laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חבית נפט

חבית נפט, ובקיצור חבית, היא יחידת מידה לנפח של נפט, והיא שווה ל-42 גלון אמריקאי שהם 158.987294928 ליטר, שהם 34.9723 גלון אימפריאלי. יחידת נפח זו נמצאת בשימוש בצפון אמריקה ובמקומות נוספים למדידת נפט גולמי ומוצרי נפט אחרים. נהוג למדוד כמויות נפט גם במטר מעוקב ולעיתים אף בטונות. מידה "חבית" איננה משמשת למדידת גז טבעי. בחבית אחת של נפט גולמי יש ערך אנרגטי השקול ל-5.8 מיליון BTU. מקורה של יחידת מידה זו הוא בשדות הנפט של מדינת פנסילבניה, בשנות ה-60 של המאה ה-19. עם תחילת הפקת הנפט בשדות אלה, לא היה כלי אחסון תקני לנפט והנפט נשמר והובל בחביות בגדלים שונים ובצורות מגוונות (כך למשל, בחביות בירה, דגים, ועוד). בין החביות שבהן השתמשו היו חביות היין האנגליות התקניות בנפח של 42 גלון אמריקאי, וכן חביות ויסקי בנפח 40 גלון אמריקאי. חביות ויסקי של 40 גלון היו הנפוצות ביותר להובלת נפט, אולם מפיקי נפט רבים לא מילאו את החביות למלוא נפחן. חברת הנפט סטנדרד אויל (Standard Oil Company) הובילה תמיד את הנפט שהפיקה בחביות צבועות כחול בנפח 42 גלון, והקפידה למלאן עד תום. עד מהרה החלו צרכני הנפט האמריקאים לסרב לקנות חביות בגדלים אחרים ובשנת 1866 התקבלה החבית בנפח של 42 גלון כתקן מחייב ליחידת נפח של נפט. חביות אלה היו גדולות ב-2 גלון מהחביות שבהן השתמשו חברות נפט רבות אחרות. נפח גדול יותר זה הותיר מקום לפחת בהובלה (כתוצאה מאידוי או נזילה), הואיל ורוב החביות באותה עת היו עשויות מעץ. אף שהמונופול של חברת סטנדרט אויל בתחום הנפט בוטל בשנת 1911, עת פורקה ל-34 חברות נפרדות, "החבית הכחולה" משמשת עדיין כמידת תקן למדידה ולתמחור של נפט בארצות הברית, עד ימינו אלה. יחידות מידה מקובלות נוספות בתעשיית הנפט הן 1Mbbl שהן אלף חביות נפט, וכן 1MMbbl שהן מיליון חביות נפט (מחוץ לתעשיית הנפט יש המשתמשים במונח "מגה-חבית" Mbbl ומתכוונים למיליון חביות). חבית (יחידת מידה) מדריך לשיטת מדידה מטרית
סאס

האם התכוונתם ל... בן סאס – סנאטור אמריקאי ג'ושוע סאס – שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי תומש סאס – פסיכיאטר אמריקאי ממוצא הונגרי סאס וודה – השליט השני של נסיכות מולדובה SAS
ספרות שווייצרית

הספרות השווייצרית היא כינוי מכליל לכמה ספרויות בשפות שונות, הנכתבות בשווייץ. כארבע שפותיה של מדינה זו, כך ניתן לחלק את הספרות השווייצרית לספרות בשפות גרמנית, צרפתית, איטלקית ורטו-רומאנית. על אף חלוקה זו, מאוחדים כל סופריה של שווייץ באיגוד אחד. הספרות של המרחב השווייצרי הדובר גרמנית היא, בדומה לספרות האוסטרית, יותר תולדה של חלוקה גאוגרפית מאשר מרחב ספרותי עצמאי. הסופרים השווייצרים הכותבים בגרמנית משתייכים למרחב התרבותי של גרמניה ובכך גם לספרות הגרמנית. כבר בימי הביניים הייתה עשייה ספרותית במנזרים השונים ברחבי שווייץ. במנזר מורי נוצר בשנת 1250 מחזה חג הפסחא הראשון בשפה הגרמנית. מעט מאוחר יותר נכתב מחזה חג המולד הראשון בסנט גאלן. בציריך ובמקומות אחרים נכתבה שירה בארמונות האצילים. במאה השש עשרה כתב אגידיוס טשודי את הכרוניקה השווייצרית. יצירה זו שימשה למחזאי והמשורר הגרמני פרידריך שילר כבסיס למחזהו "וילהלם טל". אף שהספרות השווייצרית בשפה הגרמנית עמדה תמיד בצלו של המרחב הספרותי הפאן-גרמני, הרי שכמה מיצירותיה הצליחו להתפרסם בכל המרחב הדובר גרמנית, ביניהן עבודותיהם של גוטפריד קלר ("היינריך הירוק"), ירמיאס גוטהלף, פרידריך דירנמט, המשורר קונרד פרדיננד מאייר והמחזאי מקס פריש ("שטילר", "הומו פאבר"). שני סופרים שווייצרים, קרל שפיטלר והרמן הסה (שהיה גרמני-שווייצרי), היו בין הזוכים בפרס נובל לספרות. ספרי "היידי בת ההרים" מאת יוהנה ספירי מן המאה התשע עשרה הם בין הספרים הנמכרים ביותר בכל העולם בכל הזמנים, לאחר ספריה של אגתה כריסטי. בשווייץ הגרמנית דוברים רוב התושבים בעגות אלמאניות שונות, הנחשבות ביחד כגרמנית שווייצרית. אלא ששפת הכתיבה היא כמעט תמיד גרמנית תקנית, הנקראת "גרמנית שווייצרית גבוהה". גל ראשון של כתיבה בעגות הדיבור התרחש סביב שנת 1900 בהשפעתו של איש הספרות המשפיע אוטו פון גריירץ. גל ממושך זה התבטא מאוחר יותר גם בשימוש בעגות של גרמנית שווייצרית בקולנוע, כחלק מתפיסה לאומית מתגוננת. גל שני של שימוש בעגות הדיבור בעשייה התרבותית - בספרות, בשירה ובזמר הפופולרי - התחיל בשנות השישים בהשפעת זמרים פופולריים. בין היוצרים השווייצרים בשפה הצרפתית המשוררים פיליפ ז'קוטה וסופרים כמו שארל פרדינאן רמוז. ז'אן-ז'אק רוסו הוא במקור משווייץ בת ימינו. ביתה של מאדאם דה סטאל בקופה היה במאה השמונה עשרה אחד המרכזים הספרותיים של אירופה כולה. מדיה וקבצים בנושא ספרות שווייצרית בוויקישיתוף ספרות שווייצרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Camino Palmero

Camino Palmero הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק דה קולינג. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום, הנקרא "Wherever You Will Go" הפך ללהיט ולאחריו יצאו הסינגלים "Adrienne" ו- "Could It Be Any Harder". "Unstoppable" "Nothing's Changed" "Wherever You Will Go" "Could It Be Any Harder" "Final Answer" "Adrienne" "We're Forgiven" "Things Don't Always Turn Out That Way" "Just That Good" "Thank You" "Stigmatized" רצועות בונוס "Wherever You Will Go (Live)" אוסטרליה "Lost" יפן האלבום קיבל 4 וחצי כוכבים (מתוך 5) באתר האינטרנט של אמזון, על סמך 375 מצביעים. מידע על האלבום Camino Palmero באתר MusicBrainz מידע על האלבום Camino Palmero באתר AllMusic האלבום Camino Palmero באתר Discogs האלבום Camino Palmero באתר ספוטיפיי
נינטנדו גיימקיוב

גיימקיוב (באנגלית: GameCube) היא קונסולת משחקים של חברת נינטנדו. הקונסולה יוצרה בין השנים 2001 ל-2007 והייתה הראשונה של נינטנדו שנעזרה בדיסקים. נינטנדו, שציפתה להתלהבות רבה מהקונסולה, הציגה אותה בתערוכת E3 בשנת 2000, אך המכירות היו נמוכות מהצפוי. נינטנדו הוסיפה לקונסולה אפשרות למשחקי און-ליין ואפשרות לשחק משחקי גיים בוי על הקונסולה, אך למרות זאת המכירות המשיכו לפגר אחרי המתחרות – פלייסטיישן 2 ו-Xbox שיכולותיהן הגרפיות וכושר העיבוד שלהן היו חזקות יותר. הקונסולה נהפכה מאז לקונסולה של "נינטנדופילים", חובבי נינטנדו שטענו שאולי יכולותיה בתחום העיבוד והגרפיקה נמוכות יחסית אבל ספריית המשחקים שלה מצוינת ומלאה במקוריות. נינטנדו אכן התמקדה יותר במקוריות וחדשנות המשחקים מאשר ביצועים גרפיים של הקונסולה. עוד טענה כנגד הקונסולה הייתה מספר המשחקים המועט שלה, כשבע מאות בסוף ימיה. להשוואה, עבור פלייסטיישן 2 הופצו כחמשת אלפים משחקים. בשל הכישלון היחסי של הקונסולה ירד מחירה של הקונסולה למחיר נמוך במיוחד של 100 דולר בארצות הברית. אנשים רבים טענו שמספר המכירות הקטן של הקונסולה נגרם כתוצאה מזה שמשחקיה של נינטנדו לא מגיעים לרמות של משחקי מבוגרים (שכוללים אלימות ופחד) זה משום שקיימת אצל נינטנדו צנזורה רבה. בתוכנית ביקורת המשחקים X-play נאמר בבדיחות הדעת כי "אפילו לאלוהים אין גיימקיוב". למרות זאת יצא החידוש ל-Resident Evil שיותר מפחיד ואלים מהמקורי לגיימקיוב בלבד. חלק לא קטן מהנפילה של נינטנדו עם הקונסולה היה בגלל הקונסולה המתחרה, הפלייסטיישן 2 של סוני, שכבשה את לב הציבור ומכרה כמות ענקית של קונסולות. כמות כה ענקית עד שקיבלה את התואר 'הקונסולה הנמכרת ביותר בכל הזמנים'. יותר מ-80% מהקהל השחקנים בחר בסוני ולא בנינטנדו. הקונסולה אומנם נפלה אך נינטנדו למדה לקחים רבים וקונסולת הווי צעדה יפה מאוד כקונסולת הדור הבא – הדור השביעי. כיום יש לגיימקיוב קצת מעבר לשבע מאות משחקים. המשחקים עם הציונים הגבוהים ביותר הם: Metroid prime 1,2‏, Resident Evil 4‏, Legend Of Zelda: The Wind Waker‏, Super Smash Bros Melee.‏ Mario Kart: Double Dash!! נמכר ביותר משבע מיליון העתקים. Wii נינטנדו 64 נינטנדו מדיה וקבצים בנושא נינטנדו גיימקיוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נינטנדו גיימקיוב (ביפנית) האתר הרשמי של נינטנדו (באנגלית)
פאול קארר

פאול קארר (בגרמנית: Paul Karrer; ‏21 באפריל 1889 - 18 ביוני 1971) היה כימאי שווייצרי יליד רוסיה, הידוע במיוחד בזכות עבודתו בתחום הוויטמינים. קארר זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1937 (לצד וולטר הוורת'), "על עבודתו על קרוטנואידים, פלאבינים והוויטמינים A ו-B2". קארר נולד במוסקבה ב-21 באפריל 1889. הוריו, פאול קארר ויוליה לרך, היו אזרחי שווייץ. ב-1892 חזרה משפחת קארר לשווייץ, ושם התחנך פאול בווילדג ובבית הספר העיוני בלנצבורג שבאראו, שם סיים את לימודיו ב-1908. הוא למד כימיה באוניברסיטת ציריך אצל אלפרד ורנר, ולאחר קבלת הדוקטורט שלו ב-1911, עבד שנה כעוזר מחקר במכון הכימי. ב-1912 קיבל תפקיד כימאי אצל פאול ארליך בגיאורג שפאייר האוס שבפרנקפורט. ב-1914 נישא להלנה פרוליך, ולזוג נולדו שני בנים. ב-1919 היה לפרופסור לכימיה ומנהל המכון הכימי. מחקריו המוקדמים של קארר עסקו בקומפלקסים מתכתיים, אך עבודתו החשובה ביותר הייתה בתחום הפיגמנטים הצמחיים, ובמיוחד הקרוטנואידים הצהובים. הוא קבע את המבנה הכימי שלהם, והראה כי כמה מחומרים אלה הופכים בגוף לוויטמין A. עבודתו הובילה לקביעת הנוסחה האמפירית הנכונה לבטא-קרוטן, חומר המוצא (precursor) העיקרי של ויטמין A; הייתה זו הפעם הראשונה שנקבע מבנה של ויטמין או פרו-ויטמין. ג'ורג' ואלד עבד זמן קצר במעבדתו של קארר, עת חקר את תפקידו של ויטמין A ברשתית העין. מאוחר יותר, אימת קארר את מבנה החומצה האסקורבית (ויטמין C) והרחיב את מחקריו לוויטמינים B2 ו-E. תרומותיו החשובות ביותר לכימיה של פלבינים הובילו לזיהוי לקטופלבין כחלק מהקומפלקס שנחשב קודם לכן לוויטמין B2. קארר פרסם יותר מ-1,000 מאמרים, וזכה לפרסים רבים, ביניהם פרס נובל לשנת 1937. ספר הלימוד שכתב, "Lehrbuch der Organischen Chemie" ("ספר לימוד של כימיה אורגנית") פורסם לראשונה ב-1927. במשך השנים פורסם הספר ב-13 מהדורות, ותורגם במלואו לאנגלית, איטלקית, ספרדית, צרפתית, פולנית ויפנית. מדיה וקבצים בנושא פאול קארר בוויקישיתוף פאול קארר, באתר פרס נובל (באנגלית) פרטים אודות קארר באתר NNDB פאול קארר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאול קארר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ולנטין גלושקו

ולנטין פטרוביץ' גלושקו (ברוסית: Валентин Петрович Глушко;‏ 2 בספטמבר 1908 - 10 בינואר 1989), מחשובי ה"מתכננים הראשיים" של ברית המועצות בתחום הנעה רקטית, פיתוח משגרי חלל וחלליות. היה מיריביו הבולטים של סרגיי קורוליוב, ובהיותו במאסר העיד ביחד עם עוד כמה אסירים-מדענים נגדו על פעילות אנטי סובייטית, ובעקבות העדות נשלח קורוליוב לגולאג. עם זאת, בעת המירוץ לחלל גלושקו שיתף פעולה עם קורוליוב בתכנון מנועים למשגר R-7. בנעוריו החל גלושקו בניסויים עם חומרי נפץ, אותם מצא בנפלים של פגזים ארטילריים באזורי קרבות מלחמת האזרחים. בנעוריו החל העניין הרב שלו במסעות לחלל, בין היתר לאחר קריאת ספרי מדע בדיוני. ידוע על מכתב אחד לפחות ששלח בשנת 1923 לקונסטנטין ציולקובסקי. לאחר לימודיו התיכוניים פנה ללימודי פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת לנינגרד. במרץ 1938 נעצר על ידי הנ.ק.ו.ד. ונידון לשמונה שנות מאסר בגולאג. הוא נשלח למפעל שמור ששימש מעין כלא (כונה ברוסית "שאראשקה") לעבודה בתחומי מומחיותו. בשנות מלחמת העולם השנייה היה אחראי על פיתוח מנועים רקטיים המונעים בדלק נוזלי. בשנת 1944 שוחרר גלושקו ובשנת 1956 זוכה מן ההאשמות נגדו. בסיום מלחמת העולם השנייה גלושקו נשלח לגרמניה לתור אחר חלקי טילים מסוג וי 2, ביחד עם סרגיי קורוליוב ואנשי צבא. גלושקו קיבל לניהולו משרד תכנון (משרד התכנון 456, לימים אנרגומאש), והחל בפיתוח שורה של מנועים רקטיים המונעים בדלק נוזלי. גלושקו קידם את המנועים הרקטיים המונעים באמצעות תערובת רעילה במיוחד של דלק ומחמצן, דבר שעורר את התנגדותו של סרגיי קורוליוב. באסון הקשה ביותר בתולדות פיתוח הטילים, נהרג מרשל ברית המועצות נדלין ועוד כמאתיים בני אדם, בהתפוצצות טיל בליסטי מפיתוחו של גלושקו. רבים מהנפגעים נחנקו מהמחמצן הרעיל - חומצה חנקתית בריכוז גבוה. הטיל המזוהה ביותר עם גלושקו הוא משגר הלוויינים הכבד פרוטון. בשנת 1974, החליט מנהיג ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב לפטר את ואסילי מישין, לאור כישלונותיו החוזרים ונשנים של משגר החלליות לירח, N-1. במקומו מונה ולנטין גלושקו, כראש משרד התכנון מספר 1 (OKB-1) ובפועל כראש תוכנית החלל של ברית המועצות. בתפקיד זה החזיק עד מותו. במהלך פעילותו כראש משרד התכנון הראשי של ברית המועצות בתחום החלל פיקח על מיזמי ענק כמו תחנת החלל מיר, פיתוח מעבורת החלל בוראן והמשגר הכבד והחזק ביותר של ברית המועצות, "אנרגיה". גלושקו עוטר במגוון עיטורים ומדליות של ברית המועצות, ובהם: פרס לנין כוכב הזהב של גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים) 5 עיטורי לנין עיטור הדגל האדום של העמל עיטור מהפכת אוקטובר מכתש על הירח קרוי על שם גלושקו אסטרואיד מכונה על שם גלושקו ורנר פון בראון מדיה וקבצים בנושא ולנטין גלושקו בוויקישיתוף ולנטין גלושקו באנציקלופדיה אסטרונאוטיקה [ https://web.archive.org/web/20170321132826/http://www.npoenergomash.ru/eng/ אתר חברת אנרגומאש, שנוסדה על ידי גלושקו וקרויה על שמו] ולנטין גלושקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולנטין גלושקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וסילי מישין

וסילי פאבלוביץ' מישין (ברוסית: Василий Павлович Мишин;‏ (18 בינואר 1917 - 10 באוקטובר 2001) היה מחשובי המתכננים הסובייטיים של מנועים רקטיים ומיזמי חלל. מישין שימש במשך שנים כסגנו של סרגיי קורוליוב, המתכנן הראשי וראש תוכנית החלל של ברית המועצות. לאחר מותו של קורוליוב בשנת 1966, מונה מישין למחליפו כראש משרד התכנון המיוחד מספר 1, לימים תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. כישלונות בתחום פיתוח משגר החלליות שנועד להנחית קוסמונאוטים על הירח, ה-N-1, הביאו לפיטוריו של מישין בשנת 1974. במקומו מונה לתפקיד ולנטין גלושקו. לאחר פיטוריו עמד מישין בראש המכון להנעה רקטית במסגרת המכון המוסקבאי לאווירונאוטיקה. פרסם מאמרים רבים והיה חבר באקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה. וסילי מישין נולד בכפר ליד מוסקבה. בשנת 1935 הוא סיים את המכון לתעשיית תעופה במוסקבה והחל לעבוד בתחום. בשנת 1945 הוא נשלח לגרמניה ולמד את הישגי התוכנית הגרמנית V-2. במהלך זה הוא הכיר את סרגיי קורוליוב והם החלו לעבוד ביחד על תוכנית הטילים הסובייטית. לאחר מות קורוליוב ב-1966, מונה מישין כמחליפו ב-OKB-1. מישין ירש מקורוליוב את תוכנית הפיתוח של המשימה המאוישת הסובייטית לירח, ובמיוחד את מיזם המשגר אדיר הממדים N-1, שמשרד התכנון התחיל לתכנן בשנת 1959. המיזם היה רווי בעיות טכניות, יריבויות בין מתכננים וראשי משרדים, והיה קושי רב במימונו. על פי עדויות רבים ממכריו ועמיתיו לעבודה, מישין נעדר את הכריזמה והקשרים הפוליטיים של קורוליוב, ולא הצליח לסחוף אחריו את ההנהגה הפוליטית של ברית המועצות שתהא מחויבת למיזם הירח, וכמו כן לא התבלט בין שאר המתכננים הראשיים כדמות בעלת סמכות ויוקרה, כפי שהיה בימיו של קורוליוב. נחיתותו בתחומים שצוינו היו בין הגורמים שהביאו לכישלון תוכנית הפיתוח של המשגר N-1, ולבסוף פיטוריו בשנת 1974 מראשות משרד התכנון וביטול מיזם השיגור המאויש לירח. החל משנת 1974 הוא התרכז בעבודה במכון לתעשיית תעופה במוסקבה. בשנת 1990 פרסם מישין את זיכרונותיו בנושא תוכנית הירח, תחת הכותרת "מדוע לא טסנו לירח". בסיומו של הספר ציין מישין: "איני רוצה שהקוראים יחשבו שאני מתחמק מאחריותי כמתכנן ראשי למספר טעויות שנעשו, במסגרת התוכנית להנחתת אדם על הירח. מי שלא עושה מאום, אינו טועה. אנו, יורשיו של קורוליוב, עשינו כמיטב יכולתנו, אך לא היה בכך די". כוכב הזהב של גיבור העמל הסוציאליסטי 3 עיטורי לנין עיטור מהפכת אוקטובר עיטור הכוכב האדום ביוגרפיה של וסילי מישין ריאיון עם וסילי מישין, בנושא הטיל N-1
אוונטורין

אַוָונְטוּרִין הוא סוג של קוורץ המאופיין בהיותו שקוף למחצה ובנוכחות של מינרלים בצורת לוחיות הכלואים בו ובעטיים מתקבל אפקט של ברק או נצנוץ המכונה "אוונטורסנס". בשל העובדה כי האוונטורין הוא שילוב בין מינרלים נוהגים להגדירו, בדרך כלל, כסוג של סלע ולא כמינרל בפני עצמו. גון האוונטורין הנפוץ ביותר הוא ירוק, אבל הוא מופיע גם בכתום, חום, צהוב, כחול או אפור. פוקסיט (סוג של מוסקוביט המכיל כרום) הוא המינרל הכלוא הנפוץ ביותר באוונטורין והוא יוצר את הברק הירוק או הכחול הכסופים. גוון כחול הוא גם תוצאה של הכללת מחטי רוטיל. צבעי כתום וחום מיוחסים להמטיט וגתיט. משום שאוונטורין הוא סלע תכונותיו הפיזיות משתנות. משקלו הסגולי נע בין 2.64 ל-2.69 וקשיותו נמוכה במידת מה מקוורץ נקי ונמדדת סביב 6.5 בסולם מוס. "פצלת אוונטורין", סוג של סלע המכונה גם אבן שמש, דומה מאוד לאוונטורין בעל גוונים של אדום וכתום, אם כי פצלת אוונטורין (בדרך כלל אוליגוקלז, אבל גם אורתוקלז) היא בדרך כלל בעלת שקיפות גבוהה יותר. לעיתים קרובות האוונטורין הוא מפוספס וכאשר מצוי הפוקסיט בכמות גדולה מאוד הסלע הופך אטום, דבר הגורם במבט ראשון לטעות בינו לבין מינרל הנחושת הירוק והמפוספס מלכיט. מקור השם "אוונטורין" מהמילה האיטלקית "א ונטורה" ("a ventura") שפירושה "במקרה". השם מתייחס לגילויה במקרה של אבן זהב (סוג של זכוכית המיוצרת יחד עם גבישי נחושת זעירים כך שמתקבל חומר שקוף בגוון זהוב חום מנצנץ) בוונציה במאה ה-18. למרות שאבן הזהב נתגלתה קודם היא משמשת כיום כחיקוי נפוץ לאוונטורין ולאבן השמש. ניתן להבחין בין אבן זהב המלאכותית לשני החומרים הטבעיים משום שבאבן זהב כלולות לוחיות קטנות גסות של נחושת המפוזרות בתוך מסת האם באופן אחיד מדי מכדי להיות טבעיות. אבן זהב מופיעה בדרך כלל בגוונים של חום זהבהב, אך ניתן למצאה גם בגוונים של ירוק או כחול. השימושים העיקריים באוונטורין הם בבנייה למגורים, באנדרטאות, בייצור כדים, למשטחים עליונים של שולחנות ובעיקר כאבן חן לתכשיטים. רוב האוונטורין בגווני הכחול-ירוק מגיע מהודו (בייחוד מאזורי מייסור וצ'נאי), שם נוהגים אומנים מקומיים לעבדו. אוונטורין בגוון של לבן־קרם, אפור וכתום מגיעים מצ'ילה, ספרד ורוסיה. מקומות נוספים בהם חוצבים אוונטורין כוללים את אוסטריה, סלובקיה, דרום אפריקה וארצות הברית. רוב החומר מעובד לחרוזים ופסלונים כשרק הדוגמאות המעולות ביותר מלוטשות לקבושון (צורת טיפה השטוחה בתחתיה) שאחר־כך משובץ בתכשיטים. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אוונטורין היא אבן ההולדת התחליפית של חודש אוגוסט. על אוונטורין באתר Mindat אוונטורין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
למדן

האם התכוונתם ל... אקדמאי – חבר סגל במוסד אקדמי (פרופסור, מרצה), חוקר מומחה (אנ') מלומד, למדן (אֵרוּדיט) – ראו למדנות (אֵרוּדיציה) איש אשכולות למדן (ביטוי) (אנ') - ביטוי עברי מאוחר לאדם בעל ידע רב בספרות הרבנית, תלמיד חכם סיני ועוקר הרים להק המודיעין (למד"ן) – יחידה ראשית במטה חיל האוויר הישראלי אישים חנה למדן – פעילת ציבור בהסתדרות ובחוגים פוליטיים וחברת הכנסת יצחק למדן – משורר עברי, מתרגם עורך ופובליציסט פרס למדן – פרס על שם יצחק למדן לספרות ילדים מלומד
אביר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אביר – תואר של לוחם אציל בימי הביניים שעדיין מוענק כיום במדינות מסוימות אבירות – קוד אתי או מערכת בלתי רשמית של כללי התנהגות אמיצה, הגונה ומנומסת. אביר (לוויין) – הלוויין הישראלי הראשון אביר (רכב) – רכב שטח בשימוש צה"ל אביר (בירה) – בירה לאגר ישראלית
X-10 (מטוס ללא טייס)

ה-X-10 מתוצרת נורת' אמריקן אוויאיישן, בדומה ל-X-9 שרייק, הוא מדגים טכנולוגיה לא מאויש לטכנולוגיות טילים מתקדמות המשתייך לסדרת מטוסי ה-X. הוא נועד להשיג תוצאות מחקריות לצורך פיתוח טיל השיוט SM-64 נואחו. פיתוח טילי שיוט קרקע-קרקע על-קוליים ארוכי טווח בנורת' אמריקן שהחל ב-1946 הוביל לבסוף לפיתוח ה-SM-64 נואחו. לצורך השגת תוצאות מחקריות לפיתוח ה-SM-64, נבנה ה-RTA-A-5, ששמו שונה ל-X-10 ב-1951, והוא טס לראשונה ב-13 באוקטובר 1953. ה-X-10 הונע על ידי שני מנועי טורבו-סילון, כלל כן נסע מתקפל ויכל להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו כמו מטוס רגיל. הקנארדים וכנפי הדלתא שלו היו זהים לאלו ששימשו בטיל הנואחו. ה-X-10 נשלט מהקרקע על ידי מפעיל באמצעות מערכת הנחיה, ששידרה לו פקודות ברדיו, וצויד במערכת טייס אוטומטי לטיסה יציבה. מטוסי X-10 מאוחרים יותר כללו מערכת ניווט אינרציאלית. בזמנו, ה-X-10 היה המטוס המהיר ביותר שהיה מונע על ידי מנועי טורבו-סילון, בהגיעו למהירות שיא של מאך 2.05. הגובה המרבי אליו הגיע ה-X-10 הוא 44,800 רגל. התוכנית המוצלחת הופסקה ב-1956, עם התחלת הניסויים הראשונים בטיל הנואחו. התוכנית עברה מבסיס אדוארדס לקייפ קנבראל ב-1955. הטיסה האחרונה של ה-X-10,‏ 27 במספר, נערכה ב-26 בינואר 1959. מתוך שלושה עשר מטוסי X-10 שנבנו, רק עשרה שימשו לניסויים. פרט ל-X-10 אחד, אבדו כל מטוסי ה-X-10 בתאונות נחיתה או כששימשו כמטרות לירי. ה-X-10 היחיד ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו. מדיה וקבצים בנושא X-10 בוויקישיתוף על הX-10 (באנגלית)
אליאונורה דוזה

אליאונורה דוזה (באיטלקית: Eleonora Duse;‏ 3 באוקטובר 1858 – 21 באפריל 1924) הייתה שחקנית איטלקייה, שנודעה בכינוי "דוזה". אליאונורה דוזה נולדה בוויג'באנו, צפון איטליה והחלה לעסוק במשחק (המקצוע המשפחתי) כילדה. אביה וסבה היו שניהם שחקנים, והיא הצטרפה למופע שלהם כבר בגיל ארבע. את פרסומה רכשה בהופעה בגרסאות איטלקיות של תפקידים, ששרה ברנאר הקנתה להם את תהילתם. כבוגרת סיירה באירופה ובאמריקה ושמה נקשר בעיקר למחזות של גבריאלה ד'אנונציו והנריק איבסן. ב-1897, כששהתה בנאפולי, פגשה את העיתונאי מאטינו קאפיירו והשניים שקעו בפרשיית אהבה, שהתקדמה בקצב מהיר. הוא עזב אותה כעבור פחות משנה, באמצע הריון. התינוק נולד מת וקאפיירו עצמו נפטר זמן קצר אחר כך. דוזה הצטרפה ללהקת התיאטרון של צ'זארה רוסי ופגשה את השחקן תיאובלדי קצ'י. השניים נישאו בשנת 1881. בשנת 1885 נולדה בתם, אנריצ'טה. דוזה וקצ'י התגרשו לאחר רומן שדוזה ניהלה עם שחקן אחר, פלאביו אנדו.[1] הקריירה שלה הייתה בשלב זה בתנופה מלאה והפופולריות שלה החלה לטפס מעלה מעלה. היא יצאה למסע הופעות בדרום אמריקה ובשובה כעבור שנה הקימה להקה משלה. בין השנים 1887 ל-1894, היא ניהלה רומן עם המשורר האיטלקי אריגו בויטו. הרומן נוהל בצורה מאוד חשאית, ככל הנראה בגלל חבריו האריסטוקרטים של בויטו. למרות זאת, מכתביהם הרבים זה לזה נשמרו. בשנים מאוחרות יותר השניים נשארו חברים עד למותו ב-1918. ב-1895 פגשה את גבריאלה ד'אנונציו ובין השניים נוצר קשר רומנטי בד בבד עם שיתוף פעולה מקצועי. כשד'אנונציו נתן את התפקיד הראשי במחזה "העיר המתה" לשרה ברנאר במקום לדוזה, התחוללה מריבת איתנים ודוזה שמה קץ לקשריה עמו. בשנת 1896 השלימה דוזה סיבוב הופעות מצליח מאוד בארצות הברית. הנשיא גרובר קליבלנד ואשתו נכחו בכל ההופעות בו. גברת קליבלנד הדהימה את החברה בוושינגטון, כאשר לראשונה אי פעם, כדי לארח את דוזה, הזמינה אנשים לתה בבית הלבן לכבודה של שחקנית. היא פרשה מן המשחק בשנת 1909, ובערך בתקופה זו החלה מערכת היחסים הרומנטית שלה עם הפמיניסטית האיטלקייה לינה פולטי. הן גרו ביחד שנתיים בפירנצה שבאיטליה, ולאחר מכן נפרדו. דוזה חזרה לבימה ב-1921 בשורה של הופעות באמריקה ובאירופה.[2] במהלך הקריירה שלה זכתה דוזה לכבוד ולתהילה על תמיכתה בשחקנים ושחקניות צעירים. ב-30 ביולי 1923 הייתה לאישה הראשונה מאז ומעולם שהופיעה על שער טיים מגזין. סגנונה הטבעי והאינדיבידואלי עמד בניגוד לרגשנות הבולטת של ברנאר והשתיים היו יריבות במשך שנים רבות. דוזה נפטרה בגיל 65 בפיטסבורג, פנסילבניה בשעת מסע הופעות בארצות הברית. אליאונורה דוזה, ביוגרפיה מאת הלן שיהי (2003) המסתורין בתיאטרון: אליאונורה דוזה מאת אוה לגלאליין (1973) נשף המסכות האחרון מאת אנטוניו אורלנדו רודריגז (2005) אליאונורה דוזה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליאונורה דוזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אליאונורה דוזה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליאונורה דוזה, באתר Discogs (באנגלית)
בנגלור

בנגלור (בקאנדה: ಬೆಂಗಳೂರು (בֶּנגַלוּרוּ), באנגלית: Bangalore) היא בירת מדינת קרנאטקה בדרום הודו, אוכלוסיית העיר מונה כ־11,250,000 נפש, השלישית בגודלה בהודו. המטרופולין של בנגלור הוא החמישי בגודלו בהודו. בנגלור מוזכרת כעיר מהמאה התשיעית, אך היסטוריה כתובה קיימת רק משנת 1537, אז בנה קמפה גוודה הראשון מבצר במקום. בתקופת השלטון הבריטי בהודו הייתה בנגלור מרכז קולוניאלי חשוב. בנגלור נמצאת על רמת דקאן, בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים. שטחה של העיר הוא כ-696.17 קמ"ר. בנגלור והמחוז סביב לה מהווים מרכז כלכלי חשוב בהודו. ההכנסה לנפש, 1,160 דולר לשנה, היא הגבוהה ביותר מבין ערי הודו והעיר מושכת השקעות זרות רבות בשל ריכוז מפעלי התעשייה והטכנולוגיה הגבוהה בה. בעיר נמצאים מפעלי הינדוסטאן אירונאוטיקה (HAL), מעבדות האוויר-חלל הלאומית (NAL), תעשיות חשמל כבדות בהראט (BHEL),‏ BEML ומפעלי תעשייה כבדה רבים אחרים. בנגלור נחשבת ל"עמק הסיליקון של הודו" – מרכזי טכנולוגיית המידע בה תורמים 38% מייצוא ההייטק ההודי. בין חברות הטכנולוגיה הפועלות בבנגלור ניתן למנות את טאטא, Wipro ו-Infosys, חברות התוכנה הגדולות בהודו, וכן חברות זרות כמיקרוסופט, אינטל ו-IBM. נמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה משמש, בין היתר, גם כבסיסה הראשי של חברות התעופה קינגפישר איירליינס ואינדיגו איירליינס. פורט בנגלור אתר האינטרנט הרשמי של בנגלור (בקאנדה) האריש מנון, בנגלור, עמק הסיליקון של הודו, טובע בזבל, באתר כלכליסט, 4 באוקטובר 2017 בנגלור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנגלור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בנגלור – עיר בדרום הודו, בירתה של מדינת קרנאטקה טורפדו בנגלור – מתקן לפריצת מעבר בשדה מוקשים ובסבך גדרות תיל משחתת בנגלור סוג 15A