laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נורית אביב

נורית אביב (נולדה ב-11 במרץ 1945 בתל אביב) היא צלמת קולנוע ובמאית החיה בין תל אביב לפריז. נורית אביב נולדה להנס חיים פין, אחד מצלמי העיתונות הראשונים שפעלו בארץ, ומגיל צעיר סייעה לאביה במלאכת הצילום. למדה צילום קולנוע, ב-IDHEC בפריז והייתה לאשה הראשונה שהתקבלה למגמת הצילום. היא הייתה גם האשה הראשונה בצרפת שזכתה להכרה כצלמת מהמכון הלאומי לקולנוע (CNC). כיום היא מלמדת קולנוע בבית הספר סם שפיגל בירושלים וכן בפריז ובמינכן. נורית אביב ביימה 12 סרטים דוקומנטריים. בלב יצירתה העיסוק בשפה. סרטה "משפה לשפה" שפתח את הטרילוגיה על השפה העברית, זכה בשנת 2004 בפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב. בשנת 2008 ערך לה המוזיאון "Jeu De Paume" בפריז תערוכת רטרוספקטיבה. בנובמבר 2015 ערך לה "מרכז פומפידו" בפריז רטרוספקטיבה גדולה, ובה הוקרנו 40 סרטים, ובהם סרטים שצילמה, סרטים שביימה וכמה סרטים של במאיות ובמאים שאביב בחרה להזמין. סרטיה מוצגים באופן קבוע בבתי קולנוע בפריז, ההקרנות מלוות בדיונים שמנחים אנשי רוח מתחומים שונים. אביב צילמה כמאה סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, הראשון שבהם הוא הסרט "שבלול" בבימוי בועז דוידזון. בין הבמאים שאיתם עבדה עמוס גיתאי, אנייס ורדה, רנה אליו, ז'ק דוילון, מיכל בת-אדם ("על חבל דק"). ב-1980 צילמה את "מעגלים של שישבת" ביחד עם גדי דנציג. ב- 2023 הוקרן בפסטיבל דוקאביב סרטה של היוצרת זהר ברנט "נורית אביב - אישה עם מצלמה" דיוקן קולנועי של נורית אביב. 2020: Yiddish 2018׃ Signer 2015: פואטיקה של המוח 2013: בשורות 2011: שפה אחת ודברים אחדים 2008: לשון קודש, שפת חול 2004: משפה לשפה 2004: האלף בית של ברולי בואברה 2002: אובדן 2001: אלנבי, קטע 2000: מילה 1997: מקום, עבודה 1992: השבט האירופאי 1989: כפר קרע, ישראל אתר האינטרנט הרשמי של נורית אביב נורית אביב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נורית אביב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נורית אביב, באתר AllMovie (באנגלית) נורית אביב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נעה עמיאל לביא, הבמאית הישראלית הכי מוערכת בצרפת חוזרת בסרט חדש, באתר Time Out תל אביב, 20 בפברואר 2019 נירית אנדרמן, לדבר קולנועית: ריאיון עם הבמאית והצלמת נורית אביב, באתר הארץ, 3 בפברואר 2012 עמיה ליבליך, מפגש של שפות, באתר פסיכולוגיה עברית, 19 בפברואר 2012 מרב יודילוביץ', ניצחון ההולכים נגד הזרם, באתר ynet, 26 בספטמבר 2008 יעל שנקר, על מה שאיבדה ארץ האב: על אובדן של נורית אביב, תקריב 03 גואל פינטו, בין שפת התמונות לשפת המלים, באתר הארץ, 30 במרץ 2004
רמינגטון ניילון 66

רמינגטון ניילון 66 (באנגלית: Remington Nylon 66) הוא רובה חצי-אוטומטי בקוטר 0.22 אינץ' מתוצרת חברת רמינגטון. ייחודו של הרובה הוא בשימוש הנרחב בפולימרים סינתטיים בייצורו. הרובה הוצג לראשונה על ידי חברת נשקי רמינגטון בשנת 1959. ייחודו של הניילון 66 הוא בקת ובגוף הרובה, העשויים חומר פולימרי, הדומה לניילון, בשם זַיְטֶל (Zytel), מתוצרת חברת דופונט. השימוש הנרחב בחומרים סינתטיים מאפשר לניילון 66 לפעול בלא שימוש בחומרי סיכה כלשהם, דבר התורם לאמינותו ולפופולריות הרבה שלו בקרב תושבי אזורים ארקטיים. הרובה מצויד בכוונת ברזל, אך ניתן להתקין עליו גם כוונת טלסקופית. לרובה מספר גרסאות, אולם אלו נבדלות אחת מהשנייה בצבע גוף הרובה. שמן של חלק מהגרסאות השונות מבוסס על שמותיהם של שבטים אינדיאניים מאמריקה הצפונית, ובהם "חום מוהוק", "שחור אפאצ'י" ו"ירוק סנקה". הניילון 66 יוצר ברישיון גם בברזיל, בידי חברת CBC‏ הברזילאית בין השנים 1962 ו-1992. החברה הברזילאית יצרה בסך הכל כ-200 אלף רובי ניילון 66. בדגמיה המאוחר יצרה החברה את גוף וקת הרובה מחומר פולימרי בשם טֶכְנִיל (Technyl), כתחליף זול יותר לחומר הזיטל של חברת דופונט. פלסטי קלאסי (באנגלית) היסטוריה של נשקי רמינגטון (באנגלית) הרמינגטון ניילון (באנגלית) הרמינגטונים הפלסטיים ההם - מאמר על ההיסטוריה של הניילון 66 (באנגלית) עובדות ומספרים על רובה הניילון (באנגלית) ההיסטוריה והפיתוח של רמינגטון ניילון 66, באתר American Rifleman (באנגלית) אתר חברת CBC - מידע על הגרסאות הברזילאיות של הניילון 66 (אורכב 02.11.2010 בארכיון Wayback Machine) (בפורטוגזית) Companhia Brasileira de Cartuchos - חברת התחמושת הברזילאית, ידועה בעולם גם כמאגטק - MagTech
תיבת נח (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

תיבת נח (באנגלית: Noah's Arc) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמה קומית בהפקת ערוץ לוגו, והיא סדרת המקור הנצפית ביותר של הערוץ. הסדרה שודרה מ-19 באוקטובר 2005 ועד ל-4 באוקטובר 2006. לאחר ירידת הסדרה מהאוויר יצא לה בשנת 2008 סרט המשך בשם "תיבת נוח: להקפיץ את הכלה". הסדרה עוקבת אחר חייהם של חמישה חברים הומואים אפרו-אמריקאים ואמריקאים לטינים, והיא עוסקת בסוגיות מרכזיות בחיי קהילת הלהט"ב, כגון נטייה מינית וזהות מינית, נישואים חד מיניים, הומופוביה, מודעוּת לאיידס והורות להט"בית תוך התייחסות לחיי היום יום של הדמויות הראשיות וליחסים ביניהם. העונה הראשונה של הסדרה צולמה בלוס אנג'לס והעונה השנייה צולמה בוונקובר ובקולומביה הבריטית שבקנדה. שתי העונות של הסדרה יצאו בשנים 2006 ו-2007 במהדורות DVD מיוחדות. אתר האינטרנט הרשמי של תיבת נח (באנגלית) "תיבת נח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תיבת נח", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תיבת נח", באתר Metacritic (באנגלית) "תיבת נח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "תיבת נח", באתר ערוץ לוגו ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמה

האם התכוונתם ל... רמה: רמה (גאוגרפיה) – מונח גאוגרפי המתאר מישור רחב הגבוה מהגובה הממוצע באזור רמה ברומטרית – אזור אטמוספירי של לחץ אוויר גבוה רמה (מקרא) – כינוי למספר יישובים בארץ ישראל בתקופה הישראלית, הנגזר ממקומם הגבוה רמה (ניו מקסיקו) – יישוב בארצות הברית רמתיים צופים – עיר מקראית המוזכרת מספר פעמים בעיקר בספר שמואל רמה (שבט אפרים) – עיר מקראית בנחלת שבט אפרים רמה (שבט אשר) – עיר מקראית בנחלת שבט אשר רמה (שבט בנימין) – עיר מקראית בנחלת שבט בנימין רמה (שבט נפתלי) – עיר מקראית בנחלת שבט נפתלי תלמוס – אזור במוח, נקרא גם "רמה" רמה (דרגת קושי) – שלב במשחק מחשב רמה – בית קולנוע ברמת גן רמה מסינגר – שחקנית ישראלית בננהרמה – להקת פופ בריטית ראמה: ראמה (יישוב) – כפר ערבי בגליל העליון, מחוז הצפון ראמה (אל) – מלך אגדי של הודו העתיקה מלכי תאילנד, בהם ראמה השמיני וראמה התשיעי ראמה (סדרת ספרים) – סדרת מדע בדיוני שבה ארבעה ספרים, מאת ארתור סי. קלארק הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה) – רשות ממשלתית המשמשת כגוף מקצועי האמון על המדידה וההערכה של מערכת החינוך בישראל רם (פירושונים) רמות (פירושונים) רמ"ה – רבי מאיר הלוי אבולעפיה אישים ששמם הפרטי הוא רמה
תיבת נח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תיבת נח – סיפור מקראי תיבת נח (סדרת טלוויזיה אמריקאית) – סדרת דרמה קומית אמריקאית תיבת נח (סדרת טלוויזיה ישראלית) – סדרה דרמה ישראלית תיבת נח – שמו של המבצע הצבאי ללכידת ספינת הנשק קארין איי תיבת נח (תל אביב) – שמו של מועדון חיילי צה"ל ברח' הירקון 91 תיבת נח (תוכנית רדיו) – תוכנית הבידור המרכזית של גלי צה"ל
עמנואל בן-גוריון

עמנואל בן-גוריון (תרע"ט, 1919 – ט"ו בניסן תשמ"ב, 8 באפריל 1982) היה סופר עברי ומומחה לתעופה, פרסם ספרי תעופה פופולריים. בן אחותו של דוד בן-גוריון ואחיו של אריה בן-גוריון. נולד ביליסבטגראד שבדרום האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), כבנם השני של ד"ר משה קוריטני, רופא ממשלתי ומנתח, וציפורה לבית גרין (אחות לאברהם, מיכאל, רבקה ודוד גרין), גננת בהכשרתה ואחות בעיסוקה. בשנת 1920 נרצח אביו בקליניקה שבביתם בידי רופא-עמית רוסי במהלך משחק שחמט בין חברים, והאם ציפורה ברחה מרוסיה עם שני ילדיה, אריה ועמנואל בחזרה לעיר הולדתה פלונסק אל אביה, אביגדור גרין. בשנת 1925 עלה עמנואל עם סבו אביגדור גרין לארץ ישראל, שבה כבר שהו כשנה האם והבן אריה. המשפחה התיישבה בשכונת הדר הכרמל בחיפה, שם הייתה ציפורה אחות בקופת חולים. כל בני המשפחה עִברתו רשמית את שם המשפחה לבן-גוריון, שם שמקורו ביוסף בן גוריון, ממנהיגי המרד הגדול. בשנת 1928 נישאה ציפורה לזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, ולמשפחה המורחבת הצטרפה גם רות, בתו של פרידמן-לבוב (לימים רות הילמן, פסנתרנית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע). אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי. בשנת 1938 החל עמנואל בן-גוריון את לימודיו בבית הספר לאמנויות "בצלאל" בירושלים. בשנת 1941, לאחר שלוש שנות לימוד ב"בצלאל", התגייס לצבא הבריטי. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחום מדעי הרוח - היסטוריה, פילוסופיה וחינוך. ב-14 בנובמבר 1947 הוא נפצע בגבו מיריות האוטובוס בו נסע בחיפה. הוא שוחרר מבית החולים לאחר כ-12 ימים. לאחר קום המדינה עבד במטה חיל האוויר בדרגת סגן, והיה חבר בהוצאת "מערכות". אז החל במחקריו על התפתחות מדע התעופה בעולם. הוא פרסם רשימות ומאמרים בנושאים מדעיים בעיתונים שונים, ובהם: "הארץ", "במחנה" וכן בבטאון חיל האוויר. בשנת 1957 יצא ספרו הראשון: "50 שנות תעופה עולמית", ולאחריו הוציא ספרים נוספים בתחום התעופה: "מהלאה לשמש", "תעופה על-קולית" ו"סילונים מדבירי שחקים". הוא זכה על ספרו "תולדות התעופה בעולם" בפרס הוז לספורט בשנת 1959. בן-גוריון לא נישא מעולם. בערב פסח תשמ"ב (1982) נפטר כתוצאה מהתקף לב בהיותו בקיבוץ בית השיטה, והוא נקבר למחרת בבית העלמין של הקיבוץ, והוא בן 64. ספרייתו ניתנה לביטאון חיל האוויר, והיא קרויה על שמו. 50 שנות תעופה עולמית, תל אביב: ע’ בן-גוריון, 1957. תולדות התעופה בעולם, 2 כרכים, תל אביב: מסדה, תשי"ח)–תש"ך. (כרך א: תולדות התעופה מניצניה הקדומים עד התרחבותה והתפשטותה בתבל; כרך ב: שנות הכרעה והתפשטות (מהדורה ב: תשכ"א) כיבושים במעמקי החלל, תל אביב: מרחבים, 1960. מהלאה לשמש: חידושים בטכניקה ומדע, רקיטות, קליעים מונחים וירחים מלאכותיים, מהדורה ב, תל אביב: מרחבים, 1960. סילונים מדבירי שחקים, 2 כרכים, תל אביב: מסדה, תשכ"א–תשכ"ג. (כרך א: סילונים מדבירי שחקים; כרך ב: תעופה על קולית והנעה ראקטית) אנשי תעופה מפורסמים, תל אביב: ש’ פרידמן (סדרת "דובי"), תשכ"ב. (מלווה ב-120 תצלומים) עמנואל בן-גוריון: דף יזכור באתר קיבוץ בית השיטה רשימת הפרסומים של עמנואל בן-גוריון, בקטלוג הספרייה הלאומית עמנואל בן-גוריון, דף שער בספרייה הלאומית נפצע בן אחותו של דוד בן גוריון, הַבֹּקֶר, 16 בנובמבר 1947 יצא מבית החולים, הצופה, 26 בנובמבר 1947 חולק פרס דב הוז לתרבות הגוף ותעופה, הַבֹּקֶר, 19 באפריל 1959 תולדות התעופה בעולם, דבר, 5 בספטמבר 1958
ישראל לוין

האם התכוונתם ל... ישראל לוין (שופט) – מראשוני השופטים במדינת ישראל ישראל לוין (חוקר ספרות) – חוקר הספרות העברית ישראל לוין (ארכאולוג) – פרופ' לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית
מודל (טקסטיל)

מוֹדָל הוא סיב המיוצר מתאית עץ האשור ומשמש בתעשיית הטקסטיל. כושר הספיגה של מודל ליחידת נפח גדול ב-50% מזה של כותנה, הוא נוח לצביעה בדומה לכותנה. בד עשוי מודל אינו מתכווץ, צבעו אינו דוהה, הוא רך וחלק מאשר כותנה ממורצרת, עלול לפתח עליו כדוריות קטנות. כביסתו היא בטמפרטורה נמוכה. מודל משמש, לבדו או יחד עם סיבים אחרים, לייצור מגבות ומצעים. יחד עם לייקרה הוא משמש לייצור גרביים הוא גם משמש לייצור פיג'מות. "לנצינג מודל" הוא סימן מסחר רשום של חברת לנצינג האוסטרית והוא מיוצר בלעדית על ידי חברה זו. המודל מיוצר מנוזל צמיג המיוצר מתאית. ייצור המודל דורש כמויות גדולות של מים, כימיקלים ואנרגיה, ועל כן הועלו חששות שהייצור עלול להיות מזהם, למרות שבאופן כללי המודל מוגדר כידידותי לסביבה. Frederick T. Wallenberger, Norman E. Weston, Natural fibers, plastics and composites, page 131 Joanne Seiff, Knit Green: 20 Projects and Ideas for Sustainability, page 38 ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קת'י מוריארטי

קת'י מוריארטי-ג'נטילה (באנגלית: Cathy Moriarty-Gentile;‏ נולדה ב-29 בנובמבר 1960) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בתור ויקי למוטה בסרט "השור הזועם". מוריארטי נולדה ברובע הברונקס וגדלה בעיר יונקרס שבניו יורק, בתם של זוג מהגרים מאירלנד קתרין וג'ון מוריארטי. את הופעת הבכורה שלה עשתה מוריארטי בדרמת האגרוף ההיסטורית של מרטין סקורסזה "השור הזועם" בתור ויקי למוטה אשתו של אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני ג'ייק למוטה (רוברט דה נירו) המנהלת מערכת יחסים גם עם אחיו ומאמנו ג'ויי (ג'ו פשי). על הופעתה קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה והכוכבת החדשה הטובה ביותר ומועמדות פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. לאחר עשר שנות דשדוש השתתפה בקומדיה המשטרתית "שוטר בגן ילדים" בתור ג'יליאן אמו של הילד סילבסטר הלומד בגן הילדים. בהמשך שנות ה-90 הופיעה בקומדיה "בועות של אהבה" בתור מונטנה מורהאד, בדרמה התקופתית "ממבו קינג" על התרבות הלטינית בארצות הברית שם גילמה את לאנה לייק חברתו של סזאר (אנטוניו בנדרס), בפנטזיה בהפקתו של סטיבן ספילברג "קספר" בתור קריגן קריטנדן יורשת האחוזה בה משוטטת הרוח קספר, בדרמה קופלנד בתור רוז דונלאן ובקומדיה "יחידה במינה" בתור מרי בראון המייסדת הנוקשה של המחנה החנוכי ל"תיקון" נטיות לסביות והומוסקסואליות. ב-2002 הופיעה בקומדיית הפשע "בואו נדבר על זה פעם שנייה" בתור אשת המאפיה פאטי לופרסטי וב-2010 שיחקה בקומדיית הפעולה "אקסית במצור" בתור איירין. נישואיה הראשונים של מוריארטי היו לקארמי ד'אנה ונמשכו כשמונה שנים. ב-1999 נישאה לג'וזף ג'נטילה, לזוג שלושה ילדים משותפים. בשנת 2010 הייתה מוריארטי מעורבת בתאונת פגע וברח בניו יורק, על פי דיווח משטרתי עדת ראייה ראתה את מוריארטי נוהגת במכונית קרייזלר מתנגשת באוטו מסוג וולוו ובורחת מהזירה. שוטרים שאיתרו אותה עקבו אחרי מוריארטי עד לביתה וראו את הפגיעה בחלקו הקדמי של רכבה, מוריארטי עצמה שללה כל קשר לתאונה. השור הזועם (1980) שכנים (1981) טירוף בעיניים (1987) שוטר בגן ילדים (1990) בועות של אהבה (1991) ממבו קינג (1992) הצגה יומית (1993) Me and the Kid‏ (1993) מעקב צמוד 2 (1993) ירח פואטי (1994) תשכחי את פריז (1995) קספר (1995) פוקס פייר (1996) לחלום עם הדגים (1997) קופ לנד (1997) בריכה של הוגו (1997) כח הלב (1998) גלוריה (1999) טירוף באלבמה (1999) יחידה במינה (1999) פרחחים (1999) נסיך סנטרל פארק (2000) המלט 2 (2008) אקסית במצור (2010) דאבל (2013) פאטי קייקס (2017) Shooting Heroin‏ (2020) Last Call ‏(2021) Flinch‏ (2021) Butch Cassidy's Forgotten Outlaw.‏ (TBA) סיפורים מהצד האפל (1992) היי ארנולד! (1999-1997) - דיבוב חוק וסדר (2001) חוק וסדר: מדור מיוחד (2017-2005) חוק וסדר: כוונה פלילית (2010) מת על הבמה (2017) החיים עצמם (2018) הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי (2018) העיר על הגבעה (2019-הווה) מדיה וקבצים בנושא קת'י מוריארטי בוויקישיתוף קת'י מוריארטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קת'י מוריארטי, באתר AllMovie (באנגלית) קת'י מוריארטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אריה אורון

אריה אורון (שטרן) (1916 - 28 באפריל 1999) היה הנציג הדיפלומטי הישראלי הראשון באיטליה ושגריר ישראל בוונצואלה בשנים 1961–1963. כיהן כמנכ"ל חברת עמידר בשנים 1963–1970, מהנדס במקצועו. נולד ב-1916 כאריה (לייב) שטרן בלובומל, פולין. עלה לארץ ישראל ב-1935. אורון סיים לימודי הנדסת חשמל וכימיה בפקולטה להנדסת חשמל ובפקולטה לכימיה בטכניון וכיהן גם כיו"ר אגודת הסטודנטים שם. במרץ 1938 ארגן קבוצת סטודנטים מהטכניון, שיחד עמו השתתפו בעלייה לחניתה במסגרת מבצע חומה ומגדל. בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים ובלוב. הוא לחם במערכה נגד כוחות גרמניה הנאצית שלחמו בחזית צפון אפריקה תחת פיקודו של ארווין רומל. עם תום המלחמה כיהן כיו"ר "המרכז לגולה" באיטליה, שימש כנציג הסוכנות הראשון וריכז את המאמץ לאיסוף שארית הפליטה של יהודי אירופה שם והעלאתם לישראל. כן פעל במסגרת חסויה להעברת נשק ארצה, ובין היתר אסף ואימן פליטים מוכשרים לקורס טיס של חיל האוויר הישראלי שהיה בראשית דרכו, בהם מפקד חיל האוויר לעתיד מוטי הוד. ב-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר) הוביל את שיירת היהודים הראשונה שעברה את שער טיטוס בכיוון ההפוך, של חזרה לארץ ישראל. לאחר קום המדינה, מונה אורון בינואר 1949 לקונסול הראשון של ישראל ברומא בירת איטליה, עד מרץ 1951. במצוות משה שרת עיברת שמו משטרן לאורון. עם סיום תפקידו כשגריר שב לארץ עם משפחתו וכיהן כחבר הנהלה בקופת חולים הכללית עד סוף שנת 1960. בשנים 1961–1963 כיהן כשגריר ישראל בקראקס בירת ונצואלה, ובמקביל שימש שגריר בקוראסאו וטרינידד וטובגו הסמוכות. בהמשך חזר ארצה וכיהן כמנכ"ל חברת עמידר עד אוקטובר 1970, עת מונה לשמש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של החברה. החל בפברואר 1973 כיהן כמנכ"ל חברת "בנייה להשכרה" של ההסתדרות וכמנכ"ל ויו"ר קרן הגמלאות המרכזית של ההסתדרות. אריה אורון נפטר בשנת 1999 ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הוא הותיר אחריו את רעייתו עבריה אורון (1920–2003), ושני ילדים: צופי מרום (1950), ד"ר לפסיכולוגיה, וחמי אורון (1952), מהנדס אווירונאוטיקה. מדיה וקבצים בנושא אריה אורון בוויקישיתוף אנשים ומוסדות, דבר, 29 במרץ 1951 יהודה דומיניץ, הקונסוליה הישראלית ברומי, הצופה, 21 בינואר 1949 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קניין רכוב

קניין "רכוב על גבי בהמה" הוא קנין במשפט העברי, המקנה בעלות על בעל חיים לאדם הרוכב עליו, כאשר הוא עושה זאת במטרה לקנותה מהפקר או מאדם אחר המוכר לו אותה. במסכת בבא מציעא דנה הגמרא באשר לקניין זה, השאלה מתפצלת לשתי שאלות, שקיומה של השנייה תלויה באישור הראשונה. השאלה האחת היא, האם רכוב על בעל חיים קונה אותו ב) כאשר באותו בעל חיים, מתבצעת מעשה קניין על ידי אדם אחר הנוהג את בעל החיים ללא רכיבה, מי מהם קונה את בעל החיים. שאלה נוספת - בהנחה שקיים קניין כזה, איזה מהקניינים עדיף, קניין רכוב, או קניין מנהיג שהוא באופן מסוים קניין משיכה. בגמרא נראה לכאורה, כי קנין רכוב הוא צירוף של שני מעשי קניין: א) הרכיבה גורמת לבהמה לנוע במקצת ב) תפיסת המוסרה. האמורא רב יהודה מביא ראיה מברייתא הדנה באדם היושב על קרון הרתום לשור וחמור, ובכך הוא חשוב כרכוב עליו, האם הוא עובר על איסור כלאיים בכך שהוא נוהג את הקרון, חכמים ורבי מאיר חלוקים בנושא, לפי שיטה אחת בברייתא אין הוא עובר על איסור כלאיים, מכיוון שאין בעלי החיים נעים מחמתו, וגם אם כן - הדבר נחשב כגרמא (- פעולה לא ישירה, אלא פעולה הגורמת בעקיפין לתנועת בעל החיים, ולכן אין לה חשיבות), ולפי שיטה שנייה בברייתא בעלי החיים נעים מחמתו, והוא נחשב כמניע בעלי חיים באופן של כלאיים. שמואל סבור שרוכב ויושב בקרון אינם חשובים לנוהגים את בעלי החיים, ולכן לגרסתו חכמים - שהם הרבים, הם הסבורים שהיושב בקרון פטור מאיסור כלאיים, ואילו רבי מאיר הוא האוסר. ברייתא אחרת - שכל הנראה היא מסקנת הגמרא, פוסקת שרכוב נחשב לקניין תקין וניתן לקנות על ידו את בעל החיים עליו רכוב הקונה. הראשונים נחלקו בפסק ההלכה, יש הפוסקים כשמואל שיושב אינו נחשב לנוהג את בעלי החיים, אך הרי"ף מעדיף את מסקנת הגמרא, ואת הגרסה הרגילה של הברייתא המנוגדת לזו של שמואל, ולפי זה חכמים שהם הרבים פוסקים שיושב נחשב לנוהג את בעל החיים, וכך גם פוסק הרמב"ם. לפי זה, ייתכן גם שרכוב נחשב לקניין, ואכן כך פוסק הרמב"ם. השאלה השנייה, כאשר רכוב ונוהג נוהגים יחד, איזה מהם קונה, נשארת בשאלה[דרוש מקור]. בשיטה מקובצת בשם הריצב"א, וכן בשם הרמב"ן בשם הראב"ד, מביא דעה הסבורה שרכוב היא קניין עצמאי, שמהותו שימוש בבעל חיים באופן של בעלות וקניינות, ככל מעשי הקניין. דעה אחרת, הרווחת יותר בראשונים, היא שרכוב הוא תולדה של קניין משיכה, וזו היא גם שאלת הגמרא האם רכוב קונה במקום שיש גם אדם הנוהג את בעל החיים, שכן השאלה היא האם הנוהג מבטל את כוח הרכוב וגורם שהוא לא יפעל להנעת בעל החיים. הערך "רכוב", באתר ויקישיבה (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם) תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ח', עמוד ב'. תוספות, רמב"ן ועוד ראשונים שם. כך משמע מרש"י. ר"ן שם. שם ט' ע"א. משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות כלאים, פרק ט', הלכה ט'. משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות גזילה ואבידה, פרק י"ז, הלכה ז'. כנראה שכן היא גם דעת רש"י שם בד"ה אלא רכוב במקום נוהג: "וכי אמרינן משיכה קני היכא דליכא רכוב אבל במקום רכוב לא", משמע שרכוב אינו קניין משיכה הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מחמר

מְחַמֵּר הוא פעולה הגורמת לבעל חיים לישא משא בשבת. מחמר הוא אחד מאיסורי השבת שאינם חלק מל"ט אבות מלאכה. כאשר האדם גורם לבהמה לטלטל אבל לא בפעולה ישירה, כדוגמת משא שלא כדרכה או בהמה קטנה שלא ראויה עדיין לנשיאת משאות, זה איסור דרבנן ובמקום מצווה זה מותר לכתחילה שביתת בהמתו הרב אליעזר מלמד‏, שביתת בעלי חיים, באתר פניני הלכה נשיאת סכין על קורבן פסח בשבת. תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ס"ו, עמוד ב'.
קופל

קופל הוא שם משפחה, לרוב נובע מ"יעקב" ביידיש האם התכוונתם ל... אבנר קופל – עסקן ספורט וסוכן ביטוח ישראלי אופיר קופל – כדורגלן ישראלי אלעזר בניועץ (נולד קופל) - משורר, מתרגם ועורך עברי ברברה קופל – במאית קולנוע אמריקאית ברני קופל – שחקן אמריקאי גיורא קופל – אל"ם במילואים בצה"ל ז'רום קופל – רוכב אופניים צרפתי טד קופל – עיתונאי ומגיש חדשות אמריקאי לאופולד קופל – יזם ובנקאי יהודי-גרמני משה קופל – פרופסור למדעי המחשב נירית קופל – שחקנית ישראלית ננסי קופל – מתמטיקאית יהודית-אמריקאית סטיב קופל – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בריטי פנחס קופל – המפקד הראשון של משמר הגבול, ממפכ"לי משטרת ישראל רות קופל – ציירת ישראלית אחר קופל (חברה) – חברת ניו קופל שלמה SIXT עוסקת בליסינג, השכרת רכב ומכירת כלי רכב קופל (טקסס) – עיר בטקסס קופל - שמה הרוסי של העיירה קופיל במחוז חמלניצקי באוקראינה קפלן
יצירות בלתי גמורות

יצירות בלתי גמורות הן יצירות מתחומי אמנות שונים שיוצרהם לא סיימו אותן מעולם. האם התכוונתם ל... יצירות בלתי גמורות במוזיקה יצירות בלתי גמורות בספרות יצירות בלתי גמורות באמנות יצירות בלתי גמורות בקולנוע Non finito
סוויטת מסקרד

סוויטת מסקרד (ברוסית: Сюита Маскарад; באנגלית: Masquerade Suite) היא סוויטה שחוברה על ידי המלחין הארמני אראם חאצ'טוריאן בשנת 1944. הסוויטה מבוססת על מוזיקה שכתב חצ'טוריאן למחזה של מיכאיל לרמונטוב נשף המסכות ומכאן שמה 'מסקרד' שפירושה ברוסית מסכה. הסוויטה מפורסמת בעיקר בזכות הוולס שמבוצע רבות בקונצרטים ומשמש הרבה כמוזיקת רקע לסרטים ותוכניות. ואלס נוקטורן מזורקה רומנסה גאלופ מידע על היצירה "סוויטת מסקרד" באתר מיוזיק בריינז ביצוע היצירה בניצוחו של איבן מרינוב באתר יוטיוב פרקים 1 2 3 4 5
גאלופ

גאלופ הוא סוג ריקוד במשקל 2/4 שמקורו בגרמניה. המונח גאלופ פירושו לדהור. וכך הוא אופי הריקוד. מקור הגאלופ הוא מגרמניה, שם היה מכונה "הופסר" שפירושו- מנתר ומדלג. אופי הריקוד הוא במעגל, מהיר ועליז, במשקל זוגי ומאופיין בניתורים. ריקודי גאלופ מפורסמים: יוהאן שטראוס (הבן) כתב מספר ריקודי גאלופ. פרדריק שופן ('גאלופ המרקיז' לפסנתר). פרנץ שוברט (ד. 735). ז'ורז' ביזה (בסוויטה משחקי ילדים 'גאלופ פרסטו'). אראם חאצ'טוריאן (פרק חמישי בסוויטת מסקרד). צ'ארלס ויליאמס כתב גאלופ מפורסם בשם 'גאלופ השטן' ("Devil's Galop") ז'ורז' ביזה כתב פרק גאלופ בסוויטה "משחקי ילדים" ("Jeux d'enfants") מדיה וקבצים בנושא גאלופ בוויקישיתוף גאלופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס הילודה

פרס הילודה היה מענק של 100 לא"י שהוענק על ידי מדינת ישראל בשנים הראשונות שלאחר הקמתה לאימהות לעשרה ילדים או יותר, לשם עידוד הילודה. הפרס מזוהה ביותר עם דוד בן-גוריון, שביקש בפרס להדגיש את חשיבות ריבוי האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל, אך הוענק גם על ידי משה שרת בהיותו ראש ממשלה. בנובמבר 1949 עלתה דרישה בשם השוויון להעניק את הפרס גם לאשה ערבייה שילדה עשרה ילדים. דרישה זו הביאה לוויכוח ציבורי: היו שטענו שהפרס נועד לעודד ילודה בעם היהודי, שסבל מהשואה והריבוי הטבעי שלו קטן יותר מזה של הערבים; אחרים טענו שערך השוויון גובר על שיקולים אחרים וכי יש להעניק את הפרס גם לאם ערבייה, שממילא רק למעטות מהן יש עשרה ילדים. בפועל הממשלה נענתה לדרישה והעניקה את הפרס גם לנשים ערביות שילדו עשרה ילדים. הפרס עורר תדהמה במזרח אסיה, שבה נעשו מאמצים רבים דווקא להקטין את הילודה. היו שיצאו נגד פרס הילודה כמעודד נשים להרוס את בריאותן בלידות רבות. מנהל קופת חולים כללית לשעבר, הרופא ד"ר יוסף מאיר, יצא נגד פרס הילודה במאמר תחת הכותרת: "הגברת הילודה או ריבוי הילדים" בכותבו שאין עניין לעודד משפחות עניות מיוצאות המזרח להביא עשרה ילדים, אלא יש לעודד את כל בית ישראל ובמיוחד האליטה האינטלקטואלית, להביא 3–5 ילדים. הפזמונאי יהושע סובול כתב שיר מחאה על נושא זה ילדים זה שמחה, אם כי לא כל השומע אותו הבין שמדובר במחאה. בשנת 1959 החלה המדינה להעניק קצבאות ילדים, ופרס הילודה בוטל. נתי גבאי, דוד בן-גוריון: תביאו עשרה ילדים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13 במרץ 2022 "מתחרה" לפרס הילודה, מעריב, 29 ביולי 1959 ח. ש., הפרס - למי?, דבר, 14 בנובמבר 1949 א. שרון, פרס הילודה, דבר, 8 בדצמבר 1949 מ. א., פרס ילודה, דבר, 22 בנובמבר 1949 עכו - פרסי ילודה, דבר, 20 בנובמבר 1953 מרים שיר, קונגרס נשים בציילון, דבר, 30 באוגוסט 1955 אירמה פולאק, בעיות אנוש, דבר, 2 ביולי 1951 שחלב סטולר-ליס, כך אגדל תינוק ציוני, עיונים בתקומת ישראל, 2003 (כרך 13), עמ' 277–293.
יוסף דה פיצ'וטו ביי

סנטור יוסף אלי דה פיצ'וטו "ביי" (15 באפריל 1872 - 12 בפברואר 1938) היה איש עסקים ואיש ציבור יהודי-מצרי, ממנהיגי קהילת יהודי אלכסנדריה, אשר היה פעיל הן בתנועה הלאומית המצרית והן בתנועה הציונית. היה הסנטור היהודי הראשון במצרים. דה פיצ'וטו נולד בשנת 1872 באלכסנדריה למשפחה שמוצאה מחלב. במשך מרבית צעירותו הועסק בחברת יבוא ויצוא. בשנת 1892 הוא נשא לאישה את ג'ודית, בת למשפחת הבנקאים קוריאל, ובאותה תקופה ייסד פירמת מסחר שזכתה להצלחה רבה. בנוסף הוא היה מומחה לכלכלה, וחבר דירקטוריון של מספר חברות, בהן "Bank Cassa di Sconto e di Risparmio". בשנת 1920 הוא נבחר כנשיא אגודת מסחר מצרית (l’Association du Commerce d’Importation) ולאחר מכן מונה כחבר ה"מועצה הכלכלית של מצרים". באותה שנה הוא קיבל מהמלך פואד הראשון את תואר הכבוד ביי. בשנת 1921 הוא קיבל תואר כבוד (Officier de l’Instruction Publique) גם ממשלת צרפת. דה פיצ'וטו היה פעיל במפלגה הלאומית המצרית מפלגת אל-ופד ולאחר מכן במפלגת אל-אתחאד. בשנת 1924 מונה על ידי המלך פואד הראשון לחבר הסנאט המצרי. כך היה לסנטור היהודי הראשון במצרים. לבקשת דה פיצ'וטו, החליט הסנאט במצרים, על פי דיווחים בעיתונות, לא לקיים ישיבות ביום השבת. הוא כיהן כסנטור מצרי עד שנת 1930. באותה תקופה, לא היה נדמה שקיימת סתירה בין תמיכה בלאומיות מצרית לבין תמיכה בלאומיות יהודית. דה פיצ'וטו תמך בציונות ובשנת 1918 היה ממקימי הארגון הציוני "המועצה פרו-פלשתינה" באלכסנדריה, ושימש בתור סגן הנשיא של הארגון תחת הברון פליקס דה מנשה. הוא היה בין המנהיגים הבולטים בקהילת יהודי אלכסנדריה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. הוא היה מעורב במוסדות החינוך של הקהילה, ושימש כגבאי של "בית הכנסת אליהו הנביא" באלכסנדריה (1914-1932). בשנותיו האחרונות הוא היה פעיל פוליטית כנגד התנועה הפשיסטית ותעמולתה במצרים. הוא נפטר בשנת 1938 באלכסנדריה. מדיה וקבצים בנושא יוסף דה פיצ'וטו ביי בוויקישיתוף The Sephardim in Egypt Maurits H. van den Boogert; Adam Guerin. "Picciotto, Joseph Elie Bey." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.