laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דבורה בקון

דבורה בקון (24 בפברואר 1951 – 18 במרץ 1983) הייתה שחקנית קולנוע ישראלית. נולדה לאריה ופולה בקון ניצולי שואה כבת זקונים ולה אח אחד גדול ממנה בשם משה. בקון גדלה בתל אביב והתגוררה בה עד מותה. ב-1974 הופיעה בקון בסדרת הטלוויזיה "דלת הקסמים" בה גילמה אישה ברחוב. קודם לעבודתה הקולנועית, בסוף שנות ה-70 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי" בתור בעלת סוד, שעבדה בפנצ'ריה. היא עבדה גם כסלקטורית במועדון "21" בתל אביב שנפתח ב-1979 והיה מועדון הגייז הראשון בישראל, וכמו כן היא עבדה במועדונים נוספים בתל אביב, והייתה ידועה כבליינית עד השעות הקטנות של הלילה במועדונים "אפוקליפסה", “המשפחה", “קיסר" ו"המסבאה". הבמאי והשחקן צבי שיסל ליהק אותה בשנת 1977 לסרטון פרסומת של “טרופית", הוא בחר בה לפרסומת הזו לפני שהייתה מוכרת. לימים שיסל ליהק אותה לסרט “ סבבה" שביים, שהפך גם לסרטה האחרון. הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "נישואין נוסח תל אביב" בבימויו של יואל זילברג, שיצא לאקרנים ב-1979, ובו גילמה את מנהלת מועדון הקלפים. בשנת 1980 השתתפה בצוות המתחנים של סרט המתיחות "חייך אכלת אותה" לצד יהודה ברקן, אריה מוסקונה וקרוליין לנגפורד. הופעתה בסרט הקנתה לה חשיפה רבה בציבור, וביססה את הדמות של האישה גדולת הממדים, גסת הרוח והמאיימת שהייתה מזוהה איתה בהמשך הדרך בסרטים נוספים, שהמוכר בהם הוא "ספיחס" בבימוי בעז דוידזון. בשנת 1981 השתתפה בסרט "עם ישראל חי". בשנת 1982 גילמה את מ"כית הבנות בסרט "ספיחס". בשנת 1983 שיחקה בסרט "סבבה" שהווה ספין אוף ל"ספיחס", וגם שם גילמה את דמות המ"כית, וזה היה הסרט האחרון בו היא השתתפה טרם מותה. ב-18 במרץ 1983 נהרגה בקון בתאונת דרכים בדרך לאילת ליד צומת קטורה בכביש 40 כשנהג המונית שנסעה בה סטה לצד הדרך, וכתוצאה מכך המונית התהפכה ועלתה באש. נהג המונית ונוסע נוסף שהיה ידיד של בקון שנסע איתה נפצעו. בקון נקברה בבית העלמין הדרום. ב-1984 נהג המונית יצחק חזן נשלח לשנה וחצי מאסר בפועל ונשלל רישיונו לעשר שנים, לאחר שהוכח כי נהג בשיכרות, וגרם לתאונה הטראגית. במקום בו הייתה התאונה שגבתה את חייה ניצבת אנדרטה לזכרה. השירים "חיה בתוך קופסה" ו"בננ", של הזמרת קורין אלאל שהייתה חברתה, נכתבו לזכרה לאחר מותה ונכללו באלבומה הראשון של אלאל שיצא ב-1984. בשנת 1993 עשר שנים אחרי מותה הקליט יזהר כהן שהיה חבר קרוב של בקון שיר בשם “אני ודבורה הגדולה", שנכתב על ידי קובי לוריא לאור סיפורים ששמע על בקון מחבריה הקרובים ומכהן עצמו, וקורין אלאל הלחינה את השיר. השיר נכלל באלבומו החמישי של כהן שיצא באותה השנה ושנקרא "לגעת במים לגעת ברוח". דבורה בקון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דבורה בקון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דבורה בקון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דבורה בקון, באתר ספר הקולנוע הישראלי נתן זהבי, נהג הרכב בו נהרגה דבורה בקון למאסר, באתר חדשות, ‏9 באפריל 1984
הנס-פיטר בריגל

הנס-פיטר בריגל (בגרמנית: Hans-Peter Briegel, נולד ב-11 באוקטובר 1955 ברודנבאך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני ששיחק בעמדות הבלם, המגן השמאלי והקשר האחורי בקייזרסלאוטרן, הלאס ורונה, סמפדוריה ובנבחרת גרמניה המערבית. בריגל זכה עם נבחרתו ביורו 1980, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה בשנת 1985. בריגל עסק כנער באתלטיקה קלה, ורק בגיל 17 החל לעסוק לכדורגל. בריגל קפץ למרחק של 7.50 מטר, והתמחה גם בקרב עשר, הטלת כידון וקפיצה לגובה. כאשר ביצע בריגל את ההסבה לכדורגל, הוא שיחק בקבוצת הנוער של קייזרסלאוטרן. הוא עבר לקבוצת הבוגרים ב-1975, שם הפך לבן טיפוחיו של המאמן אריך ריבק, שהעריך מאוד את עוצמתו הפיזית שנבעה מעיסוקו באתלטיקה. תחילה נוסה בריגל כחלוץ, אך בהמשך הועבר על ידי ריבק לתפקידים הגנתיים יותר, בהם באה לידי ביטוי הן מהירותו והן עוצמתו הפיזית. בריגל שיחק תשע עונות ברציפות בקייזרסלאוטרן, וצבר 240 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 47 שערים. בקיץ 1984 עבר בריגל לסרייה א' וחתם בהלאס ורונה, והפך לשחקן מפתח בקבוצה, שזכתה באליפות מפתיעה בשנת 1985. הצלחתו של בריגל בעונה זו בוורונה זיכתה אותו בתואר כדורגלן השנה בגרמניה, והוא היה השחקן הראשון המשחק מחוץ לגרמניה שזכה בפרס זה. בריגל שיחק בוורונה שנה נוספת, ובקיץ 1986 עזב את הקבוצה לאחר שכבש 12 שערים ב-55 הופעות. בשנת 1986 עבר בריגל לסמפדוריה, גם היא מהסרייה א', שם שיחק שתי עונות. עם סמפדוריה זכה בריגל בגביע מקומי בשנת 1988, ומיד לאחר זכייה זו פרש ממשחק פעיל, לאחר 55 הופעות ליגה בסמפדוריה, בהן כבש תשעה שערים. בריגל החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית, והטורניר הראשון בו השתתף היה יורו 1980, בו היה שותף לזכיית הנבחרת בתואר, ואף נבחר לנבחרת הטורניר. בריגל ייצג את גרמניה המערבית גם במונדיאל 1982, בו הפסידה נבחרת גרמניה המערבית 3:1 במשחק הגמר לנבחרת איטליה, במשחק בו בריגל פתח. בנוסף, בריגל ייצג את גרמניה המערבית גם ביורו 1984, בו כשלה הנבחרת להעפיל משלב הבתים, ובמונדיאל 1986, בו הפסידה נבחרת גרמניה המערבית 3:2 במשחק הגמר לנבחרת איטליה. גם בגמר זה בריגל פתח בהרכב. לאחר המונדיאל פרש בריגל מהנבחרת, עם ארבעה שערים ב-72 הופעות. בריגל אימן לאחר פרישתו במועדון השווייצרי פ.צ. גלארוס, ואחר כך במועדון החובבים הגרמני SV אדנקובן. ב-1994 חתם בריגל במועדון וטנשייד 09, שזה עתה נשר מליגת הבונדסליגה, אך לא הצליח במועדון זה. בשנת 1996 חזר לקייזרסלאוטרן, הפעם כמנהל ספורטיבי, תפקיד בו שימש מספר שנים. בתחילת שנות ה-2000 אימן בריגל בליגת העל הטורקית, בבשיקטש ובטרבזונספור, והחל משנת 2002 אימן את נבחרת אלבניה, בה אימן ארבע שנים. בריגל השיג במוקדמות יורו 2004 ובמוקדמות מונדיאל 2006 מספרי נקודות גבוהים מהרגיל עבור נבחרת אלבניה, והיה מבוני היסודות להצלחת הכדורגל האלבני בשנים מאוחרות יותר. לאחר מונדיאל 2006 הוצע לבריגל להאריך את חוזהו בנבחרת אלבניה, אך הוא סירב ועבר לאמן את נבחרת בחריין, ופוטר בתחילת 2007. את המשך עונת 2007 סיים בריגל באנקרהגוצ'ו מליגת העל הטורקית, ולאחר מכן חדל לעסוק באימון. עם נבחרת גרמניה המערבית: אליפות אירופה: 1980 עם הלאס ורונה: אליפות איטליה: 1984/1985 עם סמפדוריה: הגביע האיטלקי: 1987/1988 מדיה וקבצים בנושא הנס-פיטר בריגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הנס-פיטר בריגל הנס-פיטר בריגל, באתר Transfermarkt הנס-פיטר בריגל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הנס-פיטר בריגל, באתר Soccerway הנס-פיטר בריגל, באתר WorldFootball.net הנס-פיטר בריגל, באתר National Football Teams הנס-פיטר בריגל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ערבל תדר

ערבל תדר הוא רכיב אלקטרוניקה לא ליניארי היוצר מכפלת תדרים במוצאו בהתאם לתדרים במבואו. ברוב המקרים ערבל התדר יקבל במבואו שני תדרים, f1 ו-f2, ויצור במוצא את הסכום של f1 + f2 וההפרש של f1 - f2. השימוש בערבל תדר הוא בעיקר בהמרת אות בתדר נמוך (BASEBABND) לתדרי שידור, או בהמרת אות נקלט מתדר גבוה לתדר נוח לקליטה. עם כניסתם של דוגמים ספרתיים בתדרים ורוחבי סרט גבוהים לתחום השידור והקליטה המודרני, השימוש בערבלי תדר פחת אך עודנו קיים. סירקולטור מדיה וקבצים בנושא ערבל תדר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומארוב אוסאדה

קומארוב אוסאדה (בפולנית: Komarów-Osada) הוא כפר במחוז זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ועד המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בשנת 1868. היישוב נודע בשל שני קרבות מרכזיים שנערכו בסביבתו: האחד בשנת 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, בו הביסו הכוחות האוסטריים את הכוחות הרוסיים, והשני באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בו ניצחו הכוחות הפולניים את הכוחות הסובייטיים. ערך מורחב – קהילת יהודי קומרוב בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,750 יהודים, שהיוו רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, לצד מוסדות חסידיים. בשנת 1920 רצחו חיילים אוקראינים 16 מיהודי היישוב. בתחילת מלחמת העולם השנייה עבר היישוב מיד ליד בין הצבא האדום ובין הוורמכט, ולבסוף, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, נקבע בתחום הכיבוש הגרמני. עם כניסת הגרמנים ליישוב, החלו אלו להחרים רכוש מיהודיו, ולחטוף אותם לעבודות כפייה שבוצעו במחנה עבודה בזמושץ'. בהמשך, הובאו לכפר כ-200 יהודים שגורשו מאזור לודז', כ-400 יהודים שגורשו מזמושץ' וכ-700 יהודים שגורשו משטחי צ'כוסלובקיה. בקיץ 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, וב-23 במאי 1942 שולחו רבים מהם למחנה ההשמדה בלז'ץ. עד נובמבר 1942 נורו רוב היהודים שנותרו בגטו, והאחרונים מביניהם שולחו לבלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא קומארוב אוסאדה בוויקישיתוף קומרוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין קומרוב (Komarów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קומארוב אוסאדה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, קומארוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 650–652), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
קונוב

קונוב (בפולנית: Kunów, ביידיש: קינעוו, קינוב) היא עיירה במחוז אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין. קונוב נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-12 כאחוזת בישופים, ובשנת 1365 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1502 הוחרב היישוב בידי הטטרים, ולאחר שהשתקם, נפגע שוב באמצע המאה ה-17 כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לפולין. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית. במהלך מרד ינואר היווה היישוב אחד ממוקדי המורדים הפולנים, ועקב כך, נטלו ממנו הרוסים את מעמדו העירוני בשנת 1869. זכויות אלה הושבו ליישוב רק בשנת 1990. בשנת 1912 (תרע"ב) מונה רבי יעקב יצחק דן לנדא (לימים האדמו"ר מסטריקוב) לכהן כרב העיר. לפניו כיהן אחיו רבי אברהם אביגדור שנפטר בחטף. לאחר עשר שנות רבנות הייתה שרפה גדולה בעיר והרב לנדא חזר לבית הוריו וסייע לאביו בהנהגת החסידות. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-500 יהודים, כרבע מתושביו. עם כיבוש היישוב בידי הגרמניה הנאצית בתחילת ספטמבר 1939, גורשו יהודיו לאוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי, וכעבור שבוע הורשו לחזור אליו. עם שובם, הוטלו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה, החרמת רכוש, איסור על קשר עם לא יהודים וחובת תשלום סכומי כופר. במרץ 1941 הובאו ליישוב כ-100 יהודים שגורשו מווינה. בסוף אוקטובר 1942 ערכו אנשי ס"ס וכוחות אוקראיניים אקציית חיסול בגטו שביישוב, תוך שליחת כ-500 מיושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, ורצח הקשישים והחולים מחוץ ליישוב. מקהילת קונוב שרד את השואה יהודי אחד. מדיה וקבצים בנושא קונוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונוב קונוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין קונוב (Kunów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קונוב", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, קונוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 251–252), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ארטאשס הראשון, מלך ארמניה

ארטאשס הראשון (ביוונית: Άρταξίας בארמנית: Արտաշես; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מלך ארמניה, ומייסד ממלכת ארמניה. לאחר כיבושה של ממלכת אוררטו בידי מדי, וכיבושה של מדי בידי מלך אנשאן כורש הגדול, הפכה ארמניה לסטראפיה נידחת בתוך הממלכה האחמנית. הממלכה האחמנית נכבשה בידי אלכסנדר הגדול מלך מוקדון, ובכלל זה ארמניה. אלכסנדר, לא ביקר מעולם בארמניה, אולם הסטראפ שלה נכנע לפניו כפי שבחרו לעשות סטראפים פרסיים רבים אחרים. ארמניה, הפכה למחוז נידח בתוך האימפריה הסלווקית. היא הייתה מחולקת ל"ממלכות" רבות, שהיו ככל הנראה שושלות מקומיות. המלך הסלווקי אנטיוכוס השלישי (הגדול), מינה מתישהו בין 200-209 לפנה"ס את ארטאשס כסטרטגוס של ארמניה. לפני כן לא ידוע דבר על ארטאשס. הוא מילא את שליחותו בנאמנות, אולם לאחר שבשנת 191 לפנה"ס הובס אנטיוכוס בקרב מגנסיה, מרדו בו ארטאשס והכתיר עצמו כמלך ארמניה. ארטאשס, איחד את הארמנים, וקבע גבול מסודר לממלכתו. הרומאים, הכירו בממלכתו כפי שהכירו במרבית הממלכות שמרדו בשלטון הסלווקי. כמו כן, מקורות מסוימים רומזים שארטאשס אירח בחצרו את המצביא הקרתגי המפורסם חניבעל ברקה. על פי המסופר חניבעל סייע לארטאשס לבנות עיר שסטראבון מכנה "ארטקססטה" על שם המלך, ופלוטרכוס מכנה "קרתגו שבארמניה". לא ברור במה סייע חניבעל בבניית העיר, סטראבון רק כותב שהעיר: "נבנתה בידי חניבעל", ופלוטרכוס מכנה אותה: "מעשה ידיו של חניבעל הגדול שבאויבי רומא". ידיעה זו סותרת ידיעה אחרת על פיה חניבעל שהה אותה תקופה בכרתים. ארטאשס, הנהיג בממלכתו שפה אחידה שהייתה ככל הנראה מבוססת על ארמית. ברוב הכתובות הארמניות מאותה תקופה הוא מכונה "ארתחששתא". ארטאשס גם בנה ערים וייסד מקדשים, והשושלת שלו עתידה להחזיק מעמד עד אמצע ימי הביניים. ההיסטוריון הארמני מובסס חורנאצי מספר, כי האלאנים, עם נודד ממוצא איראני פלשו לארמניה בתקופת שלטונו של ארטאשס. ארטאשס, יצא לקרב מול האלאנים הביס אותם ואף לקח בשבי את בנו של מלך האלאנים. מלך האלאנים נאלץ להסכים להסכם שלום עם ארטאשס, אולם ארטאשס לא הסכים לתנאי אחד, להחזיר את השבוי. בתגובה, הנסיכה האלאנית סאטאניק (Satenik) נעמדה על שפת הנהר מול מחנהו של ארטאשס והפצירה בו לשחרר את אחיה. ארטאשס נשבה ביופייה של סאטאניק, והסכים לשחרר את אחיה בתמורה לידה. מלך האלאנים השיב לו שאצל האלאנים מקובל שהחתן "חוטף" את הכלה. ארטאשס, על פי המסופר לקח חבל מעור, והשליך אותו אל הגדה השנייה של הנהר. החבל נכרך סביב מותניה של הנסיכה והוא לקח אותה למחנה שלו. החתונה נחגגה בפאר והדר, על ראש החתן נשפכה מקלחת של זהב, ועל ראש הכלה מקלחת של פנינים. סאטאניק, ילדה לארטאשס שישה בנים. בנו הבכור טיגראנס הראשון ירש אותו. טיגראנס היה שליט פחות מוצלח מאביו, ובימיו גברה השפעת האימפריה הפרתית בממלכה. נכדו טיגראנס הגדול, הצליח להביס את הפרתים, ולהפוך את ארמניה לאימפריה אדירה, אולם גם הוא הובס בסוף הפעם בידי הרומאים. עם זאת ממלכת ארמניה המשיכה להתקיים עוד שנים רבות. מדיה וקבצים בנושא ארטאשס הראשון, מלך ארמניה בוויקישיתוף היסטוריה של ארמניה ב"אתר ארמניה" ארטאשס הראשון באנציקלופדיה איראניקה (באנגלית) [ארטאשס הראשון, מלך ארמניה המלך ארטאשס] באתר armenians.com (באנגלית) ארטאשס הראשון במכון ללימודים ארמניים (באנגלית) ארטאשס הראשון באנציקלופדיית פאולי-ויסובה (בגרמנית) ארטאשס הראשון, מלך ארמניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פליניוס הזקן, "תולדות הטבע", 6.9. ארטאשס הראשון באנציקלופדיה איראניקה. סטראבון, ספר אחד עשר, 14, 15. סטראבון, ספר אחד עשר, 14, 6. פלוטרכוס, "חיי לוקלוס", 31. קורנליוס נפוס, "חניבעל", 9.
קלאוס פיכטל

קלאוס פיכטל (בגרמנית: Klaus Fichtel, נולד ב-19 בנובמבר 1944 בקאסטרופ-ראוקסל שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בשאלקה 04, בורדר ברמן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת המגן. פיכטל הוא שיאן ההופעות של שאלקה 04 בכל הזמנים, עם 477 הופעות בבונדסליגה במדי הקבוצה. פיכטל ממוקם רביעי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים עם 552 הופעות, 477 במדי שאלקה 04 ועוד 75 במדי ורדר ברמן. פיכטל החל לשחק בקבוצה הבוגרת של שאלקה 04 בשנת 1965 כאשר היה בן 21. פיכטל שיחק בקבוצה במשך 15 עונות ברציפות, בהן כבש 14 שערים ב-437 הופעות. עם שאלקה זכה פיכטל בגביע מקומי בשנת 1972, לאחר ניצחון 5-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. בשנת 1980 עבר פיכטל לורדר ברמן, שנשרה בעונה הקודמת לליגת הבונדסליגה השנייה. פיכטל עלה עם הקבוצה לבונדסליגה בעונת 1982, וכבר בעונת הבכורה המחודשת של הקבוצה בבונדסליגה, סייע לה לסיים במקום השני, ובעונה העוקבת במקום החמישי. פיכטל עזב את ורדר ברמן לאחר ארבע עונות, בהן ערך 75 הופעות בבונדסליגה ועוד 42 הופעות בבונדסליגה השנייה, שבהן לא הבקיע. בשנת 1984 חזר פיכטל לשאלקה 04, והוסיף 40 הופעות נוספות בארבע עונות במדי הקבוצה. בשנת 1988 פרש פיכטל ממשחק פעיל, כשהוא בן 44. לפיכטל 23 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה המערבית. פיכטל השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1970, בו סיימה נבחרתו במקום השלישי. עם שאלקה 04: הגביע הגרמני: 1972 מדיה וקבצים בנושא קלאוס פיכטל בוויקישיתוף קלאוס פיכטל, באתר Transfermarkt קלאוס פיכטל, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קלאוס פיכטל, באתר WorldFootball.net קלאוס פיכטל, באתר National Football Teams קלאוס פיכטל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קונסקיה

קונסקיה (בפולנית: Końskie; ביידיש: קינסק או קינצק) הוא עיר מחוז בפרובינציית שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקְיֶה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. קונסקיה הייתה מיושבת מהמאה ה-11, ונזכרת לראשונה במסמך משנת 1124. בתחילת המאה ה-13 נבנתה ביישוב כנסייה. בשנת 1748 הוענקו לקונסקיה זכויות עיר. באזור קונסקיה התפתחה מראשיתה של העיר תעשיית כריית עפרות ברזל והתכת ברזל. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקונסקיה הוא מהמאה ה-16, ואלו תרמו חלק משמעותי לפיתוחה התעשייתי של העיר בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-6,500 יהודים, מתוך כ-8,300 תושבים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעילות של בתי ספר עבריים. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, רצחו בו אלו עשרות יהודים, העלו באש בתי כנסת בה, ולקחו כבני ערובה כמה מנכבדי הקהילה בעיר להבטחת תשלום סכומי כופר. באביב 1940 רוכזו כ-7,500 יהודי העיר והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו בן שני חלקים שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה בהרוביישוב. עם הבאת יהודים נוספים מהסביבה לגטו שבעיר, בסתיו 1942 הגיע מספר יושביו לכ-10,000 יהודים. ב-3 בנובמבר 1942 שולחו כ-6,000 מהם למחנה ההשמדה טרבלינקה, וב-7 בנובמבר 1942 שולחו לטרבלינקה כ-3,000 יהודים נוספים מהגטו. כ-600 יהודים נרצחו בגטו במהלך אקציות אלה, ומספר יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים. מספר יהודים מהגטו שהצליחו לחמוק מהאקציות, וכן יהודים נוספים מהסביבה, כ-800 איש, רוכזו לאחר מכן בצפיפות קשה ביותר במשק חקלאי בסביבת העיר, בו הועסקו בין היתר בפירוק בית העלמין היהודי בעיר. עד 7 בינואר 1943 גורשו כולם למחנות ולגטאות הסביבה, ומשם הועברו לאתרי ההשמדה. מדיה וקבצים בנושא קונסקיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונסקיה קונסקיה באתר מרכז מורשת יהדות פולין קונסקיה (Końskie), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קונסקיה", באתר השטעטל הווירטואלי "קונסקיה", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, קונסקיה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 245–247), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קונסקי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
גסטון סופריטי

גסטון ניקולס סופריטי (בספרדית: Gastón Nicolás Soffritti, נולד ב-13 בדצמבר 1991) הוא שחקן ומוזיקאי ארגנטינאי. סופריטי ידוע בעיקר בתפקידיו בטלנובלות של כריס מורנה: "פינת אור", "פלוריסיינטה" ו"קטנטנות". בשנים 2001- 2002 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Yago, pasión morena" ("יאגו, תשוקה אפלה"), בה גילם את דמותו של מתאו. בשנת 2003 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פינת אור", בה גילם את דמותו של חבודבודין/גיז'רמו. בשנת 2005 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בה גילם את דמותו של טיאגו. בשנת 2006 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית של היוצרת והמפיקה כריס מורנה, "קטנטנות", בה גילם את דמותו של פדריקו (פולגס) רומרו. בשנים 2007–2008 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "פטיטו", בה גילם את דמותו של מתיאס. בשנת 2012 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Graduados" ("בוגרים") בה גילם את דמותו של מרטין. בשנים 2013–2014 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "Los vecinos en guerra" ("השכנים במלחמה"), בה גילם את דמותו של לוקאס. בשנים 2014–2015 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "יום ולילה", בה גילם את דמותו של בנחמין. בשנת 2017 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-12, והוא פרש באמצע העונה. בשנים 2018–2021 כיכב לצד ניקולאס ריירה בשלוש עונות של הטלנובלה "Millennials" שמדברת על שישה חבר'ה צעירים בני דור המילניום ועל חייהם, האהבות שלהם, האינטרסים שלהם והקונפליקטים שלהם. מדיה וקבצים בנושא גסטון סופריטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גסטון סופריטי (בספרדית) גסטון סופריטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גסטון סופריטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.elesquiu.com/notas/2012/1/12/cultura-225684.asp http://www.cadena3.com/contenido/2013/07/22/116435.asp?titulo=Amigorena-se-va-y-llega-Gil-Navarro-a-Vecinos-en-Guerra Brenda Gandini se suma a la ficción que protagonizará Facundo Arana en Pol-ka, Ciudad Magazine, ‏2014-08-16 (בספרדית)
קוסוב לאצקי

קוסוב לאצקי (בפולנית: Kosów Lacki) היא עיירה במחוז סוקולוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, אשר עד השואה הייתה יישוב יהודי. העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1202, ובשנת 1723 הוענקו לה זכויות עיר והיתר לקיים ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו רק בשנת 2000. קהילה יהודית עצמאית התקיימה בעיירה מאמצע המאה ה-18, לאחר שבני משפחת האצולה הפולנית קוסובסקי עודדו יהודים להשתקע ביישוב. בשנת 1827 היו כל תושבי העיירה יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 תושבים, כמעט כולם יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית, הגם שרוב תושביה היו חרדים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נכללה העיירה בתחום הכיבוש הגרמני בפולין בספטמבר 1939, ואלו החלו מיד בגיוס יהודי המקום לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם. בסוף 1939 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים מקאליש. באמצע שנת 1942 שולחו מספר יהודים מהגטו שבעיירה לטרבלינקה, כדי לסייע בבניית מחנה ההשמדה. בין 22 ל-25 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את כל יושביו לטרבלינקה (1,100 איש). יהודים רבים שהתנגדו לאקציה נורו במקום, וחלקם הצליחו להימלט ליערות הסביבה, אך הוסגרו לגרמנים בידי הפולנים. לאחר שחרור העיירה בקיץ 1944 רצחו הפולנים את היהודים הבודדים ששבו אליה. מ. צאנין, קוסוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 149–154 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא קוסוב לאצקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוסוב לאצקי קוסוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין קוסוב (Kosów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קוסוב לאצקי", באתר השטעטל הווירטואלי "קוסוב לאצקי", באתר JewishGen (באנגלית) אדוורד קופובקה (אנ') ולאורה קרגו, קוסוב לאצקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 389–391), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מיכאל צורק

מיכאל צורק (בגרמנית: Michael Zorc, נולד ב-25 באוגוסט 1962 בדורטמונד שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבורוסיה דורטמונד ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר. צורק היה קפטן בורוסיה דורטמונד בין השנים 1989 ו-1997. צורק שיחק בקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1981. צורק שיחק לאורך כל הקריירה שלו בבורוסיה דורטמונד, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים. צורק זכה בגרמניה עם בורוסיה דורטמונד בשתי אליפויות הבונדסליגה, גביע מקומי אחד. בזירה הבינלאומית, צורק הגיע עם דורטמונד לגמר גביע אופ"א 1993, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול ליובנטוס. בשנת 1997, נפגשו שתי הקבוצות שוב, הפעם בגמר ליגת האלופות, בו דורטמונד ניצחה 3-1, וצורק זכה להניף את גביע האלופות לפני פרישתו, כמו גם את הגביע הביניבשתי באותה שנה, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו. בשנת 1998 פרש צורק ממשחק פעיל לאחר 17 שנים בבורוסיה דורטמונד, בהן צבר 463 הופעות בבונדסליגה והבקיע 131 שערים, והוא מדורג במקום השני בטבלת המבקיעים של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים, לאחר מנפרד בורגסמולר. לצורק שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה, אך הוא מעולם לא זומן לטורניר גדול, על אף הצלחתו בבורוסיה דורטמונד. בשנת 1981 זכה באליפות העולם עד גיל 20 ובאליפות אירופה עד גיל 18 במדי נבחרות גרמניה הצעירות. צורק המשיך לעבוד בבורוסיה דורטמונד גם לאחר פרישתו ממשחק, ומונה למנהל הספורטיבי של הקבוצה, וזכה עמה בתפקיד זה באליפויות בשנים 2002, 2011 ו-2012. עם בורוסיה דורטמונד: גביע אירופה לאלופות: 1996/1997 הגביע הביניבשתי: 1997 אליפויות הבונדסליגה: 1994/1995, 1995/1996 הגביע הגרמני: 1988/1989 עם נבחרות גרמניה המערבית הצעירות: גביע העולם עד גיל 20: 1981 אליפות אירופה עד גיל 18: 1981 מדיה וקבצים בנושא מיכאל צורק בוויקישיתוף מיכאל צורק, באתר Transfermarkt מיכאל צורק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיכאל צורק, באתר WorldFootball.net מיכאל צורק, באתר National Football Teams מיכאל צורק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt טבלת שיאני המבקיעים של בורוסיה דורטמונד באתר worldfootball.net