laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרטת בצרה

אנדרטת בצרה היא אנדרטה לחללי מלחמת העולם הראשונה, הניצבת בקרבת העיר בצרה שבעיראק. היא מנציחה את שמותיהם של 40,680 חיילים של האימפריה הבריטית, שנפלו בקרבות במסופוטמיה מראשית המלחמה ועד לאוגוסט 1921 ומקום קבורתם לא נודע. האנדרטה נחנכה בשנת 1929. מיקומה המקורי היה על גבי רציף לחופו המערבי של נהר שט אל-ערב בבסיס ימי בעיר מאקיל, כ-8 קילומטרים מצפון לבצרה. בשנת 1997, כנראה עקב טבעו הרגיש של מיקומה, הועברה האנדרטה על ידי השלטונות העיראקיים למיקום חדש. ההעברה, שבמסגרתה פורקה האנדרטה והורכבה מחדש בשלמותה, הייתה כרוכה במאמץ רב ובהשקעת אמצעים גדולים. מקומה החדש של האנדרטה הוא כ-32 קילומטרים מבצרה, בשטח מדברי בצד הדרך שבין בצרה לבין העיר נאסיריה, בליבו של אזור שהיה שדה קרב גדול במהלך מלחמת המפרץ. האנדרטה בנויה מאבן חול אדמדמה ומלווחה. חלקה העיקרי הוא אכסדרת עמודים באורך של 75 מטרים. בשני קצותיה של האכסדרה ובניצב להם ניצבות שתי אכסדרות נוספות באורך של כ-14 מטר כל אחת. באכסדרות משולבים עשרה מגדלים נמוכים בעלי כיפות מרובעות. במרכז האכסדרה הארוכה היא בולטת כלפי גב האנדרטה בתבנית של חצי משושה. במרכזו של המשטח שלפני המבלט ניצב אובליסק אבן בעל בסיס מרובע, שעליו חרותה הכתובת "1914-1921". אל קירות האכסדרות צמודים 69 לוחות הנושאים את שמות הנעדרים. האנדרטה היא מן הגדולות באנדרטאות לנעדרי האימפריה הבריטית שהוקמו בעקבות מלחמת העולם הראשונה, והיחידה שהוקמה לציון המערכה במסופוטמיה. היא מנציחה את שמותיהם של 33 אלף חיילים הודים וכ-7,000 בריטים, שנפלו בקרבות עם חיילי האימפריה העות'מאנית. האנדרטה הוקמה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. בשל הנסיבות הפוליטיות והביטחוניות בעיראק התקשתה הוועדה במהלך שנות התשעים לתחזק את בתי הקברות הצבאיים והאנדרטאות שבטיפולה שם, והגישה של הציבור אליהם הייתה מוגבלת. על כן נרשמו שמות הנופלים והנעדרים המונצחים בהם ובכלל זה על גבי האנדרטה בשני כרכים, המוצגים לציבור במטה הראשי של הוועדה בבריטניה. לאחר פרוץ מלחמת עיראק נמצאה האנדרטה בקרבת השטח שבשליטת הכוחות הבריטיים בעיראק, ותוכנן לקיים בה טקסי זיכרון בימי הזיכרון של בריטניה בהשתתפות חייליה המוצבים בעיראק. כמו כן תוכנן לערוך בה שיפוץ. אנדרטת הליס Philip Longworth (1985), The unending vigil, London: Leo Cooper. Edwin Gibson, G. Kingsley Ward, Courage remembered: the story behind the construction and maintenance of the Commonwealth's military cemeteries and memorials of the wars of 1914-1918 and 1939-1945, London: H.M.S.O., 1995. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת בצרה בוויקישיתוף אתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה תמונת האנדרטה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה עמוד האנדרטה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה כתבה אודות האנדרטה, 2003 (באנגלית)
ישיבת כנסת יחזקאל

ישיבת כנסת יחזקאל (מוכרת בשם "אטינגר") היא ישיבה גדולה באלעד, המשתייכת לזרם החרדי־ליטאי. הישיבה, שהיא הישיבה הגדולה הראשונה שהוקמה באלעד, נוסדה בשנת תשס"א על ידי הרב ברוך מרדכי אטינגר, חתנו של הרב דב צבי קרלנשטיין ומחבר הספרים "משפט החוב" ו"עמק מלאכה". היא הוקמה בעידוד הרב מיכל יהודה ליפקוביץ. נכון לשנת תשע"ח מספר התלמידים בישיבה היה כ-350 בחורים. הישיבה מפרסמת קובצי חידושי תורה מאת הרבנים והתלמידים, בשם "כנסת יחזקאל" ו"ביני עמודי" ו"בי מדרשא". המשגיחים הם הרב חזקיהו קצבורג והרב יששכר גליק. הר"מים הם הרב מיכאל בן שלמה (ש"ב), הרב ישראל מאיר טבצ'ניק (ש"א), הרב אריה פרידמן (ש"ב), והרב שרגא שטיינברג (ש"א), הראש ישיבה משמש אף כר"מ ש"ג. מנהל הישיבה הוא שמחה ראדין. ינקי קצבורג וישראל כהן, ‏כך ייראו השיעורים הפותחים את הישיבות הגדולות בישראל, באתר כיכר השבת, 15 ביוני 2018 כנסת יחזקאל אלעד, באתר עולם התורה ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ריקו רודריגז

ריקו רודריגז (באנגלית: Rico Rodriguez; נולד ב-31 ביולי 1998) הוא שחקן אמריקאי. מוכר בעיקר מגילום דמותו של מני דלגאדו בקומדיית המצבים של ABC "משפחה מודרנית" (2009–2020). רודריגז נולד בבריאן (אנ'), טקסס, בנם של דיאן ורוי רודריגז, בעלי עסק לצמיגים. יש לו שני אחים גדולים, ריי ורוי ג'וניור ורייני רודריגז, אף היא שחקנית (מוכרת כטריש מהסדרה "אוסטין ואלי"). הוא ממוצא מקסיקני. בדומה לדמותו ב"משפחה מודרנית", יש לו חמש אחייניות. לפי דבריו עד ל-2006 הוא לא חשב על קריירת משחק, בראיון שהעניק בשנת 2010: "חשבתי להיות שף מרוצים שנוסע לירח". בשנת 2006 קיבל תפקיד חוזר של ילד עם גלידה בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC. בשנת 2007 שיחק בקומדיה "גדול מהסרטים" בכיכובן של ג'יימה מייס וכרמן אלקטרה.  בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של מני דלגאדו בסיטקום "משפחה מודרנית" ברשת ABC. הוא זכה בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית (לשנים 2011–2012) בשיתוף עם שאר חברי הקאסט. בשנת 2011 שיחק בתפקיד אורח בסדרות: "גוד לאק צ'ארלי" ו"קיק". מדיה וקבצים בנושא ריקו רודריגז בוויקישיתוף ריקו רודריגז, ברשת החברתית פייסבוק ריקו רודריגז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריקו רודריגז, ברשת החברתית אינסטגרם ריקו רודריגז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריקו רודריגז, באתר AllMovie (באנגלית) ריקו רודריגז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ריקו רודריגז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אף פעם לא מוקדם מדי: הילד מ"משפחה מודרנית" עיצב קו בגדים, באתר nrg‏, 28 בדצמבר 2010
אור סידן

אור סידן (הידוע גם כ: אור דרומנד) הוא סוג של אור-בימה שהשתמשו בו בעיקר באולמות תיאטרון ובאולמות מוזיקה. אור דרומנד, הידוע בשלהבתו העזה, נוצר כאשר להבת חמצן-מימן מכוונת ישירות לעמוד העטוף בסיד חי (CaO - הוא מקבל את חייו מן החמצן), שיכול להגיע ל-2,572 מעלות צלזיוס לפני שיימס. למרות שעם הזמן הוחלף בתאורה חשמלית, האור עדיין בשימוש במעבדות כימיה ופיזיקה. אפקט אור דרומנד התגלה על ידי הכימאי גולדסוורת'י גרני בשנות ה-20 של המאה ה-19. ב-1825 המהנדס הסקוטי, תומאס דרומנד (1797–1840) ראה הדגמה לאפקט אותו יצר גרני, הדגמה שהודרכה על ידי מייקל פאראדיי. אחרי שראה את ההדגמה הבין כי האור יהיה שימושי למדידות. ב-1826 בנה דרומנד מתקן שמייצר את האפקט, מכונה שקהילת הכימיה משתמשת בה עד היום ליצירת אור דרומנד ומכאן נגזר השם לאור, "אור דרומנד". השימוש הראשון באור דרומנד כתאורת במה נעשה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון ב-1837. מאז נעשה בו שימוש לתאורת בתי תיאטרון ואולמות קונצרטים עד בערך שנות ה-70 של המאה ה-19. באולמות השתמשו באור בדרך כלל כזרקור. אור דרומנד הוחלף בתאורה חשמלית בשלהי המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא אור סידן בוויקישיתוף אור סידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גוסלינג

האם התכוונתם ל... ג'יימס גוסלינג – מתכנת מחשבים קנדי, אבי שפת התכנות JAVA לנה גוסלינג – כדורגלנית גרמנייה ראיין גוסלינג – שחקן קולנוע קנדי
יון איליאסקו

יון איליאסקו (ברומנית: Ion Iliescu; נולד ב-3 במרץ 1930) הוא מדינאי רומני שכיהן פעמיים בתפקיד נשיא רומניה: פעם ראשונה משנת 1989 עד 1996 (אז הוחלף על ידי אמיל קונסטנטינסקו), ופעם שנייה, כאשר החליף את קונסטנטינסקו, מ-2000 עד 2004 (אז הוחלף על ידי טראיאן בססקו). איליאסקו היה חבר המפלגה הקומוניסטית הרומנית ועלה לשלטון לאחר מהפיכת 1989, בה הופל ניקולאה צ'אושסקו והמשטר הקומוניסטי איתו. אביו של איליאסקו היה חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא גנב את הגבול לברית המועצות, השתתף בקונגרס המפלגה הקומוניסטית בשנת 1931, ונשאר שם עוד ארבע שנים. כשחזר לרומניה נידון למאסר ומת בבית הסוהר. אמו של איליאסקו זנחה אותו בגיל צעיר, והסבים הם שגידלו אותו. בגיל 9 אימצה אותו דודתו אריסטיצה, שהייתה לאחר מכן משרתת וטבחית של אנה פאוקר, שהייתה למנהיגה היהודיה של המפלגה הקומוניסטית. אנה פאוקר סייעה לאיליאסקו להגיע למוסקבה וללמוד שם במכון להנדסת אנרגיה וחשמל. לאחר שחזר לרומניה מילא תפקידים בכירים במדרג הקומוניסטי. הוא היה בהנהגת איחוד הנוער הקומוניסטי, ולימים – השר לענייני הנוער. למרות היותו חבר המפלגה הקומוניסטית, היה איליאסקו בין מייסדי חזית ההצלה הלאומית, שהפכה אחר כך לחזית הדמוקרטית להצלה לאומית, בהמשך למפלגה לדמוקרטיה סוציאלית ברומניה ולבסוף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. ב-22 בדצמבר 1989 הוביל איליאסקו את הרכבת הממשלה הרומנית לאחר המהפכה נגד ניקולאה צ'אושסקו. איליאסקו תפס את השלטון במדינה ובכך באו לסיומן 24 שנות שלטונו. בשנת 1990 זימן איליאסקו כמה פעמים את הכורים, בהנהגת מירון קוזמה, "להגן על המדינה", כלומר לדכא את ההפגנות שנערכו באותה תקופה בכיכר האוניברסיטה. אירועים אלימים אלה זכו לשם "מינריאדות". באוקטובר 2003 איליאסקו כינס ועדה בינלאומית של היסטוריונים וחוקרים, בראשותו של אלי ויזל – "ועדת ויזל" – לבדיקה, ריכוז ופרסום המידע האמיתי על שואת יהודי רומניה, וחשיפת מעורבות שלטונות רומניה דאז באירועים. הוא גם התחייב לפעול למימוש המלצות אותה ועדה לגבי הוראת תולדות השואה במוסדות חינוך ברומניה. יון איליאסקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יון איליאסקו, באתר Discogs (באנגלית)
מדרשת פיינברג

מדרשת פיינברג של מכון ויצמן למדע היא מוסד אוניברסיטאי להשכלה גבוהה בעיר רחובות, אשר מעניק תוארי .M.Sc ו-.Ph.D (תואר שני ודוקטורט). התארים מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה של מדינת ישראל ועל ידי מדינת ניו יורק בארצות הברית. המדרשה הוקמה ב-1958 כזרוע האקדמית של מכון ויצמן ומכשירה את תלמידיה לתפקידים בכירים במחקר מדעי באקדמיה ובתעשייה. התלמידים מעורבים באופן ישיר במחקר השוטף המנוהל במכון ויצמן, ומקבלים מלגות קיום כדי שיוכלו להקדיש את מלוא זמנם למחקר וללימוד. המדרשה כוללת מספר מסגרות על פי תחומי מחקר שונים: "מרכז על-שם אהרון קציר" לחקר מדעי החיים, שם דגש מיוחד על מדעים מולקולריים וביופיזיקה, "בית ספר למחקר במדעי הביולוגיה על-שם אקארד", "בית ספר למחקר במדעי הביוכימיה על-שם לורי לוקיי", "בית ספר למחקר במתמטיקה ובמדעי המחשב על-שם מורוס", "בית ספר למחקר במדעי הפיזיקה", "בית ספר למחקר במדעי הכימיה על-שם סולו דואק ומאוריציו דואק". ה"מרכז למחקר בסיסי על-שם קושלנד" מופקד על הענקת מלגות קושלנד, הניתנות למועמדים מתאימים, במיוחד בשלב הפוסט-דוקטורט, אשר קיבלו את תואר הדוקטור, או מקביל לו ממוסד מוכר בתוך שלוש שנים ממועד קבלת המינוי. רבים מהמועמדים שזכו במלגת קושלנד מגיעים מחוץ לישראל. מבנה המדרשה תוכנן במקור בשנת 1965 על ידי האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור וב-2009 נערכו שינויים במבנה. מכון ויצמן למדע אוניברסיטאות בישראל אוניברסיטה ציבורית#ישראל אתר האינטרנט הרשמי של מדרשת פיינברג מדרשת פיינברג, ברשת החברתית פייסבוק מדרשת פיינברג, באתר מכון ויצמן מדרשת פיינברג(הקישור אינו פעיל), באתר אגודת ידידי מכון ויצמן על המבנה של המדרשה, באתר מכון ויצמן
פרוטאוס (מיתולוגיה)

פרוטאוס (ביוונית עתיקה: Πρωτέυς) הוא אל במיתולוגיה היוונית. משמעות שמו - ראשון, בכור, מרמזת כנראה על היותו בכור אחיו. לרוב נחשב לנכדו של פוסידון, אך לעיתים נחשב לבנו. במקרה זה הוא אחיו הגדול של טריטון, יורשו של פוסידון (תואר זה הוא ייצוגי בלבד - כאל, פוסידון הוא בן-אלמוות ואין לו צורך ביורש), אם כן, הוא כנראה בנו השני או שוויתר על תפקידו. פרוטאוס הוא נכדו של פוסידון שהזדווג עם איתרה בת האנוש כדי להוליד את ההרפיה שהולידה לו את לניקוס שהוליד את פרוטאוס וגם את אוריון (הצייד המיתולוגי) ואת למיה המפלצת טורפת הילדים. פרוטאוס היה אל ים שביכולתו לשנות את צורתו. באודיסיאה הוא "הזקן מן הים", שיכול היה לענות על כל שאלה אם ייתפס, אך האחיזה בו הייתה קשה מכיוון שהוא היה משנה את צורתו כל העת. אחרי שבתו של פרוטאוס, אידוטאה, מספרת לו עליו, מנלאוס מלך ספרטה לוכד אותו לבסוף למרות שהוא מחליף את צורתו לאריה, נחש, נמר, חזיר, וצורות אחרות, ומצליח להוציא ממנו מידע על כך שאודיסאוס חי ושהוא נמצא באי של קליפסו. פרוטאוס חוזה למנלאוס שהאלים ישלחו אותו לשדות אליסיום. מנלאוס מעביר את המידע על אודיסאוס לבנו של זה, טלמאכוס. ברומן יוליסס נקרא הפרק השלישי בשם זה. מדיה וקבצים בנושא פרוטאוס בוויקישיתוף topic/Protean-figure פרוטאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פליקס ונקל

פליקס היינריך ונקל (בגרמנית: Felix Heinrich Wankel;‏ 13 באוגוסט 1902 - 9 באוקטובר 1988) היה מהנדס מכונות גרמני, ממציא מנוע ונקל הקרוי על שמו. ונקל היה למהנדס היחיד במאה ה-20 אשר פיתח מנוע בעירה פנימית שנשלח לייצור. ונקל נולד במדינה ההיסטורית באדן בגרמניה (כיום באדן-וירטמברג) בשנת 1902. ונקל החל לפתח עניין בתכנון מנועים כבר בגיל צעיר כאשר בגיל 17 תכנן מודל חדש למנוע בעירה פנימית, בשנת 1924 כאשר הוא בגיל 22 הקים ונקל מעבדה קטנה משלו שם החל במחקר ובתכנון מנוע הבעירה הפנימית החדש. בשנת 1951 הציע את רעיונו לחברת NSU שם החל בפיתוח המנוע כאשר בשנת 1954 השלים את פיתוח המנוע באופן סופי. בשנת 1957 נבחן דגם אבטיפוס ראשון של מנוע ונקל. NSU Ro 80 מנוע ונקל מדיה וקבצים בנושא פליקס ונקל בוויקישיתוף פליקס ונקל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) How Does a Rotary (Wankel) Engine Work | Headland Rotary engine inventor Felix Wankel born — History.com This Day in History — 8/13/1902
דייוויד סלומונס

סר דייוויד סלומונס (Sir David Salomons, 1st Baronet; ‏22 בנובמבר 1797 – 18 ביולי 1873) היה בנקאי יהודי-בריטי ופעיל בולט במאבק לאמנציפציה ליהודים בבריטניה. היהודי הראשון בתפקיד הלורד ראש העיר של לונדון ואחד משני היהודים הראשונים שכיהנו כחברי הפרלמנט של בריטניה. סלומונס, בנם השני של הסוחר לוי סלומונס ומתילדה דה מיץ מליידן, נולד למשפחה פעילה בחיי המסחר והכספים; אביו היה מבטח (underwriter) בלונדון פראנט. נישואיו לאשתו הראשונה ג'נט קישרו אותו למשפחות היהודיות החשובות בבריטניה (דודותיה היו נשואות למשה מונטיפיורי ולנתן מאיר רוטשילד). הוא פיתח קריירה כבנקאי והיה מן היהודים המעטים בבריטניה שעסקו בתקופתו בבנקאות. בשנת 1823 הפך לחבר הבורסה של לונדון, ב-1832 היה שותף בהקמת בנק לונדון וסטמינסטר ובייסודו, ושנתיים אחר כך עסק במקצועו של אביו, והיה למבטח בחברת לוידס. בשנת 1849 היה סלומונס לעורך דין. הוא לא עסק במקצוע בפועל, אך היה לשופט השלום (Magistrate) היהודי הראשון באנגליה. ב-1835 מונה לתפקיד השריף של לונדון (יהודי ראשון גם בתפקיד זה), וב-1839 נתמנה לשריף של קנט. ב-1847 היה לחבר מועצת העיר של לונדון. כדי שיוכל להיכנס לתפקידיו בלונדון שונה החוק כדי לאפשר לו להישבע אמונים שלא כבן הדת הנוצרית. ב-1855 בחרה בו מועצת העיר להיות הלורד ראש העיר, והוא כיהן בתפקיד עד 1856. בשנת 1851 נבחר סלומונס בבחירות הביניים לבית הנבחרים מטעם המפלגה הליברלית במחוז הבחירה של גריניץ', אך הוא נאלץ לפרוש מהתפקיד – לאחר מחאה ומאבק – כיוון שלא הסכים להישבע אמונים על פי נוסח השבועה הנוצרי. לאחר תיקון החוק בנוגע לשבועת האמונים שב ונבחר לפרלמנט מטעם מחוז גריניץ' ב-1859 (היהודי השני שנכנס לתפקידו שם, לאחר ליונל דה רוטשילד) וכיהן בו עד תום חייו. בשנת 1869 הוענק לו תואר אצולה (Baronet). סלומונס היה פעיל בנושא הסעד ליהודים ובבעיות סוציאליות בכלל ונאבק למתן שיויון זכויות ליהודים בשלטון המקומי ובשלטון הארצי. הוא היה פעיל בוועד שליחי הקהילות ושימש פעמים כממלא מקום נשיא הוועד במקומו של משה מונטיפיורי. סלומונס, שהתאלמן, נישא שנית בשנה שלפני פטירתו לססיליה. לא היו לו ילדים ועל כן עברו תארו וירושתו לאחר מותו לידי דייוויד ליונל סלומונס(אנ'), בנו של אחיו פיליפ. ברומהיל (Broomhill), ביתו הכפרי של סלומונס מדרום-מזרח ללונדון, משמש כיום כמוזיאון אודותיו. האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ו. אנציקלופדיה יודאיקה (1972), כרך 14. ביוגרפיה של דייוויד סלומונס באתר Canterbury Christ Church University. תאריך כניסה: 11 בינואר 2012. ורה סלומונס מדיה וקבצים בנושא דייוויד סלומונס בוויקישיתוף ביוגרפיה של דייוויד סלומונס (אורכב 05.02.2012 בארכיון Wayback Machine) באתר Canterbury Christ Church University (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 25 בפברואר 2019) דייוויד סלומונס והמאבק על זכויות היהודים באנגליה באתר Canterbury Christ Church University (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 25 בפברואר 2019) דיוקנאות של דייוויד סלומונס באתר גלריית הדיוקנאות הלאומית רו אורנים, כך הפך יהודי – כנגד כל הסיכויים – לראש העיר של לונדון, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 13.01.2019 דוד סלומונס (1797-1873), סיר, דף שער בספרייה הלאומית דייוויד סלומונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) להרחבה ראו כאן.
זמירה לוצקי

זְמירה לוּצְקי-נגן (1946‏ - 21 באוקטובר 2018) הייתה פסנתרנית, שדרנית ועורכת תוכניות בקול המוסיקה, שהתמקדה במוזיקה מודרנית ובמוזיקה קלאסית ישראלית. לוצקי נולדה וגדלה בתל אביב. מגיל 6 למדה נגינה בפסנתר אצל הדסה ביריביס ואצל אמה גורוכוב. בשנת 1967 נסעה לאיטליה ללמוד אצל ארטורו בנדטי מיכלאנג'לי, ולאחר מכן השלימה את לימודיה באמנות הביצוע באקדמיה סנטה צ'צ'יליה ברומא. עד לעבודתה בקול המוסיקה פעלה כפסנתרנית. בין היתר ביצעה את הבכורה ליצירתו של לאון שידלובסקי "פעולה" (1973). לוצקי ערכה מספר תוכניות ב"קול המוסיקה", בהן: "מפתחות", "עניין של הסכמה", "עוד לא מאוחר" ו"עננים, חגיגות, סירנות" (כשם יצירתו של קלוד דביסי). תוכניות אלו מתמקדות במוזיקה מודרנית עכשווית מישראל והעולם. בנוסף התארחו באולפנה בקביעות מלחינים ישראלים ותיקים וצעירים. לוצקי שידרה בקולה את תוכניותיה ולא הסתייעה בקריינים, ועל כך אמרה: ”אני מאמינה שהגשה אישית של מוזיקה בת-זמננו מקרבת את המוזיקה הזאת למאזין שרוצה בכך”. לוצקי הייתה המייסדת והמנהלת האמנותית של אנסמבל המאה ה-21 יחד עם דן יוהס. היא גם הייתה העורכת הראשונה של חג המוזיקה הישראלית. בראשית שנות ה-80 הוציאה בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה את הספר "מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה", העוסק בהבנת יסודות הפרשנות המוזיקלית וטכניקת הנגינה. בשנת 2010 זכתה בפרס אקו"ם על עידוד היצירה הישראלית בתקשורת. לוצקי נפטרה ב 21 באוקטובר 2018 בגיל 72 בערך. מוסיקה: פרקים באינטרפרטציה ובדרכי הוראה, 6 כרכים, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, תש"ם–תשמ"א. יעקב בר-און, על מוזיקה אנינה בעידן המוני, חדשות מחלקה ראשונה, 24 במרץ 2010 אמיר מנדל, המוזיקאית וחוקרת המוזיקה זמירה לוצקי מתה בגיל 72, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2018 Israeli Vocal and Instrumental Music [החוברת המצורפת לתקליט], Washington, DC: Smithsonian Folkways, 1985, p. 3.
רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות

רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות או רווח תפעולי תזרימי (באנגלית Earnings Before Interest, Taxes, Depreciations, Amortizations - EBITDA) הוא מדד פיננסי (מדד רווחיות) לבחינת תוצאותיהם הכספיות של תאגיד, גוף או פעילות. המדד בוחן מהו הרווח התפעולי (לפני הוצאות מימון ומס) ובנטרול סעיפים הנכללים ברווח התפעולי ואשר אינם כרוכים בזרימת מזומן - פחת והפחתות. שימוש אפשרי אחד במדד הוא לצורך הערכת שווי של חברה. ה-EBITDA מהווה את הבסיס להערכת השווי של החברה לאור הגדרתו כמדד המשקף רווח תפעולי בהתאמות האמורות לעיל. משווי זה מנוטרל לאחר מכן סך ההתחייבויות הפיננסיות נטו ומתווסף ההון החוזר התפעולי (בהנחה שלאחר תקופת ההפעלה הבאה לידי ביטוי במכפיל ה-EBITDA נותרים התחייבויות החברה שיש לפרוע וההון החוזר שניתן לממש). הערה לעניין המכפיל בו בוחרים להשתמש לצורך הערכת השווי על בסיס ה-EBITDA: כיוון שב-EBITDA לא נכללות חלק מהוצאות החברה, המכפיל בו נעשה שימוש נמוך ממכפיל הרווח. שימוש נוסף נעשה במדד ה-EBITDA על ידי בנקים וחברות דירוג אשראי לצורך בחינת יכולת החברה לפרוע את התחייבויותיה, ובכלל זה היחס בין ה-EBITDA לבין סך החוב הפיננסי נטו של חברה וכן בין ה-EBITDA לבין הוצאות המימון. יחסים אלו נכללים לעיתים באמות המידה הפיננסיות אשר חברות מתחייבות לקיים כתנאי לקבלת אשראי או לדירוג מסוים. EBITDA מחושבת כך: הכנסת נטו + ריבית + מיסים + פחת והפחתות (ירידת הערך). ניתן גם להוסיף את הרווח התפעולי. השימוש במדד נותן אינדיקציה טובה לתוצאותיהן של חברות עתירות נכסים בני פחת (לדוגמה חברת סלולר, הרוכשת תשתיות בהשקעה גבוהה בתחילת הפעילות, ואשר הפחת בגינן פוגם ברווח החשבונאי באופן ניכר), וכן לחברות אשר מרכיב המימון החיצוני בהן גבוה במיוחד. כמו כן ישנם גופים עם מנגנוני מס שונים (דוגמת מלכ"רים) וכן מגני מס מהעבר, כך שנטרול מרכיב המס מאפשר קבלת תמונה מאוזנת יותר להשוואה בין גופים מרקע שונה. המדד עלול ליצור עיוות מסוים בבואנו להשוות בין חברות מאותו הענף, אשר נבדלות בהרכב הנכסים וההתחייבויות שלהן. כך למשל, הוצאות פחת בדוחותיה הכספיים של חברה א' שהיא עתירת נכסים ינוטרלו על פי מדד זה, אך לעומתה הוצאות שכירות או חכירה הרשומים בדוחותיה הכספיים של חברה ב' שעיקר נכסיה אינם בבעלותה יכללו בתוצאותיה על פי מדד זה ועל כן יש לשים לב להבדלים מסוג זה. Ebitda, מה זה ebitda ואיך מחשבים?, באתר דרור גילאון, ‏2020-02-03 EBITDA - Jika.io, Jika.io עמי גינזבורג, EBITDA, על שום מה?, באתר TheMarker‏, 9 באפריל 2017
השוואת מחירים בלתי תלויים

השוואת מחירים בלתי תלויים (באנגלית Comparable Uncontrolled Price Method - CUP) היא שיטה להשוואה בין מחירי נכסים או שירותים המועברים בין שני צדדים באופן ישיר, לבין מחירם של נכסים או שירותים זהים המועברים בין אחרים, בהתקיים תנאים דומים. אם קיימת אי-התאמה בין המחיר בעסקה הנבדקת לבין המחיר בו נערכה העסקה בת־ההשוואה, ייתכן כי התנאים בעסקה הנבחנת אינם משקפים תנאי שוק. שיטת השוואת המחיר ניתנת ליישום באחת מהדרכים הבאות: CUP "פנימי" (Internal CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין אחד הצדדים לעסקה הנבדקת לבין צד שלישי שאינו צד קשור. CUP "חיצוני" (External CUP) – השוואת המחיר בעסקה הנבדקת למחיר אשר נקבע בעסקה זהה שהתקיימה בין צדדים שאינם צד לעסקה הנבדקת ושאינם צדדים קשורים כשלעצמם. שיטת ה CUP רגישה מאוד לשוני בין העסקאות. השוני יכול להתבטא בשוני במוצר, שירות או תנאי העסקה. לכן, לרוב יהיה ניתן ליישם את שיטת ה CUP "פנימי" ביתר קלות מפני שיש את מלוא המידע הנדרש על מנת לקבוע את מידת ההשוואתיות של העסקאות. במרבית המקרים יישום השיטה מחייב ביצוע התאמות על מנת שהעסקאות יהיו ברות השוואה. אפילו הבדלים מינוריים כביכול מחייבים התאמה בין העסקאות. דוגמה להבדל מינורי שמחייב התאמה הוא: שני מוצרים זהים שנמכרים תחת מותגים שונים, שני מוצרים זהים אך היקף המכירה שונה. שיטת ה CUP, כאשר היא ניתנת ליישום, מספקת את מחיר השוק באופן המדויק ביותר ולכן היא השיטה המועדפת לפי כללי ה-OECD. אולם, לרוב שיטה זו אינה מיושמת בגלל הבדלים בין העסקאות להשוואה אשר לא ניתנים להתאמה.
השוואת הרווחים

שיטת השוואת הרווחים (באנגלית Comparable Profits Method - CPM בארצות הברית או Transactional Net Margin Method - TNMM ב-OECD) היא שיטה לבחינת כדאיות של עסקה. זו השיטה הפופולרית בין שיטות מחירי העברה, אף על פי שהנחיות ה-OECD ממליצות ליישומה רק אם שיטות אחרות (כגון CUP,‏ RPM או Cost Plus) לא ישימות. שיטה השוואת הרווחים בוחנת את העסקה על ידי השוואת הרווחיות של עסקאות שבוצעו בתנאים דומים על ידי חברות מתחומים דומים ואינן קשורות לעסקה הנדונה. על פי רוב בוחנים את הרווח התפעולי, אך ניתן להשוות יחסים פיננסיים אחרים. אחד היתרונות של שיטת השוואת הרווחים הוא שהיא שמה דגש לסיכונים, הפעולות והנכסים של העסקאות הנבחנות ואפשר ליישמה גם כשהמוצר או השירות אינם זהים. לרוב יישום השיטה מצריך גישה למאגר נתונים עסקי המספק נתוני רווחיות. ככל שהצד הנבדק ״פשוט" יותר, כלומר שעוסק בפעילות כמו ייצור, הפצה או מחקר ופיתוח, בלי נכסי קניין רוחני משמעותיים, כך קל יותר להשוות את הרווחיות לפעילות דומה של צדדים לא קשורים.
אנסמבל המאה ה-21

אנסמבל המאה ה-21 הוא הרכב קאמרי ישראלי אשר מבצע מוזיקה עכשווית. המנהל האמנותי של האנסמבל הוא דן יוהס. האנסמבל נחשב לאחד מההרכבים הטובים בעולם לביצוע מוזיקה עכשווית[דרוש מקור]. האנסמבל נוסד ב-1991 על ידי זמירה לוצקי ודן יוהס והחל מהקמתו התמקד בביצוע יצירות של המאה ה-20 יחד עם יצירות עכשוויות של מלחינים ישראליים ומהעולם. האנסמבל נתמך על ידי מנהל התרבות במשרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב-יפו. החל מ-2005 משמש אולם "התיבה" ביפו כביתו של האנסמבל. בשנת 2009 קיבל את פרס לנדאו לאמנויות הבמה. בשנת 2012 הוציא לאור אלבום מוזיקה הכולל אוסף יצירות של מלחינים ישראלים. סדרת הקונצרטים "תגליות" של האנסמבל מבוצעת באופן קבוע במוזיאון תל אביב לאמנות ובמרכז למוזיקה ירושלים במשכנות שאננים. כל הקונצרטים משודרים בשידור חי בקול המוסיקה. בשנת 2001 בסדרת "תגליות" בוצעו שש יצירות, כולן מהמאה ה-20, בהן השאר "סימפוניית ג'אז" של ג'ורג' אנתייל, שהיא מהניסיונות הראשונים לשלב ג'אז במוזיקה אמנותית, ועד שתי יצירות ישראליות, אחת מאת בן ציון אורגד ("מחווה" לפסנתר), ואחת מאת ציפי פליישר ("נערה פרפר נערה"). בשנת 2011 ביצע את היצירה "דיקלומים" לקול סולו של המלחין הצרפתי-יווני ז'ורז' אפרגיס, מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2014 נכללה בתוכנית יצירות בהן המלחינים היו גם הסולנים: בוריס פילנובסקי הישראלי, וגאו פינג הסיני. בשנת 2016 ביצע ההרכב בכורה עולמית ליצירה חדשה מאת המלחין הישראלי בועז בן משה. בשנת 2017 ביצע ההרכב בסדרת "תגליות" ארבע יצירות, בניצוח אד ספניארד, של המלחינים: אדגר וארז, פרנקו דונאטוני, מישל ון דר־אה וראובן סרוסי. מכנה משותף נוסף: הן שוקדות להפיק גוני צליל מיוחדים (בעיקר זו של ון דר־אה וזו של סרוסי). אתר האינטרנט הרשמי של אנסמבל המאה ה-21 אנסמבל המאה ה-21, ברשת החברתית פייסבוק עונה חדשה לאנסמבל המאה ה-21, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2003 נעם בן זאב, מחוזות רחוקים בסדרה "תגליות", באתר הארץ, 27 ביולי 2004 חגי חיטרון, קונצרט מיוחד של "אנסמבל המאה ה-21", באתר הארץ, 21 בדצמבר 2005 נעם בן זאב, אנסמבל המאה ה-21 בקונצרט סיום העונה, באתר הארץ, 10 ביוני 2012 נעם בן זאב, אנסמבל המאה ה-21 מציג: אוונגרד של העבר וההווה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014 נעם בן זאב, האנסמבל המאה ה-21: משרוקיות לצד כינורות, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2015 חגי חיטרון, קונצרט פתיחת העונה של אנסמבל המאה ה–21: גדוש, מעניין, בעייתי, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2015 חגי חיטרון, פתיחת העונה של אנסמבל המאה ה-21: תגליות שקצתן כבר התגלו, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2016 אמיר מנדל, אם זה הצליח לבטהובן, זה יעבוד גם לג'רג' ליגטי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2016 אמיר מנדל, קונצרט פתיחת העונה של אנסמבל המאה ה–21: גוונים תזמורתיים יפים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2017 אמיר מנדל, היצירה שבלטה מעל כולן בקונצרט של אנסמבל המאה ה–21, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2018 חגי חיטרון, התיבה יוצאת להפלגה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2005 נעם בן זאב, האלבום החדש של אנסמבל המאה ה-21 דורך במקום, באתר הארץ, 6 ביולי 2012 גל אפלרויט, אנסמבל המאה ה-21: הכל חדש ומסקרן, באתר הארץ, 3 בינואר 2016 ג'ז ואוונגרד בקונצרט החותם את הסדרה "תגליות" במוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 28 ביוני 2001 נעם בן זאב, אנסמבל המאה ה-21 בסדרה "תגליות" - אמש בקונצרט: להרוג להיט בטוח, באתר הארץ, 30 במאי 2011 נעם בן זאב, מלחינים־סולנים בסדרת "תגליות" של אנסמבל המאה ה-21, באתר הארץ, 6 באפריל 2014 אמיר מנדל, אם זה הצליח לבטהובן, זה יעבוד גם לג'רג' ליגטי, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2016 חגי חיטרון, אנסמבל המאה ה-21: ארבע חוויות בנות זמננו, באתר הארץ, 18 ביוני 2017