אפולינריו מאביני

אפולינריו מאביני (23 ביולי 1864 - 13 במאי 1903) היה מנהיג פיליפיני מהפכני, מחנך, עורך דין ומדינאי. בתחילה שירת כיועץ משפטי חוקתי של הממשלה המהפכנית, ולאחר מכן כראש הממשלה הראשון של הפיליפינים עם הקמת הרפובליקה הפיליפינית הראשונה. הוא נחשב ל"utak ng himagsikan" או "מוח המהפכה". שתיים מיצירותיו, "El Verdadero Decalogo" ("התקציב האמיתי", 24 ביוני 1898) ו"Programa Constitucional dela Republica Filipina" (התוכנית החוקתית של הרפובליקה הפיליפינית, 1898) הפכו לכלי עזר לניסוח מה שעתיד להיקרא בסופו של דבר החוקה הפוליטית של הפיליפינים. מאביני ביצע את פעילותו כמהפכן ואת תפקידו בממשלה אף על פי שאיבד את היכולת להשתמש בשתי רגליו לאחר שחלה במחלת הפוליו זמן קצר לפני המהפכה הפיליפינית בשנת 1896. תפקידו של מאביני בהיסטוריה הפיליפינית התבטא בהתמודדותו מול השלטון הקולוניאלי הספרדי הראשון בימים הראשונים של המהפכה הפיליפינית, ולאחר מכן מול השלטון הקולוניאלי האמריקני בימי המלחמה הפיליפינית-אמריקאית. בתקופה זו מאביני נלכד והוגלה לגואם על ידי הרשויות הקולוניאליות האמריקניות והורשה לחזור בסופו של דבר רק חודשיים לפני מותו במאי 1903. אפולינריו מאביני נולד ב־23 ביולי 1864 בברנגאי טלאגה בטנאואן, בטנגס (Barangay Talaga in Tanauan, Batangas) . הוא היה השני מבין שמונת ילדיו של דיוניסיה מרנן, שהיה מוכר בשוק התנואן כאיכר. בשנת 1881 קיבל מאביני מלגה לנסוע ל"קולג'יו דה סן חואן דה לטרן" במנילה. כאנקדוטה על שהותו שם נכתב כי פרופסור שם החליט להשפיל אותו בשל לבושו הפשוט, שהראה בבירור כי הוא עני. מאביני הדהים את הפרופסור כשענה בקלות על סדרה של שאלות קשות מאוד. לימודיו בלטרן הופסקו מעת לעת עקב מחסור קבוע בכספים, והוא הרוויח כסף עבור ציוד הלימוד והלינה שלו על ידי הוראה לילדים. אמו של מאביני רצתה שהוא ייכנס ללימודי כמורה, אך רצונו להגן על העניים גרם לו להחליט ללמוד משפטים. שנה לאחר שקיבל את התואר הראשון BA בהצטיינות הגבוהה ביותר ואת התואר פרופסור ללטינית מלטרן, הוא עבר לאוניברסיטת "סנטו תומאס", שם קיבל, בשנת 1894, את התואר במשפטים. בהשוואה של דור האינטלקטואלים הפיליפינים של מאביני לדור של קודמו, מתאר חוזה ריזאל, העיתונאי והאמן הלאומי של הפיליפינים לספרות ניק חואקין, את דורו של מאביני כחזרה בהתפתחות האינטלקטואלית הפיליפינית: אירופה הייתה זרז הכרחי לדור של חוזה ריזאל. בזמן מאביני, האינטלקטואל הפיליפיני התקדם מאוד בצורך בהארה מחו"ל. [...] עצם הנקודה בהישגיו של מאביני היא שכל הלימודים שלו, כל הכשרתו, נעשו ממש כאן בארצו. הטענה של דור ריזאל הייתה שהפיליפינים עדיין לא היו מוכנים לממשל עצמי מכיוון שהיה להם מעט מדי השכלה ולא יכלו לשאוף ליותר השכלה במדינתם. העדויות מתקופתו של מאביני היו שהוא יכול להתמודד עם ענייני השלטון גם עם החינוך שרכש במקום. כבר לא היה צורך באירופה; זה הטמיע את כל מה שהיה צריך מאירופה. מאביני הצטרף לגילדת עורכי הדין לאחר שסיים את הלימודים, אך הוא בחר לא לעסוק בעריכת דין כעצמאי ולא הקים משרד עורכי דין משלו, ובמקום זאת המשיך לעבוד במשרדו של נוטריון ציבורי. מאביני, בידיעותיו את החוק, עשה בו שימוש רב בימי המהפכה הפיליפינית והמלחמה הפיליפינית-אמריקאית. העיתונאי ניק חואקין מציין, כי כל תרומותיו להיסטוריה הפיליפינית היו איכשהו מעורבות בחוק: היה לו מוח משפטי. הוא התעניין בחוק כרעיון, כאידיאל [...] בכל פעם שהוא מופיע בהיסטוריה שלנו הוא מתווכח על שאלה של חוקיות. מאביני הצטרף למסדר הבונים החופשיים בספטמבר 1892, כשהוא מתקדש בלשכת "בלאגטס", ולקח לעצמו את הכינוי "קטאבי". בשנה שלאחר מכן, 1893, הפך מאביני לחבר ב"לה ליגה פיליפינה" (ארגון שדרש רפורמות פוליטיות בממשלה הקולוניאלית של הפיליפינים), שחזר לפעילות לאחר מעצרו של מייסדה חוסה ריזאל. בשנת 1892. התמנה מאביני למזכיר המועצה העליונה החדשה שלה. זו הייתה הפעם הראשונה של מאביני בה הצטרף במפורש לארגון פטריוטי. מאביני, שהצעותיו לתיקון העדיפו את התנועה הרפורמיסטית, דחף את הארגון להמשיך במטרותיו לתמוך בLa Solidaridad וברפורמות בהן דגל. כשחברי הליגה המהפכניים יותר הצביעו על כך, שהם לא חושבים שתנועת הרפורמה משיגה תוצאות ורוצים לתמוך בצורה גלויה יותר במהפכה, "לה ליגה פיליפינה" התפלגה לשתי סיעות: Cuerpo de Compromisarios המתונה יותר, שרצתה פשוט להמשיך לתמוך במהפכה,ו-Katipunan המהפכנית. מאביני הצטרף לסיעת Cuerpo de Compromisarios. כאשר חוזה ריזאל, שהיה חלק מ"לה ליגה פיליפינה", הוצא להורג בדצמבר באותה השנה, שינה מאביני את דעתו והעניק למהפכה את תמיכתו המלאה. מאביני נפגע מפוליו בשנת 1895, והמחלה גרמה לו להיות חסר יכולת בהדרגה עד ינואר 1896, אז איבד סופית את השימוש בשתי רגליו. כאשר התגלו תוכניות סיעת ה"קטיפונן" על ידי הרשויות הספרדיות, והשלב הפעיל הראשון של המהפכה הפיליפינית בשנת 1896 החל ברצינות, מאביני, שעדיין היה חולה, נעצר יחד עם עוד רבים מחברי "לה ליגה פיליפינה". שלושה-עשר פטריוטים שנעצרו בעיר קאוויטה (Cavite) נשפטו והוצאו להורג. הם זכו לתואר " שלושה-עשר הקדושים של קאוויטה ". חוזה ריזאל עצמו הואשם בכך שהיה שותף למהפכה, ובסופו של דבר הוצא להורג בדצמבר באותה השנה. כשרשויות השלטון בספרד ראו שמאביני משותק, החליטו לשחררו מהמעצר. לאחר שחרורו ממעצרו הוא נשלח לבית החולים, מאביני נשאר במצב בריאותי לא טוב במשך תקופה ארוכה. בשנת 1898 כאשר עשה טיפולים במרפאות של המעיינות החמים בלוס באנוס לגונה, פנה אליו אמיליו אגונאלדו וביקש ממנו לשמש כיועץ למהפכה. בתקופת ההחלמה כתב מאביני את העלונים "El Verdadero Decálogo" ו-"Ordenanzas de la Revolución." אגונאלדו התרשם מיצירות אלה ומתפקודו של מאביני כדמות מובילה ב"לה ליגה פיליפינה", ודאג לכך, שמאביני יועבר מלוס באנוס לקאוויט שבקאוויטה. נדרשו מאות גברים שהתחלפו איש בתורו כשהם נושאים את ערסלו כדי להעביר את מאביני לקאוויטה. הוא המשיך לכהן כיועץ הראשי של הגנרל אגונאלדו לאחר הכרזת העצמאות הפיליפינית ב־12 ביוני. הוא ניסח חוקים וערך את החוקה לרפובליקה הפיליפינית הראשונה, כולל את מסגרת הממשלה המהפכנית שהופעלה בעיר מלולוס בשנת 1899. זמן קצר לאחר חזרתו של אגוינאלדו לפיליפינים מהגלות בהונג קונג במאי 1898, הוא ביקש ממאביני לסייע לו להקים ממשלה. מאביני חיבר את צו "ה-18 ביוני 1898", שהביא להקמת ממשלת הדיקטטורה של הפיליפינים. לאחר פרסום "החוקה של מלולוס", החוק הבסיסי של הרפובליקה הפיליפינית הראשונה, אשר פורסם ב־21 בינואר 1899, מאביני מונה לראש ממשלה וגם לשר החוץ. לאחר מכן הוא הוביל את הקבינט הראשון של הרפובליקה. מאביני מצא את עצמו בלב ליבה של התקופה הקריטית ביותר בתולדות המדינה החדשה, כשהוא מתמודד עם בעיות שלא היו עד אז. הבולטת שבהן הייתה המשא ומתן שלו עם האמריקנים, שהחל ב־6 במרץ 1899. ארצות הברית והרפובליקה הפיליפינית הסתבכו בעימותים מעוררי מחלוקת, שהפכו בסופו של דבר לאלימים במיוחד. במהלך המשא ומתן לשלום הציעו האמריקנים למאביני אוטונומיה לממשלה החדשה של אגינאלדו, אך השיחות נכשלו מכיוון שתנאיו של מאביני כללו הפסקת אש שנדחתה. מאביני ניהל שוב משא ומתן, וביקש במקום זאת שביתת נשק, אך השיחות נכשלו שוב. בסופו של דבר, כשהרגיש שהאמריקאים לא מנהלים משא ומתן בתום לב, הוא זנח את האמריקנים ותמך במלחמה. הוא התפטר מהממשלה ב־7 במאי 1899. המלחמה הפיליפינית-אמריקאית הוכיחה שמאביני נלקח ברצינות רבה יותר כאיום על ידי האמריקנים מכפי שהיה תחת השלטון הספרדי: אמר האמן הלאומי הפיליפיני לספרות פ. סיוניל חוזה : הספרדים העריכו את מאביני בעיקר בגלל היותו נכה. לו היו יודעים על נקודת המבט האינטלקטואלית שלו, הם היו הורגים אותו קודם. האמריקנים לא עשו זאת. הם היו מודעים לאינטליגנציה הגבוהה שלו, לעיקשותו כשעמד מולם במשא ומתן על אוטונומיה והפסקת אש. ב־10 בדצמבר 1899, הוא נפל בשבי האמריקנים בקויאפו, נואבה אקיה, אך הורשה להיפגש עם נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט, . בשנת 1901 הוא הוגלה לגואם, יחד עם עשרות מהפכנים שהאמריקנים כינו בשם insurrectos (מורדים), ואשר סירבו בכל תוקף להישבע לארצות הברית. כאשר בריגדיר גנרל ארתור מקארתור הבן התבקש על ידי הסנאט האמריקני להסביר מדוע היה צריך לגרש את מאביני, הוא שלח מברק בו כתב: ”מאביני גורש: זהו תועמלן פעיל ביותר. אשר סירב בהתמדה ובהתרסה לחנינה, ושמר בקביעות על קשר עם מורדים בשטח בזמן שגר במנילה...” מאביני חזר לפיליפינים לאחר שהסכים להישבע את שבועת האמונים לארצות הברית, ב־26 בפברואר 1903 בפני המשרד הממשלתי האחראי לכך. ביום בו פרש, הוא פרסם הצהרה זו לעיתונות: אחרי שנתיים ארוכות אני חוזר, מבולבל בצורה מוחלטת, ומה שגרוע יותר, כמעט ומוכרע על ידי מחלות וסבל. אף על פי כן, אני מקווה שאחרי זמן מה של מנוחה ולימוד, עדיין אוכל להיות מועיל במידה מסוימת, אחרת, כנראה חזרתי לאיים שלנו במטרה למות. למרבה אכזבתם של הפקידים הקולוניאליים האמריקנים, חידש מאביני את דרישתו לעצמאות עבור הפיליפינים זמן קצר לאחר שובו מהגלות. זמן קצר לאחר חזרתו, מת מאביני ממחלת הכולרה במנילה ב-13 במאי 1903 בגיל 38. תרומתו המורכבת של מאביני להיסטוריה הפיליפינית מתבטאת לרוב בשני כינויים היסטוריים - "מוח המהפכה" ו"המשותק הנשגב". היסטוריונים בני זמננו כמו אמבת אוקמפו (Ambeth Ocampo)מציינים, כי שני כינויים אלו הם מופשטים ופשטניים, ו"לא עושים צדק לחיי הגיבור ומורשתו ". בגלל תפקידו כיועץ במהלך הקמת הממשל המהפכני ותרומתו כמדינאי לאחר מכן, מכונה לעיתים קרובות מאביני בשם "מוח המהפכה", כינוי היסטורי אותו הוא חולק עם אמיליו ג'קינטו, ששירת בצורה דומה למען התנועה המהפכנית הקודמת, ה"קטיפונאן" . מאביני מפורסם גם בכך שהגיע להישגים אף על פי שאיבד את השימוש ברגליו במחלת הפוליו רגע לפני המהפכה הפיליפינית. זה הפך את מאביני לאחד מהגיבורים הלאומיים של הפיליפינים, כך שלעיתים קרובות מכנים אותו "השיתוק הנשגב" (טאגאלוג: Dakilang Lumpo). היסטוריונים בני זמננו, עם זאת, מציינים, כי הכינוי מטשטש את הישגיו הרבים של מאביני. ארבע עיריות פיליפיניות נקראות על שם מאביני: Mabini, Batangas, Mabini, Bohol, Mabini, Compostela Valley Mabini, Pangasinan האקדמיה על שם מאביני -בית ספר בליפא סיטי, בטנגס על שמו של מאביני. הלוגו של בית הספר נושא את תמונתו של מאביני. דרך ארטריאל דרום (Tagalog Arterial Road) או Apolinario Mabini Superhighway הוא דרך מהירה המחברת בין מחוז באטנגס לאזור SLEX . גשר אפולינריו מאביני, שכונה בעבר גשר נגטאהאן בעיר מנילה, שינה את שמו לכבודו. שונית מאביני, המכונה גם שונית ג'ונסון דרום, הוא שונית באיי ספרטלי בדרום סין הדרומית. היום היא נשלטת על ידי הרפובליקה העממית של סין (PRC). בנוסף לפיליפינים וסין, ברוניי, מלזיה, טייוואן ווייטנאם, ויש מחלוקת על בעלותה. ספינת הקרב של חיל הים הפיליפיני, BRP Apolinario Mabini (PS-36), נקרא אף היא גם על שמו. פניו של מאביני מעטרים את מטבע הפזו הפיליפיני, יחד עם זה של אנדרס בוניפציו . בסדרה החדשה יותר (סדרת מטבעות דור חדש) מופיע רק דיוקנו של מאביני. הוא נופיע גם על שטר עשר הפזו שהופץ או הודפס החל מהסדרה הפיליפינית בשנת 1972 והמשיך עד שהבנק- Bangko Sentral ng Pilipinas הפסיק להדפיס את הסדרה הזו (גרסת סדרת העיצוב החדש) בשנת 2002. בשנים 1972–1997 הוא היה היחיד שדיוקנו צויר בחזית השטר עד שהוסיפו את אנדרס בוניפציו על שטרות שהודפסו בשנים 1997–2002. מענק ה-Gawad Mabini מוענק לפיליפינים על שירות חוץ מכובד, או על קידום האינטרסים והיוקרה של הפיליפינים בחו"ל. הקרן הוקמה על פי צו נשיאותי מס' 490 בשנת 1974 לכבודו של מאביני בתקופה בה היה מזכיר החוץ הראשון של הרפובליקה הפיליפינית הראשונה. הממשלה הפיליפינית מעניקה את פרסי Apolinario Mabini השנתיים לאנשים מצטיינים עם מוגבלויות . רוני קוויזון בסרט, El Presidente (2012). Delphine Buencamino (2015), Liesl Batucan (2016), Monique Wilson (2019) במחזמר "Mabining Mandirigma" אפי קוויזון בסרט, הנראל לונה (2015), וסרט ההמשך שלו, Goyo: Ang Batang Heneral (2018). בעיצומו של הסרט הפופולרי של הנרל לונה, דווח על אירועים רבים - כולל אירועי שאלות ותשובות עם השחקן אפי קיזון - בהם נערים בגיל בית הספר, אשר שאלו מדוע מאביני פשוט ישב בכיסא לאורך הסרט, דבר המרמז על חוסר היכרות עם המדינאי המשותק הידוע. אפילו הנשיא בניניו אקווינו השלישי העיר על ההשלכות של חוסר המודעות בקרב התלמידים ואמר כי "אפילו אם רק סטודנטים בודדים אמרו זאת, אנו יכולים לומר שזאת השתקפות של כמה מעט מבני הנוער מכירים את ההיסטוריה... " התקציב האמיתי (El Verdadero Decalogo, 24 ביוני 1898) Contestaciones y Considaciones Al Pueblo y Congreso Norte-Americanos Ordenanzas de la Revolucion Programa Constitucional dela Republica Filipina (התוכנית החוקתית של הרפובליקה הפיליפינית) (ca. 1898) La Revolución Filipina (המהפכה הפיליפינית, 1931) מתאר את הקבינט שלו: ".. הוא לא שייך לשום מפלגה, והוא גם לא רוצה להקים מפלגה; זה לא נועד אלא לחסוך את האינטרס של ארץ מולדתנו". אנדרטת אפולינריו מאביני ( Cuyapo, Nueva Ecija ) פרוטומה סמן היסטורי האנדרטה מדיה וקבצים בנושא אפולינריו מאביני בוויקישיתוף המהפכה הפיליפינית, מאת אפולינריו מאביני בעמוד האוסטרי-פיליפיני במכון לאנתרופולוגיה חברתית, אוניברסיטת וינה קישור Msc.edu Mabini ביוגרפיה קצרה (אורכב 27.05.2006 בארכיון Wayback Machine) מאמרים של אפולינריו מאביני מאמרים של אפולינריו מאביני על ממשלת פיליפינים משנת 1898 אפולינריו מאביני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אפולינריו מאביני בפרויקט גוטנברג (באנגלית)