laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ליפין

ג'ליפין (באנגלית: Jellyfin) הוא שרת מדיה חופשי וקוד פתוח וחבילת יישומים שנועדו לארגן, לנהל ולשתף קובצי מדיה דיגיטלית למכשירים ברשת. ג'ליפין מורכבת מתוכנת שרת הפועלת במחשבים המבוססים על מערכות ההפעלה: ווינדוס, macOS, לינוקס ומכולת דוקר ותוכנת לקוח הפועלת על מכשירים כמו סמארטפון, טאבלט, טלוויזיה חכמה, סטרימר או בדפדפן. זה פיצול של אמבי (אנ'). ג'ליפין עוקבת אחר מודל שרת-לקוח המאפשר למספר משתמשים ולקוחות להתחבר, אפילו בו-זמנית, ולהזרים מדיה דיגיטלית מרחוק. מכיוון שהיא פיצול של אמבי, חלק מהלקוחות שלה תואמים באופן לא רשמי לג'ליפין; עם זאת, ככל שקוד המקור של ג'ליפין מתרחק מהקוד של אמבי (הקוד בשלב הפיצול), הדבר הופך פחות אפשרי. ג'ליפין איננה מספקת כלים למעבר ישיר מאמבי. ג'ליפין ניתן להרחבה וקיימים תוספים אופציונליים של צד שלישי כדי לספק פונקציונליות נוספת. הפרויקט מספק מאגר רשמי, אולם ניתן להתקין תוספים שלא נמצאים במאגר הרשמי. אחד היתרונות העיקריים של ג'ליפין הוא באופן שבו הוא מטפל בטלוויזיה בשידור חי. בעוד שלשרתי מדיה אחרים יש מגבלה על מספר הערוצים (למשל, ב-Plex ההגבלה היא כ-480 ערוצים), לג'ליפין אין הגבלה כזו. פיתוח הפרויקט החל ב-8 בדצמבר 2018, כאשר המייסדים המשותפים אנדרו ראברט וג'ושוע בוניפאס, בין שאר המשתמשים, הסכימו להתפצל מאמבי בתגובה לסגירת פיתוח הקוד הפתוח בפרויקט זה. השם, ג'ליפין, הוצע על ידי ראברט יום לאחר תחילת העבודה על הפרויקט. ג'ליפין שוחרר לשימוש ב-30 בדצמבר 2018. קודי Popcorn Time אתר האינטרנט הרשמי של ג'ליפין (באנגלית) "Jellyfin Docker Compose: Powerful FREE Media Server in 5 min | SHB" (באנגלית אמריקאית). 2023-03-17. נבדק ב-2023-05-01. Sava, Alexandra (20 ביולי 2020). "Collect, manage, organize and stream all your favorite movies". Softpedia. ארכיון מ-23 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Home | Documentation - Jellyfin Project". jellyfin.org. ארכיון מ-2021-07-23. נבדק ב-2020-05-06. "Migrating from Emby to Jellyfin". Jellyfin. ארכיון מ-23 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Plugins". Jellyfin. ארכיון מ-23 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Ashwin (19 באוגוסט 2019). "Jellyfin is an open source alternative for Plex, and here's how to setup a server on Windows". Ghacks. ארכיון מ-23 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Malmlund, Matt (14 ביולי 2020). "7 Best Home Media Server Software Choices". Heavy.com. ארכיון מ-23 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Jellyfin: Free Software Emby Media Server Fork Is Announced After Emby Becomes Proprietary". Linux Uprising. 19 בדצמבר 2018. ארכיון מ-22 ביולי 2020. נבדק ב-22 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "A new name for the project #2". Jellyfin via GitHub. 9 באוגוסט 2018. ארכיון מ-17 בינואר 2023. נבדק ב-22 ביולי 2019. {{cite web}}: (עזרה)
הוועדה הצבאית של נאט"ו

הוועדה הצבאית של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (באנגלית: North Atlantic Treaty Organization's Military Committee, ידועה גם בראשי תיבות MC) היא הגוף הצבאי העליון של נאט"ו האחראי לייעוץ צבאי למועצה הצפון-אטלנטית ולקבוצת התכנון הגרעיני. הגוף מורכב מראשי ההגנה (Chief of defence) של המדינות החברות, הקצינים הבכירים ביותר בכוחות המזוינים של כל מדינה. הוועדה הצבאית מורכבת מראשי ההגנה של המדינות החברות בנאט"ו, אך במרבית הזמן המדינות מיוצגות בה על ידי הנציגים הצבאיים הקבועים (MILREP) שלהן, לרוב קצינים בדרגת גנרל או אדמירל. ראשי ההגנה של המדינות נפגשים בדרך כלל שלוש פעמים בשנה, פעמיים במטה נאט"ו בבריסל, בלגיה ופעם נוספת בעיר בירה של אחת המדינות. יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו מנהל את הוועדה, פועל מטעמה ומשמש כנציגה במועצה הצפון-אטלנטית וכדוברה. בנוסף, הוא משמש כיועצו הצבאי הראשי של מזכ"ל נאט"ו. יו"ר הוועדה הצבאית נבחר מבין ראשי ההגנה של נאט"ו ומתמנה לתקופת כהונה של שלוש שנים. הוא חייב לשרת כראש ההגנה (או תפקיד מקביל) במדינתו, ובאופן מסורתי הוא קצין לא אמריקאי בדרגת גנרל ארבעה כוכבים או מקבילה לכך. יושב הראש הנוכחי, נכון ל-2024, הוא אדמירל רוב באואר, לשעבר ראש ההגנה של הכוחות המזוינים של הולנד, שנבחר לתפקיד ביוני 2021. הוועדה הצבאית מסייעת ומייעצת למועצה הצפון-אטלנטית (NAC) ולקבוצת התכנון הגרעיני (NPG) בנושאי מדיניות ואסטרטגיה צבאית ואחראית על ההתנהלות הכוללת של העניינים הצבאיים של הברית. הגוף המבצע של המועצה, המטה הצבאי הבין-לאומי (IMC). הוועדה הוקמה ב-1949, והייתה הגוף השני שהוקם במסגרת נאט"ו אחרי המועצה הצפון-אטלנטית. תפקידה המקורי היה לייעץ למפקד העליון של בעלות הברית באירופה. עד 2008 הוועדה הצבאית לא כללה את צרפת, שהחליטה ב-1966 להסיר את עצמה מהמבנה הצבאי המשולב של נאט"ו, אליו הצטרפה מחדש ב-1995. אי-ייצוגה של המדינה בוועדה לתכנון ההגנה הוביל לסכסוכים בינה לבין חברות נאט"ו, למשל לפני מלחמת עיראק. נאט"ו האמנה הצפון-אטלנטית מדיה וקבצים בנושא הוועדה הצבאית של נאט"ו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוועדה הצבאית של נאט"ו הוועדה הצבאית, באתר נאט"ו יושב ראש הוועדה הצבאית, באתר נאט"ו המטה הצבאי הבין-לאומי, באתר נאט"ו
48 שעות

48 שעות (באנגלית: .48 Hrs) הוא סרט פעולה-קומדיה משנת 1982 בבימויו של וולטר היל ובכיכובם של ניק נולטי ואדי מרפי. הסרט עוסק בשותפות יוצאת דופן בין שוטר קשוח לבין פושע שנמצא בכלא. עליהם לשתף פעולה כדי לתפוס רוצחים מסוכנים תוך 48 שעות בלבד. הסרט נחשב לחלוץ בז'אנר סרטי "השותפים הלא סבירים" והוא גם היווה את פריצת הדרך הקולנועית של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים על ידי סרטי פרמאונט ב-8 בדצמבר 1982 והיה לאחד הסרטים המצליחים ביותר מבחינה מסחרית של 1982 זכה לשבחים רבים מהמבקרים, והקפיץ את הקריירה הקולנועית של מרפי בכך שזיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – שחקן. ג'ק קייטס (ניק נולטי) הוא בלש משטרה קשוח המנסה לתפוס שני פושעים נמלטים. כדי לתפוס אותם, הוא נאלץ לשתף פעולה עם ריימונד "רייג'י" המונד (אדי מרפי), פושע שמרצה עונש מאסר. ג'ק משחרר את רייג'י לחופשה בת 48 שעות כדי שיעזור לו לאתר את הפושעים. במהלך החקירה, השניים נתקלים במצבים מסוכנים ומצחיקים, והקשר בין השוטר לפושע מתפתח בצורה בלתי צפויה. ניק נולטי בתפקיד ג'ק קייטס אדי מרפי בתפקיד ריימונד "רייג'י" המונד ג'יימס רמר בתפקיד אלברט גאנץ, אחד הפושעים הנמלטים דייוויד פטריק קלי בתפקיד לותר "48 שעות" זכה לשבחים מצד המבקרים והפך להצלחה מסחרית. הסרט היה פורץ דרך בז'אנר סרטי האקשן-קומדיה של שנות ה-80 ונחשב לאחד הסרטים שהובילו להצלחת הקריירה הקולנועית של אדי מרפי. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 92% מהמבקרים, מה שמעיד על הערכה גבוהה. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 71 מתוך 100, מה שמצביע על ביקורות חיוביות. "48 שעות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "48 שעות", באתר נטפליקס "48 שעות", באתר AllMovie (באנגלית) "48 שעות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "48 שעות", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "48 שעות", באתר Metacritic (באנגלית) "48 שעות", באתר אידיבי "48 שעות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "1982 Domestic Grosses". Box Office Mojo. נבדק ב-20 ביוני 2010. {{cite web}}: (עזרה)
שטן על הזמן

שטן על הזמן (באנגלית: Little Nicky) הוא סרט קומדיה משנת 2000, בבימויו של סטיבן בריל ובכיכובו של אדם סנדלר. העלילה עוקבת אחר ניקי (סנדלר), הבן הביישן והטוב של השטן (הארווי קייטל), שנשלח לכדור הארץ כדי לעצור את שני אחיו המרושעים המאיימים על היציבות בגיהנום ובשמיים. הסרט משלב בין הומור אבסורדי לעלילת פנטזיה. הסרט היה לסרט שהקים את היקום המשותף "The Sandlerverse" של סרטיו של אדם סנדלר. הוא ספג ביקורות שליליות מהמבקרים והיה כישלון קופתי בכך שגרף 58.3 מיליון דולר מול תקציב של 80–85 מיליון דולר. ניקי הוא הבן הצעיר והביישן של השטן, שאחיו הבוגרים והמרושעים, קסיוס ואדריאן, בורחים לכדור הארץ ומתחילים להפיץ הרס. השטן, שמאבד מכוחותיו, שולח את ניקי לכדור הארץ כדי להחזיר את אחיו לגיהנום תוך שבוע, אחרת הממלכה תקרוס. אדם סנדלר בתפקיד ניקי הארווי קייטל בתפקיד השטן ריס איוואנס בתפקיד אדריאן, אחיו של ניקי טום ליסטר בתפקיד קסיוס, אחיו של ניקי פטרישה ארקט בתפקיד ואלרי, אישה שפוגשת את ניקי על כדור הארץ שטן על הזמן קיבל ביקורות שליליות בעיקרן מצד המבקרים, שמתחו ביקורת על ההומור והעלילה. עם זאת, הסרט זכה לקהל מעריצים בקרב אוהדי סרטי הקומדיה של אדם סנדלר. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 22%, ואילו ב-Metacritic, הסרט זכה לציון של 38 מתוך 100, המצביע על ביקורות מעורבות עד שליליות. אתר האינטרנט הרשמי של שטן על הזמן "שטן על הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שטן על הזמן", באתר נטפליקס "שטן על הזמן", באתר AllMovie (באנגלית) "שטן על הזמן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שטן על הזמן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שטן על הזמן", באתר Metacritic (באנגלית) "שטן על הזמן", באתר אידיבי "שטן על הזמן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Delilah, The Sandlerverse, WHS Digital, ‏2021-02-13 (באנגלית) "How Little Nicky Started the Adam Sandler Shared Movie Universe". Screen Rant. 4 בדצמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
דניאל טוש

דניאל דווייט טוש (נולד ב-29 במאי 1975) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, שחקן, תסריטאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי אשר נודע במיוחד בזכות הנחיית התוכנית הקומית "Tosh.0" בערוץ קומדי סנטרל. טוש נולד ב-1975 בנולד בעיר בבופארד אשר בגרמניה המערבית להורים אמריקאים בתקופה בה אביו שהה שם במסגרת שירותו הצבאי. טוש גדל בטיטוסוויל שבפלורידה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ב-1993 למד באוניברסיטת מרכז פלורידה עד דצמבר 1996 וסיים את לימודיו עם תואר בשיווק. לאחר מכן עבר טוש ללוס אנג'לס על מנת להתמקד בקריירת סטנדאפ. הפריצה הגדולה של טוש הגיעה כאשר הופיע בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן ב-2001, אשר הובילה להופעות טלוויזיוניות נוספות בתוכניות האירוח של ג'ימי קימל וג'יי לנו. בעקבות ההצלחה לה זכה בשנת 2003 ערוץ קומדי סנטרל הפיק את ספיישל הסטנדאפ הראשון של טוש אשר היה באורך חצי שעה. בין השנים 2009 ל-2020 אירח טוש את תוכנית הטלוויזיה הקומית השבועית "Tosh.0" בערוץ קומדי סנטרל בה סיפק פרשנות סרקסטית וסאטירית לסרטוני אינטרנט ויראליים. בין השנים 2010 ל-2015 ערך טוש סבב הופעות סטאנדאפ ברחבי ארצות הברית. טוש התחתן עם הסופרת קרלי האלאם ב-15 באפריל 2016 בטקס פרטי במאליבו שבקליפורניה. לבני הזוג שני ילדים. בשנת 2018 איבד את ביתו באחת משריפות היער באזור מחוז לוס אנג'לס. מדיה וקבצים בנושא דניאל טוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דניאל טוש דניאל טוש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "דניאל טוש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Happy Birthday, Daniel Tosh!". Tosh.0 Blog. 29 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2013. נבדק ב-11 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) UCF Staff (6 באפריל 2011). "Comedian Daniel Tosh Spotted at UCF". UCF Today. נבדק ב-24 בפברואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Frankel, Daniel (5 במרץ 2009). "Push for Tosh at Comedy Central". Variety.com. נבדק ב-13 במרץ 2009. {{cite news}}: (עזרה) Guglielmi, Jodi (28 ביוני 2018). "Daniel Tosh Quietly Married Tosh.0 Writer Carly Hallam: Report". People (באנגלית). נבדק ב-28 ביוני 2018. {{cite news}}: (עזרה) Tosh Show Episode 1 - My wife's gynecologist "My Airstream Guy - Scott | Tosh Show". YouTube. 16 באפריל 2024. {{cite web}}: (עזרה)
דוד פיין

דוד פיין (נולד ב-1928 ונפטר ב-18 בינואר 2018) הוא פסל ישראלי המכונה לעיתים גם איש האבן. נולד בשנת 1928 ביוהנסבורג, דרום אפריקה. בצעירותו למד אמנות. ב-1948 לאחר קום המדינה עלה לישראל במסגרת המח"ל והצטרף להכשרת הפלמ"ח בקיבוץ מעיין ברוך בו הקים את משפחתו והיה חבר עד יום מותו. בתחילת שנות החמישים החל לפסל באבן, בהשפעת אברהם פורטוגלי מכפר גלעדי, ולאחר שלמד את מלאכת הפיסול מאמנים שונים בישראל ומסתתי אבן ערבים. בשנות השבעים נסע ללמוד במחצבות השיש של קרארה בסיוע מלגה של ממשלת איטליה. בקרקרה פגש את איסמו נוגוצ'י אשר הזמין אותו לעבוד עמו ביפן. אצל נוגוצ'י שכלל פיין את מיומנות העבודה באבן בכלל ובבזלת בפרט. עבודותיו של פיין מושפעים ממוטיבים אפריקאיים מימי נעוריו, ומוטיבים של רכיבה וסוסים המתקשרים לחוויותיו כבוקר בקיבוץ מעיין ברוך. רבות מעבודתיו קטנות ממדים, אולם פיין עוסק גם בפיסול מונומנטלי המתאפיין במבנים דמויי קשת. פסלים ועבודות של פיין ניצבים במרחבים ציבוריים רבים בהם גן התעשייה תפן, הפארק לפיסול מדברי מצפה רמון, יער צרעה, סמינר אפעל, תל חי ועוד. פיין לימד פיסול קרמי במרכז לאמנויות במכללת תל-חי וממייסדי סימפוזיון האומנות בתל-חי. כמו כן אצר את גלריית האמנות בקיבוץ מעיין ברוך שנים רבות ועמד בראש ארגון אמני הקיבוץ של התנועה הקיבוצית. בשנת 2012 הציג במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן תערוכה של יצירותיו לאורך השנים תחת הכותרת 'איש האבן' (באוצרות רותי שדמון). נפטר ב-18 בינואר 2018 ונקבר בבית העלמין של מעיין ברוך. אורה ערמוני כתבה שיר על פיין, בהשראת פסל השער שלו שנמצא בתל חי. ללא כותרת, פסל של דוד פיין שהוצב בפארק החורשות בספטמבר 2024 ניקוד טברייני, טבריה ללא כותרת, רמת השרון אנדרטת לאון בלום בקיבוץ כפר בלום גן סיפור אליעזר והגזר בחולון באוניברסיטת בר-אילן 'טיול משפחתי: אבא, אמא וילדים בטיול כפרי עם הכלב שלהם', 2006, באדן-וירטמברג, לודוויגסבורג גרמניה באדן-וירטמברג, לודוויגסבורג גרמניה מדיה וקבצים בנושא דוד פיין בוויקישיתוף קרני עם-עד, איש האבן ממעין ברוך הלך לעולמו, באתר mynet‏ קיבוץ, 21 בינואר 2018 נחמן גלבוע, חברים למשק: משפחת פיין מקיבוץ מעין ברוך, באתר nrg‏, 27 ביולי 2010 איש האבן, ראיון 2012 באתר youtube. (חלק שני) דוד פיין, דף שער בספרייה הלאומית ללא כותרת - דוד פיין באתר הפארק לפיסול מדברי מצפה רמון קרני עם-עד, איש האבן ממעין ברוך הלך לעולמו, באתר mynet‏ קיבוץ, 21 בינואר 2018 איש האבן באתר בית אורי ורמי נחושתן יעל שביט, פסל חדש לדוד פיין - בגן התעשיה בתל חי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בינואר 2009 דמויות, ביער צרעה סקר אמנות הקיר בישראל
סוניה האדומה

סוניה האדומה (באנגלית: Red Sonja) הוא סרט חרבות וכשפים - הרפתקאות משנת 1985, בבימויו של ריצ'רד פליישר ובכיכובם של בריג'יט נילסן וארנולד שוורצנגר. הסרט מבוסס על דמותה של סוניה האדומה מהקומיקס של רוברט אי. הווארד, שנוצרה בהשראת עולם "קונאן הברברי". העלילה עוסקת במסעה של לוחמת בשם סוניה, המבקשת לנקום באלו שהשמידו את עירה ולהציל ממלכה מאיום מרושע. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-3 ביולי 1985 על ידי מטרו גולדווין מאייר. עם יציאתו לאקרנים, הסרט נחל כישלון קופתי והכניס 6.9 מיליון דולר בתקציב של 17.9 מיליון דולר. סוניה האדומה (בריג'יט נילסן) יוצאת למסע נקמה לאחר שכוחות הרשע שהובלו על ידי המלכה המרושעת גדע את משפחתה והשמיד את עירה. במהלכה היא פוגשת את קאלידור (ארנולד שוורצנגר), לוחם רב עוצמה שעוזר לה במסע נגד הרוע. בריג'יט נילסן בתפקיד סוניה האדומה ארנולד שוורצנגר בתפקיד קאלידור סנדל ברגמן בתפקיד המלכה גדע, היריבה המרושעת של סוניה פול סמית' בתפקיד פאלקון הסרט קיבל ביקורות שליליות מצד המבקרים, שהתמקדו בעלילה ובביצועי המשחק. למרות הפוטנציאל של חומר המקור מהקומיקס, הסרט נתפס כמאכזב מבחינת פיתוח הדמויות והסיפור. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 21%, בעוד ב-Metacritic, אין ציון רשמי לסרט זה. אתר האינטרנט הרשמי של סוניה האדומה (באנגלית) "סוניה האדומה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סוניה האדומה", באתר נטפליקס "סוניה האדומה", באתר AllMovie (באנגלית) "סוניה האדומה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סוניה האדומה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סוניה האדומה", באתר Metacritic (באנגלית) "סוניה האדומה", באתר אידיבי "סוניה האדומה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שייד (סרט)

שייד (באנגלית: Shade) הוא סרט מתח ופשע נאו-נואר משנת 2003, בבימויו של דמיאן נימן ובכיכובם של סטיוארט טאונסנד, גבריאל ביירן, טנדי ניוטון, ג'יימי פוקס סילבסטר סטאלון ועוד. הסרט עוסק בעולם ההונאות והקלפים בלוס אנג'לס, בו מספר נוכלים מנסים להכות את "הדין", שחקן פוקר אגדי. הסרט מתאפיין במתח מתמשך ובתפניות עלילתיות שמציגות את חיי עולם הפשע וההונאה באופן מרתק. הסרט עוקב אחר קבוצת נוכלים המורכבת מוורנון (סטיוארט טאונסנד), מילי (ת'נדי ניוטון) ו"שיער" (גבריאל ביירן), אשר מחליטים לנסות ולהוציא לפועל הונאה במטרה להביס את דין סטיבנס (סילבסטר סטאלון), שחקן פוקר אגדי. לאורך הסרט, הם מנסים ליצור מזימות מורכבות כדי לגבור על יריביהם בשולחן הפוקר. סטיוארט טאונסנד בתפקיד ורנון גבריאל ביירן בתפקיד שיער טנדי ניוטון בתפקיד מילי סילבסטר סטאלון בתפקיד דין סטיבנס מלאני גריפית' בתפקיד איבון שייד קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים. הסרט שיבח את הביצועים של צוות השחקנים, במיוחד את סילבסטר סטאלון בתפקיד שחקן הפוקר, אך העלילה נתפסה לעיתים כצפויה מדי. הסרט לא זכה להצלחה מסחרית רבה אך צבר קהל מעריצים בקרב חובבי סרטי פוקר ומתח. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 67%, ובאתר Metacritic, הסרט קיבל ציון של 40 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות עד שליליות. "שייד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שייד", באתר נטפליקס "שייד", באתר AllMovie (באנגלית) "שייד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שייד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שייד", באתר Metacritic (באנגלית) "שייד", באתר אידיבי "שייד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אונס לוקרטיה (פואמה)

אונס לוקְרֶטיה (מתועתק גם: אונס לוּקְרֶצְיָה; באנגלית: The Rape of Lucrece) הוא פואמה סיפורית, שחיבר ויליאם שייקספיר בשנת 1594, המגוללת את סיפור אונס לוקרטיה מן ההיסטוריה של הרפובליקה הרומית. הפואמה הוקדשה להנרי ורייזלי, הרוזן השלישי מסאות'המפטון (אנ'). זוהי אחת היצירות הראשונות של שייקספיר, ובין הבודדות שראו אור בימי חייו. היצירה עשירה בדימויים ובתיאורים ספרותיים עשירים וחיים. עיקר המסר הוא ההשלכות ההרסניות של מעשה פסול מבחינה מוסרית. לאחר ההקדשה, הפותחת במילים "האהבה שלי לכבוד הלורד היא ללא גבול" (The love I dedicate to your Lordship is without end), מופיעה הכותרת "The Argument" ולאחריה פסקה בת כחמישים שורות בפרוזה המספרת את עיקר סיפור המעשה עם רקע היסטורי ואקספוזיציה. הפואמה כוללת 1,855 שורות ב-265 בתים בני שבע שורות כל אחד, במשקל פנטמטר יאמבי ובחרוז מלכותי (ABABBCC), בהשפעת ג'פרי צ'וסר. ערך מורחב – אונס לוקרטיה סקסטוס טרקיניוס (בנו של המלך האחרון של רומא, טרקוויניוס סופרבוס) וקולאטינוס (לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס) מפקדים על כוחות צבא רומא שצרים על העיר ארדאי (Ardea). במהלך שיחה בין אנשי הצבא מהלל קולאטינוס את סגולותיה של אשתו, לוקרטיה, ואת צניעותה. עם התלהטות השיחה הוא מזמין את הנוכחים לשפוט בעצמם. הקצינים, וסקסטוס טרקיניוס ביניהם, מוצאים את נשותיהם מחוללות ורק את לוקטריה, אשת קולאטינוס, בחדרה עם נערותיה. סקסטוס טרקיניוס נפעם במיוחד מיופייה של לוקרטיה. לאחר זמן מה חוזרים הקצינים למחנה הצבא. יצרו של סקסטוס טרקיניוס לא נותן לו מנוח. מאוחר יותר באותו לילה הוא שב מתגנב אל חדרה של לורטיה ואונס אותה. בבוקר שולחת לוקרטיה מסרים לאביה ברומא ולבעלה במחנה הצבא. כאשר מגיעים בעלה, אביה ורעהו, לוקיוס יוניוס ברוטוס, אל חדרה היא מקבלת אותם בלבוש אבל, משביעה אותם לנקום את כבודה ומתאבדת באמצעות פגיון. החלק המרכזי בפואמה מתאר את ייסוריה של לוקרטיה לאחר האונס. היא פונה ללילה ולזמן, מחברת צוואה, ולבסוף מוצאת הדים לסבלה בעיון בתמונה של מלחמת טרויה. ברוטוס וקרוביה של לוקרטיה נושאים את גופתה לפורום רומאנום, שם מצליח ברוטוס להמריד את העם הרומי נגד עריצות המלך, כשהוא מנצל את רגשי הזעם והתמרמרות ואת הפגיעה במסורת האבות של טארקוויניוס ובניו. על פי הפואמה נגזרת גלות רק על סקסטוס טרקיניוס. במציאות ההיסטורית נגזרה גלות על המלך ובניו, רכושם הוחרם ואדמותיהם הולאמו. ברומא הוקם שלטון הקונסולאט שפעולתו הראשונה בשלטון הייתה להשביע בנדר את העם הרומי לעולם לא להסכים שימלוך עליו מלך. הפואמה נרשמה במרשם הפרסומים הרשמי (Stationers' Register) ב-9 במאי 1594 תחת השם "The Ravyshement of Lucrece" והודפסה תחת הכותרת "Lucrece" בפורמט של פמפלט, פרסום המודפס על גבי נייר זול למטרת הפצה נרחבת. שיטה נפוצה להפצת דברי דפוס בתקופה האליזבתנית. מאוחר יותר באותה שנה הודפסה במהדורת קוורטו על ידי המדפיס ריצ'רד פילד, שהוציא לאור כמה מהדורות דפוס. הפואמה תורגמה לעברית על ידי יותם בנשלום ויצאה לאור בשם אונס לוּקְרֶצְיָה בהוצאת כרמל בשנת 2024. במהדורה זאת מופיע התרגום לעברית לצד הטקסט המקורי באנגלית. לפני כן פורסם התרגום בחלקים בכמה גיליונות של כתב העת דחק - כתב עת לספרות טובה. מדיה וקבצים בנושא אונס לוקרטיה בוויקישיתוף טקסט באיות מהדורת הקוורטו, באיות מודרני והערות באתר Shakespeares Words הטקסט באתר Open Source Shakespeare הטקסט באתר Play Shakespeare הפואמה ורקע באתר No Sweat Shakespeare ויליאם שייקספיר, אונס לוקרציה, תרגום ואחרית דבר: יותם בנשלום. הוצאת כרמל 2024 אונס לוקרציה - כרמל ספרים, באתר כרמל ספרים, ‏15 בספטמבר 2024
דיהידרופולאט רדוקטאז

דיהידרופולאט רדוקטאז (Dihydrofolate reductase ובקיצור: DHFR) הוא אנזים בתהליך המטבוליזם של פולאטים. הוא הופך פולאט לדיהידרופולאט (dihydrofolate) באמצעות חיזור, ובאמצעות חיזור נוסף הופך אותו לטטראהידרופולאט (tetrahydrofolate). בתהליך זה משמש NADPH כתורם אלקטרונים. למינים שונים של חיידקים יש אנזימים שונים מהמשפחה, אולם ליונקים יש שמירות גבוהה של האנזים. הנגזרות של טטראהידרופולאט דרושים לצורך יצירה מחדש (de novo) של פורינים, של תימין עם זרחן אחד ושל חלק מחומצות האמינו. יש לו אם כן חשיבות בחלוקת התא ובגדילתו. לדיהידרופולאט רדוקטאז תפקיד בבקרה על הכמות של דיהידרופולאט. בנוסף, האנזים משחק תפקיד חשוב ביצירה של פרקורסורים של חומצות גרעין. מוטנטים של האנזים דורשים גליצין ותימין לצורך גדילתם. GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000228716 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000021707 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:". ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדם האחרון על כדור הארץ (1964)

האדם האחרון על כדור הארץ (באנגלית: The Last Man on Earth) הוא סרט אימה מסוגת זומבים פוסט-אפוקליפטי. הסרט יצא בשנת 1964, בבימוים של סידני סלקוביץ' ואובאלדו רגונה, ובכיכובו של וינסנט פרייס. הסרט מבוסס על הרומן "אני האגדה" מאת ריצ'רד מת'סון. העלילה מתמקדת בדמותו של ד"ר רוברט מורגן (פרייס), האדם האחרון שנשאר בחיים אחרי מגפה עולמית שהפכה את כל שאר האנשים לערפדים. הסרט עוסק במאבקו לשרוד ובניסיונותיו למצוא תרופה למגפה. בעולם פוסט-אפוקליפטי, ד"ר רוברט מורגן חי בבידוד, נאבק בהמוני ערפדים המנסים להורגו מדי לילה. הוא מבלה את ימיו במציאת אספקה, חיסול הערפדים הישנים, וחיפוש אחר תרופה שתשיב את המין האנושי לקדמותו. במהלך הסרט, הוא פוגש אישה מסתורית בשם רות, שמסתירה סוד שעשוי לשנות את מצבו ואת עתיד האנושות. וינסנט פרייס בתפקיד ד"ר רוברט מורגן פרנקה בטויה בתפקיד רות קולינס אמה דניאל בתפקיד וירג'יניה מורגן האדם האחרון על כדור הארץ זכה לביקורות מעורבות עם יציאתו, אך נחשב עם השנים לקלאסיקת אימה. הופעתו של וינסנט פרייס זכתה לשבחים, במיוחד על הדרך בה הוא מגלם את הבדידות והייאוש של הדמות. הסרט זכה לציון של 79% באתר Rotten Tomatoes. הוא הפך להשפעה חשובה בז'אנר סרטי הזומבים והמדע הבדיוני. מדיה וקבצים בנושא האדם האחרון על כדור הארץ בוויקישיתוף "האדם האחרון על כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האדם האחרון על כדור הארץ", באתר נטפליקס "האדם האחרון על כדור הארץ", באתר AllMovie (באנגלית) "האדם האחרון על כדור הארץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האדם האחרון על כדור הארץ", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "האדם האחרון על כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה

ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה (באנגלית: Jack Reacher: Never Go Back) הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי משנת 2016, בבימויו של אדוארד זוויק. הסרט הוא המשך לסרט "ג'ק ריצ'ר" משנת 2012, בכיכובו של טום קרוז בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על הרומן מאת לי צ'יילד ועוקב אחר ג'ק ריצ'ר, קצין צבא לשעבר, שנקלע למזימה הכוללת את מסגרות הביטחון הצבאיות בארצות הברית. צילומי הסרט החלו ב-20 באוקטובר 2015 בניו אורלינס, והסרט יצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2016. הוא הכניס 162 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, ששיבחו את הביצועים של קרוז ואת קטעי הפעולה של הסרט, אך מתחו ביקורת על העלילה. הסרט עוקב אחרי ג'ק ריצ'ר (טום קרוז) כאשר הוא חוזר לבסיסו הישן בוושינגטון כדי לפגוש את מייג'ור סוזן טרנר (קובי סמולדרס). כאשר הוא מגלה שטרנר נעצרה באשמת בגידה, ריצ'ר יוצא לחשוף את האמת מאחורי המזימה שקשורה לצבא ומעורבת בסחר בנשק. במקביל, ריצ'ר מגלה שישנה נערה בשם סמנתה (דניקה ירוש) שעשויה להיות בתו, והוא חייב להגן עליה בזמן שהוא נלחם להוכחת חפותו. טום קרוז בתפקיד ג'ק ריצ'ר קובי סמולדרס בתפקיד מייג'ור סוזן טרנר ג'סיקה סטרופ בתפקיד לוטננט סאליבן דניקה ירוש בתפקיד סמנתה פטריק הויסינגר בתפקיד הצייד, הרודף אחרי ריצ'ר ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים. בעוד שסצנות האקשן וההופעה של טום קרוז זכו לשבחים, העלילה נתפסה כצפויה ומשאירה את הדמויות המרכזיות ברמת עומק מועטה. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 37% על סמך 240 ביקורות. ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון של 47 מתוך 100, מה שמעיד על ביקורות מעורבות. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה, ברשת החברתית פייסבוק ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה, ברשת החברתית אינסטגרם "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר נטפליקס "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר AllMovie (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר אידיבי "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה בוויקישיתוף "Jack Reacher: Never Go Back - The IMAX Experience". ארכיון מ-2017-08-31. נבדק ב-2016-07-05. SAM HUTCHINSON (2019-12-06). "Jack Reacher: Never Go Back - 6.1". Screenrant. ארכיון מ-2023-07-19. נבדק ב-2023-10-06.