laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משפט (סרט)

משפט (באנגלית: Trial) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1955 עם גלן פורד, ארתור קנדי ודורותי מקגוויר בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי דון מנקייביץ (אנ') ומבוסס על ספרו "משפט" שיצא לאור באותה שנה. זאת דרמת משפט נוקבת עם גזענות קשה ונימה פוליטית אנטי קומוניסטית שנכתבה בעת המלחמה הקרה. נער היספני נאשם ברצח והופך לקרבן על רקע גזעי ולידיו של עורך דין קומוניסטי שמטרתו להרשיעו לטובת דעותיו הפוליטיות. אנג'ל צ'אבס (רפאל קמפוס) הוא נער היספני המואשם ברצח נערה לבנה על חוף הים בעיירה סן ג'ונו בקליפורניה. אמו (קייטי חוראדו) שוכרת את שירותיו של עורך הדין ברני קסאל (ארתור קנדי). דייוויד בלייק (גלן פורד) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטה. נאמר לו שאם ברצונו להמשיך באוניברסיטה, עליו לרכוש ניסיון בהופעה במשפטים. לאחר דחייה ממספר עורכי דין, הוא מתקבל אצל קאסל שמטיל עליו את התיק של אנג'ל. בלייק חוקר את הנער שמודה שניסה לנשק את הנערה אך היא ברחה וכעבור זמן קצר נמצאה מתה. הרצח מעורר הפגנות בעיירה שבראשם אנשי קו קלוקס קלאן המגיעים לבית הכלא ומנסים להתפרץ ולערוך משפט לינץ' באנג'ל. בלייק מצליח לפזר אותם כשהוא מבטיח שהנער יזכה למשפט "ואחר כך ייתלה". קאסל טס לניו יורק כדי "לגייס כסף" למימון המשפט. מזכירתו אייב (דורותי מקגוויר) נשארת כדי לעזור לבלייק ומתפתח ביניהם סיפור אהבה. תאודור מוטלי (חואן הרננדז), ממוצא אפרו-אמריקאי, מתמנה לשופט במשפט הטעון הזה. בלייק מצליח להוכיח כי חבר המושבעים מוטה והם מוחלפים. הוא חוקר את רופא המשפחה ומוכיח שהנערה סבלה מבעיה לבבית על רקע קדחת שיגרונית וזה כנראה גרם למותה. קאסל מזמין את בלייק לכנס ענק בניו יורק לגיוס כספים לטובת המשפט. בכנס מעורר קסל את הקהל לתרום למען הנער ולמען מטרתה הצודקת של המפלגה הקומוניסטית התומכת בשוויון. הוא קורא לבלייק לנאום אבל זה מסרב. המשפט נמשך וקסל חוזר לקליפורניה כשמטרתו הנסתרת היא להרשיע את אנג'ל שעם מותו ייהפך ל"קדוש" ויגדיל את הפופולריות של המפלגה. הוא מפטר את בלייק וחבר המושבעים מרשיע את אנג'ל ונותן לשופט אפשרות לקבוע את העונש. התובע ארמסטרונג (ג'ון הודיאק), לא מתנגד. בלייק מקבל רשות להופיע כידיד בית המשפט שם הוא נואם ומדגיש כי הנאשם הוא קטין ואשמת הרצח אינה מבוססת. השופט מחליט לשלוח את אנג'ל למוסד לשיקום עבריינים צעירים. קאסל מתרעם על כך והשופט גוזר עליו 30 ימי מאסר על ביזיון בית המשפט. ארתור קנדי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. "משפט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משפט", באתר AllMovie (באנגלית) "משפט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משפט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קטע מהסרט, חקירה ראשונה באתר יוטיוב משפט, באתר TCM
מערת אל פינדל

מערת אל פינדל (בספרדית: Cueva del Pindal) כוללת כמה ציורי מערות ושוכנת במועצה העירונית ריבדדבה (ספ') בקצה המזרחי של הקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. למערה שני חלקים: המזרחי פתוח לקהל, והמערבי, עם גישה מוגבלת. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו. אל פינדל שוכנת בצוקים שמעל הים, אם כי בתקופה הפלאוליתית העליונה שבה הוכנו הציורים, מפלס הים היה נמוך מבימינו והוא לא הגיע למרגלות הצוק שבו שוכנת המערה. אל פינדל הייתה המערה הראשונה עם ציורי מערות שנתגלתה באסטוריאס. היא נתגלתה באפריל 1908 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו. המערה מורכבת מגלריה בודדת הנמתחת לאורך 360 מטרים הפתוחה למזרח. הציורים במערה אופייניים לאזור ונמצאו בחמישה מקומות. הראשון, כ-118 מטרים מהכניסה בצד שמאל, ראש סוס מצויר בקו שחור. משטח הציור הגדול ביותר נמצא במרחק 240 מטרים מהכניסה בצד ימין, וכולל לאורך כ-20 מטרים כ-50 דמויות חרוטות או מצוירות בעיקר באדום, ובצהוב בהיר ואחת הדמויות בשניהם. כמו כן יש גם שפע של סימנים אדומים כמו נקודות, קווים, קווים מקבילים וצורות דמויות אלה, האופייניות גם למערות בקנטבריה ובחלק הצרפתי של הרי הפירנאים. בסך הכל מצוירים במערה 18 ביזונים, 8 סוסים, שלושה איילים, 2 ממותות, וחריתה יוצאת דופן של דג. הממותות צבועות באדום, שלפי איכות הציור נוצרו קודם לציורי הביזונים ומשערים כי הן משלהי התרבות הסולוטרנית (שיטה לסיתות כלי אבן שהייתה נפוצה לפני כ-18,500 שנים). תיארוך הציורים נתון במחלוקת. הכומר והארכאולוג הצרפתי אנרי בריי (Henri Breuil‏; 1961-1877) טוען שהם צוירו בכמה שלבים. ההיסטוריון והארכאולוג הספרדי פרנסיסקו חאוויר פרס פורטאה (Francisco Javier Pérez Fortea) טוען שהיו שני שלבים, ואחרים טוענים כי צוירו ברצף מאמצע ועד שלהי התרבות המגדלנית (לפני כ-16,500 ל-14,000 שנים) בתקופה הפלאוליתית העליונה. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בוצע פעמיים תיארוך על ציור בשחור של אייל באמצעות שיטת AMS‏ (Accelerator mass spectrometry) והתקבלו תיארוכים סביב 10,100 לפנה"ס, מאוחר בהרבה מהתיארוכים המקובלים, ולכן תוצאות אלו אינן מקובלות על החוקרים. מדיה וקבצים בנושא מערת אל פינדל בוויקישיתוף Andrew J. Lawson, Painted Caves: Palaeolithic Rock Art in Western Europe, OUP Oxford, 2012, ISBN 9780199698226 Malarstwo jaskiniowe — Hiszpania
רמזים (סיבוב הופעות)

רמזים הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה אשר נתמך על אלבומה "רמזים" והתקיים ברחבי ישראל ובארצות הברית. המופע עלה בשנת 2008 והסתיים בשנת 2010. הוא נמשך כשלוש שנים וכלל כ-250 הופעות. בינואר 2008 יצא לאור האלבום "רמזים", בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר. האלבום יצא אחרי שנה קשה שעברה על ריטה, שכללה פרידה מחברת התקליטים "הליקון" וכן פרידה מתוקשרת מבעלה רמי. עם צאתו של האלבום התראיינה ריטה בספיישל מיוחד בערוץ 2, בו היא דיברה בגילוי לב נדיר על אחת השנים הטעונות בחייה, הראיון זכה לנתוני רייטינג גבוהים. האלבום מתאפיין בקו שקט, מאופק ועדין שלא אפיין את אלבומיה הקודמים. כסינגלים ראשונים יצאו השירים: "אני גרה מול המים" שכתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, "אחרי שאהב" שהלחין קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם" שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים שלה. "מחכה" זכה להצלחה גדולה והיה תקופה ארוכה השיר המושמע בישראל ועמד בראש כל מצעדי תחנות הרדיו, בהמשך יצאו גם "האם היית" שהלחין קלינשטיין למילים של נועה גולנדסקי, "סוף העונה" שכתבו אלי מורנו ועילי בוטנר ו"היינו גדולים" שכתבה רחל שביט והלחין קלינשטיין. בתוך שבועיים בלבד הגיע האלבום למעמד אלבום זהב וכחודשיים מרגע צאתו הגיע למעמד אלבום פלטינה עם מכירות של למעלה מ-50,000 עותקים, נתון נדיר לתעשיית המוזיקה הישראלית של אותם שנים. ביולי 2008 במסגרת תוכנית סיום העונה של חדשות הבידור "Y בעשר", הוכתרה ריטה כאשת השנה בעקבות ההצלחה הגדולה והשינוי בחייה האישיים והמוזיקליים. בסוף אותה שנה נבחרה ריטה לזמרת השנה בארבעה מצעדי תחנות רדיו שונים. כמו כן, פורסם כי "רמזים" הוא האלבום הנמכר ביותר בישראל בשנת 2008 ושהיא האמן המושמע ביותר ברדיו בישראל בשנת תשס"ח. רשימת השירים מתוך ההופעה ה-100, שהתקיימה בשנת 2008 בקיסריה ושודרה בגלי צה"ל: "אחרי שאהב" "סוף העונה" "ימי התום" "שיר אהובת הספן" "הפעם" "מחכה" "אהבה גדולה" "שרה ברחובות" "ערב כחול עמוק" "שביל הבריחה" "בגידה" "עבד של הזמן" "ים הרחמים" (עם קובי אפללו) "שיר געגועים" (סולו קובי אפללו) "נוצה ברוח" (עם קובי אפללו) "שירת הסירנה (אל תפחד)" "בוא" "רגע פרטי" "עטוף ברחמים" "תפתח חלון" "אני חיה לי מיום ליום" יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את המופע: "היא לא צריכה להשתנות. אין כמו ריטה לעשות הכי טוב את ריטה. אני נסוג מכל דרישותיי הקודמות. תנו לריטה להיות ריטה. כמו שיש לתת לרביץ להיות רביץ...זוהי ריטה גם של שירים שהיא שרה מתוך עצמה. אבל בעיקר עדיין שרה ברחובות. בלי רמזים. הכל גלוי. ככה הקהל רוצה להתרגש איתה. שרה איתו ברחובות, על הבמה, ונותנת את כ ו ל ה". גם יובל אברמוביץ' ביקר באופן חיובי את המופע: "ריטה מחודשת ומשובחת. בלי רקדנים בלי פירוטכניקה בלי עיבודים פומפוזיים. הקהל מאוהב בנטו הבשל הזה ומגיע בהמוניו, מחבק בחום, משליך זרי פרחים וממתין מחוץ לאולם בתקווה לזכות בחיבוק. האולמות שבהם היא מופיעה מלאים עד אפס מקום חודשים קדימה. רמזים הוא מופע המשאיר את הקהל דרוך לכל אורכו עד לסיום שכולו חגיגה אחת גדולה. אלבומה הנוכחי "רמזים" מכר תוך עשרה שבועות מעל חמישים אלף עותקים...". בן שלו, גלריה, הארץ, ריטה - רמזים, באתר הארץ ריטה דו אמריקה, באתר ‏מאקו‏, 21 בפברואר 2010 תימורה לסינגר, מציצנות בעל כורחה, באתר ynet, 20 בינואר 2008 סמדר שילוני, הכל זה כלום, באתר ynet, 30 בינואר 2008 nrg מעריב, ריטה שוברת שיאים, באתר nrg‏, 4 בינואר 2009 "רמזים" הופעה בקיבוץ ב-2008, באתר יוסמיוסיק, ‏2019-04-18 יובל אברמוביץ, סופשבוע מעריב, 18.4.08
האישה ששרה (סרט)

האישה ששרה (ברוסית: Женщина, которая поёт) הוא סרט סובייטי משנת 1978. מלודרמה מוזיקלית וביוגרפיה למחצה של אלה פוגצ'ובה, שם מיוצגת הגיבורה תחת שמה של אנה סטרלצובה; שמספר על גורלה של זמרת פופ. כמה פעמים יש לה רצון לעזוב את הבמה, שכן נראה לה שאין לה חומר שעליו תוכל לחשוף באופן מלא את הכישרון שלה. אבל היא מחפשת ומוצאת את הסגנון שלה, הז'אנר שלה, השירים שלה. היא עוברת מסלול חיים קשה: נפרדת מבעלה, הופכת לאמא ולבסוף חווה תחושה חזקה. הסרט יצא בבתי קולנוע של ברית המועצות בסוף פברואר 1979. על פי תוצאות הפצת הסרטים הסובייטים משנת 1979, הסרט זכה במקום הראשון, ומשך אליו 55 מיליון צופים, ווהשחקנית הראשית אלה פוגצ'ובה זכה בתואר "השחקנית הטובה של השנה" על פי משאל שנערך במגזין "המסך הסובייטי". "האישה ששרה" תופס את המקום ה -27 בהיסטוריה ההפצה של הקולנועית הסובייטית. לאחר יציאת הסרט, הסרט זכה לביקורות וסקירות רבות בעיתונות הסובייטית - חיוביות ושליליות כאחד - ועורר ויכוח סוער בחברה, אך לא כל כך סביב הסרט, אלא סביב אלה פוגצ'ובה. "האישה ששרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האישה ששרה", באתר AllMovie (באנגלית) "האישה ששרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://akter.kulichki.com/se/10_1983 https://www.mos-kino.ru/event_1208.html
סורת אל-ע'אשיה

סורת אל-ע'אשיה (בערבית: الغاشية) היא הסורה ה-88 בקוראן, והיא מונה 26 פסוקים. שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון שמופיע בה. יש האומרים שמשמעות שם הסורה היא "המאורע הנורא", בעוד אחרים פירשו זאת כ"חזון המכסה". פסוקים 1–7 מדברים על עונשם של הלא מאמינים בגיהנום. פסוקים 8–16 מתארים את שכרם של המאמינים בגן העדן. פסוקים 17–21 מתארים דברים שונים שלכאורה נבראו על ידי אללה. פסוקים 21–24 שוב דנים בעונש הגיהנום. פסוק 25 מכריז על חזרתו העתידית לכאורה של האדם אל בוראו. ישנו חדית' שבו נאמר כי זה אשר קורא את הסורה הזאת באופן עקבי בתפילותיו, יזכה לכאורה בחסדו של האל גם בעולם הזה וגם בעולם הבא, ויזכה להגנה מפני הגיהנום. בחדית' אחר נאמר שמוחמד נהג לקרוא את הסורה הזאת בתפילות החג. מדיה וקבצים בנושא סורת אל-ע'אשיה בוויקישיתוף סורת אל-ע'אשיה, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט Hebrew_Quran, cpsquran הקוראן סורה 88 (תרגום רקנדורף) – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org Sura al-Ghashiya, WikiShia (באנגלית) Surah Ghashiyah, Chapter 88, Al-Islam.org, ‏24 בינואר 2014 (באנגלית) Book of Establishing the Prayer and the Sunnah Regarding Them - Sunan Ibn Majah - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم), sunnah.com
דיאנה ואקטיון (טיציאן)

דיאנה ואקטיון (באיטלקית: Diana e Atteone) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו. סיפורם של דיאנה ואקטיון מתואר בספר השלישי של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. הציור מתאר את הרגע בו הצייד אקטיון רואה בטעות, במערומיה, את האלה דיאנה (מקבילתה הרומית של האלה היוונית ארטמיס, אלת הבתולות והצייד אשר שמרה בקנאות על בתוליה וכל מי שפגע בטהרתה פגש סוף אלים). כעונש היא הופכת אותו לאייל והוא נטרף בידי כלבי הציד שלו. הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559. הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן. חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה וקליסטו, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים. דיאנה מוצגת לובשת כתר ועליו ירח סהר בצד ימין של הציור. אקטיון נראה משמאל כשלידו אחד מכלבי הציד שלו. הוא מסיט וילון קטיפה אדום, פעולה אשר חורצת את גורלו למרות שהוא חף מפשע. הנימפות רוחצות במעיין הנובע ממזרקה מלאכותית ומציגות מגוון תגובות ותנוחות עירום. אחת מהן נראית מאחורי עמוד אשר בקודקודו ראש אייל, רמז לבאות. במרכז, ליד הנימפות שיושבות בבסיס המזרקה, בולט לעין אגרטל ונציאני (אנ') מתקופתו של טיציאן. לצידה של דיאנה נראית שפחה שחורה, המספקת ניגודיות לדיאנה הבהירה. הפירוט שבו טיציאן מתאר את דמותה מעיד על שימוש בדוגמנית חיה. בדיקות בקרני רנטגן העלו שבמקור צוירה נימפה לבנה, והוספת האישה השחורה נועדה להגדיל עוד יותר את גיוון הדמויות וכן כדי להדגיש את תפקידה השונה מזה של הנימפות. טיציאן ידוע בטיפול הנפלא שלו בצבעים והדבר מתבטא למשל בהשתקפויות על פני מי המעיין, או בניגודיות בין הוילון האדום אשר אקטיון מסיט, והצבע הכחול של השמיים. הנוף ברקע, מעבר להרים, נעשה תוך שימוש בפיגמנט אולטרמרין (העשוי מלפיס לזולי כתוש). זהו פיגמנט יקר אשר היה זמין לטיציאן עקב היותה של ונציה מרכז סחר גדול דיאנה וקליסטו מדיה וקבצים בנושא דיאנה ואקטיון בוויקישיתוף "Diana and Actaeon, Titian". הגלריה הלאומית בלונדון. (באנגלית) "ארטמיס • פירוט על האלה ארטמיס מהמיתולוגיה היוונית". Greek Gods & Goddesses (באנגלית אמריקאית). "Titian's 'poesie': The commission". The National Gallary. (באנגלית) 'Diana and Actaeon' and 'Diana and Callisto', סרטון בערוץ "הגלריה הלאומית בלונדון", באתר יוטיוב (אורך: 20:59) (באנגלית)
דיאנה וקליסטו (טיציאן)

דיאנה וקליסטו (באיטלקית: Diana e Callisto) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1556–1559. היצירה מוצגת לחלופין בגלריה הלאומית בלונדון ובגלריה הלאומית של סקוטלנד באדינבורו. סיפורם של דיאנה וקליסטו מתואר בספר השני של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. קליסטו היא אחת הנימפות של האלה דיאנה. יופיטר מלך האלים חושק בה, מתחפש לדיאנה כדי שיוכל להתקרב אליה ואז אונס אותה. היא הרה ומסתירה את ההריון מחברותיה, אך כאשר הן רוחצות במעיין והיא מסרבת להסיר בגדיה, הן מגלות זאת, קורעות את בגדיה מעליה והיא מגורשת. יונו מלכת האלים מגלה את מעשהו של יופיטר וכנקמה על כך הופכת את קליסטו לדובה. בנה של קליסטו, ארקס הצייד, מנסה להורגה. יופיטר חומל עליהם וברגע האחרון מרומם אותם לרקיע והופך את קליסטו למערכת הכוכבים הדובה הגדולה ואת ארקס למערכת הכוכבים הדובה הקטנה. הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1556–1559. הציור נותר באוסף המלכות הספרדי עד 1704, אז פליפה החמישי, מלך ספרד העביר אותו לשגריר צרפת. הוא נרכש עד מהרה על ידי פיליפ השני, דוכס אורליאן, אחיינו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, עבור "אוסף אורליאן" בפריז. בשנת 1791, לאחר המהפכה הצרפתית, נמכר אוסף אורליאן לסוחר בבריסל על ידי לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן. חלקו הגדול של אוסף אורליאן, כולל ציור זה ודיאנה ואקטיון, נקנה בשנת 1798 על ידי תעשיין בריטי. מאוחר יותר נרכשו שני הציורים על ידי משפחת אצולה בריטית והוצגו באחוזת המשפחה בלונדון. הם נרכשו במשותף על ידי הגלריה הלאומית בלונדון והגלריה הלאומית של סקוטלנד בשנת 2008, ומיועדים להצגה ברוטציה בת חמש שנים בין שני המוזיאונים. הציור מתאר את הרגע בסיפור בו שאר הנימפות קורעות את בגדיה של קליסטו מעליה. זהו ציור משלים לדיאנה ואקטיון, גם פה מתוארת ענישה של בן אדם חף מפשע בידי האלים. מדובר למעשה על קורבן אונס אשר מנודה בידי חברותיה. שני הציורים תוכננו מלכתחילה היות מוצגים כזוג. הם דומים זה לזה בין היתר גם במספר הדמויות (8–10 לעומת 2 בשאר הציורים בסדרה poesie) ובגודלם המעט קטן יותר מגודלם של ארבעת הציורים האחרים בסדרה. בשניהם יש פסלים ותבליטים דומים ונוף משלים. לדוגמה, זרם המעיין בציור זה נראה כהמשכו של זרם המעיין בציור "דיאנה ואקטיון". כאן האור מגיע מימין בעוד שב"דיאנה ואקטיון" הוא מגיע משמאל, עובדה המעידה על כך ששני הציורים נועדו להיות מוצגים זה מול זה, משני צידיו של חלון. דיאנה ואקטיון מדיה וקבצים בנושא דיאנה וקליסטו בוויקישיתוף "Diana and Callisto, Titian". הגלריה הלאומית בלונדון. (באנגלית) "Titian's 'poesie': The commission". The National Gallary. (באנגלית) 'Diana and Actaeon' and 'Diana and Callisto', סרטון בערוץ "National", באתר יוטיוב (אורך: 20:59) (באנגלית)
סמסונג ביטוח חיים

סמסונג ביטוח חיים (בקוריאנית: 삼성생명보험) הידועה גם בשם "סמסונג לייף" (באנגלית: Samsung Life) היא חברת ביטוח דרום קוריאנית רב לאומית אשר בסיסה בסיאול שבדרום קוריאה. החברה היא חברת בת של קבוצת סמסונג, היא חברת הביטוח הגדולה ביותר בדרום קוריאה, ומדורגת בדירוג 500 החברות הגלובליות של כתב העת פורצ'ן. מוצריה העיקריים של החברה כוללים: ביטוח חיים, ביטוח בריאות, וקצבות. סמסונג לייף הוקמה בשנת 1957 כחברה פרטית. במאי 2010 היא הונפקה בבורסת קוריאה (אנ') והפכה לחברה ציבורית. הנפקה זו הייתה ההנפקה הגדולה ביותר בתולדות דרום קוריאה, והפכה את סמסונג לייף לאחת מהחברות הגדולות לפי שווי השוק שלה. מדיה וקבצים בנושא סמסונג ביטוח חיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמסונג ביטוח חיים (בקוריאנית) סמסונג ביטוח חיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Fortune Global 500 2009: The World's Biggest Companies". CNN. Jung, Song (2010-04-25). "Samsung Life IPO generates $4.4bn". FT.com. נבדק ב-2012-07-23. ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות ובנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרסאוס ואנדרומדה (טיציאן)

פרסאוס ואנדרומדה (באיטלקית: Perseo e Andromeda) הוא ציור שמן של הצייר טיציאן, שצויר בין השנים 1554–1556. היצירה מוצגת באוסף וולאס בלונדון. סיפורם של פרסאוס ואנדרומדה מתואר בספר הרביעי של השיר האפי מטמורפוזות מאת המשורר הרומי אובידיוס. הגיבור המיתולוגי פרסאוס, בנם של זאוס ודנאה, שב מהמסע שבו הרג את הגורגונה מדוזה, ומציל את אנדרומדה מלועה מפלצת הים לה הוקרבה. מאוחר יותר הוא נושא אותה לאישה. הציור הוא אחד מסדרה בת שישה ציורים שהוזמנו על ידי פליפה השני, מלך ספרד ואשר טיציאן כינה poesie (פיוטים). הציור סופק בין השנים 1554–1556. לא ברור כיצד הציור עזב את האוסף המלכותי הספרדי, אך בהמשך היה שייך לפסל פומפו לאוני (שעבד עבור מלכי ספרד במדריד משנת 1556, בהתחלה כעוזרו של אביו, לאונה לאוני) ואז לאנתוני ואן דייק, שהביא אותו ללונדון. לאחר מכן, הציור שהה בסדרה של אוספים צרפתים מכובדים, כולל אוסף אורליאן בבעלות פיליפ השני, דוכס אורליאן. כמו ציורים איטלקים אחרים, הוא הגיע ללונדון אחרי פיזורו של אוסף אורליאן בעקבות המהפכה הצרפתית. הוא נקנה על ידי המרקיז האנגלי פרנסיס-סיימור קונווי, אביו של מייסד אוסף וולאס, בשנת 1815. פרסאוס ואנדרומדה הוא אולי הדרמטי מכל ציורי הסדרה poesie. הוא מתאר את הרגע בסיפור בו פרסאוס מציל את אנדרומדה מלועה של מפלצת הים. אנדרומדה מוצגת כבולה לסלע כקורבן כדי לפייס את מפלצת הים. הגיבור פרסאוס זוחל למטה כדי לחלץ אותה, כאשר ירידתו העוצמתית והאקטיבית מנוגדת לפגיעות הפסיבית של אנדרומדה. דמותה העירומה של אנדרומדה מהווה אנטיתזה חזותית לדמותו המשוריינת של פרסאוס. ישנם הבדלים מסוימים בין ציורו של טיציאן למקור המיתולוגי, שנבעו או מתרגום לקוי של הלטינית או מפרשנות חופשית של טיציאן: במיתולוגיה הוריה של אנדרומדה נמצאים בקרבתה, כאן הם ככל הנראה על החוף ממול, ליד העיר. אנדרומדה מוצגת בציור כמי שניצבת בין צדפים ואלמוגים, שעדיין לא נוצרו בשלב זה בסיפור. מצד שני, טיציאן מתאר את אנדרומדה כמי שנראית כמו פסל ובוכה, כמו במיתולוגיה. כמו כן נראים בציור האמצעים אשר פרסאוס קיבל מהאלים כדי שיוכל להרוג את המדוזה: החרב המעוקלת שקיבל מן האל מרקוריוס, והמגן שקיבל מן האלה מינרווה. כמו מרקוריוס, הוא נועל מגפיים מכונפים, וחובש כובע מכונף. הקומפוזיציה של פרסאוס ואנדרומדה התפתחה במספר שלבים, הניתנים לעקיבה בעזרת צילומי רנטגן, צילומי אינפרא-אדום, ורישום ששרד. גם בעין בלתי מזוינת ניתן עדיין להבחין בחלק מהגרסאות הקודמות. תחילה אנדרומדה הייתה מימין, בתנוחה הדומה לתנוחתה בגרסה הסופית. הזרוע משמאל הונפה מעל ראשה בצורה דומה, אך הזרוע השנייה הייתה פחות או יותר אופקית, והראש ככל הנראה הביט לעבר המרכז. קיים רישום של אנתוני ואן דייק המתעד זאת, מתוך רישומיו האיטלקים. הרישום הוא ככל הנראה העתק של רישום אבוד של טיציאן. מדיה וקבצים בנושא פרסאוס ואנדרומדה בוויקישיתוף "Perseus and Andromeda, Titian". אוסף וולאס. (באנגלית) "Titian's 'poesie': The commission". The National Gallary. (באנגלית)
חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך

חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, התשס"א–2000 בא לעודד סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה בישראל להיות מעורבים בפעילות ביום חינוך ארוך, באמצעות מלגת לימודים שתינתן בתמורה לפעילות זו. החוק נחקק בכנסת החמש עשרה ביוזמתה של חברת הכנסת קולט אביטל. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את מטרתו: מטרת הצעת חוק זו היא שילובם של הסטודנטים והסטודנטים להוראה בפעילות חינוכית לילדים בגילאי בית הספר היסודי וחטיבות הביניים במסגרת יום חינוך ארוך. הצעת החוק תזרז את יישום חוק יום חינוך ארוך, תוך צמצום העלויות הכרוכות ביישומו, ובו בזמן תוך סגירת פערים בחברה הישראלית על ידי הרחבת האופקים של ילדים ובני נוער לאחר שעות הלימודים הפורמליות. החוק אושר בכנסת ב-18 באוקטובר 2000, ולא עבר שום שינוי מאז. החוק קובע שסטודנט שהתקבל לתוכנית לשילוב סטודנטים בפעילות חינוכית במסגרת יום חינוך ארוך יחויב במתן ארבע שעות שבועיות בפעילות חינוכית, ובתמורה יהיה זכאי למלגה שלא תפחת ממחצית משכר הלימוד. בהתאם לסמכות שהוקנתה לה בחוק התקינה שרת החינוך, התרבות והספורט, לימור לבנת, את תקנות עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, תשס"ה-2005, המפרטות את אופן המעורבות של הסטודנט, וקובעות שמלגה מלאה, בשיעור 60% משכר הלימוד, תינתן תמורת פעילות שלא תפחת ממאה שעות לשנת לימודים. למימוש החוק משמשת תוכנית סחל"ב. חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, התשס״א–2000, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת הצעת חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, התשס"א­-2000, ה"ח 2924 מ-30 באוקטובר 2000 תקנות עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך, תשס"ה-2005, באתר "נבו"
מערת צ'ופין

מערת צ'ופין (בספרדית: Cueva de Chufín) כוללת כמה ציורי מערות ושוכנת במועצה העירונית ריוננסה (ספ') בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. היא ממוקמת במפגש הנהרות למסון (ספ') וננסה (ספ'), בסביבה עם מדרונות תלולים שבהם יש כמה מערות עם אמנות סלע. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו. היא התגלתה על ידי הצלם מנואל דה קוס בורבויה (Manuel de Cos Borbolla), יליד ראבגו (Rábago) בקנטבריה. במערת צ'ופין נמצאו כמה תקופות מגורים. תחילת השימוש במערה בשלהי התרבות הסולוטרנית (שיטה לסיתות כלי אבן שהייתה נפוצה לפני כ-18,500 שנים), אם כי תארוך הציורים הוא בין 20,000 ל-25,000 שנה. המערה קטנה וכוללת שתי קבוצות של אמנות סלע. הראשונה, בכניסה, מורכבת מחריטות עמוקות, הכוללות קבוצה מרכזית עם ביזון, כמה איילות, דגים וסימנים. בתוך המערה, שני בעלי החיים והסימנים צבועים באדום ואילו חרוטים ביזונים, שור הבר, סוסים ודמות אנתרופומורפית. בנוסף יש גם מספר גדול של סמלים. קבוצה מהם, המכונה "מקלות", נמצאת בתוך ציורי החיות. יש גם מספר גדול של שרטוטים תוך שימוש בנקודות אדומות, בהם אחד מהם בולט סביב החור בסלע שהתפרש כמייצג של פות. מדיה וקבצים בנושא מערת צ'ופין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מערת צ'ופין CHUFÍN CAVE אתר Prehistoric Rock Art Trails EL CHUFÍN CAVE(הקישור אינו פעיל) מאתר התיירות הרשמי של ספרד CHUFÍN CAVE
חוק המלחמה בשחיתות (רוסיה)

החוק הפדרלי מיום 25 בדצמבר 2008 מספר 273 "אודות המלחמה בשחיתות" הוא חוק פדרלי של הפדרציה הרוסית, שנכנס לתוקף ב-10 בינואר 2009, המסדיר את המאבק בשחיתות. את החוק אוכפים שירות הביטחון הפדרלי הרוסי וועדת החקירות הפדרלית של רוסיה. הצעת החוק הוגשה לדומה ב-3 באוקטובר 2008. ב-19 בדצמבר אומץ החוק בקריאה שלישית על ידי צירי הדומה ואושרה על ידי מועצת הפדרציה ביום 22 בדצמבר 2008. ב-25 בדצמבר 2008, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על החוק הפדרלי והוא נכנס לתוקף בינואר 2009. החוק קובע את העקרונות הבסיסיים למאבק בשחיתות, כמו גם את היסודות הארגוניים והמשפטיים למניעה ולמאבק בה. השחיתות עצמה נקבעת על ידי רישום מעשים לא חוקיים, המאופיינים כשחיתות - השימוש הבלתי חוקי של האדם בעמדתו הרשמית בניגוד לאינטרסים הלגיטימיים של החברה והמדינה להשגת רווח, או מתן הטבות כאלה לאדם מסוים על ידי אנשים אחרים שלא כדין. בין אמצעי המניעה המעוגנים בחוק: ביטול איסורים ומגבלות בלתי מוצדקות, במיוחד בתחום הפעילות הכלכלית; העלאת השכר והערבויות החברתיות לעובדי המדינה והעירייה; יצירת מנגנונים של שליטה ציבורית על עבודתם של גופים ממשלתיים; תעמולה נגד שחיתות; הבטחת עצמאות התקשורת; דרישות מחמירות יותר לעובדי מדינה. על עובד המדינה להודיע למעבידו, לפרקליטות או לגופי מדינה אחרים על כל מקרים של קבלת שוחד. בנוסף, נדרשו עובדי מדינה להכריז לא רק על הכנסותיהם ורכושם (רשימת ההכנסות והרכוש המוצהרים הורחבה), אלא גם את הכנסותיהם ורכושם של בני זוגם וילדיהם הקטינים. עובדי מדינה המחזיקים בניירות ערך, מניות (הון, מניות בהון מורשה (מניות משותפות) של ארגונים), זאת כדי למנוע ניגוד עניינים ועליהם להעביר אותם לניהול אמון. שחיתות החוק הפדרלי של הפדרציה הרוסית מיום 25 בדצמבר 2008 "אודות מלחמה בשחיתות" Дмитрий Медведев внёс на рассмотрение в Госдуму пакет законопроектов о противодействии коррупции. Госдума приняла закон "О противодействии коррупции". "Президент России подписал закон "О противодействии коррупции"". אורכב מ-המקור ב-2009-04-17. נבדק ב-2014-12-23.