laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זיו בר-שירה

זיו בר-שירה הוא ספורטאי ספורט נכים פאראלימפי וחוקר כלכלה חקלאית. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) התחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה: במרוץ 800 מטר דורג במקום ה-11 עם 1:49.17 דקות, במרוץ 10,000 מטר לא העפיל לשלב הגמר עם 23:16.78 דקות ובריצת מרתון דורג במקום ה-14 עם 1:35:50 שעות. במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה: במרוץ 5,000 מטר סיים בחצי הגמר עם 10:48.52 דקות ובריצת מרתון סיים במקום ה-20 עם 1:37:40 שעות. את מרוץ 10,000 מטר לא סיים. במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) התחרה בר-שירה באופני יד. במרוץ רכיבה נגד השעון דורג במקום ה-11 עם 20:28.97 דקות ובמרוץ רכיבה חופשי דורג במקום ה-9 עם תוצאה של 0:01:27. תחרויות אלה היו הפעם הראשונה שענף אופני יד נכלל במשחקים הפאראלימפיים וטרם נקבעו בו חלוקה לדרגות נכות שונות, באופן שבו התחרה בר-שירה מול ספורטאים ברמת נכות קלה מזו שלו. בר-שירה בעל דוקטורט והוא מרצה בכיר בפקולטה לחקלאות מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עמותות "אתגרים" ו"ארז" לספורט שיקומי הוא פעיל בענף גלישת סקי. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) לבנת הודיעה על מענקים לאלופים הפראלימפיים, מקור ראשון, 27.9.2004. ד"ר זיו בר-שירה באתר האוניברסיטה רוית נאור, גולשים על רגל אחת, באתר ynet, 16 בנובמבר 2006
מוות על הנילוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מוות על הנילוס – ספר מאת אגאתה כריסטי מוות על הנילוס (סרט, 1978) מוות על הנילוס (סרט, 2022)
ויקיפדיה בלאדינו

ויקיפדיה בלאדינו היא גרסת ויקיפדיה בלאדינו, ניב יהודי־ספרדי הנפוץ בקרב צאצאי מגורשי ספרד. היא נפתחה ב-21 בדצמבר 2006. נכון ל-22 בספטמבר 2024 ישנם בוויקיפדיה בלאדינו 3,717 ערכים ו-20 משתמשים פעילים. אף על פי שלדינו נכתבה בעבר בכתב עברי, מרבית דוברי השפה כיום כותבים אותה בלטינית, בוויקיפדיה בלדינו יש תוכן בשתי השפות, מרביתו בכתב לטיני. ערכים רבים במהדורת ויקיפדיה זו מתמקדים בעם ישראל, במועדיו, ובמדינת ישראל. אתר האינטרנט הרשמי של ויקיפדיה בלאדינו (בלאדינו) All Wikipedias ordered by number of articles. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
הוצאת סרג'ו בונלי

הוצאת סרג'ו בונלי (באיטלקית: Sergio Bonelli Editore) היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס שהוקמה באיטליה בשנת 1940 על ידי ג'אנלואיג'י בונלי. היא נקראת על שם סרג'ו בונלי, בנו של מייסד החברה. החברה מפרסמת את יצירותיה בפורמט Bonelliano שהוא ספרון שחור-לבן בעל 98 דפים. החברה הוקמה בשנת 1940 במילנו בשם Casa Audace Editrice. סרג'ו בונלי, בנו של מייסד החברה, החל לנהל את החברה בשנת 1957, וב-1990 היא שינתה את שמה לשם הנוכחי. החל משנת 1948, החברה פרסמה סדרות קומיקס בכיכובו של טקס וילר, איש המערב הפרוע. הסדרה מתפרסמת עד היום (2022). כל שנה מתפרסמות בין 11 ל-17 מהדורות. במרוצת השנים הוצאו גם סרטים ומשחקי מחשב עם הדמות. בשנת 1961 החל פרסום של סדרת "זאגור". הדמות הראשית מתגוררת ביער בפנסילבניה. בשנת 1996 הצטרף לחברה פאולו ביזי, שהמשיך ביצירת איורים לסדרה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה גם מחוץ לאיטליה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 סדרות "זאגור" ו-Tex Willer שווקו בישראל. על בסיס דמויות הקומיקס החברה יצרה מספר סרטי הנפשה. מדיה וקבצים בנושא הוצאת סרג'ו בונלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת סרג'ו בונלי (באיטלקית) אלי אשד, טקס גיבור המערב הפרוע, באתר המולטי יקום של אלי אשד
הבה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הבה – אלת הנעורים במיתולוגיה היוונית אלואיס הבה – מלחין צ'כי ונדלה הבה – עיתונאית שוודית
בן אהלרס

בן אהלרס (באנגלית: Ben Ahlers; נולד ב-17 באוגוסט 1996) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. אהלרס נולד ב־17 באוגוסט 1996 בפורט דודג', איווה. יש לו תואר ראשון במשחק מאוניברסיטת מישיגן. במהלך לימודיו באוניברסיטה, שיחק אהלרס במחזה "אדם ללא חשיבות" בתפקיד פיטר. בשנת 2018 שיחק במחזות "The Closet" ו"חברות בחתונה" מאת הסופרת והמחזאית קארסון מקאלרס. המחזות הוצגו בפסטיבל ויליאמסטאון בויליאמסטאון מסצ'וסטס. בשנת 2019 שיחק במחזה "ילדים טובים" שהוצג בתיאטרון פסדינה. אהלרס החל את הקריירה שלו בסרט הקצר "Anna Garcia Does a One Woman Play" בכיכובו. תפקידו בסרט השיג לו הופעה בטלוויזיה והוא לוהק לתפקיד משנה בסדרה קצרת הימים של NBC משנת 2019, "הכפר", המתארת את החיים בבניין דירות בברוקלין. בסדרה כיכבו מורן אטיאס ווורן כריסטי. באותה שנה הופיע בסדרת הטלוויזיה בכיכובו של אלן קאמינג, "אינסטיקט", בסדרת הטלוויזיה "האוניברסיטה", ובסרט הקצר "Walk Off". בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כשהאורות ממשיכים הלאה" לצד קווין לטיפה, קריסטין פרוסט וסם סטרייק. באותה שנה התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה". בשנת 2022 החל לשחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "העידן המוזהב". בן אהלרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בן אהלרס, ברשת החברתית אינסטגרם בן אהלרס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן אהלרס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) 10 Things You Didn't Know about Ben Ahlers, TVOvermind, ‏4 בundefined 2022 The Member of the Wedding - Williamstown Theatre Festival, Williamstown Theatre Festival, ‏2 בינואר 2018 Charles McNulty, Review: Kavanaugh hearings lend a new lens for Roberto Aguirre-Sacasa’s ‘Good Boys’ - Los Angeles Times, Los Angeles Times, ‏2 ביוני 2019 The Closet - Williamstown Theatre Festival, Williamstown Theatre Festival, ‏2 בינואר 2018 Ani Bundel, Who Plays Lucas In 'Chilling Adventures Of Sabrina'? Ben Ahlers Might Look Familiar, Elite Daily, ‏4 בנובמבר 2020 Erika St. Denis, The Gilded Age Cast & Character Guide | Screen Rant, Screen Rant, ‏בundefined 2022 Rick Porter, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏1 באוגוסט 2019 Ben Ahlers | A Conversation with 'The Gilded Age' Actor — Flaunt Magazine, Flaunt Magazine, ‏5 בundefined 2022
עזרא עבאדי-שעיו

הרב עזרא עבאדי שעיו (ה'תר"ל, 1870 - ד' בשבט ה'תרצ"ט, 24 בינואר 1939) היה רב, פוסק הלכה ואב בית הדין הגדול בארם צובא. נולד בחלב בשנת ה'תר"ל - 1870, לחכם יוסף שעיו ולאמו מזל. למד אצל רבי יעקב אלפייה ואצל רבי אברהם ענתיבי[דרושה הבהרה], ובהמשך אצל הרב ישעיה דיין והרב ניסים לופס. בשנת ה'תרנ"ה נישא לפרידה, בתו של מורו ורבו רבי ישעיה דיין, ומכך נבע כינוי 'שעיו', דהיינו 'חתנו של ישעיה'. בחלוף השנים גאונותו התפרסמה ברחבי ארם צובא לצד בקיאותו בנגלה ובנסתר, ובשנת ה'תרנ"ח התמנה לאב בית הדין הגדול בחלב, לצד רבי משה עזרא מזרחי ורבי עזרא חמוי חבאז, שהיו מבוגרים ממנו. זכה להעמיד תלמידים רבים שלמדו ממנו את שיטת "העיון החלבי" - שיטת לימוד תלמוד בעיון עמוק בפשט הסוגיה, ודיוק בטקסט התלמודי עם התמקדות ברש"י ובתוספות ופחות בפלפול. הרב עזרא עבאדי-שעיו נקרא בארם-צובה "רב רבנן". זהו כינוי לרב של חכמים, היות שכמעט כל חכמי ארם-צובה באותו הדור למדו תורה מפיו. בשנת ה'תרס"ט - 1908 נפטרה אשתו, והוא נישא בשנית ללאה חוסני. בשנת ה'תרצ"ה - 1935 עלה לארץ ישראל עם כמה עשרות משפחות נוספות מחלב, וקבע את מקומו בשכונת הבוכרים בירושלים. נפטר בד' בשבט ה'תרצ"ט - 24 בינואר 1939, ונטמן בהר הזיתים. שנה לאחר מכן, בכ"ו באדר א' ת"ש - שנת 1940 נפטר בנו משה שעיו, ונטמן אף הוא בהר הזיתים בסמוך לאביו. בנו האחר הוא רבי יוסף שעיו ממקובלי יישבת פורת יוסף, ונכדו הוא רבי עזרא שעיו - מראשי ישיבת פורת יוסף. בשנת תשכ"ב 1972 יצאו לאור כתביו על ידי בנו הרב יוסף, בספר "שערי עזרא", ויצא לאור שוב בשנת תשס"ב על ידי נינו רחמים שעיו. רבי סלים זעפראני - ראש ישיבת דגל תורה וממצילי כתר ארם צובא רבי משה טוויל - רב הקהילה היהודית בחלב רבי שאול מטלוב עבאדי - ראש רבני הקהילה החלבית בברוקלין מדיה וקבצים בנושא עזרא עבאדי-שעיו בוויקישיתוף עזרא עבאדי-שעיו, באתר "החכם היומי" השם 'שעיו' הוא תוספת מאוחרת. הרב בן ציון מוצפי, דרשה לזכרו של הרב עזרא שעיו, באתר דורשי ציון חכם עזרא עבאדי שעיו, באתר החכם היומי ספר שערי עזרא, באתר הספרייה הלאומית
ישעיה דיין

הרב ישעיה דיין (8 באוגוסט 1833 - 11 בספטמבר 1903) היה דיין, רב, פוסק ומגדולי חכמי ארם צובא. נולד בארם צובא בכ"ג באב ה'תקצ"ג - 8 באוגוסט 1833 לרב מרדכי הדיין. בשנת ה'תר"ז 1847 נפטר אביו, והוא עבר לגור אצל אחיו הבכור הרב ידידיה הדיין. למד תורה מפי חכם מרדכי עבאדי. אחר שנפטר אחיו הגדול, התמנה לדיין במקומו, והשיב בכתב למאות שאלות בהלכה, ובגיל שלושים כבר הוציא את ספרו הראשון 'אמרי נועם' ובו תשובות לשאלות שנשאל בהלכה. הרב דיין שימש כמוהל ברחבי ארם צובא, ונהג לרשום את כל הנימולים בפנקס שהתפרסם לימים כ'ספר המילות של ארם צובא' וסייע רבות בהבנת הייחוסים וענפי המשפחות בקהילה היהודית בעיר. הקים בית דפוס בעיר ליבורנו באיטליה, בו הדפיס חלק מספריו. נפטר בי"ט באלול ה'תרס"ג - 11 בספטמבר 1903 ממגפת הכולרה, ונטמן ב'מערת הצדיקים' שליד בית הכנסת הגדול בחלב. אחיו רבי משה דיין שימש כמוהל גם הוא, ורשם יחד איתו את פנקס הבריתות. בנו הרב יצחק המשיך אחריו בתפקידו כמוהל, ובתיעוד הנימולים בפנקס הבריתות. חתנו הוא הרב עזרא עבאדי-שעיו - ראש אב בית דין ארם צובא, אשר כונה 'שעיו' על שמו. אמרי נעם - שו"ת בהלכה וחידושים בגמרא זה כתב ידי - שו"ת וחידושים על השולחן ערוך חזון ישעיה - חידושים ופירושים על ספר התנ"ך הרב סלים זעפראני הרב משה טוויל הרב עזרא עבאדי-שעיו ישעיה בן מרדכי דין (1833-1903), דף שער בספרייה הלאומית הרב ישעיה דיין, באתר החכם היומי פנקס הבריתות: ספר המילות של קהילת ארם צובה, באתר גוגל בוקס הרב דוד ציון לניאדו, לקדושים אשר באר"ץ, ירושלים: הוצאת י. אדמוני, ה'תשס"ט
ראש ממשלת תאילנד

ראש ממשלת תאילנד (בתאילנדית: นายกรัฐมนตรี9) הוא ראש הממשלה של תאילנד. ראש הממשלה הוא גם יושב ראש הקבינט של תאילנד. התפקיד קיים מאז המהפכה הסיאמית של 1932, אז הפכה המדינה למונרכיה חוקתית. לפני ההפיכה, ראש הממשלה מונה בהצבעה בבית הנבחרים התאילנדי ברוב רגיל, ולאחר מכן מונה והושבע על ידי מלך תאילנד. בחירת הבית מתבססת לרוב על כך שראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה בבית התחתון או מנהיג קואליציית המפלגה הגדולה ביותר. בהתאם לחוקה, ניתן למנות את ראש הממשלה רק פעמיים ולכן מוגבל לשתי כהונות רצופות לכל היותר. את תפקיד ראש הממשלה ממלאת כיום פאטנונגטאן צ'ינוואט, שהיא בתו של ראש הממשלה לשעבר תאקסין צ'ינוואט ואחייניתה של ראש הממשלה לשעבר יינגלאק צ'ינוואט. לפני 1932 תאילנד נשלטה על ידי המלכים, שכיהן הן כראש המדינה והן כראש הממשלה. עם זאת, במהלך השלטון האמצעי והאחרון של שושלת צ'אקרי, מספר אנשים נתפסו כבעלי תפקיד שווה ערך לראש ממשלה. בתקופת שלטונו של ראמה החמישי, מלך תאילנד, הנסיך דמרונג ראג'אנובהאב לקח על עצמו את התפקיד הזה. ראש הממשלה הראשון של סיאם היה פאראיה מאנופרקון ניטיטדה. תואר המשרד שונה מ"ראש ממשלת סיאם" ל"ראש ממשלת תאילנד" ב-1945 ולאחר מכן לצמיתות עם שינוי שמה של סיאם לתאילנד ב-1949. במשך רוב שנות קיומו המשרד נשלט על ידי מנהיגי הצבא. שישה עשר מתוך עשרים ותשעה ראשי ממשלה, כולל הגנרל המכהן פריות צ'אן-אוצ'ה. הדומיננטיות הצבאית במשרה החלה עם ראש הממשלה השני של המדינה, Phot Phahonyothin, שהדיח את קודמו האזרחי בהפיכה ב-1933. ראש הממשלה שכיהן הכי הרבה זמן היה פלק פיבונסונגרם, כ-14 שנים ב-2 קדנציות. הכהונה הקצרה ביותר הייתה של טוואי בוניקאט, שכיהן 18 ימים בלבד. תשעה ראשי ממשלה הודחו בהפיכות, שלושה בצו בית משפט, ואחד עשר התפטרו מתפקידם. ראש הממשלה הצעיר ביותר היא ראש הממשלה הנוכחית, פאטונגטאן צ'ינוואט, בת 37. ראש ממשלת תאילנד חייב להיות חבר בבית הנבחרים. לפני ההפיכה, כדי להתמנות, היה על המועמד לתפקיד לקבל תמיכה של חמישית מחברי בית הנבחרים. לאחר מכן, לאחר הצבעה של רוב פשוט בבית, תתקבל החלטה ותוגש למלך, אשר לאחר מכן יקבע מינוי רשמי על ידי מתן הסכמתו המלכותית להחלטה. הליך זה חייב להתקיים תוך שלושים יום לאחר תחילת המושב הראשון של בית הנבחרים לאחר הבחירות. אם לא ניתן למצוא מועמד בפרק זמן זה, מחובתו של נשיא האספה הלאומית של תאילנד להגיש את השם הנחשב לראוי ביותר עבור המלך. המועמד וראש הממשלה בסופו של דבר הם תמיד מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בבית התחתון או מנהיג קואליציית הרוב שהוקמה לאחר בחירות. ראש הממשלה נעזר בעבודתו בלשכת ראש הממשלה, מחלקה ברמת קבינט בראשות בדרך כלל שני שרי מדינה. משרדים אלו ממוקמים בבית הממשלה של תאילנד, באזור דוסיט, של בנגקוק. מעונו הרשמי של ראש הממשלה הוא אחוזת פיטסנולוק, במרכז בנגקוק. האחוזה נבנתה בתקופת שלטונו של המלך ראמה השישי, מלך תאילנד. הוא הפך לבית מגורים רשמי בשנת 1979. לפי המסורת המקומית, ישנן באחוזה הרבה רוחות רפאים, לכן רוב ראשי הממשלה גרים במעונותיהם הפרטיים ומשתמשים בבית רק לעסקים רשמיים. אתר האינטרנט הרשמי של ראש ממשלת תאילנד מדיה וקבצים בנושא ראש ממשלת תאילנד בוויקישיתוף ראשת ממשלת תאילנד הנכנסת: בת לשושלת עוצמתית וחסרת ניסיון פוליטי, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2024 Baan Phitsanulok, www.lerson.sc.chula.ac.th
פיודור אלכסייב

פיודור אלכסייב (ברוסית:Фёдор Алексеев‏; 23 בנובמבר 1753–1824) היה צייר רוסי. הוא היה בנו של עובד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם התקבל בשנת 1764 בעקבות בקשה של אביו. בשנת 1767, הוא למד פיסול ולאחר מכן ציור נופי אצל אנטוניו פרסינוטי. מ-1773 עד 1777, הוא חי בוונציה במלגה, שם למד אמנות תיאטרון. עם זאת, הנושא לא משך אותו, והוא בילה רוב זמנו בציור נופים והעתקת המאסטרים הישנים. לאחר שננזף על ידי רשויות האקדמיה האימפריאלית, כשחזר לרוסיה הוצב בעבודה כתפאורן בתיאטרונים הקיסריים עד 1786 ולא הורשה להמשיך בלימודיו האקדמיים. למרות זאת הוא המשיך לצייר את מה שמצא חן בעיניו ולאט לאט זכה להכרה. בשנת 1794, הציור "נוף סוללת הארמון מהמבצר" זיכה אותו בתואר אקדמאי. בשנת 1800, הצאר פאבל הראשון הטיל עליו ליצור ציור של רחובות והארכיטקטורה של מוסקבה. משנת 1803, הוא לימד באקדמיה, אך גם נסע רבות, וביקר בחרסון, מיקולאיב, ובמקומות אחרים בדרום שבהם ביקרה יקתרינה הגדולה, שם הפיק סקיצות נופיות בצבעי מים של אזורים מסביב. בשנת 1810, הוא הפיק סדרה של יצירות המתארות את סנקט פטרסבורג. בשנותיו המאוחרות, תהילתו ירדה בהתמדה והוא מת בעוני, והותיר מאחוריו משפחה גדולה. האקדמיה שילמה את הוצאות הלוויה שלו. מדיה וקבצים בנושא פיודור אלכסייב בוויקישיתוף Kenneth, Fyodor Alexeyev, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Работы на сервере, www.artonline.ru
אליקים גצל לוויטאן

רבי אליקים גצל לוויטאן (תרכ"ב - ח' בשבט תרע"ב) היה המגיד מבריסק ומחבר הספר 'מחזה עיניים'. נולד בזסלאוויה לרבי יעקב דוד, בנעוריו נודע בכשרון הנאום שלו ואביו חשש שיבחר לעסוק בדרשנות ועל ידי כך יתבטל מלימוד התורה וביקש ממנו להתחייב לו בתקיעת כף שלא יעסוק בדרשנות, אליקים גצל נשלח ללמוד בישיבת ראדין והתקרב ל'חפץ חיים', שעודדו לעסוק בדרשנות, בעצתו נשלח הנער לרבי מנחם נחום קפלן שהושיב בית דין מיוחד שהתיר לו את התחייבותו לאביו, מיד לאחר מכן התקבל הנער למשרת דרשן בבתי הכנסיות בהורודנה. בערך בשנת תר"נ נשא לאשה את שיינא, בתו של רבי יוסף הכהן ואחותו של הרב אהרן בן יוסף הכהן, חתנו של ה'חפץ חיים'. לאחר נישואיו קיבל משרת מגידות בזמברוב, ובהמשך כיהן כמגיד גם בדווינסק, ביאליסטוק ובריסק, בנוסף למשרתו הקבועה בערים אלו היה נוסע מפעם לפעם למסעות חיזוק בעיירות, במסעות אלה היה נושא דרשות בענייני יראת שמים. בהיותו מגיד בדווינסק הקים מסגרת לבני נוער בשם חברת תפארת בחורים, אחד מהתלמידים שם היה רבי אברהם אלישיב שבהמשך עלה לארץ והקים שם מחדש את בית מדרש תפארת בחורים הקיים עד היום. בשנת תרע"א במהלך אחת מדרשותיו פקע אחד מעורקיו ממאמץ ולאחר כמעט שנה של ייסורים מת בח' בשבט תרע"ב. אליקים גצל לוויטאן, דבר תורה, ‏ווארשא תרעג, באתר היברובוקס אליקים גצל לוויטאן, רמת שמואל, ‏ווילנא תרנט, באתר היברובוקס אליקים גצל לוויטאן, מחזה עיניים, ‏ווארשא תרסב, באתר היברובוקס בנו רבי משה נרצח בידי הקומוניסטים. בתו שרה רבינוביץ אשת רבי אלחנן, היא ובעלה גורשו בשנת תרצ"ה לארץ ישראל. בתו נחמה טפליסקי אשת רבי חיים מאיר. בתו רבקה אטלס. א. ע. רבינוביץ, הצדיק אבד!, המודיע, 1 בפברואר 1912 (התאריך לפי הלוח היוליאני) בעל ה'מחזה עינים' (עמ' 66-69), באתר בינינו, ‏שבט תשע"ט מידע על אליקים גצל לוויטאן בקטלוג הספרייה הלאומית אליקים גצל לויטן, דף שער בספרייה הלאומית נפטרה ב-1937 ונספדה על ידי הרב אריה לוין, ראו: נפטרה אלמנתו של המגיד מבריסק, הצופה, 28 בדצמבר 1937 מהדורה חדשה - אליקים גצל לוויטאן, מחזה עיניים, ‏ירושלים תשעה, באתר היברובוקס
אלכסיי אנטרופוב

אלכסיי אנטרופוב (ברוסית: Алексей Антропов;‏ 25 במרץ 1716 – 23 ביוני 1795) היה צייר רוסי פעיל בעיקר בסנקט פטרסבורג, שם נולד ונפטר. הוא עבד גם במוסקבה ובכנסיות בקייב. המדיום המועדף עליו היה צבעי שמן, אבל הוא גם צייר מיניאטורות ואייקונים. אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר. בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה. הוא התחיל לצייר פורטרטים לפני תקופת קייב שלו. הדיוקנאות המוקדמים ביותר הידועים הם דיוקנאות של יליזבטה קיסרית רוסיה. הוא לא פגש את ההקיסרית, אלא ביסס את הדיוקן על יצירותיו של מורו, לואי קארוואק. מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו. מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה. שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו. בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה. בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם. בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג. מדיה וקבצים בנושא אלכסיי אנטרופוב בוויקישיתוף אלכסיי אנטרופוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Yamshchikov, S.V. (1976). Русский портрет XVIII—XIX веков в музеях РСФСР (Russkii portret XVIII—XIX vekov v muzeiah RSFSR) [Russian portrait of the 18th–19th centuries in the RSFSR museums] (in Russian). Moscow: Izobrazitel'noe iskusstvo (Изобразительное искусство). www.school.edu.ru :: Портрет императора Петра III. Около 1762. ГРМ, web.archive.org, ‏2007-03-24 А.П.Антропов - рассказ, картины, nearyou.ru
1932 בספרות

ערך מורחב – 1932 עולם חדש מופלא מאת אלדוס האקסלי המרד על הבאונטי מאת צ'ארלס נורמן הול ברנשים וחתיכות מאת דיימון ראניון מוות אחר הצהריים, מאת ארנסט המינגוויי פרס נובל לספרות מוענק לג'ון גולסוורתי 1931 בספרות 1932 שנים בספרות ספרות מדיה וקבצים בנושא 1932 בספרות בוויקישיתוף
ארמיית אלזס

ארמיית אלזס הייתה ארמייה צרפתית שפעלה לזמן קצר בתחילת במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. הארמייה הוקמה ב-11 באוגוסט 1914, וכללה את הקורפוס ה-7 (גנרל בונו), קבוצת הדיוויזיות ה-1 של המילואים (גנרל ארשינאר) ודיוויזיית הפרשים ה-8. הארמייה הועמדה תחת פיקודו של הגנרל פול פו באלזס העילית. הארמייה הוקמה לאחר שהגנרל ז'ופר החליט שהארמייה הראשונה תצטרף לארמייה השנייה בתקיפת לורן. הקורפוס ה-7 היה פרוס מאזור Col de lagorge ועד לגבול שווייץ עם אלזס-לורן וכבש לזמן קצר את מילוז, אך בעקבות התקפת נגד גרמנית נאלץ לסגת לקו אלטקירך - תאן ב-9 באוגוסט ( קרב ליד סננהיים-מולהאוזן ). התקפה מחודשת על מילוז - על ידי ארמיית אלזס - נועדה להסיח את דעתם של הגרמנים מהמתקפה העיקרית של האגף הימני הצרפתי (הארמיות הראשונה והשנייה) על לורן שתוכננה ל-14 באוגוסט. לשם כך, ארמיית אלזס חוזקה על ידי הוספת חלקים של ארמיית האלפים שפורקה. מטרתו של הגנרל פו הייתה להתקדם מעל מעברי הרי הווז' ודרך השערים הבורגונדים לאזור קולמר במישור אלזס. המבצע, שהחל ב-14 באוגוסט, התנהל תחילה כמתוכנן: לאחר שהצרפתים כבשו מחדש את מילוז בקרבות כבדים מבית לבית 19 באוגוסט) וחצו את החולה במקומות, הם יכלו להתקדם לפאתי קולמר עד ה-22 באוגוסט. אולם בשלב זה, שאר הארמיות הצרפתיות כבר הובסו בקרבות הגבול, וארמיית אלזס נאלצה לסגת ולתת להם חלקים מכוחותיה. הקורפוס ה-7 שימש להקמת הארמייה השישית החדשה באזור פריז, קבוצת דיוויזיית המילואים הראשונה פורקה והדיוויזיות שלה נשלחו למקומות אחרים. הכוחות הנותרים - שכללו רק כוח של כשתי דיוויזיות - אורגנו מחדש ב-28 באוגוסט לקבוצת הווז', שהפכה באוקטובר 1914 לקורפוס ה-34. פול פו (11 באוגוסט 1914 - 28 באוגוסט 1914) קרב מילוז
אוון ויליאמס (מהנדס)

סר אוון ויליאמס (באנגלית: Sir Evan Owen Williams‏; 20 במרץ 1890, טוטנהאם - 23 במרץ 1969, הרטפורדשייר) היה מהנדס מבנים ואדריכל בריטי שהיה בין היתר מהנדס ראשי של פרויקט הקמת אצטדיון ומבלי הישן. אוון ויליאמס נולד בטוטנהאם למשפחת איכרים שהגיע ללונדון מספר שנים לפני לידתו. לאחר סיום בית הספר הוא למד הנדסה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1912 הוא התחיל לעבוד בחברת בנייה ובשנת 1919 פתח חברה עצמאית. אוון ויליאמס מונה למהנדס ראשי של פרויקט הקמת מבנים עבור תערוכת האימפריה הבריטית. פרויקט זה כלל בין יתר המבנים גם אצטדיון ומבלי הישן. במהלך פרויקט זה הוא הכיר את מקסוול איירטון ובהמשך הם עבדו יחד במספר פרויקטים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 בין הפרויקטים בהם חברה של ויליאמס הייתה מעורבת נמנה בית הכנסת בגבעת דוליס, מלון דורצ'סטר בניין דיילי אקספרס במנצ'סטר, הארנה של ומבלי ופרויקטים רבים נוספים. לאחר מלחמת העולם השנייה ויליאמס היה מעורב בעריכת תוכנית אב לתחבורה והיה מתכנן של כביש M1. אף על פי שוויליאמס לא קיבל השכלה כאדריכל, בפרויקטים רבים הוא ניצל את הניסיון הרב שרכש גם בתחום זה. ביוגרפיה תיאור פעילותו של אוון ויליאמס
איוואן ניקיטין

איוואן ניקיטין (ברוסית: Иван Никитин;‏ 1680 – 1741) היה צייר רוסי של דיוקנאות וציורי קרב. איוון ניקיטין נולד במוסקבה למשפחה של כומר אורתודוקסי. את השיעורים האמנותיים הראשונים שלו קיבל מאמן הולנדי בחנות התחריט של נשקיית הקרמלין. בשנת 1711 הועברה הנשקייה יחד עם איוואן ניקיטין לסנקט פטרסבורג. בשנים 1716–1720 הוא ואחיו רומן ניקיטין נשלחו לאיטליה על ידי פיוטר הגדול. האחים למדו את אמנות הציור בפירנצה ובוונציה. לאחר שחזר לרוסיה הפך ניקיטין לצייר החצר האהוב על פיוטר הגדול. הוא עבד במוסקבה ובסנקט פטרבורג. לאחר מותו של פויטר ב-1725 ניקיטין המשיך לעבוד בחצר המלכות עד 1732, אז הוא ואחיו רומן נעצרו בגין הפצת חוברות נגד השלטון. איוואן עונה, נכלא במשך חמש שנים במבצר ואז הוכה והוגלה לטובולסק. בשנת 1740 חתמה אנה קיסרית רוסיה על חנינה לאחים. החנינה נכנסה לתוקף בשנת 1741. על פי בקשתה של הקיסרית החדשה יליזבטה קיסרית רוסיה, ניקיטין נסע בחזרה מטבולסק לסנקט פטרסבורג ומת בדרך בסוף 1741 או בתחילת 1742. לפורטרטים המוקדמים של ניקיטין הייתה השפעה חזקה על סגנון הדיוקנאות המסורתי של המאה ה-17: ללא פרספקטיבה, צבעים נוקשים, רקע כהה. הדיוקנאות המאוחרים יותר היו בסגנון בארוק קלאסיים. מלבד דיוקנאות, איוואן ניקיטין נחשב גם לצייר הקרבות הרוסי הבולט הראשון בשל ציוריו את קרב פולטבה וקרב קוליקובו. מדיה וקבצים בנושא איוואן ניקיטין בוויקישיתוף НИКИТИН, ИВАН НИКИТИЧ | Энциклопедия Кругосвет, www.krugosvet.ru (ברוסית) Никитин Иван Никитич - КУЛЬТУРА России - www.culture.mincult.ru, web.archive.org, ‏2005-01-15