laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנרייטה הרץ

הנרייטה הרץ (בגרמנית: Henriette Herz, נולדה כהנרייטה דה-למוס; 5 בספטמבר 1764 – 22 באוקטובר 1847), סופרת ובעלת סלון ספרותי בתקופת הסער והפרץ, יהודיה-גרמנית מומרת. אשתו של הרופא והסופר מרקוס הרץ וחברתה הקרובה של דורותיאה מנדלסון, בתו של משה מנדלסון. הרץ נולדה למשפחת רופאים מוכרת בברלין, מאנוסי פורטוגל ונתחנכה במגוון שפות. אביה בנימין דה למוס היה מנהל בית החולים היהודי בברלין, ואמה הייתה אסתר לבית דה שרלוויל. בגיל 12 אירוסיה לרופא המבוגר ממנה מרקוס הרץ וכעבור כשנתיים נישאה לו. הישגיה של הרץ בתחום הספרות הם בעלי חשיבות פחותה, ואילו הישגה הבולט בתולדות הספרות הוא בניהול אחד מן הסלונים הספרותיים החשובים ביותר, בשנים 1780–1803. סלון זה היה פורץ דרך. בתחילה נהג בעלה לארח אורחים רמי מעלה מתחומי הפוליטיקה והתרבות, בעוד הנרייטה מסבה בחדר סמוך עם נשותיהם. חוג נשים זה הקים רשת חברתית "לטיפוח החברות" ועסק בעיקר ביצירות הסער והפרץ של יוהאן וולפגנג פון גתה. זו הייתה ראשיתו של "פולחן גתה" בספרות הגרמנית. משני חוגים אלה - של הגברים ושל הנשים - התפתח אחד הסלונים החברתיים המובילים בברלין, שבו הסבו פוליטיקאים, מדענים, אמנים, אנשי רוח ופילוסופים בסביבה חופשית ופתוחה, בלתי תלויה במעמד, שכמוה לא עמדה לרשותם במקום אחר. בין אורחי הסלון היו האחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט, ז'אן פול, רחל ורנהגן (אז עדיין רחל לוין, בעצמה בעלת סלון ספרותי מוביל). פרידריך שלגל פגש בסלון את דורותיאה פייט, שהייתה אחר כך לאשתו. זרמים ספרותיים שונים ורעיונות מכל חוגי החברה נפגשו כאן בצורה מפרה וברוח הנאורות. הקשרים החברתיים שנרקמו בין מלומדים גרמנים וצרפתים, בין אמנים ומדענים, תרמו להתפתחותה התרבותית של ברלין ושל פרוסיה. עם מות בעלה בשנת 1803, נאלצה הרץ לצמצם את פעילותה ולהתחבר למעגלים ספרותיים וחברתיים אחרים, למשל זה של רחל ורנהגן. החל בשנת 1813 הקדישה עצמה לחינוך של ילדים עניים, אך תהילתה כבעלת הסלון הספרותי דבקה בה. בשנת 1817 המירה דתה לנצרות פרוטסטנטית, כיהודים משכילים רבים אחרים באותה התקופה. היא קבורה בבית העלמין השני של קהילת הקתדרלה הגרמנית וקתדרלת ירושלים, בקרויצברג. מדיה וקבצים בנושא הנרייטה הרץ בוויקישיתוף ברברה האן, הנרייטה הרץ, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) נטלי ניימרק גולדברג, וקולן ישמע- יהודיות נאורות בברלין, הוצאת מרכז שז"ר ומכון ליאו בק, 2014 מיכל זוהר בן דור, הסלון, הוצאת ניב 2020 גילי איזיקוביץ׳, היהודיות הכי משכילות שלא הכרתם, עיתון הארץ, 2020 הנריטה הרץ (1764-1847), דף שער בספרייה הלאומית
ירה (נהר)

נהר הירה (באנגלית: Yarra River) הוא נהר בדרום ויקטוריה שבאוסטרליה. בשפך הנהר נבנתה העיר מלבורן. הנהר נקרא "בירהרונג" על ידי אנשי ורונדג'רי אשר אכלסו את עמק הירה לפני ההתיישבות הבריטית. הנהר קיבל את השם "ירה ירה" בשנת 1835 על ידי ג'ון הלדן וודג' מאגודת פורט פיליפ, למרות ההנחה כי שם זה הוא שם אבוריג'ינלי. נהר ירה זורם לאורך מרכז מלבורן ואורכו 242 קילומטרים. זהו הנהר המערבי ביותר באוסטרליה הניזון ממי שלגים, ושטח אגן הניקוז הכולל שלו הוא כ-4,000 קמ"ר. כמה מהפלגים העיקריים של הנהר הם נהר פלנטי, נחל מרי, נחל דרבין, נחל גרדינרס ונחל מון פונדס. תצפית מגשר קאנס גשר בולט גשר פרינסס סככת סירת אוניברסיטת מלבורן הישנה גשר רחוב סוואן גשר מורל גשר הודל גשר רחוב צ'רץ' כפי שהוא נראה מדרום ירה לקרמורן מדיה וקבצים בנושא ירה בוויקישיתוף ירה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטרליה ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ננס שחור

ננס שחור (באנגלית: Black dwarf) הוא סוג של כוכב היפותטי ביקום. זה צפוי להיות מצבו הסופי של ננס לבן, לאחר שהפסיק לפלוט קרינה (כלומר אינו פולט עוד אור וחום) עקב התקררות הדרגתית. ננס לבן עצמו מהווה את השארית של כוכב עם מסה התחלתית של עד 8 מסות שמש. לא התגלו ולא צפויים להתגלות ננסים שחורים ביקום, משום שהזמן הדרוש ליצירתם כנראה גדול מגילו הנוכחי של היקום. ערך מורחב – מחזור החיים של כוכב אחרי שכוכב בעל מסה התחלתית נמוכה מ-8 מסות שמש סיים לבצע היתוך גרעיני של היסודות הקלים (מימן בננס אדום ומימן והליום בכוכבים גדולים יותר) ומסתו לא מספיקה כדי לבצע היתוך של יסודות כבדים יותר (כגון פחמן, חמצן וחנקן) לחץ הקרינה לא מספיק כדי לשמור על שיווי משקל הידרוסטטי והכוכב קורס בשל כח הכבידה. התוצר הסופי הוא כוכב קטן (בסדר גודל של כדור הארץ) ודחוס, הקרוי ננס לבן. מסתו של כוכב זה לאחר השלת המעטפת נמוכה מגבול צ'נדראסקאר, כלומר קטנה מ-1.44 מסות שמש. הננס הלבן מתקרר באיטיות רבה תוך פליטת קרינה תרמית, ובסופו של דבר הוא צפוי להפוך לננס שחור קר ואפל. למעשה, הוא מתקרר בתהליך של איבוד אנרגיה קינטית על ידי גרעיני האטומים, בעוד שהאלקטרונים ממשיכים להיות "חמים", משום שעקרון האיסור של פאולי מונע מהם לרדת לרמות אנרגיה נמוכות יותר. תהליך ההתקררות מננס לבן לננס שחור לפי התאוריה יכול לקחת משמעותית יותר זמן מגיל היקום, כך שלא צפויים להיות ננסים שחורים ביקום בימינו. גילוים של ננסים שחורים צפוי להיות קשה, גם אם הם אכן קיימים. לפי הגדרתם, ננסים שחורים הם גופים שאינם פולטים קרינה, כלומר הם נמצאים בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת הרקע הקוסמית, ועל כן גילוי ישיר שלהם בשיטות ספקטרוסקופיות בלתי אפשרי. גילוי ננס שחור יהיה אפשרי בעיקר על ידי השפעתו הכבידתית על בן הזוג שלו במערכת כפולה. בנוסף על ננסים שחורים, קיימים ביקום מספר סוגי כוכבים שכמעט או בכלל אינם פולטים קרינה. ננסים חומים הם גופים דמויי כוכב שמסתם נמוכה מדי מהמסה הנחוצה ליצירת אנרגיה בעזרת היתוך גרעיני של מימן רגיל, אם כי הם מפיקים מעט אנרגיה בהיתוך מימן כבד. בניגוד לננסים שחורים (או לבנים) ננסים חומים אינם כוכבים מנוונים, מסתם נמוכה יותר וגם צפיפותם נמוכה. כוכבי נייטרונים וחורים שחורים גם הם כוכבים שאינם פולטים קרינה בעצמם, וגם הם מהווים מצב סופי של חיי כוכב, אלא שמסתם גבוהה לפחות פי 10 (מעל גבול צ'נדראסקאר), ועל כן קל יותר לגלות אותם, הן בעזרת השפעתם הכבידתית על סביבתם, והן בעזרת פליטת קרינה מדיסקת הספיחה סביבם, אם זו קיימת.
נאן

נאן (בהינדי: नान, באורדו نان) הוא סוג של לחם שנפוץ בהודו ובשכנותיה שצורתו שטוחה ועגולה. לחם זה דומה לפיתה גדולה ורכה. בצק הנאן עשוי מקמח חיטה ומכינים אותו בטנדורי. במקרים רבים מוסיפים לו תוספות כגון שומשום, שום או מילוי של בשר, ירקות או גבינה. את הנאן אופים מקמח חיטה, לרוב קמח לבן, מעט יוגורט ושמרים. הנאן מהווה תוספת לארוחה ולעיתים מהווה את הארוחה כולה. צ'פאטי קולצ'ה המטבח ההודי מדיה וקבצים בנושא נאן בוויקישיתוף מתכון הכנה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וגה

וֶגָה (Vega) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נבל והוא גם הכוכב החמישי בבהירותו בשמים והשני בבהירותו בשמי הצפון (אחרי ארקטורוס). וגה ממוקם כ-25 שנות אור מהשמש, והוא אחד מהכוכבים הבולטים בלילות הקיץ ומהווה את אחד מקודקודיו של משולש הקיץ. כאשר נקבע סולם הבהירות נראית של הכוכבים בשנת 1856 הוא הוגדר כך שבהירותו של וגה תהיה מדרגה 0.0, אך כיום, בעקבות מדידות מדויקות של עוצמת ההארה, התברר כי הבהירות האמיתית היא 0.03. וגה הוא כוכב התקן למחלקה הספקטרלית A0Va. וגה הוא כוכב צעיר יחסית לשמש - גילו מוערך בפחות מחצי מיליארד שנים. זהו כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A0 V, צבעו לבן - כחלחל ועוצמת ההארה שלו היא פי 37 משל השמש. יחד עם סיריוס וארקטורוס, הוא בין הכוכבים הקורנים ביותר בסביבה הקרובה של מערכת השמש. וגה מסתובב סביב צירו במהירות גבוהה במיוחד - כ-274 ק"מ לשנייה. כתוצאה מכך קוטרו בקו המשווה גדול ב-23% מקוטרו בקטבים. בשל חוסר הסימטריה במבנה הכוכב, הטמפרטורה באזור הקטבים גבוהה יותר מאשר סביב קו המשווה ולכן גם עוצמת הקרינה הנפלטת מאזור הקטבים גדולה יותר מעוצמת ההארה סביב קו המשווה. וגה מפנה את אחד מקטביו לעבר כדור הארץ, ולו היה ציר הסיבוב שלו ניצב לקו הראיה אליו, הייתה עוצמת ההארה שלו קטנה בחצי. וגה מתקרב למערכת השמש במהירות של כ-13.9 ק"מ לשנייה ובשל תהליך ההתפתחות שלו ככוכב הסדרה הראשית, עולה עוצמת ההארה שלו. כתוצאה מכך בעוד כ-210,000 שנים יהיה וגה הכוכב הבהיר ביותר בשמים. לווגה יש הילה של אבק חם מסביבו, דבר העשוי לרמז על תהליך היווצרות של כוכבי לכת במרחק של כ-11 מיליארד ק"מ ממנו. 12,000 שנים לפני הספירה הצביע ציר הסיבוב של כדור הארץ אל עבר וגה כך שווגה היה אז כוכב הציר הצפוני, אך בשל נקיפת ציר כדור הארץ מצביע כיום ציר הסיבוב אל הכוכב פולאריס. בעוד כ-12,000 שנים יחזור וגה להיות כוכב הציר הצפוני. בשל בהירותו הבולטת, היה וגה מוכר ברוב התרבויות שמצפון לקו המשווה: בתרבות האינואיטית הוא נקרא "האשה הזקנה", אצל הפולינזים הצפוניים הוא נקרא "כוכב השנה" שכן מועד תחילת השנה נקבע על פיו. הכוכב היה מוכר גם באשור, שם נקרא "השופט השמימי", באכד, שם נקרא "חיי השמים" ובבבל, שם נקרא "שליח האור". במצרים העתיקה ובהודו הוא זוהה עם נשר ושמו בערבית היה "הנשר הצולל" (אנ-נאסר אל וואקי - النسر الواقع) והמילה "וואקי" שובשה לשמו הנוכחי. וגה היה הכוכב הראשון (חוץ מהשמש) שצולם כבר בשנת 1850 בשיטת דאגרוטיפ וכן הכוכב הראשון שבאורו התגלו קווי בליעה בשנת 1872. מדיה וקבצים בנושא וגה בוויקישיתוף וגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וגה, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
מתילדה מרקזי

מתילדה מרקזי (בגרמנית: Mathilde Marchesi, נולדה בשם מתילדה גראומן; 24 במרץ 1821 - 17 בנובמבר 1913) הייתה זמרת מצו-סופרן, מורה לשירה ותומכת בטכניקת בל קאנטו. מרקזי נולדה בפרנקפורט על נהר מיין (כיום בצד הגרמני של מדינת הסה). בגיל 22, אחרי שמשפחתה איבדה את הונה, נסעה לווינה לפתח את קולה. משם המשיכה לפריז, ללמוד אצל מנואל גארסיה השני, שהשפעתו עליה הייתה העיקרית בחייה. בערך באותה תקופה נישאה לבריטון האיטלקי סלבטורה מרקזי ופיתחה קריירה קצרה באופרה וברסיטלים. הואיל וקולה היה סביר ולא מעבר לזה, בחרה לעסוק בהוראה, ובתחום זה עשתה לה שם. מרקזי לימדה בקונסרבטוריונים בקלן ובווינה ובשנת 1881 פתחה בית ספר משלה בפריז, שם נשארה למשך רוב חייה. בסופו של דבר נודעה ביותר כמורה לפיתוח קול של כמה זמרים דגולים. המפורסמת ביותר בין תלמידיה היא אולי נלי מלבה, אבל היא הדריכה גם את אמה קלווה ואת אמה איימס. מרקזי מתה בלונדון. כיום אין זוכרים עוד את מרקזי בגין קריירת הזמרה שלה. תחת זאת, היא נודעת בראש ובראשונה כמורה של הרבה מאוד זמרים ידועי שם וכן כמורה לפיתוח קול וזמרה, שהביאה את טכניקת הבל קנטו אל המאה ה-20. עד היום יש הלומדים את רעיונותיה, בעיקר זמרות סופרן, שבפיתוח קולן התמחתה במיוחד. מרקזי עודדה בדרך כלל סגנון שירה טבעי: היא הטיפה לשיטת נשימה אינסטינקטיבית במידה רבה וטענה כנגד תנוחת ה"חיוך" שהייתה מקובלת על מורות רבות בימיה. בעיקר העסיקה אותה החלוקה למשלבים הווקאליים והמעבר ביניהם, שבה ראתה את "האלפא והאומגה של יצירת הקול הנשי ופיתוחו, אבן הבוחן של כל שיטות השירה, ותיקות כחדשות." כמו כן ביטאה שוב ושוב את סלידתה ממורות בנות זמנה, שהשיטות שהציעו היו אמורות לפתח במלואו, באחריות גמורה, לטענתן, את הקול תוך שנה או שנתיים. היא, לעומת זאת, גרסה שהדרך הטובה והנכונה ביותר לגשת לפיתוח הקול היא במתינות ובשיקול דעת. שניים מן המאפיינים הבולטים ביותר בתורתה היו "השיטה האנליטית" שלה ועמידתה התקיפה על פרקי תרגול קצרים מאוד למתחילים. "השיטה האנליטית" שלה ייחסה חשיבות רבה להבנה אינטלקטואלית של כל דבר שירה, הן מן הבחינה הטכנית והן האסתטית של היצירה, החל באריות נשגבות וכלה בתרגילי קול פשוטים. היא טענה, ששינון מכני ללא הבנה מזיק בסופו של דבר לשימוש האמנותי בקול. בלטה ביותר תביעתה להקפיד על פרקי זמן קצרים ביותר של אימון למתחילים, לא יותר מחמש דקות בכל פעם, שלוש או ארבע פעמים ביום, למתחילים גמורים. כמובן, פרקי הזמן האלה יכולים וצריכים להתארך ככל שהקול מבשיל ומתפתח. (רשימה חלקית) סוזאן אדמס פרנסס אלדה זיגריד ארנולדסון בלאנש אראל אמה קלווה אמה איימס רוז אטינגר מרי גארדן אטלקה גרסטר זלמה קורץ בלאנש מרקזי (בתה) דיים נלי מלבה אמה פוקשק (נודעה בשם אילמה דה מורסקה) אמה נבאדה סיביל סנדרסון פרנסס סאביל אלן ביץ' יאו נדז'דה זאבלה-ורובל ועוד. מרקזי, מתילדה. בל קאנטו: שיטה ווקאלית תאורטית ומעשית. דובר (1970) ISBN 0-486-22315-9 מדיה וקבצים בנושא מתילדה מרקזי בוויקישיתוף מתילדה מרקזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מתילדה מרקזי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המנון אסטוניה

מולדתי, האושר והשמחה שלי (באסטונית: Mu isamaa, mu õnn ja rõõm) אומץ כהמנון הלאומי של אסטוניה בשנת 1920 ושוב בשנת 1990. המילים נכתבו על ידי יוהאן וולדמאר יאנסן ולוו במנגינה שהולחנה בשנת 1848 על ידי פרדריק פאסיוס שהיא גם המנגינה של ההמנון הלאומי של פינלנד. השיר הוצג לציבור כיצירה מקהלתית בפסטיבל הזמר הגדול של אסטוניה בשנת 1869 ועד מהרה הפך לסמל התחייה הלאומית באסטוניה. בשנים 1944 ו-1988, בעת קיומה של אסטונית הסובייטית, אומץ המנון שונה, כאשר המנון זה נאסר על ידי השלטון הסובייטי. דגל אסטוניה סמל אסטוניה מדיה וקבצים בנושא המנון אסטוניה בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון אסטוניה" באתר מיוזיק בריינז קובץ שמע של ההמנון בביצוע צבאי אודות ההמנון בתחתית העמוד
היגרומטר

היגרומטר או מד לחות, הוא מכשיר מדידה המיועד למדוד את כמות הלחות הנמצאת באוויר ביחס לאוויר יבש. מודל פשוט של היגרומטר ידוע בתור פסיכרומטר והוא בנוי משני תרמומטרים: אחד מודד את טמפרטורת האוויר היבש והשני עטוף בפתיל שקצהו התחתון טבול במים למדידת הטמפרטורה הלחה (השם - גולה לחה, נובע מכך שקצהו טבול במים). אידוי מהגולה הלחה מוריד את הטמפרטורה (על פי קלאוזיוס קלפירון), כך שתרמומטר הגולה הלחה בדרך כלל מראה טמפרטורה נמוכה יותר מאשר זו המודדת את טמפרטורת האוויר היבש. כאשר טמפרטורת האוויר נמוכה מטמפרטורת הקיפאון, הגולה הלחה מתכסה שכבה דקה ומבודדת של קרח. במצב זה ייתכן שהטמפרטורה הלחה תהיה גבוהה יותר מהטמפרטורה היבשה. בעזרת הטמפרטורות היבשה והלחה שתימדד, אפשר לחשב את נקודת הטל ואת הלחות היחסית באוויר בעזרת דיאגרמה תרמודינמית או באמצעות חישוב מנוסחאות. נקודת הטל היא הטמפרטורה אליה יש לקרר את האוויר בתהליך איזובארי על מנת להגיע לרוויה. קירור נוסף יתחיל תהליך של התעבות. היגרומטר מסוג זה בנוי מזכוכית שיש שליטה על הטמפרטורה שלה. לרוב תקורר יותר מטמפרטורת הסביבה והטמפרטורה שממנה מתחילה התעבות תהיה טמפרטורת נקודת הטל. טמפרטורה וירטואלית science/dew-point-hygrometer היגרומטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בלד

בלד (בסלובנית: Bled) היא עיירת נופש בצפון-מערב סלובניה, השוכנת לחופו של אגם בלד. בעיירה מתגוררים כ־5,000 תושבים. קיימות עדויות להתיישבות באזור כבר בתקופת הברזל, אך רק במאה השביעית, עם הגיעם של ראשוני הסלאבים, החלה התיישבות משמעותית. ב-1004 מסר הקיסר היינריך השני את המבצר ואת אדמותיה של בלד לבישוף של בריקסן, שבדרום טירול. היא נותרה בשליטת הבישופים עד לראשית המאה ה-19, אז עברה לידי בית הבסבורג. יופיו של המקום נודע כבר בימי הביניים, אך במאה ה-18 היו ששקלו לייבש את האגם כדי להשתמש בחרסית שבקרקעיתו לייצור לבנים. ב-1855 פתח יזם שווייצרי מרחצאות, והפוטנציאל התיירותי של העיירה החל להתממש. התיירות קיבלה תנופה משמעותית ב-1870, עם חנוכת קו הרכבת בין ליובליאנה לפילאך, שעבר ליד בלד. בבלד שכן מעון הקיץ של משפחת המלוכה ששלטה בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים בין מלחמות העולם. אגם בלד הוא מקור המשיכה העיקרי של בלד. על מנת להגן עליו, השיט היחיד המותר בו הוא של סירות משוטים. בלב האגם אי קטן (Blejski Otok), ובו כנסייה מהמאה התשיעית. בכנסייה פעמון כבד מהמאה ה-15, שעל פי המסורת המקומית, משאלתו של המצלצל בו תתגשם. הכנסייה היא מקום פופולרי לחתונות בסלובניה. בגובה של 130 מ' מעל בלד מתנשא מבצר בלד (Blejski Grad), שהוקם במאה ה-11, ושימש כמקום מושבם של הבישופים מבריקסן במשך כ-800 שנים. בתוך המבצר יש מוזיאון להיסטוריה של האזור. בלד מהווה גם נקודת מוצא נוחה לטיולים באלפים היוליאניים. בקרבת בלד, נמצא קניון וינטגר, שלאורכו (1.6 ק"מ) ניתן לטייל על שבילי עץ ולהנות מזרימת נהר הרדובנה, בריכות, מפלים ומטבע פראי. המבצר מעל האגם תצפית מהמבצר על העיר אתר האינטרנט הרשמי של בלד (בסלובנית) אתר האי בלד עוזי טאובר, ‏אגם בלד - הפנינה של סלובניה, באתר GoTravel
אנטון אדריאן מוסרט

אנטון אדריאן מוסרט (הולנדית: Anton Mussert, ‏האזנה‏Ⓘ‏, 11 במאי 1894 – 7 במאי 1946) היה פוליטיקאי לאומני הולנדי ששיתף פעולה עם הכובשים הנאצים. מוסרט, מהנדס מים במקצועו, היה פעיל מצעירותו בתנועות לאומניות הולנדיות. בשנת 1931, עוד לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הקים ביחד עם אחרים תנועה לאומנית בהולנד שנקראה "התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד" (אנ'). מראשיתה לא הזדהתה התנועה עם עקרונות המפלגה הנאצית הגרמנית במלואם, במצעה לא נכללו סעיפים אנטישמיים והיא שמה את הדגש על לאומיות הולנדית עם גוון סוציאליסטי. במרוצת הזמן התנועה הקצינה ואימצה עמדות אנטישמיות. בשנת 1936 נתקבל מוסרט אצל היטלר. בתקופת הכיבוש הנאצי בהולנד הוא נהנה מתמיכתו של פריץ שמידט. הוא הציע להקים מדינה של "הולנד רבתי" שיכללו בה גם חבל פלנדריה בבלגיה וחלקים מצפון צרפת. הגרמנים דחו את ההצעה ומנעו ממוסרט השפעה של ממש על הממשל בהולנד. בשנת 1941 ערכו הנאצים למוסרט ביקור מצולם במחנה הריכוז דכאו. בשנת 1942 התירו הגרמנים למוסרט לכנות עצמו בתואר "מנהיג העם ההולנדי", אך היה זה תואר ריק מתוכן ומוסרט נשאר בגדר משתף פעולה ללא השפעה שלטונית אמיתית. מוסרט לא תמך ברדיפת היהודים וניסה גם להציל בודדים מהם. כן לא צידד מוסרט בהקמת לגיון המתנדבים ההולנדי בשנת 1941, אך היה חסר השפעה ממשית למנוע את הקמתו. הלגיון הוקם ומשך אליו כ־25,000 מתנדבים הולנדיים שלחמו בחזית הרוסית במסגרת הוואפן אס אס (האס אס הקרבי). עם תום המלחמה נעצר מוסרט, הועמד לדין על בגידה והוצא להורג בירייה בהאג ב־7 במאי 1946, ימים אחדים לפני יום הולדתו ה־52. מדיה וקבצים בנושא אנטון אדריאן מוסרט בוויקישיתוף אנטון אדריאן מוסרט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטון אדריאן מוסרט, באתר Discogs (באנגלית)
הרי עסיר

הרי עסיר (בערבית: جبال عسير) הם רכס הרים שמיקומם בעיקר בדרום־מערב ערב הסעודית ובדרום תימן. רכס זה הוא חלק מרכס ארוך המשתרע לאורך השבר הסורי אפריקאי. בהרי עסיר, שנמצאים בחצי האי ערב המדברי והיבש, יורדים באזורים מסוימים 480 מילימטרים של משקעים בשנה. לשם השוואה, זוהי כמות כפולה מכמות המשקעים השנתית שיורדת בבאר שבע. כמות משקעים זו הופכת את אזור ההרים לאזור הפורה ביותר בתימן ובערב הסעודית. החלק של הרכס שנמצא בתימן גבוה יותר, ולכן בחורף יורד שם שלג. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגתו של הר נבי שועייב, שגובהה 3666 מטרים מעל פני הים. פסגה זו היא הגבוהה ביותר בחצי האי ערב, והשנייה בגובהה במזרח התיכון. לשם השוואה, גובה הר החרמון הוא 2,814 מטרים מעל פני הים. על רכס ההרים שוכנת בירת תימן, צנעא, וכן מתגוררים עליו רוב תושבי תימן. כמו כן, על ההר נמצאת העיר הסעודית החשובה לאסלאם, מכה. הרכס הוא בעצם תחילתו מרכס הרים גדול בהרבה המשתרע עד הרי אנסריה שבצפון־מערב סוריה. מדיה וקבצים בנושא הרי עסיר בוויקישיתוף
Neuroactive

Neuroactive היא להקת סינתפופ/EBM מפינלנד. Neuroactive הוקמה בשנת 1991 על ידי יארקו טואוהימה, וילה ברוסי ווסה ריינה. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון "Morphology" בחברת התקליטים Cyberware Productions. בשנת 1997, זמן קצר אחרי צאת אלבומה השני Phonic Trace עזבו את הלהקה וילה ברוסי ווסה רינאן והצטרף קימו קאריאליינן. בשנת 1998 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים A Different Drum. Morphology 1994 Phonic Trace 1997 Fiber-Optic Rhythm 1999 Neurology 1994-2000 2000 Transients 2001 N-gin 2005 2009 Antidote 2014 Electra 2020 Minor Side-Effects אתר האינטרנט הרשמי של Neuroactive Neuroactive, באתר Last.fm (באנגלית) Neuroactive, באתר MusicBrainz (באנגלית) Neuroactive, באתר Discogs (באנגלית)
מגדלור פיג'ן פוינט

מגדלור פיג'ן פוינט (באנגלית: Pigeon Point Lighthouse "נקודת היונים") הוא מגדלור לחוף האוקיינוס השקט שנמצא 65 קילומטרים מדרום לסן פרנסיסקו במדינת קליפורניה שבארצות הברית. גובהו של המגדלור 35 מטר, ובראשו ניצבת נורה שמהבהבת כל 10 שניות. ראש המגדלור נמצא בגובה של 45 מטר מעל פני הים. שמורה היסטורית הוכרזה מסביב למגדלור. השם המקורי של המקום היה "Punta de las Ballenas" (בספרדית) או "Whale point" (באנגלית), כלומר "נקודת הלווייתנים". השם שונה לאחר שספינה בשם "Carrier Pigeon" ("יונת דואר") טבעה באזור בשנת 1853. במחצית השנייה של המאה ה-19 חל גידול ניכר באוכלוסיית קליפורניה כתוצאה ממציאת זהב במדינה. המגדלור נבנה לאחר שכמה ספינות שהיו בדרכן מבוסטון לקליפורניה התנגשו בסלעים באזור החוף. הבנייה הסתיימה בשנת 1872. האור של בוסטון הבהלה לזהב מדיה וקבצים בנושא מגדלור פיג'ן פוינט בוויקישיתוף הפארק ההיסטורי סביב מגדלור פיג'ן פוינט תיאור של אזור פיג'ן פוינט ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסכולת שיקגו (סוציולוגיה)

בסוציולוגיה, אסכולת שיקגו מתייחסת לניסיון המהותי הראשון לחקור את הסביבה האורבנית על ידי שילוב של תאוריה ואתנוגרפיה בעיר שיקגו. במהלך שנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20, סוציולוגיה אורבנית זוהתה עם המחקרים שהוצאו מבית הספר לסוציולוגיה של שיקגו. חוקרים המשתייכים לאסכולה זו טענו כי בשל ההתפתחויות הטכנולוגיות והחברתיות החל משנות ה-20 של המאה העשרים, מעמדו של האזור הגאוגרפי המקומי כיחידה חברתית נמצא בנסיגה. אורח החיים העירוני תואר כמנוגד לאורח החיים הכפרי. היחסים הבינאישיים בעיר תוארו כיחסים משניים חלשים ושטחיים לא יציבים ביחס למבנה הקשרים המאפיינים קהילה כפרית. במאמרו: "אורבניות כאורח חיים" (1938), העמיד לואיס וירת, דמות מרכזית באסכולת שיקגו, תיאור שיטתי של כמה מן המאפיינים המרכזיים של העיר הגדולה. וירת' מאפיין את העיר באמצעות שלושה היבטים מרכזיים: גודל האוכלוסייה, דחיסות והטרוגניות חברתית. אצל וירת' מתקיימות הרחבה מושגית ותפיסה כוללת של מה שהוא מכנה "אורבניות", כלומר היבטים חברתיים ותרבותיים-עירוניים, כגון הפרדה מרחבית, מגעים חברתיים משניים והטרוגניות חברתית, המשתקפים בעמדות, במבנים אישיותיים ובדרך חיים. גאורג זימל, רוברט פארק, לואיס וירת, אורבניזם: הסוציולוגיה של העיר המודרנית. זיוה שטרנהל, אורות בוהקים, עיר גדולה, באתר הארץ, 21 ביולי 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאמא מיה! (סרט)

מאמא מיה! (באנגלית: !Mamma Mia) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי-שוודי שיצא בשנת 2008 המבוסס על מחזמר בעל אותו השם מהווסט אנד, המבוסס על שירי להקת ABBA. שם הסרט, "Mamma Mia", נלקח משירם של הלהקה, שהגיע לראש המצעדים ברחבי העולם. הסרט הופק על ידי אולפני יוניברסל, בשיתוף עם פלייטון וליטלסטאר והוא צולם ברובו ביוון. מריל סטריפ, זוכת פרס אוסקר, מובילה את צוות שחקני הסרט, ומשחקת את תפקידה של דונה שרידן, אם יחידנית. פירס ברוסנן משחק את סם, אחד משלושה אבות אפשריים של סופי, בתה של דונה. את סופי משחקת אמנדה סייפריד. פירס ברוסנן זכה על תפקידו בסרט בפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע ביותר, הסרט גם זכה לביקורות שליליות, אך היה שובר קופות. בשנת 2008 יצא לאקרנים "אבבא: הסיפור מאחורי מאמה מיה", סרט תיעודי על הפקת המחזמר והסרט. בקיץ 2018 יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "מאמה מיה! Here We Go Again", שגם היה שובר קופות. העלילה עוקבת אחר סופי שרידן (אמנדה סייפריד), בחורה צעירה שמקווה לגלות את זהות אביה. יומיים לפני חתונתה, סופי קוראת את יומן אימה, דונה (מריל סטריפ) ושם היא מוצאת שאימה נהלה מערכות יחסים קרובות עם שלושה גברים. היא מזמינה לאי את שלושת הגברים: סם קרמייקל (פירס ברוסנן), ביל אנדרסון (סטלאן סקושגורד) והארי ברייט (קולין פירת'); במהלך שהייתם של השלושה באי, דונה מתמודדת עם אותם שלושה גברים, ואילו סופי מנסה להתמודד עם ארוסה, סקיי, כאשר מתעוררים בה רגשות שהיא לא באמת אוהבת אותו, שמתערבים בבלבולה בקשר לאביה. אל האי מגיעות גם חברותיה של דונה, טניה ורוזי, איתן דונה שרה בלהקת עבר, "דונה והדיינמוס". יום לפני החתונה כל אחד מהגברים בטוח שהוא הולך למסור את סופי לחתן בחתונתה, מאחר שהאבהות על סופי היא אינה ודאית. לבסוף דונה אמורה למסור אותה. ברגע האמת סופי וסקיי מבינים שהם עוד לא מוכנים לחתונה ומחליטים לדחות אותה ולצאת לטיול מסביב לעולם. סם, שעדיין מאוהב בדונה, מציע לה נישואין והם נישאים. באותו זמן חושף הארי כי הוא נוטה להימשך גם אל גברים, ואילו רוזי וביל הופכים להיות זוג. לבסוף לא מתברר מי האבא. דונה שרידן (מריל סטריפ) סופי שרידן (אמנדה סייפריד) סם קרמייקל (פירס ברוסנן) רוזי (ג'ולי וולטרס) טניה (כריסטין ברנסקי) הארי ברייט (קולין פירת') ביל אנדרסון (סטלאן סקושגורד) סקיי (דומיניק קופר) פפר (פיליפ מייקל) אלי (אשלי לילי) ליסה (רייצ'ל מקדוואל) רשימת השירים המופיעים בסרט בסדר כרונולוגי והמבצעים שלהם בסרט: מדיה וקבצים בנושא מאמא מיה! בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאמא מיה! "מאמא מיה!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מאמא מיה!", באתר נטפליקס "מאמא מיה!", באתר AllMovie (באנגלית) "מאמא מיה!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מאמא מיה!", באתר Metacritic (באנגלית) "מאמא מיה!", באתר אידיבי "מאמא מיה!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אי-אף-פי, הגרסה ההוליוודית ל"מאמא מיה" תצולם ביוון, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2007 אבנר שביט, עכבר העיר, תל אביב, מאמא מיה: המיוזיקל הגרוע של הקיץ, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2008 ירון פריד, תחסכו מעצמכם את העינוי של מאמא מיה, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2008 ענת טוריסקי, ‏כשסרט בנות הופך לסרט דודות, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2008 אורי קליין, מריל סטריפ שרה על כסף, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2008 ניר קיפניס, ‏סיפורים מבית אבבא, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2009 איתמר זהר, סרט המשך ל"מאמא מיה!" ייצא בקיץ הבא, באתר הארץ, 21 במאי 2017 איתמר זהר, "מאמא מיה 2" הכניס 34 מיליון דולר בארה"ב בסוף השבוע הראשון שלו, באתר הארץ, 22 ביולי 2018
שלומי לאופר

שלומי לאופר (נולד ב-12 בנובמבר 1982), עיתונאי, איש יחסי ציבור ויועץ תקשורת. היה פעיל חברתי מגיל צעיר, במסגרות שונות, בהן מועצת התלמידים ונוער מרצ. בנוסף, כיהן כיועץ ראש עיריית חדרה לענייני נוער בתקופת כהונתו של ישראל סדן כראש העיר. החל לעבוד כעיתונאי במקומוני האזור, ברדיו האזורי ובטלוויזיה האזורית. מאוחר יותר עבר לתל אביב ושימש ככתב הרכילות של זמן תל אביב ו-nrg מרשת מעריב. לאחר מכן עבר לידיעות אחרונות להקים את מדור "העלוקה", מדור הרכילות היומי במוסף "24 שעות". בהמשך קודם לתפקיד רכז המערכת של מוסף "24 שעות" ולתפקיד עורך עמודי התרבות, תפקיד בו נשא עד סוף 2008. בספטמבר 2008 נבחר לוועד המנהל של אגודת הלהט"ב. היה מועמד לכנסת ה-18 במקום ה-11 ברשימת צבר - מפלגת הצעירים של ישראל, רשימה שלא עברה את אחוז החסימה. בדצמבר 2013 הקים עם נדב גלאון (בנה של זהבה גלאון) את משרד ייעוץ התקשורת GLPR ובין היתר מונה לשמש כיועץ התקשורת והדובר של עיריית חדרה, צוותא, תנו לחיות לחיות, מכון הערבה והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. ב-2019 סגר את משרד הייעוץ ומאז פועל כפרילנס ויועץ התקשורת של ירדנה ארזי. מדיה וקבצים בנושא שלומי לאופר בוויקישיתוף שלומי לאופר, ברשת החברתית LinkedIn ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.