laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסיי מיכאיליצ'נקו

אלכסיי אלכסנדרוביץ' מיכאיליצ'נקו (ברוסית: Алексей Александрович Михайличенко; נולד ב-30 במרץ 1963) הוא כדורגלן לשעבר, ששיחק בקבוצות: דינמו קייב, סמפדוריה וגלאזגו ריינג'רס. לאחר הפרישה ממשחק פעיל הפך למאמן ומאמן את דינמו קייב, הנבחרת הצעירה ולאחר מכן את הנבחרת הבוגרת של אוקראינה . מקום שני באליפות אירופה - 1988 מקום ראשון באולימפיאדת סיאול גביע אירופה למחזיקות גביע - 1986 אליפת ברית המועצות - 1981, 1985, 1986, 1990 אליפת איטליה - 1991 אליפת סקוטלנד - 1992, 1993, 1994 ,1995 ,1996 גביע ברית המועצות - 1985 ,1987, 1990 גביע סקוטלנד - 1992 ,1993 ,1996 כדורגלן השנה בברית המועצות - 1988 מקום שני באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006 אליפת אוקראינה - 2003 ,2004 גביע אוקראינה - 2003 מדיה וקבצים בנושא אלכסיי מיכאיליצ'נקו בוויקישיתוף אלכסיי מיכאיליצ'נקו, באתר Transfermarkt אלכסיי מיכאיליצ'נקו, באתר Soccerway אלכסיי מיכאיליצ'נקו, באתר WorldFootball.net אלכסיי מיכאיליצ'נקו, באתר National Football Teams אלכסיי מיכאיליצ'נקו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלש

האם התכוונתם ל... בילוש – חקירה (משטרתית או פרטית) הנעשית באופן חשאי ללא ידיעת הנחקר. בלש משטרה – שוטר העוסק בחקירות, בדרך כלל בבגדים אזרחיים. חוקר פרטי – אדם המתפרנס מביצוע חקירות לפי הזמנה. בלש חובב – אדם העוסק בבילוש שלא במסגרת מקצועו, בדרך כלל מדובר בדמות ספרותית או קולנועית. ספרות בלשית – ז'אנר ספרותי שגיבוריו הם חוקרים (משטרתיים, פרטיים או חובבים). סרט בלשי – סוגה קולנועית המתמקדת במאמציו של בלש (משטרתי, פרטי או חובב) לפתור תעלומה באמצעות רמזים והסקת מסקנות בצורה פיקחית.
השכלה גבוהה (סרט)

השכלה גבוהה (בצרפתית: Grande École) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויו של רוֹבֵּר סַאלִי (Robert Salis) שיצא לאקרנים בצרפת ב-2004. פול הוא צעיר בן המעמד הגבוה אשר מתחיל בלימודי כלכלה באחד מהגראן אקול (בתי הספר הגבוהים היוקרתיים) בצרפת. במקום לגור עם חברתו אָגְנֵה (Agnès), הוא מעדיף לשכור דירה עם שני שותפים חדשים שהכיר, וכתוצאה מכך הוא אינו מתראה איתה הרבה. אגנה מתחילה לזהות קרע במערכת היחסים ביניהם, וחושדת כי פול נמשך לאחד מן השותפים שלו, לואי-אָרְנוֹ (Louis-Arnault) – אולם פול מכחיש כל טענה למשיכה הומוסקסואלית מצִדו. אגנה מחליטה לערוך עם פול התערבות: מי שזוכה ראשון בלואי-ארנו – מנצח; אם היא תנצח – פול מבטיח להפסיק לחקור את המיניות שלו על חשבונה; ואם פול ינצח, היא תעזוב אותו. לצד המירוץ אל ליבו של לואי-ארנו (שלא מוצא חן בעיני חברתו של האחרון), פוגש פול במֵסִיר (Mecir, המגולם על ידי סלים קשיוש), פועל ערבי צעיר שמתאהב בו. יחד עם מסיר חוֹוה פול מסע של תגליות על מה שמעבר לגבולות המעמד, הבדלי התרבויות והמיניות. בסופו של דבר מגיעים הקונפליקטים לשיאם, ודבר לא עתיד להיוותר כשהיה. "השכלה גבוהה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השכלה גבוהה", באתר נטפליקס "השכלה גבוהה", באתר AllMovie (באנגלית) "השכלה גבוהה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השכלה גבוהה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טוחן

טוחן (או טוחנת) הוא מקצוע, המציין אדם אשר מפעיל טחנת קמח, לטחינת דגנים לקמח; או מטחנה לתבלינים, קפה, מספוא לבעלי חיים וכדומה. לעיתים נקרא אדם "טוחן" גם כאשר המטחנה אינה פועלת יותר בייעודה המקורי. בשפות מסוימות, המונח המציין "טוחן" (מילר) הוא גם שם משפחה נפוץ מאוד: Müller בגרמנית או Miller באנגלית. הפעלת מטחנות הוא מקצוע עתיק ביותר, שקיים כבר בחברות ציידים-לקטים וטוחנים מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של החקלאות. טוחנים עובדים בדרך כלל עם מוצרי מזון גולמיים ובייחוד עם דגנים. תהליך הטחינה מסייע לעיכול קל יותר של מרכיביו התזונתיים ושומר על שלמות השיניים. כיום, כמעט ולא קיימים טוחנים במובן הקלאסי של המילה בחברות מתועשות, וטחינה נעשית בטחנות קמח או במפעלי מזון גדולים. בשל חשיבותו ההיסטורית של מקצוע הטוחן בתרבות ובכלכלת העבר, טוחנים מאוזכרים בסיפורי עם רבים, למשל: בחתול במגפיים הטוחן הוריש לבנו הבכור את טחנת הקמח, לבן השני את הפרדות ולצעיר הבנים את החתול. בעוץ לי גוץ לי הטוחן מצהיר כי בתו מסוגלת לטוות קש לזהב. אגדה גרמנית מספרת כי הגמדים ממערות הגמדים עזרו לטוחן בעבודתו וכך הוא התעשר, ומשהעליב את הגמדים עזבוהו והוא הפך לעני מרוד. סיפורו של הטוחן הוא השני בסיפורי קנטרברי שחיבר הסופר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר. אחת הדמויות ברובין הוד הוא מאץ' בן הטוחן. הגבינה והתולעים: עולמו של טוחן בן המאה השש-עשרה הוא ספר עיון המבוסס על מציאות היסטורית, שכתב ההיסטוריון האיטלקי קרלו גינצבורג. בתרבות הישראלית מאוזכר טוחן בשירים "בלדה לבת הטוחן" מאת איציק מאנגר, "דמעות הטוחן" מאת מרק ורשבסקי (נוסח עברי: אברהם לוינסון). במחזה "הרשלי מאוסטרופולי" מאת יעקב אורלנד, שהועלה ב-1966 בתיאטרון העירוני חיפה, מופיעה דמותה של פרלה, בת הטוחן. בהלכה מלאכת טוחן היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת. המילה טוחן מהווה פעמים רבות בתנ"ך ביטוי לקיום יחסי מין, כך מפרשים חז"ל את הנאמר על שמשון הגיבור "ויהי טוחן בבית האסורים" (שופטים טז כ"א), וכן את אמירתו של איוב "תטחן לאחר אשתי ועליה יכרעון אחרין" (איוב לא, י). מדיה וקבצים בנושא טוחן בוויקישיתוף מילות השיר "בלדה לבת הטוחן", באתר שירונט מילות השיר "דמעות הטוחן" והאזנה לו, באתר זמרשת הרשלי מאוסטרופולי, ארכיון התיאטרון העירוני חיפה, בספריית אוניברסיטת חיפה שמשון טוחן את נשות פלשתים בבית האסורים באתר דעת אמת
מישל פיקולי

מישל פיקולי (בצרפתית: Michel Piccoli;‏ 27 בדצמבר 1925 – 12 במאי 2020) היה שחקן תיאטרון וקולנוע צרפתי. פיקולי נולד בפריז כבן למשפחה מוזיקלית: אימו הייתה פסנתרנית, ואביו היה כנר. הוא נישא שלוש פעמים, בראשונה לאלינור הירט, כעבור אחת עשרה שנים לזמרת השאנסונים ז'ולייט גרקו, ולבסוף ללודיבין קלר. יש לו בת אחת מנישואיו לאשתו הראשונה, אן-קורדליה. בשנת 1982 שיחק בתיאטרון בוף דה נור בהצגה "גן הדובדבנים" מאת צ'כוב בבימויו של פיטר ברוק. בשנת 1991 זכה הסרט "היפהפה שעושה צרות" ("La Belle Noiseuse") שבו שיחק בתפקיד ראשי, בפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל קאן. במאי הסרט ז'אק ריווט (Jacques Rivette) כתב תסריט על פי רומן, באותו כותר, מאת אונורה דה בלזק. בשנת 2008 גילם את סייפרוס בסרט הדרמה היווני "אבק זמן" של הבמאי תיאו אנגלופולוס. פיקולי היה פעיל פוליטית בשמאל, והיה מתנגד חריף לחזית הלאומית הצרפתית. נפטר ב-12 במאי 2020. La mort en ce jardin, 1956. Le Doulos, 1962. הבוז, Le Mépris), 1963). Le journal d'une femme de chambre, 1964. La Chance et l'Amour, 1964. Compartiment tueurs, 1965. Dom Juan ou le Festin de Pierre, 1965, טלוויזיה. Paris brûle-t-il?, 1966. La Curée, 1966. La Guerre est Finie, 1966. יפהפיית היום, Belle de jour) ,1967). העלמות מרושפור, 1967. Danger: Diabolik, 1968. La Chamade, 1968. Dillinger è morto, 1969. La Voie Lactée, 1969. טופז, 1969, Topaz. Les Choses de la vie, 1970. Max et les ferrailleurs, 1971. סוד הקסם הבורגני, Le charme discret de la bourgeoisie, 1972. Themroc, 1973. הזלילה הגדולה, La Grande Bouffe, 1973. Le fantôme de la liberté, 1974. השלישייה הנצחית, Le Trio infernal, 1974. Vincent, Paul, François, et les Autres, 1974. Sept morts sur ordonnance, 1975. La Dernière femme, 1976. Mado, 1976. Des enfants gatés, 1977. Cet obscur objet du désir, 1977. אטלנטיק סיטי, 1980. Espion Lève-toi, 1981. La Fille prodigue, 1981. Une étrange affaire, 1981. עוברת אורח בסן סוסי, La Passante du Sans-Souci, 1982. Passion, 1982. Une chambre en ville, 1982. Viva la vie, 1984. Péril en la demeure, 1985. Partir, revenir, 1985. Mon beau-frère a tué ma soeur, 1986. Le Paltoquet, 1986. הפוריטנית, La Puritaine, 1986. Mala Sangre de Leos Carax, 1986. חגיגה במאי 1990. דוגמנית עירום, La Belle Noiseuse, 1991. שומר הזמן, Le Visionarium ,1992. Les Cent et une Nuits de Simon Cinéma, 1995. קסם במדבר, Passion in the Desert, 1997. התערבות אלוהית, 2002. יפהפייה לנצח, Belle Toujours, 2007. קופסאות, 2007. יש לנו אפיפיור, 2011 עוד לא ראיתם כלום, 2012 מדיה וקבצים בנושא מישל פיקולי בוויקישיתוף מישל פיקולי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מישל פיקולי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מישל פיקולי, באתר AllMovie (באנגלית) מישל פיקולי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מישל פיקולי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מישל פיקולי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מישל פיקולי, באתר Discogs (באנגלית) מישל פיקולי, באתר DNCI השקפתה של דינה, מאת דינה לורדנובה אמיר קמינר, מישל פיקולי: "המוסר הדתי נעשה אלים יותר", באתר ynet, 13 בספטמבר 2011 אורי קליין, פרידה ממישל פיקולי, שחקן הקולנוע שתמיד היה מסתורין בדמויותיו, באתר הארץ, 18 במאי 2020 מישל פיקולי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Pulver, Andrew (2020-05-18). "Michel Piccoli, renowned French acting veteran, dies aged 94". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-05-18.
זכויות המדינות בארצות הברית

זכויות המדינות בארצות הברית הוא נושא שנוי במחלוקת במשפט החוקתי ובפוליטיקה הפנימית של ארצות הברית. הזכויות של המדינות מעוגנות בתיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, המהווה חלק ממגילת הזכויות. עם זאת, שאר החוקה מתייחסת לחלוקת הסמכויות בין הממשל הפדרלי למדינות באופן תמציתי ולעיתים לא ברור, מה שמוביל למחלוקות שונות בעניין זה ובצורך של בית המשפט העליון, כפרשן החוקה, לפתור מדי פעם מחלוקות אלו. מחלוקות בעניין זכויותיהן של מדינות מתעוררות כאשר השלטון הפדרלי מנסה לבטל חוק מקומי של מדינה. מקורה של החלוקה בין סמכויות הממשל הפדרלי לבין זכויותיהן של מדינות ארצות הברית, נקבעה על ידי ג'ון מרשל הנשיא השלישי של בית המשפט העליון, בפסק דין מקולו נגד מרילנד. במקרה זה קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית, שחוקי הממשל הפדרלי גוברים על חוקי המדינות השונות. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית נוסף לחוקת ארצות הברית התיקון ה-14 המורה על המדינות שאל להן לקצץ בזכויות תושביהן ושעליהן לספק הליך משפטי שוויוני ונאות לכל תושב ללא אפליה כלשהי. מאז, בית המשפט העליון השתמש פעמים רבות בתיקון ה-14 כנותן סמכות חוקית להטלת מרותו של החוק הפדרלי על המדינות במגוון עניינים שונים (כגון הזכות להפלה, זכויות לפרטיות האזרח, ועוד). בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, פעלה התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית, במטרה למנוע הפרדה גזעית ולבטל את חוקי ג'ים קרו. כיום ישנן מחלוקות בדבר זכויותיהן של המדינה לאפשר או לאסור בחוקים את עונש המוות במדינות השונות. נושאים נוספים שבמחלוקת הם המתת חסד, הפלה מלאכותית, נישואים חד-מיניים, והפיכת מריחואנה לחוקית. זכויות המדינות בארצות הברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זכויות המדינות (פוליטיקה אמריקנית), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1648

שנת 1648 היא השנה ה-48 במאה ה-17. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. 1 בינואר 1648 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-10 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. פרעות ת"ח–ת"ט שבמהלכן נרצחו עד 20,000 יהודים בידי קוזקים בהנהגת בוגדן חמיילניצקי בפולין ואוקראינה. 30 בינואר – נחתם הסכם מינסטר שסיים את מלחמת שמונים השנים בין ספרד והולנד 1 ביוני – החל מרד המלח. המון בני אדם מחו באלימות נגד עליית מחירי המלח, ביום שבו הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' חזר למוסקבה 15 ביוני – מרגרט ג'ונס נתלית בבוסטון, האדם הראשון המוצא להורג בעוון כישוף במושבת מסצ'וסטס 8 באוגוסט – מהמט הרביעי בן השש מתמנה לסולטאן התשעה עשר של האימפריה העות'מאנית 24 באוקטובר – הסכמי וסטפאליה נחתמים בעיר מינסטר להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1648 התחילה ביום ט"ז בטבת ה'ת"ח (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 10 ימים מוקדם יותר, ב-ו' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 366 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1648 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1648‎ נפטרים ב-1648‎ מדיה וקבצים בנושא 1648 בוויקישיתוף
אוריאל ויינרייך

אוריאל ויינרייך (נכתב גם: וויינרייך, וינריך; ביידיש: ווײַנרײַך; באנגלית: Uriel Weinreich‏; 23 במאי 1926, וילנה – 30 במרץ 1967, ניו יורק) היה בלשן יהודי־אמריקאי יליד ליטא, אשר עסק בבלשנות כללית ובבלשנות שפת היידיש. בעקבות אביו הבלשן מקס ויינרייך למד ויינרייך בלשנות בווילנה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו בקופנהגן וסיים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר קיבל בה תואר דוקטור ומאוחר יותר התמנה בה לפרופסור. ויינרייך היה פעיל בייִוואָ – המכון היהודי למדעים, שייסד אביו. הוא הוביל כמה מיזמים משמעותיים לתיעוד שפת היידיש, המרכזי שבהם - "אטלס הלשון והתרבות של יהדות אשכנז" (Language and Culture Atlas of Ashkenazic Jewry‏, LCAAJ) המכונה גם EYDES – הגייה יידית של המילה "עדות" וראשי תיבות של Evidence of Yiddish Documented in European Societies ("עדות של יידיש מתועדת בחברות אירופיות"). במסגרת מיזם זה הוקלטו אלפי שעות של יידיש מדוברת, אשר נותחו ומוינו על פי ניבים. בנוסף הוציא לאור כמה מהספרים החשובים בנושא בלשנות יידיש, ביניהם ספר הלימוד והדקדוק "יידיש לאוניברסיטה" (College Yiddish) ו"מילון יידי־אנגלי מודרני" (מאָדערן ייִדיש־ענגליש ווערטערבוך, Modern Yiddish-English Dictionary), שיצא לאור לראשונה רק לאחר מותו בעריכת אביו. בתחום הבלשנות הכללית היה ויינרייך אחד התומכים במדעיותה של תורת הסמנטיקה, ואחד הראשונים שתיאר באופן מדעי את התופעות האופייניות ללשונות במגע ודו-לשוניות, בהן הצורה שבה מדבר אדם הלומד שפה חדשה ומנסה להחיל עליה כללי דקדוק של שפת האם שלו. בתחילת שנות השישים שימש פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1967, בסוף שנתו ה-40. מאָדערן ענגליש-יידיש / יידיש-ענגליש ווערטערבוך, הוצאת שאקען (שוקן), ניו יורק, 1977. College Yiddish: An Introduction to the Yiddish Language and to Jewish Life and Culture (YIVO, New York, 1st edition 1949, 6th edition 1999), ISBN 0-914512-26-9. Languages in Contact: Findings and Problems. New York, 1953. Reprint, Mouton, The Hague, 1963, ISBN 90-279-2689-1. Say It In Yiddish: A Phrase Book for Travelers (with Beatrice Weinreich). Dover Publications, New York, 1958, ISBN 0-486-20815-X. רב-לשוניות על אודות ויינרייך באתר Bartleby.com (באנגלית) אתר EYDES-עדות {אנגלית, יידיש, גרמנית} דרור בורשטיין, אמור מעתה: רני רהב, פרסומניק!, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2006 אוריאל וויינרייך (1926-1967), דף שער בספרייה הלאומית
אווראז

קבוצת אווראז (רוסית: Евраз Груп С. А) היא חברה רוסית לפלדה ומתכות, אחת מחברות הפלדה האנכיות (השולטות בכל הטווח שמהמכרה ועד הפלדה המוגמרת) הגדולות בעולם. בשנת 2006 הפיקה החברה 16.1 מיליון טון פלדה. מטה החברה רשום בלוקסמבורג. נכון לשנת 2015, בעלי המניות העיקריים של החברה היו האוליגרך רומן אברמוביץ' (31.03%) (נתח אותו רכש ב-2006), היו"ר אלכסנדר אברמוב (21.59%) והמנכ"ל אלכסנדר פרולוב (10.78%) כאשר יתר 36.6% המניות היו בבעלות בעלי מניות אחרים. החברה מחזיקה בשליטה אנכית ניכרת בשוק הפלדה המקומי והמיועד לייצוא ברוסיה וברשותה עתודות גדולות של עפרות ברזל ופחם, מעל ומעבר לסיפוק צרכיה בייצור פלדה. אווראז שולטת גם במספר חברות סחר במתכות ולוגיסטיקה. עסקי הפלדה מהווים (על פי נתוני 2006) 97.4% מהכנסות החברה. מפעל הברזל והפלדה בניז'ני טאגיל (NTMK) ברוסיה. מפעל ראשי לייצור פלדה וסגסוגות ונדיום. מפעל הברזל והפלדה בנובוקוזנצק (NKMK) ברוסיה. מפעל ראשי לפלדה המתמחה בייצור פסי רכבת. פאליני א ברטולי באיטליה. מפעל המתמחה בלוחות וערגול פלדה. ויטקוביצה בצ'כיה. מפעל המתמחה בלוחות פלדה. מפעל הברזל והפלדה של מערב סיביר (ZSMK או זאפסיב) בנובוקוזנצק. סטראטקור בארצות הברית. ייצור סגסוגות טונגסטן וונדיום. מפעלי פלדה אורגון בארצות הברית וקנדה. ייצור צינורות בפורטלנד, אורגון וקמרוס, קנדה. פלדות קליימונט בארצות הברית. Ipsco Inc בקנדה. מפעל מתמחה בלוחות וצינורות פלדה. לקבוצה מכרות רבים במחוז קמרובו (קוזבאס), רפובליקת חקסיה, KGOK בסברדלובסק ו VGOK ליד ניז'ני טאגיל. מכרות הפחם של הקבוצה נמצאים ברובם באובלאסט קמרובו ורפובליקת סאחה. את הוונדיום הקבוצה מפיקה באמצעות Highveld Steel and Vanadium Corporation Ltd בדרום אפריקה. בקבוצת אווראז גם חבורת בנות העוסקות בלוגיסטיקה ברכבות (Evraztrans), אספקת כח חשמל למתקני אווראז (מטאלאנרגופיננס MEF), נמל הים נחודקה במזרח הרחוק הרוסי המשלח את מרבית תוצרת הקבוצה וכן חברות העוסקות בשיווק מוצרי החברה. אתר האינטרנט הרשמי של אווראז אווראז, ברשת החברתית אינסטגרם אווראז, באתר הבורסה לניירות ערך בלונדון מידע עסקי על חברת אווראז באתרים Yahoo! Finance, MarketWatch (באנגלית), גוגל פיננסים אווראז, באתר Crunchbase (באנגלית) הארץ, רומן אברמוביץ' רכש נתח ביצרנית הפלדה אווראז ב-3.4 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2006 שירות רויטרס ובלומברג, ‏אברמוביץ במו"מ לרכישת חב' פלדה רוסית, באתר גלובס, 29 במאי 2006
מזון מקומי

מזון מקומי או תנועת המזון המקומי היא "מאמץ משותף לבנות כלכלת מזון מקומית ועצמאית יותר, בה גידול, ייצור, עיבוד, הפצה וקנייה של מזון מוגבלים לאותו אזור, במטרה להגביר את הבריאות הסביבתית והכלכלית של האזור". המושג נחשב חלק מאג'נדת הקיימות הכללית ומהקריאה לחזור למודל של כלכלה מקומית, כתחליף לכלכלת הגלובליזציה. תומכי השיטה טוענים כי היא מאפשרת לחסוך את המשאבים וזיהום הסביבה הנגרמים מתעבורה ושינוע של חומרי גלם ומוצרים למרחקים גדולים. המילה האנגלית Locavore, שפירושה "אדם שאוכל רק מזון מקומי", נבחרה כמילת השנה לשנת 2007 על ידי מילון אוקספורד. מערכות מזון מקומי מהוות אלטרנטיבה למודל הגלובלי־תעשייתי, בו הלקוח והיצרן מופרדים על ידי שרשרת ארוכה של מגדלים, יצרנים ומעבדים, חברות משלוח וקמעונאים. השרשרת הארוכה מונעת מהלקוח לפקח על איכות המזון ומשאירה את הבקרה בידי אנשי הביניים. מערכת של מזון מקומי מחזירה את השליטה על בקרת איכות המוצר ותהליך הייצור לידי הלקוח, העומד ישירות מול היצרן. נמצא כי השפעתה של מערכת מזון מקומי היא לא רק סביבתית, אלא גם חברתית־כלכלית. בניית מערכות יחסים מקומיות בין יצרנים ללקוחות, מגבירה את המחויבות והנגישות של המגדל והיצרן כלפי הלקוח. מזון בר קיימא מזון איטי אורי מאיר-צ'יזיק אכל במשך שנה אך ורק אוכל מקומי. כולל מאמרים ומידע על מזון מקומי וכן אינדקס של מזון מקומי בארץ. # ^ Feenstra, G. (2002) Creating space for sustainable food systems: lessons from the field. Agriculture and Human Values. 19(2). 99-106. http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,1200783,00.html Sonnino, R. & Marsden, T. (2006) Beyond the Divide: rethinking relationships between alternative and conventional food networks in Europe. Economic Journal of Geography. pp. 181-199. http://www.alternet.org/environment/60670/?page=2 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיכת 18 בברימר

הפיכת 18 בברימר הייתה הפיכה צבאית שאירעה בצרפת, שיזמה צמרת השלטון ברפובליקה יחד עם נפוליאון בונפרטה לתפיסת השלטון במדינה. ההפיכה הסתיימה ללא שפיכות דמים ובסופה הועברו מושכות השלטון מהדירקטוריון ובית המחוקקים לשלושה קונסולים. נפוליאון היה לקונסול הראשון ובתפקידו זה היה, למעשה, שליט יחיד לאחר ההפיכה. שמו של האירוע נובע מהתאריך בלוח השנה המהפכני בצרפת. התאריך בלוח הגרגוריאני הוא 9 בנובמבר 1799. תפיסת השלטון התאפשרה בשל התבוסות שנחל הצבא הצרפתי מידי הקואליציה האנטי צרפתית השנייה, שאיימה בפלישה לתוך צרפת. באותה עת מבנה השלטון בצרפת היה מורכב מפרלמנט בן 500 צירים שנקרא "מועצת ה-500" ומסנאט בן 250 חברים שנקרא "מועצת הזקנים". לפרלמנט היו סמכויות חקיקה, בעוד שהסנאט שימש מעין רשות שופטת בעלת סמכויות ביטול או אישור החוקים של הפרלמנט. הרשות המבצעת הורכבה מחמישה דירקטורים: עמנואל-ז'וזף סיאייס, רוז'ה דוקו, פול בראס, ז'רום לואי גוייה וז'אן פרנסואה מולה. שניים מחמשת הדירקטורים, סיאס ודוקו, תכננו לתפוס את השלטון בעזרתו של נפוליאון וחייליו. בסופו של דבר נותרו שני הדירקטורים חסרי כוח והיו לנמרים של נייר, בעוד נפוליאון הפך לשליט יחיד. בבוקר 18 בברימר קיבלו חברי הסנאט הודעה שזימנה אותם לתדרוך עקב מרד של היעקובינים. בשעה שמונה התקיים התדרוך, במהלכו הסכימו חברי הסנאט לתת לנפוליאון את השליטה המלאה בכוחות הצבא השוהים בפריז, ונקבעה פגישה משותפת עם הסנאט למחרת כדי לשקול צעדים נוספים. ב-19 בברימר נפגשו ועדת ה-500 והסנאט במליאה של סן קלו, ובכך נפלו למלכודת של נפוליאון. האזור כותר על ידי כוחות הצבא, ונפוליאון נכנס פנימה לשאת נאום. נפוליאון הותקף במליאה ונאלץ להימלט החוצה בחסות חייליו. הוא הכריז בפניהם כי נעשה ניסיון להתנקש בחייו, ונכנס מלווה בכוח צבאי מלא. לעיני כל מחוקקי פריז הכריז נפוליאון על סיאס, דוקו ועל עצמו כקונסולים. מהלך זה סיים את שלטונה של הרפובליקה הצרפתית הראשונה על צרפת והתחיל את עידן המלחמות הנפוליאוניות. "18 בברימר" הפך לכינוי לפעולת השתלטות של רודן על מדינה. קרל מרקס כתב מאמר בשם "שמונה עשר בברימר של לואי בונפרט", שעסק בהשתלטותו של נפוליאון השלישי על צרפת ופיזור האספה הלאומית על ידו ללא כל סמכות, תוך השוואתו לפעולת נפוליאון בונפרטה ב-18 בברימר. במאמר מופיעה האמרה המפורסמת כי "ההיסטוריה חוזרת על עצמה פעמיים, פעם כטרגדיה ופעם כפארסה". מדיה וקבצים בנושא הפיכת 18 בברימר בוויקישיתוף הפיכת 18 בברימר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אשקובית

אשקובית, או אשדר-קוביות, הוא מבנה מגורים שמורכב מקוביות בטון גדולות שנוצרו במפעל הבטון של חברת אשדר באשקלון. האשקוביות נפוצות בשיכונים שנבנו על ידי משרד השיכון בשנות ה-80 של המאה ה-20. שיטת הבנייה המודולרית איפשרה בניית שכונות גדולות בפרקי זמן קצרים ולכן הייתה פופולרית במיוחד ביהודה ושומרון. ברוב היישובים השכונות הראשונות נקראו מאוחר יותר בשם "שכונת האשקוביות". איכות המבנים טובה, יחסית, ורבים מהם בשימוש עד היום. את האשקוביות החליפו בשנים מאוחרות יותר מבנים שונים בבנייה טרומית קלה. האשקוביות יוצרו בגודל ובצורה חיצונית אחידים במטרה להקל את השימוש בהם בבנייה מודולרית. כל אשקובית נבנתה באורך 6 מטר וברוחב 4 מטר. שלושה צדדים של הקוביה היו עשויים משתי שכבות של בטון יצוק שביניהם שכבת בידוד תרמי. אשקוביות יוצרו בכמה מפרטים: קובייה שכללה מטבח ללא קירות פנימיים, קובייה שכללה שני חדרים קטנים וקוביה עם חדר, מטבח ושירותים. כל מבנה כלל צירוף של מספר קוביות ואלו הותאמו אחת לשנייה עד ליצירת המבנה הסופי של האשקובית. האשקוביות הונפו בעזרת מנוף והונחו על יסודות בטון שנבנו בשטח. האינסטלציה ומערכות החשמל היו מובנים בתוך הקירות, כך שכאשר הקוביות הוצבו במקום ניתן היה לחברן מיד לאספקת מים ולזרם החשמל. צינורות האינסטלציה היו מפלסטיק ויצוקים בקיר, לכן כל נזילה מהם מחייבת את שבירת הקיר או הקמת תשתית חיצונית נפרדת. מטעמי נוחות וחיסכון, בדרך כלל האשקוביות הורכבו מארבע או חמש קוביות עבור שתי יחידות דיור. במרוצת השנים שופצו חלק מהאשקוביות, הורחבו על ידי צירוף של קוביות נוספות או על ידי בניית תוספות והפכו לבתי מגורים לכל דבר. ביישובים רבים ניתן למצוא מבני מגורים בשטח של 120 מטרים רבועים שהתקבלו מהרכבת 5 אשקוביות. על חלקם הונחו גם גגות רעפים. בנייה מתועשת בנייה טרומית מבנה יביל מדיה וקבצים בנושא אשקובית בוויקישיתוף
פוליפ (רפואה)

פוליפים לצד גידול סרטני במעי הגס class=notpageimage|הצגה פוליפ (מלטינית: polypus - פוליפוס) הוא גדילה אבנורמלית (גידול) של רקמה מתוך ממברנה רירית. בחלק מן המקרים הגידול מחובר לפני השטח באמצעות כעין גבעול צר ומוארך (pedunculated), ובחלק מן המקרים לא (sessile). פוליפים נפוצים במעי הגס, בקיבה, באף, בסינוסים, בשלפוחית השתן וברחם. בנוסף למקומות אלה, יכולים פוליפים להתפתח בחלקים אחרים בגוף שיש בהם ממברנה רירית, כגון בצוואר הרחם ובמעי הדק. פוליפ במעי הגס עלול לגרום להתפתחות סרטן המעי הגס. בדיקת קולונוסקופיה מסייעת לאתר ולכרות פוליפים במעי. מקור המילה הוא במילה הלטינית פוליפוס (polypus), שמשמעותה גידול באף. למילה זו גם משמעות של תמנון או דיונון ומקורה מהמילה היוונית העתיקה פולופוס (πολύπους) - רגליים רבות. פוליפ באף פוליפ רחמי מדיה וקבצים בנושא פוליפ בוויקישיתוף פוליפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פוליפים (פתולוגיה), דף שער בספרייה הלאומית Tony Weschler, Taking Charge of Your Fertility, Revised Edition, New York: HarperCollins, 2002, pp .227-228, 330. ISBN 0-06-093764-5 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תיקים באפלה: רוצים להאמין

תיקים באפלה: רוצים להאמין (באנגלית: The X-Files: I Want to Believe) הוא סרט מדע בדיוני משנת 2008 אשר מבוסס על סדרת הטלוויזיה "תיקים באפלה" והמשך לסרט הקודם שיצא ב-1998, אם כי עלילתו אינה משויכת לעלילה המרכזית. הסרט בוים על ידי כריס קארטר והדמויות הראשיות בו מגולמות על ידי השחקנים האמריקנים דייוויד דוכובני (פוקס מאלדר) וג'יליאן אנדרסון (דיינה סקאלי). הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-24 ביולי 2008. בישראל הסרט יצא שבוע לאחר מכן, ב-31 ביולי 2008. בשל הסודיות הרבה שהייתה קיימת על סט צילומי הסרט, תקציר של עלילת הסרט לא יצא באופן רשמי עד צאת הסרט לאקרנים. עלילת הסרט מתרחשת כשש שנים מהנקודה שבה עלילת סדרת הטלוויזיה הסתיימה, אבל העלילה לא קשורה למיתולוגיה של הסדרה (בניגוד לסרט הקודם) אלא הסרט עומד בפני עצמו. בהתחלת הסרט מציגים את דיינה סקאלי שפרשה מה-FBI והפכה לרופאה רשמית בבית חולים קתולי ומתבקשת מה-FBI לחפש את השותף שלה פוקס מאלדר שנחשב לנמלט, פוקס מאלדר מדוכא בביתו הרחק מעיר ששם מפוזרים דפים וחתיכות של עיתונים שקשורים לחוצנים, והוא עדיין מנסה למצוא את אחותו האבודה אך שוב מגיע למבוי סתום. ה-FBI מבקש מהם לחקור תופעה על טבעית על מספר אנשים שנחטפו, כולל סוכנת FBI בתמורה יסגרו את התיק של מאלדר. תיקים באפלה: הסרט אתר האינטרנט הרשמי של תיקים באפלה: רוצים להאמין "תיקים באפלה: רוצים להאמין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר נטפליקס "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר AllMovie (באנגלית) "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר Metacritic (באנגלית) "תיקים באפלה: רוצים להאמין", באתר אידיבי "תיקים באפלה: רוצים להאמין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)