laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שירוויזיון

השירוויזיון היה תחרות זמר ישראלית לילדים בהפקת אברהם דשא (פשנל), יוסי פלג וגד אורון שנערכה בין השנים 1979–1982. המפיק אברם דשא (פשנל) החליט בחנוכה 1979 לציין את חגיגות חצי היובל ל"תיאטרון העממי", משרד האמרגנות שלו בפסטיבל ילדים משלו והעלה את התחרות הזו. מתכונת השירוויזיון הייתה דומה לזו של פסטיבל שירי הילדים בכך השירים היו מבוצעים הן בידי זמרים מוכרים והן בידי ילדים (בין הילדים: דין דין אביב שביצעה יחד עם הוריה את "מבולבלי", וביצעה אותו גם בעצמה, וגלית גוטמן, שביצעה את "פלא פה", שביצעה במקור יונית שוהם). ההבדל העיקרי בין המופע והפסטיבל היה נעוץ באמנים האורחים שהשתלבו במופע כמו הגשש החיוור, אולסי פרי ושחקנים מסדרות טלוויזיה מחו"ל שפשנל הזמין במיוחד. נוסף על כך, בפסטיבל הילדים המופע כולו היה בביצוע חי: הן השירה (של הזמרים המקצועיים ושל הזמרים הילדים) והן התזמורת שניגנה על הבמה. לעומת זה, בשירוויזיון כל הביצועים היו מוקלטים (פלייבק), והלהקה שהוצבה על הבמה הייתה "תזמורת בצורת". הדבר נבע, בין השאר, ממיקומו של השירוויזיון (היכל הספורט בתל אביב) שהקשה על ביצוע תזמורתי חי, וכן בשל העלויות הגבוהות של הפקה כזאת. בנוסף הזמרים היו מבצעים את שיריהם במופע כשחלקם היו מחופשים בשל הנושא של שיריהם (כמו להקת האחים והאחיות בביצוע השיר "ארנבות משוקולד" ומוטי גלעדי בביצוע השיר "סבא מתושלח"). כמו כן, נערכו בזמן המופע חידונים ותשבצים שונים וילדים עד גיל מסוים לא היו חייבים בכרטיס (אחת הטקטיקות של פשנל למשוך קהל ילדים למופע). אורחת נוספת במופע הייתה ילדת הפלא מרינה פיינגולד שהשתתפה בשירוויזיון השלישי ב-1981 בתור מנחת החלק שבו הופיעו ילדי השירוויזיון, ובמסגרת השתתפותה היא ביצעה את השירים "פפה פופאי" (השיר שביצעה ב-1979 בפסטיזמר נירה רבינוביץ') ואת "מרינה רוק", שיר שכתבו לאה לופנפלד ונורית הירש במיוחד עבורה. ב-1982 השתתפה מרינה בשנית במופע. השירוויזיון נערך באופן קבוע ב"היכל הספורט" בתל אביב, ומשתתפיו הקבועים היו מוטי גלעדי, יונית שוהם (שהייתה אשת יחסי הציבור במשרדו של פשנל באותה תקופה וזמרת בעברה) ועפרה חזה. המנחים בשנה הראשונה היו מוטי גלעדי וציפי שביט, ובשלוש השנים שלאחר מכן המנחה היה דן כנר. ב-1980 שביט שהייתה המנחה בשנה הראשונה הופיעה בחלק השני של המופע. הבמאי הקבוע של המופע היה אנדריי קלראשו, והמנהל המוזיקלי הקבוע של המופע היה דוד קריבושי. המנון השירוויזיון היה השיר "שר-לי" (טהרלב / פיק), שאותו ביצעה ציפי שביט. בשנת 2007 הוציאה חברת הד ארצי אוסף מיוחד לכבודם של שירי השירוויזיון הנוסטלגיים בעריכת אמיר הורוביץ ובועז הראל, ונכללו בו 24 שירים. עטיפת תקליט שירוויזיון 1 - צד קדמי עטיפת תקליט שירוויזיון 1 - צד אחורי עטיפת תקליט שירוויזיון מס' 2 - צד קדמי עטיפת תקליט שירוויזיון מס' 2 - צד אחורי
זיכוי (משפט פלילי)

במערכת המשפט המקובל, זיכוי הוא החלטה שלפיה העומד לדין אינו אשם בעבירה שבשמה הועמד לדין. במדינות מסוימות (כמו ארצות הברית) הזיכוי יכול למנוע משפט חוזר של הנאשם בגין אותה עבירה, גם אם הופיעו ראיות חדשות לרעת הנאשם. ההשפעה של זיכוי על הליך פלילי זהה בין אם היא נובעת מפסק דין של חבר המושבעים ובין אם היא נובעת מגוף שיפוטי אחר שמשחרר את הנאשם. במדינות אחרות התביעה עשויה לערער על זיכוי בדומה לאופן שבו נאשם רשאי לערער על הרשעה. הזיכוי יכול שיהיה מוחלט או זיכוי מחמת הספק. זיכוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית הכנסת בידוובנה

בית הכנסת ידוובנה (בפולנית: Stara Synagoga w Jedwabnem), הממוקם בידוובנה, פולין, נבנה בשנת 1770. זו הייתה דוגמה למסורת האדריכלות היהודית - פולנית ייחודית לבניית בתי כנסת גדולים מעץ. הגג המשופע הנראה בתצלומים חיצוניים ששרדו, מסתיר סדרה של מסבכות מסיביות שממנו תלויה הכיפה הגדולה. הגג, הכולל שלושה שלבים מוגדרים היטב, נחשב לאחד המורכבים והמעניינים ביותר מבני גגות בית הכנסת מעץ. במאה התשע עשרה, הוספו מספר הרחבות מכל צד לשימוש נשות הקהילה. בית הכנסת נהרס בשריפה מקרית בשנת 1913. מהגרים מידוובנה בנו את בית הכנסת קהילת אנש ידוובנה ברחוב הנרי 242 בשכונת לואר איסט סייד בעיר ניו יורק. הטבח בידוובנה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בידוובנה בוויקישיתוף Maria and Kazimierz Piechotka, Heaven’s Gate: Wooden Synagogues in the Territory of the Former Plish-Lithuanian Commonwealth,, Institute of Art, Polich Academy of Sciences, Wydawnnictwo Krupski I S-ka, Warsaw, 2004 The Wooden Synagogues of Eastern Europe The, G. K. Lukomski, Burlington Magazine for Connoisseurs, Vol. 66, No. 382 (Jan., 1935), pp. 14-21 Maria and Kazimierz Piechotka, Heanen’s Gate: Wooden Synagogues in the Territory of the Former Plish-Lithuanian Commonwealth,, Institute of Art, Polich Academy of Sciences, Wydawnnictwo Krupski I S-ka, Warsaw, 2004, pp. 231-2 Yedwabne Yizkor Book
Wohin, kleines Pony?

"?Wohin, kleines Pony" (בעברית: "לאן, פוני קטן?") הוא שיר שבוצע על ידי הזמר האוסטרי בוב מרטין. השיר ייצא את אוסטריה בהופעת בכורתה באירוויזיון 1957. השיר נכתב על ידי קורט סבאב והנס ורנר, והולחן על ידי קורט סבאב. השיר הושר חמישי בסדר ההופעות, לפני הולנד הזוכה, ואחרי איטליה. בדומה לשירי התקופה, השיר בוצע בסגנון בלדת שאנסון צרפתי. במרכז מילות השיר עומד מרטין ששואל את סוס הפוני הקטן שלו, לאן עליהם לרכב היום. השיר מלווה במנגינה איטית. רק בשנת 2014 הועלה לשירותי הסטרימינג כסינגל מן המניין. ב-3 במרץ 1957, השיר בוצע על ידי מרטין בתחרות האירוויזיון. השיר זכה במקום העשירי והאחרון עם שלוש נקודות (אחת מהולנד ושתיים מהממלכה המאוחדת). היות שבאירוויזיון 1956, לא נחשפו התוצאות פרט למקום הראשון, השיר הפך לשיר הראשון שהגיע למקום האחרון באירוויזיון. The 1957 Eurovision Song Contest Wohin, Kleines Pony? - Single, אפל מיוזיק Eurovision 1957 Results: Voting & Points
בית הכנסת בזבלודוב

בית הכנסת זבלודוב (בפולנית: Synagoga w Zabłudowie), היה בית כנסת מעץ, שהיה ממוקם בעבר בעיר זבלודוב, פולין, הוקם ברבע השני של המאה ה-17. בית הכנסת נשרף עד היסוד על ידי הנאצים ביוני 1941 מיד לאחר כיבוש העיר. במאה ה-17 העיר הייתה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1635 העניק קשישטוף רדזיוויל אישור לבניית בית הכנסת. קרוב לוודאי שזה נבנה על ידי בנו יאנוש רדזיוויל בשנת 1640. במהלך השנים הוא הורחב והשתנה לצמיתות. השינויים האחרונים התרחשו בין השנים 1895–1923. הוא נשרף על ידי חיילים גרמנים בימים הראשונים של הפלישה לברית המועצות ביוני 1941. העתק של בית הכנסת בזבלודוב נעשה בשנת 2004 באוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי על ידי סטודנטים. האולם המרכזי נבנה מעצים אופקיים והיה מרובע (11.30 × 11.70 מ'). גובה הקירות היה 6.50 מ'. הגובה לנקודה הגבוהה ביותר של קמרון הקנה היה 9.75 מ'. במקור האולם הראשי היה מואר על ידי שמונה חלונות דו-צדדיים, שניים בכל קיר. לאחר הוספת חדר תפילה לנשים במפלס העליון, הוסרו חלונות המערב. כבר בשנת 1646 הוחלט לבנות עזרת נשים בקומת הקרקע. בשנים מאוחרות יותר נוספו שני ביתנים פינתיים. בשנת 1765 נערך שיקום המבנה כולו ובתחילת המאה ה-18 הורחב הפרוזדור ומעליו הוקמה עזרת נשים. צורת הגג שונתה מספר פעמים. ארון הקודש הועלה על שני מפלסים והורכב מאלמנטים באיכות אמנותית ומחומרים מגוונים. הבימה הייתה קפלה קטנה ומתומנת עם שתי מרפסות מעל המדרגות. הוא היה ממוקם ליד הכניסה. בית הכנסת זבלודוב בימה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בזבלודוב בוויקישיתוף Maria and Kazimierz Piechotka: Heaven’s Gates. Wooden synagogues in the territories of the former Polish-Lithuanian Commenwealth. Page 549 ff. Polish Institute of World Art Studies Information about synagogue. "Zabludow Synagogue Project." Handshouse Studio. University of Wisconsin at Milwaukee.
פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר

פרס גראמי לביצוע ה-R&B הטוב ביותר (באנגלית: Grammy Award for Best R&B Performance) הוא פרס גראמי, אשר ניתן על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית לאמנים מקליטים על ביצוע R&B איכותי. הפרס הוצג לראשונה בטקס פרסי גראמי ה-1 בשנת 1959 בשם "ביצוע הרית'ם אנד בלוז הטוב ביותר" עד 1961, ולאחר מכן בין השנים 1962–1968, כ"הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה ביותר". בשנת 2012, הוחזר הפרס בשילוב הקטגוריות הקודמות עבור ביצועי R&B: ביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר - גבר, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - אישה, ביצוע ה-R&B הטוב ביותר - צמד או להקה והביצוע האורבני/האלטרנטיבי הטוב ביותר. הארגון מחדש של קטגוריות אלה נבע מרצונה של האקדמיה להקלטות להקטין את רשימת הקטגוריות והפרסים ולבטל את ההבחנות בין ביצועי גברים ונשים ובין ביצועי יחיד וצמד/להקה. הפרס מוענק לאמן. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה. 5 זכיות ריי צ'ארלס 2 זכיות ביונסה 5 מועמדויות ריי צ'ארלס 4 מועמדויות סם קוק לדיסי דניאל סיזר 3 מועמדויות אשר H.E.R.‎ ביונסה 2 מועמדויות לוורן באקר תמר ברקסטון ג'יימס בראון נט קינג קול אטה ג'יימס היאטוס קאיווט מיגל לו ראולס ג'ו טקס ג'זמין סוליבן אנדרסון פאאק "Grammy Awards at a Glance". Los Angeles Times. Tribune Company. נבדק ב-24 באפריל 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Category Mapper". National Academy of Recording Arts and Sciences. אורכב מ-המקור ב-4 ביוני 2012. נבדק ב-25 בנובמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Grammy Awards restructuring Grammy Blue Book (edition 2021) "Grammy Awards 1959 (May)". Awards & Shows. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2011. נבדק ב-20 ביולי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1959". Awards & Shows. נבדק ב-20 ביולי 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1961". Awards & Shows. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2011. נבדק ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1962". Awards & Shows. אורכב מ-המקור ב-2 ביוני 2016. נבדק ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1963". Awards & Shows. אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2016. נבדק ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1964". Awards & Shows. "Grammy Awards 1965". Awards & Shows. "Grammy Awards 1966". Awards and Shows. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1967". Awards and Shows. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Grammy Awards 1968". Awards & Shows. אורכב מ-המקור ב-19 במאי 2011. נבדק ב-8 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "2011 – 54th Annual GRAMMY Awards Nominees And Winners: R&B Field". The Recording Academy. 30 בנובמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Grammys 2013: Winners List". Billboard. נבדק ב-26 באפריל 2017. {{cite news}}: (עזרה) 2014 Nominees "57th Grammy Nominees". Los Angeles Times. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Billboard.com, 7 December 2015 "59th Grammy Nominees". Grammy. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2012. נבדק ב-6 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Grammys 2018 Nominees: The Complete List". Billboard. נבדק ב-28 בנובמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Grammy.com, 7 December 2018 Grammy.com, 22 November 2019 Grammy.com, 24 November 2020 2022 GRAMMYs Awards: Complete Nominations List, GRAMMY.com, ‏2021-11-23 (באנגלית) Grammy.com, 15 November 2022 2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
יוזף גולר

יוזף גולר (בגרמנית: Josef Goller‏; 25 בינואר 1868 – 29 במאי 1947) היה צייר זכוכית וגרפיקאי גרמני. לאחר התמחות כצייר זכוכית במכון לאמנות, השתתף יוסף גולר בקורסי ערב בבית הספר לאמנות שימושית במינכן. בין השנים 1887 עד 1890 הועסק בסדנת זכוכית לאמנות בזיטאו. לאחר מכן הוא השתלט על הניהול האמנותי של המכון לציור זכוכית אורבן בדרזדן (לימים הפך לאורבן וגולר). בשנת 1905 השתתף גולר בתחרות על עיצוב פרסום יחד עם לודוויג סטולברק ואוטו הנקל. העיצוב שלו הומלץ על ידי השופטים לרכישה תמורת 200 מארק. משנת 1909 היה כפרופסור, ועמד בראש החוג לציור זכוכית בבית הספר לאמנויות יישומיות בדרזדן, שם היו אוטו גריבל ואוסקר פריץ בייר בין תלמידיו המפורסמים ביותר. מאוחר יותר הוא גם פנה יותר לעיצוב ואיור ספרים ולעיצוב כרזות והיה המורה של פרידריך קורט פידלר. גולר נחשב לנציג חשוב של אר נובו. בסקסוניה הוא יצר ויטראז'ים רבים לחלונות בבית העירייה, בתי ספר, כנסיות ותחנות רכבת, כגון האולם של התחנה המרכזית בלייפציג, [5] וארבעה חלונות למשרד הרישום של בית העירייה בנירנברג. יש גם עבודה שלו בעיריית רדבול. בדרזדן ובסביבתו עבד בעיקר עבור כנסיות: כנסיית חיל המצב של סנט מרטין, כנסיית לותר רדבול, כמו גם עבור בית הכנסת בגורליץ. חלונות הארמון הקיסרי שנחרב עוצב מחדש, חלונות זכוכית עם גלגל המזלות בבית הספר לושוויץ ועיצוב מחודש של מבואת האופרה סמפר משנת 1912. הוא גם ביצע עבודות לגן החיות של דרזדן ובבית העירייה החדש. כמו כן עיצב את התערוכה הגדולה בדרזדן. גולר יצר את הפסיפס של ישו, בכניסה לכנסיית ישו בישופסוורדה בשנת 1907 יחד עם וילרוי ובוך. בקמניץ נשתמרו עבודות במרתף המועצה, ציור בכחוס בחדר השתייה ועבודות בבית הספר התיכון קמניץ-זיגמר ובכנסיית צ'מניץ-אובה. הוא תכנן את חלון התקרה בספרייה של טירת ולדנבורג. כאמן גרפי, וכליתוגרף היו המומחיות שלו. כרזות הקריקטורה שלו, שנמצאות כעת במוזיאון לאמנות דקורטיבית בפראג, מזכירות בעיצובן את אדמונד אדל. בשנותיו המאוחרות הוא חזר ושוב לציורי שמן בתערוכות אמנות בדרזדן בגלריה לאמנות בבניין ליפיוס על ברוהל. מדיה וקבצים בנושא יוזף גולר בוויקישיתוף Josef Ludwig Fischer, Handbuch der glasmalerei für forscher, sammler und kunstfreunde, wie für künstler, architekten und glasmaler, Leipzig, K. W. Hiersemann, 1914 Alex (Alexander) Koch, Deutsche kunst und dekoration, Darmstadt : A. Koch Stadt Crimmitschau - Die St. Johanniskirche, www.crimmitschau.de
דז'ה בר

דז'ה בֵּר (במקור עד 1904 בֶּר-Behr, (בהונגרית: Bér Dezső; קלוצ'ה, 10 באפריל 1875 – בודפשט, 7 באוקטובר 1924) היה צייר, גרפיקאי, קריקטוריסט מעצב כרזות יהודי-הונגרי. גיסו היה טמאש פאלו עורך דין ומשורר יהודי-הונגרי דז'ה בר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור בהר וז'ופיה פירניקר. אשתו הייתה ארז'בט בלואר. את לימודי המשפטים עזב בבודפשט לאחר שנתיים ומשנת 1894 למד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מ-1898 עד 1901 היה תלמידם של הציירים ברטלן סקיי, אדה באלו ולאסלו הגדוש במכללה לעיצוב וציור. הוא העמיק את לימודיו בחו"ל, למד בפריז, במינכן ואחר כך ברומא. כשחזר הביתה עם עבודתו, הוא הפך לאחת הדמויות הבולטות של אמנות הכרזות ההונגרית המודרנית. רבים משייכים את פיתוח אמנות הכרזה המודרנית בהונגריה בסטנדרט אירופי לשמו של בר ולגזה פראגו. בר עשה איורים לעיתונים למחייתו היומיומית, אך הוא השיג את הפופולריות הגדולה ביותר שלו באיורים המצוירים שלו בנושאים פוליטיים וחברתיים. הוא שרטט, אייר וצייר לכתבי עת היתוליים שונים כמו "אישטוק המשוגע" (Bolond Istók) ו"מארטון תרנגול" (Márton Kakas), אם כי עבודתו קשורה בעיקר לכתב העת ההיתולי החשוב ביותר בתקופתו לבורשסם ינקו (Borsszem Jankó), שבר היה בהתחלה רק פרילנסר חיצוני שלו ואחר כך חלק מהמערכת הפנימית כמאייר, לימים גם עורך, ולאחר מותו של יוז'ף פראגו הוא היה המנהל האמנותי של כתב העת עד מותו. הוא הודח מתפקידו תחת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, אם כי בשל ידיעותיו ומיומנותו הוא נשאר כעובד העיתון שהפך תחת השליטה המרכזית של הרפובליקה. לאחר נפילת הרפובליקה, חזר לתפקידו המקורי והמשיך לפקח על איכותו האמנותית של העיתון. בשנת 1903 ארגן תערוכה בסלון הלאומי, בשנת 1906 ב"סלון קלמן קבש". ב-1911 זכה במדליית כסף של הסלון הלאומי עם ציורו הצבעוני "חריש סתיוי בגבעת השמש". איוריי בר וכרזותיו הם חלק חשוב בתרבות ההונגרית, כאחת מדמויות המאיירים הבולטים בהונגריה. הוא נפטר בבודפשט ב-7 באוקטובר 1924, בשעה שתים עשרה וחצי, סיבת המוות הייתה התקף לב והובא למנוחות בבית העלמין פרקשראטי. דיוקן עצמי (1900) (מדיה מעורבת, נייר; גלריית קיזלבך) חריש סתיוי בגבעת השמש (1911) טוב יותר מהבית: ברזה (העשור השני של המאה ה-20) מדליית כסף של הסלון הלאומי (1911) קריקטורה מלווה מלחמה העסק הזקיף ההונגרי 1914 הספר המשולש של אשט - 1923 / לקסיקון. דז'ה בר הספר המשולש של אשט - 1927 / לקסיקון. דז'ה בר לקסיקון ביוגרפי הונגרי. דז'ה בר טיבור סאנטו: הכרזה ההונגרית - הוצאת קורווינה, 1989. מדיה וקבצים בנושא דז'ה בר בוויקישיתוף לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. דז'ה בר A Belügyminisztérium 1904. évi 52510. sz. rendelete. Halálesete bejegyezve Budapest I. ker. polgári akv. 1765/1924. folyószám alatt. "1/4. (1/A.) parcella". אורכב מ-המקור ב-2008-07-02.
ליגת העל האלג'יראית

ליגת העל האלג'יראית נקראת גם הליגה האלג'יראית מקצוענית 1 (בערבית: الرابطة الجزائرية المحترفة الأولى لكرة القدم; בצרפתית: Championnat National de Première Division או בקיצור Ligue 1) היא ליגת הכדורגל הבכירה באלג'יריה, שהוקמה במקור ב-1904, ובפורמט הנוכחי שלה קיימת מ-2010. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האלג'יראית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה האחרונה הסתיימה במרץ 2020). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 20 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 17–20 יורדות ל"ליג 2", ליגת המשנה באלג'יריה. קבוצת JS קביליה מטיזי אוזו היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר באלג'יריה, עם 14 זכיות באליפות הליגה. שניות בדירוג הן הקבוצות USM אלג'יר ו-ES סטיף עם 8 אליפויות ובצוותא הן הקבוצות הבולטות השולטות בכדורגל האלג'יראי. הליגה מדורגת קבוע בעשרת המקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי). מקורות הכדורגל באלג'יריה שזורים ביחד עם מקורות הכדורגל הצרפתי, מאחר שהסיבה להבאתו לאלג'יריה הוא השליטה הצרפתית באלג'יריה (ובכל צפון אפריקה) בסוף המאה ה-19. כתוצאה משליטה זו, הכדורגל באלג'יריה הצרפתית היה מפותח יחסית, אך ללא תחרויות רשמיות. התחרויות שכן התקיימו היו "האליפות האלג'יראית" בין 1904 ועד 1913, ולאחר מכן "הליגה האלג'יראית בין 1916 ועד 1960, תחרות שהתקיימה תחת חסות השליטה הצרפתית. בשנת 1962 אלג'יריה הייתה הטריטוריה האחרונה בצפון אפריקה אותה עזבה צרפת וקיבלה עצמאות רשמית, כאשר הקולוניה הצרפתית במדינה באה לסיומה, והתחרות הרשמית תחת ההתאחדות האלג'יראית החלה להתקיים. לאחר קבלת עצמאותה של אלג'יריה בשנת 1962, בעונה הראשונה (1962/1963) השתתפו 10 קבוצות והאלופה הראשונה הייתה קבוצת USM אלג'יר שניצחה את MC אלג'יר בגמר הליגה (אחרי 2 סיבובי משחקים, בית גמר ופלייאוף גמר). החל מ-1962 הצטרפה הליגה תחת פיפ"א, הליגה נרשמה כליגה מוכרת והקבוצות אף החלו להשתתף בטורנירים הבינלאומיים לאזור אפריקה (תחת ה-CAF). קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בהגביע האלג'יראי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל האלג'יראית
סנאי סבך ירוק

סנאי סבך ירוק (שם מדעי: Paraxerus poensis) הוא מין של סנאי שוכן עצים מהסוג סנאי הסבך, החי ביערות הגשם של מערב אפריקה ומרכז אפריקה. הוא תואר לראשונה בידי החוקר אנדרו סמית(אנ'). סנאי בוגר מגיע לאורך של 16-14.8 סנטימטרים. אורך הזנב 16.5-15 סנטימטרים ומשקלו 100 עד 115 גרם. פרוות הסנאי ירקרקה כמעט כולה חוץ מקצה הזנב השחור והבטן והלחיים הצהובים. אורכה של הגולגולת 3.9-3.7 סנטימטרים ורוחבה 2.2-2.1 סנטימטרים. הסנאי חי ביערות טרופיים של אפריקה בסיירה לאון, גאנה, גינאה, ליבריה, חוף השנהב, ניגריה, קמרון, גינאה המשוונית, גבון, הרפובליקה של קונגו ובהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו וכן באי ביוקו ובסאו טומה ופרינסיפה. הסנאי חי ביערות משניים ויערות ראשונים וכמו מרבית קרוביו לסוג הוא שוכן עצים הניזון בעיקר מפירות, זרעים וחלקי צמחים אחרים אך גם מחרקים, חסרי חוליות אחרים וביצי עופות. הסנאים מונוגמים וחיים לבד או בזוגות. הסנאי נטרף על ידי גחניים, חתול זהוב אפריקני, פיתון סלעים אפריקני ועיט כתר. מצב השימור של המין הוא ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא סנאי סבך ירוק בוויקישיתוף סנאי סבך ירוק, באתר ITIS (באנגלית) סנאי סבך ירוק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סנאי סבך ירוק, באתר GBIF (באנגלית) סנאי סבך ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
ג'ן אומלי דילון

ג'ניפר "ג'ן" בריג'יד אומלי דילון (באנגלית: Jennifer Brigid O'Malley Dillon; נולדה ב־28 בספטמבר 1976) היא סגנית ראש הסגל של הבית הלבן, במקצועה היא אסטרטגית פוליטית וקמפיינרית אמריקאית. סבא וסבתא רבתא של אומלי דילון היו אירים קתולים שהירגו ממחוז גולווי שבאירלנד לארצות הברית, אומלי דילון עצמה נולדה בבוסטון לקווין אומלי, שהיה מנהל בית ספר ולקתלין אומלי. אומלי דילון למדה לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת טאפטס וב-1998 סיימה את לימודי התואר הראשון, כבר ב-2000 הייתה אומלי דילון פעילה בשטח בקמפיין הבחירות של סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, אל גור שרץ בבחירות שנערכו באותה שנה, מלבד זאת הייתה אומלי דילון גם מנהלת שטח בקמפיינים של טים ג'ונסון ומרי לנדרו במהלך ריצתם בבחירות לסנאט האמריקאי, ב-2003 גם לקחה חלק בקמפיין של ג'ון אדוארדס שרץ לנשיאות באותו הזמן, אך לאחר שהאחרון פרש מהמירוץ נאלצה אומלי דילון למצוא עבודה חלופית ובשלב מסוים לקחה חלק בקמפיין הריצה לסנאט של טום דאשל. באפריל 2020 הוכרז כי אומלי דילון צפויה להיות המנהלת החדשה של קמפיין הבחירות של סגן הנשיא לשעבר, ג'ו ביידן שהיה באותו הזמן אחד ממועמדי המפלגה הדמוקרטית שהתמודדו בפריימריז הדמוקרטיים, אומלי דילון החליפה את גרג שולץ ואניטה דאן (אנ') שניהלו לפנייה את הקמפיין ועם בחירתה הועברו לתפקיד אחר בקמפיין של ביידן. בנובמבר 2020 עם ההכרזה על ביידן כנשיא הנבחר של ארצות הברית הכריז האחרון כי החליט למנות את אומלי דילון לסגנית ראש הסגל של הבית הלבן בממשלו העתידי. מדיה וקבצים בנושא ג'ן אומלי דילון בוויקישיתוף ג'ן אומלי דילון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Weaver, Courtney (20 בנובמבר 2020). "History maker: how Jen O'Malley Dillon steered Joe Biden's run to the White House". The Irish Times. נבדק ב-20 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) O'Malley / Conneely Family History King, Alison (16 בנובמבר 2020). "Who Is Mass. Native Jennifer O'Malley Dillon? Meet Biden's New Deputy Chief of Staff". NBC Boston. נבדק ב-17 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Jen O'Malley Dillon". Precision Strategies. נבדק ב-12 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה) Scherer, Michael (12 במרץ 2020). "Joe Biden appoints Jen O'Malley Dillon as new campaign manager". The Washington Post. נבדק ב-12 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) Smith, Chris. ""She Is a Master": Joe Biden's Campaign Manager Told the Political Future—And Was Right". Vanity Fair (באנגלית אמריקאית). No. 7 November 2020. נבדק ב-8 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) Merica, Dan; Zeleny, Jeff (16 בנובמבר 2020). "Biden campaign manager Jen O'Malley Dillon to get top White House job". CNN. נבדק ב-2020-11-17. {{cite web}}: (עזרה)
בנדייראנטס

הבנדייראנטס (בפורטוגזית: Bandeirantes‏; bandeira – "דגל", bandeirantes – "נושאי הדגל") הוא שמם של חברי משלחות (בנדיירס) שחקרו את מרחבי ברזיל במאה השבע עשרה בחפשם עבדים, זהב, ויהלומים. הם התקדמו לאורך הנהרות עד לריו דה לה פלטה ונהר האמאזונס. במסגרת פעילותם הקימו כמה מושבות הקיימות עד ימינו. המשלחות נקראו "בנדיירס" או "אנטרדאס" (entradas). אלו האחרונים היו משלחות ממלכתיות ורשמיות, בעוד שהבנדיירס מומנו בידי גורמים עסקיים באופן פרטי. משלחות הבנדיירס העיקריות יצאו מסאו פאולו ובזכותן סופחו לברזיל שטחים גדולים של פנים היבשת, וגבולה של ברזיל הורחב הרבה מעבר לקו הגבול שנקבע בחוזה טורדסיאס שהסדיר את התביעות הטריטוריאליות הספרדיות והפורטוגליות. בין השטחים שצורפו לברזיל בזכות הבנדיראס נמנות מדינות המחוז גויאס, מאטו גרוסו, חלק גדול ממינאס ז'ראיס, ריו גראנדה דו סול, פרנה וסנטה קטרינה. בזכות הישגים אלה זוכים הבנדיירס עד היום לכבוד והערכה בברזיל. האנדרטה המרשימה ביותר לפועלם היא ה"מונומנטו אאוס בנדיראנטס" של הפסל הצרפתי ויקטור ברשרה הניצב בפארק איבירפוארה בסאו פאולו ומציג את ההרכב המגוון של משלוח הבנדיראס מאירופאים, ילידים ושחורים. בשל כוונתם לשעבד את ילידי היבשת לעבדות, היו הבנדייראנטס במאבק מתמיד עם הישועים, אשר ארגנו את הילידים בקומונות, העניקו להם השכלה אירופית ופרשו עליהם את חסותם. השתתפות במשלחות הבנדייראנטס הייתה מסוכנת מאוד, רבים מחבריהן לא שבו מן המשימה, חלקם נפלו קורבן לילידים, את האחרים הכריעו מחלות והכשות נחש. הם נהגו להצטייד במאניוק, תירס, שעועית, ובשר מיובש. המשלחות נתמכו בידי עבדים, ונמשכו תקופות זמן ממושכות. הבנדיירס חדרו למעמקי הג'ונגלים, על פי רוב בכך שהתקדמו לאורך נחלים ונהרות או שעקבו אחר שבילי הילידים. כך למשל שימש אותם הריו טיאטה כדי להגיע אל פנים היבשת ואל סאו פאולו. המשלחות חצו את כל רחבי ברזיל: הבנדייראנטה אנטוניו רפוסו טווארס הגיע מסאו פאולו לאמאזונס, פרנאו דיאס פאיס וחתנו בורבה גאטו הגיעו למינאס ז'ראיס של היום והקימו שם מושבות רבות, ברטולומאו בואנו דה סילבה ("אניאנגוארה") גילה זהב בגויאס של היום. אנדרטת הבנדיירס מדיה וקבצים בנושא בנדייראנטס בוויקישיתוף
האסטרטגיה הדרומית

בפוליטיקה האמריקאית, האסטרטגיה הדרומית הייתה אסטרטגיית בחירות של המפלגה הרפובליקנית להגברת התמיכה הפוליטית בקרב המצביעים הלבנים בדרום ארצות הברית על ידי פנייה לגזענות נגד אפרו-אמריקאים. כאשר התנועה לזכויות האזרח וביטול חוקי ג'ים קרואו בשנות החמישים והשישים העמיקו באופן ברור את המתיחות הגזעית הקיימת ברוב דרום ארצות הברית, פוליטיקאים רפובליקנים כמו המועמד לנשיאות ריצ'רד ניקסון והסנטור בארי גולדווטר פיתחו אסטרטגיות שתרמו בהצלחה לעצמה הפוליטית של המפלגה. כתוצאה מאסטרטגיה זו, המפלגה הרפובליקנית נעה ימינה. "האסטרטגיה הדרומית" פעלה בעיקר באמצעות יצירת נרטיבים "מלמעלה למטה". נרטיבים אלו נחשבים בדרך כלל לגורם העיקרי ששינה את הפוליטיקה הדרומית בעקבות עידן זכויות האזרח. Boyd, James (17 במאי 1970). "Nixon's Southern strategy: 'It's All in the Charts'" (PDF). The New York Times. נבדק ב-2 באוגוסט 2008. {{cite news}}: (עזרה) Carter, Dan T. From George Wallace to Newt Gingrich: Race in the Conservative Counterrevolution, 1963–1994. p. 35. Branch, Taylor (1999). Pillar of Fire: America in the King Years 1963–65. New York: Simon & Schuster. p. 242. ISBN 978-0-684-80819-2. OCLC 37909869. Apple, R.W. Jr. (19 בספטמבר 1996). "G.O.P. Tries Hard to Win Black Votes, but Recent History Works Against It". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-22 בינואר 2012. {{cite news}}: (עזרה) Aistrup, Joseph A. (1996). The Southern Strategy Revisited: Republican Top-Down Advancement in the South. University Press of Kentucky. ISBN 978-0-8131-4792-5. Lisa Bedolla, Kerry Haynie (2013). "The Obama coalition and the future of American politics". Politics, Groups, and Identities. 1: 128–33. doi:10.1080/21565503.2012.758593. Lassiter, Matthew D. (2006). The Silent Majority: Suburban Politics in the Sunbelt South. Princeton University Press. pp. 5–7. ISBN 978-1-4008-4942-0. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.