laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאוטו קאן

נאוטו קאן (ביפנית: 菅 直人; נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי יפני, כיהן כראש ממשלת יפן בשנים 2010–2011 וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית של יפן. קאן סיים ב-1970 תואר בפיזיקה יישומית במכון הטכנולוגי של טוקיו ועבד מספר שנים במשרד פטנטים. לאחר מספר כישלונות בניסיונותיו להיבחר לבית הנבחרים היפני, נבחר קאן לראשונה ב-1980 למושב המחוז ה-7 (כיום ה-18) של טוקיו בבית הנבחרים, כנציג מפלגת הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית. מאז ועד 2010 נבחר תשע פעמים נוספות ברציפות. קאן כיהן כשר הבריאות והרווחה בקבינט של ריוטארו האשימוטו בתקופת כהונתו הראשונה של האשימוטו כראש ממשלה, בין ינואר לנובמבר 1996, בתקופה זו זכה להערכת הציבור לאחר שחשף והודה באחריות המשרד להפצת מנות דם נגועות ב-HIV והתנצל באופן פומבי בפני הקורבנות. בספטמבר 2000 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, ב-2004 התפטר לאחר שערורייה כספית בה היה מעורב, באקט מוחצן של הבעת חרטה, גילח את ראשו, עטה בגדי נזיר בודהיסטי ועלה לרגל למקדש באי שיקוקו. ב-2006 מונה קאן לסגן יו"ר המפלגה, לאחר ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות ב-2009, מונה לקבינט של יוקיו הטויאמה כשר למדע (הוחלף בתחילת 2010 על ידי טצואו קוובאטה), השר האחראי על המדיניות הפיסקלית וכסגן ראש הממשלה. בינואר 2010 מונה לתפקיד שר האוצר. לאחר התפטרותו של יוקיו הטויאמה נבחר להנהיג את המפלגה הדמוקרטית, הוא זכה לאמון שני בתי הנבחרים של יפן וב-8 ביוני הושבע על ידי הקיסר אקיהיטו לראש הממשלה. במהלך תקופת כהונתו נאלצה יפן להתמודד עם רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שגרמה לנפגעים רבים והרס רב ופגעה קשות בתחנות הכוח הגרעיניות במחוז פוקושימה. באוגוסט 2011 הורידה סוכנות הדירוג מודי'ס את דירוג האשראי של יפן לרמה של Aa3, לראשונה מאז 2002. באותו החודש הודיע קאן על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה. מדיה וקבצים בנושא נאוטו קאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאוטו קאן (ביפנית) נאוטו קאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נאוטו קאן, ברשת החברתית פייסבוק נאוטו קאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאוטו קאן, סרטונים בערוץ היוטיוב Finance Chief Chosen as Next Japanese Leader, הניו יורק טיימס, 2.6.2010 Danielle Demetriou, ‏Naoto Kan: profile, The Telegraph, 4 June 2010
צפע שריון

צפע שריון (בראשי תיבות צפ"ש) הוא אמצעי לפריצת שדות מוקשים, שפותח ביחידת יפת"ח בפיקודו של דוד לסקוב בשנות ה-70 של המאה ה-20. האמצעי נמצא בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל והאפקט שלו נחשב להרסני במיוחד. הצפ"ש הוא התקן המשגר רקטה מלאת חומר נפץ הודף המחוברת לשרשרת ועליה מטעני C-4 רבים. הרקטה משוגרת עם השרשרת אל קצה שדה המוקשים ואז מתפוצצת ביחד עם שרשרת המטענים שעליה. עוצמת הפיצוץ המשולב יוצרת לחץ חזק מאוד בקרקע הגורם לפיצוץ כל המוקשים (שפועלים על מנגנון הפעלה של לחץ רגעי) בסביבה, ויוצרת מעבר נקי באורך של 120 מטר וברוחב 6–8 מטרים. בעבר הצפ"ש הותקן בחלק האחורי של הזחל"ם מדגם M3 ששימשו את צה"ל. מאוחר יותר, עם הסבת המערך לנגמ"שים, פותחו עבור הצפ"ש עגלות הנגררות מאחורי רכב קרבי משוריין כגון טנק או נגמ"ש הנדסי (דוגמת הפומ"ה). קיימים שני דגמים של צפ"ש: דגם חד-קני וצפ"ש B דו-קני ששקל 7.6 טונות (7,600 קילוגרם). על יצול העגלה, המחבר אותה לרק"ם, ישנו כבל המחבר בין מערכת השיגור למערכת בקרת הירי. כל מערכת צפ"ש עולה כמה עשרות אלפי דולרים. קיים דגם קטן יותר לחי"ר, הנקרא "צפע חי"ר" וכן מערכת דומה לחי"ר בשם "שביל הזהב" ונועדה להפעלה בסמטאות צרות וממולכדות. עגלה 34 הייתה עגלה שנגררה על ידי טנק, בדרך כלל טנק עם מגוב או מגוב נוכרי לפילוס מוקשים בשדה מוקשים. בתוך העגלה היה שרשור של מטענים בצורת שרוול בד שבתוכו מטעני חנ"ם המחוברים זה לזה. ב-2008 רכש צה"ל מערכת פריצת שדות מוקשים דומה בשם "חטפן", הנגררת גם היא בעגלה, ויכולה להיות מתופעלת גם באמצעות נגמ"שי ה-M-113 של כוחות המילואים. השימוש הידוע ביותר בצפ"ש התרחש במלחמת לבנון הראשונה. מג"ד 601, פיני דגן, התקדם עם כוחותיו אל עבר רחובות ביירות כשאיתו עגלה ובה צפ"ש. הרחוב היה ממולכד ומחבלים רבים התבצרו בבתים והכינו מארב. דגן החליט לא לסכן את הכוחות והורה לטהר את הרחוב באמצעות ירי צפ"ש. הפיצוץ היה הרסני ומעוצמתו נהרסו כל הבתים משני צידי הרחוב. אחרי הפעולה קודם דגן לדרגת סגן-אלוף. במלחמת לבנון השנייה השתמש כוח הנדסה קרבית בצפ"ש כדי להחריב את הקסבה של מארון א-ראס. על-פי ההערכות, נהרגו בפיצוץ עשרות לוחמי חזבאללה, שהתחפרו בקסבה. במהלך מבצע עופרת יצוקה השתמשו כוחות ההנדסה בצפ"ש לפרוץ צירים ולהשמיד מטענים 5 פעמים, 4 פעמים מהן השימוש היה בשטח בנוי. בעקבות המבצע ביקש צה"ל להצטייד במערכות דומות תוצרת ארצות הברית. במלחמת חרבות ברזל גדוד 605 שיגר מספר רב של צפ"שים ברחבי רצועת עזה על מנת לפלס את הדרך בשכונות כגון אלכרמה, אל בורייג', זייתון ועוד.[דרוש מקור] אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי CARPET - רקטות ריצוף לפריצת שדות מוקשים, תוצרת רפא"ל (בשימוש חיל ההנדסה הישראלי) Assault Breacher Vehicle (בראשי תיבות ABV) - טנק הנדסה אמריקאי המשתמש במערכת דומה מדיה וקבצים בנושא צפע שריון בוויקישיתוף צפ"ש - צפע שריון, באתר זרוע היבשה צפע שריון חד-קני באתר יד לשריון צפע שריון B דו-קני באתר יד לשריון אמצעי פריצה חדש ייכנס לשימוש בגדודי המילואים, חיל ההנדסה הקרבית אמצעי פריצה חדש ייכנס לשימוש בגדודי המילואים של חיל ההנדסה, דובר צה"ל, 29.1.2008. פיני דגן, באתר גדס"ר גולני ירדן בן-צור, מרון הרוס, במחנה (מוצג בפורום צבא וביטחון בפרש). עמוס הראל, מג"ד הנדסה: רמת המטענים בעזה זהה לזו של חזבאללה, באתר הארץ, 21 בינואר 2009
ציון פלמסטיד

ציון פלמסטיד (באנגלית: Flamsteed designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד בסוף המאה ה-17. השיטה הופיעה לראשונה בתרגום לצרפתית של אטלס הכוכבים מאת האסטרונום המלכותי הבריטי ג'ון פלמסטיד, ושפורסם על ידי אייזק ניוטון ואדמונד היילי ובניגוד לרצונו של פלמסטיד, בשם "Historia Coelestis Britannica". השיטה מבוססת על מספור הכוכבים של כל קבוצת כוכבים ממערב למזרח, על פי העלייה הישרה שלהם ואחרי המספר בא השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בתיאור מקום (לדוגמה, Cygni‏ 61 - 61 בברבור). הקטלוג המקורי של פלמסטיד הכיל 2554 כוכבים וזכה לפופולריות במאה ה-18 אך בימינו משתמשים בו כמעט רק עבור כוכבים שאין להם ציון באייר ולעיתים גם עבור כוכבים בעלי ציון באייר הכולל סימוני משנה (למשל ρ 1 {\displaystyle \rho ^{1}} בסרטן נקרא לעיתים 55 בסרטן). מכיוון שפלמסטיד צפה בכוכבים מאנגליה הקטלוג לא כלל את הכוכבים של קבוצות הדרום. בשנת 1874 פרסם האסטרונום בנג'מין גולד קטלוג כוכבים של שמי הדרום בשם "אורנומטריה ארגנטינה", ובו צוינו כוכבי הדרום על פי השיטה של ג'ון פלמסטיד. ציון זה של כוכבי הדרום לא זכה לפופולריות ונעלם, למעט הכוכב 82 בארידנוס והצביר 47 בטוקאן, ששמרו על הציון שניתן להם על ידי גולד. בשל נקיפת ציר כדור הארץ סדר הכוכבים ממזרח למערב משתנה באיטיות כך שבמספר מקרים ציוני פלמסטיד לא תואמים את סדר הכוכבים. בשל שינויים בהגדרת הגבולות של קבוצות הכוכבים עברו מספר כוכבים בעלי ציון פלמסטיד לקבוצה אחרת ולמרות המעבר נשארו שמות הכוכבים ללא שינוי וכך למשל הכוכב 10 בדובה הגדולה נמצא למעשה בשטחה של קבוצת לינקס בעוד שהכוכב 41 בלינקס נמצא בקבוצת הדובה הגדולה. כמו כן פלמסטיד עצמו הכניס טעויות לקטלוג. בשל זיהוי שגוי של כוכב הלכת אורנוס ככוכב רגיל הוא נתן לו את הציון 34 בשור. הכוכב שזכה לציון 3 בקסיופאה לא זוהה מעולם ומשערים שפלמסטיד צפה בהופעתה של סופרנובה ששרידיה מהווים את קסיופאה A.
צוקרמן

צוקרמן (בגרמנית: Zuckermann ביידיש: צוקערמאַן) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי שמקורו מגרמנית או מיידיש ופירושו "איש סוכר". האם התכוונתם ל... אברהם צוקרמן – ראש ישיבות בני עקיבא אברהם צוקרמן (מו"ל) – סופר, מתרגם ומו"ל עברי שפעל בוורשה אליעזר צוקרמן (1887-1852) - מראשוני הסוציאליסטים העברים אלן צוקרמן – כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי אלכס צוקרמן – כלכלן ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה ארז צוקרמן – תת-אלוף בצה"ל, פיקד על יחידת אגוז, שייטת 13 וחטיבת גולני אריאל צוקרמן – מוזיקאי ישראלי ארנון צוקרמן – ממקימי הטלוויזיה הישראלית, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ונשיאה לשעבר של בצלאל אשר צוקרמן – עיתונאי ועורך חרדי-ישראלי בן-ציון צוקרמן – צייר יהודי-ליטאי, צייר בין היתר אתרים ודמויות מיהדות וילנה גלעד צוקרמן – בלשן ישראלי יאיר צוקרמן – קצין ישראלי יהושע צוקרמן – רב ומחנך, מרבני ישיבת הר המור יוסף צוקרמן – שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי יצחק צוקרמן – ממייסדי ומנהיגי הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) בימי מרד גטו ורשה לאו צוקרמן (1908-1985) – משפטן גרמני ממוצא יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית המזרח-גרמנית וממנסחי חוקת גרמניה המזרחית לידיה חטואל-צוקרמן – סייפת-עבר ישראלית מורטימר צוקרמן – איש עסקים קנדי-אמריקאי-יהודי משה צוקרמן – סוציולוג ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב נטלי צוקרמן – יוצרת, במאית ושחקנית תיאטרון ישראלית נתן צוקרמן – דמות ספרותית המופיע באחדים מספריו של פיליפ רות עשהאל צוקרמן – ממתנדבי הגדודים העבריים ופעיל בהגנה, בכיבוש העבודה ובגאולת קרקעות, המושל הצבאי הראשון של מג'דל פלה צוקרמן – דרמטולוגית, מייסדת והמנהלת הראשונה של מחלקת העור והמין בבית חולים העמק פנחס צוקרמן – כנר, ויולן ומנצח ישראלי שלמה צוקרמן – מייסד הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה שמואל צוקרמן – מדפיס ירושלמי במאות ה-19 וה-20 דפוס צוקרמן – בית דפוס עברי שפעל בירושלים בין השנים 1872–1940, השלישי שפעל בעיר צוקר צוקרברג
מנדרין אוריינטל

האם התכוונתם ל... קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל – חברה בינלאומית לניהול והשקעה בתחום המלונאות, המפעילה מלונות פאר, אתרי נופש ואתרי מגורים באירופה, אסיה ואמריקה מנדרין אוריינטל (בנגקוק) – מלון בן חמישה כוכבים בבנגקוק, בבעלות חלקית ובניהולה של קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל מנדרין אוריינטל (הונג קונג) – מלון בן חמישה כוכבים באזור מרכז ומערב הונג קונג, בבעלות קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל מנדרין אוריינטל (ניו יורק) – מלון בן חמישה כוכבים הממוקם במרכז טיים וורנר בניו יורק, בבעלות קבוצת המלונות מנדרין אוריינטל
בת ים צ'יפס

בת ים צ'יפס הוא מועדון הוקי קרח ישראלי שנוסד ב-1988, קבוצת המועדון משחקת בליגת ההוקי קרח הישראלית וזכתה באליפות ישראל לראשונה בעונת 1994/95. קבוצת המועדון משחקת במדים בצבעים כחול, לבן ושחור. בעונת 2015/16 זכתה קבוצת המועדון באליפות ישראל, 21 שנים לאחר הזכייה הראשונה. בעונת 2017–2018, לאחר שמועדון הוקי בת ים סיימה ראשונה בטבלת הליגה הסדירה, השלימה מועדון הוקי בת ים זכייה נוספת לאחר ניצחון בגמר 2:5 מול קבוצת CIHS מטולה, במרכז קנדה . ב-2024 זכתה הקבוצה באליפות נוספת. מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה. כ-300 מושבים, השאר בעמידה. ערך זה הוא קצרמר בנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוקס חיפה

מועדון ההוקי הנצים חיפה הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מהעיר חיפה שהוקם בשנת 1990 ומשחק בליגת העל בהוקי קרח. צבעי מדי הבית הם אדום ולבן. הקבוצה הוקמה בעקבות פתיחת מגרש להחלקה על הקרח הראשון באזור חיפה, בעיר קריית מוצקין. כעבור זמן מוקד ההחלקה על הקרח עבר לקניון לב המפרץ. מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה. ליגת העל בהוקי קרח זכייה (6): 1990, 1991, 1994, 2006, 2007, 2008 אתר האינטרנט הרשמי של הוקס חיפה האתר הקבוצה ערך זה הוא קצרמר בנושא הוקי קרח ובנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייסטיים הרצליה

אייסטיים הרצליה (בתרגום מאנגלית: זמן קרח הרצליה) הוא מועדון הוקי קרח ישראלי אשר מתמודד בליגת ההוקי קרח הישראלית וזכה באליפות 2009 אחרי שגבר על מ.ה. מעלות בגמר הליגה. צבעי המדים של הקבוצה הם צהוב, לבן וכחול כהה. הקבוצה חברה באגודת מכבי. אליפות ליגת ההוקי קרח הישראלית: 2009 דף הקבוצה באתר תנועת מכבי ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא הוקי קרח ובנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונפורט מעלות

מונפורט מעלות הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מליגת ההוקי קרח הישראלית שנוסד בשנת 1999. מדי הבית הם שחור ולבן. בשנת 2010 הקבוצה זכתה באליפות הרביעית בתולדותיה לאחר ששנה קודם לכן הובסה על ידי מ.ה. הרצליה בגמר הליגה. בעונת 2011, שוב הפסידה את גביע האליפות לאחר שהובסה 5:1 על ידי מ.ה. מטולה. מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל ובנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
47 בטוקאן

47 בטוקאן (מצוין גם כ-ξ (קסי) בטוקאן או כ-NGC 104) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים טוקאן הנמצא במרחק כ-13,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כמיליון כוכבים. זהו הצביר הכדורי השני הכי הבהיר בשמים (אחרי ω בקנטאור) ואחד הקרובים ביותר לכדור הארץ. הצביר התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בשנת 1751 ותואר על ידו כערפילית. למעשה הוא זוהה עוד לפני כן ככוכב וקיבל בשנת 1603 את ציון באייר "ξ בטוקאן". האסטרונום הסקוטי ג'יימס דנלופ זיהה בשנת 1826 שמדובר בצביר כדורי וכלל אותו בקטלוג של גרמי שמיים עמוקים שפורסם על ידו ב-1828. למרות זאת ואף על־פי שגם ג'ון הרשל זיהה את הצביר בשנת 1834, קיבל הצביר את הציון "47 בטוקאן" בקטלוג בכוכבים "אורנומטריה ארגנטינה" שפורסם בשנת 1874 על ידי בנג'מין גולד וכינוי זה הוא המקובל כיום (לצד NGC 104). ציון זהו אחד משני הציונים היחידים (השני הוא 82 בארידנוס) ששרדו מהקטלוג וסופחו לציוני פלמסטיד. הצביר נמצא בקצה הדרומי של קבוצת טוקאן, מעט מערבית לענן מגלן הקטן. בשל מיקומו הדרומי לא ניתן לראותו כלל מאירופה או מהמזרח התיכון. ללא ציוד עזר נראה הצביר כמו כוכב חלש, אך די במשקפת כדי להבחין שמדובר בגרם שמים עגול עם בהירות נראית גדולה יותר במרכז מאשר בהקף. טלסקופ חובבים איכותי מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם מדרגת בהירות 14. קוטרו של 47 בטוקאן הוא כ-120 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש כ-13,400 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-31 דקות קשת - כגודלו הזוויתי של הירח המלא. הצביר מכיל כמיליון כוכבים, מסתו הכוללת היא כמיליון מאסות שמש ועוצמת הארתו הכוללת גדולה פי 360,000 משל השמש. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G4. גילו מוערך למעלה מ-10 מיליארד שנים. תצפיות שנערכו בצביר גילו 22 פולסארים בעלי זמן מחזור של 1-10 מילישניות - קצר בהרבה מזמן המחזור של רוב הפולסארים. כמו כן התגלו במרכז הצביר 21 כוכבים כחולים מתעכבים - כוכבים מאסיבים וחמים שגילם אינו תואם את גילם של שאר כוכבי הצביר, שכן כוכבים בעלי מאסה גדולה אינם חיים מיליארדי שנים, כגילו של הצביר. ההסבר המקובל לשתי התופעות הוא שבמרכז הצפוף של הצביר, שם המרחק הממוצע בין כוכבים סמוכים עשוי להיות כעשירית שנת אור בלבד, מתרחשות התנגשויות של כוכבים קטנים יותר. התנגשויות אלו עשויות ליצור כוכבים מאסיבים וחמים יותר מהכוכבים המקוריים וכן להביא לקריסה של מערכת זוגית לכוכב יחיד שמתוך שימור תנע זוויתי יסתובב סביב עצמו במהירות גבוהה במיוחד, ולאחר שיסיים את חייו, יהפוך לכוכב נייטרונים המסתובב סביב עצמו במחזוריות של אלפיות השנייה. מדיה וקבצים בנושא 47 בטוקאן בוויקישיתוף 47 בטוקאן באתר SEDS. 47 בטוקאן, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים סוכנות החלל האירופית: The Toucan's Diamond סוכנות החלל האירופית: Hubble yields direct proof of stellar sorting in a globular cluster Jodrell Bank Centre for Astrophysics: 47 Tucanae Globula Cluster כוכבים כחולים מתעכבים באתר Solstation
ההתאחדות הישראלית להוקי קרח

ההתאחדות הישראלית להוקי קרח או איגוד ההוקי קרח הוא הגוף המנהל את נבחרת ישראל בהוקי קרח (על שלל מבניה) וליגת ההוקי קרח הישראלית, שהוקם לראשונה ב-1 במאי 1991 והוא חבר בפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF). בקיץ 2023, ההתאחדות פורקה בעקבות התנהלות כספים בעייתית והוקמה מחדש בשם איגוד ההוקי קרח עם הנהלה חדשה. עד 2023 שימש מרכז קנדה במטולה כמטה ההתאחדות. מאז הארגון מחדש, משמש מרכז OneIce Arena במושב תנובות למטה החדש. ההוקי קרח בישראל נולד עם פתיחת מגרש הקרח הראשון בישראל בשנת 1986 בקריית מוצקין. התאחדות ההוקי וההחלקה על הקרח בישראל הוקמה ב-1988 והצטרפה לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) ב-1991. בתחילה שיחקה ישראל בדרג השלישי של אליפות העולם בהוקי קרח ב-1992. התאחדויות ההוקי וההחלקה על הקרח פוצלו לבסוף כשהספורט נהיה לחזק ועצמאי יותר, אז נקראה בשם פדרציית ההוקי קרח של ישראל. ב-2023 ההתאחדות פורקה בעקבות התנהלות כספים בעייתית ובמקומה הוקם ״איגוד ההוקי קרח הישראלי״, עם הנהלה חדשה. ליגת ההוקי קרח הישראלית ליגת ההוקי רולר הישראלית נבחרת ישראל בהוקי קרח אתר האינטרנט הרשמי של ההתאחדות הישראלית להוקי קרח (באנגלית ובעברית) מיכאל הורוביץ' הוא המנכ"ל החדש של איגוד ההוקי קרח בישראל, באתר וואלה, 18 ביולי 2023
ניו יורק (מגזין)

"ניו יורק" (באנגלית: New York) הוא מגזין, דו שבועון, היוצא לאור בניו יורק, העוסק בתרבות, פוליטיקה וסגנון. המגזין נוסד בשנת 1968 על ידי מילטון גלייזר וקליי פלקר כמתחרה ל"ניו יורקר". בשנת 2005 עמדה תפוצת המגזין על 437,181, כאשר 94.6% מהגיליונות מופצים למנויים. לאתר האינטרנט של המגזין נכנסים 1.1 מיליון גולשים מדי חודש. תוכן המגזין אומנם כולל פחות חדשות ארציות ויותר סיפורים בסגנון רכילות-צהובונים, אך במשך השנים התפרסמו בו מספר רב של מאמרים בולטים על הפוליטיקה של העיר ושל ארצות הברית. המגזין היה אחד מהראשונים שעסקו ב"סגנון חיים", וסגנונו הועתק על ידי כמה מגזינים מקומיים נוספים בארצות הברית. מאחר שהוא היחיד מביניהם אשר יוצא לאור על בסיס דו שבועי, הוא מכיל דיווחים מעודכנים יותר ממתחריו. למגזין מספר אתרי אינטרנט בנושאים שונים: "NYmag.com", ‏"Vulture",‏ "The Cut" ו-"Grub Street". אתר האינטרנט הרשמי של ניו יורק (באנגלית) ניו יורק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט של המגזין (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת החדש (באד קיסינגן)

בית הכנסת החדש בעיר באד קיסינגן בבוואריה שבפרנקוניה התחתית, היה בית כנסת היסטורי שהוקם בשנות 1900-1902. המבנה ניזוק בפרעות ליל הבדולח ולאחר מכן, ב-1939 נהרס כליל. ידוע על קיומה של קהילה יהודית בבאד קיסינגן כבר מימי הביניים. בשנת 1705 הוקם בעיר בית כנסת לא רחוק מרחוב היהודים בעיר, שבנייתו הותרה במסגרת דמי החסות ששילמו היהודים לקיסר. במאה ה-19 הקהילה שגשגה וגדלה ושימשה כמרכז הקהילות היהודיות בצפון פרנקוניה, ובשנת 1851, נסתר בית הכנסת הקודם והוקם במקומו מבנה שכונה: "בית הכנסת הישן". עקב המספר הגדל והולך של חברי הקהילה היהודית בית הכנסת הפך לצר מדי וגם הוא נהרס בשנת 1927. בשנת 1894 החל האדריכל הגרמני קרל קראמפף בתכנון בית כנסת חדש לפי דגם ביה"כ בבאדן-באדן, שנבנה בסגנון נאו רומנסקי. הכוונה הייתה לבנות בית כנסת שתייצג בכבוד את הקהילה היהודית, מבלי להתבלט מדי בסביבה הנוצרית. הבנייה החלה בסתיו 1899 ובשנת 1902 נערך טקס חנוכת הבית רב משתתפים, שבה נטלה חלק גם חלק מהאוכלוסייה הלא יהודית בעיר. אורך בית הכנסת היה 33 מטר על 18 מטר רוחב, ובאולם התפילה היו 200 מקומות ישיבה ו-120 בעזרת נשים. חזן בית הכנסת היה לודוויג שטיינברגר, אביו של חתן פרס נובל לפיזיקה ג'ק שטיינברגר. בפוגרום בליל הבדולח הוסב נזק רב למבנה. חודש לפני כן סינן ראש מחוז היימבאך כי "קיומו של בית הכנסת היא שאלה של זמן". במרץ 1939 החליטה מועצת העירייה בעידודו של סגן ראש העיר ווילי מסרשמידט שהמבנה רעוע מדי ויש להרסו, למרות שמנהל המחוז ד"ר קונארד הצביע על כך שעלויות ההריסה גבוהות מדי ולפי הביטוח ניתן לתקן את הנזק. על אף שלא כולם הסכימו להריסה, רק מעט העזו להתנגד בגלוי. אחד מאלו שהביעו התנגדות גלויה היה הכומר הקתולי של העיר פרנץ הארטינגר שמתח ביקורת על ההריסה במהלך שיעור דת. מאוחר יותר הכחיש זאת הארטינגר, וההליכים שנפתחו נגדו בבית המשפט בבמברג בוטלו. ב-1949 הובאו למשפט 14 ממשתתפי הפוגרום, ואחד ממנהיגיה נשפט לשתיים וחצי שנות מאסר. 12 הנתבעים הנותרים, ביניהם סגן ראש העיר, שוחררו "מחוסר ראיות" או "חוסר עדויות". בשנת 1951, לאחר משא ומתן ממושך שילמה העיר פיצויים בדף 165,000 מארק גרמני לארגון ניצולי שואה. באתר בית הכנסת ההיסטורי קיים שלט הנצחה מאז 1967 ובשנת 2002 הונחה שם אנדטה חדשה. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת החדש בוויקישיתוף שחזור ווירטואלי של בית הכנסת החדש בבאד קיסינגן (בגרמנית) בית הכנסת באתר alemannia-judaica (בגרמנית) וידאו: טקס הנחת האנדרטה
אנשי החוק

אנשי החוק היא סדרת טלוויזיה משטרתית תיעודית ישראלית המציגה אירועים שונים בעבודת משטרת ישראל. העונה הראשונה שודרה באביב וקיץ 2010 בערוץ yes stars Action. בעקבות ההצלחה, חודשה התוכנית לעונה שנייה שעלתה ב-15 במאי 2011 שכוללת 20 פרקים. בכל פרק בסדרה מוצג מעשה פשע אחד או יותר, כשצוות הצילום מתלווה אל שוטר ומתעד את הטיפול שלו ושל צוותו באירוע. התיעוד כולל, בדרך כלל, תדריך רקע קצר של השוטר, את פעולתו והסברים נוספים. התוכנית מופקת בשיתוף דוברות משטרת ישראל ושואבת השראה מהסדרה האמריקנית COPS. בפרקיה השונים של הסדרה טופלו אירועים כמו שוד בתחנת דלק, עסקאות סמים, גנבת רכב, זיוף רכב, אלימות על רקע מיני, קטטות, ועוד. שוטרים - סדרה דוקומנטרית משנת 1999 ששודרה בערוץ 2. אתר האינטרנט הרשמי של אנשי החוק נמרוד דביר, כחול לבן: על "אנשי החוק", באתר nrg, ‏21 באפריל 2010 עמית קוטלר, שיר הלל למשטרת ישראל, באתר ynet, 21 באפריל 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מירי דור

מרים (מירי) דור (26 במאי 1910, י"ז באייר תר"ע – 11 באוקטובר 1945) הייתה משוררת וסופרת ילדים עברייה ביישוב. נולדה בוורשה ליחיאל היילפרין, מחנך עברי ותומך של חיים ויצמן, ופנינה (לבית הוכברג), גננת עברייה שהשתייכה לפועלי ציון. אחות ליונתן, צבי ועוזיאל. שפת אמה הייתה עברית. בשנת 1919 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה באונייה "רוסלאן". עקב חיפושי פרנסה של אביה נדדה משפחתה בנעוריה בין ירושלים לתל אביב, ומירי למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובבית-הספר התיכוני למסחר (לימים גימנסיה גאולה בתל אביב). בהיותה בת 16 החלה לחבר שירים, וכעבור כשלוש שנים החלה לפרסמם בכתבי העת הספרותיים "מאזנים" ו"כתובים". ב-1936 נסעה ללימודים בפריז יחד עם חברהּ, לימים בעלה, הזואולוג מנחם דור (קלוגהויפט). היא למדה זואולוגיה ובלשנות. ב-1938 שבה לארץ ישראל והחלה לכתוב סיפורים על בעלי חיים; תחילה למען אחיה הצעיר ממנה ב-13 שנים, עוזיאל (לימים פרופ' עוזי אורנן), ואחר כך לשבועון הילדים "דבר לילדים", שם התפרסמו במדור בשם "בביברו של עולם". בשנת ה'תש"ג יצא לאור הספר "עולם החי, פרימטים: Primates: קופים וקיפופים", שבכתיבתו ועריכתו השתתפה מירי דור יחד עם בעלה ועם אלכסנדר ברש ודבורה אילון-סירני. מירי דור נפטרה כתוצאה מסיבוכים בהיריון. לאחר מותה יצאו לאור סיפוריה בספר "ביברו של עולם" (ה'תש"ח) ושיריה בספר "שולל: צרור שירים" (ה'תש"ט). דור עסקה גם בתרגום, ותרגמה מסיפורי ז'אן-פול סארטר (יום בבית הסוהר; בחדר; אינטימיות) ואת הספרים "בשלג הקילימאנג'ארו" מאת ארנסט המינגוויי ו"מלך נער" מאת אנדרה ליכטנברגר. זן הדג שוניתית מירי (Neopomacentrus miryae) שאותו זיהו בעלה וג'ראלד אלן (אנ') ב-1977 נקרא על שמה. אחות לאוריאל (לימים המשורר יונתן רטוש), ומאוחר יותר לבלשן צבי רין ולבלשן עוזי אורנן. אלמנהּ, מנחם דור, נשא לאישה את ידידתה הסופרת והמחנכת רבקה דוידית. זיוה שמיר, אחות רחוקה: מירי דור - המשוררת המודרניסטית הראשונה, סדן ב', אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ז, עמ' 241–263. זיוה שמיר, "אמזונה, חתולה בוגדנית ומלכה", אתר מב"ע (מחקרים בספרות עברית), 5 בספטמבר 2023 מירי דור, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" כתבי מירי דור בפרויקט בן-יהודה מירי היילפרין - דור, באתר "מילים" מירי הלפרין - דור, באתר "מילים" מרים דור, דבר, 12 באוקטובר 1945 רשימת הפרסומים של מירי דור, בקטלוג הספרייה הלאומית י. ספיבק, מאצטבת הספרים - ביברו של עולם, דבר, 12 באוקטובר 1948 מירי דור (1910-1945), דף שער בספרייה הלאומית זיוה שמיר, אמזונה, חתולה בוגדנית ומלכה - מירי דור, האישה הראשונה שחיברה בעברית שירה ארוטית, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2023 זיוה שמיר, על מירי דור, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית מירי דור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אריה אביצור,שנונית מירי, טבע והארץ 1985, גיליון 3 (עותק באתר סנונית)
כביש 402

כביש 402 הוא כביש אורך באזור השרון המחבר את צומת עדנים הנמצא כ-850 מטר מצפון למחלף ירקון עם צומת רעננה. בחלקו הדרומי, בשטח השיפוט של הוד השרון, הוא ידוע גם כ"דרך רמתיים", ובאמצעו, בשטח השיפוט של כפר מל"ל, מצומת מל"ל עד לצומת הרחובות משה שרת הוא נקרא רחוב עין חי. בחלקו הדרומי ביותר נמצאים קניון שרונים ואזור התעשייה של הוד השרון. אורכו של כביש 402 הוא כ-5.8 ק"מ. כביש 402 מהווה ציר ראשי בין אזור גוש דן (פתח תקווה) לבין אזור השרון. מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוכנה תוכנית לסלול כביש מיפו לחיפה ושמו ביישוב 'כביש הצפון' להבדיל מכביש הצפון. ציר ז'בוטינסקי ברמת גן שהמשיך את הדרך מיפו לפתח תקווה (ראשיתה של דרך יפו-שכם ההיסטורית) היה חלקו הראשון של הכביש לחיפה בהתאם לתוכנית זו. לאחר סיום סלילת ציר ז'בוטינסקי עד לפתח תקווה ביקשו שלטונות המנדט הבריטי להמשיך את הכביש לקלקיליה דרך ראש העין, אולם בלחץ היישוב העברי הוחלט להמשיכו עד כפר סבא. מפאת קיצוצים תקציביים והמתנה לתכנון תשתיות ובחירת מסלול הכביש התעכבה סלילת הכביש, ובינתיים התפרץ שוב הוויכוח על המשך סלילת הכביש. בשנת 1930 התעכבו העבודות על הכביש בשל הצורך לבנות גשר מעל הירקון והכביש לכיוון כפר סבא נעצר כמה מאות מטרים מדרום לרמתיים. בסוף 1930 הושלמה הקמת הגשר, אך טרם חודשו העבודות על הכביש, בהיעדר הסכמה בין המושבות לבין ממשלת המנדט. מושבות השרון לחצו על השלטונות וגייסו כספים וביוני 1931 חודשו העבודות על הכביש. בין השאר, שולמו פיצויים לתושבי רמתיים שמגרשיהם הופקעו ובתיהם הוזזו לצורך סלילת הכביש. העבודות על הכביש הסתיימו בינואר 1932. בשנת 1935 חובר הכביש לתחנת הרכבת בקלקיליה. בשנת 1936 נסלל הכביש מכפר סבא לחיפה על תוואי כביש 4 של היום, וכביש 402 הפך לחוליה בכביש הראשי מחיפה ליפו, לוד, רמלה וירושלים. עם הארכת כביש גהה לצומת רעננה בשנת 1968, פחתה חשיבותו של הכביש, אך עדיין שימש ציר מרכזי במשך שנים עד לסלילת הקטע של כביש 5 בין מחלף ירקון ומחלף מורשה שאיפשר לעקוף בקלות את הכביש, שעבר במרכז הוד השרון. ב-23 במאי 2002 נחנך "עוקף הוד השרון", הקטע של כביש 40 מצומת עדנים למחלף אלישמע, שהוריד עוד יותר את השימוש בכביש. בשלב זה שונה מספר הכביש מכביש 40 לכביש 402. ב-2023, נחנך במקטע הכביש שבין המפגש עם כביש 40 לבין המפגש עם דרך מגדיאל נתיב תחבורה ציבורית. נתיב זה, שאורכו כ-3 קילומטרים לכל כיוון, מעניק העדפה לתחבורה הציבורית, שכן במקטע זה עוברים כ-35 אוטובוסים בשעה לכל כיוון. בנוסף לביצוע הנתיב, נסלל במקטע זה גם שביל אופניים וכן ניטעו מאות עצים. בקורי מ"מ הנציב העליון - במושבות השרון, דבר, 10 במאי 1931 כביש הצפון ייבנה בקרוב, דואר היום, 28 ביוני 1931 מצב העבודה בארץ - 3) כביש פתח תקווה - כפר סבא, דבר, 27 ביולי 1931 באי כח ההסתדרות אצל הנציב, דבר, 15 במרץ 1928 מושבות דרום השרון וכביש קלקיליה, דבר, 17 באפריל 1928 כביש יפו קלקיליה, דואר היום, 29 באפריל 1928 ישראל רוזוב, בירור, דואר היום, 11 ביולי 1928 לא יבא שינוי בכוון הכביש פתח תקווה קלקיליה, דואר היום, 16 בינואר 1929 הפסקות בעבודות ציבוריות, דואר היום, 1 באוגוסט 1928 דרישות הערבים בענין כביש קלקיליה, דואר היום, 12 ביולי 1929 מחאת קלקיליה, דבר, 1 ביולי 1930 כביש פתח תקווה קלקיליה, דבר, 9 במרץ 1930 גשר הירקון, דבר, 9 בינואר 1931 כפר סבא - בעבודה, דבר, 26 בדצמבר 1930 ממישור השרון - כביש הצפון, דואר היום, 14 בינואר 1932 ממישור השרון - במזל כבישים, דואר היום, 15 במרץ 1932 ספירת תנועה, א. אירועים כלליים, 2002-2008, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2009, האירוע ב-23 במאי 2002