laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קייטי בויל

קייטי בויל (באנגלית: Katie Boyle; ‏29 במאי 1926 - 20 במרץ 2018) הייתה מנחת טלוויזיה ושחקנית בריטית. בויל נולדה בפירנצה כבתו של מרקיז איטלקי ואשתו האנגליה. היא עברה לאנגליה ב-1946 והחלה שם בקריירת דוגמנות שכללה גם עבודות למגזין ווג. בשנות החמישים החלה להופיע בסרטי קולנוע ובהם "האמת אודות נשים" לצד דיאן סילנטו, "יומנו של גנרל תומסון" ו"כוונה להרוג". באותן שנים החלה לעבוד כקריינית עבור ה-BBC, לאחר מכן החלה להנחות בערוץ תוכניות כגון "מה השורה שלי" ו"Juke Box Jury". ב-1968 השתתפה בחידון טלוויזיוני העוסק בידע ברפואה אך התוכנית בוטלה לאחר שלושה פרקים בלבד ובמהלך שנות השישים, היא גם השתתפה בסדרת פרסומות טלוויזיה עבור מותג הסבון "Camay". היא הנחתה ארבע פעמים את תחרות האירוויזיון, אותה אירחה הממלכה המאוחדת בשנים 1960, 1963, 1968 ו-1974. על פי הספר "תחרות שיריי האירוויזיון-ההיסטוריה הרשמית", הנחתה בויל את התחרות ב-1974 ללא תחתונים מתחת לשמלת הסאטן שלבשה, לאחר שאלו הורדו זמן קצר לפני שהשידור החל. בנוסף היא הנחתה ב-1961 את התחרות לבחירת השיר שייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון, "שיר עבור אירופה". ב-2004 השתתפה בתוכנית "החוליה החלשה" בפרק ספיישל שעסק באירוויזיון ונהייתה למתמודדת הראשונה בתולדות התוכנית שהצביעה בעצמה עבור הדחה. ב-1947 היא נישאה לריצ'רד בויל, הרוזן התשיעי של שאנון, ב-1955 הם התגרשו אך עדיין שמרה על שם משפחתו. מאוחר יותר באותה שנה התחתנה עם גרוויל בייליס, ממנו התאלמנה ב-1976. ב-1979 התחתנה עם מפיק התיאטרון פיטר סונדרס וגם ממנו התאלמנה ב-2003. בספר "המלכה אליזבת השנייה, אישה שאינה משועשעת" נכתב, לכאורה, שבויל ניהלה רומן עם הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו אך לאחר מכן בראיון אמרה בויל שטענה זו מגוחכת ובדיה טהורה. בויל פרסמה שלושה ספרים שכתבה ובהם אוטוביוגרפיה הנקראת "מה עשתה קייטי" ופורסמה ב-1980. קייטי בויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קייטי בויל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
אורי רדליך

אורי רדליך, הוא שחיין עבר ישראלי, שיאן ישראל, שחיין נבחרת ישראל ובעל מדליית כסף מהמכביה השביעית (1965). רדליך גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי. באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר 1964 זכה רדליך בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.9 דקות, אחרי משה גרטל (59.5 שניות) ועמית לובן, חבריו לאגודה ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.4 דקות, אחרי משה גרטל (4:39.3 דקות) ועמית לובן (4:59.1 דקות). בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכה רדליך במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם עמית לובן, גרשון שפע ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 3:58.7 דקות, אחרי ארצות הברית (3:48.3 דקות) ולפני אוסטרליה (4:00.3 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.7 שניות, אחרי 3 שחיינים אמריקאיים והיה השחיין הישראלי הראשון במשחה זה. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכה רדליך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, אחרי אברהם מלמד (58.9 שניות) ומשה גרטל (59.3 שניות), כולם מהפועל גוש זבולון. גרטל וזלץ - גיבורי אליפות השחייה, על המשמר, 29 בספטמבר 1964 ספיץ חתר 1500 מטר ב-17:50.3 ד', ישראל הציבה שיא ב- 3:58.7 ד', דבר, 29 באוגוסט 1965 עמירם קלאוס, רומנובסקי באה, ניצחה ונסעה, מעריב, 26 באוגוסט 1965 שלמה מוזר, גרטל ב-100 מ' חתירה 58.8 ש': מלמד ב-200 מ' פרפר 2:18.4 ד': טוביס ב-100 מ' חתירה 1:04.8 ד', דבר, 26 בספטמבר 1965 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משחק האריה

משחק האריה (באנגלית: The Lion's Game) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל, בעברו קצין חי"ר מעוטר שלחם במלחמת וייטנאם. עלילה מתרחשת בהווה, כאשר המספר וגיבור הספר, ג'ון קורי, בעברו בלש במחלק רצח של משטרת ניו יורק שעבר לכוח המשימה הפדרלי ללוחמה בטרור של ה-FBI בניו יורק, ומספר סוכני מכוח המשימה, ובהם שותפתו קייט מייפילד, המתינו בשדה התעופה JFK לאסד חליל, "האריה", עריק לובי המגיע בטיסה מצרפת. אך לחליל, מתנקש ומחבל בין-לאומי שאיבד את משפחתו במהלך מבצע קניון אל דוראדו (התקיפה האווירית האמריקנית ב-1986), יש תוכנית משלו. כשהמטוס נחת, התברר כי כלל הנוסעים מתו מהרעלת גז קטלנית ואילו "האריה" נמלט, לא לפני שהספיק לרצוח מספר שוטרים וסוכנים פדרליים, כשבכוונתו להתנקש בחיי הטייסים האמריקנים שביצעו את התקיפה על ארצו והרגו את משפחתו. קורי, הרודף אחריו, נדרש לכל יכולותיו וכישוריו כבלש. הספר "משחק האריה", באתר "סימניה" משחק האריה, באתר OCLC (באנגלית) גל פרל פינקל, הרפתקאות קובניות, מקור ראשון, 19 בינואר 2018. נלסון דה מיל, "משחק האריה", הוצאת שלגי, 2000, עמוד 10, "הייתי בלש במחלק הרצח, אחד הטובים בניו-יורק".
חואן קרלוס פררו

חואן קרלוס פררו' (בספרדית: Juan Carlos Ferrero Donat ;‏ נולד ב-12 בפברואר 1980) הוא טניסאי עבר ספרדי. בשיאו (ספטמבר 2003), דורג במקום הראשון בעולם. הוא זכה באליפות צרפת הפתוחה (2003) ובסך הכל ב-16 טורנירים ליחידים. חואן קרלוס פררו החל לשחק טניס בגיל שבע עם אביו. בשנת 1998 הוא הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה לצעירים. בהמשך השנה הוא עבר למקצוענות וזכה בתחרות הראשונה. בשנת 2002 הוא הגיע לגמר, אך הפסיד לאלברט קוסטה. בשנת 2003 הוא זכה באליפות צרפת הפתוחה. באותה שנה הוא הגיע לגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה, אך הפסיד לאנדי רודיק. חואן קרלוס פררו היה שותף לזכיית נבחרת גביע דייוויס של ספרד בשנים 2000, 2004 ו-2009. בשנת 2012 הודיע על פרישה סופית. לאחר הפרישה בשנת 2017 הוא עוסק באימון. מדיה וקבצים בנושא חואן קרלוס פררו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חואן קרלוס פררו (בספרדית ובאנגלית) חואן קרלוס פררו, ברשת החברתית פייסבוק חואן קרלוס פררו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חואן קרלוס פררו, באתר olympedia.org חואן קרלוס פררו, באתר ה-ATP חואן קרלוס פררו, באתר ה-ITF חואן קרלוס פררו, באתר גביע דייוויס "ATP Tour Singles Entry System". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "ATP Tour Singles Entry System". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "ATP Tour Singles Entry System". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "ATP Tour Singles Entry System". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "ATP Singles Entry Ranking". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "INDESIT ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "INDESIT ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06. "South African Airways ATP Rankings - Singles". ATP. נבדק ב-2013-01-06.
קלואי קים

קלואי קים (באנגלית: Chloe Kim; נולדה ב-23 באפריל 2000) היא גולשת שלג אמריקאית, פעמיים רצופות האלופה האולימפית בגלישת חצי צינור (פיונגצ'אנג 2018, בייג'ינג 2022), פעמיים אלופת העולם (יוטה 2019, אספן 2021), בעלת שתי מדליות זהב מאולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) ושש מדליות זהב ממשחקי האקסטרים חורף. קים נולדה בלונג ביץ' שבקליפורניה וגדלה בטורנס שבקליפורניה. אביה ג'ונג ג'ין קים היגר ב-1982 לארצות הברית מקוריאה הדרומית ונישא בשנית לאמה בוראן, אף היא מקוריאה ב-1998. בגיל 4 התנסתה לראשונה בגלישת שלג. בגיל שמונה נשלחה לדודתה בשווייץ שם למדה במשך שנתיים והייתה חברה בנבחרת שווייץ בגלישת שלג. בשובה לארצות הברית הצטרפה לנבחרת הגלישה של מועדון הסקי ממות' בקליפורניה. ב-2014 השתתפה לראשונה במשחקי האקסטרים חורף וזכתה במדליית כסף בתחרות הסופרפייפ והייתה לספורטאית הצעירה ביותר בתולדות המשחקים שזוכה במדליה. בשנים 2015 ו-2016 זכתה בשלוש מדליות זהב בתחרות זו והייתה בכך לספורטאית הראשונה מתחת לגיל 16 שרושמת הישג זה. ב-2016 השתתפה באולימפיאדת הנוער לילהאמר וזכתה במדליות זהב בגלישת שלג בתחרויות חצי צינור וסלופסטייל. ב-2017 זכתה במדליית ארד במשחקי האקסטרים וב-2018 זכתה במדליית הזהב הרביעית שלה. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה במדליית זהב בתחרות החצי צינור. היא הייתה האישה הראשונה בתולדות משחקי החורף שמבצעת שתי קפיצות משולשות מלאות (1080 מעלות) זו אחר זו. על הישגיה זכתה בפרסי ESPY לספורטאית השנה, הספורטאית האולימפית האמריקאית של השנה וספורטאית הספורט האתגרי של השנה. ב-2019 זכתה במדליית זהב בחצי צינור באליפות העולם שנערכה ביוטה ומדליית זה חמישית במשחקי האקסטרים באספן. ב-2021 זכתה פעם נוספת באליפות העולם וכן במדליית זהב במשחקי האקסטרים שנערכו באספן. באולימפיאדת בייג'ינג (2022) זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בגלישת שלג חצי צינור. מדיה וקבצים בנושא קלואי קים בוויקישיתוף קלואי קים, ברשת החברתית פייסבוק קלואי קים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלואי קים, ברשת החברתית אינסטגרם קלואי קים, סרטונים בערוץ היוטיוב קלואי קים, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי קלואי קים, באתר olympedia.org קלואי קים באתר התאחדות גלישת השלג האמריקאית קלואי קים באתר משחקי האקסטרים Chloe Kim: California kid heads to South Korea's games, יו.אס. איי טודיי, 28 בינואר 2018 KID FEARLESS, אתר ESPN, ‏6 בפברואר 2018 Chloe Kim fulfills her golden destiny -- from 'baby girl' to full-fledged dragon, אתר ESPN, ‏13 בפברואר 2018 Katie Atkinson, Here Are the Winners of the 2023 Nickelodeon Kids’ Choice Awards: Complete List, Billboard, ‏2023-03-05 (באנגלית אמריקאית)
איתי שגב

האם התכוונתם ל... איתי שגב (בדרן) – קומיקאי, שחקן, סטנדאפיסט, עורך, מורה ומנחה טלוויזיה ישראלי איתי שגב (כדורסלן) – כדורסלן ישראלי
Jar of Flies

Jar of Flies (צנצנת זבובים) הוא מיני-אלבום של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס. השם לקוח מניסוי מדעי שנערך בבית-ספרו של ג'רי קאנטרל, גיטריסט הלהקה, שבו הונחו שתי צנצנות שאליהן הוכנסו זבובים אחת ליד השנייה, באחת קיבלו הזבובים מזון ובשנייה הורעבו עד כדי קניבליזם. לאחר שהוציאה את האלבום Dirt, שהיה לדעת רבים אלבום מטאל לכל דבר ולווה במסע הופעות מצליח שהיה ברוח דומה, ציפה עולם המוזיקה לעוד יצירה כבדה, זועמת ורועשת של אליס אין צ'יינס. הלהקה הפתיעה את המעריצים ואת המבקרים כאחד כשהוציאה בינואר 1994 את Jar of Flies, שהציג חזרה אל הצליל הרך והאקוסטי של Sap, עם מנגינות מורכבות ונגיעות קלות של כלי מיתר. Jar Of Flies הפך למיני-אלבום הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. כל השירים נכתבו והוקלטו במשך שבוע אחד. בשיר "Nutshell" ("קונכייה") מתאר ליין סטיילי, שנאבק בהתמכרותו להרואין, את בדידותו וניכורו מן העולם ("אני לוחם בקרב הזה לגמרי לבדי, אף אחד לבכות על כתפו, אף מקום לקרוא לו בית... אם לא אוכל להיות עצמי, ארגיש יותר טוב מת"). מילות השירים נכתבו על ידי ליין סטאלי (למעט היכן שמצוין אחרת), המוזיקה לשירים הולחנה על ידי ג'רי קאנטרל (למעט היכן שמצוין אחרת). מידע על האלבום Jar of Flies באתר MusicBrainz מידע על האלבום Jar of Flies באתר AllMusic האלבום Jar of Flies באתר Discogs האלבום Jar of Flies באתר ספוטיפיי
Kill Uncle

Kill Uncle הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי הבריטי מוריסי. האלבום יצא ב-4 במרץ 1991 על ידי הלייבלים HMV ו-EMI. Kill Uncle הוקלט כשמוריסי היה בשלב מעבר מבחינה מקצועית, לאחר שסיים את עבודתו עם המפיק המוזיקלי סטיבן סטריט, איתו עבד בעבר על אלבומי הסמית'ס ועל אלבום הבכורה שלו כסולן, "Viva Hate", ולפני שהחל בשיתוף פעולה רב שנים עם המוזיקאים אלן וייט ובוז בורר. האלבום הופק על ידי קלייב לאנגר ואלן וינסטנלי. האלבום הוקלט באולפני הוקאנד שבאחוזת הוקאנד במחוז אוקספורדשייר באנגליה, בשנים 1990–1991. האלבום יצא ב-4 במרץ 1991 על ידי הלייבלים HMV ו-EMI. ‏"Our Frank", הסינגל המוביל מתוך האלבום והשיר שפותח אותו, הגיע למקום ה-26 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השני במצעד הרוק המודרני האמריקאי. מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום. מוריסי שר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, ואת רוב שירי האלבום הלחין מארק אי. נבין מלהקת "Fairground Attraction", למעט שני שירים שהולחנו על ידי קלייב לאנגר. נבין גם היה זה שניגן על הגיטרה בכל שירי האלבום, ועוד השתתפו בו גם מארק בדפורד, שניגן על גיטרה בס, ואנדרו פארסי, שניגן על התופים. בבריטניה הגיע האלבום בשיאו למקום השמיני במצעד האלבומים, מכר כ-60,000 עותקים וזכה למעמד של אלבום כסף. בארצות הברית הוא הגיע בשיאו למקום ה-52 במצעד האלבומים ומכר כ-220,000 עותקים. סינגל נוסף שיצא מתוך האלבום, "Sing Your Life", הגיע למקום ה-33 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-10 במצעד הרוק המודרני האמריקאי. האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. באתר Allmusic נכתב כי "באלבום הזה מוריסי הידרדר לדרגה של פרודיה עצמית, עם סדרה של שירי ג'אנגל פופ אלטרנטיביים נעימים אך עייפים". המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון של שני כוכבים מתוך חמישה, ובביקורת נכתב: "אין ספק שמוריסי לא איבד דבר מהשנינות ומהתיאטרליות שלו. כמה משירי האלבום מזכירים את הטובים שבשירי הסמית'ס. מה שחסר באלבום זו קוהרנטיות וכריזמה. התחושה מההאזנה לאלבום היא שמדובר באוסף מקוטע של שירי אולפן מלוטשים, ולא באלבום גמור ועקבי". אתר המוזיקה פיצ'פורק העניק לאלבום ציון של 6 מתוך 10. לעומת זאת, המגזין NME העניק לאלבום ציון של 8 מתוך 10, והשיקגו טריביון העניק לאלבום ציון של שלושה כוכבים מתוך ארבעה. מידע על האלבום Kill Uncle באתר MusicBrainz מידע על האלבום Kill Uncle באתר AllMusic האלבום Kill Uncle באתר Discogs האלבום Kill Uncle באתר ספוטיפיי ביקורת על האלבום, במגזין "רולינג סטון" (באנגלית) ביקורת על האלבום באתר פיצ'פורק (באנגלית) שרון מולדבי, מוריסי כזמרת ברים מזדקנת, חדשות, 26 במרץ 1991 - ביקורת על האלבום
פוך 500

פוך 500 (בגרמנית: Puch 500) היא מכונית עירונית בתצורת מכונית מיני, תוצרת יצרנית כלי הרכב פוך (אנ') האוסטרית (מכונה גם שטייר-פוך), חברת בת של שטייר דיימלר פוך שבגראץ, אוסטריה, אשר יוצרה ברישיון קונצרן הרכב האיטלקי פיאט והתבססה על דגם הפיאט 500, דגמי " "פוך 500"" יוצרו בין השנים 1957–1975 2 דלתות - סדאן 3 דלתות - סטיישן (דגם הסטיישן התבסס על פיאט 500 ג'רדיניירה) "פוך 500", מנוע 493 סמ"ק המפיק 16 כ"ס (יוצר בין השנים 1957–1959) "פוך 500 D", מנוע 493 סמ"ק המפיק 16 כ"ס (יוצר בין השנים 1967-1959) "פוך 500 DL", מנוע 493 סמ"ק המפיק 20 כ"ס (יוצר בין השנים 1962-1959) "פוך 700 C" (דגם סטיישן), מנוע 643 סמ"ק, המפיק 25 כ"ס (יוצר בין השנים 1961–1968) "פוך 700 E" (דגם סטיישן), מנוע 643 סמ"ק, המפיק 20 כ"ס (יוצר בין השנים 1961–1968) "פוך 650 T", מנוע 643 סמ"ק המפיק 20 כ"ס (יוצר בין השנים 1962–1968) "פוך 650 TR", מנוע 660 סמ"ק המפיק 27 כ"ס (יוצר בין השנים 1964–1968) "פוך 650 TR II", מנוע 660 סמ"ק המפיק 41 כ"ס (יוצר בין השנים 1965–1969) "פוך 500 S", מנוע 493 סמ"ק המפיק 20 כ"ס (יוצר בין השנים 1967–1973) "126", מנוע 643 סמ"ק המפיק 25 כ"ס (יוצר בין השנים 1973–1975) דגם "פוך 500" גרסת "500 D" דגם "פוך 500" - מבט לתא הנהג דגם "פוך 500" דגם "פוך 500" דגם "TCE" דגם "פוך 700" גרסת סטיישן דגם "פוך 700" גרסת סטיישן לוגו "Steyrפוך 500" פיאט פיאט 500 פיאט 500 ג'רדיניירה NSU / פיאט וינסברג 500 מדיה וקבצים בנושא פוך 500 בוויקישיתוף פוך 500, סרטון באתר יוטיוב דגם "פוך 500" steyrPuch500clubitalia.it דגמי "פוך 500" המבוססות על "פיאט 500", oppositelock.kinja.com דגמי "פוך 500" prokschi.at דגמי "פוך 500" steyr-Puch.de דגם פוך-500-d , dorotheum.com דגם פוך 500 DL, origo.hu
פואד השני, מלך מצרים

פואד השני (אחמד פואד; בערבית: أحمد فؤاد الثاني; נולד ב-16 בינואר 1952), הוא מלך מצרים וסודאן המודח. השמיני והאחרון בשושלת מוחמד עלי ששלטה במצרים ובהמשך בסודאן מ-1805, במשך 148 שנה. אחמד פואד נולד בשנת 1952, למלך פארוק הראשון ולאשתו השנייה נארימאן סאדק (אנ')‏, בתו של חוסיין פהמי סאדק, סגן שר התחבורה. הוריו נישאו ב-6 במאי 1951, לאחר שהמלך היה ללא בנים (מאשתו הראשונה פרידה, היו לו שלוש בנות), ולצורך נישואין אלו ביטלה אמו את אירוסיה לד"ר מוחמד זכי האשם (אביה שחשש מנישואין אלו מת מהתקף לב). אחמד פואד, שנקרא על שם סבו המלך פואד הראשון, היה בנו הראשון של המלך פארוק, ובלידתו הפך לנסיך הכתר - יורש העצר. הוא נולד חודש לפני הזמן המיועד, במשקל 3.28 ק"ג, ועם לידתו ב-6:20 בבוקר, נורו 101 יריות תותחים בקהיר. אביו המלך העניק תואר "פאשה" לרופא המיילד. כשהיה תינוק בן כחצי שנה, ב-26 ביולי 1952, הוא הוכרז כמלך פואד השני תחת אביו, שאולץ להתפטר במהפכת הקצינים החופשיים. בוויכוח שהתגלע בין הקצינים, גברה דעתם של נאצר ומוחמד נגיב ועדתם, שתמכו בהגליית המלך פארוק ולא בהעמדתו למשפט, וב-26 ביולי שלח נגיב איגרת למלך, בה האשים אותו בשחיתות, זלזול בעם ועוד, וציווה עליו לוותר על כיסאו לטובת בנו התינוק פואד, עד ל-12:00 בצהרים, ולעזוב את מצרים באותו היום עד השעה 18:00. פארוק ויתר על כיסאו לטובת בנו, והתפטר בתקווה שזה יפייס את הכוחות האנטי-מלוכניים שבארצו, ובנו יאחד את העם תחתיו. באותו היום גלה לאיטליה עם אשתו השנייה, בנם המלך ושלוש בנותיו מאשתו הראשונה. אך באופן מעשי בוטלה המלוכה כליל והקצינים שלטו. לאחר פחות משנה, ב-18 ביוני 1953, הופסקה רשמית "מלוכה" זו, כשבוטלו המונרכיה והאריסטוקרטיה, ומצרים הפכה לרפובליקה. בעת גלותו של המלך פואד השני עד לביטול המלוכה, ייצגה אותו מועצת כהונת העוצר, בראשות הנסיך מוחמד עבד אל-מונעם (1899 - 1979), שהיה יורש העצר מלידתו בשנת 1899, עד להדחת אביו החדיו עבאס חלמי השני ב-1914, שהוחלף בידי דודו, אחי אביו חוסיין כאמל, אחיו של המלך פואד הראשון, שמלך אחריו. הם התיישבו בקאפרי, ובהמשך בארמון גדול מחוץ לרומא. היחסים בין הוריו התערערו ותוך חודשים ספורים הם התגרשו ב-1954. האם חזרה למצרים והמלך המודח סירב לאפשר לה לחזור עם בנם, והיא לא ראתה אותו עד 1955. המהפכה בירכה על המצב הזה ונתנה לה דרכון מצרי. יתר על כן, היא אפשרה לה להיכנס לארמונות המלוכה שהוחרמו כדי לקבל חלק מפעולותיה האישיות. נארימאן הגישה תביעה לפני בית המשפט המחוזי של הליופוליס. בכתב האישום נאמר כי המלך אינו הוגן בחיי הנישואין שלו, וכי הוא כה אכזרי לה עד שהמשך החיים המשותפים הפך לבלתי נסבל. היא חתמה על מסמך הגירושים והוקצתה לה קצבה חודשית. נארימאן קיבלה את פסק הדין של גירושין מן המלך פארוק בפברואר 1954 לאחר נישואים מלכותיים שנמשכו ארבע שנים. ב-1976 התחתן פואד עם דומיניק-פראנס לואב-פיקאר, בת למשפחה יהודית. היא המירה את דתה לאסלאם, ושינתה את שמה ל"פדילה" (فضيلة). לזוג נולדו שלושה ילדים: מוחמד עלי, נסיך סעיד (נולד ב-5 בפברואר 1979); הנסיכה פאוזיה-לטיפה ממצרים (נולדה ב-12 בפברואר 1982); הנסיך פאחרודין ממצרים (נולד ב-25 באוגוסט 1987). בני הזוג התגרשו ב-1996. אשתו המשיכה לשאת את תואר הכבוד "הוד מעלתה, הנסיכה פדילה ממצרים" עד לשנת 2008, אז בוטלו הנישואין והתואר לאחר מאבק משפטי. מדיה וקבצים בנושא פואד השני, מלך מצרים בוויקישיתוף
מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר

"מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר" היא סדנה לתחריט שפעלה בין השנים 2018-1997 בקיבוץ נירים. סדנת התחריט הוקמה בשנת 1997 על ידי דב הלר במבנה ששימש בעבר את מכון החליבה של הרפת בקיבוץ נירים. הסדנה נקראה על שם זאב וולפגנג מאיר, מחברי הקיבוץ. היא שימשה אמנים מדרום הארץ שעסקו בטכניקות התצריב השונות. בשונה מסדנאות אחרות, לא היו בסדנה דפסים-אמנים והאמנים שעובדים בה מדפיסים את העבודות בעצמם. בין הפרויקטים המזוהים עם הסדנה היא תערוכה שנתית שנפתחה ב-1 במאי, ועבורה הזמינה הסדנה מאמן הדפס ידוע תחריט קטן, המודפס בצבע אדום. על האמנים שעבדו בסדנה נמנים אמנים כאלי שבדרון, זוהר מורג, נועם רבינוביץ, דניאלה מלר ועוד. בשנת 2006 הוצגו עבודות מן הסדנה במוזיאון הנגב לאמנות. מדיה וקבצים בנושא מכון - סדנת התחריט ע"ש זאב וולפגנג מאיר בוויקישיתוף גלריית מכון סדנת התחריט בנירים, באתר תנועת העבודה הישראלית ראו: תחריט, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, 2006, עמ' 15
פאולינה, נסיכת וירטמברג (1877–1965)

פאולינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Pauline von Württemberg; 19 בדצמבר 1877 - 7 במאי 1965), הייתה בתו של וילהלם השני, מלך וירטמברג. פאולינה נולדה ב-19 בדצמבר 1877 בשטוטגרט, לוילהלם, נסיך וירטמברג ולמריה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, והייתה דודניתם של וילהלמינה, מלכת הולנד וקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. בהיותה בת 4 מתה אמה מריה, נסיכת ולדק ופירמונט, ובשנת 1886 התחתן אביה בשנית עם שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה. בשנת 1891 הוכתר אביה כמלך וירטמברג, אולם לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא התפטר מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית. ב-29 באוקטובר 1898 התחתנה פאולינה עם וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ממנו היו לה שני בנים. לאחר הנישואים התגוררו בני הזוג בפוטסדאם, ובשנת 1902 הם עברו להתגורר בברלין. בשנת 1907 הם עברו לגור בנויוויד, ובאותה שנה קיבלה תפקיד בכיר בצלב האדום. בשנת 1933 הצטרפה פאולינה למפלגה הנאצית, אולם מעולם לא מילאה בה תפקיד כלשהו. בשנת 1945, זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מת בעלה וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ולאחר מותו עברה פאולינה להתגורר בווירטמברג. לאחר המלחמה הסתירה פאולינה בביתה את פושע המלחמה הנאצי אוגוסט הייסמאייר ואשתו גרטרוד שולץ-קלינק, ואף הועמדה על כך לדין על ידי צבא ארצות הברית בשנת 1948. לאחר מכן הקדישה פאולינה את חייה לגידול סוסים, וב-7 במאי 1965 מתה פאולינה בביתה בלודוויגסבורג. ב-29 באוקטובר 1898 התחתנה פאולינה עם וילהלם פרידריך, נסיך ויד, ממנו היו לה שני בנים: הרמן, נסיך ויד (1899–1941) דיטריך, נסיך ויד (1901–1976) מדיה וקבצים בנושא פאולינה, נסיכת וירטמברג בוויקישיתוף פאולינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית)
וילהלם פרידריך, נסיך ויד

וילהלם פרידריך, נסיך ויד (בגרמנית: Wilhelm Friedrich Fürst zu Wied;‏ 27 ביוני 1872 - 18 ביוני 1945), היה נסיך גרמני ואחיו של וילהלם, נסיך אלבניה. וילהלם פרידריך נולד ב-27 ביוני 1872 בנויוויד, לוילהלם, נסיך ויד ולמריה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה. וילהלם פרידריך היה נינם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ווילם הראשון, מלך הולנד, ואחיינה של אליסאבטה, מלכת רומניה. ב-29 באוקטובר 1898 התחתן וילהלם פרידריך עם פאולינה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם השני, מלך וירטמברג ומריה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה היו לו שני בנים. וילהלם פרידריך שירת ברגימנט הדרגונים ה-26 (וירטמברג ה-2 - המלך), ולאחר מכן שירת ברגימנט הדרגונים ה-25 (וירטמברג ה-1 - המלכה אולגה). לאחר הנישואין התגוררו בני הזוג בתחילה בפוטסדאם, ובשנת 1902 הם עברו להתגורר בברלין. בשנת 1907 הם עברו לגור בנויוויד, ובאותה שנה מת אביו וילהלם, נסיך ויד, ווילהלם פרידריך ירש את תאריו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת וילהלם פרידריך כאוברסט בפיקוד העליון של קבוצת הארמיות לינסינגן, וב-5 באוקטובר 1916 קיבל מחמיו וילהלם השני, מלך וירטמברג את עיטור הצלב הגדול של מסדר הכתר של וירטמברג עם חרבות. ב-18 ביוני 1945 מת וילהלם פרידריך בנויוויד, ונכדו פרידריך וילהלם, נסיך ויד ירש את תאריו. ב-29 באוקטובר 1898 התחתן וילהלם פרידריך עם פאולינה, נסיכת וירטמברג, בתם של וילהלם השני, מלך וירטמברג ומריה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה היו לו שני בנים: הרמן, נסיך ויד (1899–1941) דיטריך, נסיך ויד (1901–1976) מדיה וקבצים בנושא וילהלם פרידריך, נסיך ויד בוויקישיתוף וילהלם פרידריך, נסיך ויד (בגרמנית)
אי המתים (פואמה של רחמנינוב)

אי המתים (ברוסית: Остров мёртвых) אופוס 29, היא פואמה סימפונית שכתב המלחין הרוסי סרגיי רחמנינוב. היצירה נחשבת לדוגמה קלאסית לרומנטיציזם המאוחר הרוסי של תחילת המאה העשרים. ההשראה ליצירה הייתה רפרודוקציה בשחור-לבן של הציור אי המתים מאת הצייר הסימבוליסטי השווייצרי ארנולד בוקלין, שרחמנינוב ראה בפריז ב-1907. בציור נראית סירת משוטים ובה מת, חותר ומלווה נוסף, המתקדמת לעבר אי קטן. בהמשך ראה רחמנינוב גם את הציור המקורי, אך התרשם ממנו הרבה פחות מאשר מן הגרסה חסרת הצבעים. חיבור היצירה נסתיים ב-1908 בדרזדן שבגרמניה. היצירה כתובה בסולם לה מינור, ורובה בנוי במשקל 8\5. לאורך רוב היצירה חוזר מוטיב קצבי ומלודי המדגיש את הפעמות הראשונה והשלישית בכל תיבה, ומתפרש כמסמל את קצב תנועת החתירה במשוטים, או את גלי הים. ב-1929 ניצח רחמנינוב על הקלטה של היצירה, בביצוע תזמורת פילדלפיה. ההקלטה בוצעה על ידי חברת ויקטור טוקינג משין, שהתמזגה בהמשך השנה עם RCA Records. פיליפ השר (Huscher), דברי הסבר ליצירה, מצורפים להקלטת התזמורת הסימפונית של שיקגו (באנגלית) ניתוח והשוואה בין עשרה ביצועים שונים של היצירה, באתר MusicWeb International (באנגלית) מה סיפורו של "אי המתים"?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה ״אי המתים״ בביצוע התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוח ליאון בוטשטיין, 2005 אי המתים, בביצוע התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם, בניצוח אנדרו דייוויס, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייריס אפפל

אייריס אפּפל (באנגלית Iris Apfel;‏ 29 באוגוסט 1921 – 1 במרץ 2024) הייתה אשת עסקים, מעצבת פנים ואייקון אופנה יהודייה-אמריקאית. נולדה בשם אייריס ברל (Barrel) באסטוריה, קווינס, ניו יורק, בתם היחידה של סמואל ברל, שמשפחתו הייתה בעלת עסק לזכוכיות ומראות, וסדיה, מהגרת מרוסיה, שהייתה בעלת בוטיק אופנה. שניהם היו ממוצא יהודי. למדה תולדות האמנות באוניברסיטת ניו יורק וכן בבית הספר לאומנות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בצעירותה עבדה במגזין Women's Wear Daily, וכן עבור מעצבת הפנים אלינור ג'ונסון. בנוסף שימשה כעוזרת של המאייר רוברט גודמן. ב-22 בפברואר 1948 נישאה לקרל אפפל (4 באוגוסט 1914 – 1 באוגוסט 2015). שנתיים לאחר מכן הם השיקו את חברת הטקסטיל Old World Weavers אותה ניהלו עד לפרישתם בשנת 1992. במהלך שנים אלו לקחה חלק בפרויקטים לעיצוב ושיקום מבנים, ביניהם הבית הלבן בתקופות כהונתם של תשעה נשיאים. ב-2016 הופיעה בתוכניות ופרסומות טלוויזיה לרכב הצרפתי DS 3, והייתה "הפנים" של Australian brand Blue Illusion. במרץ 2016, הכריזה אפפל על שיתוף פעולה עם חברת הטכנולוגיה WiseWear בקו השיווקי Smart Jewelry. ב-13 בספטמבר 2005 ערך מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק תערוכה אודות הסגנון הייחודי שיצרה אפפל בשם Rara Avis (Rare Bird): The Irreverent Iris Apfel. בשנת 2012, בגיל 90, הוענק לאפפל התואר פרופסור אורח באוניברסיטת טקסס באוסטין. היא שימשה כיועצת, מומחית ומרצה אודות סגנון וענייני אופנה נוספים. בשנת 2013, בגיל 91, נכללה ברשימת "50 הנשים מעל גיל 50 הלבושות הטוב ביותר בעולם" של עיתון הגרדיאן. אפפל כיכבה בסרט התיעודי אודות חייה "אייריס", שביים אלברט מייזלס. הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2014 בפסטיבל הסרטים של ניו יורק ובהמשך נקנה על ידי חברת ההפקה Magnolia Pictures לשם יצירת גרסה לתיאטרון. אפפל כיכבה גם בסרט הדוקומנטרי "If You’re Not In the Obit, Eat Breakfast" אשר יצא לאקרנים ב-2017 כסרט טלוויזיה. 2016 - פרס Women Together Special Award of the Year. בעלה, קארל אפפל, לו הייתה נשואה 67 שנים, נפטר ב-2015, שלושה ימים בטרם מלאו לו 101 שנים. השניים בחרו שלא להביא ילדים לעולם מתוך העדפה להתמקד בקריירה של אפפל. נפטרה ב-1 במרץ 2024. מדיה וקבצים בנושא אייריס אפפל בוויקישיתוף אייריס אפפל, ברשת החברתית אינסטגרם אופיר חובב, אייריס אפפל, "הסבתא של האופנה האמריקאית", מתה בגיל 102, באתר הארץ, 2 במרץ 2024 עילית מינמר, "הייתי הטינאייג'רית הכי זקנה בעולם", באתר כלכליסט, 4 במרץ 2024 Heather Hodson, ‏Anything goes, The Telegraph, 3 March 2007 Jess Cartner-Morley, The 50 best-dressed over-50s – in pictures, theguardian, ‏29 במרץ 2013 איתי יעקב, כוכבת האופנה המבוגרת בעולם: איריס אפפל חוגגת יום הולדת 100, באתר ynet, 29 באוגוסט 2021