laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיירו (קומיקס)

פיירו (באנגלית: Pyro) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Uncanny X-Men #141 מינואר 1981, והיא נוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן. את דמותו של פיירו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"דדפול & וולברין" גילם השחקן ארון סטנפורד. פיירו נולד בסידני שבאוסטרליה. הוא מוטאנט המסוגל לשלוט באש, אך לא ליצור אותה. ללא מקור אש הוא חסר כוחות. מקור האש שלו הוא לרוב להביור אותו הוא נושא על גבו. את יכולת תמרון האש גילה בצעירותו, אך לא מצא לה שימוש מעשי. בחלוף מספר שנים של עבודה כעיתונאי וסופר בדרום-מזרח אסיה פגש פיירו את המוטאנטית מיסטיק, שאף גייסה אותו לאחוות המוטאנטים כפושע מקצועי. במסגרת פעילות האחווה הוא ניסה להתנקש בחייו של הסנטור רוברט קלי, ונלחם לראשונה באקס-מן. מאוחר יותר נלחם פיירו בקבוצת האוונג'רס, ולאחר מכן שוב באקס-מן. למרות שהוא מעולם לא שירת תחת המנהיג המקורי של הקבוצה מגנטו, פיירו עבד עם האחווה תחת פיקודם של כמה מנתיניו של מגנטו שבזמנו פיקחו על הקבוצה. האחווה תחת מנהיגותה של מיסטיק הציעה מאוחר יותר את שירותיה לממשלת ארצות הברית תמורת הגנה וחנינה רשמית על פשעים שביצעה, ושם הקבוצה הוחלף לפרידום פורס ("כוח החופש"). במסגרת המשימה הראשונה שלהם, הקבוצה לכדה את מגנטו. עם כוח החופש, פיירו לכד את האוונג'רס בשם הממשל הפדרלי. מאוחר יותר, פיירו התעמת עם קבוצת אקס פקטור המקורית מתוך מטרה לעצור את ראסטי קולינס, גיבור-העל הידוע בכינוי "אגרוף האש". עם כוח החופש, פיירו נלחם באקס-מן בדאלאס, והיה נוכח במותם, בקשת הסיפור "אקס-מן: נפילת המוטאנטים". פיירפליי וגל חום - דמויות בדיוניות דומות של חברת DC קומיקס המתחרה דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס The Uncanny X-Men #141-142 Avengers Annual #10 The Uncanny X-Men #177-178 The Uncanny X-Men #199 Avengers Annual #15 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית השירות הצבאי הכללי

מדליית השירות הצבאי הכללי (באנגלית: Military General Service Medal בר"ת: MGSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה לכלל הדרגות בצבא הבריטי על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1808–1814. העיטור נוסד בשנת 1847 וניתן רטרואקטיבית לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; המהפכה הצרפתית, המלחמות הנפוליאוניות ומלחמת העצמאות של ארצות הברית. העיטור החליף את מדליית הזהב הצבאית וניתן עבור אותה תקופת השירות, עבור אותן מערכות (מלבד התוספת של 'מצרים'). ההבדל העיקרי בזכאות של מדליית השירות, הוא זכאותם של כלל הדרגות וכלל החיילים שהשתתפו במערכות, שלא כמו קודמו אשר נועד לקצינים בלבד ורק אלו אשר נלחמו בקו האש אל מול פני האויב. כדי לקבל את העיטור, החייל הזכאי לו היה צריך להיות חי (משפחת החייל לא הייתה זכאית לעיטור), כמו כן הזכאי היה צריך להגיש בקשה לקבלת העיטור. חוסר המידע על העיטור החדש וחוסר העניין לקבלתו, הוביל לכך שלא כל מי שהיה זכאי לעיטור קיבל אותו. סך הכל קיבלו את העיטור כ-25,650 זכאים לו. העיטור תמיד ניתן בליווי אבזם המציין את המערכה או מערכות אליהם ניתן. רשימת המערכות אשר נכללו כזכאים להענקת האות דומה לזאת של מדליית הזהב הצבאית, מלבד התוספת של המערכה במצרים. מדיה וקבצים בנושא מדליית השירות הצבאי הכללי בוויקישיתוף
יהושע בן חנניה

האם התכוונתם ל... רבי יהושע בן חנניה (גם "רבי יהושע"; המאה ה-2) – תנא בדור השני, בן שבט לוי, ראש ישיבה בפקיעין שבגליל ישוע בן חנניה (לעיתים "ישוע בן חנן"; המאה ה-1) – נביא מתקופת בית שני המוזכר אצל יוסף בן מתתיהו יהושע בן חנניה - שם העט של יעקב יהושע (1905–1982), מזרחן, סופר וחוקר היישוב היהודי בירושלים
חזית (לחימה)

חזית היא קו הלחימה בעימות מזוין, ובכך מהווה גבול בין הצבאות הלוחמים. החזית יכולה להיות טקטית צרה או רחבה עד כדי זירה. בעוד שאל החזית נשלחים בעיקר לוחמים וכוחות תומכי לחימה, העורף, היפוכה של החזית, כולל בעיקר את האוכלוסייה האזרחית שאינה אוחזת בנשק. אף שבמפה חזית מסומנת כקו אחד, היא למעשה מורכבת ממספר קווים, כך שהקווים האחוריים תומכים לוגיסטית בקווים הקדמיים הלוחמים. ניתן לראות זאת בבירור במלחמת חפירות, שבה השוחות הקדמיות הן שוחות ההסתערות, ואילו השוחות האחוריות והמקשרות מסייעות לקדמיות באספקת מזון ובקשר. השטח שבין הקו הקדמי של צבא אחד לזה של האחר נקרא שטח הפקר, מאחר שזהו שטח ללא שליטה בפועל של אף אחד מהצדדים. לחימה במספר מרובה של חזיתות היא קשה יותר מאשר לחימה בחזית אחת, משום שהיא דורשת הפניית משאבים לשני קצוות שונים. משום כך, תאורטיקנים צבאיים מנסים לצמצם את מספר החזיתות במלחמה אחת או להכריע חזית אחת במהירות במטרה להפנות את כל המשאבים אחר כך אל החזית השנייה. דוגמה לכך ניתן לראות בתוכנית שליפן, אשר התייחסה למלחמה אפשרית של הקיסרות הגרמנית בשתי חזיתות: מול צרפת ומול האימפריה הרוסית. מדיה וקבצים בנושא חזית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיל קלעי

גיל קלעי (נולד ב-2 באוקטובר 1955) הוא פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון למתמטיקה ובמרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית בירושלים, פרופסור למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה, ופרופסור משותף במחלקה למתמטיקה ובמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת ייל בארצות הברית. גיל קלעי נולד בתל אביב לחנוך קלעי, שהיה חבר מפקדת האצ״ל והלח״י. קלעי קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית ב-1983, בהנחיית מיכה פרלס. הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית ב-1985 לאחר פוסט-דוקטורט ב-MIT. תחומי העניין העיקריים שלו הם קומבינטוריקה, גאומטריה ושימושיהן. בין השאר, הוכיח שיש גרסאות של שיטת הסימפלקס לתכנון ליניארי שזמן הריצה שלהן (במקרה הגרוע) הוא תת-מעריכי; פתר לשלילה את בעיית Borsuk (שואלת האם כל קבוצה חסומה במרחב האוקלידי ה-n-ממדי ניתנת לחלוקה ל-n+1 קבוצות מקוטר קטן יותר); והתקדם בפתרון השערת Hirsch (טוענת שקוטר גרף הקודקודים והמקצועות של פאון d-ממדי עם n פאות הוא לכל היותר n − d). קלעי זכה במספר פרסים במתמטיקה: פרס פוליה (1992); פרס ארדש (1993); פרס פולקרסון (1994); פרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ב (2012) במתמטיקה / מדעי המחשב ובהנדסה. הוא חבר מערכת של כתב העת Israel Journal of Mathematics. בין תלמידיו אהוד פרידגוט, איזבלה נוביק, רון עדין ועודד שרם. קלעי מרצה וכותב על רעיונות במתמטיקה לציבור הרחב וכמו כן הוא מפרסם לעיתים בהארץ. בסוף שנת 2016 צורף לאקדמיה הלאומית למדעים. מדיה וקבצים בנושא גיל קלעי בוויקישיתוף גיל קלעי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גיל קלעי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה גיל קלעי, באתר dblp גיל קלעי, באתר גוגל סקולר אתר מרצה באוניברסיטה העברית Combinatorics and more, הבלוג של גיל קלעי גיל קלעי באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים דף אישי באתר MathOverflow גיל קלעי ונתי ליניאל, "אבני דרך בתולדות המתמטיקה", גלילאו "יופיה של המתמטיקה", סדרת הרצאות על רעיונות במתמטיקה ל"לא-מתמטיקאים" במסגרת תוכנית 'אבני פינה' של האוניברסיטה העברית. "גאומטריה ביותר משלושה ממדים", הרצאה במסגרת סדרת הרצאות 'מדוע' של האוניברסיטה העברית. גיל קלעי, על פוליטיקה ורציונליות, באתר הארץ, 9 במרץ 2009 גיל קלעי, הסטודנטיות כצנזור, באתר הארץ, 22 ביוני 2010 גיל קלעי, חידות על עצים, ממדים גבוהים, בחירות, חישוב ורעש, איגרת 39, דצמבר 2017 גיל קלעי (1955-), דף שער בספרייה הלאומית הזוכים בפרס רוטשילד לשנת 2012, אתר יד הנדיב ירדן סקופ, שישה מצטרפים חדשים לאקדמיה הלאומית למדעים, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2016
בורהאנודין רבאני

בורהאנודין רבאני (בפרסית: برهان الدين رباني; 1940 – 20 בספטמבר 2011) היה פוליטיקאי ותאולוג איסלאמיסטי אפגני, ממוצא טג'יקי, נשיא המדינה האסלאמית של אפגנסיטן (אנ') בין השנים 1992–1996 ובנובמבר - דצמבר 2001. היה פרופסור לתאולוגיה ופילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת קאבול. יליד מחוז בדח'שאן, רבאני היה בעל תואר שני בפילוסופיה אסלאמית מאוניברסיטת אל-אזהר בקהיר והיה מקורב לחוגים של האחים המוסלמים. הוא אימץ את שאיפת האחים המוסלמים להנהיג את השריעה כמשפט יחיד במדינה ולח'ליפות עולמית, כמו כן לטיהור הארצות המוסלמיות מסממני הדמוקרטיה וההומניזם המערביים. בין השאר, הוא התנגד לנוכחותן של סטודנטיות באוניברסיטה. בהשפעת השקפותיו שלו ושל גולבדין חכמתיאר, צעירים תקפו באוניברסיטה סטודנטיות תוך התזת חומצה על פניהן. הוא הנהיג את מפלגת ג'מיאת-א אסלאמי אפגנסיטן ("החברה האסלמית של אפגניסטן") והצטיין כאחד ממנהיגיה הראשונים של ההתנגדות האסלאמית - המוג'הידין - נגד הכיבוש הסובייטי אחרי פלישת הצבא הסובייטי לארצו בשנת 1979. אחרי ניצחון כוחות המוג'הידין שבהנהגתו, בין השנים 1992–1996 כיהן רבאני כראש המדינה שהוכרזה לרפובליקה אסלאמית. זאת עד שנאלץ לעזוב את השלטון עקב כיבוש עיר הבירה קאבול על ידי כוחות הטליבן. בימי "האמירות האסלאמית" הטליבנית, בורהנודין רבאני עמד בראש "הברית הצפונית" והחזית האסלאמית המאוחדת להצלת אפגניסטן שנאבקו בין השנים 1996–2001 נגד משטר הטליבן. אחרי הדחת הטליבנים מהשלטון בעקבות ההתערבות הצבאית של הברית נאט"ו בראשות ארצות הברית, רבאני כיהן כראש מדינה זמנית בנובמבר - דצמבר 2011. בימי המנהל חאמיד כרזאי, רבאני עמד בראש החזית הלאומית של אפגניסטן, הידועה בתקשורת גם כחזית הלאומית המאוחדת, ארגון האופוזיציה החוקית העיקרית. בסוף חייו הסכים רבאני להצעת הנשיא כרזאי לכהן כיושב ראש המועצה העליונה לשלום שנועדה לפעול להשגת פיוס כללי במדינה, כולל עם נציגי הטליבן. ב-20 בספטמבר 2011 נרצח רבאני בביתו בקאבול על ידי מתנקש מתאבד בשם אסמתוללה. הרוצח, שהגיע לביתו של המנהיג בתירוץ שיש לו למסור לו מסר חשוב מקבוצת הטליבאן "קווטה שורה" והסתיר פצצה במצנפתו, חיבק את רבאני, לפני שהפעיל את המטען. ,Mir Tamim Ansary Games Without Rules:The Often Interrupted History of Afghanistan Public Affairs 2012 מדיה וקבצים בנושא בורהאנודין רבאני בוויקישיתוף Rabbani's comeback BBC כתבה על רציחתו של רבאני- 20 בספטמבר 2011 באתר הסוכנות ANSA (באיטלקית) ודים דמייה - ערך ב"אניקלופדיה הרוסית "קרוגוסבייט"2016-1997 ביוגרפיה קצרה באתר afghanistan online פרופיל באתר BBC ‏ 2001 בורהאנודין רבאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Mir Tamim Ansary Melody Ermachild Chavis Meena, Heroine of Afghanistan NY 2003
הוקאיי

הוקאיי הוא התעתיק של המילה Hawkeye באנגלית, שפירושה "עין הנץ". האם התכוונתם ל... קומיקס, סרטים וטלוויזיה הוקאיי (קומיקס) – דמות בדיונית ביקום מארוול, הופיעה בחוברות הקומיקס של מארוול משנת 1964 ובסרטי "הנוקמים" הוקאיי (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה המבוססת על הדמות ששודרה ב-2021 "הוקאיי" פירס – דמות בזיכיון מ.א.ש, ראו מ.א.ש (זיכיון)#דמויות אחר E-2 הוקאיי – מטוס אמריקאי דו מנועי שנועד לשליטה ובקרה, פיקוד והתראה מוקדמת. מטוסים אלה מופעלים משנת 1964 "הוקאיי" – כינויו של גיורא אבן אפשטיין (יליד 1938), טייס קרב ישראלי בדימוס בדרגת תא"ל, שהנו אלוף הפלות ו"אלוף העולם" בהפלות סילוניות עין הנץ (פירושונים) ראו גם מ.א.ש (סרט)#שחקנים (בסרט משנת 1970 גילם את דמותו דונלד סאת'רלנד) ומ.א.ש (סדרת טלוויזיה)#דמויות מרכזיות (בסדרה ששודרה בשנים 1972–1983 גילם את דמותו אלן אלדה).
קלאו לבן-ציצה

קלאו לבן-ציצה (שם מדעי: Horizocerus albocristatus) הוא מין יציב בסוג של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים. הוא חי ביערות לחים ויערות עד באפריקה. המין מאופיין בציצית לבנה ארוכה מעל הראש ובקסדה שחורה וצרה מעל המקור. תפוצתו של המין רחבה מאוד ומתרכזת בעיקרה במרכז אפריקה. הקלאו מצוי ביבשת אפריקה במדינות אנגולה, בנין, קמרון, הרפובליקה של מרכז אפריקה, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה, גאנה, גבון, ליבריה ואוגנדה. מין דומה במראהו אך רחוק מבחינה טקסונומית שנקרא קלאו לבן-כתר, חי בדרום מזרח אסיה. ישנם שלושה תת-מינים החיים כולם באפריקה אך באזורים שונים ונראים שונים בכמה פרטים. Horizocerus albocristatus albocristatus-התגלה עלי ידי קאסין בשנת 1848. חי בגינאה ובחוף השנהב. Horizocerus albocristatus cassini-התגלה על ידי פינץ' ב-1903. חי במזרח ניגריה, אוגנדה ודרום אנגולה. Horizocerus albocristatus macrourus- התגלה על ידי בונפארטה ב-1850. חי בחוף השנהב וגאנה. מדיה וקבצים בנושא קלאו לבן-ציצה בוויקישיתוף קלאו לבן-ציצה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קלאו לבן-ציצה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלאו לבן-ציצה, באתר GBIF (באנגלית) קלאו לבן-ציצה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אריה לייב בארון

הרב אריה לייב בארון (י"ג באדר תרע"ב, 2 במרץ 1912 – ו' בתשרי תשע"ב, 3 באוקטובר 2011), היה ראש ישיבת "מרכז התורה" ורב בית המדרש "מרכז התלמוד" במונטריאול. נולד לראובן ברנוביץ', בעיירה הרדוק (הסמוכה לוולוז'ין), מחוז מינסק, בלארוס. בצעירותו למד בישיבה קטנה בעיירה ראקוב, בראשות הרב אברהם קלמנוביץ', ובישיבה בסטויבץ. בבחרותו למד בישיבת ברנוביץ' אצל הרב אלחנן וסרמן והרב דוד רפפורט, מחבר הספר "צמח דוד". היה מקורב למשגיח הרב ישראל יעקב לובצ'נסקי, ובמשך תקופה היה סועד את סעודות השבת בביתו. העלה על הכתב את שיעורי רבו הרב וסרמן, ולימים שימשו מחברותיו את הרב וסרמן בהוצאת ספרו "קובץ הערות" על מסכת יבמות. בשנת תרצ"ב, בגיל 20, עבר ללמוד בישיבת מיר, שם למד עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת ת"ש (1940) שהה יחד עם תלמידי ישיבת מיר בווילנה, וכעבור שנה נסע עם תלמידי הישיבה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי, בה שהו כחמש שנים. בקיץ תש"ו (1946) הגיע עם תלמידי הישיבה לארצות הברית. הוא נישא לבתו של הרב חיים אליעזר סמסון, ראש ישיבת "חפץ חיים" בבולטימור. את חופתו ערך הרב חיים שמואלביץ. בשנת 1948 מונה לראש ישיבת "מרכז התורה" במונטריאול, כמחליפו של הרב אליהו חזן, שעבר לכהן כראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. עמד בראשות הישיבה עשרים וארבע שנים, ויזם את הנוהג לשלוח תלמידי ישיבה ממונטריאול לישיבות הגדולות בארצות הברית. בשנת תשל"ג (1973) ייסד את בית המדרש "מרכז התלמוד" ועמד בראשו עד שנת תשס"ו (2006) שבה עלה לישראל. כתב ספרים רבים על התלמוד ועל התורה. את ספרו האחרון הוציא בהיותו בן למעלה מתשעים. כמו כן פרסם מאמרים רבים של חידושי תורה, מחשבה והשקפה בירחונים וכתבי עת תורניים ובהם "הפרדס" ויתד נאמן[דרושה הבהרה]. נפטר בליל ו' בתשרי תשע"ב, חודשים ספורים לפני מלאות לו 100 שנה. נקבר בהר המנוחות בירושלים. ברכת ראובן ברכת יהודה נתיבות לב ישרי לב משמחי לב ישמח חיים נצח יעקב הגדת הלב על הגדה של פסח דת יהודית - על התורה אריה לייב בארון (1912-2011), דף שער בספרייה הלאומית
אדם ריס

אדם גיא ריס (באנגלית: Adam Guy Riess ;‏ 16 בדצמבר 1969, וושינגטון) הוא אסטרופיזיקאי יהודי אמריקאי, שעוסק במחקר על סופרנובות. בשנת 2011 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם שותפו בריאן שמידט ועם סול פרלמוטר, על תרומתו לגילוי ההאצה בהתפשטות היקום. ריס נולד למשפחה יהודית שנמלטה בשנת 1936 מגרמניה לארצות הברית. המשפחה השתקעה בוורן, ניו ג'רזי. אביו, מיכאל רייס, היה מהנדס שהחזיק בבעלותו חברת מזון קפוא, ואמו דוריס עבדה כפסיכולוגית קלינית. לריס שתי אחיות, גייל מישל זלץ, פסיכיאטרית, והולי הגרמן, אמנית. ריס למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (תואר ראשון בשנת 1992) וקיבל דוקטורט, בשנת 1996 מאוניברסיטת הרווארד, על חקר סופרנובות מסוג I, בהנחיית רוברט קירשנר. משנת 1992 עבד במעבדה הלאומית על שם לורנס ליברמור. בשנת 1996 עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 1999–2005 כיהן כמדען בכיר במכון למדעי טלסקופ החלל. מאז 2006 הוא מכהן כפרופסור לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2008 מונה לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2009 באקדמיה הלאומית למדעים. ריס היה חלק מקבוצת הקוסמולוגים "High-z Supernova Search Team" בהובלת בריאן שמידט, שהייתה אחת משתי קבוצות מתחרות שגילו בסוף שנות ה-90 שהיקום מאיץ התפשטותו. שתי הקבוצות זכו בפרס נובל לפיזיקה על הגילוי, כאשר הקבוצה בראשות ריס קיבלה חצי מהפרס והקבוצה השנייה בהובלת סול פרלמוטר קיבלה את החצי השני. כמו כן מוביל ריס את התוכנית "Z SN Search" שעושה שימוש בטלסקופ החלל האבל כדי לגלות את הסופרנובות הרחוקות ביותר שלא נחשפו עד כה. הצוות שלו ערך מעקב לאחור על התפשטות היקום החל מלפני 10 מיליארד שנות אור. הממצא העיקרי היה הגילוי שהסופרנובות הרחוקות יותר מתרחקות במהירות גדולה יותר מאיתנו. 2002: פרס הלן ב וורנר 2006: פרס שאו 2008: מלגת מקארתור 2011: מדליית אלברט איינשטיין 2011: פרס נובל לפיזיקה 2015: פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית הקבוע הקוסמולוגי אנרגיה אפלה מדיה וקבצים בנושא אדם ריס בוויקישיתוף אדם ריס, באתר פרס נובל (באנגלית) אדם ריס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אדם ריס, באתר גוגל סקולר אדם ריס, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל באתר בית התפוצות אוטוביוגרפיה (אורכב 07.08.2011 בארכיון Wayback Machine) דף הבית ביוגרפיה ב-APS אסף שטול-טראורינג, פרס נובל בפיזיקה לחוקרי סופרנובות והתרחבות היקום, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2011 אדם ריס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מודעת אבל, באתר ניו יורק טיימס
סברי מרנן

סָבְרֵי מָרָנָן (בארמית: הקשיבו, רבותי - הצורה מרנן מורכבת מתיבת מר בתוספת כינוי חבור לגוף ראשון רבים) היא פנייה של מברך ברכה אל ציבור השומעים שיוצאים על ידו ידי חובתם, ומשמעותה היא פנייה לשומעים להקשיב לברכה. פנייה זו יכולה להאמר בכל מקום בו מברך ברכה מוציא אחרים ידי חובתם, אך נאמרת בדרך כלל קודם לברכת בורא פרי הגפן: באמצע הקידוש וההבדלה, ולעיתים גם קודם לתחילת טקס חופה וקידושין הפותח בברכת הגפן. בקרב יהודי עדות המזרח מקובל להשיב לפנייה במילה "לחיים", ובקרב יהודי תימן- "לחיי". המנהג נזכר לראשונה במדרש תנחומא, שבו נאמר: "וכן שליח צבור כשיש בידו כוס של קדוש או של הבדלה [והוא ירא מסם המות שלא יהיה בכוס], והוא אומר סברי מרנן, ואומר הקהל: 'לחיים', כלומר כי לחיים יהא הכוס". בהגהות לשולחן ערוך נאמר: "ויאמר סברי רבותי רוצה לומר סוברים אתם לצאת בברכה זו". בקיצור שולחן ערוך נאמר: "כשמברך על היין בתוך הסעודה, ויש שם גם אנשים אחרים, יאמר: סברי רבותי, רצונו לומר, תנו דעתכם לשמע, כדי שיפסיקו מאכילתן לשמע הברכה". מה פירוש "סברי מרנן" שבקידוש?, באתר "כיפה", ט ניסן תשס"ד רות שמואלי, סברי מרנן- המקדש על יין לפני שמברך "בורא פרי הגפן" ומוציא אחרים ידי חובה ,מקדים ואומר סָבֶּרֵי מָרָנָן, באתר של רשת מורשת מידע על סברי מרנן בקטלוג הספרייה הלאומית מדרש תנחומא לפרשת פקודי, סימן ב שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קע"ד דיני ברכת היין וברכת הטוב והמיטיב בקיצור שולחן ערוך ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קהילת המודיעין הארגנטינאית

מערכת הביטחון הלאומי (בספרדית: Sistema de Inteligencia Nacional) הוא שמה הרשמי של קהילת המודיעין של ארגנטינה הכוללת שורת ארגונים לאומיים פדרליים לאיסוף מודיעין בתחומים שונים: החל במודיעין לאומי והשפעתו על האינטרסים הלאומיים של ארגנטינה, וכלה במודיעין צבאי, מודיעין משטרתי וגופי ביון אחרים. פעילות מערכת הביטחון הלאומי מעוגנת בחוק מיוחד "חוק הביטחון הלאומי". מערכת הביטחון הלאומי של ארגנטינה מורכבת מהארגונים הבאים: מזכירות המודיעין הממלכתית - זוהי סוכנות הביון העיקרית של ארגנטינה האחראית לאיסוף מודיעין חיצוני ונחשבת לארגון גג הכולל מגוון סוכנויות בת עצמאיות כמו הסוכנות לביטחון לאומי, שירות הביון הארגנטינאי, הסוכנות הפדרלית לאבטחת סייבר ומחלקת חקירות פנים. בית הספר הלאומי למודיעין - זו האקדמיה הלאומית בארגנטינה להכשרת מרגלים וסוכני איסוף מודיעין המינהל הלאומי לפיקוח משפטי (Dirección de Observaciones Judiciales) זוהי סוכנות מודיעין אותות הכפופה למזכירות המודיעין. המינהל הלאומי למודיעין פלילי (Dirección Nacional de Inteligencia Criminal) = אחראי לאיסוף מודיעין הנחוץ עבור קציני המשטרה בארגנטינה לצורך מניעת פשיעה. המינהל הלאומי למודיעין אסטרטגי צבאי של משרד ההגנה (Dirección Nacional de Inteligencia Estratégica Militar) - הוא סוכנות הביון הצבאית של ארגנטינה. SEFECONAR - סוכנות ביון ואכיפת חוק בתחום המלחמה בסמים נוסח חוק הביטחון הלאומי (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטוני מרטי

אנטוני מרטי (בקטלאנית: ;Antoni Marti 30 ביולי 1963 – 6 בנובמבר 2023) היה פוליטיקאי מאנדורה, שכיהן כראש ממשלת אנדורה בין 11 במאי 2011 עד 16 במאי 2019 (למעט תקופה קצרה ב-2015). לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2011, בהן מפלגת דמוקרטים למען אנדורה, מפלגתו של מרטי, ניצחה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית באנדורה והוא מונה לראש ממשלה. עיקר פעילותו של מרטי כראש ממשלה, הייתה בהורדת מס ההכנסה באנדורה. מרטי נבחר שוב בשנת 2015. בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי שאווייר אספוט זמורה. מדיה וקבצים בנושא אנטוני מרטי בוויקישיתוף אנטוני מרטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סריה

סריה (למפת אריתריאה מוגדלת)   אסמרה קרן אסאב טסניי סודאן אתיופיה ג'יבוטי ים סוף סריה (למפת אריתריאה רגילה)   אסמרה קרן אסאב טסניי סודאן אתיופיה ג'יבוטי ים סוף סריה סריה (בגעז: ሰራዬ) הוא מחוז היסטורי במרכז-דרום אריתריאה. האזור גובל באקלה גוזאי במזרח, חמסיאן בצפון ובדרומו בנהר המרב עם שירה. בתקופה האקסומית האזור היה בעל חשיבות משום שעברה בו דרך המסחר מהבירה אקסום לעיר הנמל אדוליס. עם דעיכת אקסום במאה ה-9 התיישב באזור השבט הבג'י-נוצרי בלו שהשתלב במקום. לקראת המאה ה-13 היגרו לאזור אגאו מלסתה שהשתלבו במקומיים וחלקם התיישבו גם בצפון שריה סביב העיר כרן במה שמכונה בוגוס. בתקופת השושלת הסולומנית האזור היה חלק מממלכת מדר בהר ובמאה ה-14 הוזכר לראשונה בשמו הנוכחי כאשר הקיסרים ניואיה קראסטוס ויסחק הראשון מסרו אדמות לאדם מקומי ולמנזר דברה אבאי בהתאם. כיום האזור כלול בתוך מחוז הדרום באריתריאה. Sergew Hable Selassie, Ancient and medieval Ethiopian history to 1270, United Printers, 1972, p. 222 Richard Pankhurst, The Ethiopian borderlands: essays in regional history from ancient times to the end of the 18th century, The Red Sea Press, 1997, ISBN 0932415199, P. 38
ולנטינה ליסיצה

ולנטינה ליסיצה (אוקראינית: Валентина Лисиця, רוסית: Валентина Лисица) היא פסנתרנית אוקראינית-אמריקאית. ליסיצה נולדה בקייב שבאוקראינה. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל שלוש, וכבר בגיל ארבע ביצעה את הרסיטל הראשון שלה. למרות התוחלת המבטיחה בנגינה, חלומה היה להיות שחקנית שחמט. ליסיצה למדה בבית הספר לנגינה ליסנקו לילדים מחוננים, ואחר מכן במוסד ללימודי מוזיקה בקייב, שם פגשה את בן זוגה לעתיד, אלכסיי קוזנצוב. כשהכירה את קוזנצוב החלה להתייחס לנגינה ביתר רצינות. מאוחר יותר, היגרו ליסיצה ובן זוגה לארצות הברית כדי לפתח את קריירת הפסנתר שלהם. הופעת הבכורה שלהם הייתה בניו יורק בפסטיבל מוצרט במרכז לינקולן ב-1995. ליסיצה ניגנה במקומות שונים ברחבי העולם, ביניהם במוזיקפראיין, היכל קרנגי והיכל אוורי פישר. לאחרונה, היא משתפת פעולה עם הכנרת הילרי האן ברסיטל. רבים מביצועיה של ליסיצה מופיעים באתר יוטיוב, שבו יש לה ערוץ. ליסיצה הקליטה שישה דיסקים עבור אודיופון רקורדס. שניים מהם יחד עם בן זוגה. מדיה וקבצים בנושא ולנטינה ליסיצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולנטינה ליסיצה (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, ברשת החברתית פייסבוק ולנטינה ליסיצה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ולנטינה ליסיצה, סרטונים בערוץ היוטיוב ולנטינה ליסיצה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר ספוטיפיי ולנטינה ליסיצה, באתר AllMusic (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר דיזר ולנטינה ליסיצה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ולנטינה ליסיצה, באתר Discogs (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר Songkick (באנגלית) ולנטינה ליסיצה, באתר בילבורד (באנגלית) קטעי וידאו ונגינה של ולנטינה ליסיצה באתר יוטיוב (באנגלית) ריאיון עם ליסיצה באוניברסיטת ג'ורג' פוקס בספטמבר 2010
פלאנג'ינג

פלאנג'ינג (אנגלית: Flanging) הוא אפקט בתחום עיבוד אותות קול. באופן טבעי ניתן להבחין בתופעה על ידי החזרת הד. בתהליך הפלאנג'ינג נלקחת הקלטת אודיו בודדת, המשוכפלת להקלטה נוספת זהה לחלוטין לקודמתה. בהמשך משלבים באמצעות מכשיר פיזי או תוכנה את שניהם לפסקול יחיד, כשאחת מההקלטות משולבת בפער משתנה של אלפיות השנייה ואף פחות. תוצאת התהליך היא יצירת צליל ליווי "עולה-יורד" ומתמשך, שניתן לתאר גם כשינויים בנקודות על הפסקול, המתבטאים בין היתר בהגברת או החלשת עוצמת הקול, וכן בהארכת הפסגות ונקודות השפל בגל מבחינת זמן השמע שלהם. מדיה וקבצים בנושא פלאנג'ינג בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Cigar Aficionado

Cigar Aficionado הוא כתב עת אמריקאי שמוקדש לעולם הסיגרים. הוא רואה אור מאז ספטמבר 1992, המגזין ידוע בשל מאמריו העוסקים במותגים שונים של סיגרים ברחבי תבל ובשל הידוענים המופיעים על עטיפתו. הוא ידוע גם בשל התנגדותו לאמברגו האמריקאי על קובה. כתב העת נוסד בידי מרווין שנקן, הבעלים של חברת "מ. שנקן תקשורת", המוציאה לאור מאז שנת 1976 את כתב העת ויין ספקטייטור. העורך הנוכחי הוא גורדון מוט. הוצאת הבכורה של כתב העת Cigar Aficionado הייתה בסתיו 1992, הוא ראה אור בעיר ניו יורק בידי מרווין שנקן, המוציא לאור הוותיק של כתב העת ויין ספקטייטור. קודם להשקתו, שנקן ערך סקר שוק מקיף, הוא אסף למעלה מ-1300 סקרים בני ארבעה עמודים כל אחד של מעשני סיגרים שתיארו את עיסוקם, הכנסתם, הונם העצמי, הרגלי הנופש שלהם, כמו גם הרגלי השתייה והעישון שלהם. תוצאות הסקרים גילו אוכלוסייה של גברים אמידים, עם הכנסה ממוצעת של $194,000 בשנה והון עצמי נטו של $1.4 מיליון, שמעשנים בממוצע עשרה סיגרים בשבוע. שנקן עיצב מגזין בפורמט גדול בעטיפה משובחת, המיועד לקוראים הללו ולמפרסמים של מוצרים שיהיו מיועדים לקהל זה. Cigar Aficionado החל ככתב עת של סגנון חיים, הכולל סיקור של יין, אלכוהול, נופש, הימורים ועתיקות, בנוסף לראיונות עם דמויות מובילות בתעשיית הסיגרים והוא מגיש מאמרים הנוגעים לתעשיית הסיגריות. מתחילתו המגזין שם דגש על ראיונות עם ידוענים כדוגמת ראש לימבו, ביל קוסבי, ג'ורג' ברנס, ג'ק ניקולסון וארנולד שוורצנגר. המגזין החדש הצליח במידה רבה בזכות הנסיקה במכירת הסיגריות בארצות הברית בשנות התשעים. הסקופ הגדול ביותר בכתב העת היה ב-4 בפברואר 1994, כשהעורך והמוציא לאור מרווין שנקן פגש את פידל קסטרו בהוואנה וראיין אותו במשך שעתיים. במהלך הראיון נזכר קסטרו בסיפור שמאחורי יסודו של המותג קוהיבה, סיפר סיפורים על חשיבותם של הסיגרים בחייו כמהפכן בהרים של קובה, והסביר מדוע החליט להפסיק לעשן באוגוסט 1986 כחלק ממסע פרסום לאומי נגד השימוש בטבק. בנוסף לנושאים אלה שהם בעלי עניין רב למעשני סיגרים, הראיון נגע במערכת היחסים בין ארצות הברית וקובה, קסטרו האשים את ארצות הברית בהרעת היחסים ודרש לשים קץ לאמברגו הכלכלי על קובה וטען ש"אין עוד ארץ שבה מכבדים את זכויות האדם כמו קובה." החל מראשיתו, Cigar Aficionado ערך מבחני טעימה עיוורים של סיגרים, השווה את מעלותיו של מותג אחד למשנהו, ודירג את הסיגרים בסולם של 100 נקודות, בו השתמש בהצלחה כתב העת האח ויין ספקטייטור. אתר האינטרנט הרשמי של Cigar Aficionado