laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה מאיוורא

רבי משה מאיוורא (חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא, ונחשב לגדול שבחבורה זו. נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא. למד אצל רבי שמשון משאנץ ורבי יהודה שירליאון. הוא כתב חלק מתוספותיו על מספר מסכתות מהלכות רב אלפס של הרי"ף, כנראה בגלל מחסור בספרי תלמוד, עקב שריפת התלמוד בפריז (ה'ד', 1244) שהייתה בימיו. יש המייחסים לו את חיבור התוספות הנדפסים עם התלמוד למסכת חגיגה. על פי דברים המופיעים בראשונים משמו, נראה כי עסק גם במוסר וחסידות. קיימת השערה כי כתב גם פירוש על התורה, וכמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה. תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הוא מופיע כרב באיוורא, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224). ידוע גם שלימד בבית מדרש במונפלייה שבפרובנס, לשם הגיעו תלמידים מספרד. לרבי משה היה בן בשם רבי חיים שחיבר סידור. רבי יונה גירונדי למד אצלו, וכנראה גם רבי אליעזר מטוך, עורך תוספות טוך, שהם היסוד לרבים מקבצי התוספות הנדפסים עם התלמוד. אחד מתלמידיו כתב את הספר "על הכל", הכולל פסקי הלכה ומנהג בהלכות ברכות ותפילה ופירוש על התפילה (יש שייחסו את הספר לרבי משה עצמו, אך שם מובאים עשרות פסקים בשם "הר"ם", והוא רבי משה מאיוורא). ערך מורחב – תוספות איוורא ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי שמואל ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא". רבי שמואל מאיוורא רבי יצחק מאיוורא רבי נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 19 ואילך "משה מאיברא", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 21. אפרים אורבך, בעלי התוספות, מהדורה ראשונה, עמ' 485. יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 27–28. רש"ל, שו"ת מהרש"ל, סי' כ"ט, וראו אצל יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 19. החיד"א (שם הגדולים מערכת גדולים אות י סימן רמא) מונה את רבי משה מאיברא בין תלמידי רבינו תם, על פי כתב יד עתיק שהיה בידו, והדבר אינו מתיישב עם סדר הזמנים האמור, שכן רבינו תם נפטר ד'תתקל"א, 1171; ראו אצל יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 20. ראו רמב"ן, דרשות הרמב"ן, דרשה לראש השנה, ד"ה ודבר זה. רמב"ן, דרשות הרמב"ן, דרשה לראש השנה, ד"ה ודבר זה; רשב"א, חידושי הרשב"א, על מסכת יבמות, דף י"ח, עמוד א'. יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 22, מאפרים אורבך. לפני כן שיערו אחרים שזה נכתב על ידי רבי משה, והר"מ המוזכר הוא מהר"ם מרוטנבורג.
שמואל מאיוורא

רבי שמואל מאיוורא (מכונה גם "השר מאיברא"; חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא. נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא. למד אצל הריצב"א, וככל הנראה גם אצל אחיו רבי משה מאיוורא ואצל רבי נתנאל מקינון (שאצלם הוא היה במעמד של תלמיד חבר). מדברי כמה ראשונים נראה כי נהג בהנהגות חסידות, וכך הוא מופיע בתואר "החסיד" אצל אחד מתלמידיו. כתב חיבורים על כמה ממסכתות הש"ס, מהם שכונו בשם "פרישה" ומהם בשם "שיטה". תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הזמן המוקדם ביותר לפטירתו הוא 1294, על פי מקור המזכיר אותו בחייו לצד אזכור של מהר"ם מרוטנבורג כשכבר נפטר, בשנת 1293. הוא מופיע כרב העיר קשטילטירי (אנ') שבחבל פיקרדיה בצפון צרפת, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224). קיימת השערה על שני בנים שהיו לו: רבי יעקב ורבי מנחם. רבי יונה גירונדי למד אצלו (כמו גם אצל אחיו רבי משה), וכן רבי יצחק מקורביל, בעל ספר מצוות קטן, מהר"ם מרוטנבורג, רבי פרץ מקורביל, רבי ידידיה מנירנברג, רבי שמשון בן צדוק (בעל "תשבץ קטן"). ערך מורחב – תוספות איוורא ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי משה ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא". רבי משה מאיוורא רבי יצחק מאיוורא רבי נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 29 ואילך "שמואל מאיברא", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מרדכי מרגליות (עורך כללי), "שמואל מאיברא", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמוד 1319, באתר היברובוקס ראו רבי יצחק מקורביל, ספר מצוות קטן, סי' קנ"ג; רבי בצלאל אשכנזי, שיטה מקובצת, מסכת מנחות, דף ט"ז, עמוד ב', אות כ"ח. ספר האגור, סי' א'קנ"ו. וראו אורבך וליפשיץ להלן. אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, מהדורה ראשונה, עמ' 396; יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 29. אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות, מהדורה ראשונה, עמ' 396; יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 31. יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 31–32. רש"ל, שו"ת מהרש"ל, סי' כ"ט, וראו אצל יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 29. רבי יונה גירונדי, ספר היראה, מצוות ציצית; רמב"ן, דרשות הרמב"ן, דרשה לראש השנה, ד"ה ודבר זה. יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 30. רבי שמשון בן צדוק, ספר תשב"ץ קטן, סימן קנ"א.
יואל אבן שועיב

רבי יואל אִבְּן שׁוּעֵיב (1455, ה'רט"ו– 1510, ה'ר"ע) היה רב ודרשן באזורים אראגון ונווארה שבספרד בתקופה שלפני הגירוש. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לא מופיע על חייו לאחר הגירוש. את פעילותו החל באראגון, שם לימד תורה ועסק בדרשנות. לאחר מכן התגורר משך תקופה ארוכה בטודלה שבנווארה. זמן קצר לפני גירוש ספרד התגורר בסרגוסה. כפי הניכר מכתביו, מלבד בקיאותו בתורה, היה רבי יואל בקי גם במדעים כלליים, אותם הוא מחבר לדרשותיו. כמו כן, ניכר מכתביו כי הוא ביטא יחס שלילי לאנוסים, והוא ראה אותם כמשומדים על פי ההלכה. ביקורתו זאת על האנוסים, גרמה לאנוסים רבים לשוב בגלוי ליהדותם. היה מהראשונים שעסקו בתורת הדרשנות: על מבנה הדרשה, תוכנה והגשתה. בספרו "עולת שבת" הוא מדגיש את חשיבות הדרשה הנאמרת בבית הכנסת, ומציין כי עליה להיות קלה ופשוטה, ושעליה להיות מעשית ותועלתית עבור השומע. בין פסקיו, מובא בשמו כי המאחר לבית הכנסת ונצרך לדלג על חלק מפסוקי דזמרה, אינו צריך להשלימם אחר התפילה, שכן תפקידם הוא לכרות את הקוצים ולפנות את הדרך לעליית התפילה, וכבר תיקנו זאת הציבור. אחיו רבי יהושע - דרשן ממגורשי ספרד. התיישב בסלוניקי. דרשותיו נדפסו בקושטא רפ"ג. חיבר גם פירוש למגילת שיר השירים על פי קבלה בנו רבי שמואל (נפטר בכ"ב בתמוז ה'רפ"ח) - מרבני סלוניקי. חידושיו נדפסו בפירושו של אביו על מגילת איכה עולת שבת - דרשות שהיה מוסר מדי שבת, על פרשיות השבוע, חובר בשנת ה'רכ"ט ונדפס בוונציה של"ז פירוש על מגילת איכה, חובר בשנת ה'רמ"ה ונדפס לראשונה בסלוניקי רפ"א; נדפס שוב בתוך קובץ קול בוכים, יחד עם ספר הזוהר למגילת איכה, ופירושו של רבי אברהם גאלנטי, ונציה שמ"ט. נורא תהלות - פירוש על ספר תהלים, חובר בשנת ה'רמ"ט ונדפס בסלוניקי שכ"ט מתוך ספרים המצטטים את רבי יואל, ניכר כי הוא כתב ספרים נוספים שאבדו. ביניהם: דורש טוב על התורה וספר ישעיהו, עין משפט על ספר איוב ושקל טוב על מסכת אבות. רבי יואל אבן-שועיב, פירוש מגילת איכה, סלוניקי רפ"א, באתר אוצר החכמה רבי אברהם בן מרדכי גאלאנטי - רבי יואל אבן-שועיב, קול בוכים, ונציה שמ"ט, באתר אוצר החכמה רבי יואל אבן-שועיב, נורא תהלות, סלוניקי שכ"ט, באתר אוצר החכמה רבי יואל אבן-שועיב, עולת שבת, ונציה של"ז, באתר אוצר החכמה Ibn Shuaib, Joel באתר אנציקלופדיה יודאיקה רבי יחיא צאלח, עץ חיים, בתוך: תכלאל, א', ירושלים תרנ"ד, דף כ"ו, עמוד ב', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). אינו רבי יהושע אבן שועיב שחי כמאתיים שנה לפניו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יואל אבן שועיב".
שמואל ויגודה (חזן)

שמואל וִיגוֹדָה (כ"ג בתשרי ה'תרנ"ג – ה'תש"ן לערך; 1892–1990) היה חזן יהודי אמריקאי וחוקר תולדות החזנות. התפרסם כזקן החזנים בדורו, וכאחד מכוכבי עידן הזהב של החזנות היהודית. נולד בדובז'ין על נהר ויסלה שבפולין, אביו היה החזן שרגא ויגודה. בילדותו קיבל אביו משרת חזן בהונגריה והמשפחה שקיוותה לשפר את תנאי מחייתה, היגרה לשם. למד בישיבות הונגריה, בין היתר בישיבת ורבוי, ישיבת גלנטה ובישיבת פרשבורג, וקיבל גם השכלה כללית. הוא למד רפואה באוניברסיטת קלוז'. כשהתייאש מלהתקדם בתחום הרפואה החל לעסוק בחזנות, בשנת ה'תרפ"א התמנה כחזן בבית הכנסת רומבך בבודפשט. בשנת ה'תרפ"ג היגר לארצות הברית, ופתח בקריירה ארוכה של חזנות. התפרסם בכך ששימש חזן בבתי כנסת אורתודוקסיים בלבד. ב-1981 הדפיס בניו יורק את ספרו Legendary Voices: The Fascinating Lives of the Great Cantors העוסק בתולדות החזנים. נפטר בגיל קרוב ל-100. עקיבא צימרמן, שמואל ויגודה, הצופה, א' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 6. מרדכי סליפוי, שמואל ויגודה, יום השישי, י' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 36. מאיר וונדר, עיניך רואות, עמ' 117 Marc Slobin, Chosen Voices: The Story of the American Cantorate, University of Illinois Press, 1989, pp. 78-82 כרזת "גאון חזני הדור" באוסף הספרייה הלאומית. שמואל ויגודה באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית. (כולל הפניות למאמרים באנגלית, וקטע וידאו של הופעת ויגודה בתל אביב ב-1988, בגיל 95) על שמואל ויגודה, מידע רב, בבלוג עונג שבת של דוד אסף שמואל ויגודה, ביוגרפיה באתר "חזנות" (באנגלית) יצירות של ויגודה להאזנה חופשית בשירות המוזיקה הדיגיטלי ספוטיפיי אלבומים מלאים מיצירותיו של ויגודה להאזנה שמואל ויגודה, באתר בית לזמר העברי הופעה של ויגודה כשהיה בן 95, סרטון בערוץ "Cantorial Art", באתר יוטיוב (אורך: 12:21) מידע על שמואל ויגודה בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מומחה לניהול פרויקטים

מומחה לניהול פרויקטים או PMP (ראשי תיבות באנגלית של: Project Management Professional) היא הסמכה בינלאומית מוכרת הניתנת על ידי PMI (המכון לניהול פרויקטים). נכון למרץ 2018, היו 833,025 מוסמכי PMP ברחבי העולם. ההסמכה מבוססת על ה PMBOK (‏Project Management Body of Knowledge - תרגום: גוף הידע לניהול פרויקטים) של PMI. לעמותת PMI ישנו סניף בישראל הנקרא "העמותה לניהול פרויקטים בישראל". הבחינה מבוססת על הPMP Examination Specification‏, אשר מתאר מטלות מתוך חמישה דומיינים של ביצועים: ייזום הפרויקט (13%) תכנון הפרויקט (24%) ביצוע הפרויקט (31%) ניטור ושליטה על הפרויקט (25%) סגירת הפרויקט (7%) המבחן מורכב מ־200 שאלות בחירה שנכתבו כנגד האפיון במסמך ה PMBOK והקוד האתי של PMP. הבחינה נערכת ללא כל חומר פתוח. 25 מהשאלות בבחינה הן "שאלות דוגמה" אשר משמשות לקליברציה של רמת הקושי ודיוק הבחינה וככאלה אינן נכנסות לחישוב הציון בבחינה והן מפוזרות באקראי לאורך הבחינה, כך שלמעשה הציון הוא כתוצאה מתשובות שאר 175 השאלות בלבד. האחוזים בסוגריים לעיל מציינים את אחוז השאלות לכל דומיין. ארגונים ממשלתיים, מסחריים ואחרים דורשים הסמכת PMP כדי לשפר את הסיכוי להצלחה של פרויקט, בכל תחומי הידע, על ידי קביעת סטנדרטיזציה משתפרת והולכת לקבוצת עקרונות של ניהול פרויקטים כפי שבאה לידי ביטוי בספרות PMBOK. בדצמבר 2005 הסמכת PMP דורגה במקום השביעי במדד "עשרת ההסמכות הטובות בתחום ה-IT" שנערך על ידי ZDNet.. וב-2012 נבחרה על ידי CIO להסמכה החשובה ביותר. "Certifications". Project Management Institute. נבדק ב-15 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "PMI Fact File". PMI Today. Project Management Institute: 4. במרץ 2018. נבדק ב-1 במרץ 2018. {{cite journal}}: (עזרה) Project Management Professional (PMP) Examination Specification. Project Management Institute. בספטמבר 2005. ISBN 978-1-930699-88-5. {{cite book}}: (עזרה) "Project Management Professional (PMP) ® Handbook" (PDF). Project Management Institute. נבדק ב-18 בספטמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Dignan, Larry (11 בדצמבר 2008). "The 10 best IT certifications". נבדק ב-18 בספטמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Hein, Rich (באוגוסט 2012). "12 IT Certifications That Deliver Career Advancement". {{cite web}}: (עזרה)
שר צבא (תנ"ך)

בתנ"ך, שר צבא הוא תוארו של אדם הנושא בדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, וממונה על כל אנשי הצבא. התואר מופיע בתנ"ך פעמים רבות, והוא זהה לכינוי קצין המופיע בו אף הוא. כינוי זה קיים גם בשפות שמיות נוספות, כמו הכינוי "אבּוּ אומָנִי" באכדית. דרגת שר הצבא הייתה הגבוהה ביותר בהיררכיית הצבא (מקביל לרמטכ"ל בצה"ל), ותפקידו היה להוביל את הצבא במהלך הקרב. אמנם יש שכתבו כי כל אחראי על כוח צבאי משמעותי יכונה בתואר שר צבא, גם אם אינו שר הצבא הכללי. בתנ"ך מוזכרת גם יחידה מובחרת שכונתה בשם "כרתי ופלתי", שעליה היה ממונה שר נפרד, שככל הנראה לא היה כפוף לשר הצבא. בתנ"ך מוזכר גם תפקיד משנה לשר הצבא, והוא שר הַחַיִל. לשר הצבא קיימת גם מקבילה בעולם המלאכים המשמשים לפני כיסא הכבוד: "שר צבא ה'". במדרש חז"ל ובראשונים מזוהה מלאך זה כמלאך מיכאל. שרי הצבא תפסו מקום בולט בתנ"ך, בסמוך למלך, ולפעמים אף היוו סמכות מקבילה אליו, ואף מתחרה. בין שרי הצבא הנודעים בתנ"ך נמנים: פיכול – שר צבאו של אבימלך מלך גרר סיסרא – שר צבאו של יבין מלך חצור אבנר בן נר – שר צבאו (ובן דודו) של שאול, ושר הצבא הראשון בתולדות ישראל. יואב בן צרויה – שר צבאו של דוד. בחז"ל הוא מופיע כסמל לשר צבא בעל תפקיד בולט ומשמעותי. עמשא בן יתר – שר צבאו של אבשלום, ובהמשך שר צבאו של דוד בניהו בן יהוידע - שר צבאו של שלמה. נעמן – שר צבא ארם בתקופת בית אחאב. נבוזראדן – שר צבאו של נבוכדנצר השני מצביא גנרל תרתן שמואל הכהן ויהודה קיל, דעת מקרא, על דניאל, פרק י"א, פסוק י"ח, ירושלים תשנ"ד, עמ' רע"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). יהודה קיל, דעת מקרא, על מלכים ב', פרק ה', פסוק י"ג, הע' 99, ירושלים תשמ"א, עמ' שצ"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). ראו גם תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ג', עמוד ב'-דף ד', עמוד א', ובפירוש רש"י לתלמוד, שם, ד"ה שר צבא. רד"ק (מלכים א' ב, ה בפירוש השני). יהודה קיל, דעת מקרא, על שמואל ב', פרק ח', פסוק ח', הע' 45, ירושלים תשמ"ט, עמ' תק"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). ראו ספר מלכים ב', פרק ט'. ספר יהושע, פרק ה', פסוק י"ד. וראו להלן, וראו גם פירוש רש"י למקרא שם. מדרש אגדה, שמות, פרק כ"ג, אות כ', עמ' קס"ב; רבי טוביה בן אליעזר, מדרש לקח טוב, שמות, שם; רש"י, פירוש רש"י למקרא, יהושע, פרק ה', פסוק י"ד; ראו עוד: רבי מנחם מנדל כשר, תורה שלמה, שמות, פרק כ"ג, אות רצ"ז, ובהערות. ראו גם מדרש רבה, על קהלת, פרק ט', פסוק י"ד: "מלך גדול". ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוק נ'. ראו משנה, מסכת מכות, פרק ב', משנה ז'.
משפחת שמעי

משפחת שמעי היא אחת משמונה משפחות שבט לוי, והיא מורכבת מצאצאי שמעי בן גרשון. במפקד שנערך במדבר סיני בשנה השנייה ליציאת מצרים היה מניין משפחות שמעי ולבני יחד 7,500 נפש בני חודש ומעלה. יש מן האחרונים שכתב כי כל משפחה לחוד מנתה 3,750 נפש בני חודש ומעלה. את אי הופעתה במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, שהתקיים לפני כניסת בני ישראל לארץ ישראל, מבארים בחז"ל ובמדרש[דרוש מקור], שהיא משום שהמשפחה נכחדה במהלך ארבעים שנות מסע בני ישראל במדבר. על מועד היכחדותה, יש שכתבו שבני המשפחה מתו בעת המגפה שהתרחשה לאחר חטא בעל פעור, ויש שכתבו שהמשפחה הוכחדה בשעה שלחמו בני שבט לוי עם שאר שבטי ישראל על ניסיון החזרה שלהם למצרים לאחר מות אהרן. ויש מהראשונים שלא סברו כי נכחדה משפחת שמעי, וציינו סיבות אחרות לכך שלא מופיעה משפחה זו במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, כמו משום שלא הוזכרו באותו מניין אלא בני לוי שהיו בין המשוררים בעת עבודת הקורבנות. במדרש, נדרש שם משפחת שמעי על שם ששמע ה' את צעקת ותפילתם שמתוך שעבוד מצרים. משפחה זו נמנית במדרש בין אלו שזכו ששמם נקרא על ידי ה'. בספרות החסידית משפחות הלבני והשמעי מרמזות על השראת השכינה. ספר במדבר, פרק ג', פסוקים כ"א–כ"ב. רבי מאיר שמחה הכהן, משך חכמה, על ספר במדבר, פרק ג', פסוק כ"א. רש"י, פירוש רש"י למקרא, על ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק י"ג. מדרש תנחומא[דרוש מקור], הובא אצל רש"י, פירוש רש"י למקרא, על ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק י"ג. תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק א', הלכה א' ומסכת סוטה, פרק א', הלכה י', וברש"י, פירוש רש"י למקרא, על ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק י"ג, ובמפרשי הירושלמי שם. רד"ק, על ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ה'; רמב"ן, על ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק נ"ח; רבי יצחק אברבנאל, על ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק נ"ז. רד"ק, על ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק ה'. מדרש תנחומא (בובר), פרשת בראשית, אות ל'. רבי יחזקאל פנט, מראה יחזקאל, פרשת נשא, ד"ה וידוע הוא. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אין ולאו ורפיא בידיה

אִין וְלָאו וְרָפְיָא בִּידֵיהּ (תרגום מארמית: "כן ולא ורפוי בידו") הוא ביטוי ארמי בלשון חז"ל שמשמעותו אי-ודאות בידיעה מסוימת או קושי בהכרעת עניין כלשהו ביחס לאדם מסוים. הביטוי מופיע במספר מקומות בתלמוד בבלי, אצל אמוראים שנשאלו בנושאים הלכתיים, ותשובתם הייתה "אין ולאו ורפיא בידיה", כלומר שהשיבו על כך מספר פעמים תשובות סותרות, פעם לאיסור ופעם להיתר (או - בדיני ממונות - פעם לטובת התובע, ופעם לטובת הנתבע), משום שלא היו ברורים בהוראת הלכה זו, או שענו באופן לא ברור מפני שהיה להם ספק כיצד להכריע בדבר. הביטוי מופיע בתלמוד אצל אמוראים מהדור השני והשלישי (רב יהודה, רב הונא ורבי אבהו), ובהמשך הוא מופיע פעמים רבות בדברי הראשונים, על סמך הביטוי בתלמוד. בעוד שבתלמוד הוא מופיע בעיקר כתיאור לתשובות סותרות, כשהתלמוד מציין שהדבר נבע מכך שהדבר לא היה ברור אצל האמורא המשיב, בדברי הראשונים הוא כבר מופיע כביטוי שמשמעותו היא ספק ואי הגעה להכרעה, וכך גם מאוחר יותר בדברי האחרונים, כשחלקם מציינים את הביטוי בגוף ראשון - כלפי עצמם: "אין ולאו ורפיא בידי". בתלמוד הירושלמי מופיע הביטוי "אכן אכן" או "הכין הכין", ויש ממפרשי הירושלמי שפירשו את ביטוי זה כמקביל ל"אין ולאו ורפיא בידיה". כולי האי ואולי ספק תיקו תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ג, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קט"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ס"ה, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף י"ד, עמוד א'. ראו רש"י, פירוש רש"י לתלמוד, על מסכת שבת, דף קט"ז, עמוד א', ד"ה אין ולא, ועל מסכת קידושין, דף ס"ה, עמוד א', ד"ה אין ולא, ועל מסכת בבא מציעא, דף י"ד, עמוד א', ד"ה אין ולאו. ראו רש"י, פירוש רש"י לתלמוד, על מסכת שבת, דף קי"ג, עמוד א', ד"ה ורפיא בידיה. תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה, פרק ב', הלכה ג'. תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות, פרק ח', הלכה ג'; תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה, פרק ט', הלכה ב'. רבי ישכר תמר, עלי תמר, על מסכת סוטה, פרק ט', הלכה ב', ד"ה תני ר"י, ועל מסכת עבודה זרה, פרק ב', הלכה ג', ד"ה דילמא, ועל מסכת הוריות, פרק א', הלכה א', ד"ה יכול בד"ה ויש לבאר. ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אין ולאו ורפיא בידיה".
יוסף אלטר הגר

רבי יוסף אלטר הגר (או אלטר יוסף; בערך ה'תקפ"ג 1882/1883 – ח' בתמוז ה'תרל"ט 29 ביוני 1879) היה אדמו"ר מחסידות קוסוב ברדאוץ שבבוקובינה, ואחר כך בארץ ישראל, צפת. מייסד חסידות רדוביץ. נולד כבן שני לרב חיים הגר ולציפורה בת רבי יהודה מאיר משפיטובקה. נישא ללאה בת רבי ישראל בן הרב משה צבי מסאווראן. התגורר בסאווראן, והיה חסידו של רבי משה צבי. אחרי פטירת רבי משה צבי, בכ"ה טבת תקצ"ח, עבר להתגורר בקוסוב ליד אביו. אחרי פטירת אביו, בשנת תרי"ד, החל לכהן כאדמו"ר יחד עם שני אחיו, הרב יעקב שמשון הגר מקוסוב והרב מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ. בשנה הראשונה שהו שלושת האחים בקוסוב, לבקשת אמם, כעבור שנה עבר לסערעט (סירט) שם התגורר כמה שנים ואחר כך עבר לרדאוץ (ראדעוויץ), על שמה נקרא. בשנת תרל"ג עלה לארץ ישראל והשתקע בצפת, שם פתח בית מדרש וניהל אדמו"רות. את מקומו ברדוביץ כאדמו"ר, מילא בנו רבי משה על פי מינוי אביו. בחודש כסליו תרל"ט נפטרה אשתו ונקברה בבית הקברות העתיק בצפת. רבי יוסף אלטר הגר נסע להבראה בחיפה ולרחוץ בימה, ובשהותו בחיפה בח' בתמוז נפטר. על מקום קבורתו התנהל ויכוח בין תושבי צפת לתושבי חיפה, כשבסופו של דבר נקבר בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, ליד ציונו של האמורא רבי אבדימי דמן חיפה. כעבור תקופה הוקם על מקום קברו אוהל, על ידי בנו רבי משה. על פי המסופר היה נחשב לחכם, ואחרי פטירת אביו אמרו עליו שבוודאי יצליח להקים חצר מפוארת עם חסידים רבים, אך למעשה עקב מגוריו ברדוביץ שהייתה עיר מרוחקת ללא גרעין של חסידים לא הצליח לפתח בה את חצירו והוא עלה לארץ ישראל. בשנת תרל"ח, בעקבות סכסוך שהתגלע בהנהלת כולל עסטרייך-גליציה וכתבי פלסתר שיצאו נגד אחד המשולחים, שלחו דייני ורבני העיר צפת מכתב לראשי הכולל, בראש החותמים בא רבי יוסף אלטר מרדוביץ. בנו הרב משה הגר (רדוביץ) - מילא את מקומו כאדמו"ר ברדוביץ, ובשנת תרנ"ז עלה אף הוא לארץ ישראל וכיהן כאדמו"ר בחיפה ולאחר מכן בצפת. בספרו "ויקח משה" הוא מביא ציטוטים רבים מתורותיו של אביו, ולפי דבריו בהקדמתו הוא קרא לספרו על שם הפסוק "וייקח משה את עצמות יוסף" כרמז לדברי אביו המוזכרים בספרו. בתו - נישאה לרבי שמואל שמעלקא רובין, בן רבי יצחק רובין מברודי, חתן הרב שלום רוקח מבעלז ונכד הרב נפתלי מרופשיץ. רבי שמעלקא כיהן כאדמו"ר מפורסם בסערעט (סירט) והיו לו חסידים רבים. כאשר חמיו רבי יוסף אלטר עלה לארץ עברו אליו חלק מהחסידים. בתו שיינדל רחל - נישאה לרב מאיר יהודה שפירא, אדמו"ר בבוקובסק. אבן שתייה, "מערכה חמישית: אדמו״ר הק׳ רבי אלטיר יוסף מראדיוויץ" עמודים ש"א-ש"כ שלמה יוסף אוביץ, "בית צדיקי ראדאוויץ", בתוך: וייקח משה, בני ברק תש"ס רבי אלטר יוסף האגער בפורום היידי "אידישע וועלט פארומס". (ביידיש) זאב בלוי, ‏הערב: 142 לפטירת הרה"ק יוסף אלטר מראדוביץ זצ"ל בן ה'תורת חיים' מקוסוב ויז'ניץ, באתר JDN‏ ישראל בן שלמה חריף, עטרת תפארת ישראל, הסכמה של "רבי אלטיר יוסף מסעריד", באתר היברובוקס אדמו"ר רבי יוסף אלטר האגר מראדוביץ, באתר mytzadik. כך סיפר החסיד יודל עביר רוזנברג. יהודה לייב קוסטינר, טובות זכרונות חיפה תשע"ו, עמוד י"ג. כרם החסידות Shevat 5746, באתר היברובוקס
משה הגר (רדוביץ)

רבי משה הגר (בסביבות ה'ת"ר – א' בכסלו ה'תרס"ב) היה אדמו"ר ברדאוץ ואחר כך בצפת, האדמו"ר השני בחסידות רדוביץ, מגזע חסידות קוסוב. מחבר הספר "ויקח משה". נולד לרבי יוסף אלטר הגר וללאה נכדת רבי משה צבי מסאווראן, בסביבות שנת ה'ת"ר. אביו החל לכהן כאדמו"ר אחרי פטירת רבי חיים הגר מקוסוב בשנת תרי"ד, בעיירה רדאוץ (רדוביץ). בשנת ה'תרל"ג הוריו עלו לארץ ישראל, והוא מילא את מקום אביו כאדמו"ר ברדוביץ. עלה כמה פעמים לארץ ישראל, לבקר את הוריו, וכן טיפל בקבורת אביו בחיפה ובהקמת האוהל על קברו. בשנת ה'תרנ"ז עלה לארץ ישראל. עם עלייתו הוא התגורר בחיפה, בה היה באותו תקופה מניין מצומצם של כמה עשרות יהודים אשכנזים, מיעוט קטן ביחס ל-1,500 ספרדים. נכדו ד"ר יוסף הגר סיפר כי בעת מגוריו בחיפה היה בודד, ללא חברה מתאימה, וכעבור שנה וחצי עקר לצפת, וניהל אדמו"רות בבית מדרשו של אביו. אנשי חיפה שלחו אליו מכתב נרגש הקורא לו לשוב להתגורר בחיפה, שכן מאז עזב אותם "לא ידענו לא שבת ולא תורה". נפטר בשנת ה'תרס"ב ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בצפת, סמוך לקבר האר"י. בשנת ה'תרנ"א התגרש מאשתו חיה. מסדר הגט היה רבי מרדכי יאליש, רבה של פיסטין. חיה טענה כי הגט נמסר לה בכפייה, ותבעה אותו לדין תורה בפני רבי יצחק קונשטט, רבה של רדאוץ, שהוציא עליו כתב סירוב. חיה הדפיסה קונטרס עם מכתבי רבנים הקובעים שהגט בטל ושאסור לו לשאת אשה נוספת מחמת חרם דרבנו גרשום. בקונטרס מופיעים מכתבי הרבנים: רבי יעקב ויידנפלד אב בית דין הרימאיליב, רבי יצחק יהודה שמלקיש, רבי יצחק הורוביץ רבה של סטניסלב ובנו רבי אריה לייבוש הורוביץ רבה של סטרי. רבי משה כתב את דברי תורתו בספר "ויקח משה", בספר כלולים גם כ־70 'תורות' מדברי תורתו של אביו רבי יוסף אלטר ולכן הוא קרא לספר על שם הפסוק "ויקח משה את עצמות יוסף עמו". הודפס על ידי בנו רבי ישראל מרדוביץ, מונקאטש, תרס"ז, ובמהדורה חדשה על ידי ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר, קריית ויז'ניץ, תשע"ד. הספר מלא ברמזים וקשה להבנה, הוא עושה שימוש רב בראשי תיבות ובנוטריקון. בסוף הספר מופיעים כמה שירים ביידיש. בתו צירל – נישאה לאברהם צבי (נפטר בצעירותו). בנה היה ד"ר יוסף הגר, מחבר הספר "בחינות היסטוריות". בנו היה ד"ר משה בן יוסף. בנו רבי זיידא חיים (נפטר בחיי אביו ט' בתשרי ה'תרס"א) – נישא לשיינדל רחל בת דודו רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק, בן רבי דוד מדינוב וחתן רבי יוסף אלטר מרדוביץ. בתו היחידה לאה נישאה לרבי אלעזר שפירא, האדמו"ר מקיוויאשד בארצות הברית, ונפטרה בצעירותה. בתו שיינא רחל – לא נישאה. קבורה בווינה. בנו רבי ישראל – כיהן כאדמו"ר מרדוביץ בארצות הברית. היה מהאדמו"רים הראשונים בארצות הברית, ופעל לחיזוק היהדות בה. הקים ישיבה ומוסדות חינוך והשגחה. בנו יצחק דוד – נרצח בשואה. בתו לאה – נישאה לחזן לייזר (אליעזר) שיבר. בנה היה ד"ר משה שיבר, רופא עיניים במקצועו. ספר "ויקח משה" באתר היברובוקס. נפתלי-בן מנחם, "אם ובנה", בתוך: בשערי ספר, ירושלים תשכ"ז, עמ' 79–83, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). נפתלי בן-מנחם, "אם ובנה", בתוך: בשערי ספר, ירושלים תשכ"ז, עמ' 79–83, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) רבי משה האגר, באתר mytzadik. עותק של הקונטרס בספרייה הלאומית: העתקת מכתבי הרבנים הגדולים : ... אשר אסרו את הגט שמסר הרב ר' משה האגער לאשתו הרבנית בעל כרחה למען לא יזיד עוד למעול מעל בחרם דר"ג ולא ישא אשה על אשתו ..., באתר הספרייה הלאומית. נפטר ב' בחשוון תשי"ב. ראו כאן רבי אלעזר שפירא זצ״ל - מקיוויאשד - תרמ״ח - כ"ד אייר תשל״ג באתר אייוועלט