laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פורטיסימו קפיטל

פורטיסימו קפיטל היא קרן השקעות פרטיות ישראלית, שנוסדה בשנת 2004 ולה השקעות בחברות רבות בישראל, בעיקר חברות תעשייה וטכנולוגיה. מייסד הקרן ומנהלה הוא יובל כהן. פורטיסימו גייסה עד סוף 2023, 2.7 מיליארד דולר, במסגרת שש קרנות, מגופי השקעה מוסדיים ופיננסיים מישראל, ארצות הברית ואירופה. עם החברות שבהן מושקעת הקרן נמנות סלע מעבדות תוכנה, ג'יגה ספייסס, מלח הארץ, סוגת, סודהסטרים, אפימילק, סלופארק טכנולוגיות, טחינת אל ארז, כצט ועוד. עם חברות שבהן הקרן השקיעה בעבר ומכרה את חלקה נמנות אמבלייז (נמכרה ב-2013) פניציה, קארדו סיסטמס אינקרדיבילד, אורג'יאן זרעים, קדנט, סטארהום ועוד. עם חברות שבהן הקרן השקיעה והובילה להנפקה ראשונה לציבור נמנות קורנית דיגיטל (הונפקה באפריל 2015 בבורסת נאסד"ק), טלרד (הונפקה ביוני 2017 בבורסה לניירות ערך בתל אביב). במאי 2024 רכשה קבוצה בראשות קרן פורטיסימו 35.5% ממניות חברת סלקום מחברת השקעות דיסקונט. בשנת 2004 גייסה פורטיסימו קפיטל קרן ראשונה בסך 80 מיליון דולר. בשנת 2008 גייסה פורטיסימו קפיטל קרן שנייה בסך 110 מיליון דולר. בספטמבר 2012 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן שלישית בסך 265 מיליון דולר. באפריל 2015 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן רביעית בסך 470 מיליון דולר. בפברואר 2020 השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן חמישית בסך 650 מיליון דולר. בדצמבר 2022, השלימה פורטיסימו קפיטל גיוס קרן שישית בסך 1.06 מיליארד דולר. אתר האינטרנט הרשמי של פורטיסימו קפיטל פורטיסימו קפיטל, ברשת החברתית LinkedIn הקרן שרוכשת את פניציה: מקום ראשון בתשואות בדירוג פורבס, באתר פורבס ישראל, ‏21 באוקטובר 2012 גולן חזני, פורטיסימו רוכשת את השליטה בחברת התרופות כצט ב-150 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2022 מאיר אורבך, פורטיסימו מכרה חלק גדול מאחזקתה באינקרדיבילד לאינסייט תמורת 140 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 במרץ 2021 אסא ששון, קוצרת רווחים: פורטיסימו במו"מ למכירת חברת הזרעים שרכשה - בשווי גבוה פי ארבעה, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2019 אסף גלעד, אקזיט לפורטיסימו: קדנט נמכרת לאליין ב-190 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 29 במרץ 2011 שירי חביב ולדהורן, ‏פורטיסימו מוכרת את סטארהום לקרן אמריקאית ב-100 מיליון ד', באתר גלובס, 2 באוקטובר 2018 גולן חזני, העסקה הושלמה: השליטה בסלקום עברה לפורטיסימו תמורת 936 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 15 במאי 2024 ניר צליק, פורטיסימו השלימה גיוס קרן רביעית של 470 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 30 באפריל 2015 נועה זהבי רז, ‏Fortissimo Capital השלימה גיוס קרן שלישית בהיקף 265 מיליון דולרים, באתר Geektime‏, 3 בספטמבר 2012 גולן חזני, קרן פורטיסימו השלימה גיוס של קרן חמישית בהיקף של 650 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 4 בפברואר 2020 ‏Fortissimo Capital Fund Closes Sixth Fund – Raising $1.06 Billion, December 22, 2022
אנטון בורגר

אנטון "טוני" בורגר (בגרמנית: Anton "Toni" Burger;‏ 19 בנובמבר 1911 - 25 בדצמבר 1991) היה האופטשטורמפיהרר (קפטן, Hauptsturmführer) באס-אס, שפעל ביוון ובצ'וסלובקיה הכבושה, שם היה מפקד גטו טרזין. אנטון בורגר נולד בנוינקירשן, אוסטריה, בנו של סוחר כלי כתיבה. הוא הצטרף לצבא האוסטרי ב-1930 ולמפלגה הנאצית האוסטרית ב-1932. ביוני 1933 נאסרה פעילותה של המפלגה הנאצית באוסטריה על ידי ממשלתו של אנגלברט דולפוס, וביולי שוחרר בורגר מהצבא בחוסר כבוד. הוא עבר באופן בלתי חוקי ללקפלד ליד אוגסבורג בגרמניה, שם הפך לחבר בלגיון האוסטרי, קבוצה צבאית למחצה שהורכבה מגולים אוסטרים פרו-נאצים. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לאס-אה. ב-1935 קיבל אזרחות גרמנית. בורגר נסע לווינה כדי להשתתף, עם הלגיון האוסטרי, באנשלוס ב-12 במרץ 1938. הוא התקבל לאס-אס והוצב בסוכנות המרכזית להגירת יהודים בווינה, שם היה חבר במשרד הראשי לביטחון הרייך ובמסגרתו - בקבוצת הפעולה המיוחדת "אייכמן" (RSHA Sondereinsatzkommando, תחת אדולף אייכמן). בקיץ 1939 הועבר בורגר למשרדי הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בפראג, שם השתתף בהפקעת כ-1,400 בתי אב יהודים. באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר (סגן שני). באביב 1941 קודם לתפקיד ראש סניף המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) בברנו. בשנת 1942 הצטווה בורגר על ידי אייכמן לנסוע לבריסל כדי לתאם את המאמצים לגירוש יהודי בלגיה, הולנד וצרפתים. בורגר שירת במחנה הריכוז אושוויץ ב-1943 וב-3 ביולי 1943 מונה למפקד גטו טרזין. הוא נודע באכזריותו. ב-11 בנובמבר 1943 הורה לכל אוכלוסיית המחנה, כ-40,000 איש, לעמוד במזג אוויר קפוא במהלך מפקד. כ-300 אסירים מתו כתוצאה מהיפותרמיה. ב-7 בפברואר 1944 נשלח בורגר ליוון על ידי אייכמן כדי להחליף את דיטר ויסליצני. כראש האס-דה באתונה תחת פיקודו של קולונל ולטר בלום, ארגן בורגר גירוש יהודים רומניוטים וספרדים מרודוס, קוס, אתונה, יואנינה וקורפו (למעלה מ-3,000 איש), וקודם לדרגת אס-אס האופטשטורמפיהרר (SS-Hauptsturmführer, קפטן) ביוני 1944. לאחר המלחמה נעצר בורגר באלטאוזה (Altaussee) שבאוסטריה והוחזק במחנה מעצר ליד זלצבורג. הוא הורשע שלא בפניו על ידי בית המשפט העממי בליטומריצה (Litoměřice) שבצ'כיה ונידון למוות. ביוני 1947, זמן קצר לפני ביצוע גזר דין המוות, נמלט בורגר מבית המעצר. הוא חי תחת שם בדוי בעיר הולדתו נוינקירשן (Neunkirchen). במרץ 1951 נעצר שוב והוחזק במעצר בווינה. ב-9 באפריל 1951 נמלט שוב ונעלם. הוא חי על גבול גרמניה-אוסטריה תחת שמונה כינויים שונים. מ-1960 עד 1961 עבד כסוהר בהר ליד נהר אלם. לאחר 1961 עבר עם אשתו אלפרידה לעיר אסן והחל לעבוד כסוחר תחת השם וילהלם באואר. בשנת 1974 פוטר ולקה בהתקף לב. הוא חי באסן עד מותו מסיבות טבעיות בחג המולד 1991. זהותו לא נחשפה עד מרץ 1994, יותר משנתיים לאחר מותו. זהותו אושרה בפני מרכז שמעון ויזנטל בווינה על ידי המחלקה המשפטית (Landeskriminalamt) של בוואריה. ב-2011 נחשף כי השם שאימץ בורגר, "וילהלם באואר", היה שמו של אסיר יהודי בטרזין שבורגר רצח ב-1944. באותה תקופה שיתף בורגר פעולה עם הנאצים ויצר סרט תעמולה בשם "טרזיינשטט", מתוך אמונה ששיתוף הפעולה יסייע לו בהישרדות לאחר המלחמה. Hans Safrian: Eichmann und seine Gehilfen. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 1995, ISBN 3-596-12076-4. Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich: Wer war was vor und nach 1945. Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-596-16048-8.
קרל לוונשטיין

קרל לוונשטיין (בגרמנית: Karl Loewenstein; נודע גם בשם קרל לוסטן (Karl Loesten); ‏2 במאי 1887, זיגן – 1976, באד נוינאר-ארוויילר (Bad Neuenahr-Ahrweiler) (גר')) היה איש עסקים יהודי-גרמני, בנקאי, ניצול השואה ומפקד שירות הסדר היהודי בגטו טרזין. לפי מספר מקורות, היה לוונשטיין יהודי למחצה. חלק מקביעותיו של לוונשטיין על נעוריו, כמו השתתפותו במלחמת העולם הראשונה כקצין בחיל הים או שהוא בעל תואר דוקטור בכלכלה, אינן ניתנות לאימות. לאחר המלחמה הצטרף לפרייקורפס כדי להילחם נגד המרידות בשלזיה. ב-1922 עבר לברלין. בין השנים 1924–1941 עמד בראש סניף הבנק של בנק Busse בברלין. בנובמבר 1941 נעצר על ידי הגסטפו, נאלץ למכור את מניותיו בבנק לארים וגורש לגטו מינסק. הנציב הכללי של הגטו, וילהלם קובה (Wilhelm Kube) (אנ'), סבר שהוא קשור ללוונשטיין מבחינה משפחתית, והיה בקשר עם היטלר כדי להשיג את שחרורו. באפריל 1942 שוחרר לוונשטיין, נשלח לווינה, ולאחר כמה ימים - לגטו טרזין. הוא נהנה שם מיחס מועדף. הוא קיבל פטור מעבודה ונהנה מתנאי לינה ותזונה פחות קשים. ב-17 בספטמבר 1942 הפקיד אותו זיגפריד זיידל, מפקד הגטו, על ניהול האבטחה (שירות הסדר) בגטו. לוונשטיין ניהל את שירות הסדר בגטו, וכן את שירות ההדרכה, המשטרה הפלילית, מכבי האש, ההגנה האווירית, הפיקוח על העבודות ומשרד הבקרה הכלכלית. הייתה לו גישה חופשית למפקד הגטו. הוא פרסם דיווח יומי והאמין שהוא יכול להשפיע על זיידל. הוא נקט אמצעים תקיפים נגד גניבות ושחיתות, תוך התמקדות בהוגנות בחלוקת מזון והגנה על קשישים. ביוני 1943 הודח זיידל ואנטון בורגר קיבל את הפיקוד על המחנה. הוא גרש ופיטר חלק מאנשי שירות הסדר בגטו והשעה את לוונשטיין מתפקידו. לאחר מספר ימים נעצר לוונשטיין, הובא בפני בית המשפט היהודי ונידון לחמישה חודשי מאסר, שהופחתו בערעור לשלושה, ופוטר מתפקידו בעילת שימוש לרעה בכוח ומעילה. הוא ניצל מגירוש לאושוויץ, כשכמעט כל חברי היודנרט בגטו חוסלו. כששוחרר הגטו, נעצר לוונשטיין על ידי חיילים סובייטים ונשפט בפראג על שיתוף פעולה. הוא תואר כ"קפדן אך הוגן", ושוחרר ב-1947. הוא היגר לאוסטרליה, עבד בטווייה, וב-1952 חזר לגרמניה כדי לתבוע פיצויים. תביעות אלו, כמו גם ההליכים להשבת רכושו, כשלו. הוא נפטר לפני תום ההליכים. Aus der Hölle Minsk in das ‚Paradies‘ Theresienstadt. Typoskript im Archiv des IfZ München* Minsk. Im Lager der deutschen Juden. Bonn 1961 (auch: Minsk – Im Lager der deutschen Juden. In: Beilage zur Wochenzeitschrift Das Parlament. B 45/46 vom 7. November 1956, S. 706–718) (= 1. Teil von Aus der Hölle Minsk ...) - als Typoscript im Archiv des IfZ München Korrespondenz mit H.G. Adler, Nachlass Adler, Deutsches Literaturarchiv Marbach. Seine Ermittlungen vor dem Volksgericht Litoměřice, Archiv des tschechischen Innenministeriums. . G. Adler, Theresienstadt: das Antlitz einer Zwangsgemeinschaft, Wallstein Verlag, 2005 (lire en ligne [archive]), p. 138 Tom Lampert (trad. Barbara Fontaine), Une seule vie : huit histoires sur la période du nazisme [« Ein einziges Leben : acht Geschichten aus dem Krieg »], Paris, Joelle Losfeld, 2005 (ISBN 978-2-070-78952-8)
אליזבת בוהם

אליזבת בוהם (ברוסית: Елизавета Бём‏: 1843–1914) הייתה ציירת רוסית, מעצבת פופולרית של גלויות. היא נולדה בסנקט פטרסבורג למשפחת אצולה רוסית של אנדאורוב שמקורה היה טטרי. היא בילתה את ילדותה באחוזת הוריה: הכפר שיפטסי, מחוז ירוסלב. בגיל 14 היא נכנסה לבית הספר לציור באגודה לקידום אמנים שם למדה אצל איוואן קראמסקוי ופאבל צ'יסטיאקוב. בשנת 1865 סיימה את בית הספר עם מדליית הכסף הגדולה. היא לקחה שיעורים פרטיים מקראמסקוי ולמדה באקדמיה הקיסרית לאמנויות שם הוענקה לה מדליית עידוד גדולה על ציורי החיות שלה. היא נישאה לכנר רוסי-הונגרי לודוויג בוהם, פרופסור בקונסרבטוריון סנט פטרבורג אליזבת ציירה בצבעי מים, איירה ספרי ילדים מסדרת הספרייה העממית שם היא הוצגה על ידי ליאו טולסטוי. היא גם התנסתה ביצירה בזכוכית וקרמיקה. עבור תחריטיה ויצירות הזכוכית שלה היא קיבלה מדליות בירידים העולמיים בשיקגו של 1893, פריז של 1900, מינכן של 1902 ומילאנו של 1906 (מדליית זהב). היא ידועה בעיקר כאחת מיוצרות הגלויות הרוסיים הבולטים. היא יצרה יותר מ-350 גלויות. רוב הגלויות שלה הודפסו על ידי אגודת הרווחה של יוגניה. היא יצרה סגנון מזוהה של גלויות, המתארות פני ילדים וצלליות. על פי מחקרם של טרטיאקוב וגוטרמן היא הייתה מחברת הגלויות החשובה ביותר באימפריה הרוסית. אליזבת בוהם מתה בשנת 1914. מדיה וקבצים בנושא אליזבת בוהם בוויקישיתוף "Зимняя Диана Елизавета Бем" Бем Елизавета Меркурьевна - Биография, www.biografija.ru ВОЗМОЖНОСТИ ИСПОЛЬЗОВАНИЯ ОТКРЫТОК ДЛЯ АНАЛИЗА НЕКОТОРЫХ ЯВЛЕНИЙ ОБЫДЕННОГО СОЗНАНИЯ РОССИЯН С 1900 ПО 1917 ГОД Французская культура в русской провинции. Вологодский край(2), www.booksite.ru Бем Елизавета Меркульевна, www.rulex.ru ВОЗМОЖНОСТИ ИСПОЛЬЗОВАНИЯ ОТКРЫТОК ДЛЯ АНАЛИЗА НЕКОТОРЫХ ЯВЛЕНИЙ ОБЫДЕННОГО СОЗНАНИЯ РОССИЯН С 1900 ПО 1917 ГОД Archived 2004-08-17 at the Wayback Machine by V. P. Tretyakov and A. A. Guterman "Клио" N 2 (14) за 2001 г.
ישעיה הלוי

רבי ישעיה בן רבי אברהם הלוי (נפטר בג' באייר ה'תפ"ג, 8 במאי 1723) היה רב ופרשן ה"שולחן ערוך". מחבר הספר באר היטב (הראשון) על חלק אורח חיים שבשולחן ערוך. נולד למשפחת תלמידי חכמים מפורסמת בברודי. נכדו של הרב דוד הלוי סגל, בעל הטורי זהב, ונינו של רבי יואל סירקיש, בעל הבית חדש. בשנת ה'תפ"ג ניסה לעלות לארץ ישראל עם אשתו ובתו. בג' אייר לנו באכסניה בעיירה מוהילב. במקום פרצה שרפה ושלושתם נשרפו ומתו. נספד בידי רבי מאיר איזנשטט בעל 'פנים מאירות', וההספד נכלל בספרו "כתנות אור". בשנת ה'תס"ח הודפס ספרו 'באר היטב' על חלק אורח חיים בשולחן ערוך, הידוע כ'באר היטב הראשון'. רבי ישעיה מזכיר בהקדמתו שקיים חיבור דומה על חלק יורה דעה, אך חיבור זה לא נדפס מעולם. בנוסף, הוא מסביר בה שקיבל על עצמו לכתוב את החיבור כהודאה על כך שניצל ממוות, ושסגנון החיבור קצר בשל מחסור בכסף להדפסה ומפני אהבת הקיצור: חשבתי דרכי במה אקדם השם שעשה לי נס גדול שהציל אותי מיד הריקים ימ"ש ממש חרב חדה הייתה מונחת על צוארי ויצאתי בשלום, קבלתי עלי דבר זה לשם שמים לברר וללבן מזוקק שבעתיים פירוש על שולחן ערוך אורח חיים, עם כל דינים שנמצאו בכל השאלות ותשובות הראשונים והאחרונים, ועם מה שחנני השם כתבתי בקיצור נמרץ... ולא אוכל לצאת ולבא באריכות בפלפול ובטעמים, כי שערי דמעו"ת ממני ננעלים, והוצאת הדפוס למעלה עולים. והעיקר כמו שכתב הרמב"ם באגרת תחיית המתים, אלו היה אפשר לי לשום התלמוד כולו בפרק אחד לא הייתי משים בשני פרקים... — מתוך ההקדמה לספרו רבי יהודה אשכנזי, בעל הספר באר היטב הפופולרי יותר, מזכירו לפעמים כ'באר היטב אשר לפניי'. הספר לא זכה לתהודה רבה בקרב הפוסקים. רבי יעקב עמדין ביקר את חידושיו ותעוזתו: ”וראיתי בבאר היטב העזה גדולה שכתב כאן על המגן אברהם שטעה, וזה בלי ריח טעם. והוא אחד מהחידושים שחידש בעל אותו קיצור, וגם זו חולה רעה, ליהוי עליה סהדא רבה דלא אתמחי גברא ולא קמיעא” (תרגום: זו עדות גדולה שגם הספר וגם הכותב לא מוחזקים כמומחים). רשימת הפרסומים של ישעיה הלוי, בקטלוג הספרייה הלאומית הרב יונתן שטנצל, איך נשרף בשבת באר היטב הקדמון עם אשתו ובתו, שיעור לשמיעה באתר "קול הלשון" א.י גולדראט, ספרי ה"באר היטב" לחלק אורח חיים, תגים ד, עמ' 24–39, באתר אוצר החכמה החיד"א, שם הגדולים חלק א אות י סעיף שצח הרב מאיר איזנשטט, מאורי אש, עמ' 116, באתר היברובוקס משחק מילים, על בסיס המימרא "שערי דמעה לא ננעלו". כוונת המחבר שאין לו מספיק כסף להדפסת ספר ארוך. (בארמית המילים "שערי דמעות" פירושם "שערים של מעות") באר היטב הקדמון, אשכול בפורום אוצר החכמה. מור וקציעה, אורח חיים סימן קנח
קרב ואסילקיב

קרב ואסילקיב היה קרב צבאי שהחל ב-26 בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. ב-26 בפברואר, בשעות הבוקר המוקדמות, החלו צנחנים רוסים לנחות ליד העיר ואסילקיב, רק 40 קילומטרים דרומית לקייב, בניסיון לאבטח את בסיס חיל האוויר ואסילקיב האוקראיני. קרבות קשים בין הצנחנים הרוסים למגנים אוקראינים התרחשו בעיר. לפי גורמים אמריקאים ואוקראינים, בשעה 01:30, מטוס קרב אוקראיני סוחוי Su-27 הפיל מטוס תובלה איליושין Il-76 רוסי שנשא צנחנים. בשעה 03:20 הופל Il-76 שני מעל העיר הסמוכה בילה צרקווה. ראש עיריית ואסילקיב הצהיר כי יותר מ-200 אוקראינים נפצעו בקרב. מאוחר יותר הוא טען כי כוחות אוקראינים הדפו את ההסתערות של צנחנים רוסים על בסיס האוויר הצבאי הסמוך לעיר ולרחוב המרכזי, כשהמצב בעיר נרגע. ה"וול סטריט ג'ורנל" דיווח כי כוחות אוקראינים סיירו בבוקר בעיר וחיפשו אחר מתחזים רוסים. בשעות הבוקר המוקדמות של 27 בפברואר, טיל רוסי פגע במחסן נפט בואסילקיב והצית אותו. מדיה וקבצים בנושא קרב ואסילקיב בוויקישיתוף "Васильків – під контролем українських військових, бої закінчуються – влада". (באוקראינית) Васильків: бої тривають на центральній вулиці міста – міська голова. (באוקראינית) "Окупанти намагаються висадити десант у Василькові, йдуть бої". (באוקראינית) Помста за Луганськ 2014: біля Василькова збили ІЛ-76 із ворожими десантниками. (באוקראינית) "Sorting fact, disinformation after Russian attack on Ukraine". ABC News. Fight for Vasylkiv ends with victory of Ukrainian Armed Forces - official. Russian occupiers have hit the city of Vasylkiv, Kyiv Region, with cruise or ballistic missiles..
קונסטנטין בוגייבסקי

קונסטנטין בוגייבסקי (ברוסית: Константин Богаевский ‏: 24 בינואר 1872 – 17 בפברואר 1943) היה צייר רוסי אוקריאני מפורסם בנופיו הסימבוליסטים. קונסטנטין בוגייבסקי נולד בעיר פאודוסיה שבמזרח קרים למשפחה איטלקית-גרמנית ותיקה ב-24 בינואר 1872. הוא לקח שיעורים ראשונים באמנות מאיוואן אייווזובסקי. בשנים 1891–1897 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בכיתתו של ארכיפ קוינג'י. האמנות של קונסטנטין הצעיר לא הייתה פופולרית באקדמיה והוא אפילו שוחרר בשלב מסוים מהאקדמיה בגלל "חוסר כישרון". למרות זאת, קוינג'י תמיד נתן כבוד רב לתלמידו והגן עליו. בשנת 1898 נסע קונסטנטין לאיטליה ולצרפת שם התוודע ליצירותיו של קלוד לורן, שעליו הכריז כמורו האמיתי. התערוכה הראשונה שלו הייתה במוסקבה ב-1898. משנת 1900 עבד בוגייבסקי בפאודוסיה. הנושא המרכזי של יצירותיו הפך לנופים סימבוליסטים של ארץ דמיונית שראה בחלומותיו. קונסטנטין בוגייבסקי הפך לצייר פופולרי לאחר שמקסימיליאן וולושין פרסם סדרת חיבורים בשם קונסטנטין בוגייבסקי. וולושין שיבח מאוד את הסמליות של ציוריו של בוגייבסקי. בוגייבסקי היה חבר באיגוד האמנים הרוסים. בשנת 1906 הוא הציג את ציוריו בתערוכה דה ל'ארט רוסה שאורגנה על ידי סרגיי דיאגילב. ב-1911 הוא ביקר באיטליה וגילה בעצמו את ציוריו של אנדראה מנטניה, שהשפיעו מאוד על יצירתו המאוחרת של בוגייבסקי. בוגייבסקי חזר ב-1912 לפאודוסיה שם נשאר עד סוף חייו. הוא שמר על ידידות של שנים רבות עם אלכסנדר גרין, כמו גם עם קבוצה של האינטליגנציה הרוסית כולל מקסימיליאן וולושין, מרינה צבטייבה ואוסיפ מנדלשטאם. לאחר מהפכת אוקטובר נסוג בוגייבסקי מפרסום, אם כי יצירותיו כמו נמל עיר דמיונית משנת 1932 זכו להערכה רבה כאמנות בבית הספר לציור הריאליזם הסוציאליסטי של הדנייפר. הוא מת בפאודוסיה ב-17 בפברואר 1943. בשנים 1902–1903 יצר קונסטנטין בוגייבסקי סדרת ציורים המבוססת על נופי חצי האי קרים המוכרים ("קרים העתיקה", "המבצר העתיק"). במשך זמן רב לאחר מכן, הוא צייר נופים, לא קשורים למקומות מסוימים. הם מתאפיינים בתאורה מיוחדת, שמקורה במספר כתמי צבע, ושמים אקספרסיביים. בהשפעת מקסימיליאן וולושין, בוגייבסקי צייר את מה שמכונה "המחזור הקימרי" של הציורים של הנופים המדומיינים שלו. משנת 1906, מופיעים ביצירתו של בוגייבסקי מוטיבים פילוסופיים הקשורים לבדידות ולקטנות האדם. לאחר נסיעה באירופה, משנת 1910, צייר בוגייבסקי נופים קלאסיים, בהשראת ברורה של אמני הרנסאנס הגרמניים (דירר, אלטדורפר) והאיטלקים (מנטניה), וכן בהשפעתו של קלוד לורן, ממנו שאל בוגייבסקי את הרעיון של האור. גלריית טרטיאקוב, המוזיאון הרוסי, הגלריה לאמנות פאודוסיה, המוזיאון לאמנות סבסטופול, המוזיאון לאמנות סימפרופול ומוזיאון האמנות של סוצ'י הם המוזיאונים בהם נשמרת יצירתו. מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין בוגייבסקי בוויקישיתוף קונסטנטין בוגייבסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Богаєвський Костянтин Федорович — Енциклопедія Сучасної України, esu.com.ua Богаєвський Костянтин, Бібліотека українського мистецтва (באוקראינית) 3839 Bogaevskij 1971 - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com Работы на сервере, www.artonline.ru
בצל הסהר והצלב

בצל הסהר והצלב (שם מלא: בצל הסהר והצלב: היהודים בימי הביניים; באנגלית: Under Crescent and Cross) הוא ספר של ההיסטוריון מרק ר. כהן משנת 1994. הספר ראה אור בעברית בתרגומה של מיכל סלע בשנת 2001, בהוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן. הספר בוחן את אופי היחסים בין יהודים ומוסלמים בימי הביניים בהשוואה עם מצבם בעולם הנוצרי. מסקנתו העיקרית של הספר היא כי אף שלא ניתן לתאר יחסים אלה כאוטופיה של אחווה בין-דתית, היחסים בין יהודים ומוסלמים היו הרבה פחות אלימים ולעומתיים מאשר בין יהודים ונוצרים. במאמר שפרסם בשנת 2009, ובו הרחיב את הדיון אל זמננו, כהן אמר שבספר הוא דבק בסוגיות ההיסטוריוגרפיות וההיסטוריות ביחסים בין מוסלמים ויהודים, במיוחד העדרה של אנטישמיות בעולם המוסלמי בימי הביניים, שבו בזמן שגשגה בעולם הנוצרי. המבקרים שיבחו את כהן על שהפריד את הדיון בהיסטוריה היהודית של ימי-הביניים ומההיבטים האדאולוגיים והמעשיים של המציאות הפוליטית באזור כיום, במיוחד הסכסוך הישראלי-ערבי, הצגת ההבדלים בין מצב היהודים תחת הנצרות ותחת האסלאם באופן מקיף וברור, הנכונות לפתוח דיון מושכל ולא להחניקו, והסמכותו על מגוון רחב של עדויות ממקורות יהודיים ולא-יהודיים בעולם המוסלמי והנוצרי. בשנת 1994 הספר זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים בקטגוריה היסטוריה יהודית. בשנת 2010 הספר זכה בפרס יצחק גולדציהר מטעם המרכז ללימוד יחסי יהודים-נוצרים-מוסלמים באוניברסיטת מרימאק (אנ') . הספר תורגם לעברית, טורקית, גרמנית, ערבית, צרפתית וספרדית. בצל הסהר והצלב : היהודים בימי הביניים באתר הספרייה הלאומית מרק ר. כהן, מיתוסים מודרניים של אנטישמיות מוסלמית, Politika: The Israeli Journal of Political Science & International Relations / פוליטיקה: כתב עת ישראלי למדע המדינה וליחסים בינלאומיים, 2009, עמ' 121–140 ששון סומך, ללא משוא פנים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2001 Stephen D. Benin, Mark R. Cohen. Under Crescent and Cross: The Jews in the Middle Ages. Princeton: Princeton University Press. 1994. Pp. xxi, 280. $29.95, The American Historical Review 101, 1996-02-01, עמ' 164–164 doi: 10.1086/ahr/101.1.164 Andre A. Aciman, New York Newsday David Wasserstein, The Times Literary Supplement
אסף נאוי

אסף נאוי (נולד ב-8 בינואר 1981) הוא מפיק, יוצר קולנוע וטלוויזיה ובעלים של חברת ההפקות נאוי פרו בע"מ. נאוי נולד באילת וגדל בחולון ובת ים. הוא בוגר לימודי קולנוע וטלוויזיה ממכללת אריאל. לאחר לימודיו עבד כמפיק בפועל ב"חטופים" (2010), "הפרלמנט" (2012), "אופוריה" (2012), "האחיות המוצלחות שלי" (2016) וכמפיק ראשי בעונה שנייה והשלישית (2018, 2019) של "האחיות המוצלחות שלי", ב"מלבי אקספרס" (2013), "רד ודביר" (2013) ועוד. במרץ 2017 פתח את חברת ההפקות "נאוי פרו" שהפיקה בין היתר את "היום בלילה עם גורי אלפי" (3 עונות לקשת 12), "מועדון לילה" (עונה 6, קשת 12) סדרת הנוער המצליחה "האחיין שלי בנץ" (כאן 11), " סדרת התעודה "היהודי החדש" (כאן 11), דוקו ריאליטי "המייקרז" (כאן 11), "רותם באה אליכם" (קשת 12), סרט הדוקומנטרי "בין חומות" (הוט 8),"האולפן של בנץ" (כאן 11) וסרט הקולנוע "עוד סיפור אחד" (סרטי יונייטד קינג ונאוי פרו) וביקורו של קונאן אובריין בישראל. בשנת 2020 הקים, יחד עם גל ישר, איציק קרחילי ועודד תורג'מן ו"מיטב דש", את חברת "ניו לג'נד אינטרטיינמנט". נאוי גם מרצה בנושא קולנוע וטלוויזיה בבית-הספר "מייק מדיה" של "שידורי קשת" ובמכללת כנרת. הוא חבר בהנהלת איגוד המפיקים. היהודי החדש - 2021 לרותם יש בעיה רותם באה אליכם - 2022 מייקרז - 2022 מפיק ראשי - מלבי אקספרס (Malabi Express) – 2013 מפיק ראשי - המופע של רד ודביר (Red And Dvir's Show) - 2013 מפיק - היי סקול פסטיגל 2 (High School Festigal 2) – 2015 מפיק - היי סקול פסטיגל (High School Festigal) – 2015 מפיק ראשי - היום בלילה עם גורי אלפי (Hayom Ba'Layla with Guri Alfi) – 2015-2018 מפיק אחראי - האחיות המוצלחות שלי עונה שנייה ושלישית (Sisters) – 2016 מפיק מקומי - הביקור של קונאן או׳בריין בישראל (Conan Without Borders - Israel Special) – 2017 מפיק – בחזרה לטאוצ'י (Return To Tuichi) - 2017 מפיק אחראי - מוטלים בספק (Doubtfull) – 2018 מפיק - המסע המטורף של גורי בארצות הברית (Guri's Crazy Journey In The United States) - 2018 מפיק - רותם באה אליכם (Rotem Abuhav Stand-up Specials) - 2020-היום מפיק - האחיין שלי בנץ עונה ראשונה ושנייה (My Nephew From Hell) – 2021-2023 מפיק - האולפן של בנץ עונה ראשונה ושנייה (My Talk Show From Hell) – 2021-2023 מפיק - בין חומות (Between Walls) - 2021 מפיק - עוד סיפור אחד (One More Story) - 2021 מפיק - בלי פאניקה (Don't Panic!) - 2022 מפיק - הפודי היהודי (Jewish Foodie) - 2022 מפיק - מה שתגידו (Whatever You'll Say) - 2023 אופוריה, הפקת הצילומים מחוץ לישראל – 2012 הומלנד, הפקת הצילומים בישראל - 2012 הפרלמנט, עונה ראשונה – 2012 איביזה – 2015 האחיות המוצלחות שלי, עונה ראשונה – 2016 אתר האינטרנט הרשמי של אסף נאוי אסף נאוי, ברשת החברתית פייסבוק אסף נאוי, ברשת החברתית אינסטגרם אסף נאוי, ברשת החברתית LinkedIn אסף נאוי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אסף נאוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסף נאוי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מר נאוי אסף, באתר האקדמית כנרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-37 בחיפה | יצירות ישראליות - חי פה - חדשות חיפה, באתר חי פה - חדשות חיפה, ‏3 באוגוסט 2021
STS-29

STS-29, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א. זו הייתה המשימה השלישית של מעבורת החלל דיסקברי. מפקד המשימה: מייקל קואוטס (Michael L. Coats) טייס: ג'ון בלאהה (John E. Blaha) מומחה למשימה: ג'יימס בגיין (James P. Bagian) מומחה למשימה: ג'יימס באקלי (James F. Buchli) מומחה למשימה: רוברט ספרינגר (Robert C. Springer) מעברות החלל שוגרה ב-13 במרץ 1989. במקור השיגור תוכנן ל-18 בפברואר ונדחה מספר פעמים עקב בעיות טכניות. המטרה העיקרית הייתה הצבה בחלל של חללית TDRS-4 שהיה חלק של מערך לווייני תקשורת אמריקאיות. לאחר הפעלת הלוויין בניית מערכת TDRS הושלמה. בנוסף בוצעו מספר ניסויים. במהלך הטיסה נבדקה מערכת קירור שהייתה מיועדת לתחנת החלל "פרידום". היא הפסיקה לעבור אחרי 30 דקות של פעילות רציפה עקב בעיות תכנוניות. אסטרונאוטים השתמשו במצלמה מתורצת IMAX, צילומים בהמשך שולבו בסרט Blue Planet שהקרנתו החלה בשנת 1990. במהלך הטיסה היו בעיות עם מערכת אספקת החשמל שטופלו בעזרת צוות קרקע. המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-18 במרץ לאחר ביצוע 80 הקפות. מדיה וקבצים בנושא STS-29 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של STS-29 דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה תיאור המשימה https://arc.aiaa.org/doi/10.2514/6.1990-59 https://ntrs.nasa.gov/api/citations/19920013998/downloads/19920013998.pdf#page=71
קרב איוואנקיב

קרב איוואנקיב היה קרב צבאי בין הכוחות המזוינים של אוקראינה לבין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהתחיל ב-25 בפברואר 2022 והסתיים ב-10 במרץ 2022, בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה. בשעות הבוקר המוקדמות, טור של כוחות היבשה הרוסיים התקרב לעיירה איוואנקיב במחוז קייב מכיוון צפון-מערב לאחר שהכוחות פרצו בעקבות קרב צ'רנוביל. בבוקר 25 בפברואר, כוחות אוקראינים הרסו את הגשר באיוואנקיב שחוצה את נהר טטריב, אשר הפסיקה את התקדמות דיוויזיית שריון רוסית שהתקדמה לכיוון קייב. כוחות מוטסים אוקראינים תקפו חיילים רוסים באיוואנקיב וליד העיירה דיימר. חלק מהכוחות הרוסים הצליחו לפרוץ דרך איוואנקיב וכבשו את נמל התעופה אנטונוב לאחר התנגשות. נמל התעופה נמצא רק 20 קילומטר צפון-מערבה מקייב. הלחימה באיוואנקיב המשיכה לאחר הצהריים ובערב 25 בפברואר, כאשר כוחות רוסים הפגיזו את העירייה בארטילריה, שגרמה לכמה אבדות לאזרחים. איוואנקיב היא גם המקום לצינור גז מרכזי, שאם יהרס יכול להפסיק את העברת הגז האוקראיני ברוב אירופה. ב-26 בפברואר הלחימה באיוואנקיב המשיכה. בבוקר 27 בפברואר, שיירה של כלי רכב רוסים נראו בתמונות לוויין מתקדמים לעבר איוונקיב. העיירה שימשה את הצבא הרוסי כבסיס קרקעי לתגבור המתקפה על קייב. BBC ציטטה תושבים מקומיים שאמרו כי הכוחות הרוסיים לא אפשרו פינוי ופתחו באש לעבר כל מי שניסה לעזוב את העיירה. ב-1 באפריל 2022, כוחות אוקראינים השיבו את השליטה על איוואנקיב. מדיה וקבצים בנושא קרב איוואנקיב בוויקישיתוף As it happened: US warns China against support for Russia, BBC News (באנגלית בריטית) Іванків на Київщині звільнили від окупантів | ZMINA, zmina.info, ‏2022-04-01 (באוקראינית)