laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיצו קדם

פיצו (יצחק) קדם (נולד ב-25 באוקטובר 1970), הוא אדריכל בינלאומי, צלם, ומרצה ישראלי. פיצו קדם נולד וגדל בתל אביב. אביו הוא איש העסקים ויזם הבנייה שמעון (צ'פאי) קדם, ואמו הייתה מורה לבלשנות. את השם "פיצו" קיבל בילדותו מהמטפלת הצרפתייה, שנהגה לכנות אותו "פטי שו" (כרוב קטן). כשהיה נער עסק רבות בצילום, ובשנת 1992, ולאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד צילום בבצלאל. באחת החופשות מהלימודים סייר קדם במנהטן והבין שרוב צילומיו מתמקדים באדריכלות; כפי שאמר באחד הראיונות, "בצילום ראיתי נוכחות של שפה אדריכלית והיעדרותו של אדריכל". כשחזר לישראל עזב את לימודי הצילום בבצלאל ועבר ללונדון כדי ללמוד אדריכלות בבית הספר לאדריכלות "Architectural Association School of Architecture". לאחר שסיים הקים סטודיו לאדריכלות בלב תל אביב. הסטודיו של פיצו קדם מושתת על שפה מודרניסטית של שנות החמישים בתל אביב ובעולם והעיצוב השפיע על הבניה הפרטית בישראל, ועל כך זכה 5 פעמים באות העיצוב. קדם מרצה קבוע בפקולטות לאדריכלות בישראל ובעולם. ב-2016 נבחר באתר Dezeen למקום ה-39 מתוך רשימת מאה האדריכלים והמעצבים המסקרנים את קוראי האתר. בדצמבר 2021 הוגשה נגדו תביעה בסך כ-59.5 מיליון ש"ח בטענה שתכנן והוציא לפועל בנייה של גלריה ללא היתר במגדל יוקרה בתל אביב. בעשר השנים הראשונות עסק בבנייה פרטית. אחד הפרויקטים המזוהים איתו הוא שיפוץ "בית רכטר" המקורי, שנבנה ב-1959 – ב-2008 הוא שיפץ את כולו מהיסוד. הוא תכנן את עיצוב הפנים של החללים המשותפים במגדל רמז, "מגדל בית ליסין", "מגדל ארלוזורוב", החנות הראשונה של אפל בישראל, "בית הקורטן" בסביון, אולם האירועים הגדול בישראל "לאגו" בראשון לציון, שעל תכנונו זכה קדם בפרס אות העיצוב, ומסעדת בינדלה. הוא השתתף בתחרות תכנון בית עיריית נתניה, ועלה לגמר. אתר האינטרנט הרשמי של פיצו קדם נועם דביר, נובו צנע, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2008 לירון סימסולו, "אני רוצה לבנות בנייני תרבות, לא יוקרה": אחד על אחד עם אדריכל פיצו קדם, באתר ynet, 24 ביוני 2022 מגזין "דירה נאה" (עמוד 46) Dezeen Hot List 2016 עמיר קורץ, השיפוץ שנגמר רע: דירת הענק במגדל היוקרה ותביעת המיליונים נגד אדריכל הצמרת, באתר כלכליסט, 30 בדצמבר 2021 זוכי פרס אות העיצוב, באתר הפרס
פיאט 125

פיאט 125 (איטלקית: Fiat 125) מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי קונצרן הרכב פיאט באיטליה בין השנים 1967–1972. יוצרו 606,877 יחידות. גוף הפיאט 125 התארך מעט משל דגם הפיאט 124, שני הדגמים חלקו את אותו תא הנוסעים והדלתות, אבל המושב האחורי של ה"פיאט 125" נקבע מעט יותר מאחור. 4 דלתות סדאן 5 דלתות סטיישן, (Familiare) טנדר (יוצר בפולין ובארגנטינה) 125 קופה (ספורט), יוצר בארגנטינה בלבד (מלבד לאיטליה) פולין פולין – פיאט 125 בשם: פיאט 125p פולסקי, (Polski Fiat 125p). יוצרו 3 גרסאות: 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן וטנדר ארגנטינה ארגנטינה – עד שנת 1982. יוצרו 4 גרסאות: 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן, טנדר – (Multicarga), ודגם קופה (ספורט) המבוסס על דגם הויניאלה 1500 קופה של פיאט. צ'ילה צ'ילה יוגוסלביה יוגוסלביה – מנוע 1,295 סמ"ק ו-1,481 סמ"ק. הדגם היה קרוי pz 125. מצרים מצרים – הפיאט 125, בשם: "נסר 125". יוצרה בין השנים 1979–1983 על ידי נסר (יצרן רכב מצרי) קולומביה קולומביה מרוקו מרוקו אינדונזיה אינדונזיה (עד שנת 1986) מנוע 4 צילינדרים, 1,608 סמ"ק, בהספק של 90 כ"ס פיאט "125s", הושקה ב-1968, מנוע בהספק 100 כ"ס הילוכים ידניים 4 מהירויות (1967–1973) הילוכים ידניים 5 מהירויות (1968–1970) הילוכים אוטומטיים 3 מהירויות (1968–1970) אורך הרכב – 4,232 מ"מ גובה – 1,440 מ"מ רוחב – 1,625 מ"מ בסיס גלגלים – 2,505 מ"מ פיאט פיאט 124 פיאט 130 פיאט 131 פיאט 132 פיאט 125p פולסקי פיאט 125 (3:30 דקות), יו-טיוב פיאט 125 (1:58 דקות), יו-טיוב פיאט 125 (4:11 דקות), יו-טיוב פיאט 125 (3:33 דקות), יו-טיוב פיאט 125 (12:34 דקות), יו-טיוב מדיה וקבצים בנושא פיאט 125 בוויקישיתוף
יואכים זאואר

יואכים זאואר (בגרמנית: Joachim Sauer; נולד ב-19 באפריל 1949) הוא כימאי גרמני, פרופסור לכימיה קוונטית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת הומבולדט. זאואר ידוע בציבור הרחב בשל היותו בעלה של אנגלה מרקל. יואכים זאואר נולד ב-19 באפריל 1949 בעירייה הוסנה בגרמניה המזרחית. זאואר למד כימיה בין השנים 1972-1963 באוניברסיטת הומבולדט. ב-1972 הוא סיים ללמוד את לימודי הכימיה וקיבל לימודי תעודה בכימיה. בשנת 1974, לאחר שהשלים דוקטורט בכימיה, הוענק לו תואר דוקטור. הוא המשיך לעשות את מחקרו באוניברסיטה עד שבשנת 1977 עזב את האוניברסיטה לאקדמיה הלאומית למדעים של גרמניה המזרחית. אחרי איחוד גרמניה מחדש שימש לזמן קצר כסגן המנהל הטכני של האקדמיה הלאומית למדעים ואף יועץ של חברת Accelrys (אנ') בסן דייגו. בשנת 1992 הוא הצטרף אל מכון מקס פלאנק כראש קבוצת הכימיה קוונטית. מאז עובד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת הומבולדט. הוא מדען חוקר פעיל בתחום הכימיה הקוונטית וכימיה חישובית. מחקרים בנושא כימיה חישובית שלו אפשרו הבנה טובה יותר של מבנים ופעילויות של זרזים וזאוליטים. כמו כן, הוא פירש מבנים של ספקטרוסקופיה ותהודה מגנטית גרעינית. לאחר שהפך לבעלה של קאנצלרית גרמניה, התפרסם זאואר עקב מעמדו. במספר הזדמנויות אמר כי אינו אוהב פרסום זה. במהלך מסע הבחירות של רעייתו בשנת 2005, שמר זאואר על פרופיל נמוך מאוד וסירב להתראיין לתקשורת על נושאים שאינם קשורים לקריירה המדעית שלו. הוא השתתף בפסטיבל ביירוית, פסטיבל אופרה ואירוע חברתי בולט מאוד בגרמניה עם אשתו. הוא גם ידוע כחובב גדול של יצירותיו של המלחין ריכרד וגנר. במהלך השבעתה של רעייתו לתפקיד קאנצלרית גרמניה בבונדסטאג, זאואר לא היה נוכח, אך דווח כי הוא צפה בהשבעה בטלוויזיה מהמעבדה לכימיה באוניברסיטה. עם זאת - כשמגיעים לארצו אורחים רמי מעלה מחו"ל, הוא ממלא את תפקידו לפי כל הכללים: זאואר נכח באירועים שנערכו לכבוד הנשיא אובמה במהלך ביקורו בגרמניה ב-2013, וכן בסעודה שהתקיימה לכבוד מלכת אנגליה ב-2015. כשמנהיגי מדינות הג'י-20 התכנסו בהמבורג ביולי האחרון[דרושה הבהרה], זאואר היה אחראי על אירוח בני הזוג של המנהיגים במכון לחקר ההתחממות הגלובלית. באותו אירוע נכחה חברה חדשה יחסית במועדון היוקרתי של בני-הזוג של - מלניה טראמפ, רעייתו של נשיא ארצות לשעבר, דונלד טראמפ. מנישואיו הקודמים נולדו לו שני בנים, דניאל ואדריאן. ב-30 בדצמבר 1998 נישא לדוקטור לכימיה קוונטית, אנגלה מרקל. מרקל נבחרה בשנת 2005 לתפקיד קאנצלרית גרמניה, האשה הראשונה בתפקיד זה. מדיה וקבצים בנושא יואכים זאואר בוויקישיתוף יואכים זאואר, באתר dblp יואכים זאואר, באתר גוגל סקולר AFP, ה"בייביסיטר" ב-G8: בעלה של הקנצלרית, באתר ynet, 6 ביוני 2007 Prof. Dr. Dr. h.c. Joachim Sauer, באתר הרשמי של אוניברסיטת הומבולדט 2009 - Joachim Sauer אמיר אורן, מי שילם על המלון של יאיר נתניהו?, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2015 AFP, קנצלרית גרמניה התעלפה בפסטיבל ואגנר, באתר ynet, 26 ביולי 2015 בן עופר, Xnet, האיש שאיתה: מיהו בעלה המסתורי של האישה החזקה ביותר בעולם, ‏3-10-2017
מרקיזות באדן

מרקיזות באדן הייתה מדינה שהתקיימה בדרום-מערב גרמניה בין השנים 1112–1803, ולאחר מכן שודרגה למעמד של נסיך בוחר (נסיכות הבוחר מבאדן), ומאוחר יותר למעמד של דוכסות גדולה (הדוכסות הגדולה של באדן), שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. במהלך המאה ה-11 הייתה דוכסות שוואביה ללא סמכות מרכזית חזקה, ונשלטה על ידי שושלות שונות. היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח את הדוכסות לברטהולד הראשון, דוכס צרינגן, אולם לאחר מותו של היינריך בשנת 1056 נמסרה הדוכסות לרודולף פון ריינפלדן. בתור פיצוי קיבל ברטהולד את דוכסות קרינתיה, אולם בשנת 1077 במהלך מאבק האינווסטיטורה, נישל אותו היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה משלטונו, והשאיר בידיו רק את התואר מרקיז ורונה. בשנת 1073 מת ברטהולד, ובנו הרמן הראשון, מרקיז באדן ירש את תאריו. הרמן התיישב באזור באדן-באדן, ובשנת 1112 קיבל את התואר מרקיז באדן. יורשיו של הרמן הרחיבו את המרקיזות, ובשנת 1190 פוצלה המרקיזות בין יורשיו של הרמן הרביעי, מרקיז באדן; הרמן החמישי, מרקיז באדן-באדן קיבל את מרקיזות באדן-באדן, ואילו היינריך הראשון, מרקיז באדן-האכברג קיבל את מרקיזות באדן-האכברג. מרקיזי באדן תמכו בעקביות בבית הוהנשטאופן, ובתמורה לשירותם הורחבו גבולות המרקיזות. הרמן השישי, מרקיז באדן-באדן ופרידריך הראשון, מרקיז באדן-באדן טענו לזכותם על דוכסות אוסטריה, אולם האוסטרים דחו אותם, משום שלא רצו להיות תחת שלטון זר. במהלך השנים הבאות אוחדו שטחי באדן ופוצלו מספר פעמים, ובשנת 1515 פוצלה באדן למרקיזות באדן-באדן ומרקיזות באדן-דורלאך. במהלך הרפורמציה נשארו מרקיזי באדן-באדן בדת הקתולית, ואילו מרקיזי באדן-דורלאך עברו לדת הפרוטסטנטית, מה שגרם למתיחות בין ענפי השושלת השונים. במהלך מלחמת שלושים השנים סבל האזור מאוד כתוצאה מהלחימה, אולם לאחר שלום וסטפאליה פחתה היריבות בין הענפים השונים. במהלך המלחמות נגד לואי הארבעה עשר, מלך צרפת השתתפו הענפים השונים במלחמות נגדו, וכתוצאה מכך סבל האזור שוב מביזה והרס על ידי הצבא הצרפתי. בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת. בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין. בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג. הדוכסות הגדולה של באדן התקיימה כמדינה עצמאית, ולחמה לצד אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. במלחמת צרפת–פרוסיה לחמה הדוכסות לצד פרוסיה, ולאחר מכן הצטרפה לקיסרות הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן להתפטר מתפקידו ב-22 בנובמבר 1918, והמדינה הוכרזה כרפובליקה. מדיה וקבצים בנושא מרקיזות באדן בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא ההיסטוריה של מרקיזות באדן בוויקישיתוף באדן
קורט וגנר

האם התכוונתם ל... קורט וגנר (מוזיקאי) – מוזיקאי אמריקאי קורט וגנר (פוליטיקאי) – גנרל ופוליטיקאי גרמני ששירת כסגן שר ההגנה של גרמניה המזרחית במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 נייטקרולר – דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול; האלטר אגו של קורט וגנר
טל רז

האם התכוונתם ל... טל רז (איש עסקים) – מנהל ישראלי טל רז (קצין) – קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה
פיאט 508 באלילה

פיאט 508 באלילה (Fiat 508 Balilla) הוא מכונית נוסעים קומפקטית שיוצרה על ידי פיאט בשנים 1932–1939. באיטליה יוצרו 170,176 יחידות, בצרפת 26,472 יחידות, ובגרמניה כ-11,000 יחידות. הפיאט 508 באלילה שווקה בארץ-ישראל. סדאן - 2 דלתות, 4 מושבים טורפדו - 4 דלתות, 4 מושבים קופה - 2 מושבים עכביש - 2 דלתות, 2 מושבים, קבריולה מסחרית איטליה איטליה גרמניה גרמניה פולין פולין צרפת צרפת מנוע 4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 995 סמ"ק שהפיק 20 כ"ס בסוף 1933 חוזק המנוע - הפיק 24 כ"ס בלמי תוף הידראולים על כל 4 הגלגלים אורך הרכב - 3,145 מ"מ רוחב - 1,400 מ"מ גובה - 1,530 מ"מ משקל - 685 ק"ג מהירות מרבית - 80 קמ"ש הילוכים ידניים 3 מהירויות מסוף שנת 1933 - גרסת הילוכים ידניים 4 מהירויות פיאט 508 באלילה שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ". בסוף 1935 נעו בארץ כ-5,000 רכבים תוצרת פיאט, שכללו את : הפיאט 508 באלילה, פיאט 1500, ומשנת 1936 הפיאט 500 טופולינו. בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939. משרדה הראשי היה בתל אביב, רחוב החשמל 4. ב-1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח הקרוב כולו. פיאט 508 באלילה בגרסת מסחרית פיאט 508 באלילה קבריולט פיאט 508 באלילה פיאט 508 באלילה, שנת 1933, תוצרת פולין, מבט מבפנים פיאט 508 באלילה ספורט, שנת 1934 פיאט פיאט 500 טופולינו פיאט 509 פיאט 527 הפיאט 508 הפולני פיאט 508 באלילה (3:39 דקות), יו-טיוב פיאט 508 באלילה שנת 1934 (3:22 דקות), יו-טיוב פיאט 508 באלילה (14:45 דקות), יו-טיוב פיאט 508 באלילה בפולין (4:33 דקות), יו-טיוב פיאט 508 באלילה שנת 1932 (5:14 דקות), יו-טיוב נסיעה בפיאט 508 באלילה, 3 הילוכים (20:01 דקות), יו-טיוב פיאט 508 באלילה שנת 1932 (1:01 דקות), יו-טיוב פיאט 1100 1932-1985 סקירה כללית (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא פיאט 508 באלילה בוויקישיתוף פיאט 508 באלילה תמונות ישראליות - The Israel Motor Industry
מאליק היירסטון

מאליק סאמורי היירסטון (באנגלית: Malik Samory Hairston; נולד ב-23 בפברואר 1987) הוא כדורסלן אמריקאי. היירסטון, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד, שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת אורגון בשנים 2004–2008. נבחר בבחירה ה-48 בדראפט ה-NBA 2008 על ידי פיניקס סאנס, והועבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס. בנוסף שיחק באוסטין טורוס (קבוצת ליגת הפיתוח של הספרס), במונטפסקי סיינה ובאולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית בכדורסל, בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית בכדורסל ובא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית בכדורסל. ב-2016 חתם היירסטון בהפועל ירושלים לשנתיים אך כעבור זמן קצר המריא לארצות הברית עקב בעיה משפחתית ומאז לא חזר לקבוצה. מדיה וקבצים בנושא מאליק היירסטון בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרבות יום א'

תרבות יום א' הוא פרויקט תרבות צה"לי, במסגרתו משתתפים חיילי צה"ל בשירות סדיר, בעיקר חיילים קרביים ותומכי לחימה, באירועי תרבות, בדגש על הופעות תיאטרון. לבד מתיאטרון מופעי התרבות במסגרת הפרויקט כוללים גם הופעות מוזיקה, מחול וקולנוע. הפרויקט מתקיים לעיתים במסגרת סדרות חינוך, ומתקיים בדרך כלל בימי ראשון - ומכאן שמו. בשם זה מכונים גם סיורים לימודיים ואחרים שחיילי צה"ל בשירות סדיר משתתפים בהם - בדרך כלל בימי ראשון, בהם הם חוזרים לבסיסיהם. כיום, הפעלת הפרויקט נמצאת תחת מדור תרבות ביחידת תרבות וכלים חינוכיים בחיל החינוך והנוער. הפרויקט המקורי של "תרבות יום א'" הוא חלק מענף התרבות בחיל החינוך והנוער. ראשיתו בשנת 1987, בתקופת כהונתו של נחמיה דגן כקצין חינוך ראשי. הפרויקט מבוסס על תרומות בלבד ולא על תקציב צה"ל, ובראשית קיומו נשען בעיקר על תרומותיו של הפילנתרופ צ'ארלס ברונפמן, וכלל הצגות תיאטרון בלבד. במהלך השנים התרחב הפרויקט, ובשנת 2003 מספר המשתתפים בו היה כ-45,000 חיילים. המופעים נבחרים על ידי ועדת רפרטואר מיוחד הכוללת חיילים וקצינים, הבוחרים מופעים שיתאימו לערכי צה"ל. על התנהלות הוועדה נמתחה לעיתים ביקורת בשל הצגות שבוטלו או חוסר מגוון במופעים. בשנת 2006 כלל הפרויקט הופעות של תיאטרון הבימה, תיאטרון הקאמרי, בית ליסין ותיאטרון גשר. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 כמות המשתתפים בפרויקט ירדה משמעותית, עד ל-8,700 בשנת 2005. המממן העיקרי של תגבור הפרויקט לאחר שנות שפל אלו היה מפעל הפיס, שתרם לו 800,000 שקלים לאחר ההתנתקות בעבור מימון הפרויקט לחיילים שהשתתפו בה. שנה לאחר מכן תרם המפעל עוד כ-650,000 לפרויקט. מרכזי התרבות העיקריים בהם הוא מתקיים נמצאים באשקלון, באר שבע, ירושלים ותל אביב. בשנת 2016 ממממניו העיקריים של הפרויקט היו מפעל הפיס, קרן לב"י והאגודה למען החייל. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ירדה פעילות הפרויקט באופן משמעותי, בעיקר עקב בעיות מימון. ב-2014 הפרויקט שינה את אופיו, בכך שהמשיך לכלול מופעי תרבות חיצוניים לחיילים בהיקף קטן, אך כלל גם מופעים שבהם תיאטראות וצוותי תרבות שונים הגיעו לבסיסי צה"ל. בשנת 2015 חודשה הפעילות בהיקף מלא, במטרה לספק לכל חייל מופע תרבות אחד בשנה לפחות. בפיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב בינואר 2017 נרצחו ארבעה חיילים בידי מחבל, שדרסם במשאית בדרכם לאירוע תרבות יום א' - שהיה חלק מסדרת חינוך בנושא ירושלים במסגרת קורס קצינים. מילון צהל, באתר פז"ם מרב יודילוביץ', תרבות יום א' לחיילי ההתנתקות, באתר ynet, 15 באוגוסט 2005 מור שני‏, תרבות יום א' מתרחבת, באתר וואלה, 14 במרץ 2006 מרב יודילוביץ', ג'וני לא שב משדה הקרב, באתר ynet, 14 בינואר 2002 יוחאי עופר, תרבות יום א': תיאטרון הקאמרי מגיע לבסיסים, באתר nrg‏, 5 במרץ 2014 מתן חצרוני, ‏אחרי שנתיים: תרבות יום א' חוזרת, באתר ‏מאקו‏, 4 ביוני 2015 הנפגעים הם חיילים שסיירו בירושלים במסגרת "תרבות יום א", באתר ערוץ 7, 8 בינואר 2017 ניר חסון, עידו אפרתי, שלוש חיילות וחייל נהרגו בפיגוע דריסה בירושלים, באתר הארץ, 8 בינואר 2017
יחסי אלג'יריה–מקסיקו

יחסי אלג'יריה–מקסיקו (בערבית: العلاقات الجزائرية المكسيكية, בספרדית: Relaciones Argelia-México) הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית והמדינות המקסיקניות המאוחדות. מקסיקו הייתה הראשונה להכיר בעצמאותה של אלג'יריה ב-1962 ויחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1964. המסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2015 ב-243 מיליון דולר. אלג'יריה היא אף שותפת הסחר האפריקאית השנייה בגודלה של מקסיקו. בשנת 1962, לאחר סיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה וקבלת העצמאות האלג'יראית מצרפת, מקסיקו הייתה המדינה הראשונה שהכירה במדינה החדשה. יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שתי המדינות כוננו ב-21 באוקטובר 1964. בשנת 1965, שגריר מקסיקו בקהיר הואמן לטפל בענייניה של אלג'יריה. בשנת 1974 שלחה מקסיקו שגריר תושב ראשון לאלג'יריה ובשנת 1975 פתחה אלג'יריה שגרירות במקסיקו סיטי. בשנת 2008, כאות של ידידות הדדית, נחנך במקסיקו סיטי פסל של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי. בשנת 2011, נחנך באלג'יר פסל של אמיליאנו ספאטה. בחודש אוקטובר 2014, שתי המדינות חגגו 50 שנה ליחסים הדיפלומטיים. בשנת 2015, המסחר בין שתי המדינות הסתכם בסך של 243 מיליון דולר. אלג'יריה היא שותפת הסחר האפריקאית השנייה בגודלה של מקסיקו בעוד מקסיקו מדורגת במקום ה-38 מבחינת גודל הסחר של אלג'יריה. בשנת 1981 ביקר במקסיקו נשיא אלג'יריה שאד'לי בן ג'דיד. הוא ביקר שנית במקסיקו בשנת 1985. בשנת 2002 ביקר במקסיקו הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה. בשנת 1975 ביקר באלג'יריה נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס. בשנת 2005 ביקר באלג'יריה הנשיא ויסנטה פוקס. לאלג'יריה יש שגרירות במקסיקו סיטי ולמקסיקו יש שגרירות באלג'יר. יחסי ישראל–מקסיקו יחסי אלג'יריה–ישראל México y Argelia: 50 años de amistad. Un impulso al avenir, בספרדית מידע של שגרירות אלג'יריה במקסיקו (באנגלית) מידע על שגרירות מקסיקו באלג'יריה (באנגלית)
VEB ארנה

VEB ארנה הידוע כארנה צסק"א (ברוסית: Арена ЦСКА, או ВЭБ арена, בעברית: VEB ארנה) הוא אצטדיון רב תכליתי בנפת חורושיובסקי, מוסקבה המכיל 30,457 מקומות ישיבה ומהווה את מגרשהּ הביתי של צסק"א מוסקבה מאז ספטמבר 2016. הבנייה החלה בתחילת מאי 2007 במקום האצטדיון הישן שנהרס. עלות הבנייה הגיעה ל-350 מיליון דולר ופתיחתו הרשמית נערכה ב-23 באוגוסט 2016. ערך מורחב – אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב האצטדיון המקורי, אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב, נפתח בשנת 1961 והכיל 10,000 מקומות ישיבה. האצטדיון שימש כאצטדיון הבית של צסק"א בשנים 1974–2000 ובשנת 2000 נסגר האצטדיון והוא נהרס ב-2007. במאי 2007 החלה העבודה לבניית האצטדיון החדש במימון VEB, שעל שמו נקראת הארנה. משחק הבכורה בו נערך ב-10 בספטמבר 2016 במשחק ידידות של צסק"א מול צ'לסי. סמוך לאצטדיון ישנם 1,500 מקומות חנייה. ב-7 באוגוסט 2020 יארח את הסופר קאפ הרוסי בכדורגל. מדיה וקבצים בנושא VEB ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של VEB ארנה VEB ארנה, ברשת החברתית פייסבוק VEB ארנה, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסן בנימיני

ניסן בנימיני (1930 – 8 בינואר 2017) היה מומחה לחקלאות ובוטניקה, פרופסור באוניברסיטת תל אביב. התפרסם במחקריו על הפטריות של ארץ ישראל. גדל בירושלים. היה חבר "ההגנה" והשתתף במלחמת העצמאות בפריצת דרך בורמה לירושלים ובליווי השיירות לירושלים. סיים לימודי תיכון בתיכון ערב א' בתל אביב. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטה העברית בירושלים ובהמשך בפקולטה לחקלאות ברחובות. שם למד חקלאות והשתלם אצל פרופ' יצחק ואהל ואצל פרופ' מינה שיפמן-נדל. בתקופה זה החל להשתלם בתחום הפטריות. את עבודת המאסטר והדוקטורט הוא עשה באוניברסיטת תל אביב. הוא השתלם גם בתחום הפטריות בשווייץ ובדנמרק. בשנת 1959 החל לעבוד באוניברסיטת תל אביב. לימים, היה לפרופסור מן המניין במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה עד צאתו לגמלאות בשנת 1999. כן בנה את אוסף הפטריות במרכז הלאומי לחקר המגוון הביולוגי באוניברסיטה. במחקריו בתחום הפטריות הוא הגדיר מעל 600 מיני פטריות הגדלות בארץ ישראל, וספריו בתחום הם ספרי היסוד בתחום הפטריות של ארץ ישראל. פטריות הכובע בישראל: (סדרת הפקועיים - Agaricales): כולל מגדיר של 270 מינים שבארץ, הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם החברה להגנת הטבע, תל אביב, 1975 פטריות עילאיות בישראל: נאדית בסיסה: הסדרות עציות, אזנוניתאים, קרישיתאים ופטריות כרס: תיאור 184 מיני פטריות בישראל, רמות, תל אביב, 1984 עולם הפטריות: התפתחות, ביולוגיה, גאוגרפיה וסיסטמטיקה של הפטריות, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1987 הפטריריות בישראל: התפתחות, ביולוגיה, אקולוגיה וסיסטמטיקה של הפטריריות כולל מגדיר של 67 המינים שבארץ, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1992 כן השתתף עם יואב ויזל וששון כהן בכתיבת הספר - צמחי רעל בישראל, ספרית פועלים, תל אביב, 1981 מדיה וקבצים בנושא ניסן בנימיני בוויקישיתוף דף אישי באתר אוניברסיטת תל אביב דף על אוסף הפטריות באתר משכן אוספי הטבע הלאומיים ע"ש שטיינהרדט ניסן בנימיני (1930-2017), דף שער בספרייה הלאומית
שאד'לי בן ג'דיד

שאד'לי בן ג'דיד (בערבית: الشاذلي بن جديد; 14 באפריל 1929- 6 באוקטובר 2012) היה איש צבא ופוליטיקאי אלג'יראי שכיהן כנשיא אלג'יריה במשך 13 שנה. שאד'לי בן ג'דיד נולד ב-14 באפריל 1929 בקולוניה הצרפתית באלג'יריה. הוא שירת כמש"ק בצבא צרפת והשתתף במלחמת הודו–סין. בשנת 1954 ערק אל החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בתחילת מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הוא היה בן טיפוחיו של הווארי בומדיין, שהעניק לו את הפיקוד על הכוחות בעיר אוראן. עם השנים, הוא התקדם בסולם הדרגות והיה לבכיר בצבא אלג'יריה, והגיע לדרגת קולונל בשנת 1969. בנובמבר 1978 התמנה בן ג'דיד לשר ההגנה של אלג'יריה על ידי הנשיא הווארי בומדיין. עקב מותו המפתיע של בומדיין בתחיל 1979, התמנה בן ג'דיד לנשיא אלג'יריה. הוא היה המועמד המרכזי בבחירות מטעם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה, וניצח בבחירות את שר החוץ עבד אל-עזיז בותפליקה. הוא תמך במודרניזם וקידם ליברליזם. במהלך כהונתו הפחית את מעקב הממשלה אחר אזרחים. בשנות השמונים המאוחרות, כלכלת אלג'יריה נמצאה בשפל עקב מחירי נפט נמוכים. באוקטובר 1988 (שכונה "אוקטובר השחור") החלו מהומות והפגנות נגד נשיאותו. בהפגנות אלו השתתפו גורמים אסלאמיסטים קיצוניים. הצבא ירה על המפגינים, וגרם לקורבנות אחדים ולזעזוע כבד בציבור האלג'יראי. בעקבות זאת ניסה בן ג'דיד ליזום מהלכים לכיוון דמוקרטיה רב מפלגתית אך בסוף 1991 כאשר 'חזית ההצלה האיסלמי' עמדה לנצח בבחירות תפס הצבא את השלטון וביטל את הבחירות, מה שהוביל למלחמת האזרחים האלג'יראית, שבעקבותיה הוא התפטר. לאחר עלייתו של עבד אל-עזיז בותפליקה לנשיאות אלג'יריה היה בן ג'דיד נתון במעצר בית לאחר שכשל בניהול מלחמת האזרחים באלג'יריה, בין השנים 2002-1999. הוא נראה בציבור בשנת 2008, כאשר נאם נאום שנוי במחלוקת בעיר הולדתו. בינואר 2012 אושפז בן ג'דיד בפריז עקב מחלת הסרטן. הוא שב לבית החולים שוב במאי ובאוקטובר אותה שנה. ב-6 באוקטובר הודיעו על מותו. נשיא אלג'יריה מדיה וקבצים בנושא שאד'לי בן ג'דיד בוויקישיתוף צבי בראל, הפגנה של תשע נפשות בחדר, באתר הארץ, 21 ביוני 2001 Chadli Bendjedid (Obituary), The Telegraph, 7 October 2012 תוכן הנאום (באנגלית) Algerian president overthrown in '92 coup dies, באתר הפינגטון פוסט
תעלת איסטנבול

תעלת איסטנבול (בטורקית: Kanal İstanbul) מתוכננת להיות תעלה מלאכותית שתיחפר בגובה פני הים בצד האירופי של איסטנבול שבטורקיה ותחבר בין הים השחור לים מרמרה. התעלה, פרויקט לאומי של ממשלת טורקיה שעלותו נאמדת ב-10 מיליארד דולר, מיועדת לצמצם את תנועת הספינות הצפופה במצרי הבוספורוס ולצמצם את הזיהום בים. לפרויקט יתרונות כלכליים בכך שהוא מאפשר גידול משמעותי בנפח התנועה הימית באזור ויספק מקומות תעסוקה רבים. בניגוד לאמנת מונטרה (אנ') האוסרת לגבות תמלוגים על מעבר במצר הבוספורוס, הפרויקט יאפשר לממשלת טורקיה לגבות תמלוגים על מעברם של כלי שיט בתעלה. ההחלטה על הפרויקט התקבלה בשנת 2011 על ידי נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. הפרויקט תוכנן להיחנך בשנת 2023, לציון 100 שנה להכרזת הרפובליקה הטורקית במסגרת רפורמות אטאטורק. באפריל 2013 החלו העבודות המקדימות לחפירת התעלה. מדיה וקבצים בנושא תעלת איסטנבול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תעלת איסטנבול צבי בראל, "הפרויקט המטורף של ארדואן" מאתגר את רוסיה ומאיים לטלטל את האזור כולו, באתר הארץ, 16 באפריל 2021 חיים הנדוורקר, הישראלי שיקים לראש ממשלת טורקיה אי מלאכותי, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2012 ברי פינטו, פרויקט המאה, באתר פורט2פורט, 6 ביולי 2011. Sevim Songün Demirezen, Gov’t gives green light to ‘crazy’ Canal Istanbul project, in hurriyetdailynews.com website, April, 13, 2013. (באנגלית)
אליעזר קוגל

הרב אליעזר קוגל (כ"ד בטבת ה'תרפ"ד, 1 בינואר 1924, תל אביב – ז' בתשרי ה'תשפ"ג, 2 באוקטובר 2022, ירושלים) היה ראש ישיבת שבות עמי, מראשי התנועה להפצת תורה, עסק גם בלימוד תורה לעולים מחבר המדינות. נולד בנווה שאנן שבתל אביב כבן יחיד לקריינדל ולחזן צבי קוגל שעלה מרוסיה. למד בצעירותו בין היתר אצל הרב אברהם ישעיהו קרליץ והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. את עיקר לימודיו עשה בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד עם הגר"ש רוזובסקי והיה לתלמידו הקרוב של הרב אליהו דושניצר, שהרצה בפניו באופן אישי שיחת מוסר שבועית, אותה נתבקש לכתוב. בתקופת לימודיו בישיבה זו מונה על ידי רבני הישיבה לחונכו של הרב חיים קניבסקי, והם שמרו על קשר למשך שנים רבות. היה קשור אז ל'חזון איש' והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק. נשא לאישה את שרה עשקא, בתו של הרב שמואל אהרן יודלביץ, ונכדתו של הרב אריה לוין. לאחר נישואיו עבר לירושלים והתגורר בסמוך לחותנו. המשיך לשקוד על תלמודו בכולל של מכון הרי פישל בירושלים, שם מסר שיעורים במשך שישים שנה. שם יצר קשרים הדוקים עם דודה של רעייתו הרב יוסף שלום אלישיב, חתן הרב אריה לוין. בשנות ה'תש"ך (1960) הקים את התנועה להפצת תורה (תל"ת), הארגון הראשון שפעל להפצת תורה בעיירות הפיתוח ובישובים מרוחקים. במסגרת פעילות הארגון גייס משאבי עתק למימון פעילותם של עשרות אברכים, שנסעו מדי יום ביומו לעיירות הפיתוח ומסרו שם שיעורי תורה והדרכה. פעילות הארגון הרחבה, כללה בתחילה בעיקר את העיר בית שמש ואת יישובי האזור. בהמשך הורחבה הפעילות לכל רחבי הארץ, ומאות אברכים ובני ישיבות שמשו כחברים בארגון ובפעילותו. התנועה להפצת תורה הקימה את כתב העת התורני "מוריה", ויו"ר התנועה הרב קוגל, שימש כאחד מחברי המערכת במשך עשרים הגיליונות הראשונים. בגיליונות אלו הוקדש מדור מיוחד לתיאור פעילות התנועה. כמו כן ייסד הרב קוגל את המכון המדעי טכנולוגי להלכה. קשר מיוחד היה לו בכל אותן השנים עם הרב שך שאף קם בפניו כשהוא מציין שהוא פועל רבות למען יהודי רוסיה. משנת ה'תשמ"א (1981) שימש כראש "ישיבת שבות עמי" שיסד בנו, הרב אברהם מנחם קוגל בירושלים, ופעל להפצת יהדות בין היהודים העולים ממדינות חבר העמים של ברית המועצות. אתר הבית של ישיבת שבות נעמי מורינו ראש הישיבה, באתר ישיבת שבות עמי ראש ישיבת 'שבות עמי' הסתלק לבית עולמו, באתר "כל רגע" מורינו ראש הישיבה שליט"א, באתר שבות עמי