laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחלף אונו

מחלף אונו הוא מחלף המחבר את הערים פתח תקווה וקריית אונו עם כביש 471 ואת גבעת שמואל עם דרך יצחק רבין וגני תקווה עם רחוב רפאל איתן/דרך התקווה. בבסיס המחלף גשר באורך 80 מטר החוצה את כביש 471 ומחבר בין פתח תקווה בצפון וקריית אונו בדרום, צורת המחלף דומה בצורתו למחלף יהלום כאשר בקצותיו צמתים מרומזרים, למעט המגיעים מכיוון מזרח בכביש 471 ופונים לכיוון פתח תקווה המשתמשים ברמפה סיבובית ללא צורך בעצירה. המחלף משמש את תושבי האזור ומחבר בין שני הרחובות הראשיים;דרך יצחק רבין הנמצאת בפתח תקווה, דרך לוי אשכול הנמצאת בקריית אונו וגם כן רחוב רפאל איתן/דרך התקווה המשמש את תושבי פסגת אונו וגני תקווה המחלף סמוך לשכונת פסגת אונו ולקאנטרי קלאב המשמש את תושבי השכונה ואחד מכבישי הגישה הראשיים לשכונה. סמוך למחלף קיים גן אירועים בשם "הבאר של סבא" וגם כן פארק כפר גנים ג. המחלף נחנך בשנת 2007 יחד עם סלילת כביש 471,ב-2019 החלו במקום עבודות תשתית ושיקום נופי.
גרישה פייגין

גריגורי (גרישה) פייגין (ברוסית: Григорий Исаакович Фейгин; 1926 – 2016) היה קצין בכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא היה במשך 15 שנה מסורב עלייה. בשנת 1971 עלה לישראל. הירש פייגין נולד בדאוגבפילס, לטביה בדצמבר 1926. לאחר פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ביוני 1941 הצליח להימלט מזרחה. התיישב בעיר זאינסק שבטטרסטן. בשנת 1943, והוא בן 16, התגייס פייגין לצבא האדום. הוא עבר קורס מפקדי כיתות ויצא לחזית הגרמנית. במהלך המלחמה השתתף בשחרור ורשה ובכיבוש ברלין. לאחר פציעתו ב-1945 עבר הכשרה בקשרות-תעופה ושירת ביחידת נ"מ. בנובמבר 1954 שוחרר פייגין מהצבא בדרגת סרן עקב דעותיו ושאיפותיו הציוניות, כשבאמתחתו שבעה עיטורי הצטיינות. לאחר שחרורו פנה פייגין לשלטונות ברית המועצות בבקשה להתיר לו לעלות לישראל. במשך 15 שנה נענה בשלילה 24 פעמים. באותה תקופה סבל התנכלויות מצד הקג"ב. עשרות פעמים הוא נעצר ונערכו חיפושים בביתו. בדצמבר 1970 עדיין היה בלתי מוכר לרוב הציבור בישראל. אז התרחש המקרה שפרסם אותו באחת. באקט של מחאה, החזיר פייגין את המדליות לממשלה הסובייטית. משהוחזרו אליו, חילק פייגין את המדליות לילדים ברחובות ריגה. המעשה הקיצוני גרר את אשפוזו בכפייה של פייגין בבית חולים פסיכיאטרי בריגה. פייגין שהה בבית החולים מספר 14 במשך כשלושה שבועות עד ששוחרר. ב-30 בינואר 1971 קיבל פייגין סוף סוף אישור יציאה מברית המועצות. ב-11 בפברואר 1971 נחת פייגין בנמל התעופה בלוד והתקבל על ידי פעילי עלייה שעלו לפניו, בהם דוד חבקין, חברים לעט ישראלים ונוער של בני עקיבא. ההתרגשות הייתה רבה. פייגין שלא ידע עברית נרתם מיד לעשייה ציבורית. עוד באותו חודש השתתף בוועידה היהודית העולמית על מצב יהודי ברית המועצות שהתקיימה בבריסל. במרץ 1971 הצטרף פייגין למפלגת העבודה. הוא התמנה למרכז ענייני הקליטה בסולל בונה. במשך שנים רבות שימש יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות. פייגין הוא אחד מסמלי העלייה מברית המועצות. במערכון "העולה המיליון" של הגשש החיוור (1971), נשאל העולה האם זה נכון שהוא החזיר להם את המדליות. במרץ 1971, הפגינו הפנתרים השחורים בירושלים. על אחד השלטים שהונפו בהפגנה נכתב "מתי אבוטבול יהיה פייגין?", במחאה על הפער בין התמיכה לה זוכים עולים חדשים לבין הזנחת העולים הוותיקים. ב-1956 נישא פייגין ליהודיה מפולין מתוך תקווה שהדבר יסייע בידו לצאת מברית המועצות, אך השניים התגרשו. לאחר עלייתו, באוקטובר 1971, נישא פייגין ליפה רייך, צברית שהייתה סגנית מלכת היופי כעשור קודם לכן. את החופה ערך הרב שלמה גורן. רות אלכסנדרוביץ וגרישא פייגין, שנה אחרי הרעש, דבר, 25 בפברואר 1972 מסמכים מתיק השרות של גרישה פייגין באתר "זיכרון העם" (רוסית) [1], מסמכים מתיק השירות של גרישה פייגין [2], מסמכים מתיק השירות של גרישה פייגין
טמפר

טמפר (באנגלית: Thumper) הוא דמות ארנב בדיונית המופיעה בספרי ובסרטי במבי. טמפר הוא חברו הטוב ביותר של במבי. טמפר הוא ארנבון מצוי בעל פרווה בצבעי אפור ולבן. הוא גר ביער יחד עם במבי וחברים נוספים. טמפר שובב, פיקח ואוהב לעזור לזולת. עם היוולדו של במבי, טמפר מדריך אותו ועוזר לו להסתגל לחיי היער, ועם הזמן הוא הופך לחברו הטוב ביותר. מקור שמו של טמפר הוא על שם מנהגו לדפוק על הרצפה ברגלו השמאלית בזמן של התרגשות, שמחה או פחד. בסרט הראשון שבו הוא מופיע אומר טמפר בשם אביו: "אם אין לך משהו נחמד להגיד, מוטב שלא תגיד כלום". משפט זה נודע כ"חוק טמפר". "במבי " - הופעתו המונפשת הראשונה של טמפר. "במבי 2 " - בסרט זה טמפר הופיע כארנב צעיר, בדיבובו של ברנדון ברג. "בית העכבר " (סדרת הנפשה של דיסני) - טמפר הוא אחד מהאורחים במועדון. "מי הפליל את רוג'ר ראביט " - טמפר הוא דודו של רוג'ר ראביט. מלך האריות 3: האקונה מאטאטה - בסוף הסרט טמפר מופיע יחד עם דמויות רבות נוספות מסרטי דיסני. מדיה וקבצים בנושא טמפר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סויוז 23

סויוז 23 (ברוסית: Союз-23) היא חללית סויוז שהמריאה ב-14 באוקטובר 1976 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לעדות בתחנת חלל סאליוט 5. המטרה לא הושגה. ויאצ'סלב זודוב – מפקד ואלרי רוז'דסטבנסקי – מהנדס טיסה ויקטור גורבטקו – מפקד יורי גלזקוב – מהנדס טיסה "סויוז 23" שוגרה ב-14 באוקטובר 1976 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. המטרה של הטיסה היה ביצוע התחברות לתחנת חלל סאליוט 5 ועריכת ניסויים ומחקרים שונים בהמשך. במהלך התקרבות לתחנת החלל התרחש כשל במערכת האוטומטית. ביצוע התחברות בצורה ידנית ניתן רק ממרחק של 1,200 מ' ובאותו עת המרחק בין החלליות היה כ-2 ק"מ. הניסיון בכל זאת להמשיך בתהליך ולסיימו לא הצליח. לאחר שהתברר שמלאי הדלק הולך ואוזל סוכם על סיום המשימה. לאור כך שעברו כבר כ-48 שעות מתחילת הטיסה ויכולת החללית לאפשר תנאי מחיה לקוסמונאוטים הייתה ל-3 יממות בלבד היה צורך לבצע נחיתת חירום. הנחיתה בוצע בלילה והקוסמונאוטים נחתו באגם. הדבר אומנם היה אפשרי אך לאור מזג האוויר הקשה באזור (סופת שלגים עזה) והפעלה לא מתוכננת של מערכת המצנחים פתחי מערכת האוורור כוסו במים. כתוצאה מכך הופסקה אספקת אוויר טרי לתא הנחיתה. לקראת בוקר קוסמונאוט ויאצ'סלב זודוב איבד את הכרתו. בסופו של דבר אחד ממסוקי של צוות חילוץ הצליח להתחבר לתא הנחיתה ולגרור אותה לשפת האגם. מדיה וקבצים בנושא סויוז 23 בוויקישיתוף מהלך החילוץ כולל תמונות (ברוסית) נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
סטליוס קזנג'ידיס

סטליוס קזנג'ידיס (ביוונית: Στέλιος Καζαντζίδης;‏ Stelios Kazantzidis; סטליוס קזנדְזיד'יס; ‏29 באוגוסט 1931 – 14 בספטמבר 2001) היה זמר יווני מוביל, שהפך לאחד מסמליה הבולטים של המוזיקה העממית היוונית, לאיקו. שיתף פעולה עם מלחינים רבים ביוון. קזנג'ידיס נולד בנֵאַה יוניאה (Νέα Ιωνία) (פרבר של אתונה), יוון. הוא היה הראשון מבין שני ילדים שנולדו לחראלבו (Χαράλαμπου) וגסתמאניס (Γεσθημανής) קזנג'ידיס. שורשיו של אביו מפונטוס שעל חוף הים השחור בטורקיה, ואימו הגיעה ליוון מהעיר אלניה בדרום טורקיה בעקבות מלחמת יוון–טורקיה. בגיל 13 התייתם מאביו, שהיה חבר המחתרת היוונית, ועוּנה למוות בידי קיצונים. מציאות זו הכריחה את קזנג'ידיס לעבוד מגיל צעיר. עבד כנושא מזוודות, מוכר ערמונים וכפועל במפעלי הטקסטיל בנֵאַה יוניאה. חייו השתנו כאשר בעל מפעל הטקסטיל נתן לו גיטרה. הוא בילה שעות בנגינה. את הופעתו הפומבית הראשונה הוא עשה בשנות החמישים המוקדמות במועדון לילה בקיפיסיה, וזמן קצר לאחר מכן, ביולי 1952, ביצע את הקלטת האולפן הראשונה שלו באולפני Columbia עם שיר בשם "אני הולך לשחות" (Για μπάνιο πάω) אשר נכתב על ידי אפוסטולוס קאלדארס. השיר לא הצליח, אך הוא ניסה שוב, עם הקלטת שירו של יאניס פפאיואנו "על מזוודות" (Οι βαλίτσες), זמן קצר לאחר מכן. הפך השיר ללהיט ראשון מני רבים, ועם הפופולריות הגואה החל להופיע בכמה מן המועדונים הגדולים של התקופה. עם נסיקת הקריירה שלו החל קזנג'ידיס לשתף פעולה עם כמה מהשמות הגדולים ביותר בעולם המוזיקה היוונית, ביניהם מיקיס תאודוראקיס, מאנוס חג'ידאקיס, מנוליס חיוטיס וסטאברוס קסרחקוס. קזנג'ידיס והזמרת מרינלה הפכו בהמשך לצמד. סטליוס ומרינלה נישאו ב־7 במאי 1964, והם הופיעו יחד בגרמניה ובארצות הברית. קזנג'ידיס מת ב־14 בספטמבר 2001, בשל גידול מוחי. הלווייתו שודרה בטלוויזיה היוונית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בישראל היה קזנג'ידיס לסמל מוזיקלי. רבים משיריו תורגמו ובוצעו בעברית, כדוגמת ״אמא אמא״ שבוצע על ידי חיים משה, "אלינור", שבוצע על ידי ג'קי מקייטן ולאחר מכן על ידי זוהר ארגוב, ו"זינגואלה" שבוצע על ידי יהודה פוליקר. מדיה וקבצים בנושא סטליוס קזנג'ידיס בוויקישיתוף סטליוס קזנג'ידיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטליוס קזנג'ידיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטליוס קזנג'ידיס, באתר Yandex.Music (ברוסית) סטליוס קזנג'ידיס, באתר Discogs (באנגלית) סטליוס קזנג'ידיס, דף שער בספרייה הלאומית סטליוס קזנג'ידיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אסף נבו, ‏שלומי סרנגה יופיע בהאנגר 11 עם שירי קזנג'ידיס, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2012
סויוז 24

סויוז 24 (ברוסית: Союз-24) היא חללית סויוז שהמריאה ב-7 בפברואר 1977 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה המרכזית הייתה לעגון בתחנת החלל סאליוט 5. המשימה הסתיימה הבצלחה. ויקטור גורבטקו - מפקד יורי גלזקוב - מהנדס טיסה אנטולי ברזובוי - מפקד מיכאיל ליסון - מהנדס טיסה "סויוז 24" שוגרה ב-7 בפברואר 1977 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. המטרה של הטיסה היה ביצוע התחברות לתחנת חלל סאליוט 5 ועריכת ניסויים ומחקרים שונים בהמשך. לאחר התקרבות לתחנת החלל בוצע תמרון התחברות. הקוסמונאוטים נכנסו לתחנת החלל כאשר הם לבושים במסכות מחשש שאוויר בתחנה אינו מתאים. לאחר ביצוע בדיקות והחלפת אוויר שימוש במסכות הופסק. הצוות המשיך בביצוע ניסויים ביולוגיים וצילומי כדור כארץ. מכיוון שמשימה הייתה חלק מתוכנית צבאית, על חלק מניסויים שנערכו לא ידוע עד היום. ב-21 בפברואר בוצע החלפת אוויר נוספת שתועדה בשידור טלוויזיה. ב-25 בפברואר הצוות נחת בכדור הארץ באזור המתוכן בשטח קזחסטן. ב-26 בפברואר תחנת החלל שחררה מודול נחיתה נוסף עם צילומי כדור הארץ שבוצעו וחומרים נוספים. לא היו ביקורים נוספים בתחנת חלל זו. מדיה וקבצים בנושא סויוז 24 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
בן אשר

האם התכוונתם ל... אהרן בן אשר – בעל מסורה בן המאה ה-10, האחרון והחשוב בבני משפחת בן אשר בחיי בן אשר – פרשן המקרא בן המאה ה-13, נמנה עם משפחת הרבנים חלואה, חי בסראגוסה שבספרד חיים בן-אשר – איש ציבור ישראלי, חבר בכנסות הראשונה והשנייה חיים רפאל בן אשר – הראשון לציון יעקב בן אשר – פוסק הלכה בן המאה ה-13, מכונה בדרך כלל "בעל הטורים" בר אשר
כוכבי שמים רחוקים

כוכבי שמים רחוקים, שירים אחרונים הוא קובץ שיריו של המשורר שאול טשרניחובסקי. ראה אור בהוצאת שוקן בירושלים ותל אביב (הודפס בדפוס "הארץ") בשנת תש"ד 1944. בספר כונסו שירים שכתב "בשלֹש שנות חייו האחרונות, ושבועות מספר לפני פטירתו", והמשורר הספיק להתקין את כתב היד לדפוס "קבע את סדר השירים". לכתחילה כותר הספר היה "עמא דדהבא" על שם שירה גדולה שבו. אבל, בהסכמתם של יורשיו נקבע לבסוף שמו האחר. אל השירים הוספו הערות וביאורים לשוניים והיסטוריים. מלבד שירי המשורר, נכללו בו, ונערכו במעורב, תרגומי שירים ממספר שפות ותרבויות, חלקן שתורגמו מכלי שני: איסלנדית, אנגלית, גרמנית: היינה וגתה, יוונית, פרסית: שמס א-דין מוחמד שירזי. נושאי השירים, הן יצירות המשורר - שנכתבו בעיצומה של מלחמת העולם השנייה והשואה שמידע על עליה הגיע אל היישוב ואל המשורר - והן תרגומיו, נסובים על משמעותם של אירועים בתולדות עם ישראל ומורשתו, ועל תפיסת ההיסטוריה בכללה; ואלו, המורשת והניסיון להבין את משמעות ההיסטוריה, מלוכדים בשיריו על מפעל ההתיישבות היהודי בארץ ישראל. דן מירון, סביב "כוכבי שמים רחוקים", בתוך: שאול טשרניחובסקי: 25 שנים לפטירתו, מאזניים, כ"ז, תשכ"ט 1969, עמ' 309-298. כוכבי שמים רחוקים, באתר OCLC (באנגלית) על פי הספר, ואילו בעטיפת המגן של הכריכה כתוב: תש"ה. עמ' 5. "שיר מתוך פרק שלישי של דון ז'ואן"; עמ' 44. "רופא סוסים עממי"; עמ' 70. משירתו של המשורר הפרסי שמס א-דין מוחמד שירזי. "קלפטים" (פירוש מילולי: גנבים) היו לוחמים יוונים בתקופת המרד באימפריה העות'מאנית במאה ה-19.
מרסל לאנג

מרסל לאנג (בגרמנית: Marcel Lang;‏ 13 ביוני 1956 – 27 ביוני 2009) היה חזן שווייצרי במנעד טנור. מרסל לאנג נולד וגדל בבזל למשפחה, שמסורת החזנות המזרח-אירופאית טופחה בה. לאחר שרכש את מקצועו הראשון כאיש מכירות, למד שירה אצל קורט וידמר, באקדמיה למוזיקה בעיר בזל ובבית הספר לאופרה, שבשלוחתה. לאחר שזכה בתעודת ההוראה בשירה, המשיך בלימודים נוספים במוסד לפסיכולוגיה שימושית בציריך, כפסיכולוג שימש מרסל לאנג כיועץ לחברות וללקוחות שונים. הוא היה היועץ הפסיכולוגי של האקדמיה למוזיקה בבזל ולימד שם גם פסיכולוגיה חינוכית בקונסרבטוריון. בשנות ה–70 המאוחרות היה מרסל לאנג החזן בקהילה היהודית בציריך וגם במספר בתי כנסת קטנים. מ–1982 עד 1991 הוא היה החזן הראשי של הקהילה היהודית בבזל. לאחר מכן עבד בקביעות בקהילה היהודית בדיסלדורף עד לחזרתו לקהילה היהודית בציריך ב–2004. בנוסף לכך הוא התמסר להופעות בקונצרטים ולעיסוק בהוראה. בהופעותיו כסולן הוא שר שירי תפילה ששרים בבית כנסת, שירים ביידיש וגם שירים למוזיקה קלאסית, אופרה ואורטוריה. דרך הקונצרטים שלו הוא הגיע לכל חלקי אירופה וגם לצפון אמריקה, לאוסטרליה ולישראל. הוא הפיק תקליטורים שונים עם הקלטות של שירים ביידיש ומוזיקת בתי כנסת בליווי מקהלה, פסנתר, נגינת מוזיקה קאמרית ותזמורות כלייזמר. במשך יותר מ–30 שנה הכין נערים לטקס בר המצווה שלהם. כבקי בשירה היהודית, בחזנות ובסדרי התפילה (ליטורגיקה) הוא לימד, ייעץ וליווה קבוצות ובודדים. בין היתר הוא עבד כמרצה לחזנות בבית הספר הגבוה ללימודי יהדות בהיידלברג ומ–1999 הוא לימד את חברי האגודה היהודית הפלורליסטית בבזל את הליטורגיקה של סדרי התפילה. בנסיעותיו הרבות כמרצה העביר את ידיעותיו הנרחבות בתחום תרבות השירה האשכנזית והשירה היידית. עם הידע שלו ואהבתו ליהדות האורתודוקסית וגם ליהדות הליברלית הרגיש מרסל לאנג שייכות לשני הזרמים האלה ביהדות שהם שונים כל כך, ואת זאת הוא הראה בעבודתו כחזן בשתי הקהילות היהודיות בבזל ובציריך, שתיהן שונות זו מזו במגוון ההטרוגני של החברים שבהן, או בקהילה היהודית בדיסלדורף שאליה הגיעו יהודים מברית המועצות לשעבר, שלא קיבלו חינוך יהודי. מרסל לאנג היה מעורב גם בדו-שיח הבין-דתי. בזכותו בני נוער רבים, במסגרת ההכנות שלהם לכניסה בברית הדת הנוצרית (קונפרמציה), נעשתה להם הכרה עם היהדות וגם דרך סיוריו לקהל הלא יהודי בבית הכנסת בבזל והרצאותיו לשווייצרים דוברי גרמנית, בהן הציג את היהדות במובנה המעשי. כי וירבו ימיך – שירת בית הכנסת קול דממה דקה (דואטים למוזיקת בתי כנסת ושירים חסידיים) מאיין שטעטעלע בלז (שירי שבת ושירים חסידיים) שירים אוונגרדיים משנות ה - 20 לחיים (יחד עם תזמורת הכלייזמר בית יפה) שירו! געדענסק (יחד עם תזמורת הכלייזמר בית יפה) שמע קולנו (שירי תפילה ששרים בבית כנסת עם מקהלת בית הכנסת של ציריך) זמירות מיכל (זמירות שבת) מרסל לאנג, באתר Discogs (באנגלית) אתר אישי
ז'וזף דה ורדיליאק

גנרל ז'וזף אנטואן סילבן ראול דה ורדיליאק (בצרפתית: Joseph Antoine Sylvain Raoul de Verdilhac - שם המשפחה נכתב לעיתים גם בצורה "de Verdillac"); ‏ 1883–1963) היה קצין צרפתי ששימש בזמן מלחמת העולם השנייה כמפקד צבא צרפת של וישי בגזרת הלבנט בזמן המערכה בסוריה ולבנון. דה ורדיליאק שירת בצבא צרפת בתפקידים שונים, ובשנת 1940 בעת המערכה על צרפת היה מפקד הדיוויזיה הצפון אפריקנית ה-6. הוא נפל בשבי ושוחרר בשנת 1941. בסוף מאי 1941 נשלח למלא את מקומו של הגנרל פוז'ר (François-Marie-Jacques Fougère) מפקד צבא צרפת של וישי בסוריה ובלבנון שהגיע לגיל הפרישה. עם זאת, כפי הנראה הגיע דה ורדיליאק לאזור מכיוון שנהנה מאמונו של המרשל אנרי פיליפ פטן. בתפקיד זה היה דה ורדיליאק כפוף לנציב גנרל אנרי פרנאן דנץ. בעת שהגיע דה ורדיליאק אל הלבאנט היה האזור שרוי במשבר ומוכן לתחילת לוחמה פעילה בין אנשי וישי ששלטו בסוריה ובלבנון לבין אנשי בעלות הברית. מדיניותו של דנץ כנציב העלתה בלב בעלות הברית חשש כי הוא יביא לנפילת סוריה ולבנון לידי מדינות הציר. מסיבה זו יצאו למבצע לכיבוש סוריה ולבנון בכוחות צבא צרפת החופשית והצבא הבריטי וצבאות מהמושבות והדומיניונים. המערכה נתקלה בהתנגדות עזה ובלתי צפויה של אנשי וישי, והוכרעה רק כעבור לחימה קשה. לאחר כיבוש סוריה ולבנון על ידי בעלות הברית, ניהל דה ורדיליאק בשם דנץ את המשא ומתן לכניעה שהסתיים בחתימת הסכם הכניעה ב-14 ביולי בעכו. דנץ עצמו סירב להשתתף במגעים, שכן סירב לשאת ולתת עם אנשי צרפת החופשית, אך דה ורדיליאק מצא שפה משותפת עם מפקד אנשי צרפת החופשית בלבאנט ז'ורז' קאטרו. דה ורדיליאק חתם על הסכם הכניעה לצד המפקד הבריטי הגנרל הנרי מייטלנד וילסון. זמן מה שימש כראש וועדת שביתת הנשק האחראית על יישום תנאי ההסכם. במסגרת תפקיד זה ניהל משא ומתן מסובך, במסגרתו הוחזרו ללבאנט שבויים צרפתים ובריטים שנפלו בידי אנשי וישי במהלך הלחימה והועברו לצרפת. במסגרת זו נעצרו מספר קצינים גבוהים, וביניהם דנץ, והוחזקו כבני ערובה עד לאחר החזרת הקצינים. לאחר הכניעה שב דה ורדיליאק לצרפת. ב-1942 סייע לגנרל אנרי ז'ירו בבריחתו ממבצר קניגשטיין הסמוכה לדרזדן. נפטר ב-1963. דה ורדיליאק הוא אביו של הסופר איב דה ורדיליאק, הידוע בשם העט סרז' דאלן. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף דה ורדיליאק בוויקישיתוף ביוגרפיה ותמונה אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה". ז'וזף אנטואן סילבן ראול דה ורדיליאק אתר "הגנרלים של מלחמת העולם השנייה Vichy swaps syrian GOC's, פלסטיין פוסט, 28 במאי 1941 הודעת הממשלה: סוריה והלבנון שטח האויב, דבר, 29 במאי 1941 British fair play in syria, פלסטיין פוסט, 18 ביולי 1941 Armistice installed: peace comes to syria, פלסטיין פוסט, 14 ביולי 1941 ההסכם בעניין הפסקת פעולות האיבה, דבר, 16 ביולי 1941 הוחזרו כמה קצינים שבויים, דבר, 17 באוגוסט 1941
אלכסנדר קלוגה

אלכסנדר ארנסט קלוגה (בגרמנית: Alexander Ernst Kluge; נולד ב-14 בפברואר 1932, הלברשטאדט, רפובליקת ויימאר) הוא במאי קולנוע, משפטן וסופר גרמני. קלוגה נולד בהלברשטאט, במדינת סקסוניה-אנהלט, בגרמניה. לאחר מלחמת העולם השנייה, רכש השכלה אקדמית בהיסטוריה ומשפטים ובהמשך הוסמך כדוקטור למשפטים באוניברסיטת פרנקפורט. במהלך לימודיו התיידד קלוגה עם הפילוסוף תאודור אדורנו, אשר חשף אותו לעולם הקולנוע ודרכו הכיר קלוגה את הבמאי פריץ לאנג. ב-1959 הועסק אלכסנדר קלוגה כעוזר במאי במהלך צילומי סרטו של פריץ לאנג "The Tiger of Eschnapur". ב-1960 ביים קלוגה את סרטו הראשון. היה זה סרט קצר בשחור לבן, בשם "Brutalität im Stein" אשר ביטא מחאה כנגד התעלמותו של הקולנוע הגרמני של התקופה מאירועי מלחמת העולם השנייה ועוללות המשטר הנאצי. ב-1961 הוצג הסרט בפסטיבל לסרטים קצרים שנערך באוברהאוזן וזכה להדים תקשורתיים רבים. קלוגה הצטרף למעגל במאי הקולנוע הגרמני החדש וב-1965 כיהן בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-1966 ביים את סרטו הארוך הראשון "Abschied von Gestern" ועד ל-2008 ביים 14 סרטים נוספים. קלוגה הוא אחד הסופרים המוערכים בגרמניה של שלהי המאה ה-20 בסוגת הסיפורת. עבודותיו נוטות לכוון הסיפור הקצר ומתמקדות בחלקן בתת-הסוגה המכונה "סיפורת מציאותית" ובחלקן במדע בדיוני. שבעת הספרים שהוציא לאור בין 1962 ל-2006, מציגים גם ביקורת חברתית נוקבת שהתמקדה בספרה הציבורית. ב-2000 ו-2001 יצאו לאור שתי אנתולוגיות אשר ריכזו מבחר מסיפוריו. קלוגה זכה במספר פרסים על יצירתו הספרותית ובכללם, ב-2003 בפרס ביכנר, שהוא הפרס הספרותי השנתי החשוב והיוקרתי ביותר בגרמניה. הנקודה העיוורת של השטן: סיפורים, מגרמנית: נועה קול, הוצאת פיתום, 2016. הפצצת הַלְבֶּרְשטאדט בְּשמונה באפריל 1945, מגרמנית: נועה קול, הוצאת פיתום, 2019. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קלוגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדר קלוגה אלכסנדר קלוגה במסד הנתונים של ISFDB אלכסנדר קלוגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר קלוגה, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסנדר קלוגה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדר קלוגה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדר קלוגה, באתר Discogs (באנגלית) אלכסנדר קלוגה (1932-), דף שער בספרייה הלאומית אלכסנדר קלוּגֶה, תרגום: נועה קול, הנקודה העיוורת של השטן, סיפורים, פיתום הוצאה לאור, 2016 אלכסנדר קלוּגֶה, תרגום: נועה קול, הפצצת הַלְבֶּרְשטאדט בִּשמונה באפריל 1945, פיתום הוצאה לאור, 2019
ירושלים החדשה (מחזה)

ירושלים החדשה הוא מחזה פרי עטו של דייוויד אייבס העוסק בחרם נגד ברוך שפינוזה בידי פרנסי הקהילה היהודית באמסטרדם באמצע המאה ה-17. המחזה זכה ב-2008 בפרס של גילדת המחזאים האמריקאית. ההצגה מתארת את החקירה של שפינוזה שנערכת בבית הכנסת של קהילת "תלמוד תורה" באמסטרדם, שמביאה בסוף להחרמתו. המחזה נפתח כשאברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם מגיע לבית הכנסת מספר לשאול לוי מורטרה, רבה הראשי של אמסטרדם וגאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה היהודית, על מעשי הכפירה של ברוך שפינוזה ודורש מהם לערוך נגדו חקירה. המחזה נשען במידה רבה על הביוגרפיה של שפינוזה שכתב סטיבן נדלר ועל ביוגרפיות ידועות נוספות. המחזאי, דייוויד אייבס, הגה את כל התמליל של מה שהתרחש בין כותלי בית הכנסת, מכיוון שאין לכך שום עדות. ישנן סברות ששפינוזה כלל לא נכח במקום בזמן הטלת החרם וכן שהוטל חרם על אדם נוסף. המחזה נכתב על ידי נוצרי, שמציג ומנתח אספקטים שונים של היהדות, בין היתר את משנתו של הרמב"ם. הוא מציג סוגיות פילוסופיות וחברתיות שונות כגון הקשר והזיקה בין דת למדינה, סמכות הקהילה וחופש היחיד. המחזה הוא גם הומאז' לאינטלקטואל מורד, הוא עוסק בצעיר (ברוך שפינוזה) שמרד ברבו (הרב מורטרה). המחזה עלה לראשונה בישראל בתיאטרון החאן הירושלמי, ב-12 במאי 2012, בבימויו של סיני פתר. זהו המחזה השני העוסק בשפינוזה שעלה בישראל, הראשון היה "סולו", מאת יהושע סובול, שהוצג בתיאטרון הבימה, בבימויה של עדנה סובול ב-1991. הבמאי, סיני פתר, ערך את חלקו הראשון של המחזה. במחזה המקורי העלילה מתרחש מראשיתה ועד סיומה בבית הכנסת, כשישנם פלשבקים לאחור ואילו פתר ביים בצורה נרטיבית והכניס את המאורעות הקודמים בתור פרק פתיחה למתרחש בבית הכנסת. פתר גם הוסיף להצגה את פרקי הקומדיה דל'ארטה, שלא היו קיימים במחזה במקור. תרגום לעברית – איתן בלום במאי – סיני פתר מעצבת תפאורה: דנה צרפתי מעצבת תלבושות: דליה פן הלר הלחנת המוזיקה – נעמה רדלר קומדיה דל'ארטה – צבי פישזון מעצב תאורה – רוני כהן ויטלי פרידלנד – ברוך דה שפינוזה, סוחר באמסטרדם יוסי עיני – אברהם ואן פלקנבורג, חבר בכיר במועצת העיר אמסטרדם אבי פניני – גאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס קהילה אריה צ'רנר – שאול לוי מורטרה, הרב הראשי של אמסטרדם איתי זבולון – סימון דה פריס, צייר כרמית מסילתי-קפלן – רבקה דה שפינוזה, אחותו למחצה של ברוך אורטל אבנעים/ אורית גל – קלרה ואן דן אנדן, מורה למוזיקה תוכניית ההצגה, באתר תיאטרון החאן עמוד ההצגה, באתר תיאטרון החאן טריילר ראשון של ההצגה, טריילר שני, טריילר שלישי "ירושלים החדשה" בתיאטרון החאן, באתר הבמה, 1 במאי 2012 מיכאל הנדלזלץ, "ירושלים החדשה": הוא עוד עובד על זה, באתר הארץ, 18 ביולי 2012} מרב יודילוביץ', סיני פתר: "גם היום היו מוקיעים את שפינוזה", באתר ynet, 24 ביוני 2012 בועז טרינקר, ירושלים החדשה - ריאיון עם הבמאי סיני פתר, באתר תיאטרון החאן עליס בליטנטל, "ירושלים החדשה" - מזון רוחני משובח, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 ביולי 2012 יאשה קריגר, עכבר העיר, ירושלים החדשה: אומץ ותעוזה בתיאטרון החאן, באתר הארץ, 25 ביולי 2012 ירמי עמיר, שפינוזה מת פעמיים, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏ביוני 2012
מגלוזאורוס

מגלוזאורוס (שם מדעי: Megalosaurus; מיוונית עתיקה: "לטאה גדולה", μεγαλο מגלו - גדול, גבוה, σαυρος זאורוס - לטאה, זוחל) הוא סוג של דינוזאור טורף מתת-הסדרה תרופודה. הוא חי באמצע תור היורה, כ-166 מיליון שנה לפני זמננו ביבשת אירופה. שרידיו נתגלו בדרום אנגליה, צרפת ופורטוגל. המגלוזאורוס, שנתגלה על ידי ויליאם בקלנד ותואר על ידי הפלאונטולוג הבריטי גדעון מנטל ב-1827, היה הדינוזאור הראשון שנתגלה, ובכך חשיבותו הגדולה. כיום משערים הפלאונטולוגים שהמגלוזאורוס היה תרופוד טורף הדומה באופן כללי לאלוזאורוס או טורווזאורוס אך קטן יותר. אורכו היה כ-9–10 מטרים (30–33 רגל) וגובהו למעלה מ-3 מטר. המדענים חלוקים בנוגע לאסטרטגיית הטרף שלו, והועלו מספר השערות: צייד שחי ביבשה וצד בעלי חיים יבשתיים. צייד שחי ליד חופים ומקווי מים, וצד זוחלים ימיים קטנים. אוכל נבלות. המגלוזאורוס נקט בכל האסטרטגיות שתוארו לעיל. כיום הסברה הרביעית היא המקובלת על הפלאונטולוגים. המגלוזאורוס הוא הדינוזאור הראשון שהתגלה אי פעם, והוא נראה במספר סרטים פלאונטולוגיים או במוצגים מוזאונים, אף שהוא לא נפוץ במדיות ובספרות הפופולרית: דגמי מגלוזאורוס נראים בפארק קריסטל פאלאס שבלונדון. הדגמים הם בצורה לא עדכנית דמוית איגואנה טורפת המהלכת על ארבע, כשבפועל היה זה יצור טורף דו-רגלי. המגלוזאורוס נראה בכמה סרטים ישנים על דינוזאורים, ביניהם ב-"When Dinosaurs Ruled the Earth" מ-1970, אף שייתכן שהוא טירנוזאורוס לא-מדויק, בדומה לסרטים: "The Beast from 20,000 Fathoms" מ-1953 וכוכב הדינוזאורים. בסדרה דינוזאורים הדמות הראשית, ארל סינקלייר, היא מגלוזאורוס. הוא מופיע גם בסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ורכבת הדינוזאורים ומגלוזאורוס זהוב נדיר מופיע בפרקי מלך הדינוזאורים. מגלוזאורוס נראה כבובה על חוט במיני-סדרה "Dinosaur!" מ-1991. הוא נראה במספר משחקי מחשב כמו: Jurassic World Evolution 2, עולם היורה: המשחק, "Jurassic World: Alive"‏, "ARK: Survival Evolved", "Dino Hunter: Deadly Shore" ועוד. הוא מופיע בספרו של רוברט בקר "The Dinosaur Heresies", בו הוא נראה הורג תנין קדום ומוצא לסת של מגזוסטרודון. כמו כן הוא מוזכר בספר "The Ultimate Book of Dinosaurs" של פול דאוסוול ובספר "Dino Wars: Discover the Deadliest Dinosaurs" מאת ג׳יני ג׳ונסון. מספר איורים ובולים שלו נראו בידי אמנים פלאונטולוגים כמו צ'ארלס ר. נייט. לסת של מגלוזאורוס שנתגלתה על ידי ויליאם באקלנד, מראשוני המאובנים של המגלוזאור שנתגלו השחזור המקורי (והשגוי) של המגלוזאורוס שחזור מודרני של מגלוזאורוס דיאגרמת שלד של מגלוזאורוס על פי הממצאים מאובני המגלוזאורוס שנמצאו גולגולת חלקית של מגלוזאורוס (החלקים הבהירים חסרים ולכן שוחזרו) שחזור מגלוזאורוס מדיה וקבצים בנושא מגלוזאורוס בוויקישיתוף מגלוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגלוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) מגלוזאורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מגלוזאורוס ב-HowStuffWorks מידע תמציתי על המגלוזאורוס Megalosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)