laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מצנח בלימה

מצנח בלימה או מצנח עצירה הוא מצנח המשמש להאטה וייצוב כלי טיס ומעבורות חלל בתהליך נחיתה והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע. לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, בלחיצת כפתור נפתח מצנח מאחורי כלי הטיס. לאחר שכלי הטיס מאט, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול. מיד לאחר המלחמה התחילה התוכנית האמריקאית לכיבוש החלל, ובמקביל לה גם התוכנית הרוסית. ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל. הם ידעו איך לתכנן טיל ולהטיסו לחלל אך לשם הנחתתו גייסו לשירותם את תיאו קנאקי, מומחה המצנחים שעבד בשירות הצבא הגרמני בשנות ה־30 וה־40. המצנחים שתכנן קנאקי היו מערכת של רצועות חזקות, ברוחב 50 מילימטר, שנלקחו מפס הייצור של יצרן כובעים. הרצועות סודרו במבנה של קורי עכביש, וכך יכלו לשחרר עודפי אוויר, כדי שהמצנח לא יקרע בתנאים הקשים של נחיתה מגובה רב, ושל מטען כבד. תא הנחיתה של החללית אפולו 11 שקל 5,000 קילוגרם, והוצנח על ידי שלושה מצנחים שחוברו אליו. בסך הכול בוצעו 32 הצנחות במסגרת תוכנית אפולו וכולן הסתיימו בשלום. מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי. גם הם מצנחי רצועות, ורוחב הרצועות הוא 50 מילימטר. מצנח מדיה וקבצים בנושא מצנח בלימה בוויקישיתוף ספיישל לחיל האוויר הנורווגי: מטוס חמקן F-35 עם מצנח עצירה, יוני 2017
חנה'לה הנדלר

חנה'לה הנדלר (1901 - 8 בפברואר 1987) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית. חנה'לה הנדלר נולדה בשנת 1901 בביאליסטוק שבגוברניית גרודנו, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין), בת למשפחת חרדים משכילה. צבי, אביה, היה סוחר ואמה עסקה בחינוך הילדים בבית. חנה לא חלמה על עתיד בתור שחקנית, אך ההומור של אביה והשתתפותה בהצגות בגן הילדים ולאחר מכן בנשפים ובאגודות חובבים גרמו לה לאהוב את התיאטרון אהבת נפש. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הגיעה למוסקבה, ושם צפתה ככל יכולתה בהצגות תיאטרון ובעיקר בהצגות "הסטודיה השנייה" – אחד מסניפי התיאטרון האמנותי של סטניסלבסקי. במוסקבה נפגשה עם כמה משחקני "הבימה" שהגיעו אף הם מביאליסטוק. הנדלר התקרבה לשחקניות "הבימה" ובעיקר לרחל סטאראנוביץ', שסיפרה לה על עבודת "הבימה". באותה תקופה חיפשה סטודיה "הבימה" שחקנים חדשים לצורך העלאת המחזה "הדיבוק". בעקבות זאת ובעקבות הצעתה של סטרובינץ החליטה הנדלר להיבחן ולהיכנס אף היא ל"הבימה". לאחר שלמדה בעל פה את השיר "אל הציפור" של ביאליק ניגשה עמו לבחינות. לימים, סיפרה שדיקלמה את השיר באוטומטיות משום שלא ידעה עברית. אחרי שדקלמה את השיר, נתנו לה לבצע "אטיוד" עם חנה רובינא. פגישה זו, עם מי שעתידה להיות "מלכת התיאטרון העברי", גרמה לחנה'לה לפרוץ בבכי. בסיום ה"אטיוד" אמרה רובינא: "מה זה, אצלנו גן ילדים?". אך דווקא ה"אטיוד" הזה הוביל אותה לסוג תפקידיה לאורך השנים, תפקידים של נערים ושל זקנות. תפקידיה אלו היוו אבטיפוס ב"הבימה" לאורך שנים. תפקידה הראשון היה תפקיד הזקנה ב"אחות הבכירה", אחד ממערכוני "נשף בראשית" של "הבימה". לאחר מכן קיבלה את התפקידים של פרידה ונער החסידים במחזה "הדיבוק". תפקיד זה של נער החסידים היה אבי כל תפקידי הנערים שלה לאורך השנים. שני התפקידים הללו הכניסו אותה כחברת קולקטיב בתיאטרון. ב"הבימה" הכירה את מי שהפך לימים בעלה, השחקן ובמאי תיאטרון צבי פרידלנד, ויחד עמו ועם שאר חברי התיאטרון עלתה לארץ ישראל בשנת 1928. בגלל קומתה הנמוכה וקולה הצרוד המשיכה לגלם תפקידי נערים ונערות ותפקידי נשים זקנות. בתפקידים אלה התמחתה, וגילמה אותם בחיוניות, בישירות ובמשובת צחוק. חנה'לה הייתה הראשונה שהפיצה את שיריה ודיקלומיה של מרים ילן שטקליס. במסגרת הופעות יחיד דקלמה קטעים שהפכו לקלאסיקה כמו "ג'ינג'י", ואחרים משל שלום עליכם. גילמה למעלה מ - 90 תפקידים. הצגות מרכזיות שבהן שיחקה הן: "הדיבוק", "עמך", "האוצר", "אהבה שבקצבה", "טרטיף" (דורין), "יום שישי הקצר", "מירל'ה אפרת" (שליימ'לה), "ילדי השדה", "קשה להיות יהודי", "מרד המתים", "שומרים", "הדוד וניה", "פגישה על הגבול", "בנים לגבולם", "חלום ליל קיץ" (פוק), "טוביה החולב" (חוה), "עלי כינור", "כל אדם והאמת שלו" ועוד. בשנותיו הראשונות נהג תיאטרון "הבימה" להציג את ה"שלאגרים" שלו לאורך זמן. כמה מה"שלאגרים" היו בכיכובה של חנה'לה הנדלר. מי שהחליף את חנה'לה במשך השנים בהצגות כגון "טוביה החולב" ו"מירה'לה אפרת" הייתה בתה, השחקנית דליה פרידלנד. בשנת 1968 פרשה לגמלאות. חנה'לה הנדלר נפטרה בשנת 1987 ונטמנה בבית העלמין קריית שאול. בתה היא השחקנית דליה פרידלנד ונכדתה היא המוזיקאית והשחקנית אילה אשרוב. מדיה וקבצים בנושא חנה'לה הנדלר בוויקישיתוף הנדלר (פרידלנד) חנה חנה'לה, באתר אוניברסיטת תל אביב חנה'לה הנדלר (1901-1987), באתר תיאטרון הבימה בית השחקנית חנהל'ה הנדלר פרטים על חנה'לה הנדלר באארכיון דליה פרידלנד - מבחר מייצג, בספרייה הלאומית מידע על חנה'לה הנדלר בקטלוג הספרייה הלאומית חנה'לה הנדלר, דף שער בספרייה הלאומית חנה'לה הנדלר, בארכיון הבימה
חרדון צב הדור

חרדון צב הדור (שם מדעי: Uromastyx ornata) המכונה גם "חרדון צב מגוון", הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים. שמו ניתן לו מעצם היותו "הדור", מלא צבע בגוונים כגון: כחול, ירוק, סגול, שחור ולעיתים לזכרים ישנם צבעים אדמדמים. גבו צבוע בנוסף בעיגולים בצבע חום ובפסים בצבע צהוב. לרוב לנקבות גוון דהוי או עמום יותר משל הזכרים והצבע הבולט בגבן הוא צבע חום-שחור. הוא משנה את צבעו בהתאם לטמפרטורה ולעונת הרבייה בה הנקבה מטילה 7–17 ביצים וקוברת אותן באדמה. כעבור כחודשיים בוקעים הצעירים. לחרדון צב הדור שני תת-מינים: HEYDEN 1827 - Uromastyx ornata ornata PARKER 1938 - Uromastyx ornata philbyi חרדון צב הדור יכול להגיע לאורך מרבי של 37 סנטימטרים. זנבו שטוח, קוצני ומורכב מכ-20 קטעים. הזנב הקוצני מגן עליו מפני עופות טורפים שהם אויביו העיקריים. כמו כן, בעת סכנה הוא נכנס למחילתו כשזנבו נשאר כלפי חוץ ובהתקרב אויב למחילה מכה חזק מצד לצד בזנבו. לכל פרט יש מחילה נפרדת. תקופת הדגירה של הנקבות על הביצים היא כ-70–80 יום. הוא מין הרבובורי (אוכל עשב). עיקר מזונו שיחי רכפתן מדברי וכן עשב, עלים, פרחים ופירות. עיקר תפוצתו היא באזור חצי האי סיני, מערב סעודיה וישראל (הרי אילת). ניתן לראות כי הוא מצוי בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו החרדון המצוי הוא שוכן בעיקר במדרונות סלעיים. מין זה בישראל נמצא בסכנת הכחדה ונדיר לראותו בטבע. מצב שימור אזורי: (EN (B,C2a. מצב שימור עולמי למין זה לא הוערך. החי והצומח של ארץ ישראל, הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5 הספר האדום של החולייתנים בישראל, הוצאת רשות הטבע והגנים והחברה להגנת הטבע, עמ' 90 אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022 ISBN 978-965-91880-2-4, עמ' 85-87 מדיה וקבצים בנושא חרדון צב הדור בוויקישיתוף חרדון צב הדור, באתר ITIS (באנגלית) חרדון צב הדור, באתר NCBI (באנגלית) חרדון צב הדור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרדון צב הדור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חרדון צב הדור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חרדון צב הדור, באתר GBIF (באנגלית) חרדון צב הדור באתר הרשימה האדומה של IUCN
גאוצ'יטו חיל

גאוצ'יטו חיל (בספרדית: Gauchito Gil) הוא כינויו של אנטוניו ממרטו חיל נונייס (Antonio Mamerto Gil Núñez; שנות ה-40 של המאה ה-19 - 8 בינואר 1878), גיבור עממי ארגנטינאי. חיל נולד בפאי אוברה, בסמוך למרסדס שבפרובינציית קוריינטס. לפי הפולקלור המקומי, הוא היה גאוצ'ו שניהל רומן עם אלמנה עשירה, למורת רוחם של אחיה ושל השריף המקומי, שהיה בעצמו מאוהב בה. לאחר שהשריף האשים אותו בשוד, נמלט והתגייס לצבא, שנלחם באותה העת בפרגוואי במסגרת מלחמת הברית המשולשת. עם סיומה של המלחמה שב לכפרו כגיבור, אך זמן קצר אחר כך נקרא שוב לצבא. מאחר שעייף מהקרבות, לא התייצב לשירות. בתקופה בה נמלט מהצבא פעל כרובין הוד מקומי, גנב מהעשירים לטובת העניים. בסופו של דבר נתפס בידי המשטרה ונתלה מרגליו מעץ חרוב. לפי האגדה, אמר לשוטר שעמד להוציאו להורג כי בנו של השוטר חולה מאוד, וכי יבריא רק אם השוטר יתחנן בפני חיל כי יצילו. השוטר לא עשה זאת, שיסף את גרונו של חיל, וכששב לביתו גילה כי בנו אכן חולה מאוד. השוטר נשא תפילה וביקש כי חיל יציל את בנו, והבן הבריא. השוטר דאג להביא את חיל לקבורה נאותה, והפיץ את סיפור הנס. גאוצ'יטו חיל הפך עם השנים לגיבור לאומי ולקדוש בקרב תושבי צפון ארגנטינה, ובעיקר בקוריינטס, פורמוסה, צ'אקו וסנטה פה. רבים עולים לרגל לקברו ומבקשים ממנו לסייע להם, ומדי 8 בינואר, הוא יום מותו, נערך פסטיבל מיוחד. מנהג נוסף שרווח עם השנים הוא הקמת מקדשים קטנים בצדי הדרכים, הכוללים דגלים אדומים. מנהג זה רווח גם באזורים נוספים בארגנטינה - צפון-מערב ארגנטינה, קוז'ו ופטגוניה. מדיה וקבצים בנושא גאוצ'יטו חיל בוויקישיתוף נוגה אילן, גאוצ'יטו חיל, גאוצ'ו בלתי רגיל(הקישור אינו פעיל).
אנתלפיית אידוי

אנתלפיית האידוי (או אנרגיית האידוי וגם חום האידוי) היא האנרגיה הדרושה כדי לאדות חומר מסוים עד להמרתו למצב של גז. בכימיה, אנתלפיית האידוי מבוטאת בקילוג'אול/מול ומסמנים אותה בסימן המתמטי Δ H v a p {\displaystyle \Delta {}H_{\mathrm {vap} }} . המושג אנתלפיית עיבוי מתייחס לתהליך ההפוך. הערכים המספריים הם זהים אבל שליליים. כלומר ההתאדות היא חיובית (החומר מקבל חום) והעיבוי הוא שלילי (החומר מאבד חום). מעבר פאזה מצב צבירה ציפור שותה מדיה וקבצים בנושא אנתלפיית אידוי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לה

לה הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות A. תדירותו באוקטבה הראשונה (של מפתח סול) היא 440–443 הרץ בכלי הנגינה המודרניים, ולפי תדירות זו מכוונים את צלילם של כלי המיתר. לה הוא הצליל של הקולן. במספור עממי נחשב התו כתו השישי בסולם התווים. בפסנתר הוא הצליל הראשון. התו מופיע כתדירות סטנדרד גם בישומים טכניים שונים כמו בתבנית הבדיקה של ערוצי טלוויזיה או בצליל "המתנה" של הטלפון. הכלי שבדרך כלל נותן את ה"לה" לשם כוונון צלילי התזמורת הוא האבוב. התו לה במפתחות שונים: התו לה דיאז הוא תו הגבוה בחצי טון מהתו לה והוא מסומן ב-♯A. התו לה במול הוא תו הנמוך מלה בחצי טון והוא מסומן ב-♭A. סולם לה מז'ור הוא הסולם המז'ורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה. היינו, שלושה סימני היתק (דיאזים, במקרה זה) במפתח. סולם לה מינור (טבעי) הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל לה. רצף התווים בסולם הם: לה, סי, דו, רה, מי, פה, סול, לה. אין בסולם זה כל סימני היתק במפתח. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיל (כדוריד)

קיל (גרמנית: THW Kiel) היא קבוצת כדוריד מהעיר קיל שבגרמניה, אשר מתחרה בליגה הגרמנית בכדוריד. הקבוצה מחזיקה בשיא של 23 זכיות בליגה. בשנת 2007 השלימה קיל טרבל היסטורי לאחר שזכתה בליגה הגרמנית, בגביע, ובליגת האלופות. בשנת 2012, השלימה קיל שוב טרבל לאחר שניצחה בגמר ליגת האלופות את אתלטיקו מדריד. הליגה הגרמנית בכדוריד: 23 1957, 1962, 1963, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2000, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2020, 2021, 2023. הגביע הגרמני בכדוריד: 11 1998, 1999, 2000, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020. הסופר קאפ הגרמני: 13 1995, 1998, 2005, 2007, 2008, 2011, 2012, 2014, 2015, 2020, 2021, 2022, 2023 ליגת האלופות בכדוריד: 4 2007, 2010, 2012, 2020. גביע איצ'ף: 4 1998, 2002, 2004, 2019. אלופת האלופות: אירופה: 1 2007. אליפות העולם לקבוצות: 1 2011. מדיה וקבצים בנושא קיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיל קיל, ברשת החברתית פייסבוק קיל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיל, ברשת החברתית אינסטגרם קיל, ברשת החברתית טיקטוק קיל, סרטונים בערוץ היוטיוב
צבי טרלו

צבי טרלו (נובמבר 1932 - 1 באפריל 2010) היה משפטן ישראלי. טרלו נולד בנובמבר 1932 בקרקוב שבפולין לעסקן הציוני גור-אריה טרלו ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. בשנת 1954 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם התמחה בפרקליטות המדינה ובשנת 1956 הוסמך כעורך דין. היה חבר בצוות התביעה במשפט אייכמן ובין השנים 1962–1967 שימש ראש מחלקת בג"צים בפרקליטות המדינה. במלחמת ששת הימים ולאחריה, שימש יועץ משפטי לכוחות צה"ל באזורי יהודה ושומרון, בדרגת סרן. בתפקידו האחרון בפרקליטות שימש סגן בכיר לפרקליט המדינה. בשנת 1967 מונה לשמש יועץ בכיר לשר המשפטים יעקב שמשון שפירא. בין השנים 1969–1976 שימש מנכ"ל משרד המשפטים. בסיום תפקידו, מונה לשופט בבית הדין הארצי לעבודה וכיהן כסגן נשיא בית הדין עד לפרישתו, בשנת 1982. בצה"ל התקדם לדרגת אלוף-משנה במילואים ושימש שופט בבית הדין הצבאי לערעורים. לאחר צאתו לגמלאות משירות המדינה, עסק בעריכת דין במשרד פרטי. טרלו הרצה כעשרים שנה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 השית עליו בית המשפט קנס מנהלי של 50 אלף ש"ח לאחר שלא הגיש דוחות מס הכנסה בין השנים 1986–1995. טרלו נפטר ב-1 באפריל 2010. צבי טרלו, באתר הרשות השופטת צבי טרלו (1932-2010), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves"
סי

התו סי הוא תו בסולם התווים, שמסומן גם באות B. בארצות דוברות גרמנית האות B מסמלת את הצליל סי במול, והאות H את הצליל סי (בקר). תדירותו באוקטבה הראשונה היא 495 הרץ. במספור עממי הוא השביעי בסולם התווים. התו סי על המפתחות השונים: סי הוא המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה דיאז, מי, פה דיאז, סול דיאז, לה דיאז וסי. סולם סי מינור הוא הסולם המינורי המתבסס על הצליל סי. רצף התווים בסולם הם: סי, דו דיאז, רה, מי, פה דיאז, סול, לה וסי. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמת המים של סגוביה

אמת המים של סגוביה (בספרדית Acueducto de Segovia) היא אחד המונומנטים הרומאים השמורים היטב בחצי האי האיברי, והיא סמלה ואתרה החשוב ביותר של העיר סגוביה, ספרד. האמה מובילה מים מנהר פואנטה פריה, העובר בהרים הממוקמים כ-17 קילומטרים מהעיר סגוביה. מהנהר ממשיכה האמה לאורך 15 קילומטרים עד הגעתה לעיר, שם מתנקזים המים למאגר El Caserón ('הבית הגדול'), וממנו ממשיכים בתעלה למאגר Casa de Aguas ('בית המים'). במאגר זה החול שוקע והמים מסוננים באופן טבעי. ביציאה מהמאגר ממשיכים המים לנוע על פני האמה בשיפוע של מעלה אחת, עד הגעתם לאזור האלקסר בשולי העיר. מהאלקסר נכנסת האמה לתחומי העיר העתיקה, חולפת בכיכר דיאס סאנס (Díaz Sanz) וממשיכה אל כיכר הארטילריה (Plaza de la Artillería - בתמונה), בה נראית האמה במלוא הדרה. המקטע הראשון של האמה כולל 36 קשתות, אשר נבנו מחדש במהלך המאה ה-15, לאחר שנהרסו בשנת 1072 על ידי המורים. במקטע זה האמה בנויה בשתי קומות של קשתות, הנתמכות באמצעות מסגרות פשוטות המייצבות את המבנה. רוחב הקשתות במפלס העליון הוא 5.1 מטרים, לעומת 4.5 מטרים במפלס התחתון. כמו כן, העמודים במפלס העליון נמוכים וצרים יותר מאלו במפלס התחתון. היקף העומדים במפלס התחתון משתנה לאורך גובהם, כאשר היקפם בתחתית הוא כ-2.4 * 3 מטרים, לעומת 1.8 * 2.5 מטרים בראשם. בראש האמה, מעל העמודים העליונים, עוברת תעלת המים, חלל בצורת האות U בגודל 0.55 * 0.46 מטרים. האמה בנויה מבלוקים דמויי-לבנה עשויים גרניט. בשיא גובהה, מגיעה האמה לגובה של 28.5 מטרים, מהם 6 מטרים של יסודות. מכניסתה של האמה לעיר ועד הגעתה לכיכר דיאס סאנס, היא בנויה על-גבי 75 קשתות יחידות, 44 קשתות כפולות ו-4 קשתות יחידות נוספות, בסך הכל 167 קשתות. האמה בנויה על-פי העקרונות שהציג ויטרוביוס בספרו 'על אודות האדריכלות'. אמת המים אינה כוללת כתובת (ייתכן שזו נכללה בחלק שנהרס) ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות את מועד בנייתה. החוקרים מתארכים את בנייתה למחצית השנייה של המאה הראשונה לספירה או שנותיה הראשונות של המאה השנייה. בימי שלטונם של המלכים הקתוליים, פרננדו השני ואיזבלה הראשונה, עברה אמת המים שיפוץ נרחב. במהלך השיפוץ נבנו מחדש 36 קשתות לאורך האמה, תוך כדי הקפדה על שמירת עיצובה וסגנונה המקוריים. בשלב מאוחר יותר, במהלך המאה ה-16, נוספו לאמה נישות ופסלים. לאורך ההיסטוריה נשמרה אמת המים במצב מצוין, ועד לאחרונה אף המשיכה להוביל מים לעיר ובעיקר לאלקסר. במהלך המאה העשרים סבל המבנה מבלאי מואץ בעקבות זיהום שנגרם מכלי רכב שעברו בין קשתות האמה. מאז שנת 1997 מתבצעות תוכניות שיקום במטרה להבטיח ולשמר את מצבה של אמת המים. בין היתר, הכיכר בה נמצא חלקה המרכזי של האמה הוסבה למדרחוב ותנועת כלי הרכב הוסטה לרחובות אחרים. מדיה וקבצים בנושא אמת המים של סגוביה בוויקישיתוף אמת המים של סגוביה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר אונסק"ו על סגוביה
אל בולסון

אל בולסון (בספרדית: El Bolsón) היא עיירה בת כ-17,000 תושבים (2010), הממוקמת בדרום מערב פרובינציית ריו נגרו בארגנטינה, למרגלותיו של הר פילטריקיטרון. בשל מיקומה בין מערכת עמקים בין ההרים של צ'ילה לאוקיינוס השקט, יש לאל בולסון אקלים נוח במיוחד ביחס למיקומה הדרומי. אל בולסון, המשלבת שתי צורות חיים היסטוריות, צורת חיים אותנטית שאפיינה את הילידים הראשונים באזור בשילוב צורות חיים שונות של מהגרים אירופאיים ותנועות תרבותיות שונות משנות ה-70, ידועה בעיקר כ"עיירת ההיפים" שבה חיים פשוטים ורוגע הם עדיין דרך חיים. האזור ידוע בעיקר בתעשיית הגבינות, דגי הטרוטה המעושנים, בירות בוטיק ביתיות, גלידות ושוקולדים ביתיים וכמו כן גם בריבות האורגניות המיוצרות בעיקר מפרי הסמבוק, המשמש לרוב לייצור יינות. בעיר ישנה אוכלוסייה גדולה של אמנים ואנשי תרבות ורוח ופועל במרכזה שוק אומנות משגשג. אל בולסון קרובה לפארק הלאומי לוס אלרסס (Parque Nacional Los Alerces) המפורסם שנמצא בסמוך לגבול עם צ'ילה, ומשמשת כנקודת יציאה מרכזית למגוון רחב של פעילויות ספורט כגון טרקים, רפטינג, טיפוס צוקים, סקי ועוד פעילויות באגמים ובהרים הסובבים את העיר. בעיר מגוון רחב של מקומות לינה לתיירים כגון הוסטלים, לינה וארוחת בוקר (B&B) וצימרים ומגוון רב של מסעדות המציעות בין היתר מאכלים מקומיים כגון טלה פטגוני, דגי טרוטה טריים ומאכלי בשר שונים. ריו אזול הסמוך לעיר. מבט על עמק אל בולסון. מדיה וקבצים בנושא אל בולסון בוויקישיתוף סרט וידאו על אל בולסון, סרטון באתר יוטיוב אתר האינטרנט הרשמי של אל בולסון (בספרדית) אל בולסון באתר של העיר ברילוצ'ה (אורכב 15.04.2009 בארכיון Wayback Machine) (בספרדית)
איוואן דה לה פנייה

איוואן דה לה פנייה לופס (בספרדית: Iván de la Peña López; נולד ב-6 במאי 1976 בסנטנדר שבקנטבריה) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק ברוב שנות הקריירה שלו באספניול בעמדת הקשר המרכזי. הוא ידוע בשל יכולות המסירה המדויקת שלו ובהתמחותו בבעיטות חופשיות, ומכונה "בודהה הקטן" (Little Buddha) ו"הקירח" (Lo Pelat). דה לה פנייה החל את דרכו במחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 1991. הוא החל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ב-1993, ושיחק במסגרתה בסך הכול 37 פעמים. תחת המאמן יוהאן קרויף, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בספטמבר 1995, והבקיע שער בניצחון 0-2 על ריאל ואיאדוליד. בעקבות הכישרון שהפגין, הוא נחשב בגיל 19 לממשיך דרכו של ז'וזפ גוארדיולה בברצלונה. הוא כבש שבעה שערים במהלך עונת הבכורה שלו בקבוצה, אך בהדרגה סבל מירידה במעמד שהעניק לו קרויף. לאחר הגעתו של בובי רובסון לברצלונה ב-1996, לדה לה פנייה ניתנה הזדמנות נוספת לבסס עצמו כשחקן משמעותי בקבוצה. הוא פיתח תיאום מצוין בחלק ההתקפי עם רונאלדו, והיה אחד מהשחקנים הבולטים בברצלונה, שזכתה בעונת 1996/1997 בשני תארים - גביע המלך הספרדי וגביע אירופה למחזיקות גביע, וכן המשיכה לזכייה בסופר קאפ האירופי בעונה שלאחר מכן. הוא אף נבחר על ידי העיתון "אל פאיס" לשחקן הצעיר המצטיין של המועדון פעמיים רצופות ב-1996 וב-1997. בעונת 1997/1998 זכה דה לה פנייה עם ברצלונה באליפות ספרד הראשונה שלו, אך סבל מירידה חוזרת במעמדו, תחת המאמן ההולנדי לואי ואן חאל. העונות שלאחר מכן סימנו את דעיכת הקריירה של דה לה פנייה. הוא הועבר ללאציו מהסרייה א' ב-1998, אך לא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן משמעותי באיטליה. בעונת 1999/2000 הוא הושאל לאולימפיק מרסיי הצרפתית, ולא נחל הצלחה גם בקבוצה זו. בעונת 2000/2001 הוא חזר בהשאלה לברצלונה, ושיחק במדיה 9 פעמים בלבד. דה לה פנייה חזר ללאציו, ובעקבות מיעוט דקות המשחק שלו הוא שוחרר מהמועדון ב-2002. לאחר עזיבתו את לאציו עבר דה לה פנייה לאספניול הספרדית. במדי אספניול, על אף שלא הבקיע שערים רבים, הוא חזר להציג את היכולת הטובה מתחילת דרכו, והיה שחקן חשוב בקישור המרכזי של הקבוצה. ההישג הטוב ביותר שלו עם אספניול היה המקום החמישי בליגה הספרדית ב-2005. בעונת 2005/2006 הוא זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי, ובעונת 2006/2007 סייע לה להעפיל עד לגמר גביע אופ"א, שהסתיים בהפסד לסביליה. בין השנים 2007 ו-2009 סבל דה לה פנייה מפציעות סדרתיות, שגרמו לו להחמיץ משחקים רבים. אף על פי כן, הוא קיבל ביולי 2009 את תפקיד הקפטן של אספניול מראול טאמודו. במאי 2011 הכריז על פרישתו מכדורגל. בצעירותו שיחק דה לה פנייה בנבחרת ספרד עד גיל 21, יחד עם מספר שחקנים בולטים נוספים לעתיד - ראול, פרננדו מוריינטס וגאיסקה מנדייטה. הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21 ב-1996, והגיע עמה עד לגמר הטורניר. באותה שנה הוא שיחק גם במסגרת אולימפיאדת אטלנטה. למרות זאת, בנבחרת הבוגרת של ספרד ערך דה לה פנייה את הופעת הבכורה שלו רק בפברואר 2005, במשחק מוקדמות גביע העולם נגד נבחרת סן מרינו. במהלך אותה שנה הוא הופיע חמש פעמים במדי הנבחרת הלאומית; הוא לא זומן לבסוף למונדיאל 2006, והיו אלה הופעותיו היחידות במדי הנבחרת. מדיה וקבצים בנושא איוואן דה לה פנייה בוויקישיתוף איוואן דה לה פנייה, באתר Transfermarkt איוואן דה לה פנייה, באתר Soccerway איוואן דה לה פנייה, באתר BDFutbol איוואן דה לה פנייה, באתר WorldFootball.net איוואן דה לה פנייה, באתר National Football Teams איוואן דה לה פנייה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt סטטיסטיקות בנבחרת הלאומית
סינטרקלאס

סינטרקלאס (בהולנדית Sinterklaas או Sint-Nicolaas או De Goedheiligman; בצרפתית Saint Nicolas) הוא דמות של חג מסורתי הנחגג בהולנד ובלגיה בערב של יום הקדוש ניקולאס (ה-5 בדצמבר) או בבוקר למחרת. החג נחגג גם במספר מחוזות בצרפת, שווייץ, לוקסמבורג, גרמניה, אוסטריה, פולין, הונגריה, קרואטיה, רומניה, סלובקיה, סלובניה, צ'כיה, ואיטליה. דמות הקדוש ניקולאס היא דמות פטרון הילדים ובהולנד ובבלגיה זהו מועד חלוקת המתנות העיקרי. דמותו של סינטרקלאס היא המקור לדמותו של סנטה קלאוס במסורת הצפון אמריקאית. במסורת המקורית סינטרקלאס מגיע כל שנה בסירה ממקום מושבו הקבוע בספרד מלווה בעוזרו, שדון חג מולד שקיבל את הכינוי "Zwarte piet" (פיט השחור). ילדים נוהגים לבוא לקבל את פניו על גדות הנהר ולהתחפש לעוזריו. בהולנד נהוג לאכול בחג זה את בוטרלטר. החג מציין את יומו של ניקולאס הקדוש, אשר חי בין השנים 280 ל-342, היה הבישוף של העיר מירה (אנ') במקום בו שוכנת טורקיה של היום וב-1087 הועברו שרידיו לבארי. בשנות ה-2000 הפכה דמותו של פיט השחור לשנויה במחלוקת, בשל היותו עבד שחור של אדם לבן. סנטה קלאוס קגה טיו דד מורוז מדיה וקבצים בנושא סינטרקלאס בוויקישיתוף DPA, האם סנטה קלאוס ההולנדי חוטא בגזענות?, באתר ynet, 22 בנובמבר 2008 דן הרמה ואן ווס, חג מולד גזעני שמח! למה תושבי הולנד צובעים את הפנים בשחור?, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2015
אלן פאסאר

אלן פאסאר (בצרפתית: Alain Passard; נולד ב-4 באוגוסט 1956, בכפר בברטאן) הוא שף צרפתי. פאסאר שימש שלוש שנים כסגנו של אלן סנדרנס במסעדת ל'ארכסטראט בפריז. ב-1986 הוא רכש את המקום, כשסנדרנס פתח מסעדה באתר אחר. פאסאר הפך את ל'ארכסטראט למסעדת ל'ארפז' (l'Arpegel). תלמידו הבולט של פאסאר הוא פסקל ברבו, השף והבעלים של מסעדת ל'אסטראנס, בעלת שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז שנת 1996. פאסאר התמחה בצליית בשר, אמנות אותה למד מסבתו. בשנת 2001 עבר מטבחו תפנית והתמקד בבישול ירקות. בשנת 2002 הוא פתח גן ירקות אורגני 230 קילומטרים מפריז לשימוש מסעדתו. ב-1987 קיבל פאסאר כוכב במדריך מישלן האדום ב-1990 זכה בציון 19 במדריך הגו מיו ב-1996 הוענקו לו שלושה כוכבים במישלן, עליהם הוא שומר מאז (נכון לשנת 2021). בשנת 2003 מסעדת ל'ארפז' דורגה במקום ה-6 בעולם בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם, בשנת 2004 דורגה במקום ה-25, בשנת 2005 דורגה במקום ה-26, בשנת 2006 דורגה במקום ה-44, בשנת 2007 דורגה במקום ה-43, בשנת 2008 דורגה במקום ה-46. בשנת 2011 דורגה במקום ה-19 CHRISTOPHE BLAIN, EN CUISINE AVEC ALAIN PASSARD, GALLISOL (ÉDITIONS), 2011. ALAIN PASSARD, ALAIN PASSARD : COLLAGES ET RECETTES, ALTERNATIVES, 2010. CHANTAL THOMAS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), JARDINIÔRE ARLEQUIN : CONVERSATIONS AVEC ALAIN PASSARD, MERCURE DE FRANCE, 2007. ANTOON KRINGS (Author), ALAIN PASSARD (Contributor), RECETTES DES DRâLES DE PETITES BÒTES (LES) [Comic], GALLIMARD, 2005. Alain Passard Format: DVD, Warner Music, 2010. אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, תל אביב, מארס 2003, עמ' 221-220. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 95. מדיה וקבצים בנושא אלן פאסאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלן פאסאר אלן פאסאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הדף של ל'ארפז' באתר dininginfrance אור עזרתי, אלאן פאסאר מאמין שצריך להתייחס לירקות כמו לזנים מובחרים של ענבי יין, באתר הארץ, 15 ביולי 2011
וצלר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וצלר – עיר בגרמניה (נהוג לכתוב גם ווצלאר). אלפרד וצלר – ממחברי דו"ח אושוויץ. HSG וצלאר – קבוצת כדוריד בליגה הגרמנית מהעיר וצלר
פול לקאקיס

פול לקאקיס (Paul Lekakis; נולד ב-22 באוקטובר 1966) הוא זמר ושחקן אמריקאי. לוקאקיס נולד בעיירה טריטאון שבמדינת ניו יורק, למשפחה בת חמישה ילדים. הוא לא השלים את לימודיו התיכוניים, ובגיל 16 החל לעבוד כמלצר בפאב המיועד להומוסקסואלים בניו רושל. בגיל 17 עזב לניו יורק והחל ללמוד מחול. במהלך שהותו בעיר החל לעסוק בדוגמנות, ועיסוק זה הוביל אותו למילאנו. ב-1987, בעודו באיטליה, הקליט את השיר "(Let's Go Back to My Room) ‏Boom Boom". השיר, בסגנון פופ, כלל טקסטים מיניים שנחשבו בוטים באותה העת. להפתעתו של לקאקיס, הפך השיר ללהיט בקנה מידה עולמי. ברחבי העולם נמכרו למעלה מ-6 מיליון עותקים של הסינגל, הוא הגיע למקום ה-43 במצעד מכירות הסינגלים של בילבורד, למקום ה-60 בטבלת מכירות הסינגלים בבריטניה, למקום השני במצעד הפזמונים הקנדי ולמקום הראשון במצעדי הפזמונים של יפן ואוסטרליה. בעקבות ההצלחה, החתימה אותו חברת התקליטים סייר רקורדס על חוזה הקלטות. באותה תקופה גילה כי הוא נושא את נגיף האיידס. ב-1990 הקליט את האלבום Tattoo It, שכלל גם את "Boom Boom", אך האלבום נחל כישלון. מאז לא הקליט אלבומים חדשים, אך המשיך להופיע, בעיקר במועדוני לילה. ב-1994, כששיא הקריירה שלו מאחוריו, ניסה את מזלו בלוס אנג'לס, אך משלא הצליח, החל לעסוק בזנות, והתמכר לסמים ולאלכוהול. ב-1997 נכנס לתוכנית שנים עשר הצעדים לגמילה. זמן קצר לאחר מכן לקה ב-PCP, דלקת ריאות האופיינית לבעלי מערכת חיסונית חלשה. מאז 2001 גילם לוקאקיס מספר תפקידים בקולנוע ובטלוויזיה. בשנת 2007 השתתף גם במחזה שהועלה בתיאטרון לוריין האנסברי בסן פרנסיסקו. חלק מהתפקידים אותם גילם היו של נשאי איידס. הוא מופיע לעיתים עם שיריו משנות ה-80, וב-2003 אף הופיע בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של פול לקאקיס פול לקאקיס, סרטונים בערוץ היוטיוב פול לקאקיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול לקאקיס, באתר AllMusic (באנגלית) פול לקאקיס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול לקאקיס, באתר Yandex.Music (ברוסית) פול לקאקיס, באתר Discogs (באנגלית) פול לקאקיס, באתר Genius פול לקאקיס, באתר בילבורד (באנגלית) Kevin Koffler, HIV: Behind the Music, POZ Magazine, 2000