מורגן ראסל

מורגן ראסל (באנגלית: Morgan Russell; ‏ 25 בינואר 1886 - 29 במאי 1953) היה אמן אמריקאי מודרני. עם סטנטון מקדונלד-רייט, הוא היה המייסד של תנועת הסינכרומיזם - סגנון פרובוקטיבי של ציור מופשט שראשיתו מ-1912 עד שנות ה-20. ה"סינכרומיות" של ראסל, ערכה אנלוגיה בין צבע למוזיקה, היא תרומה אמריקאית מוקדמת לעליית המודרניזם. ראסל נולד וגדל בעיר ניו יורק. בתחילה למד אדריכלות ולאחר 1903 התיידד עם הפסל ארתור לי, עבורו דגמן ואיתו חי זמן מה. מ-1903 עד 1905, הוא למד פיסול בליגת הסטודנטים לאמנות אצל לי וג'יימס ארל פרייזר. הוא גם שימש כמודל לכיתת הפיסול. עם עזרה כספית מגרטרוד ונדרבילט ויטני, אותה פגש בליגה בינואר 1906, הוא נסע לאירופה כדי ללמוד אמנות בפריז וברומא. גברת וויטני הייתה אחת המאמינות המוקדמות והנחושות ביותר בכישרונו של ראסל וסיפקה לו קצבה חודשית למשך מספר שנים. בשנת 1907, לאחר שחזר לעיר ניו יורק, ראסל למד ציור בבית הספר לאמנות בניו יורק עם הצייר רוברט אנרי, בין היתר. הוא חזר לפריז ב-1909, למד בבית הספר לאמנות של מאטיס, השתתף בסלון של גרטרוד סטיין ופגש את פיקאסו ורודן. בפריז פגש ראסל את סטנטון מקדונלד-רייט, ב-1911, וזמן קצר לאחר מכן החלו השניים לפתח תיאוריות על צבע ועל ראשוניותו ביצירת אמנות משמעותית. כמו אמנים צעירים הרפתקנים אחרים באותה תקופה, הם החלו לראות בריאליזם אקדמי מבוי סתום והרהרו באפשרויות של צורת אמנות שעלולה למזער או אפילו לנטוש תוכן ייצוגי. הם התעניינו במיוחד בתיאוריות של המורה שלהם, הצייר הקנדי פרסיבל טיודור-הארט, שהאמין שניתן לתזמר צבעים באותה דרך הרמונית שבה מלחין מסדר תווים בסימפוניה. בהשראת ניסיונם עם יצירות דלקרואה, הפוסט-אימפרסיוניסטים והפאובים, ייסדו ראסל ומקדונלד-רייט את תנועת הסינכרומיזם בשנת 1912. ביוני אותה שנה, הם ערכו את התערוכה הראשונה שלהם במינכן, אחרי ארבעה חודשים הציגו תערוכה נוספת בגלרי ברנהיים-ז'ון בפריז. כמו מודרניסטים צעירים אחרים להוטים לעשות לעצמם שם, הם הוציאו מניפסט המציג את מטרותיהם, ופרסמו את התערוכה שלהם וקיוו ליצור סנסציה. ראסל גם החל להציג בסלון פריז ב-1913. סינכרומיזם היה חידוש מוקדם בהפשטה טהורה, שפותח בעיקר על ידי ראסל עם תרומות של סטנטון מקדונלד-רייט. ציירים אמריקאים אחרים בפריז שהתנסו בסינכרומיזם באותה תקופה כללו את תומאס הארט בנטון, אנדרו דסבורג ופטריק הנרי ברוס, כולם היו חברים של ראסל ומקדונלד-רייט. ברוס היה מיודד גם עם סוניה ורוברט דלאוני, תומכי האורפיזם. קווי דמיון בין סינכרומיזם לאורפיזם הובילו להאשמות מאוחרות יותר על פלגיאטיות, שגם ראסל וגם מקדונלד-רייט הכחישו בתוקף. לראסל ולמקדונלד-רייט היו תקוות גדולות לשבחים ולהצלחה כלכלית כשהציגו את סינכרומיזם לעולם האמנות הניו יורקי. אף על פי שראסל הציג ב"תערוכת ארמורי" המפורסמת בניו יורק ב-1913 ובתערוכת הפורום של ציירים אמריקאים מודרניים ב-1916, תקוות אלו מעולם לא התגשמו. אספני אמנות, מבקרים ואוצרים לפני מלחמת העולם הראשונה לא ששו לאמץ את הפשטת הצבע, ובמקרים הנדירים שבהם היו פתוחים לסגנונות אמנות חדשים רדיקליים, העדיפו את המודרניזם האירופי שהוצמד לשמות מפורסמים יותר. הטיפול האוהד והמורחב הראשון בסינכרומיזם הופיע בספר Modern Painting: Its Tendency and Meaning, שפורסם ב-1915 על ידי אחיו של מקדונלד-רייט, וילארד הנטינגטון רייט, עורך ספרותי ומבקר אמנות יוקרתי. (סטנטון היה שותף בכתיבת הספר בחשאי, עובדה שהאחים רייט התאמצו להסתיר.) הספר חזה עידן קרב שבו ההפשטה תחליף את האמנות הייצוגית. סינכרומיזם, נושאו של פרק ארוך, מוצג בספר כנקודת השיא בתהליך האבולוציוני של המודרניזם. בשום זמן לא הודה רייט שהוא כתב על אחיו ועל חברו, מורגן ראסל. עד 1920, ראסל ומקדונלד-רייט הלכו באותה הדרך, אם כי מקדונלד-רייט המשיך לעשות מאמצים למכור את יצירותיו של חברו לאורך שנות ה-20. מקדונלד-רייט חזר לקליפורניה והקים לעצמו נישה מצליחה כדמות כריזמטית בעולם האמנות של לוס אנג'לס. גם ראסל, מעולם לא הפסיק לצייר, אבל הוא חווה קשיים כלכליים ונקלע לשקיעה יחסית. סינכרומיזם נדון רק לעיתים רחוקות בספרי לימוד לתולדות האמנות ולא היה נושא לתערוכות מרכזיות לפני סוף שנות החמישים. תערוכות גלריה של עבודותיו של ראסל היו נדירות. לאחר שבילה כמעט ארבעה עשורים בצרפת בין 1909 ל-1946, פרש ראסל לארצות הברית לאחר המלחמה והמיר את דתו לקתוליות ב-1947. בשנותיו האחרונות הוא צייר בעיקר בסגנון פיגורטיבי ולא הציג אף אחת בציוריו המוקדמים. לאחר שלקה בשני שבצי מוחי, הוא מת בגיל 67 בבית אבות בפרבר של פילדלפיה ב-1953. בהדרגה, במהלך שלושת העשורים האחרונים של המאה העשרים, הוקדשה תשומת לב מחקרית וציבורית לסינכרומיזם. מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית השיק ב-1978 תערוכה נודדת שהוקדשה להפשטה צבעונית שהביאה שוב את שמו של ראסל לציבור. תערוכה רטרוספקטיבית ראשונה של מורגן ראסל נערכה במוזיאון מונקלייר לאמנות בניו ג'רזי בשנת 1990. עבודתו מיוצגת בהווה באוספים הבאים: המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון ברוקלין, מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס, מוזיאון קולומבוס לאמנות, ומוזיאון סן דייגו לאמנות. מדיה וקבצים בנושא מורגן ראסל בוויקישיתוף A Finding Aid to the Jean Gabriel Lemoine papers relating to Morgan Russell, 1921-1923 | Digitized Collection | Archives of American Art, Smithsonian Institution, www.aaa.si.edu (באנגלית) Biographical information for this entry is taken from Marilyn Kushner, Morgan Russell (New York: Hudson Hills Press, 1990). ^ Davidson, Abraham A. (1994). Early American Modernist Painting, 1910–1935. New York: DaCapo. South, Will (2001). Color, Myth, and Music: Stanton Macdonald-Wright and Synchromism. For Willard Huntington Wright's campaign on behalf of his brother and Morgan Russell, see John Loughery, Alias S.S. Van Dine (New York: Scribners, 1992), pp. 86–104. Kushner, Marilyn (1990). Morgan Russell. New York: Hudson Hills. Levin, Gail (1978). Synchromism and American Color Abstraction, 1910–1925. New York: George Braziller.