נשק משני

נשק משני (ידוע גם כנשק נלווה, נשק עזר או נשק גיבוי ) הוא כלי נשק המשמש כתוספת לנשק הראשי או ראשי במקרה שלא ניתן להשתמש בנשק הראשי או שהוא לא יעיל ביישום או מצב מסוים. דוגמאות לכלי נשק נלווים לכלי נשק ראשיים כוללים נשק תגרה לנשק מטווחים, נשק צד לנשק שירות, או אקדח קל לתותח כבד. נשק משני הוא נשק המיועד לתמוך בנשק העיקרי, ויכול לשמש כאשר הנשק העיקרי הופך להיות לא פעיל זמנית (למשל גמר תחמושת) או לחלוטין (למשל הרס), או כאשר הנשק העיקרי אינו מתאים למצב הנוכחי (למשל רובה ארוך בקרב מקרוב). נשק משני בדרך כלל מציג כוח אש נמוך יותר או טווחים יעילים קצרים יותר מאשר הנשק העיקרי, מכיוון שהם מיועדים לשימוש במצבי חירום או כשנדרש ולא לשירות קבע. הם עשויים להיות נשקים שבעבר נחשבו לנשקים עיקריים אך אינם יעילים עוד בתפקידים אלה, כמו חרבות כאשר נשקי ירי הפכו לנשק הרגלי העיקרי בלחימה. נשק משני אינו חייב להיות נשק במובן המסורתי ויכול לכלול באופן טכני גם נשק מאולתר, במיוחד כאשר אין נשק משני אחר שניתן או שהוא יעיל. לדוגמה, במהלך מלחמת העולם הראשונה, סכינים יפנים ואתי חפירה הוסבו לנשק משני במהלך קרבות פנים מול פנים בתעלות, שם רובים ודוקרנים היו ארוכים מדי כדי לשמש באופן יעיל. עד שנת 1915, חיילים משני הצדדים באופן שגרתי חידדו את קצוות האתים על מנת להשתמש בהן כנשק.  דוגמה פשוטה לנשק משני היא כידון רובה, נשק בעל להב המותקן על חזית נשק ירי. כידונים היו בשימוש נרחב כאשר הנשקים העיקריים היו רובים ארוכים שלא התאימו לקרב קרוב, כמו מוסקטים ורובי בריחי. נשקי "תת-קנה" אשר מותקנים על מעטפת הקנה התחתונה או על המסילה כמו מטול רימונים שוטגאן, הם דוגמאות לנשק משני המשמש בשילוב עם נשק עיקרי ולא כנשק גיבוי: משגרי רימונים משמשים לספק תמיכה לנשק העיקרי כאשר רימון יד רגיל לא יגיע למטרתו או ידרוש זמן רב מדי לשימוש, בעוד רובי שוטגאן משמשים בפריצת דלתות או בקרב בעל מרחב צפוף. באופן מסורתי, קציני צבא נושאים נשק צדדי. מבחינה היסטורית זו הייתה צורה כלשהי של חרב או פגיון עד המאה ה-19, כאשר כלי נשק מסוג זה הפכו לבלתי יעילים והוחלפו באקדח תופי או אקדח. מאז מלחמת העולם השנייה, כאשר כלי נשק עם שיעורי אש נמוכים הפכו ליותר ויותר יעילים בלחימה, רוב הקצינים הצבאיים מקבלים אקדח חצי אוטומטי כנשק צד. רבים מכלי הרכב והמטוסים הקרביים הצבאיים מצוידים בנשק משני. טנקים חמושים בתותח טנק בקליבר גדול כנשק עיקרי, אך רוב הטנקים כוללים גם מקלע קו-צירי או טורט מכונה מותקן בראש הטנק לשימוש נגד נגד חיל רגלים או כלי רכב לא משוריינים, שם שימוש בקליע טנק ייחשב מיותר או בזבזני. מסוק נושאים חימוש כגון טילים, ופצצות אוויריות כנשקים עיקריים, ולרוב הקרביים כוללים גם תותח אוטומטי או מקלע בקליבר גבוה כנשק משני. מפציצים נושאים מאות פצצות אוויריות כנשקים עיקריים, אך מפציצים ישנים כללו גם טורטות טילים זנביים להגנה נגד מטוסי אויב. כלי שיט עם נשקים עיקריים מסוימים עשויים גם להיות מצוידים בנשק משני לשימוש נגד מטרות ספציפיות; לדוגמה, כלי שיט עם תותחי ים כנשקים עיקריים עשויים גם להכיל טורפדו ופצצות עומק לשימוש נגד צוללות, או מערכות שיגור אנכיות לשיגור טילים נגד מטרות אוויריות או קרקעיות. שוטרים ומאבטחים שכבר חמושים בנשק עיקרי (לרוב אקדח) עשויים לנשוא אקדח גיבוי קטן יותר, לעיתים בקליבר נמוך יותר או עם קיבולת תחמושת נמוכה יותר מאשר האקדח העיקרי שלהם, במקרה הנדיר שהאקדח העיקרי שלהם אינו זמין (נגנב על ידי חשוד, מעצור). הם עשויים גם להשתמש באקדח העיקרי שניתן להם כנשק משני אם הם מורשים להשתמש בנשק ארוך, כמו רובה או שוטגון. בנוסף, רבים מאנשי המשטרה נושאים נשקים משניים שאינם לטל חיים, כגון טייזר, גז פלפל, או אלות. Ian Drury (1995). German Stormtrooper 1914–18. Osprey Publishing. p. 61. ISBN 978-1-85532-372-8.