laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רימון השנהב

רימון השנהב הוא פריט ארכאולוגי בגודל אצבע שנרכש על ידי מוזיאון ישראל. בניגוד למשתמע משמו, הרימון אינו עשוי משנהב אלא מעצם של היפופוטם. בעת רכישתו נחשב לפריט הארכאולוגי היחיד שנמצא עד אותה עת מבית המקדש הראשון, אולם בשנת 2004 הועלו חשדות שהפריט מזויף והוא הוסר מהתצוגה. הפריט נושא את הכתובת "לבי (תיהו) ה קדש כהנם" ("לבית ה' קודש כהנים"), והוא זוהה כחלק משרביט ששימש את כוהני בית המקדש הראשון. קוטרו המרבי הוא כ-2 ס"מ וגובהו כ-4 ס"מ. הראשון שחקר את הפריט היה הפרופסור הצרפתי אנדרה למר (André Lemaire) (צר'), אשר נתקל בו אצל סוחר עתיקות ירושלמי בתחילת שנות השמונים. הוא פרסם את הממצאים במאמר בשנת 1984. לאחר מכן הוצג הפריט במוזיאונים שונים ברחבי העולם. הרימון נרכש בשנת 1988 על ידי מוזיאון ישראל. הוא נרכש מסוחר עתיקות אנונימי בעבור 600 אלף דולר, אשר התקבלו מתורם שווייצרי. לאחר רכישת הפריט החל להתעורר חשד כי הפריט מזויף. ועדת מומחים של רשות העתיקות בהשתתפות פרופ' יובל גורן קבעה בשנת 2004 כי הרימון הוא זיוף והוא הוסר מתצוגת המוזיאון. באותה שנה, משטרת ישראל הגישה כתבי אישום פליליים נגד עודד גולן, באשמת זיוף עתיקות. זו הייתה הפעם הראשונה שבית המשפט דן במקרה של זיוף עתיקות. ב-14 במרץ 2012 גולן זוכה מכל אשמה, מחמת הספק. בין הפריטים בהם דן בית המשפט היה גם רימון השנהב. בחודש מאי 2007 שלושה מחברי ועדת המומחים המקורית בדקו מחדש את הכתובת שעל הרימון. שמואל אחיטוב, אהרון דמסקי ויובל גורן שינו חלק קטן מהמסקנות של הוועדה המקורית, אך בסופו של דבר דבקו במסקנה שמדובר בזיוף. פרופסור למר דבק בעמדתו לפיה הרימון הוא אותנטי. בשנת 2008 הגיש פרופסור יצחק רומן חוות דעת מומחה, לפיה הרימון אינו מזויף. לדבריו טעתה ועדת המומחים מ-2004 כשטענה שמדובר ברימון עתיק שהוסיפו לו כיתוב לאחרונה. רומן בדק את הרימון באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים וגילה שהן הרימון והן הכיתוב עתיקים באותה מידה, מכיוון שקווי השבר העתיקים ברימון חוצים את האותיות. כמו כן הוא גילה שהפטינה שנמצאת בתוך האותיות לא הודבקה אליהן, אלא האותיות חרוטות לתוך החומר ולכן הפטינה טבעית. רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית מדיה וקבצים בנושא רימון השנהב בוויקישיתוף תמונת הפריט המקורי עמירם ברקת, האם גם הפריט היחיד מבית ראשון מזויף?, באתר הארץ, 25 במרץ 2004 Analysis of Microscope Photographs: The Ivory Pomegranate Inscription—Preserved And Missing באתר Biblical Archaeology Society https://web.archive.org/web/20101224091225/http://www.bib-arch.org/news/roman-report-hebrew.pdf - חוות דעת מומחה - רימון ITM 070106ir], מאת פרופ' יצחק רומן.
לזר קרסטין

לזר קרסטין (בליטאית: Lazar Krestin;‏ 1868–1938) היה צייר יהודי ליטאי. קרסטין נולד בקובנה למשפחה דתית וקיבל חינוך דתי-מסורתי בחדר. הוא למד אמנות בבית הספר לעיצוב בווילנה. אחר כך למד באקדמיה במינכן ובווינה. התגורר תקופה באודסה, ובשנת 1910 עבר לארץ ישראל ללמד בבצלאל לבקשת בוריס שץ, שרצה להביא לבית ספרו אמנים נודעים, בניגוד לעמדת הוועד שבקש להעסיק בעלי מלאכה. קרסטין עסק רבות ביודאיקה ובציורים של יהודים דתיים. הוא היה תלמידו המפורסם ביותר של איזידור קאופמן. מדיה וקבצים בנושא לזר קרסטין בוויקישיתוף פתיחת התערוכה הבצלאלית, הצבי, 29 במאי 1910 נורית שלה-כהן, ״בצלאל״ של שץ, 1906–1929, עמ' 71 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורנת א-סוודא

קוּרְנַת אַ-סָוודַא (בערבית: القرنة السوداء; בתעתיק מדויק: אלקרנה אלסודאא; מסורית: ܩܪܢܬ ܣܗܕ̈ܐ – קֹרְנֶת סֹהְדֵא, הר המרטירים) הוא ההר הגבוה ביותר בלבנון, המתנשא כ-3,088 מטר מעל גובה פני הים. על פי הספרות הדתית מימי הביניים, פסגה זו היא האתר שבו נח, לאחר ששרד את המבול, נטע עץ קדוש. ההר הוא חלק משרשרת ההרים של הר הלבנון, בסמיכות לעיירה בשרי בצפון המדינה. במהלך החורף ההר מושלג והטמפרטורות בו יורדות עד לכ-22 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. האקלים השורר בהר הוא אלפיני. הקיץ קריר. טמפרטורות המקסימום נעות בין 10 ל-15 מעלות צלזיוס, ואילו המינימום 0 עד 5 מעלות. החורף ממושך, החל מאוקטובר עד סוף אפריל. ממוצע המקסימום הוא מינוס 5 מעלות צלזיוס, ובלילה הטמפרטורה עשויה לצנוח עד למינוס 22 מעלות. בממוצע יורדים 10 עד 12 מטר שלג בשנה. השלג נשאר על הקרקע עד אמצע יוני ושלוגיות נשארות עד אמצע יולי. הקרה שכיחה גם בקיץ, והטמפרטורה בלילה מגיעה לעיתים למינוס 5 מעלות. העלייה אל ההר והירידה ממנו אורכה 12 ק"מ לכל כיוון, והיא נמשכת כ-7 שעות בסך הכל. השביל מציע למטיילים נופים ונופי עננים ייחודיים, וכן נופים מדהימים של הטבע המדברי של האזור. עם זאת, בגלל עונת השלג, השיא נגיש רק מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר. שיפוע המדרונות, בעיקר המערביים שהם תלולים במיוחד, מגיע ל-75 מעלות ועל כן פסגת ההר ידועה במפולות שלגים רבות וקטלניות ביותר. ההר נחשב למאגר מים, והוא מזין נהרות ממזרח כגון נהר העאסי וממערב כגון נהר קדישא. קורנת א-סוודא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 5 facts you should know about Lebanon's highest peak Qurnat as Sawda' in Jabal al-Makmel is the highest peak in Lebanon and the Levant!, The961 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוואי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מילה שמשמעותה: משני, נלווה, משלים, נספח. לוואי – מונח תחבירי: משלים של שם עצם, שעונה על שאלות כמו "איזה?" ו-"כמה?", אודות שם העצם תופעת לוואי (תרופה) – תגובה לא רצויה שעשויה להתרחש עקב נטילת תרופות עצב הלוואי – עצב הגולגולת האחד עשר תוצר לוואי (אנ') – מוצר משני הנוצר תוך כדי תהליך הייצור של המוצר העיקרי מילה שמשמעותה: תקווה, לו, מי ייתן. ”הלוואי אותי עזבו ותורתי שמרו” (ירושלמי, חגיגה, פ"א ה-ו), ”ולוואי שיתפלל אדם כל היום כולו” (בבלי, ברכות כ"א א') הלוואי (שיר) – פזמון שכתב אהוד מנור והלחין בועז שרעבי עבור תחרות קדם-אירוויזיון 1986
ארנון בן-דוד

ארנון בן דודו סבג (נולד בשנת 1950 בתל אביב) הוא אמן ישראלי. יצירותיו עוסקת במציאות הפוליטית־החברתית ובמנגנוני הכוח המעצבים אותה. בן-דוד הוא נכדם של המהנדס יעקב אורנשטיין והרקדנית והכוריאוגרפית מרגלית אורנשטיין. הוא בנם של הרקדנית והכוריאוגרפית יהודית אורנשטיין והצלם והגרפיקאי שלמה בן-דוד, ואחיה של הרקדנית והמשוררת נעמי בן דוד. הוא סיים לימודי תואר ראשון (B.F.A.) בבצלאל בשנת 1977. היה מהמובילים ב"מרד הסטודנטים" במוסד. בעקבות פעילות זו יצר חיבור בין תיעוד צילומי לבין מבנים פיסוליים עשויים עץ. ב-1983 סיים לימודי תואר שני (M.F.A.) במכללת האנטר בניו יורק. במהלך שנות ה-80 התגורר בארצות הברית. בעקבות מות אשתו הראשונה שב בשנת 1987 לישראל. בעבודות שיצר במהלך עשור זה התייחס בצורה מושגית לאמנות על ידי מבני אסמבלאז' תלת-ממדיים, שהכילו הקשרים פוליטיים וחברתיים. בנוסף, יצר גם כרזות בטכניקת אופסט. בשנת 1996 נערכה לבן-דוד תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב שנקראה "עבודות חדשות". התערוכה "כוח", שאצר דורון רבינא ב-2005 בבניין הטורבינות במתחם רידינג בתל אביב, כללה 2 עבודות של בן דוד. אחת מהן עשויה מסגרת עץ, שני רובי עוזי מפלסטיק ושני ציורים מופשטים קטנים. העבודה "אמנות יהודית" של בן דוד מ-1988 נכללה בתערוכה "צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל" שנערכה ב-2008 במוזיאון חיפה. העבודה עוסקת בקשר בין האמנות הישראלית והפוליטיקה של הקיום בארץ. כך למשל, הדיקט ממסגר את העוזי ומייצר את ה"מסגרת" המגדירה את האובייקט כ"אמנות". בשנת 2011 אצר דורון רבינא בגלריה קונטמפוררי את תערוכת ״חזית אחת״ בה השתתפו קארסון פיסק-ויטורי, מתיאו לאבאנשי, יצחק דנציגר, ובן-דוד. ב-2016 הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה שכותרתה PRT - ראשי תיבות של Provincial Reconstruction Team - שעסקה ביחסי ברוקלין-תל אביב, על רקע הדיון ביחסי ארצות הברית–ישראל. משנת 2022 עבודה של בן דוד מוצגת במוזיאון תל אביב בתערוכת הקבע החדשה של אוסף האמנות הישראלית "דמיון חומרי". 1977-1973 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים 1983-1980 תואר שני, הנטר קולג', ניו יורק, ארצות הברית 1989 פרס משרד החינוך והתרבות 1991 פרס משרד החינוך והתרבות 1994 פרס רפאל והדסה קלצ'קין, קרן תרבות אמריקה-ישראל 1994 פרס ישרכארט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות מידע על בן דוד, ארנון, 1950- בקטלוג הספרייה הלאומית מוזיאון חיפה 2008 - צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל - ארנון בן־דוד, באתר web.archive.org, ‏2013-10-08 מרכז מידע לאמנות ישראלית, באתר מוזיאון ישראל עוצמה בין המכונות, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2005 דמיון חומרי: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות
קנדיס אקולה

קנדיס רנה קינג נולדה בשם; קנדיס רנה אקולה (באנגלית: Candice Rene King; נולדה ב-13 במאי 1987) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית, ידועה מגילום דמותה של קרוליין פורבס בסדרה "יומני הערפד". אקולה נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בעיר אדג'ווד, פלורידה; בתם של קרוליין (לבית קלארק), עקרת בית שבעברה הייתה מהנדסת סביבתית, וקווין אקולה, מנתח לב-חזה; שניהם חברים במפלגה הרפובליקנית בפלורידה. יש לה אח קטן, קרי תומאס. אקולה שרה וכותבת שירים מגיל 14. השיגה הצלחה בתחום לאחר שחתמה על חוזה בחברת תקליטים בגיל 16. המוזיקה שלה צברה הצלחה בינלאומית, וכן היא ממשיכה לכתוב ולהקליט אותה. אלבום הבכורה שלה, "It's Always the Innocent Ones" יצא בדצמבר 2006 וזכה להצלחה גדולה ביפן. בשנת 2008 אקולה הופיעה כזמרת רקע בסיבוב ההופעות של מיילי סיירוס, Best of Both Worlds Tour. אקולה שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא", "על טבעי", "גדולה מהחיים" ו"גריק". בשנת 2007, היא שיחקה את אמנדה בסרט "ג'ונו". ביולי 2009, היא כיכבה בסרט האימה העצמאי "נערה מתה" המתספר על שני נערים בתיכון שמגלים אישה אלמותית במקלט נטוש. בשנת 2009 היא החלה לשחק בסדרה "יומני הערפד". הסדרה זכתה להצלחה גדולה והייתה לסדרת הדגל של רשת CW. בנוסף היה לה תפקיד קטן ב"האנה מונטנה: הסרט". ביוני 2012, הצטרפה אקולה לסדרת היוטיוב "Dating Rules From My Future Self" כקלואי, בחורה בת 26 שחושבת שאהבה לא באמת קיימת. הסדרה זכתה ל-14 מיליון צפיות. בשנת 2013, הופיעה בקליפ של השיר "Love Don't Die" של להקת דה פריי. בפברואר 2012 החלה אקולה לצאת עם המוזיקאי ג'ו קינג, הגיטריסט של להקת "דה פריי", לאחר שחברתה של אקולה, נינה דוברב הכירה בין השניים באירוע של הסופרבול. לקינג יש שני ילדים מנישואיו הקודמים. הזוג התארס במאי 2013 ונישא ב-18 באוקטובר 2014 בניו אורלינס, לואיזיאנה. ב-15 בינואר 2016, נולדה בתם הראשונה, פלורנס מיי. ב-1 בדצמבר 2020, קינג ילדה בת שנייה, ג'וזפין ג'ון. השניים התגרשו ב-2022. ב-2023 אישרה בסרטון בחשבון האינסטגרם שלה כי היא נמצאת בזוגיות עם סטיבן קרוגר. אקולה תומכת במיזם "It Gets Better" הפועל למניעת התאבדות בקרב בני נוער להט"בים, לצד עמיתיה לסדרה "יומני הערפד" מייקל טרבינו ואיאן סומרהולדר. קנדיס אקולה, ברשת החברתית פייסבוק קנדיס אקולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנדיס אקולה, ברשת החברתית אינסטגרם קנדיס אקולה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קנדיס אקולה, באתר AllMovie (באנגלית) קנדיס אקולה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קנדיס אקולה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קנדיס אקולה, באתר AllMusic (באנגלית) קנדיס אקולה, באתר Discogs (באנגלית)
ניסים אמזלג

ניסים אמזלג (נולד ב-1962) הוא בוטנאי ישראלי. אמזלג, יליד מרוקו, גדל ולמד בצרפת (1985-1965) למד ב-École normale supérieure de Saint-Cloud (צר'). לאמזלג תואר דוקטור במדעי החיים מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), ותואר דוקטור במקרא מאוניברסיטת בן-גוריון (2015). אמזלג פרסם כשישים מאמרים מדעיים בתחום הביולוגיה בנושא הסתגלות התפתחותית בצמחים והשלכותיה ההורמונליות. בתחום המקרא פרסם עד כה שני ספרים וכשלושים מאמרים מדעיים העוסקים בשני תחומים: 1) השירה המזמורית המקראית וביצועה המוזיקלי כשירת מענה. 2) היסודות המטלורגים של האמונה הישראלית והמקור הקיני של האל המקראי - אלוהי ישראל. בתחום הפילוסופיה של המדע פרסם אמזלג כשנים עשר מאמרים ושלושה ספרים על מושג האמת במדע בכלל. ועל היסודות המדעיים של תורת האבולוציה של דרווין וממשיכו. הוא מחברו של הספר "מהפכת הנחושת". פרסם מספר מאמרים, בהם ב-American Journal of Archaeology וב-Journal for the Study of the Old Testament. בצרפתית חיבר את הספרים, "La Raison malmenée – De l’origine des idées reçues en biologie moderne" ואת "L'Homme végétal. Pour une autonomie du vivant " מתגורר בכפר סבא. עשבי קדם אתר "תובלים" (ארכיון) מידע על אמזלג, ניסים, 1962- בקטלוג הספרייה הלאומית ניסים אמזלג, באתר Academia.edu נסים אמזלג (1962-), דף שער בספרייה הלאומית נסים אמזלג, לפני 6,000 שנה, המציאה קבוצת חרשי נחושת את הכתב הראשון, באתר הארץ, 29 ביולי 2019 אורלי גולדווסר, תגובה למאמר הנ"ל, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2019 נסים אמזלג, ותודה לעמלקים, באתר הארץ, 5 ביולי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איימי אקר

איימי לואיז אקר (באנגלית: Amy Louise Acker; נולדה ב-5 בדצמבר 1976) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת מתפקידיה בגילום הדמויות ויניפרד ברקל בסדרה "אנג'ל", הדמות קלי פייטון בעונה החמישית של הסדרה "זהות בדויה", הדמות ד"ר קלייר סאנדרס בסדרה "בית הבובות", הדמות "רוט" בסדרה "מבוקש" ולאחרונה בתור קייטלין "קייט" סטראקר בסדרה "בעלי היכולות". אקר נולדה וגדלה בדאלאס שבטקסס, למשפחה נוצרית-מתודיסטית. אמה עקרת בית ואביה עורך דין. למדה בתיכון "Lake Highlands". בהמשך, קיבלה תואר ראשון בתיאטרון מטעם אוניברסיטת "Southern Methodist". במהלך לימודיה בקולג' דגמנה לתקופה קצרה לקטלוג הבגדים של חברת "J.Crew". עבדה כשחקנית תיאטרון לתקופה מסוימת, כשבשנת 1999 זכתה בפרס "Leon Rabin" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר" על תפקידה בהצגה תרז ראקן. באותה שנה קיבלה תואר ראשון באומנויות. הופעת הבכורה שלה בתפקיד ראשי בטלוויזיה הייתה כוויניפרד "פרד" ברקל בסדרה אנג'ל, אליה הצטרפה בעונתה השנייה ושיחקה בה עד לחמישית, כשבזו גילמה דמות נוספת, איליריה. על תפקידה בסדרה זכתה בשנת 2003 בפרס סאטורן. בשנת 2005 החלה לגלם את הדמות קלי פייטון בעונה האחרונה של הסדרה זהות בדויה, וכן דיבבה את דמות הציידת בסדרת האנימציה ליגת הצדק. ביצעה הופעת אורח בסדרה איך פגשתי את אמא, כשהתאחדה עם מי ששיחק לצדה באנג'ל, אלכסיס דניסוף. גילמה את ד"ר קלייר סאנדרס/ויסקי בסדרה מאת ג'וס וידון, בית הבובות, בה שיחקה בתפקיד משני בעשרה פרקים מתוך שלושה עשר בעונתה הראשונה, ובשלושה פרקים בשנייה. בשנת 2010 שיחקה בסדרה של ABC עיירה שמחה, בתפקיד רייצ'ל קונרוי; כיכבה בפרק סוף העונה הראשונה של הסדרה "מטרה חיה" מבית פוקס; והופיעה באחד מפרקי הסדרה האישה הטובה. שיחקה בסרט בקתת הפחד, שיצא לאקרנים ב-13 באפריל 2012. ב-18 במאי באותה שנה הופיעה בפרק הסיום של העונה הראשונה של הסדרה מבוקש ברשת CBS, ומשם קודמה לתפקיד ראשי במשך 4 העונות הבאות. בשנת 2013 שיחקה אקר בסוף העונה הראשונה של הסדרה סוכני S.H.I.E.L.D.. נאמר על אקר רבות על ידי בכירים רבים בתעשייה כמו רוג'ר איברט וג'וס ווידון שהיא בין השחקניות המעולות שפועלות כיום, ויש לה מנעד רחב מכעס לשמחה ולעצב במשחקה העדין והעוצמתי. ב-25 באפריל 2003 נישאה אקר לשחקן ג'יימס קרפינלו בקליפורניה. ב-22 בינואר 2005 הביאו השניים לעולם בן, ג'קסון ג'יימס קרפינלו, וב-1 בספטמבר 2006 בת, אווה גרייס. מדיה וקבצים בנושא איימי אקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איימי אקר איימי אקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איימי אקר, ברשת החברתית אינסטגרם איימי אקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איימי אקר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי איימי אקר, באתר AllMovie (באנגלית) איימי אקר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) איימי אקר, באתר Metacritic (באנגלית) איימי אקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ארנה דה ביישאדה

אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס (פורטוגזית: Estádio Joaquim Américo Guimarães), הידוע גם כארנה דה ביישאדה (Arena da Baixada), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה אשר בברזיל. האצטדיון, אשר מכיל 38,533 מקומות ישיבה, נמצא בבעלותה של קבוצת אתלטיקו פרנאאנסה ומשמש כמגרשה הביתי. ארנה דה ביישאדה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל, במסגרתו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר. בשנת 1914 הורה נשיא קבוצת הכדורגל אינטרנסיונל מקוריטיבה, ז'ואקים אמריקו גימראאס, לבנות אצטדיון לקבוצה. הוא בחר כאתר לאצטדיון את השפלה (בפורטוגזית: Baixada) של "אגווה ורדה" (Água Verde), היום שכונה יוקרתית ומרכזית בקוריטיבה. מאז, מוכר האצטדיון כ"ארנת השפלה" ("Arena da Baixada"). בשנת 1924 התאחדה אינטרנסיונל עם קבוצת אמריקה מקוריטיבה ויחד הן יצרו קבוצה חדשה בשם אתלטיקו פרנאאנסה. הקבוצה החדשה ירשה את אצטדיון ארנה דה הביישאדה, ושינתה את שמו הרשמי ל"אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס". האצטדיון היה בשימוש אתלטיקו פרנאאנסה עד לשנת 1987, עת החלה הקבוצה לשכור את ה"פינייראו" (Pinheirão), אז אצטדיון חדש של התאחדות הכדורגל של פרנה, כמגרשה הביתי. אתלטיקו שחקה בפינייראו עד ל-1993, אז חזרה לארנה דה ביישאדה. ב-1994 בוצעו בו שיפוצים, במסגרתם חודשו חלק מהבטונדות והמושבים. בשנת 1997 נהרס האצטדיון הישן כליל לטובת בנייה של אצטדיון מודרני במקומו. האצטדיון החדש נחנך ב-1999 ונחשב אז לאחד מהאצטדיונים המודרניים ביותר בדרום אמריקה. זמן קצר לאחר כניסתה לאצטדיון המשודרג, זכתה אתלטיקו פרנאאנסה בשנת 2001 באליפות הליגה הברזילאית לראשונה בתולדותיה. למרות שנחשב לאצטדיון מודרני, לא כל התוכנית המקורית יצאה לפועל בבניה שהסתיימה ב-1999. בין היתר, רק שלושה מתוך מארבעת יציעי האצטדיון נבנו. הצד הרביעי גבל בבית ספר שיועד לעבור לאתר אחר, אולם שנים של מאבק משפטי עברו עד שניתן היה להוציא לפועל את התוכנית להשלמת האצטדיון. בשנת 2009 נחנך המפלס התחתון של היציע הרביעי, אשר הגדיל את תכולת האצטדיון ב-4,700 צופים לתכולה של 28,273. האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג על מנת לעמוד בדרישות פיפ"א. השדרוג כלל בין היתר השלמת היציע הרביעי, קירוי מלא של היציעים, החלפת כלל המושבים, שינוי המעטפת החיצונית של האצטדיון ועוד. לאחר עיכובים רבים במועד סיום העבודות, נחנך האצטדיון באופן רשמי ב-14 במאי 2014 במשחק בין אתלטיקו פרנאאנסה לבין קורינתיאנס שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס. מדיה וקבצים בנושא ארנה דה ביישאדה בוויקישיתוף תיאור האצטדיון באתר פיפ"א. (באנגלית) תמונות ארנה דה ביישאדה באתר World Stadiums. אורי קופר ואופיר להב, הערים המארחות: קוריטיבה במונדיאל, באתר ynet, 20 במאי 2014
בן מלך

האם התכוונתם ל... אור בן מלך – שחקן ישראלי איציק בן מלך – זמר ושחקן ישראלי איציק בן מלך (עסקן ספורט) – אתלט ומאמן ישראלי, מייסד ויו"ר היחידה לספורט הישגי בישראל. אברהם בנמלך – עיתונאי ואיש רדיו ישראלי אפרים בנמלך – כלכלן ישראלי-אמריקאי, בנו של אברהם בנמלך נסיך בן המלך והעני
אוניית צב

אוניית צב וכן גֶּאוֹבּוּקְסֶאוֹן וקוֹבּוּקְסוֹן (거북선) הם השמות בהם נקרא סוג של אוניית משוטים מלחמתית סְפוּנָה, בה השתמש הצי המלכותי הקוריאני בתקופת שושלת ג'וסון מתחילת המאה ה-15 עד המאה ה-19. אוניות צב קדומות יותר, אלו הנקראות "גוויסאון" (귀선; 龜船), נזכרות לראשונה ברשומות של 1413 ו-1415 בספרי השנים של שושלת ג'וסון, בתיאור קרב ראווה בין גוויסאון לאוניית מלחמה יפנית. השימוש בהן התמעט ובסוף פסק לגמרי בתקופת השלום היחסי הארוכה בין קוריאה ליפן. אוניות צב נטלו חלק בלחימה נגד הצי היפני במהלך שני נסיונותיו של טויוטומי הידיושי לכבוש את קוריאה בשנים 1598-1592, וההיסטוריוגרפיה המסורתית ייחסה להן חשיבות רבה במלחמה זו. ברם, חשיבות זו שנויה כיום במחלוקת, בין השאר מפני שמעולם לא השתתפו יותר מחצי תריסר אוניות-צב יחד בקרב ימי אחד. תכנון האונייה ועיצובה מיוחסים לשר הצי הקוריאני יי סון-סין. אוניות הצב שבנה היו מצוידות בחמישה סוגים שונים של תותחים, לכל הפחות. המאפיין הבולט ביותר שלהן היה גליף חרטום בצורת ראש דרקון, שיכול היה לירוק אש מלועו. כל אחת מן האוניות הייתה מחופה בסיפון שלם, מגן מפני מטר חיצים, כדורי מוסקטים וכלי נשק מתלקחים. הסיפון כוסה בדורבנות ברזל כדי למנוע מן האויב לפשוט על האונייה וללוכדה. הטענה, כי הסיפון היה מחופה בלוחות ברזל, עודנה שנויה במחלוקת. Hawley, Samuel. The Imjin War: Japan's Sixteenth-Century Invasion of Korea and Attempt to Conquer China. Seoul, The Royal Asiatic Society, Korea Branch, 2005. Swope, Kenneth M.."Crouching Tigers, Secret Weapons: Military Technology Employed During the Sino-Japanese-Korean War, 1592–1598." The Journal of Military History, Vol. 69 (Jan. 2005), pp. 11–42 (32). Needham, Joseph, Ling Wang and Gwei-Djen (1971). Science and civilisation in China: Vol. 4, Physics and physical technology. Pt. 3, Civil engineering and nautics. Cambridge University Press. pp. 683–684. מדיה וקבצים בנושא אוניית צב בוויקישיתוף Hawley (2005), p. 192. Swope (2005). Needham (1971), pp. 683–684. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצר פנימית

חצר פנימית היא שטח המגודר בבניינים ופתוח אל השמים. חצרות פנימיות שימשו כמקומות מפגש עיקריים באכסניות ובמבני ציבור. חצרות פרטיות המוקפות בחומות או בניינים קיימות בארכיטקטורת המגורים מן התקופה שבה החלו אנשים להתגורר בדירות. החצרות הפרטיות הקדומות נבנו באיראן ובסין ומתוארכות עד לפני 3,000 לפני הספירה. הן שימשו למטרות רבות, בהן בישול, שינה, עבודה, משחקים, גינון, ואזור שמור עבור בעלי החיים של בעלי המבנה ואורחיהם. לפני שהיו חצרות פנימיות, מקור אש הובער באזור מרכזי בבית, ורק חור קטן בתקרה איפשר לעשן להיפלט מחוץ למבנה לאוויר הסביבה החיצוני. במשך הזמן, הפתחים הקטנים הוגדלו, ולבסוף הובילו לפיתוח של החצר המרכזית הפתוחה. בתים עם חצר פנימית שכיחים יותר באקלים ממוזג, היות שחצר מרכזית פתוחה יכולה להיות כלי עזר חשוב לקירור הבית במזג אוויר חם. עם זאת, בתי חצר נמצאו גם באקלים קשה יותר, בשל הפרטיות, התאורה, האוויר, השלווה והביטחון שהיא מעניקה. באור שהייתה עיר-מדינה עתיקה בדרום מסופוטמיה, נבנו בתים בשתי קומות סביב כיכר פתוחה, ב-2000 לפני הספירה. בקומת הקרקע היו המטבח, חלל העבודה והחללים הציבוריים ובקומה העליונה היו החדרים הפנימיים. האזור המרכזי הפתוח בווילות הרומיות כונה אטריום, ותפקידו היה להחדיר אור אל מרכז המבנה, ולנקז את מי הגשמים אל בריכה מרכזית המכונה "אימפלוויום" (Impluvium). בתים אלה שולבו לעיתים קרובות באזור פתוח נוסף, גן, שהיה מוקף בשורות עמודים בסגנון יווני ויצר שביל סביב ההיקף של החצר. חצר פנימית במזרח התיכון משקפת את השפעות הנוודים על האזור. במקום חדרים המיועדים לבישול, שינה, וכו' באופן רשמי, הפעילויות השונות הועברו ממקום אחד לשני במבנה בהתאם לעונה, לטמפרטורה ולמיקומה של השמש. לעיתים קרובות הגגות השטוחים של מבנים אלה שמשו לשינה במזג אוויר חם. בחלק מהתרבויות האיסלמיות חצרות פרטיות ספקו מרחב חיצוני עבור הנשים, בו הן יכלו להרגיש חופשיות ולהישאר מוסתרות מהרחוב. בבית חצר סיני מסורתי, נבנו מספר בתים סביב כיכר. כל בית היה שייך למשפחה אחרת, ובתים נוספים מוקמו מאחוריהם כדי להכיל בני משפחה נוספים. החצר הסינית היוותה מקום של פרטיות ושלווה, כמעט תמיד שולב בה גן ואלמנט של מים. במקרים מסוימים, נבנו בתים עם חצרות מרובות שמגבירות את הפרטיות. זרים היו מתקבלים בחצר החיצונית ביותר, והחצרות הפנימיות יותר היו שמורות לחברים קרובים ובני משפחה. החצר הפתוחה גדולת הממדים במסגד עקבה בקירואן תוניסיה החצר הפנימית "פאטיו דה לוס אראייאנס" במתחם אלהמברה באנדלוסיה מבנה חצר פתוחה סיני מסורתי חצר ארמון מינכן החצר הפתוחה בבית עיריית בריסל חצר פתוחה משותפת בהודו קלויסטר פטיו ריאד מרוקאי מדיה וקבצים בנושא חצר פנימית בוויקישיתוף חצר פנימית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חצרות, דף שער בספרייה הלאומית
וינסנט רייגן

וינסנט רייגן (באנגלית: Vincent Regan; נולד ב-16 במאי 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ולשי. התפרסם בזכות תפקידיו בשוברי הקופות התקופתיים "300" ו"טרויה". רייגן נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס לזוג מהגרים איריים, בילה את ילדותו באירלנד ולמד ב"מכללת סט.ג'וזף" שבאיפסוויץ'. החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות כגון "Invasion: Earth" אותה כתב ג'ד מרקוריו ו"Eureka Street" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה באירלנד. את הפריצה הקולנועית שלו עשה ריגן בשנת 2001 בקומדיה "האביר השחור" בכיכובו של מרטין לורנס, בה שיחק בתפקיד האביר הרשע פרסיבל. רייגן הופיע לאחר מכן בשובר הקופות "טרויה" בתור הגנרל איודורוס מצבאו של אכילס (בראד פיט) ובסדרה התקופתית "אימפריה" בתפקיד המצביא הרומאי מרקוס אנטוניוס. ב-2005 שיחק בהפקת הפעולה של ג'ט לי ולוק בסון "ללא מחסום" לצידו של בוב הוסקינס. ב-2007 התפרסם רייגן בסרט הפעולה התקופתי המפורסם "300" בתפקיד קפטן ארטמיס, חברו הנאמן של המלך לאונידס (ג'רארד באטלר). ב-2010 השתתף רייגן בפנטזיית הפעולה "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד קפאוס מלך ארגוס. ב-2012 הופיע רייגן בפנטזיית הפעולה "שלגייה והצייד" בתור הדוכס האמונד, בסרט הפעולה "נעולים" בתפקיד אלכס מנהיג מרד האסירים, בסדרת הדרמה "לפגוע ולהחטיא" ובסרט גיבורי העל "גוסט ריידר: רוח הנקמה". רייגן נשוי לשחקנית אמיליה קורטיס ואב לשני ילדים. פושע הגון (2000) האביר השחור (2001) סוכנים על הכוונת (2001) טרויה (2004) ללא מחסום (2005) 300 (2007) באת'ורי (2008) אווה (2010) כמה שאני גדול (2010) אחזקות (2010) התנגשות הטיטאנים (2010) גוסט ריידר: רוח הנקמה (2012) נעולים (2012) שלגייה והצייד (2012) עיר של אורות זעירים (2016) התמונה האחרונה (2017) נורמנדי בעירום (2018) אקוומן 2: הממלכה האבודה (2022) לות'ר: תיק פתוח (2023) אימפריה (2005) הרחוב (2007) האסיר סקוט וביילי (2011) לפגוע ולהחטיא (2012) אטלנטיס (2014–2015) רויאלס (2018-2015) נסיכה לבנה (2017) בשר ודם (2020) לפני שנמות (2021) וואן פיס (2023) וינסנט רייגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וינסנט רייגן, באתר AllMovie (באנגלית) וינסנט רייגן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)