laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Z1

Z1 היה מחשב מכני שנבנה על ידי קונראד צוזה בשנת 1937. היה זה מחשבון מכני אלקטרוני בעל יכולת תכנות מוגבלת. קריאת הפקודות התבצעה מסרט מנוקב. שחזור של מכונה זו מוצג כיום ב Deutsches Technikmuseum Berlin. המכונה הייתה במהותה מחבר ומחסר בשיטת הנקודה הצפה. היא עשתה שימוש ב-22 סיביות ובלוגיקת בקרה שהפכה אותה לתומכת פעולות מורכבות כגון כפל (על ידי פעולות חיבור חוזרות) וחילוק (על ידי פעולות חיסור חוזרות). Z1 היה הראשון בסדרה של מחשבים שתוכננו על ידי קונראד צוזה. Z2 ו-Z3 היו מחשבים עוקבים שהתבססו על רעיונות זהים לאלו של Z1. המחשב הכיל זיכרון בן 64 מילים. פעולות כתיבה לזיכרון וקריאה מתוכו התבצעו על ידי כרטיסי הניקוב ויחידת הבקרה. הזיכרון המכני היה בעל תכן ייחודי והומצא על ידי קונראד צוזה בשנת 1936. המכונה הייתה מסוגלת לבצע רק פעולות שנקראו מכרטיסים מנוקבים כך שהתוכנית עצמה לא נטענה לזיכרון. זיכרון: 176 בתים (64 מילים בנות 22 ביטים) מהירות שעון: 1 הרץ רגיסטרים: שני רגיסטרים בני 22 ביט כל אחד בשיטת הנקודה הצפה. Z2 Z3 Z4 Z22 מדיה וקבצים בנושא Z1 בוויקישיתוף עבודתו וחייו של קונראד צוזה
ליקיאון

ליקיאון (ביוונית: Λύκειον) היא חורשה שהוקדשה לאל היווני אפולו, ליד אתונה. אחד משמותיו של אפולו היה אפולו ליקיוס Apollo Lyceios, כלומר אפולו מהיישוב ליקיה, והחורשה קרויה על שם כינויו זה. ליד החורשה היה גימנסיון בו לימד אריסטו את תלמידיו ומכאן נגזר שמו של בית ספר זה ל"ליקיאון". בית ספר זה שכן במספר בניינים שהיו מוקפים בשבילים מכוסים. אריסטו נהג ללמד כשהוא מתהלך עם תלמידיו בשבילים אלה (peripatoi ביוונית), ומכאן הכינוי "פריפטטים" שדבק בתלמידיו. הפריפטטים היו מדענים ומלומדים שהקדישו את זמנם למחקר ועסקו בזואולוגיה, בוטניקה, ביוגרפיה, היסטוריה של המדע, פילוסופיה, ספרות ומשפטים. אחרי מות אריסטו ב-322 לפנה"ס עמד תלמידו תאופרסטוס בראש הליקיאון, ואחרי מות תאופרסטוס ב-287 לפנה"ס, הליקיאון לא שרד זמן רב ולימוד המדעים עבר מאתונה לאלכסנדריה שבמצרים. מהשפה היוונית התגלגלה המילה דרך הלטינית ככינוי לבית ספר גבוה. כיום משמשת בדרך כלל במשמעות של בית ספר תיכון ונעשה בה שימוש בעיקר בארצות קתוליות לשעבר, ובקרב דוברי שפות רומאניות; "ליסאו" (Liceo) בספרדית, "ליסֶה" (Lycée) בצרפתית, "ליצאום" (Lyzeum) בגרמנית (ולעיתים גם בעברית). באימפריה הרוסית נקראו בשם זה (ברוסית: Лицей) בתי ספר יוקרתיים להכשרת פקידות גבוהה. היפוקאוסט בליקיאון חפירה ארכיאולוגית בליקיאון מדיה וקבצים בנושא ליקיאון בוויקישיתוף ליקיאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוטקה בן-פורת

מרדכי (מוטקה) בן פורת (12 בדצמבר 1927 – 15 בדצמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד חטיבה 9 במלחמת יום הכיפורים. עמד בראש רשות הגנים הלאומיים. בן פורת נולד בירושלים. התייתם מאמו בגיל ארבע. התחנך בכפר הנוער בן שמן. לאחר סיום לימודיו התגייס לפלמ"ח ושובץ לפלוגה ו' בגבע. בנובמבר 1945 הוצב בפלי"ם, הזרוע הימית של הפלמ"ח. כלוחם פלמ"ח השתתף בשחרור מעפילי מחנה המעצר בעתלית, בחילוץ מעפילים מאוניות מעפילים, בפיצוץ מסילות רכבת ובפיצוץ בניין משטרת משמר החופים בסידנא עלי. ב-1946 יצא לקורס מ"כים והיה מפקד כיתה ביגור ובשפיים. ב-1947 יצא לקורס מ"מים בג'וערה. בעת מלחמת העצמאות ב-1948, מונה למפקד פלוגה ג' (פלי"ם) בגדוד הרביעי ("הפורצים"), של חטיבת הראל. השתתף בכיבוש קטמון שם פיקד על הכח הפורץ בקרב סן סימון, ובכיבוש בית מחסיר. במהלך קרב נבי סמואל פיקד על כיבוש בית איכסא. לאחר פירוק הפלמ"ח שרת כקצין מבצעים במחוז הנגב ובחטיבה 7. בשנת 1952 השתחרר מצה"ל והצטרף לקיבוץ כברי. בשנת 1964 התנדב לשירות קבע בצה"ל. במלחמת ששת הימים שרת כסגן מפקד חטיבה 8 בקרבות בסיני. במלחמת יום הכיפורים, בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 9 הממוכנת, חטיבת מילואים שהשתייכה לעוצבת געש. החטיבה כללה גדוד טנקי שרמן ושני גדודי חרמ"ש, לאחר גיוסה נשלחה החטיבה לדרום רמת הגולן, הצטוותה לאוגדה 210 וסופח אליה גדוד טנקי צנטוריון מחטיבה 179. גדודי השריון של החטיבה השתתפו בקרבות הבלימה נגד הכוחות הסורים במהלכם נפגעו כ-60% מכלל הטנקים שלה. לאחר הצטרפות כוחות החרמ"ש, השתתפה החטיבה במתקפת הנגד של אוגדה 146 על מתחם חושניה, בו התרכזו הסורים. החטיבה ספגה אבדות כבדות אך הצליחה להביא להתמוטטות המערך הסורי ולנסיגתו. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בהתקפת צה"ל לתוך סוריה. לאחר המלחמה מונה בן פורת לסגן מפקד גיס 479 והועלה לדרגת תת-אלוף. סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1975. לאחר שחרורו מהצבא שימש כראש אגף הייעור בקק"ל ובשנים 1984–2002 עמד בראש רשות הטבע והגנים. התגורר בתל אביב. בן פורת היה אב לשלושה, שניים מהם מתו בטרם עת. אחיו, סגן אלוף פנחס בן-פורת, מפקד טייסת בחיל האויר, נספה כשהיה הקצין הראשון בטיסת אל על שהופלה בשמי בולגריה. מרדכי בן-פורת נפטר בשנתו ב-15 בדצמבר 2022, שלושה ימים לאחר מלאת לו 95 שנים, נקבר בבית העלמין בקבוצת שילר. הותיר אחריו בת ונכדים. מדיה וקבצים בנושא מוטקה בן-פורת בוויקישיתוף מוטקה בן-פורת, באתר הפלמ"ח עדות מרדכי בן-פורת - מח"ט 9 - מילואים, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים מרדכי בן פורת, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון קורין אלבז-אלוש, מאחרוני דור תש"ח: נפטר מוטקה בן פורת, מגדולי לוחמי הפלמ"ח וצה"ל, באתר ynet, 15 בדצמבר 2022 עופר אדרת, מת מוטקה בן פורת, ממפקדי בלימת הסורים בגולן וראש רשות הגנים הלאומיים, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2022 חטיבת עודד באתר "יד לשריון". קצין המבצעים הוליך את גדוד הטנקים להתקפתו, באתר הגבורה הלך לעולמו מוטקה בן פורת, מגדולי לוחמי הפלמ"ח וצה"ל, שהיה בין יוזמי האנדרטה לזכר חללי הקיבוצים, באתר התנועה הקיבוצית, ‏15/12/2022 עופר אדרת, מת מוטקה בן פורת, ממפקדי בלימת הסורים בגולן וראש רשות הגנים הלאומיים לשעבר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2022
מולדת

מולדת היא שטח אדמה – ארץ או חבל ארץ – אשר לעם יש זיקה היסטורית ארוכה אליו. שטח בו נוצרה הזהות הלאומית של העם. שטח טריטוריאלי זה אינו בהכרח מקום הולדתו של האדם, אלא השטח הטריטוריאלי שבו נולדה אומתו. בשפות שונות פירוש המילה מולדת בקונוטציה המבטאת שייכות כגון באנגלית: Homeland, כלומר "ארץ הבית", או בקונוטציות לאומיות אתניות כגון: ארץ האבות (Fatherland), ארץ האם (Motherland), מדינת האם (Mother country). גם מדינות רב-אתניות שהתבססו על הגירה של בני עמים שונים – מדינות לאום מדינתיות – כמו ארצות הברית, אוסטרליה הפכו למולדת עבור אזרחיהם. ברית המועצות שנבנתה על חורבות האימפריה הרוסית עלי יסודות האידאולוגיה הקומוניסטית ושאיפה לבנות אומה מסוג חדש – "האומה הסובייטית" – החשיבה עצמה ל"מולדת", "המולדת הסובייטית" עבור אזרחיה, לפעמים אף ל"מולדת של הפרולטריון" העולמי. מדינת ישראל שקלטה יהודים מכל רחבי תבל מגדירה את עצמה כ"מולדת היסטורית" של העם היהודי ומצד שני היא מולדת אזרחיה היהודים והאחרים. ייתכן שטריטוריה מסוימת תשמש כמולדת עבור שני עמים שונים או יותר. רוביק רוזנטל, מולדת יש רק שתיים, בבלוג השפה העברית של מילון רב-מילים ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Z3

מחשב Z3 של קונראד צוזה היה המכונה הראשונה בת התכנות האוטומטי. Z3 נבנה באמצעות 2,000 ממסרים, היה לו תדר שעון של 5 הרץ ואורך מילה של 22 סיביות. חישובים בוצעו במחשב באמצעות אריתמטיקה בינארית של נקודה צפה. המכונה הושלמה בשנת 1941 (במאי של אותה שנה היא הוצגה בפני קהל של מדענים בברלין). Z3 המקורי הושמד בשנת 1944 במהלך הפצצת ברלין על ידי בעלות הברית. עותק משוחזר נבנה בשנות ה-60 על ידי חברת Zuse KG והוא מוצג בתצוגת קבע במוזיאון המדע של מינכן. ה-Z3 אפשר סדרה של פקודות אריתמטיות ללא פקודות בקרה (ראו למטה לגבי הכוח החישובי של התקן כזה). Z3 אפשר לולאות, אבל לא היו פקודות קפיצה מותנית. למרות זאת מדען המחשבים ראול רוחס (Raul Rojas) הראה ב-1997 כי קיימת דרך מתוחכמת לממש מכונת טורינג אוניברסלית באמצעות ה-Z3, בהנחה שיש מקום אחסון בלתי מוגבל והסתברות אפסית לנפילה. הסימולציה אינה יעילה והיא משתמשת בטכניקה המאפשרת לדמות קפיצות מותנות באמצעות חילוק. Z1 Z2 Z4 מדיה וקבצים בנושא Z3 בוויקישיתוף דף טכני אודות ה Z3 מהאוניברסיטה הטכנולוגית של ברלין "האם ה Z3 של קונראד צוזה היה המחשב בר התכנות הראשון ?" חייו ועבודתו של קונראד צוזה נכתב על ידי הפרופסור הורסט צוזה (בנו של קונראד) המורשת של קונראד צוזה : תיאור מפורט של הארכיטקטורה של ה Z1 ושל ה-Z3 כיצד להפוך את ה Z3 של צוזה למחשב אוניברסלי Raúl Rojas How to Make Zuse's Z3 a Universal Computer
שרון דוראני

שרון דוראני (נולדה ב-18 בפברואר 1974) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת ילדים ישראלית. ידועה בתפקידה של עפרה אברהם בטלנובלה "לגעת באושר" ורווית הלל בסיטקום "שמש". דוראני נולדה וגדלה בבת ים לאם פולניה ולאבא תימני יליד הארץ. בצבא שירתה כצלמת צבאית בשרשרת החיול בבקו"ם. ומאוחר יותר כראש הלשכה של סגן מפקד הבסיס, למדה משחק אצל יורם לוינשטיין ועשתה סדנה אצל רות דייכס. דוראני עבדה כדוגמנית, בין היתר הצטלמה ל"סופר סנטר", שמפו "קמיל" ומפעל הפיס. בשנת 1993, תוך כדי השירות הצבאי, השתתפה בתחרות "מלכת היופי" וזכתה בתחרות בתואר "נסיכת היופי". בשנת 1995 החלה להשתתף בשעשועון "פחות או יותר" כנערת הגלגל בהנחיית אקי אבני. בשנת 1996 שיחקה בתפקיד אורח בדרמה הטלוויזיונית של HOT, "תמונות יפואיות" שיצרו וכתבו מתי הררי ואריק לובצקי. בשנת 2001 שיחקה בתפקיד הראשי בטלנובלה "לגעת באושר" כעפרה אברהם. באותה שנה השתתפה בפסטיגל וזכתה במקום הראשון עם השיר "כשאני אוהבת". בשנת 2002 השתתפה בחנוכה במחזה "צי.פי חברה מכוכב אחר". בין השנים 2003–2005 הייתה מנחה בערוץ הילדים, ובין היתר שיחקה בסדרת המערכונים בכיכובם של המנחים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים". בשנת 2004 החלה לשחק בסדרה קומית המצליחה "שמש" בעונתה השישית בתפקיד רוית, אחות של אתי וכן, הופיעה בסדרת הילדים "הפיג'מות" בתפקיד יועצת בית ספר של רוני. בשנת 2004 לכבוד יום העצמאות התקיים מופע שיר השירים - מצעד הלהקות הצבאיות בו נתבקש הקהל הישראלי לבחור את שיר הלהקות הצבאיות האהוב ביותר בכל הזמנים ודוראני הייתה מבין מבצעי השיר חורף 73 שזכה במקום הראשון ביחד עם ליאת אחירון, טל מוסרי ועודד מנשה. בשנת 2006 התארחה בטלנובלה "האלופה" של HOT3, בעונה הראשונה בתפקיד של אחות. דוראני כתבה שני ספרי ילדים שיצאו לאור בהוצאת קוראים, "טומי חלומי חולם חלומות" ו"טומי חלומי שואל שאלות". דוראני נשואה ליהלומן יוני עובד ולהם שלוש בנות. גרה כיום בבלגיה. שרון דוראני, ברשת החברתית פייסבוק שרון דוראני, ברשת החברתית אינסטגרם שרון דוראני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שרון דוראני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דליה בן ארי, איפה הם היום? הכוכבים שהספקתם לשכוח, באתר Xnet‏, 23 באוקטובר 2011 שרון דוראני, באתר סימניה. שרון דוראני: שני כלים שאפשרו לי לשנות את החיים שלי, צחי קומה, המגזין, שרון דוראני, ברשת החברתית פייסבוק שרון דוראני, ברשת החברתית אינסטגרם רינת גור, רגע עם עפרה, באתר ynet, 16 ביולי 2001 שרון דוראני, באתר אישים שרון דוראני, באתר קטלוג "מרחב" של הספריה הלאומית לגעת באושר - בלגיה, באתר ONE ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמפיקטיונה

אמפיקטיונה (ביוונית: ἀμφικτυονία) הייתה בעת העתיקה התאגדות דתית של מספר קהילות - שבטים או ערים, מסביב לפולחן של אל משותף או אתר קדוש. לרוב, מטרתה המקורית של ההתאגדות הייתה קיום הפולחן של האל או האתר שבמרכז הברית. בדרך כלל, בברית כזו היו 12 חברות, כאשר באחריות כל אחת מהחברות היה לתחזק את המקדש או האתר במשך חודש בשנה. אמפיקטיונות רבות היוו בהמשך בסיס לבריתות צבאיות ולהתפתחות של יחידות מדיניות קטנות. מקור השם הוא ביוון העתיקה. שבטי ישראל שבטי ארם שבטי ישמעאל שבטי אדום פנאיוניון - התאגדות איונית סביב מקדש פוסיידון על כף מיקלי האמפיקטיונה של דלוס האמפיקטיונה של דודונה האמפיקטיונה של דלפי משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס. (הספר בקטלוג ULI) אדם זרטל, מזבח הר עיבל, הוצאת ספרי חמד. אמפיקטיונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
500 (מספר)

500 (במילים: חמש מאות) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 499 ולפני 501. 500 הוא מספר הרשאד בבסיס ספירה עשרוני. המספר 500 מסמל אצל חז"ל מספר גדול מאוד, על לשון ההגזמה. כך למשל, הביטוי ת"ק פרסה על ת"ק פרסה אינה באה ליצג רק את המידה הספציפית אלא את כל ארץ ישראל או את כל העולם. גם שטחו של הר הבית שהוא 500X500 אמה מייצג יותר מהשטח הפיסי של המקדש. מדיה וקבצים בנושא 500 בוויקישיתוף
ארמיית הפוטומק

ארמיית הפוטומק (באנגלית: Army of the Potomac) היה הכוח העיקרי של צבא האיחוד בזירה המזרחית של מלחמת האזרחים האמריקנית. הארמייה הוקמה ב-1861, אך אז היה גודלה רק כשל קורפוס. הגרעין שסביבו הוקם נקרא ארמיית צפון-מזרח וירג'יניה ומפקדו היה בריגדיר גנרל אירווין מקדואל, וזה היה הכוח שלחם, והפסיד, בקרב הראשון של המלחמה - קרב בול ראן הראשון. הרכב הארמייה השתנה משמעותית עם הגיעו לוושינגטון של מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן. משימתו הראשונה הייתה לפקד על מחלקת הפוטומק, שכללה את המחלקה של מקדואל, ואת מחלקת וושינגטון, בפיקודו של ג'וזף מנספילד. ב-26 ביולי 1861 התמזגה לארמייה גם דיוויזיית השננדואה, שעליה פיקד קולונל נת'ניאל בנקס, ובאותו יום הוכרז על הקמתו של ארמיית הפוטומק, שהורכבה גם מכלל הכוחות הצבאיים של בולטימור. אנשיו של בנקס הפכו לחיל הרגלים של הארמייה. השם ארמיית הפוטומק ניתן גם לכוחות הדרום שעליהם פיקד הגנרל פ.ג.ט. בורגארד במהלך השלבים המוקדמים של המלחמה, אך שמה של ארמייה זו שונה לבסוף לארמיית צפון וירג'יניה, שהתפרסם במיוחד תחת פיקודו של רוברט לי. בניגוד למקובל, לא החליף הקולונל ג'ון פופ את מקללן בפיקוד על הארמייה בקיץ 1862 לאחר המערכה הכושלת בדרום מזרח וירג'יניה. כוחותיו של פופ כונו ארמיית וירג'יניה, ועל אף ששלושה קורפוסים מאנשיו של מקללן הועברו לפיקודו של פופ בקרב השני על בול ראן, הרי שמדובר בשתי יחידות צבאיות נפרדות. ארמיית הפוטומק עברה שינויים מבניים רבים במהלך קיומה. היא השתתפה במרבית הקרבות של הזירה המזרחית במלחמה, בעיקר בווירג'יניה, במרילנד ובפנסילבניה, ופוזרה ב-28 ביוני 1865, עם תום המלחמה. מדיה וקבצים בנושא ארמיית הפוטומק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונו (תוכנה)

מונו (באנגלית: Mono) הוא מיזם קוד פתוח שמובילה חברת נובל, ומטרתו ליצור סביבת כלי פיתוח לסביבת .NET כפי שהוגדרה בתקן ECMA. בין היתר, מטרת הפרויקט היא פיתוח מהדר לשפת #C ומכונה וירטואלית CLR. בשונה מסביבת הפיתוח של מיקרוסופט (הפועלת במערכת Windows בלבד) סביבת הפיתוח של מונו פועלת במערכות רבות ובהן: לינוקס, Windows, Mac OS X, UNIX, FreeBSD. במטרותיו דומה מונו לפרויקט הקוד הפתוח DotGNU Portable .NET. רוב המשתמשים בסביבת מונו הם מפתחי קוד פתוח המבקשים לפתח בכלי RAD‏ (Rapid Application Development), כפי שמאפשרת סביבת .NET אך מבלי להגביל את הפיתוח למערכת Windows בלבד. קוד הפרויקט מופץ תחת תנאי הרישיונות GPL, LGPL ו-MIT. מונו התחיל כפרויקט של מיגל דה איקזה . כאשר החברה שבבעלותו, Ximian, חיפשה דרך לשפר את יעילות תהליך כתיבת התוכניות, הוחלט להשקיע משאבים בכתיבת כלים לכתיבת #C בלינוקס, ובשל מחסור בכוח אדם, הוכרז ביולי 2001 פרויקט הקוד-פתוח מונו. כשלוש שנים לאחר מכן ב-2004 הוכרזה גרסה 1.0 של מונו (שבספרדית משמעותו קוף). בבסיס מונו עומדים: המהדר של C#, המכונה הווירטואלית וספריות הבסיס (וכל אלו עומדים בתקני ECMA) לצד כלי הפיתוח שבבסיסם נועדו לסביבות: GNOME ו-GTK, הכוללים בין היתר: ספריות ממשק משתמש גרפי, אינטגרציה עם מערכת ההפעלה, תמיכה ב-XML, תמיכה במסדי נתונים ועוד. לבסוף הפרויקט כולל רכיבי תאימות מול הרחבות של מיקרוסופט לשפה (שאינם חלק מתקן ECMA) הכוללים בין היתר: תמיכה ב־ADO.NET, ASP.NET, Windows.FORMS ועוד. בשל אי-בהירות בסוגיית זכויות היוצרים עבור חלק מרכיבי .NET של מיקרוסופט, ישנם מפתחים המעדיפים להשתמש בהרחבות החופשיות שיש למנגנונים כמו GTK במקום ל־Windows.FORMS (הדבר אינו מהווה בעיה לעבודה מכיוון שיש מימושים של ספריות אלו למרבית מערכות ההפעלה, אך ייתכן וייווצרו בעיות תאימות כאשר ישתמשו בקוד שנכתב ספציפית רק למוצרי מיקרוסופט כמו למשל Visual C#). עם השקת Windows Vista הושקה גם .NET Framework 3 המכילה שיפורים ושינויים רבים ומשמעותיים לעומת .NET Framework 2. מפתחים רבים חוששים שפרויקט מונו שעדיין לא התאים את עצמו לגרסה 2 של .NET לא יצליח לעמוד בקצב הפיתוח של מיקרוסופט ולהתאים את עצמו לגרסה 3. כיום יש מספר בעיות טכנולוגיות שמונעות את התקדמות הפרויקט ומרתיעות מפתחים מאימוץ מלא של הפרויקט. פרויקט מונו נמצא כרגע בתאימות רבה יחסית ל .NET Framework 1.1. למרות שהתאימות לגרסה 1.1 טובה, עדיין היא לא בשלה להרצת אפליקציות מורכבות ותדרוש התאמה רבה. עקב ריבוי סביבות העבודה בלינוקס, קשה לפתח מוצר התואם את כל סביבות העבודה ומאפשר עבודה וכתיבה בצורה נוחה ובאופן רגיל לחלוטין במחלקות וכלים לתכנות חלונאי של .NET Framework. מפתחים אינם יכולים להשתמש ביכולות של System.Windows.Forms (מרחב השמות בו נמצאים רוב הדברים הקשורים לפיתוח חלונאי ב .NET) בצורה טבעית ולדעת בוודאות שהקוד שלהם יעבוד בלינוקס ובכל סביבות העבודה האפשריות מאחר שפרויקט מונו לא תומך בזה בצורה מקיפה דיו ודורש במקרים רבים שימוש בספריית חלונות שונה, כדוגמת GTK. NET Framework 2 ו־ASP.NET 2.0 לא נתמכים כראוי בפרויקט מונו. היות שהשינויים בגרסה זאת רבים וחשובים, מפתחים רבים החלו להשתמש בה, אך עם זאת, פרויקט מונו עדיין לא מותאם להרצת אפליקציות שפותחו ב .NET Framework 2.0 על גבי לינוקס. אתר האינטרנט הרשמי של מונו (באנגלית)
הסטואה של אטאלוס

הסטואה של אטאלוס נחשבת לסטואה המרשימה ביותר מבין חמש הסטואיי שבאגורה האתונאית. הסטואה נבנתה על ידי המלך אטאלוס השני מפרגמון אשר מלך בין השנים 159 לפנה"ס ל-138 לפנה"ס. המבנה נהרס במאה השלישית אך שוקם במלואו במאה ה-20 כ"מוזיאון האגורה של אתונה". כמאפיינת את התקופה ההלניסטית ביוון, הסטואה של אטאלוס גדולה יותר ומקושטת יותר מהסטואיי האחרות שנבנו באתונה בתקופה הקלאסית. ממדי הסטואה הם 20 על 115 מטרים והיא כוללת שתי קומות ושתי אכסדרות בכל קומה. עמודי הסטואה בנויים לפי סדרים קלאסיים שונים: בקומה התחתונה העמודים החזיתיים הם דורים והעמודים הפנימיים הם איונים, ובקומה העליונה העמודים החזיתיים הם איונים ולעמודים הפנימיים כותרות בסגנון פרגמוני. לאורך כל קומה בסטואה נמצאים 21 חדרים למטרות שונות ועם חלונות אוורור לצדה האחורי. הסטואה נבנתה עבור האתונאים כמתנה מפרגמון. מחווה זו חקוקה בארכיטרב של המבנה. המבנה היה בשימוש עד שנת 267 לספירה עת נהרס במתקפה של ההרולים (שבט גרמאני עתיק). הריסות הסטואה הפכו לחלק מחומה שנבנתה בעיר, מה שהקל על זיהויה ושיקומה בעידן המודרני. בין השנים 1952–1956 שוקמה הסטואה על ידי המכון האמריקאי ללימודים קלאסיים במימון ג'ון רוקפלר ובסיוע ממשלת יוון שהפכה אותה למוזיאון. למבנה זה חשיבות עצומה בלימודים של תולדות האדריכלות הקלאסית משום שהוא שוחזר במלואו עד לפרטי פרטים כפי שהיה בעת העתיקה. הסטואה של אטאלוס באתר "Great Buildings". ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שייח' מנסור

שייח' אושורמה מנסור (ערבית: شيخ منصور; בתעתיק מדויק: שיח' מנצור; 1732- 1794), המוכר גם כאמאם מנסור ("האמאם המנצח"), היה ראשון מנהיגי ההתנגדות הצ'צ'נית לכיבוש הרוסי בקווקז. שיח' אושורמה מנסור נולד באאול אלדעי ליד נהר הסונג'ה ב-1732 בצ'צ'ניה. ב-1784 נבחר לאימאם והכריז מלחמת קודש כנגד השלטון הרוסי. שייך מנסור נפל בשבי הרוסי באנפה, קרים בשנת 1791, ומת בכלאו בשנת 1794. עם לכידתו, פסקה פעילות המרד לזמן מה עד 1811, תחילת מלחמת הקווקז. שייח' מנסור מהווה סמל חשוב במאבק הצ'צ'ני בחדירה הרוסית לצ'צ'ניה, ונחשב למתווה דרכם של מנהיגי ההתנגדות במאתיים השנים האחרונות. בתקופתו של ג'וחר דודייב נקראו על שמו כיכרות בגרוזני ותמונתו הייתה תלויה במשרדו של דודייב. שייח' מנסור, מוסלמי שייתכן והיה סופי שהשתייך לטריקה הנקשבנדית. ישנה גרסה הטוענת שהיה נזיר איטלקי הרפתקן שהמריד את עמי קווקז כנגד הטורקים ואחר כך כנגד הרוסים. מדיה וקבצים בנושא שייח' מנסור בוויקישיתוף ביוגרפיה של השייך בפורום הצ'צ'ני
R-60

R-60 (קוד נאט"ו: AA-8 אפיד), הוא טיל אוויר-אוויר מבוית חום תת-אדום. זהו טיל קל משקל וקטן מידות (למעשה, הקטן ביותר מסוגו), שיוצר לשימוש במטוסי קרב סובייטיים. הטיל יוצא בצורה נרחבת, ועדיין בשירות בחלק מחברות חבר המדינות. פיתוח של טיל האפיד החל בסוף שנות ה-60 עבור מטוס המיג-23. העבודה התנהלה תחת השם K-60, ונכנסה לייצור תעשייתי בשנת 1973, תחת השם R-60 (קוד נאט"ו: Aphid-A). האפיד הוא אחד מטילי האוויר-אוויר הקטנים ביותר שפותחו אי פעם, עם משקל כולל של כ-44 ק"ג, וראש קרב קטן. לטיל שני סוגי מרעומי קרבה - התקני הוא חיישן קרבה אופטי, והשני מבוסס מכ"ם אקטיבי. הטילים בעל המרעום השני נקראים R-60K. ראש ביות מחפש חום תת-אדום. בסך הכול ישנם בטיל 12 כנפונים, כאשר ארבעת האחוריים הם זנבוני ייצוב, ארבעת האמצעיים נועדו לצורכי ניהוג רגיל, וארבעת כנפוני הקנרד על ראש הביות מיועדים לעזור בניהוג בזווית התקפה גבוהה (הקדמיים מכונים destabilizers, כלומר - "מונעי ייצוב"). התצורה הזאת חדשנית וראשונה מסוגה, ולאורה פותחו דורות מתקדמים של טילי אוויר-אוויר, כגון הווימפל R-73 והפיתון הישראלי. בהתחשב בכך שהרוסים נהגו לפתח את מרבית טילי האוויר-אוויר שלהם עם אפשרות להחליף את ראש הביות (ממחפש חום למכ"ם חצי אקטיבי, ולהפך), הוערך בקרב נאט"ו שתהיה לאפיד גרסת מכ"ם חצי אקטיבי, אך מעולם לא נחשף דגם כזה. על פניו, ניתן להעריך שהממדים הקטנים של הטיל מנעו אפשרות הרכבת אנטנת מכ"ם על ראש הביות (שגם כך ממדיו הוקטנו בעזרת ראש ביות ללא צינון). ראש ביות מחפש חום תת-אדום ללא צינון, מסוג קומאר (ברוסית: יתוש). ראש קרב של 3 ק"ג בלבד (רסס מוטות פלדה). על פי מקורות רוסיים,[דרוש מקור] טווח הפעולה היעיל של האפיד - כ-4 ק"מ, על אף שהטווח המוצהר כפול (בגובה גבוה). הטיל מהיר ובעל יכולת תמרון של 7g כנגד מטרות המתמרנות ב-8g. הטיל נדרך לאחר כ-300 מטר (שיפור לעומת טילים אחרים). המגבלה הגדולה של הטיל היא הרש"ק הצנוע שלו, שמחייב פגיעה ישירה על מנת להפיל כלי טיס, בעוד טילים בעלי רש"ק בגודל מקובל (מעל 10 ק"ג) יכולים להסתפק בפגיעה בסביבה הקרובה של כלי הטיס. לאפיד-א' פותח דגם אימונים, המכונה UZ-62 ו-UZR-60. גרסה משודרגת, הנקראת R-60M, שהוצגה בשנת 1982. ראש ביות מצונן חנקן, עם זווית ראייה מוגדלת כ-±20% (חרף השיפור בראש הביות, עדיין היה לרב"ת טווח חיפוש מוגבל). טווח הפעולה של הטיל הוגדל, וכעת יכול להתפוצץ גם לאחר כ-200 מטר. מרעום קרבה חדש בעל הגנה מתקדמת נגד לוחמה אלקטרונית, אם כי עדיין ניתן היה להשתמש במרעום האופטי ובמרעום המכ"ם (דגם כזה כונה R-60KM). הטיל הוארך ב-42 מ"מ, ושקל כ-45 ק"ג, עקב הגדלת הרש"ק למשקל 3.5 ק"ג. גרסאות מסוימות נשאו רש"ק מורחב, בעל 1.6 ק"ג נוספים של אורניום מדולדל, על מנת לשפר את יכולת החדירה של הטיל. דגם האימונים של האפיד-ב' מכונה R-60MU. כיום משמש הטיל וימפל R73 כטיל אוויר-אוויר לטווח קצר בקרב המדינות המשתמשות בכלי טיס מתוצרת רוסיה, אך כמויות גדולות של טילי אפיד עדיין בשימוש מבצעי פעיל ברחבי העולם. ב-1999 נכנסה לשירות ביוגוסלביה מערכת נגד מטוסים מדגם M55A3B1, שאליה צורפו טילי אפיד שעברו שינוי לצורך שימוש כטיל קרקע-אוויר. מדיה וקבצים בנושא R-60 בוויקישיתוף תיאור הטיל (ברוסית)
ירג דמוס

ירג דמוס (בגרמנית: Jörg Demus;‏ 2 בדצמבר 1928 – 16 באפריל 2019) היה פסנתרן אוסטרי. דמוס למד באקדמיה למוזיקה בווינה, ובעיר זו הייתה הופעת הבכורה שלו בשנת 1953. דמוס היה פעיל רבות כפסנתרן מלווה במוזיקה קאמרית לשני מבצעים. בין היתר ליווה אמנים בעלי שיעור קומה כגון הזמרים דיטריך פישר-דיסקאו ואליזבת שוורצקופף והכנר יוזף סוק. כסולן ניגן רבות הן בכלים מודרניים והן בכלים עתיקים. דמוס חבר לפסנתרן פאול בדורה-סקודה בנגינה משותפת על בימות הקונצרטים ואף בכתיבת ספר על הפרשנות לסונאטות לפסנתר של בטהובן. ירג דמוס הרבה לנגן מוזיקה מהתקופה הרומנטית בתפקיד פסנתרן מלווה ובהרכבים קאמריים. אחת מהקלטותיו הידועות ביותר היא ההקלטה משנת 1966 של מחזור השירים "מסע חורף" מאת פרנץ שוברט יחד עם זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו בחברת התקליטים דויטשה גרמופון. הקלטה היסטורית זו משווקת בסדרת "הקלטות המופת המקוריות" (Legendary recordings - the originals) של דויטשה גרמופון. בהקלטה אחרת מ 1976 הוא מנגן את כל יצירותיו לפסנתר של רוברט שומאן. מדיה וקבצים בנושא ירג דמוס בוויקישיתוף ירג דמוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ירג דמוס, באתר AllMusic (באנגלית) ירג דמוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ירג דמוס, באתר Discogs (באנגלית) על ירג דמוס באתר "רמינגטון"
ניקה המתירה את סנדלה

"ניקה המתירה את סנדלה" הוא תבליט שיש יווני המתוארך סביב השנים 410-409 לפנה"ס. התבליט, בגובה של כ-165 ס"מ, הוצג כחלק מלוח המעטר מעקה במקדש אתנה ניקה, ובו סדרה של תאורי האלה ניקה, אשר מוקם בקרבת הכניסה לאקרופוליס באתונה. התבליט מוצג במוזיאון האקרופוליס באתונה. בתבליט מופיעה ניקה, המופיעה כאישה חסרת כנפיים, עומדת על רגלה האחת ובעזרת ידה היא מנסה להתיר את הסנדל שלרגלה המורמת. החלק ובו ראשה לא נשמר. עיצוב הקומפוזיציה של הדמות הוא דינמי ומלא בתנועה. הגוף מתואר בצורה מושלמת מתחת למעטה הבגד הדק. גם עיצוב הבגד עצמו הוא דינמי ויוצר דגמים המנותקים מן התיאור האנטומי של הגוף. "עין הצופה נמשכת אל משחק התנועות וחופש הקווים שבתבליט". תיאור כזה משייך את התבליט לאמנות של סוף התקופה הקלאסית ותחילת ההלניסטית באמנות יוון העתיקה. אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 145.
אנטואן גלן

אנטואן גלן (בצרפתית: Antoine Galland;‏ 4 באפריל 1646 – 17 בפברואר 1715) היה מזרחן וארכאולוג צרפתי שהתפרסם בעיקר כמתרגם האירופי הראשון של סיפורי אלף לילה ולילה (שתורגמו לצרפתית כ-"Les mille et une nuits"). גרסתו של גלן למעשיות הופיעה בשנים עשר כרכים שפורסמו בין השנים 1704 ו-1717 והשפיעה במידה ניכרת על הספרות האירופית המאוחרת יותר ועל ההתייחסות כלפי העולם האסלאמי. לדברי חורחה לואיס בורחס, תנועת הרומנטיקה החלה כשתרגומו של גלן נקרא לראשונה. גלן נולד ביישוב רולו (Rollot). בילדותו התייתם ועבר לגור בפריז, שם גם למד בגימנסיה כשהוא מפרנס את עצמו. לאחר שעבד בקטלוג כתבי יד מזרחיים באוניברסיטת סורבון, הוא נקרא בשנת 1670 לשרת כמזכיר השגריר הצרפתי בקושטא, שם גם למד יוונית מודרנית. בשנת 1673 הוא סייר בסוריה וחקר את עתיקותיה. הוא שב לפריז עם אוסף יקר ערך של מטבעות יווניים. בשנת 1676 שב לסייר בלבנט, ובשנת 1679 כבר נשלח לשם על ידי ז'אן-בטיסט קולבר (Jean-Baptiste Colbert) כדי לרכוש כתבי יד בערבית. בשנת 1704 החל לפרסם את התרגום האירופי הראשון של אלף לילה ולילה. זה יצא לאור בתריסר כרכים; אחדים מהם הודפסו רק אחרי מותו. המהדורה הצרפתית מכילה גם סיפורים שאינם ידועים מכתבי היד המזרחיים, בהם מעשיות פופולריות ביותר כגון עלי באבא וארבעים השודדים ואלאדין ומנורת הקסמים. לטענתו של גלן הוא שמעם מפי מספרי סיפורים מסוריה. אנטואן גלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אנטואן גלן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אנטואן גלן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטואן גלן, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.