laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ביאנקי 8HP

ביאנקי 8HP, (באיטלקית: Bianchi 8 HP) היא מכונית מיקרו בתצורת קבריולה, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי אדוארדו ביאנקי בשנת 1903, בחברת "F.I.V. Edoardo Bianchi", האיטלקית. הגה דגם ה-"ביאנקי 8HP" היה ממוקם בצד ימין. מחיר הדגם בשנת 1903 היה 10,000 לירטות איטלקיות. סך הכול יוצרו 3,032 יחידות. חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה שישה דגמים תחת הסדרה S. (בין 4.5 כ"ס ל-12 כ"ס. ב- 1914 יצרה חברת ביאנקי 45,000 זוגות אופניים, 1,500 אופנועים ן- 1,000 מכוניות. בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים. ב- מלחמת העולם השנייה החברה הגבירה את פעילותה בייצור משאיות וכלי רכב לשימוש צבאי. ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם קונצרן הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי. ביאנקי 8HP ביאנקי 8HP אדוארדו ביאנקי אוטוביאנקי ביאנקי 8HP (Catalogo collezioni - Automobile Bianchi 8 HP ) (איטלקית) מדיה וקבצים בנושא ביאנקי 8HP בוויקישיתוף
ג'פרי קיז

ג'פרי קיז (באנגלית: Geoffrey Keyes;‏ 30 באוקטובר 1888 - ‏ 17 בספטמבר 1967) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. קיז נולד ב-30 באוקטובר 1888, בפורט בייארד שבמדינת ניו מקסיקו, ארצות הברית. אביו היה אלכסנדר קיז - קפטן בצבא ארצות הברית, ואמו הייתה וירג'יניה מקסוול קיז. ב-2 במרץ 1908, נרשם קיז ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), אותה סיים ב-1913. בין חבריו ללימודים נמנו אלכסנדר פאץ' וויליס קריטנברגר. הוא התגייס לחיל הפרשים והוצב ברגימנט הפרשים ה-6. ב-1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. ב-1917 מונה למורה לצרפתית בווסט פוינט, ואף שימש כמאמן קבוצת הפוטבול של האקדמיה. במלחמת העולם הראשונה הוא נותר בארצות הברית כמדריך. בספטמבר 1933 הוא מונה לראש מחלקת הטקטיקה בבית הספר הצבאי לפרשים, ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1936 החל ללמוד במכללת המלחמה של הצבא. ב-31 באוגוסט 1937 הוא הוצב במטה רגימנט הפרשים ה-13, ובמאי 1938 הועבר לבריגדת הפרשים ה-7. ב-11 באפריל 1939 הועבר לאגף האספקה של המטה הכללי, ובהמשך לחיל השריון. ב-25 ביולי 1940 מונה לראש מטה דיוויזיית השריון ה-2, אשר מפקדה באותה תקופה היה ג'ורג' פטון. כמו קיז, פטון היה קצין פרשים לשעבר ושניהם גילו עניין רב בלוחמת שריון. פטון אמר מאוחר יותר על קיז ש"היה לו את המוח הטקטי הטוב ביותר של כל קצין שאני מכיר". ב-26 ביוני 1941 הוא הועלה לדרגת קולונל זמנית. ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה ב-15 בינואר 1942 הועלה קיז לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) זמנית ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-9. ב-22 ביוני של אותה שנה הוא הועלה זמנית לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים), וב-1 ביולי הפכה דרגת הקולונל שלו לקבועה. בספטמבר של אותה שנה הוא הוחלף בג'ון לאונרד, ונשלח למערכה בצפון אפריקה. הוא מונה לסגן מפקד כוח המשימה המערבי בפיקודו של פטון, ויחד עמו השתתף בכיבוש קזבלנקה במסגרת מבצע לפיד. בפברואר 1943 מונה לסגן מפקד הקורפוס ה-1 ולחם עמו במערכה בתוניסיה. ביולי של אותה שנה הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השביעית, שוב תחת פיקודו של פטון. הוא השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ובמהלכה נתן לו פטון פיקוד על קורפוס זמני שהורכב משלוש דיוויזיות. קיז התקדם לאורך 125 קילומטרים בחמישה ימים, דרך שטח הררי קשה, והשתלט על רוב סיציליה המערבית, כולל פלרמו, בירת סיציליה. לאחר מכן נותר הקורפוס בסיציליה המערבית כחיל מצב, עד שפורק ב-20 באוגוסט, שלושה ימים לאחר סיום המערכה על האי. בספטמבר 1943 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-2 מידי ג'ון לוקאס, והשתתף עמו בפלישת בעלות הברית לאיטליה בנובמבר, כחלק מהארמייה החמישית שעליה פיקד מארק קלארק, אשר היה צעיר מקיז בשמונה שנים. הוא השתתף בקרב על סן פייטרו אינפיין ולאחר מכן בקרב על נהר רפידו, קרב מונטה קאסינו, פריצת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. ב-17 באפריל 1945 הוא הועלה לדרגה זמנית של לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). בספטמבר 1945 מונה קיז למפקד הארמייה השביעית אשר הוצבה באזורי הכיבוש בגרמניה. באפריל 1946 הוא מונה למפקד הארמייה השלישית - גם כן בגרמניה. שנה לאחר מכן הוא מונה למפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה. ב-1950 הוא פרש מהצבא לאחר 41 שנות שירות. הוא נפטר בוושינגטון די. סי. ב-17 בספטמבר 1967 שבועות מספר לפני יום הולדתו ה-79. הוא נקבר בבית הקברות וסט פוינט. מדיה וקבצים בנושא ג'פרי קיז בוויקישיתוף ג'פרי קיז באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית) ג'פרי קיז, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'פרי קיז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנשה (סרט)

מנשה (באנגלית: Menashe) הוא סרט קולנוע דובר יידיש שנוצר בארצות הברית בשנת 2017. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-23 בינואר 2017. עלילת הסרט מבוססת על חייו האמיתיים של הקומיקאי והשחקן משה מרדכי לאפפלער (המוכר בשם הבמה מנשה לוסטיג), המגלם את התפקיד הראשי. עלילת הסרט מתרחשת בשכונת בורו פארק, בברוקלין שבניו יורק. מנשה הוא חסיד אלמן הנאבק להשיג משמורת על בנו בקהילתו החרדית, הדוחפת אותו לשאת אישה בשנית לאחר מות רעייתו ואינה מוכנה לאפשר לו לטפל בבנו עד שיתחתן שוב. על הפקת הסרט נמנה הבמאי-מפיק דניאל פינקלמן (Daniel Finkelman) מהיוצרים הבולטים בסרטי המוזיקה הדתיים. אתר האינטרנט הרשמי של מנשה מנשה, ברשת החברתית פייסבוק מנשה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "מנשה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מנשה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מנשה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "מנשה" באתר פסטיבל ירושלים אבנר שביט‏, "ירקו עלינו ואיימו עלינו": החרדי שהפך לכוכב קולנוע בריאיון מיוחד, באתר וואלה, 12 ביולי 2017 ביקורות שמוליק דובדבני, ביקורת סרט - "מנשה": כבר לא עושים סרטים כאלה, וחבל, באתר ynet, 31 במאי 2018 "מנשה" ניתן לצפייה באפליקציה Freetv. (פרי טיוי) אלי מנדלבאום, על השטיח האדום: כוכב חרדי בסרט דובר יידיש, באתר ynet, 15 בפברואר 2017 Menashe. נירית אנדרמן, שלושה סרטים ישראליים יוקרנו ב"פורום" של פסטיבל ברלין, באתר הארץ, 21 בינואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריזי

הפְּרִזִּי הוא שמו המקראי של עם המוזכר כאחד משבעת עמי כנען, אשר שכנו בארץ ישראל טרם כיבושהּ, ואשר במקרא מובטח לעם ישראל שאלוהים יגרשם מהארץ לשם כיבושהּ על ידי ישראל. עם זאת, גם נצטוו בני ישראל להכרית כל צאצאי הפריזי, בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין. הפריזי אינו נזכר בשום מקום בנפרד משאר עממי כנען. למעשה הוא בכלל לא נזכר ברשימה של בני כנען: וּכְנַעַן, יָלַד אֶת-צִידֹן בְּכֹרוֹ וְאֶת-חֵת: וְאֶת-הַיְבוּסִי, וְאֶת-הָאֱמֹרִי, וְאֵת הַגִּרְגָּשִׁי: — ספר בראשית, פרק י', פסוקים ט"ו–ט"ז אראל סגל הלוי כותב כי ייתכן שה'פריזי' הוא רק כינוי שניתן לחלק מצאצאי כנען (אולי מתוך בני-כנען שלא היו לעמים: הערקי, הסיני, הארודי וכו'), אולי מפני שהם ישבו בכפרים ובערי-פרזות, כמו שכתוב: "וְעַכְבְּרֵי הַזָּהָב מִסְפַּר כָּל עָרֵי פְלִשְׁתִּים לַחֲמֵשֶׁת הַסְּרָנִים מֵעִיר מִבְצָר וְעַד כֹּפֶר הַפְּרָזִי..." (ספר שמואל א', פרק ו', פסוק י"ח). ורשי מבאר: "כפר הפרזי" - כפר שאין לו חומה". ועל פי הכתוב ביחזקאל: "וְאָמַרְתָּ אֶעֱלֶה עַל אֶרֶץ פְּרָזוֹת אָבוֹא הַשֹּׁקְטִים יֹשְׁבֵי לָבֶטַח כֻּלָּם יֹשְׁבִים בְּאֵין חוֹמָה וּבְרִיחַ וּדְלָתַיִם אֵין לָהֶם" (ספר יחזקאל, פרק ל"ח, פסוק י"א). אפשר אולי להסיק, שעמים שישבו בערי-פרזות היו עמים שקטים שעסקו במסחר ולא במלחמה, ולפי זה הפריזי היה גם-כן עם שקט ושלו, אפילו יותר מהכנעני. אבן עזרא, בפירושו על התורה, משייך את עם הפריזי ל"צידון", בנו בכורו של כנען. בספר בראשית, פרק י"ג, פסוק ז' נכתב: ”וַיְהִי רִיב בֵּין רֹעֵי מִקְנֵה אַבְרָם וּבֵין רֹעֵי מִקְנֵה לוֹט וְהַכְּנַעֲנִי וְהַפְּרִזִּי אָז יֹשֵׁב בָּאָרֶץ.”. נזכר בין עשרת העממים הנמנים בברית בין הבתרים: ”וְאֶת הַחִתִּי וְאֶת הַפְּרִזִּי וְאֶת הָרְפָאִים” (ספר בראשית, פרק ט"ו, פסוק כ'). יעקב מפחד מהפריזי: ”וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב אֶל שִׁמְעוֹן וְאֶל לֵוִי עֲכַרְתֶּם אֹתִי לְהַבְאִישֵׁנִי בְּיֹשֵׁב הָאָרֶץ בַּכְּנַעֲנִי וּבַפְּרִזִּי וַאֲנִי מְתֵי מִסְפָּר וְנֶאֶסְפוּ עָלַי וְהִכּוּנִי וְנִשְׁמַדְתִּי אֲנִי וּבֵיתִי.” (ספר בראשית, פרק ל"ד, פסוק ל') ברשימת מלכי הברית של יבין מלך חצור (יהושע, י"א, ג') נזכרים האמורים והחתי והפרזי והיבוסי כיושבי ההר. הפרזי ישב, כנראה, ברכס ההרים שבמרכז הארץ, אולי בסביבות שכם. יש לשער, כי הפרזים התפשטו גם צפונה וצפון-מזרחה עד עמק יזרעאל ועד בית שאן שבנחלת בני יוסף, כי כן הכו אותם יהודה ושמעון במלחמתם בבזק (שופטים, א', ד'–ה'). פריזי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" ספר דברים, פרק ז', פסוק א' אראל סגל הלוי, הפריזי אבן עזרא על שמות, ג׳:ח׳:ב'. באתר "ספריא" ראו ביאור:והכנעני אז בארץ ראו ביאור ב פרק יג, ז - ויהי ריב בין רועי מקנה אברם, באתר דעת פריזי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
יעקב יוגב

יעקב יוגב (9 בספטמבר 1930 - 31 באוגוסט 2005) היה חקלאי ואגרונום, חבר קיבוץ רביבים, שכיהן כראש המועצה האזורית רמת הנגב בשנים 1978–1982. יוגב נולד לצילה ודוד רחלין. הוא למד בבית הספר החקלאי כדורי והתגייס לפלמ"ח. מאז 1949 הוא חקלאי בנגב. בין 1956–1959 היה בשליחות הקיבוץ המאוחד בצרפת. כשהיה בן ארבעים, בשנת 1970, החל ללמוד בפקולטה לחקלאות ברחובות, של האוניברסיטה העברית. עם סיום לימודיו חזר לעסוק בחקלאות. כראש מועצה הוא העביר את משרדי המועצה מבאר-שבע אל תחום המועצה. הוא יזם את הקמת פארק גולדה ואת אתר הנופש "נוה מדבר". הוא פיתח את גידול הדגים בהסתמך על "שרשרת משתמשים" במים מליחים. הוא עסק גם במיזמים אחרים - חקלאיים ותיירותיים. הובא למנוחות בקיבוצו רביבים. רותי אשתו נפטרה שנה אחריו, ונקברה לצידו. דף לזכרו באתר קיבוץ רביבים יעקב יוגב, באתר הפלמ"ח ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטוביאנקי Y10

אוטוביאנקי Y10 (באיטלקית: Autobianchi Y10) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1985–1995. מהדגם יוצרו 1,133,744 יחידות. בשנים 1985-1986 המשיכה חברת אוטוביאנקי לייצר את הדגם הקודם, אוטוביאנקי A112. ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על חברת אוטוביאנקי. ב- 1969 הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט. ב-1986 זכתה במקום השני בתחרות מכונית השנה באירופה. סדרה ראשונה (1985-1988) סדרה שנייה (1989-1992), (מנוע הזרקת דלק אלקטרונית) סדרה שלישית (1992-1995) 1.0 FIRE (יוצר בין השנים 1985-1992), מנוע 999 סמ"ק, מהירות שיא : 145 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 16 שניות. 1.0 FIRE 4WD (יוצר בין השנים 1986-1989), מנוע 1,049 סמ"ק, מהירות שיא : 145 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 17.5 שניות. (הנעה 4X4) 1,050 (יוצר בין השנים 1985-1989), מנוע 1,049 סמ"ק), מהירות שיא : 156 סמ"ק, תאוצה 0-100 קמ"ש 14.5 שניות. 1,050 Turbo (יוצר בין השנים 1985-1989), מנוע 1,049 סמ"ק), מהירות שיא : 177 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 9.5 שניות. 1.1 i.e. cat. (יוצר בין השנים 1990-1995), מנוע 1,108 סמ"ק, מהירות שיא : 145 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 18.1 שניות. 1.1 i.e. cat. 4WD (יוצר בין השנים 1990-1995), מנוע 1,108 סמ"ק, מהירות שיא : 142 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 18.9 שניות, (הנעה 4X4) 1.1 i.e. cat. 54 Cv (יוצר בין השנים 1994-1996), מנוע 1,108 סמ,ק, מהירות שיא : 150 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 17 שניות. 1.1 i.e (יוצר בין השנים 1989-1992), מנוע 1,108 סמ"ק, מהירות שיא : 155 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 15.2 שניות. 1.1 i.e. 4WD (יוצר בין השנים 1989-1992), מנוע 1,108 סמ"ק, מהירות שיא : 146 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 18.4 שניות, (הנעה 4X4) 1.3 i.e. cat (יוצר בין השנים 1990-1994), מנוע 1,297 סמ"ק, מהירות שיא : 170 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 12.5 שניות. 1.3 i.e. GT (יוצר בין השנים 1989-1992), מנוע 1,301 סמ"ק, מהירות שיא : 175 קמ"ש, תאוצה 0-100 קמ"ש 12 שניות. אוטוביאנקי Y10 אוטוביאנקי Y10 לנצ'יה Y10 (אוטוביאנקי Y10) אוטוביאנקי Y10 אוטוביאנקי Y10 אוטוביאנקי פיאט אוטוביאנקי ביאנקינה אוטוביאנקי Visconteo אוטוביאנקי סטאלינה אוטוביאנקי פרימולה אוטוביאנקי ג'רדיניירה אוטוביאנקי A111 אוטוביאנקי A112 מדיה וקבצים בנושא אוטוביאנקי Y10 בוויקישיתוף אוטוביאנקי Y10 (3:43 דקות) (יו-טיוב)
אינה זובובה

אינה זובובה (נולדה ב-1 באוקטובר 1976) היא דוגמנית ושחקנית רוסייה, זכתה בתואר "מיס רוסיה" 1994. זובובה נולדה בעיר חימקי, היא החלה ללמוד פסיכולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת מוסקבה ובאותה עת גם דגמנה. ב-1994 נסעה לייצג את רוסיה בתחרות מיס תבל שם לא עלתה לגמר אך דורגה במקום ה-12 ובמקום השלישי בתחרות התלבושות הלאומיות, היא צעדה על המסלולים בשבועות האופנה של פריז, מילאנו וניו יורק ובתצוגות של ארמאני וכריסטיאן לקרואה, היא הופיעה בין היתר בפרסומים של הרמס ולנקום, במהלך הקריירה שלה היא הצטלמה לשערי מגזיני האופנה Elle והרפרס בזאר וב-2001 דורגה במקום ה-51 ברשימת הנשים הסקסיות בעולם של מגזין GQ. ב-2004 היא זכתה בפרס "דוגמנית העל של השנה" בטקס פרסי האופנה של מגזין מארי קלייר. אתר האינטרנט הרשמי של אינה זובובה (באנגלית) אינה זובובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מה שלמה?

מה שלמה? היא סדרה ישראלית לילדים ולנוער, בעלת 13 פרקים, ששודרה בערוץ לוגי בשנת 2004 בכיכובם של אבי גרייניק, עלמה זק, אלון נוימן, ששי סמוכה, טלי אורן ועמי סמולרצ'יק. הסדרה מספרת על המלך שלמה שמנגן בגיטרה, מתאהב בדלית (עלמה זק) ומתחמק ממזימותיהם של אחיטוחס ובוזי. הסדרה נוצרה על ידי חיים אידיסיס ומוטי אברהם והופקה על ידי אביבית הראל. הסדרה משלבת דמויות מהתנ"ך ודמויות פיקטיביות. כמו כן היא מלווה בהומור, שבירת הקיר הרביעי ובקריצות לימינו אנו, ובפרטי טריוויה רבים הניתנים על ידי שלמה או אחת הדמויות האחרות. שלמה המלך (אבי גרייניק): מלך ישראל. מנהל רומן עם דלית. החכם באדם, אך תמים למדי. מנגן בגיטרה, כפרודיה על כלי המוזיקה של אביו דוד, הכינור. אחיטוחס (אלון נוימן): יועץ המלך, והאנטגוניסט הראשי בסדרה. אדם מושחת וחסר מצפון המנסה להערים על המלך ולהתנקש בחייו. שמו הוא פרפרזה על אחיתופל. מאוהב אף הוא בדלית. דלית (עלמה זק): מלצרית במסעדת הבוסתן. מנהלת רומן עם שלמה, אך מתעקשת שיתגרש מ-999 נשותיו על מנת להינשא לו. בוזי בן זעפרן הכנעני (ששי סמוכה): נוכל ובעל הבוסתן. חברו של אחיטוחס. טלי אורן: דמויות משנה נשיות. עמי סמולרצ'יק: דמויות משנה גבריות. 1. קזינו 2. הקלסתרון 3. בורסה 4. סמואל גמל מרוץ 5. מלך ליום אחד 6. קמרה אובסקורה 7. בקורת הממלכה 8. מלחמה ושלום חלק א' 9. מלחמה ושלום חלק ב' 10. פרת שלמה המלך 11. הפקח שלא סרח 12. מהפכת האמת 13. הדבורה מאיה "מה שלמה?", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מה שלמה?", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית זוהר ישראל, אבי גרייניק ועלמה זק בסדרה חדשה, באתר ynet, 4 ביולי 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריצ'רד בורגי

ריצ'רד בורגי (באנגלית: Richard Burgi; נולד ב-30 ביולי 1958) הוא שחקן אמריקאי. בורגי נולד בניו ג'רזי. בשנות השמונים החל לשחק במספר סדרות טלוויזיה וביניהם ושיחק בתפקיד קבוע באופרת הסבון "ימי חיינו", ובאופרת הסבון "עולם אחר". לאחר מכן הוא שיחק בסדרות "24" ו"המשפט של איימי". ב-1996 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע האמריקאית-קנדית "סנטינל" ברשת UPN. בסדרה בורגי גילם את הבלש ג'ים אליסון למשך 4 עונות עד שהאחרונה הסתיימה ב-1999. ב-2004 הוא לוהק לתפקיד קארל מאייר בסדרה "עקרות בית נואשות". בקולנוע הוא שיחק בסרטים "בנעליה" (2005) לצד קמרון דיאז ובגרסה המחודשת של סרט האימה "יום שישי ה-13" (2009). בנוסף הוא הופיע בפרקים של הסדרות "ניפ טאק", "שקר לי", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"לאס וגאס". הוא גילם את אביה של ברוק דייוויס (סופיה בוש) בסדרת הנעורים "מגרש ביתי". בשנת 2019 החל לשחק בדמותו של ניית'ן אנדרוז בעונה השנייה של סדרת הפשע "The Oath" בכיכובו של ראיין קוואנטן. אחיו צ'אק בורגי הוא המתופף של להקתו של בילי ג'ואל. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד בורגי בוויקישיתוף ריצ'רד בורגי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריצ'רד בורגי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד בורגי, באתר AllMovie (באנגלית) ריצ'רד בורגי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריצ'רד בורגי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריל לאד

שריל לאד (באנגלית: Cheryl Ladd; נולדה ב-12 ביולי 1951) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. ידועה בשל דמותה ככריס מונרו בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי". נולדה בשם שריל ג'ין סטופלמור (Cheryl Jean Stoppelmoor) בהורון, דקוטה הדרומית שבארצות הברית, ועברה ללוס אנג'לס ב-1970, בתחילה הופיעה בסדרות טלוויזיה בתפקידים של פרק אחד בלבד וביניהם בסדרה "ימים מאושרים". ב-1977 החלה לשחק את קריס מונרו, אחותה של ג'יל מונרו בסדרה "המלאכיות של צ'רלי". את תפקידה זה עשתה עד לביטול הסדרה. ב-1983 גילמה את השחקנית ונסיכת מונקו גרייס קלי בסרט ביוגרפי על חייה. ב-1992 שיחקה בפיתוי קטלני לצידם של דרו ברימור ושרה גילברט. היא שיחקה בתיאטרון ברודוויי במחזה "אנני אוקלי אשת לפידות". היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרת רבות ובין היתר בסדרות "מכושפות" ו"צ'אק" כאמא של שרה ווקר. בשנת 2022 הייתה המודחת השלישית בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים. בתה מהשחקן והמפיק האמריקאי-יהודי דייוויד לאד(אנ'), היא השחקנית ג'ורדן לאד(אנ'). מדיה וקבצים בנושא שריל לאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שריל לאד שריל לאד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שריל לאד, ברשת החברתית אינסטגרם שריל לאד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שריל לאד, באתר AllMovie (באנגלית) שריל לאד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שריל לאד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שריל לאד, באתר AllMusic (באנגלית) שריל לאד, באתר MusicBrainz (באנגלית) שריל לאד, באתר Discogs (באנגלית) שריל לאד, באתר Genius שריל לאד, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיאט 500 ג'רדיניירה

פיאט 500 ג'רדיניירה (באיטלקית: Fiat 500 Giardiniera) היא מכונית מיני בתצורת סטיישן, 2 דלתות צדדיות + דלת אחורית, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1960-1977. גג הדגם היה מכוסה בשטחו הגדול בברזנט אשר היה ניתן לפתיחה, על ידי גלגול בד הברזנט לכיוון הנגדי של הפתיחה. בשנת 1960 דגם ה"פיאט 500 ג'רדיניירה" נמכר באיטליה ב-565,000 לירטות איטלקיות. סך הכול יוצרו 327,000 יחידות מהדגם. סטיישן - 3 דלתות מסחרית - 3 דלתות פיאט 500 ג'רדיניירה (סטיישן) פיאט 500 ג'רדיניירה של הקרביניירי (סטיישן) פיאט 500 ג'רדיניירה, (מודל D), שנת 1968 פיאט 500 ג'רדיניירה, לוקסוס פיאט 500 ג'רדיניירה פיאט 500 ג'רדיניירה, שנת 1967 פיאט 500 ג'רדיניירה (סטיישן) פיאט 500 ג'רדיניירה (סטיישן) פיאט 500 ג'רדיניירה - מסחרית פיאט 500 Puch 500 מדיה וקבצים בנושא פיאט 500 ג'רדיניירה בוויקישיתוף פיאט 500 ג'רדיניירה (6:19 דקות), (יו-טיוב) "פיאט 500 ג'רדיניירה" nuova500.free.fr/immagini/giardiniera הפרסומת הראשונה לדגם "פיאט 500 ג'רדיניירה" (מימין) nuova500.free.fr
בן ציון ליפסקר

הרב בן ציון ליפסקר (24 ביולי 1944, ח' באב תש"ד - ה' בתשרי תש"ע, 23 בספטמבר 2009) היה רבה הראשי האשכנזי של ערד ורב קהילת חב"ד וחבר בבית דין רבני חב"ד. נולד בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה לרב אריה זאב ומלכה ליפסקר, שהיגרו לשם מברית המועצות. בט"ו בכסלו ה'תש"ט עלה לישראל עם משפחתו. הוריו התיישבו בהתחלה במעברה בבאר יעקב, וכעבור חודש עברו לבתים הנטושים ליד תחנת הרכבת בלוד, שם הקימו את ישיבת חב"ד והיו מהמייסדים של קהילת חב"ד בלוד. למד בתלמוד תורה חב"ד בלוד וכפר חב"ד, בישיבת תומכי תמימים בלוד, ובישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד. בשנת ה'תשכ"ד נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית ב-770. לאחר חתונתו בה' בניסן ה'תשכ"ה עם שרה בת מאיר סנדר, התגורר בלוד ולמד בכולל אברכים בכפר חב"ד. בשנת ה'תשכ"ז התחיל לעבוד חצי יום כמורה בתלמוד תורה בכפר חב"ד, באדר ה'תש"ל עבר בהוראת הרבי מליובאוויטש לנחלת הר חב"ד ולמד שם בכולל. בשנים ההם קיבל מהרבנות הראשית לישראל תעודת 'כושר' לכהן כרב שכונה. בשנת ה'תשל"א החל לשמש כמנהל רוחני בישיבת "אחי תמימים" בראשון לציון. בשנת ה'תשל"ח יצא לשליחות בעיר ערד ונבחר לחבר במועצת הרבנות במקום. בבחירת שנערכו בט' בניסן ה'תשמ"ג (1983) נבחר הרב ליפסקר לרב האשכנזי של ערד, בכ"ג בכסלו ה'תשמ"ד נערך טקס ההכתרה של הרב ליפסקר בהשתתפות הרב מרדכי אליהו ועוד. מאז פתח בפעילות עם בני הנוער, הקים ופתח בית כנסת חב"ד, גן ילדים, בית ספר יסודי לבנות ועוד. היה חבר בבית הדין של רבני חב"ד. לרב ליפסקר היה קשר מיוחד עם האדמו"ר הלב שמחה מגור, בעת שהיה מגיע לערד כמה פעמים בשנה, בכל פעם שערך טיש ביקש מהרב ליפסקר להגיד דבר תורה בתחילת הטיש ועוד. משנת ה'תשל"ח ערך בכל שנה הרב ליפסקר טקס של חגיגת בר מצווה לילדי ערד על הר מצדה. בחודשיו האחרונים התגלה בגופו גידול ממאיר ובה' בתשרי ה'תש"ע נפטר בגיל 65. בהלווייתו שיצאה מבית הכנסת המרכזי בערד השתתפו רבים, ספדו לו הרב הספרדי יוסף אלבו, הרב מרדכי שמואל אשכנזי רבה של כפר חב"ד וראש הוועדה הקרואה בעיר ערד גדעון בר לב. במהלך הלוויה מינה הרב מנחם מנדל גלוכובסקי את חתנו הרב מנדלזון לממשיך דרכו. הרב ליפסקר נטמן בהר הזיתים בירושלים. לרב ליפסקר ארבע בנות חתנו, הרב יעקב מנדלזון, משמש רב קהילת חב"ד ושליח חב"ד בערד. חתנו, הרב יוסף יצחק דרוק, שליח חב"ד בטנא עומרים. אחיו אלי ליפסקר היה מלחין חסידי ידוע והקים את מלהקת הילדים חב"דית אלי והילדים. מנחם זיגלבוים, האיש של הרבי בערד, תשע"א הרב בן ציון ליפסקר באתר col הרבי אמר: "ערד עיר קשה" באתר שטורעם, ה' בתשרי תש"ע מאיר סגל, הרב ואב עיתון כפר חב"ד תשרי תש"ף רבה של ערד פתח דוכן רישום לנישואין ברחוב באתר ערוץ 7 בהתחלה נקרא "שכונת הרכבת" ומאוחר יותר שיכון חב"ד שמחת רבנים, דבר, 30 בנובמבר 1983 נכנסו למצוות בפסגת הר 'מצדה'באתר צעירי חב"ד, אייר תשס"ו ספר חדש על הרב בן ציון ליפסקר ע"ה: "האיש של הרבי בערד" באתר col,תשרי תשע"א
אילת ברעם-צברי

אילת ברעם-צברי (נולדה ב-4 בפברואר 1977) היא פרופסור מן המניין בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון העוסקת בתקשורת המדע. ברעם-צברי שירתה בצבא ככתבת בעיתון במחנה ובתום שירותה כתבה וערכה בעיתון העיר. היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב ב-2001. במהלך לימודי הדוקטורט פרסמה טורי מדע ב"גלובס" וב"בלייזר", עבדה כעורכת משנה ויועצת מדעית של “חדשות המדע עם טל ברמן" בערוץ 8 והגישה פינות מדע בתוכניות בוקר בערוץ 2 ובערוץ 10. בשנת 2007 השלימה דוקטורט ישיר במחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע שעסק בשאלה מה רוצים ילדים ובני נוער לדעת על מדע וכיצד מתייחסות לכך תוכניות הלימוד. החל מ-2008 ברעם-צברי היא חברת סגל בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה בטכניון. היא ראש קבוצת תקשורת המדע בפקולטה. בשנת 2010 בילתה שנה באוניברסיטת קורנל במחלקה לתקשורת עם פרופ' ברוס לוינשטיין במימון מלגת מארי קירי של האיחוד האירופי, כדי לפתח בארץ את המחקר בתחום תקשורת המדע. ברעם-צברי היא כלת פרס ההשכלה הגבוהה לחברת סגל צעירה המשלבת בפעילותה האקדמית תרומה משמעותית לחברה (2021), כלת פרס ינאי למצוינות בחינוך האקדמי בטכניון (2015) ומלגת אלון לתמיכה במדענים צעירים מצטיינים (2011). היא בוגרת האקדמיה הצעירה הישראלית (2016-2020) והישראלית הראשונה והיחידה עד כה שנבחרה להנהלה המדעית של PCST –  הארגון הבינלאומי לתקשורת המדע (2016-2021). הייתה חברה במרכז המצוינות לינקס - למידה בחברת המידע, וכיום חברה במרכז הלמידה המשמעותית "מדע אזרחי בבית הספר". ברעם-צברי נשואה ואם לשלושה. לתפיסתה של ברעם-צברי תפקיד תקשורת המדע הוא ”לגשר בין זכותו של הציבור לדעת ליכולתו של הציבור להבין. בחברה דמוקרטית הציבור אמור לא רק לקבל החלטות אישיות אלא גם להשתתף בקביעת המדיניות הלאומית, ובשני התחומים חשוב שההחלטות יתקבלו על סמך עובדות וראיות. בעשור האחרון מתרחשת בעולם התקשורת תפנית דרמטית, עם עליית הבלוגים הרשתות החברתיות והיחלשותה של תקשורת ההמונים. תהליך זה מעביר את התפקיד של הערכת מהימנות המקורות מהעורכים לקוראים. המצב הזה מעמיד אתגר עצום בפני הקהילה המדעית: למסור לציבור פירות מחקריה בדרך נגישה, ברורה ומועילה”. מחקריה בוחנים דרכים בהן ניתן להתבסס על העניין והצרכים של תלמידים ואזרחים בוגרים כדי לערב אותם בנושאים מדעיים, ופיתוח כלים שיסייעו למדענים להנגיש את ממצאיהם בצורה ברורה ושימושית. מדיה וקבצים בנושא אילת ברעם-צברי בוויקישיתוף עמוד אישי בטכניון עמוד קבוצת המחקר של אילת ברעם-צברי אילת ברעם-צברי באתר מוסד נאמן עמוד בלינקס (אורכב 28.02.2017 בארכיון Wayback Machine) עמוד בגוגל סקולר תקשורת המדע בישראל תמר, ינפלד, למה כובע עף לגובה, באתר הארץ, 8 במרץ 2008 יקי מנשנפרוינד, מדעי החלטורה, באתר העין השביעית, 12 ביוני 2012 שי זמיר, מדען נשך כלב: עיתונאים מנגה וחוקרים ממאדים, באתר ynet, 15 ביוני 2011 כמה דרכים מהירות יחסית לברר אם כתב עת לגיטימי או טורפני קורס "תקשורת המדע" בפלטפורמת קמפוס IL אילת ברעם-צברי, דף שער בספרייה הלאומית תמר, ינפלד, למה כובע עף לגובה, באתר הארץ, 8 במרץ 2008 "לפעמים שוכחים שהציון אמור לשרת גם את הלמידה", אתר הטכניון, 7 במרץ 2016 חני סבירסקי, אז מה רצית לדעת?, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 20 במרץ 2017