laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענף הזית במועצת הצמחים

ענף הזית במועצת הצמחים הוא אחד הענפים במועצת הצמחים. בעבר, התקיים כמועצת הזיתים, אולם בשנת 2010, הוא צורף כענף בתוך מועצת הצמחים. ענף זה מאגד חקלאים מגדלי זיתים, בתי בד ומשווקים רבים הקיימים בישראל. מטרתו של ענף הזית היא לפתח ולקדם את חקלאות הזיתים לשמן, לייצג את החקלאים ובתי הבד השונים, והוא חולש על תחומי מחקר, איכות שמן זית, פיתוח, קידום נושאי תקינה ואכיפה ופרסום ושיווק מוצרי הענף. בארץ קיימים מספר רב של בתי בד המפיקים שמן ממגוון רחב של זני זיתים שונים. ענף הזית במועצת הצמחים מקדם את העברת ושיתוף הידע הטכנולוגי הרלוונטי על מנת לשפר את איכות וכמות השמן המופק מבתי הבד השונים. הענף מסייע בהדרכת בתי הבד השונים על ידע הטכנולוגי ושיתופם בניסיון שנצבר אצל המגדלים השונים בארץ. בנוסף, הוא מקדם שיפורים ופיתוחים טכנולוגיים להגדלת תפוקת עצי הזית, טיפול יעיל יותר בגפת ומעודד את המגדלים להטמיע את השינויים הטכנולוגים במטעים שלהם תוך קשר ולמידה משאר מדינות אגן הים התיכון. בשנים האחרונות תעשיית זיופי שמן הזית גדלה והשתכללה. קיימת תופעה בה לוקחים שמנים שאינם ראויים למאכל ועל ידי תהליך כימי, מצליחים להערים על בדיקות מכון התקנים הישראלי ולמכור שמן זה בחנויות. תו האיכות של ענף הזית הוא הפתרון הטוב ביותר לבעיה זו. כל יצרני שמן הזית, חברי ענף הזית, אשר נושאים את תו האיכות של הענף על בקבוקיהם נבדקים באופן שוטף על ידי חברת בקרה חיצונית המתמחה בתהליכי היצור, ומקיימת ביקורת קפדנית על בתי הבד ויצרני ומשווקי השמן ומעניק תו איכות לאלה שהשמן שלהם עומד בתקן הישראלי. השמן עובר בדיקות מעבדה מורכבות הנערכות במעבדות מקצועיות ועל ידי גוף חיצוני בלתי תלוי ובמקביל עוברים בדיקות אורגנולפטיות על ידי פאנל טועמים מוסמך IOC וזאת על מנת להבטיח לצרכן כי השמן עם תו האיכות של ענף הזית הוא איכותי ובריא. תו האיכות לשמן זית מוכר בציבור ויש לו ערך שיווקי חשוב. כיום נושאים את תו זה שמנים שהופקו על ידי למעלה מ-100 יצרני שמן זית ברחבי הארץ, רשימת המגדלים, המשווקים ובתי הבד שלהם תו איכות כזה מתעדכנת כל הזמן בעקבות בדיקות סדורות ואקראיות ונמצאת באתר של ענף הזית במועצת הצמחים. ענף הזית מסייע בפיתוח מחקרים הנוגעים לשמן זית ולגידול הזית. ענף הזית במועצת הצמחים מסייע למגדלים, משווקים ובתי הבד השונים בפרסום שמן הזית הישראלי והעלאת המודעות לחשיבותו הבריאותית. סגולותיו הבריאותיות של שמן הזית נובעות ממרכיביו העיקריים שהם חומצות שומן חד בלתי רוויות וויטמינים רבים כגון פוליפנולים וויטמין E. צריכה של שמן זית יכולה לתרום לבריאות כלי הדם והלב ולסייע בהפחתת הסיכון למחלות לב וכלי דם. שמן זית הוא בעל השפעות אנטי דלקתיות על הגוף. ענף הזית במועצת הצמחים אחראי על פרסום, שיווק והעלאת המודעות לחשיבותו הבריאותית והתזונתית של שמן זית איכותי כמרכיב חשוב בתזונה הישראלית. ענף הזית במועצת הצמחים.
אשטוריל (כדורגל)

גרופו דשפורטיבו אשטוריל פראיה (בפורטוגזית: Grupo Desportivo Estoril Praia) הוא מועדון כדורגל מהעיר אשטוריל, קשקאיש, הנמצאת במחוז ליסבון. המועדון נוסד בשנת 1939, לאורך רוב שנותיו המועדון בילה בליגה השנייה של פורטוגל. בעונת 2011/2012 המועדון העפיל לליגה הבכירה ובעונה לאחר מכן הגיע להישג השיא שלו כאשר הצליח לסיים במקום החמישי, ומשם העפיל לראשונה לסיבוב השלישי של הליגה האירופית שם פגש את הפועל רמת גן, ובסיכום שני המשחקים הצליח להעפיל לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית. העונה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה הייתה עונת 2013/2014, אז סיימה את הליגה במקום הרביעי - הגבוה ביותר בתולדותיה, והעפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית. למרות ניצחון ביתי על פנאתינאיקוס, היא סיימה במקום השלישי בביתה, לאחר שאת שאר חמשת משחקיה היא לא הצליחה לנצח. בסיום עונת 2017/18, אחרי 6 שנים רצופות בליגה הראשונה ירדה אשטוריל לליגה הפורטוגלית השנייה לאחר שסיימה אחרונה בליגה הראשונה. בסיום עונת 2020/21 היא חזרה לליגה הבכירה. מעודכן ל-9 בפברואר 2024 פורטוגל פאולו פריירה פורטוגל פאולטה מדיה וקבצים בנושא אשטוריל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אשטוריל (בפורטוגזית) אשטוריל, ברשת החברתית פייסבוק אשטוריל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אשטוריל, ברשת החברתית אינסטגרם אשטוריל, ברשת החברתית טיקטוק אשטוריל, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu אשטוריל, ברשת החברתית פייסבוק PLANTEL – Site Oficial do Estoril Praia (ב־European Portuguese) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל פורטוגזי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם שארם

הסכם שארם, המוכר גם בשם מזכר "ואי המתוקן" (בהתייחס להסכם ואי), הוא מזכר הסכמות בין מדינת ישראל לארגון אש"ף, כנציג הפלסטינים. המזכר נחתם בתאריך 4 בספטמבר 1999 על ידי ראש ממשלת ישראל אהוד ברק וראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת. במעמד החתימה נכחו נשיא מצרים, חוסני מובראכ, עבדאללה השני, מלך ירדן ומזכירת המדינה האמריקאית מדליין אולברייט. ההסכם מכיל 11 סעיפים אשר עוסקים בנושאים הבאים, על פי סדר הופעתם במזכר: משא ומתן על מעמד הקבע העברת שטחים לידי הפלסטינים שחרור אסירים פעילות ועדות פיקוח משותפות (על יישום הסכם אוסלו) הקמת המעבר הבטוח הקמת נמל ימי בעזה סוגיית חברון סעיף בנושא סוגיית הביטחון קריאה משותפת לקהילה הבינלאומית להעמיק את תמיכתה בהסכם השלום הצהרה משותפת ליצירת אווירה חיובית. הסעיף האחרון (מס' 11 במזכר) הוא סעיף טכני אודות מימוש ההסכם בחגים וכיוצא בזה. שבוע לאחר החתימה קבוצה ראשונה של 200 אסירים ביטחוניים השתחררה על פי ההסכם, מרבית המשוחררים היו כאלו שכבר ריצו יותר משני שלישים מתקופת מאסרם. בנוסף בוצעה הנסיגה הראשונה במסגרת ההסכם מ-7% מהשטח ביו"ש, שעד-אז היה נתון לשליטה ישראלית מלאה. השטח עבר לשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית, אבל האחריות הביטחונית המשיכה להיות של ישראל (שטח B). ב-6 באוקטובר 1999 נחתם "פרוטוקול המעבר הבטוח" בין ישראל והרשות הפלסטינית, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר. המעבר הבטוח פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. הנסיגה השנייה, בהיקף של 5%, הייתה אמורה להתבצע ב-15 בנובמבר 1999, אך הפלסטינים התנגדו למפות הנסיגה שהוצגו על ידי ישראל . פריצת הדרך הושגה לאחר עיכוב של כחודשיים, ב-5 בינואר 2000, בעקבות פגישה בין ראש הממשלה, אהוד ברק, ליו"ר הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. ישראל והפלסטינים גם סיכמו על השלב השני של הנסיגה השנייה, בשיעור של 6.1%. שלב זה בוצע ב-21 בינואר 2001. במזכר סוכם על הגעה להסכם כולל על מצב הקבע (עם תאריך היעד ספטמבר 2000). העקרונות לכך היו אמורים להיות מנוסחים במסגרת הסכם על מצב הקבע (עם תאריך היעד פברואר 2000). לצורך הגעה להסכם מסגרת התקיים משא ומתן שלא הניב תוצאות עד קיץ 2000. לכן נפגשו הצדדים ביולי 2000 בארצות הברית בחסות נשיא ארצות הברית בפסגת קמפ דייוויד. מדיה וקבצים בנושא הסכם שארם בוויקישיתוף נוסח "מזכר שארם" המלא - באתר הכנסת טקס חתימת הסכם שארם ידיעה על מזכר שארם-א-שייח` באתר הכנסת מזכר שארם המלא - באתר הכנסת שירות גלובס, ‏ארה"ב: הנסיגה השלישית על-פי הסכם שארם תתבצע ללא קשר להסדר הקבע, באתר גלובס, 8 בספטמבר 1999 ישראל והפלשתינים חותמים הערב על ההסכם להפעלת המעבר הבטוח, באתר גלובס, 6 באוקטובר 1999 חגי אטקס, ‏הרשות הפלשתינית: פתיחת המעבר הבטוח - צעד לקראת עצמאות כלכלית, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1999 דני רובינשטיין, אם הם בסגר, שלא ייסעו לחו"ל, באתר הארץ, 5 בינואר 2002 שירות גלובס, ‏דוד לוי: הנסיגה השנייה במסגרת הסכם שארם תתבצע כבר בימים הקרובים, באתר גלובס, 23 בדצמבר 1999 כתב גלובס, ‏הושגה הסכמה על הנסיגה השנייה במסגרת הסכם שארם, באתר גלובס, 5 בינואר 2000 השלד היבש של הבנות שארם א-שייח, באתר הארץ, 4 באפריל 2001 הלכנו לקמפ דייוויד כדי שלא יגידו שהפלשתינאים מסרבים למשא ומתן, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2001 שירות "הארץ", ברק: אחזור לפוליטיקה אם יקראו לי; לא מצטער על קמפ דייוויד, באתר הארץ, 2 ביולי 2002
ניקה

נִיקֵה (יוונית: Νίκη, "ניצחון") היא אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית, ובת לווייתם של זאוס, ראש האלים, ושל אתנה, אלת החכמה ותכסיסי המלחמה. היא יכולה לרוץ ולעוף במהירויות עצומות, אך זולת תכונה זו, היא לא מתייחדת ביכולות נוספות. ניקה היא בתם של פאלאס וסטיקס, ואחותם של קראטוס, ביה וזלוס. בקרב הרומאים היא נודעה כויקטוריה. באמנות, ניקה תוארה כאישה מכונפת, העוטה לגופה גלימה מתנפנפת ומחזיקה בידיה מטה, בקבוקון או כד, ולעיתים אף כלי נגינה, דוגמת חליל או לירה. על פי רוב, היא יוצגה כדמות זעירה הניצבת על כף ידו של אל אחר, מציצה מבין בגדיו וגלימותיו או מעופפת ממעל לו, סמל לניצחון ולתקווה. ייצוגה האמנותי הידוע ביותר הוא הפסל ההלניסטי "ניקה מסמותרקיה" (Νίκη της Σαμοθράκης), בו היא מתוארת כדמות מכונפת הניצבת מול הרוח. כיום, הפסל נמצא במוזיאון הלובר בפריז, ונחשב לאחד מאוצרות האמנות הגדולים של המוזיאון, אף על פי שידיו וראשו אבדו במרוצת השנים. פסל ידוע נוסף הוא "ניקה" של הפסל היווני פאוניוס, מהמאה החמישית לפני הספירה. פסל זה מוצג במוזיאון הארכאולוגי של אולימפיה. נייקי, חברת ביגוד הספורט הידועה, שאלה את שמה משמה של האלה ניקה. בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס", של הסופר ריק ריירדן, הוטל על שבעת גיבורי הסדרה ללכוד את ניקה. ייצוגה היווני נלחם בייצוגה הרומי, ומשום שטבעה הוא לגרום להעצמת התחרותיות, המלחמה הפנימית הזו יצאה מכלל שליטה. השבעה לכדו אותה על מנת שיוכלו להשכין שלום בין הגיבורים, בין בני האלים הרומאים לבין בני האלים היוונים. ניקה המתירה את סנדלה ניקה מסמותרקיה מדיה וקבצים בנושא ניקה בוויקישיתוף ניקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניקה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקל סבא

מקל סבא הוא ממתק בצורת מקל הליכה שמקושר לחג המולד. באופן מסורתי הוא בצבע לבן, בעל פסים אדומים, ובטעם מנטה; אולם, הוא מיוצר גם במגוון צבעים וטעמים אחרים. לפי סיפור עממי, מקור הממתק בשנת 1672, בקלן, גרמניה. אז מנצח המקהלה של קתדרלת קלן, שרצה לטפל ברעש שנהגו הילדים לעשות בעת מסורת המחזת לידת ישו שנערכה בכנסייה בערב חג המולד, ביקש מסוחר ממתקים מקומי להכין עבורו ממתקי מקל לילדים. כדי להצדיק חלוקה של ממתקים לילדים בעת טקס הפולחן, הוא ביקש מיצרן הממתקים להוסיף קצה מכופף לכל מקל, שיעזור לילדים להיזכר ברועי הצאן שבאו לבקר את הילד ישו בלידתו. בנוסף, הצבע הלבן סימל בעיניו את האמונה הנוצרית בחייו הנקיים מחטאים של ישו. מגרמניה, החל הממתק להתפשט לרחבי אירופה, שם חולקו מקלות הסבא לילדים במהלך המחזת לידת ישו. מתכון להכנת ממתקי מקל בטעם מנטה, בצבע לבן ועם פסים צבעוניים, פורסם כבר בשנת 1844. לממתק אזכורים בספרות מאז שנת 1866, אזכורים הקשורים לחג המולד קיימים מאז שנת 1874, ואזכורים לפיהם נתלה על עץ חג המולד קיימים מאז שנת 1882. יצרני הממתקים האחים בונט משיקגו הם הראשונים שהוציאו פטנט על מכונה לייצור מקלות סבא בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא מקל סבא בוויקישיתוף R. O. Parker (19 באוקטובר 2001). Introduction to Food Science. Delmar. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Helen Haidle (2002). Christmas Legends to Remember. David C. Cook. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Ace Collins (20 באפריל 2010). Great Traditions of Christmas. Zondervan. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) It's Christmas Season: My, How Sweet It Is!. The Milwaukee Journal. 13 בדצמבר 1968. נבדק ב-20 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Introduction to Food Science. Cengage Learning. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) Helen Haidle (2002). Christmas Legends to Remember. David C. Cook. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) R. O. Parker (19 באוקטובר 2001). Introduction to Food Science. Cengage Learning. נבדק ב-17 בדצמבר 2011. {{cite book}}: (עזרה) The complete confectioner, pastry ... – Eleanor Parkinson – Google Books. Books.google.ca. נבדק ב-2011-12-12. Ballou's monthly magazine – Google Books. Books.google.ca. 1977-04-29. נבדק ב-2011-12-12. The Nursery – Google Books. Books.google.ca. נבדק ב-2011-12-12. Babyland – Charles Stuart Pratt – Google Books. Books.google.ca. 2004-06-30. נבדק ב-2011-12-12. "Patent US1680440 – CANDY-FORMING MACHINE – Google Patents". Google.com. נבדק ב-2011-12-12.
מקס פון האוזן

מקס קלמנס לותר פון האוזן (בגרמנית: Max Clemens Lothar von Hausen‏; 17 בדצמבר 1846 – 19 במרץ 1922) היה מצביא גרמני במלחמת העולם הראשונה. פון האוזן נולד ב-17 בדצמבר 1846 בדרזדן. הוא התגייס לצבא סקסוניה ולחם במלחמה האוסטרו-פרוסית נגד פרוסיה ב-1866, ולאחר מכן לחם במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר איחוד גרמניה ב-1871 עבר ללמד באקדמיה הצבאית הפרוסית שבברלין עד שנת 1875, אז עבר לשרת במטה הכללי. בשנת 1897 מונה לפקד על הדיוויזיה ה-32 (הסקסונית ה-3), ובשנת 1900 עבר לפקד על הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1). בין השנים 1902–1914 שימש שר המלחמה של ממלכת סקסוניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה והזזת הכוחות הוגדר צבא סקסוניה כארמייה השלישית ופון האוזן מונה לעמוד בראשה. הארמייה שבפיקודו השתתפה במערכה על הגבולות, לרבות בקרב שרלרואה, והייתה אחראית להחרבתה של ריימס בספטמבר 1914. משראה כי נסיגתה של הארמייה השנייה לאחר הקרב הראשון על המארן חושפת את כנפו הימנית, הורה פון האוזן על נסיגה, ולאחר התייצבות החזית על נהר האן שוחרר מפיקוד הארמייה עקב מחלה. החליפו בתפקיד קרל פון איינם. פון האוזן לא מילא תפקידים נוספים במלחמה והוא נפטר בשנת 1922. מסדר העיט השחור מסדר העיט האדום עם שרשרת מסדר הכתר האדום (סקסוניה) צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה (1870) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא מקס פון האוזן בוויקישיתוף
וינדזור (אונטריו)

וינדזור (באנגלית: Windsor) היא העיר הדרומית ביותר בקנדה, ועיר הבירה של מחוז אסקס שבפרובינציית אונטריו. בשנת 2011 התגוררו בעיר 210,891 תושבים. לפי גודל אוכלוסייתה, מדורגת וינדזור במקום ה-23 ברשימת הערים הגדולות בקנדה. וינדזור שוכנת לגדותיו של נהר דטרויט, על הגדה שממול, הצפונית (למרות שכללית ארצות הברית נמצאת מדרום לקנדה), שוכנת העיר דטרויט שבמישיגן, ארצות הברית. וינדזור ידועה בכינויה "עיר הוורדים". לפני הגעת האירופים, סביבת וינדזור הייתה מיושבת על ידי האומות הראשונות ואינדיאנים. יישוב חקלאי צרפתי הוקם בווינדזור בשנת 1749. זוהי הייתה ההתיישבות האירופית הראשונה ממערב למונטריאול. אמנם ההיסטוריה הצרפתית של העיר השפיעה רבות עליה, אך כיום דוברי הצרפתית מהווים מיעוט (אבל משמעותי) בקרב תושבי וינדזור. וינדזור הפכה לכפר של ממש בשנת 1854 וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1858 הפכה לעיר (דבר שהוכרז רשמית רק בשנת 1892). נכון לשנת 2011, התגוררו בעיר כ-210 אלף נפש, ובמטרופולין כולו גרו כ-319 אלף תושבים. וינדזור מהווה מרכז הגירה ולמעלה מ-20% מתושביה אינם ילידי קנדה. נכון לשנת 2009 השפה הדומיננטית היא אנגלית, ודוברי הצרפתית היו כ-3.7% מהאוכלוסייה. החלוקה הדמוגרפית הגזעית, נכון לשנת 2006 היא: לבנים- 77.1% ערבים- 4.2% דרום אסייתים- 4.1% שחורים- 3.9% סינים- 3.3% דרום-מזרח אסייתים- 1.3% היספנים- 1.2% פיליפינים- 1.2% האומות הראשונות- 1.1% דרום-מערב אסייתים- 0.8% אחרים- 1.4% העיר נחשבת למעוז ליברלי. מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים בכעשרה מחוזות בחירה. ראש ממשלת קנדה ה-21, פול מרטין, נולד בעיר. לווינדזור שלוש עשרה ערים תאומות: קנדה גרנבי, קוויבק, קנדה (מ־1956) הממלכה המאוחדת קובנטרי, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־1963) צרפת סנט אטיין, צרפת (מ־1963) קנדה קורנוול, אונטריו, קנדה (מ־1972) איטליה אודינה, איטליה (מ־1975) גרמניה מנהיים, באדן-וירטמברג, גרמניה (מ־1980) אל סלוודור לאס וואלטס, אל סלוודור (מ־1987) יפן פוג'יסאווה, יפן (מ־1987) הרפובליקה העממית של סין צ'נגצ'ון, הרפובליקה העממית של סין (מ־1992) פולין לובלין, פולין (מ־2000) קוריאה הדרומית גונסאן, קוריאה הדרומית (מ־2005) מקדוניה אוחריד, מקדוניה מקסיקו סלטיו, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא וינדזור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וינדזור (באנגלית) וינדזור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צי

צי הוא קבוצת כלי שיט גדולה, המשמשת למגוון מטרות בעלות אופי אזרחי (כמו מסחר או בילוי) או צבאי. בראשית העת החדשה, מרבית הציים שימשו ללוחמה, למסחר ולמחקר גם יחד. המילונאי ראובן אלקלעי חידש את המילה צִיּוֹן במובן צי קטן. האם התכוונתם ל... צי סוחר – צבר כלי שיט למטרות מסחר ותעבורה בדרך הים חיל ים – הכוח הימי בצבא המדינה. בשימוש יומיומי ולא מדויק, "חיל ים" הוא מונח נרדף ל"צי מלחמה" צי (יחידה בחיל ים) – בחילות ים, צי הוא היחידה האורגנית הגדולה ביותר, הכוללת מערך של כלי שיט קרביים ותומכים, ולעיתים גם כלי טיס ימיים וכוחות נחתים, ויכולה לתפקד כחיל ים עצמאי באזור גאוגרפי מוגדר צי רכב (אנ') – קבוצת כלי רכב השייכת לחברה או סוכנות מסוימת צי אווירי – קבוצת כלי תעופה השייכת למדינה, ארגון צבאי, חברת תעופה או גוף פרטי צי אוויר – יחידה צבאית גדולה מאוד של צי אווירי הקיימת רק בעיתות מלחמה. שקולה לארמייה בצבא יבשה צ'י – על פי מסורות המזרח הרחוק, הוא "אנרגיית" החיים, המכונה בסנסקריט בשם "פראנה" ראובן אלקלעי, מלון עברי שלם, כרך 3, הוצאת גליל, 1994
יחסי בוטסואנה–ישראל

יחסי בוטסואנה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל לרפובליקת בוטסואנה. לישראל יש קשרים רשמיים עם בוטסואנה, אך אין לה שגרירות קבועה בה, וכך גם אין לבוטסואנה שגרירות בישראל. בין המדינות קיימים הסכמי שיתוף פעולה ברמה הממשלתית, וכן פעילות עסקית של המגזר הפרטי. עוד בטרם קיבלה בוטסואנה את עצמאותה, בשנת 1966, באו ראשיה לישראל לדון בסיוע ובשיתופי פעולה עתידיים ביניהן. ישראל הצביעה באו"ם בעד עצמאותה של בוטסואנה, ומיד לאחר מכן נוסדו היחסים באופן רשמי. לאחר מלחמת יום הכיפורים ניתקה בוטסואנה, כרוב שכנותיה, את יחסיה עם ישראל, אולם מאז שנות ה-80 קיימה קשרים בלתי רשמיים עם ישראל. היחסים בין המדינות שבו לקדמותם באופן רשמי בעת חתימת הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף בשנת 1993. בפברואר 2012 התמנה שגריר ישראל לאפריקה הדרומית שמקום מושבו בנמיביה דן שחם לנציגה הדיפלומטי הרשמי של ישראל בבוטסואנה השכנה. שש חברות יהלומנות ישראליות פעילות במחוז גאבורון שבבוטסואנה ומעסיקות כאלף אזרחים בוטסואנים במכרות יהלומים. בדצמבר 2012 הוחלט באוניברסיטת בן-גוריון לתמוך בהקמת מוסד חדש בבוטסואנה, בשם "אוניברסיטת בוטסואנה הבינלאומית למדע וטכנולוגיה". אוניברסיטת בן-גוריון תהיה אחראית על ההוראה ועל בניית יכולת המחקר של האוניברסיטה. סטודנטים מהמדינה האפריקנית יוזמנו לישראל כדי להשלים את לימודיהם לפני ההחזרה לבניית הצוות של האוניברסיטה. סטודנטים שיעברו הכשרה בישראל יוחזרו לבוטסואנה ויהוו את הצוות של האוניברסיטה המקומית. בוטסואנה נלחמת בבעיית מדבור חמורה. ישראל הציעה כמודל למאבק בבעיה, פיתוחים טכנולוגיים בחקלאות ובהתפלה. בוטסואנה היא אחת מחמש המדינות להן מתבצע עיקר הייצוא הישראלי באפריקה שמדרום לסהרה. בוטסואנה ניתקה היחסים עם ישראל, דבר, 14 בנובמבר 1973 כתבה על מינוי שחם לתפקיד Israel, North Korea present credentials BEN-GURION UNIVERSITY, BOTSWANA BRANCH ^ Water Resources Management in Botswana הודעת משרד הכלכלה 13 באפריל 2011
מתקפת ניוול

מתקפת נִיוול (Nivelle) הייתה מתקפה צרפתית שנפתחה ב-16 באפריל 1917 כחלק מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. המתקפה, שנהגתה על ידי ראש המטה הכללי הצרפתי, רובר ניוול, תוכננה להתבצע בשלושה שלבים: תקיפה מקדימה בריטית באראס במטרה לתפוס נקודות שליטה גבוהות, מתקפה צרפתית ברכס שמן דה דאם, ובסופו של דבר, חבירה של הכוחות הבריטיים והצרפתיים לאחר שבירתם של קווי הגרמנים. אלא שהמתקפה לא צלחה, הגם שהבריטים השיגו התקדמות מסוימת מצדם, והצרפתים ספגו אבדות כבדות שעוררו מרידות בצבא הצרפתי וגרמו להחלפת הפיקוד הצרפתי. כאשר החליף רובר ניוול את ז'וזף ז'ופר כראש המטה הכללי הצרפתי בדצמבר 1916, לאחר הקרבות העקובים מדם בוורדן ועל הסום, הוא גרס כי הפגזה נרחבת של הקווים הגרמניים תוביל לניצחון צרפתי תוך 48 שעות. תוכניתו הוצאה לפועל ב-16 באפריל 1917 לאחר שקיבלה את תמיכתו של ראש ממשלת צרפת ולמרות התנגדותם של קצינים בכירים אחרים. לצורך המתקפה הנרחבת הופנו 1.2 מיליון חיילים ו-7,000 כלי ארטילריה לגזרה בין רואה לריימס. אלא שמראשיתה סבלה התוכנית מעיכובים ומהדלפות, כך שעד אשר הוצאה לפועל, ידעו הגרמנים את פרטי התוכנית והתגוננו בהתאם. המתקפה נפתחה עם הרעשה ארטילרית כבדה. לאחר ההרעשה התקדמו רגלים וטנקים צרפתיים לעבר קווי ההגנה הגרמניים. הרגלים שהיו ללא חיפוי ספגו אבדות כבדות והטנקים הצרפתיים נורו ויצאו מכלל שימוש עוד בטרם נכנסו לפעולה. הרגלים הצרפתים הצליחו להתגבר על קו ההגנה הראשון של החפירות בלחימה עיקשת, אולם כאשר הגיעו לשטח המישורי הם נבלמו באש כבדה שנורתה ממקלעי MG 08. למרות האבדות הרבות, הצליחו הצרפתים להשיג התקדמות מועטה, בעיקר בגזרת הארמייה השישית בפיקודו של הגנרל שרל מנז'ן, ואלה נמחקו במהלך השבועיים העוקבים. ב-5 במאי הצליחו הצרפתים לכבוש רצועה של 4 ק"מ מקווי ההגנה הגרמניים. יוזמה נוספת לאחר מכן נכשלה לאחר ארבעה ימים של לחימה ללא הכרעה, דבר שהביא לזניחת המשך המתקפה. המתקפה השיגה הישגים טריטוריאליים מועטים ונמשכה הרבה מעבר ל-48 השעות שהוקצו לה בתחילה. הצרפתים הודו כי ספגו במתקפה כ-96,000 אבדות, אולם ייתכן כי המספר אף גבוה מכך. לאחר המתקפה קרסו מתקני הרפואה שלהם תחת העומס עקב הצפי הראשוני של הצרפתים כי מספר האבדות יגיע לכל היותר ל-10,000. כמו כן, הטנקים הצרפתיים החדשים מדגם שניידר CA1 נהרסו באש הארטילריה. מנגד, דיווחו הגרמנים על 163,000 אבדות, לרבות כ-21,000 שבויי מלחמה. הכוחות הבריטיים והרוסיים שתוכננו לחבור אל הצרפתים ספגו גם כן אבדות כבדות: 160,000 ו-5,183 בהתאמה. האבדות הרבות בזירה עוררו מרידות בצבא הצרפתי, לרבות מקרה שבו הגיעו חיילים מן הדיוויזיה השנייה לחזית שיכורים וללא נשק. לאחר המתקפה הוחלף רובר ניוול בראשות המטה הכללי על ידי פיליפ פטן ונשלח לאלג'יריה אל המערכה בצפון אפריקה. קרב רכס וימי מדיה וקבצים בנושא מתקפת ניוול בוויקישיתוף יובל מלחי, פרק 61: המלחמה הגדולה - 1917 ארה"ב והחזית המערבית, באתר "קטעים בהיסטוריה", 29 באוקטובר 2012 - הפרק עוסק גם במתקפת ניוול
אבן בוץ

אבן בוץ היא סלע משקע דק גרגיר המורכב בעיקר מגרגירי טין ומגרגירי חרסית שמקורם מבוץ ומסלעי חרסית. אין הסכמה כללית על ההגדרה של סלע כאבן בוץ, ויש המכלילים בה סלעי משקע דקי גרגיר אחרים דוגמת אבן טין, חרסית (Claystone) וחוואר תחת הכותרת "סלע בוץ". ההגדרה הנפוצה לאבן בוץ היא סלע משקע קלאסטי. הבנוי מלפחות חמישים אחוז של כמות זהה של גרגירי טין וחרסית. גרגירי טין, או גם לוטיטים, מוגדרים כגרגרים שגודלם בין 1/16 מ"מ (0.063 מ"מ) ל-1/256 מ"מ (0.002 מ"מ) על פי סולם ונטוורת, או בין 4 ל-8 על פי סולם פי (φ). גרגירי חרסית, או גם פליטים, מוגדרים כגרגרים שגודלם קטן מ-1/256 מ"מ (0.002 מ"מ) על פי סולם ונטוורת או מעל ל-8 על פי סולם פי (φ). גודל זה לא מאפשר לראות את הגרגירים בעין בלתי מזוינת, אלא במיקרוסקופ בלבד. הגדרה אחרת דורשת שלפחות שליש מהסלע יהיה מגרגירי טין ושליש מגרגירי חרסית. ארגיליט (Argillite) הוא סוג מיוחד של אבן בוץ. תהליך ההיווצרות של אבן הבוץ מתחילה בשקיעה של משקעים דוגמת חרסית, טין ובוץ על קרקעית אגמים, קרקעית הים או באזורי גאות. הצטברות מתמשכת של משקעים מפעילה לחץ על המשקעים בתחתית שגורם לסילוק הנוזלים ולהתמצקות המשקעים. 65% מכלל סלעי המשקע על פני כדור הארץ עשויים מאבן בוץ. אבן בוץ הוא סלע רך (לעיתים קשה) ופריך, חלק למגע, שצבעו משתנה: שחור, לבן, חום, אפור, אדום, ירוק וכחול. הרכב המינרלים באבן הבוץ משתנה והוא מכיל בדרך כלל מינרלי חרסית יחד עם קוורץ, פצלת השדה (אורתוקלז ופלגיוקלז) ומינרלים מקבוצת הנציצים (ביוטיט, כלוריט, מוסקוביט). לעיתים יש בסלע תחמוצות ברזל ואז הוא מקבל גוון אדמדם או כתום, לעיתים גונו שחור בשל תכולת פחמן או פיריט. אבני בוץ שונים בצורה משמעותית מאבני חול בשל הנקבוביות הקטנות יותר שלהם והנטייה שלהם להכיל כמות משמעותית של חרסית. טעות מקובלת היא לזהות אבן בוץ כפצלים, אבל אין באבן בוץ את תכונת הפצילות והלוחות הדקים הנוצרים ממנה האופייניים לפצלים. הסיבה להיעדר שכבות או הפצילות באבן הבוץ היא ככל הנראה בשל המרקם המקורי או שאורגניזמים מתחפרים הפריעו לתהליך השיכוב בטרם הוא עבר הסתלעות. כתלות בנסיבות היווצרותו יכולים להופיע באבן בוץ סדקים כמו שמופיעים במשקע חרסית חשוף לשמש. לא ניתן להשתמש באבן בוץ לבנייה בשל רכותה, אבל כמה שבטי אינדיאנים השתמשו באבני בוץ לגילוף ותכשיטים, שימושים שלרכותה של האבן היה דווקא יתרון. בני האנסאזי הקדומים השתמשו בארגיליט בגוונים של טורקיז וכתום לתכשיטים. בני ההאידה (Haida) מקולומביה הבריטית ידועים בגילוף מארגיליט מיוחד בצבע שחור המצוי במקום אחד בלבד באי גרהאם. מדיה וקבצים בנושא אבן בוץ בוויקישיתוף What Is Mudstone? אבן בוץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'סטר ונטוורת (Chester K. Wentworth) הציע את השיטה למיון גרגירים של סלעי משקע ב-1922 ויליאם קרומביין (William Krumbein) הציע לפשט את סולם ונטוורת בעזרת שימוש בערך השלילי של הלוגריתם על בסיס 2. סיכום הגדלים על פי שתי השיטות מצוי ב-Sediment Grain Size Categories What Is Mudstone?, אם כי במקום אחר כלולים במספר זה כל הסוגים המוגדרים כסלע בוץ (כלומר גם אבן טין, חרסית, חוואר ופצלים). Mudstone באנגלית lithification תהליך שבו משקע רך הופך לסלע נוקשה