laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אריאס עם טוויסט

אריאס עם טוויסט (באנגלית: Arias with a Twist) הוא מחזה, שנוצר משיתוף פעולה בין הדראג קווין ג'ואי אריאס לבין הבובאי בזיל טוויסט. הופעת הבכורה של המחזה נערכה ב-12 ביוני 2008 במרכז HERE Arts Center שבתיאטרון דורותי ב. ויליאמס שבמנהטן. אף על פי שההצגה מוגדרת כמופע יחיד בכיכובה של אריאס, משתתפים בה גם שישה מפעילי בובות בלתי נראים, שמפעילים מריונטות מסורתיות, בובות ידיים ועוד. ההצגה הייתה מועמדת לפרס Drama Desk Award לשנת 2009, בקטגוריה "חוויה תיאטרלית ייחודית". המחזה נפתח עם הופעה של להקה הכוללת ארבע מריונטות, שכל אחת מהן מנגנת בכלי נגינה שונה; פסנתר, תופים, חצוצרה ובס. לאחר שיר קצר, הקהל מתוודע לג'ואי אריאס. אריאס נחטפת על ידי חייזרים ובזמן שהיא נמצאת תחת בדיקות רפואיות, היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר Kashmir של לד זפלין. לאחר שהחייזרים מסיימים את עבודתם, הם משליכים אותה אל מחוץ לחללית שלהם והיא מוצאת עצמה בג'ונגל, ככל הנראה בכדור הארץ. היא מבצעת את השיר המקורי Jungle of Eden שנכתב על ידי אלכס גיפורד מלהקת Propellerheads. אריאס מחפשת מזון, ומוצאת פטריה שגורמת לה להזיות. כשהיא חווה את הזיותיה, תמונות פסיכדליות מוקרנות על מסך שבקדמת הבמה, בעוד אריאס שרה מחרוזת שירי הביטלס הכוללת את Lucy in the Sky with Diamonds ואת Within You Without You. לאחר מכן, אריאס מוצאת עצמה במקום לא ברור, בו חפצים מרחפים באוויר על רקע מונולוג של אריאס על השוגר דדי שלה. לאחר מכן היא נשלחת אל הגיהנום, שם היא מבצעת קטע מוזיקלי, הכולל רמיזות מיניות, עם שתי בובות שטן ענקיות. אריאס שרה את All by Myself, שירו של אריק כרמן, ונעמדת מול בובת דופלגנגר בדמותה, שמעודדת אותה לחזור הביתה לניו יורק. אריאס מבצעת שיר מקורי נוסף של גיפורד, Lately. כאשר אריאס חוזרת לניו יורק, היא מגיעה בדיוק בזמן להופעה יחד עם להקת הבובות שהנראתה בתחילת המופע. היא שרה את השיר Twisted של Lambert, Hendricks & Ross, את השיר You Have Changed של ביל קארי וקרל ט. פישר וכן שיר מתוך שיגיונות זיגפלד, You've Gotta Pull Strings. המחזה מסתיים עם קטע מוזיקלי בהשראת יצירותיות של באזבי ברקלי, הכולל שימוש במראות וצילומי וידאו קליידוסקופיים על פניב של אריאס. ג׳ואי אריאס (אנ') - בתפקיד עצמה אוליבר דזל רנדי גינזבורג קירסטן קמרמאייר מאט לאבו ג'סיקה סקוט לינדזי אברומאיטיס סמית' בימוי: בזיל טוויסט (אנ') עיצוב תאורה: איאומו סאגוסה עיצוב סאונד: גרג דאפין עיצוב הקרנה: דניאל ברודי תלבושות: תיירי מוגלר (אנ'), כריס מארץ' (אנ') עיבודים מוזיקליים: אליוט דוגלס, ז'אן הולי פרנסואז שירים מקוריים: אלכס גיפורד ניהול במה: ניאלם וסוואני הפקה: ברברה בוסקנינו, ‏Here's Dream Music Puppetry Program‏, ‏Tandem Otter Productions‏, ג'וני מור אתר האינטרנט הרשמי של אריאס עם טוויסט Arias with a Twist, הבלוג הרשמי (באנגלית) (ארכיון) בן בראנטלי, Effigies and Aliens Cavort in a Cross-Dressing Wonderland‏, הניו יורק טיימס, ‏19 ביוני 2008 (באנגלית) Arias with a Twist, באתר nytheatre.com (אנ'), ‏14 ביוני 2008 Mesmerizing Arias with a Twist Extends Through Dec. 31, באתר Playbill,‏ 7 באוגוסט 2008
גונדולה

גונדולה (באיטלקית: Gondola) היא סירה מסורתית צרה וארוכה עשויה עץ, המאפיינת את ונציה ומשמשת כאחד מכלי התחבורה הנפוצים ביותר בתעלותיה המלאות מים שאינן מאפשרות תנועה בכלי רכב יבשתיים. הגונדולה מונעת על ידי חתירה במשוט יחיד וארוך המחובר אל אחורי הסירה. לעיתים נמתחת מעל הגונדולה מעין יריעת בד או פלסטיק המגנה על הנוסעים מפני חום, קור או גשם. חוק מסורתי בוונציה קובע כי על הגונדולות להיות צבועות בגווני שחור, ולרוב הן אכן צבועות בצבע זה. זה מאות שנים שהגונדולה מהווה את אמצעי התחבורה הנפוץ ביותר בוונציה, והיא עודנה משמשת כיום כעין מעבורת או מונית (המינוח המקובל באיטלקית למונית-גונדולה הוא "traghetto"), בעיקר ככלי מעבר בין תעלות ורחובות שונים. במהלך המאה ה-18 היו בוונציה כמה אלפי גונדולות. כיום ישנן רק כמה מאות, שרובן מושכרות לתיירים וחלק קטן מהן בשימוש פרטי או משמשות כמונית שירות עבור תושבי ונציה. עד סביבות סוף המאה ה-19 היו הגונדולות נפוצות מאוד בוונציה, אולם מאז החל מספרן לרדת עקב שימוש בסירות מנוע. כיום שטים בגונדולה לעיתים קרובות לאו דווקא תושבי ונציה החפצים להגיע מנקודה מסוימת לאחרת אלא תיירים הרוצים להתרשם בדרך זו מיופיין של תעלות ונציה. את הגונדולה משיט אדם שזהו עיסוקו הבלעדי - הגונדולייר. הגונדולייר עומד באחורי הסירה ודוחף ומושך את המשוט היחיד. מקצוע זה הוא באופן מסורתי מקצוע גברי, ולראשונה הוסמכה אישה לתפקיד זה בשנת 2010. פעמים רבות מבדר הגונדולייר את הנוסעים ושר להם שירים או סיפורים עממיים לפי קצב החתירה. שירים כגון אלו מכונים ברקרולה. מקצוע הגונדולייר הוא מקצוע נחשב מאוד, ואף יש איגוד גונדוליירים. בגלל חשיבות המקצוע וייחוד הפעילות בוונציה, תיירים המבקשים לשוט בגונדולה נאלצים לשלם מחיר גבוה. תיירים המבקשים להסתפק בחוויה רגעית במחיר נמוך יוכלו לחצות את התעלה מצד אחד לשני ב-traghetto. בעבר הייתה מלאכת בניית הגונדולות אומנות קשה שעברה מדור לדור בתוך המשפחה. הבנייה ארכה מספר שבועות וכללה מספר שלבים, ביניהם חיתוך חומר הגלם, שיופו, צביעתו וגילופו. פעמים רבות גולף חרטום הגונדולה בצורות מיוחדות. כיום, עם התפתחות הטכנולוגיה, רבות מן הגונדולות כבר אינן מיוצרות ביד אלא בבתי חרושת, אולם ישנם עדיין בתי מלאכה הבונים גונדולות בצורה המסורתית. מונית נהר מדיה וקבצים בנושא גונדולות בוויקישיתוף גונדולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות, לראשונה בהיסטוריה: אישה תשיט גונדולה בתעלות ונציה, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2010
מעבר לשנאה

מעבר לשנאה (באנגלית: Beyond Hatred; בצרפתית: Au-delà de la haine) הוא סרט תיעודי צרפתי משנת 2005 שכתב וביים אוליבייה מיירו. הסרט התיעודי מספר את סיפורם של זוג צרפתי הרודף אחר צדק לאחר הרצח ההומופובי של בנם ההומוסקסואל, פרנסואה צ'נו בן ה-29, אשר בשנת 2002 נרצח על ידי שלושה גלוחי ראש הדוגלים בעליונות לבנה, שהכו אותו קשות בפניו והשליכו אותו אל תוך בריכה. התוקפים נעצרו חודש לאחר האירוע, ומיירו קרא על המקרה בעמוד הראשון של לה מונד. במשך זמן מה רצה מיירו ליצור סרט על הומופוביה, והחליט לבחור להתמקד במקרה של צ'נו. הקרנת הבכורה הטלוויזיונית של הסרט בצרפת הייתה ב-19 ביוני 2005. חברת ההפצה Eurozoom הפיצה את הסרט בבתי הקולנוע בצרפת במהלך השנה שלאחר מכן. בשנים 2006–2007 הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בפריז ובפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בלונדון. בארצות הברית הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביוני 2007, בהפצת First Run Features. באתר Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 89% המבוסס על 18 ביקורות.‏‏ באתר Metacritic הוענק לסרט דירוג "חיובי באופן כללי" של 65%, בהתבסס על חמש ביקורות. הסרט זכה בפרס טדי לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2006.‏ "מעבר לשנאה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעבר לשנאה", באתר AllMovie (באנגלית) "מעבר לשנאה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעבר לשנאה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מעבר לשנאה", באתר Metacritic (באנגלית) "מעבר לשנאה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) 56th Berlin Film Festival-Part 3 The work of theatre director Robert Wilson and other documentary films NOW Magazine - Movies in Toronto, NOVEMBER 23 - 29, 2006 (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine) One World 2007 (אורכב 27.09.2007 בארכיון Wayback Machine) Phillips, Richard (2006-08-03). "An interview with Olivier Meyrou, director of Beyond Hatred". World Socialist Website. נבדק ב-2007-08-25. "Beyond Hatred". Rotten Tomatoes. אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2007. נבדק ב-2007-08-25. {{cite web}}: (עזרה) "Beyond Hatred (2007)". Metacritic. נבדק ב-2007-08-25. Warbler, Daniel (2 ביוני 2014). "THE OUT TAKE: 10 FANTASTIC TEDDY AWARD-WINNING LGBT FILMS TO WATCH RIGHT NOW". mtv.com. נבדק ב-9 בספטמבר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
לפני שאשכח

לפני שאשכח (בצרפתית: Avant que j'oublie; באנגלית: Before I Forget) הוא סרט דרמה קולנוע צרפתי משנת 2007, שביים וכתב ז'אק נולוט, שאף מככב בו. הסרט מתאר את חייו של גבר הומוסקסואל מזדקן, שהיה האסלר בצעירותו, וכעת הוא נאלץ להתמודד עם זקנתו ועם חייו הריקים. פייר (ז'אק נולוט) גבר הומוסקסואל בן 58, שהיה האסלר בצעירותו. בניגוד לעברו, פייר מוצא שהוא כבר לא נחשב לנחשק מינית וכעת הוא זה שמשלם עבור מין. הוא מתקשה לישון, שותה קפה ומתחיל לעשן בשרשרת. בבוקר הוא זוכה לביקור ממארק (בסטיאן דה'אנייר), האסלר צעיר. הם מקיימים יחסי מין, אך המפגש הלא מהנה מסתיים במהירות; פייר חולה ב-HIV כבר 24 שנים והתרופות השונות שלו משפיעות על ביצועיו. מארק מזמין אותו למועדון דראג אך פייר דוחה את ההצעה, מכיוון שאז הוא יצטרך לגלח את שפמו. בהמשך, פייר מבקר את ז'אק, חבר הומו, עשיר, נשוי הסובל מבעיות מיסים. השניים משווים ביניהם חוויות מיניות בתשלום, ופייר מתרברב כי רכש את שירותיו של צעיר אחד במחצית מהמחיר ששילם חברו. פייר יוצא לפיגאל לצורך מין מזדמן, אך קוטע את פעילותו בשל בעיית האימפוטנציה שלו. פייר מבקר את עורך דינו, ופוגש את פול (מארק ריאופול). פייר נזכר כי בצעירותו, הוא נהג לשוטט יחד עם רולאן בארת, ומאוחר יותר הוא מהרהר אודות נעוריו האבודים ומראהו הטוב, ומעיר כי באותם הימים, "חוץ משמש, זין, וברים, שום דבר לא עניין אותי במיוחד". פייר מתבשר כי טוטון (אלברט מיינלה), חברו הוותיק אשר מבוגר ממנו ב-35 שנה, נפטר. הוא מקווה לרשת ממנו קצת כסף, אולם בהיעדר צוואה, הוא מוצא עצמו מנושל מצד קרובי משפחתו של טוטון. פייר מבקר בביתו של טוטון, מחפש אחר יצירות אמנות שהושארו לו, כשהוא חושב לעצמו: מה ישמח אותי? שום דבר..." ובהמשך מוסיף – שייתכן שמה שישמח אותו הוא מאהב צעיר חדש. פייר עובר טיפול פסיכותרפי בו הוא דן בדיכאון שלו. כאשר הוא חוזר לביתו, פייר חושש מתופעות לוואי של התרופות שהוא נוטל, בהן בעיות בכבד ונשירת שיער. בהמשך, פייר מבצע מין אוראלי בשליח שמגיע לביתו עם מצרכים, מעניק עצות לג'יגולו צעיר ומבקר את חברו דייוויד. לבסוף, הוא מתלבש בדראג ויוצא לאולם קולנוע המקרין סרטים פורנוגרפיים יחד עם מארק. בארצות הברית, הסרט הופץ לצפייה ביתית על גבי DVD בספטמבר 2008. גרסה זו כללה כתוביות באנגלית, כמו גם טריילר באורך שתי דקות. "לפני שאשכח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לפני שאשכח", באתר AllMovie (באנגלית) "לפני שאשכח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לפני שאשכח", באתר Metacritic (באנגלית) "לפני שאשכח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
B.S.

B.S. הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם הזמרת-יוצרת H.E.R., מתוך אלבומה השלישי של אייקו, Chilombo. השיר יצא לאור ב-6 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. השיר לא יצא כסינגל, אך זכה להצלחה רבה בעולם. בהמשך, יצאה גרסה נוספת עם קלאני. השיר הגיע אל המקום החמישי במצעד שירי ה-R&B. השיר נכתב על ידי מאק רובינסון, בריאן וורפילד, ביג שון, ג'נה אייקו ו-H.E.R. והופק על ידי הפיסטאפים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-1,000,000 עותקים במדינה. השיר זכה להצלחה גם במצעדי הבילבורד. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות. האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ג'נה אייקו ב-6 במרץ 2020, תוך שצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות. סרטון השיר "B.S." באתר יוטיוב מאק רובינסון, בריאן וורפילד, ביג שון, ג'נה אייקו, H.E.R. Jhené Aiko (Ft. H.E.R.) – B.S. (באנגלית), נבדק ב-2020-05-15 Chilombo by Jhené Aiko, Genius (באנגלית) Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) B.S. (feat. Kehlani) - Remix, נבדק ב-2021-01-18 Jhene Aiko, Billboard Chart Search, Billboard B.S. (feat. H.E.R.), נבדק ב-2020-05-15 Jhené Aiko - B.S. (Audio) ft. H.E.R.
שבתאי בנסיגה (סרט, 2009)

שבתאי בנסיגה (באנגלית: Saturn Returns) הוא סרט משנת 2009 בבימויו של ליאור שמריז ובכיכובם של קלואי גריפין, טל מאירי וג'ושוע בוגל. הסרט נכתב והופק על ידי ליאור שמריז ואמרי קאהן. לוסי (קלואי גריפין), אזרחית אמריקאית המתגוררת בברלין בתקופה של אחרי דעיכת תת-תרבות הפאנק, חיה חיים של נהנתנות ומשוטטת ברחובות עם חברה הטוב, דרק (ג'ושוע בוגל). יחד הם מתייחסים לעיר כמו אל גן שעשועים, במה ומסיבה בלתי נגמרת. אל חייהם נכנסת גליה (טל מאירי), ישראלית צעירה שככל הנראה מחפשת אורח חיים טוב יותר ונקי יותר. שם הסרט שאול מהתופעה האסטרולוגית המכונה "שבתאי בנסיגה" (אנ'), המתייחסת לזמן שלוקח לכוכב שבתאי לעבור מסלול אחד מסביב לשמש. הסרט הוא מלודרמה המשקפת את מצבי הנפש של לוסי וושל גליה תוך כדי מחווה לסרטים מחתרתיים. על פי יוצרי הסרט, הסרט צולם בישראל, במשך יומיים במהלך חודש דצמבר 2007, ובברלין, במשך 12 יום במהלך חודש פברואר 2008. בסרט השתתפו הן שחקנים מקצועיים והן שחקנים לא-מקצועיים, ותקציבו עמד על כ-2,000 אירו. הסרט צולם ונערך על ידי במאי הסרט ליאור שמריז, שפרט אליו נכח רק עוד איש צוות אחד נוסף על סט הצילומים, בדרך כלל הייתה זו אמרי קאהן, שכתבה את התסריט יחד עם שמריז. כל השטחים הציבוריים (לרבות רחובות, מוזיאונים, חנויות, ברים) צולמו "כמות שהם", ללא התערבות וללא תוספות. עלילת הסרט מתרחשת בשכונת קרויצברג שבברלין, שם חיים קלואי גריפין (לוסי), ג'ושוע בוגל (דרק) ורוב אנשי הצוות. חלקים מהסרט היו מתוסרטים, בעוד אחרים היו מאולתרים, בהתאם לאופיה של כל סצנה. בריאיון לתקשורת הספרדית אמר שמריז: "אני מחשיב את עצמי אנטי-אוטר. אני חושב שזה חשוב שהשחקנים והצוות יתרמו את רעיונותיהם לסרט". הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של טורינו ולאחר מכן הוא היה מועמד לפרס מקס אופולס הגרמני וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים "Achtung Berlin" בברלין ("פרס ברלין החדש"). יוצרי הסרט כתבו על סרטם: "אחת המטרות של הסרט הייתה ליצור שפה קולנועית מווסתת המותאמת למצבי הנפש של הדמויות. ההפקה התאימה את עצמה לכל חלק בסרט, לפעמים מחקה גישות תיעודיות ולעיתים קביעת מסגרת בה אולתר הדיאלוג בתסריט במסגרת צילומים שתוכננו מראש. בתחילת 2010 פרסם במאי הסרט שלושה סרטים ניסיוניים המתייחסים לסרט שבתאי בנסיגה, בפרויקט שכונה "Saturn Returns Three Satellite Films".‏ הראשון מבין השלושה, "Return Return", הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. "שבתאי בנסיגה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שבתאי בנסיגה", באתר AllMovie (באנגלית) "שבתאי בנסיגה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שבתאי בנסיגה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Saturn Returns (2009): Official Website". "´Me considero un antiautor´ - La Provincia". "Saturn Returns at the 2009 Torino Film". "Saturn Returns at the Max Ophüls Preis website". אורכב מ-המקור ב-2012-03-03. נבדק ב-2020-07-17. "Achtung Berlin Film Festival- Prizes 2010, Official Website" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-18. נבדק ב-2020-07-17. "Production Company Website". "Return Return at the 60th Berlin Film Festival".
פעמון רוח חרישי

פעמון רוח חרישי (באנגלית: Soundless Wind Chime; בסינית: 無聲風鈴; בפין-יין: Wúshēng fēng líng) הוא סרט עצמאי משנת 2009 בבימויו של האנג ווינג קיט ובכיכובם של לו יו לאי וברנהרד בולינג. הסרט היה מועמד לפרס טדי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשנת 2009. עלילת הסרט מתרכזת סביב גבר המהגר מסין להונג קונג, ריקי (לו יו לאי), שעובד כשליח בעודו מתגורר יחד עם דודתו הזונה (וולה ג'אנג). פסקל (ברנהרד בולינג), גבר שווייצרי הנמצא במערכת יחסים פוגענית עם נוכל (האנס לינדנבלט), מכייס את ריקי. פסקל מחליט לעזוב את בן-זוגו, ופותח במערכת יחסים רומנטית עם ריקי. מערכת היחסים בין ריקי לבין פסקל נמשכת, הן בזמנים טובים והן בזמנים קשים, והשניים נאלצים לגלות האם מערכת היחסים שלהם באמת מבוססת על אהבה בין השניים, או רק נובעת מתלות הדדית. כמה שנים לאחר מכן, ריקי מגיע לשווייץ כדי לחפש את פסקל. בסופו של דבר, הוא נתקל באולי (דמות המגולמת גם היא על ידי בולינג), בעל חנות עתיקות ביישן, שנראה כמו פסקל, אך בעל אישיות שונה לחלוטין. ככל שמערכת היחסים של ריקי ואולי מתעמקת, האמת על מערכות היחסים של פסקל וריקי נחשפת. איטליה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע להט"בי שהתקיים בטורינו, איטליה, הסרט זכה בפרס חביב הקהל, פרס הבמאי החדש הטוב ביותר וציון לשבח מחבר המושבעים עבור הסרט הטוב ביותר. ספרד בפסטיבל LesGaiCineMad שהתקיים במדריד, ספרד, הסרט זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (לו יו לאי) לשנת 2009. קנדה בקנדה, הסרט זכה בתחרות הבינלאומית בפסטיבל הסרטים הקווירי בוונקובר עבור הסרט העלילתי באורך מלא הטוב ביותר, ובפרס חבר השופטים עבור הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע Image+Nation במונטריאול. גרמניה בשנת 2009, הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-59 והיה מועמד לפרס טדי. פסקול הסרט משלב מוזיקה מקורית שהופקה על ידי קלאודיו פונטין ואינסה רודולף בביצוע ספיאסוניק, מוזיקה של האמן ג'סטין מקגרת וכן את השיר "Achoo Cha Cha" של הזמרת והשחקנית הסינית הקלאסית גרייס צ'אנג.(אנ') אתר האינטרנט הרשמי של פעמון רוח חרישי "פעמון רוח חרישי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פעמון רוח חרישי", באתר נטפליקס "פעמון רוח חרישי", באתר AllMovie (באנגלית) "פעמון רוח חרישי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "פעמון רוח חרישי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) https://web.archive.org/web/20091113053312/http://www.lesgaicinemad.com/noticias/el-lesgaicinemad-se-despide-hasta-el-ano-proximo- 13th LesGaiCineMad
נשות הברזל

נשות הברזל (באנגלית: The Iron Ladies) הוא סרט קומדיה תאילנדי משנת 2001. הסרט עוקב אחר האירועים האמיתיים של קבוצת כדורעף גברים, המורכבת בעיקר מספורטאים הומואים וטרנסג'נדרים. בשנת 2003 יצא הסרט נשות הברזל 2, ששימש גם כפריקוול וגם כסיקוול לסרט המקורי. סרט זה מתאר כיצד נפגשו לראשונה הדמויות של הסרט המקורי, ואיך הן יתאחדו בעתיד על מנת לקחת חלק בטורניר כדורעף נוסף. בשנת 1996, מון (סאהפאפ ויראקאמין) ויונג (צ'איצ'ארן נימפונסוואס) הן שתי שחקניות כדורעף טרנסג'נדריות, אשר מאמנים מקצועיים מתעלמים מהן שוב ושוב בשל הופעתן החיצונית. כאשר מתחלף המאמן של קבוצת כדורעף מקומית, המאמן החדש עורך גיוסים לקבוצה החדשה. כאשר מון ויונג נבחרות לקבוצה, מרבית השחקנים הוותיקים מתפטרים לאות מחאה, משאירים את המאמן החדש במצב קשה. עקב כך, מון ויונג מגייסות לעזרתן את חבריהם הלהט"ביים איתם נהגו לשחק כדורעף כאשר למדו יחד באוניברסיטה. בין השחקנים החדשים: ויט (אקצ'אי בורנאפאניט), שמסתיר מארוסתו את היותו הומו, פיה (גוקגורן בנג'אדטיקול), רקדנית טרנסקסואלית ונונג (גיאורג'יו מיוצ'י), הומוסקסואל שגויס בגיוס חובה לצבא. כאשר התחרות מתחילה, שחקן אחד בלבד מכל הקבוצה הוא הטרוסקסואל-סיסג'נדר. בגלל המראה החיצוני שלהם, רבים מיריביהם מתכננים לאסור מהקבוצה מלהתמודד מולם, ותוך כדי כך הקבוצה זוכה לכינוי "נשות הברזל". עם זאת, הקבוצה הופכת במהרה להיות חביבת הקהל, וגורמת לקבוצות היריבות לשנות את דעתן. על רקע כתוביות הסיום של הסרט מוצגות "נשות הברזל" האמיתיות, כפי שהן היו בזמן עשיית הסרט (2000). הסרט היה להיט בתאילנד, כמו גם בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים רבים, היה מועמד ל-12 פרסים וזכה בעשרה, לרבות פרס התאחדות הקולנוע הלאומית בתאילנד, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופרס מטעם המגזין הלהט"בי Siegessäule שהוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע בפוסאן, סן פרנסיסקו, מיאמי, לוס אנג'לס, סיאטל, סטוקהולם ועוד. "נשות הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נשות הברזל", באתר נטפליקס "נשות הברזל", באתר AllMovie (באנגלית) "נשות הברזל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נשות הברזל", באתר Metacritic (באנגלית) "נשות הברזל", באתר אידיבי "נשות הברזל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טריילר לסרטים The Iron Ladies ו-The Iron Ladies 2.
המסע של פליקס

המסע של פליקס (בצרפתית: Drôle de Félix; בתרגום מילולי לעברית: פליקס המצחיק או פליקס המדהים) הוא סרט מסע צרפתי משנת 2000, שכתבו וביימו אוליבייה דוקסטל וז'אק מרטינו. בסרט מככב סמי בוג'ילה בתפקיד פליקס. פליקס (סמי בוג'ילה), צעיר הומו ממוצא ערבי המתגורר בדייפ, הוא מובטל וחיובי ל-HIV. לאחר מות אמו, בזמן שהוא מנקה את דירתה, הוא מגלה שאביו, אותו לא פגש מעולם, מתגורר במרסיי. פליקס מחליט לתפוס טרמפים דרומה כדי לפגוש את אביו. פליקס נושא עמו רק תיק קטן, ובו תרופות ה-HIV שלו ועפיפון בצבעי הקשת. הוא עד לאלימות על רקע גזענות ומוכה בעצמו על ידי אחד התוקפים. עם זאת, הוא אינו מסוגל להביא את עצמו לדווח על כך למשטרה. בהמשך, פליקס נתקל בסדרת אנשים המהווים עבורו משפחה אלטרנטיבית: גבר הומו צעיר הלומד אמנות, שפליקס מלמד לצייר, אלמנה ותיקה בודדה, שמארחת אותו בביתה, עובד מסילת ברזל נאה, איתו יש לו מפגש מיני קצר, אם לשלושה ילדים משלושה אבות שונים ודייג אדיב בגיל העמידה. בזמן שהוא מכנה כל אחת מהדמויות הללו "אח", "בן דוד", "סבתא" וכדומה, הוא בונה בהדרגה מעין משפחה והבנות חדשות של החיים דרך האודיסיאה הזו, לא משנה אם הוא אכן יפגוש אי פעם את אביו "האמיתי" בסוף המסע. פשע השנאה הגזעני שלו היה עד ממשיך לרדוף את פליקס בשל חוסר יכולתו לעשות דבר מה בעניין. בהמשך, פליקס מגלה שהקורבן נפטר והמשטרה עצרה את הרוצח. כאשר הוא מגיע למרסיי, הוא מחליט שלא לפגוש את אביו ובמקום זאת יוצא לחופשה רומנטית בתוניסיה עם אהובו. בארצות הברית, התאחדות הקולנוע של אמריקה לא סיווג את הסרט. בבריטניה, הסרט סווג "15" (מתאים לגילאי 15 ומעלה). בצרפת, הסרט סווג "U" (מתאים לכל הקהלים). על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 69%, המבוסס על 39 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.3 מתוך 10.‏ ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 63, המבוסס על 16 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". "המסע של פליקס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המסע של פליקס", באתר נטפליקס "המסע של פליקס", באתר AllMovie (באנגלית) "המסע של פליקס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המסע של פליקס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "המסע של פליקס", באתר Metacritic (באנגלית) "המסע של פליקס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Drôle de Félix". JP's Box-Office. "Adventures of Felix (2001)". Rotten Tomatoes. "The Adventures of Felix". Metacritic.
איירה זקס

איירה זקס (באנגלית: Ira Sachs; נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא קולנוען אמריקאי, זוכה פסטיבל הסרטים סאנדנס ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. סרטו הראשון היה הסרט הקצר Lady משנת 1993. זקס נולד בממפיס, טנסי. בין סרטיו נמנים ‏"The Delta"‏ (1997), ‏"Forty Shades of Blue"‏ (2005), ‏"Married Life"‏ (2007), ‏"Keep the Lights On"‏ (2012) ו-"Love Is Strange"‏ (2014).‏‏ בסרט 2016 יצא סרטו "Little Men" אשר הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס. זקס הוא יהודי והומוסקסואל גלוי. את סרטו "Keep the Lights On" הוא תיאר כחצי-אוטוביוגרפי. בינואר 2012 זקס התחתן עם האמן בוריס טורס בניו יורק, ימים ספורים לפני שנולדו התאומים שלהם, ויוה ופליקס. בשנת 2014 הופיע זקס בסרט התעודה הגרמני "Wie ich lernte die Zahlen zu lieben" (בעברית: "איך למדתי לאהוב את המספרים") מאת אוליבר סכטינג ומקס טאובר. מדיה וקבצים בנושא איירה זקס בוויקישיתוף איירה זקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איירה זקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איירה זקס, באתר AllMovie (באנגלית) איירה זקס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Ira Sachs (אורכב 19.12.2006 בארכיון Wayback Machine). Filmmakers Profile. Sundance Channel L.L.C. "Ira Sachs Interview". אורכב מ-המקור ב-11 במאי 2008. {{cite web}}: (עזרה) Elizabeth Thompson (2014-01-07). "Ira Sachs on Queer Art". Papermag.com. נבדק ב-2014-01-08. "Out of the Dark". נבדק ב-2015-10-16. "With 'Love Is Strange,' Ira Sachs Made The Year's Best Love Story". נבדק ב-2015-10-16. "Will Gay Drama 'Love Is Strange' Shatter Hollywood's Glass Ceiling?". נבדק ב-2015-10-16. 2024 Indie Spirit Awards: See the Complete List of Winners, Peoplemag (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איירה זקס".
Never Call Me

"Never Call Me" (בעברית: לעולם אל תתקשר אליי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם קורופט או YG, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Trip. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2018, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הגיע למקום ה-19 במצעד שירי ה-R&B. השיר נכתב על ידי ריבר טבר, ג'נה אייקו, קשמיר קאט, פרנק דוקס ובני בלנקו והופק על ידי קשמיר קאט, פרנק דוקס, בני בלנקו ואמייר ג'ונסון. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-20 במרץ 2018. הקליפ צבר למעלה מ-47 מיליון צפיות. סרטון השיר "Never Call Me" באתר יוטיוב ריבר טבר, ג'נה אייקו, קשמיר קאט, פרנק דוקס, בני בלנקו קשמיר קאט, פרנק דוקס, בני בלנקו, אמייר ג'ונסון Jhene Aiko Doubles Up on Music Video for “Never Call Me” | The Lifestyle (באנגלית) Jhene Aiko, Billboard Jhené Aiko (Ft. Kurupt) – Never Call Me (באנגלית), נבדק ב-2020-05-15 Gold & Platinum, RIAA (באנגלית) Never Call Me, נבדק ב-2020-05-15 Jhené Aiko feat. Kurupt -Never Call Me (Slauson Hills Edition)
ד"ר סבייטסו

ד"ר סבייטסו (אנגלית: Dr. Sbaitso) היא תוכנת בינה מלאכותית וסינתזת דיבור שיצאה לאור בשנת 1991, ונוצרה על ידי חברת Creative Labs. התוכנה הייתה סימולציה של פסיכולוג שניהל דיאלוג עם המשתמש. התוכנה יועדה למחשבים אישיים מבוססי מערכת ההפעלה MS-DOS. Creative Labs הפיצה את ד"ר סבייטסו יחד עם כרטיסי הקול של החברה בשנות ה-90 המוקדמות. שם התוכנה הוא ראשי תיבות באנגלית של המשפט "מפעיל טקסט-דיבור מבוסס בינה מלאכותית וכרטיס קול" (Sound Blaster Artificial Intelligent Text to Spech Operator). התוכנה לא ידעה לנהל אינטראקציה מורכבת עם המשתמש, ורוב הקלטים האפשריים נענו בתשובות כגון "מדוע את/ה מרגיש/ה ככה?". כאשר המשתמש הקליד משפט שהתוכנה לא הבינה, התוכנה ענתה לעיתים קרובות "זו לא הבעיה שלי". בנוסף ידעה התוכנה לחזור בקול רם על קלט המשתמש שהופיע לאחר המילה "תגיד" (Say). אם המשתמש קילל את התוכנה או התבטא בצורה מעליבה, התוכנה הייתה "קורסת" ומאתחלת את עצמה. בתחילת כל שיחה הציג עצמו ד"ר סבייטסו כך: שלום [שם משתמש], שמי הוא דוקטור סבייטסו. אני כאן כדי לעזור לך. אמור בחופשיות כל מה שתרצה, השיחה שלנו תישאר פרטית לחלוטין. תוכן הזיכרון יימחק כשתעזוב. ובכן, ספר לי על הבעיות שלך. התוכנה נבנתה כדי להדגים את יכולות הדיבור הסינתתי של כרטיסי הקול של Creative Labs, אף שאיכות הקול שלהם הייתה רחוקה מלהיות כמו-אנושית. לתוכנה הייתה גרסה נוספת שרצה על מערכת ההפעלה חלונות של חברת מיקרוסופט, ונקראה "התוכי פרוֹדי" (Prody Parrot); לגרסה זו היה ממשק משתמש גרפי עשיר יותר. סירי אלייזה מבחן טיורינג צ'אטבוט גרסת אמולטור של המשחק באתר ClassicReload. "Dr. Sbaitso Was My Only Friend". X-Entertainment. 2006-10-04. אורכב מ-המקור ב-2013-01-11. נבדק ב-2010-02-26. "Dr. Sbaitso". Home of the Underdogs. נבדק ב-2010-02-26. "Dr. Sbaitso Online". OneWeakness. נבדק ב-2013-08-26.