laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חבדד

חֶבֵּדֶדּ (בתעתיק לאנגלית: Khebeded או Hebeded) היה בן אצולה כנעני המוזכר בכתובות מצריות מהמאה ה-19 לפנה"ס כאחיו של נסיך רצ'נו (אחד משמותיה של ארץ ישראל בפי המצרים הקדומים). חלק מהכתובות מימי אמנמחת השלישי (כיהן כפרעה במהלך השושלת השתים עשרה) עוסקות בקשרים בין מצרים לאנשים ממוצא לבנטיני. הכתובות מתארות את הלבנטיניים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצ'נו, חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם (אתר במערב חצי האי סיני ששימש את מצרים העתיקה גם כמכרה לאבן הטורקיז) רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים לבנטיניים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש בגרזן עיניים. ישנן כתובות שמציינות שמות של פקידים שאחראים על הלבנטיניים. ישנו ציון של מספר הלבנטיניים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 כנעניים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה לבנטיני-מצרי בכרייה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים. Goldwasser, Orly. 2013. "Out Of The Mists Of The Alphabet — Redrawing The “Brother Of The Ruler Of Retenu". Ägypten und Levante 22, 353–374. The Miners Who Invented the Alphabet – A Response to Christopher Rollston - מאמר מאת אורלי גולדווסר באתר אוניברסיטת אריזונה How the Alphabet Was Born from Hieroglyphs מאמר נוסף של אורלי גולדווסר שהתפרסם במקור באתר "Biblical Archaeology Review". ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
JavaOne

JAVA ONE הוא כנס שנתי של משתמשי ומפתחי שפת התכנות Java ושל תוכנות שכתובות בה. בכנס מתאגדים מפתחי ומשתמשי הג'אווה ודנים בפיתוחי הטכנולוגיה העדכניים. הכנס אורגן על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס, ולאחר רכישתה על ידי חברת אורקל. בשנת 1996 החלה מסורת ההתכנסות הכוללת מצגות ממוקדות, תערוכות ומיצגים. הכנס נערך בעיר סן פרנסיסקו, בדרך כלל בין הימים שני לחמישי, ועלות ההשתתפות נעה בין 1,795$ ל-1,995$. במשך היום ההרצאות עוסקות בנושאים טכניים בעיקר ובערבים מתקיימים דיוני "Birds of a feather" – דיונים הנערכים במסגרת הכנס, אך לא כוללים סדר יום מאורגן מראש. דיונים אלה מאפשרים למשתתפים לעסוק בתחומים המעניינים אתם ולהתמקד באספקטים מסוימים של טכנולוגיית הג'אווה שלא דנו בהם בדיונים הפורמליים בכנס. בשנת 1999 גון גייג' עמד בראש כנס ההאקאתון. באותו אירוע הוצב אתגר בפני הנוכחים אשר התבקשו לכתוב תוכנה המאפשרת תקשורת ג'אווה בין מכשיר הפאלם לאינטרנט בעזרת מסוף אינפרא אדום. Java מדיה וקבצים בנושא JavaOne בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של JavaOne http://www.oracle.com/javaone/index.html http://www.moscone.com/site/do/index https://web.archive.org/web/20120723050722/http://www.canoo.com/blog/category/javaone/ JavaOne is back
קתרין ברנס

קתרין ברנס (באנגלית: Catherine Burns; 24 בספטמבר 1945 – 2 בפברואר 2019) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1969 על הופעתה בסרט "קיץ אחרון". ברנס נולדה בניו יורק, התחנכה ב"מכללת האנטר" וב"אקדמיה האמריקאית לאומניות דרמה". התגלתה לראשונה בשנת 1967 בסרט הטלוויזיה המבוסס על המחזה "ציד המכשפות". זכתה בשנת 1968 בפרס התיאטרון העולמי על הופעת הבכורה של בברודוויי במחזה "תהילתה של מיס ג'ין ברודי". ב-1969 הועמדה ברנס לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה כשחקנית קולנוע בדרמת ההתבגרות "קיץ אחרון" בתפקיד הנערה המלאה והביישנית רודה. בנוסף הופיעה ברנס בדרמה "שמיים אדומים בבוקר" ובתפקיד קטן לצידו של אל פצ'ינו בתחילת דרכו בדרמה של פרד קאו "אני, נטלי". באמצע שנות ה-70 שיחקה בדרמה הביוגרפית שביים ג'ורג' שייפר "אמיליה ארהארט" בתור פידג', אחותה של הטייסת אמיליה ארהארט ובמיני סדרת הדרמה "סיפור רפואי". מדיה וקבצים בנושא קתרין ברנס בוויקישיתוף קתרין ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין ברנס, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין ברנס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
המוזיאון המצרי (טורינו)

המוזיאון המצרי (באיטלקית: Museo Egizio), הוא מוזיאון בעיר טורינו באיטליה אשר מכיל אוסף של ממצאים ארכאולוגיים ואנתרופולוגיים ממצרים העתיקה. המוזיאון מכיל את האוסף השני בגודלו, אחרי המוזיאון המצרי בקהיר, של עתיקות ממצרים העתיקה. בשנת 2006 פקדו את המוזיאון כחצי מיליון איש. הכניסה המרשימה של המוזיאון שימשה תפאורה לסרט הג'וב האיטלקי. מקורו של המוזיאון באוסף עתיקות ממצרים העתיקה אותו רכשו המלכים מבית סבויה בפיימונטה במחצית השנייה של המאה ה-19. המוזיאון הוקם בטורינו שהייתה אז בירת הממלכה. במהלך מלחמת העולם השנייה הועברו הפריטים היקרים באוסף למשמרת בעיר אז'ה (Agliè). במהלך המאה ה-20 נוספו לאוסף פריטים רבים, ובכללם תרומת ממשלת מצרים בשנות ה-60. תרומה אשר ביטאה הכרת תודה של מצרים על הסיוע האיטלקי בשיקום עתיקות אבו סימבל. ז'אן-פרנסואה שמפוליון נעזר רבות באוסף הפפירוסים שבמוזיאון כאשר החל את מחקרו בפיענוח כתב החרטומים. אחד הפפירוסים החשובים במוזיאון הוא רשימת המלכים מטורינו, שגם הוא נחקר על ידי שמפוליון. וכן מפת טורינו. במוזיאון נמצאות שלוש גרסאות שונות של ספר המתים המצרי, ובכללם העותק העתיק ביותר של הספר. וגם הפפירוס הארוטי מטורינו. במוזיאון נמצא גם קטע מהפואמה "ההוראה מפי דואה חתי" על גבי אוסטרקון. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון המצרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון המצרי (באיטלקית ובאנגלית) המוזיאון המצרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אסתר הרגיטאי

אסתר הרגיטאי (נולדה ב-1973 בבודפשט, הונגריה) היא סוציולוגית ומומחית אמריקאית לתקשורת, פרופסור לתקשורת באוניברסיטת ציריך (החל מ-2016). אסתר הרגיאטי נולדה ב-1973 בבודפשט כבת לכימאי ולהיסטוריון של המדע אישטוואן הרגיטאי ושל אשתו, הכימאית מגדולנה הרגיטאי. הרגיטאי סיימה ב-1996 את התואר הראשון שלה בסוציולוגיה בקולג' סמית' שבמסצ'וסטס, ארצות הברית. סיימה באוניברסיטת פרינסטון תואר שני בשנת 2000 ודוקטורט ב-2003, ומאז היא מלמדת וחוקרת באוניברסיטת נורתווסטרן. ב-2008 קיבלה מעמד של פרופסור חבר, ומאז 2013 היא פרופסור מן המנין. כיום היא חברת צוות בפרויקט מחקר בתחום האינטרנט באוניברסיטה זו. מחקריה מתמקדים בפערים הנוצרים בחברה כתוצאה מהשימוש במידע המועבר דרך טכנולוגיות תקשורת שונות. הרגיטאי פרסמה 44 מאמרים ו-19 פרקים בספרים, וערכה ארבעה ספרים. הרגיטאי חוקרת בין השאר את השכבות השונות הקיימות בחברה מבחינת מאגר הידע של האנשים בהן. בניגוד למחקרים רבים הבודקים את הפער הדיגיטלי בהקשר של קיום או אי קיום של גישה לאינטרנט, מחקרה של הרגיטאי נועד לבחון את שאלת המיומנות הדיגיטלית - היכולת למצוא מידע ברשת ביעילות ומהירות רבה. המחקר נעשה דרך תצפיות על אנשים בגילאי 18–81 ובהם התבקשו לענות על שאלות בנושאים הבאים בעזרת האינטרנט: אירועי תרבות מקומית, מוזיקה און ליין, אתרי השוואה בין מצעי פוליטיקאים, טופסי מיסים ממשלתיים, ואמנות ילדים. ממצאי המחקר מעלים שונות גדולה בין הנבדקים בזמן שנדרש להם להשלמת המשימה. צעירים הצליחו יותר ממבוגרים, ואלו שטרם סיימו קולג' נמצאו בעלי התוצאות הטובות ביותר (רובם צעירים וחשופים לטכנולוגיות רוב חייהם), ומלבדם בעלי השכלה גבוהה הצליחו יותר ממשוללי השכלה גבוהה. ניסיון קודם עם הטכנולוגיה ולאורך יותר שנים תרם לתוצאות, אך בקרב אלו שמשתמשים בה, לא ניכר הבדל מבחינת זמן השימוש ליום. על פי הרגיטאי, המחקר מלמד כי מי שכיום מיומן פחות, עם הזמן יכול להשתפר ולצבור ידע רב בטכנולוגיה החדשה, אך יש סיכוי רב כי אנשים שלא יסתדרו עם הטכנולוגיה בהתחלה, יירתעו ממנה ויפסיקו להשתמש בה ובכך הפער בינם לאנשים המיומנים ברשת, ילך ויגדל. בנוסף נטען כי מדינות, ממשלות, עיריות ובתי ספר, צריכים להנהיג מדיניות ברורה ויעדים מוגדרים על מנת לגשר על הפער הדיגיטלי בין האוכלוסיות השונות בחברה ובכך להקטין את פערי הידע: אין זה מספיק להעניק את הכלים הטכנולוגיים, אלא נדרשים גם הסברים והנחיות כיצד להשתמש בהם. Hargittai, E. (2002). Second-Level Digital Divide: Differences in People's Online Skills. First Monday. 7(4 אתר האינטרנט הרשמי של אסתר הרגיטאי (באנגלית) אסתר הרגיטאי, באתר אוניברסיטת נורתווסטרן (באנגלית) אתר פרויקט Web Use (באנגלית) אסתר הרגיטאי, Life beyond Google,‏ 2004, באתר BBC (באנגלית) אסתר הרגיטאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כספי, ד. (1995) "תקשורת המונים", כרך ב', עמודים 82–90. האוניברסיטה הפתוחה: תל אביב. Hargittai, E. (2002). Second-Level Digital Divide
בינינו

בינינו הוא ארגון חרדי הפועל להסרטת שיעורי יהדות והנגשתם לציבור באינטרנט. באתר גם עשרות עלוני פרשת שבוע. השימוש באתר הוא ללא תשלום. במאגר ישנם שיעורים של כשמונה מאות רבנים משבעים מוסדות וארגונים. השיעורים הם בשפות עברית, אנגלית, יידיש, צרפתית, רוסית, פורטוגזית וספרדית. האתר החל בשיעורים ב"מסכת אבות" והורחב בהמשך. מדי יום מצולמים לאתר מאות שיעורים בידי מתנדבים, בישראל ובעולם. מתוך המאגר של הארגון הועלו לאתר כ-10,000 שיעורים בתצורת VOD. באתר מפתוח של השיעורים לפי קטגוריות, כגון: תנ"ך, משנה, תלמוד בבלי, מוסר, חסידות, פרשת השבוע והלכה. כן קיים בו מנגנון חיפוש של מילים מתוך כותרות השיעורים, אינדקס לשיעורי פרשת השבוע לפי סדר הפרשיות וכן שיעורים על הדף היומי בעברית ובאנגלית. במסגרת שיתוף פעולה עם חברת אל על, הועלו עשרות סרטים של הארגון לצפייה בטיסות טרנס-אטלנטיות שבהן מותקנת במטוס אפשרות לבחירת סרטים. החל משנת 2012 מועלים לאתר עשרות עלוני פרשת שבוע כקובצי PDF אשר ניתנים לצפייה ולהורדה. העלונים ממופתחים באמצעות תגיות נושאים, לפי חתכים של פרשיות השבוע ומועדי ישראל, וכן לחיפוש לפי שם העלון ושנת הוצאתו. לדוגמה: עלוני "כאיל תערוג" מבית מדרשו של הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. עלוני "פניני דעת" משיעוריו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ. שיעוריו של הרב נסים קרליץ. עלוני "דברי שיח" מבית מדרשו של הרב שמריהו יוסף חיים קנייבסקי. עלוני "דרכי החיזוק פוניבז'" משיחותיו של הרב גרשון אדלשטיין. עלוני "פנינים משולחן רבינו" מאוצרותיו של הרב אברהם גנחובסקי. עלוני "שלמים מציון" משיעוריו של הרב בן ציון פלמן. עלוני "נר יששכר" משיעוריו של הרב יששכר מאיר. שיעוריו של הרב אריאב עוזר. מדור נוסף הוא "שו"ת עם הגר"י סילמן" המאפשר שליחת שאלה המופנית אל הרב יהודה סילמן. התשובה נשלחת לשואל ובהסכמתו מפורסמת באתר במדור השו"ת. פעילות הארגון היא לזכרו של איש העסקים שרגא פייבל קנול אשר מימן את הארגון מיום היווסדו. אתר האינטרנט הרשמי של בינינו דף הבית של הארגון שו"ת
סוא מלך מצרים

סוֹא הוא שם המוזכר בספר מלכים ב' פרק י"ז כשם של מלך מצרי איתו ניסה הושע בן אלה לקשור קשר במטרה למרוד בשלמנאסר החמישי מלך אשור, לפני עליית האימפריה האשורית על שומרון והחרבתה של ממלכת ישראל בשנת 722 לפנה"ס. כיום לא ברורה זהותו של אותו "סוא" מכיוון שלא ידוע על שליט מצרי בשם זה. הדעות חלוקות בנוגע לזהותו ההיסטורית של סוא, חוקרים מסוימים (שמסתמכים על התיקון של הפסוק שמופיע ב"תנ"ך האנגלי החדש") מציעים כי השם סוא איננו שמו של אחד הפרעונים, ונראה שיש כאן שיבוש מסוים והכוונה היא לשמה של עיר מושבו של תפנחת מייסד השושלת ה-24 (סאו במצרית, Sa-a-a באשורית, סאיס ביוונית). באותה עת נחלקה מצרים לשתי מלכויות ומסתבר שהמורדים בישראל ביקשו סיוע מממלכת מצרים הצפונית, זו שבאזור הדלתא של הנילוס. לעומתם יש חוקרים שטוענים שהמרכז הניהולי של מצרים באותה התקופה היה בכלל בעיר טאניס ושהתיקון של "התנ"ך האנגלי החדש" לפסוק זה לא היה הכרחי, מכיוון שלטענתם הצעתו של האגיפטולוג קנת קיצ'ן (Kenneth Kitchen) לזהות את סוא המקראי עם אוסורקון הרביעי בן השושלת ה-22 הוא הנכון יותר. פרשני המקרא הידועים משה דוד קאסוטו ואליה שמואל הרטום מציעים בפירושם לספר מלכים בהתייחסותם לסוא מלך מצרים כך: ”זיהוי של מלך זה מוטל בספק, ובין החוקרים החדשים יש סוברים, על יסוד מה שנמצא בכתובת אשורית, כי אין סוא שם פרטי, אלא הכוונה לשר מלך מצרים שישב במצרים התחתונה. ” ספר מלכים ב', פרק י"ז, פסוק ד' זיהוי דמותו של סוא מתוך הערך "הושע בן אלה" מוויקיפדיה האנגלית הערך על "אוסורקון השישי" מוויקיפדיה האנגלית הדן גם בנושא סוא "תורה נביאים כתובים: מלכים (פירושים, תמונות ומפות)" מפורש על ידי א.ש. הרטום, הוצאת ספרים "יבנה" (1981)
ליובוב אורלובה

ליובוב אורלובה (ברוסית: Любовь Орлова; ‏11 בפברואר 1902 - 26 בינואר 1975), שחקנית קולנוע סובייטית ממוצא רוסי. הייתה כוכבת העל הראשונה בקולנוע הסובייטי. זכתה פעמיים בפרס סטלין והוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות (1950). אורלובה נולדה בעיר זבניגורוד (ממערב למוסקבה) למשפחת אצולה מבוססת. הוריה רצו שתהיה פסנתרנית מקצועית. ובשנים 1919-1922 היא למדה בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשל מצוקה כלכלית של המשפחה לאחר מהפכת אוקטובר אורלובה לא יכלה לסיים את לימודיה והחלה לעבוד. במקביל היא למדה משחק. לאחר סיום לימודי המשחק עבדה בתיאטרון מוזיקלי ושרה במקהלה. לאור הכישרון הגדול שהפגינה, היא התקדמה ובשנת 1932 החלה להופיע כסולנית. בשנת 1926 נישאה אורלובה בפעם הראשונה. בעלה אנדריי ברזין היה סגן שר החקלאות. בשנת 1930 הוא הואשם בפעילות אנטי-סובייטית, נגזרו עליו שלוש שנות מאסר ובני הזוג התגרשו. בשנת 1938 הבעל נעצר פעם נוספת והפעם כבר לא חזר מהגולג. בשנת 1933 הבמאי גריגורי אלכסנדרוב ראה את אורלובה בהופעתה והחליט להזמין אותה לסרטו החדש החברה העליזים. הצלחת הסרט הייתה חסרת תקדים. ואורלובה הצטלמה בהמשך בסרטים נוספים של אלכסנדרוב ה"וולגה-וולגה" ו"הקרקס". אלכסנדרוב התגרש מאשתו והשניים נישאו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטלמה אורלובה לסרט "האביב", שזכה גם הוא להצלחה. בכל ארבעת הסרטים הללו אורלובה שרה שירים שהולחנו על ידי איסאק דונייבסקי. החל משנת 1955 היא עבדה בתיאטרון במוסקבה, אך ללא הצלחה יתרה. ליובוב אורלובה נפטרה מסרטן ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. על השתתפותה בסרטים הוענק לה עיטור לנין ופעמיים עיטור הדגל האדום. 1934 - החברה העליזים (Весёлые ребята) 1936 - הקרקס (Цирк) 1938 - וולגה-וולגה (Волга-Волга) 1947 - "האביב" (Весна) מדיה וקבצים בנושא ליובוב אורלובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליובוב אורלובה ליובוב אורלובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליובוב אורלובה, באתר AllMovie (באנגלית) ליובוב אורלובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ליובוב אורלובה, באתר זמרשת ליובוב אורלובה, באתר ספוטיפיי ליובוב אורלובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליובוב אורלובה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ליובוב אורלובה, באתר Discogs (באנגלית) אתר לזכר השחקנית ליובוב אורלובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סויוז 25

סויוז 25 (ברוסית: Союз-25) היא חללית סויוז שהמריאה ב-9 באוקטובר 1977 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה הייתה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6. ולדימיר קובליונוק - מפקד ואלרי ריומין - מהנדס טיסה יורי רומננקו - מפקד אלכסנדר איוואנצ'נקוב - מהנדס טיסה "סויוז 25" שוגרה ב-9 באוקטובר 1977 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה הראשונה. העגינה אכן בוצעה אך מערכות בקרה דיווחו שהיא לא הושלמה. ביצוע ניסיונות נוספות לא הביא לתוצאה הרצויה. לאחר התייעצות סוכם על ביצוע ניתוק וחזרת החללית לכדור הארץ. משערים שהבעיה הייתה במערכת העגינה של החללית, אך לא ניתן לבדוק זאת כי חלק זה לא הוחזר לכדור הארץ. נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
אוניברסיטת אדינבורו

אוניברסיטת אדינבורו (באנגלית: University of Edinburgh), היא אוניברסיטת מחקר ציבורית סקוטית הממוקמת בעיר אדינבורו, בירת סקוטלנד אשר נוסדה בשנת 1583. אתר האוניברסיטה ממוקם עמוק בתוך מרקם העיר העתיקה, ונבחר על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. אוניברסיטת אדינבורו מקבלת כ-50,000 פניות בכל שנה, מה שממקם אותה במקום הרביעי בבריטניה כאוניברסיטה הפופולרית ביותר בהיקף הפונים. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21, באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, בקבוצת ראסל, בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר, בקבוצת קוימברה וחברה מייסדת של מכון אלן טיורינג בלונדון. הקמת האוניברסיטה מיוחסת לבישוף רוברט ריד מקתדרלת סנט מגנוס (אנ'), שהוריש סכום כסף נכבד בשנת 1558, אשר עזר להקמתה מאוחר יותר. האוניברסיטה הוקמה על בסיס צ'רטר מלכותי שהעניק ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד ב-1582. במאה ה-18 אוניברסיטת אדינבורו הייתה המרכז המוביל של הנאורות האירופית (ההשכלה הסקוטית), ונחשבה לאחת האוניברסיטאות העיקריות של היבשת. היא זכתה אז לכינוי "אתונה של הצפון". בין בוגרי האוניברסיטה ניתן למצוא את הביולוג צ'ארלס דרווין, הפילוסוף דייוויד יום, ממציא הטלפון אלכסנדר גרהאם בל והסופר ארתור קונן דויל. בשנת 2002 האוניברסיטה אורגנה מחדש מתשע פקולטות לשלושה 'קולג'ים'. בתוך הקולג'ים הללו נמצאים 'בתי ספר', המייצגים דיסציפלינה אקדמית אחת כמו אינפורמטיקה, או מרכיבים דיסציפלינות אקדמיות סמוכות כמו בית הספר להיסטוריה, קלאסיקה וארכאולוגיה. החל משנת 2021, לאוניברסיטה יש 21 בתי ספר בסך הכול: הקולג' למדעים והנדסה (אנ') (1583) בית הספר למדעי הביולוגיה בית הספר לכימיה (אנ') בית הספר להנדסה בית הספר למדעי הגאוגרפיה (אנ') בית הספר לאינפורמטיקה (אנ') לאינפורמטיקה בית הספר למתמטיקה בית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה (אנ') הקולג' לרפואה ורפואה וטרינרית (אנ') (2002) בית הספר לרפואה (אנ') בית הספר לרפואה וטרינרית (אנ') הקולג' לאמנויות, מדעי הרוח ומדעי החברה (2016) בית הספר למנהל עסקים (אנ') בית הספר לאמנות (אנ') בית הספר לחינוך (אנ') בית הספר לכלכלה (אנ') בית הספר לבריאות במדעי החברה (אנ') בית הספר להיסטוריה, קלאסיקה וארכיאולוגיה (אנ') בית הספר למשפטים (אנ') בית הספר לספרות, שפות ותרבויות (אנ') בית הספר לפילוסופיה, פסיכולוגיה ומדעי השפה (אנ') בית הספר למדעי החברה והפוליטיקה (אנ') מרכז האוניברסיטה הפתוחה (אנ') בית הספר לתאולוגיה דירוג שאנגחאי: מקום 38 (2023) Times Higher Education: מקום 30= (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 22 (2024) דירוג שאנגחאי: מקום 5 (2023) Times Higher Education: מקום 5 (2024) דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 5 (2024) מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת אדינבורו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת אדינבורו (באנגלית) אוניברסיטת אדינבורו, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת אדינבורו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת אדינבורו, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת אדינבורו, ברשת החברתית LinkedIn אוניברסיטת אדינבורו, סרטונים בערוץ היוטיוב אוניברסיטת אדינבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר האוניברסיטה (באנגלית)
Martha My Dear

Martha My Dear (בעברית: מרתה יקירתי) הוא שיר פופ רוק בשילוב סגנון מיוזיק הול של להקת הביטלס מ-1968, מהאלבום "The Beatles" ("האלבום הלבן"). השיר נכתב על ידי פול מקרטני (הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון). מקרטני הוא החבר היחיד מהלהקה שמופיע בשיר הזה. השיר הוא בסוגת פופ רוק בשילוב סגנון מיוזיק הול ומלווה בפסנתר לאורך כל השיר. השיר מאופיין באקורד סולם מז'ורי שנותן את הסגנון הג'אזי. מבין חברי הלהקה משתתף בשיר רק מקרטני, שביצע את השיר עם תזמורת. את העיבוד ביצע מפיק הלהקה, ג'ורג' מרטין. השיר נכתב על חיית המחמד הראשונה של מקרטני, כלבת הצאן האנגלי עתיק מרתה. מקרטני סיפר שג'ון לנון, שנדהם מהיחס האוהב שלו לבעל חיים, נהג לקנטר אותו בבדיחוּת: "מעולם לא ראיתי אותך ככה לפני כן" – אף שמקרטני הדגיש שיחסיו עם מרתה היו אפלטוניים. נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-16 מיליון. מידע על היצירה "Martha My Dear" באתר מיוזיק בריינז Gavin Edwards, ‏Wild Things: 11 Pets That Influenced Rock and Pop, באתר רולינג סטון, 2 במאי 2014, בדיקה אחרונה ב־29 ביוני 2022
אוטוסטרדת המידע

אוטוסטרדת המידע הוא מונח שהיה בשימוש פופולרי לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20, המתייחס לתוכנית להקמת רשת תקשורת דיגיטלית לאומית בארצות הברית. את המונח טבע הסנאטור וסגן הנשיא האמריקאי אל גור. את המונח אוטוסטרדת המידע טבע אל גור בתחילת שנות ה-90, כשם לפרויקט שהציע ועליו עבד ביחד עם נשיא ארצות הברית דאז, ביל קלינטון. הרעיון היה להקים מערכת תקשורת לאומית אליה יקושרו כל אזרחי ארצות הברית, ללא קשר לרמת הכנסתם, ובה יועבר מידע במהירות גבוהה, כאשר כל האזרחים המחוברים לרשת הם גם צרכני מידע וגם יצרני מידע פוטנציאליים. בתחילת שנות ה-90, האינטרנט, שהיה בשימוש בעיקר בשדה האקדמי ובמשרדי הממשלה, שימש כמודל ליישום תוכנית זו. אולם עם הזמן ומהפכת ה-World Wide Web, הפך האינטרנט בעצמו להיות אוטוסטרדת המידע. היום, המונח אוטוסטרדת המידע נחשב למונח המתאר את רשת האינטרנט. על פרויקט אוטוסטרדת המידע הכריז אל גור בתחילת שנת 1994 והיא תוכננה להיות אחד הפרויקטים המתקדמים ביותר שתוכננו אי פעם בתחום התקשורת בארצות הברית. מדובר בתוכנית שאפתנית של הממשל האמריקני להקים תשתית רשתות תקשורת מחשבים שתחבר כל בית וכל אתר ציבורי ופרטי למאגרי מידע לאומיים. אוטוסטרדת המידע תאפשר העברה של מידע מילולי וחזותי בין כל המחשבים המחוברים לרשת. חזונו של אל גור היה כי אוטוסטרדת המידע תפרק את המחיצות בין התקשורת הטלפונית, הטלוויזיה, הרדיו והעיתונות ותהווה מערכת אחת אשר תכלול את כל אמצעי התקשורת הקיימים. המשתמש יוכל לבצע באמצעות המערכת שיחות טלפון, שיחות וידאו, לשלוח דואר אלקטרוני ועוד. הפרויקט לא מסתכם בהקמת תשתית לערוצי התקשורת, אלא ממשיך לקידום יוזמות ופרויקטים שיעשו שימוש מיטבי בתשתית זו. המידע שיעבור ברשת ישרת רשתות שיווק, מרכזי קניות, מוסדות רפואיים, בנקים, סוכנויות ממשלתיות ועוד – קהל הצרכנים יוכל להגיע אל גופים אלה דרך המחשבים האישיים שלהם ולבצע פעולות שונות מרחוק. תחום הבידור תופס גם הוא מקום בפרויקט באמצעות טלוויזיה אינטראקטיבית אשר תתחבר לכ-500 ערוצי שידור. מכשיר הטלוויזיה יהיה חכם ויוכל להמליץ לכל צופה על ערוצים שונים לפי טעמו האישי. בנוסף, תוכל הטלוויזיה להתחבר למאגרי מידע רחבים ולמשל לרכוש עבור הצופה סרט מחנות סרטי וידאו, או כרטיסים להצגות תיאטרון. בעת הכרזתו של אל גור על הפרויקט, רשת האינטרנט הייתה קיימת אך משתמשיה היו בעיקר חוקרים בעולם האקדמי. רשת האינטרנט של ראשית שנות ה-90 נתפסה כלא מפותחת, איטית, חסרת ריכוזיות ופיקוח ולמעשה רק שימשה כמודל מוקטן למה שתהיה בעתיד אוטוסטרדת המידע. עם התפתחות טכנולוגיית ה-World Wide Web, הפצתה בעולם וקצב גידולה המהיר, הפך האינטרנט עצמו להיות אוטוסטרדת המידע ולכלול בצורה כזו או אחרת את כל המרכיבים שתוכננו בפרויקט אוטוסטרדת המידע. בעקבות כך, השימוש במונח אוטוסטרדת המידע, מתייחס היום לתיאור רשת האינטרנט. היו שהשתמשו במונח אוטוסטרדת המידע בהקשר למערכות טלקומוניקציה מוקדם יותר מאל גור: ב-1964, מ. ברודרטון בספרו "מייזרים ולייזרים: איך הם עובדים, מה הם עושים" בעמוד 5 כתב על קרני לייזר והשתמש במונח אוטוסטרדות לתיאור תקשורת. ב-1974, נאם ג'ון פייק השתמש במונח אוטוסטרדה בהתייחס למערכות טלקומוניקציה, מה שהעלה את האפשרות שהוא זה שהמציא את המונח אוטוסטרדת המידע. אורי חנני, רשתות תקשורת ואוטוסטרדת המידע: מחר או כבר היום?, סנונית. דנה מולכו, "גליליאו צעיר", אוטוסטרדת המידע: כך הומצאה רשת האינטרנט, באתר ynet, 15 ביולי 2010 information superhighway (אורכב 13.07.2012 בארכיון Wayback Machine) במילון business dictionary.
רותי (שיר)

"רותי" (מוכר גם במילותיו הראשונות: "לי כל גל נושא מזכרת") הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי הישראלי חיים חפר אשר חובר לפני 1948, ולחנו לקוח מן הלחן העממי הרוסי של השיר האנונימי: "Вот мчится тройка почтовая" - "הנה שלישיית הדואר דוהרת" (בשינויים קלים). השיר נעשה אהוב ביישוב ובחברה הישראלית, ונהוג לנגנו בכלי התקשורת בישראל בימי זיכרון, מועדים וימים טובים. נושא השיר הוא געגועים ואהבה של מלח המפליג באנייתו אל ביתו ובמיוחד לנערה אהובה, ששמה רותי, המצפה לו במרחקים. בגרסאות המושרות יש בשיר ארבעה בתים. במקור יש בית חמישי בשיר, המתאר אפשרות של טביעת הספינה והמלח. לי כל גל נושא מזכרת מן הבית, מן החוף, מן העצים יפי-צמרת וזהב שלכת בת-חלוף. הינשאי, ספינה, ושוטי - מה רבים הכיסופים; לי נערה יש ושמה רותי, המצפה באלה החופים. תכול עיניה כשמיים מבטה כלהבה. אם אך נשקתי השפתיים אז ידעתי מה זאת אהבה. סער, הספינה חורקת. תקפץ מגל אל גל. אלי עם רעם היא צוחקת ועם רוח לי תפרע תלתל. "רותי" הוא אחד משירי הים אשר חיבר חפר לחברי הפלי"ם, הזרוע הימית של הפלמ"ח. השיר נעשה אהוד אצל חברי הפלמ"ח,[דרוש מקור] וזכה במשך השנים לביצועים רבים. השיר בוצע ב-1964 על ידי יונה עטרי כחלק מערב שהוקדש לשירי ההעפלה ונקרא "ארצה עלינו... !" ונוצר במתכונת המופע "היה היו זמנים". המופע נוצר על ידי חיים חפר ועמיקם גורביץ' בבימוי של שמואל בונים ובניהול מוזיקלי של שמעון כהן. ב-1966 בוצע השיר על יד נחמה הנדל בלווי מקהלת בית רוטשילד בחיפה בניצוחו של אפי נצר. ביצוע זה הוקלט ויצא על תקליט שנקרא "משירי חיל הים וההעפלה" והוקדש לשירי העפלה, פלי"ם, עליה ב' וחיל הים הישראלי. ב-1966 בוצע השיר על ידי אריק איינשטיין לתקליט "אח פגישה שכזאת: משירי חיים חפר", בעיבוד מוזיקלי של אלכס וייס. ב-1969 ביצעה להקת חיל הים את השיר (סולנית: יונה פיילר) במסגרת תוכניתה "וביום השלישי" לעיבוד מוזיקלי בעל נופך רוקי של יאיר רוזנבלום. אריק איינשטיין בצע שוב את השיר עם חבורת לול בתוכניתם "לול 4" שהוקרנה בטלוויזיה במרץ 1973, לעיבוד המוזיקלי של שם טוב לוי, וכלל אותו באלבומו "ארץ ישראל הישנה והטובה" שיצא לאור באותה שנה. ביצוע זה של איינשטיין הוא המושמע ביותר מבין ביצועי השיר. ביצועים נוספים לשיר הם של יהורם גאון, אברהם פררה, דודו זכאי, שימי תבורי, הדודאים, שלמה ארצי ואריק לביא. כמו כן, מבוצע השיר בהפקה הבימתית של יונה ונער על ידי אפרת בן צור כשיר המייצג את תקופת הפלמ"ח. "רותי" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "רותי" והאזנה לו באתר זמרשת מילות השיר רותי, באתר shironet מודעה, מעריב, 26 במאי 1964 סטפאן גלברט, ערב פזמוני העפלה, על המשמר, 2 ביוני 1964 משירי ההעפלה וחיל הים באתר סטריאו ומונו תכנית התיאטרון החיפני לשנה הקרובה, למרחב, 18 באפריל 1966 אח פגישה שכזאת: משירי חיים חפר באתר סטריאו ומונו "וביום השלישי", באתר "שרים במדים" תלמה יגול, אפרסמון, לול וארץ קונץ, מעריב, 13 במרץ 1973 תוכנית "לול 4" (ביצוע השיר "רותי" החל מ-16:03 דקות לאחר תחילת הסרטון), סרטון באתר יוטיוב
Project64

Project64 הוא אמולטור להרצת כותרים של קונסולת המשחקים Nintendo 64 על מערכת ההפעלה Microsoft Windows. אמולטור זה הושק ב-26 במאי 2001 ובניגוד לאימולטורים רבים, מאפשר הרצה מיידית של משחקים ללא שימוש בקובצי ביוס. קוד האמולטור משוחרר ברישיון חופשי וזמין להורדה באתר GitHub החל מאפריל 2015. נינטנדו 64 נינטנדו רטרוארץ' מדיה וקבצים בנושא Project64 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Project64 (באנגלית) דף התוכנה באתר GitHub ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כמאל רנאג'ה

כמאל חוסני רנאג'ה (בערבית: كمال حسني غناجة; מכונה גם ניזאר אבו מוג'אהד; 1967 – 28 ביוני 2012) היה פעיל בכיר בארגון החמאס ואחראי ללוגיסטיקה של הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה. הוא נהרג בדמשק ביוני 2012. כמאל שימש כאחד מעוזריו של מחמוד אל-מבחוח, שנהרג בדובאי בשנת 2010. החמאס האשים את המוסד כאחראי להתנקשות בו. אולם, האופוזיציה הסורית טענה כי הוא נרצח על ידי השלטונות הסורים, כנראה בשל החשש כי הנשק שהבריח ישמש כעת את האופוזיציה הסורית, לאור העובדה כי חמאס הפנתה את גבה לפטרון העיקרי שלה, בשאר אל-אסד, עוד בתחילת ההתקוממות בסוריה ב-2011. אבי יששכרוף, בכיר חמאס: המוסד עומד מאחורי ההתנקשות בפעיל הארגון בדמשק, באתר הארץ, 28 ביוני 2012 אליאור לוי, "רנאג'ה הבריח נשק מאיראן, המוסד חיסל אותו", באתר ynet, 28 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.