laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סעודת השייטים

סעודת השייטים (בצרפתית: Le déjeuner des canotiers) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר, שנוצר בשנת 1881. היצירה הוצגה לראשונה בתערוכה השביעית של האימפרסיוניסטים בשנת 1882, והיא נחשבת לאחת הטובות ביותר שהוצגו באותה השנה בתערוכה. כיום, הציור מוצג ב"אוסף פיליפס" שבוושינגטון די. סי. בציור ניכר תוכן עשיר, גיוון במשיכות המכחול ושימוש במוטיבי אור. בציור ישנו שילוב של דמויות, טבע דומם ונוף. הדמויות המתוארות בו הן חבריו של רנואר הנחים על מרפסת של מסעדה בסמוך לנהר סן שבשאטו, צרפת. הצייר ופטרונו גוסטב קייבוט ממוקמים בחלקו הימני התחתון של הציור, ואילו אשתו העתידית של הצייר ממוקמת בחזית הציור משמאל כשהיא אוחזת בכלב. היא החליפה אישה אחרת שדגמנה לפניה ושרנואר לא היה מרוצה ממנה. על השולחן יש שפע של פירות ובקבוקי יין. המעקה האלכסוני בציור מחלק אותו לשני חלקים. החלק הימני הוא הגדול ביותר ובו נמצאות רוב הדמויות המתוארות ביצירה. החלק השמאלי ריק למעט דמויותיהם של שני ילדיו של בעל המקום, לואיז-אלפונסין ואלפונס פורנייז. שתי דמויותיהם בולטות בעקבות הניגוד לחלק הימני הגדוש בדמויות. מוטיב נוסף בציור הוא תפיסת האור והשפעתו. רוב האור בציור נכנס מהפתח של המרפסת, היכן שהאיש עם הגופייה נשען על המעקה. האור משתקף וניכר על גופיותיהם של שני האנשים שבחזית הציור וכן על מפת השולחן הלבנה. הציור נחשב ליצירת מופת הזוכה להתייחסות רבה בתרבות הפופולרית. הציור הופיע והוזכר בספרים ובסרטים, כגון "אמלי" של הבמאי ז'אן-פייר ז'נה משנת 2001. השחקן אדוארד ג'י רובינסון צוטט בהתבדחות פעם כשאמר שהוא ביקר בתקופה מסוימת כל יום את היצירה תוך כדי עמידה שעות מולה ותכנון מדוקדק כיצד לגנוב אותה. רנואר נהג להציג את חבריו ביצירתיו. זיהוי של חלק מהדמויות בציור נעשה על ידי מבקר אמנות גרמני בשנת 1912. בין הדמויות ביצירה: התופרת, אלין צ'יגוט, האוחזת כלב מסוג פיינפינשר. היא ממוקמת בחזית היצירה בצד שמאל. רנואר התחתן עימה ב-1890 ונולדו להם שלושה ילדים. צ'ארלס אפרוסי, אספן והיסטוריון אמנות אמיד שערך את מגזין "Gazette des Beaux-Arts". הוא נמצא ברקע של הציור, והוא חובש כובע צילינדר. אפרוסי מדבר עם גבר צעיר יותר שהוא ז'ולז לאפורג. לאפורג היה עוזרו האישי של אפרוסי ומשורר. השחקנית אלן אנדרה שותה מכוס במרכזו של הציור. הברון ראול ברבייר יושב מולה, והוא כיהן בעבר כמושל של סייגון. מי שנמצאים בשולי ההתקהלות הם לואיז-אלפונסין ואלפונס פורנייז, ילדיו של בעל המקום. שניהם חובשים כובעי קש המאופיינים לשייטים. לואיז-אלפונסין היא האישה המחייכת שנשענת על המעקה, ואלפונס הוא הדמות השמאלית ביותר ביצירה. חבריו הטובים של רנואר גם מופיעים בקצה העליון הימני של הציור. השניים הם יוג'ין פייר לסטרינגז ופול לוטה שניכר כי הם מפלרטטים עם השחקנית ז'אן סמרי. בחזית בצד ימין יושב גוסטב קייבוט שלובש גופייה לבנה וכובע שטוח. קייבוט היה דמות מרכזית בחוג האימפרסיוניסטים, והוא היה חובב שיט, נושא שחזר ביצירותיו השונות. מדיה וקבצים בנושא סעודת השייטים בוויקישיתוף "Where's the Lunch? Looking at Renoir's Luncheon of the Boating Party", Smithsonian Magazine (באנגלית) "The New painting, Impressionism, 1874-1886 : an exhibition organized by the Fine Arts Museums of San Francisco with the National Gallery of Art, Washington", Fine Arts Museums of San Francisco (באנגלית) "Exhibit Sheds New Light on Renoir's "Luncheon of the Boating Party", Smithsonian (באנגלית) "Edward G. Robertson (1893-1973)", Biography from Leonard Maltin's Movie Encyclopedia (באנגלית) "Luncheon of the Boating Party", acesart.com (באנגלית)
בניין הממשל העירוני של טוקיו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. בניין הממשל העירוני של טוקיו (מכונה גם: Tochō) הוא קומפלקס בניינים, המכיל את מטה ממשלת מטרופולין טוקיו, האחראית על ערים, עיירות וכפרים המהווים את כלל מטרופולין טוקיו. קומפלקס הבניינים שוכן בשינג'וקו וכולל שלושה מיבנים אשר תוכננו על ידי האדריכל קנזו טנגה. הגבוה מבין השלושה הוא בניין המטרופוליטן הראשי של טוקיו מספר 1, מגדל בגובה 243 מטרים, בעל 48 קומות שמתפצל לשני חלקים בקומה ה -33. לבניין יש גם שלושה מפלסים מתחת לפני הקרקע. תכנון הבניין נועד להידמות למעגל משולב, ובנוסף לעורר מראה של קתדרלה גותית. הבניין היה לבניין הגבוה ביותר ביפן בין השנים 1990 ל 1993. בטוקיו עצמה הוא היה הגבוה יותר למן הקמתו ב-1990 ועד שנת 2007. שני הבניינים האחרים במתחם הם בניין אספת המטרופוליטן בטוקיו בן שמונה קומות (כולל קומה תת-קרקעית אחת), ובניין המטרופוליטן הראשי של טוקיו מספר 2, הכולל 37 קומות, לרבות שלוש מתחת לפני הקרקע. שני סיפוני התצפית הפנורמיים, אחד בכל מגדל בקומה 45 (בגובה של 202 מטרים), פתוחים לציבור בלא תשלום, ומכילים חנויות מתנות ובתי קפה. סיפוני התצפית פתוחים בין השעות 9:30 – 23:00, אך שני סיפוני התצפית מחליפים את התאריכים בהם הם פתוחים. הבניין תוכנן על ידי קנזו טנגה והושלם בדצמבר 1990, עלות הקמתו עמדה על 157 מיליארד ין (כמיליארד דולר אמריקני), שהגיעו מכסף ציבורי. הוא החליף את בית העירייה הישן ביורוקוץ', שנבנה בשנת 1957 ועוצב גם הוא על ידי טנגה, וכיום הוא מאכלס את אתר טוקיו אינטרנשיונל פורום. מדיה וקבצים בנושא בניין הממשל העירוני של טוקיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בניין הממשל העירוני של טוקיו (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של בניין הממשל העירוני של טוקיו (באנגלית) בניין הממשל העירוני של טוקיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בניין הממשל העירוני של טוקיו, ברשת החברתית אינסטגרם מפה המציגה את הבניינים וסביבתה מבני ממשלת מטרופולין בטוקיו מדריך לסיור בניין המטרופוליטן של טוקיו (ביפנית) תכונת CityMayors.com מודל תלת־ממדי של הבניין לשימוש ב-Google Earth מתחם ממשלת מטרופולין בטוקיו מידע על נגישות לכיסא גלגלים Kenzo Tange: Multifaceted Colossus Who Mirrored the Era (ביפנית). Nikkei Architecture – Nikkei BP. 2005. p. 118. ISBN 4-8222-0476-6. "Tokyo Metropolitan Government Building Observatories". Tokyo Metropolitan Government. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "About Tokyo Government Building – Tokyo Travel Guide | Planetyze". Planetyze (באנגלית). נבדק ב-2017-09-19.
צד שמאל של החושך

מעבר לעלטה (ראה אור בעברית גם כצד שמאל של החושך; במקור באנגלית: The Left Hand of Darkness) הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופרת האמריקאית אורסולה לה-גווין שיצא בשנת 1969. זוכה פרס הוגו ונבולה. הספר מתאר את העולם "גתן" (Gethen) אשר בו חי גזע תבוני שייחודו בכך שהפרטים בו הם א-מגדריים. ליתר דיוק, כל פרט הוא חסר מין מלבד בזמן קיום המגע המיני עם פרט אחר, אשר מתרחש בתזמונים קבועים, אחת לחודש, אז הוא נוטה לקבל את התפקיד הנקבי או הזכרי. הנטייה אינה עקבית, כלומר בכל מגע מיני עשוי פרט מסוים לתפקד כזכרי או נקבי ואין אפשרות לבחירה רצונית של התפקיד (מלבד בעזרת שימוש בסמים - תופעה שמתייחסים אליה בשלילה בגתן. ישנו גם מספר מסוים של "סוטים" אשר להם יש נטייה גנטית לאחד המינים. מצבם החברתי מזכיר את זה של ההומוסקסואלים). הספר כתוב כדו"ח מסע של נציג מטעם ארגון המאחד גזעים תבוניים אחרים ביקום, המנסה לשכנע את אותו עולם להצטרף לארגון. בספר בוחנת אורסולה לה-גווין את ההשלכות החברתיות של מצב בו רוב הזמן כל הפרטים הם שווים לחלוטין באמת ובתמים (נרמז כי השוויון המוכר לנו בין זכר לנקבה הוא מלאכותי ואילו האפליה בין זכר לנקבה מובנית במוחותינו) ומתארת את קשייו של אורח שההבחנה בין זכר ונקבה מוטמעת בו להבין ולקבל עולם שכזה. הסופרת הוסיפה הקדמה למהדורה של 1976. בהקדמתה, היא מגדירה את האופי והמטרה של כתיבת המדע בדיוני ומתארת את הכוונה שלה בכתיבת הרומן. היא עומדת על כך שכתיבת המדע הבדיוני היא לא אקסטרפולציה אלא, תיאור של אמת העל שהמחבר חושף בדרך שהיא לעיתים קרובות מורכבת ודו-משמעית. בנוסף, היא מכלילה את המטרה של רומנים באומרה כי רומנים טובים אמורים לשנות את הקורא בדרך שאי אפשר לתאר אחרי שהם סיימו לקרוא את הספר. לאחר מכן היא מתקדמת לטענה רחבה שלפיה הז'אנר הבדיוני כולו הוא מטפורה, ובמיוחד כאשר מדובר בכתיבה על אודות עתיד דמיוני שאותו לא ניתן לתאר בכל דרך אחרת מאשר מונחים מטאפוריים. אורסולה לה גווין, צד שמאל של החושך. ביקורת ספרות מאת דן לחמן - מתוך e-mago צד שמאל של החושך, באתר OCLC (באנגלית) צד שמאל של החושך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לב סרגייב

לב אלכסנדרוביץ' סרגייב (ברוסית: Лев Александрович Сергеев;‏ 14 בנובמבר 1906, זגאטלה – 4 בדצמבר 1994, מוסקבה) היה קצין המודיעין הצבאי הסובייטי, ראש תחנת המודיעין הצבאי בוושינגטון די. סי. בשנים 1940–1946. ידוע בשם הבדוי המבצעי "מוריס". הוא נולד ב-14 בנובמבר 1906 בכפר האזרי זקאטלה במשפחתו של איש צבא. בשנת 1929 עבר למוסקבה, סיים קורסים שנתיים של חיל הרפואה של הצבא. בשנים 1930–1931 היה מדריך רפואי בגדוד התותחנים השני בבאקו. בשנים 1931–1933 - מנהל עבודה של חברת הכשרה בטביליסי. בשנים 1933–1936 למד בבית הספר לשריון באוריול. במהלך השנה הוא שימש כמפקד מחלקת טנקים בבית הספר. במודיעין - מאז 1937. מאפריל 1937 עד יולי 1938 שירת סרגייב במנהלת המודיעין של הצבא האדום. באוגוסט 1938 התמנה למזכיר מנהלת המודיעין. במרץ 1940 הגיע לוושינגטון די. סי.. הוא עבד במסווה של נהג לנספח הצבאי הסובייטי בארצות הברית. המשימה הראשונית של סרגייב כללה גיוס מלשינים וסוכנים במטרה לשלוח אותם לאירופה, כולל גרמניה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה סרגייב פעל ליצור רשת מרגלים רחבה בבירת ארצות הברית (רשת אומגה) . הרשת של סרגייב כללה קצינים ממחלקת ההגנה האמריקנית, משירותי המודיעין, ועדות חשובות וועדות קונגרס וכן ארגונים בעלי השפעה שהעריכו את התפתחות המצב הצבאי והפוליטי באירופה, המזרח הרחוק ואזורים אחרים. שמם של רובם לא נחשפו מעולם. סרגייב דיווח למוסקבה על מידע הידוע לממשלת אמריקה ביחס למצב הכוחות הגרמנים בחזית המזרחית, ביחס להתפתחות עמדת ממשלת ארצות הברית בנוגע לבעיית פתיחת חזית שנייה, על יעדי המשלחת האמריקאית בשיחות בטהראן ובנושאים אחרים. בשנת 1943, מוריס שלח 2,401 מסמכים חסויים למוסקבה, 420 דו"חות דחופים וגייס מקור מידע חשוב. במשך 9 החודשים בשנת 1944, רשת אומגה בראשותו הפיקה בכוחות עצמה 2,420 מסמכים חשאיים יקרי ערך ושלחה למוסקבה 305 דו"חות דחופים יקרי ערך. בחורף 1945 נודע לסרגייב על תכנון המשא ומתן בין אלן דאלס לקארל וולף בנוגע לכניעת קבוצת חיילים גרמנים באיטליה לאמריקנים, עליהם גם דיווח למוסקבה. בסך הכל, לאורך כל תקופת המבצע, הרשת של סרגייב העבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים. מינואר 1946 שירת במטה המרכזי של המודיעין הצבאי במוסקבה. הוא מת ב-4 בדצמבר 1994. מדיה וקבצים בנושא לב סרגייב בוויקישיתוף На связь выходит Морис
בקונגיירוט

בקונגיירוט (בהונגרית: Bakonygyirót) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בבקונגיירוט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 217 תושבים, ובשנת 2019 רק 146 תושבים. בבקונגיירוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא בקונגיירוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בקונגיירוט (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכאיל דגטיאריוב

מיכאיל ולדימירוביץ' דֶּגְטׂיָארְיוֹב (ברוסית: Михаи́л Влади́мирович Дегтярёв; נולד ב-10 ביולי 1981, קויבישב, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, שר הספורט הרוסי מאז מאי 2024. כיהן כמושל מחוז חברובסק מאז 20 ביולי 2020 ועד מאי 2024. כיהן כיו"ר ועדת הדומה לענייני ספורט, תיירות ונוער, מ-5 באוקטובר 2016 ועד 20 ביולי 2020. בשנים 2003–2005 היה חבר במפלגת רוסיה המאוחדת, אך מאז 2005 חבר במפלגה הליברל-דמוקרטית ואף נבחר כחבר המועצה העליונה של המפלגה הליברל-דמוקרטית (2013–2017) וחבר נשיאות סיעת המפלגה בדומה. בשנים 2011–2016 שימש סגן יו"ר ועדת הדומה למדע וטכנולוגיות עילית. נבחר לדירקטוריון פדרציית ההוקי הרוסית. נשיא התאחדות הסיף של מחוז סמרה (FFSO). מדיה וקבצים בנושא מיכאיל דגטיאריוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיכאיל דגטיאריוב מיכאיל דגטיאריוב, ברשת החברתית פייסבוק מיכאיל דגטיאריוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיכאיל דגטיאריוב, ביישום טלגרם מיכאיל דגטיאריוב, ברשת החברתית אינסטגרם מיכאיל דגטיאריוב, ברשת החברתית טיקטוק מיכאיל דגטיאריוב, ברשת החברתית VK מיכאיל דגטיאריוב, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל באתר האינטרנט של הדומה הממלכתית האתר הרשמי של ועדת הדומה הממלכתית לענייני ספורט, תיירות ונוער ערוץ הווידאו של מיכאיל דגטיאריוב ביוטיוב "Михаил Дегтярёв назначен врио губернатора Хабаровского края". Президент России (ברוסית). נבדק ב-2020-07-20. Путин предложил Дегтяреву возглавить Хабаровский край‏, vesti.ru Глава комитета ГД по спорту Дегтярев вошел в состав правления ФХР — ТАСС
בקונפטרד

בקונפטרד (בהונגרית: Bakonypéterd) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בבקונפטרד חיו שישה יהודים בשנת 1880. מדיה וקבצים בנושא בקונפטרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בקונפטרד (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרצוגנרט

הרצוגנרט (בגרמנית: Herzogenrath) היא עיר במחוז אאכן בגרמניה אשר במדינת נורדריין-וסטפאליה. העיר גובלת בעיר קרקראדה ההולנדית. הרצוגנרט נבנתה במאה ה-11 כישוב בשם רודה בסמוך לנהר ורם. בשנת 1104 ייסדו נזירים אוגוסטינים מנזר, המכונה קלוסטראדרדה, מערבית ליישוב זה. שם המקום הפך ל's-Hertogenrode או 's-Hertogenrade (הולנדית) לאחר שדוכסות בראבנט השתלטה על האזור. כפי שקורה בחלקים רבים של דוכסות בראבנט, הרצוגנרט החליפה בעלות מספר פעמים במאות השנים האחרונות. יחד עם שאר דרום הולנד היא הייתה בשליטה ספרדית משנת 1661, אוסטרית בין 1713 ל-1795 וצרפתית בין 1795 ל-1813. בשנת 1815, כאשר הוקמה ממלכת הולנד בתנאי קונגרס וינה, הגבול בין המדינות נמשך בתוך העיר, כאשר החלק המזרחי היה הרצוגנרט, והחלק המערבי של קרקראדה ההולנדית. המנזר לשעבר הוא כיום מרכז הקונגרסים של רולדוק בקרקראדה. הגבול נבנה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה. לאורך השנים, היה הגבול בגובה של 30 סנטימטרים, כך שכלי רכב לא יכלו לעבור דרכו והיו צריכים לנסוע לנקודות מעבר רשמיות, אבל הולכי רגל יכלו לעבור מעצמם ללא שום בעיות, בשנת 1995 הוסרה החומה לחלוטין במסגרת הסכם אמנת שנגן. שתי הערים, קרקראדה והרצוגנרט, חולקות כיום חלק משירותיהן הציבוריים ומקדמות יחד מטרות כלכליות, העיריות חולקות מתחם משרדים דו-לאומי בשם Eurode, שנבנה כך שהגבול עובר ישירות במרכז הלובי הראשי של הבניין, עם אגף אחד של הבניין בקרקראדה והשני בהרצוגנרט. העיר נקראת בפי המקומיים, "העיר הדו לאומית". מדיה וקבצים בנושא הרצוגנרט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרצוגנרט העיר הדו לאומית When seeing a neighbour requires a passport - Toronto Star Touch, web.archive.org, ‏23 בפברואר 2017 Aachener Zeitung, Kerkrade: Neue Anlaufstelle für Grenzpendler in der Euregio, Aachener Zeitung (בגרמנית)
אבירם הלוי

אבירם הלוי (נולד ב-8 בדצמבר 1957) הוא סופר ומחבר ספרי עיון ישראלי. הלוי נולד וגדל בכפר יהושע. הוא התגייס לצה"ל באוגוסט שנת 1976 והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ולאחר סיומו, בשנת 1978 התמנה למפקד צוות ביחידה. הלוי נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה והשתתף בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם, ונפצע מאש המחבלים. בהמשך לחם במלחמת לבנון הראשונה, ושימש כמפקד הפלגה הייעודית וכסגן מפקד היחידה. ב-1989 לקח חלק במבצע עלם חמודות. בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל. לאחר פרישתו הקים חברה בתחום הסייבר וכתב מספר ספרי עיון. אבנר שור, אבירם הלוי, בשיתוף טל בשן, האש והדממה - סיפורו של יוחאי בן־נון, מייסד שייטת 13, הוצאת כתר, 2017 אבנר שור, אבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, עורך: יואב קרן, הוצאת ידיעות ספרים, 2020 אבנר שור, אבירם הלוי, חקה, ידיעות ספרים, 2022. איתי אילנאי, יוצאים מן הצללים, באתר "ידיעות אחרונות", 12 ביולי 2020 גיל טבת, "סיירת מטכ"ל" מציג תמונה חלקית ולא מעודכנת של יחידת העלית, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2020. אורי שבתאי, קצין וג'נטלמן, באתר ישראל היום, 14 במרץ 2012. אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, הוצאת ידיעות ספרים, 2020, עמוד 233. אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, הוצאת ידיעות ספרים, 2020, עמוד 258. אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל- המבצעים הגדולים של היחידה, הוצאת ידיעות ספרים, 2020, עמוד 263. גל פרל פינקל, ‏אי של מצוינות: מבצעי סיירת מטכ"ל שנשכחו, בעיתון מקור ראשון, 11 בספטמבר 2020.
ססיל פארקר

ססיל פארקר (באנגלית: Cecil Parker‏; 3 בספטמבר 1897 – 20 באפריל 1971) היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי. פארקר נולד בהייסטינגס, סאסקס. במלחמת העולם הראשונה שירת בגדוד סאסקס המלכותי והגיע לדרגת סרג'נט. הוא החל להופיע על הבמות בווסט אנד ב-1922. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "כלוב הזהב" (1933) ומאז ועד 1969 שיחק בלמעלה מ-90 סרטים ברובם בתפקידי משנה. היה בעל קול מחוספס מיוחד. הוא שיחק בעיבודים לקולנוע של שני רומנים של א.ג'.קרונין: "המצודה" (1938) ו"כוכבים מציצים מרום" (1940). כן שיחק בשני סרטים של אלפרד היצ'קוק: - הגברת הנעלמת (1938) ו"מתחת לחוג הגדי" (1949). תפקידים נוספים היו: - "סערה בכפית תה" (1937) "אור ירח מסוכן" (1937) "רוצח הנשים" (1955) "הבעל הנצחי" (1955) "תותחי בטאסי" (1964) "ליצן החצר" (1956) קרייטון המרשים (1957) "הייתי כפילו של מונטי" (1958) "חופשה בלונדון" (1958) "משפחת רובינסון השווייצרית" (1960) "שליחות סודית בליסבון" (1966) ססיל פארקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ססיל פארקר, באתר AllMovie (באנגלית) ססיל פארקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ססיל פארקר, באתר Discogs (באנגלית) ססיל פארקר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יורי קוראבלין

יורי ואדימוביץ' קוראבלין (ברוסית: Юрий Вадимович Кораблин; ‏30 בינואר 1960, מוסקבה, רוסיה הסובייטית – 20 בספטמבר 2016, מוסקבה, הפדרציה הרוסית) היה מדינאי רוסי, ראש עיריית חימקי (1996–2001), ממקימי מועדוני הכדורסל והכדורגל של חימקי. קודם לכניסתו לפוליטיקה עבד כשוטר. בשנת 1981 סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לכבאות של משרד הפנים באיוואנובו ובמכון המשפטים. הוא שירת בגופי ביטחון הפנים בתפקידים שונים במשטרה הסובייטית. בשנת 1990 הוא נבחר למועצת עיריית חימקי. בשנים 1991–1996 שימש כראש עיריית חימקי שבמחוז מוסקבה והמשיך לשמש בתפקיד ראש העיר עד 2001. בשנת 2001 נבחר לחבר בדומה המחוזית של מוסקבה. בשנת 2011 הוא קנה את מועדון הכדורגל האיטלקי ונציה. בתקשורת הרוסית פורסם לעיתים קרובות בהם שמו נקשר לעבירות שחיתות והתבטאויות בעייתיות במהלך הבחירות בשנת 2001. היה נשוי ואב לארבעה ילדים. Venezia calcio: ecco il nuovo patron russo Yuri Korablin, obiettivo il ritorno in serie A Venezia, addio a Yuri Korablin Parla il russo Yuri Korablin, lo «zar». \"Tutto è cominciato per un’acqua alta…" Кораблин. Биография יורי קוראבלין, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמיטרי וולושין

דמיטרי ולדימירוביץ' וולושין (ברוסית: Дми́трий Влади́мирович Воло́шин; נולד ב-7 בנובמבר 1979, ורושילובגרד) הוא מדינאי ופוליטיקאי רוסי, המכהן כראש עיריית חימקי (מאז 2016), מזכיר הסניף המקומי של מפלגת רוסיה המאוחדת, נשיא מועדון הכדורגל חימקי. נולד ב-7 בנובמבר 1979 בוורושילובגרד, מחוז לוהנסק שבאוקראינה. בשנת 2010 סיים את לימודיו בפקולטה למנהל עסקים בינלאומי ומנהל עסקים באקדמיה הנשיאותית לכלכלה עם תואר בכלכלה וניהול. סיים את לימודיו בתוכנית לתואר שני בניהול באקדמיה הנשיאות הרוסית לכלכלה ומינהל ציבורי. בשנת 2013 סיים את לימודיו בתוכנית MBA "ניהול נדל"ן" במכון המלכותי לניהול נדל"ן בבריטניה ובשנת 2014 סיים קורסים באוניברסיטת ג'ורג'טאון במסגרת התוכנית "התמחות בפיתוח שוק הנדל"ן בארצות הברית". מאז 2002 עבד בחברות מסחריות. באוגוסט 2008 הצטרף למחלקה למדיניות הדיור ולקרן הדיור של מוסקבה כמומחה מוביל במחלקת יחסי הציבור. מאוגוסט 2009 שימש כסגן ראש פרפקט המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי, במחלקה למדיניות דיור וקרן הדיור במוסקבה. בשנת 2011 החל לעבוד באקדמיה הנשיאותית לכלכלה לאומית ומינהל ציבורי כסגן דיקן המחלקה לכלכלה ונדל"ן לעבודה מנהלית. בנובמבר 2014 החל לעבוד בעיריית חימקי במחוז מוסקבה. בדצמבר 2016 מונה לממלא מקום ראש העיר ובהמשך נבחר לראשות העיר חימקי. נשוי, אב לבן. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי וולושין בוויקישיתוף דמיטרי וולושין, ברשת החברתית אינסטגרם דמיטרי וולושין, ברשת החברתית VK עמוד אישי באתר האינטרנט של מינהל העיר חימקי
נהר וורם

וורם (בגרמנית: Worm) הוא נהר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבמערב גרמניה. תחילתו של הנהר בהרי אייפל ואורכו 57 ק"מ שם הוא מתחבר לנהר הרור. מקור הוורם הוא חיבור של כמה נחלים ביערות דרומית-מערבית לאאכן, המהווים את הוורם אחרי מאגר דינבנדן. משם הוא זורם דרך תעלות בתוך העיר אאכן, עד שהוא עולה שוב לעבר האירופפלאץ מזרחה לאאכן. בצפון אאכן (בין קרקראדה להרצוגנרט) הנהר מהווה את הגבול עם הולנד במשך כ-10 ק"מ וזורם אל נחל הרור ליד היינסברג. ערים נוספות בגרמניה בהן עובר הנהר הן גיילנקירכן, וורסלן וÜbach-Palenberg (אנ'). מדיה וקבצים בנושא נהר וורם בוויקישיתוף
איגור ארטמייב

איגור יורייביץ' ארטמייב (ברוסית: Игорь Юрьевич Артемьев; נולד ב-27 בנובמבר 1961, לנינגרד) הוא פוליטיקאי מדינאי, המשמש כעוזרו של ראש ממשלת רוסיה מאז נובמבר 2020, קודם לכן שימש כראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים במשך 12 שנה (מ־10 במרץ 2004 עד 11 בנובמבר 2020). חבר הוועדה המדינית של המפלגה הדמוקרטית הרוסית "יאבלוקו". אביו היה פועל, אמו מהנדסת. הוא למד בבית הספר 240 בלנינגרד ובית ספר 254, שיחק בקבוצת רוגבי הנוער של העיר לנינגרד. ב-1983 למד במכון הביולוגי של אוניברסיטת לנינגרד והתמחה במכון הפדגוגי הרצן בקתדרה לפיזיולוגיה ואנטומיה. הוא נכנס לפוליטיקה בשנת 1989. בשנת 1990 הוא נבחר לסגן מועצת העיר לנינגרד, שימש כיו"ר הוועדה לאקולוגיה וכלכלה עירונית. הוא עמד בראש המפלגה האזורית של המרכז, שהפכה לימים לבסיס של מפלגת יאבלוקו בסנקט פטרבורג. בשנת 1994 נבחר ארטמייב לאספה המחוקקת של סנט פטרבורג מטעם תנועת "העיר האהובה". מאז 1994 שימש כיו"ר הוועדה לכלכלה עירונית ויו"ר קבוצת התיאום לתקציבים ומימון של האספה המחוקקת. היה מחברם של חוקים עירוניים רבים בתחומי דיני הבחירות, הליך התקציב, מיסוי, מדיניות ההלוואות והטבות המס, מימון הכלכלה העירונית והסביבה. בשנת 1996 מונה לסגן מושל סנקט פטרבורג ויו"ר ועדת הכספים של מינהל העיר. בשנת 1998 למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בינואר 1999 התפטר ארטמייב בהתאם להחלטת מפלגת יאבלוקו לשבור את האיחוד הפוליטי עם המושל ולדימיר יאקובלב. בפברואר 1999 הוא נבחר לסגן יו"ר מפלגת יאבלוקו ובשנת 1999 מונה לראש הקרן למחקרים כלכליים ופוליטיים "מרכז EPICenter - סנקט פטרבורג". בדצמבר 1999 הוא נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית והיה חבר הדומה השלישית ושימש כסגן יו"ר סיעת יאבלוקו בפרלמנט וסגן יו"ר הוועדה לארגוני אשראי ושווקים פיננסיים. הוא נמנה עם מחברי התקציבים האלטרנטיביים של הפדרציה הרוסית שהציעה מפלגת יאבלוקו בשנים 1999–2003 לטיוטת התקציבים הפדרליים לשנים 2000–2004, שחלקם נלקחו בחשבון על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית. בשנת 2000 הוא התמודד למשרת מושל סנקט פטרבורג, אך סיים במקום השני והשיג 14.68% מהקולות. ב-10 במרץ 2004 מונה לעמוד בראש השירות הפדרלי למלחמה במונופולים, זאת בהמלצת ראש ממשלת רוסיה, מיכאיל פרדקוב. בנובמבר 2020 הועבר לתפקיד עוזר ראש הממשלה על ידי מיכאיל מישוסטין ובכך סיים כהונה בת 16 שנים בשירות למלחמה במונופולים. איגור ארטמייב נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא מעורב בפעילות ספורטיבית בייחוד בענפי כדורגל, טניס ורוגבי ומכהן כיו"ר חבר הנאמנים של פדרציית הרוגבי הרוסית. מדיה וקבצים בנושא איגור ארטמייב בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר השירות הפדרלי למלחמה במונופולי ביוגרפיה באתר מפלגת "יאבלוקו" Глава ФАС Игорь Артемьев рассказал «Газете. Ru» о результатах борьбы с картелями и реформе госзакупок "Список членов попечительского совета Федерации регби России" (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2017-05-08. נבדק ב-2017-05-06.
קבינט הקורונה

ועדת השרים לעניין ההתמודדות עם משבר הקורונה והשלכותיו (מכונה בקיצור: קבינט הקורונה) הייתה ועדת שרים של ממשלת ישראל אשר מונתה לשם התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל וההשפעות שלה על מדינת ישראל. הועדה הוקמה לראשונה בהחלטת ממשלת ישראל ה-35 בתאריך 24 במאי 2020 במקביל להקמת הקבינט המדיני-ביטחוני של הממשלה. הוועדה הוקמה למשך תקופת כהונתה של ממשלה זו בלבד. ב-26 ביולי 2020, החליטה הממשלה על צמצום הקבינט בחצי. ב-23 ביוני 2021, פחות משבועיים לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש החליטה ממשלה זו להקים את הקבינט בשנית, לאור העלייה בתחלואה. ב-4 באוגוסט 2021 פורסם כי יאיר לפיד שר החוץ וראש הממשלה החלופי לא משתתף באופן קבוע בדיוני הוועדה. לפיד התנצל והודיע שישתתף מעתה בדיונים. ב-5 באוגוסט פורסם כי אביגדור ליברמן שר האוצר אף הוא איננו משתתף בדיוני הוועדה. לאחר שהושמעה ביקורת על כך שהקבינט לא התכנס קרוב לחודש (מאז 30 באוגוסט) הוחלט שהוא יתכנס ב-3 באוקטובר 2021. בינואר 2022, שונה החוק כך שגודל הקבינט יהיה 6 לפחות. הוועדה לא הוקמה מחדש עם הקמת ממשלת ישראל ה-37. לשמש מסגרת תיאום עליונה בין כלל הגורמים הממשלתיים העוסקים בטיפול במשבר הקורונה על מנת לטייב את פעולותיה של הממשלה בכל הנוגע להשלכות המשבר על התחום הבריאותי, החברתי והכלכלי. לרכז את אסטרטגיית היציאה של מדינת ישראל ממשבר זה בהיבטים השונים, ובכלל זה מתן מענה בסוגיות של תעסוקה, תמיכה כלכלית למגזר העסקי, העצמאים והמגזר השלישי, הסרת חסמים ופעולות נוספות להתמודדות עם המיתון שאליו נקלע המשק הישראלי. לעסוק בהיערכות לקראת התפרצות חוזרת של נגיף הקורונה, לרבות גיבוש תוכנית להתמודדות עם התפרצות זו, ככל שתהיה. להכריז על מצב חירום לפי חוק סמכויות מיוחדות להתקין תקנות במצב חירום לפי חוק סמכויות מיוחדות יש עתיד: 2 חברים (כולל יו"ר) תקווה חדשה: 3 חברים כחול לבן: 2 חברים העבודה: חבר אחד ישראל ביתנו: חבר אחד מרצ: חבר אחד ימינה: חברה אחת הליכוד: 4 חברים כחול לבן: 5 חברים העבודה: 2 חברים ש"ס: חבר אחד יהדות התורה: חבר אחד ועדת הקורונה כוח המשימה של הבית הלבן לנגיף הקורונה - המקבילה האמריקאית לקבינט הקורונה תקנות שעת חירום למאבק בנגיף הקורונה ועדת השרים לענייני אזור מוגבל ועדת השרים לעניין ההתמודדות עם משבר הקורונה והשלכותיו, באתר Gov.il טל לב רם, ‏גורם מדיני: "קבינט הקורונה אינו יעיל, כי כך נתניהו רוצה", באתר מעריב אונליין, 19 ביולי 2020 "פופוליזם", "אל תיתן לי ציונים": הקרב בישיבת קבינט הקורונה, באתר ‏מאקו‏, 2 ביולי 2020 טל שלו‏, יוצאים לדרך: קבינט הקורונה של הממשלה החדשה התכנס לראשונה, באתר וואלה, 27 במאי 2020 מתן חודורובספי עובדיה, הרכב קבינט הקורונה צומצם; הממשלה העבירה את תוכנית המענקים, באתר חדשות 13, 26 ביולי 2020 מערכת מקור ראשון, ‏בנט בנתב"ג: "נקים מחדש את קבינט הקורונה", בעיתון מקור ראשון, 22 ביוני 2021 איתמר אייכנר, סגר על הפרק - אבל לפיד לא משתתף בישיבות קבינט הקורונה, באתר ynet, 5 באוגוסט 2021 מיכאל שמש, לא רק לפיד: שר האוצר ליברמן נעדר מדיוני קבינט הקורונה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 באוגוסט 2021 טל שלו‏, אחרי חודש ללא דיון: קבינט הקורונה יתכנס בשבוע הבא ברקע הביקורת, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2021 טל שלו‏, חיזוק הפיקוח הפרלמנטרי ושינוי הרכב הקבינט: הכנסת אישרה את חוק הקורונה החדש, באתר וואלה, 25 בינואר 2022 משקיפה משקיף