laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הגנן המסור

הגנן המסור (באנגלית: The Constant Gardener) הוא סרט מתח בריטי משנת 2005 בבימויו של פרננדו מאירלס, אודות ג'סטין קווייל (רייף פיינס) שמחפש את סיבת רציחתה של אשתו, טסה (רייצ'ל וייס). בסרט משחקים גם הוברט קונדה, דני יוסטון וביל ניי. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם של ג'ון לה קארה. הסרט זכה לביקורות חיוביות והיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר שמתוכם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה של וייס. הסרט יצא בארצות הברית ב-31 באוגוסט 2005 וב-11 בנובמבר 2005 בבריטניה. בישראל יצא הסרט ב-19 באוקטובר 2005. ג'סטין קווייל (רייף פיינס) הוא עובד במשרד החוץ הבריטי. יום אחד הוא נשלח להרצות באוניברסיטה, ששם טסה (רייצ'ל וייס), פעילת זכויות אדם, תוקפת אותו כמייצג המדינה. כתוצאה מכך, שניהם מתאהבים. מאוחר יותר, ג'סטין נשלח למשימה בקניה וטסה מבקשת ממנו להינשא לה כדי שהיא תוכל לבוא איתו. במהלך שליחותו של ג'סטין, טסה נרצחת וחברה הטוב, ד"ר ארנולד בלום (יוברט קונדה), נעדר. בהתחלה, ארנולד נחשד כרוצח אך מתברר שהוא גם כן נרצח באותו יום. בהמשך, ג'סטין מגלה שטסה גילתה שחברת תרופות מנסה תרופה חדשה על תושבי קניה ועקב כך היא נרצחה. רייף פיינס – ג'סטין קווייל רייצ'ל וייס – טסה הוברט קונדה – ד"ר ארנולד בלום דני יוסטון – סנדי וודרו ביל ניי – ברנרד פלגרין ארצ'י פנג'בי – גיתה פיט פוסלתווייט – ד"ר לורביר / ד"ר ברנדט הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 83%. הופעתה של רייצ'ל וייס זכתה לביקורות מהללות. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-33,579,797 מיליון דולר בארצות הברית וכ-48,886,873 מיליון דולר בחוץ לארץ. פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס) פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (רייצ'ל וייס) פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל וייס) פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון) פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין) פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס) פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (קלייר סימפסון) פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרננדו מאירלס) פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (רייף פיינס) פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (רייצ'ל וייס) פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (סיזר קרלאונה) פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (פרננדו מאירלס) פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר (אלברטו איגלסיאס) פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'פרי קיין) פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (אלברטו איגלסיאס) אתר האינטרנט הרשמי של הגנן המסור "הגנן המסור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגנן המסור", באתר נטפליקס "הגנן המסור", באתר AllMovie (באנגלית) "הגנן המסור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגנן המסור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הגנן המסור", באתר Metacritic (באנגלית) "הגנן המסור", באתר אידיבי "הגנן המסור", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הגנן המסור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, היכרות ראשונה אחרי המוות, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2005
מקף

מקף (בעברית: ־, בשפות אחרות: -) הוא סימן פיסוק שמטרתו היא חיבור מילים ואיחויין לכדי יחידה מושגית אחת. המקף תמיד מוצמד למילים שהוא מאחה, ללא רווח לפניו או לאחריו. מקורו של המקף המאחה הוא טעם מקרא, בניגוד לסימני פיסוק אחרים בעברית מודרנית, שיובאו משפות אירופיות. משום כך המקף העברי התקני הוא מקף עילי, בגובה השורה (־), כמו בכתבי היד של המסורה ובדפוסי המקרא. בשפות אירופיות משמש המקף האמצעי (-). מאחר שבמקלדת עברית סטנדרטית המקף האמצעי נגיש יותר, מקובל להשתמש בו גם בעברית, והאקדמיה ללשון העברית אישרה שימוש זה.[דרוש מקור] בכתיבה ישנה בעברית המודרנית אפשר למצוא גם סימון מקף בצורה ⸗. להבדיל מהמקף, הקו המפריד (–) רחב יותר, ממוקם באמצע השורה, וכמעט תמיד יופיעו רווחים לפניו ואחריו. גם מטרתו הפוכה – להפריד בין חלקים במשפט. כחלק מטעמי המקרא בנוסח המסורה של המקרא, שימש המקף לאיחוי שתי מילים או יותר ליחידת הטעמה אחת. הוספת תחיליות וסופיות למילים (אי־יציבות, בין־לאומי, תת־כותרת, מעצמת־על). חיבור תחיליות עבריות לסט תווים אחר, כגון מספרים (ב־1948, כ־100 איש) ושפות זרות (ב־Heathrow, ה־Spam). איחוי כמה מילים לשם יצירת יחידה מילולית אחת. בעבר היה מקובל למקף צירופי סמיכות רבים, בדגש על סמיכות כבולה (למשל בית־ספר, עורך־דין) כיום מקובל שלא למקף צירופי סמיכות, אלא אם יש לכך סיבה מיוחדת. יש המוסיפים מקף בשמות המורכבים מכמה מילים, כגון שמות מקומות (ניו־יורק, תל אביב), שמות פרטיים (בת־אל, בן־ציון, יום־טוב) ושמות משפחה (בן־יהודה, אבן־שושן, טור־סיני). חיבור שני מרכיבים שאינם צירוף סמיכות (אוסטרו־הונגריה, תרבות יוונית־רומית). בדפוס, המקף משמש לסימון מילה שחולקה לשני חלקים עקב חריגה מתחום השורה. המקף מסמן לקוראים שהמילה ממשיכה בשורה הבאה. שימוש זה נפוץ בעיתונים, בשל העימוד המקובל בעמודות צרות. לעיתים מסמנים אותיות שורש בעברית באמצעות מקפים (א־כ־ל, ג־ד־ל, כ־ר־ס־מ). אפשרות אחרת היא לסמן בגרשיים (אכ"ל, גד"ל, כרס"ם). לפי ההלכה אסור למחוק את שמות האל, וכדי להימנע מחשש מחיקה אסורה, יש הנוהגים לכתוב שמות אלה עם מקף כדי לחצוץ באמצע המילה (א־לוהים, ש־די). במקרה זה משמש המקף להפרדה ולא לאיחוי. ביוניקוד, המקף העברי הוא התו U+05BE; כך מקלידים את המקף בעברית במערכות הפעלה שונות: Windows 8 וגרסאות חדשות יותר, ומערכות לינוקס (ת"י 1492 2012): צירוף של מקש Alt ימני והסימן - (AltGr+-) (במקום Alt ימני אפשר להקיש צירוף של המקש Ctrl והמקש Alt). Windows 7 וגרסאות ישנות יותר: אין צירוף מקשים זמין, אולם כש־Num Lock פועל והתוכנה הפעילה מצויה במצב קלט של כתיבת עברית (HE), יש ללחוץ Alt, להקליד 0206 בלוח המקשים הקטן שבצדה הימני של המקלדת (Numeric keypad), ואז לשחרר את מקש ה־Alt. (לפי ת"י 1452 הצירוף של מקש Alt ימני והסימן - (מקף־מינוס) אמור להוסיף מקף, אולם בגרסאות ישנות של Windows הוא מוסיף את תו הרפה.) macOS‏: Option+\. אנדרואיד (מקלדת Gboard): הקשה ארוכה על הסימן - (מקף־מינוס). iOS - הקשה ארוכה על הסימן - (מקף־מינוס). קו מפריד מלחמת המקף כללי הפיסוק, בהוצאת האקדמיה ללשון העברית, תשס"ב. מקף, באתר האקדמיה ללשון העברית על מקף וקו מפריד, באתר האקדמיה ללשון העברית מקף וקו מפריד, באתר "השפה העברית" קצר, עבה וגבוה, באתר האייל הקורא שני אופני סימון אלה נחשבים תקינים, בניגוד לנוהג הנפוץ לסמן בנקודות (ר.א.ה), שנחשב לא תקין. בלינוקס יש ללחוץ על Ctrl+Shift+u כדי לעבור למצב הכנסת קודים של יוניקוד. (מקור)
Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988

Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988 הוא אלבום הופעה מאת קרלוס סנטנה וויין שורטר. האלבום הוקלט בהופעה משותפת של השניים בפסטיבל הג'אז שנערך ביולי 1988 בעיירה מונטרה שבשווייץ. קרלוס סנטנה - גיטרה ויין שורטר - סקסופון אלפונסו ג'ונסון - גיטרה בס ליאון "נדוגו" קנסלר - תופים צ'סטר ד. תומפסון - קלידים פטרישה רושן - קלידים ארמנדו פראזה - תופי קונגה חוזה "צ'פיטו" אריאס - טימבלס דיסק 1 "Spiritual" "Peraza" "Shhh" "Incident at Neshabur" "Elegant People" "Goodness & Mercy - Sanctuary" דיסק 2 "For Those Who Chant" "Blues for Salvador" "Fireball 2000" "Ballroom in the Sky" "Once It's Gotcha" "Mandela" "Deeper, Dig Deeper" "(Europa (Earth's Cry Heaven's Smile" מידע על האלבום Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988 באתר MusicBrainz מידע על האלבום Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988 באתר AllMusic האלבום Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988 באתר Discogs
מנזר פרפה

מנזר פרפה (באיטלקית: Abbazia di Farfa) הוא מנזר בצפון מחוז לאציו במרכז איטליה. המנזר הוא אחד המפורסמים באירופה כולה. הוא משתייך למסדר הבנדיקטיני ומרוחק כ-60 ק"מ מרומא, ביישוב פארה (Fara in Sabina). זהו מנזר אזורי (טריטוריאלי), שבו לאב המנזר סמכויות רוחניות על המאמינים שמחוץ לגבולת המנזר. קיימים ממצאים ארכאולוגיים המצביעים על מנזר עתיק שהיה קיים באזור, על חורבותיו של אתר פגאני. מסמכים מעטים מצביעים על כך שהמנזר כבר היה קיים במהלך המאה ה-6, אך נחרב במתקפה של ונדלים. קיימות אף טענות כי המנזר עתיק אף יותר והתקיים בתקופת גרטיאנוס (המאה ה-4). על פי סיפורים מן המאה ה-12, המנזר הוקם על ידי לורנציוס הסורי, במהלך תקופת גרטיאנוס או אף מוקדם יותר בתקופת שלטונו של יוליאנוס הכופר. במהלך המאה ה-7 שטף את אירופה גל של פעילות מיסיון מצד נזירים אירים וסקוטים שהחיו את תנועת הנזירות. תומאסו מפרפה, אחרי שלוש שנים בירושלים, לקח על עצמו, בעקבות גילוי רוחני ועל פי בקשתו ותמיכתו של דוכס ספולטו פרואלד השני, לחדש את המנזר בפרפה. במהלך מאה השנים הבאות, המנזר צבר כוח, והיה לתחנה בדרכו של קרל הגדול לרומא, להכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן הפך המנזר למעצמה כלכלית ופוליטית – לעיתים קרובות הטילה עוצמתו צל על זו של הוותיקן, דבר שעורר מתחים בין אפיפיורים שונים לאבות המנזר בפרפה. ב-18 בפברואר 1145 הוכתר במקום, בבחירות מעוררות מחלוקת, אאוגניוס השלישי כאפיפיור. אתר האינטרנט הרשמי של מנזר פרפה אתר האינטרנט של המנזר.
היכון, חידון, הופ!

היכון, חידון, הופ! (במקור: Kerwhizz, "קרוויז") היא תוכנית בידור בריטית לילדים, אשר הופקה במקור על ידי ערוץ "CBeebies", בין השנים 2009-2008. בתוכנית משולבים עיבוד תמונה ממוחשב עם צילומי אולפן. הגרסה הישראלית של התוכנית הופקה על ידי ערוץ הופ! בשנת 2010. מנחה התוכנית בגרסה זו הוא רמי ציון. בסדרה מדבבים בעברית נועה פלדמן, בר פאר, יהלי מרגלית טופול, לירון לב ורועי ניב. התוכנית משודרת במתכונת של חידון ידע לילדים, ומיועדת לגילאי ארבע עד שש. שלושה צוותים מצוירים מתחרים בטיסה על "טיל טס", ובדרך משתתפים בחידון, שבמהלכו הם זוכים בפרסים, ובסופו - מוכתר הצוות המנצח. הצופים בבית מקבלים הזדמנות לענות על השאלות יחד עם המשתתפים, בתחומי המוזיקה, מציאת הבדלים והתאמת תמונות. מתחרים: צילי וצמר (Kit and Kaboodle) רותם וחוטם (Twist and Snout) נועה ונמש (Ninki and Pip) מנחה: "רון חידון" (רמי ציון) "היכון, חידון, הופ!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) היכון, חידון, הופ!, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ברגובו

בְּרֶגוֹבוֹ (בבולגרית: Брегово) היא עיירה בצפון מערב בולגריה, הרביעית בגודלה מבחינת כמות האוכלוסין במחוז וידין ושוכנת כ-172 ק"מ מהבירה סופיה, 29 ק"מ מבירת המחוז וידין וסמוכה לגבולות סרביה ורומניה. השם ברגובו מאוזכר לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1560, שתיעדו גביית מיסים מתושבי האיילט. מקור השם מהשפה הסלאבית ומשמעו "מקום ליד החוף". במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) נכבש האזור בידי צבא סרביה, אך נפל מחדש בידי הבולגרים בהמשך הקרבות. ב-1974 זכתה ברגובו למעמד של עיירה. שיעור האבטלה בברגובו גבוה בשיעור ניכר מהממוצע הבולגרי. כלכלת היישוב נסמכה על שני מפעלים, האחד ליצור שימורי מזון והשני לייצור משאבות, אשר נסגרו בשלהי המאה ה-20 ועובדיהם נפלטו למעגל האבטלה. בשטח הרשות המקומית מצויות מספר חוות חקלאיות. מקור מתיישביו הראשונים של היישוב היה ככל הנראה מוולאכיה וחלק מתושביו דוברים גם את הדיאלקט הוולאכי. ברגובו מורכבת מ-3 שכונות מרכזיות, 2 מהן אוכלסו בשעתו על ידי בולגרים ואחת על ידי ולאכים, אך ברבות השנים התמזגה האוכלוסייה. בנוסף, ההערכה היא ש-15 אחוזים מתושבי העיירה הם בני רומה. האוכלוסייה מצויה במגמת קיטון בשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. מדיה וקבצים בנושא העיירה ברגובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ברגובו
1947 בארצות הברית

1947 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 171 שנה מיום היווסדה. הנשיא: הארי טרומן (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 12 במרץ – דוקטרינת טרומן מאומצת במטרה לסכל את התפשטות הקומוניזם 16 באפריל – אונייה טעונת אמוניום חנקתי מתפוצצת בנמל העיר טקסס סיטי וגורמת למותם של 581 איש 22 במאי – דוקטרינת טרומן מוצגת בסנאט של ארצות הברית להגשת עזרה לטורקיה ויוון 5 ביוני – תוכנית מרשל: שר החוץ האמריקאי ג'ורג' מרשל קורא לסייע כלכלית למדינות אירופה החבולות מהמלחמה 24 ביוני – הדיווח המפורסם המודרני הראשון על עב"ם: טייס חיל האוויר האמריקני בשם קנת ארנולד מדווח שראה 9 צלחות מעופפות בשמיים. 26 ביולי – המלחמה הקרה: נשיא ארצות הברית הארי טרומן חותם על "חוק הביטחון הלאומי" ויוצר בכך את ה-CIA, משרד ההגנה, המטות המשולבים והמועצה לביטחון לאומי 29 ביולי – לאחר שכובה ב-9 בנובמבר 1946 לצורך שיפוצים, ENIAC, המחשב האלקטרוני הראשון מופעל שוב לאחר שדרוג זיכרון. המחשב המשיך לפעול ברציפות עד 2 באוקטובר 1955 5 באוקטובר – שידור טלוויזיוני ראשון של נאום של נשיא ארצות הברית, הארי טרומן מן הבית הלבן 14 באוקטובר – צ'אק ייגר מטיס את מטוס הבל X-1 במהירות שגבוהה ממהירות הקול, והופך לאדם הראשון שעושה זאת 2 בנובמבר – הווארד יוז מטיס את המטוס הימי הגדול ביותר, ה"יוז H-4 הרקולס", בטיסתו היחידה. 29 בינואר – לינדה באק, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 2004 2 בפברואר – פארה פוסט, שחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2009) 14 בפברואר – טים באקלי, זמר אמריקאי (נפטר ב-1975) 19 במרץ – גלן קלוז, שחקנית קולנוע אמריקאית 8 באפריל – רוברט קיוסאקי, איש עסקים וסופר יפני-אמריקאי 12 באפריל – טום קלנסי, סופר אמריקאי 16 באפריל – כרים עבדול-ג'באר, כדורסלן אמריקאי, מגדולי השחקנים ב-NBA 21 באפריל – איגי פופ, מוזיקאי וזמר פאנק אמריקאי 2 ביולי – לארי דייוויד, יוצר משותף של הסדרה "סיינפלד" 9 ביולי – או. ג'יי. סימפסון, שחקן פוטבול וקולנוע אמריקאי 21 בספטמבר – סטיבן קינג, סופר אימה אמריקאי 26 באוקטובר – הילרי קלינטון, סנאטורית ומזכירת המדינה של ארצות הברית 29 באוקטובר – ריצ'רד דרייפוס, שחקן אמריקאי יהודי זוכה פרס אוסקר 29 בדצמבר – טד דנסון, שחקן אמריקאי 25 בינואר – אל קפונה, מראשי המאפיה בארצות הברית (נולד ב-1899) 7 באפריל – הנרי פורד, יצרן מכוניות אמריקאי (נולד ב-1863) 20 ביוני – באגסי סיגל, גנגסטר אמריקאי (נולד ב-1906) 20 בספטמבר – פיורלו לה גוארדיה, ראש עיריית ניו יורק (נולד ב-1882) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הזמן שנשאר

הזמן שנשאר (בצרפתית: Le Temps qui reste) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2005 בבימויו של פרנסואה אוזון. הסרט הוקרן לראשונה בקטגוריית "מבט מסוים" של פסטיבל קאן 2005. רוֹמָן (מלוויל פּוּפּוֹ) הוא צלם אופנה מצליח בן 31, החי עם בן זוגו הצעיר סשה (כריסטיאן סנגוואלד). לאחר שהוא מתעלף באמצע יום עבודה, הוא מבקר אצל רופא וזה מודיע לו כי הוא חולה בסרטן סופני וכי נותרו לו כשלושה חודשים לחיות. רומן דוחה באופן נחרץ את הצעת הרופא לעבור טיפולי כימותרפיה שסיכויים לסייע לו להחלים הם קלושים. מרגע קבלת הבשורה מחליט שלא להסגיר את המידע בדבר מותו המתקרב לסביבתו הקרובה ולמשפחתו. את ההכנות למותו הקרב הופך רומן למסע מבודד של פרידה אישית, ואת הקרובים אליו הוא מרחיק ממנו: בארוחת ערב עם משפחתו הוא מפגין רשעות כלפי אחותו הנמצאת במשבר, הוא מאלץ את אביו להתוודות על בגידותיו באשתו, והוא מסלק מחייו את בן זוגו הצעיר לאחר הפעלת אלימות מינית כלפיו. היחידה שאליה הוא מרגיש אמפתיה היא סבתו (ז'אן מורו) הנוטה למות גם היא, והיא היחידה אותה הוא משתף בסודו. באחד הימים כאשר הוא חוזר מפריז, סועד רומן בדיינר. המלצרית פונה אליו בבקשה אישית ומספרת לו כי בעלה עקר, וכי הם מחפשים גבר צעיר שיכניס אותה להריון. הוא מסרב בתחילה, אך בהמשך חוזר בו ומציב כתנאי את השתתפות הבעל ביחסי המין. לאחר שהדבר נעשה נפגשים שוב השלושה אצל נוטריון, שם מצהיר רומן על רצונו להוריש את כל כספו ורכושו לילד שייוולד. "הזמן שנשאר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הזמן שנשאר", באתר נטפליקס "הזמן שנשאר", באתר AllMovie (באנגלית) "הזמן שנשאר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הזמן שנשאר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הזמן שנשאר", באתר Metacritic (באנגלית) "הזמן שנשאר", באתר אידיבי "הזמן שנשאר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הזמן שנשאר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאיר שניצר, צוואת בשרים, באתר nrg‏, 19 במאי 2006 אורי קליין, עשר שנים על הסף, באתר הארץ, 6 ביוני 2006 יאיר הוכנר, ‏הזמן שנשאר | ביקורת סרט, באתר "סרט" "הזמן שנשאר", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית) "Festival de Cannes: Time to Leave". festival-cannes.com. נבדק ב-2009-12-12. ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים צרפתיים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה

גי דה דאמפייר (בצרפתית: Gui de Dampierre; בהולנדית: Gwijde van Dampierre; ‏1226 - 7 במרץ 1305) היה בנם של גיום השני דה דאמפייר ושל מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה. אחרי שאחיו הבכור נהרג בטורניר אבירים (6 ביוני 1251) הפך גי דה דאמפייר לרוזן פלנדריה בשיתוף עם אמו, ב-1253 הוא ואמו לחמו במלחמות הירושה של רוזנות פלנדריה ושל רוזנות אנו נגד ז'אן הראשון, רוזן אינו, אך נחלו מפלה. גי דה דאמפייר שנלקח בשבי שוחרר ב-1256 אחרי שלואי התשיעי, מלך צרפת שילם בעבורו כופר נפש. ב-1263 קנה גי דה דאמפייר את מרקיזות נאמור מבלדווין השני מקורטנה, אך הנרי החמישי מלוקסמבורג כבש את המרקיזות, וגי דה דאמפייר ניסה לכבוש אותה מידיו. לבסוף הושגה פשרה שלפיה גי דה דאמפייר נשא לאישה את בתו של הנרי מלוקסמבורג, שוויתר על שליטתו במרקיזות נאמור. ב-1270 החרימה מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה את רכושם של הסוחרים האנגלים בפלנדריה - מה שגרם למתיחות עם אנגליה שסיפקה צמר לאנשי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה. אחרי מותה ב-1279 רוזנות פלנדריה עברה לידי בנה גי דה דאמפייר. ב-1288 התלוננו אנשי תעשיית הטקסטיל הפלמים על המיסים הגבוהים שהוטלו עליהם - מה שגרם לפיליפ הרביעי, מלך צרפת לחזק את אחיזתו בפלנדריה. ב-1294 גי דה דאמפייר השיא את בתו פיליפין לבנו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה (מאוחר יותר אדוארד השני, מלך אנגליה) שהיה בן עשר שנים בלבד. בתגובה, פיליפ הרביעי, מלך צרפת הביא למעצרם של גי דה דאמפייר, של בתו פיליפין ושל שני בניו - מה שהביא לביטולם של נישואים אלה. (פיליפין נשארה בכלא בפריז עד מותה ב-1306). ב-1296 הכריז פיליפ הרביעי על ערי תעשיית הטקסטיל של פלנדריה כבנות חסותו של הכתר הצרפתי. ב-1297 גי דה דאמפייר ניסה לפרוק מעליו את עולו של פיליפ הרביעי באמצעות ברית עם אדוארד הראשון, מלך אנגליה. בתגובה, פיליפ הרביעי הכריז על סיפוח ערי פלנדריה לצרפת. הצבא המלכותי הצרפתי בפיקודו של רובר השני, רוזן ארטואה הביס את הפלמים בקרב פורנה (20 באוגוסט 1297). ב-1298 אדוארד הראשון, מלך אנגליה חתם על הסכם שלום עם פיליפ הרביעי. ב-1299 הצבא המלכותי הצרפתי פלש לפלנדריה ובינואר 1300 גי דה דאמפייר ובניו נעצרו שוב. אנשי הערים של פלנדריה, שמאסו בשלטון הדיכוי הצרפתי, הביסו את צבא האבירים של צרפת בקרב דורבנות הזהב (11 ביולי 1302), וגי דאמפייר שוחרר כדי להשתתף במשא ומתן בין הפלמים לבין הצרפתים. אך נתיניו הפלמים של גי דה דאמפייר סירבו להתפשר עם הצרפתים, וגי דה דאמפייר חזר לכלא הצרפתי. פיליפ הרביעי רצה לקחת נקם על תבוסת צבא אביריו בקרב דורבנות הזהב, שלאחריו הערים ליל, בתון ודואה נפלו בידי הפלמים. ב-29 ביולי 1304 הוא יצא עם צבאו מן העיר אראס אל העיר טורנה ומשם אל עבר ליל, שהיוותה את מטרתו העיקרית. פיליפ דה תייט, בנו של גי דה דאמפייר, קיבץ צבא פלמי חזק כדי לעצור את פלישת הצרפתים. התפתח קרב מונס-אן-פוול (18 באוגוסט 1304) שבו כוח פלמי, שהורכב מאנשי העיר ברוז' החמיץ הזדמנות לפגוע במלך פיליפ הרביעי שהיה מוקף בחמישים אבירים בלבד. הוא הצליח להימלט בעזרת אחדים מאביריו שגוננו על נסיגתו ושילמו על כך בחייהם. לבסוף, צבא האבירים של צרפת הדף את הפלמים שמשו את שדה הקרב וחזרו לליל. ב-23 ביוני 1305 נחתם הסכם אתיס-סור-אורז' שלפיו צרפת הכירה באוטונומיה של הפלמים תמורת תשלום פיצויים גבוהים לפיליפ הרביעי, ותמורת הערים בתון ודואה שמסרו לצרפת בנוסף על העיר ליל שנכנעה קודם לכן. גי דה דאמפייר נשאר בשבי הצרפתי, בעיר קומפיין שמצפון לפריז, עד מותו ב-1305. בנו בכורו ירש את רוזנות פלנדריה בשם רובר השלישי, רוזן פלנדריה. מדיה וקבצים בנושא גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה בוויקישיתוף גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ש. אפאתה מרקרסון

שרון אפאתה מרקרסון (באנגלית: Sharon Epatha Merkerson; נולדה ב-28 בנובמבר 1952) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לשנת 2005 על תפקידה בסרט "בלוז בלקוואנה". מרקרסון נולדה בעיר סגינו שבמישיגן, הצעירה מבין חמישה אחים ואחיות. אמה הייתה עיתונאית ואביה עבד במפעל תעשייתי, הוריה התגרשו כשהייתה בת שש. למדה ב"תיכון קלולי" שבדטרויט ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ווין סטייט" משם קיבלה תואר באומנויות. לאחר לימודייה עברה מרקרסון להתגורר בניו יורק כדי להתחיל בקריירה מקצוענית על במה. הייתה מועמדת ב-1990 לפרס הטוני על הופעתה במחזה "שיעור הפסנתר" וב-1992 זכתה בפרס אובי על תפקידה במחזה "אני לא טיפשה". מרקרסון התפרסמה לראשונה בסרטו של ספייק לי "לא יכולה בלי זה" בתור ד"ר ג'יימיסון. שיחקה לאחר מכן במותחן האקשן "יחידת אריות הים" ובמותחן הפסיכולוגי "חיים בצל סיוט" בו גילמה את אלסה. ב-1991 שיחקה בסרט הפעולה שובר הקופות של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית 2: יום הדין" בתפקיד קטן בתור טריסה אשתו של מיילס בנט דייסון (ג'ו מורטון) האחראי על המצאת המערכת הממחושבת העתידה להשמיד את האנושות. מרקרסון קיבלה את תפקידה הגדול ראשון בסדרה המשטרתית "חוק וסדר", שיחקה בסדרה במשך שבע עשרה שנים את מפקדת תחנת המשטרה אניטה ון-ביורן. הופיעה ב-390 פרקים, יותר מכל דמות אחרת בסדרה. ב-2003 שיחקה בדרמת הספורט "רדיו" בתור אמו של הנער המאותגר שכלית ג'יימס "רדיו" קנדי (קובה גודינג ג'וניור). שנת 2006 הייתה השנה המוצלחת בקריירה של מרקרסון, שנה בה זכתה בפרס גלובוס הזהב בפרס אמי ובפרס גילדת שחקני המסך על הופעתה בסרט הטלוויזיה "בלוז בלקוואנה" בתור רייצ'ל "נאני" קרוסבי. השתתפה באותה שנה גם בדרמת הבלוז "אנחת הנחש השחור" וגילמה את הרוקחת אנג'לה המנהלת מערכת יחסים עם החקלאי לזארוס (סמואל ל. ג'קסון). בשנת 2008 הייתה מועמדת בפעם השנייה לפרס הטוני בתפקיד הראשי על הופעתה במחזה "Come Back, Little Sheba". בשנת 2009 שיחקה בדרמה של רודריגו גרסיה "אמהות וילדים" בכיכובה של נעמי ווטס. בשנת 2014 שיחקה בדרמת הטלוויזיה "סיפורה של גבי דאגלס" אודות חייה של גבי דאגלס. בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה "We Grown Now" בו גם לקחה חלק בהפקתו. הייתה נשואה במשך 12 שנה לטוסאיינט ג'ונס. מרקרסון מתגוררת כיום בהארלם ומלמדת משחק בניו יורק קולג'. לצורך התפקיד שלה ב"חוק וסדר" מרקרסון חבשה פאה כדי להתאים לדמות. מדיה וקבצים בנושא ש. אפאתה מרקרסון בוויקישיתוף ש. אפאתה מרקרסון, ברשת החברתית אינסטגרם ש. אפאתה מרקרסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ש. אפאתה מרקרסון, באתר AllMovie (באנגלית) ש. אפאתה מרקרסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ש. אפאתה מרקרסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
לא אכפת להם

לא אכפת להם הייתה להקה ישראלית שפעלה בין 1970 ל-1972. חבריה היו מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי, אך לקראת סוף פעילותה הוחלף כספי בדני עמיהוד. מתי כספי, גד אורון ויעקב נוי שירתו יחד בלהקת פיקוד הדרום, בתוכניתה "מעוז א' א'" שעלתה ב-1970. בתוכנית זו שרו השלושה ביחד שני שירים, שאת שניהם הלחין כספי למילים של יורם טהרלב: "שלוש רגליים" ו"אני מת". השיר "אני מת" זכה להצלחה רבה, והיה אחד הלהיטים הגדולים ביותר של התוכנית. לשיר גם הופק וידאו קליפ בבימויו של שמואל אימברמן. השלישייה נקראה אז "שלושת השמנים", וחבריה הופיעו גם במספר מערכונים במסגרת הלהקה הצבאית. עוד במהלך שירותם הצבאי בגיל 20 החלו כספי, אורון ונוי להקליט שירים כשלישייה פעילה מחוץ למסגרת הלהקה הצבאית. שירים אלו התגבשו לאלבומה היחיד של הלהקה, "לא אכפת להם", שראה אור ב-1971 בחברת "פונוקול" (אז פונודור"). מתי כספי הלחין את כל שירי האלבום (למעט שניים) ניגן בכמה כלים וכתב את העיבודים הקוליים. את העיבוד התזמורתי עשה אלברט פיאמנטה. נוי כתב מילים לשלושה משירי האלבום, מתוכם הצליח מאוד השיר "איש הרחוב" שהגיע למקום הראשון גם בקול ישראל וגם בגלי צה"ל. ב-1971 השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר והפזמון שנערך באותה שנה עם השיר "ציפורים בראש" שכתבה שמרית אור וכספי הלחין. השיר לא זכה באף מקום בפסטיבל, אך זכה להצלחה בגלי צה"ל במצעד השבועי העברי באותו זמן. במאי 1971 פרש כספי מהלהקה, ואת מקומו תפס דני עמיהוד. בהרכב החדש הקליטה הלהקה מספר שירים שהלחין עמיהוד, ובהם השיר "חסמבה" שהוקלט עבור הסרט "חסמבה ונערי ההפקר" (מילים: אהוד מנור). שיר נוסף שהקליטה הלהקה ללחן של עמיהוד הוא "מי יתפוס כוכב נופל", שלחנו הפך מאוחר יותר ל"שיר תשרי" המוכר בביצועה של חוה אלברשטיין. שני השירים לא הצליחו וב-1972 התפרקה הלהקה. שירים של להקת "לא אכפת להם" עלו לראשונה על גבי תקליטור בעת הוצאת אלבום האוסף של מתי כספי "בפעם הראשונה" ב-1992, שבו נכללו שבעה שירים של הלהקה. בשנת 2009 יצא אלבומם המלא לראשונה על גבי תקליטור. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מתי כספי, למעט "למה את יפה כל כך הערב?", לחן: דרורה חבקין ו"שלום בהזדמנות", לחן: קובי אשרת. בתקליט הויניל המקורי: צד א': שירים 1-6, צד ב': שירים 7-12 עיבודים קוליים: מתי כספי עיבודים תזמורתיים: אלברט פיאמנטה חברת התקליטים: ליטרטון חיפה (פונודור) לא אכפת להם, באתר שירונט לא אכפת להם, באתר MusicBrainz (באנגלית) לא אכפת להם, דף שער בספרייה הלאומית לא אכפת להם, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) שלישיית לא אכפת להם באתרו של מתי כספי על אלבומה של הלהקה באתרו של כספי שלישיית לא אכפת להם, באתר של מתי כספי, בדיקה אחרונה ב־3 במאי 2023
1946 בארצות הברית

1946 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 170 שנה מיום היווסדה. הנשיא: הארי טרומן (המפלגה הדמוקרטית) סגן הנשיא: התפקיד לא היה מאויש פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 14 בפברואר – המחשב הראשון, אניאק (ENIAC), מופעל לראשונה בבית הספר להנדסה אלקטרונית Moore בפילדלפיה 5 במרץ – וינסטון צ'רצ'יל, אשר באותה העת היה מנהיג האופוזיציה בבריטניה, טובע את המושג "מסך הברזל" בנאום שנשא בקולג' וסטמינסטר בפולטון שבמיזורי, צעד הנחשב לתחילתה של המלחמה הקרה 25 ביולי – דין מרטין וג'רי לואיס מעלים את מופע הקומדיה הראשון שלהם ב-Club 500 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. 23 בנובמבר – אוסטרליה מעבירה את איי קוקוס לרשות ארצות הברית 5 בינואר – דיאן קיטון, שחקנית אמריקאית 19 בינואר – דולי פרטון, זמרת קאנטרי אמריקאית 20 בינואר – דייוויד לינץ', במאי קולנוע אמריקאי 12 במרץ – לייזה מינלי, שחקנית וזמרת אמריקאית 12 באפריל – אד אוניל, שחקן אמריקאי 20 במאי – שר, זמרת ושחקנית אמריקאית 14 ביוני – דונלד טראמפ, איש עסקים אמריקאי 20 ביוני – דייוויד לינץ', במאי קולנוע אמריקאי 6 ביולי – ג'ורג' בוש, נשיא ארצות הברית 6 ביולי – סילבסטר סטאלון, שחקן קולנוע ותסריטאי אמריקאי 19 באוגוסט – ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית 20 באוגוסט – קוני צ'אנג, עיתונאית ומגישת טלוויזיה אמריקאית 15 בספטמבר – טומי לי ג'ונס, שחקן אמריקאי 15 בספטמבר – אוליבר סטון, במאי קולנוע אמריקאי 4 באוקטובר – סוזן סרנדון, שחקנית קולנוע אמריקאית; צ'אק הייגל, סנאטור אמריקאי 6 בנובמבר – סאלי פילד, שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאי 18 בדצמבר – סטיבן ספילברג, במאי ומפיק סרטים אמריקאי 10 ביוני – ג'ק ג'ונסון, מתאגרף אמריקאי, האיש השחור הראשון שהיה אלוף העולם באיגרוף (נולד ב-1878) 27 ביולי – גרטרוד שטיין, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1874) 25 בנובמבר – הנרי מורגנטאו (האב), דיפלומט אמריקאי (נולד ב-1865) 10 בדצמבר – דיימון ראניון, עיתונאי וסופר אמריקאי (נולד ב-1884) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.