laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיל וינלס

גיל וינלס (נולד ב-17 ביולי 1966, כ"ט בתמוז, תשכ"ו), הוא יזם נדל"ן, בהכשרתו מהנדס בניין ושמאי מקרקעין ויועץ בטיחות, המוכר גם כמומחה הנדל"ן של ערוץ 2, מפרסם טורים מקצועיים וכתבות בערוצי תקשורת מרכזיים, ביניהם כלכליסט וגלובס ומוכר כמומחה מטעם בית המשפט בתחומי ההנדסה והשמאות. וינלס נולד וגדל בעיר תל אביב לפנינה וצבי וינלס, ניצול שואה ומהנדס בניין מהוותיקים בארץ. הוא התחנך בבית ספר "הגימנסיה העברית הרצליה" ובשנת 84 התגייס לצה"ל כלוחם ושירת בחיל השריון. לאחר שחרורו מצה"ל, עבר וינלס להתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית והשתלב במנהטן קולג' שם למד הנדסה אזרחית במגמת תכנון מגדלים. בשנת 1999 סיים לימודי שמאות מקרקעין. בשנת 1995, הוסמך וינלס כמהנדס בניין ובשנת 2000 התמחה בניהול ופיקוח פרויקטים הנדסיים מטעם לשכת המהנדסים בישראל. בשנת 2001 השלים את הכשרתו כשמאי מקרקעין. בשנת 2004 הוסמך לשמש כמהנדס יועץ בטיחות. וינלס מומחה רב תחומי בענף הנדל"ן, בתכנון מבנים מורכבים, מיסוי מקרקעין (היטל השבחה ומס שבח), תכנון, רישוי וניהול פרויקטים ובנוסף ייעוץ שמאי. בין היתר עבור: עיריית תל אביב-יפו, רמת גן ורעננה כבורר מומחה. בשנת 2006 מונה כמומחה מטעם בתי המשפט והוא מופיע ברשימת המומחים של בתי המשפט בתחום ההנדסה והשמאות. מאז שנת 2012, כותב וינלס על תחומי מומחיותו בערוצי תקשורת מרכזיים וביניהם עיתון גלובס וכלכליסט ואף מייעץ כמומחה הנדל"ן לתוכניות טלוויזיה מגוונות, לרבות "תוכנית חיסכון" של ערוץ 2 ותוכנית "לילה כלכלי" של ערוץ 10. בשנת 2015 הקים וינלס משרד בשם "חצור-וינלס" בשותפות עם רונן חצור. המשרד יוזם עסקאות נדל"ן בפרויקטים גדולים ומורכבים. מאז שנת 2016 מרצה וינלס במכללת מרכז הבנייה הישראלי בין היתר בייזום עסקאות נדל"ן ובטכניקות של חיזוק מבנים. גיל וינלס נשוי, אב לשני ילדים ומתגורר בתל אביב. גיל וינלס, באתר חצור וינלס דותן לוי, המספרים האמיתיים של מכרז המשתלה, באתר כלכליסט, 10 באוקטובר 2012 איך דוד אבנר הרוויח בטעות 317 שקל?, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2012 אמיתי גזית, אושרה התוכנית לבניית 3 מגדלים "מתפתלים" בכיכר המדינה, באתר כלכליסט, 19 בנובמבר 2015 רנית נחום-הלוי, שכונת המשתלה בת"א: אפריקה, גינדי וחני הורביץ יבנו 372 דירות, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2013 דותן לוי, עיריית ת"א מימנה מחקר כמענה לתביעות של בעלי נכסים לשימור, באתר כלכליסט, 27 ביוני 2012 דותן לוי, מי עומד מאחורי הפרויקט לדיור בר–השגה בזכרון יעקב?, באתר כלכליסט, 14 במאי 2015 רנית נחום-הלוי, היטל ההשבחה בפרויקט בית ליסין יופחת ב-53.5 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2012 אמיתי גזית, העיריות יגבו היטל השבחה ויחסלו את כדאיות תמ"א 38, באתר כלכליסט, 23 בפברואר 2017 שיק או שוק, באתר nrg, באתר nrg עיריית ת"א נגד מיזם הנדל"ן של שירותי בריאות הכללית, באתר MSN שלומית צור, ‏רוזנבלום תשלם על מכירת הווילה היטל השבחה נמוך ב-70% מהדרישה המקורית, באתר גלובס, 13 בפברואר 2013 חוות דעת שמאי מכריע לעניין היטל השבחה, באתר משרד המשפטים עדות מומחה בפס"ד ת"א 22373-03-12, באתר ליקויי בניה (ארכיון) אמיתי גזית, כשהתקנת שקע מעכבת מסירת דירה, באתר כלכליסט, 22 באוקטובר 2015 אדוה דדון, ‏דירה משלכם? חכו שנתיים, באתר ‏מאקו‏, 6 במרץ 2017 סודות הנדל"ן • 21.07.12, באתר ערוץ 10 אמיתי גזית, חברת אביסרור בדרך למגדל יוקרה ברחוב הירקון, באתר כלכליסט, 26 באוקטובר 2016 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גיל וינלס".
בית הספר רנה קסין

בית הספר התיכון השש-שנתי על שם רנה קסין הוא תיכון ממלכתי בירושלים השוכן בשכונת מעלות דפנה, וגובל באתר ההנצחה גבעת התחמושת ובשכונת רמת אשכול. בית הספר נקרא על שמו של המשפטן רנה קאסן. בית הספר נוסד בידי חברת אליאנס (כי"ח), והוא נחנך בספטמבר 1974 בנוכחות קאסן, אם כי פעל כבר באותו מקום כשלוש שנים קודם לכן. בראשית שנות השמונים סופח מבנה בית הספר הישן של שכונת שמואל הנביא שיצא משימוש, בית הספר מוריה, אל בית הספר רנה קסין ולבית הספר הצטרפה שכבת כיתות ז'. בית הספר התפרסם בסוף שנות ה-90 כאשר אחדים מבוגריו נהרגו בפעולות צבאיות ובפיגועים בתקופה קצרה. בעשור הראשון של המאה ה-21 התאחד עם חטיבת הביניים במסגרת היערכות לשינויים הדמוגרפיים בירושלים. רבים מהמורים בו הועסקו כעובדי קבלן המפוטרים כל קיץ, כדי לחסוך בתשלומי שכר. החל משנת 2013, בית הספר שייך לרשת "דרכא". במקום לומדים תלמידים חילונים מהשכונות הצפוניות של ירושלים, בעיקר תלמידי ארבע שכונות הבריח, כמו גם תלמידי שכונות שמואל הנביא וצמרת הבירה הסמוכות אליהן. כמו כן, למדו בו תלמידים משכונות חדשות באזור בטרם נוסדו בהן תיכונים. בבית הספר היו חטיבת ביניים וחטיבה עליונה. בחטיבה העליונה היו מספר מגמות, מגמה פיזיקלית, כימית, ביולוגית, ספרותית, סוציולוגית, תיירותית (הכשרת סוכני נסיעות) ומגמה להכשרת עובדי משרד. חטיבת הביניים מנוהלת על ידי אסף עוז ובית הספר התיכון מנוהל על ידי שגיא כהן. בבית הספר לומדים כ-480 תלמידים. בבית הספר מתקיימת תוכנית "יום הפעילות" ובמסגרתו כל תלמידי בית הספר יוצאים בכל שבוע להשתתף בפעילות חברתית-קהילתית-תרבותית, מכיתה ז' ועד י"ב.[דרוש מקור] רשימת בוגרי בית הספר אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר רנה קסין בית הספר רנה קסין, ברשת החברתית פייסבוק רנה קסין דרכא, ירושלים, באתר של רשת "דרכא" רנה קאסן הגיע לחנוכת בי"ס על־שמו במז' ירושלים, דבר, 9 בספטמבר 1974. דניאל בן סימון, "חולפות בראשי תמונות של הנכדים שלי מנסים לפתור את הסכסוך", באתר הארץ, 21 במרץ 2002. יולי חרומצ'נקו, לא תיסגר חטיבת הביניים ב"רנה קסין" בירושלים, באתר הארץ, 16 ביולי 2004. אסף שטול-טראורינג, מאבקם של "מורי הקבלן": הגישו תלונה למשרד התמ"ת על פגיעה בזכויות ההעסקה שלהם, באתר הארץ, 28 ביוני 2011. משרד החינוך, באתר הכל אודות מוסדות החינוך.
ירון שרוני

ירון שרוני (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן מפקד עוצבת האש. קודם לכן שימש מפקד חטיבה 226, קצין אג"ם של אוגדת הגליל ומפקד גדס"ר צנחנים. שרוני התגייס לצה"ל בשנת 1997, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 2005–2006, והוביל אותה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדס"ר צנחנים. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה בשנת 2013 למפקד גדס"ר צנחנים, והוביל אותו בין היתר במבצע צוק איתן. את תפקידו סיים ב-1 באפריל 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת הגליל בין השנים 2015–2017. ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם וב-6 באוגוסט מונה למפקד חטיבה 226, ושימש בתפקיד עד 13 באוגוסט 2019. באוגוסט 2019 מונה לסגן מפקד עוצבת האש. מדיה וקבצים בנושא ירון שרוני בוויקישיתוף עמית קורח, סמג"ד גדס"ר צנחנים, רס"ן ירון שרוני מול סמג"ד גדס"ר גבעתי, רס"ן יהודה ואך, ביטאון ביבשה, גיליון 13, אפריל 2010 דשה טס, ‏שמיים אדומים: גדס"ר צנחנים בתרגיל מיוחד מהחרמון ועד חולות פלמחים, באתר ‏מאקו‏, 7 בנובמבר 2013 מפרי עטו אליעזר טולדנו וירון שרוני, ‏עקרונות הגדוד והפלוגה, מערכות 456, אוגוסט 2014 ירון שרוני ויעלה קלמן, אחרי 20 שנה: מה למדנו ומה עלינו ללמוד מהקמת גדודי הסיור וחטיבת הקומנדו בצה"ל?, מערכות 493, מאי 2022, עמ' 12–19 נעם ויטמן, גדס"ר 3.0: גדודי הסיור משתדרגים כדי לחזק יכולות למלחמה, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 21 בינואר 2014 מפקדי היחידה, אתר עורב צנחנים ירון שרוני, מלחמת לבנון השנייה - 2006, אתר עורב צנחנים אמיר בוחבוט‏, מפקדיו של חגי בן ארי: "רק כשסיימנו להילחם הבנו מה קרה לו", באתר וואלה, 6 בינואר 2017 ערוץ 7, שורת מינויים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 26 בספטמבר 2016 "עמידה בכל משימה וניצחון במלחמה": מפקד חדש לעוצבת נשר, באתר ערוץ 7, 15 באוגוסט 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק גויטע

הרב יצחק גוויטע (5 ביוני 1777, כ"ט באייר ה'תקל"ז–2 בפברואר 1857, ח' בשבט ה'תרי"ז) היה גביר ממוצא לובי שחי באיטליה ועלה לארץ ישראל בסוף ימיו, מייסד ישיבת "בית יעקב" בטבריה, ומחבר הספר "שדה יצחק". נולד בטריפולי שבלוב לרב פריג'א גויטע, בן למשפחה שמוצאה בעיר גויטע (Guete) שבספרד, שהגיעה לאחר הגירוש לצפון אפריקה. בצעירותו למד בישיבות העיר אצל הרב משה לחמייש, הרב חיים ואתורי והרב שלום פלוס. בהיותו כבן 20, בשנת 1797 (ה'תקנ"ז), עזב את טריפולי ועבר להתגורר בליבורנו שבאיטליה, שם עבד כמשרת בביתו של גביר מקומי. בתקופה זו התארח בבית הגביר שד"ר מישראל. הרב יצחק תרם לו את חסכונותיו, ובתמורה בירכו השד"ר כי יתעשר. האגדה על התעשרותו מספרת כי נקלע באחד הימים למכירה פומבית של חביות ללא ידיעה מה תכולתן. לאחר שהניח את ידו על אחת מהחביות כשצפה במכירה מתוך סקרנות, הוכרח על ידי המוכרים לרכוש את החביות, כי סברו שבהנחת ידו על החבית הראה סימן לכך שרצונו לרכוש אותן. בשל היותו חסר אמצעים, בלית ברירה שילם הגביר שהעסיק אותו על החביות משכרו החודשי של הרב יצחק, וזה האחרון מצא בתוכן מטבעות זהב והפך בן רגע לעשיר. בשנת 1799 (ה'תקנ"ט) עבר להתגורר בעיר טריאסטה שבאיטליה, שם נישא למזל טוב, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים שנפטרו בצעירותם. בהמשך שימש כמנהל תלמוד תורה בעיר, תמך כספית בתלמידי חכמים, והקים בתי כנסת וישיבות בעיר ובצפון אפריקה. בשנת 1856 (ה'תרט"ז) עלה לארץ ישראל והשתכן בצפת. ייסד בטבריה ובצפת בתי כנסת וישיבות, אחת מהן היא ישיבת "בית יעקב" בטבריה. שיפץ ושיקם מכספו בתי כנסת ומבנים בצפת ובטבריה, כדוגמת בית הכנסת רבי יוסף קארו בצפת, לאחר שנחרבו ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1837. ייסד בטבריה בית מדרש בשם "פחד יצחק". ייסד והחזיק קופות צדקה לטובת עניים. נודע כסוחר עשיר, ועם זאת גם כתלמיד חכם שהתפרסם כנדבן גדול. יש הסוברים כי מבנה קברו הנוכחי של רבי שמעון בר יוחאי נבנה על ידיו. הלך לעולמו בצפת ב-2 בפברואר 1857 ונקבר בבית העלמין העתיק בעיר, בסמוך לרב משה אלשיך. שדה יצחק – חידושים ופלפולים על מסכתות הש"ס, ושיטות מסודרות לפי סדר דפי הגמרא למסכתות התלמוד, ארבעה חלקים: חלק א', ליבורנו ה'תר"ו, חלק ב', ליבורנו ה'תר"ז, חלק ג', וינה ה'תרי"א, חלק ד', וינה ה'תרט"ז שמעון ואנונו, ארזי הלבנון - אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח, תשס"ו, חלק ג', עמ' 1279 חכם יצחק גויטע, באתר החכם היומי שדה יצחק, באתר הספרייה הלאומית ר' יצחק גויטע זצ"ל, באתר מרכז אור שלום סיפור התעשרותו, באתר ישיבת אור דוד שדה יצחק - חלק א-ב, ליוורנו תרי"א, גואטה, יצחק, 1777-1857, חלק ג, ליוורנו תרט"ז, חלק ד, ליוורנו תרי"א, באתר היברובוקס יצחק גויטע, באתר "החכם היומי" יצחק גואטה (1777-1857), דף שער בספרייה הלאומית לעיתים גם "גואיטה".
לאסינה דאו

לאסינה ז'אן אפולונייר ג'וניור דאו (בצרפתית: Lassina Jean Apollinaire Junior Dao; נולד ב-20 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן עבר מחוף השנהב ששיחק בעמדת החלוץ. דאו התחיל את הקריירה שלו בסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-10 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזאריה בלץ. ב-20 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אקדמיה קישינב. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 2-0 לאפולון לימסול במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-15 ביולי 2015 חתם בזאריה בלץ. כעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזימברו קישינב. בסיום העונה זכה עם זאריה בגביע. ביוני 2016 חתם באקטובה מליגת העל הקזחית. ב-19 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לקאיראט אלמטי. ב-14 בספטמבר 2016 חתם בהפועל אשקלון מליגת העל, אך עבר בבקרה רק לאחר כחודש וחצי. ב-29 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 למכבי חיפה. ב-29 בינואר 2017 חתם בבני סכנין. בקיץ 2017 חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. בפברואר 2019 חתם בפיוניק ירוואן הארמנית. לאסינה דאו, באתר Transfermarkt לאסינה דאו, באתר Soccerway לאסינה דאו, באתר FootballDatabase.eu רועי זריהן, ‏לאסינה דאו חתם לעונה באשקלון: מקווה לתרום, באתר ערוץ הספורט, 14 בספטמבר 2016 נדב צרפתי, ‏החלוץ לאסינה דאו עבר בבקרה התקציבית, באתר ONE‏, 27 באוקטובר 2016 תומר לוי, ‏ג'אבר סיכם בסכנין. דאו חתם עד סיום העונה, באתר ערוץ הספורט, 29 בינואר 2017 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאסינה דאו".
טל ברנר

טל ברנר (נולדה ב-19 באוגוסט 1982) היא במאית תיאטרון ישראלית. טל ברנר נולדה וגדלה בחיפה ובקיבוץ רמת יוחנן. אביה, בנימין ברנר, פרופ' להמטולוגיה ואמה, תמר ברנר, סוכנת נסיעות. ברנר בוגרת לימודי בימוי בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים משנת 2006. הייתה הראשונה לביים שני מחזות של חנוך לוין: "גאולה" בבכורה עולמית ו"החייל הרזה" בבכורה ישראלית. מלמדת במסלול בימוי ובמסלול משחק בסמינר הקיבוצים משנת 2011. עבדה וביימה בתיכון לאמנויות תלמה ילין. היא ממקימות פורום יוצרות התיאטרון בישראל. ב־2019 זכתה בפרס הבימוי עבור "נקודה על הגב" בפסטיבל "כאן ועכשיו" בתיאטרון הקאמרי. מתגוררת בתל אביב. "החייל הרזה" (פסטיבל עכו, הקאמרי) "הסערה" (סמינר הקיבוצים) "גאולה" (הקאמרי, סמינר הקיבוצים ותיאטרון נחמני) "היצור" (צוותא) "מתחם התפודים" (עכו, תמונע) "רומיאו ויוליה" (תמונע, מדיטק) "התרוממותו של בנו כופתא בוכתא" (צוותא) "הגלגול" (גודמן - בית ספר למשחק בנגב) מדיה וקבצים בנושא טל ברנר בוויקישיתוף טל ברנר, ברשת החברתית פייסבוק טל ברנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צבי גורן, "ביקורת: "בנו כופתא" - פנינת פרינג'", באתר הבמה, 19 באוגוסט 2007 עידו סולומון, לאכול את עצמך למוות ולצחוק, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2007 "הקוורטט מכריז: "כיפאק לתפוחי האדמה!", באתר nrg, באתר nrg מעריב, 1 בפברואר 2009 מרב יודילוביץ', פסטיבל, עד כה, באתר ynet, 23 בדצמבר 2008 דנית אמינוף, תיאטרון קצר: התעוזה משתלמת, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2009 שרית פוקס, 'יצור המוני: על "היצור"', באתר nrg, באתר nrg, ‏6 בנובמבר 2010 אייל מלובן, "גאולה של חנוך לוין: בלי לוותר על האיכות" (ריאיון), בעיתון ידיעות תל אביב רויטל איתן, "גאולה" מאת חנוך לוין באתר של נילי דגן, 21 בפברואר 2014 צבי גורן, "ביקורת: הסערה - על ערש דווי", באתר הבמה, 6 ביולי 2016 שי בר־יעקב, על הבמה בעכו: חנוך לוין רלוונטי לנצח, באתר ynet, 20 באוקטובר 2016 ניר סלונים, ‏שתי סיבות לא לפספס את פסטיבל עכו השנה: "החייל הרזה" ו"הליוגבלוס", באתר ‏מאקו‏, 19 באוקטובר 2016 רון בן גידה, משוחח עם הבמאית טל ברנר לקראת בכורה למחזה 'החייל הרזה', בערוץ התיאטרון הקאמרי באתר פייסבוק
ויגריד

במיתולוגיה הנורדית, ויגְריד (בנורדית עתיקה: Vígríðr) הוא שדה גדול, אשר כחלק מאירועי הראגנארוק יתרחש בו הקרב המכריע בין כוחות הטוב המונהגים בידי האלים לבין כוחות הרוע בהנהגת הענקים. השם "ויגריד" (Vigrid) הוא שיבוש מודרני של השם הנורדי המקורי Vígríðr. משמעות השם היא "קרב העלייה". על פי המקורות אורכו של השדה הוא מאה ליגות לכל כיוון, אם כי יש לציין שבהקשר הזה "מאה ליגות" הוא בדרך כלל ביטוי כללי המתאר מרחק עצום. כאשר יגיע הראגנארוק, יתאספו בוויגריד ענקי האש ממוספלהיים בהנהגת סורט, ואחריהם יבואו הזאב פנריר והנחש יורמנגנד. ענקי הכפור יגיעו גם הם, ולוקי יוביל עמו את המתים מהלהיים. הצבא כולו יצעד לכיוון אסגארד במטרה להשמיד את האלים. האל היימדאל יבחין בצבא המתקרב, ויתקע בקרנו גְיאַלְהוֹרְן. האל אודין, עטוי בגדי קרב, קסדה עשויה זהב על ראשו וחמוש בחניתו גוּנְגְניר יוביל את צבא האלים והאיינהרייר לקרב כנגד הצבא המפלצות. בוויגריד יערך הקרב האחרון (בתמונה משמאל). אודין יאכל בידי פנריר, אולם וידאר בנו ינקום ויהרוג את הזאב. ת'ור יהרוג את יורמנגנד לאחר קרב קשה, אולם יצעד רק תשעה צעדים בטרם יכריע אותו ארס הנחש. טיר יהרוג את גארם כלב השאול, אולם ימות מפצעיו. לוקי והיימדאל יאבקו ביניהם ויהרגו זה את זה. פרייר יהרג בידי הענק סורט, אשר ישלח אש שתבעיר את כל תשעת העולמות. כך יסתיים הראגנארוק, ולאחריו יקום מתוך האפר עולם חדש, שופע וטוב מקודמו. מדיה וקבצים בנושא ויגריד בוויקישיתוף האדה הפואטית, הבלדה של ואתרוניר, 17-18. האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 50. האדה הפואטית, נבואתה של החוזה, 49-57.
פימה

האם התכוונתם ל... פימה (קבוצה אתנית) – קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית שתחום מחייתם ההיסטורי היה במרכז ובדרום מדינת אריזונה בארצות הברית פימה (מחוז) – מחוז באריזונה שבירתו היא העיר טוסון פימה (עיירה) – עיירה באריזונה פימה – סנטר כפול FEMA (פימה) - הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום בארצות הברית פימה (צייר) – כינויו של האמן הישראלי אפרים רויטנברג
ערוץ 5 (רוסיה)

ערוץ 5 (ברוסית: Пятый канал) הוא ערוץ פדרלי בידורי בטלוויזיה הרוסית אשר הוקם בשנת 1933 כוועדה לשידורי רדיו בלנינגרד, ביולי 1938 החלה הוועדה בשידורי טלוויזיה ומאז משדר הערוץ ברציפות ונחשב לערוץ הטלוויזיה הוותיק ברוסיה (על כך הוענק לו פרס מיוחד במסגרת טקס חלוקת פרס TEFI באוקטובר 2018). מרכז שידורו בסנקט פטרבורג. ב-31 במרץ 1933 הוקמה הוועדה לשידורי רדיו של ועדת ההוצאה לפעול המחוזית של לנינגרד (Ленинградский радиокомитет). בשנת 1936 הוועדה החלה גם בשידורי טלוויזיה. ב-1 באפריל 1938 נחנך מרכז הטלוויזיה הניסויי של לנינגרד (Опытный ленинградский телевизионный центр ,ОЛТЦ). שידורי מבחן החלו ביולי אותה שנה ומאז 1 בספטמבר 1938 הערוץ החל לשדר באופן סדיר. ביולי 1949 בוצע לראשונה שידור טלוויזיוני מתוך כיכר הארמון. בינואר 1952 הוקמו אולפני הטלוויזיה של לנינגרד (Ленинградская студия телевидения). ב-1961 נבנו אולפני טלוויזיה ברחוב צ'אפיגין 6 בלנינגרד והערוץ החל לשדר בשידורי צבע החל משנת 1968. בשנות ה-80 הערוץ שידר באפיק 3, במוסקבה הערוץ החל להיות משודר באפיק 5 ולכן בשנות ה-90 הערוץ כונה "ערוץ 5". בדצמבר 1991 הוחלט שחברת הטלוויזיה והרדיו של לנינגרד תהפוך לחברה הממלכתית לרדיו וטלוויזיה של סנקט פטרבורג (Санкт-Петербургская государственная телерадиокомпания). בינואר 1992 החברה הפכה לחברת טלוויזיה עצמאית, חברת "פטרבורג" לרדיו וטלוויזיה. באפריל 1993 החברה נקראה "פטרבורג – הערוץ החמישי" (Государственная телевизионная и радиовещательная компания Петербург — Пятый канал). באוגוסט 1997 הערוץ חדל מלשדר למוסקבה ושידר רק לסנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד כשאפיק 5 הוענק לערוץ התרבות. באפריל 2004 שוב הערוץ החל לשאת את השם "ערוץ 5". משנת 2005 הערוץ משדר את פסטיבל מפרשי הארגמן. בינואר 2006 הערוץ הוכנס לרשימת הערוצים הפדרליים והוא משודר מאז ב-40 מחוזות רוסיה באמצעות לוויין של NTV-PLUS. בפברואר 2008 הערוץ נרכש ביחד עם ערוץ REN TV ועיתון "איזבסטיה" על ידי חברת התקשורת National Media Group. בשנת 2009 בעקבות שינוי ארגוני בערוץ כ-15% מהעובדים פוטרו, רובם נקלטו בערוץ חדש שהוקם תוך זמן קצר. עד לשנת 2019 בתדרים של הערוץ הועברו שידורים גם של Len TV 24. עקבות (סדרת טלוויזיה), סדרת פשע פופולרית, המשודרת בערוץ החל מ-5 בספטמבר 2011 וזכתה לרייטינג גבוה. אחד בשביל כולם, כולם בשביל אחד (Один за всех, и все — за одного), שמו של שעשועון טלוויזיוני בהפקת הערוץ משנות 1960 סיבוב מוזיקלי (Музыкальный ринг), שעשועון מוזיקלי בהפקה רוסית כעת (Сейчас), מהדורת החדשות המרכזית הבלשים (Детективы), סדרת פשע רוסית, המגוללת את קורותיהם של הבלשים הפרטיים אלכסיי נאסונוב ואיגור לוקין. הסדרה שודרה תחילה בערוץ הראשון ברוסיה עד ששידורה הופסק ועונותיה האחרונות הופקו על ידי ערוץ 5. השוטר האחרון (Последний мент), סדרת דרמה משטרתית החוליה החלשה, הגרסה הרוסית של החוליה החלשה ששודרה במשך 3 עונות, לאחר שעברה אליה מהערוץ הראשון. החל מהעונה השביעית מופקת על ידי ערוץ "מיר". מדיה וקבצים בנושא ערוץ 5 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ערוץ 5 ערוץ 5, ברשת החברתית פייסבוק ערוץ 5, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערוץ 5, ביישום טלגרם ערוץ 5, ברשת החברתית אינסטגרם ערוץ 5, ברשת החברתית טיקטוק ערוץ 5, ברשת החברתית VK ערוץ 5, סרטונים בערוץ היוטיוב מאמר דעה על הסדרה (ברוסית) על דירוג הסדרה באתר kommersant.ru (ברוסית)
נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי

נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי (בקזחית: Халықаралық Алматы Әуежайы, ברוסית: Международный Аэропорт Алматы, באנגלית: Almaty International Airport) הוא נמל התעופה שנמצא כ-15 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר אלמטי, העיר הגדולה בקזחסטן. בשנת 2012 טיפל השדה בכ-1,997,570 נוסעים נכנסים, ובכ-2,005,434 נוסעים יוצאים, ובסה"כ טיפל השדה בכ-4,003,004 נוסעים. נמל התעופה הבינלאומי אלמטי נבנה בשנת 1935. עד שנת 1990 היה נמל התעופה חלק מהמחלקה לתעופה אזרחית בקזחסטן, עם זאת בשנת 1991 התארגן מחדש תחת השם "נמל התעופה אלמה-אטא". בשנת 1993 הפך הנמל לגוף עצמאי. בשנת 1994 היה אלמטי בבעלות ארגון "OJSC Almaty Airport", ולאחר מכן עבר לידיי החברה "JSC Almaty International Airport". ב-26 בדצמבר 1975 התחילה החברה (The supersonic transport (SST לשנע דואר ומשלוחים מהנמל למוסקבה במטוס העל-קולי טופולב Tu-144, ומנובמבר 1977 גם נוסעים. מ-1 ביוני 1978 התחילה גם אירופלוט להפעיל טיסות עם המטוס ב"טופולב Tu-144". בשנת 1998, עקב שיפוץ המסלול, קיבל השדה מעמד של נמל תעופה בינלאומי. בשנת 2004 הוקם טרמינל חדש בשדה. ב-30 בספטמבר 2008 נחנך המסלול השני בטיסה של BMI מהנמל לנמל התעופה לונדון הית'רו - זהו המסלול הכי ארוך במרכז אסיה ויכול לקבל כל מטוס ללא הגבלת משקל. עקב בעיות בתשתית יותר יקר כיום (2012) לטוס על איירבוס A-320 בכ-18% ובואינג B-767 בכ-43% מאלמטי, לעומת משדות תעופה באירופה. לאורך השנים קודמו תוכניות לבנות טרמינל חדש עבור טיסות בינלאומיות, עם קיבולת של עד 2,500 נוסעים לשעה בעתיד הקרוב, תשתית מפותחת המורכבת מכנס אולמות, מרכז עסקים, מרכז קניות ובתי קולנוע בתוך הטרמינל. עם זאת, בניית הטרמינל התעכבה בשל חוסר טיפול מנהלי של הקמת הפרויקט וחוסר מקום. במהלך העשור השני של המאה ה-21, התוכניות העדכניות מקדמות את בנייתו של שדה התעופה החדש של Kapchagai במרחק 48 ק"מ מאלמטי. אלמטי אייר אסטנה מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי, ברשת החברתית פייסבוק נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי, ברשת החברתית אינסטגרם נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי, סרטונים בערוץ היוטיוב Building the “Silk Road in the Sky” via Kazakhstany, The Gazette of Central Asia (באנגלית)
הטלוויזיה הציבורית הרוסית

הטלוויזיה הציבורית הרוסית (ברוסית: Общественное телевидение России) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי ציבורי ממלכתי ברוסיה. הערוץ הוקם בשנת 2013 על ידי ממשלת רוסיה ביוזמתו של דמיטרי מדבדב כערוץ שאופיו הוא שידור ציבורי בלתי מגמתי. אין בערוץ פרסומות ובין התוכניות משודרים תשדירים שונים של הערוץ. 22 בדצמבר 2011 — נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב במהלך נאומו אל האספה הפדרלית הציע להקים טלוויזיה ציבורית שלא תהיה מושפעת מהחלטות המדינה או משקיעים פרטיים. 22 בינואר 2012 — צוות עבודה הציג למדבדב שישה אפשרויות להקמת ערוץ טלוויזיה ציבורי. 17 באפריל 2012 — מדבדב חותם על צו להקמת הערוץ. 18 ביולי 2012 — אנטולי ליסנקו ממונה למנכ"ל הראשון של הערוץ אוגוסט 2012 — גיוס צוות עובדים לערוץ. סתיו 2012 — תחילת שידורי מבחן. 1 בנובמבר 2012 — השקת אתר האינטרנט הרשמי. 30 באפריל 2013 — הערוץ נכלל בחבילת החובה בשידורי הטלוויזיה הרוסיים. 19 במאי 2013 — בשעה 12:00 שעון מוסקבה, החל את שידוריו. אמת / צודק!כן? (ПРАВ!ДА?), תוכנית אקטואליה על נושאים שונים בהשתתפות קהל ומוזמנים. מדינה גדולה (Большая страна), תוכנית אינפורמטיבית המספרת על התרבות וההיסטוריה במחוזות רוסיה. מדיה וקבצים בנושא הטלוויזיה הציבורית הרוסית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הטלוויזיה הציבורית הרוסית הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ברשת החברתית פייסבוק הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ביישום טלגרם הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ברשת החברתית טיקטוק הטלוויזיה הציבורית הרוסית, ברשת החברתית VK הטלוויזיה הציבורית הרוסית, סרטונים בערוץ היוטיוב רשימת תוכניות הערוץ באתר הרשמי Откуда деньги? Общественное телевидение России могут смотреть 71 млн человек, 17.09.2013 Общественное телевидение как надежда на лучшее / Независимая газета За наше безнадежное дело. Общественное телевидение — это миссионерство. 20.09.2013 С чего начинается общественное телевидение? Игорь Яковенко. Чемодан без ручки — «Ежедневный журнал» 3.06.2013 Масс-медиа: В России появится общественное телевидение, Lenta.ru, 22.12.2011. Масс-медиа: Создать непонятное, Lenta.ru, 23.12.2011. Взгляд / Медведеву представят шесть вариантов создания общественного телевидения Указ Председателя Российской Федерации «Об общественном телевидении в Российской Федерации» Общественное ТВ могут возглавить Лысенко или Быстрицкий, ТелеВести.ru. Анатолий Лысенко стал главой Общественного телевидения
גארם

במיתולוגיה הנורדית, גַארְם (בנורדית עתיקה: Garmr) הוא כלב (בחלק מהגרסאות זאב) מפלצתי השייך לאלה הל, ומשמש כשומר השער להלהיים - עולם המתים. ייתכן כי גארם הוא מקבילו של קרברוס מהמיתולוגיה היוונית. בחיבור "הבלדה של גרימניר" אשר הוא חלק מהאדה הפואטית, אומר האל אודין שגארם הוא הנבחר מבין הכלבים בתשעת העולמות. ב"הטעיה של גילבי" אשר הוא חלק מהאדה הפרוזאית, מכונה גארם "המפלצת הגדולה". בסיפור אחר מסופר שכאשר אודין רכב אל השאול, כלב נבח עליו וניסה לרדוף אחריו. שמו של גארם לא נזכר כאן, אולם כנראה מדובר בו. יללותיו של גארם יבשרו את בוא הראגנארוק. גארם עתיד לעזוב את מקומו בשער השאול ולהצטרף אל צבא המפלצות בהנהגתו של לוקי, אשר יצא להשמיד את האלים. בקרב האחרון בשדה ויגריד, גארם יאבק באל טיר. טיר יהרוג את גארם, אולם יפצע פצעים כה קשים עד שימות מיד לאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא גארם בוויקישיתוף האדה הפואטית, הבלדה של גרימניר, 44. האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 50. האדה הפואטית, חלומות בלדר, 2-3. האדה הפואטית, נבואתה של החוזה, 44 וגם 49 ו-50. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאני אומורגי

סאני אוגבמודיה אומורגי (באנגלית: Sunny Ogbemudia Omoregie; נולד ב-2 בינואר 1989) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ באסטורגה. אומורגי התחיל את הקריירה שלו באוסמדה באבס המקומית. בגיל 14 עזב לספרד והצטרף לנומנסיה. בהמשך שיחק אומורגי גם במחלקות הנוער של ריאל מדריד, אספניול ומונטאנירוס. בגיל 18 חזר לנומנסיה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. במהלך הקריירה שלו שיחק גם בוויקטוריה, טורבייחה, בינפאר, טומלוסו ופלנסיה. בשנת 2013 עזב את ספרד לראשונה מזה 10 שנים וחתם בגזירה יונייטד מליגת העל המלטזית בה שיחק חצי עונה. בקיץ 2013 חתם בתאנדר ביי צ'יל מארצות הברית. אחרי תקופה קצרה חזר לספרד כאשר חתם במרידה. בקיץ 2014 חתם בצליה מליגת העל הסלובנית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע 12 שערי ליגה ב-35 משחקים. ביולי 2017 חתם במריבור. ב-1 בפברואר 2017 הושאל להפועל כפר סבא עד לסיום העונה. ב-14 בפברואר 2021, אומורגי חתם בלינקולן רד אימפס מליגת העל של גיברלטר בכדורגל. בקיץ 2021 אומורגי חתם באסטורגה. סאני אומורגי, באתר Transfermarkt סאני אומורגי, באתר Soccerway סאני אומורגי, באתר FootballDatabase.eu גל ברקן, ‏רכש נוסף: סאני אומורגי חתם בהפועל כפר סבא, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאני אומורגי".