laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נוסחת נויברג

נוסחת נויברג היא נוסחה לחישוב מתוקן של תוצאות בתחרויות ברידג' כאשר שיטת חישוב התוצאות היא Match Points ולוח אחד או יותר שוחקו מספר פעמים קטן יותר מהלוחות האחרים. הנוסחה קרויה על שמו של המתמטיקאי הצרפתי ז'ראר נויברג (בצרפתית: Gérard Neuberg‏; נפטר בשנת 2016). שימוש בנוסחה הזו נפוץ במצבים שבהם יש "חצי שולחן", כלומר: מספר הזוגות המשתתפים בתחרות הוא אי זוגי ולכן בכל סיבוב זוג אחד אינו משחק. מקרה שכיח נוסף לשימוש בנוסחה זו הוא המקרה בו משחקים תחרות שבה מספר סקציות מספר השולחנות בסקציות שונות אינו זהה. כך למשל, נשתמש בנוסחת נויברג בתחרות שבה יש שתי סקציות כשבאחת יש 13 שולחנות ובשנייה 12 שולחנות. יהיו ידיים שישוחקו רק בסקציה שבה 13 שולחנות. מטרת השימוש בנוסחה היא הערכת ה-Match Points שהיו מושגות תוך שמירה על מתן משקל שווה ללוח שלא שוחק וללוחות ששוחקו. נוסחת נויברג היא: MP=(N/n)*(mp+1)-1. מקראה: MP = מספר ה-Match Points המשוקלל N = מספר ההשוואות המקסימלי בתחרות n = מספר ההשוואות בפועל על הלוח mp = מספר התוצאות שהושגו בפועל על הלוח לא משתמשים בנוסחת נויברג כאשר יש פחות מ-4 תוצאות. כשיש תוצאה אחת שני הזוגות מקבלים 60% על יהד. כשיש שתי תוצאות 55% עבור התוצאה הגרועה יחסית ו-65% עבור התוצאה הטובה יותר. כשיש 3 תוצאות עבור התוצאה הגרועה ביותר מקבלים 50%. עבור התוצאה האמצעית מקבלים 60% ועבור התוצאה הטובה ביותר מקבלים 70%. הלוח שוחק 6 פעמים. יתר הלוחות שוחקו 7 פעמים. זוג X צבר 4 Match Points. חישוב מחדש על פי נוסחת נויברג. N = 7 n = 6 mp = 4 MP=(N/n)*(mp+1)-1 4.833=MP=(7/6)*(4+1)-1 זוג Y צבר 9 Match Points. חישוב מחדש על פי נוסחת נויברג. N = 7 n = 6 mp = 9 MP=(N/n)*(mp+1)-1 10.667=MP=(7/6)*(9+1)-1 אסף עמית, חישוב תוצאות /התאגדות ישראלית לברידג' Match-pointing boards with an unequal number of scores The Neuberg formula , English Bridge Union Match-pointing boards with an unequal number of scores The Neuberg formula, English Bridge Union [ אסף עמית, חישוב תוצאות /התאגדות ישראלית לברידג'
ואדים גוצט

ואדים מרקוביץ' גוטצאיט (באוקראינית: Вадим Маркович Гутцайт;‏ נולד ב-6 באוקטובר 1971) הוא סייף יהודי-אוקראיני סובייטי בעבר. אלוף אולימפי (ברצלונה 1992) בחרב קבוצתי כחבר במשלחת המאוחדת. בעל מדליית ארד מאליפות העולם (בודפשט 1991), פעמיים ברציפות אלוף האוניברסיאדה (קטניה 1997 ופלמה דה מיורקה 1999) ואלוף המכביה השבע-עשרה (2005) בחרב אישי. גוטצאיט נולד וגדל בקייב למשפחה יהודית. הוא החל להתאמן בסיף בגיל 10. כבר בגיל 15 הוא זכה באליפות אוקראינה. בשנת 1988 זכה באליפות ברית המועצות לנוער. באליפויות העולם בסיף לנוער שנערכו באתונה 1989 ומדלינג 1990 הוא זכה במדליית זהב בתחרות חרב אישי(אנ'). באליפות העולם בסיף שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1991 הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתחרות חרב קבוצתי אחרי הונגריה ולפני גרמניה ומדליית ארד בתחרות חרב אישי. באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה גוטצאיט במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי ביחד עם גרגורי קיריינקו, אלכסנדר שירשוב, ג'ורג' פוגוסוב וסטניסלב פוזדניאקוב לפני הונגריה וצרפת. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום שישי בתחרות חרב אישי לאחר שהפסיד בשלב רבע הגמר 15-14 לסטניסלב פוזדניאקוב שזכה במדליית הזהב. באיניברסיאדה שנערכה בקטניה בשנת 1997 ובאוניברסיאהד שנערכה בפלמה דה מיורקה בשנת 1999 הוא זכה פעמיים ברציפות במדליית זהב בחרב אישי. באולימפיאדת סידני (2000) הוא סיים במקום שישי בתחרות חרב קבוצתי ובמקום 13 בתחרות חרב אישי. לאחר שפרש מתחרויות, החל גוטצאיט לשפוט בתחרויות בינלאומיות. מדיה וקבצים בנושא ואדים גוצט בוויקישיתוף ואדים גוצט, ברשת החברתית פייסבוק ואדים גוצט, ברשת החברתית אינסטגרם ואדים גוצט, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ואדים גוצט, באתר olympedia.org ואדים גוצט, באתר התאחדות הסיף הבין-לאומית ואדים גוטצאיט, באתר Sports 123 (באנגלית) ואדים גוטצאיט, באתר Jewish Virtual Library (באנגלית) ואדים גוטצאיט, באתר Jews in Sports (באנגלית)
אורסק

אורסק (ברוסית: Орск) היא עיר ברוסיה, במחוז אורנבורג. אורסק היא אחת מעשר הערים הגדולות מבחינת שטח השיפוט שלהן ברוסיה. העיר היא השנייה מחשיבותה מבחינת גודל האוכלוסייה ותעשייה במחוז אורנבורג. ראשיתה של אורסק במבצר אורנבורג שהוקם במקום ותפקידו היה להגן על גבולה של האימפריה הרוסית מפני שבטי נוודים. ב-1865 אורסק קיבלה מעמד של עיר. במפקד האוכלוסין של 1866 היו בעיר 435 בתי אב עם 3,088 תושבים. היו בה כנסייה פרבוסלאבית אחת, מסגד אחד, בית ספר, שתי תחנות דואר ושבעה מפעלים. בשנות השבעים של המאה ה-19 העיר עברה התפתחות מואצת, האוכלוסייה גדלה ומספר בתי חרושת הגיע לעשרים. ב-1888 נפתח בית ספר לבנות. בשנות השלושים של המאה העשרים במקום נוסדו מספר מפעלים אשר עסקו בעיבוד מתכות ונפט. לפי מפקד של 1939 התגוררו בעיר 66,300 תושבים. במהלך מלחמת העולם השנייה לאורסק הועברו 28 מפעלים מערי החזית. בתקופה זו גדלה אוכלוסיית העיר והגיעה ל-131,000 תושבים. אוכלוסיית אורסק לפי שנים: קזחסטן אקטובה, קזחסטן מדיה וקבצים בנושא אורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורסק אורסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי ברוניי–קנדה

יחסי ברוניי–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם לבין קנדה. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-7 במאי 1984 בעקבות הכרזת עצמאותה של ברוניי. היחסים בין המדינות הם יחסים טובים, שמתבססים בעיקר על שיתופי פעולה בתחומי הסחר וההשקעות. בשנת 2013, שתי המדינות חתמו על הסכם בדבר המיסים. בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מברוניי לקנדה הגיעה לסך 1.45 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה חומרים כימיים, מוצרי מזון, חולצות, סרטנים, גלויות, כובעים, מכונות חפירה, ענבים ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מקנדה לברוניי הגיעה לסך 9.06 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מטוסים, טלפונים, שסתומים, משאבות אוויר, מכונות הרמה, סויה, מוצרי פלסטיק ואלומיניום, מכסי פלסטיק ועוד. בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מברוניי לקנדה הגיעה לסך 3.63 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה חומרים כימיים, תרופות, מוצרי מזון, ציוד גאודזיה, סרטנים, מוצרים חשמליים, חולצות, מוצרי ברזל, מוצרי פלסטיק וגומי ועוד. באותה השנה, שווי הסחורה שיוצאה מקנדה לברוניי הגיעה לסך 4.9 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שסתומים, מכונות חפירה, מחשבים, חוטים מבודדים, מדחפים, בטריות, מכסי פלסטיק, סויה, ירקות קפואים, תפוחי אדמה, מוצרים אפויים, תרופות, סבון, מוצרי ברזל ועוד. ברוניי מיוצגת בקנדה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באוטווה, בירת המדינה. קנדה מיוצגת בברוניי על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבנדר סרי בגוואן, בירת המדינה. "Brunei-Canada Relations". archive.is. 2014-02-15. נבדק ב-2018-07-02. Foreign Affairs Trade and Development Canada Government of Canada, Canada-Brunei Darussalam Relations, GAC Products that Brunei exports to Canada (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Brunei imports from Canada (2016), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Brunei exports to Canada (2015), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) Products that Brunei imports from Canada (2015), The Observatory of Economic Complexity (באנגלית) (ארכיון) HIGH COMMISSION OF BRUNEI IN OTTAWA, CANADA HIGH COMMISSION OF CANADA IN BANDAR SERI BEGAWAN, BRUNEI
מרצדס-בנץ O402

מרצדס-בנץ O402 (בגרמנית: Mercedes-Benz O 402) הוא אוטובוס קצר, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס בנץ אשר יוצר בין השנים 1985–1989. אוטובוס עירוני מנוע דיזל 2 דלתות כניסה/יציאה הפריסה של הדלת: 1-2-0 22-25 מושבים (27 מקומות עמידה) הגובה בעמידה הפנים - 2,123 מ"מ גובה הרצפה מעל לכביש - 740 מ"מ גובה הכניסה חלק קדמי - 330 מ"מ גובה הכניסה חלק אחורי - 340 מ"מ "מרצדס-בנץ O402" "מרצדס-בנץ O402" "מרצדס-בנץ O402" "מרצדס-בנץ O402" מרצדס-בנץ מרצדס-בנץ O303 מרצדס-בנץ O309 מרצדס-בנץ 0408 "מרצדס-בנץ O402" - תמונות מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ O402 בוויקישיתוף מרצדס-בנץ O402, סרטון באתר יוטיוב מרצדס-בנץ O402, סרטון באתר יוטיוב מנועי - "מרצדס-בנץ O402" xpress-auto.md/model/732 "מרצדס-בנץ O402" - שרטוט תלת־ממד 3dwarehouse.sketchup.com/model/4293b7b9281953e74aa94fe75fa150ae "מרצדס-בנץ O402" traditionsbus.de/Fahrzeuge Omnibus-Typen O 301 / O 402. Werkstatthandbuch. Daimler-Benz Aktiengesellschaft, August 1985, Bestell-Nr. 6510 3021 00
עשר דקות מהבית

עשר דקות מהבית הוא מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור. הצגת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון הבימה בשנת 2015. ההצגה מתמקדת בשלושה ימים שעברו על יצחק רבין במהלך אוקטובר 1994; ביום שבו נודע שהוא עומד לזכות יחד עם ערפאת בפרס נובל לשלום, נחטף החייל נחשון וקסמן ועל פי מידע שנמסר לשב"כ הוא הוחזק בעזה, שנמסרה לפלסטינים. רבין עמד בפני דילמה: האם להיכנע לחוטפים ולקיים משא ומתן עם חמאס, או לפלוש לעזה ולהביא את וקסמן, פעולה שהייתה עלולה למוטט את הסכמי השלום. רבין בחר לחכות עד שערפאת ימצא ויחזיר את החייל החטוף. משנודע שהייתה טעות מודיעינית ווקסמן הוחזק בביר נבאלא, רבין הורה לכוחות הביטחון להחזיר את וקסמן. וקסמן נרצח במהלך ניסיון החילוץ לדירה בה היה שבוי. אילן רונן, המנהל האמנותי של הבימה, הזמין מערד את המחזה לציון עשרים שנה לרצח רבין. ההצגה נקראת "עשר דקות מהבית" מכיוון שנחשון וקסמן גר בשכונת רמות בירושלים, הוחזק בשבי ונרצח בביר נבאלא, עשר דקות מביתו; הדבר מתקשר גם לרבין, שנרצח כעבור שנה בכיכר מלכי ישראל, עשר דקות מביתו בנווה אביבים. במחזה יש מקהלה של שלוש אמהות שכולות מן העבר ומן העתיד שמתעמתת עם רבין; הן מנבאות הן את רצח רבין והן את הירצחו של וקסמן, וקושרות בין גורל שניהם: שניהם מתו בי"ב בחשוון, בהפרש של שנה. רון שוורץ, בעיתון "גלובס" כתב: ההישג הגדול ביותר של ההצגה הזאת מאת מאיה ערד ובבימויו של שי פיטובסקי, הוא שהם מציגים את עשיית השלום באותם הכלים של ניהול המלחמה. והשלום הוא ממש לא משימה ל"יפי-נפש"... הם צוללים אל תוך עצבי הברזל של רבין, שנדרש לקבל החלטות לא פופולריות ולדבוק בהן למען המטרה העליונה. חודרים אל נפשו של מנהיג שנוהג כמנהיג, ולא כמריונטה של סקרי דעת קהל. הם לא מנסים לייצר דרמה, כי זו גם ככה שם, מבעבעת, וממילא הקהל שבאולם נמצא על תקן דמות המספר שכבר יודע הכול. ההפך, ערד ופיטובסקי עוסקים כל העת ברציונליציה של הדברים. זו שתדע לנטרל לא רק מחבל עם סכין, אלא גם את האירוע הנקודתי שמרתיח את הדם וזועק נקם, ותביט אל האופק. אל דפי ההיסטוריה. 20 שנה מאז, ובכלל. ההפקה בהבימה, הצגת בכורה 30 בספטמבר 2015 יוצרים: מאת - מאיה ערד, בימוי - שי פיטובסקי, דרמטורגיה - שחר פנקס, עיצוב תפאורה - ניב מנור, עיצוב תלבושות - נטשה טוכמן פוליאק, עיצוב וידאו - נמרוד צין, מוזיקה - אלברטו שוורץ, עיצוב תנועה - מאיה ברינר, עיצוב תאורה - זיו וולושין. יצחק רבין, ראש הממשלה - דב רייזר מרית דנון, מזכירתו של רבין - איילת רובינסון חוקר השב״כ ורב היועצים - נתן רביץ אסתר וקסמן - רות לנדאו יהודה וקסמן - אהרון אלמוג ג'יהאד ירמור (המחבל) - הראל מוראד. נשות המקהלה (אמהות שכולות) - ריקי בליך, נעמה ארמון ורזיה ישראלי (אמו של רבין). עשר דקות מהבית, באתר תיאטרון הבימה עשר דקות מהבית, באתר מחזאי ישראל עשר דקות מהבית, באתר הארץ עשר דקות מהבית, באתר הבמה צבי גורן, ביקורת - עשר דקות מהבית - הוא עוד מחכה, באתר הבמה, 8 בנובמבר 2015 נעם ברקן, "פתאום הוא שוב היה לפניי: המנהיג הבודד", המוסף לשבת, באתר ידיעות אחרונות, 2 באוקטובר 2015 קובי פינקלר, מחזה חדש: "עשר דקות מהבית", באתר ערוץ 7, 4 בנובמבר 2015 רון שוורץ, שלום כמלחמה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2015 מרב יודילוביץ', הייאוש לא נעשה יותר נוח, באתר ynet,‏ 5 בנובמבר 2015 אופיר הלל, מחטיפת וקסמן עד רצח רבין: מחווה מרגשת, באתר Nrg,‏ 4 בנובמבר 2015 מיכאל הנדלזלץ, "עשר דקות מהבית": כמעט, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2015 מאיה נחום שחל, בתוך הראש של רבין (ריאיון עם מאיה ערד יסעור), באתר כלכליסט, 25 באוקטובר 2015 רון שוורץ, ‏שלום כמלחמה, באתר גלובס, 5 בנובמבר 2015
רנטה הוי

רנטה הוי (בגרמנית: Renate Hoy; ‏31 בדצמבר 1930 – 1 ביולי 2024) הייתה שחקנית ודוגמנית אמריקאית ממוצא גרמני, הוכתרה כמיס גרמניה לשנת 1952. הוי נולדה בלודוויגסהאפן. לאחר שנבחרה למיס נירנברג היא זכתה ב-1952 בתחרות מיס גרמניה. היא נסעה לארצות הברית על מנת להתמודד בתחרות מיס תבל הראשונה (מיס תבל 1952, ושם הגיעה למקום החמישי. לאחר מכן היא חתמה על חוזה עם חברת סרטי יוניברסל. ב-1953 היא שיחקה שפחה בסרט המדע הבדיוני "אבוט וקוסטלו נוסעים למאדים". ב-1954 שיחקה בסרט הגרמני "טירת הברטוס" המבוסס על רומן מאת הסופר "לודוויג גנגהופר". ב-1955 הופיעה בסרט המלחמה "מרדף הים" העוסק במלחמת העולם השנייה. ב-1956 שיחקה בסרטו של הבמאי נורמן טאורוג "הציפורים והדבורים". ב-1958 שיחקה בסרט "חיוך מסוים". ב-1959 הופיעה בתפקיד קטן של זמרת בסרט "הגבר שהבין אישה" לצד לסלי קארון. ב-1954 היא נישאה לשחקן האמריקאי ברט האלסי. נולדו להם שני ילדים, צ'ארלס אוליבר האנד ג'וניור, ובת; טרייסי לי. הזוג התגרש בשנת 1959. בנה צ'ארלס נרצח בכלא בזמן שריצה 25 שנות מאסר. בעקבות שביתה של גילדת שחקני המסך ב-1960, פרשה הוי ממשחק. בשנת 1963, היא התחתנה עם עורך הדין לזכויות האזרח ריימונד סי סימפסון. לזוג נולד ילד אחד, המוזיקאי ריצ'רד ג'יימס סימפסון, חבר לשעבר בלהקות Invisiblechains ו-Teardrain. רנטה התגוררה בדרום קליפורניה. רנטה הוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רנטה הוי, באתר AllMovie (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס מאדן

צ'ארלס ל. מאדן (באנגלית: Charles L. Madden;‏ 1934–7 במאי 2012) היה אמן ויטראז'ים ופסל. מייסד מספר חברות פרסום ואמנות. יצר פסיפס משולב בטרצו וזכוכית וונציאנית הגדול בעולם, בקומת הכניסה של שדה התעופה הבינלאומי בהאריסברג, פנסילבניה. נולד בפילדלפיה בשנת 1934, סיים תואר ראשון ב-1956. שירת בצי האמריקאי עד שנת 1959. באמצע שנות הששים ייסד את חברת Contemporary Stained Glass Corp, ובמסגרתה ייצר חלונות ויטראז' לבתי כנסת ולכנסיות, ביניהם בית הכנסת בני ישראל וכנסיית סנט מרגרט. ייסד את חברת הפרסום Madden, Baron & Baron. בנוסף ליצירות חילוניות רבות שייצר עבור מחלקת המדינה האמריקאית, שגרירויות ארצות הברית בסין ועוד, יצר בישראל שני פסלים: בשנת 1972 פיסל פסל מונומנטלי מברונזה, אלומיניום וזכוכית על עלייתה של מרים השמימה עבור כנסיית הבשורה בנצרת. שמה הרשמי של היצירה: "מרים לובשת את השמש" ככתוב בספר אחרית הימים 12, 1-6. בשנת 1989 יצר גביע מזהב וכסף שניתן לשימוש האפיפיור יוחנן פאולוס השני בטקס הכרזת מריה סידליסקה (Maria Franciszka Siedliska), מייסדת מסדר האחיות של המשפחה הקדושה מנצרת (אנ') כמבורכת. יצירה נוספת שלו נמצאת בכניסה לכנסיית בית פטרוס בכפר נחום. פסל ברונזה בגובה של 3 מטר המתאר את פטרוס הקדוש. הפסל הוקדש בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת ביקורו במקום בשנת 2000. נפטר ב-7 במאי 2012, הותיר אישה, 3 ילדים. Lou Baldwin, Charles Madden, local artist, dies at 78, Catholic Philly, May 15, 2012 (באנגלית) Charles L. Madden Renowned Artist and Sculptor Creates The Largest Combined Mosaic - Terrazzo Airport Art Work In The World, PRWEB, SEPTEMBER 8, 2004 (באנגלית) Charles L. Madden, 78, artist who founded commercial art firms וולטר נדאל, 28 במאי 2012 Charles L. Madden Renowned Artist and Sculptor Creates The Largest Combined Mosaic - Terrazzo Airport Art Work In The World, PRWEB, SEPTEMBER 8, 2004 (באנגלית) צילום של הפסיפס צילום של הפסל Capharnaum, THE HISTORICAL MARKER DATABASE (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאקראץ

פָּאקְרָאץ (בקרואטית: Pakrac) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת במחוז פוז'גה-סלאבוניה לגדות הנהר פאקרה. היישוב מתועד לראשונה בכתובים מ-1237 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1542 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פאקראץ לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה. במקום התפתחו בהדרגה תעשיית טקסטיל ועץ, וכן הפך האזור מרכז חקלאי לגידול ענבי יין. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור פאקראץ לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי 1944 שוחררה העיירה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה פאקראץ בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה. יהודים הגיעו לפאקראץ במחצית השנייה של המאה ה-19 עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1875 הוקמו בית עלמין ובית כנסת קהילתיים. במועד זה התגוררו בעיירה 350 יהודים. מבין יהודי העיירה נמנו סוחרים קמעונאיים וסיטונאיים וכן תעשיינים. מבין המשפחות האמידות ניתן לציין את משפחות: אדלר, פיק, דרוקר, מאוטנר ושרנקר. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק שפרקו עול ונגרם נזק רב לרכוש אישי וקהילתי. חלק מבני הקהילה עזבו את העיירה לבלי שוב. ב-1921 נמנו בפאקראץ 282 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה 209 נפשות. בקרב הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה. המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ובתוכה על הקהילות היהודיות. אחת מתוצאות המשבר הייתה תנועת הגירה פנימית לקהילות גדולות ומבוססות. וכך מספר בני הקהילה הלך וירד. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בפאקראץ 99 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. ב-1947 התגוררו בפאקראץ 2 יהודים. ב-1941 הוחרב מבנה בית הכנסת על ידי שלטונות האוסטאשה. ב-1958 הופקע השטח על ידי השלטונות היוגוסלביים. במועד זה הופקע גם שטח בית העלמין. נכון ל-2006 עמד בית העלמין על תילו. הוא היה מגודר ולא מתוחזק. מדיה וקבצים בנושא פאקראץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאקראץ (בקרואטית) "פאקראץ", באתר JewishGen (באנגלית) מפקד האוכלוסין בקרואטיה (2011), באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בקרואטיה (באנגלית). הקהילה היהודית בפאקראץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 274. צילום בית הכנסת בפאקראץ, באתר המרכז לאמנות יהודית. בית העלמין היהודי בפאקראץ, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית). אתרי מורשת יהודית בקרואטיה (2006), באתר heritageabroad.gov, עמוד 20 (באנגלית).
זיגפריד פון ואלדנבורג

זיגפריד פון ואלדנבורג (בגרמנית: Siegfried von Waldenburg;‏ 30 בדצמבר 1898 – 24 במרץ 1973), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון ואלדנבורג נולד ב-30 בדצמבר 1898 בגרוס ליפה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-15 ביולי 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס פון ואלדנבורג לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה), ולחם עמו במהלך המלחמה. כחודש לפני סיום המלחמה הוא נלקח בשבי הבריטי, ממנו שוחרר בשנת 1920. לאחר שחרורו הצטרף פון ואלדנבורג לפרייקור בשלזיה, ובשנת 1922 הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-3 בדצמבר 1924 הוא נשא לאשה את יוטה פון אלטן, וב-1 באפריל 1925 הועלה לדרגת לויטננט. ב-1 במאי 1934 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באוקטובר 1936 הוא הועלה לדרגת מיור. בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה פון ואלדנבורג קצין מטה בדיוויזיה ה-6, אשר הייתה חלק מהארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה עמה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16. ב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-25 באוקטובר 1940 מונה לראש המטה של הקורפוס ה-12. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, והשתתף בקרב סמולנסק, ולאחר מכן בבלימת מתקפת הנגד הרוסית סביב מוסקבה, כחלק מהארמייה הרביעית. ב-1 בפברואר 1942 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובמרץ 1942 הוא מונה לנספח הצבאי בשגרירות גרמניה ברומא. ב-17 באפריל 1944 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-26, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-24, וב-14 בספטמבר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-116. ב-1 בדצמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 בדצמבר הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב על הבליטה ובכיס הרוהר, וב-15 באפריל 1945 הוא נלקח בשבי. בשנת 1947 השתחרר פון ואלדנבורג מהשבי, ולאחר מכן הוא התגורר בהנובר, עד למותו ב-24 במרץ 1973. מדיה וקבצים בנושא זיגפריד פון ואלדנבורג בוויקישיתוף זיגפריד פון ואלדנבורג באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
RTP3

RTP3 הוא ערוץ חדשות פורטוגלי, המופעל על ידי תאגיד השידור הפורטוגלי. הערוץ החל בשידוריו ב-15 באוקטובר 2001 ונקרא בשם NTV, וב-31 במאי 2004 שינה הערוץ את שמו ל-RTPN. בשנת 2011 שונה שוב שם הערוץ ל-RTP Information. RTP3 הוא ערוץ חדשות ומידע, הנקלט בכל רחבי פורטוגל, כולל מדיירה והאיים האזוריים. בנוסף לפורטוגל, נקלט הערוץ בצרפת, גרמניה, הולנד, לוקסמבורג ושווייץ. ב-15 באוקטובר 2001 הושק ערוץ NTV, שהיה לערוץ החדשות הפורטוגלי השני ששידר בטלוויזיה בכבלים. בשנת 2002 הערוץ נרכש על ידי תאגיד השידור של פורטוגל. לאחר רכישת NTV על ידי RTP בשנת 2002, הערוץ הפך לערוץ הנושאי הראשון של RTP ב-31 במאי 2004. ב-29 בספטמבר 2008 החל הערוץ לשדר במשך 24 שעות ביממה. עד אז, שידר הערוץ במהלך שעות הבוקר את שידורי ערוץ החדשות האירופי יורוניוז. באמצע 2009 התרחבה קליטת שידורי הערוץ, והוא הפך לזמין גם באנגולה ומוזמביק, שתיהן מושבות לשעבר של פורטוגל, ושתיהן דוברות פורטוגזית. ב-19 בספטמבר 2011 מותג מחדש RTPN בשם RTP Information. לדברי מנהל חטיבת החדשות של RTP בראיון בחודש מאי באותה שנה, התכנון של RTP היה להפוך את הערוץ למותג החדשות המוביל בפורטוגל "עד סוף 2012". ב-10 ביולי 2015 מנהל החדשות של RTP, פאולו דנטינו, הודיע כי ערוץ החדשות של RTP ישנה את שמו, בפעם הרביעית. ב-15 בספטמבר אותה שנה אושר דיווח זה על ידי מנהל התוכניות של RTP, ואמר כי RTP3 יתחיל לפעול ב-5 באוקטובר 2015, והמיתוג מחדש שלו יכלול יצירת תדמית וזהות חדשה. ב-23 ביוני 2016 ממשלת פורטוגל אישרה את הרחבת מערך הטלוויזיה הדיגיטלית היבשתית ואת העלאת ארבעה ערוצי טלוויזיה חדשים, מתוכם שניים של RTP, ואחד מהם היה ערוץ RTP3. ב-1 בדצמבר אותה שנה, בחצות הלילה, עלו ארבעת הערוצים למערך הטלוויזיה הדיגיטלית היבשתית, ו-RTP3 קיבל את אפיק 6. כחלק מעליית שני ערוצי הטלוויזיה של RTP למערך, הוסכם שהם לא ישדרו פרסומות, וכך הם לא יפגעו בשני הערוצים המסחריים בפורטוגל, SIC ו-TVI. למרות זאת, בפלטפורמות טלוויזיה רב-ערוצית בתשלום, ממשיכים שני הערוצים לשדר פרסומות, אך במערך ה-DTT הפרסומות מוחלפות בשידור קדימונים. בוקר טוב פורטוגל - תוכנית המשודרת במקביל לשידורה ב-RTP1 בשעות 6:30-10:00 מהדורת 12 זום אפריקה צפון-דרום - בין 15:30 ל-16:00 360° - תוכנית לסיכום היום המשודרת בימים שני עד חמישי בין השעות 21:00-22:00 24 שעות - תוכנית אקטואליה המשודרת בין השעות 00:00-01:00 GPS - תוכנית רכש מ-CNN המשודרת בסופי שבוע הפוליטיקה השוודית - בשבת בשעה 11:00 עקרון האי-ודאות האחרון שיכבה את האור מספרי הכסף תסתכל על העולם שיחת כלכלה - תוכנית דיונים אודות הכלכלה, המשודרת מאז דצמבר 2016 בימי שני בשעה 23:05, 15:20 ו-13:00 הפרלמנט דוק 3 - בין השעות 20:00-21:00 בימים שני עד שישי ארק 3 עולם הרכב סנטרל פארק שעות יוצאות דופן - בימים שני עד חמישי בשעה 23:30, בימי שבת בשעה 10:00 ובימי ראשון בשעה 14:30. ספורט 3 - מוסף בתוכניות החדשות גלישה בסך הכול - בימי ראשון בין 16:45 עד 17:00 השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר - בימי שבת בשעה 18:10-19:00 (התוכנית מיובאת מ-HBO) מלנכוליה - בימי שישי בין השעות 23:50-00:00 סמליל הערוץ בין 15 באוקטובר 2001 - 31 במרץ 2004 סמליל הערוץ בין 31 במאי 2004 - 19 בספטמבר 2011 סמליל הערוץ הנוכחי, מאז 5 באוקטובר 2015 RTP1 RTP2 טלוויזיה בפורטוגל מדיה וקבצים בנושא RTP3 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של RTP3 (בפורטוגזית) RTP3, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שידור חי של RTP3, באתר RTP Play ג'ואו פריירה, RTP3 מגיע לצרפת באמצעות חבילת lusophone, באתר tv7 anos, ‏9 ביולי 2017 (בפורטוגזית)
הנס-קרל פון אזבק

הנס-קרל פרייהר פון אזבק (בגרמנית: Hans-Karl Freiherr von Esebeck;‏ 10 ביולי 1892 – 5 בינואר 1955), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון אזבק נולד ב-10 ביולי 1892 בפוטסדאם, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס פון אזבק לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט האולנים של המשמר ה-3. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם עם יחידתו, וב-6 ביוני 1916 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1917 הוא הועבר למטה הקורפוס ה-6, ובתחילת 1918 הוא מונה לשליש בדיוויזיית הפרשים ה-3. על פעולותיו בקרבות הוא קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון אזבק לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1923 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, וב-1 ביוני 1933 הוא הועלה לדרגת מיור. ב-1 בינואר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-1. ב-1 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-23 במרץ 1939 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-6. במהלך המערכה בפולין פיקד פון אזבק על חטיבת הרובאים ה-6, שהייתה חלק מהדיוויזיה הקלה ה-1, שהייתה חלק מהארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת הוא פיקד עליה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-4 ביולי 1940 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-13 במרץ 1941 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-15. פון אזבק פיקד על הדיוויזיה במערכה במדבר המערבי, וב-13 באפריל אף הועלה לדרגת גנרל מיור, אולם הוא נפצע קשה כחודש לאחר מכן בקרב ליד טוברוק. ב-24 באוגוסט 1941 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, ופיקד עליה בקרבות בדרום רוסיה ובתחילת מבצע טייפון, עד אוקטובר אותה שנה. ב-17 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, ופיקד עליה עד ה-1 ביוני אותה שנה. ב-1 ביולי אותה שנה הוא חזר לפקד על הדיוויזיה, ופיקד עליה עד ה-5 בספטמבר אותה שנה. ב-23 באוגוסט אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-20 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-46. ב-1 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-30 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-57. ב-1 בפברואר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל השריון, ובאביב אותה שנה הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ה-7. לאחר קשר ה-20 ביולי נעצר פון אזבק בשל השתתפותו במרד והושלך למחנה ריכוז, אולם בדרך נס הוא שרד עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה התגורר פון אזבק בדורטמונד, עד למותו ב-5 בינואר 1955. מדיה וקבצים בנושא הנס-קרל פון אזבק בוויקישיתוף הנס-קרל פון אזבק באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית