laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מאוריציו גאלבאיו

מאוריציו גאלבאיו (באיטלקית: Maurizio Galbaio; בלטינית: Mauricius Galba - מאוריקיוס גאלבה; נפטר בשנת 787) היה השביעי מבין דוכסי ונציה. גאלבאיו כיהן כדוג'ה בין שנת 764 ועד מותו. בתקופת עליית גאלבאיו לשלטון, נאבקו שתי סיעות זו בזו לקביעת עתידה של ונציה. הסיעה הפרו-לומברדית מחד, והסיעה הפרו-ביזנטינית מאידך. קודמיו של גאלבאיו היו פרו לומברדים. גאלבאיו בא ממשפחה פרו-ביזנטינית, והתנגד לתומכי עצמאותה של ונציה. גאלבאיו קיבל את התואר "היפאטוס" ו"מגיסטר מיליטום מקיסר האימפריה הביזנטית לאון הרביעי. המלך הלומברדי דסידריוס, בתמיכת קרל הגדול תקף את מדינות האפיפיור ואת איסטריה, ואף שבה את בנו של הדוג'ה - ג'ובאני גאלבאיו. מאוריציו גאלביו פנה לאפיפיור, אשר שלח שגרירים לקרל הגדול והביא לשחרורו של ג'ובאני גאלבאיו. בעקבות שחרור בנו ניסה גאלבאיו להפוך את משרתו למשרה העוברת בירושה, ובשנת 778 מינה את בנו לתפקיד "משנה לדוג'ה" בהסכמת הקיסר הביזנטי. במשך העשור הבא התפשטה ונציה באיי הלגונה, מאזור הריאלטו ועד קסטלו. גאלבאיו הקים על האי אוליוולו (כיום קסטלו) את כנסיית סרגיוס ובקוס הקדושים וכן את כנסיית סן פייטרו די קסטלו. לאחר מותו של מאוריציו גאלבאיו עלה לשלטון בנו ג'ובאני. מדיה וקבצים בנושא מאוריציו גאלבאיו בוויקישיתוף
ג'ובאני גאלבאיו

ג'ובאני גאלבאיו (באיטלקית: Giovanni Galbaio) היה השמיני מבין דוכסי ונציה. ג'ובאני גאלבאיו כיהן בתפקיד דוג'ה בין השנים 787–804, והיה השמיני שנשא בתואר זה. ג'ובאני עלה לשלטון לאחר מותו של אביו, מאוריציו גאלבאיו, אשר מינה אותו לדוג'ה שני כבר בשנת 778, באזורו של הקיסר הביזנטי לאון הרביעי. ג'ובאני נשבה לזמן קצר על ידי המלך הלומברדי דסידריוס, אולם אביו שכנע את האפיפיור לשלוח שגרירים לקרל הגדול (בן בריתם של הלומברדים) ולהביא לשחרורו. לאחר שחרורו מהשבי, החל אביו לפעול לכך שג'ובאני יירש את כסו. לאחר עלייתו לשלטון בוונציה (מבלי בחירות) החל במאבק נגד הפטריארך של גראדו אשר תקף את סחר העבדים. באותה עת סחר העבדים בים האדריאטי היה מרכיב חשוב בכלכלת ונציה. באותה עת שלט קרל הגדול בלומברדיה, ובשל השקפתו הדתית ועמדת הכנסייה אסר על העבדות בלומברדיה ובארצות הפרנקים. ג'ובאני שכנע את קיסרית האימפריה הביזנטית, אירנה מאתונה לקבוע כי בנו, מאוריציו גאלבאיו השני, יהיה דוג'ה אחריו. במהלך מאבקו בכנסייה מינה ג'ובנאי את אחיינו בן ה-16, כריסטופר, לבישוף אוליוולו, אולם הפטריארך סירב לאשר את המינוי, רשמית - בשל גילו הצעיר של כריסטופר, אולם בפועל - בשל תמיכת ג'ובאני בביזנטיון כנגד הפרנקים. מאוריציו נשלח לתקוף את גראדו, והפיל את הפטריארך הזקן מראש מגדל בעיר. במקביל, האופוזיציה לשלטונו של ג'ובנאי בוונציה התחזקה, וכוחות צבא שבראשם אובלריו דליי אנטנורי תקפו את העיר ונציה. ג'ובאני, מאוריציו וריסטופר, נמלטו למנטובה בשנת 803 ונפטרו בה; ואנטנורי נבחר לדוג'ה לאחר כיבוש העיר ונציה. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני גאלבאיו בוויקישיתוף
השלכה מהחלון

השלכה מהחלון (דפנסטרציה - Defenestration) היא הדחת בכיר על ידי השלכתו מן החלון. המונח מופיע בעיקר בהקשר של הפוליטיקה של צ'כיה, במהלכה התקיימו מספר "השלכות מהחלון" ידועות. המילה מורכבת מהבסיס הלטיני fenestra (=חלון) ומהקידומת de שמשמעה "החוצה". ההשלכה מהחלון הראשונה בתולדות צ'כיה הייתה ביולי 1419, עת הושלכו מחלון בית העירייה העתיק בפראג ראש העיר ושבעה מכובדים. ב-1618 הושלכו מחלון במצודת פראג נציגיו הקתוליים של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי חברי מועצת העיר הקלוויניסטים, פעולה שהציתה את ההפיכה הבוהמית והביאה לתחילת מלחמת שלושים השנים. בשנת 1948 הושלך מהחלון אל מותו יאן מסריק, מבכירי הממשלה הדמוקרטית של צ'כוסלובקיה, על ידי השלטונות הסובייטים, דבר שסימל את תפיסת השלטון במדינה והפיכתה לגרורה של ברית המועצות. ההשלכה תוארה כהתאבדות, דבר שהתקבל כבר אז כשקר והוכח ככזה בחקירה משנת 2004. המאה ה-9 לפנה"ס בערך: המלכה איזבל נהרגה בעת מרד יהוא, כאשר הושלכה מחלון ארמונה על ידי סריסיה, לקריאתו של יהוא (מלכים ב', פרק ט', פסוקים ל'-ל"ג). ב-1203 הרג ג'ון, מלך אנגליה את אחיינו ארתור מבריטני בהשלכה מחלון טירה בעיר רואן, צרפת. בשנת 1383 הושלך מהחלון הבישופ דון מרטינו על ידי אזרחי ליסבון שחשדו בו שקשר עם האויבים מכתר קסטיליה. יאקופו דה פאצי, שניסה להנהיג הפיכה בפירנצה, הושלך מהחלון ב-26 באפריל 1478 על ידי לורנצו דה מדיצ'י. ההשלכה מהחלון של המנהיג ההוגנוטי גאספאר דה קוליני השני ב-22 באוגוסט 1572 סימנה את תחילתו של טבח ליל ברתולומאוס הקדוש. בבוקרו של 1 בדצמבר 1640, מצאו בליסבון תומכיו של הדוכס ברגנסה את מיגל דה ווסקונסלוס (שר החוץ השנוא של פליפה הרביעי, מלך ספרד) מתחבא בארון. הם הרגו אותו והשליכו את גופתו מהחלון לחסדי ההמון. במהלך המרד הפולני בינואר 1863 השליכו חיילים רוסים במכוון את פסנתרו של פרדריק שופן מבעד לחלון, במטרה להשפיל את התנועה הלאומית הפולנית. ב-11 ביוני 1903 השליכו לאומנים סרבים מהחלון את גופותיהם של המלך אלכסנדר והמלכה דראגה. ב-1922 הושלך מהחלון הסופר האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו על ידי מתנקש אלמוני והפך לנכה. השלכה מהחלון הייתה דרך פעולה של המשמרות האדומים במהלך מהפכת התרבות בסין (1968), גם בנו של המנהיג הסיני דנג שיאופינג הושלך אל מותו בדרך זו על ידי המשמרות האדומים. בתקופת המלחמה בין הפת"ח לבין החמאס ברצועת עזה (2007) היו מקרים רבים של השלכת פעילי פת"ח על ידי פעילי החמאס, שהמפורסם בהם אירע ביוני של אותה שנה והוא השלכתו של מוחמד סלאמה סווירקי, אחד ממאבטחיו של אבו מאזן מהקומה ה-25 של בניין עזתי, אליו נחטף בעת שיצא לחלק ארוחת בוקר לאנשי פת"ח. הייתה זו הפעם הראשונה, שהשלכה תועדה במצלמת טלפון סלולרי. מדיה וקבצים בנושא השלכה מהחלון בוויקישיתוף גיא נוימן, אגדה על הסף - מי נזרק מהחלון והפך למטבע לשון?, מגזין את
פונקציה קוונטית

פונקציה קוונטית הוא מעגל שערים קוונטיים אשר מממש חישוב של פונקציה כלשהי f ( x ) : { 0 , 1 } n → { 0 , 1 } {\displaystyle \left.f(x):\{0,1\}^{n}\to \{0,1\}\right.} . נרצה כי המעגל קוונטי יוכל לחשב פונקציה כלשהי ללא הגבלה על תכונותיה, ובפרט פונקציה שאינה נדרשת להיות הפיכה או חד-חד ערכית. מאידך, חוקי המכניקה הקוונטית, מאלצים כל מעגל חישוב קוונטי להיות הפיך. כדי להתגבר על אילוץ זה ועדיין לאפשר חישוב של כל פונקציה, המעגל מממש בפועל חישוב של פונקציה הפיכה, שנסמנה F ( x ) : { 0 , 1 } n + 1 → { 0 , 1 } n + 1 {\displaystyle F(x):\{0,1\}^{n+1}\to \{0,1\}^{n+1}} אשר בעזרתה ניתן לחשב את הפונקציה המקורית f ( x ) {\displaystyle \left.f(x)\right.} . מעגל הפונקציה החדשה F מקבל, בנוסף ל-n הקיוביטים המייצגים את x {\displaystyle \left.x\right.} , קיוביט נוסף אשר נקרא קיוביט המטרה (target). מוצא המעגל אינו משנה את n הקיוביטים אשר מייצגים את x {\displaystyle \left.x\right.} (כך מתקבלת ההפיכות), אך קיוביט המטרה משתנה לערך f ( x ) ⊕ b {\displaystyle f(x)\oplus b} , כאשר b הוא הערך של קיוביט המטרה בכניסת המעגל. בפרט, אם קיוביט המטרה מאותחל לערך ההתחלתי | 0 ⟩ {\displaystyle |0\rangle } , במוצא המעגל יתקבל קיוביט במצב קוונטי | f ( x ) ⟩ {\displaystyle |f(x)\rangle } . בניסוח מתמטי, | x ⟩ | b ⟩ → F | x ⟩ | f ( x ) ⊕ b ⟩ {\displaystyle |x\rangle |b\rangle {\stackrel {F}{\to }}|x\rangle |f(x)\oplus b\rangle } כאשר | x ⟩ {\displaystyle |x\rangle } מצב קוונטי בבסיס החישוב של n קיוביטים, ו- | b ⟩ {\displaystyle |b\rangle } הוא מצב קוונטי של קיוביט בודד בבסיס החישוב. לפי עיקרון הליניאריות, ניתן להרחיב את החישוב לכל מצב קוונטי | x ⟩ {\displaystyle |x\rangle } על ידי פירוק המצב לסופרפוזיציה של מצבי בסיס החישוב, וביצוע החישוב על כל אחד מהם בנפרד. נניח שבכניסת המעגל מאותחל האוגר למצב | x ⟩ = | + ⟩ {\displaystyle |x\rangle =|+\rangle } , כאשר קיוביט המטרה כבוי b = 0 {\displaystyle b=0} . נפרק את אוגר הכניסה לסופרפוזיציה של אברי בסיס החישוב: | x ⟩ = 1 2 ( | 0 ⟩ + | 1 ⟩ ) {\displaystyle |x\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}\left(|0\rangle +|1\rangle \right)} נבצע את החישוב על כל חלק בנפרד: | x ⟩ | b ⟩ = 1 2 ( | 0 ⟩ + | 1 ⟩ ) | 0 ⟩ = 1 2 ( | 0 ⟩ | 0 ⟩ + | 1 ⟩ | 0 ⟩ ) → F 1 2 ( | 0 ⟩ | f ( 0 ) ⟩ + | 1 ⟩ | f ( 1 ) ⟩ ) {\displaystyle |x\rangle |b\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}\left(|0\rangle +|1\rangle \right)|0\rangle ={\frac {1}{\sqrt {2}}}\left(|0\rangle |0\rangle +|1\rangle |0\rangle \right){\stackrel {F}{\to }}{\frac {1}{\sqrt {2}}}\left(|0\rangle |f(0)\rangle +|1\rangle |f(1)\rangle \right)} בניית מעגל הפיך למימוש פונקציה שרירותית היא הבסיס לחישוב קוונטי, ונעשה בה שימושים רבים עבור אלגוריתמים המקבלים פונקציה בתור הקלט של האלגוריתם, כפי שמבוצע באלגוריתם דויטש-ג'וזה ואלגוריתם סימון. שימוש זה מקביל להפעלת אורקל בחישוב קלאסי.
תסמונת הורנר

תסמונת הורנר (גם תסמונת ברנרד-הורנר (על שם קלוד ברנאר) או שיתוק אוקולו-סימפתטי) היא תסמונת קלינית שנובעת מפגיעה במערכת העצבים הסימפתטית. סימנים הנמצאים אצל כל המטופלים בצד הפגוע של פניהם כוללים צנחת של העפעף העליון, צנחת הפוכה (עילוי) של העפעף התחתון, אישון מכווץ ושיהוי בהרחבתו. סימנים נפוצים נוספים בצד הפגוע הם מראה של עין שקועה (אנופתלמוס), הזעה מופחתת (אנהידרוזיס) ולחמית אדומה. גם מראה אדמדם כללי בצד הפנים הפגוע הוא סימן אופייני עקב התרחבות של כלי הדם השטחיים. אצל ילדים התסמונות מתבטאת לעיתים בצבע עיניים שונה בין שתי העיניים (הטרוכרומיה). זה נובע מפגיעה בפיגמנטצית המיילין של האיריס המתרחשת בילדות. תסמונת זו נובעת מנגע מרכזי או היקפי למערכת העצבים הסימפתטית. תסמונת זו כוללת כיווץ של האישון (מיוזיס), יחד עם צניחת עפעף קלה (פטוזיס) ולעיתים גם חוסר הזעה באותו הצד (אנ-הידרוזיס). לרוב תהיה התסמונת חד צדדית, והאישון קטן בכ- 0.5 עד 1 מ"מ לעומת האישון הבריא. אין בעיה בתגובה לאור או להתקרבות באישון הפגוע. האבחנה המבדלת כוללת מצבים שונים, כשהמרכזיים ביניהם הם אוטם בגזע המוח, גידול צווארי או גידול בבית החזה, גידול מוחי ודימום או אוטם מוחי. במצבים חריפים של תסמונת הורנר, מאופיינים בחוסר בהזעה, כאשר אם יש הזעה מופחתת בחצי גוף שלם כולל פנים, הנגע ממוקם במערכת העצבים המרכזית, בעוד מצבים המאופיינים בחוסר הזעה בפנים, הצוואר וביד בלבד הם ככל הנראה מנגע או גידול באזור הצוואר ובית החזה. במידה והנגע הוא מעל ההתפצלות של עורק הקרוטיד לענף החיצוני והפנימי שלו, אין פגם במנגנון ההזעה. על מנת להבין את מנגנון הפגיעה המשולבת בתסמונת הורנר, יש צורך להבין את המסלולים הסימפתטיים האחראיים על הרחבת האישון: מתוך ההיפותלמוס יוצא נוירון המבצע סינפסה בחוט השדרה, ברמת חוליה T1. לאחר מכן יוצא נוירון פרא- גנגליוני, המבצע סינפסה בגנגליון צווארי עליון, בגובה חוליה C2. בגנגליון צווארי זה יוצא הנוירון הפוסט גנגליוני, שמתפצל לשלושה אזורים- הראשון, לעצבוב בלוטות זיעה בפנים, אשר יוצא לפני הפיצול של עורק הקרוטיד. השני- לאישון לצורך הרחבתו, והשלישי- לעצבוב שריר העפעף. מכאן, שפגיעה באחד ממסלולים אלו תביא לתסמונת הורנר. בהתאם למסלולים אלו, חולקה תסמונת הורנר על פי מנגנון הפגיעה: מנגנון הפגיעה יכול להיות בנוירון הראשון שיוצא מההיפותלמוס- מצבים כגון אוטם בגזע המוח, טרשת נפוצה, כאב ראש מקבצי, דימום מוחי וכן גידולים מוחיים יכולים לגרום לכך. מנגנון הפגיעה אשר פוגע בנוירון הפרה-גנגליוני (כלומר, לפני הגנגליון הצווארי), יכול להיגרם כתוצאה מגידול צווארי או גידול בבית החזה או מטראומה (ניתוחית או שאינה ניתוחית). פגיעה בנוירון הפוסט גנגליוני יכולה להיגרם כתוצאה מטראומה, או למשל כתוצאה מגידול תוך מוחי כגון גידול ב-cavernous sinus. מדיה וקבצים בנושא תסמונת הורנר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אובלריו אנטנוראו

אובלריו אנטנוראו (באיטלקית: Obelerio Antenoreo) או אובלריו דלי אנטנורי (Obelerio degli Antenori) היה הדוכס התשיעי של ונציה. אנטנוראו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 804–811. אנטנוראו היה בנו של אנקאג'יליו (Encagilio). בעת כהונתו כטריבון, לאחר שג'ובאני גאלבאיו עלה לשלטון, נאלץ אנטנוראו לברוח מוונציה יחד עם ונציאנים רבים שתמכו בפרנקים כנגד הביזנטינים. לאחר בריחתם התארגנו הגולים לצבא ובחרו את אנטנוראו לעמוד בראשם. אנטנוראו שב לוונציה ולאחר בחירת גאלבאיו ובני משפחתו נבחר לדוג'ה. בדומה לקודמיו, זמן קצר לאחר בחירתו מינה את אחיו, באטו לדוג'ה לצידו. אנטנוראו התקשה לשלוט בין הסיעות השונות שפילגו את ונציה (תומכי העצמאות, תומכי הפרנקים ותומכי הביזנטינים). פורטונאטוס, פטריארך גראדו הגולה, שב לוונציה מחצרו של קרל הגדול שבאאכן והציע כי אם יושב לו הכס הוא ישכנע את הפרנקים להעניק לוונציה הגנה. אנטנוראו הסכים, ונסע עם אחיו באטו להישבע אמונים לקרל הגדול באאכן, ביום חג המולד בשנת 805. בעקבות שבועת אמונים זו הכריזה ביזנטיון מלחמה ובשנת 809 שלחה צי לתקוף את ונציה. הצי הביזנטי הובס על ידי הצי הפרנקי בקומקיו. לאחר ניצחונם מינו אובלריו ובאטו את אחיהם ולנטינו דליי אנטנורי לדוג'ה לצדם. מינוי זה הביא למרידת תושבי ונציה כנגדם - אובלריו קרא לעזרתו של המלך פפין, בנו של קרל הגדול, אשר צר על העיר, אולם נחל תבוסה. לאחר התבוסה נמלט אובלריו לקונסטנטינופול ואגנלו פרטיצ'יפאציו נבחר לדוג'ה במקומו. במשך כ-20 שנה שהה אובלריו בגלות. לאחר מותו של פרטיצ'יפאציו חזר אובלריו לוונציה בשנת 832 בניסיון לתפוס את השלטון. הדוג'ה באותה עת, ג'ובאני פרטיצ'יפאציו הראשון, יצא לעברו בראש צבא והרג את אובלריו. לאחר מותו נכרת ראשו והוצג לראווה בכיכר סן מרקו. מדיה וקבצים בנושא אובלריו אנטנוראו בוויקישיתוף
אגנלו פרטיצ'יפאציו

אגנלו פרטיצ'יפאציו (באיטלקית: Agnello Participazio, בלטינית: Agnellus Particiacus) היה העשירי מבין דוכסי ונציה. פרטיצ'יפאציו נשא בתואר דוג'ה בין השנים 811–827. פרטיצ'יפאציו היה בן למשפחת סוחרים עשירה מהרקליאה, והיה אחד מהראשונים שהתיישבו באזור הריאלטו. בשנת 810 מאסו תושבי ונציה בניסיונם של הדוג'ים ממשפחת אנטנורי (אובלריו דליי אנטנורי ואחיו באטו וולנטינו) להפוך את התואר "דוכס ונציה" לתואר העובר בירושה, התושבים מרדו, בעוד שמשפחת אנטונרי קראה למלך איטליה, פפין, בנו של קרל הגדול לתקוף את הוורדים. אגנלו פרטיצ'יפאציו היה בראש מגיני העיר, והצליח להביס את פפין ולהביא לבריחת משפחת אנטנורי. לאחר תבוסת משפחת אנטנורי נבחר אגנלו לתפקיד הדוג'ה, וארמונו שבריאלטו נחשב לארמון הדוג'ה הראשון של ונציה. בתחילת שלטונו נכרת הפאקס ניקפורי - הסכם שלום לפיו נשארה ונציה כחלק מהאימפריה הביזנטית ועזבה את ממלכתו של קרל הגדול. בפועל הפכה ונציה לעיר עצמאית, ואגנלו החל לטבוע את המטבעות הוונציאניים הראשונים. למעשה, תקופת שלטונו של אגנלו נחשב כהולדתה של וונציה המודרנית. אגנלו החל בפעולות של ביצור העיר, ייבוש הביצות ובניית התעלות והגשרים המסמלים כיום את ונציה. אגנלו מינה ועדה ובה שלושה אצילים לפקח על העבודות: ניקולו ארדיסוניו היה אחראי על ביצור הלידו. לורנצו אלימפאטו היה אחראי על בניית התעלות וייבוש השטחים שביניהן, ופייטרו טרדוניקו היה אחראי על בניית האיים החדשים. בתקופה זו נבנו מחדש האיים טורצ'לו, בוראנו, ארקליאה וריאלטו, וגשר חדש נבנה על נהר הברנטה באזור הריאלטו שבאותה עת נחפר והפך לתעלה הגדולה. שלהי כהונתו של אגנלו היו בסימן של מאבקים משפחתיים. בעת שבנו הבכור - ג'וסטיניאנו פרטיצ'יפאציו שהה בקונסטנטינופוליס, הבן הצעיר ג'ובאני פרטיצ'יפאציו מונה למשנה לדוג'ה. כאשר ג'וסטיניאנו שב אל העיר, נמלט ג'ובאני, ואגנלו מינה את בנו השלישי - אנגנלו לדוג'ה לצידו. לבסוף גברו כוחותיו של ג'וסטיניאנו, וג'ובאני שנתמך על ידי הכוחות הפרנקים, יצא לגלות, בעוד שג'וסטיניאנו מונה לתפקיד הדוג'ה. מדיה וקבצים בנושא אגנלו פרטיצ'יפאציו בוויקישיתוף
נרו 1

נַרוׂ 1 (בהנגול: 나로호, ידוע גם בשמו הקודם Korea Space Launch Vehicle – KSLV) הוא משגר לוויינים מפיתוח משותף של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל וחברות חלל מרוסיה. בשנת 2004 נחתמו הסכמי שיתוף פעולה בתחום החלל בין קוריאה הדרומית לרוסיה, וביניהם הוסכם על סיוע רוסי לפיתוח משגר הלוויינים הקוריאני. החברות הרוסיות השותפות למיזם המשגר הן: תאגיד המחקר והייצור חרוניצ'ב – קבלן ראשי ואינטגרטור למשגר תאגיד המחקר והייצור אנרגומאש – יצרני המנוע הרקטי של השלב הראשון במשגר תאגיד הבניה והייצור של מכונות משינוסטרויניה – מרכיבים קרקעיים, כן השיגור ותשתית לטיל חלקים ניכרים מהמשגר הקוריאני משותפים למשגר הלוויינים הרוסי, האנגרה. משגר הלוויינים נרו 1 מורכב משני שלבים. השלב הראשון מונע על ידי מנוע רקטי יחיד מתוצרת רוסית, מדגם RD-191, העושה שימוש בדלק נוזלי (חמצן נוזלי וקרוסין). השלב השני מונע בדלק מוצק, והוא פותח ויוצר בקוריאה על ידי המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל. גובהו של המשגר כ-33 מטר, וקוטרו כ-3 מטרים. שיגור הבכורה של המשגר התקיים ב-25 באוגוסט 2009, בשעה 17:00 ממרכז החלל נרו. בגלל תקלה בהפרדת החיפוי הקדמי של הטיל, לא הצליח המשגר להציב בחלל את הלוויין. שני השלבים של הטיל תפקדו היטב. הלוויין אבד בים. ניסיון שני לשגר לוויין באמצעות משגר זה נערך ב-10 ביוני 2010, בשעה 17:00. עקב תקלה התפוצץ הטיל כ-137 שניות לאחר ההמראה, ככל הנראה בגלל כשל במנוע השלב השני. ניסיון שלישי מוצלח התבצע ב-20 בינואר 2013 לאחר מספר דחיות, ובזכותו הצטרפה קוריאה הדרומית ל"מועדון החלל", קבוצת המדינות בעלות יכולת עצמאית לשיגור לוויינים. . תיאור המשגר רשימת שיגורים נרו 1, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Historic South Korean satellite launch fails סטיבן קלארק, באתר spaceflightnow, 25 באוגוסט 2009 South Korea Launches Rocket in 1st Space Success, מרים קרמר, אתר space.com, 20 בינואר 2013
כנס סולווה

כנסי סולווה (Solvay) הם בין הכנסים החשובים בתחומי הפיזיקה והכימיה. כנס סולווה הראשון שנערך בשנת 1911, היה הכנס הבין-לאומי הראשון בתחום הפיזיקה. הכנס נערך ביוזמת ולטר נרנסט ובתמיכת התעשיין הבלגי ארנסט סולווה. הצלחת הכנס הובילה לארגון כנסים נוספים. הכנסים נערכים כל כמה שנים במכון סולווה לפיזיקה וכימיה בבריסל, ומשתתף בהם מספר מצומצם (כ-25) של מדענים מובילים בתחומם. אחד הבולטים בכנסים היה הכנס החמישי שנערך ב-1927. 17 מבין 29 באי הכנס זכו בפרס נובל. הכנס עסק בתורת הקוונטים, תחום מחקרי "לוהט" באותן שנים. במרכז הכנס עמד העימות בין אלברט איינשטיין ונילס בוהר על הפרשנות ההסתברותית לתורת הקוונטים. לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה אתר האינטרנט הרשמי של כנס סולווה אתר מכון סולווה ובו מידע על הכנסים (אנגלית). topic/First-Solvay-Congress-in-Physics כנס סולווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) התכנון הוא להפסקה של שלוש שנים בין כנסים באותו תחום, אך לעיתים היו הפסקות ארוכות יותר, עקב מלחמות וכדומה
גוראן ירטין

גוראן ירטין (במונטנגרית: Горан Јеретин; נולד ב-17 בספטמבר 1979 בניקשיץ', מונטנגרו, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדות הרכז והקלע. גובהו 1.92 מטר. את דרכו בכדורסל, החל ירטין בקבוצות הילדים והנוער של המועדון איבון ניקשיץ'. בשנת 1997 עלה לקבוצה הבוגרת ושיחק בה במשך שנתיים שלאחריהן הועבר לקבוצת פרימוריה. לאחר עונה לא מוצלחת בפרימוריה, שב לניקשיץ' לעונת התחשלות. לקראת עונת 2001/2002 עבר לקבוצת הצמרת לובצ'ן צטיניה ובסיום העונה, יצא לראשונה ממונטנגרו וחתם בקבוצה הסרבית, הכוכב האדום בלגרד. בעונתו הראשונה בכוכב האדום, קיבל ירטין דקות משחק מועטות, אך בעונת 2003/2004 הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה. הוא הוביל את הכוכב האדום לזכייה בגביע הסרבי-מונטנגרי ואף נבחר ל-MVP של משחק הגמר. גם במשחקי גביע יול"ב הציג יכולת טובה וקבע ממוצעים של 12.3 נקודות ו-5 אסיסטים למשחק, אך קבוצתו הודחה כבר בשלב הבתים. ירטין נפצע באחד ממשחקי קדם העונה של עונת 2004/2005 ונעדר למספר שבועות בפתיחת העונה. הוא שב לשחק במשחק גביע יול"ב נגד נאפולי, וקלע 8 נקודות ב-10 דקות משחק. עונת 2005/2006 הייתה אחת הטובות בקריירה של ירטין. יחד עם מילאן גורוביץ', הוא הוביל את הכוכב האדום לרבע גמר גביע יול"ב עם ממוצעים של 7.3 נקודות ו-4 אסיסטים למשחק וזכה עם הקבוצה פעם נוספת בגביע המונטנגרי-סרבי. בסיום העונה עבר לדינמו סנקט פטרבורג הרוסית, לאחר ארבע שנים מוצלחות במיוחד בסרביה. למרות שהגיע לסנקט פטרבורג על מנת להוות גורם משמעותי בקבוצה לא קיבל דקות משחק משמעותיות והיה לשחקן משני ברוטציית הקבוצה ולכן החליט לשוב לארץ מולדתו וחתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה. במשך כחצי עונה בה שיחק בבודוצ'נוסט הציג יכולת מצוינת ואף נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה האדריאטית לשנת 2007. בעקבות יכולתו בבודוצ'נוסט הוחתם ירטין במהלך חודש מרץ 2007 בקבוצת היורוליג מכבי תל אביב. לאחר תקופה קצרה בה התאקלם בקבוצה, הפך ירטין לשחקן משמעותי ברוטציה של מכבי, אך לאחר שזו הודחה מהיורוליג על ידי צסק"א מוסקבה ומקומה כמובילת הליגה בעונה הסדירה הובטח, דקותיו התמעטו באופן משמעותי. אף על פי כן, היה גורם מכריע בזכייתה של מכבי באליפות המדינה במשחק הגמר מול הפועל ירושלים. בעונת 2007/2008 שיחק באלבה ברלין הגרמנית, לאחר מכן שיחק עונה אחת בבי.סי. קייב האוקראינית. בתחילת עונת 2009/2010 שיחק בא.א.ל. לימסול הקפריסאית, אך במהלך העונה שב לבודוצ'נוסט פודגוריצה, אך שוב לא הסתדר בקבוצה ולכן עבר לטורקיה וחתם בטורק טלקום אנקרה. עם התפרקותן של סרביה ומונטנגרו למדינות נפרדות, הוקמה נבחרת מונטנגרו בכדורסל וירטין היה מהראשונים שהוזמנו אלייה ושיחק בה עד לפרישתו. מדיה וקבצים בנושא גוראן ירטין בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג
דגל נובה סקוטיה

דגל פרובינציית נובה סקוטיה מבוסס על סמל הפרובינציה, המוצג במרכזו של רקע לבן ועל צלב אלכסוני כחול. דגל זה מהווה היפוך של דגל סקוטלנד בו מוצג צלב אנדראס הקדוש בצבע לבן על רקע של שדה כחול. סמל נובה סקוטיה מתבסס על סמל האבירים של סקוטלנד - מגן מוזהב במרכזו אריה אדום, המקושט בפרח האירוס (fleur de lis). הדגל נמצא בשימוש מאז 1858. ב-2013 גילתה תלמידה בת 11 שעסקה בעבודת בית ספר על המורשת של נובה סקוטיה, כי מעמדו של הדגל מעולם לא נקבע בחוק. במאי באותה השנה, משהובא העניין לידיעתו של אחד מחברי בית המחוקקים של נובה סקוטיה, יזם הלה חקיקה שתעגן את מעמדו. ב-10 במאי 2013 נכנס החוק לתקפו - כמעט 155 שנים לאחר שהדגל הונף לראשונה. מדיה וקבצים בנושא דגל נובה סקוטיה בוויקישיתוף דגל נובה סקוטיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) מעמד רשמי לדגל אחרי 155 שנים (באנגלית) נוסח הצעת החוק, באתר הרשמי של בית המחוקקים של נובה סקוטיה (באנגלית) סמלי נובה סקוטיה באתר למורשת קנדה (באנגלית) אליסטר ב. פרייזר, דגלי קנדה - פרק 18. נובה סקוטיה‏, 1997 (באנגלית) דגל נובה סקוטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו: חוק הדגל הפרובינציאלי, באתר בית המחוקקים של נובה סקוטיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילט ג'קסון

מילטון (מילט) ג'קסון (Milton (Milt) Jackson;‏ 1 בינואר 1923 - 9 באוקטובר 1999) היה מוזיקאי ג'אז, אחד מנגני הויברפון המשפיעים ביותר ואחד מן הדמויות החשובות ביותר בזרם ההארד בופ. נגינתו התאפיינה בקצב איטי יחסית, כמו כן פיתח את הנגינה ההרמונית בוויברפון (ששימש עד אליו בעיקר ככלי קצב), תוך השפעות של בלוז 12 תיבות וגוספל. קיימות מספר הקלטות בהן ג'קסון שר ומנגן בפסנתר. ג'קסון כונה גם "בגס" (Bags) והופיע והקליט לעיתים תחת כינוי זה, כך גם נקרא הקטע המוכר ביותר שהלחין, Bags' Groove, שהפך לסטנדרט. ג'קסון, יליד דטרויט, גדל בבית בו נשמעה תדיר מוזיקת גוספל ובלוז ושר במקהלת הכנסייה מגיל צעיר. הוא ניסה לנגן בפסנתר, אך לבסוף נשבה בקסמו של הוויברפון. ג'קסון התגלה על ידי דיזי גילספי, אשר שכר אותו לתזמורת הביג בנד שלו ב-1946 לאחר שראה אותו מופיע במועדון בדטרויט. באותה עת ניגן ג'קסון במקביל גם עם ת'לוניוס מונק, וודי הרמן, קנונבול אדרלי וצ'ארלי פארקר והיה לנגן הוויברפון הראשון שניגן בי בופ. במסגרת הביג בנד של גילספי ניגן ג'קסון בחטיבת הקצב יחד עם ג'ון לואיס (פסנתר), פרסי הית' (קונטרבס) וקני קלארק (תופים). הרביעייה ניגנה כיחידה נפרדת והובילה את המעברים, כאשר חטיבת כלי הנשיפה נחה מנגינה רבת-עוצמה. החל משנת 1950 נודעה הרביעייה כ"רביעיית מילט ג'קסון" וסביב 1952 נפרדה מהביג בנד ויצאה לדרך עצמאית כרביעיית הג'אז המודרני. הלהקה פעלה במשך למעלה מ-20 שנה, עד שג'קסון יצא לקריירת סולו ב-1974 והתאחדה ב-1981. לאחר התפרקותה הזמנית של רביעיית הג'אז המודרני ניגן ג'קסון עם אמנים רבים בהרכבים שונים, בהם מספר שיתופי פעולה עם נגן הבס רון קרטר ונגן הגיטרה ג'ו פס, הקליט והופיע עם קולמן הוקינס ומיילס דייוויס. ב-1981 הקליט דואו עם הפסנתרן אוסקר פיטרסון (Ain't But a Few of Us Left) וב-1983 הקים תזמורת שגרעינה, בנוסף אליו, נגן הטרומבון ג'יי ג'יי ג'ונסון ונגן הבס ריי בראון בהשתתפות נגנים מתחלפים רבים ושונים (Jackson, Johnson, Brown & Company). הוא הקליט מחוות לת'לוניוס מונק ודיוק אלינגטון ושיתף פעולה עם אמנים שאינם מסצנת הג'אז כבי בי קינג וריי צ'ארלס. ג'קסון קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה ובשנת מותו, 1999, נבחר על ידי קוראי המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז. מדיה וקבצים בנושא מילט ג'קסון בוויקישיתוף מילט ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר AllMovie (באנגלית) מילט ג'קסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מילט ג'קסון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר ספוטיפיי מילט ג'קסון, באתר AllMusic (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר Discogs (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר Songkick (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר בילבורד (באנגלית) יהושע בן חמו, הדברים בהחלט משתפרים, באתר nrg‏, 3 בינואר 2006 מילט ג'קסון בדף הבית של ההארד בופ מילט ג'קסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מילט ג'קסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)