laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עונת 2013/2014 בליגה הלאומית

עונת 2013/2014 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-15 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-8 בספטמבר 2013 והסתיימה ב-20 במאי 2014. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה הוגדלה ל-16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בניגוד לשנים קודמות לאחר הסיבוב ה-15 הליגה חולקה ל-2 בתים: פלייאוף עליון (8 קבוצות) ופלייאוף תחתון (8 קבוצות). לפני תחילת העונה הוחלט שרק קבוצה אחת תעלה ליגה בסיום העונה, מליגת העל ירדו שלוש קבוצות, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי נתניה שעלתה לעונת 2014/2015 לליגת העל לצד הפועל פתח תקווה. מכבי אום אל-פחם, הפועל אשקלון והפועל קטמון ירושלים ירדו לליגה השלישית. שחר הירש מהפועל עפולה זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 20 כיבושים. תוך הורדת שלוש נקודות על אי-עמידה בחוקי התקציב תוך הורדת שתי נקודות על אי-עמידה בחוקי התקציב ושלוש נקודות נוספות על שיתוף כדורגלן מושעה במשחק תוך הורדת שלוש נקודות על אי-עמידה בחוקי התקציב תוך הורדת שתי נקודות על אי-עמידה בחוקי התקציב ושלוש נקודות נוספות על שיתוף כדורגלן מושעה במשחק בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הלאומית בין הפועל קטמון ירושלים שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית, לבין עירוני טבריה שסיימה במקום השני בליגה א' צפון והגיעה למשחק דרך פלייאוף העלייה (מקום 2-5 בשתי הליגות המחוזיות). השיטה הייתה מפגש נוק-אאוט כפול בית-חוץ. עירוני טבריה ניצחה 5:1 בסיכום שני המשחקים ועלתה ללאומית על חשבונה של הפועל קטמון שירדה לליגה א'. טבלת התחרות נתוני העונה
יום שמחת כהן

יום שמחת כהן (ביהדות ג'רבה ויהדות מרוקו) או יום שמחת כוהנים (ביהדות לוב) הוא יום חג יהודי-עממי המקובל במסורת יהדות צפון אפריקה בי"א בתשרי. במסכת יומא במשנה, תיארו חז"ל את מנהג הכהן הגדול בתום עבודת יום הכיפורים: ”ויום טוב היה עושה לאוהביו בשעה שיצא בשלום מן הקודש” (פרק ז', משנה ד'). יום שמחת כהן שנחגג בקרב עדות ישראל מבוסס על פרשנות המקבלת את התיאור "יום טוב" כפשוטו – יום שלם שנוהגים בו כעין חג. לזכר החג שעשה כהן גדול, נהגו הכוהנים במדינות צפון אפריקה שלא לעשות מלאכה ביום שלמחרת יום הכיפורים, והיו עורכים בו משתאות וחגיגות ומארחים ידידים רבים בהתאם ליכולתו הכלכלית של כל אחד. בקרב בני משפחת כהן-סקלי, בעיר הכהנים דבדו וגם מחוצה לה, נקרא היום גם בכינוי "יום לגופראן". בג'רבה, אף היא עיר כהנים, נהגו להכין מערב יום הכיפורים תבשיל חצילים בשם "בראנייה". הנוסע היהודי בן המאה ה-19, יעקב ספיר, דיווח כי בני ישראל בהודו ציינו ביום זה חג בשם "שילה סאן", וכי משפחות מסוימות בבומביי נהגו לערוך בו ביקורי נימוסין הדדיים. אליהו בירנבוים העיד על מנהג דומה בקהילת יהודי קוצ'ין. מנהג דומה ל"יום שמחת כהן", המבוסס על אותו מקור, הוא מנהג חזני ראש השנה ויום הכיפורים, לקיים אסרו חג ליום הכיפורים ולעשות בו יום משתה ושמחה. מנהג זה מוזכר בספר המנהגים של קהילת וורמס, שכתב שמש הקהילה, ר' יוזפא שמש. הוא מציין שהייתה השתתפות של קופת הקהילה במימון המשתאות. בקרב האשכנזים כונה היום: אין גאט'ס נאמען (למען האל), צו גאט'ס נאמען וכדומה, לציון העובדה שחזרו לומר בתפילה "האל הקדוש" לאחר עשרת ימי תשובה שבהם הייתה חתימת הברכה "המלך הקדוש". מראה כהן חכם רפאל זרוק, לוח דינים ומנהגים לקהילות יוצאי לוב, עמ' 43, הוצאת מכון גנזי רפאל, בת-ים תשס"ח (2008) אליהו מרציאנו, דבדו עיר הכהנים, פרק 10 בועז חדד, ספר ג'רבה יהודית, ירושלים תשל"ז, עמ' 107 ראו על כך: נ. בר-גיורא, מנהגי חג אצל „בני ישראל” בהודו, מחניים, כג, ערב ראש השנה תשט"ו. עמ' 41–42 הודו, קוצ'ין (3), באתר דעת מנהגים דק"ק וורמיישא לרבי יוזפא שמש ז"ל, חלק ראשון, ירושלים: מכון ירושלים, תשמ"ח. עמ' 302, "מנהג איסור חג", אות קס"א טעמי המנהגים ומקורי הדינים, עמ' שn"ב סעיף תש"פ; וילקוט מנהגי אשכנז עמ' 33; מצוטטים אצל אברהם שלום שאקי, היכל עבודת השם: סדרי עבודת הקודש של ישראל לשבטיו, בני ברק תשמ"ו, עמ' רלז. ראו גם ליקוטי מוהר"ן, חלק ב, תורה סו: 'וזה שקורין העולם את מחרת יום הכפורים שם ה'...'
ברוך ויסמן

ברוך ויסמן (ביידיש: ברוך װײַסמאַן; 10 באוגוסט 1887 – 1966) היה סופר יידי ועברי. ויסמן נולד למשפחה ענייה בעיירה סלובשנה בווהלין שבאימפריה הרוסית. בשנות העשרה של המאה ה-20 הוא עבד בתור מורה לעברית בבית ספר יהודיים בבסרביה. בין השנים 1917–1919 הוא התגורר באודסה, שם הכיר את אחד העם וחיים נחמן ביאליק. ב-1919 הוא ניסה לעלות לארץ ישראל באופן בלתי-לגאלי דרך-רומניה, אך מתוך חשש כי משפחתו לא תקבל אישור לצאת גם כן נאלץ לוותר על הרעיון. בשנות העשרים הוא עבר לקייב, שם היה מורה בבתי ספר יהודיים. עם הזמן הוא נהיה תומך נלהב של השלטון הסובייטי, הוא פרסם בעיתונות יידית של ברית המועצות, בין היתר בדער עמעס. ב-1933 הוא עבר עם משפחתו לבירוביג'ן, שם לימד במכון פדגוגי ופרסם בביראבידזשאנער שטערן. באמצע השני של שנות השלושים הוא חזר לקייב, פרסם בשטערן, בתקופה זו החלה אכזבתו מרעיונות הקומוניזם בעקבות גל הטיהורים של 1937–1938. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאזור נהר הוולגה וסיביר. לאחר המלחמה חזר לקייב, עבד במרכז לחקר יידיש, ספרותה ופולקלור יהודי שהיה חלק מאקדמיה למדעים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, כמו כן פרסם בעיתון היידי שיצא לאור במוסקבה אייניקייט. בסוף שנות הארבעים עם הקמת מדינת ישראל והתגברות האנטישמיות בברית המועצות ויסמן חזר אל הדת ובכך סיים את התהליך של בחינה עצמית של ערכיו שהחל עם טיהורים בשנות השלושים והתגבר עם אירועי השואה. בין 1952–1956 הוא ערך יומן אישי בעברית, החל מסוף 1955 הוא החלו להגיע לארץ בדרך לא-דרך ולהתפרסם בעיתון דבר תחת כותרת אל אחי במדינת ישראל ללא ציון שם המחבר (שמו פורסם כשנה לאחר מותו). ב-1957 הוא נעצר באשמת פעילות אנטי-סובייטית ונשפט לחמש שנים, אך ושוחרר בסופו של דבר לאחר שלוש שנים בכלא ב-1960. ויסמן נפטר בשנת 1966 בבויארקה. ב-1973 פורסם ספר יומן מחתרת עברי מברית המועצות :איגרות "אל אחי במדינת ישראל" בהוצאת ספרים מסדה. ברוך ויסמן, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
עכבר אוגר

עכבר אוגר (Calomyscus) הוא סוג של מכרסמים דמויי עכבר יחידים במשפחתם - משפחת עכברים אוגריים (Calomyscidae). הם נפוצים בטבע במרכז אסיה והמזרח התיכון לרבות בסוריה, איראן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן והם חיים באזורי סלעים ואזורים הרריים. עכברי האוגר אינם אוגרים אמיתיים, והם חסרי הלחיים המפותחות והזנבות הקצרים של האוגרים האמיתיים, אך בעלי שיניים חותכות בצורתם של האוגרים האמיתיים. מינים אלה התפתחו בזמן מאוחר מקבוצת העכברים וקרוביהם הם בני המשפחה הנכחדת Cricetodontidae. כפי ששמם אומר הם מיני ביניים בין עכבר לאוגר ובני הסוג הקיים הם היחידים הקיימים במשפחה ונחשבים למאובנים חיים. סוג עכבר אוגר (Calomyscus) מין עכבר-אוגר זגרוס (C. bailwardi) מין עכבר אוגר באלוצ'י (C. baluchi) מין עכבר אוגר גודמן (C. elburzensis) תת-מין עכבר אוגר זייקוב (C. e. zykovi) מין עכבר אוגר נובל (C. grandis) מין עכבר אוגר הוטסון (C. hotsoni) מין עכבר אוגר בלקני גדול (C. mystax) מין עכבר אוגר טסולוב (C. tsolovi) מין עכבר אוגר אורר (C. urartensis) מדיה וקבצים בנושא עכבר אוגר בוויקישיתוף עכבר אוגר, באתר ITIS (באנגלית) עכבר אוגר, באתר NCBI (באנגלית) עכבר אוגר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכבר אוגר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכבר אוגר, באתר GBIF (באנגלית)
פה (אלבום)

פה הוא אלבום אולפן שביעי של המוזיקאי הישראלי אסף אמדורסקי שיצא בשנת 2016. מאז יציאת אלבום האולפן השישי של אמדורסקי צד א', הוציא שני אלבומים שהתבססו על שירים וותיקים ושורה ארוכה של שירים שהוקלטו במסגרות שונות, יצר אמדורסקי ציפייה גדולה לקראת אלבומו השביעי. במשך ארבע שנים עבד אמדורסקי על האלבום. עם התקדמות העבודה קיבל מעיריית חיפה סטודיו בעיר התחתית. "הכנסנו לשם קצת אקוסטיקה, זוג רמקולים, מזרן, קומקום ומחשב עם תוכנת מוזיקה חדשה לי, כזו שתצליח להפתיע אותי ולהוציא ממני טעויות שיהפכו לדרך ראשית במוזיקה החדשה, אותה נשבעתי לגלות. לא עוד לכתוב את אותו השיר שוב ושוב. משהו חדש חייב להכתב על רקע הביטים, מתוך תת-ההכרה שתתקיים רק בשקט, במונוטוניות המצטברת ובבידוד", כתב אמדורסקי בפייסבוק על התהליך שהוביל להבשלת האלבום. "מחציתו השנייה של האלבום נכתבה שם במדרחוב ואחרי עוד שנה בה הייתי נוסע וחוזר אל המחבוא החיפאי חזרתי אל תל אביב עם אלבום מאוד אלקטרוני, עם מילים שעדיין חדשות לי ובלי חצי מושג איך מחברים את כל זה לכדי אלבום אחד נהיר שכיף להאזין לו ברצף והוא לא מעיק עליך ומכביד נורא. קראתי לגידי רז, שיפיק איתי מוזיקלית את הסיום. שבועיים-שלושה שהפכו לעוד שנה". בתחילת 2016, במקביל לפרסום הקליפ "מגדלים" שהווה את הסנונית הראשונה מהאלבום, פתח אמדורסקי בגיוס מימון המונים להוצאת האלבום. במסגרת זו כתב אמדורסקי על יצירת האלבום: "בתקליט הזה, "פה", רציתי לשלב את כתיבת השירים בעבודת ההפקה, שיהיו כרוכים זה בזה מתחילת התהליך כדי להשיג סגנון יותר מרענן בשבילי, כדי להצליח לכתוב משהו חדש שלא ישחזר רגעים מוכרים ונוחים לי. בראשית 2012 קיבצתי את מיטב מכונות התופים והסינטים בדירתי השכורה ברחוב אלנבי, קומה ראשונה, ובין צעקות השיכורים וריח העשן העולה מתחנות הנייס גאי וההומלסים של השכונה, התחלתי לייצר את הרעשים הראשונים של האלבום. לאחר כשנה, כחלק ממיזם אומנים בעיר התחתית בחיפה, הקמתי אולפן קטן וקניתי (בתשלומים) מכשור חדש שטרם למדתי לתפעל וקיוויתי שמתוך הבורות הטכנית, הטעויות והניסיונות יצוצו הפתעות אותן אוכל לתעל לצלילים חדשים, למבנים והרמוניות שיתגבשו לשירים אותם לא אוכל לכתוב בשום צורה אחרת, מוכרת וצפויה. בהמשך, כשהחומרים נאספו והתבהרה תמונת האלבום, פניתי לעזרתו של גידי רז, מוזיקאי ותיק ורב פעלים, אלוף באלקטרוניקה, סינטים, סאמפלרים וגם גיטריסט מחושמל, אחריו אני עוקב למעלה משני עשורים. לפני שנה בדיוק נכנסנו עם הרבה רוח ונחישות לחבר את כל הקצוות. המילים והלחנים נכתבו בעיניים פקוחות למגדלים הצומחים בערים ההולכות והופכות צפופות, לשטחי השדות ההולכים וקטנים בדרך בין שתי הערים ולאנשים החזקים והחלשים שבשוליהן". את עטיפת האלבום וכן את עיצוב הקליפים ערכו אלי מגזינר ותמר מושינסקי. אסף אמדורסקי - תופים, בס, גיטרות וקלידים גידי רז - קלידים וגיטרות אוהד קוסקי - גיטרה הוד מושונוב - קלידים יונתן דסקל - קלידים רונן בן חורין - קלידים אורי קוטנר - בס אשרף אבו שרקי - קולות מידע על האלבום פה באתר MusicBrainz יוסי חרסונסקי, פה - ביקורת על האלבום, "חרסונסקי מיוסיק", אפריל 2016 תימורה לסינגר, ‏אהבה חדשה, באתר גלובס, 7 באפריל 2016 עמי ברנד, לבד עם ההמונים, באתר כלכליסט, 18 באפריל 2016 נדב מנוחין‏, אסף אמדורסקי מתחרה נגד עצמו ומסיים בתיקו, באתר וואלה, 26 באפריל 2016 בן שלו, אסף אמדורסקי כמבקר חברתי, באתר הארץ, 5 במאי 2016
גונדיים

גונדיים (שם מדעי: Ctenodactylidae; מכונים גם חולדות מסרק) היא משפחה של מכרסמים מתת-סדרת דמויי קביה הנפוצים רק במדבריות של צפונה של אפריקה. רוב בני המשפחה נכחדו וכיום ישנם רק חמישה מינים בארבעה סוגים. מכרסמים אלה הם מבין הקדומים שבבני תת-סדרת דמויי קביה והמין הקרוב להם ביותר היא חולדת לאוס (Laonastes aenigmamus) וקרובים גם לדרבניים. משפחות אלה הם מהבודדות בתת-סדרה זו שאינם חיים באמריקה הדרומית בטבע. אלו מכרסמים קטנים המזכירים מעט שרקן ובעלי 4-5 אצבעות בכל רגל וברגליהם האחוריות ישנם זיפים העוזרים להם להיאחז ונתנו להם את שמם השני. הם בעלי גוף עגלגל וזנב כמעט אינו נראה, הפרווה רכה, הרגליים קצרות והעיניים והאוזניים גדולות. מינים אלה צמחוניים לחלוטין ואינם שותים כמעט לגמרי אלא משיגים את הנוזלים ממזונם. הם חיות בלהקות של עד 100 פרטים ואין להם מאורות קבועות אלא כשהם מחפשים מחסה מהחום, הקור של הלילה או מטורפים. סוג גונדי (Ctenodactylus') מין גונדי מצוי (Ctenodactylus gundi) מין גונדי ואל (Ctenodactylus vali) סוג ומין יחיד גונדי פילו (Felovia vae) סוג ומין יחיד גונדי מזאב (Massoutiera mzabi) סוג ומין יחיד גונדי ספייק (Pectinator spekei) Advenimus Africanomys Anadianomys Birbalomys Chapattimys Confiniummys Dubiomys Gumbatomys Irhoudia Karakoromys Leptotataromys Metasayimys Ottomania Petrokoslovia Petrokozlovia Protataromys Saykanomys Tamquammys Tataromys Terrarboreus Testouromys Tsinlingomys Woodomys Yindirtemys Yuomys מדיה וקבצים בנושא גונדיים בוויקישיתוף גונדיים, באתר ITIS (באנגלית) גונדיים, באתר NCBI (באנגלית) גונדיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גונדיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גונדיים, באתר GBIF (באנגלית) גונדיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חולדת לאוס

חולדת לאוס (שם מדעי: Laonastes aenigmamus) היא מין של מכרסם דמוי חולדה מתת-סדרת דמויי קביה והיא המין היחיד ששרד ממשפחת חולדות לאוס (Diatomyidae). מכרסם זה נמצא בשנת 2005 במדינת לאוס שבדרום-מזרח אסיה. אף על פי שמין זה מכונה "חולדה", הוא קרוב בעצם למשפחות האפריקניות שבתת-סדרת דמויי קביה, כמו הגונדיים, הדרבניים ולעוד משפחות נכחדות. החולדה מגיע לאורך 26 ס"מ ולמשקל 400 גרם ובעל פרווה עבה אפורה-כהה, גוף עגלגל וזנב כמו של סנאי. החולדה בעלת חוטם וזיפי שפם ארוכים, העיניים גדולות והאוזניים קטנות ומשוקעות בגולגולת. יש לה מבנה לסתות השונה משאר בני תת-סדרתה. היא חיה בצוקים ואבני גיר בלאוס ורק לעיתים נדירות נמצאת באזורים פתוחים. תזונתה העיקרית היא עלים, זרעים ועשבים ופחות מחרקים. מדיה וקבצים בנושא חולדת לאוס בוויקישיתוף חולדת לאוס, באתר ITIS (באנגלית) חולדת לאוס, באתר NCBI (באנגלית) חולדת לאוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חולדת לאוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חולדת לאוס, באתר GBIF (באנגלית) חולדת לאוס באתר הרשימה האדומה של IUCN Dorothée Huchon, Pascale Chevret, Ursula Jordan, C. William Kilpatrick, Vincent Ranwez, Paulina D. Jenkins, Jürgen Brosius, Jürgen Schmitz, Multiple molecular evidences for a living mammalian fossil, Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 104, 2007-05-01, עמ' 7495–7499 doi: 10.1073/pnas.0701289104
פאקות

המונח "פקה" מפנה לכאן. לערך העוסק בדרך קביעת ההלכה האסלאמית, ראו פיקה (אסלאם). פאקות (שם מדעי: Cuniculidae) הם משפחת מכרסמים גדולים מקבוצת קביות העולם החדש והם נפוצים ברחבי אמריקה הדרומית והמרכזית. במשפחה סוג אחד - פקה (Cuniculus). הפאקות הם מכרסמים גדולים המגיעים לאורך 50-77 ס"מ ולמשקל 6-14 ק"ג. הם מכוסים בפסים כמו של טפיר צעיר וחיים בקרקע של יערות הגשם האמריקאים וכן בביצות ובנהרות. הם צמחוניים וניזונים בעיקר מפירות וזרעים. המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא האגוטיים. לפאקות שלושה מינים: פקת השפילה (Cuniculus paca) פקת ההרים (Cuniculus taczanowskii) פקת ארננדס (Cuniculus hernandezi) מדיה וקבצים בנושא פאקות בוויקישיתוף פאקות, באתר ITIS (באנגלית) פאקות, באתר NCBI (באנגלית) פאקות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פאקות, באתר GBIF (באנגלית)
טוקואיים

טּוּקוּאִיִּים (שם מדעי: Ctenomyidae) היא משפחה של מכרסמים קטנים בתת-סדרת דמויי קביה החיים רק באמריקה הדרומית מפרו ומרכז ברזיל ודרומה עד קצה ארגנטינה. במשפחה זו ישנו סוג אחד - הטוקו ובו כ-60 מינים. שמם נגזר מהצליל שאותו הם משמיעים בשעה שהם חופרים מחילות. הטוקואיים הם קרובי משפחתם של האוקטודוניים וממלאים את התפקיד האקולוגי של חולדי השק מאמריקה הצפונית. הם יצורים קטנים וצמחוניים החיים במאורות רוב זמנם ויוצאים רק בלילות. במקומות רבים הם מזיקים לחקלאות. C. andersoni C. argentinus C. azarae C. bergi C. boliviensis C. bonettoi C. brasiliensis C. budini C. knighti C. dorsalis C. colburni C. torquatus C. conoveri C. coyhaiquensis C. dorbignyi C. emilianus C. erikacuellarae C. famosus C. flamarioni C. fochi C. sylvanus C. occultus C. goodfellowi C. perrensi C. haigi C. opimus C. juris C. fodax C. lami C. lessai C. lewisi C. magellanicus C. maulinus C. mendocinus C. latro C. nattereri C. pearsoni C. peruanus C. pilarensis C. porteousi C. pundti C. coludo C. frater C. osvaldoreigi C. rionegrensis C. tuconax C. roigi C. saltarius C. johannis C. pontifex C. scagliai C. tulduco C. sericeus C. sociabilis C. australis C. steinbachi C. validus C. talarum C. fulvus C. minutus C. tucumanus C. viperinus C. leucodon C. yatesi C. yolandae מדיה וקבצים בנושא טוקואיים בוויקישיתוף טוקואיים, באתר ITIS (באנגלית) טוקואיים, באתר NCBI (באנגלית) טוקואיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוקואיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טוקואיים, באתר GBIF (באנגלית) טוקואיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית ע"פ האקדמיה ללשון
מרגריט, נסיכת הולנד

מרגריט, נסיכת הולנד (בהולנדית: Margriet, Prinses der Nederlanden‏; נולדה ב-19 בינואר 1943) היא השלישית מארבע בנותיה של יוליאנה, מלכת הולנד ואחותה של ביאטריקס, מלכת הולנד. הנסיכה היא השמינית בסדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה. מרגריט נולדה ב-19 בינואר 1943 לברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד וליוליאנה, נסיכת הולנד, באוטווה, קנדה, לאחר שמשפחת המלוכה ההולנדית נמלטה לשם בעקבות כיבוש הולנד על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה, ונקראה על שם "Marguerite" פרח ממשפחת המורכבים שהיווה סמל להתנגדות לגרמניה הנאצית. בעת לידתה, המושל הכללי של קנדה הסדיר את קבלתו של חוק מיוחד, שהכיר בחדרי הנסיכה יוליאנה בבית החולים באוטווה כשטח הולנדי אקסטריטוריאלי – שלולא כן לא הייתה מרגריט יכולה להיכלל בסדר הירושה לכתר ההולנדי. ב-29 ביוני אותה שנה הוטבלה מרגריט, וסנדקיה היו נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, המלכה מרי, ומרתה, נסיכת שוודיה. לאחר סיום המלחמה בשנת 1945 חזרו בני המשפחה להולנד, והתאחדו מחדש עם אביה ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד. בעת לימודיה באוניברסיטת ליידן היא הכירה את בעלה לעתיד, פיטר ואן וולנהובן. האירוסין שלהם הוכרז ב-10 במרץ 1965, וב-10 בינואר 1967 הם נישאו בהאג, ונולדו להם ארבעה בנים. הזוג מתגורר בארמון הט לו. הנסיכה מרגריט ייצגה את המלוכה ההולנדית באירועים וטקסים רשמיים רבים ונפגשה עם מנהיגים לאומיים רבים בעת ביקורם בהולנד. משנת 1987 עד 2011 היא שימשה כסגנית נשיאת הצלב האדום ההולנדי, ובין השנים 1984–2007 היא הייתה נשיאת קרן התרבות האירופאית. ב-10 בינואר 1967 התחתנה מרגריט עם פיטר ואן וולנהובן, ממנו נולדו לה 4 בנים: הנסיך מאוריץ מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן (נולד ב-1968) הנסיך ברנהרד מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן (נולד ב-1969) הנסיך פיטר כריסטיאן מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן (נולד ב-1972) הנסיך פלוריס מאורנז'-נסאו, ואן וולנהובן (נולד ב-1975) מדיה וקבצים בנושא מרגריט, נסיכת הולנד בוויקישיתוף
אווה בירת'יסטל

אווה בירת'יסטל (באנגלית: Eva Birthistle; נולדה ב-1 בינואר 1974) היא שחקנית אירית. היא מוכרת בעיקר מתפקידה בסרט "אולי נתנשק?". ב-2004 זכתה בפרס חוג מבקרי הקולנוע של לונדון בקטגוריית שחקנית השנה. היא זכתה פעמיים בפרס האקדמיה האירית לקולנוע (IFTA) לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי. בירת'יסטל נולדה בבריי שבמחוז ויקלו באירלנד. כשהייתה בת 14 עברה עם משפחתה לדרי שבצפון אירלנד. היא גדלה כקתולית אבל למדה בבית ספר פרוטסטנטי קולג' פויל שבדרי (אנ'). בשנות העשרה שלה הלכה ללמוד משחק ב-"Gaiety School of Acting" בדבלין. ב-1995 קיבלה לראשונה תפקיד בטלוויזיה וגילמה את רג'ינה קרוסבי בסדרה "Glenroe", בה שיחקה במשך שלוש שנים עד 1998. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1997 בסרט "All Souls Day" מאת אלן גילסנן (אנ'). היא הופיעה בתפקידים שונים בסרטים איריים בהם "Drinking Crude" בכיכובו של קולין פארל, ובסרט הטלוויזיה "נס בחצות" מ-1998 יחד עם מיה פארו. ב-2002 הופיעה בירת'יסטל בדרמה על אירועי יום ראשון העקוב מדם, סרט טלוויזיה בסגנון דוקומנטרי בשם "בלאדי סאנדיי" בכיכובו של ג'יימס נסביט. עוד השתתפה בדרמה "יום ראשון" מאת ג'ימי מקגוורן (אנ'). ב-2003 הופיעה בירת'יסטל בסדרת הטלוויזיה "Trust" ואחרי כן כיכבה בתפקיד רויסין הנלון בסרטו של קן לואץ' "אולי נתנשק?" (2003–2004) עליו זכתה ב-2005 בפרס חוג מבקרי הקולנוע של לונדון לשחקנית הבריטית של השנה. היא הופיעה בסרט "ארוחת בוקר על פלוטו", בסרט "קליק" וב-"Save Angel Hope" מ-2005. ב-2006 השתתפה בסרט "מידלטאון" בבימויו של בריאן קירק. עוד ב-2006 שיחקה בתפקיד ג'יין לאברי, עורכת דין העוסקת בזכויות האדם, בדרמת טלוויזיה בשם "The State Within". בסוף 2007 גילמה את דמותה של ססקיה ואן אוילנבורך, אשתו של רמברנדט, בדרמה ההיסטורית "משמר הלילה" בבימויו של פיטר גרינוויי. בתחילת 2008 השתתפה בירת'יסטל בדרמה "The Last Enemy" בתפקיד שרה זוטרה בשם אלינור ברוק. ב-2009 שיחקה בתפקיד ג'נט בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה "אפר לאפר" של ה-BBC. עוד הופיעה בשני סרטי אימה מצליחים "הילדים" (2008) וב"חזרה לחיים" (2011). ב-2010 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במירטל ביץ' על הופעתה בסרט של קורט טרונינגר "The Rendezvous". ב-2010 הופיעה בירת'יסטל בתפקיד אנט ניקולס במיני-סדרה "חמש בנות". היא שיחקה בעונה התשיעית והאחרונה של הסדרה הבלשית "להעיר את המתים" בתפקיד פקד בילוש שרה קוונדיש. ב-2011 שיחקה בירת'יסטל בתפקיד קפטן קייט מרשל בסדרת הדרמה של Sky1 בשם "Strike Back: Project Dawn". ב-2013 כיכבה בירת'יסטל לצדה של אנה פריל בהפקת הטלוויזיה "The Psychopath Next Door". מדיה וקבצים בנושא אווה בירת'יסטל בוויקישיתוף אווה בירת'יסטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אווה בירת'יסטל, באתר AllMovie (באנגלית) אווה בירת'יסטל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "birthdaypresentforhim.com". Applebaum, Stephen. "Eva Birthistle A Fond Kiss..." BBC. נבדק ב-2010-09-13. "Ashes to Ashes Episode #2.8 (2009)". Internet Movie Database. נבדק ב-1 ביולי 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Strike Back Project Dawn: Eva Birthistle Interview". Sky1.sky.com. נבדק ב-2013-08-04.
בית החולים לניאדו

המונח "לניאדו" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו לניאדו (פירושונים). מרכז רפואי צאנז - לניאדו הוא בית חולים ציבורי הנמצא בקריית צאנז שבנתניה ומשרת את תושבי נתניה והסביבה. המרכז הרפואי מוצהר כמנוהל לפי כללי ההלכה היהודית. כמו כן, מאפיין נוסף המייחד את המרכז הרפואי הוא שאינו שובת, גם במקרים של סכסוכי עבודה עם ההנהלה. אבן הפינה למרכז הונחה כבר בכ"ו באייר ה'תשי"ח (22 באוקטובר 1958) אך בשל קשיים תקציביים ומיעוט אחיות מוסמכות באזור השרון הוא החל לפעול באופן מלא רק לאחר כשמונה עשרה שנים – במהלך 1976. המרכז הרפואי נוסד ביוזמת האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, בעקבות נדר שנדר בתקופת השואה שאם יינצל מהתופת יעסוק בהצלת אנשים, גויים כיהודים. כיום מכהן בנו, האדמו"ר רבי צבי אלימלך הלברשטאם, כנשיא בית החולים. במרכז הרפואי כ-400 מיטות אשפוז במגוון מחלקות הכוללות בית יולדות, מרכז לרפואה דחופה למבוגרים (מיון או מלר"ד) ומרכז לרפואה דחופה לילדים. למלר"ד מגיעים מדי שנה מעל 60,000 מטופלים. בחודש אפריל 2009 נפתחה מחלקה חדשה נוספת ליולדות. לצד המרכז הרפואי פועל גם בית הספר לסיעוד ע"ש טסלר - בית ספר חרדי להכשרת אחיות, שתלמידותיו הן מהמגזר הדתי והחרדי, ובמקביל ללימודי הסיעוד הן משתתפות גם בלימודי קודש. בית החולים קרוי על שם אלפונס ויעקב אברהם לניאדו, שני אחים יהודים ממוצא סורי בעלי בנק בשווייץ, שבצוואתם הורו להקים בכספם מרכז רפואי במדינת ישראל. משנת 2016 מנהל בית החולים הוא הפרופסור צבי שמעוני. טקס הנחת אבן הפינה ב-1974 הסמליל הישן של בית החולים לניאדו בית החולים מכיוון מנחת המסוקים שליד חוף הים מנחת המסוקים של בית החולים על מצוק הכורכר הנשקף אל הים אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים לניאדו מדיה וקבצים בנושא בית החולים לניאדו בוויקישיתוף הקרן לפיתוח בית חולים לניאדו נתניה נט, פורסם דוח מדדי איכות של משרד הבריאות, באתר נתניהנט - כל העיר בקליק אחד!, ‏20 ביולי 2022 בית החולים לניאדו (נתניה), דף שער בספרייה הלאומית על המרכז הרפואי לניאדו, באתר הרשמי של בית החולים לניאדו הנחת אבן הפִנּה לבית חולים ומושב זקנים, מעריב, 22 באוקטובר 1957 נורתה אבן פינה לבית חולים ומושב זקנים בקרית צאנז, הצופה, 23 באוקטובר 1957 יצחק בן-חורין, מחסור בכסף ובאחיות מעכב פתיחת בית־חולים, מעריב, 3 במאי 1974 יוסף ולטר, מחכים למשיח בנתניה, מעריב, 12 במרץ 1976 בכמה שורות, על המשמר, 21 ביוני 1976 כל מה שצריך לדעת על בית החולים, באתר בית החולים לניאדו אודות המרכז הרפואי לניאדו, באתר www.laniado.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוליטה מורנה

לוליטה מורנה (באיטלקית: Lolita Morena; נולדה ב-15 באוקטובר 1960) היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה שווייצרית. מורנה נולדה באיטליה ולאחר מכן בגיל 3 עברה לשווייץ עם הוריה. כשהייתה סטודנטית לאגיפטולוגיה זכתה בתואר "מלכת היופי של שווייץ" 1982 והשתתפה בתחרות מיס עולם 1982 ומיס תבל 1983 ובשתיהן זכתה במקום הרביעי ובפרס על הפוטוגניות (Miss Photogenic). היא עבדה בטלוויזיה השווייצרית, האיטלקית והגרמנית, הנחתה את אירוויזיון 1989 וגם את הקדם האירוויזיון השווייצרי ב-1991 ולאחר מכן המשיכה לעבוד באגף הצרפתית של רשות השידור השווייצרית כדוברת מספר שפות, עקב היותה דוברת חמש שפות. ב-1995 הנחתה את הגרסה השווייצרית של "המבצר", בנוסף היא השתתפה כשחקנית בקומדיה לטלוויזיה ובסרט קולנוע. ב-2004 הביעה ביקורת על כך שלפי דעתה מנחה תחרות מיס שווייץ לא הביע מספיק רגישות כלפי המתמודדות ווגם הביעה את רצונה שאישה תנחה זאת. ב-2005 ייסדה את החברה "Lux Morgana SA" המתמחה במוצרי קוסמטיקה. ב-1994 היא התחתנה עם הכדורגלן הגרמני לותר מתאוס ויש לה בן משותף איתו. ב-1999 השניים התגרשו. לוליטה מורנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לוליטה מורנה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) [1] (הקישור אינו פעיל) Miss-Schweiz-Wahl: Auch Lolita Morena sauer über Kilchsperger, persoenlich.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפטון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נפטון – כוכב הלכת השמיני במערכת השמש נפטון (מיתולוגיה) – אל הים במיתולוגיה הרומית מערת נפטון – מערה בצפון-מערב סרדיניה, איטליה נקבת נפטון – מבנה גן בגני סנסוסי בפוטסדאם, גרמניה Neptune – שם הקוד לגרסת מערכת ההפעלה חלונות נפטון (יישוב ברומניה) – יישוב על חוף הים השחור נפטוניום
אינגריד סיינהייב

אינגריד סיינהייב (נולדה ב-28 ביולי 1973) היא דוגמנית בלגית. סיינהייב זכתה ב-1991 בתחרות מראה השנה של עלית ולאחר מכן הופיעה בין היתר בפרסומים של ראלף לורן, בקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט ובגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, על שער המגזין Elle ובתצוגות אופנה של קרולינה הררה וב-1993 הנחתה את התחרות שזכתה בה. בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים. ב-1993 הנחתה את תחרות מראה השנה של עלית שנערכת מדי שנה על ידי סוכנות הדוגמנות עלית. ב-2003 הופיעה בסרט צרפתי וב-2007 החלה להנחות את העונה הראשונה של הגרסה הבלגית של הטופ מודל הבאה ובנוסף הייתה בעבר חלק מצוות הערוצים MTV וE!. היא נשואה ואם לשני בנים. מדיה וקבצים בנושא אינגריד סיינהייב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינגריד סיינהייב (באנגלית) אינגריד סיינהייב, ברשת החברתית פייסבוק אינגריד סיינהייב, ברשת החברתית אינסטגרם