laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנסמבל פלורילגיום

אנסמבל פלורילגיום (באנגלית: Ensemble Florilegium) הוא הרכב קאמרי השוכן בלונדון. אנסמבל פלורילגיום מתמחה במוזיקה קאמרית מן המאות ה-17 וה-18 בנגינה בכלים אותנטיים. המנהל האמנותי של האנסמבל, אשלי סולומון, היה שותף לייסודו בשנת 1991. הנגנים העיקריים באנסמבל הם אשלי סולומון (ניהול אמנותי, טרברסו וחלילית), ניל פרס דה קוסטה (צ'מבלו), רייצ'ל פוג'ר (כינור) ודניאל ידון (צ'לו וויול בס). רפרטואר האנסמבל משתרע על טווח שבין מוזיקה קאמרית אינטימית ליצירות תזמורתיות בקנה מידה גדול ומתקופת הבארוק עד ראשית התקופה הרומנטית. הופעת הבכורה של אנסמבל פלורילגיום הייתה בבלקהית' ב-1991, מאז הוא מופיע בקונצרטים ובשידורי רדיו בוויגמור הול, ברחבי אירופה, בארצות הברית, במזרח אסיה ובאוסטרליה. התקליטורים הרבים שהוציאה כוללים מוזיקה קאמרית של טלמן והסונאטות לצ'לו של ויוואלדי (עם פיטר ויספלווי כצ'לן סולן), הן אלה והן אלה זכו בפרסים. במשך השנים עשה לו שם כאחד ההרכבים המצטיינים בתחום הביצוע האותנטי בבריטניה. ההרכב מרבה להופיע עם כמה מגדולי המוזיקאים בעולם. בין השאר הופיע האנסמבל בבית האופרה של סידני, תיאטרו קולון בבואנוס איירס, בקונצרטחבאו באמסטרדם בקונצרטהאוס בווינה, בבית בטהובן בבון, ובפסטיבל ישראל. בין השאר הוציא האנסמבל הקלטות של מוזיקת בארוק ממיסיונים בבוליביה, שזכו לשבחי הביקורת. האלבום השני היה נבחר גראמופון למרץ 2007 והיה מועמד לפרס המוזיקה של BBC לשנת 2008. בספטמבר 2007 יצא תקליטור של קנטטות וסינפוניות של באך עם זמרת הסופרן ההולנדית יוהאנטה זומר; תקליטור זה קיבל את פרס אדיסון לשנת 2008, פרס המוזיקה היוקרתי ביותר של הולנד. אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל פלורילגיום אנסמבל פלורילגיום, באתר ספוטיפיי אנסמבל פלורילגיום, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנסמבל פלורילגיום, באתר Discogs (באנגלית) אנסמבל פלורילגיום, באתר Songkick (באנגלית) יון פדר, אנסמבל פלורילגיום: צניעות מוזיקלית כובשת, באתר ynet, 6 ביוני 2011 לוסי רובינסון, "אנסמבל פלורילגיום" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין לוסי רובינסון, גרוב
אגם אבה

אגם אַבֶּה או אגם אַבְּהֶה הוא אגם מלח, השוכן על הגבול בין אתיופיה לג'יבוטי. אגם זה נמנה עם שרשרת של שישה אגמים הקשורים זה לזה, הכוללת גם את (מצפון לדרום) גָארְגוֹרִי (אנ'), לָאיטָאלִי (אנ'), גוּמָארֶה (אנ'), בָּאריוֹ (אנ') ואַפָאמְבּוֹ (אנ'). אגם אבה הוא יעדם הסופי של מימי נהר אוואש. האגם נמצא בצומת משולש אַפָאר, המהווה את מקום המפגש המרכזי של שלושה שברים של קרום כדור הארץ. מפגש זה גורם להיווצרותו של שקע אפאר, עקב התרחקותם ההדדית של שלושת שברים אלה ביחס לנקודה מרכזית זו, אם כי לא כולם מתרחקים מנקודה זו באותו קצב. לחופו הצפון-מערבי של האגם מתרומם הר געש כבוי הקרוי הר דאמה עלי (1,069 מ'), בעוד שלאורך חופו המערבי והדרום-מערבי, משתרעים משטחי מלח עצומים, שרוחבם כ-10 ק"מ. בנוסף לאוואש, שני נחלי אכזב עונתיים, אוֹלֶלְדִיר ואַבּוּנָה מֶרֶקֶס, נשפכים אל האגם ממערב לו ומדרום לו, לאחר שהם חוצים את משטחי המלח. על אף ששטחם הנוכחי של מימיו הפתוחים האגם הוא 332.6 קמ"ר, בצורות אחרונות וניצול יתר של מימי האוואש לצורך השקיה, הביאו לירידת מפלס האגם בשיעור 5 מ'. אגם אבה קנה את פרסומו בשל ארובות הגיר הטבעיות שנוצרו בשטחו, המיתמרות אף לגובה של 50 מ', ומתוכן נפלט קיטור. האגם עצמו ידוע גם בשל אוכלוסיות השקיטנים החיות בו. חופו של האגם מאוכלס על ידי נוודים בני אפאר. ארובות טבעיות סמוך לאגם ארובות טבעיות ולידן מגלנים אפריקניים מקודשים מדיה וקבצים בנושא אגם אבה בוויקישיתוף תמונות של אגם אבה (בצרפתית) ILEC - בסיס נתונים עבור אגם אבה "Afar Depression, Ethiopia". NASA Earth Observatory. נבדק ב-2009-08-20. Robert Mepham, R. H. Hughes, and J. S. Hughes, A directory of African wetlands, (Cambridge: IUCN, UNEP and WCMC, 1992), p. 167
אלישע בנאי וארבעים השודדים

אלישע בנאי וארבעים השודדים, נקראת לעיתים "השודדים", היא להקת רוק ישראלית הפועלת משנת 2010. סולן הלהקה הוא אלישע בנאי, שמשמו נגזר שם הלהקה. הלהקה החלה לפעול בשנת 2010 וכללה את אלישע בנאי (שירה וגיטרה), מתי גלעד (בס), ג'ו עומר נווה (גיטרה חשמלית) ועמרי גונדור (תופים). במהלך הקלטת האלבום השתנה הרכב הלהקה, כאשר את המתופף החליף איתמר לוי, חבר בלהקה בום פם, ואת הגיטריסט החליף איתמר הכהן, שלקראת צאת האלבום הוחלף בנועם ורדי. מתוך האלבום הראשון "אלישע בנאי וארבעים השודדים" שחררו מספר סינגלים אשר תרמו רבות לפרסום הלהקה. הסינגל הראשון שהוציאו היה "ברצלונה", לאחריו יצאו "כמו כולם", "סן דייגו",, "חבר חדש" "הכל נשרף". "סן דייגו" היה לאחד מעשרים השירים הכי מושמעים ברדיו לשנת 2012. "הכל נשרף" נבחר לשיר השנה על פי "ynet" והלהקה נבחרה ללהקת הרוק של השנה על פי "ynet". ב-7 באוקטובר 2013 הוציאה הלהקה סינגל ראשון מתוך אלבומה השני. השיר נקרא "נוגה מחפשת צדק". ב-17 בנובמבר 2013 הוציאה הלהקה סינגל שני מתוך אלבומה השני. השיר נקרא איינשטיין. האלבום השני של אלישע בנאי וארבעים השודדים יצא בינואר 2014. ב־6 ביוני 2016 הוציאה הלהקה סינגל ראשון מתוך אלבומה השלישי ושמו "קם ורוצה ליפול". ב-2018 הוציאה הלהקה עוד סינגל בשם "לב רעב". ב-2019 הוציאה הלהקה סינגל בשיתוף גידי גוב בשם "גיבורה". ב-12 במאי 2019 הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי "סמטת לאן". אלישע בנאי וארבעים השודדים (2012) מהירות האור (2014) סמטת לאן (2019) אלישע בנאי וארבעים השודדים, ברשת החברתית פייסבוק אסף נבו, ‏אלישע בנאי רוצה להיות כמו כולם, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2011 צפו: אלישע בנאי מרגיש כמו כולם, באתר ynet, 28 באוגוסט 2011 nrg תרבות, האזינו: אלישע בנאי וארבעים השודדים - סן דייגו, באתר nrg‏, 17 בינואר 2012 אסף נבו, ‏אלישע בנאי משתלט על המטבח של יונתן רושפלד, באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2011
זאק פוזן

זאקרי א. "זאק" פוזן (באנגלית: Zachary E. "Zac" Posen; נולד ב-24 באוקטובר 1980) הוא מעצב אופנה אמריקאי יהודי, המוכר בדבקותו בעיצובים אלגנטיים וקלאסיים, ובאסתטיקה הנשית שבה הוא מעצב. זאק פוזן גדל בסוהו, שבמנהטן, ניו יורק, ולמד בבית הספר "סנט אן", בית ספר פרטי בברוקלין. מגיל צעיר התעניין בעיצוב אופנה. בשנת 2000, כשהיה בן עשרים, קיבל את פריצתו הגדולה, על ידי עיצוב שמלה לנעמי קמפבל. תוך זמן קצר הספיק להלביש נשים רבות כגון לייטון מיסטר- ולדמותה, שנחשבת לפורצת דרך בתחום האופנה, בסדרה "אחת שיודעת" - בלייר וולדורף, נטלי פורטמן, ריהאנה, קייט וינסלט, קלייר דיינס, קמרון דיאז, ג'ניפר לופז, מישה ברטון, ביונסה ורבות אחרות. בשנת 2011, הגיע לישראל במסגרת שבוע האופנה בחולון. ואמר שעל המעצבים הישראלים לחדש ולא להעתיק מעצבים אחרים, אך זיהה פוטנציאל. היה שופט בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול", בגרסתה המקורית האמריקנית. מדיה וקבצים בנושא זאק פוזן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זאק פוזן זאק פוזן, ברשת החברתית פייסבוק זאק פוזן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זאק פוזן, ברשת החברתית אינסטגרם זאק פוזן, סרטונים בערוץ היוטיוב זאק פוזן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנרגיית קשר כימית

אנרגיית קשר כימית (באנגלית: Bond Energy; סימול: E) היא הערך המייצג את מידת חוזקו של קשר כימי. זו היא האנרגיה שיש להשקיע על מנת לפרק מולקולה לאטומים בודדים. אנרגיית הקשר נמדדת, בדרך כלל, ביחידות של J·mol−1, המבטאות את מספר הג'אולים שיש להשקיע כדי לפרק את הקשרים במול של מולקולות. לדוגמה, אנרגיית הקשר הממוצעת של C-H במתאן, העומדת על 414 KJ·mol−1, מייצגת את השינוי באנתלפיה הנדרש לפירוק מולקולת מתאן לאטום פחמן וארבעה רדיקלי מימן. לחלופין, נהוג לייצג את אנרגיית הקשר הכימית ביחידות של אלקטרון וולט למולקולה. לדוגמה, אנרגיית הקשר הממוצעת של C-H במתאן היא 4.29 אלקטרון וולט למולקולה. במונחי אנרגיית פוטון, זו נמצאת בתחום העל-סגול הקרוב. ישנו קשר בין אנרגיית (חוזק) הקשר לאורך הקשר. לכן, ניתן להשתמש ברדיוס המתכתי, הרדיוס היוני והרדיוס הקוולנטי של כל אטום במולקולה על מנת להעריך את חוזק הקשר. לדוגמה, הרדיוס הקוולנטי של האטום בור מוערך ב-83 פיקומטר, אבל אורך הקשר B-B במולקולת B 2 Cl 4 {\displaystyle {\ce {B_2 Cl_4}}} הוא 175 פיקומטר, ערך גדול בהרבה. מתוך הנתונים הללו ניתן להסיק שהקשר בין שני אטומי בור הוא קשר יחיד חלש. לעומת זאת, הרדיוס המתכתי של רניום הוא 137.5 פיקומטר, כאשר במולקולת Re 2 Cl 8 {\displaystyle {\ce {Re_2 Cl_8}}} אורך הקשר Re-Re הוא 224 פיקומטר. מהנתונים הללו ניתן להסיק שהקשר האמור נחשב חזק. קשר זה מכונה קשר מרובע. ישנם מספר גורמים מרכזיים המשפיעים על אנרגיית הקשר: סדר הקשר – קשר קוולנטי משולש חזק מקשר קוולנטי כפול, אשר חזק מקשר קוולנטי יחיד. המרחק – ככל שאטומים קטנים יותר, הם קרובים יותר זה לזה והמשיכה ביניהם חזקה יותר. אלקטרושליליות – ככל שהפרש האלקטרושליליות בין האטומים המחוברים בקשר הוא גדול יותר, כך אנרגיית הקשר גדולה יותר. מידת הקוטביות – ככל שהקשר קוטבי יותר המטענים החלקיים של הקטבים גדולים יותר וכוחות המשיכה בין המטענים חזקים יותר (חוק קולון). אנרגיית סריג משולש ואן ארקל-קטלאר טבלת אנרגיות קשר כימיות
הירונובו טקסאקי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא טקסאקי. הירונובו טקסאקי (ביפנית: 竹崎 博允; נולד ב-8 ביולי 1944) הוא עורך דין שהיה נשיא בית המשפט העליון של יפן. טקסאקי הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת טוקיו ובית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. הוא מונה לראשונה לשופט בשנת 1979 בבית המשפט המחוזי בטוקיו, וכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בנגויה וכן כנשיא בית המשפט המחוזי בטוקיו. ב-25 בנובמבר 2008 התמנה למשרת נשיא בית המשפט העליון והחליף את נירו שימאדה שהגיע לגיל פרישה. ערך זה הוא קצרמר בנושא יפנים ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית

המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית (בפרסית: وزارت فرهنگ و ارشاد اسلامی) הוא המשרד לענייני תרבות ברפובליקה האסלאמית של איראן. המשרד ממונה על הגבלת הגישה למדיה אשר אינה מאושרת על ידי המשטר בטהראן. המשרד מפקח בין היתר על יצוא ויבוא קולנוע, טלוויזיה, עיתונות, פרסומים שונים, ציורים, מוזיקה, ומדיות נוספות. כל העוסק באיראן באחד מתחומים אלו נדרש לקבל מהמשרד רישיון מיוחד לכך. השר הממונה כיום על המשרד הוא מוחמד מהדי אסמאעילי. פעילות המשרד מעוגנת בחוק האיראני. מטרותיו הן: שמירה על רמה מוסרית נאותה המתבססת על רוח האסלאם יצירת אוטונומיה תרבותית החסינה מפני השפעת תרבות זרה קידום כישרונות בתחומים שונים, והכוונת הציבור לכיווני לימוד, מחקר, וחדשנות בחברה יצירת תרבות פופולרית אסלאמית קידום המודעות הכללית של עקרונות ומטרות המהפכה האסלאמית הרחבת קשרי התרבות עם מדינות שונות, במיוחד מוסלמיות יצירת מצע תרבותי אחיד העשוי לשמש לאיחוד המוסלמים בעולם מדיה וקבצים בנושא המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוקסמבורג (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מדינת לוקסמבורג לוקסמבורג – מדינה קטנה במערב אירופה, בין בלגיה, צרפת וגרמניה. לוקסמבורג (מחוז בלוקסמבורג) – אחד ממחוזות לוקסמבורג המכיל את העיר לוקסמבורג. לוקסמבורג (עיר) – עיר הבירה של מדינת לוקסמבורג ושל מחוז לוקסמבורג. מחוז בבלגיה לוקסמבורג (מחוז בבלגיה) – אחד ממחוזות בלגיה. בירתו היא ארלון. גובל במדינת לוקסמבורג. מקומות בפריז, צרפת גני לוקסמבורג – גנים ציבוריים ברובע השישי של פריז. ארמון לוקסמבורג – ארמון בגני לוקסמבורג, בו שוכן הסנאט. מוזיאון לוקסמבורג – מוזיאון בפריז, סמוך לארמון לוקסמבורג. אישים ששם משפחתם לוקסמבורג בית לוקסמבורג – משפחת אצולה גרמנית מימי הביניים, שבניה שלטו בחלקים מאירופה. רוזה לוקסמבורג – מהפכנית יהודייה פולנייה-גרמנייה, ותאורטיקנית מרקסיסטית פמיניסטית. רות בלס לוקסמבורג – צלמת גרמנייה. אחר הסכם לוקסמבורג – הסכם השילומים שנחתם בין ישראל לגרמניה המערבית ב-1952 בלוקסמבורג
משרד המשפטים האיראני

משרד המשפטים של הרפובליקה האסלאמית של איראן (בפרסית: وزارت دادگستری جمهوری اسلامی ایران) הוא הגוף באיראן האחראי להעמדה לדין, בתביעות ממשלתיות. בנוסף, שר המשפטים המכהן בראשות המשרד משמש כיועץ המשפטי של המדינה. למשרד אין כל סמכויות בתחום השיטור, הנתון תחת משרד הפנים האיראני. סעיף 160 בחוקת איראן מסדיר ומגדיר את פעילות המשרד. מדיה וקבצים בנושא משרד המשפטים האיראני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד המשפטים האיראני ערך זה הוא קצרמר בנושא איראן ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדע (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מדע – איסוף שיטתי של עובדות וידע, המבוסס על תאוריה, תצפית וניסוי, והתובנות הנובעות מאיסוף זה. מדע (משנה תורה) - אחד מי"ד חלקי במשנה תורה, יצירה הלכתית מונומנטלית שחיבר הרמב"ם. מדע (כתב-עת) – כתב-עת מדעי פופולרי שיצא על ידי מכון ויצמן למדע, ואינו יוצא לאור יותר.
גליונות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גליונות – ירחון ספרותי עברי שנערך בידי יצחק למדן. גליונות (כתב-עת בהוראת הפיזיקה) – כתב עת למורי הפיזיקה בישראל שקדם לתהודה (כתב-עת). גליונות מתמטיקה – לנוער הלומד ולחובבים, יצא לאור בחסות המחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע, רחובות.
בית המשפט העליון של יפן

בית המשפט העליון של יפן (ביפנית: 最高裁判所) הוא הסמכות השיפוטית העליונה ביפן. לבית משפט זה סמכות עליונה בפירוש חוקת יפן ובהכרעה בשאלות הנוגעות לחוקים במדינה, ברמה הלאומית וברמה המקומית. כן מוקנית לו גם סמכות של ביקורת שיפוטית, דבר אשר מאפשר לו לפסול חוקים שחוקקו הדיאט של יפן ואספות מקומיות ולהכריז על פעולות מנהליות כי הן אינן חוקתיות. נשיא בית המשפט העליון של יפן הוא נאוטו אוטאני. בית המשפט העליון הראשון ביפן שפעל בדפוסים של בית משפט עליון בעולם המערבי היה בית המשפט העליון למנהל שיפוטי (大審院) אשר הוקם על ידי משרד המשפטים בשנת 1875. בבית משפט זה ישבו 120 שופטים, הן בחטיבות אזרחיות והן בחטיבות פליליות. חמישה שופטים ישבו בכל הרכב. החטיבה הפלילית של בית משפט זה הייתה ערכאה ראשונה לפשעים נגד קיסר יפן ולפשעים חמורים נגד הסדר הציבורי. החוק שמכוחו פעל בית משפט זה בוטל בשנת 1947, עת הוקם בית המשפט העליון במתכונתו הנוכחית תחת החוקה. סעיף 81 לחוקה מגדיר את בית המשפט העליון כערכאה עליונה עם סמכות לקבוע את חוקתיותם של כל חוק, צו, פקודה או תקנה. בית המשפט העליון אחראי להציג מועמדים לשופטים עבור בתי משפט נמוכים יותר שימונו על ידי הממשלה, לקבוע סדרי משפט, לפקח על המערכת המשפטית, לרבות על פעילותם של תובעים, ולהטיל משמעת על שופטים ועובדים אחרים במערכת המשפט. בית המשפט פוסק את דינו בהרכב מורחב של 15 שופטים או בהרכב מצומצם של חמישה. ההרכב המורחב נדרש לדיונים בנושאים חוקתיים. בית המשפט העליון היא בית המשפט היחיד ביפן שלו סמכות מפורשת לביקורת שיפוטית על חוקים, אם כי נטען כי לבתי משפט נמוכים ממנו גם כן הסמכות לפרש את החוקה. בניגוד לבתי משפט לחוקה במדינות אחרות, בית משפט זה מקיים ביקורת שיפוטית רק במקרים שבהם יש מחלוקת אמיתית בין הצדדים, והוא אינו דן בשאלות הבאות לפתחו מטעם נציגי ממשל. בית המשפט בדרך כלל ממאן להשתמש בסמכות הביקורת השיפוטית שמעניקה לו החוקה, משום חוסר רצונו להתערב בעניינים רגישים פוליטית. חריג לנוהג זה של בית המשפט היה בדמות סדרה של פסיקות בעניין חוסר חוקתיותה של הקצאת המושבים בדיאט למחוזות הבחירה בבחירות הכלליות. בסך הכול פסל בית המשפט העליון שמונה חוקים מאז הקמתו ב-1947. נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי ממשלת יפן וממונה על ידי הקיסר. לצדו שופטים 14 שופטים נוספים הנבחרים אף הם על ידי הממשלה. לאחר בחירתם עומדים שופטי בית המשפט העליון למשאל עם המאשר את מינוים בבחירות הכלליות העוקבות. נוסף על כך, השופטים עומדים לאישור משאל עם בכל עשר שנים מתחילת כהונתם, משאל עם שנערך אף הוא בזמן הבחירות הכלליות. במסגרת משאל עם זה, לא הועבר עד היום אף שופט עליון מתפקידו. גיל הפרישה של השופטים ביפן הוא 70 . מקום מושבו הראשון של בית משפט עליון זה, אשר החל לפעול במאי 1947, היה מתחם מועצת הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו. בספטמבר של אותה שנה עבר בית המשפט העליון למבנה של בית המשפט המחוזי של טוקיו, ובאוקטובר 1949 עבר למקום מושבו במתחם הקודם של בית המשפט העליון למנהל שיפוטי. בשנת 1974 עבר בית המשפט לבניין הנוכחי שבו הוא יושב ברובע צ'יודה שבטוקיו. זהו בניין בן חמש קומות שתוכנן על ידי האדריכל שיניצ'י אוקאדה ואשר זכה בפרס המוסד לארכיטקטורה של יפן לעיצוב. המשפט ביפן מדיה וקבצים בנושא בית המשפט העליון של יפן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית המשפט העליון של יפן (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של בית המשפט העליון של יפן (באנגלית) אתר בית המשפט העליון (באנגלית) בית המשפט העליון של יפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שי-ניצן כהן, שמעון נטף ואביעד בקשי, בחירת שופטים לבתי משפט חוקתיים - מחקר השוואתי, פורום קהלת, נובמבר 2019. עמ' 23
אמנות דיגיטלית (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמנות דיגיטלית – תחום אמנות שעיקר עיסוקו בטכנולוגיות ממוחשבות. אמנות דיגיטלית (כתב-עת) – ירחון שעסק בתחומי האמנות הממוחשבת ובטכנולוגיות הקשורות בה, שפסק לצאת לאור.
ניקולס וינדינג רפן

ניקולס וינדינג רפן (באנגלית: Nicolas Winding Refn; נולד ב-29 בספטמבר 1970) הוא במאי, תסריטאי ומפיק דני. וינדינג רופין נולד בקופנהגן שבדנמרק, ובשנת 1981 עבר לארצות הברית שם גדל באופן חלקי בניו יורק. אביו הוא במאי ועורך דני, ואימו צלמת. הוא סיים את לימודיו בשנת 1993 באקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה. סרטו "דרייב" שיצא לקולנוע בשנת 2011, השתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתקיים באותה השנה, וזיכה אותו בפרס הבמאי הטוב ביותר. וינדינג רפן נשוי לשחקנית ליב קורפיסן, ואב לשני ילדים. Pusher ‏(1996) – גם תסריטאי, מותחן פשע, דנית. Bleeder‏ (1999) – גם תסריטאי ומפיק, דנית. Fear X‏ (2003) – גם תסריטאי, מותחן פסיכולוגי, אנגלית. Pusher II‏ (2004) – גם תסריטאי, דנית. Pusher 3‏ (2005) – גם תסריטאי, דנית. ברונסון (2008) – גם כותב, אנגלית. תקומת ולהאלה (2009) – גם תסריטאי, אנגלית. דרייב (2011) – אנגלית. רק אלוהים סולח ‏(2013) – גם תסריטאי דוגמניות ושדים‏ (2016) – במאי, מפיק ותסריטאי זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים (2019) – יוצר, במאי, מפיק ותסריטאי מדיה וקבצים בנושא ניקולס וינדינג רפן בוויקישיתוף ניקולס וינדינג רפן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקולס וינדינג רפן, ברשת החברתית אינסטגרם ניקולס וינדינג רפן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולס וינדינג רפן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ניקולס וינדינג רפן, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולס וינדינג רפן, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ניקולס וינדינג רפן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקולס וינדינג רפן, באתר Discogs (באנגלית) אמיר קמינר, "יכול להיות שאני חורג מגבול האלימות המותר", באתר ynet, 17 ביוני 2019
לורי סינגר

לורי סינגר (באנגלית: Lori Singer; נולדה ב-6 בנובמבר 1957) היא שחקנית קולנוע וצ'לנית יהודייה-אמריקאית. פרצה לתודעה כאשר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס" (1984) ובתפקיד הצ'לנית ג'ולי מילר בסדרת הטלוויזיה "תהילה", שנכתב במיוחד עבורה. נולדה בטקסס למשפחת מוזיקאים. אביה, ז'ק סינגר, היה מנצח תזמורת ותלמידו של לאופולד סטוקובסקי, אמה הייתה פסנתרנית. סינגר למדה צ'לו אצל ליאונרד רוז בבית הספר ג'וליארד בניו יורק והופיעה בקונצרטים כסולנית כבר מגיל 13. יחד עם אחיה, מארק, פנתה לקריירה של משחק. תפקידה הראשון היה בסרט הטלוויזיה "Born Beautiful" ב-1982, אולם פריצתה הייתה בתפקיד המוביל בסרט הנעורים המצליח "פוטלוס", שנתיים מאוחר יותר. באותה עת נכתב עבורה תפקידה של הצ'לנית-הנערה ג'ולי מילר, אותה גילמה במשך שתי עונות של הסדרה "תהילה". ב-1985 גילמה את תפקידה של לנה בסרטו של ג'ון שלזינגר "הבז ואיש השלג". באותה שנה הופיעה בתפקיד הנשי הראשי בסרטו של אלן רודולף, "בעקבות הכרך" (Trouble in Mind). על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט בקטגוריית השחקנית הראשית. לאחר מספר סרטים בינוניים חזרה לתפקיד דומה מאוד לתפקידה ב"תהילה", כעין ג'ולי מילר מבוגרת יותר, בסרטו של רוברט אלטמן "תמונות קצרות" מ-1993. גם בסרט זה, כמו ב"תהילה", ניגנה את תפקידי הצ'לו בעצמה. יחד עם שאר שחקני הסרט זכתה בפרס בפסטיבל ונציה המיוחד לאנסמבל שחקנים. בשנת 1997 נטלה חלק בפרויקט המיוחד של יו-יו מה, "Inspired by Bach". הפרויקט כלל שישה סרטים קצרים, כל אחד מבוים על ידי במאי אחר, שהקו המקשר ביניהם הוא שש הסוויטות לצ'לו סולו מאת יוהאן סבסטיאן באך, המשמשות הן כרקע והן כמובילות התרחשות. סינגר השתתפה כשחקנית וצ'לנית בפרק מספר 4: Sarabande, בבימויו של אטום אגויאן. בשנת 2017 שיחקה סינגר בסרטו של ג'יימס פרנקו "המכון". מדיה וקבצים בנושא לורי סינגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לורי סינגר לורי סינגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לורי סינגר, באתר AllMovie (באנגלית) לורי סינגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לורי סינגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) לורי סינגר, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה הניו יורק טיימס ראיון על תפקידה ב"פוטלוס" Kirsten Danis, Group spreads Hebrew ; teaches language to Jews, הניו יורק פוסט, ‏27 בספטמבר 1998 (באנגלית) (ארכיון) מאגר מידע של שמות סרטים בעברית
אליהו אליעזר שאול כהן

אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן) (1859–1926), ידוע גם כד"ר אליאס כהן, היה בין שבעת הרופאים הראשונים ילידי ארץ ישראל, שימש כרופא בצפת והגליל וכרופא המושבה פתח תקווה בין השנים 1926-1908. אליהו אליעזר שאול כהן (הכהן) נולד בירושלים בשנת 1859 לר' מיכל הכהן וליבה-דבורה לבית קצורין (דור שני בירושלים). אחרי שסיים את לימודיו בחדר עבר ללמוד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ונשלח על ידי אביו ב-1874 לסמינר למורים בברלין. בתום לימודיו שב לירושלים ושימש כמורה לשפות בבית הספר למל. בשנת 1882 הלך בדרכי אביו והוציא לאור בירושלים את העיתון "ירושלים" בשפה הגרמנית. בשנת 1888 חזר אליהו לגרמניה והתחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת היידלברג. לאחר 3 שנים שב לירושלים ושוב לימד בבית הספר "למל", בד בבד לימד שפות בתלמוד תורה. בשנת 1891 יצא בשנית לברלין והשלים את לימודי הרפואה, הפעם באוניברסיטת "פרידריך וילהלם" בברלין. באוגוסט 1892 סיים את לימודיו עם כתיבת עבודת גמר בנושא מחלת "בזדוב". הוא השתלם בתחום הכירורגיה ואחר כך שב לירושלים. בשובו עבד בבית החולים משגב לדך. בשנת 1893 ניהל את בית החולים מאיר רוטשילד בירושלים. בסוף 1893 התמנה ד"ר כהן כרופא ממשלתי של השלטון הטורקי בחברון ולאחר כשנה הועבר לעזה. ב-1894 נישא לשרה בת נפתלי ליאון, נכדתו של בן ציון ליאון. הוא קיבל את תפקיד מנהל בית החולים "אטלינגר" בצפת. הברון רוטשילד מינה אותו כ"רופא ראשי למושבות הגליל" וכן סייר בכפרים הערביים שיושביהם כינו אותו בשם "חכים אליאס". בשנת 1908 עקר ד"ר כהן לפתח תקווה ושימש כרופא ועד המושבה כמחליפו של ד"ר יעקב ברנשטיין כהן. בשנת 1912 נמנה עם חברי הוועד הראשון של "אגודת מדיצינית עברית ביפו". בשנת 1914 גויס לצבא הטורקי והוצב בעזה, בבית חולים צבאי. עם שחרורו ב-1916 הוזמן שוב לעבוד כרופא המושבה בפתח תקווה ושימש בתפקיד עד מותו בט' באב, 1926. לד"ר אליהו כהן ואשתו שרה היו 5 ילדים: ד"ר נפתלי כהן, פרידה (נפטרה ב-1943 ונקברה בהר הזיתים בירושלים), בן ציון (נפטר ב-1981 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה), נתן (נפטר במרץ 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה) ויוסף (נפטר בפברואר 1989 ונקבר בבית הקברות בפתח תקווה). לד"ר אליהו כהן 8 נכדים: בנותיו של נפתלי - תקוה וינשטוק-לוריא, ומאשתו השנייה - פרידה, קיטי, אניק ומרטין; בתו של בן ציון - תמרה כהן; בניו של נתן - השופט אליעזר כהן ואלכסנדר. בחודש אוקטובר 2012 נקרא רחוב על שמו בשכונת כפר גנים החדשה בפתח תקווה. דוד תדהר (עורך), "אליהו אליעזר שאול כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3777
בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים

בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים (בגרמנית Prähistorische Pfahlbauten um die Alpen; צרפתית Sites palafittiques préhistoriques autour des Alpes; איטלקית Antichi insediamenti sulle Alpi) הם השם הקיבוצי שניתן לקבוצה של 111 אתרים ברחבי הרי האלפים, ואשר הוכרזו בשנת 2011 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו. 111 האתרים הכלולים בהכרזה נבחרו מבין 937 האתרים הידועים, בזכות איכויותיהם וכדי להימנע מחזרה על מאפיינים זהים. כמחצית מאתרי ההכרזה (56) שוכנים בשווייץ, 19 באיטליה, 18 בגרמניה, 11 בצרפת, 5 באוסטריה ו-2 אתרים בסלובניה. 937 האתרים מקובצים בשמונה מקבצים ששני הצפופים שבהם נמצאים באלפים הצפוניים - הראשון במרכזה ובמערבה של שווייץ, והשני בצפון-מזרח שווייץ ובדרום גרמניה. רוב האתרים משתרעים על-פני שטחים קטנים הנעים בין 0.08 ל-15 הקטר. כשליש מהאתרים שקועים במים בעומקים של חצי מטר עד עשרה מטרים, כשליש ניצבים על קרקע יבשה והיתר שקועים במים בחלקם. בתי הכלונסאות מתוארכים לתקופה שבין 5000 ל-500 לפנה"ס, והם הוקמו על ידי כשלושים קבוצות אתניות שונות, החל בשלבים המוקדמים של התפתחותן החקלאית, במהלך תקופת האבן החדשה ותקופת הברונזה באירופה. בסביבות שנת 800 לפנה"ס, בד בבד עם תחילת תקופת הברזל באזור, חדלו יישובי הכלונסאות מלהתקיים. המבנים הוקמו על כלונסאות עץ בשולי אגמים, נהרות וקרקע ביצתית; ורק לעיתים רחוקות באזורי חוף תלולים. הקרקע הוצפה עם השנים והיישובים ננטשו, ושרידי המבנים השתמרו מתחת לפני המים, לעיתים יחד עם חומרים אורגניים שונים דוגמת בדים, כלי עץ, שיירי מזון וצמחים. בחלק מהמקרים, כאשר המים נסוגו מהאתר המוצף, הוא יושב מחדש. מבנים אלה מוכרים ביבשת אירופה בלבד, אך ייתכן שרק בה התקיימו תנאים אופטימליים להשתמרותם. בחלק מהאתרים השתמרו גם שבילי הגישה וגדרות עשויות גזעי עצים מחודדים (palisade). בתיארוך באמצעות טבעות עצים הסתבר שיישובי הכלונסאות המוקדמים נבנו מחדש או העתיקו את מיקומם לאחר 5 עד 20 שנים מהקמתם. תקופות אלה התארכו עם הזמן, ולקראת סוף תקופת הברונזה ניצבו הכפרים על תילם משך 50 עד 100 שנים. עוד נחשף קיומם של מעמדות חברתיים שבאו לידי ביטוי בדיאטה ובעיסוקים שונים באותו יישוב. המחקר הארכאולוגי באתרים חשף מאפיינים תרבותיים שונים שאפיינו את הרי האלפים בתקופת האבן החדשה ובתקופת הברונזה: קיום חקלאות - נמצאו חיטה, שעורה ודוחן, עצמות חיות מתורבתות, דגים וחיות בר שנצודו, וכן דבש וביצי עופות; התפתחות טכנולוגית - נמצאו כלים דוגמת גרזנים, ומעבר הדרגתי שהתרחש לאורך 4000 שנים, משימוש באבן לנחושת, הלאה לברונזה ולבסוף, בחלק קטן מהאתרים, גם לברזל; באתרים באוסטריה נחשפה העדות המוקדמת ביותר לתרבות מטלורגית בדרום-מזרח אירופה, וזו מתוארכת לאלף ה-4 לפנה"ס; מסחר - סחר בצור, זהב, ענבר ובכלי קדרות התקיים ביבשת, ודרכי מסחר חצו אותה; אמצעי תחבורה - התגלו כ-30 סירות קאנו עשויות עץ, וכן גלגלי עץ של מרכבות דו-גלגליות שגילן מוארך ביותר מ-5000 שנים והן בין העתיקות בעולם; עדויות לשליטה בטכניקות בנייה מורכבות ולתכנון סביבתי של היישובים. מדיה וקבצים בנושא בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בתי הכלונסאות הפרהיסטוריים בהרי האלפים בתי כלונסאות בהרי האלפים (בגרמנית) אודות האתרים World Heritage nomination תקציר כולל מפות פריסת האתרים