אה"מ ווריור (1905)

אה"מ ווריור (באנגלית: HMS Warrior) הייתה סיירת משוריינת מסדרת ווריור שנבנתה עבור הצי המלכותי בעשור הראשון של המאה ה-20. היא הוצבה בים התיכון עם תחילת מלחמת העולם הראשונה והשתתפה במרדף אחר סיירת המערכה הגרמנית SMS גבן וסיירת קלה SMS ברסלאו. ווריור הועברה לצי הגדול בדצמבר 1914 ונשארה שם עד סוף הקריירה שלה. היא נפגעה קשות במהלך קרב יוטלנד ב-1916, נסוגה ולאחר מכן ננטשה וטבעה בים סוער. הדחק האונייה הסטנדרטי היה 13,550 טונות ארוכות (13,770 טונות) וההדחק המרבי היה 14,500 טונות ארוכות (14,700 טונות). אורך האונייה הכללי היה 505 רגל 4 אינץ' (154.0 מטרים), רוחבה 73 רגל 6 אינץ' (22.4 מטרים) והשוקע 27 רגל 6 אינץ' (8.4 מטרים). היא הונעה על ידי שני מנועי קיטור תלת-דרגתיים בעלי ארבעה צילינדרים, שהניעו שני מדחפים. שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 23,650 כוחות סוס (17,640 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 23.3 קשרים (43.2 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי 19 דוודי צינורות מים של Yarrow ושישה דוודים גליליים. האונייה נשאה מקסימום 2,050 טונות ארוכות (2,080 טונות) של פחם ועוד 600 טונות ארוכות (610 טונות) של מזוט שהותז על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 7,960 מיילים ימיים (14,740 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). החימוש העיקרי שלה כלל שישה תותחי Mk X‏ 9.2 אינץ' נטעני מכנס בצריחי Mk V בודדים; שניים על קו האמצע (אחד מלפנים ואחד מאחור) וארבעה בפינות סביב הארובות. החימוש המשני שלה כלל ארבעה תותחי נטעני מכנס 7.5 אינץ' Mk II או Mk V בצריחי Mk II בודדים שהותקנו באמצע האונייה, בין תותחי הכנפיים בקוטר 9.2 אינץ'. בנוסף, הותקנו על האונייה 26 תותחי ויקרס 3 ליטראות מהירי-ירי, עשרה על גגות הצריח ושמונה על כל אחד מהמבנים הקדמיים והאחוריים. לארבע הסיירות האחרונות של סדרת דיוק אוף אדינבורו היה חימוש משני של תותחי 7.5 אינץ' במקבעים ולא של תותחי 6 אינץ' (152 מילימטרים) בבתי תותחים של שתי הסיירות הראשונות; ארבעת הסיירות האחרונות הללו כונו לפעמים סדרת ווריור. בגלל המשקל העליון הנוסף של המקבעים בהשוואה לאחיותיהם למחצה, היציבות שלהם הופחתה, מה שהפך אותם לסירות ים טובות מאוד ולפלטפורמות תותחים יציבות. על האונייה היו גם שלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 17.7 אינץ' (450 מ"מ), שאחד מהם הותקן בירכתיים. ווריור הוזמנה כחלק מתוכנית הבנייה הימית של 1903–1904 כראשונה מבין ארבע סיירות משוריינות והונחה ב-5 בנובמבר 1903 במספנת פמברוק. הפריגטה המשוריינת שהייתה בעבר חדשנית (והוסבה לספינת מחסן) אה"מ ווריור, שונה לאה"מ ורנון 3 ב-1904 כדי לשחרר את השם עבור האונייה החדשה. היא הושקה ב-25 בנובמבר 1905 והושלמה ב-12 בדצמבר 1906. עם כניסתה לשירות, ווריור שובצה לשייטת הסיירות החמישית בצי התעלה עד 1909, אז הועברה לשייטת הסיירות השנייה. ב-15 בספטמבר 1909 אחד מצינורות הדוד של ווריור נכשל במהלך אימון הירי, והיא תוקנה במספנת דבונפורט. בשנת 1913 הועברה הספינה לשייטת הסיירות הראשונה של שייטת הים התיכון. היא הייתה מעורבת במרדף אחרי סיירת המערכה הגרמנית גבן והסיירת הקלה ברסלאו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך קיבלה הוראה שלא לירות בהם. ווריור השתתפה בטיהור של בעלות הברית שהוביל לטביעת הסיירת הקלה אוסטרו-הונגרית SMS זנטה במהלך קרב אנטיווארי באוגוסט 1914. כמה ימים לאחר מכן היא קיבלה הוראה לנוע לסואץ כדי להגן על תעלת סואץ מפני כל התקפה טורקית ונשארה שם עד 6 בנובמבר, אז הצטוותה לנוע לגיברלטר להצטרף לשייטת של אוניות צרפתיות ובריטיות כדי לאתר ספינות מלחמה גרמניות שעדיין נמצאות בים מול חופי אפריקה. הפקודה בוטלה ב-19 בנובמבר לאחר שנחשף מיקומה של שייטת מזרח אסיה הגרמנית על ידי ניצולי קרב קורונל. ווריור הצטרפה לצי הגדול בדצמבר 1914 והוצבה בשייטת הסיירות הראשונה תחת אדמירל משנה סר רוברט קית' ארבת'נוט. בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916, שייטת הסיירות הראשונה הייתה מול הצי הגדול, בצד ימין. בשעה 17:47, ספינת הדגל של השייטת, אה"מ דיפנס ו-ווריור הבחינו בקבוצת הסיור השנייה הגרמנית ופתחו באש. הפגזים שלהם היו קצרים מדי ושתי הספינות פנו שמאלה במרדף, הן חתכו מול סיירת המערכה אה"מ לאיון, שנאלצה להסתובב כדי למנוע התנגשות. זמן קצר לאחר מכן הם הבחינו בסיירת הקלה הגרמנית הנכה SMS ויסבאדן וצמצמו טווח לעברה. כאשר שתי הספינות הגיעו לטווח של 5,500 יארד (5,000 מטרים) מוויסבאדן הם נצפו בתורם בשעה 6:05 על ידי סיירת המערכה הגרמנית SMS דרפלינגר וארבע אוניות מערכה שהיו פחות מ-8,000 יארד (7,300 מטרים) משם. האש מהאוניות הגרמניות הייתה כבדה ודיפנס התפוצצה ב-6:20. ווריור נפגעה בלפחות חמישה עשר פגזי 28 סנטימטרים (11 אינץ') ושישה פגזי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ'), אך ניצלה כאשר האוניות הגרמניות העבירו את האש שלהן לאוניית המערכה אה"מ וורספייט כאשר ההיגוי שלה נתקע וגרם לוורספייט לעשות שני מעגלים שלמים בטווח ראייה של רוב צי הים הפתוח. ווריור נפגעה קשות מהפגזים הגרמניים, שגרמו לשריפות גדולות והצפות כבדות, למרות שצוות חדר המכונות - מתוכם רק שלושה שרדו - החזיק את המנועים בפעילות מספיק זמן כדי לאפשר לה לסגת מערבה. היא נגררה על ידי נושאת המטוס הימי אה"מ אנגדין שהורידה את 743 אנשי הצוות שלה שנותרו בחיים. היא ננטשה בים סוער בשעה 8:25 בבוקר ב-1 ביוני כשהסיפון העליון שלה היה רק 4 רגל (1.2 מטר) מעל פני המים, ולאחר מכן היא טבעה. ב-8 בספטמבר 2016 הודיע ד"ר אינס מקרטני מאוניברסיטת בורנמות' כי הוא וצוות ממוזיאון המלחמה של יוטלנד גילו את שברי ווריור. השרידים התגלו בחיפוש ב-24 באוגוסט 2016. הספינה שוכבת הפוכה לחלוטין, בעומק של 80 מטר באזור של קרקעית ים רכה, עד לגובה הסיפון העליון. נראה שהספינה שלמה ברובה, ללא סימן לגניבת המתכת הבלתי חוקית שהתרחשה על שרידים אחרים מקרב יוטלנד. ווריור היא האחרונה מבין 25 הספינות שהוטבעו בקרב יוטלנד שאותרה. יש חשש שהשרידים עשויים להיות מנוצלים על ידי שודדי מתכת בלתי חוקיים, למרות שהשרידים מוגנים על ידי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986. מדיה וקבצים בנושא אה"מ ווריור בוויקישיתוף הספק אינדיקטורי (indicated horsepower) הוא ההספק "ברוטו" של המנוע, המחושב על פי הלחץ והנפח המשתנים של הקיטור בצילינדר בזמן עבודת המנוע. נתונים אלה נמדדים באמצעות מכשיר הנקרא "אינדיקטור", ומכאן השם.(אנ') "Battle of Jutland war graves 'vandalised' by illegal metal scavengers". The Guardian. נבדק ב-22 בספטמבר 2016. {{cite news}}: (עזרה) McCartney, Innes (2018). "Scuttled in the Morning: the discoveries and surveys of HMS Warrior and HMS Sparrowhawk, the Battle of Jutland's last missing shipwrecks". The International Journal of Nautical Archaeology. 47 (2): 253–266. doi:10.1111/1095-9270.12302.