laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בלוטת האצטרובל

בלוטת האצטרובל (TA: Glandula pinealis, באנגלית: Pineal gland) היא בלוטה אנדוקרינית קטנה. אצל האדם, בלוטת האצטרובל מצויה במרכז המוח, בגובה העיניים בצידו האחורי בין שתי ההמיספרות. בלוטת האצטרובל היא מבנה יחיד. כלומר, להבדיל ממבנים רבים אחרים במוח היא לא מחולקת לזוגות צידיים (חלק ימני וחלק שמאלי). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בלוטת האצטרובל מקושרת למערכת העצבים הסימפתטית ובמיוחד ל-(Superior cervical ganglion (SCG. תפקידה העיקרי לתווך בין גירויים עצביים להפרשה הורמונאלית, לווסת את השעון הביולוגי אצל בעלי חיים. תפקיד נוסף של בלוטת האצטרובל הוא ייצור ההורמון מלטונין. למלטונין יש חשיבות רבה בתהליכי ההזדקנות, חוסנה של מערכת החיסון, גדילת ילדים ועוד. גודל הבלוטה הוא כגודל אפונה וככל הנראה בגלל המחזור החודשי, יש אצל נשים בלוטת אצטרובל גדולה יותר מאשר אצל גברים. בלוטת האצטרובל מאבדת מגודלה ככל שמתבגר ומזדקן האדם, עד שבגיל 70 גודלה רק כ־10% מגודלה המרבי. בעבר לא הובנו תהליכים ביולוגיים רבים, ובהם לא הובנו גם תפקידיה של בלוטת האצטרובל שנחשבה לבלוטה מנוונת שהיה לה תפקיד רק אצל בני האדם הקדמונים. לכן, עד שהומצאה שיטת הטומוגרפיה הממוחשבת (CT) לסריקת המוח, התייחסו לבלוטת האצטרובל רק כאל סמן לקו האמצע של המוח בעת ביצוע צילומי רנטגן. לבלוטת האצטרובל נודע תפקיד חשוב בפילוסופיה המודרנית כאשר הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט ניסה להשתמש בה כדי לפתור את הבעיה הפסיכופיזית. דקארט טען שהבלוטה (או חלקים בתוכה) נעה בלי להפר את חוק שימור התנע וכך מתאפשרת השפעה של הנפש על הגוף בלא להפר את חוקי הטבע. הסבר זה הוכח כלא נכון כאשר גילה לייבניץ את חוק שימור הווקטורים כלומר שהתנע נשאר קבוע גם בכל כיוון בנפרד. בעקבות הלנה בלבצקי, מייסדת האגודה התאוסופית, בלוטת האצטרובל מזוהה גם עם המושג המיסטי של העין השלישית. בלבצקי הסתמכה על תאוריות מדעיות שראו בבלוטה שריד אבולוציוני לעין נוספת (עין הקודקוד). תירוקסין תריודוטירונין TSH קרטנת מחלת השימוטו מחלת גרייבס סרטן בלוטת התריס בלוטת יותרת הכליה בלוטת יותרת התריס תת-תריסיות מולדת (קרטיניזם) עמידות להורמון בלוטת התריס המערכת האנדוקרינית מדיה וקבצים בנושא בלוטת האצטרובל בוויקישיתוף מהי העין השלישית, היכן היא ממוקמת והאם יש הוכחה שהיא קיימת ? העין השלישית אינה אגדה, אפוק טיימס ישראל, 13 בינואר 2019 בלוטת האצטרובל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאודון משה, (2010). השפעת מלטונין בשחרור מושהה על הפרעות שינה ומקצבים יומיים אחרים. הפרעות שינה במבוגרים וילדים, 1: 18-23. Mark R. Rosenzweig, Arnold L. Leiman, S. Marc Breedlove (1999). Biological psychology: an introduction to behavioral, cognitive, and clinical neuroscience. 2nd ed. Sunderland, Massachusetts: Sinauer Associates. Lokhorst, Gert-Jan (2015). Descartes and the Pineal Gland. The Stanford Encyclopedia of Philosophy.
שרה ווהן

שרה ווהן (באנגלית: Sarah Vaughan;‏ 27 במרץ 1924 - 3 באפריל 1990) הייתה זמרת ג'אז אמריקאית, הנחשבת יחד עם אלה פיצג'רלד ובילי הולידיי לאחת מזמרות המופת של הג'אז. הקריירה המוזיקלית של ווהן התחילה בילדותה, כזמרת כנסיות. למדה לנגן בפסנתר בשנים 1931- 1939. לאחר שזכתה בתחרות חובבנים בתיאטרון אפולו, נשכרה לביג בנד של ארל היינס בתור זמרת וקול שני. בזמן שהייתה בביג בנד, מוזיקאי ארצות הברית ניהלו שביתת הקלטות, ולפיכך לא הקליטה ווהן עם הביג בנד. כשחבר הילדות שלה, בילי אקשטיין, פרש מהביג בנד על מנת להקים תזמורת משלו, היא הצטרפה אליו. היא הושפעה מן החברים האחרים בתזמורתו, צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי. שרה ווהן הייתה הזמרת הראשונה שעשתה שימוש בפראזות בי בופ בשירתה, כמו פארקר וגילספי. בהמשך הקריירה שלה עבדה שרה ווהן בדרך כלל כזמרת סולו ולא כחלק מתזמורת. היא הקליטה מספר אלבומים בחברת ההקלטות קונטיננטל. באחד מהם השתתפו גם פארקר וגילספי. הקלטות ואוספים שיצאו ב"מיוזיקראפט" ו"קולומביה" עזרו לה לצבור פופולריות. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, יצירתה המוזיקלית של שרה ווהן נטתה מעט יותר לכיוון הג'אז הפופולרי. במהלך השנים קולה נעשה עמוק יותר ומעט גברי יותר. במהלך כל הקריירה שלה ואפילו בזיקנתה, הייתה ווהן מטיילת ומופיעה בכל העולם. ווהן הייתה נשואה שלוש פעמים: בשנים 1946–1958 לג'ורג' טרידוול, נגן חצוצרה ומנהל להקת ה"דריפטרס". בשנים (1958–1961) הייתה נשואה לקלייד אטקינס. ווהן הייתה בזוגיות עם מרשל פישר והשניים גם עבו יחד. בשנת 1977 נפרדו אישית ומקצועית. בעלה השלישי בשנים 1978–1981 היה נגן החצוצרה וויימון ריד, שהיה צעיר ממנה ב-16 שנים. ווהן הייתה עקרה, ועל כן אימצה תינוקת, דברה לויס, בשנת 1961. דברה עבדה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 כשחקנית בשם הבמה פריס ווהן. ווהן הייתה מעשנת כבדה ובשנת 1989 אובחנה כחולה במחלת סרטן הריאה. שרה ווהן נפטרה בשנת 1990 בלוס אנג'לס מסרטן. נטמנה בבית העלמין גלנדייל שבניו ג'רזי. מדיה וקבצים בנושא שרה ווהן בוויקישיתוף שרה ווהן, ברשת החברתית פייסבוק שרה ווהן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה ווהן, באתר AllMovie (באנגלית) שרה ווהן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שרה ווהן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) שרה ווהן, באתר ספוטיפיי שרה ווהן, באתר Last.fm (באנגלית) שרה ווהן, באתר AllMusic (באנגלית) שרה ווהן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרה ווהן, באתר דיזר שרה ווהן, באתר Discogs (באנגלית) שרה ווהן, באתר Songkick (באנגלית) שרה ווהן, באתר בילבורד (באנגלית) שרה ווהן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שרה ווהן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרב (מחלה)

גָּרָב או אֶקְזֵמָה (Eczema) היא מחלת עור נפוצה מאוד, או ליתר דיוק תגובה של העור לתנאים שונים, חיצוניים ופנימיים. תסמיני המחלה הם פריחה, גירוי, חטטים, שלפוחיות ולעיתים גם נפיחות בעור. למחלת הגרב יש מספר סוגים, שהם: גרב מגע (גרב רעיל) - גרב מגע נגרם על ידי פגיעות נשנות שהן כשלעצמן חסרות השפעה. עם סוג זה נמנה גרב עקרות הבית, הפוגע בכפות הידיים ובזרועות ומקורו העיקרי הוא מגע תכוף בדטרגנטים. גרב מגע אלרגי - אבחון גרב זה נעשה על ידי מבחן הטלאי. מרטיבים פיסת צמר גפן בחומר הנחשד, ובעזרת רטייה מדבקת מצמידים אותה לעור. התוצאה אמורה להתקבל לאחר יומיים מתחילת המבחן. גרב חלבי - גרב חלבי הוא גרב הפוגע בעיקר באנשים הסובלים מהפרעה תפקודית של בלוטות החלב, מקשקשת בעור ומעור שמנוני. גרב חלבי מופיע בדרך כלל אחרי תקופת הבגרות. הוא מתגלה בעיקר בעור הקרקפת, בגבות ועל החזה. ייתכן שזו תגובה למחלת הסבוריאה. גרב מידבק - גרב מידבק נחשב כתגובה לחיידקים או פטריות על פני העור. הוא שכיח בעיקר אצל אנשים להם יש גזזת רגליים. גרב תינוקות - גרב תינוקות הוא גרב המרבה להתגלות אצל תינוקות. הוא מתחיל בלחיים ומשם מתפשט לאזורים אחרים. דלקת עור אטופית מדיה וקבצים בנושא גרב בוויקישיתוף אקזמה, דף שער בספרייה הלאומית אקזמה, באתר אינפומד המחלה מופיעה לראשונה בתנ"ך בספר ויקרא, פרק כ"א, פסוק כ' ובספר ויקרא, פרק כ"ב, פסוק כ"ב. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קפה תמר

קפה תמר היה בית קפה שפעל בתל אביב-יפו בשנים 1941–2015. קפה תמר שכן ברחוב שינקין 57 פינת רחוב אחד העם. היה זה בית קפה ותיק מאוד, שנוסד ב-1941, ושימר את טעם העבר. משנת 1957 נוהל בית הקפה על ידי שרה שטרן, קרובה של מקימי המקום, אישה שרבים קראו לה "השריף של שינקין", ובעלה אברהם (שנפטר בשנת 1966). אחד ממאפייניו המיוחדים היה עץ גדול, שבית הקפה הוקם סביבו וכדי לא לכרות אותו, פתחו לו פתח בגג וצמרתו התנשאה ממעל והצלה על בית הקפה. בנוסף הייתה צמודה אליו ספריית השאלה קטנה פרטית, בשם "הספר הטוב". היא נסגרה בשנת 1967 לאחר שבעליה, שמואלי, נפטר. בחודשים נובמבר-דצמבר 2014, זמן קצר לפני סגירתו של קפה תמר, הוצגה בסטודיו שוקי קוק תערוכת צילומים בשם "אנשי תמר". בתערוכה הוצגו צילומים של שלומית כרמלי, המתעדים התרחשויות בקפה תמר בשנותיו האחרונות. קפה תמר נסגר ביוני 2015, ושלושה חודשים לאחר סגירתו, ב-9 בספטמבר 2015, נפטרה שרה שטרן בגיל 90. שנתיים לאחר סגירתו של המקום וזמן קצר לפני הקמת מגדל יוקרה על שטח הקפה ההיסטורי פעל המיזם "הייתי חלום" שהשאיר את המקום לעוד תקופת זמן בתודעה הציבורית ותפקד כסלון מוזיקלי ואמנותי. בסוף מאי 2021 נהרס מבנה בית הקפה. הבניין שבו שכן בית הקפה היה אמור להיהרס כבר בספטמבר 2020, אך מגפת הקורונה והסגר השני הובילו לדחייה נוספת בביצוע ההריסה. הזמר שם טוב לוי מצולם על עטיפת אלבומו "התעוררות" משנת 1981 כשהוא יושב וסועד ארוחת בוקר בבית הקפה. בית הקפה מוזכר בשיר "גרה בשינקין", שכתב יאיר לפיד ב-1988, ובוצע על ידי להקת "מנגו". מדיה וקבצים בנושא קפה תמר בוויקישיתוף דפנה ארד, סוף תקופה: קפה תמר בשינקין ייסגר אחרי 74 שנות פעילות, באתר הארץ, 23 באפריל 2015 סוף עידן: הבניין של קפה תמר נהרס דפנה לוי, ראיון אישי עם אילת נחמיאס ורבין על סבתה שרה שטרן מ״קפה תמר״, בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 11 בנובמבר 2022 גרדה גלזר‏, המוסד: קפה תמר, באתר וואלה, 6 בדצמבר 2011 קפה תמר המיתולוגי נסגר, באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2015 אביטל ברוידא, גרה בשינקין, שוחה בקפה תמר: 6 דירות עם 2 בריכות, רף יוקרה חדש, באתר Xnet‏, 10 באוקטובר 2017 נהרס "קפה תמר" בתל אביב אלי אלון, News1 מחלקה ראשונה, 1 ביוני 2021 תם עידן: הבוקר עלו הדחפורים על בניין קפה תמר בשינקין מערכת טיים אאוט, 31 במאי 2021
כיטרידיומיקוסיס

כיטרידיומיקוסיס (באנגלית: Chytridiomycosis) היא מחלה מידבקת שמשפיעה על מחלקת הדו-חיים. הגורם לה היא פטריית ה-Chytrid, ובשמה המדעי- Batrachochytrium dendrobatidis. הכיטרידיומיקוסיס הביאה לירידה דרמטית ואף להיכחדותם של דו-חיים במערב צפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה ומזרח אוסטרליה. כיום, לא קיים אמצעי יעיל למדידת השפעות המחלה באזורי בר. המחלה תורמת לירידה גלובלית באוכלוסיות הדו-חיים, שכנראה והשפיעה על 30% ממיני הדו-חיים בעולם. מחלת הכיטרידיומיקוסיס משפיעה על מינים מסוימים, מינים אחרים חסינים למחלה. מספר דו"חות שנכתבו בנושא גילו כי אוכלוסיות מסוימות יכולות לשרוד, אם הן מגלות רמה נמוכה של 'עמידות'. יצוין כי מרבית המחקרים שנערכו במעבדות אינם רלוונטיים מבחינה אקולוגית, מה שמקשה על השלכת מסקנותיהם על חיי הבר. העדות הראשונה למחלה נצפתה בצפרדע הרפואית (Xenopus laevis). מכיוון שסוג זה משונע רבות ברחבי העולם מסיבות שונות, ייתכן שהוא העביר את המחלה למקומות אחרים. עם זאת, מחקרים אחרים מציעים כי המחלה הייתה קיימת בצפון ובמרכז אמריקה במשך מספר עשורים. מחקרים מעבדתיים שונים העלו את האפשרות שתפקודה של הפטרייה נפגע קשות בטמפרטורות גבוהות, וכן כי חשיפה של חסרי זנב נגועים לטמפרטורה גבוהה תהרוג את הפטרייה. עובדה זו מסבירה מדוע מחלת הכיטרידיומיקוסיס נוטה להופיע באזורים קרירים. מדיה וקבצים בנושא כיטרידיומיקוסיס בוויקישיתוף Chytridiomycosis אסטרטגיות לעמידה בפני המחלה כיטרידיומיקוסיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Stuart, S. N., J. S. Chanson, et al. (2004). "Status and trends of amphibian declines and extinctions worldwide." Science 306: 1783-1786 Retallick, R. W. R., H. McCallum, et al. (2004). "Endemic Infection of the Amphibian Chytrid Fungus in a Frog Community Post-Decline." PLoS Biology 2(11): e351 Berger, L., R. Speare, et al. (2004). "Effect of season and temperature on mortality in amphibians due to chytridiomycosis." Australian Veterinary Journal 82: 31-36 Woodhams, D. C., R. A. Alford, et al. (2003). "Emerging disease of amphibians cured by elevated body temperature." Diseases of aquatic organisms 55: 65-67
גרב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גרב – פריט לבוש הנגרב על הרגל גרב (מחלה) – אקזמה, מחלת עור גרב (נוצה) – סוג של נוצות גרב רוח – אמצעי מטאורולוגי בובת גרב – בובה העשויה גרב בובת גרב (אינטרנט) – מטבע לשון באינטרנט לתיאור זהות וירטואלית נוספת גבעת גרב – מקום שמוזכר בספר ירמיהו כסימן גאוגרפי באזור סביבות ירושלים כובע גרב – כיסוי ראש סרוג מצמר הנחבש על הראש גראב
מיקאל אוקרפלט

לארס מיקאל אוקרפלט (בשוודית: Lars Mikael Åkerfeldt; נולד ב-17 באפריל 1974 בסטוקהולם, שוודיה) הוא הגיטריסט והסולן של להקת הדת' מטאל/פרוגרסיב מטאל/רוק מתקדם השוודית אופת'. אוקרפלט ידוע במיוחד בזכות כישרון שירתו בשני סגנונות - שירת גראולינג, המזוהה יותר עם ז'אנר הדת' מטאל, ושירה נקיה. הוא דורג במקום 42 מבין 100 הגיטריסטים הטובים ביותר של המטאל. פרויקטים נוספים: אייריאון - אוקרפלט תרם את קולו לדמות Fear, הפחד, באלבום The Human Equation. Bloodbath - אוקרפלט השתתף באלבומים Resurrection Through Carnage,The Fathomless Mastery ולאי.פי Breeding Death. Edge Of Sanity - אוקרפלט הוסיף קולות רקע וגם ניגן גיטרה מובילה באלבום Crimson, וגם כתב את השיר "Forever Together Forever" מתוך האלבום Infernal. Horrified - אוקרפלט הוסיף קולות רקע לאלבום Deus Diabolus Inversus. Katatonia - אוקרפלדט תרם את קולו באלבום Brave Murder Day ובאי.פי Sounds Of Decay. Porcupine Tree - אוקרפלט ניגן סולו גיטרה בקטע "Arriving Somewhere But Not Here", וגם הוסיף קולות רקע לאלבום Deadwing. Roadrunner United - אוקרפלט השתתף עם ג'וש סילבר, מלהקת Type O Negative בשיר שנקרא "Roads", שם שר וכתב את המילות השיר. Soilwork - אוקרפלט הוסיף קולות רקע לאלבום A Predator's Portait. Steel - ניגן באי.פי "Heavy Metal Machine". Storm Corrosion מדיה וקבצים בנושא מיקאל אוקרפלט בוויקישיתוף מיקאל אוקרפלט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיקאל אוקרפלט, באתר AllMusic (באנגלית) מיקאל אוקרפלט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיקאל אוקרפלט, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מיקאל אוקרפלט, באתר Yandex.Music (ברוסית) מיקאל אוקרפלט, באתר Discogs (באנגלית)
האדומה הגדולה ה-1

האדומה הגדולה ה-1 (באנגלית: The Big Red One) הוא סרט מלחמתי המבוסס על חוויותיו של הבמאי סמואל פולר, ששירת במלחמת העולם השנייה בדיוויזיית הרגלים הראשונה של צבא ארצות הברית שכונתה "האדומה הגדולה ה-1" (The Big Red One). הסרט מנסה לתאר את זוועות המלחמה כפי שהן משפיעות על החיילים בחזית. הגרסה המקורית של הסרט צולמה בשנת 1980 ונערכה באופן שבו התקבל סרט מקוטע ללא קשר ענייני בין הסצינות (סצינות רבות נחתכו בעריכה). בשנת 2004, שבע שנים לאחר מות הבמאי הוצגה גרסה משוחזרת של הסרט בפסטיבל קאן בתוספת 40 דקות והוא זכה להערכה רבה. הסרט צולם ברובו בישראל, על ידי הצלם הישראלי אדם גרינברג. עבודתו זו של גרינברג פתחה בפניו את דלתות האולפנים הגדולים בהוליווד, והיוותה זרז לקריירה המוצלחת שלו בתעשיית הסרטים האמריקאית. הסרט מתחיל בסוף מלחמת העולם הראשונה כאשר הסמל "אופוסום" נלחם והורג חייל גרמני. בעוד שני החיילים נלחמים, המצלמה זזה לכיוון פסל עץ בגודל טבעי של ישו הצלוב שנרקב לאיטו. כאשר הסמל האמריקאי חוזר למפקדת הפלוגה שלו נאמר לו כי הסכם הפסקת האש נחתם לפני שעות וכי החייל הגרמני ביקש בוודאי להיכנע. סוגיית ההרג לעומת רצח חוזרת ועולה במקומות שונים לאורך הסרט. לאחר מכן הסרט מדלג שני עשורים קדימה למלחמת העולם השנייה שבה הסמל "אופוסום" מוביל כיתת רובאים דרך הנחיתה בצפון-אפריקה, הפלישה לסיציליה והפלישה לנורמנדי בחוף אומהה. הפלוגה יוצאת למסע ברחבי אירופה שמסתיים בשחרור מחנה הריכוז פלקנאו (גר') בצ'כוסלובקיה (מחנה-חוץ של מחנה הריכוז פלוסנבירג). העלילה מתמקדת בארבעת החיילים (ובסמל שלהם) ששורדים את המלחמה מתחילתה ועד סופה וזוכים לכינוי "ארבעת פרשי הסמל". לי מרווין - סמל "אופוסום" מארק המיל - טוראי גריף רוברט קאראדין - טוראי זב בובי דיצ'יקו - טוראי וינצ'י קלי וורד - טוראי ג'ונסון זיגפריד ראוך - הסמל הנאצי שרודר, מקבילו של הסמל האמריקאי סטפאן אודראן - חברת המחתרת הכלואה בבית חולים לחולי נפש בבלגיה "האדומה הגדולה ה-1", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האדומה הגדולה ה-1", באתר נטפליקס "האדומה הגדולה ה-1", באתר AllMovie (באנגלית) "האדומה הגדולה ה-1", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האדומה הגדולה ה-1", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האדומה הגדולה ה-1", באתר Metacritic (באנגלית) "האדומה הגדולה ה-1", באתר אידיבי "האדומה הגדולה ה-1", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, הקולנוע הוא שדה-קרב, דבר, 29 באוגוסט 1980, המשך 1, דבר, 29 באוגוסט 1980, המשך 2, דבר, 29 באוגוסט 1980
כובע היהודים

כובע היהודים (בגרמנית Judenhut; בלטינית pilleus cornutus, כלומר "כיפה בעלת קרן") היה כובע חרוטי צהוב בעל חוד, שגברים יהודים נדרשו לחבוש בצאתם מהגטו באירופה של ימי הביניים לאות קלון. הכובע נועד להבדילם מכלל האוכלוסייה הלא-יהודית. בשנת 807 גזר הארון א-רשיד על כל היהודים במעמד ד'ימי תחת שלטון מוסלמי לחבוש כובעים צהובים מחודדים וחגורות צהובות. פקודות אלו (בגרסאות רבות ושונות – צעיף צהוב, עגל-זהב עשוי עץ צהוב סביב הצוואר ואחרים) נשארו בתוקף בארצות האסלאם עד אמצע המאה ה-19; ב-1837 היה הסולטאן העות'מאני מהמוט השני האחרון שחידש את תוקף החוק. באירופה מופיע הכובע באיורים החל בסוף המאה ה-11. ככל הנראה, לְבשוהו היהודים באזור גרמניה כחלק מהלבוש המסורתי, והוא נתפס בעיניהם כסמל מייחד ולאו דווקא כסמל משפיל. ועידת לטראן הרביעית (1215) פסקה שעל כל היהודים וה"סרצנים" (כלומר מוסלמים) להבדיל את עצמם בלבוש מהנוצרים. החלטה זו אושרה גם בוועידת ויין. כיוון שבגרמניה נהגו היהודים בלאו הכי לחבוש את כובע היהודים, היה הסימן המזהה מיותר בשלבּים הראשונים. בהדרגה חדלו היהודים לחבוש את הכובע, ככל הנראה משום שחשו כי הוא מסכן את ביטחונם – אלא שאז הפכה חבישתו לחובה. למשל, ספר החוקים מדרום גרמניה שוובנשפיגל (1275 לערך) חייב את היהודים לחבוש את הכובע המחודד כדי שיזוהו כיהודים. האפיפיור פאולוס הרביעי קבע ב-1555 כי על הכובע להיות צהוב ומחודד. על כל פנים, התקנה נאכפה רק באופן ספורדי. נראה כי דווקא אכיפת התקנות תרמה בסופו של דבר להיעלמותו של הכובע מארון הבגדים היהודי. במאה ה-15 הוחלף הכובע בסימני היכר אחרים – על פי רוב, בטבעת או בסרט אדום או צהוב. כובע היהודים היה לאות קלון למלווים בריבית ולקוסמים, לאו דווקא יהודים (מכאן כנראה מקורו של "כובע המכשפה", הדומה בצורתו לכובע היהודים). השימוש באותות קלון ליהודים באירופה נפסק בהדרגה, ונעלם לחלוטין עם תחילת האמנציפציה של היהודים, עד לחידושו בידי הנאצים. זיסקינד פון טרימברג חובש כובע יהודים. "הגדת ראשי הציפורים", דרום גרמניה, סביבות שנת 1300. רוב הדמויות באיורים חובשות כובע יהודים. סמל העיר האוסטרית יודנבורג. איור של מכשף חובש כובע מכשפים - הנראה ככובע יהודים. הטלאי הצהוב גזירות הלבוש באימפריה העות'מאנית מדיה וקבצים בנושא כובע היהודים בוויקישיתוף שלום צבר, כובע היהודים והסימן הצהוב
פיאטיגורסק

פיאטיגורסק (ברוסית Пятиго́рск) היא עיר באזור הקווקז שבדרום-מערב רוסיה במחוז סטוורופול. פירוש השם פיאטיגורסק ברוסית הוא "חמש פסגות" והיא נקראת כך על שם חמש פסגות משרשרת הרי קווקז המשקיפים על העיר. אוכלוסיית העיר מונה כ-145,952 נפשות (2014). עם הקמת המחוז הפדרלי של צפון קווקז בעיר הוקמו משרדי נציג הנשיא במחוז. פיאטיגורסק נוסדה בשנת 1780. משנת 1803 ועד היום היא ידועה במעיינות מרפא וכאתר מרפא. המשורר הרוסי מיכאיל לרמונטוב נורה בעיר בדו-קרב בשנת 1841. בעיר יש מוזיאון לזכרו. בעיר נולד והתגורר בצעירותו הגיבור והחלוץ יוסף טרומפלדור. העיר נכבשה במלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים ויהודיה הוצאו להורג. העיר שוחררה בידי הצבא האדום ב-11 בינואר 1943. אמצעי התחבורה העיקרי בעיר הוא חשמלית. בעיר מופעלים גם אוטובוסים ומוניות. כמו כן נבנה רכבל לעליה על ההר. ארמניה דיליג'אן (אנ'), ארמניה הונגריה הוויז, הונגריה הודו קוצ'י, קרלה, הודו בולגריה פנגיורישטה (אנ'), בולגריה גרמניה שוורטה (אנ'), נורדריין-וסטפאליה, גרמניה יוון טריקלה, יוון מדיה וקבצים בנושא פיאטיגורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיאטיגורסק (ברוסית ובאנגלית) פיאטיגורסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיאטיגורסק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) פיאטיגורסק (רוסיה), דף שער בספרייה הלאומית פיאטיגורסק במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) הצבא האדום כובש והולך, דבר, 12 בינואר 1943 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חשבון השטן

חשבון השטן (באנגלית: The Devil's Arithmetic) הוא סרט טלוויזיה משנת 1999 שבוים על ידי הבמאית דונה דייץ'. הסרט מבוסס על ספרה של ג'יין יולן שיצא לאור ב-1988, ומככבות בו קירסטן דנסט ובריטני מרפי. חנה שטרן (קירסטן דנסט) היא נערה יהודייה אמריקאית שמואסת בסיפורי הזיכרונות של דודתה על זוועת השואה. בליל הסדר היא הולכת לפתוח את הדלת לאליהו הנביא. באופן פלאי היא חוזרת אחורה בזמן לשנת 1942 ומוצאת עצמה בעיירה יהודית טיפוסית בפולין, שם היא פוגשת את רבקה, דודתה בצעירותה (בריטני מרפי). היא מגיעה בזמן שנערכת חתונה, שבסיומה מגיעים חיילים נאצים הלוקחים את תושבי העיירה למחנה ריכוז. חנה, המודעת לכך שחזרה לתקופת השואה, חווה את השואה על בשרה ומחזקת את הסובבות אותה בסיפורים על חייה האמיתיים באמריקה ובעקבות המסע האישי שלה גם סיפורים על הקוסם מארץ עוץ. לבסוף מתחלפת חנה עם דודתה החולה כדי להצילה ומגיעה לתאי הגאז. כשהיא נמצאת על סף מוות היא מתעוררת כשכל משפחתה סביבה. לאחר מכן היא מדברת עם דודתה בנושא השואה ומתוך הידע שלה (על דברים שדודתה לא סיפרה לה) מתברר שהיא לא חלמה אלא באמת חזרה אחורה בזמן. הסרט מסתיים עם המסר של תודעת השואה על רקע המשפחה השרה שירי חג בפסח. ובלי שאף אחד ידע היא נזכרת במה שקרה. חנה שטרן - קירסטן דנסט רבקה - בריטני מרפי רבי - פול פרימן לאונור שטרן - מימי רוג'רס דודה איב - לואיז פלטשר "חשבון השטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חשבון השטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חשבון השטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
להט

להט היא תופעה פיזיקלית שבה נפלטת קרינה אלקטרומגנטית מגוף חם כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה שלו. פליטת הקרינה היא בדרך-כלל בתחום הנראה של הספקטרום וכמו כן בתחום התת-אדום של הספקטרום. בנורת להט נפלט אור כתוצאה מזרימת אלקטרונים במוליך (חוט הלהט) אשר לו התנגדות גבוהה לזרימתם - דבר המייצר חום. החום מעורר חלק מהאטומים בחוט הלהט לרמת אנרגיה (אורביטל אלקטרוני) גבוהה יותר. כאשר חוזרים האטומים לרמת האנרגיה המקורית הם פולטים את האנרגיה העודפת בצורת פוטון (אור). ככל שהטמפרטורה שאליה מחומם הגוף עולה, עולה הספק האור הנפלט וצבעו משתנה - אורך הגל הבולט בו מתקצר לפי חוק וין. קרינת גוף שחור
פולקסווגן חיפושית חדשה

החיפושית החדשה (באנגלית: New Beetle) הוא כינויה של מכונית המוגדרת כ"מכונית רטרו", מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית. בשנת 1994 הציגה פולקסווגן, בתערוכת הרכב של צפון אמריקה, אב טיפוס של דגם חדיש ששואב את השראתו העיצובית מהחיפושית הקלאסית. בשנת 1998 הופיע דגם החיפושית החדשה בסוכנויות המכירה. זהו דגם מודרני (בעל מנוע מקורר-מים המותקן מקדימה), מתקדם, חזק ובטיחותי, שמלבד מראהו אין לו קשר של ממש לדגם הישן. גם מחירו רחוק מלהיות עממי, כפי שנועד להיות הדגם המקורי של החיפושית. מבחינה מכנית מבוססת החיפושית החדשה על פלטפורמת ה"גולף". במקביל ירדו מאוד מכירותיה של החיפושית הישנה, שנראה שאכן זמנה חלף לאחר כ-70 שנה. בשנת 2003 נמכרו רק כ-30,000 יחידות מהדגם הישן. ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה), וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית. לחיפושית החדשה גם גרסה חשמלית. זמן הטעינה ייקח לא יותר מ-35 דקות. ב -13 בספטמבר 2018 הודיעה פולקסווגן כי תפסיק את ייצורה של החיפושית החדשה ביולי 2019. פולקסווגן חיפושית מדיה וקבצים בנושא פולקסווגן חיפושית חדשה בוויקישיתוף עוד על הספקי המנוע החשמלי באתר קארז ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סובארו ג'אסטי

סובארו ג'אסטי (Subaru Justy) היא מכונית סופרמיני מתוצרת סובארו היפנית. יצרנית הרכב "סובארו" היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (אנ') (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社). דור ראשון של המכונית הוצג בסלון טוקיו 1983. ייצור המכונית החל ב-1984 ובסוף 1987 עבר הדגם מתיחת פנים משמעותית. ג'אסטי דור ראשון יוצרה עד 1995, ובהמשך שיווקה סובארו דגמים של יצרנים אחרים (סוזוקי ודייהטסו) תחת המותג ג'אסטי במקומות שונים בעולם. דגמי ג'אסטי יוצרו בגרסת שלוש או חמש דלתות, וצוידו במנועי בנזין בנפח 1.0 (55 כוח סוס) או 1.2 ליטר (68 כ"ס), ובתיבת הילוכים ידנית או אוטומטית (גיר רציף, CVT). ברחבי העולם ובמיוחד בארצות הברית, שווקה המכונית בעיקר בגרסת הנעה כפולה 4X4. מרחב הפנים של הג'אסטי היה קטן יחסית ובידוד רעשי הדרך והמנוע בתא הנוסעים היה באיכות נמוכה. גרסת הרכב הידנית נודעה כרכב אמין מבחינה מכנית וחסכנית בדלק. לרכבי ג'אסטי ידניים נרשמה בזמנו צריכת דלק של ליטר בנזין לכל 21.3 קילומטר. בישראל נמכר הדגם מאז 1985. שיווקו של הדגם המעודכן החל במהלך 1988 (כמודל 1989). דגמי ה-4X4 לא נמכרו בישראל. גרסת הגיר האוטומטי הרציף סבלה מבעיות אמינות, ומרבית הגירים האוטומטיים הוחלפו במהלך השנים בתיבות הילוכים ידניות. בישראל נמכר הדגם בדור הראשון בשנים 1985–1988 ולאחר מכן בדור השני בשנים 1989–1994. בדור הראשון הגאסטי הגיעה לישראל עם מנוע 1.0 עם מאייד (קרבורטור) ובדור השני הוצע גם מנוע 1.2 עם מאייד. בשנים 1993–1994 המאייד הוחלף בהזרקה חד נקודתית ששיפרה את הביצועים ואמינות מערכת הדלק. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיווג מכוניות

סיווג מכוניות הוא ניסיון לשייך את דגמי המכוניות לקטגוריות מוכרות. הסיווג אופייני לשוק רכב מסוים, כגון השוק האירופאי, השוק האמריקאי ואף השוק הבריטי הקטן יותר. היווצרות קטגוריה הוא תהליך בו מיוצרים מספר דגמי מכוניות בגודל דומה ומאפיינים דומים, הפונות לאותו פלח שוק. בעולם מקובלים מספר סיווגים. חלקם מוגדרים על ידי ארגונים בתחום הרכב כגון יורו NCAP, וכן עיתוני רכב, או בהתאם לקטגוריות מקובלות בחברות לשירותי ליסינג והשכרה, ואף על ידי מדיניות מיסוי מסוימת של מדינה היוצרת באופן מלאכותי קבוצה של מכוניות המתלכדות סביב מחיר מסוים (כמו המצב כיום בישראל). אך טבעי שנושא הסיווג סובייקטיבי וחמקמק, שכן קשה לקבוע מאפיינים מדויקים לכל המכוניות בכל השווקים, שיתאימו למכוניות בכל הזמנים. מכוניות רבות "נופלות בין הקטגוריות" כמו סיטרואן BX משנות השמונים שהחליפה מכוניות סיטרואן משנות ה-70, הן את המשפחתית GS הקומפקטית, והן את ה-DS המשפחתית הגדולה משנות ה-70. וכך נפלה בין הקטגוריות, עד להגעת ה ZX ב-1991 וה-קסנטיה ב-1993. בעייתיות הסיווג מקבלת משנה תוקף בשוק מעורב כמו שוק הרכב הישראלי. מדיה וקבצים בנושא סיווג מכוניות בוויקישיתוף NCAP Comparable cars