laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רפאל סוויסה

רפאל (רפי) סוויסה (5 בינואר 1935 – 4 במרץ 2024) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כנציב בתי הסוהר, ראש מועצת מזכרת בתיה וחבר הכנסת העשירית. רפאל סוויסה נולד בקזבלנקה שבמרוקו. למד בישיבת אם הבנים. בשנת 1950 עלה לישראל. למד בפנימיית שדה חמד. נמנה עם הגרעין להקמת קיבוץ קוממיות בנגב. סוויסה נפצע במבצע קדש בשנת 1956. באותה שנה הצטרף למפא"י, היה חבר לשכת העבודה, וכן יו"ר מחוז יהודה במפלגה. ניהל את לשכת התעסוקה ביבנה, ולאחר מכן את חברת עמידר עד 1965. בשנים 1965–1969 היה חבר מועצת מזכרת בתיה, ובשנת 1969 כיהן כראש המועצה. בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית מטעם המערך, וב-1982 נבחר בשנית לתפקיד ראש מועצת מזכרת בתיה, וכיהן בתפקיד עד 1984. באפריל 1985 מונה לנציב בתי הסוהר, תפקיד שמילא עד 1986. הוא נמנה עם מייסדי האגודה לשיקום האסיר. בשנים 1993–2003 כיהן שוב כראש מועצת מזכרת בתיה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 הפסיד בבחירות לראשות היישוב אך כיהן כחבר מועצה. ניסה שוב להיבחר לראשות המועצה גם בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008, אך הגיע למקום השני עם כ-20% תמיכה. הוא כיהן כחבר מועצה, לאחר שסיעתו זכתה בשלושה מושבים בבחירות. בבחירות לכנסת ה-12 רץ ברשימת "רפי סויסה לכנסת" (נודעה גם בשם "התנועה למען חברה צודקת"), שזכתה ב-3,222 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-113 הסמלי ברשימת קדימה, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-115 הסמלי. בשנת 1992 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. בשנת 2009 נקרא על שמו רחוב במזכרת בתיה. אחיו של סוויסה, שמעון סביר, כיהן כקצין בכיר במשטרת ישראל. נפטר ב-4 במרץ 2024, בגיל 89. רפאל סוויסה, באתר הכנסת רפאל סוויסה, באתר כנסת פתוחה רפי סוויסה, באתר שירות בתי הסוהר רפאל סוויסה, באתר מזכרת בתיה לאה ענבל, רפי סוויסה, נפש טובה, סוהר, כותרת ראשית, 30 בינואר 1985 ורד קמינסקי, מזכרת בתיה: רפי סוויסה נלחם על חייו, באתר mynet‏ רחובות, 10 באוגוסט 2014 רונן דמארי, מזכרת בתיה: רחוב לכבוד היריב הפוליטי, באתר nrg‏, 6 בדצמבר 2009 אבל במושבה: רפי סוויסה הלך לעולמו, באתר My Rehovot, ‏4 במרץ 2024
אפרים שלום

אפרים שלום (17 בינואר 1934 - 17 באוגוסט 2017) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכיר תנועת המושבים והיה חבר הכנסת בכנסת ה-11 מטעם המערך. שלום נולד בעיראק וגדל באיראן, עד לעלייתו לישראל בשנת 1950 והתיישבותו במושב בית עזרא. בתום שירות צבאי בנח"ל, התמסר לעבודת המושב והתקדם במסגרותיו. בשנים 1954–1957 נבחר לשמש מרכז המושב ולאחר מכן, כמזכירו. בשנים 1959–1977 כיהן כחבר במועצת המועצה האזורית באר טוביה. במקביל לפעילותו הציבורית, עבד שלום בתעשייה בדרומה של ישראל והיה מרכז מפעל אזורי לאספקה (1961–1962) ומנהל ארגון קניות של מושבי הדרום והמפעלים האזוריים (1962–1977). מעבודתו זאת פרש עם היבחרו למזכיר תנועת המושבים ב-1977. הוא שימש מזכיר התנועה עד 1984, עת החל את כהונתו כחבר הכנסת ה-11 (1984–1988). בכנסת כיהן מטעם המערך, לאחר חברות ארוכת שנים במפא"י ומפלגת העבודה. בתקופת כהונתו היה חבר ועדת הכספים וועדת הכלכלה. בשנים 1999-1989 היה שלום מנכ"ל מועצת הירקות ובנוסף שימש כדירקטור בחברות אגרקסקו וק.א.ל.. בעשור הראשון של המאה ה-21 שימש שלום חבר במועצת ארגון מגדלי הירקות וחבר ועדת הביקורת של הארגון. התגורר במושב בית עזרא. אפרים שלום, באתר הכנסת אפרים שלום, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנא מוויס

חנא מוויס (בערבית: حنا موياس; 1913 – 13 בפברואר 1981) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת התשיעית מטעם חד"ש. מוויס נולד בשנת 1913 בכפר ראמה. למד בבית ספר תיכון בעכו ובבית הספר הסקוטי שבנצרת. שירת במשטרת המנדט כמדריך בבית־הספר לשוטרים וכקצין משטרה. בשנת 1956 נבחר למועצת הכפר וכעבור שלוש שנים לראש המועצה, תפקיד מטעמו נבחר גם לכהן כיו"ר הוועדה הארצית של הרשויות המקומיות הערביות. במערכת הבחירות לכנסת התשיעית נבחר מטעם חד"ש כחבר הכנסת. פעילותו כחבר ועדת הכלכלה וועדת הפנים ואיכות הסביבה נמשכה עד לפטירתו. חנא מוויס, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) חנא מוויס, באתר כנסת פתוחה ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחמד סעד

אחמד סעד (בערבית - أحمد سعد; 25 בנובמבר 1945 - 20 באפריל 2010), היה כלכלן ערבי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם חד"ש ורשימת חד"ש-בל"ד. היה חבר לשכות מק"י וחד"ש וחבר מזכירות ועדת המעקב העליונה של האוכלוסייה הערבית בישראל. מטעם מחוז עכו של המפלגה הוא כיהן כחבר הלשכה הקבועה למזכירות הארגונית הלא-ממשלתית למען שלום צודק והגשמת זכויותיהם הלאומיות של הפלסטינים. במקצועו סעד היה דוקטור למדעי הכלכלה ועבד כמנהל מכון "תומא" למחקר חברתי-פוליטי. בשנת 1996 הוא נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת חד"ש-בל"ד, אך במהלך כהונתה של הכנסת פרשו חברי בל"ד מהסיעה המשותפת וסעד נותר חבר סיעת חד"ש. בהיותו חבר הכנסת כיהן סעד כחבר ועדת הכנסת וועדת הכספים. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-111 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת. משנת 1999, לאחר סיום כהונתו כחבר הכנסת, סעד שימש עורך העיתון "אל-איתיחאד". ב-20 באפריל 2010 סעד נפטר לאחר מחלה. אחמד סעד, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) אחמד סעד, באתר כנסת פתוחה אלפים ליוו את אחמד סעד בדרכו האחרונה(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטליגנציה גבישית ונוזלית

בפסיכולוגיה, המושגים אינטליגנציה גבישית ואינטליגנציה נוזלית הוכנסו לשימוש על ידי ריימונד קאטל (אנ'). לפי התאוריה של קאטל, המבוססת על בחינות פסיכומטריות, האינטליגנציה הכללית (g) כוללת שני מרכיבים: אינטליגנציה גבישית: כישורים נרכשים שמתגבשים במהלך החיים באמצעות חינוך, השכלה, לימוד עצמי ואימון. אינטליגנציה נוזלית: כישורים מולדים שנשארים ברמה דומה לאורך החיים ואינם משתנים לאחר חודשי החיים הראשונים. שני סוגי האינטליגנציה מתפתחים באופן שונה. אינטליגנציה גבישית ממשיכה להשתפר לאורך כל החיים ומושפעת מאוד מהסביבה שבה מתפתח האדם. אינטליגנציה נוזלית מושפעת משינויים נוירולוגיים בכלל ומניוון בפרט, ולפיכך היא מתפתחת במהירות בגיל צעיר ומתייצבת בהמשך, מחקרים מצאו שהיא בדרך כלל מפסיקה להתפתח בסביבות גיל 16. היא אינה מושפעת מהשפעות סביבתיות. יש המחלקים את גורם g ל-g נוזלי (בראשי תיבות gf) ול-g גבישי (בראשי תיבות gc), כאשר יש מתאם גבוה במיוחד בין גורם האינטליגנציה הכללי g ל-g הנוזלי. אינטליגנציה נוזלית מורכבת ממספר יכולות, המאפשרות חשיבה מופשטת, הפעלת היגיון, ויסות קשב ולמידה של מידע חדש. בהתאם לכך, האינטליגנציה הנוזלית היא מרכיב מרכזי של החשיבה הלוגית והתפקודים הניהוליים. היא מקושרת גם ליכולת ההסתגלות למצבים חברתיים. לאינטליגנציה הנוזלית יש קשר חזק במיוחד לשטף של חשיבה מסתעפת, הכוללת המצאה של פתרונות מרובים עבור בעיה או מטלה מסוימת. בהתאם לכך ייתכן שהיא יכולה להסביר את הקשר בין מנת משכל ויצירתיות. Fluid and Crystallized Intelligence. Cattell, Raymond B. Jenkins, James J. (Ed); Paterson, Donald G. (Ed), (1961). Studies in individual differences: The search for intelligence., (pp. 738-746). East Norwalk, CT, US: Appleton-Century-Crofts, xiv, 774 pp. על אינטלקט ואינטליגנציה במערכות הלימודים הקיימות Whitlock, L. A., McLaughlin, A. C., & Allaire, J. C. (2012). Individual differences in response to cognitive training: Using a multi-modal, attentionally demanding game-based intervention for older adults. Computers in Human Behavior, 28(4), 1091–1096. Huepe, D., Roca, M., Salas, N., Canales-Johnson, A., Rivera-Rei, Á., Zamorano, L., & ... Ibañez, A. (2011). Fluid intelligence and psychosocial outcome: from logical problem solving to social adaptation. Plos One, 6(9), e24858. Batey, M., Chamorro-Premuzic, T., & Furnham, A. (2009). Intelligence and personality as predictors of divergent thinking: The role of general, fluid and crystallised intelligence. Thinking Skills and Creativity, 4(1), 60-69. Lewis, C., & Lovatt, P. J. (2013). Breaking away from set patterns of thinking: Improvisation and divergent thinking. Thinking Skills and Creativity, 9, 46-58.
סאלח סלים

סאלח סלים (בערבית: صالح سليم; נולד ב-2 בנובמבר 1953), הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת חד"ש. בבחירות לכנסת השלוש עשרה שובץ במקום ה-4 ברשימת מפלגת חד"ש לכנסת, אך הרשימה זכתה רק ל-3 מנדטים. ב-4 ביולי 1994 נפטר תאופיק זיאד, ובמקומו נכנס סלים לכנסת ה-13. סלים כיהן כחבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה. ב-1996 נבחר בשנית לכנסת ה-14 מטעם סיעת חד"ש-בל"ד. הוא כיהן כחבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה, וגם כסגן יו"ר הכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-15 החליט סלים לפרוש מהפוליטיקה הארצית, ושובץ במקום ה-116 הסמלי ברשימת מפלגת חד"ש. כיהן כראש המועצה המקומית אעבלין מאז שנת 1985 עד שנת 2008, בה לא נבחר לראשות המועצה ולא למועצת העיר. בעבר הביע סלים תמיכה במאבק האלים של הפלסטינים נגד מדינת ישראל. בהתייחסו לחוליות חמאס הפוגעות בחיילי צה"ל אמר: "לכל אדם יש זכות לפעול בשטח כבוש נגד חיילים המתעללים באוכלוסייה. העם הפלסטיני סבל מאוד. כל עם שנכבש פעל כך". על אנשי היישוב היהודי בחברון אמר כי "הם לא אזרחים ולא חיילים, הם יתושים". סאלח סלים, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) סאלח סלים, באתר כנסת פתוחה דן שיפטן, ‏זהותם החדשה של הח"כים הערבים, תכלת 13, סתיו התשס"ג 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרשון שפט

גרשון שפט (6 בדצמבר 1927 – 16 באוגוסט 2020) היה איש ציבור ישראלי, מראשי גוש אמונים וממייסדי קיבוץ עין צורים. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת "התחיה". נולד בווינה שבאוסטריה בשם גרשון ולטר שטאוב ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. למד בתיכון "מוריה" בתל אביב, ובמקביל החל לפעול בתנועת הנוער בני עקיבא. בשנת 1946 הוא נמנה עם מייסדי קיבוץ עין צורים. במלחמת העצמאות לאחר נפילת גוש עציון בידי צבא ירדן נלקח בשבי, וישב שם במשך עשרה חודשים. נמנה בין מקימי קיבוץ עין צורים במקום מושבו החדש. עם ייסוד המפד"ל הצטרף לשורותיה והיה פעיל בה עד שנת 1979. במסגרת תנועת הקיבוץ הדתי, בשנים 1956–1958 היה שפט מרכז הוועדה המדינית של התנועה ורכז ארגון הקניות. בקיבוץ הוא שימש מנהל מפעל, תדמור, (1961–1977) ובמהלך שנות השבעים התגברה פעילותו הפוליטית במסגרת גוש אמונים. בשנת 1974 נבחר לחבר מזכירות גוש אמונים ובין השנים 1976–1979 היה המזכיר המדיני של התנועה. לאחר מכן היה שפט בין מקימי מפלגת התחיה, כיהן כמזכ"ל המפלגה (1979–1985) ונבחר מטעמה לכנסת ה-11. לכנסת ה-12 נכנס גם כן, לאחר התפטרותו של יובל נאמן. בשש שנות כהונתו כחבר הכנסת כיהן כחבר ועדת הכספים. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על תמיכה במפלגת הימין החדש. שפט למד לימודים גבוהים בסוציולוגיה ובהיסטוריה. נפטר ב-16 באוגוסט 2020 בגיל 93. גרשון שפט, באתר הכנסת גרשון שפט, באתר כנסת פתוחה סדרת ראיונות של גרשון שפט לאסנת רוזנטל בערוץ היוטיוב של עמותת "תולדות ישראל" לתיעוד דור תש"ח יאיר קוטלר, גרשון שפט:שר החוץ של גוש אמונים, מעריב, 6 באפריל 1979 חזקי ברוך, מייסד "התחייה": אצביע לימין החדש, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2019 יהונתן גוטליב, גרשון שפט הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, ‏16 באוגוסט 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ]
קבוצה סדורה צפופה

בתורת הקבוצות, קבוצה סדורה היא צפופה אם בין כל שני איברים שלה, יש איבר נוסף. קבוצה A עם סדר חלקי נקראת "צפופה" אם לכל x < y ∈ A {\displaystyle x<y\in A} יש z ∈ A {\displaystyle \!\,z\in A} כך ש- x < z < y {\displaystyle \!\,x<z<y} . בקבוצה צפופה אין משמעות למושג "האיבר הקטן ביותר הגדול מ-x", משום שלכל איבר הגדול מ-x, יש איבר נוסף ביניהם. בפרט, בין כל שני איברים בקבוצה צפופה יש אינסוף איברים אחרים. לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים צפופה: הממוצע החשבוני של כל שני מספרים רציונליים הוא רציונלי. לעומתה, קבוצת המספרים הטבעיים אינה צפופה: אין מספר טבעי בין 1 ל-2. גאורג קנטור הוכיח שקבוצת המספרים הרציונליים היא הקבוצה הסדורה היחידה (עד כדי איזומורפיזם) שהיא בת-מניה, צפופה, ונטולת מינימום ומקסימום. תת-קבוצה B של קבוצה סדורה A היא תת-קבוצה צפופה, אם בין כל שני איברים של A {\displaystyle A} יש איבר של B {\displaystyle B} , כלומר לכל x , y ∈ A {\displaystyle x,y\in A} שעבורם x < y {\displaystyle \!\,x<y} , קיים z ∈ B {\displaystyle \!\,z\in B} כך ש- x < z < y {\displaystyle \!\,x<z<y} . לדוגמה, קבוצת המספרים הרציונליים צפופה בקבוצת הממשיים (זו תוצאה של הארכימדיות של הממשיים). קבוצה היא צפופה (במובן שהוגדר לעיל) אם ורק אם היא צפופה כתת-קבוצה של עצמה. אם B צפופה ב-A, אז כל אחת מהן מוכרחה להיות צפופה. כל קבוצה סדורה ליניארית בת מניה ניתן לשכן בקבוצת המספרים הרציונליים. קנטור הראה ב-1895 שהמספרים הרציונליים הם הקבוצה הסדורה-ליניארית הצפופה בת-המניה היחידה שאין לה איבר ראשון ואחרון. המספרים הממשיים הם הקבוצה הסדורה-ליניארית הספרבילית והשלמה היחידה שאין לה איבר ראשון ואחרון. (קבוצה סדורה היא ספרבילית אם יש לה תת-קבוצה צפופה בת-מניה, ושלמה אם היא מקיימת את אקסיומת החסם העליון).
TrueOS

TrueOS (נקראה בעבר PC-BSD) היא מערכת הפעלה דמוית Unix שמבוססת על מערכת FreeBSD. מטרת הפרויקט לקחת את בסיס המערכת FreeBSD ולהפוך אותה למערכת נוחה יותר לשימוש למשתמש המתחיל. בניגוד ל-FreeBSD, מגיעה המערכת הנ"ל עם ממשק משתמש מותקן מראש ומערכת התקנה גרפית. פרויקט PC-BSD מתהדר במנהל החבילות הייחודי שלו, TXZ., שמאפשר התקנה גרפית של תוכניות, זאת בניגוד לניהול החבילות של FreeBSD. הפרויקט החל דרכו בשנת 2006 וממשיך עד היום. בחודש ספטמבר 2016 צוות הפיתוח של המערכת הכריז על שינוי השם ל־TrueOS. שינוי נוסף שנערך בתקופה זו הוא מעבר חלקי למודל של הפצה מתגלגלת, שבמסגרתה כל גרסה לא יציבה תופץ על בסיס הגרסה האחרונה של FreeBSD, וגרסה יציבה חדשה תשוחרר על בסיס ההפצה האחרונה היציבה של FreeBSD‏. בחודש יולי 2018 הכריזו המפתחים על פיצול גרסת שולחן העבודה לפרויקט נפרד בשם Project Trident‏. מדיה וקבצים בנושא TrueOS בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של TrueOS TrueOS, ברשת החברתית פייסבוק TrueOS, ברשת החברתית אקס (טוויטר) TrueOS, ביישום טלגרם Josh Smith, PC-BSD Evolves into TrueOS, TrueOS, ‏2016-09-01 (באנגלית) John Paul, An Insight into the Future of TrueOS BSD and Project Trident - It's FOSS, https://itsfoss.com/ (באנגלית) Home :: Project Trident, project-trident.org ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביולוגיה מבנית

הביולוגיה המבנית היא תחום בביולוגיה אשר עוסק בחקר המבנה של מקרומולקולות – חלבונים וחומצות גרעין. מעבר למציאת המבנה עצמו, חוקרי הביולוגיה המבנית מנסים להבין את המנגנון אשר גורם לקיפול של המקרומולקולות בתא החי. הנושא הוא בעל חשיבות רבה, שכן המקרומולקולות מבצעות את רוב התפקידים בתא, ותפקודן משתבש גם בעקבות שינויים קלים במבנה התלת-ממדי של המולקולה. בעוד שקביעת רצף ה־DNA או רצף החלבון הן משימות פשוטות יחסית בטכנולוגיה של ימינו, קביעת המבנה התלת-ממדי המדויק של החלבונים ובמיוחד של חומצות הגרעין נותרו משימות קשות המצויות בחזית המדע. בניגוד לביוכימיה, הביולוגיה המבנית אינה עוסקת באספקטים הקינטיים של התגובות הכימיות שבהן משתתפת המולקולה, אלא רק במבנה האתרים אשר מבצעים תגובות אלה. בביוכימיה נהוג לחלק את מבנה המקרומולקולות ל-4 מבנים היררכיים: מבנה ראשוני רצף החלבון, ה-DNA או ה-RNA. מבנה זה הוא תוצאה ישירה של תהליכי השעתוק (עבור RNA) והתרגום (עבור חלבונים) בתא. ניתן לדמות מבנה זה למבנה שהיה מתקבל אילו היינו פורסים את המקרומולקולה למבנה קווי ובוחנים את הרכב אבני הבניין שמהן היא מורכבת. מבנה שניוני בחלבונים ישנן מספר יחידות מבניות בסיסיות אשר מרכיבות את החלבון, בעיקר סלילי אלפא (Alpha Helix), משטחי בטא (Beta Sheet) ומקטעים ללא מבנה קבוע (Random coil). כל יחידה כזו נקראת מבנה שניוני והיא מאופיינת בסדר וגודל מסוים. במקרומולקולה נתונה יכולים להופיע מבנים שניוניים שונים. מבנה שלישוני המבנה התלת-ממדי המתקבל לאחר קיפול שרשרת אחת של המקרומולקולה. ניתן לחלק את המבנה השלישוני למתחמים. מבנה רביעוני המבנה התלת־ממדי הסופי של החלבון או חומצת הגרעין. אם המקרומולקולה מורכבת ממספר שרשראות זוהי ההרכבה (סופרפוזיציה) של המבנים השלישוניים זה על זה. חלבונים וחומצות הגרעין קטנים מכדי שאפשר יהיה לבחון אותם אפילו דרך מיקרוסקופ האור המשוכלל ביותר, ולכן בחינה פיזית של המבנה שלהם מתבצעת בדרך כלל על ידי גבישים המכילים אלפי מקרומולקולות. השיטות הקיימות לבחינה פיזית של המבנה הן: קריסטלוגרפיה – שימוש בפיזור קרני הרנטגן אשר מועברת דרך הגביש למציאת מיקומי האטומים במולקולה. NMR – מדידת השדה האלקטרומגנטי הנוצר על ידי האלקטרונים במולקולה. מיקרוסקופ אלקטרונים – שימוש באלקטרונים במקום באור על-מנת לקבל תמונה של המקרומולקולה. שיטה זו אינה מסוגלת להפיק רזולוציה טובה מספיק לקבלת מלוא המבנה התלת־ממדי. החסרון בשימוש בשיטות הנ"ל הוא הצורך בקיבוע המקרומוקולות בתוך מבנה כגון גביש, דבר שמעלה את החשש שהמבנה המתקבל יהיה שונה מזה שבו החלבון מצוי בתא. הבעיה מתחדדת כאשר מדובר על חלבונים ממברנליים – חלבונים שבמצבם הרגיל בתא נמצאים על גבי קרום התא. חלבונים אלה אינם ניתנים לגיבוש ולכן עד היום ידועים רק מבנים ספורים של חלבונים אלה וקיימות מחלוקות רבות לגבי נכונותם. על מנת להתגבר על בעיות אלה ואחרות בביולוגיה מבנית קיים שימוש רב בכלים של הביואינפורמטיקה לצורכי חיזוי מבנה החלבון. שיטות אלה מנסות לחזות מבנה של חלבונים שהמבנה שלהם אינו ידוע באמצעות חישובים המשתמשים בידע המבני הקיים על חלבונים אחרים (Homology modeling) או באמצעות שימוש ברצף המקודד בלבד. השיטות מנסות למצוא מקטעים מהרצף אשר מקודדים ליחידות מבניות מסוימות. עבור חלבונים ממברנליים, נעשה פעמים רבות שימוש במידע על מידת ההידרופוביות של חומצות האמינו בחלבון, על מנת לחזות את מקטעי החלבון שבהם הוא חוצה את קרום התא. Folding@home עיתון Nature לביולוגיה מבנית ספרייה וירטואלית של ביוכימיה וביולוגיה מבנית המעבדה לביולוגיה מבנית בפקולטה למדעי החיים, אוניברסיטת תל אביב (אורכב 27.05.2009 בארכיון Wayback Machine) מחלקת ביולוגיה מבנית במכון ויצמן
יוסף ונונו

יוסף ונונו (נולד ב-7 באוגוסט 1945) הוא כלכלן ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם העבודה בכנסת ה-13. דוקטור לכלכלה בהכשרתו. נולד באלקלעא שבמרוקו, ועלה לישראל ב-1955. השתחרר מצה"ל בדרגת סמל. למד לימודי כלכלה וחקלאות באוניברסיטה העברית, ומאוחר יותר סיים לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת בר-אילן. במסגרת מפלגת העבודה, כיהן ונונו כחבר מרכז וחבר מוסד הביקורות של המפלגה, והיה נציגה בוועד הפועל הציוני, במועצת הסתדרות העובדים הכללית ובהנהלת המועצה הציונית. ונונו שימש ראש מועצת קריית מלאכי, והיה יו"ר וועדת הביקורת של מרכז השלטון המקומי. בשנים 1992–1996 ונונו כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם סיעת העבודה, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות. הוא התמודד בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת ה-14 במפלגת העבודה על המקום המשוריין למחוז הדרום, והגיע רביעי עם 2,469 קולות, ועל כן שובץ במקום לא-ריאלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-14. ב-1997 הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בעבירות של שוחד ומרמה והפרת אמונים, שביצע ב-1989, בזמן כהונתו כראש המועצה המקומית קריית מלאכי. ונונו נידון לעונש מאסר לתקופה של 12 חודשים, מהם שישה חודשים לריצוי בדרך של עבודות שירות, ושישה חודשי מאסר על-תנאי. כן הוטל עליו קנס בסך 40 אלף ש"ח, ערעורו לבית המשפט העליון נדחה ב-1998. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-55 הסמלי ברשימת מפלגת העבודה לכנסת. כיום הוא משמש יועץ עסקי. יוסף ונונו, באתר הכנסת יוסף ונונו, באתר כנסת פתוחה יוסף ונונו באתר עיריית קריית מלאכי ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פצצת עטלף

פצצת עטלף (באנגלית: Bat bomb) הוא כינוי להצעה שהועלתה בארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, להשליך מעל האימפריה היפנית עטלפים הנושאים פצצות תבערה זעירות. שמו הרשמי של הפרויקט היה "מבצע אקס־ריי" (מבצע רנטגן) שהתנהל בראשותו של ד"ר לייטל ס' אדמס, רופא שיניים מפנסילבניה. הרעיון היה שהעטלפים ינוחו על בניינים ביפן העשויים בעיקר עץ ונייר, אז יפוצצו הפצצות בצעד שיגרום לדליקות רבות באזור. לצורך המשימה נבחר עטלף ממין מקסיקני שמשקלו היה 14 גרם. במהלך הפיתוח, שארך כשנתיים בין 1942 ל־1944, פותחה במיוחד פצצת תבערה זעירה שהכילה נפלם (בנזין וסבון נוזלי), במשקל 30 גרם, והוצעו כמה דרכים להפעלת הפצצה. בין השאר נבחנו מרכז בקרה חיצוני שיפעיל את הפצצות מהמטוס שישליך אותם, אפשרות שנפסלה משום שהצבא חשש מתלות שכזו; מרעום שיופעל על ידי תנועת כנפי העטלף, אפשרות שנפסלה בגלל רגישות המתקן; ומנגנון השהיה פנימי, מה שנבחר בסופו של דבר. המנגנון כלל חלל בו תיל פלדה שהחזיק את פתיל ההצתה, ומעט לפני שחרור העטלפים הוזרקה לחלל תמיסת נחושת כלורית, שהמיסה את הפלדה וגרמה להפעלת הפצצה. לבסוף התוכנית שנתקבלה הייתה לשמור את העטלפים בקירור שיגרום להם לשנת חורף, ולהטיל אותם ממטוסים במארזים שיוצנחו וייפתחו בזמן ירידתם. בזמן זה העטלפים היו אמורים להתעורר ולעוף החוצה ולנסות למצוא מחסה בבתים, ותוך כדי כך להבעיר אותם. הוכחה ליעילותה של הפצצה התקבלה כשקבוצת עטלפים מחומשת הצליחה לברוח מהבסיס בקרלסבאד שבניו מקסיקו, והציתה שרפות רבות באזור. בעקבות תקרית זו הוחזר הפרויקט לשיפור וחשיבה מחודשת, מאחר שהוחלט שיש לעשותו לבטיחותי יותר. בניסוי שחל ב־15 בדצמבר 1943 הפרויקט נחל הצלחה מרשימה והצליח להעלות באש כפר דמה שנבנה לצורך הניסוי. עלותו של הפרויקט נעה בין 2 ל־4 מיליון דולר, סכום שנחשב גבוה באותה התקופה. בשנת 1944, עקב הצלחתו של פרויקט מנהטן (פיתוח פצצת האטום), שנחשב לדרך יעילה יותר להבאת קץ המלחמה, בוטל פרויקט פצצת העטלף. המטוסים שיועדו לנשיאת העטלפים, מפציצי B-29, הוסבו לנשיאת פצצות האטום. הספר "Sunwing" של קנת' אופל קיבל את השראתו מתקרית זו. פצצת כדור פורח עכברוש נפץ Bat Bomb: World War II's Other Secret Weapon, ג'ק קופר, מסת"ב 0292707908 אורי קציר, עטלפי האש, אפלטון
אנדרטת ג'יימס א. גרפילד

אנדרטת ג'יימס א. גרפילד (באנגלית: James A. Garfield Monument) היא אנדרטה הממוקמת בסמוך לקפיטול, במפגש רחוב פירסט עם שדרת מרילנד, בוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה הוקמה לזכרו של נשיא ארצות הברית ג'יימס א. גרפילד שנבחר בשנת 1880 ונרצח על ידי צ'ארלס גיטו בשנת 1881 לאחר כהונה של ארבעה חודשים בלבד. האנדרטה הוזמנה בשנת 1884 על ידי אגודת הצבא של קמברלנד (Society of the Army of the Cumberland) אשר גרפילד היה אחד מחבריה. חברי האגודה אספו בשנת 1882 28,000 דולרים למימון הקמת האנדרטה. בשנת 1882 נתרם סך של 7,500 דולרים עבור האנדרטה וב-1884 סכום נוסף של 30,000 דולרים הועברו על ידי הקונגרס (בעקבות חקיקת חוק בקונגרס ארצות הברית). את האנדרטה יצר הפסל ג'ון קווינסי אדמס וורד, ואת בסיס היצירה תכנן האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בסגנון בוזאר. האנדרטה נחנכה ב-12 במאי 1887, וכיום היא עומדת כחלק מקבוצה של שלושה פסלים (השנים האחרים הם אנדרטת השלום ואנדרטת יוליסס ס. גרנט) בסמוך לבריכת ההשתקפות של הקפיטול. ב-2 בינואר 1975 הוכללה האנדרטה רשמית כחלק ממתחם הקפיטול. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת ג'יימס א. גרפילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת ג'יימס א. גרפילד
צביקה ניר

צביקה (צבי) ניר (נולד ב-14 באוגוסט 1946) הוא סופר, משורר, משפטן ואיש ציבור ישראלי. החל מדצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. כיהן כחבר הכנסת בימיה האחרונים של הכנסת השלוש עשרה מטעם מפלגת העבודה. נולד בקלוז' שברומניה לחנה ושמואל, ניצולי שואה, ועלה לישראל בשנת 1948. סיים לימודיו בתיכון "אהל שם" ברמת גן. בעל תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהצטיינות בתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. שיחק כדורסל בקבוצת מכבי "ארזים" בעיר. בין השנים 1967–1974 היה אזרח עובד צה"ל ושימש היסטוריון צבאי במחלקת ההיסטוריה של צה"ל. היה פעיל במפלגת הליברלים העצמאיים ובשנות השבעים שימש בה יו"ר מזכירות הדור הצעיר. בפעילותו הציבורית עסק בענייני ההסתדרות הציונית והוועד הציבורי להגנת הדמוקרטיה והיה יו"ר תא הסטודנטים במנגנון המפלגה. בבחירות לכנסת ה-9 מוקם במקום הרביעי ברשימת המפלגה, ובבחירות לכנסת ה-12 מוקם שלישי ברשימת שינוי (אליה חברו הליברלים העצמאיים). ניר נכנס לכנסת השלוש עשרה בשלהי כהונתה מטעם מפלגת העבודה, בעקבות התפטרותה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת. משנת 1983 היה חבר מועצת עיריית רמת גן. בשנת 1993 התמודד על ראשות עיריית רמת גן בראשות מפלגת העבודה. כיהן ברציפות כחבר מועצת העיר עד שנת 2013. בקדנציה האחרונה שלו היה יושב ראש מנהל התרבות בעיר, ובמסגרת פעילותו התרבותית חידש את פרס רמת גן לספרות, ופעל רבות לקידום חיי התרבות. ניר זכה במקום השני בגמר מקבילית המוחות בסיום שלוש עונות התוכנית. החל מחודש דצמבר 2015 מכהן כיו"ר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. צביקה ניר נשוי, אב לשלוש בנות. אחיו הצעיר והיחיד, עמוס, נפל במלחמת יום הכיפורים. חתנו הוא הפוליטיקאי והפעיל החברתי, גלעד קריב. המכנסים של אבא: שירים לנעה, נעמה ועתליה, כנרת, 1993 (איורים: אבי כץ) היד שהוציאה אותי להורג, רומן ספרא / הקיבוץ המאוחד, 2012 (עריכה: יהודית רותם) זמן הלב, רומן הקיבוץ המאוחד, תשע"ד 2013 (עריכה: דפנה שחורי) אמת, הקיבוץ המאוחד, תשע"ו 2016 (עריכה: דפנה שחורי) אוטהון, הקיבוץ המאוחד, תשע"ז 2017 (עריכה: מיא שם אור) אלוהי התשוקות הבוערות, הקיבוץ המאוחד, תשע"ט 2019 (עריכה: אלי הירש) צביקה ניר, באתר הכנסת צביקה ניר, באתר כנסת פתוחה צביקה ניר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של צבי ניר, באתר סימניה איילת קליין כהן, יו"ר אגודת הסופרים: "אנחנו כבר בתהום", באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2016 עדי אביטל-רוזין, ׳לִחְיוֹת אוֹתָהּ. דיון בשאלת הייצוג הנשי ב"אֱמֶת" מאת צביקה ניר׳, בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך על פי הכתוב באתר הכנסת, שם נאמר: "היה צריך להיכנס לכנסת במקומה של אורה נמיר, אך לא הספיק להצהיר אמונים לפני התפזרות הכנסת השלש עשרה" מכתב תודה מצביקה ניר לאחר הבחירה ליור האגודה אתר אגודת הסופרים העברים מתאריך 02/12/2015
Past & Present

Past & Present הוא כתב עת היסטורי בריטי הרואה אור כרבעון בידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת אוקספורד בשם Past and Present Society. כתב העת הושפע מאסכולת האנאל בהיסטוריה והוקם בשנת 1952 על ידי שילוב של מרקסיסטים (כולל חברי קבוצת ההיסטוריונים של המפלגה הקומוניסטית) והיסטוריונים שאינם מרקסיסטים, בכללם אדוארד פאלמר תומפסון. רובם פרשו לאחר זמן קצר, ותוך שנים מועטות הפך כתב-העת לאחד המובילים במחקר ההיסטורי בעולם. כאשר תרומתו הייחודית בהיסטוריה חברתית והיסטוריה תרבותית. בין עורכיו הידועים ניתן למנות את לורנס סטון, אריק הובסבאום, קית' תומאס, ג'ואן טירסק, רודני הילטון, כריסטופר היל וג'ון אליוט. Christopher Hill; Rodney Hilton, ; Eric Hobsbawm. "Past and Present. Origins and Early Years", Past and Present, No. 100. (Aug., 1983), pp. 3–14. Jacques Le Goff. "Past and Present. Later History", Past and Present, No. 100. (Aug., 1983), pp. 14–28. אתר האינטרנט הרשמי של Past & Present (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Past & Present Past & Present, בקטלוג המאוחד לכתבי-עת (ULS) Making History, Past and Present ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.