נסיכות סילנד

נסיכות סילנד (באנגלית: Principality of Sealand, תרגום חופשי: נסיכות ארץ-ים) היא מדינה לכאורה שהוכרזה כמדינה אך אינה מוכרת על ידי רוב מדינות העולם. הנסיכות טוענת לריבונות על מגדל ראף (Rough Tower), עמדה צבאית ימית שנבנתה בצד התעלה האנגלית (התיישבות-ים) במהלך מלחמת העולם השנייה. המדינה ממוקמת בים הצפוני, כ-10 ק"מ מזרחית לחוף סאפוק שבבריטניה. שטחה כ-550 מ"ר, ונכון לשנת 2023, היא כוללת שלושה תושבים בלבד. אף שאין מכירים בה, על פי כללי המשפט הבין-לאומי ואף נדחתה בקשתה להתקבל לאו"ם בשנת 1982, היא טוענת להיותה מדינה עצמאית בשל נסיבות יוצאות דופן שהביאו לכך שגרמניה הכירה בה דה פקטו. הנסיכות מחזיקה בשיא גינס בהיותה האזור הקטן ביותר המכריז על עצמו כמדינה. מגדל ראף הוצב במקומו ב-11 בפברואר 1942. המגדל הוצב מעל חולות ראף (Rough Sands) במים בין-לאומיים, מחוץ למים הטריטוריאליים של בריטניה. המתקן היה בשימוש במהלך המלחמה ונועד להגן על ערי החוף הסמוכות מפני תקיפות חיל האוויר וחיל הים הגרמני. הותקנו עליו תותחים מסוגים שונים ושהו בו 150–300 חיילי הצי המלכותי הבריטי. בשנת 1956 ננטש המתקן. ב-2 בספטמבר 1967 השתלט על המתקן פאדי רוי בייטס, הקים במקום תחנת רדיו פיראטית, וקרא לעצמאות המתקן בהתאם לחוק הבין-לאומי. בשנת 1968 נאשם בנו של רוי, מייקל בייטס, בבית משפט בשל אירוע שבו נורו יריות מסילנד על אוניית הצי הבריטי אשר ניסתה לפנותו מהמתקן. בית המשפט קבע בהחלטתו מיום 25 בנובמבר 1968 כי האירוע אירע מחוץ למים הטריטוריאליים של בריטניה, ועל כן אין לו סמכות לדון בתביעה. בשנת 1978, בעת שרוי בייטס שהה מחוץ למתקן, אלכסנדר ג. אכנבך, ראש הממשלה של האי וכמה אזרחים גרמנים והולנדים ניסו להשתלט על המתקן באמצעות החזקתו של מייקל כבן ערובה. לאחר מספר ימים הוא שוחרר בהולנד. בייטס שכר שכירי חרב וכבש את המתקן, ולאחר מכן החזיק בפולשים למתקן בטענה כי הם שבויי מלחמה. רוב ה"מורדים" הכירו שוב בסמכותו של בייטס וקיבלו שוב אזרחות באי, למעט גרנוט פיץ (Gernot Pütz), עורך דין גרמני שהיה בעל אזרחות סילנד, שנאשם בבגידה ונדרש לשלם קנס של 75,000 מארקים. ממשלות גרמניה והולנד פנו לממשלת בריטניה ודרשו את שחרורו, אולם ממשלת בריטניה טענה כי היא אינה אחראית לנוכח החלטת בית המשפט משנת 1968. גרמניה שלחה נציג דיפלומטי משגרירות גרמניה בלונדון אל סילנד על מנת לדון עם בייטס בשחרורו של פיץ. מעשה זה מהווה, בהתאם לכללי המשפט הבין-לאומי, הכרה דה פקטו בקיומה של מדינה עצמאית בשם סילנד. אכנבאך הקים "ממשלה גולה" בגרמניה וטוען להיותו השליט האמיתי של המדינה ולתואר "ראש מועצת המדינה" (Chairman of the Privy Council). לאחר התפטרותו בשנת 1989 מסיבות בריאות, החליף אותו בתפקיד ראש הממשלה הגולה יוהנס סייגר (Johannes Seiger). דרכוני סילנד זויפו על ידי הממשלה הגולה ונמכרו במזרח אירופה. אנשים הנושאים דרכונים אלה היו מעורבים ברצח של ג'אני ורסצ'ה, ועל כן בשנת 1997 הודיעה משפחת בייטס כי היא מבטלת את כל הדרכונים של סילנד, לרבות אלה שהיא עצמה מכרה. ב-2003 שלחה סילנד באופן רשמי את האתלט דארן בלקבורן מטורונטו שבאונטריו שבקנדה להשתתף באירועי ספורט מקומיים הכוללים ריצת מרתון. ב־23 במרץ 2006, בשרפה שפרצה בגנרטור באי והתפשטה לכל חלקיו, נהרסו חלקים נרחבים ממבנהו של האי. בשנת 2007 דווח כי בייטס הציע את האי למכירה עבור סכום של כ-750 מיליון אירו. בחודש אוקטובר 2012 מייסד הנסיכות פאדי בייטס נפטר בגיל 91, והשליטה בנסיכות עברה לבנו, יורש העצר מייקל בייטס, המתגורר בסאפוק שבמזרח אנגליה. טענותיה של סילנד להיותה מדינה עצמאית מתבססות על שתי הנחות יסוד: כאשר פאדי רוי בייטס וחבריו השתלטו על מגדלי ראף בשנת 1967, היו המגדלים מחוץ לשטח המים הטריטוריאליים של בריטניה, על פי הגדרתה של בריטניה עצמה, ומהיותם בשטח בין-לאומי יכלה סילנד לדרוש את עצמאותה דה יורה בהתאם לכללי ההגדרה העצמית של המשפט הבין-לאומי. כמו כן, בשל התנהגות ממשלת גרמניה, ניתן לומר כי יש מדינה אחת המכירה בה דה פקטו. במדע המדינה ובמשפט הבין-לאומי הפומבי ישנן שתי גישות לעניין הכרה במדינות: על פי הגישה הקונסטיטוטיבית מדינה יכולה להתקיים רק אם הכירו בה מדינות אחרות, כאשר מדובר על פי רוב בהכרה בפועל ולא מתחייבת הכרה דיפלומטית. אומנם אף מדינה לא הכירה רשמית בסילנד, אולם ניתן לטעון כי המשא ומתן שהיה בין גרמניה לסילנד מעיד על הכרה בפועל (הכרה בהתנהגות), ודי בכך כדי לטעון לקיום מדינה על פי גישה זו. על פי המשפט הבין-לאומי הפומבי ובהתאם לאמנת מונטבידאו, על מנת שטריטוריה תיחשב כמדינה עליה לכלול שטח מוגדר, אוכלוסיית קבע, ממשל וכן יכולת להתקשר ביחסים בין-לאומיים עם מדינות אחרות. אין הכרח שכל הקריטריונים יתקיימו. מאז החלטת בית המשפט הבריטי משנת 1968, הרחיבה הממלכה המאוחדת את שטח המים הטריטוריאליים שלה למרחק של 12 מילים ימיים (22 ק"מ) מקו החוף, בהתאם לחוק הבין-לאומי משנת 1958. כלל זה חל על איים מלאכותיים. כעיקרון, השטח מצוי בבעלות מלך בריטניה, וביכולתו להוציא צו פינוי נגד הספינה הטבועה. אף שבאופן רשמי טוענת ממשלת בריטניה לריבונות במגדל ראף, העדיפה הממשלה לא לפעול ולא להשתלט על הספינה תוך שימוש בכוח מחשש לנפגעים בנפש ולסערה ציבורית. עיתון "הטיימס" טען ב-6 בדצמבר 2005 כי ממשלת בריטניה הכירה בעצמאות סילנד, אולם הוא לא הביא אסמכתאות לכך. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. משפחת בייטס רואה את עצמה כמשפחת המלוכה של סילנד. רוי וג'ואן בייטס הם הנסיך והנסיכה של סילנד, ורואים בעצמם כריבוני המדינה. בנם, המכונה "הנסיך מייקל", הוא יורש העצר הרשמי מאז שנת 1999, ובתפקיד זה הוא ראש ממשלת המדינה. בכנס המדינות לכאורה, שנערך באוניברסיטת סמרלנד ב-25 בנובמבר 2004, השתתף בנו של הנסיך מייקל, הנסיך ג'יימס, כנציג המדינה. מבחינת הממשלה הבריטית, כל תושבי סילנד נושאים באזרחות בריטית. המשפחה אינה מתגוררת דרך קבע בסילנד. במגדלי ראף מתגוררים נציגים של משפחת בייטס מאז שנת 1999 והמשפחה עצמה מתגוררת במחוז אסקס באנגליה. מאחר שסילנד אינה מוכרת על ידי מדינות העולם, משפחת בייטס נאלצת בעת מעבר ממדינה למדינה להשתמש בדרכונים בריטיים. בשל תוכניות של הממשל הבריטי לבנות חוות רוח בים בקרבת חופי סאפוק, ייתכן סכסוך משפטי בין ממשלת בריטניה לבין סילנד בדבר הזכות להשתמש בשטחים אלה. חוקת סילנד שנחקקה ב-1995 כוללת פסקת מבוא ושבעה סימנים. פסקת המבוא חוזרת ומכריזה על עצמאות המדינה, ויתרת החוקה דנה בהיות המדינה מונרכיה חוקתית, בתפקידי הסנאט המייעץ, בית הדין החוקתי המייעץ, ואיסור לשאת נשק מלבד לאנשי "משמר סילנד". ממשלת סילנד כוללת את המשרד לענייני חוץ, המשרד לענייני פנים ומשרד הדואר הטלקומוניקציה והטכנולוגיה. שיטת המשפט של סילנד היא שיטת המשפט המקובל, והחקיקה נעשית באמצעות צווים הניתנים על ידי הריבון. דגל סילנד אומץ רשמית ב-2 בספטמבר 1967. הדגל כולל משולש אדום בחלקו העליון הקרוב לניצב ומשולש שחור בחלקו התחתון המרוחק מהניצב. המשולשים מופרדים זה מזה ברצועה לבנה. סילנד הכריזה כי המטבע הרשמי של המדינה הוא "דולר סילנד" הצמוד לדולר אמריקאי. מספר מטבעות נטבעו מאז שנת 1972, והם נאספים על ידי אספנים. עיקר כלכלת המדינה מתבססת על חברת הייבנקו. לעיתים מבקרים תיירים בנסיכות. חברת הייבנקו בע"מ הייתה חברה הרשומה בקפריסין שפעלה מהנסיכות והיוותה את עיקר בסיסה הכלכלי. החברה עסקה במתן שירותי אינטרנט: אחסון שרתים וקישורם לאינטרנט בפס רחב. מייסדי החברה הם מייקל רוי בייטס, ראיין ליסי, שון וג'ו הייסטינגס ואבי פרידמן. החברה הכריזה כי היא מתירה לאחסן כל מידע התואם את חוקי נסיכות סילנד, ואלה מתירים אחסון כל מידע מלבד פורנוגרפיית ילדים וטכנולוגיות של פריצה לאתרים. החברה לא התירה משלוח דואר זבל משרתים המאוחסנים בה, משום שפעולה כזו מסכנת את חיבורה לאינטרנט. החברה התירה אחסון מידע המפר זכויות יוצרים, מאחר שסילנד אינה חברה בארגון הסחר העולמי או ב-WIPO. בחוקי סילנד אין הגנה על פטנטים, אין הגנה מפני לשון הרע ואין הגבלות על העברת מידע מוצפן. מצב זה העניק לחברת הייבנקו יתרון על-פני ספקים אחרים של שירותי אינטרנט, הכפופים לחקיקה מחמירה יותר. חברות הימורים רבות אכסנו שרתים בנסיכות סילנד, וכן גורמים נוספים הזקוקים לחקיקה המקלה של נסיכות זו. חברת הייבנקו אינה פעילה יותר, החל מ-2008. סילנד הוציאה את בול הדואר הראשון שלה בשנת 1969 כאשר החלה הובלת דואר בין סילנד לבריסל באמצעות שירות מסוקים. רשות הדואר של בלגיה קיבלה את הבולים של סילנד ולא דרשה תשלום נוסף, דבר המעיד על הסדר המכיר בשירות הדואר. עמדתו הרשמית של שירות הדואר המלכותי הבריטי הייתה לדרוש תוספת תשלום בגין העברת הדואר (התייחסות כאל דואר שנשלח ללא ביול). סילנד אינה חברה באיחוד הדואר העולמי המסדיר העברת דואר בין מדינות, ועל כן כל הדואר הממוען לסילנד צריך להיות מופנה לכתובת: "סילנד 1001; שק הדואר של סילנד, IP11 9SZ, בריטניה" או אל תיבת הדואר: "Sealand Fort, PO Box 3, FELIXSTOWE, IP11 9SZ, UK". אספני הבולים הבריטיים מתייחסים לבולי סילנד כאל בולים "מקומיים". אתר האינטרנט הרשמי של נסיכות סילנד (באנגלית) ההיסטוריה של נסיכות סילנד, סרטון באתר יוטיוב מה יש בזה - פרק 217 - סילנד, סרטון בערוץ "מה יש בזה", באתר יוטיוב (אורך: 47:44) הייבנקו בע"מ אתר ארצ'יבלד סילנד אתר ממשלת המורדים של סילנד ההמנון הלאומי של סילנד פרוטוקול לכאורה של דיונים בבתי המשפט באנגליה משנת 1968 אוניית הוד מלכותו ראף - עמדות נגד חוקיות סילנד גלריית תמונות סילנד ההיסטוריה של סילנד פרוטוקול דיון בדבר חוקיות העצמאות של סילנד, בית הדין המנהלי בקלן, גרמניה, 3 במאי 1978 אביעז רנד, עוד לא אבדה תקוותם, באתר ynet, 24 באפריל 2007 סוכנויות הידיעות, למכירה: נסיכות סילנד - המדינה הקטנה ביותר בעולם, באתר הארץ, 9 בינואר 2007 Sealand a peculiar nation off England's coast - מאתר ה-BBC כך נראית המדינה הנידחת הקטנה ביותר בעולם - שלא תורשו לבקר בה, באתר וואלה, 13 בינואר 2023 מידע גאוגרפי ופירוט ההיסטוריה של סילנד אסדת תותחים עצמאית מבקשת להצטרף לאו"ם, מעריב, 27 בדצמבר 1982 תיאור הנסיבות שהביאו להכרה בהיותה של הנסיכות מדינה - באתר הנסיכות. עמוד 131, Smallest area to claim nation status, Guinness World Records, ‏2008 השימוש במתקן במלחמת העולם השנייה יש קונים לנסיכות סילנד?, באתר וואלה, 8 בינואר 2007 Self-declared prince of sovereign principality of Sealand dies aged 91 Offshore and offline?, אתר ה-BBC. כתבה בעיתון ה-Times. משפחת המלוכה של הנסיכות באתר הנסיכות. תיאור ביקור בנסיכות, מגזין - australian, 11 בנובמבר 2007. Web rebels profit from net controls, אתר ה-BBC.