laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טום רוב סמית

טוֹם רוֹבּ סמית (באנגלית: Tom Rob Smith, נולד ב-1979) הוא סופר ותסריטאי אנגלי, המתגורר כיום בלונדון. טום הוא בוגר אוניברסיטת קיימברידג' לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2001, למד במשך שנה כתיבה יוצרת. ספרו הראשון המבוסס על סיפורו של הרוצח הסדרתי, הקניבל והפדופיל האוקראיני אנדריי צ'יקטילו; ילד 44 פורסם בתחילת 2008, ותורגם ל-26 שפות. בשנת 2009 קיבל על ספר זה מספר פרסים יוקרתיים בהם: פרס אנתוני, פרס בארי, פרס דיליס, ופגיון הזהב. כמו כן היה מועמד לקבלת פרס מאן בוקר. ב-2015 צפוי לצאת לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הספר, בכיכובם של טום הארדי, גארי אולדמן וונסן קאסל. באפריל 2009 פורסם ספרו השני; הנאום הסודי, המהווה ספר המשך לילד 44, ומבוסס על המהפכה שבאה בעקבות הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב בליל ה-24 - 25 בפברואר 1956. ספרו השני תורגם אף הוא לעברית בהוצאת כתר. ביולי 2011 פורסם ספרו השלישי והאחרון בטרילוגיה; סוכן מספר 6 (באנגלית: Agent 6). הספר תורגם לעברית בשנת 2012, ויצא לאור בהוצאת כתר. ספרו הרביעי, "החווה", ראה אור בתרגום לעברית בתחילת 2014. ב-2014 נטל חלק בכתיבת התסריט למיני סדרה של ה-BBC, "מרגל לונדון". ילד 44 – המותחן הראשון לסמית, העוסק ברוצח סדרתי הפועל בברית המועצות בעידן סטלין, ומתאר את השפעות האידאולוגיה המרקסיסטית על חקירת הפשע, שגורמת לרשויות לטייח אותו ולתלותו בחסרי ישע שונים. הספר זכה בפרס "דוקרן הפלדה" למותחן הטוב ביותר של שנת 2008. הנאום הסודי – הספר עוסק בנאומו של ניקיטה חרושצ'וב ב-25 בפברואר 1956 בפני קונגרס המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, בו חשף חרושצ'וב את פשעי משטרו הרצחני של סטלין והוקיע את מבצעיהם. הנאום זכה לכינוי "הנאום הסודי". ימים אחדים לאחר שנישא הנאום הסודי נשלחים עותקים מודפסים שלו, לכמה סוכנים של השירות החשאי. אחד העותקים נשלח ללב סטפנוביץ' דמידוב, הגיבור הראשי ב"ילד 44", המכהן כראש מחלק הרצח במשטרת מוסקבה. כאשר עמיתיו לשעבר בקג"ב נרצחים בזה אחר זה, הוא מבין שמישהו מבקש לנקום ומתחיל לחקור. כשבתו נחטפת, הוא מבין שהנוקמים מתכוונים להגיע גם אליו. סוכן מספר 6 – כעשור לאחר מות סטלין, לב דמידוב כבר איננו סוכן השירות החשאי. לב מנסה להשאיר מאחוריו את זוועות המשטר שלהן היה שותף ולבנות חיים חדשים במוסקבה עם אשתו ראיסה ובנותיו המאומצות זויה ואלנה. אבל כאשר ראיסה והבנות נוסעות לניו יורק, בעיצומה של המלחמה הקרה, עולמו שוב מתהפך עליו. הטרגדיה שמתרחשת שם מפרידה את לב ממשפחתו ומכריחה אותו לצאת למסע ממושך, רב-תהפוכות ומזעזע, שיסתיים רק שנים רבות לאחר מכן, באפגניסטן. והוא איננו לבדו במסע הזה. בכל מקום שהוא יגיע אליו הוא יגלה את "סוכן מספר 6". הספר עוסק בדניאל, המוצא את עצמו בין אביו המספר לו שאמו עברה התקף פסיכוטי ואושפזה בבית חולים פסיכיאטרי, לבין אמו המספרת על חבורה של גברים תאבי כוח ומושחתים, על הפשע המחריד שהם ביצעו, על הניסיונות להסתירו, ועל חלקו של אביו בפרשה. "החווה" יצא לאור שנת 2014 וזכה לשבחים רבים. אתר האינטרנט הרשמי של טום רוב סמית (באנגלית) טום רוב סמית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טום רוב סמית (1979-), דף שער בספרייה הלאומית טום רוב סמית, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום רוב סמית, פסטיבל הסופרים, "איש מזמור חג המולד", באתר הארץ, 9 במאי 2012 איתי שטרן, אהובו החשאי של המרגל, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2015 מאיה פלדמן, "סוכן מספר 6": החיים באדום, באתר הארץ, 2 באפריל 2012
קטאיף

קַטַאיֵף (מבוטא גם אַטַאיֵף, בערבית: قطايف) הוא כיסון מתוק מהמטבח הערבי (הלבנוני, הפלסטיני, המצרי, הסורי) המוגש בתקופת הרמדאן. הקטאיף מבוסס על בלילה ממנה יוצרים מעין הכלאה בין פנקייק ללחוח, שאותה מטגנים מצדה האחד בלבד. לאחר הטיגון ממולא הצד שאינו מטוגן במלית של גבינת עיזים מתוקה או של אגוזי מלך קצוצים, מקופל במרכזו ומודבק בשפתיו, כך שמתקבל כיסון. הכיסון מטוגן בשמן עמוק או נאפה. יש המכינים קטאיף ממולא גבינה בצורת משפך: לאחר קיפול הפנקייק מותירים את אחד מקצותיו פתוח להצגת המראה הדקורטיבי של המילוי, ואין מטגנים או אופים אותו לאחר המילוי. על הקטאיף המוכן (והמקורר אם טוגן/נאפה) מוזגים סירופ סוכר, מי ורדים או מי זהר. יש הזורים על הכיסון פיסטוק קצוץ. מלית האגוזים מתובלת בסוכר וקינמון. יש המחליפים את האגוזים בפיסטוק. חומרי מלית נוספים, פחות שכיחים, הם צימוקים, צנוברים, שקדים, אגוז לוז או בוטנים. יהודי חלב נוהגים לאכול קינוח זה בחג החנוכה, אחרים מיהודי סוריה נוהגים לאכול אותו בט"ו בשבט ובארוחות חגיגיות נוספות. אפטאר רוני ונציה, עטייף: לא רק ברמדאן, באתר ynet, 8 בנובמבר 2007 שרון רופא אופיר, אום אל פאחם: שוברים את הצום עם עוגת הקטאיף, באתר ynet, 5 בספטמבר 2008 רון כהן, חגיגות ה'עיד אל פיטר', באתר ynet, 14 בדצמבר 2001 מתכון עטאיף (באנגלית) כולל הסבר מפורט להכנת הקינוח עם שני סוגי המלית, בליווי תמונות. מתוך הבלוג Lebanese Garlic Sauce סיגל רגב, מדריך העיר העתיקה, באתר על השולחן, מתוך גיליון 224, אוקטובר 2009
אפקט הקרנה אחורית

אפקט הקרנה אחורית (באנגלית: Rear projection effect) הוא אפקט מיוחד; טכניקה לשילוב הופעות חזית עם רקע שצולם מראש. האפקט היה בשימוש נרחב בתעשיית הקולנוע שלפני עידן הגרפיקה הממוחשבת. רקע דהוי מאחורי מושא הצילום הוא רמז ויזואלי לשימוש באפקט. השחקנים עומדים לפני מסך, אשר מאחוריו מקרן המטיל את סרט-הרקע בתמונת-מראה. אי לכך, הטכניקה מחייבת שימוש באולפן גדול דיו ע"מ שיוכל להכיל את קונוס האור של המקרן. האפקט איפשר לדמות סיטואציות מסוכנות או מורכבות לצילום ממשי בסביבת אולפן, כגון נסיעה ברכב, או הימצאות בבית בוער. השחקן יכול בזמן אמת להגיב לרקע ולראות את האפקט מאחוריו, וכך למשל הצלם יכול להזיז את המצלמה או לעשות זום (בצילומי מסך כחול כדי לזוז ולעשות זום צריכים להשתמש במערכת בקרת תנועה אשר עלותה גבוהה, משום שהרקע והאובייקט לא מצטלמים באותו הזמן). יתרון משני של השיטה, הוא חיסכון בשעות עריכת פוסט, עלות יחסית זולה. למרות זאת, במקרים מסוימים החפצים בקדמת הצילום והשחקנים היו נראים כזזים בחוסר סנכרון עם הרקע בשל חוסר תיאום בין צילום הרקע התזזיתי לצילום השחקנים עם סטאדיקאם או אמצעי אחר (בעיקר קפיצות ותזוזות חדות ברקע). האפקט היה צורם ונראה לעין, ובפוסט-פרודקשן, בלתי אפשרי להחליף את הרקע או לערוך אותו לאחר הצילום. ההתקדמות העיקרית של הקרנה אחורית היא הקרנה קדמית, שלה עיקרון זהה. בהקרנה זו, נעשה שימוש בחומר מיוחד על מסך מיוחד כדי לאפשר את ההקרנה מהחזית בצורה ברורה וחדה. התוצאה היא תמונה רוויה הרבה יותר ואובייקטים חדים יותר. הטכניקה החדשנית הייתה בשימוש ניסיוני בזמן הצילומים של 2001: אודיסיאה בחלל, בסצינות הפתיחה של הסרט, כדי להימנע מצילום באתרי צילום יקרים באפריקה. נעשה שימוש באפקט גם במגוון סצינות לאורך הסרט (היציאה לחלל החלונות של החללית) וליצירת אפקטים על המסך של המחשב (מחשב החללית). כיום טכניקת מסך כחול החליפה את השימוש בהקרנה אחורית. למרות שהקרנה אחורית הפכה מיושנת, קוונטין טרנטינו השתמש באפקט בספרות זולה במהלך הנסיעה במונית, ג'יימס קמרון, השתמש באפקט ב"הנוסע השמיני 2" ו"בשליחות קטלנית 2". במרבית סרטי אוסטין פאוורס נעשה שימוש באפקט כדי לשוות לסרט מראה של סרטי ריגול ישנים. "רוצחים מלידה" השתמשו בטכניקה בצורה נרחבת כדי להדגיש מניעים נסתרים תת-הכרתיים של השחקנים. הקרנה אחורית הייתה עוד לפני שהחל בפועל השימוש בה, על ידי ז'ורז' מלייס ואדווין פורטר אולם זה נעשה אפשרי רק ב-1930 בשל שלוש התפתחויות הטכניות הדרושות: החשוב ביותר היה פיתוח של מנוע מצלמה ומקרן, אשר היו מקושרים לתריס של המצלמה בסינכרון מלא. שנית, סרטי צילום צבעוניים, המצאתו של איסטמן קודאק בשנת 1928 אפשרה למצלמה לחשוף את הרקע המוקרן יותר מאשר סרטי צילום שחור-לבן, מה שהפך אותו לעמום פחות. לבסוף, הופעת סרטי צילום רחבים יותר בשנת 1920, היוו את השינוי הגדול בהפקת סרטים. רוחב הסרט דרש מנורות הקרנה בעלת עוצמה רבה יותר, אשר גרמו לחשיפה אחידה ורבה יותר. חברת Fox הייתה הראשונה להשתמש בטכניקת הקרנה אחורית מודרנית, בשנת 1930 עם סרטיהם Liliom ולאחר מכן גם בסרט רק תדמיינו. על העבודה הטכנית בסרט, זכתה החברה בשנת 1933 בפרס האוסקר. זמן קצר לאחר מכן חברת סרטי פרמאונט שכללה את השיטה ופיתחה שיטות אחדות כגון סינכרון 3 מקרנים לאותו מסך. אלפרד היצ'קוק השתמש בתהליך בהצלחה להראות את קרי גרנט מותקף על ידי מטוס ב"מזימות בינלאומיות", אך ספג ביקורת כאשר הוא השתמש בו בהרחבה ב"מארני".
קריאולית האיטית

קריאולית האיטית, אשר לעיתים קרובות נקראת קריאולית, היא שפה קריאולית המדוברת בהאיטי על ידי כ-12 מיליון אנשים. השפה גם מדוברת על ידי מהגרים מהאיטי באיי בהאמה, קובה, קנדה, צרפת, איי קיימן, גיאנה הצרפתית, מרטיניק, גוואדלופ, בליז, פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית, חוף השנהב, ונצואלה וארצות הברית. קריאולית האיטית היא אחת משתי השפות הרשמיות בהאיטי, לצד צרפתית. השפה החלה להתפתח במהלך המאה ה-18, והיא מבוססת על צרפתית, ערבית, ספרדית, טאינו, אנגלית ומספר שפות אפריקאיות. קריאולית האיטית הוכרה כשפה רשמית בהאיטי בשנת 1961, לצד הצרפתית, שהייתה שם השפה הספרותית הבלעדית מאז עצמאותה בשנת 1804. ההכרה נבעה בין השאר ממאמציו הרבים של הסופר פליקס מוריסאו-לרוי, שהיה הסופר הראשון ובעל ההשפעה הרבה ביותר, שכתב ספרות ושירה בשפה זו. תקן לאורתוגרפיה קריאולית האיטית קיים משנת 1979. מעמדה הרשמי של השפה תוקף בחוקת 1987. השימוש בקריאולית האיטית בספרות קטן מאוד, אך הוא נמצא בעלייה. משנות ה-80 עשו מחנכים, סופרים ופעילים פוליטיים שימוש בקריאולית האיטית בספרות. השימוש בה בעיתונים היוצאים לאור בשפה זו, וברדיו ובטלוויזיה הולך וגובר. קריאולית האיטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ראשי תיבות אלכסוניים

ראשי תיבות אלכסוניים נוצרים כאשר לוקחים אות ראשונה מהמילה הראשונה, אות שנייה מהמילה השנייה וכו'. השימוש בראשי תיבות אלכסוניים נעשה בדרושי חכמי ישראל לעיתים רחוקות. כגון: על המילים "מרכבות עמי נדיב" בשיר השירים הסבירו חכמי הרמז שאלו חיות הקודש הנזכרות בספר יחזקאל פרק א: נשר אדם אריה יעקב בצורה הבאה: אות ראשונה של נשר שנייה של אדם שלישית של אריה ורביעית של יעקב. בצורה דומה הסביר הרב בן איש חי מדוע נהגו לאכול מאכלי חלב בחנוכה: פומפיוס גזר שלא לשמור שבת, חודש ומילה, וכנגדם אוכלים חלב כי ח של חלב זו אות ראשונה של חודש. ל של חלב זו אות שלישית של מילה. ב של חלב זו אות שנייה של שבת.
אוסטיה

האם התכוונתם ל... חבל אוסטיה – חבל ארץ באזור הקווקז. צפון אוסטיה - אלניה – רפובליקה השוכנת בדרום הפדרציה הרוסית. דרום אוסטיה – רפובליקה על פי הכרזה עצמית, בתוך הגבולות המוכרים בינלאומית כגאורגיה. ומחוז אוטונומי סובייטי לשעבר אוסטיה (עיר) – עיר היסטורית על שפך הטיבר באיטליה, כיום פרבר של רומא. אוסטיה (בית כנסת) – שרידי בית כנסת יהודי מהמאה ה-4 שנמצא באוסטיה (עיר) אוסטיה (בלארוס) – עיירה בבלארוס לחם הקודש (Hostia) בטקס הנוצרי
חינא

בהלכה, חינא הוא כינוי לשורה של תקנות אותם תיקנו חז"ל כדי להקל על הנשים לגבות את כתובתן מבעליהם, ומטרתו כדי לגרום חן אהבה בין בני הזוג, האיש והאישה. אחת מתקנות אלו היא, שאם אדם מת והשאיר כסף אצל בעל חובו, נותנים זכות קדימה לאלמנה לגביית כתובתה, על פני בעלי החובות והיורשים. נחלקו הראשונים בקשר לסיבת התקנות: לפי דעה אחת, התקנות הן כדי שלא ימנעו הנשים האלמנות מלהינשא לגברים, ולא ישנאו אותם; לפי שיטה אחרת, ההפך הוא הנכון; כדי שהאלמנות ימצאו חן בעיני בעליהם השניים, להינשא להן, יש צורך להקל את תנאי גביית הכתובה, כדי שיהיה להם כסף ויראו כעשירות. דעה זו, מתאימה יותר עם הכלל טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו. רבינו חננאל בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף פ"ד, עמוד א'.
ילדים מספרים על עצמם

ילדים מספרים על עצמם היא סדרת ספרים רבי מכר בת 14 כרכים של הסופר והמחנך החרדי חיים ולדר. את הספר הראשון בסדרה הוציא תחת השם ח. יערי. הסדרה עוסקת בדילמות ובעיות מעולמם של הילדים ובהענקת פתרונות חינוכיים עבורן. הסדרה תורגמה ל-8 שפות. מהסדרה נמכרו למעלה מ-100,000 עותקים בשפה העברית. על פי ולדר, מה שהוביל אותו ליצירת הסדרה היה בשלב בו עבד כמורה-חייל. בכיתה שבה לימד היה תלמיד מופרע. ולדר כתב סיפור והקריאו לכיתה מתוך מטרה שיפנים את המסר. לאור העובדה שהילדים נהנו מהסיפור הוא המשיך לכתוב סיפורים ולהקריא אותם לתלמידים. לאחר מכן הוא שלח כמה סיפורים לעיתון "יתד נאמן" תחת השם ח. יערי. לאור התגובות החיוביות שקיבל הוא פנה להוצאת ספרים על מנת להוציא את הסיפורים לאור. בסופו של דבר הוא הוציא לאור את הספר בשנת 1993 ולדבריו תוך שבוע וחצי נמכרו 2,000 עותקים. נכון לשנת 2002, יצא הכרך הראשון בכ-20 מהדורות, 40,000 ספרים, בסך הכול. בשלהי 2021, בעקבות פרסום עדויות לפיהן ניצל מינית נשים, רבים מרוכשי הספרים הוציאו את הספרים מחוץ לביתם כאות מחאה על מעשיו. חנויות ספרים שונות הודיעו על הסרת ספריו מהמדפים, ובמספר מקרים אף שרפו את ספריו. הסדרה עוסקת באירועים ובחוויות מעולמם של הילדים ומתעמקת ברגשותיהם. הסיפורים הכתובים בגוף ראשון עוסקים בעלילות כמו התמודדות של ילד שמן, מלכי כיתה, יחסי הורים–ילדים ועוד. הסיפורים מעבירים מוסר השכל ישיר בעלילתם. רבים מספרי הסדרה אוירו על ידי יוני גרשטיין. ספריו היוו חידוש בגישה אל הילדים תחת המוטו "הלב אינו מחסן" והעידוד שהוא נותן לילדים לספר על רגשותיהם ולהכיר בהם. בספריו נהג ולדר להזמין את הילדים לכתוב את סיפוריהם ולשולחם אליו. לאחר שהוציא לאור את ספריו למבוגרים (אנשים מספרים על עצמם) החלו לשלוח אליו גם אנשים מבוגרים ונוער את סיפוריהם. לעיתים השתמש ולדר בחומרים שנשלחו אליו, אם כבסיס לעלילה ואם כמקור השראה. לדברי ולדר, הגיעו אליו למעלה מ-25,000 מכתבים בשפה העברית. קובי אריאלי, כבוד הרב-מכר: "ילדים מספרים על עצמם" כובש את הציבור החרדי, באתר nrg‏, 19 ביוני 2009 תמר רותם, קולם של הילדים השותקים, באתר הארץ, 2 בינואר 2002 טלי פרקש, רב מכר, באתר ynet, 10 ביוני 2010 תמר רותם, קולם של הילדים השותקים, באתר הארץ, 2 בינואר 2002 גיא עזרא, ‏הרב אליהו: מה לעשות עם הספרים של חיים ולדר?, באתר "סרוגים", 17 בנובמבר 2021 קובי נחשוני, טלי פרקש, סילוק של ספריו, השעיה משידור ועדויות חדשות: פרשת חיים ולדר מטלטלת את המגזר החרדי, באתר ynet, 17 בנובמבר 2021 מרים ברדוגו, ‏מחאה חריפה: שריפת ספריו של חיים ולדר, באתר "סרוגים", 3 בינואר 2022 יהונתן גוטליב, תיעוד | 30 לחיים ולדר: ספרי ולדר נשרפו מול קברו, באתר ערוץ 7, 25 בינואר 2022 חסידישקייט אונליין 3 - ראיון עם חיים ולדר, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 13:55 (מקור מדוייק בדקה 1:36)) בית אבי חי, אני הממסד אוה הכימיאן, הלב אינו מחסן, הידברות
סער 2

סער 2 הוא דגם של ספינות טילים ששירתו בחיל הים הישראלי משנות ה-60 ועד שנות ה-90. ערך מורחב – ספינות סער השם סער 2 ניתן לשתי קבוצות של ספינות טילים: ספינות שנבנו במספנות קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי שבשרבור בשנות ה-60 של המאה ה-20, על פי תוכניות של חיל הים הישראלי. הם הדור השני של ספינות "סער" וצורתן הכללית נגזרת מהעיצוב של ספינות מדגם סער 1, אך הם נבנו מראש עם התאמה לשיגור טילי גבריאל. ספינות אלו ובראשן אח"י חיפה, היו הראשונות שנשאו את הטיל גבריאל. בסדרה נבנו שלוש ספינות: אח"י אילת, אח"י חיפה ואח"י עכו. ספינות סער 1 ששודרגו, בעיקר על ידי הוספת היכולת לשגר טילי גבריאל. ההסבה הראשונה בוצעה באח"י מזנק לפני מלחמת יום הכיפורים ולאחר המלחמה שתי ספינות סער 1 האחרות, אח"י מבטח ואח"י משגב שודרגו אף הן. סטי"לים סער 2 חומשו במערכת נשק משוכללת ומכ"ם בקרת אש, תותח חרטום 40 מ"מ, ו-8 טילי גבריאל. שניים על גבי משגרים קבועים מלפני הגשר, וששת הנותרים על גבי שני משגרים מצטודדים מאחורי הגשר עם שלושה טילים כל אחד. את המשגר המצטודד האחורי ניתן היה להחליף בתותח 40 מ"מ ובכך להיות עם חימוש של 5 טילים ושני תותחי 40 מ"מ. לאחר מלחמת יום הכיפורים, שתיים מספינות סער 2, אח"י חיפה ואח"י עכו, הועברו בהפלגה סביב אפריקה אל הים האדום במבצע יופי והאחרות שרתו בים התיכון. באביב 1979 חוזקה היכולת של ספינות סער 2 ללוחמה נגד צוללות בהתקנת סונאר טובל בירכתי הספינות. ספינות סער 2, הוצאו מהשירות בשנים 1992 - 1997. אח"י מבטח, שהחלה כספינת תותחים דגם סער 1 הוסבה לסטי"ל סער 2, הוצאה משירות בינואר 1996 והועברה למוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה שם היא מוצגת לקהל. מדיה וקבצים בנושא סער 2 בוויקישיתוף מתוך הספר שייטת 3 - ספינות הטילים בחיל הים, כתיבה ועריכה - משה אימבר, עיצוב גרפי - גד אריאל, חיל הים - שייטת 3, ההוצאה לאור משרד הביטחון, 2005. חודש אפריל, אתר חיל הים הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה

כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה (בהולנדית: Christiaan Snouck Hurgronje;‏ 8 בפברואר 1857 - 26 ביוני 1936) היה חוקר הולנדי של תרבויות ולשונות המזרח ויועץ לענייני ילידים בממשל המושבות של איי הודו המזרחיים ההולנדיים. סנוק הורחרוניה נולד באוֹסְטֶרְהַאוּט (Oosterhout) והחל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת ליידן ב-1874. הוא קיבל את תואר הדוקטור ב-1880, נושא עבודת הדוקטור היה "החגיגות במכה". הוא התמנה לפרופסור בבית הספר לעובדי השירות הקולוניאלי בליידן ב-1881. הורחרוניה, שידע ערבית על בוריה, נעזר במושל העות'מאני בג'דה ונבחן בידי משלחת של מלומדים ממכה ב-1884, ולאחר שעבר בהצלחה את הבחינות קיבל היתר לעלות לרגל לעיר הקדושה מכה ב-1885. הוא היה אחד מהמלומדים המערביים הראשונים שעשו כן. במסעו החלוצי הוא היה דמות מערבית חריגה במכה, אולם אימץ לחיקו את התרבות והדת של מארחיו בהתלהבות והמיר דתו לאסלאם. ב-1889 הוא התמנה לפרופסור לשפה המלאית באוניברסיטת ליידן וליועץ רשמי לממשלה ההולנדית לעניינים קולוניאליים. הוא כתב למעלה מ-1,400 מסמכים אודות המצב באצ'ה ומצב האסלאם בהודו המזרחית ההולנדית, כמו גם על השירות הקולוניאלי והלאומיות. בשמשו כיועצו של פן הֵטס (J. B. van Heutsz) נטל הורחרוניה חלק פעיל בשלב הסופי (1905-1898) של מלחמת אצ'ה (1913-1873). הוא נעזר בידיעותיו על תרבות האסלאם על מנת להציע אסטרטגיות שיסייעו לשבור את ההתנגדות של מתיישבי האצ'ה ולכפות עליהם שלטון קולוניאלי הולנדי ובכך לשים קץ ל-40 שנות מלחמה שבה נספו לפי ההערכות בין 50 ל-100 אלף מתיישבים ונפצעו מיליון אחרים. הצלחתו במלחמת אצ'ה הקנתה להורחרוניה עמדת השפעה בעיצוב מדיניות הממשל הקולוניאלי בשארית שטחה של אינדונזיה, אולם מכיוון שסבר שהצעותיו לא יושמו די הצורך, הוא שב להולנד ב-1906. בשובו להולנד המשיך בקריירה המדעית הפורייה שלו. Ibrahim, Alfian. "Aceh and the Perang Sabil." Indonesian Heritage: Early Modern History. Vol. 3, ed. Anthony Reid, Sian Jay and T. Durairajoo. Singapore: Editions Didier Millet, 2001. 132-133 Reid, Anthony (2005). An Indonesian Frontier: Acehnese & Other Histories of Sumatra. Singapore: Singapore University Press. ISBN 9971-69-298-8. Vickers, Adrian (2005). A History of Modern Indonesia. New York: Cambridge University Press. pp. 10–13. ISBN 0-521-54262-2. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה בוויקישיתוף כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה עבודותיו של סנוק הורחרוניה בפרויקט גוטנברג כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי כריסטיאן סְנוּק הורחרוניה בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
כיכר איטליה

כיכר איטליה (בצרפתית: Place d'Italie) היא כיכר ברובע השלושה-עשר של פריז של פריז. שמה של הכיכר ניתן לה כיוון שבקרבתה שכנו בעבר "שדרות איטליה", הדרך שהובילה מפריז לאיטליה. לפני שהחלה תוכנית ההרחבה של ז'ורז'-אז'ן אוסמן בפריז, עברו דרך המקום בו נמצאת הכיכר חלק מחומות העיר של פריז. עם הריסת החומות בשנת 1860, נבנתה במקום כיכר גדולה. בשנת 1960 נבנה במקום פרויקט "איטלי 13" - בנייה נרחבת של מגדלים באזור. באזור חנויות רבות וסופרמרקטים המתמחים בתוצרת מן המזרח הרחוק. בכיכר תחנת מטרו הנושאת את שם הכיכר, ועוברים בה קווים 5, 6 ו-7. מדיה וקבצים בנושא כיכר איטליה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד

הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד (באנגלית: World of Music, Arts and Dance – WOMAD) הוא פסטיבל בינלאומי למוזיקת עולם אשר נוסד בשנת 1980 על ידי פיטר גבריאל. הפסטיבל הראשון התרחש בבריטניה ב-Shepton Mallet באנגליה. השני התקיים בשנת 1982 ומאז התקיימו יותר מ-160 פסטיבלים ב-27 מדינות בהן: אבו דאבי, אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, דנמרק, אנגליה, אסטוניה, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, אירלנד, איטליה, יפן, ניו זילנד, פורטוגל, סרדיניה, סיציליה, סינגפור, דרום אפריקה, ספרד, טורקיה, וארצות הברית. בין האמנים הישראלים שהופיעו בפסטיבל: אחינועם ניני, חוה אלברשטיין, יאיר דלאל, עידן רייכל, יסמין לוי, דוד ד'אור, בלקן ביט בוקס, התפוחים, מור קרבסי ואמל מורקוס. מדיה וקבצים בנושא הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד הפסטיבל הבין-לאומי למוזיקה, אמנות וריקוד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורה להתעמלות: הסרט

מורה להתעמלות: הסרט (אנגלית: Gym Teacher: The Movie) הוא סרט של ניקלודיאון אשר שודר לראשונה ב-12 בספטמבר 2008. בסרט מככבים כריסטופר מלוני ונייתן קרס. דייב סטואי (כריסטופר מלוני) הוא מורה לספורט בחטיבת הביניים פי איי. דייב מבקש להציל את עצמו מכישלון ספורטיבי בעברו (החמצה מביכה של מדליית זהב באולימפיאדת סיאול) על ידי זכייה בפרס "מורה ההתעמלות של השנה". בשביל לזכות בפרס צריכים תלמידיו לעבור תרגילי אתלטיקה בסיסיים. הבעיה מתחילה כאשר תלמיד חדש בשם רולנד וואפל (נייתן קרס) מצטרף לקבוצה. מאז מות אביו, מגוננת עליו אימו, ויני, באופן תמידי ומכריחה אותו לכבוש קסדה על ראשו, לכן גם כישוריו הספורטיביים אובדים. דייב עושה הכל כדי להעיף את רולנד מקבוצתו עד שהוא מגלה שאימו היא המורה לאנגלית שהוא התאהב בה. דייב מחליט לאמן את רולנד ולהסתיר את זה מאמא שלו, עד ששלי בראג (דייוויד אלן גריר) מתחרה נגד דייב בתפקיד מורה ההתעמלות, אומר לאמא של רולנד שבנה משתתף בתחרות והיא לא נותנת לו להשתתף. בסופו של דבר אמו של רולנד משתכנעת והיא מרשה לרולנד להשתתף. בסוף הסרט הקבוצה מנצחת בתחרות ודייב וויני חברים. דייב סטואי (כריסטופר מלוני) : ספורטאי, מורה לספורט, רואה את הפרס כדי להציל את עצמו מהמבוכה שהייתה לו באולימפיאדת סיאול. כשרונלד מצטרף לקבוצה הוא מנסה לעשות הכל כדי להוציא אותו אבל אז הוא מגלה שאמא שלו הוא המורה לאנגלית שהוא התאהב בה, והוא מחליט לשנות הכל ולאמן את רונלד כדי לנצח בפרס. רונלד וואפל (נייתן קרס) : חסר ביטחון, ביישן, אוהב קומיקסים, תלמיד חדש בחטיבת הביניים, הצטרף לקבוצת הספורט למרות שהוא לא טוב בספורט, הוא ניסה לעשות הכל בשביל להצליח. אמא שלו מכריחה אותו לכבוש קסדה אבל הוא בהמשך הסרט מוריד אותה. ויני בליקר (צ'לה הורסדל) : אמא של רונלד, חברה של דייב, מורה לאנגלית. מאז שבעלה נפטר היא דואגת מאוד לרונלד והיא מכריחה אותו ללבוש קסדה על ראשו כדי שהוא לא ייפגע. שלי בראג (דייוויד אלן גריר) : מורה לספורט, היריב של דייב, מתמודד בתחרות והוא עושה הכל כדי לנצח. סוזי סולסברי (אלכסיה פאסט) : מעודדת, חברה של רונלד, אוהבת לקרוא קומיקסים. "מורה להתעמלות: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מורה להתעמלות: הסרט", באתר נטפליקס "מורה להתעמלות: הסרט", באתר AllMovie (באנגלית) "מורה להתעמלות: הסרט", באתר Metacritic (באנגלית) "מורה להתעמלות: הסרט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קורות האמנות

קורות האמנות (באנגלית: The Story of Art) הוא ספר מבוא לתולדות האמנות מאת ארנסט גומבריך, שיצא לאור בשנת 1950. הספר נמכר בשבעה מיליון עותקים, ובכך היה לספר האמנות הנמכר ביותר בכל הזמנים. הספר מתאר את האמנות מנקודת מבט מערבית, ושם דגש על תרומתה של קבוצה קטנה יחסית של אמנים בולטים. בישראל יצא הספר במהדורות רבות במשך השנים. כיום יוצא הספר במהדורה ה-16 ותורגם ל-30 שפות. בשנת 1996 נוסף לספר פרק בשם "ניצחון המודרניזם", אשר עסק בהתפתחות האמנות במחצית השנייה של המאה ה-20 ובאמנים כמו ג'קסון פולוק ופרנץ קליין. קורות האמנות / מאת א. ה. גומבריך; מאנגלית: חנוך קלעי ואריה לרנר, תל אביב: עם עובד, תשט"ז. (מהדורות נוספות: תשכ"ה-1964; 1975.) קורות האמנות / א. ה. גומבריך; (תרגמו מאנגלית: חיים עדיני [=אריה חשביה] וחנוך קלעי), תל אביב: עם עובד, תשמ"ב-1981. (מהדורה נוספת: תשנ"ד-1993.) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Journal of Palestine Studies

Journal of Palestine Studies או בקיצור JPS (באנגלית: כתב העת ללימודים פלסטיניים) הוא כתב עת אקדמי אשר נוסד בשנת 1971 ויוצא לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת קליפורניה והמכון ללימודים פלסטינים בביירות. עורכו הוא פרופ' רשיד ח'אלידי מאוניברסיטת קולומביה. כתב העת עוסק בנושאים הקשורים לפלסטינים ולערביי ארץ ישראל ולסכסוך הישראלי-ערבי. אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Palestine Studies (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Palestine Studies אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Palestine Studies אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Palestine Studies כתב העת, באתר הוצאת אוניברסיטת קליפורניה ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת ובנושא הרשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוויל ברבור

נוויל ברבור (אנגלית: Nevill Barbour; ‏17 בפברואר 1895–דצמבר 1972) היה עיתונאי וכתב ה-BBC אשר כתב אודות העולם הערבי. נולד באיסטבורן שבאנגליה. בנו של סיר דייוויד מילר, אשר עבד בפקידות הבריטית בהודו וקאתרין ברבור. שימש ככתב ה-BBC בארץ ישראל במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה חזר לאנגליה שם מונה לראש המחלקה הערבית ב-BBC. הוא שימש כעורך של "the Arab Listener" בהוצאת ה-BBC. בשנת 1945 הוא היה חבר בצוות 3 נוצרים, 3 יהודים (כולל אלברט חיימסון) ו-3 מוסלמים שכתבו A Constitution for Palestine בה הם התנגדו להקמת מדינה יהודית בשטח המנדט הבריטי. במהלך מלחמת האזרחים באלג'יר הוא פעל למעבר בטוח של הכתבים מהגבול של תוניסיה לאזורי הלחימה. Nisi dominus: A survey of the Palestine controversy, G.G. Harrap and Co. Ltd, 1946 North West Africa: a political and economic survey, Wilfrid Knapp, Nevill Barbour, Oxford University Press, 1977 Palestine: star or crescent?, The Odyssey press, 1947 Memorandum on Zionism, Palestine and the Jewish problem, 1939 Morocco, Thames and Hudson, 1965 A plan for lasting peace in Palestine, Syrian orphanage press, 1936 מדיה וקבצים בנושא נוויל ברבור בוויקישיתוף קורות חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.