Purple Rain

Purple Rain (בעברית: גשם סגול) הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי האמריקאי פרינס, ופסקול סרט הנושא את אותו שם. הוא יצא לאור ב־25 ביוני 1984 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס". זהו האלבום הראשון שנשא באופן ציבורי ורשמי את שם להקתו של פרינס, "הרבולושן" (אנ'), כשותפה בקרדיט לאלבום. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים. חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי ומסונתז. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן. הווידאו קליפ לסינגל המוביל מהאלבום, "When Doves Cry", עורר ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. המילים הבוטות של "Darling Nikki" גררו תלונות מצד רעיית סגן נשיא ארצות הברית טיפר גור ומצד "ארגון הבקרה ההורית" (אנ'), ותרמו ליצירת תוויות "אזהרה הורית" (אנ') שהוצמדו לעטיפות אלבומים. "Purple Rain" הוא האלבום הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. האלבום נשאר בראש המצעד 24 שבועות רצופים, ובסך הכל שהה במצעד במשך 122 שבועות. "When Doves Cry" ו־"Let's Go Crazy" הגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, בעוד "Purple Rain" הגיע למקום השני במצעד, ו־"I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני. במאי 1996 הגיע האלבום למעמד פלטינה x ‏13 בהסמכה של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שמעמיד אותו כאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. פרינס והרבולושן זכו בפרסי גראמי בקטגוריות "הופעת הרוק הטובה ביותר של צמד או קבוצה הכוללת זמרה" ו"הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", ופרינס זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר עבור הסרט "Purple Rain" (אנ') (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה). מבקרי מוזיקה ציינו את ההיבטים החדשניים והניסיוניים במוזיקה של הפסקול, שהמפורסם שבהם הוא הסרת הבס מ־"When Doves Cry". מבקרים זיהו גם היבטים מוזיקליים אחרים, ובמיוחד הסינתיזה בין מרכיבים אלקטרוניים, תזמורים אורגניים וביצועים עם הלהקה, וכן את המיזוג בין רוק ורית'ם אנד בלוז, כמאפיינים ייחודיים, ואף ניסיוניים. "Purple Rain" מדורג באופן קבוע כאחד מהאלבומים הגדולים בכל הזמנים. ב־2020, דירג אותו מגזין "רולינג סטון" במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים (לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012). הוא הוכנס להיכל התהילה של גראמי (אנ'), ונוסף לרשימת ההקלטות של "רישום ההקלטות הלאומי" (אנ') בספריית הקונגרס, רישום בו נשמרות הקלטות "חשובות מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית". בעוד ההקלטות לאלבומיו הקודמים של פרינס היו בעיקר הקלטות סולו שלו, הקרדיטים ל"גשם סגול" היו, לראשונה, ”הופק, עובד, הולחן ובוצע על ידי פרינס והרבולושן” (אם כי המילים "and the Revolution" – "והרבולושן" – הופיעו כבר על עטיפת אלבומו הקודם, "1999", אך באופן חבוי). "גשם סגול" הוקלט רובו ככולו בין אוגוסט 1983 למרץ 1984, למעט "Baby I'm a Star", שהוקלט כדמו ב־1981. מארק בראון, הבסיסט של "הרבולושן", הסביר מדוע העדיף פרינס לעבוד עם להקה, אף על פי שידע לנגן בכל הכלים (כפי שעשה באלבומיו הראשונים): ”הוא תמיד היה מקליט [את החזרות עם הלהקה] והיה חוזר לאולפן, והוא ידע איך לקחת את האנרגיה הזאת ואז לבנות עליה. זאת הייתה המטרה של החזקת להקה. הוא רצה את האנרגיה החיה, רבת העוצמה מאוד שאתה לא יכול לקבל כמוזיקאי יחיד באולפן”‏. "Purple Rain" הוא האלבום הראשון של פרינס שכלל רצועות חיות: שלוש הרצועות האחרונות באלבום, ‏"I Would Die 4 U", ‏"Baby I'm a Star" ושיר הנושא הוקלטו בהופעה חיה שנערכה ב־3 באוגוסט 1983 במועדון "First Avenue" (אנ') במיניאפוליס. צירוף המילים "Purple Rain" הופיע, יותר מעשור לפני אלבומו של פרינס, בשירהּ של להקת אמריקה "Ventura Highway" (אנ') (יצא ב־1972). העיתונאים מייקל טוּמבס מסן דייגו יוניון טריביון (אנ') ובוב קוסטנזאק מ"פוסט טריביון" (אנ') (בבעלות "שיקגו טריביון") כתבו שפרינס לקח את צירוף המילים ישירות משיר זה. כשג'רי בקלי מלהקת "אמריקה" נשאל על משמעות הביטוי "גשם סגול", הוא השיב: "תפסת אותי" ("You got me"). פרינס, לעומת זאת, הסביר: מתי שיש דם בשמיים – אדום וכחול – סגול... גשם סגול מתייחס לסוף העולם ולהיות עם האחד שאתה אוהב ולתת לאמונה/אלוהים להדריך אותך דרך הגשם הסגול. — לוסי ג'ונס, 20 דברים שלא ידעתם על "גשם סגול", באתר NME ‏, 10 בדצמבר 2012 שיר הנושא, "Purple Rain", נכתב באופן מקורי כשיר קאנטרי, וכשיתוף פעולה עם הזמרת סטיבי ניקס. לדברי ניקס, היא קיבלה מפרינס גרסה כלית בת 10 דקות של השיר, עם בקשה לכתוב לו מילים, אך היא הגיבה בהלם: ”הקשבתי לזה ופשוט נבהלתי. התקשרתי אליו בחזרה ואמרתי לו: 'אני לא יכולה לעשות את זה. הלוואי ויכולתי. זה יותר מדי בשבילי'”. במהלך חזרה עם הלהקה, ביקש פרינס את החברים לנסות את השיר: ”אני רוצה לנסות משהו לפני שאנחנו הולכים הביתה. זה רגוע”. לדברי חברת הלהקה ליסה קולמן, העיבוד לשיר שונה לאחר שחברת הלהקה וונדי מלווין (אנ') החלה לנגן אקורדים בגיטרה כדי ללוות את השיר: הוא התרגש לשמוע את זה נשמע אחרת. זה הוציא מהשיר את תחושת הקאנטרי הזאת. ואז כולנו התחלנו לנגן יותר חזק ולקחת את זה יותר ברצינות. ניגנו במשך שש שעות רצופות ולקראת סוף היום היה לנו את זה ברובו כתוב ומעובד. — איך עשינו את "גשם סגול" של פרינס, באתר הגרדיאן, 24 ביולי 2017 השיר "Take Me with U" נכתב בתחילה לאלבום "Apollonia 6" (אנ') של שלישיית הבנות הנושאת את אותו שם (אנ') (אחד מהפרויקטים הצדדיים של פרינס), אך לבסוף פרינס הכניס אותו ל־"Purple Rain". הכנסת השיר הצריכה קיצוץ בגרסה המקורית של "Computer Blue", גרסה שהייתה נרחבת יותר ובסגנון סוויטה. גרסה מקורית זו לא יצאה לאור באופן רשמי, אם כי אפשר לשמוע את החלק השני שלה בסרט "Purple Rain" (אנ'). המילים הבוטות של "Darling Nikki" תרמו ליצירת תוויות "אזהרה הורית" (אנ') שהוצמדו לעטיפות אלבומים. התוויות היו תגובה של חברת התקליטים לתלונותיהם של אשת סגן נשיא ארצות הברית טיפר גור ושל "המרכז לבקרה הורית על מוזיקה"(אנ'). פרינס כתב והלחין את הסינגל המוביל "When Doves Cry" לאחר שכל שאר שירי האלבום היו מוכנים. בנוסף לזמרה, הוא ניגן בכל הכלים בשיר. בשיר אין קו בס (אנ'), דבר שגורם להפקה שלו להשמע "רזה" יחסית להפקות של שירי הפופ של שנות ה־80. פרינס סיפר שבהתחלה היה תפקיד בס מוקלט, אך הוא החליט להסיר אותו לאחר שיחה עם הזמרת ג'יל ג'ונס (אנ'), שיחה בה שוכנע שהשיר יישמע שגרתי מדי עם תפקיד הבס. בדומה לאלבומיו הקודמים של פרינס, גם באלבום זה הוא כתב את כל השירים. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים. חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי, מסונתז, ולפי ביקורות מסוימות – גם פסיכדלי. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן. כמה מחברי "הרבולושן" סיפרו על תרומת הלהקה לאלבום: דוקטור פינק (אנ') אמר ב־2009 למגזין PopMatters (אנ') שהקלטת האלבום הייתה, ”זמן מאוד יצירתי [...] היו הרבה השפעה והזנה מחברי הלהקה למה ש[פרינס] עשה [...] הוא תמיד היה פתוח לכל מי שניסה לתרום מבחינה יצירתית לתהליך הכתיבה [...] אבל פרינס היה כותב המילים והמלחין העיקרי לכל השירים”. וונדי מלווין אמרה ב־1997 למגזין "מוג'ו" (אנ') שחברי הלהקה היו ”לחלוטין שווים מוזיקלית במובן שפרינס כיבד אותנו, והרשה לנו לתרום למוזיקה ללא כל הפרעה [...] אני חושבת שהסוד ליחסי העבודה שלנו הוא שהיינו מאוד לא רכושניים בקשר לרעיונות שלנו”. חברי "הרבולושן" פינק, קולמן ומלווין סייעו בכתיבת הרצועה הרביעית, "Computer Blue". דוקטור פינק, שכתב את קו הבס לרצועה, אמר: התחלתי לנגן את גרוב הבס העיקרי שלאחר מכן הפך ל־"Computer Blue". אז הלהקה התחילה לעשות עליו גרובינג, ופרינס הביא איזה חומר, אז הקלטנו גרסה ראשונית, והוא לקח אותה לאולפן ופשוט שילב את הכל וגרם לזה לטוס. וונדי [מלווין] וליסה [קולמן] עשו כמה מהדברים שם. פרינס שאל את הגשר/קטע הפתיחה משיר, שאז עדיין לא יצא לאור, של אבא שלו, שנתן לו במשך השנים חומר מוזיקלי להשתעשע בו. כך שהשיר הוא באמת תערובת מאנשים שונים והשפעות שונות. הלהקה בהרכבהּ המלא מופיעה בחמש רצועות: "Let's Go Crazy", ‏"Computer Blue", ‏"I Would Die 4 U", ‏"Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". אפולוניה (פטרישיה אפולוניה קוטרו (אנ')) שרה במשותף עם פרינס ב־"Take Me With U". שאר השירים הם ביצועי סולו של פרינס. שלושה מהשירים כוללים חטיבת כלי קשת, בעיבודם של קולמן ופרינס ובניצוח קולמן ומלווין: "Take Me With U", ‏"Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". נגני כלי הקשת היו נובי נובוג (אנ') בכינור ובויולה, והצ'לנים דייוויד קולמן וסוזי קאטאיאמה. על עטיפת האלבום מופיע צילום של כרזת הסרט, Purple Rain (אנ'), שהתלווה להוצאת האלבום. מעצבת העטיפה, לאורה ליפומה נאש (שהיה זה הפרויקט הגדול הראשון שלה), סיפרה שהייתה צריכה להשתמש בצבע הסגול לשם עיצוב העטיפה. נוסף על כך סיפרה על האתגר העיצובי שבהעברת כרזת סרט לעטיפת אלבום, ועל הפתרון שמצאה: ”[אתה צריך להתאים צורה] אנכית גדולה לתוך ריבוע [...] לכן שמתי את הפרחים שנוצרו עבור השוליים. אתה לא יכול באמת לנקז את כל התמונה כי אתה צריך לראות את כל הכרזה”. במהלך יצירת העטיפה, ליפומה השתמשה בזכוכית מגדלת שנקראת "Loupe" (אנ') (זכוכית מגדלת ללא ידית, שבה העדשה נמצאת בתוך גליל אטום) כדי לסרוק את השקופיות של כרזת הסרט. באחת הפעמים מצאה על מכל הדלק של האופנוע של פרינס סמל המשלב בין סמל הזכר לסמל הנקבה, מצויר באדום. היא עשתה את "הפרשנות שלה" לסמל, והגדילה אותו. הסמל שימש לקידום המכירות של הסרט, וב־1993 פרינס שינה את שמו לסמל, במהלך המחלוקת עם חברת התקליטים שלו (ראו בערך הזמר). עם זאת, ליפומה נאש אומרת שהיא לא יכולה לקחת קרדיט על הסמל, מכיוון ש"הוא היה שם". החזרות לסיבוב ההופעות Purple Rain Tour (אנ') התנהלו במשך חודשים, שישה ימים בשבוע, משעות אחר הצהריים המוקדמות עד שעה שש, לפעמים תשע או עשר בלילה. היו ימים שפרינס היה עורך חזרה אחת, לפעמים שתיים או שלוש. אלן לידס (אנ'), שהיה מנהל סיבוב ההופעות Purple Rain Tour (אנ'), אמר: פרינס רצה שהמופע יהיה מוטמע אצל הנגנים, כך שלא יצטרכו לחשוב מה לנגן לשיר הבא. לפעמים הוא היה משקיע את כל אחר הצהריים בשיר אחד. או שהוא היה מגיע עם שיר חדש. אף פעם לא ידעת למה לצפות, אף פעם לא קיבלת התראה. כל החזרות הוקלטו מתחילתן ועד סופן, היו לו שעות על גבי שעות של הקלטות, והוא היה יושב כל הלילה ומאזין וחושב עליהן. — גרהאם תומפסון, איך פרינס יצר את הקלאסיקה הפסיכדלית שלו, מסביב לעולם ביום, באתר Uncut (אנ'), ‏17 באפריל 2020 סיבוב ההופעות "Purple Rain" (אנ') נפתח בהופעה בג'ו לואיס ארנה בדטרויט בנובמבר 1984. לפרינס ולהקתו הצטרפו גם "Appolonia 6", ושילה אי (אנ') ולהקתה. סיבוב ההופעות נפתח עם השיר הפותח את האלבום, "Let's Go Crazy". שלושה סינגלים מ־1999 באו בעקבותיו: "Delirious", ‏"1999" ו־"Little Red Corvette". גרסה כלית של יאנקי דודל שימשה בדרך כלל כהקדמה לשיר אחר מ־"1999", ‏"Free". לרוב בוצע גם הבי סייד "God", כשהוא מלווה ברצף הרגיל של "Computer Blue", ‏"Darling Nikki", ‏"The Beautiful Ones" ו־"When Doves Cry" שבאו בעקבותיו. שאר שירי "גשם סגול" בוצעו כהדרנים שסגרו את ההופעה: "I Would Die 4 U", ‏"Baby I'm a Star" ו־"Purple Rain"‏. סיבוב ההופעות, שהסתיים באפריל 1985, כלל 98 הופעות שאליהן נמכרו 1.7 מיליון כרטיסים. פרינס ו"הרבולושן" הופיעו במופע האחרון של סיבוב ההופעות באצטדיון אורנג' בול (אנ') בדרום פלורידה. בסיום המופע אמר פרינס לקהל 55,000 המבקרים במופע: ”אני צריך ללכת עכשיו. אני לא יודע מתי אשוב. אני רוצה שתדעו שאלוהים אוהב אתכם. הוא אוהב את כולנו”. שבועיים לאחר סיום סיבוב ההופעות יצא לאור האלבום "Around the World in a Day", אלבום בעל אופי שונה לחלוטין שסימן באופן רשמי את סוף תקופת "Purple Rain" אצל פרינס. ב"רולינג סטון" נכתב שסיבוב ההופעות הזה היה "פורץ דרך" במובנים רבים, משום שהוא כלל את הסטים הכי "משוכללים" של פרינס וכלל הופעות קמע מזדמנות של ברוס ספרינגסטין ומדונה, שאישרו את מעמדו של פרינס כ"כוכב הפיקודי ביותר בפופ" במשך תקופת ‏"Purple Rain"‏. האלבום הונפק מחדש ב־23 ביוני 2017. זהו האלבום הראשון של פרינס שעבר רימסטר והנפקה מחדש והונפק בכמה פורמטים, ביניהם מהדורת 20 רצועות, הכוללות כבונוס רצועות שלא יצאו לאור בעבר, ומהדורת דלוקס מורחבת בת 35 רצועות עם בי־סיידים, שירים נדירים ו־DVD עם צילום הופעה שנערכה ב־1985, כחלק ממסע ההופעות של האלבום. האלבום המחודש נכנס בהופעת הבכורה שלו ב"בילבורד 200" למקום הרביעי, תוך שהוא מוכר 52,000 עותקים (כולל הורדות והזרמות מדיה) במשך השבוע הראשון. בהופעת הבכורה שלו במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ הוא נכנס למקום השלישי, מיקום השיא הגבוה שלו במצעד זה מזה 32 שנים, לאחר ששהה בראש המצעד במשך 19 שבועות ב־1984. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד "Top R&B Albums"‏, ובמצעד אלבומי הוויניל. בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־11 בהופעת הבכורה שלו במצעד בילבורד 200, בשבוע של ה־14 ביולי 1984. לאחר ארבעה שבועות במצעד, הוא הגיע למקום הראשון ב־4 באוגוסט 1984 (תוך שהוא מדיח ממנו את ‏".Born in the U.S.A" (אנ') של ברוס ספרינגסטין), ומאז נשאר עוד 23 שבועות רצופים נוספים במקום הראשון (סך הכל 24), עד 18 בינואר 1985 (אז הדיח אותו ".Born in the U.S.A" של ספרינגסטין, שחזר שוב למקום הראשון), ובסך הכל מעל 32 שבועות בצמרת עשרת הגדולים במצעד, דבר שהופך אותו לאחד הפסקולים המצליחים בכל הזמנים. פרינס אף הצטרף לאלביס פרסלי וללהקת "הביטלס" כהרכבים היחידים שהיה להם אלבום, סינגל וסרט בו זמנית במקום הראשון במצעדים בארצות הברית. בסך הכל שהה האלבום ב"בילבורד 200" במשך 122 שבועות. מאז פרסום איסוף נתוני המכירות על ידי חברת MRC Data ב־1991, נמכרו מהאלבום עוד 3 מיליון עותקים. עד 1996, נמכרו 13 מיליון עותקים בארצות הברית, ובכך הוסמך לפלטינה x ‏13 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). בהממלכה המאוחדת, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־21 במצעד האלבומים הבריטי, ב־21 ביולי 1984. לאחר 35 שבועות במצעד הוא הגיע למקום השביעי – מיקום השיא שלו במצעד, למשך שבוע אחד, של ה־16 במרץ 1985. בשבוע שלאחריו הוא צנח למקום ה־12. האלבום שהה במצעד במשך 86 שבועות. הוא קיבל הסמכת פלטינה x‏ 2 מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־1 במאי 1990, ובכך ציין מכירת 600,000 עותקים בבריטניה. עד 1988, "Purple Rain" מכר 17 מיליון עותקים ברחבי העולם, נתון שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנות ה־80‏. נכון ל־2017 סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם. הסינגל המוביל מן האלבום, ‏"When Doves Cry", היה הסינגל הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, תוך שהוא נשאר חמישה שבועות במקום זה, וכן היה להיט בינלאומי. הוא דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים השנתי של בילבורד הוט 100 לשנת 1984 (אנ'). הווידאו קליפ, בבימויו של פרינס, ערך את הצגת הבכורה שלו ביוני 1984 ב־MTV. הקליפ הצית ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. "Let's Go Crazy" היה לסינגל השני של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. הבלדה "Purple Rain" – שילוב בין רוק, גוספל, R&B ומוזיקה תזמורתית, הגיעה למקום השני. "I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני, ובכך היה לסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום שהגיע ל"עשרת הגדולים" במצעד זה. הסינגל האחרון מתוך האלבום, "Take Me with U" יצא לאור ב־25 בינואר 1985. פרינס ו"הרבולושן" זכו ב־1984 בפרס גראמי עבור האלבום "Purple Rain", בקטגוריית "ביצוע הרוק הקולי הטוב ביותר של צמד או קבוצה". ארבעת המלחינים (נלסון, קולמן, פרינס ומלווין) זכו בפרס בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", והאלבום היה מועמד בקטגוריית "אלבום השנה". פרינס זכה בגראמי שלישי באותה שנה בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" עבור גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, "Prince"). הסרט "Purple Rain" זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ב־1985 (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה). ב־1985, האלבום זכה גם בפרס המוזיקה הבריטית (BRIT) בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר", ופרינס זכה בקטגוריית "אמן הסולו הבינלאומי הטוב ביותר". באותה שנה היו לאלבום שלוש זכיות בפרס המוזיקה האמריקאית: האלבום זכה בקטגוריות "אלבום הפופ/רוק המועדף" ו"אלבום הסול/R&B המועדף", והסינגל "When Doves Cry" זכה בקטגוריית "סינגל הסול/R&B המועדף". ב־2011 צורף האלבום ל"היכל התהילה של גראמי". ב־2016, לאחר מותו של פרינס, זכה האלבום בפרס המוזיקה האמריקאית ל־"Top Soundtrack"‏. מגזין "רולינג סטון" דירג את "Purple Rain" במקום השני ברשימת "100 האלבומים הגדולים של האייטיז". ב־2020, דירג המגזין את האלבום במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012. המגזין אף דירג את האלבום במקום השני ברשימת "25 הפסקולים הגדולים", אחרי ‏"!Help" של הביטלס. מגזין טיים כלל אותו ברשימת "100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" שלו. ערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־18 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". הטיימס דירג אותו במקום ה־15 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". עורכי מגזין ואניטי פייר הכתירו אותו כפסקול הטוב בכל הזמנים. ב־2008 דירג אותו EW במקום הראשון ברשימת "50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות". הוא נכלל בספר "1001 אלבומים שאתה צריך להאזין להם לפני שאתה מת" (אנ'). ב־2009, הוא נכלל בספרו של כריס סמית' "101 אלבומים ששינו את פני המוזיקה הפופולרית" (אנ'). ב־2012, מגזין סלנט דירג אותו במקום השני ברשימת האלבומים הטובים ביותר בשנות ה־80‏. ב־2013, ברשימה נוספת שהרכיב "אנטרטיינמנט ויקלי", דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. פיצ'פורק דירגו את האלבום במקום הראשון ברשימת 200 האלבומים הטובים של שנות ה־80‏. מגזין בילבורד דירג את האלבום במקום הראשון ברשימה של "92 אלבומי יהלום מדורגים מהפחות טוב לטוב: עמדת המבקרים". על פי האתר Acclaimed Music (אנ'), המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלה, האלבום מדורג במקום ה־47 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית (כלומר המדורגים במיקום כללי גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח), במקום השביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1984. סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב: פרינס עיצב את 'Purple Rain' כפרויקט שיהפוך אותו לסופרסטאר, ולמרבה ההפתעה, זה בדיוק מה שקרה. כשהוא בעת ובעונה אחת ממוקד יותר ושאפתני יותר מכל אחד מתקליטיו הקודמים, 'Purple Rain' מוצא את פרינס מגבש את שורשי הפאנק [Funk] והרית'ם אנד בלוז, תוך שהוא נע באופן נועז לפופ, רוק והאבי מטאל, עם תשעה שירים מעוצבים במיומנות נהדרת. [...] אף על פי שהכתיבה של פרינס בשיאה, הנוכחות של "הרבולושן" מושכת את המוזיקה למיקוד חד יותר, תוך שהיא נותנת לה חיספוס קשוח, אגרסיבי יותר. [...] כל הניסיונות המסוגננים מצטברים להצהרת כוונות מרשימה שנשארת כאחד מאלבומי הרוק המלהיבים שהוקלטו אי פעם. המבקר רוברט קריסטיגו כתב: [...] מסמן אמן במלוא לבלובו הרשמי, ויש לו משהו לומר. [...] אבל ככל שהמסרים שלו הם אותם מסרים שערורייתיים ישנים, הם איבדו את הזרם: "1999" הוא יותר שיעור דאנס שלא ניתן לעמוד בפניו בקצה של האפוקליפסה מאשר "Let's Go Crazy", ‏"Head" ו־‏"Jack U Off" יותר תאוותניים מאשר הבוטן "Darling Nikki". אולי הוא הרוויח בגרות, אבל כמו מבוגרים רבים לפניו, הוא קצת נחסם כשהוא מוציא ממנה רוק מרדני. דייוויד בראון, מבקר אנטרטיינמנט ויקלי, כתב: האלבום והפסקול שהפך אותו לסנסציה תקשורתית, הוא אחד הקודרים שלו. עיבודי "רוק" ספוגיים ורצועת הנושא המופרזת תוקעים אותו, אף על פי שכמה אבני חן, דהיינו "When Doves Cry" והבלדה "Take Me With U", מנצנצות. הביקורת שכתב בראון ל"אנטרטיינמנט ויקלי" נכתבה ב־1990, אך ב־2008 דירג המגזין את "Purple Rain" במקום הראשון ברשימה שהרכיב ל־50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות, וב־2013, דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. בנימוקים שניתנו ברשימה של 2008 נכתב: [...] המגנום אופוס של פרינס הוא יהלום בונה פידה [אותנטי, מקורי, מהימן] – ואחד ההישגים האמנותיים יוצאי הדופן בהיסטוריה של הפופ. מהלהט החשמלי [...] של השיר הפותח 'Let's Go Crazy' עד הצלילים האחרונים של רצועת הנושא היפה באופן בומבסטי, אין רגעים חלשים. אפילו השירים ה'מינוריים' של 'גשם' ‏("Darling Nikki", ‏"The Beutiful Ones") הם מז'וריים [...] הוא נשאר הביטוי הטהור ביותר של הגאונות המוזיקלית שלו. סיימון פרייס, מבקר "הגרדיאן", כתב: מובן מאליו מדי? כמו לקרוא בשם של זיגי סטארדאסט כאלבום בואי המועדף עליך? למי אכפת. ארון תצוגה תמציתי לסחורה של פרינס, ממיידית לניסיונית לאפית. שלמות על־פופית. קארוול ואלס, מבקר פיצ'פורק, בחן את משמעות האלבום בקריירה של פרינס ואת מקומו בתרבות האמריקאית: לפני 'Purple Rain', סיפור הרקע שפרינס יצר לעצמו היה של כוכב גרוב R&B אובססיבי לסקס, נגן בכלים רבים ותופעה מוזיקלית שעלתה לגדולה, המשתמשת בכישרונות הניכרים שלה לתכלית הבלעדית של להדליק את המועדון. הוא הציג את עצמו כחייזר לא מעודן [...] לא ידעת מי הוא היה ומאיפה בא [...] הוא בהחלט לא היה כמונו. [...] אבל כפי שהיצירתיים בפראות רוצים לעשות, פרינס של 1983 חיפש להדליק את כל העניין. על אף כישרונו החריף, הוא עדיין נתפס על ידי התעשייה, בגדול, רק כקצת יותר מאשר תופעה עירונית חדשנית אולטרא פאנקית. [...] השיר הכי מצליח שלו עד אז, "Little Red Corvette", הגיע למקום השישי בבילבורד הוט 100, מה שפשוט לא היה טוב מספיק [...] פרינס כבר נשא איתו מחברת סגולה באוטובוס ההופעות, בו שירבט רעיונות, הערות ודימויים של מה יהיה הצעד הבא שלו. ה"משהו החדש" הזה היה "Purple Rain", התנסות חזותית וקולית, שיצרה סדקים בקליפת פרסונת החייזר הסקס מתבודד כדי לומר משהו על סיפור שורשים, סיפור שהוא קצת יותר מאשר ביסוס רופף על חייו האמיתיים של פרינס. [הסרט] הפך הצלחה ענקית ומתמשכת נגד כל הסיכויים המכריעים. [...] אבל בואו לא נשלה את עצמנו, הסרט מצולם בקושי באופן סביר, מבוים באופן כשיר בלבד ולא משוחק אפילו באופן מניח את הדעת. הסיבה האמיתית שהוא עובד היא משום המגנטיזם שנוסע יחד עם המנהיג שלו, והמוזיקה שהוא יכול להציע. [...] האלבום מצליח במיומנות להשתחל בתפירה שבין מערך מסחרר של סוגות: סינת'פופ מנוכר, מטאל שיער פוער פיות, R&B אפל ומוזיקת נשמה מפצירה. התוצאה היא משהו שהוא לא שילוב מוצלח בין סוגות כמו שהוא התעלות חסרת מאמץ, שהופכת לכמעט שולית את עצם הרעיון של סוגה עצמה. [...] עם "Purple Rain", פרינס פורץ החוצה מהגטו שנוצר על ידי רדיו המיינסטרים, ומשגר את עצמו אל הר ראשמור של המוזיקה האמריקאית. הוא מנגן רוק טוב יותר ממוזיקאי רוק, מלחין טוב יותר מאנשי ג'אז, ומבצע יותר טוב מכולם, כל זאת מבלי לזנוח את שורשיו כאיש פאנק (Funk), מנהיג מסיבה, MC אמיתי. [...] אבל ל־24 השבועות בהם "Purple Rain" היה בראש המצעדים ב־1984, הילד השחור מהמערב התיכון הצליח להיות הביטוי המדויק ביותר לעודף שיש באמריקה הצעירה לחרדה, אהבה, חרמנות, פזיזות, אידיאליזם ותקווה. לפחות ל־24 שבועות האלה, פרינס היה אחד מאיתנו. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פרינס (למעט היכן שמצוין אחרת).  מהדורת הדלוקס שיצאה ב־2017 כללה שני תקליטורים: גרסה מחודשת (רימסטר) לאלבום המקורי שנעשתה בפיקוחו של פרינס ב־2015, ותקליטור בונוס עם שירים שלא יצאו עד אז לאור בשם ‏"From the Vault & Previously Unreleased" ("מהכספת ושלא יצאו בעבר"). את המאסטרינג לכל החומר עשה ברני גרונדמן, שעשה את המאסטרינג גם באלבום המקורי. מהדורת הדלוקס המורחבת כללה שני תקליטורים נוספים: תקליטור עם כל עריכות הסינגלים, המקסי סינגלים והבי סיידים מתקופת "Purple Rain", ו־DVD הכולל צילום הופעה מסיבוב ההופעות "Purple Rain Tour" (אנ'), שהתקיימה באצטדיון (Carrier Dome) בסירקיוז, ניו יורק ב־30 במרץ 1985. השֵׁמַע והווידאו שוחזרו מטייפ המאסטר המקורי. פרינס עיצב לפחות שתי רשימות שירים של "Purple Rain" לפני שקבע את רשימת השירים שיצאה בסופו של דבר. התצורות של 7 בנובמבר 1983 ושל 23 במרץ 1984 מפורטות להלן. התצורות המוקדמות כללו את "Wednesday" (שיר מאת פרינס וג'יל ג'ונס) ו־"Father's Song". האחרון הוחלף בתצורה הסופית ל־"When Doves Cry". בוצעו עריכות ל־"Let's Go Crazy" ו־"Computer Blue", כדי לכלול את "Take Me with U" בתצורה הסופית. הגרסה המלאה של "Let's Go Crazy" (כפי שניתן לצפות בה בסרט) יצאה לאור לימים בשם "Special Dance Mix", כסינגל מקסי 12". תצורת 7 בנובמבר 1983 צד א' ‏"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37 ‏"The Beautiful Ones" ‏"Computer Blue" (עריכה ארוכה) – 7:23 ‏"Darling Nikki" ‏"Wednesday" צד ב' ‏"Purple Rain" ‏"I Would Die 4 U" ‏"Baby I'm a Star" ‏"Father's Song" תצורת 23 במרץ 1984 צד א' ‏"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37 ‏"The Beautiful Ones" ‏ – 5:15 ‏"Computer Blue" (עריכה ארוכה)‏ – 7:23 ‏"Darling Nikki"‏ – 4:15 צד ב' ‏"When Doves Cry" ‏ – 5:52 ‏"I Would Die 4 U"‏ – 2:51 ‏"Baby I'm a Star"‏ – 4:20 ‏ Purple Rain"‏ – 8:45 המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר princevault.com‏ פרינס – זמרה, קולות רקע, גיטרה, פסנתר וכלים שונים וונדי מלווין (אנ') – גיטרה וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9) ליסה קולמן (אנ') – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9) מאט פינק ("דוקטור פינק") (אנ') – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9) מארק בראון (אנ') – גיטרה בס וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9) בובי זי. (אנ') — תופים וכלי הקשה (1, 2, 4, 7, 8, 9) נובי נובוג (אנ') – כינור וויולה (2, 8–9) דייוויד קולמן – צ'לו (2, 8–9) סוזי קאטאיאמה – צ'לו (2, 8–9) אפולוניה (אנ') – זמרה מובילה במשותף (2) ג'יל ג'ונס (אנ') – קולות רקע נוספים (8) הפקה ועיבוד – פרינס והרבולושן מאסטרינג LP מקורי — ברני גרונדמן קדם מאסטרינג CDD – ‏WCI record Group ארט דיירקטור LP – פרינס עיצוב – לאורה ליפומה צילום חזית העטיפה – אד ת'ראשר ועמיתים/רון סלנזק צילום נוסף – לארי ויליאמס צילומים – לארי ויליאמס ורון סלנזק ציור – דאג הנדרס ספר – ארל ג'ונס איפור – ג'ייסון ג'פריס ביגוד – Louis & Vaughan, ‏Marie France ופרינס פרינס זכה בגראמי שלישי ב־1984 בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" על גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן (וזכתה בגראמי עבורה) לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, ‏"Prince") בבריטניה, "Let's Go Crazy" ו־"Take Me with U" יצאו כסינגל צד א' כפול ב־1985. האלבום צעד מחדש אחרי מות פרינס ב־2016, ואחרי צאת המהדורה המחודשת לאור ב־2017 מידע על האלבום Purple Rain באתר MusicBrainz מידע על האלבום Purple Rain באתר AllMusic האלבום Purple Rain באתר Discogs על עטיפת אלבומו שמ־1982, 1999, מופיעות המילים "and the Revolution" ("והרבולושן") במהופך על האות "I" של השם "Prince", אך פרינס עדיין לא הציג את הלהקה בשם הזה באופן ציבורי. הסרט "גשם סגול" נכנס גם הוא לרישום הסרטים הלאומי של ספריית הקונגרס. הפוכות וקטנות בתוך האות "I" של השם ‏"Prince". הרצועות עברו עריכה ואובר־דאבינג בספטמבר 1983. וונדי מלווין וליסה קולמן, שגם היו בנות זוג באותה תקופה, היוו את הצמד "וונדי וליסה" (אנ'). מוזיקאי הג'אז ג'ון ל. נלסון (אנ'). משלוחים לנקודות מכירה. דירוגי קוראים לא נכללים. שיר הנושא של 1999. מ־"Dirty Mind". מ־"Controversy". מ־1999. מארק ביץ', מכמתים את ההשפעה המוזיקלית של פרינס: מבט על מספרי המכירות, באתר פורבס, ‏21 באפריל 2016, בדיקה אחרונה 3 בנובמבר 2020 צ'ייס האנט, "גשם סגול" של פרינס נכנס מחדש ל"בילבורד 200" במקום הרביעי, באתר ארכיון האינטרנט, ‏3 ביולי 2017, אורכב מה מקור ב־15 בספטמבר 2018, בדיקה אחרונה 21 בפברואר 2021 ‏25 שירי פרינס הכרחיים, באתר "רולינג סטון", ‏21 באפריל 2016, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 המקום השמיני ברשימת "500 האלבומים הגדולים" שמ־2020, באתר רולינג סטון, ‏22 בספטמבר 2020, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 המקום ה־76 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" שמ־2012, באתר רולינג סטון, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 אריק תומפסון, "גשם סגול" של פרינס נשמר ברישום ההקלטות הלאומי, באתר citypages.com ‏(אנ'), ‏23 במאי 2012, בדיקה אחרונה 5 בנובמבר 2020 כריסטי קאראס, פרינס ו"גשם סגול" הם עכשיו חלק מרישום הסרטים הלאומי, באתר לוס אנג'לס טיימס, ‏11 בדצמבר 2019, בדיקה אחרונה 5 בנובמבר 2020 הערות אלבום "Purple Rain", באתר albumlinernotes.com, בדיקה אחרונה 6 בדצמבר 2020 גרהאם תומפסון, איך פרינס יצר את הקלאסיקה הפסיכדלית שלו, מסביב לעולם ביום, באתר Uncut (אנ'), ‏17 באפריל 2020, בדיקה אחרונה 19 בפברואר 2021 על האלבום באתר ‏princevault, באתר princevault.com, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 איתמר זהר, הרבה לפני פרינס הם שרו על גשם סגול - חדר ניתוח, באתר הארץ, 18 בפברואר 2018, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2012 שאלות ותשובות עם זמר 'אמריקה' ג'רי בקלי, באתר patch.com, ‏12 בדצמבר 2012, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 מייקל האן, איך עשינו את "גשם סגול" של פרינס (ריאיון עם ליסה קולמן), באתר הגרדיאן, ‏24 ביולי 2017, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 סטיבי ניקס: דחיתי את הצעת פרינס לכתוב את המילים של "גשם סגול", באתר NME, ‏16 בספטמבר 2011, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 ניר ממון, הפסקול שהתחיל הכל, באתר ynet, 31 ביולי 2009 PRMC, באתר ארכיון האינטרנט, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 גילברט קרוז, ‏100 האלבומים הגדולים של כל הזמנים – "גשם סגול", באתר טיים, ‏2 בנובמבר 2006, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 ‏Prince’s Purple Rain: The epic story of how it was made, באתר loudersound.com, ‏25 ביוני 2019, בדיקה אחרונה ב־12 במרץ 2022 Duane Tudahl, Prince and the Purple Rain Era Studio Sessions: 1983 and 1984, Rowman & Littlefield, 2018, עמ' 275, ISBN 978-1538114629 על השיר "Computer Blue", באתר princevault.com, בדיקה אחרונה 11 בנובמבר 2020 לידיה מורן, המעצבת לאורה ליפומה נאש מספרת על עיצוב עטיפות האלבומים של פרינס מ־"Purple Rain" עד "Lovesexy", באתר KCMP (אנ'), ‏30 ביולי 2019, בדיקה אחרונה 17 בפברואר 2021 Alex Hann, Possessed: The Rise And Fall Of Prince, בילבורד, 2003, ISBN 9780823077489 אלן לייט, כש'גשם סגול' התחיל להתפרק, ‏23 באוקטובר 2014, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 ד. בראון,מסע ההופעות האפי של "גשם סגול" של פרינס: תיעוד בעל פה, באתר רולינג סטון, ‏22 ביוני 2017, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס במצעד ‏"Top R&B Albums", באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 14 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס במצעד אלבומי הוויניל, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 14 בנובמבר 2020 בילבורד 200 בשבוע של ה־14 ביולי 1984, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 רוברט פאלמר, פרינס יוצר ווינר עם 'גשם סגול', באתר הניו יורק טיימס, ‏22 ביולי 1984, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 "גשם סגול" במקום הראשון בבילבורד 200 ב־4 באוגוסט 1984, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 בן גרינמן, המבול הסגול של פרינס: ביקורת המהדורה המורחבת של "גשם סגול", באתר הניו יורקר, ‏25 ביוני 2017, בדיקה אחרונה 14 בנובמבר 2020 Jemes E. Perone, The Album: A Guide to Pop Music's Most Provocative, Influential, and Important Creations [4 volumes], ABC-CLIO, ISBN 978-0-313-37907-9 מכירות בארצות הברית, באתר RIAA, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 פרינס בחברת המצעדים הרשמית, כדי לראות את האלבום יש להקליק על הקישור הראשון, "Prince", ואז על לשונית "Albums" (שצמודה לרשימה), באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 מכירות בבריטניה, באתר איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, ב־"Format" יש לבחור "Albums". ב־"Search BPI awards" יש לכתוב "Purple Rain", בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 ריצ'רד הרינגטון, פרינס מייקל ג'קסון שני נתיבים לצמרת הפופ, באתר וושינגטון פוסט, ‏9 באוקטובר 1988, בדיקה אחרונה 14 בנובמבר 2020 שנתון כישרונות 1985: צמרת הסינגלים של הפופ, באתר גוגל ספרים, ‏22 בדצמבר 1984, "בילבורד", כרך 96 גיליון 51 עמ' TA-19, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס בבילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 12 בנובמבר 2020 גראמי בקטגוריית ביצוע הרוק הקולי הטוב ביותר של צמד או קבוצה, באתר פרס גראמי, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 גראמי בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר למדיה ויזואלית, באתר פרס גראמי, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 טקס פרסי האקדמיה ה־57, 1985, באתר פרס אוסקר, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 זוכי פרסי המוזיקה הבריטית (BRIT) לשנת 1985, באתר פרסי המוזיקה הבריטית, בדיקה אחרונה 19 בנובמבר 2020 זוכי פרסי המוזיקה האמריקאית לשנת 1985, באתר rockonthenet.com, בדיקה אחרונה 19 בנובמבר 2020 אנה מונרוי יגלסיאס, יצירת המופת של פרינס 'Purple Rain' | למען הפרוטוקול, באתר גראמי, ‏6 בספטמבר 2018, בדיקה אחרונה 20 בנובמבר 2020 ג'וי מארי מקנזי, פרס המוזיקה האמריקאית 2016: פרינס זוכה בפרס לאחר מותו, סלינה גומז חוזרת ועוד, באתר ABC, ‏21 בנובמבר 2016, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 רשימת "100 האלבומים הגדולים של האייטיז", באתר רולינג סטון, ‏16 בנובמבר 1989, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 ג'וו דולן, ויל הרמס, כריסטיאן הווארד, רוב שפילד, ‏25 הפסקולים הגדולים בכל הזמנים, באתר רולינג סטון, ‏29 באוגוסט 2013, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 גילברט קרוז, ‏100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, באתר טיים, ‏22 בפברואר 2011, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 מכסחי המצעדים האלו, באתר ארכיון האינטרנט (מקור: hindustantimes.com), ‏9 בדצמבר 2008, בדיקה אחרונה 14 בנובמבר 2020 ‏100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים, באתר librarything.com (אנ'), בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 ‏אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים, באתר rocklistmusic.co.uk, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 "גשם סגול" הפסקול הטוב בכל הזמנים, באתר רויטרס, ‏25 באוקטובר 2007, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 "גשם סגול" הפסקול הטוב בכל הזמנים, באתר הוליווד ריפורטר, ‏25 באוקטובר 2007, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 הפסקול הטוב בכל הזמנים, באתר cbc.ca, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 רשימת 50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות, באתר EW, ‏20 ביוני 2008, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 ‏1001 אלבומים שאתה צריך להאזין להם לפני שאתה הולך לעולמך, באתר rocklistmusic.co.uk, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 ‏101 אלבומים ששינו את פני המוזיקה הפופולרית, באתר rateyourmusic.com, ‏, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 רשימת האלבומים הטובים ביותר בשנות ה־80, באתר סלנט, ‏5 במרץ 2012, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 ‏100 האלבומים הטובים בכל הזמנים של "אנטרטיינמנט ויקלי", באתר stereogum.com, ‏יוני 2013, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 ‏200 האלבומים הטובים של שנות ה־80, באתר פיצ'פורק, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 אנדרו אונטרברגר, ‏92 אלבומי יהלום מדורגים מהפחות טוב לטוב: עמדת המבקרים, באתר בילבורד,‏29 בספטמבר 2016, בדיקה אחרונה 16 בנובמבר 2020 פרינס – "Purple Rain", באתר Acclaimed Music (אנ'), בדיקה אחרונה 28 באפריל 2021 סטיבן תומאס ארלוויין, ביקורת ‏"AllMusic", באתר AllMusic, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 קית' האריס, ביקורת "בלנדר", באתר ארכיון האינטרנט, ‏יוני–יולי 2001, אורכב מהמקור (blender.com) ב־20 באוגוסט 2004, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 מרטין קלר, ביקורת שיקגו סאן־טיימס (הדיסקוגרפיה של פרינס), באתר ארכיון האינטרנט, ‏4 באפריל 1993, אורכב מהמקור ב־8 באפריל 2017, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 רוברט קריסטיגאו, Christgau's Record Guide: The '80s, Pantheon Books, 1990, ISBN 0-679-73015-X, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 דייוויד בראון, ביקורת "אנטרטיינמנט ויקלי", באתר אנטרטיינמנט ויקלי, #32, ISSN 1049-0434, ‏21 בספטמבר 1990, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 סימון פרייס, ביקורת "הגרדיאן" לאלבומי פרינס, באתר הגרדיאן, ‏22 באפריל 2016, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 קארוול ואלס, ביקורת "פיצ'פורק", באתר פיצ'פורק, ‏29 באפריל 2016, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 קורט לודר, ביקורת "רולינג סטון", באתר רולינג סטון, ‏13 באפריל 2000, בדיקה אחרונה 15 בנובמבר 2020 מאתוס מיכלאנג'לו, בתוך ספרם של דייוויד הווארד ונתן ברקט, The New Rolling Stone Album Guide, מהדורה רביעית מעודכנת, סיימון ושוסטר, 2004, עמ' 654-7, ISBN 978-0-7432-0169-8, בדיקה אחרונה 22 בפברואר 2021 אריק ויסברד, קרייג מרקס, Spin Alternative Record Guide, ניו יורק: Vintage Books, 1995, ISBN 0679755748 גיל קאופמן, הגרסה המורחבת של "גשם סגול" של פרינס מגיעה ב־‏23 ביוני עם רצועות שלא יצאו בעבר, באתר בילבורד, ‏28 באפריל 2027, בדיקה אחרונה 8 בנובמבר 2020 Per Nilsen, DanceMusicSexRomance: Prince– The First Decade, Firefly, 2003, עמ' 263, ISBN 978-0-946719-64-8 קריסטל לור, פרינס והאופנה של "גשם סגול", באתר PopMatters, ‏1 ביוני 2009, בדיקה אחרונה ב־28 ביולי 2021 היסטוריית גראמי של פרינס, באתר גראמי, בדיקה אחרונה 13 בנובמבר 2020 ג'קטינה הווארד, כשפרינס עלה לבמה בטקס פרסי הקליפים של MTV, באתר ultimateprince.com, ‏11 בספטמבר 2019, בדיקה אחרונה 19 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס במצעד בילבורד הוט 100, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־21 בנובמבר 2021 היסטוריית פרינס במצעד רית'ם אנד בלוז/היפ הופ, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־21 בנובמבר 2021 היסטוריית פרינס במצעד הבריטי, יש לבחור בלשונית המתאימה: ‏Albums/Singles, באתר OCC, בדיקה אחרונה 13 בנובמבר 2020 דייוויד קנט, Australian Chart Book: 1970-1992, Kent Music Report, ISBN 0-646-11917-6 פרינס במצעדים באוסטרליה (חלקם מלאחר מותו), באתר australian-charts.com, בדיקה אחרונה 13 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס במצעד בילבורד דאנס קלאב, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־21 בנובמבר 2021 המצעד הניו זילנדי, באתר charts.nz, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 היסטוריית פרינס במצעד ‏R&B של בילבורד, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־21 בנובמבר 2021 היסטוריית פרינס בבילבורד 200, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה ב־21 בנובמבר 2021 המצעד השווייצרי, באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד השוודי, באתר swedishcharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הנורווגי, באתר norwegiancharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 Oricon Album Chart Book: Complete Edition 1970–2005, Roppongi, Tokyo: Oricon Entertainment, 2006, ISBN 4-87131-077-9 המצעד הגרמני, באתר offiziellecharts.de, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הצרפתי, באתר ארכיון האינטרנט, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד ההולנדי, באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הקנדי, באתר הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד האוסטרי, באתר austriancharts.at, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד האוסטרלי (2016), באתר australian-charts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הפיני (2016), באתר finnishcharts.com, ‏, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד האיטלקי (2016), ‏WK 17 (dal 2016-04-22 al 2016-04-28), באתר fimi.it, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הבריטי (2016), ‏29 באפריל 2016 – 5 במאי 2016, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 קית' קולפילד, פרינס שולט במקומות 1 & 2 במצעד האלבומים בילבורד 200 עם ‏'The Very Best Of' & 'Purple Rain' ‏(2016), באתר בילבורד, ‏24 באפריל 2016, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הבלגי – פלנדריה (2017), באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הבלגי – ולוניה (2017), באתר ultratop.be, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד ההולנדי (2017), באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הצרפתי (2017), באתר lescharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד האיטלקי (2017), באתר italiancharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הפורטוגזי (2017), באתר portuguesecharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הספרדי (2017), באתר spanishcharts.com, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הבריטי (2017), ‏30 ביוני 2017 – 6 ביולי 2017, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 מצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 (2017), יש להגיע לשבוע ה־15 ביולי 2017, באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד ההולנדי השנתי (1984), באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הצרפתי השנתי (1984), באתר ארכיון האינטרנט, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 מצעדים בריטיים שנתיים 1964–1994 (1984), באתר archive.vn, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד האמריקאי ‏TOP POP ALBUMS, באתר billboard.biz, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד הקנדי השנתי (1985), באתר ארכיון האינטרנט, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 המצעד ההולנדי השנתי (1985), באתר dutchcharts.nl, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 מצעד בילבורד 200 השנתי (1985), באתר archive.vn, בדיקה אחרונה ב־20 בנובמבר 2021 מצעד בילבורד 200 השנתי (2016), באתר בילבורד, בדיקה אחרונה 9 בנובמבר 2020 Catalog Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית) הסמכות זהב ופלטינה, באתר Music & Media (אנ'), ‏26 בדצמבר 1987, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 Ryan Gavin, Australia's Music Charts 1988–2010, Mt. Martha, VIC, Australia: Moonlight Publishing, 2011 אצטדיונים צפופים ופטיפונים ריקים? (מכירות באיטליה), באתר לה סטמפה, ‏1 באוגוסט 1987, בדיקה אחרונה 21 בפברואר 2021 מכירות בגרמניה, באתר musikindustrie.de, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 מכירות בהולנד, באתר nvpi.nl, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 מכירות בניו זילנד, באתר nztop40.co.nz, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 Fernando Salaverri, Sólo éxitos: año a año, 1959–2002, מהדורה ראשונה, ספרד: Fundación Autor-SGAE, 2005, עמ' 949, ISBN 8480486392 פלטינה בצרפת, באתר infodisc.fr, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 הסמכות אלבומים בקנדה –פרינס – גשם סגול, באתר, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020 מכירות בשווייץ, באתר swisscharts.com, בדיקה אחרונה 10 בנובמבר 2020