laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד בידרמן

רבי דוד בידרמן (מכונה גם "רבי דוד לֵעלוֹבֶר", על שם עירו) (ה'תק"ו, 1745–1746 – ז' בשבט ה'תקע"ד, 28 בינואר 1814) היה האדמו"ר הראשון והמייסד של החצר החסידית לעלוב. תלמידו של החוזה מלובלין. נולד לרב שלמה ולמלכה וגדל במשפחה שהתנגדה לחסידות. למרות זאת, נמשך בצעירותו לחסידות. הרב בידרמן נחשב לדמות עממית. נהג להתבודד. התפרסם כמי שהדגיש את ערך אהבת ישראל. הפולקלור החסידי מספר כי לאחר נישואיו החזיק בבעלותו חנות קטנה לממכר מלח, שהייתה פתוחה מדי יום לשעה קלה, שהספיקה לו למחייתו, ולאחר מכן היה סוגרה, מחשש שמא יפגע בפרנסת מתחריו. כן נודע בחמלתו על בעלי חיים, ומסופר שבעת היריד היה הולך להשקות את הסוסים הצמאים שבעליהם היו עסוקים בשוק. מסופר כי אמר פעם לעגלון שהכה את סוסו כי לאחר מיתתו הסוס יתבע אותו לדין בבית דין של מעלה: "האם לא תבוש לעמוד בדין עם סוס?!". ידוע כמי שקירב את רבי שמחה בונים מפשיסחה לתנועת החסידות. אחד מתלמידיו הידועים היה הרופא שהפך לרבי - ד"ר חיים דוד ברנהרד מפיוטרקוב שרבי דוד החזירו בתשובה ולימים הפך לאדמו"ר. בין תלמידיו נודעו גם רבי יצחק מווארקא, רבי ישעיה מפשדבורז' ורבי חנוך מוורשה בעל יסוד אמונה. הרב דוד בידרמן לא חיבר ספר. מעט מדברי תורתו מובא בספרי חסידות שונים. הסיפורים והאגדות עליו כונסו בספר "מגדל דוד" (פיוטרקוב ה'תר"צ) וכן בספרים "ליקוטי דברי דוד", "קודש הילולים" ו"פרי קודש הילולים". תולדותיו מובאות בספר "תפארת בית דוד". מחבר שלושת הספרים הוא הרב משה יאיר וינשטוק. אחרי נפילת מסך הברזל בפולין אותר וחודש הקבר (בתמונה) וחודשה העלייה לרגל אליו. בשנים האחרונות יוצאות טיסות צ'ארטר מישראל לקראת יום היארצייט כדי לעלות לקברו. דוד בן שלמה מללוב, דף שער בספרייה הלאומית מרדכי בראקמאן, מגדל דוד, סיפורים על ר' דוד בידרמן, באתר היברובוקס שושלת בוסטון, שלום מאיר ולך, ירושלים תשנ"ד. רבי דוד בידרמן מללוב באתר אהלי צדיקים לשימור העבר היהודי ברחבי העולם דוד הלחמי, רבי דוד מללוב, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רט"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) הדעות חלוקות בנוגע למקום לידתו. יש אומרים ביאלה - כפר קטן הסמוך ללעלוב, ויש אומרים שהיה זה בכפר פראדלא הסמוך לעיר שטוקטשין. רבי דוד בידרמן מללוב באתר אהלי צדיקים בספר מגדל דוד (עמוד י"א) מסופר שפעם כאשר בא בבוקר וראה שחנותו של המתחרה עדיין סגורה מיהר להקיצו באמרו: "מהר, הלא הקונים מתחילים כבר לבוא, מה לך ישן?". Yahrtzeit of Harav Dovid of Lelov, Zy”a, Marked in Poland | Hamodia.com, Hamodia, ‏2018-01-29 (באנגלית)
קסאנתיפוס הספרטני

קְסָאנְתִיפּוֹס (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מצביא שכיר חרב ספרטני, שנלחם בשירותה של קרתגו במלחמה הפונית הראשונה. הישגו הגדול היה הניצחון על הצבא הרומאי בקרב בגרדס (255 לפנה"ס) ושביית הקונסול מרקוס אטיליוס רגולוס. בשנת 256 לפנה"ס פלשו הרומאים לאפריקה לאחר שהתגברו על הצי הקרתגי בקרב אקנומוס, והביסו את צבא קרתגו בקרב אדיס. המפלה הייתה הרת-אסון לקרתגים. תנאי השלום שהציב להם אטיליוס רגולוס היו קשים מכדי שיוכלו לקבלם, ועתה נשקפה סכנה של ממש כי עירם תיפול במצור לידי הרומאים. באותם רגעים קריטיים לגורל ארצם, מספר ההיסטוריון היווני פוליביוס, נחלץ לעזרתם קסאנתיפוס, שכיר-חרב ספרטני בשירותם, "שגדל בחינוך הלאקוני והיה בעל ניסיון צבאי מתאים". קרוב לוודאי כי מנהיגי הקרתגים הם שפנו אל קסאנתיפוס כדי להסתייע בכישוריו הצבאיים. הוא יעץ להם להיערך לקרב במישור תוך ניצול יתרונם בפרשים ובפילים, ובהסכמתם ערך את הכוחות, אימן את החיילים ועודד את רוחם לקראת ההתנגשות הצפויה. עצותיו הוכחו כנבונות, ובקרב שניטש בתחילת מאי 255 בעמק הנהר בגרדס (בהווה: מג'רדה) ניגפו חילות רגולוס והוא עצמו נפל בשבי. לאחר הניצחון, שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמה בין הקרתגים לרומאים, שב קסאנתיפוס לארצו. דיודורוס כותב כי בשל קנאתם לו, העמידו הקרתגים לרשותו אונייה רעועה במיוחד, והוא טבע עימה במימיו הסוערים של הים האדריאטי. פוליביוס הכיר כנראה את סיפור המעשה, אך פקפק באמינותו ולכן לא הזכיר אותו בחיבורו אלא ברמז. פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991. Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1922-1925. Digitized copy in: LacusCurtius. Diodorus. Translated by C.H. Oldfather. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1933-1957. Appianus. Translated by H. White. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1912 (reprinted 1964). הציטוט: פוליביוס, ספר ראשון 32 (בתרגום ב' שימרון). Polybius, 1.32-36; Diodorus, 23.14-16; Appianus, Lib., 3. Polybius, 1.36..2-4; Diodorus, 23.16.
קסאנתיפוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קסאנתיפוס – מדינאי ומצביא אתונאי, אביו של פריקלס. מת כפי הנראה ב-472 לפנה"ס. קסאנתיפוס הספרטני – מצביא שכיר-חרב ספרטני, שנלחם בשירות הקרתגים במלחמה הפונית הראשונה. הישגו הגדול היה הניצחון על הרומאים בקרב בגרדס.
קסאנתיפוס

קְסָאנְתִיפּוֹס בן אָרִיפְרוֹן (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מדינאי ומצביא אתונאי, שעיקר פעילותו ברבע הראשון של המאה ה-5 לפנה"ס. היה אביו של המנהיג האתונאי הנודע פריקלס. קסאנתיפוס היה אחראי להדחתו של מילטיאדס הצעיר, שנכשל בכיבוש פארוס בשנת 489 לפנה"ס. בשנים 484-485 לפנה"ס הוגלה מאתונה על ידי יריביו הפוליטיים. פיקד על הצבא האתונאי בקרב מיקאלה (479 לפנה"ס) והובילו לניצחון על הפרסים. שימש כארכון בשנת 479 לפנה"ס. הוא מת כנראה ב-472 לפנה"ס. אשתו, אגריסטה, הייתה בת למשפחת האַלְקמַיוֹנִידִים. קשריה המשפחתיים מילאו תפקיד מכריע בתחילת פעילותו הפוליטית של בעלה. אגריסטה הייתה נינתו של קלייסתנס, הטיראן סיקיון, ואחייניתו של הרפורמטור האתונאי קלייסתנס, אף הוא בן למשפחת האלקמונידים. מדיה וקבצים בנושא קסאנתיפוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנדרינה

מנדרינה (שם מדעי: Citrus reticulata; מן מַנְדָּרִין, על שם ארץ המוצא: סין) היא פרי הדר קטן ומתוק, הדומה לתפוז קטן. צבעו כתום והוא נוח לקילוף. הפרי כדורי למדי ופחוס קטבים. זנים שונים של המנדרינה כוללים את הקלמנטינה, הטנז'ריה, הטנגור, הסאצומה (או בשמו היפאני, מיקאן) והטמפל. בחלק מן הזנים, כדוגמת הטנז'ריה, ניתן להסיר את הקליפה בקלות בעזרת הידיים. הטנגור, שהוא הכלאה של תפוז ומנדרינה, נקרא גם "תפוז מקדש". קליפתו קלה לקילוף. רוב המנדרינות המשומרות הן מזן הסאצומה. מנדרינה, באתר ITIS (באנגלית) מנדרינה, באתר NCBI (באנגלית) מנדרינה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מנדרינה, באתר Tropicos (באנגלית) מנדרינה, באתר GBIF (באנגלית) מנדרינה, באתר The Plant List (באנגלית) מנדרינה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1754

שנת 1754 היא השנה ה-54 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1754 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. אוניברסיטת קולומביה נוסדה בשם קינגס קולג' לאחר קבלת רישיון מלכותי מג'ורג' השני מלך בריטניה 2 בפברואר – שארל-מוריס דה טליראן, דיפלומט צרפתי (נפטר ב-1838) 9 באוגוסט – פייר שארל ל'אנפן, אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי אמריקאי יליד צרפת (נפטר ב-1825) 23 באוגוסט – לואי השישה עשר, מלך צרפת (נפטר ב-1793) 9 בספטמבר – ויליאם בליי, קצין ימי בריטי (מפקד ה"באונטי") (נפטר ב-1817) 19 בספטמבר – פאבל ציציאנוב, הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז (נפטר ב-1806) 16 באוקטובר – מורגן לואיס, גנרל אמריקני ומושל ניו יורק (נפטר ב-1844) 6 בנובמבר – פרידריך הראשון, מלך וירטמברג (נפטר ב-1816) 8 באוקטובר – הנרי פילדינג, סופר ומחזאי בריטי (נולד ב-1707) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1754 התחילה ביום י"ח בטבת ה'תקי"ד (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-ז' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1754 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1754‎ נפטרים ב-1754‎ מדיה וקבצים בנושא 1754 בוויקישיתוף
ברוך ונגר

ברוך ונגר (28 בפברואר 1930 - 22 בנובמבר 1988) היה ממייסדי כרמיאל, ראש המועצה וראש העירייה הראשון שלה. כינויו היה "הבנאי הגדול"[דרוש מקור]. ונגר נולד בקמפולונג מולדובנסק, שב-בוקובינה, רומניה. ב-1941 גלה לאוקראינה, וב-1944 שב לעירו. ב-1946 עלה על ספינת מעפילים, אך בדרכו לארץ ישראל נתפסה הספינה בידי הבריטים, והוא גורש למחנה מעצר בקפריסין. ב-1949, לאחר קום המדינה, הגיע לישראל, והתיישב בדגניה א'. ב-1950 התגייס לחיל התותחנים, והשתחרר ב-1958 בדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו מצה"ל, עבד ונגר במשרד השיכון. במסגרת תפקידו, מונה ב-1968 לראש צוות ההקמה של העיר כרמיאל. כאשר הוקם היישוב, מינה אותו שר הפנים יוסף בורג לראש המועצה הממונה (1971), וב-1973 נבחר לראש המועצה הראשונה, כמועמד המערך, ברוב של כ-70% מקולות הבוחרים. ב-1985 הוכרזה כרמיאל לעיר, וונגר היה לראש העיר. במהלך כהונתו של ונגר בעיר, הוקמה בה מכללת אורט בראודה ונוסד פסטיבל המחול של העיר. ונגר נפטר ב-1988, בעודו מכהן בתפקידו. בבחירות, שנערכו זמן קצר אחר כך, ניצח עדי אלדר, שכיהן בתפקיד עד 2018. לזכרו נחתמה ב-10 במאי 2018 ברית ערים תאומות בין כרמיאל ובין קמפולונג מולדובנסק - עיר הולדתו. על שמו של ונגר קרויים אתרים שונים ברחבי כרמיאל: בית הספר אורט פסגות, מרכז אומנויות ופארק. מדיה וקבצים בנושא ברוך ונגר בוויקישיתוף ברוך ונגר באתר בית ספר פסגות בכרמיאל סרט על ברוך ונגר, סרט באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת גביע דייוויס של קנדה

נבחרת גביע הדייוויס של קנדה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של קנדה המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי-עולמי. הנבחרת מורכבת מבכירי הטניסאים הקנדים. הישג השיא של נבחרת גביע הדייוויס הקנדית הוא זכייה בתואר ב-2022. נבחרת קנדה משתתפת בגביע דייוויס החל משנת 1913. נכון לסוף 2022 שיחקה קנדה ב-169 משחקים בינלאומיים, וניצחה ב-76 מהם. דניאל נסטור הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הגדול ביותר, 53. בנוסף להיותו השחקן בעל מספר הניצחונות הרבים המשחקים, 48 במספרם. נבחרת קנדה הייתה בבית העליון ב-2004 והיא הצליחה להעפיל בחזרה בשנת 2012 לאחר ניצחון על נבחרתה של ישראל. ב2013 היא הצליחה להגיע למשחק חצי גמר. ב-2019 הפסידה הנבחרת בגמר לספרד. הדירוג הנוכחי של נבחרת קנדה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-3 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם. נכון ל-2022: פליקס אוז'ה-אליאסים דניס שפובלוב ואשק פוספיסיל גבריאל דיאלו אלכסיס גלרנאו קפטן: פרנק דנסוויק מדיה וקבצים בנושא נבחרת גביע דייוויס של קנדה בוויקישיתוף נבחרת גביע הדייוויס של קנדה - דף הנבחרת באתר גביע דייוויס דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחבט (נשק)

"מחבט" הוא מערכת נ"מ מתנייעת מתוצרת התעשייה האווירית לישראל המבוססת על ה-M163 VADS האמריקני. היה בשירות צה"ל משנת 1997 ועד לשנת 2006. ה"מחבט" מבוסס על תובת נגמ"ש M-113 ומערכות הנשק שלו כוללות תותח אוטומטי מדגם M61A1 וולקן 6-קני בקליבר 20 מ"מ בעל קצב אש גבוה וכן משגר טילים המכיל 4 טילי סטינגר מוכנים לירי. בנוסף, הגרסה הישראלית כוללת מערכות איתור ועקיבה מתקדמות, אמצעי ראיית לילה, כוונות וכן יכולת להתחבר למכ"ם אזורי, המתנייע גם הוא - הרמית. ה"מחבט" הוא שיפור ישראלי של ה-M163 VADS האמריקני, ששירת בישראל בשנות ה-80 של המאה ה-20 (לרבות מבצע שלום הגליל) וה-90 בשם "חובט" (Basher). ל"חובט" היסטוריה של שלוש הפלות אוויריות, האחרונה מביניהם הייתה הפלת כדור פורח. בנוסף פלוגת ה"חובט" הצה"לי תחת פיקודו של דובי אמיתי השיג את ההפלה הראשונה, והיחידה באמצעות ה-M-163 וולקן, של כלי טיס סילוני, מטוס קרב מיג 21, במבצע שלום הגליל בעת קרב בכפר דוחה. ה"מחבט" מיוצר על ידי התעשייה האווירית ונכנס לשירות במערך הנ"מ של חיל האוויר הישראלי (כיום מערך ההגנה האווירית) ב-1997. הוא מבוסס על ה"חובט" ובנוסף לשורה של שדרוגי מערכות מעקב, שליטה ובקרה הוא כולל גם פוד שיגור המכיל 4 טילי נ"מ מדגם FIM-92 סטינגר, שהשלימו את התותח האוטומטי וסיפקו יכולת מוגברת להתמודד עם איומי אוויריים ומטוסי סילון. ייעודו העיקרי של המחבט הוא הגנה אווירית וחיפוי אווירי על כוחות קרקע וטורי שריון והפלת כלי טיס מנמיכי טוס. המחבט נמצא שימושי למדי גם בלוחמה בשטח בנוי לצורך סיוע באש כבדה, שיתוק ירי אויב וטיהור גגות מצלפים. תותח הוולקן הכבד ומהיר הירי מספיק חזק בשביל לנקב בניינים וזווית העילרוד הגבוהה שלו מאפשרת כוונון לגגות הבניינים וריסוסם. חובטים ומחבטים השתתפו בלוחמת הקרקע בתפקידים אלו במבצע שלום הגליל (1982) ובמבצע חומת מגן (2002). בשנת 2006 יצא משימוש רשמי במערך הנ"מ הישראלי בהמשך למגמת סגירת הנ"מ הטקטי או הנ"מ המתנייע, לאחריו פורקו סוללות וגדודים של נ"מ מתנייע. חלק מחיילי מערך הנ"מ הטקטי הוסבו להפעלת סוללות כיפת ברזל שנהפכו למבצעיות ב-2011, חלק אחר מחיילי מערך הנ"מ הטקטי היו יחידת הFIM-92 סטינגר, יחידה שנסגרה בשנת 2012. "חובט" M163, גרסה ישנה יותר של המחבט המחבט, באתר Israeli-weapons המחבט, באתר חיל האוויר הישראלי דן פישל, ‏חבטת פתיחה, בטאון חיל האוויר 210, יוני 1996, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר שיר אהרון ברם, פעילות וולקנית, באתר בטאון חיל האוויר, ‏31 אוגוסט 2012 יעל פוקס, ‏מכפילי הכוח: 16 שנים למבצע "חומת מגן", באתר חיל האוויר הישראלי, 29 במרץ 2018 שי לוי, ‏20 שנה אחרי: סיפורו של מערך הנ"מ במבצע חומת מגן נחשף, באתר ‏מאקו‏, 25 במרץ 2022 אודי עציון‏, ההחמצה: למה צה"ל הוציא משירות את תותחי הוולקן שהיו יכולים ליירט כעת כטב"מים?, באתר וואלה, 22 במאי 2024
כיכר פיגאל

כיכר פּיגָאל (בצרפתית: place Pigalle) היא כיכר עירונית הממוקמת ברובע התשיעי של פריז בירת צרפת, לרגלי גבעת מונמרטר. הכיכר ממוקמת במפגש שדרת קלישי ושדרת רוששואר הכיכר קרויה על שמו של ז'אן-בטיסט פיגאל. בשל שמה של הכיכר, מכונה גם הרובע שסביבו "פיגאל". בסוף המאה ה-19 הייתה הכיכר והרחובות הסמוכים לה מרכז של קהילה ספרותית ושל אינטלקטואלים. בייחוד נודע קפה נובל אתנה (Nouvel Athene) שהיה ממוקם בכיכר, שהיה מרכז לאמנים ואנשי רוח. הקפה נסגר בראשית המאה העשרים, וסגירתו היוותה סמל לניצחון האמנים הקוביסטים (שנהגו לשבת בבית המרזח לפין אגיל שעל גבעת מונמרטר) על האמנים הפורמליסטים של נובל אתנה. כיום הכיכר היא מרכז של מכוני ליווי ומופעי חשפנות ובאזור הכיכר נפוצה זנות. מדיה וקבצים בנושא כיכר פיגאל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פריז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נרבון

נַרְבּוֹן (בצרפתית: Narbonne, באוקסיטנית: Narbona, בעברית מסורתית נרבּונה) היא עיר באוקסיטניה שבצרפת בה מתגוררים כ-55,000 תושבים. נרבון נוסדה בגליה בשנת 118 לפני הספירה כקולוניה Narbo Martius שהייתה בנקודת ההצטלבות של הדרך הרומית מאיטליה לספרד, הוויה דומיטיה (אנ') והדרך שעברה לאורך צרפת, הוויה אקויטניה (אנ'), על חוף נהר האודה. במטרה להצמיח את נרבון כאלטרנטיבה למרסיי, שהתמרדה נגד השלטון הרומאי, קיבלו חיילי הלגיון העשירי של יוליוס קיסר חלקות אדמה באזור. בהמשך, הייתה נרבון לבירה של הפרובינציה הרומאית גליה נרבוניס דבר שהביא להמשך צמיחת העיר. לאחר התמוטטות האימפריה הרומית, הייתה נרבון בירת הפרובינציה ספטומניה של הוויזיגותים. היא הייתה חלק מחליפות קורדובה, עד כיבושה על ידי הפרנקים. במאה ה-14 ירדה מגדולתה בעקבות שיטפון (1320), שינוי זרימת הנהרות מהם התפרנסה, כיבושי אדוארד הנסיך השחור, והמגפה השחורה. בעיר נמצאת קתדרלת נרבון – קתדרלה גותית שבנייתה לא הושלמה. החל מהמאה ה-9 הייתה נרבון מרכזם של חכמי פרובנס, שתורתם ופסקי ההלכה שלהם הופצו בכל אירופה, ספרד וצפון אפריקה, וגאונותם הייתה לשם דבר בקרב חכמי ישראל של אותה תקופה. היהודים התיישבו בנרבון בסביבות המאה ה-5, ועד למאה ה-12 הקהילה התרחבה ומנתה כ-2,000 איש. נרבון וחכמיה מוזכרים לעיתים קרובות בספרות הבתר-תלמודית. מקור אחד, אברהם אבן דאוד מטולדו, החשיב את חכמי נרבונה כגאונים, בדומה לגאוני בבל. במאות ה-12 וה-13 עברה הקהילה סדרה של עליות ומורדות טרם שקיעתה הממושכת. מדיה וקבצים בנושא נרבון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נרבון (בצרפתית) נרבון, ברשת החברתית פייסבוק נרבון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נרבון, ברשת החברתית אינסטגרם נרבון, ברשת החברתית LinkedIn נרבון, סרטונים בערוץ היוטיוב נרבון (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית נרבון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "נַרְבוֹנה", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמודים 112–113, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חמאם

חמאם (בטורקית: Hamam; בערבית: حمّام), או בית מרחץ טורקי, הוא בית מרחץ לח המקובל ברחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה. האירופאים למדו אודות החמאם באמצעות מגעיהם עם האימפריה העות'מאנית, ועל כן הוא סווג כ"טורקי" (בטורקית ובערבית החמאם אינו מוגדר כ"טורקי"). בהתייחס לבתי המרחץ באל-אנדלוס מקובל גם המינוח "בית מרחץ מורי", ובעברית ישראלית מדוברת מכונה החמאם לעיתים בכינוי (המכיל כפילות או יתירות) "סאונה לחה". החמאם התעצב במזרח התיכון והתפשט במקביל להתפשטות האסלאם ולאחר מכן. מקורו בבית המרחץ הרומי שהמשיך והיה בשימוש גם בתקופת האימפריה הביזנטית. בתי המרחץ הראשונים מסוג זה הופיעו בעבר הירדן בימי הביניים. הם אומצו והותאמו למנהגי הטהרה של האסלאם, המטיף להגיינה ולרחצה, במיוחד לפני התפילה, ומאוחר יותר הפכו למאפיין חיוני בכל עיר עות'מאנית. הרחצה בחמאם הייתה נפרדת לנשים ולגברים, והוא היה למקום מפגש חברתי, שלעיתים כלל גם בידור או הגשת משקאות ואוכל, ונקשר עם אירועים שונים כמו חתונות, לידה או חגים. עם השנים התפתחו בו מנהגים ייחודיים של רחצה טקסית שחולקה למספר שלבים. הבילוי בחמאם החל בשהיה בחדר הזעה חם, המשיך ברחצה במים ובסבון, והסתיים בהתרגעות בחדר קריר. לעיתים הוא כלל עיסוי, שפשוף העור או הלקאת הגוף בתחילתו. באימפריה העות'מאנית שימש נער צעיר שכונה בטורקית טלאק (Tellak) כבלן בחמאם, ולתפקיד היה גם פן הומוארוטי, ולעיתים אף רומנטי. במאה ה-20 נעלם פן זה מתרבות החמאם, וכיום התפקיד מבוצע בטורקיה על ידי בגירים. החמאם הובא לבריטניה במאה ה-19 והפך לאופנה פופולרית, שבשיאה פעלו באיים הבריטים מאות בתי מרחץ כאלה. משם הוא התפשט לארצות מערב אירופה האחרות, ואף לאוסטרליה (1859), ארצות הברית (1863), קנדה (1869) ולניו זילנד (1874). עם התפתחות חדרי האמבטיה בבתים פרטיים, נעלם החמאם כמעט לחלוטין בחלק מארצות מוצאו, כמו טורקיה או מצרים, וחשיבותו החברתית פחתה; אך השימוש בו עדיין רווח בארצות המערב כחלק מתרבות הפנאי וטיפוח הגוף. לעיתים השימוש בחמאם כזה משותף לבני שני המינים בו"ז. בדומה לבית המרחץ הרומי, נבנה חמאם אופייני משלושה חלקים שנבדלו זה מזה בטמפרטורה ובייעוד. החדר החם ביותר עטור פעמים רבות בכיפה, ובה קבועים חלונות זכוכית קטנים שאפשרו חדירת מוגבלת של אור. חלונות אלה עוצבו לעיתים קרובות בצורות גאומטריות שונות, כגון כוכבים. במרכז החדר ניצב משטח שיש מוגבה שעליו שוכבים הרוחצים, ובפינותיו הותקנו ברזי מים. המקום שימש כחדר הזעה ועיסוי. החדר החמים שימש לרחצה במים וסבון והחדר הקר להתרגעות. החמאם חולק לאזור לנשים ולאזור לגברים, שבדרך כלל היה גדול ומהודר יותר. במקומות בהם הדבר לא התאפשר נקבעו שעות שונות לשימוש במקום על ידי גברים ועל ידי נשים. החמאם המודרני בעולם המערבי כולל בדרך כלל רק את החדר החם. משטח השיש, שאיבד את תפקידו והפך לספסל בלבד, עבר ממרכז החדר והוא מותקן בסמוך לקירותיו, בדומה למקובל בסאונה הפינית. בית מרחץ סאונה מדיה וקבצים בנושא חמאם בוויקישיתוף חמאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרחצאות טורקיות, דף שער בספרייה הלאומית
כיכר קלישי

כיכר קלישי (בצרפתית: Place de Clichy או Place Clichy) היא כיכר עירונית הממוקמת בצפון־מערב פריז, בירת צרפת. הכיכר נמצאת במפגש בין הרובע השמיני, התשיעי, השבעה עשר והשמונה עשר של פריז. הכיכר היא אחת משלושה אתרים בהם נפגשים ארבעה רבעים; שני האתרים האחרים הם גשר סן מישל (מפגש הרובע הראשון, הרביעי, החמישי והשישי) וכיכר בלוויל (מפגש הרובע העשירי, ה-11, ה-19 וה-20). סביב הכיכר מבנים בסגנונות שונות, ובהם חנויות, בתי עסק ובתי קולנוע. במרץ 1814, בשלהי האימפריה הצרפתית הראשונה צעדו 800,000 חיילים (בעיקר חיילים רוסיים) בדרכם לכבוש את פריז. הצבא הזר המתקדם חלף את המחסומים שהוצבו בבלוויל ובפאנטין, כבש את גבעת מונמרטר והתקדם לעבר המשמר הלאומי של צרפת שמנה 70,000 חיילים צרפתיים, הגן על רצועה ארוכה בין קלישי לנוילי. מחשש לכיבוש העיר, בון-אדריאן ז'אנו דה מונסי יצר מחסום באתר כיכר קלישי והגן עליו עם 15,000 מתנדבים – מרביתם סטודנטים של האקול פוליטקניק והאקול וטרינייר (בית הספר הפוליטכני ובית הספר לווטרינריה). על אף חוסר הניסיון של המתנדבים, הצליחו הסטודנטים להגן על אזור קלישי ולעמוד בפני הצבא המתקדם עד לשביתת הנשק שהוכרזה ב-30 במרץ 1814. לציון האירוע מוצב בלב הכיכר פסל בגובה 6 מטרים, מעשה ידי אמדה דובלמאר המוקדש לה דה מונסי. תמונות היסטוריות של הכיכר (בצרפתית)
מחוז אולבני (ויומינג)

מחוז אולבני (באנגלית: Albany County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 32,014 תושבים. בירת המחוז היא העיר לאראמי. במחוז ממוקמת אוניברסיטת ויומינג. מחוז אולבני הוקם ב-16 בדצמבר 1868 בעקבות חלוקת מחוז לארמי שהיווה אז חלק מטריטוריית דקוטה. המחוז הפך לחלק מטריטוריית ויומינג כאשר זו הוקמה ב-19 במאי 1869, ולימים הפך לחלק ממדינת ויומינג. שטחו של מחוז אולבני 11,160 קמ"ר מהם 11,066 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-93 קמ"ר (0.84%) הם שטחי מים. מחוז קונוורס גובל במחוז אולבני מצפון, המחוזות מחוז פלאטה ומחוז לאראמי גובלים בו ממזרח, מחוז לרימר שבמדינת קולורדו גובל בו מדרום, מחוז ג'קסון שמדינת קולורדו גובל במחוז אולבני בדרום מערב, ומחוז קרבון שבמדינת ויומינג גובל במחוז אולבני ממערב. נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 32,014 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 3 נפשות לקמ"ר. 24.4% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 11.1% ממוצא אנגלי, 10.2% ממוצא אירי. מדיה וקבצים בנושא מחוז אולבני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז אולבני (באנגלית) מרשם האתרים ההיסטוריים הלאומי - אתרי מחוז אולבני
מחוז אולבני

האם התכוונתם ל... מחוז אולבני (ניו יורק) – מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית מחוז אולבני (ויומינג) – מחוז במדינת ויומינג
1755

שנת 1755 היא השנה ה-55 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1755 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 25 בינואר – מוקמת אוניברסיטת מוסקבה 1 בנובמבר – בין 60,000 ל-90,000 הרוגים ברעידת האדמה בליסבון (1755) 10 באפריל – סמואל הנמן, רופא גרמני, אבי תורת ההומאופתיה (נפטר ב-1843) 16 באפריל – אליזבט ויז'ה-לה ברן, ציירת צרפתייה (נפטרה ב-1842) 27 באפריל – מארק אנטואן פרסבל, מתמטיקאי צרפתי (נפטר ב-1836) 6 ביוני – נייתן הייל, חייל בצבא הקונטיננטלי שהוצא להורג על ידי הבריטים עקב היותו מרגל (הוצא להורג ב-1776) 25 ביוני – וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (נפטרה ב-1776) 2 בנובמבר – מארי אנטואנט, מלכת צרפת (הוצאה להורג ב-1793) 17 בנובמבר – לואי השמונה עשר, מלך צרפת (נפטר ב-1824) 10 בפברואר – מונטסקייה, פילוסוף צרפתי (נולד ב-1689) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1755 התחילה ביום כ"ט בטבת ה'תקט"ו (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-י"ח בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1755 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1755‎ נפטרים ב-1755‎ מדיה וקבצים בנושא 1755 בוויקישיתוף
גאולה סירי

גאולה סירי (נולדה ב-1949) היא אלופה פאראלימפית ישראלית ושיאנית עולם בספורט הנכים. סירי נולדה בתימן ועלתה ארצה עם משפחתה בשנת 1950, במסגרת מבצע "מרבד הקסמים". הם שוכנו באוהלים במעברת עין שמר, שם גרו כשנה. שלושה חודשים לאחר בואם, בהיותם במעברה, חלתה בשיתוק ילדים. היא עברה סדרת ניתוחים ללא הועיל, ועם השנים מצבה הוחמר. שנה לאחר בואם עברה משפחתה להתגורר בבת-ים, בה מתגוררת סירי גם כיום. בשנת 1963 החלה סירי בפעילות ספורטיבית במרכז הספורט לנכים (מועדון "ספיבק") ברמת גן. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכתה בשבע מדליות: מדליית זהב בכדורסל, שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד בתחומי האתלטיקה. בשנת 1969 השתתפה במשחקי סטוק מנדוויל וזכתה בתשע מדליות: 4 זהב, 4 כסף, ו-1 ארד. במשחקים אלה קבעה שיא עולמי בקרב חמש. בשנת 1985 יצאה סירי שוב למשחקי סטוק מנדוויל, בהם זכתה בשלוש מדליות: מדליית זהב בהטלת כידון, ומדליות כסף בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. היא השתתפה בשנית עם נבחרת ישראל במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988), אך לא זכתה שם במדליה. בשנת 2009 השתתפה סירי באליפות אירופה לנכים בטניס שולחן שנערכה בג'נובה, איטליה, וזכתה במדליית ארד. פעילותה הספורטיבית נמשכה לאורך השנים. סירי השתתפה בתחרויות רבות באתלטיקה קלה, כדורסל, שחייה וחץ וקשת וזכתה במדליות ובגביעים. שנים רבות ברציפות הייתה גם אלופת ישראל בטניס שולחן. כמו כן היא השתתפה 17 פעם בצליחת הכנרת ושלוש פעמים במשחה "קריעת ים סוף" באילת. סירי לקחה חלק פעמים רבות בצעדות ירושלים והשתתפה מספר פעמים במרתון תל אביב בכיסא גלגלים. כספורטאית ותיקה קיבלה סירי מדליה מנשיא המדינה חיים הרצוג במלאת חצי יובל (25 שנה) למרכז הספורט לנכים, וכן קיבלה תעודת הוקרה ומדליה על מצוינות אולימפית בכדורסל נשים. ב-2013 קיבלה פרס על מפעל חיים בטקס שנערך במרכז הספורט לנכים ברמת גן מידי ראש העיר ישראל זינגר ושר הרווחה יצחק (בוז'י) הרצוג. מדיה וקבצים בנושא גאולה סירי בוויקישיתוף גאולה סירי נכנסה להיכל התהילה - כדורסל נשים פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית)
מחוז ביג הורן (ויומינג)

מחוז ביג הורן (באנגלית: Big Horn County) הוא מחוז של מדינת ויומינג שבארצות הברית. נכון לשנת 2000 התגוררו במחוז 11,461 תושבים. בירת המחוז היא העיר בייסין. במחוז ממוקמת אוניברסיטת ויומינג. המחוז נוסד בשנת 1869. שטחו של מחוז ביג הורן 8,182 קמ"ר, מהם 8,125 קמ"ר שטחי יבשה, ו-57 קמ"ר (0.70%) שטחי מים. מחוז פארק (ויומינג) גובל במחוז ביג הורן ממערב, מחוז ואשאקי גובל בו מדרום, מחוז ג'ונסון (ויומינג) ומחוז שרידן גובלים בו ממזרח, מחוז ביג הורן שבמדינת מונטנה ומחוז קרבון שבמדינת מונטנה גובלים במחוז ביג הורן מצפון. נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 11,641 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא נפש אחת לקמ"ר. 23% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 23% ממוצא אנגלי, ו-8% ממוצא אירי. מחוז ביג הורן מחולק לארבעה מחוזות השכלה. מדיה וקבצים בנושא מחוז ביג הורן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז ביג הורן מרשם האתרים ההיסטוריים הלאומי - מחוז ביג הורן