laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנועזים בעורף האויב

הנועזים בעורף האויב (באנגלית: Kelly's Heroes) הוא סרט מלחמה קומי וסאטירי אמריקאי משנת 1970, בבימויו של בריאן האטון, עם קלינט איסטווד, טלי סוואלס ודונלד סתרלנד בתפקידים הראשיים. העלילה הפיקטיבית היא על יחידת לוחמים אמריקאיים שעורקים מיחידתם וחודרים לעומק האויב הגרמני כדי לשדוד אוצר יקר של מטילי זהב שנמצא בבנק. הסרט צולם בעיירה ויז'ינדה (אנ') בחצי האי איסטריה בקרואטיה (אז ביוגוסלביה). ספטמבר 1944, יחידות של דיוויזיית חיל רגלים ה-35 נלחמים נגד הגרמנים ליד העיר ננסי. ג'ו הגדול (טלי סוואלס) מתכנן כבר פגישה עם בחורות בננסי. טוראי קלי (קלינט איסטווד), לשעבר לוטננט שהורד בדרגה לאחר משפט צבאי, יוצא לפעולה ומביא שבוי גרמני, קולונל דנקהוף (דייוויד הרסט). הוא משקה אותו באלכוהול ומתחיל לחקור אותו. בתיקו הוא מוצא מטילי זהב והקולונל אומר לו שבעיירה קלרמון יש בבנק אוצר של 14.000 מטילי זהב ששווים מיליוני דולרים. הגרמנים תוקפים והכוח נסוג, הקולונל הגרמני נהרג וקלי מחליט לשדוד את הבנק. בעזרת מטילי הזהב הוא מגייס למבצע את האפסנאי קרפגיים (דון ריקלס), את הטנקיסט אודבול (דונלד סתרלנד), את התותחן מאליגן (ג'ורג' סוואלס) ולבסוף לאחר שכנוע ממושך את ג'ו הגדול שבלעדיו לא יצטרפו הלוחמים לפעולה. הם מנצלים את היעדרותו של מפקד הפלוגה מייטלנד (הל בקלי) מצטיידים ברכבים, נשק ושלושה טנקי M4 שרמן וברקע הפגזה קשה של מאליגן, פורצים את קו החזית לעומק האויב. קלי ואנשיו מגיעים נקודה מסוימת ומותקפים על ידי מטוס אמריקאי. כל כלי הרכב עולים באש והם נאלצים ללכת ברגל. בדרך הם נתקלים בשדה מוקשים ואחד נהרג, נתקלים בשיירה גרמנית, מחסלים אותה עם עוד שני הרוגים. שלושת השרמנים מתקדמים בנפרד ומשמידים מחסן תחמושת גרמני. אודבול מגייס את אנשי ההנדסה של היחידה לתיקון הגשרים ההרוסים והם מצטרפים אליו ומתקנים את הגשרים ההרוסים. לבסוף נפגשים שני הכוחות ליד קלרמון, 50 ק"מ בעורף האויב. מפקד הדיוויזיה גנרל קולט (קרול אוקונור) מקבל ידיעות על הפעילות הזאת בעורף האויב. קציני מטהו לא יודעים על כך דבר והוא מחרף ומגדף אותם ויוצא בג'יפ לחזית כדי לחלק מדליות לגיבורים האלה. הלוחמים מתגנבים בחשאי לקלרמון הנטושה ומתמקמים בבתים ועל מגדל הכנסייה. בעיירה נמצאים כוחות גרמנים ושלושה טנקי טיגר מדיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. הם פותחים בהתקפה ומחסלים את החיילים הגרמנים ושני טנקי טיגר. לבסוף נשאר טנק טיגר אחד מול הבנק. ג'ו הגדול, קלי ואודבול מתקרבים אליו. המפקד (קרל-אוטו אלברטי), יוצא מהטנק, והם מסבירים לו את העניין ומבטיחים לו חלק בשלל. הוא מסכים וביריית פגז נפרץ הבנק וכולם עטים על השלל. באותו זמן חוזרים תושבי קלרמון לעיירתם ומתחילים לחגוג לתוך החגיגה מגיע גנרל קולט. כל התושבים מריעים לו ונושאים אותו על כפיים, הם חושבים שהוא שרל דה גול. "הנועזים בעורף האויב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר נטפליקס "הנועזים בעורף האויב", באתר AllMovie (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר Metacritic (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר אידיבי "הנועזים בעורף האויב", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", באתר Prime Video (באנגלית) "הנועזים בעורף האויב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לנועזים בעורף האויב, באתר יוטיוב הנועזים בעורף האויב, באתר TCM שיר הנושא של הנועזים בעורף האויב, באתר יוטיוב
Pyro Studios

Pyro Studios הייתה מפתחת משחקי מחשב, מספרד. החברה פיתחה מספר משחקים אשר זכו להצלחה מסחרית. החברה הוקמה בשנת 1996 במדריד. המשחק הראשון קומנדוס: מאחורי קווי האויב שוחרר בשנת 1998. לאור ההצלחה פותחו משחקים נוספים מאותה סידרה: "קומנדוס: מעבר לדרישות התפקיד" (1999), "קומנדוס: גברים של אומץ" (2001), "קומנדוס: היעד ברלין" (2003) ו-"קומנדוס: כח תקיפה" (2006). בסך הכול נמכרו כ-5 מיליון עותקים של משחקי הסדרה (נכון ל-2003). בשנת 2005 שוחרר משחק Imperial Glory. המשחק האחרון בסדרת "קומנדוס" קיבל ביקורת שלילית שהיה סימן לבעיות בחברה. בשנת 2008 החברה הודיע על ביטול תוכניות למשחק חדש ופיטרה כ-30 מעובדיה. בשנת 2012 החברה עברה רה-ארגון והוקמה Pyro Mobile שהתרכזה בפיתוח משחקים לסמרטפונים. בשנת 2017 החברה נסגרה. נתונים על החברה https://www.ign.com/articles/2009/02/25/planet-51-game-details-announced
מריל

האם התכוונתם ל... ג'ודית מריל – סופרת מדע בדיוני אמריקאית סלה מריל – איש דת ודיפלומט אמריקאי פרנק מריל – איש צבא אמריקאי צ'ארלס מריל – איש עסקים אמריקאי, ממייסדיי מריל לינץ' רוברט מריל – זמר אופרה אמריקאי רנדי מריל – מוזיקאי אמריקאי מרל
New Era

New Era היא חברת כובעים אמריקאית שבסיסה בבאפלו, ניו יורק. היא נוסדה בשנת 1920. ב-New Era יש יותר מ-500 רישיונות שונים בתיק שלה. מאז 1993 הם הספקית הבלעדית של כובעי בייסבול לליגת הבייסבול האמריקאית (MLB). בשנת 1920, ארהרדט קוך לווה 1,000 דולר מאחותו, רוז, ו-1,000 דולר מעמיתו לעבודה ג'ו והקים חברת כובעים משלו, "חברת E. Koch Cap". הייצור החל בקומה השלישית ברחוב Genesee 1830 בבאפלו, ניו יורק. החברה התחילה עם 14 עובדים, ביניהם אחותו של ארהרדט רוז, בנו של ארהרדט, הרולד ובנה של רוז וולי דומאס. בשנת 1920 ייצרה החברה 60,000 כובעים. בשנת 1934, "New Era" החלה לייצר כובעים עבור הקליבלנד אינדיאנס, שיהיה חוזה הבייסבול הראשון שלהם (MLB). בשנת 1954, החברה הציגה את עיצוב מודרני יותר לכובע ושמו 59Fifty, המכונה כובע "ברוקלין סטייל", על ידי הרולד קוך, שהציג שיפורים וחידושים עיצוביים רבים. עד 1965, סיפקה New Era כובעים לכ-10 מתוך 20 קבוצות ה-MLB. בשנת 1993 קיבלה New Era את הרישיון הבלעדי הראשון עם ה-MLB לייצר את כובעי הבייסבול על המגרש לכל קבוצותיה (אז 28, כיום 30). בשנת 2001, כריס קוך מונה למנכ"ל. בעשור השני של המאה ה-21, בעוד ש-New Era מזוהה עם בייסבול, החברה התמקדה בהתעמקות בפוטבול וליגות ספורט אחרות. בשנת 2012, היא רכשה זכויות צד בלעדיות מלאות לליגת הפוטבול הלאומית (NFL). בשנת 2013, New Era חתמה בליגת הביג באש האוסטרלית של הקריקט האוסטרלי כספקית הכובעים הרשמית שלהם. New Era חתמה על הסכם נוסף בשנת 2015 עם מנצ'סטר יונייטד. בשנת 2017 חתמה New Era על זכויות בלעדיות על מוצרי NBA במגרש. זה הפך את ניו עידן לחברת הכובעים הראשונה שיש לה זכויות בלעדיות ל- MLB, ה-NFL וה-NBA במקביל. נודע ב-13 באוגוסט 2016 כי New Era ובאפלו בילס הגיעו להסכמה בנושא שמות זכויות לאצטדיון ראלף וילסון. New Era והבילס הכריז רשמית על שמו החדש של האצטדיון, "New Era Field" חמישה ימים לאחר מכן, ב־18 באוגוסט 2016. לאחר ששחררה את מנכ"ל ראס ברנדון במאי 2018, New Era שכרה את ברנדון בתפקיד מנהל. יממה לאחר מכן, החברה הכחישה כי הוא הוחתם. האתלטיק, העיתון שהעלה את הטענה הראשונית, המשיך להתעקש שההעסקה התרחשה וכי ברנדון פוטר בשקט לאחר שהסיפור פרץ. הסכם החסות על האצטדיון הסתיים לבקשת New Era בשנת 2020, והאצטדיון קיבל את שמו של אצטדיון בילס. ב־12 בספטמבר 2018 נודע כי New Era תהיה המלבישה הרשמית של ליגת הפוטבול הקנדית החל מעונת 2019. החברה היא בעלת רישיון ל-CFL לבגדי ראש והלבשה מאז ינואר 2011, וזו תהיה הפעם הראשונה שהחברה מספקת מדי פוטבול. ב־22 באפריל 2021 נודע כי New Era תהפוך לנותנת חסות בגביע העולם ברוגבי 2021. אתר האינטרנט הרשמי של New Era (באנגלית) New Era, ברשת החברתית אינסטגרם
מולטי טאץ'

במחשוב, טכנולוגיית Multi-touch, או בעברית רב-מגע, היא טכנולוגיה המזהה יותר מנקודת מגע אחת בו זמנית בשימוש במסכי או במשטחי מגע. טכנולוגיה זו הופיעה עוד בשנות ה-70 והפכה לנפוצה בעיקר באמצעות השימוש במסך מגע קיבולי באייפון הראשון שהושק בשנת 2007. מאז השימוש בטכנולוגיה הפך לדבר שבשגרה בכל מכשיר מודרני עם מסך מגע. היתרונות הגדולים של תכונה זו היא התממשקות ויזואלית במחוות בסיסיות כגון: הגדלה \ הקטנה כאשר המשתמש שומר על 2 אצבעות או יותר במגע רציף על המסך, הגדלת והקטנת המרחק בין האצבעות יוביל לשינוי ביחס ישר בגודל התמונה. סיבוב המסך \ אובייקט יישלט על ידי 2 אצבעות וסיבוב הציר שמייצרות 2 נקודות המגע על גבי משטח המסך. באמצעות יכולות זיהוי של נקודות מגע רבות מאות יש יותר אפשרויות שליטה במרחב מסך מגע המודרני. באמצעות שינוי מספר האצבעות הנוגעות במסך ניתן להביע פעולות שונות שהמערכת מקשרת עם מספר נקודות המגע שבשימוש. מדיה וקבצים בנושא מולטי טאץ' בוויקישיתוף How does Multitouch work?, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:57)
פזיזות (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה, פזיזות היא התעלמות או אדישות כלפי סכנות פוטנציאליות או מהשלכות המעשים של האדם על אחרים. פזיזות מתקיימת כאשר האדם חזה את האפשרות שהתוצאה תיגרם ופעל כפי שפעל אם מתוך יחס של אדישות לגבי אפשרות זו ואם בתקווה – כגון, במקרה של אדם הנוהג במכונית במהירות גבוהה בבמקום שבו מתהלכים אנשים רבים - שלא תבוא כל תוצאה מזיקה ממעשיו. על פי אריסטו, היעדר אומץ מניב פחדנות, ואילו עודף אומץ יוצר פזיזות. פזיזות נקשרת להפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה. הכוח המניע מאחורי הפזיזות עשוי להיות צורך להתגרות בגורל – ניסיון של האדם לחזק תחושה של אומניפוטנטיות או של פריבלגיות מיוחדות. מניעים נוספים עשויים להיות בגלל אובדן תחושת החרדה, הכחשה של תחושת החרדה, או כניסיון לפצות על כך יתר על המידה. אומניפוטנטיות החצנת התנהגות אימפולסיביות רולטה רוסית חיפוש אחר ריגושים The Psychology of gambling, New York: Harper & Row, 1975, עמ' 207, ISBN 0-06-090418-6 A. C. Robin Skynner, Families and how to survive them, London: Cedar, 1993, עמ' 6-35, ISBN 978-0-7493-1410-1 Erik H. Erikson, Childhood and society., 2d ed., rev. and enl, New York,: Norton, 1964, עמ' 249, ISBN 0-393-09622-X ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולפני ההנפשה של פוקס

אולפני ההנפשה של פוקס (באנגלית: Fox Animation Studios) הייתה חברת הפקות אמריקאית, בבעלות פוקס המאה העשרים, אשר הייתה ממוקמת בפיניקס, בירת מדינת אריזונה שבארצות הברית. החברה, אשר פעלה החל מ-9 באוגוסט 1994 עד 26 ביוני 2000, הפיקה חמש הפקות מונפשות בלבד, שהן סדרת הטלוויזיה "הרפתקאות מתוך ספר המידות" (1996–2000) וסרטי ההנפשה "אנסטסיה" (1997), "נסיך מצרים" (1998), "ברטוק המשגע" (1999) ו"טיטאן" (2000). האנימטורים דון בלות' וגרי גולדמן הפיקו עבור Sullivan Bluth Studios את הסרטים "על קסמים ועכברים" (1982), "פייבל והחלום האמריקאי" (1986), "המסע לעמק החלומות" (1988), "גן עדן לכלבים" (1989) ו"אצבעונית" (1994), כאשר האחרון לא הצליח כלכלית. בעקבות הכישלון, בשנת 1994 האנימטורים נשכרו על ידי ביל מצ'אניק, יו"ר פוקס המאה העשרים בזמנו, כדי ליצור אולפן הנפשה לחברה שיתחרה באולפני ההנפשה של וולט דיסני, אשר זכו להצלחה בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים, עם יציאת הסרטים "בת הים הקטנה" (1989), "היפה והחיה" (1991), "אלאדין" (1992) ו"מלך האריות" (1994). מצ'אניק, בשיתוף ג'ון מטויאן, נשיא חטיבת ההנפשה של פוקס המאה ה-20, צירף את סטיפן בריין, סמנכ"ל בכיר ב-Silver Pictures, כסמנכ"ל בכיר/מנכ"ל בכדי לפקח על החברה ולנהל את הפעילות השוטפת של החטיבה. ההפקה הראשונה של החברה הייתה סדרת הטלוויזיה "הרפתקאות מתוך ספר המידות", אשר שודרה בין השנים 1996–2000. בשנת 1997, יצא לאקרנים הסרט הראשון של החברה, "אנסטסיה", אשר זכה להצלחה ביקורתית ורווחית. בהמשך החברה הפיצה את הסרטים "נסיך מצרים" (1998) ו"ברטוק המשגע" (1999). שנה לפני סגירת החברה והפצת סרטה האחרון, "טיטאן" שהפסיד 100 מיליון דולר, פוטרו 300 אנשים מתוך 380, על מנת "לעשות סרטים ביעילות רבה יותר". ב-26 ביוני 2000, לאחר שש שנות פעילות, החברה נסגרה כתוצאה מתשואות כספיות גרועות. עקב סגירת החברה, בוטלו חמישה סרטים - הראשון שהיה אמור להיות עיבוד לרומן "Barlowe's Inferno" מאת ויין בארלו; השני שהיה אמור להיקרא "The Little Beauty King" ("מלך היופי הקטן") והיה אמור לשמש כפרודיה לסרטי הרנסאנס של דיסני, בביום סטיב אודקרק; השלישי שהיה אמור להיות מבוסס על רצועת הקומיקס "over the hedge" מאת מייקל פריי וטיי. לואיס; הרביעי שהיה אמור להיקרא "Africa" ("אפריקה") ולהיות מיועד למבוגרים; והחמישי שהיה אמור להיות סרט שעלילתו מתרחשת בעידן הקרח. המטה לשעבר של הסטודיו ישב ללא שימוש ונטוש עד שנהרס בשנת 2017, כאשר מאוחר יותר נבנה בו מתחם דירות. נכון ל-20 במרץ 2019, רוב ספריית הסטודיו נמצאת כעת בבעלות חברת וולט דיסני עקב רכישתה המוגמרת של 21st Century Fox. Blue Sky Studios אולפני ההנפשה של פוקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בריאן לינדר, Fox Animation Studios Closes Its Doors, באתר IGN,‏ 27 ביוני 2000
אבי האומה

אבי האומה הוא תואר, לרוב לא רשמי, של מנהיג הנחשב כמייסדה של אומה. ברוב המקרים הוא גם דמות מפתח בתולדות האומה, גיבור שגבר על אתגרים בדרך לייסוד האומה או לעצמאותה ואף מהווה השראה לפטריוטיות. דמותו בדרך כלל מונצחת על שטרות, על בולים ובשמות רחובות. במדינות מסוימות מגיע הדבר עד לכדי פולחן אישיות. המינוח המודרני "אבי האומה" בא על בסיס המינוח הקדום יותר לתיאור האב הראשון של קבוצה אתנית מובדלת הנושאת או משמרת את שמו בזיכרונה הקולקטיבי. אחת הדוגמאות הבולטות לכך היא אברהם, אבי האומה העברית, המוזכר בתנ"ך ובכתבי דתות שונות. השימוש הראשון במונח במשמעותו המודרנית היה בתקופת האימפריה הרומית, כאשר אוגוסטוס, מייסד האימפריה, זכה לתואר הרשמי "Pater Patriae" (בלטינית "אבי המולדת"). לא כל "אבות האומה" מחזיקים בתואר לעולמים, בעיקר כאשר מחקר כלשהו מגלה שהם לא היו כפי שהצטיירו בתודעה. לדוגמה, בזמן שלטונו של יוסיף סטלין בברית המועצות הוא נחשב על ידי מיליוני אזרחים סובייטים כדמות אב וכאבי האומה. ההערצה והכבוד אליו היו כה עזים עד כדי כך שלאחר מותו החל גל התאבדויות של אזרחים שהאמינו באמת ובתמים שחיים ללא סטלין אינם אפשריים. לאחר מספר שנים התגלה היקף הדיכוי שהנהיג ורצח האזרחים בהוראתו, והדבר הוביל לגינויו על ידי ממשיך דרכו ניקיטה חרושצ'וב ולהעברת גופתו מהמאוזוליאום של לנין שם הונחה לצד קודמו בתפקיד ומייסד ברית המועצות, ולדימיר לנין. דוגמה נוספת היא איימון דה ואלירה, אשר כיהן שלוש פעמים כראש ממשלת אירלנד. אירים רבים ראו בו את "אבי האומה", אך הערכה מחודשת של מעשיו הביאה לכך שמאז שנות ה-80 עברו להתמקד במנהיגים אחרים, כמו מייקל קולינס. "אבי האומה" (Guófù, 國父) הוא תוארו הרשמי של סון יאט-סן בסין. כמו כן, חוקת אפגניסטן מ-2003, שנחקקה תחת הנשיא חאמיד כרזאי, העניקה את התואר "אבי האומה" למלך אפגניסטן לשעבר, מוחמד זאהיר שאה, תואר בו החזיק עד מותו. האבות המייסדים יש הרואים בדמויות אחרות כמכוננות הלאומיות הפלסטינית, בהם מוחמד אמין אל-חוסייני ועיסא אל עיסא (ﻋﻴﺴﻰ ﺍﻟﻌﻴﺴﻰ) מייסד עיתון פלסטין
רמי טל

רמי טל (נולד ב-17 באוגוסט 1988) הוא מאייר ספרי ילדים ונוער ישראלי. טל נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר ליאו בק במגמת תקשורת. כבר בילדותו אהב מאוד לצייר והשתתף בחוגים וסדנאות שונות, ומעיד על עצמו שתמיד חלם לעסוק באיור ספרי ילדים כמקצוע. בשנת 2008 התגייס לצה"ל ושירת במסלול שח"מ (שירות חובה במשטרה). כבר בנעוריו החל לכתוב בעיתוני ילדים ונוער שונים, בין היתר: עולמו של דיסני, עולם הילדים, ראש אחד ועוד. במקביל עסק בדיבוב לסדרות מצוירות באולפני נ.ל.ס. בוגר לימודי תואר ראשון ותעודת הוראה במחלקה לעיצוב גרפי במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. בשנת 2019 החל לאייר ספרי ילדים ונוער ובנוסף הוא מאייר גם כריכות של ספרי פנטזיה ומבוגרים, בין היתר: חוט של כסף מאת נעמי נוביק, נשמת חיה מאת ליאת רוטנר ועוד, ומגזינים לילדים כמו גליליאו צעיר, עיתון אדם צעיר ועוד. טל גם מדריך ומלמד סדנאות ושיעורים בנושאים שונים הקשורים לתהליך האיור. "המפלצות של נועם", ספר הילדים הראשון שגם כתב וגם אייר, ראה אור באוקטובר 2021 בהוצאת ידיעות ספרים וטל-מאי. הספר, אשר עוסק בנושא הבריונות ומבוסס על חוויות הילדות של טל, זכה בפרס סאסא סטון לספרות ילדים לשנת 2022. בתחילת דרכו המקצועית עבד כמוכר בחנות צומת ספרים שם פגש בסופרת מאירה ברנע גולדברג שעודדה אותו להגשים את חלומו לעסוק באיור כמקצוע. לאחר כעשור פנתה אליו ברנע גולדברג בבקשה לאיור ספר ילדים חדש שהוציאה, וטל אייר את הספר "הילדה שניסתה". ספר הילדים הראשון שאייר הוא "סבתא טורבו ואלפי התנינים הבכיינים" מאת איריס אליה כהן ולאחר מכן אייר את שאר ספרי הסדרה. רמי טל, ברשת החברתית פייסבוק רמי טל, ברשת החברתית אינסטגרם רשימת הפרסומים של רמי טל בקטלוג הספרייה הלאומית רמי טל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רמי טל (מאייר), דף שער בספרייה הלאומית הילדה שניסתה | המגדלור. חנות לספרים ותרבות, באתר www.hamigdalor.co.il גרנד – זה כל הסיפור, באתר ניוז חיפה והקריות יוצרים ויוצרות, באתר tal-may אדם צעיר - גיליון מס' 88 - ספרים, באתר אדם צעיר סופרת גם ילדים
Inside the NBA

Inside the NBA היא התוכנית לאחר המשחק של ה-NBA בשידורי TNT. התוכנית מציגה את המארח ארני ג'ונסון עם האנליסטים קני סמית', צ'ארלס בארקלי ושאקיל אוניל, עם אנליסטים תומכים או ממלאי מקום, כולל כריס וובר, גרנט היל ודריימונד גרין. עד סוף 2021 זכתה התוכנית בחמישה עשר פרסי אמי לספורט. התכנית זכתה שש פעמים בפרס התוכנית היומית הטובה ביותר (2002, 2006, 2007, 2008, 2009, 2014), חמש פעמים בפרס התוכנית השבועית הטובה ביותר (2012, 2014, 2019, 2020, 2021), פעמיים לתוכנית ההרצה המוגבלת הטובה ביותר (2019, 2021), פעם אחת לקישוט ויזואלי האמנות הטובים ביותר (2016) ופעם אחת לחוויית הטלוויזיה החברתית הטובה ביותר (2019). ג'ונסון זכה גם בשישה פרסים כמארח אולפנים (2002, 2007, 2015, 2019, 2020, 2021) ובארקלי זכה בארבעה כאנליסט אולפן (2012, 2013, 2017, 2020). בנוסף לאותן זכיות, הוכרז בשידור חי במהדורת ה-11 במאי 2016 כי Inside יוכנס להיכל התהילה של השידור והכבלים באוקטובר 2016, ותהיה התוכנית השתים עשרה בלבד שתקבל את הכבוד, ותוכנית הספורט השלישית שתעשה זאת אחרי SportsCenter ו-Monday Night Football. Shaqtin 'a Fool - תוכנית שבה יורדים וצוחקים על טעויות של שחקנים במשחק, שאקיל אוניל המנחה ועל שמו נקראה הסדרה. המועמדים התכופים כוללים את ג'בייל מק'גי, קנדריק פרקינס, ניק יאנג, אוטו פורטר וברנדון נייט אף על פי שאפילו כוכבים כמו לברון ג'יימס, בלייק גריפין, ג'יימס הארדן וראסל ווסטברוק הופיעו. אזור 21 - קטע בהנחיית קווין גארנט, שהצטרף לתוכנית לאחר פרישתו לפני עונת 17–2016. פינה זו ידועה בהיותה רשמית פחות, וכן ידועה בנוכחותו של "כפתור קשקוש" לזמן שבו גארנט או אורח רוצים לקלל, מה שלפעמים נותר ללא שימוש. סטטיסטיקת הלילה של EJ Neat-O - קטע הסיום המסורתי, שלעיתים צוין בחוסר המשך החסות שלו (אם אין נותן חסות, המשפטים "מוגש על ידי ... אף אחד" ו"לא בוטלו בחסות מאז 1989! " משומשים). עם זאת, ג'ונסון השתמש בחסויות כמו: דייב אנד באסטר, טאקו בל, ג'ים בים, JBL ו-EA Sports כחסות התוכנית. לפעמים הוא יכול להציג סטטיסטיקות מעניינות או הומוריסטיות, אך הוא יכול גם להימנע מהסטטיסטיקה לטובת קטע הומוריסטי. כמה דוגמאות כוללות: הצגת קומיקס של ליגת הצדק שנעשה במיוחד על ידי DC קומיקס לסוף שבוע האולסטאר של ה-NBA 2014 בהשתתפות סופרמן, גרין לנטרן, פלאש ופלדה (שאונייל שיחק פעם בסרט). שחקנים בלבד - משנת 2017 עד 2019, זה היה השם שניתן למהדורת יום שני, השמור לאנליסטים שהפכו לשחקנים כמו וובר, אוניל, גארנט, איזיה תומאס, כריס בוש וברון דייוויס. שחקניות WNBA כמו ליסה לסלי וקנדס פארקר היו יושבות כאנליסטיות לשידורים אלה. שיר הנושא הנוכחי, שהולחן על ידי הגיטריסט לשעבר של להקת הרוק יס, טרבור רייבין נמצא בשימוש מאז עונת 2002–2003.
איתן איילון

איתן איילון (1927 – 23 במאי 2020) היה אמן במה, וקוסם. ממקימי אגודת הקוסמים בישראל. איתן אילון נולד בעיר אנטוורפן שבבלגיה למשפחת תכשיטנים אמידה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עלו בני המשפחה לישראל וניצלו מהשואה. איתן התגייס לבריגדה היהודית ולאחר מכן, עם הקמת מדינת ישראל, התגייס לצה"ל. הוא שירת בצה"ל כאיש צבא קבע ותפקידו האחרון היה נגד משמעת של מחנה 80 – בסיס האימונים של חטיבת הנח"ל. במקביל לשירותו הצבאי טיפח איתן את כישוריו כאמן במה. הוא התמחה בקסמי תקריב, קסמי טרקלין ובנוסף היה מראשוני אמני החושים וקריאת המחשבות. תחת שמות הבמה "פרופסור בלק" ו"איש המחר" הופיע איתן עם מופע "כוחות העל" שלו בכל במות הארץ. השילוב בין הקריירה הצבאית לבין העיסוק האמנותי אפשר לאיתן לפעול כאמן החופשי מהתלות הכלכלית שבאמנותו. חוסר התלות אפשר לו להתמסר להוראת קסמים במהלכה העמיד דורות של אמני קסמים חובבים ומקצועיים. בנוסף הוא היה בין מקימי מועדון הקוסמים הישראלי אשר לימים התמזג עם "האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל", מה שזיכה את איתן בתואר נשיא כבוד של האגודה. איתן רתם את שליטתו המרשימה בשפות (אנגלית, פלמית, הולנדית, גרמנית, צרפתית, מעט ערבית ועברית ויידיש) ואת היותו איש העולם הגדול כדי לייסד רשת של קשרים ובריתות בין מועדוני קוסמים בכל רחבי העולם לבין אגודת הקוסמים הישראלית. כהוקרה לפעילות זו הוא זכה לתאריי נשיא כבוד במספר רב של אגודות ומועדוני קוסמים בכל רחבי העולם. איתן ייזכר גם בזכות המצאות ופיתוחים רבים של קסמים שהמפורסם בניהם הוא ה-Hutzpah Book Test. במסגרת חברותו במסדר הבונים החופשיים, הקדיש איתן זמן ומרץ רב להופעות בהתנדבות וכן להקמת לשכה מיוחדת לבונים חופשיים העוסקים בקסמים – "לשכת הודיני" אשר עוסקת, בהתנדבות, בהענקת שימחה לילדים, לאזרחים וותיקים ולחולים. הלשכה זכתה למוניטין בכל רחבי העולם. בשנת 2015, זכה איתן לכבוד מיוחד עם היבחרו כחתן פרס מפעל חיים של איגוד אמני ישראל. הפרס ניתן לו מתוך כבוד והוקרה של קהילת אמני הבמה הישראלית עבור תרומתו ומצוינותו לאורך שנים. איתן נפטר בצהרי יום שבת, 23 במאי 2020. הוא נקבר בבית העלמין ירקון. איתן איילון - "אני אשליה" איתן איילון הלך לעולמו ורדה וולפו, רצו להיות קוסם, חדשות, 26 באוקטובר 1987, המשך, המשך Yoram Bar Sela, אודות איתן אילון | נשיא כבוד של אגודת הקוסמים, באתר www.magic.org.il ההסטוריה של אגודת קוסמים הישראלית - איך התחלנו, איך התגלגלנו ולאן הגענו, באתר כיפכף Yoram Bar Sela, אודות איתן אילון ז"ל | נשיא כבוד של אגודת הקוסמים, באתר www.magic.org.il לכולם מגיע להיות בני מצווה, באתר www.yavnenet.co.il רבקה מיכאלי וחיים טופול בין זוכי פרס מפעל חיים של אמי, באתר Rotter.net אירוע פרס אמ"י למפעל חיים 2017, באתר www.ptneto.co.il איתן איילון באתר GRAVEZ
סטלה קורין-ליבר

סטֶלָה קורין-ליבֶּר (נולדה ב-1948) היא עיתונאית ופרשנית ישראלית, שכתבה בשבועון "העולם הזה" ובעיתון גלובס. קורין-ליבר נולדה בעיראק בשלהי שנות ה-40, וכשהייתה בת שנתיים עלתה משפחתה לישראל. עבדה במשך שנתיים כדיילת אוויר. לאחר שהשלימה לימודי סיעוד והוכשרה בבית הספר לאחיות בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים, התגייסה לצה"ל ושירתה כאחות צבאית ראשית. יצאה לקצונה והשתחררה בדרגת סרן. עבדה כאחות בחדר מיון במרכז רפואי הדסה בירושלים. לאחר שעזבה את הדסה פנתה אל אורי אבנרי וביקשה להשתלב בעולם העיתונות, ב-1979 החלה לכתוב לשבועון "העולם הזה", שם סיקרה את הנעשה ביהודה ושומרון וחבל עזה.. לאחר שנתיים עזבה את "העולם הזה" לאחר אי הסכמה בינה לבין אבנרי באשר ליחס השבועון כלפי נשים. לאחר שעזבה את "העולם הזה" כתבה קורין-ליבר בירחון מוניטין. לבקשתם של אדם ברוך וחיים בר און החלה לשמש פרשנית כלכלית בשבועון "כספים", והמשיכה כשזה התאחד עם העיתון גלובס. בשנת 2009 הוענק לה אות אומ"ץ מטעם תנועת אומ"ץ. ב-2016 הוענק לה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. בשנת 2019 פרשה מעבודתה בגלובס, וכיום היא כותבת טור שבועי באתר הכלכלי ביזפורטל ומשמשת פרשנית כלכלית בעכשיו 14[דרוש מקור], וגם משתתפת כמגישה לצידו של יעקב ברדוגו בתוכנית רבע לחמש ברדיו גלי ישראל. בלי מורא, בלי משוא פנים, "העולם הזה", גיליון 2162 מ-7 בפברואר 1979, עמוד 30 ליאת רון, ‏"גלובס" נפרד מאגדות העיתונות: "הכתבים של היום מטפחים פוליטיקאים", באתר גלובס, 30 בינואר 2020 בלי מורא, בלי משוא פנים, "העולם הזה", גיליון 2187 מ-1 באוגוסט 1979, עמוד 3 אנדרה טבקוף, ‏"גלובס" חוגג 35 שנה: מדינת ישראל השתנתה, אבל היד נשארה על הדופק, באתר גלובס, 17 באוקטובר 2018 יונתן כיתאין, ‏פרס מפעל חיים לעיתונאים רוני דניאל וסטלה קורין-ליבר, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2016 איתמר ב"ז, אלי ציפורי: אני לא משוגע ולא מטורלל, באתר העין השביעית, 17 בפברואר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימון פטשון

סימון פטשון (בשוודית: Simon Pettersson; נולד ב-3 בינואר 1994) הוא אתלט שוודי. הוא סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020) בזריקת דיסקוס. פטשון התחרה בצעירותו בקרב עשר. באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בתחילת אוגוסט 2017 הוא סיים במקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.39 מטר בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 63.69 מטר ועלה מהמקום השביעי לגמר. באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה בתחילת אוגוסט 2018 הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.55 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 64.82 מטר ועלה מהמקום השני לגמר. באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-30 בספטמבר 2019 הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.72 מטר. באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.39 מטר, אחרי בן ארצו דניאל סטול (68.90 מטר) ולפני לוקאס וייסהיידינגר מאוסטריה (67.07 מטר). זריקת דיסקוס: 69.48 מטר (2021) מדיה וקבצים בנושא סימון פטשון בוויקישיתוף סימון פטשון, ברשת החברתית פייסבוק סימון פטשון, ברשת החברתית אינסטגרם סימון פטשון, באתר olympedia.org סימון פטשון, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סימון פטשון, באתר ליגת היהלום שיאים אישיים באתר worldathletics (באנגלית)
לוקאס וייסהיידינגר

לוקאס וייסהיידינגר (בגרמנית: Lukas Weißhaidinger; נולד ב-20 בפברואר 1992) הוא אתלט אוסטרי, זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (ברלין 2018) בזריקת דיסקוס. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין בסוף אוגוסט 2015 הוא סיים במקום במקום 20 בתוצאה של 61.26 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.95 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 65.86 מטר ועלה מהמקום השני לגמר. באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בתחילת אוגוסט 2017 הוא סיים במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.76 מטר. באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה בתחילת אוגוסט 2018 זכה וייסהיידינגר במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.14 מטר, אחרי אנדריוס גודזיוס מליטא (68.46 מטר) ודניאל סטול משוודיה (68.23 מטר). באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-30 בספטמבר 2019 זכה וייסהיידינגר במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.82 מטר, אחרי דניאל סטול (67.59 מטר) ופדריק דקרס מג'מייקה (66.94 מטר). באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה וייסהיידינגר במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.07 מטר דניאל סטול (68.90 מטר) וסימון פטשון (67.39 מטר), שניהם משוודיה. זריקת דיסקוס: 68.98 מטר (2018) הדיפת כדור ברזל: 19.32 מטר (2013) מדיה וקבצים בנושא לוקאס וייסהיידינגר בוויקישיתוף לוקאס וייסהיידינגר, ברשת החברתית פייסבוק לוקאס וייסהיידינגר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לוקאס וייסהיידינגר, באתר olympedia.org לוקאס וייסהיידינגר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לוקאס וייסהיידינגר, באתר ליגת היהלום לוקאס וייסהיידינגר, באתר Track and Field (גברים)