laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות

מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Maria Annunziata, Principessa di Borbone delle Due Sicilie‏; 24 במרץ 1843 – 22 במאי 1871), הייתה בתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ואשתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה. מריה אנונציאטה נולדה ב-24 במרץ 1843 בקזרטה, לפרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. בשנת 1859 מת אביה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיה מהשלטון. מריה אנונציאטה יחד עם משפחתה ברחו לרומא, ובהמשך עברו משם לווינה. ב-21 באוקטובר 1862 התחתנה מריה אנונציאטה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, אחיו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. ב-22 במאי 1871 מתה מריה אנונציאטה משחפת, והיא בת 28 בלבד. בשנת 1914 נרצח בנה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מה שהוביל למלחמת העולם הראשונה. ב-21 באוקטובר 1862 התחתנה מריה אנונציאטה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, אחיו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים: פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1863–1914) אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה (1865–1906) פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה (1868–1915) מרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה (1870–1902) מדיה וקבצים בנושא מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות בוויקישיתוף
סנטיאגו גארסיה

סנטיאגו גארסיה (בספרדית: Santiago García, נולד ב-8 ביולי 1988 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם באוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית. גארסיה החל את הקריירה במועדון רוסאריו סנטראל מעיר הולדתו. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך בהפסד 1-0 לחימנסיה לה פלאטה בשנת 2008. בשנת 2010 השתלב גארסיה בהרכב הראשון של הקבוצה הבוגרת, והציג יכולת טובה שגרמה למועדונים באירופה להתעניין בו. ביולי 2010 חתם גארסיה בפלרמו האיטלקית, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה האירופית מול לוזאן באוגוסט 2010. גארסיה לא הצליח להשתלב בפאלרמו, וערך רק שלוש הופעות בעונת 2010/11. בקיץ 2011 הושאל גארסיה לנובארה, העולה החדשה לסרייה א' האיטלקית, עם אופציה לרכישת מחצית מכרטיס השחקן שלו בתום העונה. גארסיה רשם עונה טובה מבחינה אישית עם נובארה, שהצליחה את אינטר מילאנו פעמיים, אך ירדה ליגה בתום אותה עונה. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע גארסיה במאי 2012 מול מילאן. בקיץ 2012 חזר גארסיה לפאלרמו בתום ההשאלה, במטרה להחליף את פדריקו בלצארטי שעזב לרומא. גארסיה שיחק בפאלרמו עונה מלאה בה רשם 32 הופעות, אך גם רשם ירידת ליגה שנייה ברציפות, וזכה לביקורות צוננות מאוהדי הקבוצה על יכולתו. גארסיה לא התייצב לאימוני פתיחת עונת 2013/14 של פאלרמו, ואמר כי אינו מעוניין לשחק עוד במועדון זה. בקיץ 2013 הושאל גארסיה לורדר ברמן מהבונדסליגה עם אופציה לרכישה. כבר באוקטובר 2013 הודיעה ורדר ברמן על כוונתה לרכוש את גארסיה מפאלרמו. בעונת 2013/14 גארסיה וברמן ספגו 66 שערי ליגה, אך נשארו בטווח ביטחון מהקו האדום. בעונת 2014/15, כאשר גארסיה כבר היה שחקן חתום בורדר ברמן, סיימה הקבוצה שוב במרכז הטבלה, ושוב ספגה מספר שערים גבוה, 65 שערים. בעונת 2015/2016 גארסיה המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ששוב ספגה 65 שערים וניצלה בעור שיניה ממבחני הירידה. גארסיה שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם אסאני לוקימיה, תאודור גברה סלאסי, קלמנס פריץ ופאפי ג'ילובוג'י. האחרון היה זה שהציל את ברמן מהמבחנים עם שער בדקה ה-90 במחזור האחרון. את עונת 2016/2017 גארסיה וברמן פתחו בצורה חלשה ואף היו במקום האחרון עד אחרי פגרת החורף. לאחר מכן הקבוצה החלה להתאושש והגנתה התייצבה, והיא סיימה את העונה בחלק העליון של הטבלה. במהלך העונה גארסיה והקבוצה לא הגיעו להסכמות בנוגע להמשך החוזה של גארסיה במועדון, והוא שוחרר מהקבוצה בתום העונה. ביולי 2017 חתם גארסיה על חוזה בטולוקה מליגת העל המקסיקנית. לאחר שתי עונות עבר לקבוצת אוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית. מדיה וקבצים בנושא סנטיאגו גארסיה בוויקישיתוף סנטיאגו גארסיה, באתר Transfermarkt סנטיאגו גארסיה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) סנטיאגו גארסיה, באתר Soccerway סנטיאגו גארסיה, באתר WorldFootball.net סנטיאגו גארסיה, באתר FootballDatabase.eu
אלדון ברג'וול

אלדון ברג'וול (באנגלית: Eldon A. Bargewell)‏ (13 באוגוסט 1947 - 29 באפריל 2019) היה קצין בדרגת מייג'ור גנרל, ששירת כמפקד כוח דלתא. ברג'וול נולד בטקומה שבמדינת וושינגטון. ב-1967 התגייס לצבא ארצות הברית והתקבל לשירות בכוחות המיוחדים. בספטמבר 1968 הוצב ביחידת סיור מסווגת (אנ') שפעלה במלחמת וייטנאם במשימות מיוחדות באזור המפורז בין צפון וייטנאם לדרום וייטנאם, בקמבודיה ובלאוס. הוא הוביל 25 משימות סיור, תקיפה וחילוץ מעבר לגבול. השתתף בצניחות קרביות מבצעיות רבות ובצניחות ממסוקים ונפצע ארבע פעמים בקרב. ב-27 בספטמבר 1971 במהלך משימה בלאוס, נתקל הכוח בפיקודו שמנה כ-10 חיילים, במארב מצד כוח של כ-75–100 לוחמים. הוא נפגע מפגיעת רקטה נגד טנקים, אך אף על פי כן הצליח להניס את האויב בירי ממקלע. לאחר שהאויב התארגן מחדש הוא שב ותקף את הכוח של ברג'וול, הוא חשף עצמו לאש והצליח לשבור שוב את המתקפה. בנקודת החילוץ סירב לקבל טיפול רפואי עד לסיום אבטחת המקום. על פועלו וגבורתו עוטר בצלב השירות המצוין, העיטור השני בדרגתו בעיטורי הגבורה. ב-1972 שב מווייטנאם, ובאפריל 1973 סיים קורס קצינים בהצטיינות. הוא שובץ בפלוגת סיור ברגימנט הריינג'רס ה-75 שתמכה בפעילות הקורפוס השביעי בגרמניה המערבית. שימש מפקד מחלקת סיור, ממלא מקום מפקד פלוגה, מפקד מחלקה רובאית וסגן מפקד פלוגה. בהמשך שירותו הוצב בדיוויזיית החי"ר התשיעית ושימש קצין מבצעים בגדוד השלישי ומפקד פלוגה רובאית בגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-47. ב-1981 עבר את המבחנים והתקבל לשירות בכוח דלתא. שימש לוחם, סגן מפקד פלוגה, מפקד צוות, פעמיים מפקד פלוגה. במהלך ההכנות לפלישה האמריקאית לפנמה נפצע בגבו כתוצאה מהתרסקות מסוק אך חזר להוביל את הפלוגה במבצע במהלכו השתתף הכוח בפיקודו במבצע אסיד גמביט, חילוץ אזרח אמריקאי שנכלא על ידי משטר נורייגה באשמת ריגול. במלחמת המפרץ הוביל כוח מהיחידה בפעילות מיוחדת בצפון עיראק. בשנים 1993–1996 שירת כקצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים והשתתף ב"מבצע השבת הדמוקרטיה" בהאיטי. ב-1996 מונה למפקד כוח דלתא. ב-1998 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה. בתקופה זו הוביל כוח משימות מיוחדות משותף במהלך "מבצע כוח מאוחד", שסיפק יכולות סיור, איתור וחילוץ לכוחות שהפציצו את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. הכוח הצליח לחלץ שני טייסים שהופלו. בשנת 2000 מונה לעוזר ראש מטה כוח הייצוב והיה אחראי למבצעים ללכידת פושעי מלחמה. ב-2001 מונה למפקד המרכז למבצעים מיוחדים, תוכניות ומדיניות בפיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2003 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לסגן ראש מטה פיקוד כוחות נאט"ו בהולנד, למפקד כוח התגובה של נאט"ו ולנספח צבאי של ארצות הברית בהולנד. ב-2005 מונה לראש אגף מבצעים אסטרטגיים במפקדת כוחות בעלות הברית בעיראק ושירת בתפקיד עד שחרורו ב-2006. ב-2010 זכה בפרס פיקוד המבצעים המיוחדים על שם בול סיימונס וב-2012 נבחר להיכל התהילה של הכוחות המיוחדים. נפטר ב-29 באפריל 2019. מדיה וקבצים בנושא אלדון ברג'וול בוויקישיתוף General Leading Haditha Probe Known for Integrity, Toughness, וושינגטון פוסט, 16 ביוני 2006 ביוגרפיה באתר פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית Major General Eldon Bargewell, 2010 Bull Simons Award Honoree, סרטון באתר יוטיוב אלדון ברג'וול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן

רגינה הלנה אליזבתה מרגרטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Regina Helene Elisabeth Margarete Prinzessin von Sachsen-Meiningen; 6 בינואר 1925 - 3 בפברואר 2010) הייתה אשתו של אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה. רגינה נולדה ב-6 בינואר 1925 בעיר וירצבורג שברפובליקת וויימאר. אביה היה גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואמה הייתה קלרה מריה, רוזנת קרוף. סבא רבא שלה היה גאורג השני, אביו של הדוכס האחרון של דוכסות סקסוניה-מיינינגן. אחיה אנטון אולריך נהרג בגיל עשרים במלחמת העולם השנייה. אח נוסף פרידריך אלפרד הפך לנזיר במסדר הקרטוזיאנים וויתר על כל תואריו. אחותה היחידה, מארי אליזבת נהרגה ב-1923 בגיל שלושה חודשים. בשל כך, ירשה רגינה את כל תואריהם ורכושם של הוריה. חרף העובדה שבית סקסוניה-מיינינגן היה פרוטסטנטי, רגינה קיבלה מאמה חינוך קתולי. היא גדלה בתורינגיה. ב-1946 מת אביה במחנה שבויים סובייטי, והמשפחה עברה לגרמניה המערבית. רגינה סייעה לפליטי מלחמה הונגרים במסגרת הארגון הקתולי "קאריטאס", ושם פגשה את בעלה לעתיד, אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של קרל הראשון, קיסר אוסטריה וזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, וראש בית הבסבורג. הם נישאו ב-1951, בכנסיית סן פרנסואה-דה-קורדלירס בננסי, בירת לורן, לשעבר אדמת בית הבסבורג. החתונה זכתה לברכתו של האפיפיור פיוס השנים עשר. לאחר נישואיה היא נהגה לקרוא לעצמה "רגינה, נסיכת הכתר של אוסטריה" או "רגינה פון הבסבורג". מכיוון שבעלה לא הורשה לחזור לאוסטריה, הם חיו מ-1954 ועד מותם בעיר פקינג שבגרמניה, בווילה שנקרא "וילה אוסטריה" (Villa Austria) או "קייזרווילה" (Kaiservilla) ליד אגם סטרנברג. ב-2 בדצמבר 2005 היא סבלה מפגיעה מוחית, והועברה לבית חולים בננסי. עם זאת, עד 22 בפברואר 2006 היא התאוששה מספיק כדי להשתתף בטקס העברת שרידי אמה ואחיה אנטון אולריך לקבורה בחצר הכנסייה של באד קולברג-הילדבורג. באביב 2007 הועברו לשם גם שרידי אביה. רגינה מתה בפקינג ב-3 בפברואר 2010 בגיל 85, וב-10 בפברואר נקברה לצד משפחתה. ב-16 ביולי 2011, בעת טקס הלווייתו של בעלה, הועברו שרידיה, פרט לליבה, לקריפטה הקיסרית בווינה. ב-10 במאי 1951 התחתנה רגינה עם אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של קרל הראשון, קיסר אוסטריה וזיטה, נסיכת בורבון-פארמה, וילדה לו 7 ילדים: אנדראה פון הבסבורג (נולדה ב-1953), התחתנה עם קרל אויגן, רוזן נייפרג מוניקה פון הבסבורג (נולדה ב-1954), התחתנה עם לואיס מריה גונזגה דה קזנובה-קארדנאס אי ברון, דוכס סנטאנג'לו מיכאלה פון הבסבורג (נולדה ב-1954), התחתנה עם אריק אלבה טארן ד'אנטן גבריאלה פון הבסבורג (נולדה ב-1956), התחתנה עם כריסטיאן מייסטר ואלבורגה פון הבסבורג (נולדה ב-1958), התחתנה עם הרוזן קרל אקסל ארצ'יבלד דאגלס קרל פון הבסבורג (נולד ב-1961), התחתן עם הברונית פרנצ'סקה תיסן-בורנמיסה דה קאסון גאורג פון הבסבורג (נולד ב-1964), התחתן עם אייליקה, דוכסית אולדנבורג מדיה וקבצים בנושא רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן בוויקישיתוף רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Regina von Habsburg tritt ihre letzte Reise an "Puttis" Herz bleibt in Heldburg
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1816–1867)

מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (31 ביולי 1816 – 8 באוגוסט 1867), הייתה בתו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, ואשתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות. מריה תרזה נולדה ב-31 ביולי 1816 בווינה, לארכידוכס קרל, דוכס טשן ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג. בשנת 1829 מתה אמה, ועל מריה תרזה הוטל גידול 6 אחיה. בשנת 1834 מונתה מריה תרזה לאם המנזר של הגברת המלכותית תרזה, והגברת הקיסרית של מצודת פראג. ב-27 בינואר 1837 התחתנה מריה תרזה עם פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ממנו היו לה 12 ילדים. מריה תרזה תוארה כאחת שמתלבשת רע, ולא ענתה על הקריטריונים של בת מלוכה. מריה תרזה לא אהבה את תפקידה הציבורי ואת חייה בבית המלוכה, והעדיפה להסתפק בחדריה הפרטיים המוקדשים לצרכיה ולילדים. יחסיה עם בעלה ועם בנה החורג פרנצ'סקו היו מעולים, והיא אף שימשה כיועצת הפוליטית שלהם. בשנת 1859 מת בעלה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ובנו פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. מריה תרזה ייעצה לו להיות תקיף עם האזרחים, וכתוצאה מכך פרצו תוך זמן קצר מרידות נגדו, שהובילו להדחתו מהשלטון ולאיחוד איטליה. עם פרוץ המרידות ברחה מריה תרזה לרומא, שם התגוררה עם פרנצ'סקו ואשתו, וב-8 באוגוסט 1867 מתה בביתה באלבנו לציאלה. ב-27 בינואר 1837 התחתנה מריה תרזה עם פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ממנו היו לה 12 ילדים: לואיג'י, רוזן טראני (1838–1866) אלברטו, רוזן קסטרוג'ואבני (1839–1844) אלפונסו, רוזן קזרטה (1841–1934) מריה אנונציאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1843–1871) מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1844–1899) ג'אאטנו, רוזן אגריג'נטו (1846–1871) ג'וזפה, רוזן לוצ'רה (1848–1851) מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1849–1882) וינצ'נזו, רוזן מלאצו (1851–1854) פסקואלה, רוזן ברי (1852–1904) מריה לואיזה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1855–1874) ג'נארו, רוזן קלטג'ירונה (1857–1867) מדיה וקבצים בנושא מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה בוויקישיתוף
אבי יצחק

האם התכוונתם ל... אברהם יצחק – קצין צה"ל. דן אבי-יצחק – עורך-דין ישראלי.
משמר המפרץ (סרט)

משמר המפרץ (באנגלית: Baywatch) הוא סרט קומדיה-פעולה אמריקאי בבימויו של סת' גורדון, המבוסס על הסדרה "משמר המפרץ". הסרט צולם ב-2016, ויצא לאקרנים ב-22 ביוני 2017. מיץ' ביוקנן (דוויין ג'ונסון) עומד בראש יחידת מצילים, בה הוא מתעמת עם הטירון החדש מאט ברודי (זאק אפרון), אתלט מקצועי כושל. עם זאת, כאשר גופה נשטפת לחוף, השניים חייבים לשים בצד את ההבדלים האישיים שלהם ולעבוד יחד עם הצוות כדי לעצור את פעולותיה של בעלת מועדון נופש מושחתת וסוחרת סמים בשם ויקטוריה לידס (פריאנקה צ'ופרה). מיץ' ביוקנן - דוויין ג'ונסון מאט ברודי - זאק אפרון סאמר קווין - אלכסנדרה דדריו סי ג'יי פארקר - קלי רורבאך ויקטוריה לידס - פריאנקה צ'ופרה סטפני הולדן - אילפנש חדרה מדיה וקבצים בנושא משמר המפרץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משמר המפרץ "משמר המפרץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר נטפליקס "משמר המפרץ", באתר AllMovie (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר Metacritic (באנגלית) "משמר המפרץ", באתר אידיבי "משמר המפרץ", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "משמר המפרץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, "משמר המפרץ": אסקימו לימון לעשירים, באתר הארץ, 22 ביוני 2017 אבנר שביט‏, משמר 98: "משמר המפרץ" מיושן ומיותר, באתר וואלה, 23 ביוני 2017 נתנאל שלומוביץ, "משמר המפרץ", הסרט: ביטוי לנוסטלגיה שיצאה מכלל שליטה, באתר הארץ, 25 ביוני 2017 שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "משמר המפרץ": שמישהו יציל אותנו, באתר ynet, 26 ביוני 2017 דני לרנר, ביקורת "משמר המפרץ": עדיף כבר לטבוע, באתר nrg‏, 26 ביוני 2017 נעמה רק, ‏פחות אבל עוד כואב, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2017 מאיר שניצר, ‏משמר המפרץ - שפעת האינפנטיליות מאיימת להטביע את תאי המוח, באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיתיונאי הסרגסום

פיתיונאי הסרגסום או הִיסְטְרִיּוֹן (שם מדעי: Histrio histrio) הוא מין של דג מממשפחת הפיתיונאיים שבסדרת החכאים. דג זה יחידי בסוגו ומצוי רק בין אצות הסרגסום הצפות מעל פני שטח האוקיינוסים הסובטרופיים. דג זה מוסווה ביותר וגופו נראה כמו אצת הסרגסום. אורכו 20 ס"מ בממוצע. כמו קרובי משפחתו הוא מתמחה במארב חרישי לטרפו והוא יכול לבלוע במהירות כל טרף מזדמן בעזרת לסתותיו שיכולות להיפער קדימה תוך שבריר שנייה ולבלוע טרף הגדול גם ממנו. הוא נע באמצעות סנפיריו הבשרניים המקילים עליו להיאחז בצמחייה ואולם מקשים עליו לשחות. למעשה הוא זז מעט מאוד כל חייו. הפיתיונאי ניזון ממגוון יצורי ים קטנים ביניהם דגים, רכיכות וסרטנים שחלקם מוסווים לא פחות ממנו. הפיתיונאי יכול לבלוע יצורים הגדולים גם ממנו עצמו והוא גם קניבל. בבטנו של פרט אחד נמצאו 16 פיתיונאי סרגסו צעירים. הפיתיונאי חי רק על אצות הסרגסום והוא גם מתרבה ומטיל ביצים עליהם. הסוואתו מצילה אותו מטורפים כמו עופות ים ודגים גדולים יותר ואם זה לא עוזר הוא יכול לקפוץ אל האצה שמעל פני המים. מדיה וקבצים בנושא פיתיונאי הסרגסום בוויקישיתוף פיתיונאי הסרגסום, באתר ITIS (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום, באתר NCBI (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום, באתר FishBase (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום, באתר GBIF (באנגלית) פיתיונאי הסרגסום באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ האקדמיה ללשון
פול זוקונפט

פול זוקונפט (באנגלית: Paul F. Zukunft; נולד ב-30 בינואר 1955) הוא אדמירל אמריקאי בדימוס שכיהן כמפקד משמר החופים של ארצות הברית. זוקונפט נולד בנורת' ברנפורד שבקונטיקט. ב-1977 סיים תואר ראשון בממשל מאקדמיית משמר החופים. הוא בעל תואר שני בניהול מאוניברסיטת ובסטר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי. בוגר תוכנית המנהיגות של אוניברסיטת הרווארד. במהלך שירותו במשמר החופים פיקד על ספינות הסיור "Cape Upright", ‏"Harriet Lane", ו-"Rush". ב-2006 קודם לדרגת אדמירל משנה. שימש ראש מטה מחוז 14 של משמר החופים, קצין מבצעים של משמר החופים באזור אסיה-פסיפיק וקצין המבצעים של משמר החופים באזור האוקיינוס האטלנטי. ב-2010 שימש מתאם הפעולות מטעם ממשלת ארצות הברית בתגובה לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו, הגדולה בהיסטוריית המדינה. ב-2011 קודם לדרגת תת-אדמירל ושימש ראש אגף בטיחות וביטחון במטה משמר החופים. פיקד על מחוז 11 של משמר החופים, שימש ראש הכוח המשותף המערבי של הסוכנויות הפדרליות השונות בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, והיה אחראי למלחמה בארגוני פשיעה בינלאומיים בגזרת הפיקוד. במאי 2014 החל לכהן כמפקד משמר החופים, הוא שימש בתפקיד זה עד יוני 2018. מדיה וקבצים בנושא פול זוקונפט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול זוקונפט ביוגרפיה באתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית ביוגרפיה באתר משמר החופים של ארצות הברית
סטובי

סטוֹבִּי (במקדונית: Стоби; ביוונית עתיקה: Στόβοι; בלטינית: Stobi) במקדוניה הצפונית המודרנית היא אתר עתיקות של עיר היסטורית, שתחילתה בתקופת יוון העתיקה וסופה בחורבן במאה השישית. סטובי נמצאת במרחק כ-80 ק"מ מדרום לסקופיה, סמוך לעיירה גראדסקו ולכביש E-75. מרכזיוּתה בעת העתיקה מוסברת במיקומהּ בנקודת מפתח – במפגש הנהרות אַקסיוּס (וארדאר) ואֶריגוֹן (צרנה), על הציר המקשר בין אגן הדנובה לים האגאי ומתחבר אל ויה אגנטיה. סטובי הייתה בירת ממלכת פֵּאוֹניָה (Paeonia) הקדומה, נכבשה על ידי המקדונים בסוף המאה השלישית לפני הספירה ועברה לידי הרומאים עם הניצחון על פרסאוס, מלך מוקדון. בימי הקיסר אספסיאנוס קיבלה מעמד של מוניקיפיום ונהנתה מהזכות לטבוע מטבעות משלה. במסגרת הרפורמות המנהליות של דיוקלטיאנוס נקבעה סטובי כבירת הפרובינקיה 'מקדוניה סַלוּטַריס' (לימים 'פרובינקיה סֶקוּנדָה'). בתקופה הביזנטית הייתה מושב בישוף ונבנו בה כנסיות גדולות ומהודרות. העיר סטובי, שנפגעה בפשיטת האוסטרוגותים ב-479 וברעידת האדמה של 518, חרבה בפלישות האווארים והסלאבים במאה השישית ונעזבה. עתיקות סטובי נסקרו לראשונה באמצע המאה התשע עשרה. חפירות נרחבות הנערכות באתר סטובי, בעיקר מאז שנות השבעים של המאה העשרים, חשפו את לב העיר לתקופותיה – רחובות ומערכות מים, מקדשים, בתי מרחץ, תיאטרון, בתי אמידים וכנסיות וכן קטעים מחומותיה. בין היתר נתגלו בה שרידי בית כנסת יהודי מהמאות השלישית והרביעית לספירה. מאז 2008 פועלת באתר מינהלה קבועה ומופעל מרכז הדרכה. בית הכנסת בסטובי מדיה וקבצים בנושא סטובי בוויקישיתוף אתר האינטרנט של חפירות סטובי סיור וירטואלי באתר סטובי מפת התמצאות בעתיקות סטובי
פיטר אונדג'ן

פיטר אונדג'ן (באנגלית: Peter Oundjian נולד ב-21 בדצמבר 1955) הוא מנצח קנדי. בעבר היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של קולורדו, ומנצח אורח ראשי ויועץ אמנותי של תזמורת דטרויט, שם סייע בייסודו של פסטיבל רב-תחומי ב-2007. במשך למעלה מעשור כיהן כיועץ אמנותי ומנצח ראשי של פסטיבל קרמור בניו יורק. כמו כן, הוא ממשיך ומופיע בקביעות עם התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת. הוא ניצח, בין היתר, על התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, תזמורת רדיו שטוטגרט, התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת פסטיבל אספן, והתזמורת הסימפונית של סידני. אונדג'ן שימש בעבר כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הסקוטית הלאומית ושל התזמורת הסימפונית של טורונטו. בתחילת כהונתו בתזמורת הסימפונית של טורונטו ייסד את פסטיבל מוצרט ואת פסטיבל "יצירות חדשות". בשנת 2022 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של קולורדו. פיטר אונדג'ן, שנולד בטורונטו, התחנך באנגליה, שם למד נגינה בכינור אצל מנוג פריקיאן. לאחר מכן למד במכללה המלכותית למוזיקה בלונדון, שם זכה במדליית זהב כתלמיד מצטיין ובפרס סטאוצקר על הצטיינותו ככנר. הוא השלים את לימודי הנגינה בכינור בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל איבן גלמיאן ודורותי דיליי. במשך 14 שנים היה הכנר הראשי של רביעיית טוקיו הנודעת. לפיטר אונדג'ן ותק של שלושים שנה כפרופסור אורח בבית הספר למוסיקה של ייל. מדיה וקבצים בנושא פיטר אונדג'ן בוויקישיתוף פיטר אונדג'ן, באתר AllMusic (באנגלית) פיטר אונדג'ן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיטר אונדג'ן, באתר Discogs (באנגלית) פיטר אונדג'ן, באתר Songkick (באנגלית) אמיר מנדל, כך הצלתי את התזמורת הסימפונית של טורונטו, באתר הארץ, 8 במאי 2017
צ'ארלס מישל

צ'ארלס דייוויד מישל (באנגלית: Charles David Michel; נולד ב-7 באפריל 1963) הוא אדמירל אמריקאי בדימוס שכיהן כסגן מפקד משמר החופים של ארצות הברית. מישל נולד בלוטון שבאוקלהומה וגדל בברנדון שבפלורידה. ב-1985 סיים תואר ראשון בהנדסה ימית מאקדמיית משמר החופים. שירת כקצין תצפית בספינת הסיור "Decisive", פיקד על הספינה "Cape Corrente" ושימש קצין פרויקטים בפלגת הסיור הראשונה של משמר החופים. לאחר שסיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת מיאמי שירת כיועץ המשפטי של מחוז משמר החופים השמיני. בשנים 1996–1998 שימש סגן מפקד אוניית הסיור "DAUNTLESS". לאחר מכן שירת במשך שש שנים במחלקה המשפטית של מטה משמר החופים. ביוני 2004 מונה למפקד אוניית הסיור "RESOLUTE", ביולי 2006 חזר למטה משמר החופים ושימש ראש המשרד למשפט ימי ומשפט בינלאומי. באוגוסט 2009 מונה לעוזרו הצבאי של מזכיר המחלקה לביטחון המולדת וקודם לדרגת אדמירל משנה (תחתון). ביוני 2011 מונה לראש הכוח המשותף של הסוכנויות הפדרליות השונות בפיקוד דרום של ארצות הברית. ביולי 2013 מונה לסגן מפקד כוחות משמר החופים בגזרת האוקיינוס האטלנטי. במאי 2014 מונה לראש אגף מבצעים במטה משמר החופים. באוגוסט 2015 מונה לסגן מפקד משמר החופים. במאי 2016 קודם לדרגת גנרל והיה בכך הראשון בתפקידו בדרגה זו. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 2018 ופרש מהשירות. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס מישל בוויקישיתוף קורות חיים באתר הסנאט של ארצות הברית ביוגרפיה באתר משמר החופים של ארצות הברית
ישי שיבובסקי

ישי שיבובסקי (1926 - 7 בנובמבר 2016) היה ראש מועצה מקומית זכרון יעקב בין ה-3 במרץ 1975 לבין אוקטובר 2003. ישי שיבובסקי, יליד זכרון יעקב, נולד ליצחק וחינה שיבובסקי. יצחק, אביו, היה טכנאי טלפון ותיק וראש לשכת התעסוקה בזכרון יעקב. ישי שיבובסקי הצטרף ללח"י בנעוריו. משם עבר להיות לוחם בהגנה. הוא השתתף במלחמת העצמאות כלוחם בחטיבת אלכסנדרוני ונטל חלק בקרבות רבים, כגון במבצע עובדה. במבצע סיני הוא שירת בחטיבה 9, בשארם א-שייח'. עם שחרורו מצה"ל, חזר למושבה ועסק בנהיגה, כחבר קואופרטיב "שלוחות", ולאחר מכן הצטרף לקואופרטיב ״אגד״. בשנת 1952, ישי התחתן עם יובלה שכטר, בתו של אבא שכטר, ראש מועצת זכרון יעקב, דאז. ישי שיבובסקי, נבחר לתפקיד ראש המועצה, ב-3 במרץ 1975, לאחר פטירת ראש המועצה, דאז, יעקב לוי. שיבובסקי היה אז נציג מפלגת המערך. בהמשך הקים סיעה עצמאית, בשם "יש" והמשיך לנצח איתה במערכות הבחירות. את מקומו בראשות סיעת המערך / מפלגת העבודה תפס מי שכיהן אחריו כראש המועצה, אלי אבוטבול. כראש מועצה הוא הביא לפיתוח המושבה. בזמנו התפתחו, לדוגמה, אתרי התיירות בה, כמו מוזיאון העלייה הראשונה ומדרחוב דרך היין. בתקופתו הוקמו שכונות חדשות בעיר. הוא השתתף גם במאמצי בלימת ההקמה של יישוב קהילת בית אל בזכרון יעקב, שנחשב בזמנו למעוז של כת גרמנית. היישוב הוקם ליד זכרון יעקב, בשנת 1980. בשנת 2003, לאחר יותר מ-28 שנים בתפקיד, הודיע כי לא יתמודד בבחירות המתקרבות. הותיר אחריו את רעייתו, ילדים ונכדים. שער הכניסה העתיק למושבה, נקרא כיום על שמו. מודעת אבל מטעם קואופרטיב אגד ישי שיבובסקי ראש מועצת זכרון-יעקב, דבר, 21 במרץ 1975. ישי שיבובסקי ראש מועצת זכרון יעקב לשעבר, הלך לעולמו. עיתון "כאן נעים" 08/11/2016 רעות נדלין, זכרון יעקב: ראש המועצה הנצחי – פורש, באתר ynet, 10 בפברואר 2003 פוסט האבל מתוך דף הארכיון של המועצה בפייסבוק 15 לשכות עבודה ,לנוער ייפתחו בקרוב, דבר, יום ראשון, ינואר 03, 1960 יצחק שובובסקי - דבר, יום שישי, יוני 07, 1968, תחתית העמוד בניין המוזיאון, מתוך אתר המוזיאון בעיות יישובים קטנים יובאו לוועדה בין־משרדית, דבר, יום שישי, יולי 23, 1976; עמוד 4זכרון יעקב, שכונת וילות בחורש, בראל נכסים גוברת הדאגה נוכח התפשטות הכת של אמה ברגר הגרמנים הקימו "קיבוץ" ליד זיכרון, עמוס לבב וראובן קסטרו, מעריב, יום שני, פברואר 11, 1980; עמוד 17 הגרמנים של אמה ברגר הקימו מפעלים מזכרון יעקב, עמוס לבב, מעריב, יום חמישי, פברואר 07, 1980; עמוד 16 שער המושבה העתיק ייקרא "שער ישי", אודי אמסלם, mynet, 2010
NHS

NHS הם ראשי תיבות באנגלית. האם התכוונתם ל... National Health Service – שירות הבריאות הלאומי בבריטניה (נוסד בשנת 1948) National Highway System – מערכת הכבישים המהירים הלאומית (ארצות הברית), רשת של כבישים מהירים אסטרטגיים בארצות הברית (הוגדרה בחוק משנת 1991) National Honor Society – אגודת הכבוד הלאומית (אנ'), ארגון של תלמידי תיכון בארצות הברית (נוסד בשנת 1921)
בית הקברות היהודי בלום

בית הקברות היהודי בלום (בבולגרית: Еврейскo гробища на Лом) הוא בית קברות יהודי השוכן בפאתי העיר לום בצפון-מערב בולגריה. בית העלמין הוקם ב-1820 ופעל עד 1974. ערכים מורחבים – הקהילה היהודית בלום קהילה יהודית התקיימה בלום ככל הנראה מראשית המאה ה-19 והשכונה היהודית שכנה בסמוך לשכונת "הטורקים" בה התגוררו פקידי הממשל העות'מאני. בראשית המאה ה-20 נכללה ברשימת 34 הקהילות היהודיות המאורגנות בבולגריה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בלום 500 יהודים. ב-1949, לאחר העלייה ההמונית לישראל התגוררו בלום 77 יהודים. בית הקברות הוקם ב-1820 ושוכן בשדה פתוח על גבעה בפאתיה המערביים של העיר. ברבות השנים, עם פיתוחה של לום נבנו מבני מגורים בסמוך לבית הקברות, ובראשית המאה ה-21 היו מבני המגורים מרוחקים כ-100 מטרים משטח בית הקברות. הקבורה האחרונה נערכה במקום ב-1974. בשטח בית הקברות עדיין פזורות כ-100 מצבות שיש וגרניט, רובן מהמאה ה-20 בשטח של כ-5,000 מטרים רבועים. הכיתוב עליהן הוא בעברית ובבולגרית. רבות מהמצבות שבורות וחלקן מכוסות צמחייה. בית העלמין אינו מגודר ואינו מתוחזק ולאורך השנים נבזז וחולל. השטח משמש כאתר להשלכת אשפה. חלק מהמצבות שתועדו נבזזו לשימוש משני על ידי תושבים בולגרים. צבי קרן, בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי בלום בוויקישיתוף לוחות ססטיסטיים, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים,1967, עמודים 655-645. .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, page 157-158 בית העלמין בלום, בתוך: Jewish Historic Monuments and Sites in Bulgaria 2011 Part One, עמוד 33 (באנגלית).