פיטר סלרס

ריצ'רד הנרי (פיטר) סלרס (באנגלית: Richard Henry Sellers‏; 8 בספטמבר 1925 – 24 ביולי 1980) היה קומיקאי, שחקן קולנוע, ובדרן יהודי-בריטי. סלרס נולד בסאות'סי, מחוז המפשייר, אנגליה, למשפחה של שחקני וודוויל. אביו היה פרוטסטנטי ואמו יהודייה. בעקבות משפחתו, למד סלרס את אומנות הוודוויל, אמנות משחק פופולרית אך קשה. הוא הוכיח עצמו כשחקן רב-תחומי במידה מרשימה: רקדן מצוין, נגן מוכשר ביוקולילי ובבנג'ו, ומתופף מוכשר שהצטרף למספר להקות ג'אז בסיבובי הופעות. במהלך מלחמת העולם השנייה, סלרס שירת בחיל האוויר המלכותי. הוא השתחרר בסוף המלחמה בדרגת רב-טוראי (רב"ט). במהלך שירותו הצבאי נהג להציג חיקויים של מפקדיו, דבר שעזר לו מאוחר יותר לבנות את שורת התפקידים בסרט "דוקטור סטריינג'לאב". הצלחתו לא הייתה מהירה. הוא ניסה את מזלו ברדיו ובטלוויזיה המוקדמת של שנות ה-50. הצלחותיו הראשונות בקולנוע היו בשנת 1959 בקומדיות בריטיות שונות (The Ladykillers, I'm All Right Jack והעכבר ששאג). אולם, פרסומו העולמי הגיע בעקבות תפקידו כמפקח קלוזו (Inspector Clouseau) בסדרת הסרטים המצליחה "הפנתר הוורוד" (1964). בשנת 1964 השתתף בסרטו של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב או: איך למדתי להפסיק לדאוג ולאהוב את הפצצה", בו שכלל לשיא את מיומנויותיו הקומיות כשגילם בסרט שלוש דמויות שונות (דוקטור סטריינג'לאב, מדען הטילים הגרמני והנאצי לשעבר, נשיא ארצות הברית מרקין מאפלי ואלוף-משנה ליונל מנדרייק מחיל האוויר המלכותי). עבור השתתפותו בסרט זה, בו הוכיח את גאונותו, היה מועמד לפרס אוסקר בפעם הראשונה במהלך הקריירה שלו. סלרס אף הוכיח את כישרונו הדרמטי ואת רב-גוניותו בסרטים כגון: "לוליטה" על פי רב המכר של ולדימיר נבוקוב (1962), "The Party‏" (1968), ובעיקר בסרט המופת שהקנה לו מועמדות שנייה לאוסקר "להיות שם" (1979). סלרס הנציח את מעמדו כשחקן-גאון, ותואר פעמים רבות כפרפקציוניסט-אובססיבי, כטיפוס מוזר וביזארי, מיזנתרופ ואף בעל הפרעות נפשיות. שחקן שקשה לעבוד איתו. סלרס מצא בבמאי בלייק אדוארדס פרטנר ובמאי מסור שידע לעבוד איתו וידע להשתמש ולנצל את יכולותיו הקומיות של סלרס. אדוארדס תיאר את סלרס כ"ליצן הפכפך" שידע להפוך קומדיה לדרמה ולהפך בן-רגע. בסרט "חייו ומותו של פיטר סלרס" מוצגת מערכת היחסים של השניים באור מעט שונה. במאים אחרים איתם עבד סלרס היו: רומן פולנסקי, פול מזורסקי ובילי ויילדר (כולם, אגב, יהודים, מהגרים ממרכז אירופה). סלרס אף הופיע לצד כוכבים רבים כשירלי מקלין, סופיה לורן, מגי סמית', גולדי הון, שלי וינטרס, אלקה זומר ואפילו רינגו סטאר, מתופף להקת "הביטלס". סלרס היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בראשונה, בשנת 1964 עבור תפקידיו ב"דוקטור סטריינג'לאב". בשנייה, בשנת 1979, עבור תפקידו הדרמטי בסרט "להיות שם". אולם בשתי הפעמים הוא לא זכה. סלרס זכה בפרס האקדמיה הבריטית (BAFTA) עבור משחקו בסרט "I'm Alright Jack". סלרס היה נשוי ארבע פעמים. נישואיו השניים היו לשחקנית השוודית בריט אקלנד. אשתו הרביעית, בעת מותו, הייתה לין פרדריק, שמאוחר יותר נישאה למנחה הטלוויזיה סר דייוויד פרוסט. ראויה לציון תשוקתו האובססיבית של סלרס למכוניות. במהלך שנות השישים הוא רכש ומכר עשרות רבות של מכוניות, והיה בעליו של צי מכוניות מרשים. סלרס נפטר מהתקף לב בגיל 54, ב-24 ביולי 1980 בלונדון, אנגליה. גופתו נשרפה. מותו נגרם, כנראה, בשל נטייתו ואמונתו ברפואת אליל. בין השאר התנסה בניתוחים על-חושיים (שמתבצעים בידיים חשופות, ושנפוצים בפיליפינים ובברזיל). בצוואתו ביקש שהשיר "In the Mood" של גלן מילר ינוגן בהלווייתו. היה זה מן הסתם הבזק אחרון של הומור, שכן ידוע היה שזהו השיר השנוא עליו ביותר. ביוגרפיה על חייו של סלרס בשם "The Life and Death of Peter Sellers"‏ (1997) נכתבה על ידי רוג'ר לואיס. בביוגרפיה מתוארים היטב התנהגותו ואורח חייו הביזאריים והפרעותיו הנפשיות של סלרס. מבוסס על ספר זה, בשנת 2004 שודר בערוץ "HBO" הסרט הביוגרפי "חייו ומותו של פיטר סלרס", בכיכובו של ג'פרי ראש המגלם את דמותו של סלרס. סקר "קומיקאי הקומיקאים", שנערך בין קומיקאים, הציב את פיטר סלרס בין עשרים הקומיקאים הגדולים בהיסטוריה. The Black Rose ‏(1950) -בתפקיד:לו צ'אנג (קול בלבד- ללא קרדיט). London Entertains ‏(1951) - (סרט קצר)- בתפקיד: פאוסי. Let's Go Crazy ‏(1951) - בתפקיד: גרושו מרקס (והמון דמויות בגילומו). Burlesque of Carmen ‏(1951) - (סרט קצר)- בתפקיד: המספר. Penny Points to Paradise ‏(1951) - בתפקיד: המייג'ור / ארנולד פרינג'. Down Among the Z Men ‏(1952) - בתפקיד: קולונל בלונדק. Beat the devil ‏(1953) (סרט קצר) - בתפקיד: קולו של האמפרי בוגארט. The Super Secret Service ‏(1953)- בתפקיד: סיר וולטר סמוד. Our Girl Friday aka The Adventures of Sadie ‏(1954)-בתפקיד: קולו של תוכי (ללא קרדיט). Malaga (voice of 14 characters) ‏(1954) Orders are Orders ‏(1954) John and Julie ‏(1955) האיש שלא היה מעולם (1956) The Ladykillers ‏(1956) The Case of the Mukkineese Battlehorn ‏(1956) The Smallest Show on Earth ‏(1957) Cold Comfort ‏(1957) Insomnia Is Good For You ‏(1957) Dearth of a Salesman ‏(1957) The Naked Truth aka Your Past Is Showing ‏(1958) אצבעוני (1958) Up the Creek ‏(1958) Carlton-Browne of the F.O. aka Man in a Cocked Hat ‏(1959) העכבר ששאג (1959) I'm All Right, Jack ‏(1959) - פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי The Running, Jumping and Standing Still Film ‏(1960) The Battle of the Sexes ‏(1960) Two-Way Stretch ‏(1960) Never Let Go ‏(1960) The Millionairess ‏(1960) המיליונרית Climb Up the Wall ‏(1960) Mr. Topaze aka I Like Money ‏(1961) Only Two Can Play ‏(1962) The Road to Hong Kong ‏(1962) Waltz of the Toreadors ‏(1962) לוליטה (1962) Trial and Error aka The Dock Brief ‏(1962) The Wrong Arm of the Law ‏(1963) Heavens Above! ‏(1963) Light of Day ‏(1963) הפנתר הוורוד (1963) דוקטור סטריינג'לאב (1964) - מועמדות ראשונה לאוסקר עולמו של הנרי אוריינט (1964) - בתפקיד הנרי אוריינט הפנתר הוורוד - ירייה באפילה (1964) Carol For Another Christmas ‏(1964) Birds, Bees and Storks ‏(1964) מה חדש, חתלתולה? (1965) The Wrong Box ‏(1965) After the Fox ‏(1966) קזינו רויאל (1967) The Bobo ‏(1967) שבע פעמים אשה (1967) מסיבה (1968) I Love You, Alice B. Toklas ‏(1968) The Magic Christian ‏(1970) Hoffman ‏(1970) A Day at the Beach ‏(1970) Simon, Simon ‏(1970) יש נערה במרק שלי (1970) Where Does It Hurt? (1972) עליסה בארץ הפלאות (1972) The Blockhouse ‏(1973) Soft Beds, Hard Battles aka Undercovers Heroes ‏(1973) The Optimists of Nine Elms ‏(1974) Ghost In The Noonday Sun ‏(1974) The Great McGonagall ‏(1975), in which he plays Queen Victoria שובו של הפנתר הוורוד (1975) חמישה בלשים לקינוח (1976) Murder by Death הפנתר הוורוד מכה שנית (1976) נקמת הפנתר הוורוד (1978) השבוי מזנדה (1979) להיות שם (1979), מועמדות שנייה לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. The Fiendish Plot of Dr. Fu Manchu ‏(1980) The Great Pram Race ‏(1980) בעקבות הפנתר הוורוד (1982) - אחרי מותו סלרס הקליט מספר תקליטונים ואלבומים, רובם בהפקתו של ג'ורג' מרטין. אלו כוללים את: (1957) Any Old Iron (1961) Bangers and Mash הקליט גרסאות לשירי הביטלס : Help,‏ She Loves You, ‏A Hard Day's Night ואחרים (1960) Goodness Gracious Me עם סופיה לורן מדיה וקבצים בנושא פיטר סלרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיטר סלרס פיטר סלרס, סרטונים בערוץ היוטיוב פיטר סלרס, ברשת החברתית Goodreads פיטר סלרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר סלרס, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר סלרס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פיטר סלרס, באתר Metacritic (באנגלית) פיטר סלרס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיטר סלרס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פיטר סלרס, באתר ספוטיפיי פיטר סלרס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פיטר סלרס, באתר Last.fm (באנגלית) פיטר סלרס, באתר AllMusic (באנגלית) פיטר סלרס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיטר סלרס, באתר דיזר פיטר סלרס, באתר Discogs (באנגלית) פיטר סלרס, באתר Genius פיטר סלרס, באתר SecondHandSongs פיטר סלרס, באתר בילבורד (באנגלית) "להיות שם: "בישר על עליית טראמפ עוד ב-1979": פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת האתר של המפקח קלוזו גיבור תרבות: תוכנית רדיו המוקדשת כולה לפיטר סלרס, בהגשת ד"ר דן ערב, ד"ר דוד גורביץ' ויונתן גת: להאזנה אלון גור אריה, דוקטור, תצחיק אותי: הצדעה לפיטר סלרס, באתר ynet, 16 באוגוסט 2014 פיטר סלרס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיטר סלרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיטר סלרס, דף שער בספרייה הלאומית