laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ק שפרד (פושע)

ג'ק שפרד (באנגלית: Jack Sheppard;‏ 4 במרץ 1702 - 16 בנובמבר 1724), היה פושע אנגלי ידוע לשמצה במאה ה-18 בלונדון. שפרד נולד למשפחה ענייה, והתחנך כשוליית נגר. אולם ב-1723 הוא החל לשתות משקאות חריפים בכמויות מופרזות ולבקר אצל זונות. בסופו של דבר הוא החל לנסות להגדיל את הכנסתו דרך פשע, תחילה על ידי גנבת דברים פעוטים מחנויות ובהמשך על ידי גנבת דברי ערך מבתים בהם עבד. הוא התפטר מעבודתו, הסתובב עם פושעים נוספים והתקדם לפריצה לבתים. שפרד נעצר ונכלא חמש פעמים ב-1724. הוא נמלט בארבע הפעמים הראשונות, דבר שהפך אותו לדמות ידועה לשמצה בציבור, ופופולרית ביותר בקרב השכבות העניות. בסופו של דבר הוא נתפס, הורשע והוצא להורג בתלייה. חוסר היכולת של ג'ונתן ויילד (שהתחזה לאחד ממגיני החוק הראשיים בבריטניה) לשלוט בשפרד, והפציעות שספג בידי אחד מעמיתיו של שפרד הובילו לבסוף לנפילתו של ויילד. מדיה וקבצים בנושא ג'ק שפרד בוויקישיתוף ג'ק שפרד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ק שפרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורפו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קורפו – אי יווני בים היוני קורפו (עיר) – בירת האי קורפו ומחוז האיים היוניים קורפו (יחידה אזורית) – אזור מנהלי של יוון, הכולל את האיים קורפו ופאקסי מצר קורפו – מצר ים בים היוני חיים קורפו – חבר כנסת ושר אתרוג קורפו – זן אתרוגים, עליו התנהל פולמוס אתרוגי קורפו
ג'ק שפרד

האם התכוונתם ל... ג'ק שפרד (אבודים) – דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה אבודים ג'ק שפרד (פושע) – פושע בריטי ג'ק שפרד (שחקן) – שחקן ומחזאי אנגלי
סורא

סורא (למפת עיראק מוגדלת)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. סורא (למפת עיראק רגילה)   בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. סורא סורא הייתה עיר בדרום בבל (כיום, עיראק) אשר הייתה ממוקמת ממערב לנהר הפרת. בסורא פעלה ישיבת סורא, שהייתה אחד המרכזים האינטלקטואליים הגדולים של היהדות, מהמאה ה-2 ועד המאה ה-11. אדמות הסביבה של סורא התפרסמו בגידוליהן, בעיקר כרמים, שדות חיטה ושעורה ומטעי פירות. יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים, שלאחר ביטול ממלכתם הקטנה (שהייתה על אדמות בבל, והוקמה על ידי חסינאי וחנילאי, יהודים בבלים, כ-45 שנים לפני חורבן בית המקדש השני), פקד משבר חמור ביותר את יהודי דרום בבל. גל של פעולות תגמול אנטי-יהודיות גרם לסדרה של הגירות, והתרוקנות של מרכזים רבים כמו סורא. חלק מהיהודים נמלטו לעיר סלוקיה שעל שפת החידקל. בעיר זו, הייתה מלחמה בין היוונים ובין הסורים, ולאחר בואם של היהודים לשם, הם השלימו, ועשו יד אחת נגד היהודים. התוצאות היו הרס וחורבן של סלוקיה היהודית, ומותם של רבים מהיהודים שהיגרו לשם. לאחר ההרס הרב, פנו יהודי סלוקיה (לשעבר) לעיר קטסיפון, בירת מלכות הפרתים, אך גם שם התנכלו להם. כדי להציל את נפשם, ברחו רוב יהודי המקום לערים נהרדעא ונציבין, שהיו ערי מבצר, שבהם יד היהודים הייתה על העליונה. מכיוון שרוב יהודי דרום בבל עברו דרך תלאות זו עד לערים אלו, נתדלדל היישוב היהודי בדרום בבל, וקהילות סורא וסביבותיה נחרבו. כ-180 שנה לאחר חורבן והתדלדלות העם הזו, החלה קהילת סורא להתאושש, ואף נמצאו שם יהודים רבים במאה השלישית. לאחר שרב חזר לבבל בתחילת המאה השלישית, הוא נוכח במצב הרוחני העגום של קהילת סורא ולכן בשנת 225, בחר לעזוב את המרכז התורני של יהודי בבל אז, נהרדעא, ולהקים ישיבה בסורא. ישיבה זו הפכה למרכז תורני חשוב בדרום בבל ובבבל בכלל, ולימים הפכה לאחת משתי ישיבות בבל הגדולות, סורא ופומבדיתא. יש הסוברים (רב שרירא גאון, ספר הקבלה) שסורא היא העיר מתא מחסיא המוזכרת בתלמוד, ואולם, מתא מחסיא, המוזכרת בתלמוד, מובאת שם פעמים רבות כעיר סמוכה או בפרבר של העיר סורא, והישיבה שהתקיימה במתא מחסיא הועברה או שימשה מעת לעת כסניף נוסף לישיבת סורא. עד המאה ה-10 היו רוב תושביה של סורא יהודים. כאשר נסע בנימין מטודלה לאזור בסביבות שנת 1170, הוא כבר לא מצא בו יישובים יהודיים. מ. יודלביץ, העיר סורא: (פרקים א-ב), סיני, שנה א, עמ' קסח-קעד; (פרקים ג-ד), שנה א, עמ' רסח-רעה. יואל פלורסהיים, ייסודן וראשית התפתחותן של ישיבות בבל - סורא ופומבדיתא, באתר פשיטא. סורא, אנציקלופדיית דעת ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין ויינק

מרטין ויינק (גרמנית: Martin Weinek; נולד ב-5 ביוני 1964) הוא שחקן טלוויזיה אוסטרי, יצרן יין, יזם ובדרן. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמפקח פריץ קונץ בסדרת הטלוויזיה "המפקח רקס". ויינק למד דרמה בשנים 1983–1986 אצל הפרופסור פטר פ. יוסט. החל מ-1986 ויינק היה חלק מלהקת התיאטרון "Group 80" בווינה וגילם תפקיד קטן של נער מעליות בסרט "Nachsaison". בשנת 1987 הוא שיחק בפסטיבלי Recklinghausen תחת בימויו של גאורג מיטנדריין במחזה "לכנר אדי מביט אל תוך גן עדן" וכן שיחק כמטאטא רחובות בסרט "Müllomania" תחת בימויו של דייטר ברנר. בשנים 1988–1989 שיחק בתאטרונים שונים, בין השאר ב-Jura Soyfertheater Vienna. בנוסף, ביים מספר מחזות בתיאטרון הרנאסלר בשנים 1990–1991. ברווחים שבין חובותיו לתאטרונים, שיחק ויינק בקולנוע ובטלוויזיה. ב-1989 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה Calafati Joe. מלבד משחק, ויינק מגדל ומכין יין ביחד עם אשתו אווה, שעובדת כמחזאית. השניים החלו בתחביב גידול היין ב-1993 והם בעלי חווה בשטח 30 דונם ליד הייליגנברון. 1989: Calafati Joe - סדרת טלוויזיה 1999-2004, 2008- : המפקח רקס - סדרת טלוויזיה 2004: סילנטיום 2005: Grenzverkehr 2006: Unter weißen Segeln (הפרק Träume am Horizont) 2007: Die Rosenheim-Cops (הפרק Liebe bis zum Ende) 2020: פרויד - סדרת טלוויזיה מדיה וקבצים בנושא מרטין ויינק בוויקישיתוף מרטין ויינק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין ויינק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרטין ויינק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קספר קאפארוני

גספר "קספר" קאפארוני (באיטלקית: Gaspare "Kaspar" Capparoni; נולד ברומא ב-1 באוגוסט 1964) הוא שחקן איטלקי. קספר קאפארוני נהייה שחקן תיאטרון בגיל 18, והודרך על ידי ג'וזפה פטרוני גריפי. ב-1984 הופיע בסרט "פנומנה", תחת בימויו של דאריו ארג'נטו. קאפארוני שיחק במספר רב של סרטים שזכו להערכה, בהם: Colpi di luce בשנת 1985, שבוים על ידי אנזו ג'. קסטלארי Gialloparma בשנת 1999, שבוים על ידי אלברטו בווילקואה Encantado בשנת 2002, שבוים על ידי קוראדו קולומבו Il Ritorno del Monnezza בשנת 2005, שבוים על ידי קרלו ואנזינה Two Families ו- Il Sole nero, שניהם ב-2007. הוא גם מכבב בסדרות טלוויזיה, ביניהן באופרת הסבון "Ricominciamo" (שנת 2000), המיני-סדרה "Piccolo mondo antico", הסדרה "Incantesimo 4" (שנת 2001) ו-"Elisa di Rivombrosa" (שנת 2003), המיני-סדרה "La caccia" שבוימה בידי מאסימו ספאנו (שנת 2005), בה הוא האנטי-גיבור של אלסיו בוני, וכן בסדרה "קפרי" (שנת 2006). בשנת 2007 הוא מגלם את הגיבור במיני-סדרה "Donna Detective" שבוימה בידי ציניזיה טוריני ובשנת 2008 כיכב בסדרה "המפקח רקס" לצד מרטין ויינק (הסדרה בוימה על ידי מרקו סראפיני), ובסדרה "קפרי 2", שבוימה על ידי אנדראה ברזיני וג'ורג'ו מולטני. פנומנה (שנת 1985) Colpi di luce (שנת 1985) Gialloparma (שנת 1999) Encantado (שנת 2002) Il ritorno del Monnezza (שנת 2005) שתי משפחות (שנת 2007) Il sole nero (שנת 2007) Addio e ritorno - סרט טלוויזיה (שנת 1995) Tequila e Bonetti (שנת 2000) La casa delle beffe - מיני סדרה (שנת 2000) Ricominciare - אופרת סבון (שנים 2000-2001) Piccolo mondo antico (שנת 2001) Incantesimo 4 (שנת 2001) Elisa di Rivombrosa (שנת 2003) La caccia - מיני סדרה (שנת 2005) Provaci ancora Prof - מיני סדרה (שנת 2005) קפרי (שנת 2006) Donna Detective - מיני סדרה (שנת 2007) המפקח רקס - מיני סדרה (שנת 2008) קפרי 2 (שנת 2008) Il giudice Mastrangelo 3 (שנת 2009) מדיה וקבצים בנושא קספר קאפארוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קספר קאפארוני קספר קאפארוני, ברשת החברתית פייסבוק קספר קאפארוני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קספר קאפארוני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קספר קאפארוני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שנהב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שנהב – חט הפיל וחיות אחרות חוף השנהב – מדינה במערב אפריקה אישים: איל שנהב – עורך דין ישראלי דינה שנהב – אמנית ישראלית חיה שנהב – סופרת ומשוררת ישראלית טל שנהב – איש תקשורת ישראלי יהודה שנהב – סוציולוג ישראלי
פאר

האם התכוונתם ל... פאר - מילה בעברית המתארת יופי רב פא"ר – מיזם של האוניברסיטה הפתוחה המאפשר גישה חופשית לחומרי לימוד מקוונים פאר (Par) - מונח מרכזי בשיטת הניקוד במשחק הגולף אישים: פְּאֵר אביבה פאר – מלכת היופי של ישראל לשנת 1954 דניאל פאר – עיתונאי ושדר רדיו וטלוויזיה בישראל מני פאר – איש רדיו וטלוויזיה ישראלי עדנה פאר – עיתונאית ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית שחר פאר – טניסאית ישראלית פאר טסי – זמר-יוצר ומלחין מוזיקה ים-תיכונית ישראלי Parr קתרין פאר – אשתו השישית של הנרי השמיני לילי פאר – כדורגלנית אנגליה מרטין פאר – צלם בריטי Farr דיאן פאר – שחקנית, מפיקה וסופרת אמריקאית אישים ששמם הפרטי הוא פאר פהר פר
Running Wild

Running Wild היא להקת הבי מטאל גרמנית. הלהקה נוסדה בשנת 1976 בהמבורג. היא נחשבת אחת מחלוצות להקות המטאל הגרמניות, בהן נכללות הלהקות Helloween, רייג', גרייב דיגר, אקספט וסינר. הלהקה נודעה בעולם המטאל כלהקת פיראט מטאל, ורבים מהמילים והלחנים בשיריה לקוחים מניבים ומשפטים פיראטיים שחלקם לא ניתנים לתרגום. הלהקה ערכה את הופעתה האחרונה ב-30 ביולי 2009 בפסטיבל ואקן. רולף קספארק - שירה וגיטרה פיטר ג'ורדן - גיטרה פיטר פיצ'ל - גיטרת בס מתיאס ליברטות' - תופים גיטרה: יואי בנדיג (1976-84) ג'רלד ווארנק (1984-85) מייקל קופר (1985-90) אקסל קולמורגן (1990-93) טילו הרמן (1994-2001) ברנד אופרמן (2002-2004) גיטרת בס: ג'ורג שוורץ (1976) קרסן דייוויד (1976-79) מתיאס קאופמן (1980-83) סטפן בוריס (1984-87) ג'נס בקר (1987-92) תומאס סמוסזינקי (1992-2002) תופים: מייקל אופמן (1976-82) וולפגנג הייג'מן (1982-87) סטפן שוורצמן (1987-88,1992-93) איאן פינליי (1988-90) ג'ורג מייקל (1994-98) Gates to Purgatory - 1984 Branded and Exile - 1985 Under Jolly Roger - 1987 Port Royal - 1988 Death or Glory - 1989 Blazon Stone - 1991 Pile of Skulls - 1992 Black Hand Inn - 1994 Masquerade - 1995 The Rivalry - 1998 Victory - 2000 The Brotherhood - 2002 Rogues en Vogue - 2005 מדיה וקבצים בנושא Running Wild בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Running Wild (באנגלית) Running Wild, ברשת החברתית פייסבוק Running Wild, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Running Wild, באתר ספוטיפיי Running Wild, באתר Last.fm (באנגלית) Running Wild, באתר AllMusic (באנגלית) Running Wild, באתר MusicBrainz (באנגלית) Running Wild, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Running Wild, באתר דיזר Running Wild, באתר Discogs (באנגלית) Running Wild, באתר Songkick (באנגלית) Running Wild, באתר Genius Running Wild, באתר בנדקמפ Running Wild, באתר בילבורד (באנגלית)
הירושיגה

אוּטָגָאוָה הִירוֹשִיגֶה (ביפנית: 歌川広重;‏ 1797 – 12 באוקטובר 1858), שהיה ידוע גם כאָנדוֹ הירושיגה, היה אמן אוקיו-אה יפני, אחד הציירים הגדולים בסגנון זה. הוא הושפע רבות מעבודותיו של הוקוסאי, ובמשך שנים השניים היו אמנים מתחרים בז'אנר הנופים המצוירים. יצירתו המפורסמת ביותר של הירושיגה היא "100 מבטים על אדו". תמונותיו של הירושיגה בולטות בצבעיהן הבוהקים, בנקודות פרספקטיבה מעניינות ובהתייחסות מיוחדת לעונות השנה. תמונותיו השפיעו על ציירים רבים, בהם מונה ואימפרסיוניסטים נוספים, ואן גוך וציירים רוסים כגון איוון ביליבין. הירושיגה נולד במשפחה של מכבה אש, שגר מזרחית לטירת אדו (היום טוקיו). את האמנות למד ככל הנראה מאחד מעמיתי אביו. הוא התפרסם בגיל תשע בזכות ציור שצייר ברמה גבוהה יחסית לגילו הצעיר, המציגה את התהלוכה של משלחת איי ריוקיו לשוגון. למרות שהתחיל ללמוד בבית ספר לציור בגיל 15 הוא קיבל את התעודה כעבור שנה בלבד, למרות שהתהליך בדרך כלל לוקח בין שנתיים לשלוש. את הציורים המקוריים שלו התחיל הירושיגה ליצור רק בגיל 21. אביו מת כשהיה הירושיגה בן 12, והוא ירש את תפקידו והמשיך למלא את חובותיו ככבאי גם בתקופות ההתלמדות שלו, עד שנת 1832. בשנת 1832 הוזמן הירושיגה להצטרף לנציגי השוגון בחצר הקיסרית. בדרכו לקיוטו, בחן הירושיגה את טוֹקָאידוֹ, דרך שהובילה מהעיר אדו לקיוטו, העוברת ליד קו החוף וצופה לעבר רכס הרים מכוסי שלג. בהגיעו לקיוטו יצר את סדרת "53 התחנות של טוקאידו", סדרה אשר הקנתה לו תהילה רבה ביפן ומחוצה לה. למעשה, הסדרה הייתה פופולרית כל-כך שיצאה בשלוש מהדורות שונות. הקריירה שלו הייתה מעתה מסודרת - בתקופה זו תעשיית הדפוס שגשגה. בנוסף, צמיחת התיירות בתקופה זו הביאה להגדלת ביקוש למדריכי טיולים, ועבודותיו של הירושיגה, אשר צייר במהלך הטיולים שלו ביפן, היו פופולריות מאוד. לקראת סוף חייו, המשיך הירושיגה לצייר תמונות בקצב גדול, כדי לספק את דרישות השוק, אך מעט מציוריו היו מוצלחים כמו העבודות הקודמות. בשנת 1856 הפך הירושיגה לנזיר בודהיסטי; באותה השנה התחיל לצייר את יצירתו המפורסמת "מאה מבטים על אדו". הוא נפטר בגיל 61 בעת מגפת כולרה באדו בשנת 1858 ונקבר במקדש זן. אמנים רבים מכל רחבי העולם ובמיוחד מיפן הושפעו מהיצירות שלו. אמנים שהושפעו מעבודותיו כגון, דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי מיפן, האמן אדגר דגה מצרפת, אמנית אמריקאית מארי קאסאט ואמנית ישראלית יונה לוי גרוסמן. מדיה וקבצים בנושא הירושיגה בוויקישיתוף אתר המוקדש להירושיגה, עם מידע אודותיו והרבה תמונות (אנגלית) הירושיגה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הירושיגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדו הירושיגה (1797-1858), דף שער בספרייה הלאומית
נאקאפיריפירית

מחוז נאקאפיריפירית (באנגלית, בסוואהילי: Nakapiripirit) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור הצפוני במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, נאקאפיריפירית. המחוז גובל במחוז נפק מצפון, במחוז מורוטו מצפון מזרח, במחוז אמודט ממזרח, במחוז קווין מדרום מזרח, במחוז בולמבולי מדרום מערב, במחוז קומי ממערב ובמחוז קאטאווי מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא נאקאפיריפירית. במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מורוטו. בשנת 2001, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. רוב תושבי המחוז משתייכים לקבוצה האתנית קרמוג'ונג, ודוברים את שפת הקרמוג'ונג. שפה נוספת המדוברת בפי תושבי המחוז היא פוקוט. במחוז מספר הרים שגובהם מגיע עד 3,000 מטרים. ההרים גבוהים ביותר הם הר קאדאם, לולקק ונאפאק. המחוז מחולק באופן גס לרצועה יבשה ולרצועה רטובה. הרצועה היבשה מכסה את תת-הנפות לורו, אמודט, לורגנדווט ויורד לנאבילאטוק, לולחאט ולחלקים של לורגאה. הרצועה הרטובה מכסה בעיקר את מרגלות של הר קאדאם, בעיקר נאקאפיריפירית, נאמאלו, קאקומונגולה, קאריטה. במחוז יורדים בממוצע בין 500 ל-1,500 מ"מ משקעים. אחזקת משק-חי וגידול תבואה הם שתי הפעילויות הכלכליות העיקריות במחוז. דורה הוא המוצר העיקרי שמיוצר ברצועה היבשה והתירס הוא התוצר העיקרי של הרצועה הרטובה. יבולים נוספים שגדלים במחוז הם קטניות, אגוז האדמה, שומשום, חמניות, קנה הסוכר ובננות. בשנות ה-2000 התחילו לגדל גם אורז. קצב גידול האוכלוסייה הוא 4.36% בשנה. כ-95% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים. אתר האינטרנט הרשמי של נאקאפיריפירית מחוז נאקאפיריפירית, מדריך התיירות של אוגנדה Government names 14 new districts, web.archive.org, ‏2013-10-29 (באנגלית) Nakapiripirit (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
אמבר

האם התכוונתם ל... ענבר (באנגלית Amber, קרי אֵ֫מְבֶּר) - אבן חן הנוצרת מהתאבנות שרף עצים במעבה האדמה ענבר (צבע) – צבע הענבר אמבר (סדרת ספרים) ("The Chronicles of Amber") – סדרת ספרי פנטזיה ומדע בדיוני מאת רוג'ר זילאזני שיצאה לאור בשנים 1970–1991 אמבר (סרט) ("Forever Amber") – סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1947 אַמְבָּר (מכון תערובת) – מפעל ישראלי לייצור תערובות מזון לכלל ענפי משק החי ארמון אמבר (आमेर) – מבצר אמבר (גם "מבצר אַמֶר"), מבצר בעיר אמר שבהודו שלמה אמבר (במקור בטמן; 1923–2013) – תא"ל בצה"ל שהיה מפקד פיקוד ההדרכה וראש הג"א אישים ששמם הפרטי הוא אמבר ענבר (פירושונים) אימבר (פירושונים)
מסרשמיט KR175

מסרשמיט KR175 (בגרמנית: Messerschmitt KR175) היא דגם של מכונית מיקרו דו מושבית שצורתה דמוית בועה בעלת שלושה גלגלים שיוצרה על ידי חברת מסרשמיט גרמניה בין השנים 1953–1955. חברת מסרשמיט פיתחה וייצרה במקור מטוסים ונאלצה להפסיק את הייצור בתום מלחמת העולם השנייה. בניסיון לחדש את פעילותה הסבה את הייצור לתחום הרכב. המכונית הראשונה שייצרה הייתה KR175, מכונית זעירה בממדיה, בעלת מכניקה פשוטה ובסיסית, מיועדת לנהג ולנוסע אחד בלבד אשר יושבים זה מאחורי זה ובעלת הנעה אחורית של הגלגל האחורי היחיד. המכונית צוידה במנוע מקורר אוויר בנפח של 174 סמ"ק שסיפק 9 כוחות סוס, היה חסכוני מאוד בדלק וצרך 3.7 ליטר ל-100 ק"מ. מהירותה המקסימלית של המכונית 80 קמ"ש. עיצובה הכללי של המכונית הושפע מהצביון של החברה אשר ייצרה כלי טיס. פשטותה הטכנית וממדיה תאמו את דרישות השוק שלאחר המלחמה באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. סך הכל יוצרו כ-15,000 מכוניות מדגם זה, אחדות מהן נמכרו בישראל בשנות החמישים. מכוניות אלה מהוות פריט ייחודי לאספנים. המכונית הופיעה בסרטים ברזיל ומשפחת אדמס. FMR Tg500 מדיה וקבצים בנושא מסרשמיט KR175 בוויקישיתוף 3-wheelers in the movies. 1
ישיבת בני עקיבא נחלים

ישיבת בני עקיבא "נחל יצחק" נחלים היא ישיבה תיכונית שנוסדה בשנת 1955 במושב נחלים הסמוך לפתח תקווה. הישיבה נוסדה על ידי הרב יוסף בא-גד, והיא קרויה על שם הרב יצחק קוסובסקי. בשיאה, היו בישיבה למעלה מ-1,200 תלמידים. הישיבה הוקמה בשנת 1955 ושכנה בבית פרלמוטר שהוקדש לצורך כך על ידי חיה פרלמוטר. הקמת הישיבה הייתה חלק מהרחבת רשת ישיבות בני עקיבא שנעשתה על ידי הרב נריה. המחזור הראשון של הישיבה הורכב מתלמידים מישיבת כפר-הרא"ה, שנשלחו לשם על ידי הרב נריה. האחראי לניהול הארגוני-לוגיסטי היה יוסף בא-גד והאחראי על החינוך היה הרב אריה ליפשיץ. עם השנים הפך הרב יוסף בא-גד לראש הישיבה, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 2004. על אף היותה של הישיבה ישיבת בני עקיבא, ובעלת גוון דתי לאומי, שילב בא-גד בישיבה ר"מים יוצאי הישיבות החרדיות, אולם בהמשך עזבו רוב המורים מהזרם החרדי והוחלפו על ידי מורים מהזרם הדתי לאומי. בשנות ה-70 עמד הרב יהודה פליקס במשך כארבע שנים בראשות הישיבה. בראשית המאה ה-21 עברה הישיבה משבר כלכלי בעקבות חשד לשחיתות ומעילה בכספי העמותה על ידי הרב בא-גד. משבר זה הביא בסופו של דבר לפיטורי הרב בא-גד וסגירת העמותה. מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא החליף את העמותה, ובמשך תקופה של כשנה שימש הרב יעקב צ'רבוניץ כראש ישיבה. לאחר מכן מונה הרב שמואל לורנץ, אז ר"מ בישיבת עותניאל, לראשות הישיבה. עם בואו החל הרב לורנץ ברענון סגל ההוראה הוותיק. נכון לשנת 2011 מלמדים בישיבה כ-15 ר"מים צעירים, בעיקר בכיתות הנמוכות, ביניהם "חצר"מים" אברכים המלווים את התלמידים, ואינם ר"מים המלמדים במשרה מלאה. בעבר נמסר בה שיעור קבוע מאת הרב יגאל לרר - אב"ד פתח תקווה ור"מ בישיבת מרכז הרב. בישיבה מגוון פעילויות חינוכיות, לעידוד לימוד תורה, הרחבת אופקים וחינוך גופני. סמוך ליום ירושלים, מתקיים בישיבה מסע רגלי מן הישיבה לירושלים שאורך כשלושה ימים. פעילות נוספת המתקיימת בישיבה מדי שנה היא מרוץ לזכרו של יליד המושב רב-סרן דניאל גומז, טייס מסוק בחיל האוויר שנהרג במלחמת לבנון השנייה. בשנת תשע"ו הפיקה הישיבה כנס שהוקדש למחשבת ישראל. החל משנה זו, הכנס מתקיים מדי שנה. הישיבה הוציאה ספרים רבים, ביניהם: ש"ס בבלי וירושלמי, רמב"ם, חת"ס (חומש, תהילים וסידור) ועוד. בישיבה פועלת פנימייה, ובה חמישה מבנים. המדריכים מתגוררים בשטח הישיבה, כמו רוב צוות ההוראה. בשנת הלימודים ה'תשע"ט נפתחה בישיבה כיתה רב-גילאית, בה לומדים כ-30 תלמידים מכיתות י'-יב'. ייחודה של הכיתה - כל תלמיד אינו חייב להיכנס לשיעור בכיתת האם, ויש לו אפשרות ללמוד את אותו החומר בכיתת ה-M-21[דרושה הבהרה], לבדו. כך יכולים התלמידים אשר בעלי יכולת לימוד עצמאי להספיק יותר מהר, ויותר טוב את החומר הלימוד ובכך להקדיש זמן לנושאים מעבר למערכת השעות הרגילה. נכון לתשפ"ב פועלים בישיבה שתי כיתות: כיתת חטיבה לכיתות ז-ט (לפעמים) וכיתת תיכון לכיתות י-יב. רשימת בוגרי הישיבה מדיה וקבצים בנושא ישיבת בני עקיבא נחלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת בני עקיבא נחלים ישיבת נחל יצחק (נחלים), דף שער בספרייה הלאומית דוד חרמץ, מקור ראשון, ‏נכס או נטל? הבית שעלול למוטט את ישיבת נחלים, באתר "סרוגים", 1 בינואר 2012 דוד חרמץ, נכס או נטל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 בדצמבר 2011 רבקי גולדפינגר, סדר חדש, באתר ערוץ 7, 22 ביוני 2017
ארצות הברית של האיים היוניים

ארצות הברית של האיים היוניים (באנגלית: United States of the Ionian Islands; ביוונית: Ηνωμένον Κράτος των Ιονίων Νήσων; באיטלקית: Stati Uniti delle Isole Ionie) הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית מ-1815 עד 1864. היא השתרעה בשטחם של האיים היוניים השוכנים כיום בצפון-מערב יוון. עד שנת 1797 השתייכו האיים היוניים לרפובליקה של ונציה. עם סיום עצמאותה של הרפובליקה הוונציאנית בהסכם קאמפו פורמיו ב-1797, סופחו האיים לצרפת אשר שלטה בהם עד 1799, מועד בו גורשה על ידי כוח צבאי עות'מאני-רוסי. הכוחות הכובשים הקימו באיים את רפובליקת שבעת האיים אשר התקיימה בין 1800 ל-1807. ב-1809 סופחו האיים לפרובינציות הצרפתיות של איליריה, אך באותה שנה השתלטו הבריטים על האיים קפלוניה, קיתירה וזקינתוס. שנה לאחר מכן כבשו הבריטים גם את לפקדה, ולאחר תבוסת נפוליאון בשנת 1815, העניק קונגרס וינה את האיים לאימפריה הבריטית. ב-26 באוגוסט 1817 נחתמה "חוקת מאיטלנד" אשר הקימה מדינה פדרטיבית שהקיפה את שבעת האיים היוניים ואת קיתירה, השייכת כיום למחוז אטיקה: בראש הפדרציה ניצב הנציב הבריטי, שמונה על ידי מלך בריטניה לפי הצעה של ממשלת בריטניה. הסמכות החקיקתית הופקדה בידיו של פרלמנט ובו שני בתים, אספת המחוקקים והסנאט. סופה של המדינה בא לאחר חתימת הסכם לונדון ב-29 במרץ 1864, שמכוחו הועברו האיים לשליטת ממלכת יוון. ב-28 במאי 1864 אושרר ההסכם ויצא אל הפועל. רפובליקת שבעת האיים מדיה וקבצים בנושא ארצות הברית של האיים היוניים בוויקישיתוף נוסח הסכם לונדון מ-1864
זמיי

המונח "זמי" מפנה לכאן. לערך העוסק בפילוסוף מתחום האסתטיקה, שחקן ומחזאי יפני, ראו זאמי מוטוקיו. במיתולוגיה הסלאבית, מתארת המילה זְמֵיי (ברוסית: Змей; בצ'כית ובבלארוסית: Zmej) ומקבילותיה, זְ'מִיי (בפולנית: Żmij), זְמִיי או זְמַיי – דרקון. במרבית השפות הסלאביות, מדובר בצורת הזכר של המילה הסלאבית המציינת נחש (המופיעה בדרך כלל בלשון נקבה). במיתולוגיה הרומנית מופיעה דמות דומה, שמקורה בדרקון הסלאבי – זמאו. בפולקלור הפולני והבלארוסי נקרא הדרקון גם סְמוֹק (Smok). על אף שהוא די דומה לדרקונים אירופיים אחרים, לדרקונים הסלאביים מספר מאפיינים ייחודיים. הפולקלור ברוסיה ובאוקראינה מספר על יצור דמוי-דרקון בשם זְמֵיי גוֹרִינִיץ' (Змей Горыныч, "נחש/דרקון בן הר"). לדרקון זה שלושה ראשים, צבעו ירוק, הוא מהלך על שתי רגליו האחוריות ובעל טלפיים קדמיות קטנות, ונושף אש. לפי בילינה אחת, נקטל זמיי גוריניץ' בידיו של הגיבור דובריניה ניקיטיץ' (Добрыня Никитич). דרקונים רוסיים אחרים, דוגמת טוּגַארִין זְמֵייֶבִיץ', נושאים שמות טורקיים, אשר ככל הנראה מסמלים את המונגולים ועמים אחרים מן הערבה האירואסייתית. בהתאם, על סמלהּ של מוסקבה מופיע גאורגיוס הקדוש (המסמל את הנצרות) הקוטל את הדרקון (המסמל את השטן). במבנים פרהיסטוריים אחדים – ובפרט בחומת הנחש, ליד קייב – מופיעים דרקונים כסמל לעמים נוכריים. לדרקונים רוסיים יש לרוב מספר ראשים, בכפולות של שלוש. אצל כמה מהם גדלים הראשים בחזרה, עד אשר לא נכרתו כל הראשים. בסלובניה דרקון הוא "זְמַיי" (Zmaj), ולצידו יש שימוש לעיתים במילה ארכאית ממקור לא ידוע – "פּוֹזוֹי" (Pozoj). על פי רוב, טבעם של הדרקונים בסלובניה שלילי, והם מופיעים בדרך כלל בהקשר לגאורגיוס הקדוש. בסיפורים עממיים אחרים, שמשערים כי מקורם בתקופה הקדם-נוצרית, מסופר על דרקונים שמנוצחים באופן דומה לסמוק ואוולסקי (הדרקון של ואוול) הפולני – למשל, באמצעות פיתויים למלכודת של גפרית. עם זאת, הדרקונים אינם מזיקים לאדם תמיד; הדוגמה הטובה ביותר לכך היא דרקון ליובליאנה, המגן מתוקף נדיבות ליבו על העיר ליובליאנה, ומופיע בסמלהּ של העיר. במקדוניה, בקרואטיה, בבולגריה, בבוסניה, בסרביה ובמונטנגרו, שמו של הדרקון הוא "זמַיי", "זמֵיי" או "לַמְיָה" (Lamja). זהו דרקון מרובה ראשים (שלושה, שבעה או תשעה) הנושף אש. בסרבית ובבוסנית הוא מכונה גם "אַזְ'דַיָה" (Aždaja) או "אַזְ'דַהָה" (Aždaha), בהתאמה – שם המזכיר את הדרקון במיתולוגיה הפרסית, "זהאק" (או "זוהאק"; ובמקור: "אַזִ'י דַהַאקָה". על פי האמונה, השדה אַלַה (Ala, בסרבית) או הַאלַה (Hala, בבולגרית) מופיעה מפעם לפעם בדמות דרקון ממין נקבה. זמאו היסטה מדיה וקבצים בנושא זמיי בוויקישיתוף
אה"מ אדינבורו (1811)

אוניית הוד־מלכותו "אדינבורו" (באנגלית: HMS Edinburgh) הייתה אוניית קו מדרגה שלישית בעלת 74 תותחים של הצי המלכותי הבריטי, ונקראה על שם העיר אדינבורו בסקוטלנד. האונייה הושקה ב-26 בנובמבר 1811 במספנות ברנט, רות'רהיית, לונדון. היא הייתה חלק מהשייטת הבריטית-אוסטרית-טורקית שפעלה ב-1840 לסילוק מוחמד עלי שליט מצרים מסוריה וארץ ישראל, ולקחה חלק פעיל בהפגזת העיר עכו ב-3 בנובמבר 1840. בשנת 1846 הוסבה לאוניית קיטור מדחפית. מספר תותחיה הוקטן ל-60 והיא שימשה כאוניית משמר (אנ') בבסיס הצי המלכותי בדבונפורט עד 1854, ואחר כך הועברה לים הבלטי, ונטלה חלק בהרעשת המבצר הרוסי בומרסונד באלאנד ובכיבושו (אנ'). ב-1855 שבה מן הים הבלטי, שימשה כאוניית משמר בבסיסי הצי בשירנס ובליית' וב-1866 נמכרה ונגרטה. מדיה וקבצים בנושא אה"מ אדינבורו בוויקישיתוף Mid-Victorian Royal Navy Vessel HMS Edinburgh in: Peter Davis, William Loney RN - Victorian Naval Surgeon
עראק

האם התכוונתם ל... ערק – משקה אלכוהולי עיראק ערקא אראכ