דאלי (מיתולוגיה)

דָּאלִי (גם דאאל או דאל;בגאורגית: დალი) היא אלילה מהמיתולוגיה הגאורגית של אזור הקווקז . היא אלת ציד (אנ') המשמשת כפטרונית של חיות הרים פראיות כמו יעלים וצבאים . ציידים שצייתו לטאבו הרבים שלה יובטחו הצלחה בציד; לעומת זאת, היא תעניש בחומרה כל מי שיפר אותם. היא מעידה בצורה הבולטת ביותר בסיפורי תת-הקבוצה האתנית סוואן בצפון מערב גאורגיה. לקבוצות אחרות במערב גאורגיה היו דמויות דומות שנחשבו שוות ערך לדאלי, כמו האלה המגרלית טקָאשִׁי-מָאפָּה (ტყაში-მაფა). היא מתוארת בדרך כלל כאישה עירומה יפה עם שיער זהוב ועור זוהר, למרות שלפעמים לבשה צורה של החיות המועדפות עליה, בדרך כלל עם סימון מסוים כדי להבדיל בינה לבין העדר. על פי האגדה היא התגוררה במערה גבוהה בהרים, שם שמרה על חיות הצייד פרסות החיים על הצוקים. דאלי עוצבה עם מגוון כינויים אזוריים המשקפים את תפקידיה והאסוציאציות השונות שלה. סיפורי סוואנים מתארים אותה לוקחת אוהבי אנוש והורגת אותם מתוך קנאה, מביאה לעולם בנים כמו גיבור התרבות אמירני, ומאוחר יותר מתנגשת עם יריבתה גיאורגי הקדוש. כמה מיתוסים מתארים אותה פועלת לצד אלוהויות יער אחרות, ולעתים היא מלווה בכלב הציד האגדי קורשה. לאחר עליית הנצרות בגאורגיה (אנ'), דעכה חשיבותה של דאלי כאלילה, דבר שבא לידי ביטוי בשינויים בסיפורים שסופרו עליה. גיאורגי הקדוש הוצג כבעל הכוח להכריע אותה, והיא החלה להתבלבל עם רוח טבע זדונית בשם עלי (אנ'). מחברים רבים תיארו הקבלות בין דאלי לסיפורים ממיתולוגיות אחרות. כפטרונית של הציד המזוהה עם חיות פרסות, היא הושוותה לארטמיס מהמיתולוגיה היוונית, האג (אנ') סקוטי בשם גלאיסטיג (אנ'), והעלמה שאילפה את חד הקרן. האסוציאציות שלה לזהב, פיתוי וכוכב הבוקר הובילו את החוקרים ליצור קשרים עם אלות כמו אפרודיטה ועשתר (איננה), שעוסקים בנושאים מיתולוגיים דומים. סיפורה נותר חלק חשוב מהתודעה התרבותית הגאורגית, ולעתים קרובות מתייחסים אליה באמצעות כינויים ורמיזות ספרותיות. למרות שאנשים צעירים יותר מתייחסים אליה כאל דמות מהמיתולוגיה, חלק מהציידים המבוגרים עדיין מחשיבים אותה כדמות אמיתית שאפשר לפגוש בעומק היער. דאלי מעיד בעיקר בקטעים ששרדו מהפולקלור הסוואני (בהרי צפון-מערב גאורגיה): מיתוסים, בלדות ושירי וריקודי המעגלים (אנ'). האנתרופולוג הבלשני (אנ'), קווין טוייט (אנ'), מתייחס לטקסטים ששרדו כמקטעים, המייצגים "רק חלק זעיר מהטקסטים שהיו נמצאים במחזור בסוואנתי של לפני כמה מאות שנים". הוא גם ציין שרוב היצירות הללו היו מבוצעות וכנראה הולחנו על ידי גברים, דבר שהותיר את הפרספקטיבה הנשית של דאלי לא ברורה. הסיפורים על דאלי נתמכים גם במסורות שבעל פה, שתועדו בעבודת שטח אקדמית מודרנית על ידי אקדמאים גאורגים כמו וָרֶה בַּרְדָאווֵלִידזֶה (גאו') בשנות ה-30 ואֱלֵנֶה וִירְסָאלַאדְזֶה (אנ') בשנות ה-1950-1970. וירסאלאדזה מציינת, כי מדובר בהפגנת מידה יוצאת דופן של שימור חי של פולקלור ומסורות עתיקות, על ידי התרבות הגאורגית, יכול להיות אפילו מלפני 3,300 שנה. הועלתה השערה כי דאלי, יחד עם אלוהויות רבות אחרות במיתולוגיה הגאורגית, מקורה בדת משותפת אבודה של העמים הכרתווליים. וריאציות להשערה זו נתמכו על ידי ההיסטוריונים הגאורגים ניקולאי מאר (אנ') ואיוונה ג'ווחישווילי (אנ'). שניהם גרסו באופן עצמאי שהדמיון בפולקלור בין הקבוצות האתניות הגאורגיות השונות מצביע על מוצא דתי משותף. תיארוך המקור של דת זו, ולפיכך של דאלי בפרט, עשוי להיות בלתי אפשרי בשל היעדר מקורות כתובים ששרדו. הדבר היחיד שניתן לקבוע באופן סופי הוא שאמונות אלו קדומות לאימוץ הנצרות בגאורגיה (אנ'), אשר עדויות ארכיאולוגיות מצביעות על כך שהתחילו כבר במאה ה-3. חלק מהממצאים הארכיאולוגיים מרמזים על קשר לדאלי. חוקר הפולקלור (אנ') מיכאיל צִ'כּוֹבִיָאנִי (גאו') ציין כי גביע תריאלתי (אנ'), ממצא גאורגי מהאלף השני לפני הספירה לערך, מתאר ריקוד במעגל או טקס המוקדש לאלת הציד הדומה לדאלי. הוא מצא מצא דימיון בין מוטיב החיות בחלק התחתון של הגביע לבעלי-הפרסות שעליהן הגן דאלי. גם הפולקלוריסט דייוויד האנט הציע שהגביע יכול להיות תיאור של הגבירה של חיות. חלק מהיסטוריונים שיערו שמטבעות דרכמה פאסיניים (אנ') מסוימים מהמאה הרביעית עד החמישית עשויים לתאר את דאלי או מבשריה, אם כי נוּמִיסְמָטיסט ג'ון הינד התנגד לפרשנויות אלו במאמר משנת 2005. האטימולוגיה של שמה של דאלי אינה ברורה. למרות שלדמויות רבות במיתולוגיה הגאורגית יש דמויות מקור מהכנסייה האורתודוקסית הגאורגית המוקדמת, דאלי אינו ביניהם. על פי אחד ההסברים השם מגיע מהמילה הגאורגית דִּילָּה, שמשמעותה "בוקר", או המילה האוסטית dælimon שמשמעותה "שד", אך הסברים אלה שנויים במחלוקת. טוייט (אנ') קישר את השם למילים השונות של "אלוהים" בשפות הנח (אנ'), קבוצת שפות במשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מזרחיות (אנ'): "צ'צ'נית דלה, אינגוש דǣlə, עטלפים דלא". מילים אלו יכולות להתייחס לאלה באופן ספציפי, או שניתן להשתמש בהן כמונח כללי לאלוהויות קדם-אסלאמיות באזור. אופייני לתרבויות הקווקזיות המרכזיות היה להחליף מילות קודש בתחליפים; מילת-טאבו הזו נבעה מטאבו נגד אמירת המילים האמיתיות. טוייט (אנ') האמין שלדלי היה במקור שם סוואני שהוחלף בהדרגה במונח נאך לאלוהות כתוצאה מתהליך זה. דאלי ומקבילותיה נודעו גם בכינויים שונים, המשקפים תפיסות מקומיות לגבי תפקידה או האסוציאציות של האלה. לפעמים קראו לה פשוט "קוֹרֶנֶת" או "זוֹהֶרֶת", בהתייחס ליופי יוצא הדופן שלה. כאשר התמקדה בקשר שלה לסילבסטר, היא כונתה בכינוי Dæl Ešxwmiš, או "דאלי של ערב השנה החדשה". הסוואנים כינו אותה "המלכה דאלי". מכיוון שנאמר שהיא גרה גבוה בהרים, היא כונתה לעתים כ"דאלי של הסלעים". באזורי ראצ'ה וקחטי היא כונתה "פילגש החיות" ו"מלאך הסלעים". השם טקָאשִׁי מָאפָּא, המשמש את המגרלים, מתורגם כ"מלכת היער" או "ריבון היער". על פי המסורת, דאלי חיה במערה גבוה בהרים, הרחק מהתיישבות אנושית. מסורות מסוימות ציינו כי ביתה היה ההר בעל הפסגה הכפולה (אנ') הייחודי אושבה, שפניו הדרומיים המכוסים בקרח נקראו לעתים דַּאֲלִיס פָּנְגָ'רָה, (დალის ფანჯარა, החלון של דאלי). מיקומה המדויק של המערה היה שונה; זה יכול להיות בצד של קרחון, או בפסגת ההר. לפעמים הכניסה הוסתרה על ידי דלת סלע שדאלי פתחה וסגרה כדי להסתיר את ביתה. לעתים רחוקות, דאלי והעדר שלה חיו בתוך עץ אשוח עצום וחלול. ככלל, דאלי לא נכנסה למרחבים מתורבתים כמו כפרים אלא בהזדמנויות נדירות, כמו הלוויות מאהביה האנושיים. דאלי תוארה בדרך כלל כאישה צעירה ויפה עם שיער קלוע ארוך. היא הוצגה לרוב כעירומה, ולעתים כעונדת תכשיטי זהב. אם לבשה בגדים, הם היו לבנים. עורה היה כל כך לבן שממש זוהר. יופיה היה יוצא דופן: גם אי אפשר לעמוד בפניו וגם נורא, והיה יכול להביא אדם לכלל טירוף אם דיבר איתה. שערה הארוך של דאלי היה מרכיב חשוב בסיפורי המיתולוגיה שלה. שערה היה בצבע זהב; במקרים מסוימים, הוא היה עשוי מזהב, והאיר כמו השמש. כמה סיפורים תיארו את ההיבט הנוצץ הזה כאש, שתיארו את האלה משאירה "לשונות להבה קטנות" בעקבותיה, אם כי זה פחות נפוץ היא הייתה יושבת על הצוקים ומסרקת את שערה במסרק זהב. בחלק מהסיפורים, דאלי השתמשה בשערה החזק בעל-טבעי כדי לאגד ציידים שעשו לה עוול. בסיפור אחד, היא השתמשה בו כדי לחנוק צייד שגנב את אחת משערותיה כדי לחרוז את קשת הציד שלו. אף על פי שהיא חזקה מספיק כדי לחרוז בה קשת, שערה לא היה בלתי פגיע; שימוש בשיערה של דאלי כדי לאיים, לפגוע בה או להרוג אותה הוא מוטיב חוזר בסיפורים עליה. מספר סיפורים מתארים ציידים אוחזים או חותכים את שערה של דאלי כדי להכניע ולאנוס אותה. טקטיקה זו לא מנעה בהכרח מהאלה לנקום מאוחר יותר. בסיפור על המקבילה המגרלית של דאלי טקשי-מאפה, האלה מסכימה להתחתן עם צייד כשהוא מאיים לגזור את שערה המפואר. בסופו של דבר הוא מתעייף מכך שהיא שוטפת ומסרקת את שערה בלי סוף, ומסתיר את המסרק היקר שלה כדי שהיא תפסיק. היא הורסת את משפחתו, הורגת אחד מילדיו וגונבת אחר, ומקללת את כל שורת צאצאיו. נשים יכלו גם להשתמש בשערה של דאלי נגדה. באחד מסיפורי דאלי הגדולים, אישה מגלה כי בעלה שוכב עם דאלי. היא חותכת את שערה של דאלי בזעם, הורגת אותה או מגרשת אותה מהעולם. אמונה טפלה שתועדה ב-1971 תיארה כיצד אישה שהגבר שלה נסע לציד זמן רב מדי עלולה לגזור את שערה בעצמה, מתפללת שאלוהים יגזור את שערה של דאלי בתמורה, מה שיאלץ את האלה לאפשר לבעלה לחזור הביתה בווריאציה יוצאת דופן אחת של מוטיב התספורת, אישה שרוצה לפטור את בנה או בעלה מהשפעתו של דאלי מתגנבת אל האלה בזמן שהיא ישנה וחופפת את שערה, לפעמים בחלב צבי. דאלי הופכת כל כך חסרת אונים, או כל כך אסירת תודה, על ידי המעשה הזה, עד שהיא הופכת למשרתת של האישה. ניתן לפטור את המקבילה המגרלית שלה בשיטה דומה, תוך שימוש בחלב מפרה שחורה במקום צבי. התפקיד המיתולוגי העיקרי של דאלי היה זה של המאהבת והאפוטרופוס של חיות הציד פרסות ההר. היא הגנה על המטענים שלה, שכללו צבאים, יעלים, כבשי בר ואנטילופות-עזים כמו יעלים קווקזיים וצפירים, בדיוק כמו שרועה שומר על עדר. מספר סיפורים מתארים אותה חולבת את החיות שלה. היא הייתה אחראית להענקת חסד או חוסר מזל לציידים, להעניש את החמדנים ולהבטיח שתמיד יהיה מספיק ציד בסביבה. סיפורים המעורבים בדאלי מציגים לעתים קרובות בעלי חיים שסומנו כמיוחדים: או שהם המועדפים על דאלי מבין העדר, או שהם האלה עצמה בדמות חיה. דוגמאות לתכונות מיוחדות אלה כוללות מעיל לבן גרידא, סימנים יוצאי דופן או קרני זהב. דאלי יכלה לשנות את גודלה הן בצורת החיה והן בצורותיה האנושיות. כשהיא קיבלה את הצורה של החיות המועדפות עליה, הן היו לרוב גדולות או קטנות משמעותית מהחיות הרגילות מהסוג הזה. היא גם יכלה להפוך את צורתה האנושית לקטנה מאוד: במזרח גאורגיה, ציידים היו משאירים זוגות זעירים של נעליים על הצוקים כמנחה לדאלי. מספר סיפורים שתועדו על ידי חוקרת הפולקלור הגאורגית אלן וירסלדזה (אנ') משקפים את ההשלכות הקטלניות על צייד שפצע או הרג אחת מהחיות המסומנות של דאלי, או צד בתאווה מדי. שני סיפורים מתארים את דאלי מקללת משפחה של צייד כך שבניו, ומאוחר יותר הצייד עצמו, מתו כתוצאה מכך. סיפור אחר מתאר את דאלי הורס את העיירה נַקְווְדֶרִי במפולת שלגים כנקמה לאחר שצייד פצע יעל קווקזי שסימנה האלה. בסיפור אחר, צייד הרג איילה ואת עפרונה, וקילל על ידי מגן העדר שלא היו לו אף פעם צאצאים משלו. סיפור סוואני מתאר את ההשלכות על שלושה אחים שעקבו אחר אחת מעזי ההרים של דאלי במעלה הסלעים וניסו לירות בה. שני האחים הראשונים מפספסים את העז, ומותקפים ונהרגים על ידי דאלי, שהסתתרה במערה הסמוכה וצפתה בנעשה. האח השלישי צפה בעז נעלמת לתוך המערה של דאלי, והתחבא. דאלי מגיחה לאחר זמן מה. הצייד מזנק ממחבואו, תופס אותה בשיער ואונס אותה. לאחר מכן היא הופכת למאהבת שלו. ההכללה יוצאת הדופן של הסיפור של צייד שמתגבר על דאלי עשויה להצביע על כך שהושפעה השפעה מסוימת מאגדה אוסטית המערבת שני אחים שהתגברו על מכשפה רועת צבאים. למרות ההגנה שלה כלפי בעלי החיים שלה, דאלי לא הייתה בהכרח עוינת לציידים, ואף הייתה מעניקה להם ברכות אם הם כיבדו טאבו מסוימים והציעו לה מנחות מתאימות. טאבו אלה נסבו בדרך כלל סביב דאגות לגבי טוהר רוחני ומניעת ציד יתר (אנ'). מנחות כללו בדרך כלל קורבנות אישיים קטנים שניתנו לפני ואחרי הציד. דאלי נתפסה כרגישה ביותר לכל סוג של זיהום רוחני שנכנס להרים שלה, שנחשבו טהורים ולכן קדושים. היא דרשה מהציידים להימנע מהציד אם היו טמאים באחת מכמה דרכים. הטומאה נובעת בדרך כלל מנשים ודם, אך יכולה לנבוע גם משימוש בשפה גסה, ביצוע מעשי ניאוף וטמאי מתים. בלילה שלפני ציד, ציידים נאלצו להימנע מקיום יחסי מין עם נשים כלשהן, אפילו נשותיהן. הם נאלצו להימנע מכל מגע, מיני או אחר, עם כל אישה במחזור (אנ') או בלידה. גם נשות הציידים היו כפופות לטאבו התנהגותי. באזורים מסוימים, "נאסר באופן מסורתי על נשות הציידים לחפוף, להסתרק או להסיר צמת שיער" בזמן שבעליהן יצאו לציד בהרחבה של טאבו הווסת של הצייד, אסור לנשים לאכול בשר מהציד בזמן המחזור החודשי, בהריון או בלידה. בקרב הסוואנים התייחסו לצייד כמעשה קדוש. הציד החל בהקרבה של לחם טקסי, הנקרא לאמסיר, שהועלה כקורבן לדאלי בתפילה. ציידים הוזהרו שלא להרוג יותר חיות ממה שהם יכולים לשאת, בדרך כלל בהמה אחת לכל איש בקבוצת הציידים. אם מאמציהם הוכתרו בהצלחה, הציידים היו מקריבים חלקי פנים לדאלי בחג ההודיה. במסורות מסוימות, קרני החיה היו מקודשות לדאלי ברגע שהציידים חזרו לכפרם. מקובל היה לחשוב שציידים שכיבדו את הטאבו והציעו מנחות נכונות, נמנעו מטומאה פולחנית, תמיד ימצאו מספיק ציד כדי להבטיח שהם ומשפחותיהם יאכלו. לעומת זאת, ציידים שנעשו טמאים בשל אי עמידה בטאבו ובהגבלות, יכלו להיענש על ידי דאלי במספר דרכים, החל מאי מציאת ציד וכלה במוות בנפילה קטלנית. לעתים ניתן היה לשכך את זעמו של דאלי לאחר עבירה עם מנחות מתאימות, כמו שמתואר בסיפור אחד שבו מנחה של לחם קודש מנעה מדאלי להרוס כפר על ידי הצפת נהר אינגורי . סיפורים הקשורים לדאלי מתארים לעתים קרובות את דאלי לוקחת ציידים בני תמותה כמאהבים, ומביאים גם ברכות וגם סכנה לצייד. בהיפוך של תפקידי מגדר מסורתיים, האלה היא זו שבוחרת את הצייד ויוזמת את הרומן. לעתים קרובות, המטרה שלה הייתה צייד שעשה לה טובה כמו להגן עליה מפני רודף. היא העניקה לאוהביה סימני חיבה כמו חרוזים, תכשיטים או חפצים קטנים כמו מספריים, שהוא נדרש להסתיר מכולם. צייד שהפך למאהבה של דאלי הובטח לו הצלחה בציד. האלה עשויה אפילו להגן על הצייד מפני תוקפים אנושיים ולרפא את פצעיו. בתמורה, נאסר עליו לגלות את סוד מזלו הטוב, ולקחת מאהבת אחרת בת תמותה למשך תקופת הרומן עם האלה. העיסוק ברומן עם דאלי היה משימה מסוכנת. יופיו של דאלי ילבה את תשוקותיו של הצייד עד לכדי שיגעון, מצב שכונה כ"דָּאלֶלֻוּכּדּוֹנֶה", "דיבוק בדאלי" (დალელუქდუნე). ציידים פגועים בדיבוק דאלי היו משוטטים במדבר ללא מטרה ומחכים שהאלה תמצא אותם. לאחר סיום הפרשה, כל מראית עין של בגידה מצד הצייד תגרור את זעמה של האלה. הצייד יכול להיות מותקף על ידי החיות שלה או לפתות אותו למוות על צוק מסוכן. המקבילה המגרלית של דאלי הייתה ידועה כמי שגורמת להתאבנותם (אנ') של הציידים שפגעו בה. גם אם צייד אכן שרד את הקשר, ייתכן שהוא לא יוכל לקחת מאהבת בת תמותה למשך שארית חייה מחשש להכעיס את האלה. צייד ערמומי יכול היה לנהל משא ומתן על תנאים עם דאלי, כגון הגבלת משך הרומן, או הבטחת הזכות להתחתן עם בת תמותה במועד מאוחר יותר. כל עוד נקבעו תנאיו של הצייד לפני תחילת הפרשה, דאלי תכבד אותם. מסורות מסוימות קבעו כי צייד יכול לסיים בבטחה רומן עם דאלי על ידי מתן בגדיו התחתונים לאורח זכר, שיהפוך למוקד החדש של חיבתה של דאלי, מה שיאפשר לצייד המקורי להתחתן מבלי להכעיס את האלה. אפילו המוות לא סיים את התנהגותה האובססיבית של דאלי כלפי הציידים האהובים שלה. היא הייתה יורדת מההרים לכפרים כדי להתאבל באופן דרמטי על גופות של ציידים, אף על פי שהיא הייתה אחראית למותם לכתחילה. בחלק מהכפרים היו בני משפחה שומרים על גופות שזה עתה נקברו כדי למנוע מדאלי לחשוף אותן כדי לבכות עליהן. באחרים, המשפחה הייתה משאירה את גופת הצייד לבדה בבית, מה שאפשר לדאלי להלביש את הגופה ולהתאבל עליה לזמן קצר. למרות שדאלי אינה נחשבת ספציפית כאלת פוריות (אנ'), שני מיתוסים מרכזיים מתארים את דאלי יולדת. באחד, האלה מפילה את תינוקה לאחר הלידה. הוא נחלץ על ידי צייד, לו היא מציעה קשר מיני כפרס. בשנייה, דאלי מפתה צייד, נכנסת להריון ויולדת בן למחצה שהופך לגיבור (אנ'). למרות שהיא בעיקר אלת ציד(אנ'), לדאלי יש קשר חזק עם סמלים ומצבי מעבר כמו השחר, כוכב הבוקר וערב השנה החדשה. אגדת הציד הסוואנית מייחסת דגש משמעותי על כוכב הבוקר. הציידים הסוואנים למדו לעזוב את בתיהם לפני עלות השחר, ולהגיע אל שטחי הציד לאורו. בעבר היו הציידים הסוואנים מגיעים לשטחי הציד, והיו מדליקים אש קטנה ומתפללים לדאלי באמצעות כוכב הבוקר ואלוהויות ציד אחרות כמו אַפְּסַאת (אל הציד הקטן) או גיאורגי הקדוש (פטרון הציידים). בסיפורו של הצייד בֶּתְכִּיל, מותו בידי דאלי נקבע לפעמים ברגע שבו כוכב הבוקר מופיע בשמיים, או ברגע שבו הלילה הופך לשחר. החגיגות לאלה דאלי נחגגות בערב השנה החדשה כמביאה של מעבר שליו מהשנה הישנה לחדשה. במהלך חגיגות אלה, כונתה דאלי בכינוי და̈ლ ეშხვმიშ (דאל אשחוומיש), או "דאלי של ערב השנה החדשה". ראשי הבית הגברים והנשים היו מגישים מנחות של לחם מיוחד שנאפה מתבואה מקודשת (אנ') לדאלי של ערב ראש השנה. האתנולוגית הגאורגית וָרֶה בַּרְדָאווֵלִידזֶה (גאו') תיעדה מספר צורות שונות של הלחם הקדוש בכפרים שונים בהתבסס על עבודת שדה שערכה בשנות ה-30. חלק מהלחמים היו נשמרים עד האביב, שם היו מפוררים ונזרעים באדמה בחג נטיעות.  קשר האהבהבים הידוע ביותר של דאלי הוא הקשר שלה עם הצייד האגדי בֶּתְכִּיל או בֶּתְגִיל, הנופל אל מותו מצוק גבוה לאחר שבגד באהבתו של דאלי. הסיפור מתואר בשירי ריקוד המעגלים המסורתיים של סוואן Bail Betkil, Betkan Kutsa ו- Betkani . ריקודים אלו בוצעו באזור רצ'ה שבמערב גאורגיה מדי שנה ביום ראשון השלישי שלאחר חג הפסחא, בתחתית הצוק בו, על פי ההערכות, מת בֶּתְכִּיל. המיקום המדויק אינו ברור: טוויט (אנ') ציין את קומונות סוואנתי החופשית של מולאחי (גאו') וסביבותיה, בעוד חוקרת הפולקלור אנה צ'אודרי ציינה את הכפר רֶ'בִּי (אנ'). הביצוע השנתי של הריקודים הללו היה קשור לטקס שנועד לזמן את הגשם . הסיפור מתחיל בכך שדאלי בוחרת ורודפת אחרי בֶּתְכִּיל. היא נותנת לו מזכרת המועדפת עליה (טויט (אנ') תרגם זאת כ"חרוז, טבעת או קסם") ודורשת ממנו להימנע ממגע של נקבות בנות תמותה, כולל אשתו שלו. בֶּתְכִּיל היה נאמן לה במשך זמן מה ובתקופה זו הצייד שלו היה תמיד פורה. בסופו של דבר, הוא הפר את הנדר שלו עם נשים בנות תמותה – לרוב אשתו, אך מדי פעם גיסתו – והאישה הזו (גיסתו) גונבת את סמל האהבה של האלה. בזעמה, הפכה דאלי את עצמה לאייל לבן או ליעלים ופיתתה את בֶּתְכִּיל בדמות נערה תמימה מהכפר שלו והובילה אותו לראש ההר שלה. השביל נסגר שבו פסעו, התפורר או נמס מאחוריו, מה שאילץ אותו להמשיך קדימה עד שהגיע לפיסגה. בהגיעה לפיסגה, חוזרת דאלי לצורתה האנושית ומתעמתת בזעם עם בֶּתְכִּיל על בגידתו ואובדן מזכרת האהבה שלה. האדמה מתחת לרגליו של בֶּתְכִּיל התפוררה לגמרי והשאירה אותו תלוי ביד אחת וברגל אחת. דאלי נעלמה, והשאירה את בֶּתְכִּיל לקפוץ או ליפול אל מותו. בכמה גרסאות, לפני מותו, בֶּתְכִּיל מפציר במשפחתו להתאבל עליו בדרכים שונות, ומקונן על כך שאהובתו בת התמותה אפשרה לו לצאת לציד בעודו "טמא". בכמה וריאציות של הסיפור על בֶּתְכִּיל, הוא מלווה במעלה ההר על ידי הכלב העל טבעי קורשה. בגרסה זו, בֶּתְכִּיל היה לכוד על ההר מספר ימים עד שנגמר לו האוכל. בסופו של דבר, התעקשה כלבו קורשה בֶּתְכִּיל יהרוג ויאכל את בשרו כדי לשרוד. בכמה גרסאות הוא מוותר על זה. באחרים הוא הורג את הכלב אבל לא יכול להביא את עצמו לאכול אותו. לבסוף, בגרסאות אחרות, הוא שולח את קורשה לכפר שלו להזעיק עזרה. תושבי הכפר נחלצים לעזרתו של בטקיל וזורקים אליו חבלים, אך ההר של דאלי הולך וגדל והחבלים אינם יכולים להגיע אליו. שוב, הוא נופל אל מותו. צייד אחר, המכונה מנגור הלבן (თეთრი მანგური; תֶּתְרִי מַנְגּוּרִי), נחל הצלחה יוצאת דופן במפגש שלו עם דאלי. גרסה אחת של הסיפור, שתועדה על ידי חוקרים ופורסמה לראשונה ב-1939, מתארת את מנגור כצייד עשיר ומפורסם מסוואנתי. יום אחד הלך לצוד צבי הצייד נמשך עד שהחשיך הוא החליט לתפוס מחסה במערה ריקה. כשהגיעה דאלי היא דרשה ממנו להסביר את נוכחותו במערה שלה. מנגור הסביר שהוא התעכב במקום עם רדת הלילה ולא היה לו מקלט אחר. דאלי העירה שאם הוא היה גבר אחר, היא הייתה "מארגנת לך חזרה בחוסר מזל הביתה", אבל מצד שני חבל לפגוע באדם כמו מנגור. במקום זאת, היא הזמינה אותו למיטתה. הוא מחה בקצרה כיוון שיש לו אישה וילד, אבל מהר מאוד התרצה. הם ניהלו רומן. היא אומרת לו שאם הוא אי פעם בצרות לקרוא בשמה. בבוקר עוזב מנגור הלבן את המערה של דאלי, אבל עד מהרה הוא גילה שהוא נרדף על ידי אויבים. הוא הרג תשעה מאויביו, אך קיבל בתמורה תשעה פצעים חמורים. הוא קרא לדאלי לעזרה, והאלה זינקה מאחורי הסלעים וטבחה באויביו של מנגור עם ענף אפר. היא ריפאה את פצעיו במגע ושלחה אותו הביתה.   אני אציע לו לבחור בין שלושה דברים: אם ירצה בזה, כל יום אנחנו ניתן לו עז הרים; או לחילופין, אז בספטמבר נכין מתנה של תשעה יעלים, לחילופין, הוא ישכב איתי'. 'אני לא מעזה לחלוק את מיטתך, תן לי מתנה של תשעה יעלים!' מתוך "דאלי יולדת על הסלעים" ב-"Legends of the Caucasus",‏ 2012 ריקוד הפֶּרְחוּלִי (אנ') העתיק. והשיר שנלווה אליו - דָּאלָא קוֹחִיס חֶלְרְ'וַוַאזָ'לֶּה ("דאלי יולדת בסלע") (גאו'). הוא שיר לכבוד דאלי. גברים ונשים משתתפים בריקוד פרחולי. השיר מתאר את לידתו של אמירני שילדה דאלי בסלע. היא נפלה מגובה רב ואמירני הרך הנולד חולץ על ידי הצייד בֶּתְכִּיל ממלתעות חבורת הזאבים המקננת למרגלות הסלע והחזיר אותה לאימו. דאלי ברכה את הצייד ואיחלה לו הצלחה. השיר, שבוצע כטקס לפני ציד, מלווה בטקסט בלדה ארוך. שיר זה הוא דוגמה מוכרת של מאפיינים פוליפוניים מורכבים של סוואנתי. השיר מבוצע בשתי מקהלות (אנטיפונלית). ניתוח לשוני מאושש על ידי ממצאים ארכיאולוגיים מצביע על כך שהשיר הוא ממקור קדום. הסיפור של דאלי שילדה על הסלעים הועבר כשיר מלווה בריקוד מעגל מסורתי, הנקרא Dælil k'ojas khelghwazhale במיתולוגיה הסוואנית (תרגום: דאלי יולדת על הסלעים). ניתוח לשוני מאושש על ידי ממצאים ארכיאולוגיים מצביע על כך שהשיר הוא ממקור קדום. השיר מתחיל בצייד בשם מפיסה או מפיסהו, השומע את האלה צועקת מכאב מהלידה. מיד לאחר הלידה, דאלי מפילה את התינוק במורד ההר, שם הוא נחטף על ידי זאב ממתין. הצייד יורה בזאב ומחזיר את התינוק במעלה ההר לדאלי. היא מציעה לצייד בחירה בתגמול: היא תעניק לו חיות ציד שונות, או שהוא יכול להפוך למאהב שלה. הוא דוחה בזהירות את הצעתה של טובות הנאה מיניות ומבקש הצלחה בציד. מאוחר יותר, הוא מנסה לירות ביעל עם קרני זהב, מבלי להבין שזו האלה עצמה. הכדור שלו מזנק מקרניו של היעל ומכה אותו והורג אותו. בסיפור זה, שם אביו של הילד וגורלו של הילד לעולם אינם נמסרים. לפי גרסה אחרת התינוק שנולד הוא בעל כושר דיבור כבר מלידה וכשהצייד מציל אותו הוא צועל לאימו דאלי את שם הצייד שהציל אותו. לסיפור השני מסיפורי הלידה של דאלי יש גרסאות רבות יותר, הסיפור מתאר באופן כללי את ההתעברות וההולדת של גיבור התרבות אמירני. בגרסה הבולטת ביותר - הגרסה הסוואנית, צייד מצא את דאלי בהרים, והיא לקחה אותו כמאהב שלה. לאחר מספר ימים ביחד, גילתה אשתו הזועמת את הרומן, וגזרה את שערה הזהוב של דאלי בשנתה או בגרסה אחרת קשרה אותה באמצעות השער. כתוצאה מכך, דאלי נאלצת לעזוב את העולם בפתאומיות. (בחלק מהגרסאות, גזירת שערה הורגת אותה במקום). אם נהרגה, הריונה מתגלה לאחר מותה. אם היא פשוט מגורשת, היא מודיעה שהיא בהריון לפני היציאה. היא מצהירה שהילד שלה יהיה גיבור רב עוצמה, אם כי לא עוצמתי כפי שהיה לו נשא לקדנציה. בכל מקרה, אהובה חותך את התינוק מרחמה באי רצון. בגרסאות מסוימות, התינוק פגים ויש להניח אותו בבטן של שור (או ברחם של פרה, או שניהם) כדי להשלים את ההיריון. בסופו של דבר הוא נותר ליד מעיין, שם הוא נמצא על ידי האל הנוצרי או על ידי גיאורגי הקדוש ונטבל בשם אמירני. בגרסה אחרת של סיפור הלידה של אמיראני, צייד בן תמותה חותך את צמותיה של דאלי בזמן שהיא ישנה ואונס אותה; היא נכנסת להריון. מאוחר יותר, צייד זקן בשם סוּלְקַלמַאחִי שומע אותה מייללת גבוה בצוקים, ומטפס אליה. היא אומרת לו שהיא גוססת, ומתחננת בפניו לחתוך את התינוק שלה כדי שלא ימות איתה. היא אומרת לסולקלמאחי לקרוא לו בשםאמיראני ולדאוג לו כמו לבנו. למרות שאמירני מתואר בדרך כלל כבנה של דאלי, ישנו סיפור מאזור גוריה (דרום מערב גאורגיה) שנקרא "דלי ואמירני" בו דאלי, כועסת על עבירה לא מוגדרת, ומנסה ללכוד את אמירני שהוא בוגר. על פי הסיפור בעודו משוטט בהרים עם כלבו, אמירני רואה להבה ומתחיל לעקוב אחריה במעלה הצוקים, ולבסוף מגלה שהלהבה היא שערה של דאלי. דאלי מפתה את אמירני לראש ההר באומרה שהיא חיפשה אותו. הכלב שלו מזהיר אותו מפני כוונותיה הרעות של דאלי, אבל אמירני מתעלם מעצת כלבו ומטפס לקראתה. כשהוא מגיע לראש ההר, דאלי נעלמת ואמירני מוצא את עצמו תלוי מהסלעים בשערה. הכלב שלו, שלא מצליח להגיע אליו, משכנע ציפור לתלוש את השיער. בדיוק כשהציפור משחררת את אמירני, דאלי חוזרת ומקללת את הציפור שהופכת להיות חלשה וחסרת תועלת. זוהי וריאציה על הסיפור שבו דאלי חונקת צייד אלמוני בראש ההר לאחר שגנב שערה כדי לחרוז את קשתו. מיתולוגיה סוואנית מאוחרת יותר, מופיעה את דאלי כמתנגדת לגיאורגי הקדוש. במיתולוגיה הגאורגית, גיאורגי הקדוש נחשב לאלוהות שתפקידה העיקרי הוא הגנה על "גברים המנצלים את העולם מחוץ לכפריהם לטובת הקהילה", כגון רועים, כוורנים, ובעיקר, ציידים. שיר הריקוד העגול של הסוואנים מוֹנָאדִירֶה צ'וֹרְלָה (მონადირე ჩორლა, "הצייד צ'ורלה"), וריאציה מאוחרת לסיפור בֶּתְכִּיל. שיר הריקוד מתאר התנגשות חזקה בין דאלי לגיאורגי הקדוש. בשיר, צייד בשם צ'ורלה, הורג יעלים יותר מחלקו, אף על פי שידע שזה יכעיס את דאלי. דאלי הענישה את צ'ורלה על תאוות הבצע שלו בכך שהיא קשרה אותו על צוק בלתי יציב. צ'ורלה שלח את הכלב שלו להזעיק עזרה, והוא חוזר עם גיאורגי הקדוש, שמתערב לטובת צ'ורלה כפרס על אמונתו בישו. גיאורגי הקדוש מאיים לזהם או להרוס את ההרים בסערות ובמפולות אלא אם דאלי תשחרר את צ'ורלה, מה שהיא אכן עושה. יתר על כן, הוא מציב את צ'ורלה תחת חסותו ומצהיר שהוא יכול לצוד ללא הגבלה בעתיד. גרסאות מסוימות של סיפור זה, כמו בלדות סוואן של הציידים גיברגיל וקאלה, מתארות את הצייד המתייסר על ידי קבוצת רוחות, המכונה יחדיו הדאלים, ולא אלה יחידה. בבלדה על קאלה, הדאלים מכנים במפורש את סנט ג'ורג' האדון שלהם כאשר הוא מאיים להרוס את הטריטוריה שלהם. טוויט מצא את ייצוג הרבים הזה דומה ל"סנט ג'ורג' ו"אלייה הקדוש" של המיתולוגיה האוסטית, שהיו קבוצות של רוחות שחלקו תכונות של הקדושים הנוצרים שעל שמם נקראו. לעומת זאת, Virsaladze מצאה את השינוי מאלה יחידה לברית רוחות כאישור לכך שדאלי נדחק לתפקיד משני במיתולוגיה של ציד סוואן. דאלי לא הייתה אלוהות הציד היחידה שהסוואנים סגדו לה, ולפעמים היא מתוארת כעובדת לצד אחרים. גיאורגי שָׁרָשִׁידזֶה (אנ'), חוקר גאורגי-צרפתי של תרבות הקווקז, תיעד סיפורים על דאלי פעלה עם שלושה אלי יער סוואנים אחרים כדי לעזור לאלוהי ההר בר שִּׁישׁווְלִישׁ (גאו'). אלוהויות אלו היו אפסט,תבנית:Efn אל ציד חיות קטנות כמו דגים וציפורים, Cxek'isk angelwez, מלאך היער, ששלט על חיות היער כמו שועלים ודובים, וג'ורג' הקדוש, שהיה הפטרון של הזאבים ציידים. המילה דאלי קרובה למילה אל בשפות הקווקזיות (צ'צ'נית: dēla, אינגושטית: dǣlə, בבאטית: dalə). THE MEANING OF DÆL. SYMBOLIC AND SPATIAL ASSOCIATIONS OF THE SOUTH CAUCASIAN GODDESS OF GAME ANIMALS Tuite 2006, p. 21. Tuite 2006, p. 4. Virsaladze 2017, p. 47. Virsaladze 2017, pp. 13–14. הכרתוולים דוברי השפות הכרתווליות (אנ'). Virsaladze 2017, pp. 23–24. Rova 2016, p. 521. Rapp 2007, pp. 137–138. Khardziani 2006, pp. 206–207. Virsaladze 2017, pp. 25–26. Hunt 2003, p. 82. חוקר מטבעות (אנ') Hind 2005, pp. 5–6. Hind 2005, pp. 9–10. Tuite 2006, p. 2. Tuite 2006, p. 12. מילת-טאבו או שפת טאבו או טאבו לשוני הוא סוג של טאבו הכרוך בהגבלת שימוש במילים או בחלקים אחרים של השפה בשל אילוצים חברתיים. הטאבו יכול לכלול חלקים ספציפיים של השפה עצמה (כמו מילים מסויימות או צלילים). טאבו כנגד קריאת שם נפטר בחלקים מהעלום הוא דוגמה לכך. מילות הטאבו נמנעות בדרך כלל עם לשון סגי נהור כמו למשל השימוש בשפה האנגלית במילה pass away שמשמעותה "נפטר". Tuite 2006, pp. 14–15. Rova 2016, p. 522. Khidasheli 1982, p. 128. Chirikba 2015, p. 178. Virsaladze 2017, p. 106. Chaudhri 2002, p. 169. Charachidzé 1993, p. 260. Anderson 2004, p. 311. Virsaladze 2017, p. 184. Camuri, Fossati & Mathpal 1993, p. 123. Davidson & Chaudhri 1993, p. 160. Virsaladze 2017, p. 107. Tuite 2006, p. 11. Davidson 2002, p. 15. Tuite 2006, p. 16. Berman et al. 2011, p. 105. Chaudhri 2002, p. 170. Davidson & Chaudhri 1993, p. 158. Virsaladze 2017, p. 60. Khidasheli 1982, p. 133. Davidson & Chaudhri 1993, p. 159. Kveselava 1958, p. 224. Virsaladze 2017, p. 85. Virsaladze 2017, p. 231. Charachidzé 1993, p. 261. Mikaberidze 2015, p. 121. Virsaladze 2017, p. 28. Virsaladze 2017, p. 114. Virsaladze 2017, p. 155. Virsaladze 2017, p. 213. Tuite 2006, p. 18. Hunt 2003, p. 86. Tuite 2006, p. 17. Virsaladze 2017, p. 34. Hunt 2003, pp. 86–87. Virsaladze 2017, p. 31. Davidson & Chaudhri 1993, p. 157. Virsaladze 2017, pp. 83–84. Tuite 2006, p. 5. Salia 1983, p. 32. Tuite 1997, p. 6. Tuite 2007, p. 23. Bakker 2013, pp. 83–84. Salia 1983, p. 33. Virsaladze 2017, p. 30. Virsaladze 2017, p. 79. Virsaladze 2017, p. 33. Virsaladze 2017, p. 65. Virsaladze 2017, p. 206. Robakidze 1957, p. 40. Virsaladze 2017, p. 239. Khachapuridze 2015, p. 119. Virsaladze 2017, p. 66. Hunt 2012, 33. Dali is Giving Birth in the Crags. Tuite 2006, p. 3. ბეთქილი Virsaladze 2017, p. 117. Hunt 2012, 34. Betkil. Khardziani 2006, p. 205. Chaudhri 2002, p. 171. סוואנתי החופשית (אנ') הוא השם שניתן לקהילות השלטון העצמי של תושבי ההרים של חבל סוואנתי, שנטבע על ידי פקידי האימפריה הרוסית וחוקרי הקווקז. קהילות אלה יצרו קונפדרציה רופפת עם מערכת חוק מסורתית מבוססת חמולות. כאזור מעין אוטונומי, סוואנתי החופשית הופיע כנראה עם שקיעת הפיאודליזם הגאורגי (אנ') במאה ה-15 והיה נטול כל ממשל ריכוזי עד שהוכפף לאימפריה הרוסית בשנת 1853. בשנת 1876 הביאא צבא האימפריה הרוסית לסיום השרידים האחרונים של השלטון העצמי של סוואנים. ‏אנה צ'אודרי‏ (Q118792790) Tuite 2004a, p. 150. Virsaladze 2017, p. 201. בסוואנית תְּווֶתְּנֶה מַנְגּוּרִי Virsaladze 2017, p. 258. Virsaladze 2017, p. 275. מַנְגּוּרִי בגאורגית ריקוד פֶּרְחוּלִי (אנ') הוא ריקוד גאורגי עממי שמבוצע בדרך כלל על ידי גברים. מבין כ-20 גרסאות של הריקוד, ריקוד "רב השכבות" הוא הפופולרי מביניהם. היא מבוצעת כך שקבוצת גברים עומדת על כתפי קבוצה שנייה. רפרטואר הפרחולי עשיר במיוחד באזור ההררי הצפון מערבי של סוואנתי. בשנת 2013 הריקוד נכלל ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של גאורגיה (אנ') מוזיקה אנטיפונלית או אנטי-פונלית היא מוזיקה שמבוצעת על ידי שתי מקהלות באינטראקציה, לעתים קרובות שרות ביטויים מוזיקליים חלופיים. מיועד עבור כל שירה בסגנון קריאה ותגובה Kalandadze-Makharadze 2003, pp. 341–342. Kalandadze-Makharadze 2003, p. 341. Tuite 2004b, p. 44. Dali Gives Birth in the Crags Chikovani 1974, pp. 137–138. Tuite 1997, p. 11. אלכסנדר מִיכַּאבֵּרִידְּזֶהּ (אנ'), Historical Dictionary of Georgia, עמ' 21, Rowman & Littlefield, 2015 ‏ISBN 9781442241466 סוּלְקַלמַאחִי - לפי מספר גרסאות של האפוס של עמירן, סולקלמאחי הוא אביו של אמיראני, אבל הוא עצמו לא מופיע באפוס. სულკალმახი Berman et al. 2011, p. 84. Hunt 2012, XII. Prometheus Legends. Hunt 2012, 35. Dali and Amirani. Virsaladze 2017, p. 260. Khardziani 2006, p. 206. ჩორლა באתר ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה (בגאורגית) Schrade 2001, p. 233. Virsaladze 2017, p. 209.