יוזף וולף

יוזף וולף (בגרמנית: Joseph Wolf‏; 22 בינואר 1820 – 20 באפריל 1899) היה אמן גרמני, שהתמחה באיור בעלי חיים וצמחים. הוא עבר למוזיאון הבריטי בשנת 1848 והפך למאייר המועדף על חוקרים וחוקרי טבע כולל דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי ולטר בייטס. יוזף היה בנו הראשון של איכר, אנטון וולף, ונולד במורז, ליד מונסטרמייפלד, אז בפרוסיה הריינית, לא הרחק מנהר המוזל, באזור הרי אייפל. במקור הוא נקרא מתיאס אך מאוחר יותר נקרא בשם יוזף. בילדותו למד באדיקות על חיי ציפורים ובעלי חיים, והראה יכולת יוצאת דופן בשרטוט יצורים חיים. הוא גילה כישרון מוקדם לאמנות באמצעות חיתוך צלליות נייר של ציפורים ובעלי חיים שהדביק על חלונות. בהמשך התעניין בצייד. הוא הכין לעצמו מברשות ציור וצייר איורים של ציפורים שגידל או מצא ליד ביתו. הוא התעניין במיוחד בעופות דורסים, ושקל לעסוק באמנות כקריירה אך הבין בגיל שש עשרה שהוא זקוק להכשרה נוספת כדי להיות מקצועי. בתמיכת אביו הוא למד בחברת ליטוגרפיה בקובלנץ. כאן הוא מצא את ספר האוריתולוגיה המאויר הראשון שלו. הוא חזר לביתו לאחר שלוש שנות התמחות, ולמשך תקופה מסוימת נכנס לעבודה זמנית אצל ראש הכפר. וולף נסע לפרנקפורט והציג את עצמו כליטוגרף בפני האוריתולוג אדוארד רופל. רופל רק התחיל לעבוד על ציפורי חבש והוא עודד את וולף לעבוד אצלו בעזרת מגורים בפרנקפורט או בדרמשטאדט, שם הציע וולף לעבוד אצל יוהאן יאקוב קופ. וולף עבר לדרמשטאדט אך המשיך לעבוד על "הציפורים של צפון-מזרח אפריקה" של רופל. קופ התרשם מיכולותיו ולקח את אחד מספרי הסקיצות של וולף לפגישה בליידן כדי להראות להרמן שלגל במוזיאון הטבע בליידן. שלגל הזמין מיד את וולף לעבוד על סדרה של "ציורים מפוארים של עופות דורסים בגודל טבעי" אשר ביססו את המוניטין של וולף באירופה. בגיל 20 וולף היה אמור להצטרף לצבא, אך הצליח להתחמק מהגיוס, וחזר לדרמשטאדט, לעבוד על איורי ציפורים והצטרף לבית ספר לאמנויות בו עבד על דיוקנאות, נופים והעתקת עבודות בגלריה דרמשטאדט. הוא היה צופה נלהב בעופות בר. בשנת 1847 הוא עזב את דרמשטאדט כדי להצטרף לאקדמיה באנטוורפן כדי ללמוד את טכניקות ציור השמן ההולנדיות. בסביבות הזמן הזה הוא הוזמן ללונדון כדי לצייר סוגי ציפורים לספרו של ג'ורג' רוברט גריי. וולף נסע ללונדון ב-20 במרץ 1848 ונפגש עם דייוויד ויליאם מיטשל, מאייר חובב בעצמו ומזכיר החברה הזואולוגית בלונדון. מיטשל הציג אותו בפני טרובנר מהוצאת לונגמן. למחרת כבר אמור היה לעבוד על איורי הספר של גריי. בזמן שעבד בחדר החרקים של המוזיאון הבריטי, הוא פגש חוקרי טבע אחרים. הוא היה חבר של ויליאם ראסל, שהביא את סר אדווין לנדסייר ואת הדוכס מארגיל לראות את יצירותיו של וולף. הדוכס הפך במהרה לפטרונו והוא הוצג גם בפני הדוכס מווסטמינסטר. ציוריו של וולף זכו להערכה גם על ידי האחווה הפרה-רפאליטית של לונדון. וולף הפך במהרה למאייר הנבחר של כל הספרים שפורסמו על ידי הרפתקנים חוזרים כמו דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי וולטר בייטס (למשל ספרו של בייטס משנת 1863 על נהר האמזונס). כשצ'ארלס דרווין החל במחקר על התנהגות והבעות של בעלי חיים, הוא הוצג על ידי מפקח גן החיות, על היכולות של וולף להמחיש פרטים זעירים של בעלי חיים בפעולה. דרווין ביקש מוולף להכין כמה איורים מצילומים ובעלי חיים חיים בגן הזואולוגי. וולף החזיק בדעותיו לגבי מהימנות התצפיות של אחרים ואף הטיל ספק בפרשנותו של דרווין על הבעות בפניו של קוף - כ"צחוק". דרווין ביקר אותו במספר הזדמנויות. וולף העריך את דרווין על היותו נגיש מאוד, מישהו שאפילו "ילד יכול לדבר איתו". יכולותיו של וולף זכו לשבחים רבים גם בחייו. וולף ביסס את אמנות חיות הבר כז'אנר ותצפיתו על ציפורים חיות אפשרה לו לייצר איורים בעמדות מדויקות ומציאותיות מאוד. מדי פעם הוא היה חוזר מטיול ומפיק רישומים מדויקים מאוד מהזיכרון. הוא הקפיד מאוד על התבוננותו בדפוסי נוצות. הזואולוג אלפרד ניוטון כינה אותו "הגדול מבין כל ציירי בעלי החיים", ואילו לנדסייר אמר כי וולף ודאי היה ציפור לפני שהפך לאיש. וולף עשה רישומים רבים בעט ובפחם, כמו גם ליטוגרפיות עבור חברות מדעיות כמו האגודה הזואולוגית של לונדון. כן יצר מספר גדול מאוד של איורים לספרים על היסטוריה טבעית וטיולים שפורסמו ממדינות שונות. והצליח במידה ניכרת גם כצייר. וולף נפטר בלונדון, כשהוא מוקף בעופות המחמד שלו. הוא נקבר בבית העלמין של הייטגייט איסט. מדיה וקבצים בנושא יוזף וולף בוויקישיתוף יוזף וולף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) A. H. (Alfred Herbert) Palmer, The life of Joseph Wolf, animal painter, London ; New York : Longmans, Green, 1895 Artefact of the month - June 2007, archive.is, ‏2013-04-16 Alfred Newton, Hans Gadow, Richard Lydekker, Charles S. (Charles Smart) Roy, A dictionary of birds, London, A. and C. Black, 1893