laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ticket to Ride

"Ticket to Ride" (בעברית: "כרטיס לנסיעה") הוא סינגל של הביטלס מהאלבום Help! שיצא ב-1965. השיר הוקלט ב-15 בפברואר 1965 באולפני אבי רוד והופק על ידי ג'ורג' מרטין. השיר יצא באנגליה ב-9 באפריל 1965 ובארצות הברית ב-19 באפריל 1965. הבי סייד שלו הוא הסינגל Yes It Is. על אף שהשיר כמו רוב שירי הביטלס רשום על שם לנון-מקרטני כמלחינים וככותבים, התעוררה מחלוקת בין השניים לגבי תרומתו של כל אחד. לנון ניסה להמעיט מתרומתו של מקרטני, והאחרון התעקש שדובר ביצירה משותפת. "Ticket to Ride" מופיע ברצף בסרט העלילתי השני של הביטלס, Help!, בבימויו של ריצ'רד לסטר. הופעות חיות של הלהקה נכללו בסרט ההופעות של The Beatles at Shea Stadium, באלבום ההופעה המתעד את הופעותיהם בהוליווד בול, ובמארז Anthology 2 משנת 1996. ב-1969, "Ticket to Ride" זכה לגרסת כיסוי על ידי הקרפנטרז, שגרסתו הגיעה למקום ה-54 בבילבורד הוט 100. מידע על היצירה "Ticket to Ride" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Ticket to Ride" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Ticket to Ride" באתר SecondHandSongs מצעד שירי הביטלס של כאן 88
מנהרת רות'רהית'

מנהרת רות'רהית' (באנגלית: Rotherhithe Tunnel) היא מנהרה לכלי רכב העוברת מתחת לנהר התמזה במזרח לונדון. המנהרה מקשרת בין שכונת ליימהאוס שברובע טאוור המלטס הנמצאת צפונית לנהר, לבין שכונת רות'רהית' ברובע סאת'ק הנמצא דרומית לנהר. המנהרה נבנתה בין השנים 1904–1908 על פי תוכניות של סר מוריס פיצמוריס תוך שימוש במגן מנהרות ובאמצעות שיטת חפירה של חפור וכסה. קשתות הכניסה למנהרה משני צידי המנהרה הם למעשה הקצוות של מגיני המנהרות בהן עשה פיצמוריס שימוש. אורכה של המנהרה 1,481 מטרים (4,860 רגליים) ובה שני נתיבי תנועה (אחד בכל כיוון). המנהרה נמצאת בעומק של 14.5 מטרים (48 רגלים) מתחת לפני נהר התמזה. במנהרה שתי כניסות להולכי רגל, שכיום אינן בשימוש. המנהרה נפתחה בשנת 1908 על ידי ג'ורג' החמישי, אז הנסיך מוויילס ולימים מלך הממלכה המאוחדת, ועל ידי ריצ'רד רובינסון יושב ראש מועצת מחוז לונדון. בעת כרייתה נועדה המנהרה הן כמנהרה להולכי רגל, והן כמעבר לכירכרות. במנהרה שתי זוויות חדות (של כמעט 90 מעלות) בנקודות בהן המנהרה נכנסת מתחת לנהר. לזוויות חדות אלה שתי סיבות, הראשונה - מאחר שחלקי המנהרה שאינם מתחת לנהר, נבנו בשיטת חפירה וכיסוי, נדרשו בוני המנהרה לעקוף את הרציפים שמשני צידי הנהר, והשנייה - שהסוסים אשר משכו את הכרכרות לא יראו את אור היום בפתאומיות וישעטו לעבר היציאה. זווית חדה זו מקשה כיום על מכוניות לנסוע במנהרה, והכניסה לכלי רכב גדולים אסורה. בשל זווית זו נחשבת המנהרה, על פי סקר שנערך בשנת 2003 כמנהרה המסוכנת ביותר באירופה. פיטר אקרויד, London Under, הוצאת וינטז', לונדון, 2011. מדיה וקבצים בנושא מנהרת רות'רהית' בוויקישיתוף סרט המציג נסיעה דרך המנהרה, סרטון באתר יוטיוב UK's 'dangerous' road tunnels, באתר חדשות BBC,‏ 24 באפריל 2003
שקטק

קבוצת שקטק בראשות הצמד דני רחום וצחי פטיש נוסדה בשנת 1997. מופעי הקבוצה משלבים מחול, מוזיקה חיה, וידאו ותיאטרון. המופעים הועלו בישראל ובכ-30 מדינות אחרות ברחבי העולם. מקור השם של הקבוצה הוא בשילוב של המילים "שקט" ו"תק" (יצירת צליל). כמו כן, המילה "שקטק" היא חלק מאוצר מילים בו משתמשים היוצרים לבטא פרזות ריתמיות ומוזיקליות בתהליך העבודה. בשנת 2001 זכו יוצרי שקטק בפרס "יוצרים צעירים" של שר החינוך והתרבות, ובין ההפקות בהם השתתפה הקבוצה אפשר למצוא את "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בתיאטרון הבימה, ותוכניות הטלוויזיה "כוכב נולד", "נולד לרקוד", "יאיר לפיד" וכן תוכניתו של דודו טופז. בנוסף יצרו מנהלי הקבוצה דני וצחי כוריאוגרפיה ומוזיקה למאות פרסומות והפקות טלוויזיה ותיאטרון. בלו מן גרופ אתר האינטרנט הרשמי של שקטק שקטק, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוזן הייק ונטורה

סוזן הייק ונטורה (בצרפתית: Suzanne Haïk-Vantoura; ‏13 ביולי 1912 – 22 באוקטובר 2000) הייתה מוזיקולוגית, מלחינה, ונגנית עוגב. ונטורה נולדה בפריז ב-1912 למהגרים יהודים מטורקיה. ב-1931 החלה את לימודיה בקונסרבטואר של פריז, שם קיבלה ב-1934 פרס ראשון בהרמוניה, וב-1938 פרס ראשון בפוגה. במהלך מלחמת העולם השנייה היא ומשפחתה ברחו מפני הנאצים לדרום צרפת, שם החלה לעסוק במוזיקת טעמי המקרא שבספרי התנ"ך. לאחר המלחמה עבדה עד 1966 כנגנית עוגב בבית כנסת בפריז, ובהמשך עבדה עד 1979 כנגנית בכנסייה בעיר. ב-1976 פורסם בצרפתית ספרהּ "La musique de la Bible révélée" (מוזיקת המקרא נחשפת), וב-1991 יצאה גרסה אנגלית של הספר - "The Music of the Bible Revealed", בעריכת בתרגום דניס וובר ובעריכת ג'ונתן ויילר (יוחנן רכב). ונטורה נפטרה בשנת 2000 בלוזאן, שווייץ, בגיל 88. בעלה נפטר ב-1976, ולא היו להם ילדים. סוזן הייק ונטורה, באתר AllMusic (באנגלית) סוזן הייק ונטורה, באתר MusicBrainz (באנגלית) סוזן הייק ונטורה, באתר Discogs (באנגלית) סוזן ונטורה, באתר מודעות אבל למוזיקאים צרפתיים, אוקטובר 2000 (בצרפתית) על הספר "The Music of the Bible Revealed", באתר של ג'ונתן ויילר, עורך ספרה באנגלית סוזן ונטורה וטעמי המקרא (בצרפתית) עמותת שיר השירים
פנטון

פנטון בע"מ (באנגלית: Pantone Inc.‎) היא חברה לייצור צבעים. סניף החברה הראשי ממוקם בניו ג'רזי, שבארצות הברית. החברה ידועה בעיקר בשל שיטת התאמת הצבעים שלה, ייחודה נובע מכללים נוקשים ושיטות מדויקות להתאמת צבעים. שיטת התאמת הצבעים של פנטון מיושמת בתעשיות מגוונות, בעיקר בעולם הדפוס אך גם בתעשיות יצור הטקסטיל ולעיתים גם במכונות הדפסה דיגיטליות (פלוטר) ובתעשיות הפלסטיק. באוקטובר 2007 רכשה חברת "אקס רייט בע"מ" (X-Rite Inc), ספקית ויצרנית של חומרת מחשב ומכשירי מדידת צבע, את חברת פנטון במחיר של 180 מיליון דולר. חברת פנטון הוקמה בשנת 1962, עד אז פעלה בשם אחר ותפקדה כעסק קטן ליצור והפצה של כרטיסי צבע לחברות קוסמטיקה. החברה נקנתה על ידי לורנס הרברט (Lawrence Herbert), עובד החברה משנת 1956. מיד לאחר רכישת החברה שינה הרברט את יעודה, והחברה פיתחה את שיטת ההתאמה הראשונה בשנת 1963. מוצרה העיקרי של החברה הוא מניפת הצבעים של פנטון, אשר מכילה מספר רב של דפים בגודל של 15x5 ס"מ מנייר איכותי. על צד אחד של כל דף מודפסים מספר צבעים בגוונים קרובים או צבעים אשר שייכים לקבוצה מסוימת (כמו: זהב, כסף וצבעים מטאליים). דפים אלה מאוגדים כמניפה בה אפשר לדפדף בהתאם לצורך. הרעיון העומד מאחורי מניפת הצבעים של פנטון הוא היכולת לתת למעצבים כלי להתאמה מרבית של צבעים בעבודות אשר עברו לשלב הביצוע והיצור. שיטה זו אומצה בידי רוב מפיקי הדפוס והגרפיקאים. שיטת מניפת הצבעים של פנטון מושרשת בעולם הדפוס והעיצוב עד כדי כך שהמניפה הפכה לכלי עיצובי ואביזר הכרחי בארגז הכלים של מעצבים ואנשי דפוס. פנטון ממליצה לרכוש מניפת צבעים אחת לשנה מכיוון שעם הזמן הצבעים דוהים ונשחקים משימוש והמניפה מאבדת מדיוקה. התאמה מקסימלית תתקבל רק אם יתר הגורמים המשפיעים יתואמו, כמו סוג ועובי הנייר, חברה מייצרת לצבעים שבשימוש ואופן הטיפול במהלך ההדפסה. בכל שנה מכריזה חברת הצבעים הבינלאומית על "צבע השנה"- הגוון שישפיע על האופנה ועל עיצוב הבית בשנה הקרובה. במניפת הצבעים של פנטון יש לכל גוון מספר ותמונת צבע שמתקבל לאחר הדפסה. בנוסף מכילה המניפה "מתכונים" להכנת צבעים המבוססים על שיטת הפרוצס (CMYK). בשיטת CMYK משתמשים בארבעה צבעים - ציאן, מג'נטה, צהוב ושחור, אשר מודפסים אחד על השני בכמויות משתנות בהתאם לגוון המבוקש. רובו של עולם הדפוס התעשייתי על ענפיו השונים מדפיס על יד שימוש בשיטת הפרוצס. שיטתה של חברת פנטון מתבססת על ערבוב ספציפי של פיגמנטי צבע ליצירת צבעים חדשים, צבעים אלו ידועים בשמם כ"צבע פנטון" (spot colors) והכוונה היא לצבע מוכן מראש, על ידי החברה המייצרת, בגוון ספציפי שלרוב אינו קיים בקשת הצבעים של הפרוצס שמותקן במכונת הדפוס בצורתו הסופית, בגלל השימוש בשיטה נפתחה האפשרות לייצור של צבעים מיוחדים, כגון: צבעים מטאליים וצבעים פלואורסצנטיים. רוב "צבעי הפנטון" (spot colors) נמצאים מחוץ לקשת הצבעים של הפרוצס, צבעים אשר אפשר על ידי פרוצס להדפיסם מסומנים במניפה בסימון מתאים ובנוסף ישנו תרשים כמויות ליצור הגוון המבוקש. מדיה וקבצים בנושא פנטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פנטון (באנגלית) פנטון, ברשת החברתית פייסבוק פנטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פנטון, ברשת החברתית אינסטגרם פנטון, ברשת החברתית LinkedIn פנטון, סרטונים בערוץ היוטיוב פנטון, באתר פינטרסט סקירה של מספר שיטות להדפסה בצבע מיכל סיני ואפרת רז, סגולה להצלחה, באתר ישראל היום, 18 במאי 2018
46 (מספר)

46 (במילים בלשון זכר: ארבעים וששה; בלשון נקבה: ארבעים ושש) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 45 ולפני 47. 46 הוא מספר זוגי. 46 הוא המספר הזוגי הגדול ביותר אשר אינו יכול להרשם כסכום של שני מספרים שופעים. 46 הוא מספר משולשי ממורכז. 46 הוא המספר האטומי של פלדיום 46 הוא מספר הכרומוזומים בבני אדם מדיה וקבצים בנושא 46 בוויקישיתוף
מנהרת גריניץ'

מנהרת הולכי הרגל גריניץ' (באנגלית: Greenwich foot tunnel) היא מנהרה להולכי רגל, העוברת מתחת נהר התמזה במזרח לונדון. המנהרה מקשרת בין רובע טאוור המלטס שבגדה הצפונית של הנהר לבין רובע גריניץ' שבגדתו הדרומית. המנהרה תוכננה על ידי המהנדס סר אלכסנדר ביני עבור מועצת העיר לונדון, והוקמה על ידי החברה הקבלנית ג'ון קוצ'ריין ושות' (John Cochrane & Co). עבודות הבנייה החלו ביוני 1899 והמנהרה נפתחה לציבור ב-4 באוגוסט 1902. המנהרה החליפה מעבורת שעברה במקום זה, ונועדה לאפשר לעובדים המתגוררים בגדה הדרומית של התמזה להגיע למקום עבודתם במספנות וברציפים שהיו ממוקמות באייל אוף דוגס (אי הכלבים). הכניסות למנהרה מצויות בשני מבנים שבראשם כיפה עשויה זכוכית, בהם המעליות המובילות למנהרה. המעליות הותקנו בשנת 1904 ושופצו בשנת 1992. נוסף על המעליות ניתן לרדת בגרמי מדרגות ספירליים, המאפשרים להגיע אל המנהרה, שאורכה 370 מטרים (1,217 רגלים) ורוחבה 3 מטרים (9 רגלים). המנהרה בנויה קשתות של ברזל יצוק שחוברו ביניהן בבטון. פנים המנהרה צופה ב-200,000 לבנים מזוגגות. חלקה הצפוני של המנהרה נפגע בהפצצות הלופטוופה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, ושם אפשר לראות אותה מחוזקת עם בטנת בטון ופלדה עבה. עבודות שיפוץ להתקנת מעליות חדשות ושיפור הניקוז החלו בשנת 2009 והושלמו בשנת 2014. המנהרה מקשרת בין אזור גריניץ' בו נמצאת הקאטי סארק ופארק גני איילנד. המנהרה פתוחה 24 שעות ביממה, אולם המעליות פעילות רק בשעות השיא. פיטר אקרויד, London Under, הוצאת וינטז', לונדון, 2011. מדיה וקבצים בנושא מנהרת גריניץ' בוויקישיתוף Atlas Obscura, Greenwich Foot Tunnel
הגירוש מגן עדן

הגירוש מגן עדן (באיטלקית: La Cacciata dei progenitori dall'Eden) - פרסקו של תומאסו די סר ג'ובאני די מונה קאסאי, המכונה מזאצ'ו מתקופת הרנסאנס המוקדמת (המאה ה-15: 1425–1428) התמונה נמצאת בקפלת בראנקצ'י. ביצירה מוצג רגע הגירוש של אדם וחוה מגן עדן, סצנה מהברית הישנה. יש הרואים ביצירה זו פריצת דרך באמנות משום שהיא מייצגת את תפיסות העולם החדשות ברנסאנס. ביצירה חוה מכסה את איבריה, לאחר שאכלה את פרי עץ הדעת. פניה מראות כאב, פיה פעור בזעקה והיא בוכה. האדם ביצירה שפוף וידיו על פניו. ישנה פרספקטיבה הבנויה על קווי אלכסון: צל הרגליים שמשתרך מאחורי אדם וחווה, ובעיקר, הקו שמפריד את השמיים מהארץ מעוצב באופן אלכסוני על מנת להדגיש שהדמויות נעות לפנים. קיימת אקצרה בדמותו של מלאך האלוהים שנמצא מעל אדם וחווה, שתורמת אף היא לתחושה של חלל תלת־ממדי. קיימים גם מעברים עדינים בין אזורים מוצללים בגוף של הדמויות באופן שמשווה להן נפח ותלת־ממדיות. בניגוד ליצירות אמנות מימי הביניים ולאחר מכן, ניתן לראות ביצירה זו הומניזם בולט, זאת בניגוד למסורת האמנותית. יש הרואים בדרך התיאור של אדם וחווה בתמונה כדרך תיאור הרוויה ברגש ואנושיות: סבל, כאב, בושה, זעקה, הבאה לידי ביטוי גם בארשת פניהם של אדם וחווה וגם בתנועות גופם. זוהי אחת היצירות הראשונות מאז העת הקלאסית שמתארות את גוף האדם באופן שמבקש להיות נטורליסטי. מסיבה זו הפרופורציות האנטומיות אינן מושלמות ואפשר לראות שידיו של אדם קצרות מדי ביחס לגופו, ושידה השמאלית של חוה ארוכה מדי. בסוף המאה ה-17, שלוש מאות שנה אחרי שהתמונה צוירה, הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השלישי דה מדיצ'י, ציווה להוסיף עלי תאנה שיכסו את ערוותן של שתי הדמויות. העלים נמחקו כשהתמונה עברה ניקוי ושחזור בשנות ה-80 של המאה העשרים. יש כמה הבדלים בין התמונה לתיאור שנמצא בספר בראשית: בתמונה, אדם וחוה עירומים (ובצנזורה – מכוסים בעלי תאנה); במקרא (בראשית, ג', כ"א) כתוב: "ויעש ה' אלהים לאדם ולאשתו כתנות עור וילבישם". (עלי התאנה אמנם מופיעים בסיפור המקראי, אך בשלב מוקדם יותר). בתמונה יש רק מלאך (כרוב) אחד; במקרא (בראשית, ג', כ"ד) כתוב: "וישכן מקדם לגן עדן את הכרובים", בלשון רבים. בתיאור המקראי אין אזכור של הקשת שמופיע בצד שמאל של התמונה. אין אזכור לצבע עורם של אדם וחוה במקרא, בתמונה אדם וחוה לבנים. מדיה וקבצים בנושא הגירוש מגן עדן בוויקישיתוף
ז'אן לואי גז דה בלזאק

ז'אן לואי גז דה בלזאק (בצרפתית: Jean-Louis Guez de Balzac;‏ 31 במאי 1597 - 8 בפברואר 1654), סופר צרפתי. ז'אן לואי גז היה בנו של ראש העיר אנגולם, בירת מחוז שאראנט שבדרום מערב צרפת, וירש מאביו את תואר האצולה "דה בלזאק". למד בבית הספר של מסדר הישועים, והחל ב-1612 באוניברסיטה של ליידן שבהולנד. ב-1621 הגיע לרומא כנציג של הקרדינל דה לה ואלט. ב-1623 הגיע לפריז והתפרסם בשל מכתביו למכריו ולאנשי חצר המלכות הצרפתי. הקרדינל רישלייה הבחין בכישרונותיו ומינה אותו לכותב דברי הימים של המלך לואי השלושה עשר. ב-1624 יצא לאור הכרך הראשון של מכתביו שזכה להצלחה רבה, והוא הפך לאחד מחשובי המשתתפים בחוג הספרותי של קתרין דה ראמבוייה בפריז. החל ב-1627 הותקף בטענה שהעתיק מכתבי חכמי העולם העתיק ומכתביהם של סופרים אחרים. בתגובה, מאס בחיים הספרותיים של פריז ופרש לטירה המשפחתית שבמחוז מולדתו שבה המשיך בעבודתו הספרותית. ב-1631 פרסם את ספרו "הנסיך" שבו הוא מלמד סנגוריה על המלך לואי השלושה עשר ועל הקרדינל רישלייה. ב-1634 הוזמן להצטרף לאקדמיה הצרפתית שבה היה אחד החברים הראשונים, אם כי המשיך להתגורר בטירתו, וכנראה לא השתתף בישיבותיה. ב-1636 הופיעה המהדורה השנייה של מכתביו. הוא המשיך לכתוב מסות ומאמרים ובהם ביקורת ספרותית, בין היתר על ספר "המסות" של מישל דה מונטן. הוא כתב גם את "סוקרטס הנוצרי" שהיא מסה על תורת המוסר הדתי. בשנותיו האחרונות חילק את כספו למטרות צדקה, ולפני מותו פרש למנזר בעיר אנגולם שבו נפטר ב-1654. מכתביו של ז'אן לואי גז דה בלזאק, ששלט גם בשפות האיטלקית והספרדית, נועדו בעיקר כדי להשפיע על המשתתפים בחוגים הספרותיים לטהר את הלשון הצרפתית. מכתבים אלה מצטיינים בסגנון מדויק ובהיר, ומשום כך הוא נחשב למתכן הפרוזה בלשון הצרפתית, כשם שפרנסואה דה מאלרב נחשב למתכן השירה הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא ז'אן לואי גז דה בלזאק בוויקישיתוף ז'אן לואי גז דה בלזאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמן ורדים

שמן ורדים הוא שמן אתרי המופק מעלי כותרת של ורדים. הפקת שמן ורדים מתבצעת מעלי הכותרת של הוורדים מזנים ורד בולגרי (Rosa Centifolia) וורד מרוקאי (Rose Otto/Rose Maroc Rosa Damascena). מרכזי ייצור שמן ורדים מצויים בבולגריה (עמק הוורדים), במרוקו, בטורקיה ולאחרונה גם בסין. השמן יקר מאוד, כי לשם הפקת ליטר שמן ורדים נדרשים 3 עד 6 טונות של עלי כותרת. קטיף הוורדים מתחיל עם זריחת השמש ומסתיים בסביבות השעה שמונה בבוקר מאחר שבשעות החמות מתאדה השמן האתרי מהפרחים הנקטפים. שמן הוורדים משווק לצורכי בישום בתמיסות מדוללות ומשמש גם בתעשיית המזון וברפואה האלטרנטיבית. מי הוורדים הם מוצר לוואי בתהליך הפקת שמן הוורדים. ידועה אמרתו של רבי שמעון בר יוחאי בתלמוד המתירה לסוך בשמן ורדים בשבת בטיעון שכל ישראל בני מלכים הן; בני מלכים סכין שמן וורד על גבי מכותיהן בשבת, שכן דרכן לסוך בחול. רבי שמעון אומר: כל ישראל בני מלכים הן" (בבא מציעא, דף קיג עמוד ב). שמן ורדים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מוזיאון אסירי המחתרות

האם התכוונתם ל... מוזיאון אסירי המחתרות - עכו מוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים
אסטראים

אסטראים (שם מדעי: Asterales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, המקיפה את משפחת המורכבים והמשפחות הסמוכות. המינים בסדרה זו נפוצים ברחבי העולם, והיא ומונה בעיקר צורות צמחים עשבוניות, אם כי כוללת גם מספר קטן של מיני עצים. לאסטראים מספר מאפיינים המייחדים אותם משאר הצמחים, במראהם ובצורתם: האבקנים מסודרים בצפיפות סביב עמוד העלי, ולעיתים מאוחים לצינור סביבו. תכונה זו נקשרת לתופעת ההאבקה המאולצת (plunger pollination), שבה האבקה נדחפת החוצה מתוך צינור האבקנים במנגנון מיוחד. סוג זה של האבקה נפוץ למדי בקרב האסטראים. כמו כן, חומר התשמורת של כל האסטראים הוא אינולין – סוג של פולימר קצר המונה מספר קטן של חד־סוכרים. הסדרה מונה 11 משפחות, כאשר הגדולה שבהן היא, כאמור, משפחת המורכבים עם כ־25,000 מינים, ואחריה משפחת הפעמוניתיים עם כ־2,000 מינים. יתר המשפחות מונות ביחד פחות מ־500 מינים. שתי המשפחות הגדולות הן בעלות תפוצה כלל-עולמית עם מרכז הכובד בחצי הכדור הצפוני, ואילו המשפחות הקטנות מוגבלות לרוב לאוסטרליה והאזורים הסמוכים, לעיתים לאמריקה הדרומית. בישראל מיוצגות משפחות המורכבים והפעמוניתיים הגדולות, עם 300 ו־21 מינים בהתאם. סדרת האסטראים נוצרה כנראה בקרטיקון ביבשת־העל גונדוונה, באזור שהוא כיום אוסטרליה ואסיה. על אף שמרבית המינים כיום הם עשבוניים, בחינה של המשפחות העתיקות יותר מרמזת על כך שהאב הקדמון המשותף היה למעשה עץ. שיירים מאובנים של הסדרה הם מעטים ושייכים לתקופות מודרניות יחסית, מה שמקשה על אומדן מדויק של גיל הסדרה. בין היתר, ידועים שרידי האבקה של המורכבים וה־Goodeniaceae מתקופת האוליגוקן, וזרעים של ה־Menyanthaceae ושל הפעמוניתיים מהאוליגוקן והמיוקן בהתאם. התרומה הכלכלית של האסטראים מוגבלת לבני משפחת המורכבים. בין האחרונים ישנם זני מזון, כמו חמנית (Helianthus annuus) או חסה (Lactuca sativa), צמחי מרפא ותבלין רבים. כמובן, ישנם סוגים רבים של פרחי נוי, כמו חרציות ועוד. סדרת האסטראים כוללת על־פי המיון המודרני 11 משפחות (ראו טבלה), והחשובות ביניהן: מורכבים (Asteraceae) פעמוניתיים (Campanulaceae) מדיה וקבצים בנושא אסטראים בוויקישיתוף אסטראים, באתר ITIS (באנגלית) אסטראים, באתר NCBI (באנגלית) אסטראים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אסטראים, באתר Tropicos (באנגלית) אסטראים, באתר GBIF (באנגלית)
ניקולא פורפורה

ניקולא פורפורה (באיטלקית: Nicola (Antonio) Porpora;‏ 17 באוגוסט 1686 - 3 במרץ 1768) היה מלחין איטלקי של אופרות בארוק ומורה לזמרה, שתלמידו המפורסם ביותר היה הזמר הסריס פארינלי. פורפורה נולד בנאפולי. הוא סיים את הקונסרבטוריון למוזיקה "פוברי די ג'זו כריסטו" בעיר הולדתו, שם נמצאה האופרה המקומית בשליטתו המלאה של אלסנדרו סקרלטי. האופרה הראשונה של פורפורה, "אגריפינה", בוצעה בהצלחה בחצר הנאפוליטנית בשנת 1708. השנייה, "ברניקה", בוצעה ברומא. בקריירה ארוכה, צירף לשתי האופרות האלה עוד רבות אחרות, נעזר בתפקידו כמנצח תזמורת ומקהלה בבתי פטרונים מן האצולה, כמו מפקד כוחות הצבא בנאפולי, נסיך הסה-דרמשטאדט או השגריר הפורטוגזי ברומא, שכן חיבור אופרות כשלעצמו לא הספיק לביסוס קריירה בת-קיימא. עם זאת, פרסומו המתמשך נובע בעיקר מכישרונו, שאין דומה לו, להורות זימרה. ב"קונסרבטוריו די סאנט'אונפוריו" וב"פוברי די ג'זו כריסטו" הכשיר את פארינלי, סאלימבני ועוד זמרים צעירים שעשו להם שם בעולם בשנים 1715–1721. ב-1720 - 1721 כתב שתי סרנדות לליבריות של משורר צעיר ומחונן, פייטרו מטאסטאזיו, ראשיתו של שיתוף פעולה ממושך, אם גם קטוע מדי פעם. בשנת 1722 המריצו אותו הצלחותיו האופראיות לפרוש מהתחייבויות ההוראה שלו. אחרי שנדחתה פנייתו אל חצר קרל השישי בווינה, בשנת 1725, השתקע פורפורה בעיקר בוונציה, שם הלחין ולימד בקביעות בבתי הספר של "לה פייאטה" ו"אינקוראבילי". בשנת 1729 הזמינה אותו חבורת מתנגדי הנדל ללונדון, להקים להקת אופרה שתתחרה בזו של הנדל. הניסיון נכשל ובעונת 1733-34 לא הצליחה אפילו נוכחות תלמידו, פארינלי הגדול, להציל את הלהקה הדרמטית ב"לינקולן'ס אין פילדס","האופרה של האצולה" מפשיטת רגל. פרק זמן כמנצח תזמורת החצר של הנסיך הבוחר של סקסוניה, בדרזדן, החל בשנת 1748, הסתיים ביחסים עכורים עם יריבו מוונציה ורומא, מלחין האופרות עתיר ההצלחה, יוהאן אדולף האסה ואשתו, הפרימדונה פאוסטינה. המחלוקת הסתיימה בהסתלקותו של פורפורה ב-1752 מדרזדן ומעברו לווינה, שם נתן שיעורי מוזיקה ליוזף היידן הצעיר, שהתגורר עם פורפורה כמלווה ומילא גם תפקידי חדרן אישי, אבל הודה בהמשך, כי למד מן המאסטרו "את היסודות האמיתיים של הקומפוזיציה". בשנת 1759 חזר פורפורה לנאפולי. מאז ואילך הייתה הקריירה של פורפורה רצופה תקלות וביש מזל: סגנונו עתיר הקישוטים והסלסולים יצא מן האופנה, האופרה האחרונה שלו, "קאמילה", נכשלה, הקצבה שלו מדרזדן נפסקה והוא התרושש במידה כזו, שהוצאות קבורתו נתרמו מהכנסות קונצרט צדקה. פארינלי וקאפארלי, לעומת זאת, פרשו מעבודתם והתענגו על חיי מותרות ופאר, במידה רבה הודות ליסודות המצוינים שהעניק להם תלמודו של המאסטרו הוותיק. פורפורה היה בלשן מעולה, שהרצ'יטטיבים שלו הצטיינו ברהיטותם, איש תרבות וספרות ונודע בשנינות שיחתו. מכלול יצירתו כולל קרוב לחמישים אופרות, אורטוריות, קנטטות סולו בליווי כלי מקלדת, מוטטים וסרנדות ווקאליות. רק קומץ אריות מן האופרות שלו ואי-אילו יצירות קאמריות בסדר אקראי קיימות כיום עלי גבי תקליטים. מדיה וקבצים בנושא ניקולא פורפורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקולא פורפורה ניקולא פורפורה, באתר ספוטיפיי ניקולא פורפורה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולא פורפורה, באתר פרויקט מוטופיה ניקולא פורפורה, באתר Discogs (באנגלית) ניקולא פורפורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ונסן קנדלה

ונסן קנדלה (צרפתית: Vincent Candela; נולד ב-24 באוקטובר 1973 בבדריו) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת מגן שמאלי. קנדלה שיחק בנבחרת צרפת בכדורגל וזכה איתה בגביע העולמי בשנת 1998 וביורו 2000. קנדלה החל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של טולוז בין השנים 1992–1995, אחר כך עבר לקבוצת גנגאן, בה שיחק בשנים 1995–1997 ואחר כך עבר לשחק בקבוצת רומא האיטלקית (בשנים 1997–2005), עמה זכה איתה באליפות בשנת 2001. ב-2005 עבר לזמן קצר לקבוצת בולטון וונדררס ומשם לקבוצת הכדורגל של סיינה. קנדלה סיים את הקריירה בקבוצת מסינה. מדיה וקבצים בנושא ונסן קנדלה בוויקישיתוף ונסן קנדלה, באתר Transfermarkt ונסן קנדלה, באתר Soccerway ונסן קנדלה, באתר BDFutbol ונסן קנדלה, באתר WorldFootball.net ונסן קנדלה, באתר National Football Teams ונסן קנדלה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משתה הורדוס

משתה הורדוס הוא תבליט מתוך אגן הטבילה בסיינה מאת דונאטלו, בסגנון הרנסאנס המוקדם (1423–1427). התבליט נודע בשל השימוש המיוחד של דונאטלו בפרספקטיבה. מידות היצירה הן 59.7X59.7 ס"מ. הורדוס אנטיפס היה שליט יהודי ששלט בחסות הרומאים, והיה נשוי להרודיאס, גרושתו של אחיו. לאשתו הייתה בת מנישואיה הראשונים, שלומית, שהייתה רקדנית. באחד מן המשתים שערך ביקש הורדוס אנטיפס משלומית לרקוד בפני האורחים. שלומית הסכימה אך בתנאי מוקדם אותו לא הסכימה לספר. הורדוס אנטיפס הסכים ושלומית רקדה בפני האורחים. בסוף המשתה ביקשה שלומית את מותו של יוחנן המטביל שהיה באותו זמן אסור בכלאו של הורדוס אנטיפס. שלומית הייתה מאוהבת ביוחנן אך זה לא החזיר לה אהבה, לכן רצתה להתנקם בו. הורדוס אנטיפס הזדעזע אך בלית ברירה מילא את מבוקשה ועוד באותו ערב הגיש את ראשו של יוחנן על מגש לשלומית. בניגוד לקומפוזיציה הרנסאנסית שבה הדמויות נמצאות במרכז התמונה דונאטלו מציב במרכז חלל ריק. משמעות בחירה זו היא ליצור קומפוזיציה שתסמל את הבריחה וההימלטות של הדמויות מהאירוע המזעזע. הקומפוזיציה הדינאמית שמבוססת על קווי אלכסון ותנועה צנטריפוגלית מרמזת לצופה שמרחב ההתרחשות ממשיך מעבר לגבולות התבליט הנתון, ולא מסתיים שם. דונאטלו הביא לפיסול סוג חדש של תבליט, תבליט סטיאצ'טו. בתבליט זה העצמים או הדמויות הקרובות בולטות מאוד בניגוד לרחוקות שלעיתים אפילו רק חרוטות על המתכת. בנוסף, בתבליט זה יש שימוש בפרספקטיבה חד מגוזית, פרספקטיבה קווית מדעית (המאופיינת לרוב עם הרנסאנס). שני מאפיינים אילו יוצרים אשליית עומק משכנעת מאוד לתבליט המעידה גם על הידע הרב של דונאטלו. קשתות חצי עגולות - קשתות רומיות. עמודי פילאסטר (עמודים שאינם מיועדים להחזיק את המבנה אלא מהווים קישוט ארכיטקטוני בלבד). אגן הטבילה נמצא נמוך יותר מגובה אדם והתבליט נעשה כך שיתאים לצפייה ממבט על, לגובהו של אדם. מדיה וקבצים בנושא משתה הורדוס בוויקישיתוף H. W. Janson, History of Art, New york: Harry N. Abrams Inc., 1991, עמ' 450
מכבי שוהם

מכבי שוהם היא קבוצת כדורסל ישראלית מהיישוב שוהם, המשחקת בליגה הארצית. אולמה הביתי של הקבוצה הוא אולם ניצנים בשוהם. בעונות 2006–2008 שיחקה הקבוצה בליגה הלאומית. בעונות 2017/2018, 2018/2019 זכתה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע האיגוד בכדורסל, לאחר ניצחונות במשחק הגמר מול הפועל חבל איילות ומכבי חדרה בהתאמה. ניהולה המקצועי של הקבוצה הוא תחת חברת "שחקן אמיתי" אשר נמצאת בבעלותו של עידן אבשלום. בעונת 2017/18 רכש עידן אבשלום, מנכ"ל "שחקן אמיתי" את זכויות הניהול של הקבוצה, והפך אותה לחממה לשחקנים צעירים, כאשר סגל הקבוצה הורכב כולו משחקנים בגילאי 18–22, שמקבלים את תוכנית האימונים המיוחדת במלגה מקצועית מלאה. ליאור ליובין מונה למנהלה המקצועי של הקבוצה, רועי מייזיק למאמן הראשי ושון דניאל למנהל הקבוצה. בסיום אותה עונה זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון על הפועל חבל אילות. הקבוצה חזרה על ההישג גם בעונת 2018/19. בעונת 2019/20 ניצלה הקבוצה מירידה לליגה א', לאחר שאיגוד הכדורסל הקפיא את הירידות בליגות הנמוכות, לאור הפסקת המשחקים בשל מגפת הקורונה. בעונת 2020/21 מונה אוהד יתום למאמן הקבוצה ובשורותיה שיחק הגארד איתן בורג. בשנת 2023 הקבוצה הגיעה להסכם שיתוף פעולה עם מכבי תל אביב והקבוצה תקרא מעתה "מכבי שוהם ת"א". במסגרת ההסכם תדאג מכבי תל אביב למעטפת מקצועית שלמה, אנשי מקצוע ותוכנית מקצועית כוללת, כאשר שון דניאל ימונה למנהל המקצועי במועדון. במועדון מכבי שוהם יש בית ספר לכדורסל מגיל הגן ועד לכיתות ד'. בנוסף יש בתי ספר לכדורסל לבנות בהנהלת שחקנית העבר לימור מזרחי גם כן מכיתות ב' עד ו'. נכון לעונת 2009/10 במועדון מכבי שוהם יש שלוש קבוצות קט-סל ב' (כיתות ה'), שלוש קבוצות קט-סל א'(כיתות ו'), שתי קבוצות ילדים ב' ושתי קבוצות ילדים א', קבוצת ילדות בין הכיתות ו'-ח' וקבוצות רשמיות: נוער, נערים, בוגרים וקבוצת בוגרות. גביע האיגוד זכייה (2): 2018, 2019 מדיה וקבצים בנושא מכבי שוהם בוויקישיתוף מכבי "שחקן אמיתי" שהם זכתה בגביע האיגוד, באתר ערוץ הספורט, 21 במרץ 2018 דיווח: "דייויד בלאט ירכוש 50 אחוז ממניות ברנו", באתר ynet, 28 במאי 2020 רונן ולד, הליגה הארצית בכדורסל חוזרת: מי מהקבוצות של השפלה מכוונות לצמרת?, באתר מיינט מודיעין, ‏20 בנובמבר 2020 אבי סגל, "יורוליג תוך 5 או 6 שנים": איתן בורג מוכן לליגת העל ומכוון רחוק, באתר ישראל היום, 1 ביוני 2023 שיתוף פעולה בין מכבי תל אביב למכבי שוהם ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.