 1947 הקימו 3 מהאחים מזראטי: בינדו, אטורה וארנסטו בבולוניה את מפעל מכוניות המרוץ והספורט "O.S.C.A" (אנ') (שם רשמי: "Officine Specializzate Costruzione Automobili—Fratelli Maserati S.p.A"). המפעל פעל עד שנת 1967. במרכז בולוניה רחוב על שם "האחים מזראטי" (Via Maserati). אלפירי במרוץ "Coppa Florio" (אנ') (צולם ב-19 בנובמבר 1922) אלפירי נוהג בדגם מכונית המרוץ "Diatto 3-litre" (צולם בשנת 1924) אלפירי (צולם בשנת 1930) ארנסטו (צולם בשנת 1930) ארנסטו נוהג במכונית המרוץ מזראטי סוג 26 (צולם ב-24 באפריל 1927) קארלו מזראטי מדיה וקבצים בנושא האחים מזראטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האחים מזראטי "האחים מזראטי" diatto.com/EN/pagine/maserati "האחים מזראטי" hemmings.com/blog/article/the-maserati-brothers ההיסטוריה של מזראטי (ראו "מזראטי סוג 26" maserati.com/maserati/international/en/brand/history "מזראטי סוג 26" finecars.cc/en/editorial/article/news/collectors-corner-maserati-tipo-26 מצת- רכיב חשמלי המשולב במערכת ההצתה של מנועי בעירה פנימית. המצת מותקן בראש כל אחד מהצילינדרים שבמנוע, ותפקידו לייצר ניצוץ שיצית את תערובת הדלק והאוויר שבצילינדר, לאחר שנדחסה על ידי הבוכנה דיאטו-מזראטי diatto.com/IT/pagine/maserati
סמולנסק (כדורגל)

סְמוֹלֶנְסְק (ברוסית: ФК Смоленск) הוא מועדון כדורגל רוסי לשעבר מהעיר סמולנסק שנוסד בשנת 2019 והתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית, השלישית בחשיבותה במערך הליגות ברוסיה, בתחילת עונת 2021/2022 ערך מורחב – דנייפר סמולנסק המועדון נוסד בשנת 2019 בשם מועדון הכדורגל סמולנסק במקום מועדון דנייפר סמולנסק. המועדון הוקם ביוזמת ממשלת מחוז סמולנסק ונרשם להתמודדות בליגת הכדורגל המקצוענית החל מעונת 2019/2020. בעונת 2021/2022 העפילה לשלב 64 האחרונות בגביע הרוסי בכדורגל 2021/2022, אך באוגוסט 2021 המועדון פורק. קריסטל סמולנסק דנייפר סמולנסק אתר האינטרנט הרשמי של סמולנסק סמולנסק, ברשת החברתית פייסבוק סמולנסק, ברשת החברתית אינסטגרם סמולנסק, ברשת החברתית VK פרופיל, באתר Transfermarkt В ПФЛ появятся четыре новых клуба, возможно возрождение «Арсенала-2» ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'צ'לקה אדמונית-בטן

צָ'צָ'לָקָה אדמונית-בטן (שם מדעי: Ortalis wagleri) היא מין של עוף קרקע ממשפחת ההוקיים האנדמי למקסיקו במדינות: חליסקו, סונורה, סינלואה, נאיאריט ודורנגו. תחום מחייתה הוא יערות גשם נמוכים בטווח של עד 1,500 מטר אך גם יערות יבשים יותר. עוף זה דומה למיני הסוג פנלופה והוא מגיע לאורך 62–67 ס"מ ולמשקל 834 גרם. הצ'צ'לקה בעלת נוצות חומות-אדמוניות וראש שחור עם פנים אדומות בולטות וסנטר ורוד. המקור קצר ואפור ובקצהו ציצה בולטת שחורה. החזה כתום-אפור, הבטן אדומה והרגליים אפורות וחזקות. הזנב ארוך וכהה אך בעל נוצות כתומות בקצוות. היא יכולה לנוע על הקרקע אך גם מעל ענפי היער, שם היא מחפשת מיני פירות ומגוונת בחרקים. היא חיה רוב הזמן בקבוצות קטנות של עד 10 עופות. עונת הרבייה שלה חלה בין מאי ליולי אז הזכרים מנפחים את נוצותיהם וקוראים לנקבות. הצ'צ'לקה אינה נמצאת בסכנת הכחדה בטבע ומצב שימורה הוא "ללא חשש". מדיה וקבצים בנושא צ'צ'לקה אדמונית-בטן בוויקישיתוף צ'צ'לקה אדמונית-בטן, באתר ITIS (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית-בטן, באתר NCBI (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית-בטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית-בטן, באתר GBIF (באנגלית) צ'צ'לקה אדמונית-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
קריסטל סמולנסק

קריסטל סְמוֹלֶנְסְק (ברוסית: Футбольный клуб «Криста́лл» Смоленск) הוא מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר סמולנסק שהתקיים בשנים 1992–2004 והתמודד בליגת הכדורגל הלאומית, הליגה שנייה בחשיבותה ברוסיה, במשך 7 עונות רצופות. קריסטל העפילה 3 פעמים לשלב 16 האחרונות בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל (1997/98, 2001/02, 2002/03) והישג השיא בליגה הוא המקום הרביעי בעונת 1998 בליגת המשנה הרוסית. קריסטל הוקמה בשנת 1992 כתוצאה ממיזוגן של קבוצת דיפוזיון (Диффузион) עם מועדון הקטרגל "קריסטל". בינואר 1995 התאחדה עמה גם קבוצת הכדורגל איסקרה סמולנסק שהוקמה לראשונה ב-1965 והתמודדה בעיקר בליגה הסובייטית השנייה. קריסטל התמודדה במרבית שנותיה בליגת המשנה הרוסית בכדורגל. הקבוצה פעלה בחסות ממשלת המחוז ועיריית סמולנסק ותקציבה הסתמך על חוזה מימון עם חברת "קריסטל" לעיבוד יהלומים. תחילה תוכנן להצעיד את הקבוצה עד להעפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל, ברם בשנת 1998 מת מנכ"ל חברת "קריסטל" אלכסנדר שקאדוב והחברה חדלה לממן את המועדון. בתחילת שנת 2000 מונה גורבן ברדייב למאמן הקבוצה. הוא הביא איתו ספורטאים טורקמנים לקבוצה והקבוצה סיימה את עונת 2001 במקום החמישי בליגה הראשונה והיה נדמה שעם השקעה מיטבית הקבוצה תוכל להבטיח העפלה לליגת העל הרוסית בכדורגל. ברם, בינואר 2004 בעלי המניות במועדון הודיעו על פשיטת רגל והקבוצה פורקה. באפריל אותה שנה הוקמה קבוצה חדשה בשם "דנייפר סמולנסק". לב פלאטונוב (1996) ואלרי נננקו (1997—1998) אלכסנדר איגנאטנקו (1999) סרגיי לומאקין (15 ביוני — 20 באוגוסט 1999) ל. פלאטונוב (1999 — 2000) גורבן ברדייב (2000 — 2001) איגור בלאנוביץ' (2002) אלכסנדר אירחין (2002) דמיטרי גליאמין (2003) סרגיי פאבלוב (2003) דנייפר סמולנסק סמולנסק (כדורגל) אתר החברה Футбольный клуб не на того поставил. Газета «Коммерсантъ» № 85/П(2215) от 21.05.2001 Дмитрий Галямин. По обе стороны баррикад.// sport.ru (13.04.2012) В Смоленске ликвидируется футбольный клуб «Кристалл» ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא כדורגל רוסי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס טוני למחזה הטוב ביותר

פרס טוני למחזה הטוב ביותר (רשמית, פרס אנטואנט פרי על מצוינות בתיאטרון) הוא פרס שנתי לציון הישגים בתיאטרון האמריקאי חי, לרבות תיאטרון מוזיקלי, בהצגות של הפקות בברודוויי, ניו יורק. הפרס מוענק למחזאים ולמפיקים של המחזה הזוכה. בשנת 1947, השנה הראשונה שבה הוענקו פרסי טוני, לא היה זוכה בקטגוריה זו. "כולם היו בניי" סווג באופן שגוי, וזכה בפרס המחזאי הטוב ביותר עבור ארתור מילר. בשנה שלאחר מכן, "מר רוברטס" היה למחזה הראשון שזכה בפרס הטובי למחזה הטוב ביותר.   הערה: הזוכים מסומנים בכחול המחזאי הבריטי טום סטופארד זכה ארבע פעמים בפרס זה, יותר מכל מחזאי אחר. רק שבעה מחזאים אחרים (ארתור מילר, טרנס מקנאלי, טוני קושנר, אדוארד אלבי, ניל סיימון, יסמינה רזה ופיטר שאפר) זכו בפרס יותר מפעם אחת, כל אחד מהם זכה פעמיים. ניל סיימון מחזיק בשיא של מספר המועמדויות הרב ביותר - עשר מועמדויות - יותר מכל מחזאי אחר. במקום השני נמצא אוגוסט וילסון עם תשע מועמדויות, ואחר כך טום סטופארד (שבע מועמדויות), אדוארד אלבי (שש מועמדויות) וארתור מילר (חמש מועמדויות). ב-1994 הפך טוני קושנר למחזאי הראשון שזכה בפרסי טוני רצופים, שנה אחר שנה, עבור שני החלקים של "מלאכים באמריקה". טרנס מקנאלי חזר על הישג זה בשנתיים שלאחר מכן, עם מחזותיו "אהבה! אומץ! חמלה!" ו-"מאסטר קלאס". מדיה וקבצים בנושא פרס טוני למחזה הטוב ביותר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרסי הטוני
מיקה אלמוג

מיקה אלמוג (נולדה ב-22 באוגוסט 1975, אלול ה'תשל"ה) היא בעלת טור, עורכת, שחקנית ותסריטאית ישראלית. נכדתו של שמעון פרס. נולדה בכפר אז"ר לבתו של שמעון פרס, הבלשנית פרופסור צביה ולדן ופרופסור רפי ולדן, סגן מנהל בית החולים שיבא. למדה במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין. התגייסה לצה"ל, אך שוחררה לאחר הטירונות. עברה לניו יורק ולמדה משחק באוניברסיטת ניו יורק ובבית הספר למשחק של לי סטרסברג. לאחר סיום לימודיה עברה ללוס אנג'לס ושיחקה שם בתיאטרון. עם שובה לישראל החלה לעבוד בכתיבה ועריכה בערוץ הילדים ולאחר מכן כתבה לתוכניות "ארץ נהדרת", "משחק מכור" ו"קצרים". לאחר מכן הייתה מנהלת התוכן של חברת ארמוזה פורמטס, המתמחה בפיתוח ובהפצה של פורמטים ישראליים בשוק הבינלאומי. במקביל עבדה כעורכת במוסף "הארץ" וכשותפה לצוות הסאטירי "באנה באנה" (יחד עם ליאת שביט, שחר סגל, לילך ברנע-לשם ועוד), שפרסמו כפולת עמודים במוסף "הארץ" בשנים 2012–2015 תחת הכותרת "נשים מתפרעות על עמוד". בהמשך כתבה טור אישי (שכלל גם סיפורים קצרים שחלקם התפרסמו בספרה "ציפייה") וטור סאטירי שהתפתח לטור המתאר כביכול שיחות בקבוצת ווטסאפ (התחיל בקבוצה של הורים בגן ילדים והמשיך לתיאור של קבוצות נוספות). טור זה עבר ב-2015 ממוסף "הארץ" למוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות". באוקטובר 2019 פוטרה מ"ידיעות אחרונות". ב-2014 החלה גם לעבוד כשחקנית והופיעה כאסנת, סוכנת השחקנים של יהודה לוי בסדרה "איש חשוב מאוד". בשנת 2019 מתחה ביקורת חריפה על ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לקראת הבחירות לכנסת ה-21, ולקראת הבחירות לכנסת ה-22. ואף קראה לנשיא ארצות הברית שלא להפגש איתו. אלמוג נשואה לדרור ואם לשלושה ילדים. ציפייה, כנרת זמורה-ביתן דביר, בעריכת הילה בלום, 2018 מיקה אלמוג, ברשת החברתית פייסבוק מיקה אלמוג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיקה אלמוג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיקה אלמוג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ורד הורביץ, הסבא נשיא, הנכדה מלכה: כך הציל המשחק את מיקה אלמוג, באתר Xnet‏, 23 בספטמבר 2014 צליל אברהם, "ציפייה": רוב הסיפורים בספרה של מיקה אלמוג לא עולים על הציפיות, באתר הארץ, 1 במאי 2018 מאמרי מיקה אלמוג, באתר "הארץ" פוסט של מיקה אלמוג בפייסבוק, 11 באוקטובר 2019 טל גלעדי, ‏"מר נתניהו, אני לא מפחדת ממך", באתר ‏מאקו‏, 3 באפריל 2019 אלדד בק, בחסות השגרירות: נאום נכדת פרס נגד רה"מ, באתר ישראל היום, 16 בספטמבר 2019 נכדתו של פרס לביידן: אל תזמין את נתניהו, באתר ישראל היום
קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה

מכון חייקין לגאואסטרטגיה הוא מסגרת לפעילות מחקרית ומדינית באוניברסיטת חיפה. מטרות המכון הן קידום מחקרים אקדמיים בנושאים אסטרטגיים הקשורים למדינת ישראל ולמזרח התיכון, העלאת המודעות לאתגרים ביטחוניים וחברתיים לסדר היום הלאומי, וסיוע לחוקרים ולתלמידי מחקר מצטיינים. חוקרי המכון מתמחים בזיקות בין משאבים טבעיים ותפוצתם, פריסת אוכלוסייה, ותשתיות קריטיות לבין ביטחונה הלאומי של ישראל. בראש המכון עומד, משנת 2023, פרופ' עמי פדהצור. מכון חייקין נקרא על שמו של רו"ח ראובן חייקין (1918–2004), שבמותו הוריש כסף להקמת מכון שיעסוק בתחום הגאואסטרטגיה. המכון נוסד ב-2004 על ידי פרופ' ארנון סופר והוא עמד בראשה עד שנת 2016. בראשית דרכה התמקד המכון בסוגיות דמוגרפיות, גבולות, מיעוטים, חקלאות וביטחון לאומי. המכון יוזם מחקרים בתחומי הגאואסטרטגיה, מסייע לתלמידי מחקר, מקיים ימי עיון וכנסים ומפרסם ספרים ועבודות מדעיות באתר האינטרנט של המכון. כמו כן מקיים המכון ימי עיון וכנסים אשר חלקם מצולמים ומשודרים באתר. בנוסף, המכון מעניק בכול שנה את פרס ראובן חייקין לספר פורץ דרך, את מלגת ארנון סופר לסטודנטים מצטיינים, ומסייע במימון הפקת כתב העת "אופקים בגאוגרפיה". אתר האינטרנט הרשמי של קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה (באנגלית) האירוע השנתי של קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה לשנת 2019 בנושא חשיבותו הגוברת של המפרץ הפרסי חלק ראשון האירוע השנתי של קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה לשנת 2019 בנושא חשיבותו הגוברת של המפרץ הפרסי חלק שני קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה מתוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה אוניברסיטת חיפה, קתדרת חייקין לגיאואסטרטגיה, דף שער בספרייה הלאומית
Schultüte

Schultüte (בתרגום חופשי, "שקית בית ספר") הוא שק גדול בצורת חרוט עשוי נייר או קרטון או פלסטיק. בגרמניה ואוסטריה, ובחלקים של פולין וצ'כיה, נהוג לתת את השקית לילדים ביום הראשון ללימודים של כיתה א'. השקית ממולאת בממתקים, צעצועים וציוד לבית הספר. מסורת הענקת ה-Schultüte החלה בסביבות 1810 באזור סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה שבגרמניה התיעוד הראשון של "Schultüte" בצורת חרוט הוא מהעיר ינה בשנת 1817, וישנם תיעודים מדרזדן (1820) ולייפציג (1836). המנהג התחיל בערים הגדולות והתפשט במהירות לעיירות וכפרים קטנים, והפך למוסד בכל רחבי גרמניה. בהתחלה, לפני שהמנהג התפשט לחלקים אחרים של גרמניה, הנוהג היה לא לתת את החרוט לילדים באופן אישי. הקונוסים עם שמות התלמידים נתלו על "עץ" מתכת ("Schultütenbaum") על ידי הסבים. כל ילד היה צריך לאסוף את החרוט שלו בלי לקרוע אותו. סיפרו לילדים שיש "עץ שקיות בית ספר" אשר גדל בבית הספר, וכאשר פירות העץ (כלומר ה-"Schultüten") בשלים וגדולים מספיק בשביל לקטוף אותם אז זה הזמן ללכת לבית הספר בפעם הראשונה. המנהג היחיד שהשתנה במחצית השנייה של המאה ה-20 הוא ששמו פחות ממתקים בשקית ויותר מתנות שימושיות כמו עפרונות, צעצועים קטנים, תקליטורים, ספרים ואפילו פריטי לבוש. אלה ניתנים באופן מסורתי על ידי הסבים שגם לוקחים את הילד לארוחת ערב בערב שלפני תחילת הלימודים. כריסטיאן קנטאוו, מומחית לפולקלור גרמני, חקרה את המסורת של ה-Schultüte. בראיון ב-2016 לדויטשה ולה היא מסבירה עד כמה חשובה הסימבוליות של המסורת לתלמידי כיתה א' ולמשפחותיהם, ללא קשר לאמצעים הכלכליים שלהם: השקית היא אטומה ופותחים אותה בבית אחרי הלימודים ולא בזמן הלימודים. זה מאפשר למשפחות עם אמצעים כלכליים נמוכים למלא את השקית לא רק במתנות אלה בסתם דברים שיתנו לה נפח כמו תפוחי אדמה ונייר. זה מראה שהנוהג היה כה חשוב שאף אחד לא רצה לוותר עליו. מדיה וקבצים בנושא Schultüte בוויקישיתוף למה הגרמנים נותנים לילדיהם חרוטים מנייר ביום הראשון ללימודים יום ראשון ללימודים - מוזיאון העיר ינה
בידיים טובות (סדרת טלוויזיה)

בידיים טובות (באנגלית: Trust Me) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוג דרמה רפואית-אנתולוגית המשודרת בערוץ BBC One. עונה ראשונה בת ארבעה פרקים עלתה באוגוסט 2017 ונכתבה על ידי דן ספטון. בפברואר 2018 חודשה התוכנית לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-16 באפריל 2019. ביוני 2019 בוטלה הסדרה, לאחר שתי עונות. קאת' הרדאייקר היא אחות חרוצה שמפוטרת מעבודתה אחרי שחשפה שחיתות. היא גונבת את זהותה של חברתה הטובה שהיא רופאה והיגרה לניו זילנד, ועוברת לאדינבורו כדי לפתוח דף חדש בחייה יחד עם בתה הקטנה. ג'ודי ויטאקר – קאת' הארדייקר / אליסון 'אלי' סאטון. אמון אליוט – ד"ר אנדי ברנר. שרון סמול – ד"ר בריג'יט ריין. בלייק האריסון – קארל, בעלה לשעבר של קאת'. נתן ולש – סם קלי, עיתונאי. קארה קלי – מונה מקברייד. לויס צ'ימימבה – האחות קארן. מייקל אבובאקאר – ד"ר צ'רלי מקי. אנדראה לאו – ד"ר אליסון סאטון. אלפרד אינוק – ג'יימי מקיין. ג'ון האנה – ד"ר ארצ'י ווטסון. אשלי ג'נסן – דבי דורל. ריצ'רד רנקין – ד"ר אלכס קירן. קייטי קלרקסון-היל – ד"ר זואי וייד. ב-23 בפברואר 2018 פורסם שהסדרה תחודש לעונה שנייה, בהשתתפות צוות שחקנים חדש לגמרי, בעקבות ליהוקה של ג'ודי ויטאקר לתפקיד הדוקטור ה-13 בסדרה "דוקטור הו". העונה השנייה מתרחשת במחלקה נוירולוגית בבית חולים South Lothian. שידור העונה השנייה החל ב-16 באפריל 2019. אתר האינטרנט הרשמי של בידיים טובות (באנגלית) "בידיים טובות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בידיים טובות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בידיים טובות", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "בידיים טובות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בידיים טובות" באתר ה-BBC "BBC One's Trust Me will return for a second series WITHOUT Jodie Whittaker". Digital Spy. 23 בפברואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Trust Me writer had to scrap season 2 plan with Jodie Whittaker". Digital Spy. 8 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה)
קו B של הרכבת התחתית של ניו יורק

קו B או בשמו המלא קו מהיר השדרה השישית (באנגלית: B Sixth Avenue Express) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע כתום ופועלות בו 37 תחנות. הקו נקרא קו מהיר שכן הוא מדלג על תחנות רבות בשדרה השישית במנהטן ובה בעת משלים את השירות של קווים אחרים בהארלם ובברייטון ביץ' שבברוקלין. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הקו מתחיל את מסלולו מצפון מערב הברונקס סמוך לגנים הבוטניים של ניו יורק. הקו נוסע לכיוון דרום ונכנס למנהטן דרך מנהרה שחוצה את נהר הארלם, אומנם בצפון מנהטן הקו עוצר בכל התחנות, אך בדרום מנהטן ובמנהטן תחתית הקו מדלג על תחנות רבות, לאחר שחצה את מנהטן פונה מסלול הקו לכיוון ברוקלין שאליה הוא נכנס דרך גשר מנהטן. הקו חוצה את ברוקלין מצפון לדרום במסלול משותף עם קו Q אך בעוד קו Q עוצר בכל התחנות, קו B מדלג על תחנות רבות. תחנתו הסופית של הקו היא בברייטון ביץ' שבקצה הדרומי של ברוקלין. מדיה וקבצים בנושא קו B של הרכבת התחתית של ניו יורק בוויקישיתוף
חרובסק

חרובסק (ברוסית: Ха́ровск) היא עיר במחוז משנה חרובסק במחוז וולוגדה שברוסיה. העיר ממוקמת על גדתו השמאלית של נהר קובנה, כ-90 ק"מ מצפון לעיר וולוגדה. אוכלוסיית העיר נמצאת בירידה מתמדת מאז שנת 1989 – ב-2010 היא מנתה כ-10,079 תושבים, ואז מנתה כ־13,083 תושבים. בשנת 1894 החלה בנייתה של מסילת הרכבת בין הערים וולוגדה וארכנגלסק – הוחלט שהיא תעבור בנתיב הקצר ביותר, ולא דרך יישובים קיימים, ובסופו של דבר היא עברה במיקומה הנוכחי של חרובסק. תחנת הרכבת במקום נפתחה בשנת 1894 וכונתה "קובינו"; לאחר מכן שמה שונה ל"לשצ'ובו" (ברוסית: Лещёво), וב-1914 שמה שונה בשנית ל"חרובסקיה". היישוב חרובסקיה (ברוסית: Харовская), שנודע גם בשם חרובסקי (ברוסית: Харовский), הוקם באזור תחנת הרכבת בשנת 1903, יחד עם הקמתו של מפעל זכוכית. ב-1919 הוקמה ביישוב גם מנסרה. בשנת 1929 הוקם מחוז משנה חרובסק כמסגרת אדמיניסטרטיבית בתוך מחוז וולוגדה והיישוב הפך למרכז המנהלי של מחוז המשנה החדש. לאחר שאוכלוסייתו התפתחה ונבנו בו מפעלים נוספים, בשנת 1954 הוא קיבל מעמד של עיר, אשר שמה שונה לשמה הנוכחי - חרובסק. מדיה וקבצים בנושא חרובסק בוויקישיתוף Russian Federal State Statistics Service (2011). "Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1". 2010 All-Russian Population Census, vol. 1. Federal State Statistics Service (ברוסית) "Всесоюзная перепись населения 1989 г. Численность наличного населения союзных и автономных республик, автономных областей и округов, краёв, областей, районов, городских поселений и сёл-райцентров". All Union Population Census of 1989. Institute of Demography at the National Research University: Higher School of Economics (ברוסית) Н. В. Солдатова (2006). Г. В. Судаков (ed.). Вологодская энциклопедия (ברוסית). ISBN 5-87822-305-8 Энциклопедия Города России. Moscow: Большая Российская Энциклопедия. 2003. p. 504–505. Справка об изменениях административно-территориального устройства и сети партийных и комсомольских органов на территории Вологодской области (1917-1991) (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
The Shawn Mendes EP

The Shawn Mendes EP (בעברית: המיני-אלבום של שון מנדס) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס. המיני-אלבום יצא לאור ב-28 ביולי 2014, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס. עם יציאתו, נכנס המיני-אלבום אל המקום ה-5 במצעד האלבומים שבקנדה. מנדס יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו "#ShawnsFirstHeadlines" על מנת לתמוך ולקדם את המיני אלבום ומאוחר יותר גם את אלבום הבכורה שלו, Handwritten. סיבוב ההופעות כלל כ-51 מופעים ונערך בארצות הברית, קנדה ובערים האירופאיות סטוקהולם, ברלין, פריז, לונדון ומדריד. סיבוב ההופעות החל בעיר ניו יורק בארצות הברית ב-15 בנובמבר 2014 והסתיים בסטוקהולם בשוודיה ב-18 בנובמבר 2015. רוב המופעים של מנדס נערכו בהיכלים קטנים שיכולים להכיל אלפים בודדים. רשימת השירים אותם ביצע הייתה דינמית לאורך סיבוב ההופעות וכללה גרסאות כיסוי שונות אותם ביצע, בין היתר, לשירים "Fallin'" של אלישה קיז, "Hey There Delilah" של פליין וייט טיז ו"Thinking Out Loud" של אד שירן. מידע על האלבום The Shawn Mendes EP באתר MusicBrainz Shawn Mendes' 'Stitches' Hits No. 1 on Adult Contemporary Chart, Billboard Shawn Mendes Chart History, Billboard