laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סינתיה קופר

סינתיה לין קופר-דייק (אנגלית: Cynthia Lynne Cooper-Dyke; נולדה ב-14 באפריל 1963 בשיקגו, אילינוי) היא שחקנית כדורסל לשעבר ומאמנת כיום. ב-2009 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2010 נבחרה להיכל התהילה של הכדורסל. קופר למדה בתיכון לוק, לפני שעברה לאוניברסיטת דרום קליפורניה. בקליפורניה, קופר הפכה לכוכבת והובילה את האוניברסיטה לשתי אליפויות לאומיות, וב-1982, נכללה בקבוצת ה-All-American של שחקני השנה הראשונה. אחרי שסיימה את לימודיה ב-1986, היא עברה לשחק כדורסל מקצועני באיטליה, לפני שעברה לשחק בליגת ה-WNBA ב-1997. ב-1988 הייתה חברה בנבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת סיאול. בשנים 1997 ו-1998, זכתה קופר בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, והובילה את יוסטון קומטס לארבע אליפויות רצופות בהן נבחרה גם לשחקנית המצטיינת של סדרת הגמר. במהלך שנים אלו, היא הייתה חלק משלישיית ההתקפה החזקה של הקבוצה, יחד עם שריל סוופס וטינה תומפסון. כשפרשה בשנת 2000, היא הייתה לכדורסלנית הראשונה בהיסטוריה של ה-WNBA, שקולעת 500, 1000, 1500, 2000 ו-2500 נקודות ליגה. ב-16 מתוך 120 משחקיה, היא קלעה למעלה מ-30 נקודות ו-92 משחקים היא סיימה עם דאבל-פיגרס. אחרי פרישתה, היא מונתה להיות מאמנת פיניקס מרקורי, תפקיד בו החזיקה שנה וחצי. בעונת 2003, החליטה קופר לחזור ולשחק כדורסל מקצועני, אבל כבר שנה לאחר מכן, הודיעה על פרישה. לאחר מכן, מונתה לאנליסטית טלוויזיה ואף עבדה בשביל היוסטון רוקטס מליגת ה-NBA. במאי 2005, מונתה קופר למאמנת הראשית של קבוצת הנשים של אוניברסיטה מטקסס. אף על פי שנולדה בשיקגו, אילינוי, קופר גדלה בדרום מזרח לוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 2000 היא התחתנה, וכתבה את האוטוביוגרפיה "She Got Game: My Personal Odyssey". מדיה וקבצים בנושא סינתיה קופר בוויקישיתוף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-WNBA פרופיל, באתר היכל התהילה של הכדורסל אתר אוהדים סינתיה קופר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דיפ דיש

דיפ דיש (באנגלית: Deep Dish) הם צמד תקליטני ומפיקי מוזיקת האוס: עלי "דאבפייר" שיראזיניה ושאראם טייבי, שניהם אמריקאים ממוצא איראני. דיפ דיש פועלים מהעיר וושינגטון, ונתפרסמו ביצירת גרסאות ריקודים ללהיטים של שר, מדונה וגבריאל ובהופעותיהם החיות. הם גם שיתפו פעולה עם אמנים כריצ'רד מורל והלהקה הבריטית "Everything but the girl" באלבומם "Junk Science" מ-1998. הסינגל "The Future of the Future (Stay Gold)" שהוקלט עם הלהקה הבריטית הגיע למקום הראשון במצעדי פזמוני הריקודים באותה שנה. רמיקסים נודעים שלהם הם לשירים "Thank you" ו "Stoned" של דיידו, על הראשון הם אף זכו בפרס גראמי. אלבומם השני, "George it on", יצא ביולי 2005. להיט הריקודים "פלאשדאנס" וגרסת הכיסוי ל Dreams של פליטווד מק מתוכו זכו להצלחה. הסינגל השני מאלבום זה, "Say Hello", הגיע גם הוא למקום הראשון במצעדי פזמוני הריקודים גם הוא, בספטמבר 2005. בבעלות הצמד גם מספר חברות הפקה לאלבומי דאנס (לייבלים): Deep Dish, Yoshitoshi, ו-Yo. הם גם הפעילו חנות בשם "יושיטושי" בשכונת ג'ורג'טאון בוושינגטון שבה נמכרו אלבומי דאנס ואופנת מועדונים. החנות נסגרה ב 2003, אך הלייבלים עדיין פעילים ומפיקים בעיקר סינגלי דאנס 12 אינץ'. בשנת 2006 הצמד החליט על פירוק לטובת קריירת סולו כמפיקים וכתקליטנים, בפברואר 2014 הצמד הכריז על חזרתם כצמד ועל סינגל חדש בשם "Quincy" שישוחרר ב 17.03.2014. הופעת האיחוד הראשונה תתקיים במיאמי בוועידת המוזיקה השנתית בתאריך 31.03.2014 אתר האינטרנט הרשמי של דיפ דיש דיפ דיש, ברשת החברתית פייסבוק דיפ דיש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיפ דיש, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דיפ דיש, באתר ספוטיפיי דיפ דיש, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) דיפ דיש, באתר AllMusic (באנגלית) דיפ דיש, באתר MusicBrainz (באנגלית) דיפ דיש, באתר Discogs (באנגלית) דיפ דיש, באתר Songkick (באנגלית) דיפ דיש, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) דיפ דיש, באתר בילבורד (באנגלית) אמוץ טוקטלי, האיום האיראני: ריאיון עם שאראם טייבי, nrg ‏, 2/7/2009
הפצצות בלגרד במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה בלגרד פעמיים: בפעם הראשונה הופצצה על ידי חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, ב-1941 ובפעם השנייה הופצצה על ידי בעלות הברית ב-1944. בסוף מרץ 1941 אולצה ממלכת יוגוסלביה להצטרף למלחמת העולם השנייה לצד מעצמות הציר, וכתוצאה מכך אירעה מהפכה עממית במדינה; המהפכה הובלה באמצעות הפיכה צבאית וגרמה לשינוי במדיניות יחסי החוץ עם אוריינטציה לבעלות הברית. המהפכה אירעה ברגע מכריע, כאשר היטלר עמד לפני שיגור מבצע ברברוסה נגד ברית המועצות. כדי להכניע את יוגוסלביה ויוון הפלישה לברית המועצות הושהתה. מבצע עונש היה שם הקוד של הפצצת בלגרד במהלך הפלישה ליוגוסלביה. הלופטוואפה הפציץ את העיר ב-6 באפריל (הפסחא האורתודוקסית) ללא הכרזת מלחמה. ההפצצות נמשכו עד 10 באפריל. למעלה מ-500 גיחות הפצצה נשלחו נגד בלגרד ב-3 גלים שבאו מרומניה, שם רוכזו כוחות גרמניים לקראת המתקפה על ברית המועצות. בהפצצות נהרגו יותר מ-17,500 אזרחים ומאות מבנים הושמדו. המוסד התרבותי החשוב ביותר שהושמד הייתה הספרייה הלאומית של סרביה, שבה היו 300,000 ספרים, בהם גם ספרים רבי ערך מימי הביניים. רוב פקידי הממשלה נמלטו, והצבא היוגוסלבי החל להתמוטט. המתקפה על יוגוסלביה הייתה אחת מהפצצות הטרור הראשונות במלחמת העולם השנייה. בימים שלאחר מכן, בולגריה, רומניה, הונגריה, איטליה ואלבניה הצטרפו לגרמניה הנאצית בחלוקת יוגוסלביה, בתמיכתה של מדינת קרואטיה העצמאית. המדינה התמוטטה תוך 12 יום, ויוון שבוע לאחר מכן, דבר שהפך את הרייך השלישי לשליטה על רוב אירופה היבשתית ומוכן לשיגור המתקפה על ברית המועצות. ב-16 וב-17 באפריל 1944, הפציצו כוחות אוויר אנגלו-אמריקניים את בלגרד. היחידה החשובה ביותר שלקחה חלק בכך הייתה חיל האוויר ה-15 של ארצות הברית, שבסיסה בפוגיה בדרום איטליה. ההפצצה בוצעה באמצעות 600 מפציצים שטסו בגובה רב. מספר הקורבנות האזרחיים נאמד ב-1,160, בעוד שאבדות הצבא הגרמני היו 18. הפצצות נוספות של העיר נעשו ב-21 באפריל 24 באפריל 18 במאי 6 ביוני 8 ביולי ו-3 בספטמבר 1944. מדיה וקבצים בנושא הפצצות בלגרד במלחמת העולם השנייה בוויקישיתוף
IBM PC

IBM PC היא סדרת מחשבים אישיים מתוצרת חברת IBM, סדרה שהזניקה את תפוצתו של המחשב האישי בעולם, ופרצה את הדרך להבאת המחשב אל שולחן העבודה בכל משרד, ואל בתים פרטיים רבים. הסדרה הוצגה לראשונה ב־12 באוגוסט 1981. בניגוד למדיניות הרגילה של IBM באותה תקופה, הוזמנו רכיבים מרכזיים במחשב מספקים חיצוניים – מערכת ההפעלה של מחשבים אלה הייתה DOS מתוצרת מיקרוסופט, והצלחתם של מחשבי IBM PC הביאה את מיקרוסופט למעמדה הדומיננטי בעולם המחשוב. המעבדים במחשבים היו ועודם בעיקר מתוצרת אינטל, ולהם חלק מרכזי במעמדה הדומיננטי של אינטל בתחום ייצור המעבדים. לעומת זאת חברת Lotus שלגיליון האלקטרוני שלה 1-2-3 היה חלק מרכזי בהצלחה הראשונית של הסדרה, נרכשה ב־1995 על ידי IBM (לא בזכות הגיליון האלקטרוני שלה). היו מחשבים אישיים שקדמו ל־IBM PC, אך מחשב זה הצטיין במודולריות רבה ובכך ש־IBM פרסמה את המפרט הפנימי שלו, ואיפשרה ליצרנים אחרים לייצר תואמי IBM PC (אנ') ובכך להוזיל אותו מאוד. במחשב האישי, כבמחשביה האחרים, יישמה IBM את תפיסתה לכלל המחשוב, ושמה דגש על איכות החומרים ואמינותם, לעיתים על חשבון החדשנות והביצועים. תפיסה זו הייתה בעוכריה, מכיוון שהתואמים היו זולים יותר, ולעיתים גם מהירים וחדשניים יותר, וגם מפני שמחשביה שתוכננו לפעילות ארוכת טווח של 10–20 שנים, התיישנו במהירות, ונזרקו לאשפה כאשר "כוחם היה במותניהם". למחשבי ה־PC יצאו דגמים נוספים שהפכו לסטנדרט בקרב תואמי IBM‏: XT, AT, וכו', ואותם החליפו מחשבי ה־PS של IBM. בשנת 2002, לפי חברת המחקר גרטנר, נמכר המחשב המיליארד בשוק ה־PC העולמי (רובו "תואמי IBM"). הצלחתם של התואמים דחקה בהדרגה את חברת IBM משוק זה, ב־2002 הוציאה את ייצור המחשבים למיקור חוץ, וסוף התהליך התרחש בשנת 2005, כאשר חברת IBM מכרה את זכויותיה לייצור מחשבים אלה לחברת לנובו הסינית. הצלחתם הפנומנלית של מחשבי IBM PC ותואמיהם הפכה את השם PC (שהוא ראשי תיבות של המושג הכללי "Personal Computer" – מחשב אישי) למזוהה עם מחשבי IBM PC ותואמיהם. מדיה וקבצים בנושא IBM PC בוויקישיתוף יובל דרור, היום שבו נולד ה־PC, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2001 גל מור, יום הולדת 25 שנים למחשב האישי, באתר ynet, 9 באוגוסט 2006 בועז גילמור, ‏גרטנר: נמכר המחשב המיליארד בשוק ה־PC העולמי, 25 שנה אחרי צמיחת השוק לראשונה, באתר גלובס, 1 ביולי 2002 IBM מפסיקה לייצר מחשבים אישיים: תעביר את הייצור לסנמינה; שווי החוזה – 5 מיליארד דולר, באתר גלובס, 9 בינואר 2002 גלית ימיני, להתראות IBM, שלום לנובו ישראל, באתר הארץ, 31 ביולי 2005 אליהו חסין, ‏וול סטריט ג'רנל: יבמ ולנובו הסינית יקימו יצרנית פי.סי חדשה, עם רוב בידי הסינים, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2004
סיפורה של O

סיפורה של O (בצרפתית: Histoire d'O) הוא רומן העוסק בסאדו-מזוכיזם, שיצא לאור בשנת 1954 בצרפת, תחת שם העט פולין רֵיאז'. כעבור יותר מארבעים שנה נחשפה זהות המחברת, אן דקלו (אנ'), כארבע שנים לפני מותה. הספר מציג התרחשות מינית פרובוקטיבית, הכוללת סאדו-מזוכיזם, ועורר בעת פרסומו ויכוח סוער על זהות המחבר או המחברת. הספר כלל ארבעה חלקים, אולם רק שלושה פורסמו ואילו החלק הרביעי נגנז. הדמות הראשית בספר, המכונה באות O בלבד, היא צלמת אופנה צרפתייה. היא נלקחת על ידי מאהבה לטירה בכפר רואסי (Roissy) הסמוך לפריז, מקום בו גברים סאדיסטים, המשתייכים לאגודת סתרים, משתמשים בה לסיפוק צורכיהם. שם היא צריכה לעבור "חינוך מחדש": היא מקיימת יחסי מין עם כל גבר המעוניין בה; אסור לה להביט בעיניהם ועליה לשרת אותם ככל שירצו. כל מעבר על החוקים גורר עונש פיזי. לאחר שחרורה היא נדרשת לענוד טבעת שתאפשר לחברי האגודה לזהות אותה ולעשות בה כרצונם אם יפגשו בה. היא נלקחת לאישה, הנחשבת שווה לגברים באגודת רואסי, שם מוטבע שמו של בעליה החדש בברזל מלובן על גופה. היא מתאהבת באחת הדוגמניות שלה ומקבלת משימה: להביא אותה לרואסי, שם תוכל להיות לה לגבירה. בעליה אוהב להביט בהן מענגות זו את זו. לאורך כל הספר, O היא דמות פאסיבית לחלוטין ואינה מביעה התנגדות לדבר ממה שנעשה בה. הספקולציות לגבי זהותו (ומינו) של מחבר הספר באו אל קיצן ב-1994, אז נודע כי חיברה אותו העורכת והסופרת דומיניק אורי (ששמה האמיתי אן דֶקלו, Desclos). הספר עובד לסרט בשנת 1975, בבימויו של אנרי-ז'ורז' קלוזו. סיפורה של O ראה אור בעברית בשנת 1999, בהוצאת הקיבוץ המאוחד / הספריה החדשה. ניצה בן-ארי, "התקבלות מאוחרת: סיפורה של O לפולין ריאז'", בספרה דיכוי הארוטיקה - צנזורה וצנזורה-עצמית בספרות העברית 1980-1930, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2006, עמ' 221–224. עמליה זיו, האם עלינו לשרוף את O ?, אחרית דבר למהדורה העברית של הספר
קולן

קולן או מצלל הוא כלי פשוט שנועד לעזור בכוונון כלי נגינה. בדרך כלל הוא מיוצר ממתכת וצורתו כצורת מזלג בעל שתי שיניים מוארכות. הקולן מתוכנן להשמיע צליל טהור, כלומר בתדר אחד בולט הנקבע מראש בעת יצורו. כדי להפיק את הצליל מהקולן יש להכות בעזרתו על חפץ קשה כלשהו ולהמתין מספר שניות להתייצבות הצליל (דעיכת תדרים אחרים). מכיוון שהצליל המופק הוא בעוצמה יחסית נמוכה, נהוג לעיתים להצמיד את הקולן לאחר יצירת הצליל לאוזן או למשטח כדוגמת שולחן עץ המשמש כתיבת תהודה לצורך הגברת הצליל. הקולן הומצא ב-1711 על ידי המוזיקאי האנגלי ג'ון שור שהיה נגן חצוצרה מלכותי בחצרו של ג'ורג' הראשון מלך בריטניה, שם הוא ניגן בהנחיית המלחין גאורג פרידריך הנדל. הקולן שהוא יצר היה מכוון לתדר של 423.5 הרץ. ניתן אמנם לייצר קולן עבור כל תדר (ועל כן, עבור כל תו מוזיקלי), אך הסוג הנפוץ ביותר הוא קולן המכוון להשמיע את התו 'לה' באוקטבה הרביעית של פסנתר. סוג זה מכונה 'A-440' על שם התו 'לה' (המכונה באנגלית 'A') שהתדר שלו הוא 440 הרץ. התקן של 440 הרץ נקבע ב-1939 על ידי ועדה בינלאומית ואושר על ידי ארגון התקינה הבינלאומי ב-1955. השימוש בתו 'לה' לכיוון כלי מיתר ופסנתרים רווח בתזמורות זמן רב ומכיוון שבעבר השתמשו במספר תדרים באזור ה-440 הרץ כדי לייצג את התו 'לה', נועד התקן לוודא אחידות צליל בין התזמורות השונות. על כל פנים, לא כל התזמורות מנגנות ב-A-440; תזמורות בצפון אמריקה בדרך כלל מנגנות מעט גבוה יותר (כדי לקבל צליל מבריק יותר), ואילו תזמורות של מוזיקה עתיקה מנגנות במגוון כוונונים רחב, לרוב נמוך יותר. מדיה וקבצים בנושא קולן בוויקישיתוף הדגמת קולן מההיבט הפיזיקלי (באנגלית) art/diapason קולן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוֹלָן - Kammerton, מָכְשִׁיר הַמֵּפִיק צְלִיל מְסֻיָּם וּמְשַׁמֵּשׁ אַמַּת מּדָּה לְכִוּון שְׁאָר הַצְּלִילִים. מִלּוֹן לְמוּסִיקָה לוֹעֲזִי עִבְרִי מֵאֵת מְנַשֶּׂה רַבִינָא, הוצאת מִזְמוֹר, תֵּל אָבִיב, תרצ"ח 1938 קוֹלָן במילון מוזיקה (תשט"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
Poets of the Fall

Poets Of The Fall (בתרגום לעברית: "משוררי הסתיו") היא להקת רוק פינית, אשר נוסדה בשנת 2003 בהלסינקי אשר בפינלנד. הלהקה התפרסמה בעקבות השיר Late Goodbye, שכיכב במשחק המחשב Max Payne 2. אלבומה הראשון של הלהקה, Signs Of Life (בתרגום לעברית: סימני חיים), יצא ב-19 בינואר 2005 והפך במהרה לאלבום זהב ולאחר מכן לאלבום פלטינה אשר מכר יותר מ-30,000 עותקים ברחבי העולם. האלבום כיכב בראש מצעד הפזמונים הפיני במשך יותר משנה (כ-56 שבועות) והיה לאחד האלבומים הפינים המצליחים ביותר בעולם. אלבומם השני נקרא Carnival Of Rust (בתרגום לעברית: קרנבל של חלודה) ויצא לאור ב-12 באפריל 2006. משוררי הסתיו זכו במספר פרסים, בהם "השיר המקורי הטוב ביותר למשחק מחשב" בשנת 2004, אשר בו Late Goodbye לקח את המקום הראשון במשחק המחשב Max Payne 2. הלהקה גרפה גם את "התגלית הפינית הטובה ביותר" ב-2004 וב-2005, וב-2005 הלהקה נחשבה ל-"פריצת השנה" ול-"אלבום הבכורה הטוב ביותר" בטקס פיני. עוד תואר נחשב הלהקה קיבלה בטקס פרסי MTV ב-2006 כ-"הלהקה הפינית הטובה ביותר". ב-12 באפריל 2008, יצא אלבומה השלישי של הלהקה, Revolution Roulette. באותו חודש הופיעה הלהקה לראשונה בארצות הברית בלוס אנג'לס. חברי הלהקה נקראים בכינויים "מארק", "אולי" ו-"קפטן". השלושה באים מרקעים מוזיקליים שונים ולטענתם מקפידים לבטא זאת באלבומיהם. Signs of Life ‏ - 2005 Carnival of Rust ‏ - 2006 Revolution Roulette ‏ - 2008 Twilight Theater ‏ - 2010 Temple of Thought ‏ - 2012 Jealous Gods ‏ - 2014 Clearview ‏ - 2016 Ultraviolet ‏ - 2018 Alchemy Vol.1 ‏ - 2011 מדיה וקבצים בנושא Poets of the Fall בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Poets of the Fall (באנגלית) Poets of the Fall, ברשת החברתית פייסבוק Poets of the Fall, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Poets of the Fall, ברשת החברתית אינסטגרם Poets of the Fall, ברשת החברתית VK Poets of the Fall, סרטונים בערוץ היוטיוב Poets of the Fall, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Poets of the Fall, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Poets of the Fall, באתר ספוטיפיי Poets of the Fall, באתר Last.fm (באנגלית) Poets of the Fall, באתר AllMusic (באנגלית) Poets of the Fall, באתר MusicBrainz (באנגלית) Poets of the Fall, באתר דיזר Poets of the Fall, באתר Yandex.Music (ברוסית) Poets of the Fall, באתר Discogs (באנגלית) Poets of the Fall, באתר Songkick (באנגלית) Poets of the Fall, באתר SecondHandSongs Poets of the Fall, באתר בילבורד (באנגלית) Poets of the Fall, באתר טיידל (באנגלית) Poets of the Fall, באתר אמזון מיוזיק ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמודו

עמודו הוא משחק ילדים, המשוחק בקבוצה עם כדור. בתחילת כל סיבוב המשתתפים עומדים במעגל כאשר אחד מהם מחזיק בכדור. מחזיק הכדור זורק את הכדור למעלה וקורא בשמו של שחקן אחר. השחקן שקראו בשמו צריך לתפוס את הכדור מהאוויר בעוד המשתתפים האחרים מתרחקים. את הכדור יש לזרוק בזווית אנכית למעלה כדי שיפול בסמוך למקום בו נזרק. אם הכדור נזרק בזווית כך שהוא נופל הרחק ממקום הזריקה - הזריקה פסולה ("אמריקה") ויש לחזור עליה. אם הצליח השחקן לתפוס את הכדור, נפתח מיד סיבוב חדש והשחקן שתפס את הכדור זורק אותו מעלה תוך קריאה בשם של משתתף אחר. קיים סיכוי רב יותר שהוא יקרא בשמו של משתתף שהתרחק יותר מהאחרים. אם השחקן נכשל, עליו להרים את הכדור מהר ככל הניתן ולקרוא עמודו. יתר השחקנים רשאים לברוח עד קבלת ההוראה לעמוד. השחקן המחזיק בכדור מיידה את הכדור באחד השחקנים האחרים. פגע בו - לשחקן האחר מתווספת נקודה רעה. לא פגע - לזורק יש נקודה רעה. בזמן זריקת הכדור מעלה המשתתפים האחרים כבר מתרחקים כדי שאם הכדור לא ייתפס הם יוכלו להמשיך ולברוח עד קריאת ה"עמודו", אך מצד שני הם לא מתרחקים מדי למקרה שהכדור ייתפס והשחקן יזרוק אותו מיד מעלה תוך קריאת שמם. כאשר שחקן צובר שלוש נקודות מתוועדים יתר חברי הקבוצה ומחליטים על כינוי עבורו, והנקודות נמחקות. השחקן יגלה מה כינויו החדש כאשר מישהו יזרוק כדור לאוויר ויקרא בשם בלתי מוכר לו, שהרי הוא נוכח בכל ההתוועדויות בהן מחליטים על כינויים עבור השחקנים האחרים. הוא גם יווכח שיתר המשתתפים מתרחקים מהכדור. המילה עֲמֹדוּ היא צורת הפסק של מילת הציווי עִמְדוּ. המשחק נקרא גם שמות (במלעיל) או שמות אוויר. משחק זה דומה למשחק הקלפים מאו בכך שחוקי המשחק משתנים כאשר שחקן מגיע להישג מסוים, ויש לגלות מהם חוקי המשחק החדשים "בזמן אמת", כלומר על ידי שגיאה בציות לחוקים. ההבדל הוא שבמשחק מאו שחקן מנצח מכתיב חוק חדש לכלל, ולכן זהו סוד של יחיד, ואילו במשחק זה הכלל מכתיב חוק חדש לפרט המפסיד. הצד השווה בשני המשחקים הוא כי שחקנים חלשים יכולים להמשיך לשחק עם שחקנים טובים, ואינם מושבתים (כפי שקורה למשל במשחק כדור פגיעה). חיי שרה (משחק ילדים) חן מלול, מחבואים, פרה עיוורת ועמודו! ככה שיחקו אותם ב-1921, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 06.08.17
Alu (ביולוגיה)

Alu היא משפחה של מקטעי DNA לווייני (מקטעים טפיליים שלא נמצאה להם משמעות תורשתית), שמפוזרים במספר רב בגנום של כל פרט מסדרת הפרימטים. ישנם כמיליון עותקים של רצפי Alu בגנום של כל פרט אנושי ומעריכים שהם מהווים כ-10% ממנו. רצפי Alu הם רטרוטרנספוזונים. דהיינו, הם מתרבים בתוך הגנום באמצעות האנזים רוורס טרנסקריפטאז, שמבצע תעתוק חוזר מ-mRNA ל-DNA. מקטעים ממשפחה זו נוצרו לראשונה לפני 65 מיליון שנה, מאז הם הולכים ומתרבים. מעריכים שאביהם הקדמון של מקטעי ה-Alu הוא הגן 7SL RNA, שיש לו תפקיד ביצירת חלבונים. זאת בשל דמיון רצף הקודונים בין מקטעי ה-Alu לבין חלקים מתוך גן זה. לפי השערה זו, מקטע ALU יכול להיווצר על ידי קטיעתו של הגן 7SL RNA. בניגוד לנגיפים, ה-Alu אינם יכולים לעבור לא בין פרט לפרט ולא בין תא לתא. אולם, מקטעים אלה נתנו חיזוק להשערה שמקורם של חלק מהנגיפים הוא מ-DNA לווייני שנכלא בתוך מעטפת נגיפית המאפשרת מעבר כזה. בין אם במעטפת של נגיף או חיידק קיים ובין אם בחלקי תא שיצרו מעטפת. בניגוד לגן 7SL RNA שהוא כנראה אביהם הקדמון, ה-Alu לא רק שאינם מועילים לגוף, הם גם מבזבזים אנרגיה כשהם קושרים ATP. במהלך הדורות הם מתרבים באופן לא מבוקר, כך שאחרי ההתרבות עותקים רבים יותר מבזבזים ATP. מעבר לזאת, מחדרים של Alu הובחנו במספר מחלות תורשתיות אנושיות. בין המחלות שנמצא קשר בינן לבין Alu נהוג למנות את: סרטן: סרטן השד (המחדר משבש את האותות של קצב התרבות התא ומשבש מנגנונים אחרים לפיקוח על ההתרבות) יואינג סרקומה היפרכולסטרולמיה משפחתית המופיליה (המחדר קוטע את הגן לחלבון קריטי ליצירת טסיות דם או לתפקודן וכך מונע קרישת דם) נאורופיברומטוזה סוכרת סוג II (המחדר קוטע גן המשמש לייצור קולטני אינסולין) ה-Alu מאופיין בכך שלאנדונוקלאז מסוג AluI יש אתר הכרה יחיד בתוכו. אורכם של רצפי Alu הוא 300 זוגות בסיסים לערך, ולפיכך Alu מסווג כאלמנט קצר ומפוזר (Short interspersed nuclear elements - SINES) בתוך הסוג של אלמנטים חוזרים בגנום. ישנם כמיליון רצפי Alu שמפוזרים בגנום האנושי, ומעריכים שהם מהווים כ-10% ממנו. למרות האמור, פחות מ-0.5% הם פולימורפים. לפיכך, אותם מחדרים יופיעו באותם לוקוסים בגנום של כל אדם ואדם. המחקר של Alu הוא חשוב מאוד לפענוח הגנטיקה של אוכלוסיות אנושיות ולהבנת האבולוציה של פרימטים, כולל האדם. חושבים שאביהם הקדמון של מקטעי ה-Alu הוא הגן 7SL RNA. אחר רצפי Alu קל לעקוב לאורך עידנים מפני שהאירוע שבו מוחדר Alu לגנום מותיר חותם ייחודי שקל לקרוא אותו ולעקוב אחריו גם כשהוא עובר מדור לדור. לפיכך, חקר Alu חושף פרטים על שושלות מפני שפרטים יישאו את אותו מחדר של Alu רק אם הם צאצאים של אב משותף. לכן, Alu שימושי להבנת האבולוציה של פרימטים, ובפרט האדם. בעוד את רבים ממחדרי ה-Alu ניתן למצוא בכל הפרימטים, ישנם 500-2,000 מחדרים שהם ייחודיים לאדם. לאנליזה של Alu משתמשים במכשיר ה-PCR. לאחר הפקת ה-DNA מתאי הפרט הנבחן, יוצרים תחלים (פְרָיימרים) לפי רצף הגן שבו חושדים שאמור להימצא המחדר. בשלב הבא, מרבים את המקטע ב-PCR. את תוצרי ה-PCR מריצים על ג'ל. מקטעים שמכילים בתוכם את המחדר ירוצו פחות מפני שהם יותר ארוכים. חוץ מזה, לאורכם יתווספו 300 בסיסים של המחדר. דוגמה לגן דימורפי (גן שיש לו שתי צורות) בגלל Alu מהווה TPA-25, שמקודד לחלבון פלסמינוגן. אורכו של אחד האינטרונים בגן 100 בסיסים באופן רגיל, אולם אם מופיע בו Alu יכיל 400 בסיסים. קטעי Alu באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית מנוע חיפוש לקטעי Alu
ברוקטרים

שבט הברוקטרים (Brukterer) הוא אחד השבטים הגרמאנים המערביים. הברוקטרים חיו לאורך נהר האמס ועל גדות נהר הליפה. באזור זה חיה אוכלוסייה קטנה ביותר והוא נודע בשל יערותיו הסבוכים. שבט גרמאני זה עסק בציד אך לרוב במרעה ובחקלאות. בשנת 12 לפני הספירה צבאו של דרוסוס הביס את שבט הברוקטרי. בשנת-9 לספירה הברוקטרים לחמו ליד שבטים גרמאנים אחרים לצד ארמיניוס הכרוסקי בקרב יער טאוטבורג כנגד קווינטוס וארוס ניצחון השבטים הגרמאניים עצר את הפלישה הרומית. בין שנים 69 ו-70 הם לחמו נגד הרומים כחלק מהמרד של שבט הבטאבר. כאשר צבאו של גרמאניקוס הביס את הברוקטרים בשנת 15, כחלק ממסע הנקם של הרומאים, הם נתקלו בנס הלגיון התשעה עשר, אותו לקחו הגרמאנים כשלל. כנקמה על הקרב ביער טאוטבורג, בו נהרג וארוס וחיילים רומאים רבים אחרים, החריבו הרומים את אזור הליפה והאמס. מגידת העתידות וֶלֶדֵה היא האישיות החשובה ביותר שהשתייכה לשבט הברוקטרי. ולדה הייתה המוח של מרד הבטאבר נגד הרומאים. אחר דיכוי המרד נשבתה ולדה על ידי הרומאים. בסוף המאה הראשונה השמידו השבטים הגרמאנים, אנגריברים וכמאבן את הברוקטרים. מעט הניצולים ברחו לאזור הדרומי לאזור נהר הליפה. מאז המאה ה-4 הברוקטרים השתייכו לשבט הפרנקים.
לוח העתקה

לוח העתקה או לוח עריכה (לעיתים מכונה לוח גזירים, באנגלית: Clipboard) הוא חלק בזיכרון המחשב בו מאוחסנים נתונים באופן זמני. לוח העריכה מאפשר למשתמשים להעביר ("לגזור") או להעתיק מידע (טקסט, תמונה, קובץ ועוד) מתוכנית אחת הפועלת במחשב באותה עת לתוכנית אחרת הפועלת בו (וכן מתוכנית אל עצמה), או מתיקייה אחת לתיקייה אחרת (להעביר למיקום שונה במערכת הקבצים). לוח העריכה עשוי להיות מיושם על ידי מערכת ההפעלה עצמה, או על ידי יישום עצמאי. כמו שאר המידע המאוחסן בזיכרון המחשב, המידע המאוחסן בלוח העריכה מתנדף עם כיבוי המחשב או אתחולו. לרוב, לוח העריכה מסוגל להכיל רק פיסת מידע אחת בכל עת והעתקה של פיסת מידע חדשה אל הלוח תסיר באופן אוטומטי את פיסת המידע אשר הייתה שם קודם. "הדבקה" (העתקה מהלוח) של מידע לתוך תוכנה או תיקייה לא תסיר את המידע מהלוח. תוכנות מודרניות כגון מיקרוסופט אופיס מרחיבות על יכולותיו של לוח העריכה הקיים במערכת ומאפשרות לטפל במספר פיסות מידע במקביל. ברוב התוכנות הגישה ללוח העריכה נעשית דרך תפריט "עריכה" או "Edit", שבדרך כלל מופיעת בו לפחות שלוש אפשרויות – גזור, העתק והדבק: גזור או Cut – מעתיק את פיסת המידע שנבחרה אל לוח העריכה ומסיר אותה מהמיקום המקורי. בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + X. העתק או Copy – מעתיק את פיסת המידע שנבחרה אל לוח העריכה. בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + C. הדבק או Paste – מעתיק את המידע הקיים בלוח העריכה לתוך המיקום הנבחר הנוכחי. בדרך כלל זמין גם בקיצור המקלדת Ctrl + V. Win+V - הצגת הפריטים השמורים בClipboard. מדיה וקבצים בנושא לוח העתקה בוויקישיתוף לוּחַ גְּזִירִים, במילון מונחי האקדמיה ללשון העברית, אתר האקדמיה ללשון העברית
עשרים ואחת (משחק ילדים)

עשרים ואחת הוא משחק ילדים המיועד לקבוצה בת שלושה משתתפים לפחות. המשחק מצריך כדור משחק. המשתתפים יוצרים מעגל, ואחד מהם נבחר לעמוד במרכזו. במידה ומשחקים שלושה שחקנים, התופס יעמוד בין השניים האחרים. על הילדים במעגל להתמסר 21 מסירות בכדור ביניהם, בלי שהנמצא במרכז המעגל (התופס) ייגע בכדור, ומבלי שהכדור יפול. למשתתף אסור למסור למשתתף שעומד לידו. לנמצא במרכז המעגל מותר לנוע בחופשיות בתחומי המעגל. אם תפס הנמצא במרכז את הכדור, הוא מתחלף בתפקידו עם זה שמסר את הכדור. את המשחק נהוג לעשות באמצעות הידיים (כלומר זריקה כשל כדורסל) אולם יש הנוהגים לעשותו באמצעות הרגל (ככדורגל)[דרוש מקור]. הילדים שבמעגל מונים בקול את מספר המסירות הרצופות שהצליחו לבצע. בכל פעם בה הכדור נוגע בקרקע, או כאשר מתחלף השחקן הנמצא במרכז, מתחילים את המנייה מחדש. אם הגיע המעגל לעשרים ואחת מסירות רצופות, השחקן מפסיק ונכנס מישהו אחר שמתנדב לכך במקומו, יש גרסאות שבהם מעניש המעגל את הנמצא במרכז. עונש לדוגמה: המפסיד מסתובב, כל שחקן זורק פעם אחת את הכדור בכוח על ישבנו. עונש אחר מקובל: על המפסיד לעמוד במקומו כשגבו אל שאר השחקנים כשהוא מכופף ומפנה את ישבנו כלפיהם בצורה מובלטת. כל שחקן לוקח את הכדור ובועט לכיוון הישבן של המפסיד במטרה לפגוע בו.[דרוש מקור] בגרסה אחרת של המשחק, כאשר הנמצא במרכז רק נוגע בכדור, מתאפסת הספירה, אך דרושה תפיסה של הכדור כדי לגרום לחילופי תפקידים[דרוש מקור]. אחד באמצע המשחק באתר "אאוריקה", כתבי, זה כן משחק ילדים, באתר ynet, 3 ביולי 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה אליאס

יהודה אליאס (נולד ב-26 ביוני 1964) הוא זמר, שחקן וקומיקאי ישראלי. אליאס התפרסם ב-1984 בשיר "קום והתהלך בארץ", בו השתתף כסולן בלהקת פיקוד הצפון. לאחר שחרורו מצה"ל השתתף במחזמר "סאלח שבתי", שהועלה בתיאטרון הבימה בבימויו של אפרים קישון, שם שיחק את שמעון, הבן הבכור של סאלח (זאב רווח), המתאהב בעובדת הסוציאלית מהקיבוץ (חני נחמיאס). אליאס סומן כזמר מבטיח בעקבות הפרסום הרב שזכה לו עוד כחייל בלהקה צבאית. רבים השוו אז את קולו העמוק כגרסה צעירה של יהורם גאון. הוא לא פסק מלהופיע על במות הארץ ובהופעותיו שילב את יכולותיו גם כבדרן וכחקיין. ב-1985 הוציא שני שירים שזכו להצלחה: "אלייך" ו"לילה ועוד יום". ב-1992 הוציא את אלבום הבכורה שלו שנקרא "לוּ", בעיבודו של מיקי גבריאלוב. השיר "ארץ אחת" מתוך אלבום זה, שכתבו שמוליק קלוסקי ויאיר קלינגר התפרסם כריקוד עם פופולרי. ב-1996 הוציא את אלבומו שני, "הבטחת שתאהבי אותי". בשנת 2008 הוציא אליאס את אלבומו השלישי שנקרא "בוקר חדש". בשנת 2024 הופיע עם חני נחמיאס במופע המוזיקלי "להתאהב מחדש". באותה השנה אף לקח חלק במופע המחווה לגיורא גודיק בתיאטרון בית ליסין. בקולנוע הופיע אליאס בתפקידים קטנים בסרטים "הירושה" (1993) ו"שושנה חלוץ מרכזי" (2014). אליאס לא התחתן מעולם ואין לו ילדים. משנת 2023 הוא בזוגיות עם השחקנית חני נחמיאס. מתגורר בנתניה. מדיה וקבצים בנושא יהודה אליאס בוויקישיתוף יהודה אליאס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יהודה אליאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יהודה אליאס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יהודה אליאס, באתר שירונט יהודה אליאס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יהודה אליאס, באתר ספוטיפיי יהודה אליאס, באתר MusicBrainz (באנגלית) יהודה אליאס, באתר Discogs (באנגלית) יהודה אליאס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) יהודה אליאס, בארכיון הבימה דינה חלוץ, סיפור האהבה של חני נחמיאס ויהודה אליאס: "הוא אמר 'אני אוהב אותך', והתחיל לבכות", באתר ynet, 31 ביולי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.