משה סמבטיון

משה סמבטיון (ליפסטאק; 22 ביולי 1913 - ספטמבר 1986, מונטריאול, קנדה) היה סופר, הוגה דעות וחוקר תלמוד יהודי. סמבטיון נולד בכפר דונדושאנו, בבסרביה שברומניה למשפחה רבנית. אביו היה הרב אהרן ליבסטאג, צאצא רחוק של הבעל שם טוב, ואמו אסתר לאה הייתה בעלת ייחוס רבני. הוא קיבל בבית חינוך מסורתי בחדר ובישיבה ונחשב לעילוי. בנעוריו החל להתעניין בהשכלה כללית ובשירי ביאליק. כשהיה בן 13 התפרסם שירו הראשון בעיתון "העולם" הלונדוני. אחר כך ערך ירחון בשם "סמבטיון" בישיבת קישיניב שם למד. הוא גורש מהישיבה עקב התעניינותו בהשכלה ונדד לבודפשט, למד אצל הרב יונתן שטייף ובגיל 18 קיבל הסמכה להוראה. הוא החל ללמוד יהדות ופילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. בגיל 19 קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה על עבודתו "עקרונים פילוסופים בתלמוד". ב-1932 עמד בראש "ברית סמבטיונים", ארגון הגנה יהודי חשאי נגד פרעות הקוזקים ברומניה. בשנת 1934 הוא עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה והחל לעבוד בבניין. ב-1936 פרסם ספרון בשם "מנשר הנוער היהודאי להאומה הבריטית", בו הוא קורא למרד נגד שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בעקבותיו נעצר לשבוע ביפו. הוא עבר ליפו ובשנת 1937 לימד עברית באולפן של הסתדרות העובדים הלאומית. בשנת 1939 האשים סמבטיון את ש"י עגנון בסדרת מאמרים בכתב העת הרוויזיוניסטי המשקיף בכך שגנב את ספרו ימים נוראים מספריו של הרב האמריקני שמריהו הלוי הורוויץ. הסופר ברוך קרופניק הגן על עגנון בעיתון הארץ וקרא לסמבטיון לחזור בו מהאשמותיו, אך ללא הועיל. בסוף 1941 הוא הקים "חוג סופרים ואמנים צעירים" וארגן בתחילת 1942 מספר אירועים מטעם הארגון, לו קרא "קולמוס - איגוד סופרים ואמנים צעירים". בשנת 1943 ניסה לארגן תערוכה של הספרות העברית בארץ ישראל בימי המלחמה, מטעם ארגון קולמוס. בתגובה פרסמו גורמים שונים הודעות שאין להם כל קשר לתערוכה ושמם שורבב לפרסומים ללא רשותם. אף פורסמה הודעה של "ועד קולמוס" שטען שהפרסומים על התערוכה נעשו ללא רשות הוועד ושסמבטיון הורחק מועד קולמוס בגלל מעשים דומים שנעשו בעבר. באוגוסט 1943 הוא פרסם על כוונת ארגון קולמוס להקים את "בית טשרניחובסקי". בתגובה פרסם שאול טשרניחובסקי שהוא מוחל על הכבוד ודורש שלא להשתמש בשמו למפעלים מפוקפקים. הוא הוציא בארץ "שמון עברי", בן עשרה כרכים, המכיל את כל השמות העבריים שהצליח לאסוף ואת מקורותיהם. בשנת 1941 יצא ספרו "לשון נופל על לשון" אשר עסק במחקר בלשני. ב-1943 יצא ספרו "עברית סמבטיונית". בשנת 1945 פרסם את הספר "חיי סמבטיון: אפוס אדם עליון", וב-1949 יצא ספרו "שפינוזה גנב ספרותי". בשנת 1950 פרסם סמבטיון את ספרו "לקסיקון תולדותי-ביקורתי של סופרי מופת ישראליים מכל התקופות ובכל הלשונות" (בהוצאת פע"ן, קלוב ישראלי עולמי אשכולון). פרסם את לקסיקון הסופרים העבריים שכתב והוציא לאור לבדו, "סופרון עברי". את עצמו הגדיר סמבטיון בלקסיקון בתור "גדול הסופרים העבריים בארץ-ישראל וגדול הסופרים העבריים בעולם". הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי בשם "חיי סמבטיון", שתורגם לצרפתית וזכה להצלחה. הספר יצא בעברית בשנת 1946. כתב בעיתונים "דבר", "הבוקר", "הצופה", "המשקיף" ו"משמר". דוד תדהר (עורך), "ד"ר משה סמבטיון (ליבסטאג)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2478 רשימת הפרסומים של משה סמבטיון, בקטלוג הספרייה הלאומית משה סמבטיון, דף שער בספרייה הלאומית משה סמבטיון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה בשעורי הערב לעברית של הסתדרות העובדים הלאומית, הארץ, 12 באוגוסט 1937 על חטא שחטא ש"י עגנון בגניבה ספרותית, המשקיף, 10 בנובמבר 1939 וראו גם: גדליה אלקס, משום כבודו של סופר, העולם, 23 בנובמבר 1939 חוג סופרים ואמנים צעירים, המשקיף, 5 בדצמבר 1941 נשף ספרותי אומנתי ליובלו של יעקב פיכמן, המשקיף, 23 בינואר 1942 איגוד סופרים ואמנים צעירים קולמוס תל אביב, המשקיף, 25 בפברואר 1942 דוכן קולמוס, המשקיף, 5 במרץ 1942 שחרית לעם ולנוער, דבר, 26 במרץ 1942 תערוכת הספרות העברית בימי המלחמה, העולם, 1 באפריל 1943 משה סמבטיון, הצהרת קולמוס, הַבֹּקֶר, 22 ביולי 1943 אינם מסייעים לתערוכה של קולמוס, המשקיף, 9 ביולי 1943 פטרונים במשיכת קולמוס, הַבֹּקֶר, 14 ביולי 1943 הודעה מטעם ועד "קולמוס", המשקיף, 19 ביולי 1943 בית טשרניחובסקי, הצופה, 24 באוגוסט 1943 מוחל על הכבוד, המשקיף, 1 בספטמבר 1943 נתקבלו למערכת, הארץ, 28 במאי 1937 נתקבלו במערכת, המשקיף, 12 במאי 1939 מחזה חורבן בית שני, המשקיף, 28 ביולי 1939 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.