laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מהדורה ראשונה

"מהדורה ראשונה" היא תוכנית חדשות של חברת החדשות של קשת 12 (בעבר שודרה גם בערוץ 2) ששודרה בכל יום בשעה 16:00. החל מ-1 בנובמבר 2017, שודרה התוכנית בקשת 12 וברשת 13 בעקבות פיצול ערוץ 2. החל מ-16 בינואר 2019, התוכנית משודרת בערוץ 12 בלבד, בעקבות מכירת חברת החדשות לקשת 12. התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשעה 16:00 בערוץ 12, ועד סוף דצמבר 2018 גם בערוץ 13. בעבר שודרה התוכנית בערוץ 2. בתוכנית, הצופים מתעדכנים בכל החדשות של היום מפי כתבי החברה מכל הנושאים. בתוכנית ישנן פינות כמו סיקור אירועים עולמיים עם ערד ניר. בתחילה שודרה באותה הרצועה התוכנית סדר עולמי עם ערד ניר. התוכנית הזאת ירדה מהמסך ובמקומה באה בשנת 2006 "חדשות בחמש" שהגישו דני קושמרו ונטשה מוזגוביה. גם "חדשות בחמש" ירדה מהמסך לאחר הבחירות באותה השנה ו"סדר עולמי" שבה למסך. בסוף שנת 2007 סדר עולמי ירדה שוב ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בהגשת אורן וייגנפלד ותמר איש שלום. התוכנית "מהדורה ראשונה" עלתה לאוויר במקומה של "סדר עולמי" בגלל הפסדיה של "סדר עולמי" ברייטינג מול "חמש עם רפי רשף" ששודרה בערוץ 10. "סדר עולמי" הורדה מהמרקע ובמקומה עלתה "מהדורה ראשונה" בניסיון לגבור על המתחרים. באמצע שנת 2007 ביקשה חברת החדשות מהטלוויזיה החינוכית את רצועת 17:30 השייכת לחינוכית במטרה להאריך את התוכנית "מהדורה ראשונה" למשך שעה שלמה ובכך להתחרות בצורה טובה יותר מול התוכנית "חמש" עם רפי רשף, מכיוון שתוכניתו משודרת במשך כשעה שלמה בעוד "מהדורה ראשונה" שודרה למשך חצי שעה. ניסיון זה לא צלח. בעבר הגיש את התוכנית ברוב ימות השבוע אורן וייגנפלד ואחת לשבוע הוחלף בדרך כלל על ידי בן מיטלמן או ירון אברהם. כיום מגישים לסירוגין את התוכנית דין פישר ואלמז מנגיסטו. בדצמבר 2018 פורסם כי רפי רשף יצטרף לחברת החדשות של "קשת" יחד עם תוכניתו "חמש", מה שהעלה אז את הסבירות כי "מהדורה ראשונה" תרד מהאוויר לאחר 11 שנים בהן היא משודרת, או שתקוצר בחצי שעה, זאת מאחר שתוכניתו של רשף צפויה לעבור בצורתה הנוכחית ואורך התוכנית הוא כ-50 דקות, ואילו "מהדורה ראשונה" מתחילה ב-16:30 ומסתיימת ב-17:15 מדי יום. בסופו של דבר, הוחלט להקדים את התוכנית ל-16:00 ולהאריכה עד 17:00, דהיינו בשעה. התוכנית האחרונה שודרה באוקטובר 2023. שש עם תוכנית חיסכון מהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות "מהדורה ראשונה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "מהדורה ראשונה" באתר "קשת" רז שכניק, אחרי 13 שנה: רפי רשף עוזב את ערוץ 10 ועובר ל"קשת", באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
חרמן דניס

חרמן גוסטבו דניס (בספרדית: Germán Gustavo Denis; נולד ב־10 בספטמבר 1981 ברמדיוס דה אסקלדה שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק כחלוץ בשורות רג'ינה. חוסנו הפיסי וסגנון משחקו האגרסיבי הביאו רבים בארגנטינה לכנותו "אל טאנקה" (הטנק) ו"אל טורו" (השור). דניס החל לשחק בקבוצת טאז'רס בעיר הולדתו, רמדיוס דה אסקלדה. הוא התבלט בזכות יכולת ההבקעה שלו וכבש עבור קבוצתו 23 שערים ב-33 משחקים בטרם עבר לקילמס ב-1999 וכעבור שנה ללוס אנדס. בשנת 2001 עבר דניס לשחק באיטליה בקבוצת צ'זנה מהסרייה ב' אך ללא הצלחה. הוא חזר לארגנטינה והצטרף לארסנאל דה סארנדי אותה אימן חורחה בורוצ'אגה. דניס שיחק בקבוצה עד שנת 2005. ב-2006 עבר לקולון סנטה פה ושיחק בה עונה אחת. בסיום העונה הצטרף לאינדפנדיינטה אותה אימן בורוצ'אגה באותה עת. במדי אינדפנדיינטה התחיל דניס להצדיק את הפוטנציאל הגדול הטמון בו, הוא סיים את אפרטורה 2007 כמלך השערים עם 18 שערים ואף זומן לנבחרת. ב-16 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים כשנכנס כמחליף במשחק מוקדמות הגביע העולמי מול ונצואלה. ביוני 2008 פורסם בכלי התקשורת בארגנטינה ובאיטליה על כך שקבוצת נאפולי מהסרייה א' רכשה את כרטיס השחקן של דניס תמורת כ-9 מיליון אירו. נשיא אינדפנדיינטה אישר את ההעברה והעסקה נחתמה ב-30 ביוני 2008. דניס שיתף פעולה בנאפולי יחד עם בן ארצו אסקיאל לאבסי. שמו של דניס, המחזיק בדרכון איטלקי, נקשר לפרשת זיוף דרכונים אירופאיים שהתפרסמה בארגנטינה. במשחקיו הראשונים בקבוצה הרשים וכבש שני שערים במסגרת גביע האינטרטוטו וגביע אופ"א. הוא כבש את שערו הראשון בליגה בניצחונה של הקבוצה בבולוניה במחזור החמישי. ב-29 באוקטובר 2008 כבש דניס שלושער בניצחונה של הקבוצה על רג'ינה. ב-2010 החל לשחק באודינזה. ב-2011 הושאל לעונה אחת לאטאלנטה בתקופה קצרה במועדון הבקיע שלושער מול רומא, וסיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה (16). ב-29 ביוני 2012 הצטרף למועדון באופן קבוע ל-3 שנים. מדיה וקבצים בנושא חרמן דניס בוויקישיתוף חרמן דניס, באתר Transfermarkt חרמן דניס, באתר Soccerway חרמן דניס, באתר WorldFootball.net חרמן דניס, באתר National Football Teams חרמן דניס, באתר FootballDatabase.eu
מיכאל קומיי

מיכאל שאול קומיי (כ"ב בתשרי תרס"ט, 17 באוקטובר 1908 – 6 בנובמבר 1987) היה דיפלומט ישראלי, ושגריר ישראל השני באו"ם. קומיי נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה. הוא למד מדעים כלליים ומשפטים באוניברסיטת קייפטאון והוסמך לעריכת דין בדרגה גבוהה (בעל סמכות הופעה בפני בית המשפט העליון). משנת 1931 עבד כעורך דין והחל לפעול בקרב הקהילה היהודית. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת קומיי בצבא הדרום אפריקאי. שירותו נמשך בין השנים 1940–1946 והוא השתחרר בדרגת מייג'ור. לאחר מכן הוא עלה לארץ ישראל עם רעייתו, ג'ואן לבית סולומון, ושני ילדיהם. בתחילה עבד קומיי כנציג ההסתדרות הציונית הדרום אפריקאית שליד הנהלת הסוכנות היהודית. לאחר מכן גברה פעילותו במסגרת המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ובין היתר נשלח ב-1947 לקיים שדלנות באו"ם עבור תמיכה במתן עצמאות למדינה יהודית בישראל. לאחר קום המדינה הצטרף קומיי למשרד החוץ ושימש מנהל המחלקה לענייני חבר העמים הבריטי. בשנת 1952 הוא נתמנה לסמנכ"ל המשרד וכעבור כשנה לשמש ציר ישראל בקנדה, בשנת 1954 קודם לדרגת שגריר. שירותו בקנדה נמשך עד 1957. במהלך תקופה זו הוא נשלח גם לשמש חבר בוועדות האו"ם בניו יורק ובשנת 1956 קידם רכישתם של 24 מטוסי קרב מקנדה לישראל. בשנים 1959–1967 היה קומיי שגריר ישראל באו"ם ובשנים 1970–1973 שגריר ישראל בבריטניה. בשנת 1979 הוא פרש משירות החוץ והתגורר בירושלים. יחד עם רעייתו היה מראשי האגודה הישראלית למניעת התעללות בבעלי חיים. קומיי שכל את בנו, יוחנן, במהלך מלחמת יום הכיפורים. מדיה וקבצים בנושא מיכאל קומיי בוויקישיתוף הודעה על פטירתו, בעיתון הניו יורק טיימס המצבה ומקום הקבר של מיכאל קומיי, באתר "פרויקט גלעד" מיכאל קומיי, ברשת החברתית Goodreads מיכאל קומיי יצא לעצרת או"ם בעניין ביזרטה, חרות, 16 באוגוסט 1961 יוחנן (יוחי) קומיי, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
דוד העשירי, מלך כארתלי

דוד העשירי (בגאורגית: დავით X, דָווית X;‏ 1482-1526) משושלת בגרטיוני היה מלך ממלכת כארתלי משנת 1505 ועד 1525. דוד היה בנו הבכור של קונסטנטין השני (אנ') וירש אותו כמלך ממלכת כארתלי בשנת 1505. אף על פי שאביו קונסטנטין הכיר בעצמאותן של הממלכות הגאורגית שהתפרקו מממלכת גאורגיה - ממלכת אימרתי וממלכת קאחתי, נמשך המאבק כנגדן גם בתקופתו של דוד. הוא נאלץ להתגונן מפני תקיפות של אלכסנדר השני (אנ') מלך ממלכת אימרתי ממערב וגאורגי השני (אנ') מלך ממלכת קאחתי ממזרח. באוגוסט 1509 כבש אלכסנדר השני את עיר המצודה גורי ואת הקצה הצפון-מערבי של כארתלי, אבל נאלץ לנטוש אותה בשנת 1510 לטובת דוד בעקבות פלישה עות'מאנית לאימרתי. שנה לאחר מכן פלש גאורגי מממלכת קאחתי לממלכת כארתלי, אולם נכשל בניסיונו לתפוס את המלך במצודה הנצורה באַטֵנִי (אנ'). בשנת 1513 פלש גאורגי שוב אולם נחל תבוסה ונשבה בידי אחיו של דוד, בגרט, נסיך מוחראני (אנ'). גאורגי נפטר בשבי וממלכתו סופחה לממלכת כארתלי. בשנת 1518, שלח, השאה הפרסי אסמאעיל הראשון, מהאימפריה הספווית, שזה עתה עלתה לשלטון, צבא תחת פיקודו של דיב סולטאן רומלו, שהצטרף לנסיך הגאורגי קוויריקה השלישי ג'אק'לי, אתאבג (דוכס) סאמצחה. הפולשים כבשו את סוראמי וגורי, ודוד נחלץ לחתו על הסכם שלום עם הפרסים והבטיח להעלות מס שנתי. בינתיים, בשנת 1520, ניצלו אצילים קאחים את ההזדמנות, והמליכו את לבאן, בנו של גאורגי השני (המלך האחרון לפני סיפוחה של קאחתי על ידי כארתלי), למלך ממלכת קאחתי. דוד הטיל מצור על מצודת מר'אני, שם נמצא לוואן, אולם זמן קצר לאחר מכן נטש את המצור בעקבות הופעתם של הטורקמנים שוב על אדמת גאורגיה. דוד הכיר בלוואן כמלך ממלכת קאחתי במטרה לזכות בתמיכתו כנגד הפולשים. בשנת 1522, סירב דוד לדרישתו של שאה איסמעיל להתאסלם. הדבר הביא לפלישה נוספת של הפרסים שהונהגה הפעם אישית על ידי השאה. דוד ובנו לוארסאב הראשון (אנ') התנגדו התנגדות עזה אולם, בסופו של דבר, נחלו תבוסה אל מול הפרסים שעלו עליהם במספר, בקרב תֶלֶתי. הבירה טביליסי נכבשה בעזרת בוגדים והושם בה חיל מצב פרסי גדול. עם מותו של איסמעיל, בשנת 1524, שחרר את טביליסי וגרש את הפרסים מהממלכה. בשנת 1525 הוא כבש מחדש את ארג'קלה (כיום בנפת מרנאולי, כארתלי תחתית) וטבח בכל הטורקמנים שהתיישבו שם. ממש באותה שנה הוא ויתר על כס המלוכה לטובת אחיו, גיאורגי התשיעי, ופרש למנזר תחת השם דאמיאנה. דוד העשירי נפטר בשנת 1526 ונקבר בקתדרלת סווטיצחובלי במצחתה. הוא הותיר אחריו חמישה בנים ושלוש בנות: לוארסאב הראשון (אנ') (נולד בין 1502-1509 ונפטר ב-1556 או 1558) אַדַארנַאסֶה - (פעל 1512-1558) רָמַז (אנ')‏ (1512 לערך - 1546 לערך) דמטרה (פעל 1516-1540) בֵּזַ'אן - נפטר מצרעת בת. שם לא ידוע (פעלה 1519–1560), אשתו של בַּאִינדוּר דוכס אראגווי (אנ') בת. שם לא ידוע (פעלה 1532–1534), אשתו של ג'אוואח צ'ילאדזה בת. שם לא ידוע מדיה וקבצים בנושא דוד העשירי, מלך כארתלי בוויקישיתוף ביוגרפיה של דוד העשירי, באתר www.istoria.ge, בגאורגית מלכי כארתלי, (באנגלית) מנין המלכים עבר באופן מסורתי ממניין מלכי ממלכת גאורגיה.
פיטר נאור

פיטר נאוּר (בדנית: Peter Naur;‏ 28 באוקטובר 1928 – 3 בינואר 2016) היה חלוץ דני בתחום מדעי המחשב, זוכה פרס טיורינג. על שמו קרויה שיטת הכתיבה לדקדוק חופשי הקשר, שיטת BNF (אנ'). תרם רבות ליצירת שפת התכנות ALGOL 60. נאור החל את הקריירה שלו כאסטרונום וקיבל תואר דוקטור בשנת 1957, אבל מפגשו עם עולם המחשבים הוביל לשינוי בעיסוקו. משנת 1959 עד 1969 הועסק בחברת המחשבים, רגנסנטרלן (אנ'), ובמקביל הרצה במכון נילס בוהר ובאוניברסיטה הטכנית של דנמרק. משנת 1969 עד 1998 שימש כפרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת קופנהגן. תחומי המחקר העיקריים שלו היו עיצוב, בנייה וביצועים של תוכנות מחשב ואלגוריתמים. תחומים כגון הנדסת תוכנה וארכיטקטורת תוכנה נחקרו לראשונה על ידי נאור. בספרו "מחשוב: פעילות אנושית (1992)" (Computing: A Human Activity), שהוא אוסף של תרומותיו בתחום מדעי המחשב, דחה נאור את הגישה הפורמלית לתכנות, שרואה בתכנות ענף במתמטיקה. לראשי התיבות BNF ניתן תחילה הפירוש Backus Normal Form, אך ביוזמתו של מדען המחשב דונלד קנות' שונה הפירוש ל-Backus-Naur Form, כדי לתת גם לנאור את הכבוד הראוי. נאור הסתייג משינוי זה, והודיע שהוא מעדיף את הפירוש המקורי לראשי התיבות. נאור לא חיבב את המונח "מדעי המחשב" וטען שיש לקרוא לענף זה "תורת המידע" (datalogy). המונח אומץ בדנמרק ובשוודיה. מאוחר יותר עסק בתפישת המדע כמכלול. הוא קישר בין שני תחומים בפילוסופיה ובפסיכולוגיה בהתאם להשקפתו המעין אמפיריציסטית, לפיה יש להתמקד בעובדות הניתנות לצפייה. בשנותיו האחרונות עסק בפיתוח תאוריה של חשיבה אנושית אותה הוא כינה "תיאורית המצב הסינפסי של החיים המנטליים". ד"ר נאור זכה בפרס טיורינג בשנת 2005 על פיתוח שפת התכנות ALGOL 60. שמו נקשר בעולם לשפת תכנות זו ולשיטת BNF. פיטר נאור הוא הדני היחיד שזכה בפרס טיורינג. מדיה וקבצים בנושא פיטר נאור בוויקישיתוף פיטר נאור, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פיטר נאור, באתר dblp פיטר נאור באתר פרס טיורינג (באנגלית) פיטר נאור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נשק את הכלה

נשק את הכלה (באנגלית: Kiss the Bride) היא קומדיה רומנטית של הבמאי ס. ג'יי קוקס אשר שוחררה בהפצה מוגבלת באפריל 2008. מככבים בה טורי ספלינג, פיליפ קרנר וג'יימס או'שיאה. מאט (פיליפ קרנר) ורייאן (ג'יימס או'שיאה) היו חברים קרובים בתיכון. כאשר מאט מקבל, עשר שנים מאוחר יותר, הזמנה לחתונתו של רייאן, הוא מופתע - במיוחד משום שרייאן נושא אישה (טורי ספלינג). מלבד חברים טובים, מאט ורייאן היו בעבר גם נאהבים, ומאט לא שכח את רייאן במהלך השנים שחלפו והוא מודד מולו כל חבר חדש, אך אף אחד מהם לא הצליח לתפוס את מקומו של רייאן עד כה. מאט מתכנן להציל את אהובו לשעבר מידיה של ה"אישה-שטן" שמאלצת אותו להנשא לה. טורי ספלינג - אלכס ג'יימס או'שיאה - רייאן פיליפ קרנר - מאט אמבר בנסון - אלי ג'ואנה קסידי - אוילין גארט מ. בראון - ג'רלד טס הרפר - ברברה רוברט פוקסוורת' - וויין ניק פינקרטון מה-LA Weekly מתאר את הסרט "ההוצאה מהארון השפלה ביותר מאז הסרט הצרפתי Poltergay." "U Found Me" (Levi Kreis, Darci Monet) - Levi Kreis "Hardly A Hero" (Kreis, Monet) - Levi Kreis "We're Okay" - Levi Kreis (end credits) "Drive" - Brian Kent אתר האינטרנט הרשמי של נשק את הכלה "נשק את הכלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נשק את הכלה", באתר נטפליקס "נשק את הכלה", באתר AllMovie (באנגלית) "נשק את הכלה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נשק את הכלה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נשק את הכלה", באתר Metacritic (באנגלית) "נשק את הכלה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) L.A. Weekly Movie Critics (2008-04-16). "Movie Reviews: Zombie Strippers, Floating Life, Lost in Beijing". LA Weekly. נבדק ב-2008-04-23.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link) ‘Life’ with Brian
שדרות לקסינגטון

שדרת לקסינגטון (באנגלית: Lexington Avenue) או בקיצור "שדרת לקס" (Lex), היא שדרה בצידו המזרחי של האי מנהטן בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק. השדרה חד סטרית, ומאפשרת תנועה לכיוון דרום בין רחוב 131 לגראמרסי פארק (הממוקם ברחוב 21 מזרח). אורכה של השדרה כ-8.9 ק"מ והיא משתרעת לאורך 110 גושי בניינים בין השכונות מארי היל, מידטאון, קרנגי היל והארלם. דרומית לגראמסי פארק נקרא הרחוב הממשיך את קו השדרה בשם "אירווינג פלייס". השדרה מסחרית באופייה, עם חנויות לאורך הרחוב ובנייני משרדים רבים לצידיה. במרכז השדרה, באזור הרחובות 30–50 מצויים מלונות רבים, והחל מרחוב 50 משני צידי השדרה מצויים מבני מגורים. שדרת לקסינגטון לא הייתה חלק מתוכנית חברי הוועדה (1811) לפיתוח האי מנהטן, ולכן אין לשדרה מספור בהתאם למספור השדרות של האי (והיא נמצאת בין השדרה השלישית לשדרה הרביעית. חלק השדרה הנמצא דרומית לרחוב 42 נבנה בשנת 1832 במסגרת תוכנית פיתוח של איש הנדל"ן ועורך הדין סמיואל ראגלס, אשר הקים את גראמרסי פארק ואת השדרה המהווה ציר כניסה אל אזור הפארק מכיוון צפון. השדרה נקראה על שם קרב לקסינגטון וקונקורד שאירע בשנת 1775 – הקרב הראשון של המהפכה האמריקאית. בניינים רבים בשדרה ניזוקו במהומות הגיוס בניו יורק בשנת 1863. חלק השדרה הצפוני לרחוב 42 נבנה מאוחר יותר, בראשית המאה ה-20 בעת הקמת קו שדרת לקסינגטון של הרכבת התחתית של ניו יורק. הרחוב וקו הרכבת נפתחו ב-17 ביולי 1918. השדרה מהווה רקע לסצנה המפורסמת של מרילין מונרו בסרטה חטא על סף ביתך ("The Seven Year Itch") משנת 1955 בה היא עומדת מעל פתח אוורור של הרכבת התחתית של ניו יורק, והרוח מהרכבת החולפת מעיפה את שמלתה. הסצנה צולמה ב-15 בספטמבר 1954 במפגש השדרה עם רחוב 52 אולם לא ניתן היה להשתמש בה בסרט בשל רעשי הדיבור של אלפי הצופים שעמדו סביב, ובהם אף בעלה לשעבר של מרילין מונרו, שחקן הבייסבול ג'ו דימאג'יו, והסצנה בה נעשה לבסוף שימוש בסרט צולמה באולפן. מדיה וקבצים בנושא שדרות לקסינגטון בוויקישיתוף ההיסטוריה של שדרת לקסינגטון תיאור צילומי הסרט
רחוב 52

רחוב 52 (באנגלית: 52nd Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הרחוב נמצא באזור המידטאון של האי מנהטן. אורכו של הרחוב כ-3 ק"מ; הרחוב חד סטרי והתנועה בו נעה ממערב למזרח. מקטע הרחוב 52 שבין השדרה החמישית והשדרה השביעית נודע באמצע המאה ה-20 בשם "מרכז הג'אז" (Jazz center) בשל מועדוני הג'אז הרבים שהיו בו, וכן בשל אולפני CBS אשר הקליטו רבים מאמני הג'אז. בין השנים 1930–1960 ניגנו במועדוני הג'אז הרבים ברחוב האמנים צ'ארלי פארקר, בילי הולידיי, מיילס דייוויס, לואיס פרימה, דיזי גילספי, ארט טייטום, ת'לוניוס מונק, פאטס וולר, צ'ארלס מינגוס והארי גיבסון. אף שמועדוני הרחוב התמחו בסוגים רבים של ג'אז, במרביתם ניגנו בעיקר את סגנון הבי בופ, ויצירת הג'אז של ת'לוניוס מונק שנקראת על שם הרחוב "תמת רחוב 52" הפכה לאחד מסמלי סגנון זה. בין השנים 1960–1968 עברו מועדוני הג'אז לאתרים אחרים בעיר, ואחרון המועדונים ברחוב נסגר בשנת 1968. במפגש הרחוב עם השדרה התשיעית עמד בעבר אולפן ההקלטות בו הקליטה להקת הרולינג סטונז כמה מתקליטיה. בהמשך, לכיוון מערב, מהווה הרחוב חלק מאזור התיאטראות של ברודוויי וברחוב נמצאים תיאטרון ניל סיימון ותיאטרון אוגוסט וילסון. בין שדרת ברודוויי והשדרה השביעית נמצאים מרכז אקסה, בניין קרדיט ליונז, ובניין שדרת האמריקות, בהמשך לצד הרחוב בין השדרה השביעית לשדרה השישית נמצאים בניין CBS, בניין רחוב 52 מערב 31, ומרכז רוקפלר. מזרחית לשדרה החמישית, ברחוב 52 מזרח נמצאים (ממערב למזרח): בניין בנק האנובר, בניין סיגראם (במפגש הרחוב עם שדרת פארק), בניין גרולייר ובניין רחוב 52 מזרח 150 (במפגש עם שדרת לקסינגטון) ובניין מקמילן (במפגש הרחוב עם השדרה השלישית). בבניין 450 ברחוב 52 מזרח התגוררו גרטה גרבו וג'ון לנון. מפגש הרחוב עם שדרת לקסינגטון היווה רקע לסצנה המפורסמת של מרילין מונרו בסרטה חטא על סף ביתך ("The Seven Year Itch") משנת 1955 בה היא עומדת מעל פתח אוורור של הרכבת התחתית של ניו יורק, והרוח מהרכבת החולפת מניפה את שמלתה. ב-1978 הוציא בילי ג'ואל אלבום מצליח בשם "רחוב 52". השם מנציח את מיקום אולפן ההקלטות של חברת התקליטים קולומביה. מדיה וקבצים בנושא רחוב 52 בוויקישיתוף
אליאס האו

אליאס האו הבן (באנגלית: .Elias Howe, Jr; ‏9 ביולי 1819 - 3 באוקטובר 1867) היה אחד מממציאי מכונת התפירה ונחשב כחלוץ בפיתוחה. האו נולד בספנסר, מסצ'וסטס, ארצות הברית לד"ר אליאס האו האב ולפולי האו לבית במיס. ב-1835 החל לעבוד כשוליה אצל יצרן מכונות טקסטיל בלוול. ב-1837 קיבל משרה בעיר בוסטון אצל שען בשם הארי דייוויס אשר עסק גם בייצור מכשירים מדעיים. לאחר ששמע את דייוויס מתווכח עם מישהו בשאלה אם אפשר לבנות מכונת תפירה, גילה עניין בנושא והחל לבנות בעצמו מכונה כזאת. לאחר ניסויים רבים הציג ב-1844 את גרסתו הראשונה למכונת תפירה וב-1845 סיים את בנייתה. מכונת התפירה של האו הייתה המשוכללת ביותר לזמנה והייתה מסוגלת לתפור 250 תפרים בדקה, קצב מהיר פי חמישה מזה של התופרת הזריזה ביותר. ב-10 בספטמבר 1846 רשם פטנט על המצאתו. עד מהרה, עמדו יצרנים אמריקניים, על חשיבותה של מכונת התפירה שהמציא והחלו לבנות מכונת תפירה ללא רשותו, למרות שהחזיק בפטנט. האו תבע את היצרנים הלא חוקיים בתביעה, זכה במשפט, וקיבל תמלוגים על כל מכונות התפירה שנמכרו. ב-1865 הקים האו חברה משלו. מדיה וקבצים בנושא אליאס האו בוויקישיתוף אליאס האו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליאס האו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דישון

האם התכוונתם ל... דִּישׁוֹן (סוג בעל חיים) – סוג במשפחת הפריים ובו המין היחיד דִּישׁוֹן מקראי דישוּן (פעולה חקלאית) – הוספת דֶּשֶׁן לקרקע דישון המזבח – אחת המלאכות בבית המקדש, ראו תרומת הדשן מקומות בשם דִּישוֹן בצפון ישראל נחל דישון – הגדול שבנחלי הגליל העליון המזרחי שמורת נחל דישון – שמורת טבע משני צדדיו של אפיק נחל דישון עין דישון – אחד המעיינות בתחום שמורת נחל דישון הר דישון – הר בגליל העליון המזרחי דִּישׁוֹן (מושב) – מושב במחוז הצפון, קרוי על שם נחל דישון הזורם מדרומו והר דישון המצוי ממערבו, בקרבת הכפר הנטוש דישום
ארגון המטאורים הבין-לאומי

ארגון המטאורים הבין-לאומי (IMO) נוסד בשנת 1988 ויש לו כמה מאות חברים. הארגון נוסד כדי לענות על צורך גובר והולך לשיתוף פעולה בין-לאומי בתצפיות ומחקר מטאורים על ידי חובבים. מאגר נתוני התצפיות של הארגון מכיל כמות גדולה של נתונים משיטות תצפית שונות וממקומות שונים ברחבי העולם. ריכוז מידע זה מבטיח יעילות רבה יותר במחקר על מטרי מטאורים ועל הקשר ביניהם לשביטים ואבק במערכת השמש. הארגון מפרסם עיתון דו-חודשי בשם WGN וכן מקיים בספטמבר את כנס המטאורים הבין-לאומי, בדרך כלל בכפר באחת ממדינות אירופה. אתר האינטרנט הרשמי של ארגון המטאורים הבין-לאומי ארגון המטאורים הבין-לאומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארגון המטאורים הבין-לאומי, סרטונים בערוץ היוטיוב WGN, העיתון הדו-חודשי
דתיים

האם התכוונתם ל... חברי דת כלשהי אנשים אדוקים בדתם מסדרים ואגודות נוצריים שחבריהם מחויבים לנדרים חמורים ולפרישות מן העולם, להבדיל ממסדרים ואגודות חילוניים המעורבים בעולם כינוי נפוץ בעברית ישראלית ליהודים שומרי מצוות, כמעט תמיד אורתודוקסים, בפרט לא-חרדים בהשאלה מהקודם, אחת מארבע הקטגוריות הרווחות להגדרה עצמית של מידת דתיות בקרב יהודי ישראל; ניצבת בין חרדים לבין מסורתיים וחילונים דתיים לאומיים – קבוצה בחברה הישראלית, המזוהה עם מוסדות הציונות הדתית
נורי אל-מאלכי

נורי כאמל מוחמד חסן אל-מאלכי (בערבית: نوري كامل محمّد حسن المالكي; נולד ב-20 ביוני 1950) מוכר גם כג'וואד אל-מאלכי, היה ראש ממשלת עיראק מ-2006 ועד אוגוסט 2014. מאז ספטמבר 2014 הוא משמש אחד משלושת סגני הנשיא והמזכיר הכללי של מפלגת דעווה האסלאמית. נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2009. אל-מאלכי נולד בשנת 1950 בעיירה אבו גאראק, הנמצאת במרכז עיראק בין כרבלא לאל חילא. הוא למד בבית הספר באל הינדיא. הוא סיים לימודי תואר ראשון במכללת אוסול-אל-דין בבגדאד ותואר שני בספרות ערבית באוניברסיטת בגדאד. אל-מאלכי חי זמן מה באל חילא, שם עבד במחלקת החינוך העירונית. הוא הצטרף למפלגת א-דעוה האסלאמית (שהיא שיעית מתונה) בסוף שנות ה-60, בעוד תלמיד באוניברסיטה. סבו של אל-מאלכי, מוחמד חסן אבו אל מחסין, היה איש דת ומשורר אשר שירת כשר החינוך בתקופת שלטון פייסל הראשון, מלך עיראק. ב-16 ביולי 1979 ברח אל-מליכי מעיראק לאחר שהתגלה כי הוא חבר במפלגה א-דעוה שהוצאה אל מחוץ לחוק. הוא עזב את עיראק דרך ירדן ועד מהרה עבר לסוריה, שם אימץ את השם הבדוי "ג'וואד". הוא עזב את סוריה לאיראן בשנת 1982 והתגורר בטהראן עד שנת 1990 אז חזר לדמשק. הוא נשאר בבירת סוריה עד אשר כוחות הקואליציה האמריקנית פלשו לעיראק והפילו את משטרו של סדאם בשנת 2003. בזמן גלותו בסוריה, הוא פיתח קשרים הדוקים עם חזבאללה ובמיוחד עם איראן, וסייע לה במאמצים להפיל את סדאם חוסיין. אל-מאלכי השיעי החל את תפקידו כשירש את ממשלת המעבר שהוקמה בעקבות הפלישה של ארצות הברית והפלת משטרו של סדאם חוסיין הסוני. הוא הושבע לקדנציה ראשונה ב-20 במאי 2006 וב-30 בדצמבר באותה שנה אישר את הוצאתו להורג של הרודן לשעבר. לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים בסוף שנת 2011, הוא שמר על שיתוף פעולה עמם אולם גם התקרב לאיראן וחיזק את המאפיינים השיעיים של ממשלו, כשהמיעוט הסוני חש מופלה. בעקבות סדרת מפלות צבאיות שנחלה בגדאד מול ארגון "המדינה האסלאמית" (דאעש) בצפון המדינה ביוני 2014, התגבר על אל-מאלכי הלחץ הבינלאומי להתפטר ולפנות את מקומו לגורם שנוי פחות במחלוקת. ב-14 באוגוסט באותו קיץ הודיע על אל-מאלכי על פרישה מתפקידו ובמקומו עלה לשלטון חיידר אל-עבאדי. מדיה וקבצים בנושא נורי אל-מאלכי בוויקישיתוף עלייתו ונפילתו של נורי אל-מאליכי, מגזין המזרח הקרוב, 19 באוגוסט 2014 נורי אל-מאלכי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נורי אל-מאלכי, ברשת החברתית פייסבוק נורי אל-מאלכי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "The 2009 TIME 100 - TIME". טיים (באנגלית אמריקאית). 2009-04-30. ISSN 0040-781X. נבדק ב-2021-09-19. Ahmed Rasheed, Top Iraqi court nixes PM's move to scrap mostly-ceremonial VP jobs, Reuters, ‏1 בספטמבר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן מארי וייני

ז'אן-מארי בטיסט וייני (בצרפתית: Jean-Marie Baptiste Vianney;‏ 8 במאי 1786 – 4 באוגוסט 1859) היה כומר צרפתי שהוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כקדוש ומשמש כקדוש מגן של מספר קהילות. הוא מכונה לעיתים "Curé d'Ars", כינוי שפירושו "הכומר של הכפר אר-סור-פורמן (כיום בחבל רון-אלפ), שם שירת ככומר במשך 41 שנים. הוא התפרסם בשל עבודתו עם הקהילה והשינוי הרדיקלי שעברה. המאמינים מייחסים את השינוי לאורח חייו ה"קדוש". ב-8 בינואר 1905 הוכרז כמבורך על ידי האפיפיור פיוס העשירי. ב-1925 הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר. ב-1929 הוכרז כ"פטרונם של כל הכמרים שבעולם" על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר. ב-1945 ביקר באר-סור-פורמן אנג'לו ג'וזפה רונקלי (האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה לעתיד). ב-1986 ביקר באר-סור-פורמן האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ב-16 במרץ 2009 הכריז האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר על שנת יובל למלאת 150 שנה למותו של ז'אן מארי וייני. וייני נולד בדרדילי שבמחוז הרון, כבן השלישי למשפחת איכרים אדוקה. לאחר שהביע רצון להפוך לכומר, נשלח לבית ספר לכמורה בליון, אך הישגיו הלימודיים היו מצומצמים והוא היה תלמיד חלש. הוא ראה את פילומנה כקדושה המגנה שלו ובנה כנסייה לכבודה. בשנת 1843 חלה מאוד ולדעתו הבריא רק לאחר התערבותה. ז'אן מארי וייני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גיר

גיר הוא חומר המשמש לשם סימון על משטחים קשים, מכיוון שהוא מתפורר בקלות ומותיר חלקיקים הנצמדים באופן רופף למשטח. בדרך כלל הוא עשוי מקירטון או מגבס. בעבר הגיר היה האמצעי העיקרי לרישום על גבי לוח, בין השאר לצורך הוראה במסגרת מוסדות לימוד. עם זאת, כיום הלוחות המיועדים לגיר (בלקבורד) הולכים ויוצאים משימוש, ומוחלפים בלוחות לבנים למצבעים (טושים), משום שחלקיקי האבק שנפלטים מהגיר בעת כתיבה או מחיקה נישאים באוויר, ועלולים לחדור למערכת הנשימה ולגרום לזיהום או למחלות נשימה ואלרגיות. הגיר משמש גם עבור אמני ציור בגיר, למשל ברישומים וציורים על גבי מדרכות רחוב. ציור בגיר על מדרכות הוא אמצעי שעשוע לילדים בשעות הפנאי. כמו כן הגיר משמש ילדים המשחקים קלאס לציור לוח המשחק. בדרך כלל גירים ללוח דקים יותר מגירים למדרכות. גיר ללוח, המסופק בדרך כלל בגלילים באורך 10 ס"מ, אינו עשוי מסלע הגיר, אלא מסידן גופרתי, שנוסחתו (s)CaSO4. זהו בדיוק אותו החומר הקרוי אנהידריט. סלעי גיר (אבן גיר) מורכבים ממינרל הקלציט, סוג של סידן פחמתי, שנוסחתו (s)CaCO3. גיר הסימון המשמש בתפירה עשוי ממגנזיום צורן חמצני (מגנזיום סיליקטי). גם חומר זה מצוי בשתי צורות, צורתו השנייה היא טלק. הגיר הבסיסי לבן. באמצעות תוספת של חומרים שונים לגיר ניתן לייצר גירים צבעוניים. ציורי מדרכות מדיה וקבצים בנושא גיר בוויקישיתוף
בייסינגסטוק

בייסינגסטוק (באנגלית: Basingstoke) היא עיר בצפון מזרח מחוז המפשייר שבדרום אנגליה. היא משתרעת לאורך עמק במקורות הנהר לודון. העיר מצויה כ-77 ק"מ דרומית-מערבית ללונדון, 48 ק"מ צפונית לסאות'המפטון ו-25 ק"מ דרום-מערבית לרדינג. נכון ל-2006 מתגוררים בעיר כ-80,477 תושבים. מבחינה פוליטית, בייסינגסטוק היא חלק מאזור בייסינגסטוק ודין (שלו 155,400 תושבים) ויש לה נציג אזורי בפרלמנט הבריטי. בייסינגסטוק נחשבת לעיר מבוססת יחסית ויש בה אחוז אבטלה נמוך. נמצאים בה בין היתר המרכז הארצי של "איגוד הרכב הבריטי" (Automobile Association), חברת ההשקעות Sun Life Financial, חברות תרופות כמו Shire וחברות רכב, ביטוח ואלקטרוניקה. מדיה וקבצים בנושא בייסינגסטוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בייסינגסטוק (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.