laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ייקוב ריס-מוג

ג'ייקוב ריס-מוג (באנגלית: Jacob Rees-Mogg; נולד ב-24 במאי 1969) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית. כיהן כנציג מחוז צפון-מזרח סאמרסט בבית הנבחרים. כיהן כשר המסחר, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית וכיושב ראש הקבוצה השמרנית בעד הברקזיט, "קבוצת המחקר האירופית" (ERG). ריס-מוג נולד בלונדון וגדל בסאמרסט, אחד מחמשת ילדיהם של ויליאם ריס-מוג (אנ'), שהיה עורך עיתון "הטיימס", וג'ילאן שייקספיר מוריס. הוא למד בבית ספר יסודי דרגון ובתיכון איטון קולג'. ב-1991 סיים תואר ראשון בהיסטוריה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. במהלך לימודיו כיהן כראש תא הסטודנטים השמרניים ובהנהלת תא הדיבייט של האוניברסיטה. לאחר לימודיו עבד בבנק ההשקעות רוטשילד ובשנים 1993–1996 עבד בחברת השקעות בהונג קונג ולאחר מכן בלונדון שם ניהל קרן השקעות לשווקים המתפתחים. ב-2007 הקים יחד עם שותפים חברת השקעות בשם "Somerset Capital Management" המתמחה בהשקעות גופים מוסדיים בשווקים מתעוררים. בבחירות 1997, שבהן נחלה המפלגה השמרנית מפלה מוחצת, התמודד לראשונה כנציג המפלגה השמרנית למושב מחוז מרכז פייף בבית הנבחרים. הוא סיים שלישי ולא נבחר לפרלמנט. בבחירות 2001 התמודד למושב מחוז וורקין, אך סיים שני. בבחירות 2010 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג מחוז צפון-מזרח סאמרסט, מאז נבחר לשתי כהונות נוספות. הוא כיהן עד 2015 בוועדה לבדיקת מסמכי האיחוד האירופי וכחבר ועדת הנהלים של בית הנבחרים. לאחר בחירות 2015 כיהן בנוסף גם כחבר בוועדת האוצר, ובוועדה המשותפת של שני בתי הפרלמנט לעניין שיפוץ ארמון וסטמינסטר. מספטמבר 2017 הוא מכהן כחבר הוועדה לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. בינואר 2018 נבחר ליושב ראש "קבוצת המחקר האירופית" (ERG), המקדמת את רעיון הברקזיט. כחבר הפרלמנט הפגין עצמאות והתנגד תכופות ליוזמות של ראשי הממשלה ממפלגתו, דייוויד קמרון ותרזה מיי. ביולי 2019 מינה אותו ראש הממשלה בוריס ג'ונסון ללורד נשיא המועצה ולמנהיג בית הנבחרים הבריטי. בפברואר 2022 מונה על ידי ג'ונסון לשר לענייני הזדמנויות הברקזיט ויעילות הממשלה. לאחר בחירתה של ליז טראס לראשות הממשלה מונה לשר המסחר, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית. הוא התפטר מתפקידו באוקטובר 2022 לאחר בחירתו של רישי סונאק ליו"ר המפלגה השמרנית וראש הממשלה. בבחירות 2024 הפסיד את מושבו (במחוז הבחירה החדש צפון-מזרח סאמרסט והאנם) לדן נוריס מהלייבור. בענייני דת ומדינה, ריס-מוג מצהיר על עצמו שהוא מחזיק בדעת הכנסייה הקתולית, אליה הוא משתייך. הוא מתנגד לנישואין חד-מיניים באומרו שנישואין הם פולחן דתי המוגדר על ידי הכנסייה ולא על ידי המדינה. בנוסף, ריס-מוג מתנגד לחלוטין להפלות. לדבריו, חיי האדם מתחילים ברגע ההתעברות ולכן הוא מתנגד להפלות גם במקרים של אונס וגילוי עריות. הוא נודע ברטוריקה המשובחת שלו, בשימוש בשפה גבוהה, בלטינית ובהומור. ריס-מוג הוא קתולי בדתו. הוא נשוי להלנה ולזוג שישה ילדים. הונם מוערך בכ-100–150 מיליון לירות שטרלינג. מדיה וקבצים בנושא ג'ייקוב ריס-מוג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייקוב ריס-מוג (באנגלית) ג'ייקוב ריס-מוג, ברשת החברתית פייסבוק ג'ייקוב ריס-מוג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייקוב ריס-מוג, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייקוב ריס-מוג, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט של ג'ייקוב ריס-מוג ג'ייקוב ריס-מוג באתר הפרלמנט הבריטי Inside Jacob Rees-Mogg Jacob Rees-Mogg Says That He Opposes Abortion and Same-Sex Marriage | Good Morning Britain, נבדק ב-2019-10-16
רינלדו ד'אסטה (1655–1737)

רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Rinaldo III d'Este; ‏26 באפריל 1655 - 26 באוקטובר 1737), היה דוכס מודנה בין השנים 1694–1737. רינלדו נולד ב-26 באפריל 1655 במודנה, לפרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה וללוקרציה ברבריני, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. בילדותו פנה רינלדו לקריירה דתית, וב-2 בספטמבר 1686 אף הוסמך כקרדינל. בשנת 1694 מת אחיינו פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה, ורינלדו עלה לשלטון במקומו. ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים. בשנת 1702 ברח רינלדו עם משפחתו לבולוניה, בשל פלישת הצבא הצרפתי, כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, וחזר לעיר רק בשנת 1707 לאחר שהכוחות הגרמניים כבשו את העיר בחזרה מידי הכוחות הצרפתיים. ב-29 בספטמבר 1710 מתה אשתו שרלוטה במודנה, בעת לידת בתה האחרונה שנולדה מתה. בהסכם השלום לאחר המלחמה, רכש רינלדו את דוכסות מירנדולה, אך איבד את השליטה בקומקיו. בשנת 1721 ניסה רינלדו לשקם את יחסיו עם ממלכת צרפת, ולשם כך חיתן את בנו פרנצ'סקו עם שארלוט אגליי ד'אורליאן, בתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, אשר הביאה עמה נדוניה של 1.8 מיליון ליברות. בתו אנריקטה התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, אולם לאחר מותו בשנת 1731, תפסה אליזבטה פארנזה את דוכסות פארמה עבור בנה קרלו הראשון, דוכס פארמה. בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, ורינלדו שמר בתחילה על עמדה נייטרלית, אם כי בסתר תמך באוסטרים. בהמשך שוב נכבשה הדוכסות על ידי הצבא הצרפתי, ורינלדו נאלץ לעבור שוב לבולוניה עד לאחר הסכם השלום, שבו קיבל רינלדו את רוזנות נובלארה ובאניולו. ב-26 באוקטובר 1737 מת רינלדו במודנה, ובנו פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו. ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים: בנדטה מריה ארנסטה ד'אסטה (1697–1777). פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (1698–1780), התחתן עם שארלוט אגליי ד'אורליאן. אמליה ג'וזפינה ד'אסטה (1699–1778), התחתנה עם המרקיז דה וילנוף. ג'אן פדריקו ד'אסטה (1700–1727). אנריקטה ד'אסטה (1702–1777), התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, ולאחריו התחתנה עם ארנסט לאופולד מהסן-דרמשטדט. קלמנטה ד'אסטה (1708). בת מתה (1710). מדיה וקבצים בנושא רינלדו ד'אסטה בוויקישיתוף
יאנג הואיאן

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא יאנג. יאנג הואיאן (סינית: 杨惠妍, סינית מסורתית: 楊惠妍, Pinyin: Yáng Huìyán; נולדה ב-1981) היא מיליארדרית סינית ומחזיקת מניות הרוב (55%) בענקית הנדל"ן Country Garden Holdings. היא האישה העשירה ביותר באסיה (2018). היא בתו של יאנג גואוצ'יאנג, שהקים חברה בשם Biguiyuan ב-1997 והעביר לה 70% ממניות Country Garden עוד טרם ההנפקה הראשונית ב-2007. יאנג קיבלה תואר ראשון בשנת 2003 מהאוניברסיטה של מדינת אוהיו. בינואר 2021 הוערך הונה האישי במעל 31 מיליארד דולר. בשנת 2022 בעקבות משבר כלכלי בסין היא אבדה כחצי ההונה. שירות גלובס, ‏האישה העשירה באסיה איבדה מחצית מהונה בשל משבר הדיור בסין, באתר גלובס, 29 ביולי 2022 איך מי שהייתה האישה העשירה באסיה איבדה 23 מיליארד דולר בשנתיים?, באתר ynet, 10 באוגוסט 2023 "China's Richest Woman Just Made $2 Billion in 4 Days". Fortune (באנגלית). "China's 100 Richest 2015: Wang Jianlin Regains Top Spot". Forbes.com. נבדק ב-2017-03-21. "richest woman in the world". CNN. 16 בינואר 2015. נבדק ב-17 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Yang Huiyan is 26 and She's Got $16 Billion - Mr Wave Theory". Mrwavetheory.blogspot.com. 2007-10-08. נבדק ב-2017-03-21. Sorry bachelors - richest Chinese woman married, China Daily, April 29, 2007. "#125 Yang Huiyan". Forbes.com. 2008-02-11. נבדק ב-2017-03-21. https://www.abc.net.au/news/2022-07-28/yang-huiyan-loses-half-her-fortune/101278752 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאנג הואיאן".
פריץ מאוטנר

פריץ מאוטנר (בגרמנית: Fritz Mauthner; ‏22 בנובמבר 1849 – 29 ביוני 1923) היה סופר מבקר ספרות, סאטיריקן ופילוסוף יהודי-גרמני. תרומתו העיקרית הייתה בתחום ביקורת השפה. מאוטנר חי ופעל בברלין, הוא היה יליד בוהמיה, בן למשפחה יהודית שלפי זכרונותיו של מאוטנר התנכרה ליהדותה. מאוטנר עצמו היה אדיש ליהדות וראה עצמו גרמני. אף לא אחד מספריו הרבים תורגם לעברית. מדיה וקבצים בנושא פריץ מאוטנר בוויקישיתוף פריץ מאוטנר, ברשת החברתית Goodreads פריץ מאוטנר, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) פריץ מאוטנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פריץ מאוטנר (1849-1923), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מול פלנדרס (סרט, 1965)

מול פלנדרס (באנגלית: The Amorous Adventures of Moll Flanders) הוא סרט קומדיה תקופתית בריטי משנת 1965 עם קים נובק וריצ'רד ג'ונסון בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן מול פלנדרס של דניאל דפו שיצא לאור ב-1722, שלוש שנים לאחר פרסום רובינזון קרוזו. הוא מתאר את חייה של אישה יפה, עצמאית ודעתנית המנסה לפלס את דרכה בים של גברים תאבי מין הנמשכים לגופה. ב-1996 הופק הסרט "מול פלנדרס" עם רובין רייט בתפקיד הראשי. מול פלנדרס (קים נובק) היא משרתת יפהפייה בביתו של ראש העיר. הוא ראה אותה לראשונה בבית יתומים בו גדלה לאחר שאימה זנחה אותה. הבן הגדול עוגב אחריה אך דווקא הבן הצעיר המגמגם והמפגר שכלית מבקש את ידה. היא נענית לו בחוסר רצון כי רוצה לשמור על מעמדה. לאחר שהוא נהרג בנפילה מכרכרה, המשפחה מגרשת אותה. מול - כעת אלמנה יפהפייה נזרקת לרחוב ומוצאת עבודה כמשרתת אצל ליידי בלייסטון (אנג'לה לנסבורי) ומאהבה הרוזן (ויטוריו דה סיקה) שמנסה כל הזמן לעגוב אחריה. מול מתבקשת לנסוע ללונדון כדי להכין את דירתה של ליידי בלייסטון. בכרכרה נוסע איתה בנקאי עשיר שגם הוא אלמן (ג'ורג' סנדרס). בדרך הם נשדדים על ידי ג'מי (ריצ'רד ג'ונסון) ועוזרו סקווינט (ליאו מק'קרן). ג'מי חושב שמול היא ליידי בלייסטון ובלונדון הוא עוקב אחריה מחופש לבעל ספינה עשיר עם משרתו סקווינט. לאחר בילויים והנאות היא מגלה לו מי היא באמת וגם הוא. שניהם כועסים ונפרדים. ג'מי חוזר לחברתו וידידתו דאצ'י (לילי פלמר) הסוחרת ברכוש גנוב. הרוזן מנסה לתקוף אותה מינית אך היא מתנגדת ובאותו זמן מגיעה ליידי בלייסטון שמאשימה אותה בבגידה באמון וזורקת אותה לרחוב. מול מחליטה לחזור לבנקאי אשר חולה ומתאושש לאחר ההיכרות המחודשת והם נישאים. בלילה הראשון היא בורחת לדאצ'י, העוסקת ברכוש גנוב ובמקום לעסוק בזנות היא מתחילה לגנוב אבל בפעם אחת היא נתפסת ביחד עם ג'מי. הם נאסרים ומועמדים להוצאה להורג. לפני כן מציג מנהל בית הסוהר (יו גריפית') את המקום לפני ועדה בראשות ראש העיר ובתוכה גם הבנקאי. כשמזהה הבנקאי את מול הוא נופל ומת. מסתבר שמול היא כעת היורשת היחידה שלו והיא מצליחה לקנות בכסף את שחרורה ביחד עם ג'ימי בתנאי שיגורשו לאמריקה. על הספינה נערך טקס הנישואים שלהם. "מול פלנדרס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מול פלנדרס", באתר נטפליקס "מול פלנדרס", באתר AllMovie (באנגלית) "מול פלנדרס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מול פלנדרס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט מול פלנדרס, 1965, באתר יוטיוב
אמיל מאירסון

אמיל מאירסון (בצרפתית: Émile Meyerson; ‏12 בפברואר 1859 – 2 בדצמבר 1933) היה אפיסטמולוג, כימאי ופילוסוף של המדע יהודי-צרפתי ממוצא פולני. לצד עבודתו המדעית היה פעיל ציוני ומנהל יק"א. מאירסון נולד בלובלין שבפולין. אביו, ברנרד, עמד במשך שנים רבות בראש הקהילה היהודית בעיר, ואמו, מַלווינה (מלכה) מאירסון לבית הורביץ, הייתה סופרת ששלטה בשפות רבות וכתבה רומנים היסטוריים בפולנית על ההיסטוריה של יהודי פולין. בגיל צעיר נסע ללימודים בברלין, סיים את לימודיו בבית־ספר ריאלי, למד כימיה במספר אוניברסיטאות בגרמניה. בשנת 1882 סיים את לימודיו ונסע לפריז, שם עבד תקופה קצרה ככימאי, ולאחר מכן היה עורך לענייני חוץ של סוכנות הידיעות HAVAS. בשנת 1893 הצטרף לאגודת חובבי ציון, "יישוב ארץ־ישראל". בינואר 1894 היה נציג אודסה בוועידה בין־ארצית של חובבי ציון ונבחר למזכיר הוועד. באפריל 1896 חלה נקודת מפנה בחייו של מאירסון; בעקבות מותו של מייסדה ונשיאה של חברת יק"א, הברון מוריס דה הירש, התאפשר להפעיל את יק"א גם בארץ ישראל, ובשלושים השנים הבאות התמסר מאירסון לפעילות התיישבותית בארץ ישראל. באפריל 1899 נסע מאירסון לראשונה לארץ ישראל לשם הכשרתו לתפקיד בכיר ביק"א. לשם כך ביקר במושבות ולמד על מוסדות בעלי חשיבות ליהודי ארץ ישראל. לאחר מכן התמנה למנהל משותף של חברת יק"א, ולבעל אחריות מיוחדת לענייני ארץ־ישראל, תפקיד זה מילא עד לפרישתו בשנת 1923. מאירסון מת בשנתו מאוטם שריר הלב בגיל 74. מאירסון היה אחיה של המשוררת והמחזאית הפולנית ממוצא יהודי פרנצ'ישקה אַרנשטַיינובה (אנ'). מדיה וקבצים בנושא אמיל מאירסון בוויקישיתוף שמואל הוגו ברגמן, אמיל מאירסון, מאזנים, כרך א, גליון ד, טבת תרצ"ד, עמ' 85–88, באתר JSTOR יורם מיורק, ‏אמיל מאירסון וראשית המעורבות של חברת יק"א בארץ-ישראל, קתדרה 62, דצמבר 1991, עמ' 79-67 אמיל מאירסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיל מאירסון (1859-1933), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר

פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר הוא פרס שנתי המוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. הפרס הוענק כפרס יחיד לשחקנים ושחקניות בשם פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר מאז 1991, ופוצל לפרסים נפרדים בשנת 2015. אתר האינטרנט הרשמי של פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר (באנגלית) אתר פרסי לורנס אוליבייה
אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה

אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה (באיטלקית: Alderano I Cybo-Malaspina; ‏22 ביולי 1690 - 18 באוגוסט 1731), היה דוכס מאסה בין השנים 1715–1731. אדראנו נולד ב-22 ביולי 1690 במאסה, לקרלו השני צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה ולתרזה פאמפילי, בתם של קמילו פרנצ'סקו מריה פאמפילי ואולימפיה אלדוברנדיני. ב-29 באפריל 1715 התחתן אדראנו עם ריצ'יארדיה גונזגה, בתם של קמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ומטילדה ד'אסטה, ממנה נולדו לו 3 בנות. בנובמבר אותה שנה מת אחיו אלבריקו השלישי צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ואדראנו ירש את נחלותיו. ב-18 באוגוסט 1731 מת אדראנו במפתיע במאסה, ובתו מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיו. ב-29 באפריל 1715 התחתן אדראנו עם ריצ'יארדיה גונזגה, בתם של קמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ומטילדה ד'אסטה, ממנה נולדו לו 3 בנות: מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה (1725–1790), התחתנה עם ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. אנה מריה מתילדה צ'יבו-מאלספינה (1726–1797), התחתנה עם אורציו אלבני, נסיך סוריאנו נל צ'ימינו השני. מריה קמילה צ'יבו-מאלספינה (1728–1760), התחתנה עם רסטאינו ג'ואקינו די טוקו קנטלמו סטוארט. מדיה וקבצים בנושא אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה בוויקישיתוף אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה (באיטלקית)
ריצ'ארדה גונזגה

ריצ'ארדה גונזגה (באיטלקית: Ricciarda Gonzaga; ‏22 בפברואר 1698 - 24 בנובמבר 1768), הייתה אשתו של אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה. נולדה ב-22 בפברואר 1698 בנובלארה, לקמילו השלישי גונזגה, רוזן נובלארה ולמטילדה ד'אסטה, בתם של זיגיזמונדו ד'אסטה, מרקיז סן מרטינו ותרזה מריה גרימלדי. ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו צ'יבו-מאלספינה, ממנו נולדו לה 3 בנות. בנובמבר אותה שנה מת גיסה אלבריקו השלישי צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ובעלה אדראנו ירש את נחלותיו. בשנת 1731 מת אדראנו במפתיע במאסה, ובתה מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה ירשה את נחלותיו, תוך שריצ'ארדה משמשת כעוצרת עד לבגרותה. בשנת 1728 מת אחיה פיליפו אלפונסו גונזגה ללא יורשים, אולם בשנת 1737 החליט קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה למסור את נחלותיו, שכללו את רוזנות נובלארה ובאניולו, לרינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. ריצ'ארדה חילקה את רוב זמנה בין מאסה לרג'ו, וב-24 בנובמבר 1768 מתה בביתה במאסה. ב-29 באפריל 1715 התחתנה עם אדראנו הראשון צ'יבו-מאלספינה, דוכס מאסה, ממנו נולדו לה 3 בנות: מריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה (1725–1790), התחתנה עם ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה. אנה מריה מתילדה צ'יבו-מאלספינה (1726–1797), התחתנה עם אורציו אלבני, נסיך סוריאנו נל צ'ימינו השני. מריה קמילה צ'יבו-מאלספינה (1728–1760), התחתנה עם רסטאינו ג'ואקינו די טוקו קנטלמו סטוארט. רוזנות נובלארה ובאניולו מדיה וקבצים בנושא ריצ'ארדה גונזגה בוויקישיתוף
מייקל ג'אקינו

מייקל ג'אקינו (באיטלקית: Michael Giacchino; נולד ב-10 באוקטובר 1967) הוא מלחין אמריקאי. עיקר פועלו בקולנוע, בטלוויזיה ובמשחקי מחשב. ג'אקינו מרבה לשתף פעולה עם חברת האנימציה פיקסאר, ויצירתו הבולטת משיתוף הפעולה היא עבור הסרט "למעלה", אשר זיכה אותו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. בנוסף, זכה ג'אקינו במגוון רחב של פרסים על יצירותיו, כגון אמי, גראמי וגלובוס הזהב. ג'אקינו נולד בניו ג'רזי לאב סיציליאני ואם ממחוז אברוצו. בגיל עשר החל לשלב מוזיקה ותמונות כאשר יצר סרטוני stop motion במרתף ביתו. מורתו בתיכון המליצה להוריו כי ג'אקינו ילמד בבית הספר לאמנות ויזואלית בניו יורק. לאחר סיום לימודיו החל להלחין מוזיקת רקע עבור משחקי וידאו עבור חברת יוניברסל ודיסני. מבין המשחקים שהלחין ניתן למנות את פארק היורה: העולם האבוד, מלך האריות והמפלצות. עבודתו בעולם משחקי המחשב הובילה את ג'אקינו להלחנת פסקולים עבור סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2001 המפיק של סדרת הטלוויזיה ״זהות בדויה״, ג'יי ג'יי אברהמס, גילה את ג'אקינו והציע לו להלחין את הפסקול עבור הסדרה החדשה. עבודות המשותפת עם המפיק המשיכה בשנת 2004, כאשר ג'אקינו הלחין את הפסקול עבור הסדרה ״אבודים״ אשר זיכה אותו בפרסום. ב-2005 הלחין את פסקול הסרט "עד שהמשפחה תפריד בינינו". באותה שנה קיבל ג'אקינו את עבודתו הגדולה והחשובה עד כה, הלחנת סרטם החדש של אולפן האנימציה פיקסאר- משפחת סופר-על. עד משפחת סופר על, כל סרטי פיקסאר הולחנו על ידי רנדי ותומאס ניומן. פסקול הסרט, הבולט בסגנון הג'אז והשימוש התדיר בכלי נשיפה, זיכה אותו בשתי מועמדויות לפרס גראמי. שיתוף הפעולה המוצלח עם פיקסאר נמשך וג'אקינו הלחין עבורם פסקולים לסרטים: רטטוי, למעלה, מכוניות 2, הקול בראש, קוקו ומשפחת סופר-על 2. יצירתו החשובה ביותר משיתוף הפעולה עם פיקסאר היא "למעלה", הסרט שזיכה אותו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. קטע מתוך פסקול הסרט הנקרא ״Married Life” אשר ממחיז את חייהם המשותפים של קארל ואלי, נהפך לאהוד ביותר וזכה לשימוש חוזר במספר סדרות טלוויזיה. ג'אקינו הלחין גם את הפסקולים עבור הסרטים משימה בלתי אפשרית 3, מסע בין כוכבים, סופר 8, 50ֿֿֿ/50, כוכב הקופים, עולם היורה, עולם היורה: נפילת הממלכה, עולם היורה: השלטון, זוטרופוליס, דוקטור סטריינג', ספיידרמן: השיבה הביתה, ג'וג'ו ראביט, הגול הבא מנצח והבאטמן. מדיה וקבצים בנושא מייקל ג'אקינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייקל ג'אקינו (באנגלית) מייקל ג'אקינו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל ג'אקינו, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל ג'אקינו, סרטונים בערוץ היוטיוב מייקל ג'אקינו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייקל ג'אקינו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל ג'אקינו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר ספוטיפיי מייקל ג'אקינו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר Last.fm (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר AllMusic (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל ג'אקינו, באתר דיזר מייקל ג'אקינו, באתר Discogs (באנגלית)
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה

מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (בגרמנית: Maria Ludovika von Österreich-Este;‏ 14 בדצמבר 1787 – 7 באפריל 1816), הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. מריה לודוביקה נולדה במונצה ב-14 בדצמבר 1787, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה. בשנת 1796 ברחה מריה לודוביקה עם משפחתה מאיטליה לווינה, בשל כיבוש המדינה על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון. ב-6 בינואר 1808 התחתנה מריה לודוביקה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ועד מהרה היא הפכה למנהיגת מפלגת המלחמה באוסטריה. היא הייתה אויבת של נפוליאון הראשון, ובשל כך גם התנגדה לשר החוץ האוסטרי מטרניך. הצרפתים מחו על דעותיה הפוליטיות, בשל השפעתן על בעלה הקיסר האוסטרי. מריה לודוביקה הייתה מאוד פופולרית, ובעת בהכתרתה בפרשבורג, היא הרשימה את ההונגרים עד כדי כך שהם הכריזו על תמיכה כספית וצבאית גדולה במלוכה במידת הצורך. אולם הקיסר היסס והארכידוכס קרל, דוכס טשן, שהיה בעל שליטה נרחבת בעניינים צבאיים, היה זהיר. רק השפעות המרד הספרדי בשנת 1808 אפשרו למפלגת המלחמה לנצח, ולהביא להצטרפות אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית. מריה לודוביקה התנגדה לנישואים בין נפוליאון לבתה החורגת מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה בשנת 1809, ולאחר כיבוש וינה על ידי הצרפתים, העדיפה להתגורר בבודפשט. במאי 1812 נסעה מריה לודוביקה בחוסר רצון עם בעלה לדרזדן, שם קיבל נפוליאון את המשפחה הקיסרית לפני נסיכי גרמניה שנאספו לחגוג את היציאה למלחמה נגד רוסיה. בשנת 1815 אירחה מריה לודוביקה את קונגרס וינה, ולאחר מכן נסעה לנפוש באיטליה. בעת שהותה בוורונה מתה מריה לודוביקה ב-7 באפריל 1816 משחפת, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית בווינה. מדיה וקבצים בנושא מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה בוויקישיתוף
פרדוקס דאונס-ת'ומסון

פרדוקס דאונס-ת'ומסון (נקרא על שמם של אנת'וני דאונס וג'ון מייקל ת'ומסון), ידוע גם כפרדוקס פיגו-נייט-דאונס (על שמם בנוסף של ארת'ור ססיל פיגו ופרנק נייט), מתאר את המצב שמהירות שיווי המשקל של מכונית ברשת כבישים נקבעת על ידי המהירות הממוצעת מדלת לדלת של נסיעה מקבילה שמבוצעת באמצעות תחבורה ציבורית. זהו פרדוקס מכיוון שהוא מרמז על כך שהרחבה של רשת הכבישים לטובת כלי רכב פרטיים אינה מפחיתה את הגודש ולמעשה יכולה אפילו להביא להחרפה של הגודש ולהפחתה במהירות ההגעה ליעד. כתוצאה מהרחבת רשת הכבישים יותר משתמשים עוברים לשימוש ברכב הפרטי, מה שמביא לירידה בביצועי התחבורה הציבורית (לדוגמה בהפחתת התדירויות), שגורמת שוב להעברה נוספת של משתמשים מהתחבורה הציבורית לרכב הפרטי עד שמגיעים לשיווי משקל פחות טוב ממה שהיה לפני (מעגל קסמים זה נקרא אפקט מורינג). למעשה מדובר פה בהרחבה של המושג ביקוש מושרה והפרדוקס מתיישב עם התאוריה של דאונס על "ההתכנסות המשולשת" מ-1992 המתארת את הקושי בפתרון גודש בשעות השיא. בתגובה להגדלת קיבולת כביש, שלוש תופעות קורות באופן כמעט מיידי: משתמשים שבעבר בחרו במסלולים חלופיים עוברים לכביש המורחב, משתמשים שקודם נסעו בשעות שפל מתחילים לנסוע בשעות השיא ומשתמשי תחבורה ציבורית עוברים לרכב הפרטי. קשר זה בין המהירות הממוצעת בתחבורה הציבורית למהירות הממוצעת בתחבורה הפרטית לרוב מתקיים רק כאשר מרבית הנסיעות בתחבורה הציבורית בשעת שיא נעשית על גבי מערכת הנהנית ברובה מתשתית נפרדת, מסילתית או על גבי כביש עם נתיבי תחבורה ציבורית . המסקנה העיקרית, אם הפרדוקס אכן מתקיים, היא שהרחבה של רשת כבישים כפתרון לגודש אינה יעילה ואף מזיקה. תופעה זו תוארה בצורה אמפירית גם על ידי מרטין מוגרידג' שבחן את מערכת התחבורה של לונדון בספרו לנסוע בעיר: Travel in towns: jam yesterday, jam today and jam tomorrow? דיטריך ברס הצביע על פרדוקס דומה, פרדוקס ברס, בו הוספה של מקטע בין שתי נקודות יכול במקרים מסוימים להרע את מצבם של הנוסעים בין שתי הנקודות. פרדוקס ברס אפקט מורינג ארתור ססיל פיגו | אקו-ויקי, באתר http://ecowiki.org.il/ Downs, Anthony. "The law of peak-hour expressway congestion." Traffic Quarterly 16, no. 3 (1962). Thomson, J. Michael. Great cities and their traffic. 1978. ביקוש מושרה | אקו-ויקי, באתר http://ecowiki.org.il/ Downs, Anthony. Stuck in traffic. Washington, DC: The Brookings Institution, 1992: 27-29. :Næss, Petter, Martin JH Mogridge, and Synnøve Lyssand Sandberg. "Wider roads, more cars." Natural resources forum 25, no. 2, pp. 147-155. (2001). Mogridge, Martin JH. Travel in towns: jam yesterday, jam today and jam tomorrow?. Springer, 1990.
יחידה 88 - דב לבן

יחידה 88 - דב לבן הייתה יחידה בחיל השריון הישראלי. היחידה החלה לפעול בשנת 1969 כ"יחידת סיור ופשיטה אמפיבית". במהלך מלחמת יום הכיפורים לחמה היחידה בסיני ומעבר לתעלת סואץ. ב-1974 פורקה היחידה. יחידה 88 - דב לבן, הוקמה בשנת 1969 כיחידת סיור ופשיטה אמפיבית על ידי סגן אלוף יואל גונן, על מנת לאפשר תקיפת הפתעה דרך הים בעזרת כוחות שריון אמפיביים. היחידה הייתה מושתתת על כלי רק"ם מתוצרת ברית המועצות: נגמ"שים אמפיביים מסוג BTR-50 וטנקים אמפיביים קלים מסוג PT-76 שנלקחו שלל. פעולתה הראשונה של היחידה הייתה במבצע רביב, בו השתתפו נגמ"שי BTR-50 כשהם מאוישים ב-50 לוחמי סיירת חטיבה 7. במהלך מלחמת ההתשה נעשה ניסיון נוסף להשתמש ביחידה אך הכלים שקעו באזור אגם תמסח והפעולה בוטלה. ב-1971, לאחר שחיילי היחידה שוחררו משירות סדיר, הוחלט להסב את היחידה ליחידת מילואים שהוגדרה כיחידת מתנדבים ונשלח אליה כוח אדם מובחר. לתפקיד מפקד היחידה מונה סרן יוסף יודוביץ' ולסגנו מונה אמציה אטלס. לאחר אימון הקמה בצאלים ובאל עריש כיחידת מילואים התמקמה היחידה במרחב שלמה על יד שארם א-שייח'. בתחילת מלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה תחת פיקוד חטיבה 274. עם פרוץ המלחמה נשלחה היחידה, יחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור, עד ה-15 באוקטובר. לאחר מכן סופחה היחידה לחטיבה 14 ושירתה בשני צידי התעלה. יחידת דב לבן לחמה בקרב החווה הסינית ובקרב מתחם אורחה, ובסיום המלחמה היחידה חזרה לאזור סרפאום להתארגנות. במהלך ימי הקרבות נהרגו 18 קצינים ולוחמים מהיחידה ונפצעו 32 מתוך 126 קצינים ולוחמים. היחידה פורקה ב-1974. לזכר לוחמי החטיבה הוקמה אנדרטה בפארק עוצבות השריון ליד לטרון. נגמ"ש אמפיבי מסוג BTR-50 במוזיאון יד לשריון בלטרון טנק אמפיבי קל מדגם PT-76 במוזיאון יד לשריון אנדרטת דב לבן בפארק עוצבות השריון אלון קדיש, יחידת אמל"ח מיוחד גדוד 88 "דב לבן", 1969-1974, זרקור היסטורי, תמוז תשע"ב (יולי 2012) רס"ן (מיל.) יובל שחף, חטיבה 274, חטיבת "הטירנים" הראשונה בצה"ל, סיפור הקמתה ופעילותה במלחמת יום הכיפורים (אורכב 18.05.2019 בארכיון Wayback Machine), אתר יד לשריון יח’ 88 (“דב לבן”), באתר הזיכרון של חטיבה 14 יחידת אמל״ח מיוחד, גדוד 88- ״דב לבן״, 1969-1974, מתוך אתר המחלקה להיסטוריה. אלבום תמונות יח' 88 "דב-לבן", באתר הזיכרון של חטיבה 14 חידת הדב הלבן - סיפור הקרבות של יחידת הדב הלבן במלחמת יום הכיפורים, סרטון באתר יוטיוב "יחידה 88 – תיאור הלחימה היחידתי". חטיבה 14. 2010-04-03. נבדק ב-2018-07-09. "ללמוד על חקלאות כבר בבית הספר". נבדק ב-2018-07-09.(הקישור אינו פעיל)