laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאקופו פרי

יאקופו פרי (באיטלקית: Jacopo Peri;‏ 20 באוגוסט 1561 – 12 באוגוסט 1633) היה מלחין וזמר איטלקי בתקופת המעבר בין סגנון תקופת הרנסאנס לזה של תקופת הבארוק. נהוג לראות בפרי את ממציא האופרה, כמי שחיבר את היצירה הראשונה הנקראת אופרה בימינו, "דפנה" (בסביבות 1597) ואת האופרה הראשונה ששרדה עד היום, "אאורידיצ'ה" (1600). פרי נולד כנראה ברומא, אבל למד בפירנצה אצל כריסטופאנו מאלווצי. לאחר לימודיו יצא לעבוד במספר כנסיות ברומא, הן כנגן עוגב והן כזמר. לאחר זמן החל לעבוד בחצרם של בני מדיצ'י, תחילה כזמר טנור ונגן קלוויכורד ובהמשך כמלחין. יצירותיו הראשונות כללו מוזיקה נלווית למחזות ומדריגלים. בשנות ה-90' של המאה ה-16 נוצר קשר בין פרי לבין יאקופו קורסי, פטרון המוזיקה הראשון במעלה בפירנצה. הם סברו שאמנות זמנם נופלת בערכה מן היצירות הקלאסיות של יוון ורומי והחליטו לנסות ליצור טרגדיה יוונית, כפי שהבינו אותה. יצירתם נוספה לזו של ה"קמראטה" הפלורנטינית מן העשור הקודם שהפיקה את הניסויים הראשונים בתחום המונודיה, שירת הסולו מעל בס קונטינואו, שהתפתחה עם הזמן לרצ'יטטיב ואריה. פרי וקורסי צירפו אליהם את המשורר אוטאביו רינוצ'יני לכתיבת הטקסט והתוצאה הייתה "דפנה", שגם אם ברור כיום שהמרחק בינה לבין מה שהיוונים היו מזהים כשלהם גדול ורב, מקובל לראות בה את הסנונית הראשונה לאותה צורה חדשה, האופרה. רינוצ'יני ופרי שיתפו שוב פעולה ביצירת "אאורידיצ'ה". יצירה זו בוצעה לראשונה ב-6 באוקטובר 1600 ושלא כ"דפנה", שרדה עד ימינו (אם כי כמעט אין מעלים אותה על הבימה וגם באותן הזדמנויות נדירות, רק כקוריוז היסטורי). היצירה עשתה שימוש ברצ'יטטיבים, פיתוח חדש שהשתלב בין האריות לקטעי המקהלה וסייע לקידום העלילה. פרי יצר עוד כמה אופרות, בדרך כלל בשיתוף עם מלחינים אחרים, וכן כתב מספר יצירות אחרות כבידור באירועי חצר שונים. יצירותיו אינן מבוצעות כיום וסגנונו האופראי נראה מיושן אפילו בזמן מותו, בהשוואה למוזיקה של מלחינים רפורמיסטים צעירים יותר, כמו קלאודיו מונטוורדי. עם זאת, השפעתו של פרי על המלחינים שבאו בעקבותיו הייתה רבה. "Jacopo Peri", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 מדיה וקבצים בנושא יאקופו פרי בוויקישיתוף יאקופו פרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) יאקופו פרי, באתר Discogs (באנגלית) יאקופו פרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יאקופו פרי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כריסטופאנו מאלווצי

כריסטופאנו מאלווצי (באיטלקית: Cristofano Malvezzi;‏ 28 ביוני 1547 (הוטבל) - 22 בינואר 1599) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה אחד המלחינים המפורסמים ביותר בפירנצה בתקופת המעבר לסגנון הבארוק. מאלווצי נולד בלוקה. משנת 1551 חי בפירנצה ושירת בחצר מדיצ'י משנת 1562. הוא שימש כנגן עוגב בכמה כנסיות בעיר וכן עבד כמורה. בין תלמידיו היה יאקופו פרי, הנחשב על דעת רבים לממציא האופרה. משנת 1573 כיהן במשרה הכפולה של מאסטרו די קאפלה בקתדרלה ובכנסיית ג'ובאני באטיסטה, שנחשבה למשרת המוזיקאי הרמה ביותר בעיר. בין יצירותיו שלושה ספרי מדריגלים, ספר ריצ'רקארי, אולם רק שתי יצירות קודש - מחדל תמוה כשמדובר במלחין שהיה כה מקורב לכנסייה. עקב פעילותו בפירנצה, המספר הרב של נגינות ביניים (intermedi) שכתב לבני מדיצ'י ולמשפחות אצולה אחרות, ספר הריצ'רקארי שהקדיש לרוזן דה בארדי והקדשת ספר מדריגלים לאמיליו דה קבליירי, יש משערים כי היה חבר ב"קאמרטה" הפלורנטינית - קבוצה של מוזיקאים ומשוררים מתקדמים, שבניסיון לשחזר את המוזיקה של יון העתיקה, יצרו את המונודיה הראשונה ובסופו של דבר את האופרה הראשונה. בין אם היה חבר בקבוצה אינטימית זו ובים אם לאו, המוזיקה שלו הייתה מהנודעות בפירנצה. אחת מיצירות המפוארות ביותר - חיבור קולוסלי של מוזיקה ל-O fortunato giorno ("יום של מזל") שנכתב לאינטרמדיו אשר נועד לחגיגת כלולות במשפחת אצולה - נכתב לשלושים תפקידים ווקאליים נפרדים, המחולקים לשבע מקהלות הממוקמות בנפרד בחלל האולם. כמה מן המדריגלים שלו נכתבו בסגנון המונודי, המרמז גם הוא לקשריו האפשריים עם הקאמרטה. אחיו של מאלווצי, אלבריגו (1550 - 1615 בקירוב), היה גם הוא נגן עוגב ומלחין. "Cristofano Malvezzi," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers., 1980. ISBN 1-56159-174-2 כריסטופאנו מאלווצי, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטופאנו מאלווצי, באתר Discogs (באנגלית)
Not That Kind

Not That Kind הוא אלבום הבכורה של אנסטייז'ה, שיצא לאור ב-27 במרץ 2000 מחוץ לצפון אמריקה, וב-27 במרץ 2001 בארצות הברית וקנדה. האלבום הגיע למקום 168 במצעד הבילבורד האמריקאי. כשמחוץ לארצות הברית האלבום נכנס לעשיריה הראשונה במספר מצעדים, ומכר יותר מ-5,000,000 עותקים ברחבי העולם. מהדורה רגילה Not That Kind" – 3:21" I'm Outta Love" – 4:02" Cowboys & Kisses" – 4:37" Who's Gonna Stop the Rain" – 5:00" I Ask of You" – 4:28" Don'tcha Wanna" – 4:01" Late Last Night" – 4:26" Made for Lovin' You" – 3:35" Black Roses" – 3:37" Yo Trippin'" – 3:35" One More Chance" – 4:39" Same Old Story" – 5:32" מהדורת בריטניה Not That Kind" – 3:21" I'm Outta Love" – 4:02" Cowboys & Kisses" – 4:37" Who's Gonna Stop The Rain" – 5:00" "Love Is Alive" (עם ונדה שפרד) – 3:56 I Ask of You" – 4:28" Wishing Well" – 3:57" Made for Lovin' You" – 3:35" Black Roses" – 3:37" Yo Trippin'" – 3:35" One More Chance" – 4:39" Same Old Story" – 5:32" מהדורת ארצות הברית Not That Kind" – 3:21" I'm Outta Love" – 4:02" Cowboys & Kisses" – 4:37" Why'd You Lie to Me" – 3:43" Who's Gonna Stop the Rain" – 5:00" I Ask of You" – 4:28" Don'tcha Wanna" – 4:01" Late Last Night" – 4:26" Made for Lovin' You" – 3:35" Black Roses" – 3:37" Yo Trippin'" – 3:35" One More Chance" – 4:39" Same Old Story" – 5:32" מידע על האלבום Not That Kind באתר MusicBrainz מידע על האלבום Not That Kind באתר AllMusic האלבום Not That Kind באתר Discogs האלבום Not That Kind באתר ספוטיפיי האלבום Not That Kind באתר יוטיוב לואיס בינסלו, סם וותרס, אוון רוג'רס, קארל סטרוקן, ריק וייק
אינוקנטיוס השמיני

אינוקנטיוס השמיני (בלטינית: Innocentius VIII‏; 1432 – 25 ביולי 1492), אפיפיור מ-29 באוגוסט 1484 עד מותו. ג'ובאני באטיסטה סיבו נולד בשנת 1432 בג'נובה שבצפון מערב איטליה לאראנו סיבו, שהיה סנטור ברומא. בילה את ימי נעוריו בחצרו של מלך נאפולי ואחר כך למד בפדובה וברומא. בבחרותו התנהג באופן חופשי והיו לו ילדים רבים, ובהם בן ובת שהכיר בהם כילדיו, אם כי לא נישא מעולם. הפך לכומר ברומא בפמלייתו של הקרדינל קאלאנדניני, שהיה אחיו של האפיפיור ניקולאוס החמישי. ב- 1467, בזכות חבריו שהיו מקורבים לאפיפיור פאולוס השני, נתמנה לבישוף העיר סאבונה שמדרום לג'נובה. ב-1473, בתמיכתו של הקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה (לימים האפיפיור יוליוס השני), נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי. ב-1484, אחרי מות סיקסטוס הרביעי, פרצו מהומות ברומא. המון זועם תקף את הוותיקן ואת ארמונות הקרדינלים. הקונקלווה של חבר הקרדינלים התכנסה בחופזה כדי לבחור אפיפיור חדש. שני המועמדים היו: הקרדינל רודריגו בורג'יה (האפיפיור אלכסנדר השישי לעתיד), והקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה. איש מהם לא הצליח לגייס רוב קולות כדי להיבחר, למרות שעשו שימוש בכל האמצעים, כולל שוחד. מפחד שייבחר הקרדינל מארקו בארבו מוונציה, שהיה אדם נקי כפיים, הם התאחדו בתמיכה בקרדינל ג'ובאני באטיסטה סיבו שנבחר לאפיפיור בשם אינוקנטיוס השמיני. אינוקנטיוס השמיני העניק עושר לבנו המושחת פרנצ'סקו, וב-1486 השיאו למאדלנה, בתו של לורנצו דה מדיצ'י. הוא מינה לקרדינל, תמורת בצע כסף, את בנו של לורנצו, ג'ובאני בן ה-14 (לימים האפיפיור לאו העשירי). כל משרות הכס הקדוש הועמדו למכירה לכל המרבה במחיר, והשחיתות הפכה לנגע ממאיר. ניתן היה לקנות כל דבר ברומא, החל במחילה ועד לכס האפיפיור עצמו. ב-1488 הוצאו להורג שני בעלי משרות על שזייפו ומכרו חמישים כתבי מחילה שלא בידיעתו של האפיפיור. הקרדינלים התנהגו כנסיכים, התגוררו בארמונות מפוארים, ערכו סעודות מפוארות ועסקו בצייד ובהימורים. ב-1487 אישר אינוקנטיוס השמיני את מינוי של תומאס דה טורקמדה לראש האינקוויזיציה הספרדית, ונתן גושפנקא חוקית לעונשים שהוטלו על האנוסים. כמו קודמו, סיקסטוס הרביעי, הכריז אינוקנטיוס השמיני על מסע צלב, שלא יצא אל הפועל, נגד הכופרים העות'מאנים. ב-1489 הוא הסכים לקבל מתנת כסף גדולה מן הסולטאן באיזיט השני, כדי שיחזיק במעצר את ג'ם, אחיו של השולטאן שהיה יריבו. ג'ם, שהועבר לוותיקן על ידי ההוספיטלרים מן האי רודוס, התקבל בכבוד מלכים על ידי האפיפיור ברומא. היה בדעתו של אינוקנטיוס להשתמש בג'ם כדי לגרש את הטורקים מאירופה, אך היות שמסע הצלב שהכריז עליו לא נשא פרי, נשאר "הטורקי הגדול" כבן חסותו של האפיפיור ברומא. באותה שנה הכריז אינוקנטיוס השמיני על נידויו של פרננדו הראשון, מלך נאפולי, שסירב לשלם מס לאפיפיור עבור הכתרתו למלך, והאפיפיור הבטיח לשארל השמיני מלך צרפת את כתר ממלכת נאפולי. בינואר 1492 נפלה גרנאדה, מעוזם האחרון של המוסלמים בספרד, מאורע שאותו האפיפיור חגג בוותיקן בשמחה רבה. הוא קיבל במתנה מאות עבדים מוּרים, שאותם חילק בין חבריו הקרדינלים, והעניק לפרננדו השני, מלך אראגון את התואר: "הוד מלכותו הקתולי". כעבור שישה חודשים בלבד, אינוקנטיוס השמיני מת ברומא ובמקומו נבחר לאפיפיור אלכסנדר השישי. ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, כתר ספרים, 2015, עמ' 101-90 מדיה וקבצים בנושא אינוקנטיוס השמיני בוויקישיתוף אינוקנטיוס השמיני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אינוקנטיוס השמיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נחל כופר

נַחַל כֹּפֶר הוא נחל אכזב קטן, מיובלי נחל איילון, שאורכו חמישה קילומטרים בערך. הוא נמצא ברובו בתחומי רמת גן, ובסופו הוא עובר בשדות חיריה, בשטח ללא שיפוט. עד לבינוי המשמעותי באזור במהלך המאה ה-20, היה הנחל ארוך הרבה יותר, וניקז את שטחי דרום רמת גן, וכן את שטחי גבעתיים, גבעת שמואל, מועצה אזורית אפעל ותל השומר. רוב אפיקו שולב במערכות ניקוז מי הגשמים של יישובים אלה, והוא מהווה דוגמה לנחל שהוסדר וכמעט נעלם תחת הבינוי. הנחל זורם מצפון לדרום, ומדרך אלוף-שדה הוא מתחיל להתחתר ממזרח לדרום-מערב. כיום הוא מתחיל לצד (בגדה המערבית) כביש גהה, מדרום לצומת גהה. הגישה לנחל באזור זה קשה בגלל הקרבה לכביש, והוא אף מוקף בגדר בחלקים מסוימים. הנחל עובר בגינת "שיכון הבולגרים" שליד מחלף בר-אילן, והוא מוקף בעצים משני הצדדים לאורך כל הגינה. משם הוא ממשיך צמוד אל החומה שמפרידה בין שכונת נווה יהושע לכביש גהה. בקטע קטן מקצה גן שיכון הבולגרים עד מקום לא ידוע לצד כביש גהה, הוא מתחיל לזרום בתוך תעלה בנויה ולא בערוץ טבעי במקום זה הוקם בשנת 2018 "פארק נחל כופר". סמוך למחלף אלוף שדה הוא פונה מערבה ומתחתר לצד אלוף-שדה לאורך כמה עשרות מטרים מוקף בעצי אקליפטוס גבוהים עד הגשר שמעל דרך אלוף-שדה. שם הוא עובר במנהרה תת-קרקעית מתחת לכביש. אחרי שהוא חוצה את הכביש הוא מגיע לגינה קטנה בשדרות בן-צבי בשיכון הצנחנים. באזור הזה גם יש צמחיית מים לצידו. מכאן הוא נכנס למובל סגור העובר ממזרח לכפר המכביה. המשך המובל הוא בתחום הפארק הלאומי. הוא נשפך לאגם הפארק, כשבחורף הוא מזין אותו במי גשמים. מוצאו מן האגם בחורשת האקליפטוסים שבצדו המערבי של הפארק. משם הוא מתחיל להתחתר לכיוון דרום-מערב, עוקף את אצטדיון וינטר, חוצה את דרך לוד, נכנס לשולי פארק אריאל שרון ומתחתר בין השדות שליד חיריה. בקטעים אלה האפיק מוקף בצמחיית מים. הוא עובר ליד רחוב נ"ד שבתל אביב-יפו, ואחר-כך הוא ממשיך בסמוך לחווה חקלאית באזור. הוא נשפך לנחל איילון מדרום לפארק מנחם בגין שבתל אביב. בקטע שבין רחוב נ"ד עד לשפך יש שביל עפר שמיועד להולכי רגל ולרכבי שטח, הקטע מתוכנן להיות חלק מפארק אריאל שרון. כיום, שיטחו חלק מהנחל בחלקו העובר בפארק אריאל שרון במטרה לבנות עליו שביל אופניים כחלק מתוכנית אופנידן. נכון לאוקטובר 2020 השביל חסום לעיתים בחלקו הצפוני וכן משובש בשל עבודות תשתית באזור. מדיה וקבצים בנושא נחל כופר בוויקישיתוף תיאור סיור בנחל, פורום היסטוריה וידיעת א"י, אתר פרש אלי אלון, הצילו והנגישו את נחל כופר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 באפריל 2014 במפות מסוימות צוין שהנחל עובר בין שני האגמים שבפארק דרום בתל אביב, אך כנראה שמידע זה שגוי שבילי אופניים בתל אביב וגוש דן - מפה ציבורית - המפות שלי ב-Google, באתר Google My Maps
האימפריה הלטינית

האימפריה הלטינית או האימפריה הלטינית של קונסטנטינופוליס (בלטינית: Romania) הוא השם שניתן למדינה הצלבנית שהוקמה על ידי מנהיגי מסע הצלב הרביעי ביוזמת הדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו, על אדמת האימפריה הביזנטית אחרי בזיזת קונסטנטינופול ב-1204. האימפריה הייתה מיועדת לתפוס את מקום האימפריה הביזנטית כיורשת של האימפריה הרומית במזרח, עם שליט מערבי קתולי במקום הביזנטים האורתודוקסיים דוברי היוונית. בלדווין התשיעי, רוזן פלנדריה, הוכתר כשליט בלדווין הראשון ב-16 במאי 1204. לפי ההסדר בין הצלבנים, האימפריה הביזנטית חולקה כך ששלוש שמיניות (כולל כרתים ומספר איים נוספים) ממנה יהיו בשליטת הרפובליקה של ונציה. האימפריה הלטינית לקחה את שאר השטחים, והפעילה מאמץ רב להשתלט על השטחים היווניים (שחולקו לישויות וסאליות – ממלכת סלוניקי, נסיכות אכאיה ודוכסות אתונה). עם זאת, רוב הטריטוריה נשארה בידי המדינות היווניות האויבות שקמו אחרי כיבוש קונסטנטינופול, כמו דספוטט אפירוס, האימפריה של ניקאה והאימפריה של טרפזונטס. אף על פי שמשפחתו וצאצאיו של בלדווין רוזן פלנדריה נאבקו למשך כמה שנים כדי לבסס את שלטונם, האימפריה נפלה ב-25 ביולי 1261, כאשר מיכאל השמיני פלאולוגוס כבש בחזרה את קונסטנטינופול, כאשר הוא מדיח את השליט הלטיני האחרון – בלדווין השני מקורטנה. להמלכת בלדווין ויצירת האימפריה הלטינית התלווה הרושם המוזר של יצירת שלוש אימפריות רומיות באירופה באותו הזמן; האימפריה הלטינית, האימפריה הרומית הקדושה ושאריות האימפריה הביזנטית. למשך מאה שנים אחר-כך, יורשיו של בלדווין השני המשיכו להשתמש בתואר 'שליט קונסטנטינופול', ונחשבו לאדון העליון של המדינות הלטיניות שנשארו בים האגאי. הם מימשו ביעילות את סמכותם ביוון רק כאשר שלטו כנסיכי אכיאיה, בין 1333 ל-1383. למרות שבכלליות התייחסו אליהם כשליטים נומינליים, קיומן הממושך של המדינות הלטיניות בים האגאי שהתייחסו אליהם כמושלים, גרם לשימוש לא נכון בשם; תיאור מדויק יותר למצבם הוא שליטים בגלות. יוון הביזנטית יוון תחת שלטון הצלבנים מדיה וקבצים בנושא האימפריה הלטינית בוויקישיתוף אימפריה לטינית, 1204–1261, דף שער בספרייה הלאומית
מנהרת-הזמן (סדרת ספרים)

מנהרת־הזמן היא סדרת ספרים, שכתבה גלילה רון־פדר–עמית בסוגת ההיסטוריה והמדע הבדיוני. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 1997. הסדרה כוללת 83 ספרים. עלילת הספרים מספרת על ילד בן עשר, בשם דן שחורי שגר בשכונת רמות בירושלים. לאחר שגילה מנהרה קרוב לביתו, סיפר על כך לחברתו, שרון, והם מחליטים לחקור את המנהרה, ומגלים שהיא הובילה אותם אל תקופת מלחמת העצמאות, המצור על ירושלים. בכל ספר דן ושרון מסיירים בתקופה שונה, לשם לוקחת אותם המנהרה. לפעמים נוצרים סיבוכים בעלילה כאשר אנשים אחרים מגיעים למנהרת הזמן, למשל בת-דודה של שרון שנכנסת למנהרה או ילד שקרא את הספר מנהרת-הזמן. דן ושרון מגלים במשך הספרים יותר ויותר על המערה שלהם. הם מגלים שהזמן בהווה נעצר תוך כדי המסע בזמן, הם מגלים גם שהמערה אינה סתם מקום כי אם כח (שמהותו נשארת בלתי ברורה), כי היא מאוד לא אוהבת שנכנסים אליה עוד אנשים חוץ מדן ושרון, אך יש פעמים שהיא מזמינה ילדים אליה לפי רצונה האישי, שבכוחה להגן עליהם (דן ושרון והאורחים) כאשר היא מביאה אותם למקומות וזמנים מסוכנים ביותר (כולל תקופת השואה) ולהעניק להם את היכולת להבין את השפה המדוברת שם ולדבר בה, וכי בכל מסע בלי יוצא מהכלל המנהרה תמיד מביאה אותם למקום וזמן בעל משמעות בתולדות מדינת ישראל, הציונות, או העם היהודי. בכל פעם שדן ושרון נפגעו/נעלם להם משהו בעבר, הם נרפאים בהווה ולא יישאר זכר לפצעים או למקרה מוות שקרה בעבר ומה שנעלם יחזור. דן שחורי – ילד שעובר יחד עם חברתו שרון במנהרת הזמן. שרון דנון – ילדה שעוברת יחד עם חברה דן במנהרת הזמן. ערן – אחיו הגדול של דן. רותי – אחותה הקטנה של שרון. שניר – ילד בכיתתם של דן ושרון. עופר – ילד בכיתתם של דן ושרון. צביה ובועז – ההורים של שרון. ענת ואמנון – ההורים של דן. יונתן, יוחנן ויונדב – בני הדודים המעצבנים של דן, המופיעים בחלק מן הספרים. יעקבה סצ'רדוטי, טרנסטקסטואליות בשירות הציונות: אידאולוגיה והבניית זהות לאומית בסדרה "מנהרת־הזמן" לגלילה רון־פדר־עמית, גילוי דעת 10 (סתיו 2016), עמ' 77–100.
עין נוטרה

שְׁמוּרַת עֵין נוֹטֵרָה או עין א-תינה (מעיין התאנה) היא שמורת טבע קטנה במורדות המערביים של רמת הגולן, סמוך לעמק החולה. עין א-תינה הוא מעיין הנובע כל ימות השנה ועל שמו קרויה השמורה. מי המעיין פורצים מבין שכבות של מסלע געשי ונתפשים בברכת בטון. עודפי המים המציפים את הבריכה פורצים דרך ראשו של צינור גדול ומבעד לצינורות על דופנות הבריכה. המים זורמים במורד הגבעה וניקווים לברכה נאה סמוך לחורשת אקליפטוסים מוצלת סמוך לערוץ מלאכותי של נהר הירדן. סביב המעיין גדלים עצי תאנה רבים והם שהעניקו למעיין את שמו. בשמורה גדלים גם עצי אלון, שיחי פטל, גומא ואירוס ענף, צמח נדיר, הפורח באביב בצהוב. לפני מלחמת ששת הימים, היה אזור זה אזור מפורז בריבונות ישראל, אולם הסורים השתלטו דה-פקטו על שטחים לא מעובדים למרגלות הגולן וממערב לקו הירוק. שמורת הטבע פתוחה לציבור ללא תשלום. ניתן להשתכשך ולשחות במי הבריכה, וכן לצעוד במעלה הפלג עד לנביעת המעיין. המסלול מתאים למשפחות, אך אין גישה למוגבלי ניידות. מי המעיין נתפסים בחלקם ומשמשים להשקיית שטחים חקלאיים של קיבוץ מעיין ברוך, והיתרה מוזרמת לערוץ העובר בשמורה. במרץ 2002 פורסמה ידיעה לפיה חברת מי עדן וקיבוץ מעיין ברוך ביקשו לנצל את מי המעיין, המצטיינים באיכותם ונקיונם, לצורך מכירתם כמים מינרליים. חברת הכנסת (דאז) נחמה רונן הוזכרה כמי שפעלה לעצירת התוכנית. היזמים-לכאורה הכחישו את התוכנית, ובנציבות המים לא התקבלה בקשה רשמית בעניין. בשנת 1980 ערכה שותפות חיפושי הגז "אבג'ק" וחברת "פז חיפושי נפט" קידוחי גז סמוך לשמורה בהם נתגלה גז. השותפות הפיקה גז בכמות השווה ל-175 חביות נפט ליום, שסופק לקיבוץ גונן לתקופה של עשרה חודשים. בשנת 1994 נערכו בסמוך קידוחים נוספים שקיבלו את השם "אסתר" שבהם גם נתגלה גז. בשנת 1996 החל קידוח "אסתר 3" לספק גז לקיבוץ נאות מרדכי ולמתקן של חברת החשמל במשך כחמש שנים. בשנת 2001, ניסתה "אבג'ק" שוב להפיק גז מנוטרה, אך בשנת 2002 השותפות נסגרה לאחר שנותרה ללא מזומנים. עצי תאנה בעין א-תינה זרימה בעין נוטרה עין תינה, באתר רשות הטבע והגנים מסלול טיול - באתר מנהלת הטיולים של משרד החינוך שמורת נחל שוח ועין נוטרה - מתוך אתר הטיולים "טבע ונופים בישראל" יעל אילמר, עין תינה: המים נאספים; בעלי החיים סובלים, באתר ynet, 10 באוגוסט 2012 איל שפירא‏, עין תינה: כמו לטייל בתוך ציור מים, באתר וואלה, 13 במאי 2016 מני צוברי, ללא חשש עכברת: טיול מים יפהפה בעין תינה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2018 דרור גלעד והלל גלזמן, סקר מעיינות צפון ישראל - דו"ח מס' 1: רמת הגולן, משרד החקלאות, ירושלים, 1991. עין תינה - עין נוטרה, באתר טבע ונופים בישראל צפריר רינת, "מי עדן" מעוניינת לנצל מי שמורת טבע, באתר הארץ, 19 במרץ 2002 עודד שורר, סימני גז בקידוח "נוטרה" בעמק החולה, מעריב, 25 באוגוסט 1980 עודד שורר, גז מומס במים בקידוח "נוטרה 2", מעריב, 15 באוקטובר 1980 תכניות רבות לקידוחיי נפט: תשקיף הנפקת הזכויות של "חיפושי נפט של פז", דבר, 10 בנובמבר 1981 אבג'ק - הוחל בקידוח אסתר 12, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1997 אלי דניאל, לאבג'ק אין מזל: השותפות לא תוכל להפיק גז מקידוח אסתר #4 הנמצא בעמק החולה, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2001 אבג'ק - מספקת גז לנאות מרדכי, באתר גלובס, 6 ביוני 1996 אבג'ק - נכנסת לקידוח נוטרה, באתר גלובס, 6 בפברואר 2001 שותפות חיפושי הגז אבג'ק מזל נסגרת בעקבות כשלון הגיוס האחרו, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2002
שרגא אירמאי

שרגא אירמאי (17 ביוני 1912 - 30 ביוני 2008) היה פרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, וחבר האקדמיה ללשון העברית. שרגא אירמאי נולד בשם פייבוש שרגא שפס בעיר לודז' שבפולין, נכד למאיר דנציגר, ממייסדי בית החרושת לטקסטיל "לודז'יה", איתו גם עלה לארץ ישראל בשנת 1924. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן באוניברסיטת לייז' שבבלגיה. בסיום לימודיו קיבל את התארים מהנדס אזרחי ומהנדס קולוניאלי. בשנת 1938 נתמנה לאסיסטנט בטכניון, ובמקביל שימש כמורה בבית הספר. בשנת 1952 הקים את המעבדה ההידרוטכנית למכניקת קרקע בטכניון. שש שנים מאוחר יותר נתמנה לפרופסור בקתדרה להידראוליקה ע"ש דוד מ' סיגל, ונשאר בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1980. פרסם למעלה מ-300 מחקרים, מאמרים ופרסומים בתקופונים ובאנציקלופדיות בעברית, באנגלית ובצרפתית, בתחומים של מכניקת זורמים, הידראוליקה, הנדסת מים והנדסת קרקע, הנדסה חקלאית, הידרולוגיה, חינוך הנדסי, מינוח ובלשנות. כתב, ערך והשתתף בעריכת יותר מ-100 מילונים טכנולוגיים. פרופסור אירמאי פעל רבות לקידום השפה העברית בתפקידים שונים שמילא בוועד הלשון העברית ולאחר מכן באקדמיה ללשון העברית. הוא שימש מזכיר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה, חבר-יועץ של ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית, ויו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה. בין השנים 1975–1980 היה חבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית. פרופסור אירמאי היה פעיל רוב חייו גם בענייני הציבור. בין היתר שימש כמזכיר אגודת האסיסטנטים בטכניון, חבר המועצה החקלאית, יושב-ראש ראשון מטעם מדינת ישראל בוועידת האו"ם הראשונה ב-1949 בנושא מים וקרקע, חבר בוועדות משרד החינוך והתרבות (מחקר, רפורמה בבחינות בגרות, שקילות דיפלומות חו"ל, חינוך טכנולוגי גבוה) ובמועצה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון. שימש במהלך השנים יועץ למשרד החקלאות, משרד התחבורה, משרד החינוך, תה"ל, עיריות, תעשייה וכדומה. היה נשוי לרינה, אב לשני בנים. אתר הבית של פרופ' אירמאי קורות חיים של פרופ' אירמאי ועוד באתר המוקדש לו בלוג לזכרו של פרופסור אירמאי שרגא אירמאי באתר האקדמיה ללשון העברית חדשות הפקולטה להנדסה אזרחית אורי דרומי, לוחם השפה העברית המדעית, באתר הארץ, 27 ביולי 2008 (נקרולוג) ייבוש ביצות עמק יזרעאל(הקישור אינו פעיל) הוועדה המרכזית למונחי טכנולוגיה רשימת המאמרים של שרגא אירמאי באתר רמב"י שרגא אירמאי תרע"ב–תשס"ח, 1912–2008, באתר האקדמיה ללשון העברית אורי דרומי, לוחם השפה העברית המדעית, באתר הארץ, 27 ביולי 2008
מרד אורלוב

מרד אורלוב (1770) היה מבשרה של מלחמת העצמאות היוונית, במהלכו התקוממו היוונים יושבי הפלופונסוס נגד השלטון הטורקי. את המרד הצית הרוזן אלכסיי אורלוב, מפקד הצי הרוסי במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). ביוון ידוע המרד בשם "אורלופיקה" (Ορλωφικά, "אירועי אורלוב"). הרוסים, שביקשו להחליש את האימפריה העות'מאנית ולהקים בבלקנים מדינה יוונית פרו-רוסית, שיגרו באמצע שנות השישים של המאה ה-18 שליחים אל חצי האי מאני, כדי לכרות ברית עם המנהיגים המקומיים שייצגו את הכוח הצבאי החזק ביותר ביוון באותה תקופה. ב-1769, במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, הפליג צי בן 14 אוניות מלחמה בפיקוד הרוזן אלכסיי גריגורוביץ' אורלוב (Orlov) מן הים הבלטי אל הים התיכון. הצי הגיע למאני בפברואר 1770, ועודד את המניאטים להניף את נס המרד. 50 חיילים רוסים נותרו במקום כדי לסייע ללחימה ביבשה, ואילו האוניות הפליגו אל הים האגאי. בתחילה צלחה דרכו של הצבא היווני ובתוך זמן קצר הוא שחרר חלקים גדולים של הפלופונסוס, אך המרד לא התפשט לשאר חלקי יוון. בעזרת יושבי האיים היווניים הכה הצי הרוסי את הצי הטורקי בקרב צ'סמה (Çeşme), אך לא היה בכך כדי לסייע לצבא היווני בפלופונסוס, ועד מהרה דוכא המרד. מנקודת מבטה של רוסיה, משימתו של הרוזן אורלוב הושגה, משום שהצליח לפגוע בצי הטורקי, להכריח את טורקיה להפנות חיילים דרומה ולתרום לניצחון שהוביל לחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (Küçük Kaynarca). מנקודת ראותם של היוונים נחשב מרד אורלוב לכישלון, שעלה במחיר אבדות כבדות בנפש, הן בלחימה הן בפעולות הנקם של הטורקים שבאו לאחריו. היוונים נשכחו למעשה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה, וכתוצאה מכך הלכה וגברה חשדנותם כלפי רוסיה. קשרי היוונים עם הרוסים נותרו אמנם איתנים, חלקית משום ההשפעה של אישים יוונים חשובים ברוסיה, אך רבים מקרב הדור הצעיר של המנהיגות היוונית, כמו פטרוביי וקולוקוטרוניס, יפנו מבטם מערבה בחיפוש אחר בעלי ברית. מדיה וקבצים בנושא מרד אורלוב בוויקישיתוף
מלאדה בולסלאב (כדורגל)

מועדון הכדורגל מלאדה בולסלאב (בצ'כית: FK Mladá Boleslav) הוא מועדון כדורגל צ'כי, מהעיר מלאדה בולסלאב. הקבוצה זכתה שתי פעמים בגביע הצ'כי בשנים 2011 ו-2016 אך לא זכתה מעולם באליפות, הישג השיא שלה הוא מקום שני בעונת 2005/2006. הספונסר הראשי של הקבוצה היא חברת הרכב סקודה. הישגו הגדול ביותר של המועדון הוא הגעה למקום השני בליגת העל הצ'כית בעונת 2005/2006, מיקום שהעניק לקבוצה כרטיס לשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת 2006/2007. בשלב זה עברה את קבוצת ואלרנגה הנורווגית, אך מלאדה נכשלה בשלב ההעפלה השלישי נגד קבוצת גלאטסראיי הטורקית. בשל ההפסד נשלחה הקבוצה לשלב הפלייאוף של גביע אופ"א, שבו ניצחה במפתיע את קבוצת מרסיי הצרפתית והעפילה לשלב הבתים, בסופו נשרה מלאדה בולסלאב מהמפעל. בעונת 2007/2008 הקבוצה שיחקה בפעם השנייה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת פלרמו והעפילה לשלב הבתים. בסיום שלב הבתים הקבוצה סיימה במקום הרביעי והלפני אחרון בבית והודחה מהטורניר. בעונת 2010/2011 גברה מלאדה על סיגמה אולומואוץ בתום דו-קרב בעיטות עונשין וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הצ'כי. היא שבה וזכתה בו גם בעונת 2015/2016.      מקום ראשון      מקום 2      מקום שלישי      מקום אחרון הגביע הצ'כי בכדורגל (2): 2010/11, 2015/16 מדיה וקבצים בנושא מלאדה בולסלאב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלאדה בולסלאב מלאדה בולסלאב, ברשת החברתית פייסבוק מלאדה בולסלאב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מלאדה בולסלאב, ברשת החברתית אינסטגרם מלאדה בולסלאב, ברשת החברתית טיקטוק מלאדה בולסלאב, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net