laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלום חיים פרוש

הרב שלום חיים פרוש (י"ג באדר תרצ"ג, 11 במרץ 1933 - כ"ו בחשוון תשס"ה, 10 בנובמבר 2004) היה חוקר תורת החסידות ומזכיר מועצת גדולי התורה. נולד בירושלים לחנה-רחל ומרדכי-ליבר פרוש, שהיה נכדו של מנחם מנדל פרוש. מגיל צעיר החל לחקור את תורת החסידות. נמנה עם צוות העורכים של האנציקלופדיה לחסידות בהוצאת מוסד הרב קוק. פרסם מאות מאמרים בחקר החסידות ותורתם של אדמו"ריה. פרסם מאמר שבועי מרכזי בביטאונה של חסידות בעלז "המחנה החרדי". הוציא לאור את הסדרה "פניני החסידות" על חמישה חומשי תורה, הכוללת ליקוט מקיף מתורתם של גדולי החסידות. הספר יצא בכמה מהדורות. במשך שנים עמל על כתיבתה של סדרת ספרי "אש דת" של האדמו"ר מאוז'רוב. התגורר בקריית צאנז בירושלים, היה חסיד ביאלה ומקורב לאדמו"ריה, רבי יחיאל יהושע ורבי בן ציון רבינוביץ. היה מקורב גם לרבי ישראל אלתר מגור, רבי יששכר דוב רוקח מבעלז ועוד. במשך שנים שימש מזכיר מועצת גדולי התורה. בשנת תשמ"ט (1988), בעקבות הפילוג באגודת ישראל והקמת דגל התורה, פרש מתפקידו. נפטר בכ"ו בחשוון תשס"ג ונקבר בחלקת הלוויים בהר הזיתים בירושלים. היה נשוי למרים, בתו של הרב אליעזר דוד ברנד, חבר מערכת אוצר הפוסקים. בין גיסיו: הרב שלמה פישר והרב לייב מינצברג. בנו הרב אשר הוא ראש ישיבת נתיבות התלמוד לצעירים בירושלים ובצפת . בן דודו הוא הרב דב צבי קרלנשטיין. אנציקלופדיה לחסידות - ספרים (אותיות א-ט), בהוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"מ (לא יצאו כרכים נוספים) סדרת פניני החסידות מבחר פירושים מכל ספרי החסידות על חמישה חומשי תורה סדרת אש דת על התורה, האדמו"ר רבי משה יחיאל הלוי אפשטיין מאוז'רוב הגדה של פסח אש דת לקט ממשנתו של האדמו"ר מאוז'רוב מאמר תחית המתים ומאמר הגאולה והתחיה של האדמו"ר מאוז'רוב ברכת טוב: בראשית וליקוטים על התורה, האדמו"ר רבי אריה לייב מאוז'רוב אור יקרות תולדות ומשנת הבעל שם טוב ותלמידיו אהרן קדוש ה' מאמרי הוד במשנת חייו של הרבי מבעלז אור המועדים: פסח מבחר מאמרים באורה של משנת החסידות ירח האיתנים מאמרים על קדושת המועדים במשנת החסידות מנחה חדשה על הגדה של פסח, מרבי נפתלי חיים הורביץ מדז'יקוב, בעיבוד מחודש ענייני בר מצווה בהלכה, ברמז וחסידות תולדות יעקב יוסף לרבי יעקב יוסף מפולנאה, הוצאה מחודשת בתוספת מראי מקומות ומקורות תולדות אדם על חמישה חומשי תורה ומועדים, מאת רבי יהושע מאוסטרובא, הוצאה מחודשת בתוספת מראי מקומות ומקורות שלום חיים פרוש (1933-2004), דף שער בספרייה הלאומית כרטיס הקבר של שלום חיים פרוש, באתר הר הזיתים
רבי אבדימי דמן חיפה

רבי אבדימי דמִן חיפה (בתרגום לעברית: רבי אבדימי מהעיר חיפה) היה אמורא בדור השני והשלישי לאמוראי ארץ ישראל. במקומות אחדים הוא נקרא רב דימי דמן חיפה או רבי אבדיא דחיפה.. על קורות חייו לא נמצאו פרטים מלבד מגוריו בחיפה, שם היה פוסק בהלכות עירובין.. כמה ממאמריו ההלכתיים והאגדתיים נזכרו בתלמוד ובמדרשים. הוא מוסר הלכות בשם לוי בר סיסי וריש לקיש. בשמו מוסרים רבי אבהו, רבי זירא, רבי חלבו ועוד מאמוראי ארץ ישראל. בן דורו הוא רבי יצחק בר נחמן.. מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך מסורת מאוחרת מהמאה ה-17 טוענת לקברו במקום מגוריו - חיפה. ציון קברו מזוהה בבית העלמין היהודי הישן של חיפה והוא אחד השרידים מעברה היהודי הקדום של העיר. נוסעים ועולי הרגל אשר פקדו את חיפה ציינו את קברו של רבי אבדימי. גם כיום פוקדים רבים את ציון קברו, שהפך למוקד עלייה לרגל מכל רחבי הארץ. משלהי המאה ה-20 הפך הקבר למקום תפילה פופולרי, ישנם רבים אשר פוקדים אותו בכל ערב ראש חודש כמו כן במשך ארבעים יום ברציפות. מיום שחרב בית המקדש ניטלה נבואה מן הנביאים וניתנה לחכמים (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד א') קודם שיאכל אדם וישתה - יש לו שני לבבות; לאחר שאוכל ושותה - אין לו אלא לב אחד (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ב, עמוד ב') כ"ב אלף ירדו עם הקב"ה לסיני, שנאמר: רכב אלהים רבותים אלפי שנאן, הנאים והמשובחים. (שמות רבה, פרשה כ"ט, פסקה ב') למנצח על עלמות... אמר רב אבדימי דמן חיפה: מעולמים הם הדברים שראינו, אין אנו יודעין מה ראינו (ילקוט שמעוני תהלים, תשנ"א) אפילו דרכים מבקשים תפקידן, הדא הוא דכתיב דרכי ציון אבלות מבלי באי מועד (איכה רבה, פרשה א', פסקה ל') מדיה וקבצים בנושא קברו של רבי אבדימי דמן חיפה בוויקישיתוף "אַבְדֵּימִי דְמִן חֵיפָא", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמוד 13, באתר היברובוקס הרב אהרן הימן, "רבי אבדימי דמן חיפה", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הרב יהודה אדרי, "ר' אַבְדִּימֵי דְּמִן חֵיפָה", בנתיב האמוראים, ירושלים תש"מ, עמ' 29, באתר אוצר החכמה תמונות מציון קברו של רבי אבדימי דמן חיפה אבדימי דמן חיפה, אתר mytzadik תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ט, עמוד ב' תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק ב', הלכה ד' תלמוד ירושלמי, מסכת עירובין, פרק ב', הלכה א' תלמוד ירושלמי, מסכת עירובין, פרק א', הלכה ט'. ועוד תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ג, עמוד ב' תלמוד ירושלמי, מסכת נדה, פרק ב', הלכה ז' נשלמות הכנות לקליטת האלפים שיעלו להתפלל בער"ח בציונו של האמורא רבי אבדימי דמן חיפה, אתר Tog
אברהם מנחם דנציגר

רבי אברהם מנחם דנציגר (ג' בתמוז תרפ"א, 9 ביולי 1921 - י"ז באדר ב' תשס"ה, 28 במרץ 2005) היה האדמו"ר הקודם של חסידות אלכסנדר והשישי בשושלת. כיהן כאדמו"ר בין השנים תשל"ג - תשס"ה (1973 - 2005), והיה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. נולד בעיר לודז' לרבי יהודה משה דנציגר לימים האדמו"ר החמישי של חסידות אלכסנדר, חתנו של רבי בצלאל יאיר דנציגר מאלכסנדר, אחיהם השלישי של בעל ה"ישמח ישראל" ובעל ה"תפארת שמואל". ב-1933 עלה מפולין לארץ ישראל יחד עם אביו והם התגוררו בירושלים. לאחר השואה בה הושמדו רובם של חסידי אלכסנדר בפולין ובראשם האדמו"ר בעל ה'עקדת יצחק', הכתירו שרידי החסידים שעלו ארצה את אביו רבי יהודה משה לשמש כאדמו"ר מאלכסנדר (מכונה על-שם ספרו 'אמונת משה' שהודפס לאחר פטירתו). למד בישיבת בית יוסף נובהרדוק בירושלים, בצוותא עם הרב שמעון בעדני, אצל הרב שך ואצל הרב בן ציון ברוק והרב יוסף דינקליס. נישא לרבנית אסתר לאה, בתו של הרב חנניה יוסף היילפרין, מייסד ורב בית הכנסת חב"ד ליובאוויטש בשכונת בית ישראל בירושלים, דור שישי לרבי שניאור זלמן מליאדי, מייסד חסידות חב"ד. לאחר חתונתו למד בכולל אברכים שליד ישיבת טשעבין בראשות רבי דב בעריש וידנפלד, הרב מטשעבין. באדר תשל"ג (1973), לאחר פטירת אביו, הוכתר לאדמו"ר. בימיו התרחבה חסידות אלכסנדר והוקמו בתי מדרש חדשים של החסידות בארצות הברית ובאירופה. בשנת תשמ"ט החל לכהן גם כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל ונחשב לאחד הסמנים הימניים במועצה. בשנת תשמ"ד פרשו כמה חסידים בעקבות מאבק בין מנהלי המוסדות, ולאחר זמן הכתירו את הרב יחיאל מנחם זינגר, בן המשפחה ונכד בעל תפארת שמואל כאדמו"ר מאלכסנדר-בורו פארק. נפטר בי"ז באדר ב' ה'תשס"ה (2005) ונטמן בבית הקברות פוניבז'. רעייתו, הרבנית אסתר לאה, נפטרה בשבת כ"ה בכסלו תשס"ז (דצמבר 2006). לאחר פטירתו הוכתר בנו הבכור, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר לאדמו"ר השביעי בשושלת חסידות אלכסנדר. אמרי מנחם - חמשה כרכים על התורה מאמרים ואגרות - ספר שיחותיו של ה'אמרי מנחם' על חינוך שנאמרו במשך שנות הנהגתו לאברכים ובחורים ויצא לאור בחייו על ידי הרב שמחה בונם והרב יהודה משה מקובר ילדיו: בנו הרב ישראל צבי יאיר דנציגר, האדמו"ר הנוכחי מאלכסנדר בתו חיה סלבה, הייתה נשואה לרב מאיר הלפרט בתו מלכה, נשואה לרב דב זונאבנד, ראש כולל מעייני הישועה ומחבר הספרים "נחל זרד" בתו שרה איטה, נשואה לרבי חיים שאול טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ בתו ציפורה נשואה לרבי יעקב פרנקל, האדמו"ר מבוטושאן. בנו הרב שניאור זלמן דנציגר, רב בקליבלנד בארצות הברית. בנו הרב יחיאל, מתגורר בבני ברק. בתו הענדל, נפטרה בילדותה. המשמש בקודש הרב ירחמיאל מושקוביץ מנחם משיב נפשי מאחורי הפרגוד, על ידי הסופר שניאור זלמן רודרמן הרב יהודה משה מקובר והרב אברהם דוד גוטמן, מספד דמעה - קטעי העיתונות שנכתבו לאחר הסתלקותו של בעל ה"אמרי מנחם" מאלכסנדר, בפורמט אלבומי ישעיה יעקב שאהן, קונטרס זיכרון דברים - סיפורים ואמרות ששמע המחבר מפי ה'אמרי מנחם', בשלוש השנים שבהן שימש אותו הרב יהודה משה מקובר הרבי - סיפורים ותולדות י"ל בעשור לפטירתו בפורמט אלבומי אברהם צבי ליפשיץ, זכור לאברהם - סיפורים וכתבות לזכרו של בעל ה"אמרי מנחם" שיצאו לאור בעשור לפטירתו על ידי ביהח"ס באנטוורפן. האמרי מנחם, תשע"ו. נכתב בהתאמה לבני נוער. אברהם מנחם בן יהודה משה דנציגר (1921-2005), דף שער בספרייה הלאומית מספר 1245 בספר הצאצאים מנחם רהט, האדמו"ר מאלכסנדר זצ"ל, באתר nrg‏, 28 במרץ 2005
הגהות אשרי

הגהות אשרי הוא תוספות ל"פסקי הרא"ש". החיבור נכתב במאה ה-14 על ידי רבי ישראל מקרֶמס. החיבור מכיל ליקוט של פסקי הלכה מראשוני אשכנז, בעיקר מן הספר אור זרוע של ר' יצחק מווינה (בחתימה 'מא"ז') ופסקי מהרי"ח של ר' יחזקיה ממגדבורג (בחתימה 'פר"י מהרי"ח') ועוד, המשלימים את דבריו של הרא"ש. הגהות אשרי לוקט בידי רבי ישראל מקרמז', סבו-זקנו של רבי ישראל איסרלן מחבר הספר "תרומת הדשן". הגהות אשרי הנמצא בידינו מכיל את רוב מסכתות הש"ס, והייתה לו השפעה רבה על פסיקת ההלכה במשך הדורות, בעיקר כיוון שהספרים המובאים בו לא באו בדפוס עד העת האחרונה (האור זרוע נדפס במאה ה-19 ומהרי"ח לא נדפס בשלמות עד היום). ישראל מקרמז. הגהות אשרי, דף שער בספרייה הלאומית ספר "פסקי הרא״ש" שכתב רבנו אשר מכונה "ספר האשרי" על שם מחברם, ולכן ההערות על ספר זה מכונות "הגהות אשרי" פרישת ר' יחיזקיה מורינו הרב יחיזקיה (חתימה כפולה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יחסי מין – מגע אינטימי בין בני אדם בו מעורבים איברי המין יחסי אישות (יהדות) – מגע אינטימי בין בני זוג נשואים על פי היהדות סקס (ספר) – ספר מתנה שנכתב על ידי מדונה ב-1992 סקס פיסטולס – להקת פאנק רוק בריטית מוניקה סקס – להקת רוק ישראלית שהוקמה ב-1993 סקס-סומניה – הפרעת שינה אדולף סאקס – מפתח כלי נגינה בלגי ונגן קלרינט יוכבד סקס – ציירת וסופרת לילדים ונוער ישראלית אוליבר סאקס – נוירולוג וסופר מדע פופולרי סקס והעיר הגדולה – סדרת טלוויזיה אמריקאית סקס והעיר הגדולה (סרט) – סרט קולנוע המבוסס על סדרת הטלוויזיה מין (פירושונים)
פרפיניאן

פרפיניאן (בצרפתית: Perpignan; בקטלאנית: Perpinyà) היא עיר בדרום צרפת על גדות הנהר טט, בסמוך לגבול עם חבל קטלוניה שבספרד, ובירת מחוז פירנה-אוריינטאל שבחבל אוקסיטניה. בשנת 2014 התגוררו בעיר כ-120,000 בני אדם, ובאזור המטרופולין התגוררו כ-317,000 איש. העיר הוקמה לראשונה עוד בתקופה הרומית, אך בימי הביניים, ככל הנראה בראשית המאה ה-10, חודשה בה ההתיישבות. עד מהרה זכתה העיר לחשיבות רבה, והייתה לבירת חבל רוסיליון (רוסלו, בקטלאנית). במאה ה-12 העיר הועברה לרשות רוזנות ברצלונה (אשר משלה בחבל קטלוניה עד המאה ה-17). בשנת 1258 לואי התשיעי, מלך צרפת ויתר על זכויותיה הפיאודליות של צרפת על חבל רוסיליון ובכללן העיר פרפיניאן. כאשר חיימה הראשון, מלך אראגון ("הכובש"), הקים את ממלכת מיורקה ב-1276, הוא קבע את פרפיניאן בתור עיר הבירה היבשתית של הממלכה. עידן זה נחשב לתור הזהב בהיסטוריה של העיר. בשנת 1344 פדרו הרביעי, מלך אראגון סיפח מחדש את העיר לרוזנות ברצלונה. העיר נפגעה בצורה קשה בתקופת המגפה השחורה, וכחצי מאוכלוסייתה נספתה במחלה. בשנת 1463 העיר נכבשה על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת. בעקבות מספר מקרי מרד של התושבים כנגד הכיבוש הצרפתי, והרצון של צרפת לפייס את בית המלוכה הקסטיליאני, היא הוחזרה ב-1493 לספרד תחת פרננדו השני. בשנת 1642 העיר נכבשה פעם נוספת בידי הצרפתים כחלק ממלחמת שלושים השנים בין הממלכות, ומאז נותרה בידיים צרפתיות, לאחר שספרד ויתרה בהסכם הפירנאים על זכויותיה בחבל. בין האתרים המרכזיים בעיר ניתן למנות את קתדרלת יוחנן המטביל, שנבנתה בין השנים 1324–1509, וארמון מלכי ממלכת מיורקה מן המאה ה-13. בשנת 1904 הורדו חומות העיר כדי לסייע בפיתוח העיר. במשך השנים ועד היום, הייתה העיר מרכז לייצור יין, שמן זית, פקקי שעם, צמר, עורות וברזל. בעיר ישנה תחנת רכבת, המחברת את פרפיניאן בין היתר עם ברצלונה בספרד, ועם פריז וטולוז בצרפת. רחובות העיר מצוינים הן בשפה הצרפתית והן בשפה הקטלאנית. בפרפיניאן התקיימה בימי הביניים קהילה יהודית גדולה ומרכז תורני חשוב, החל מן המאה ה-13 ועד לגירוש ספרד, ב-1492. היהודים התגוררו ברובע היהודי הקרוי קאל (מלשון "קהל")- “El Call”, כפי שנקראו גם יתר הקהילות היהודיות בקטלוניה. ברחובות העיר ניתן עדיין למצוא שרידים לקיומה של קהילה זו. בין היתר התגוררו בעיר רבי מנחם המאירי, מגדולי חכמי פרובנס ומפרשי התלמוד, רציונליסט שהגן על הגותו הפילוסופית של הרמב"ם. החכם היהודי פרופייט דוראן נולד בעיר פרפיניאן ככל הידוע בשנת 1350. חכמים ידועים נוספים שהתגוררו בעיר הם הפייטן רבי יוסף בן חנן בן נתן אזובי ותלמידו המשורר רבי אברהם בן יצחק בדרשי. הקהילה היהודית בעיר התחדשה בראשית המאה ה-20 והורחבה בשנות ה-60 של המאה, בעקבות הגעתם של יהודים מצפון אפריקה. כיום מונה הקהילה כ-1500 יהודים. במהלך מלחמת העולם השנייה בקרבת העיר פעלה אליזבת איידנבנץ שהצילה מעל 200 ילדים יהודים. כיום יש בית חב"ד במקום שעיסוקו בשיעורים ובביקורי בית. יש בית כנסת מקומי ומקווה טהרה לנשים. מוצרי כשר נמכרים בכמה מרכולים המקומיים. ישראל מעלות-תרשיחא, ישראל מדיה וקבצים בנושא פרפיניאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרפיניאן (בצרפתית, בקטלאנית, בספרדית ובאנגלית) פרפיניאן, ברשת החברתית פייסבוק פרפיניאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרפיניאן, ברשת החברתית אינסטגרם פרפיניאן, ברשת החברתית LinkedIn פרפיניאן, סרטונים בערוץ היוטיוב פרפיניאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרפיניאן (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית קתדרלת סנט ג'ון המטביל תחנת הרכבת של פרפיניאן "סאנץ' פרוססיון", טקס שנתי המתקיים בעיר שלט רחוב בעיר, בשפה הצרפתית והקטלאנית
הפיגוע במסעדת מצה

הפיגוע במסעדת מצה בחיפה היה פיגוע התאבדות שאירע במסעדה בעיר סמוך לגרנד קניון ב-31 במרץ 2002, חול המועד פסח. בפיגוע נרצחו 16 ישראלים, בהם שלושה אבות עם ילדיהם. פיגוע זה היה חלק מגל פיגועים גדול של האינתיפאדה השנייה. ימים אחדים קודם לפיגוע נערך גיוס חירום של אלפי חיילי מילואים למבצע חומת מגן, שהחל יומיים לפני הפיגוע, במטרה למגר את גל הטרור. המחבל שאדי זכריה טובאס ממחנה הפליטים ג'נין הגיע לחיפה במטרה לבצע פיגוע התאבדות. לפי התוכנית הוא היה אמור להתפוצץ בגרנד קניון, אך מאחר שהמאבטח לא הניח לו להיכנס לקניון, הוא הלך למסעדה, אליה הגיע זמן קצר לפני השעה שלוש בצהריים. באותו רגע שהו במסעדה עשרות אנשים. אז הפעיל המחבל את מטען החבלה שנשא. הפיגוע גבה 14 קורבנות מיידיים וכ-40 פצועים, אחד מהם מת מפצעיו למחרת, ופצוע נוסף מת לאחר 7 שנים. בין ההרוגים היה אל"ם (מיל.) אביאל רון, חתן פרס ביטחון ישראל. הפיצוץ גרם גם לשרפה גדולה ולהרס רב במבנה. הזרוע הצבאית של חמאס קיבלה על עצמה אחריות על הפיגוע. קייס עדואן, שהיה מעורב בתכנון, באיתור המחבל המתאבד ובהוצאה לפועל, נהרג ב-5 באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, ביחד עם פעילי טרור נוספים. כשנה וחצי לאחר הפיגוע הרס צה"ל את ביתו של המחבל המתאבד. למרות הפיגוע במלון פארק, שהתרחש ימים ספורים קודם לכן בנתניה, ולמרות מבצע חומת מגן, שהחל אף הוא יומיים קודם לכן, לא הציב בעל המסעדה מאבטח בכניסה למסעדה. בעקבות הפיגוע קרא ראש עיריית חיפה, עמרם מצנע, שלא להיכנס לבתי עסק ללא מאבטח. שרון רופא, 14 בני-אדם נהרגו בפיגוע בחיפה, באתר ynet, 31 במרץ 2002 שרון רופא, הפיגוע בחיפה: שני אבות נהרגו עם ילדיהם, באתר ynet, 31 במרץ 2002 רשימת הנרצחים, באתר משרד ראש הממשלה אחיה ראב"ד, 7 שנים אחרי: נפטר פצוע קשה מהפיגוע ב"מצה", באתר ynet, 12 באפריל 2009 פליקס פריש, רשימת המוות של המבוקש קייס עדואן, באתר ynet, 6 באפריל 2002 פליקס פריש, ארבעה חיילי גולני נפצעו בפעילות בג'נין, באתר ynet, 19 בספטמבר 2003
זמליה אי ווליה

זֶמְלְיָה אִי ווֹלְיָה (ברוסית: Земля и воля, "אדמה וחופש") היה ארגון של נרודניקים שהתקיים באימפריה הרוסית בשנים 1876–1879. הארגון הוקם בשנת 1876 תוך איחוד מספר חוגים של נרודניקים. בארגון היו כ-200 חברים וכן מספר רב של תומכים שהיו מזוהים עם רעיונות הארגון אך לא היו חברים בו. הארגון קיבל את שמו, שהציע אלכסנדר הֶרצן, מהביטאון שהוא התחיל להוציא לאור בשנת 1878. לפני כן היה שם הארגון "הקבוצה הצפונית של נרדודניקים-רבולוציונרים" (Северная революционно-народническая группа) או "ארגון הנרודניקים" (Общество народников). בין מייסדי הארגון היו מארק נתנסון ואשתו, אנדריי מיכאילוב, גאורגי פלכנוב ונוספים. מאוחר יותר הצטרפו לארגון סופיה פרובסקאיה ואנדריי ז'ליאבוב. החוג שבראשו עמדה ורה פיגנר שיתף פעולה עם הארגון. כמו כן הארגון היה בקשר עם מהפכנים בקייב, אודסה וחרקוב. הארגון הוקם על בסיס הפקת לקחים מה"הליכה לעם" של הנרודניקים בשנים 1873–1875. כתוצאה מכך, בבסיס תעמולת הארגון לא עמדו עוד עקרונות סוציאליסטיים שלא היו מובנים לאיכרים. הארגון הציג במרכז התעמולה שלו דרישת חלוקת האדמה וחופש לפשוטי העם. להלן הסעיפים העיקריים: חלוקת אדמה לחקלאים. מתן זכויות שלטון מקומי לקומונה הכפרית. מתן חופש דת. מתן זכות הגדרה עצמית לכל העמים. חברי הארגון האמינו באפשרות של התפתחות החברה הרוסית ללא שלב הקפיטליזם, כאשר הבסיס לכך צריך להיות הקומונה הכפרית הרוסית. הכלי להשגת מטרות הארגון היה תעמולה בין האיכרים וקבוצות אוכלוסייה נוספות. במקרים קיצוניים התיר הארגון התנקשות בפקידי הממשל וסוכני כוחות הביטחון. חברי הארגון ראו חשיבות בארגון ותמיכה בהפגנות ושביתות של הפועלים והאיכרים. עקרונות הארגון היו משמעת עצמית, בקרת החברים על הנעשה בו, שליטה של המרכז, וקונספירציה. הארגון חולק ל-7 קבוצות עבודה, ובמספר ערי שדה היו סניפים מקומיים. אחד מחברי הארגון היה סוכן חשאי במחלקה השלישית. כמו כן, במספר גוברניות הוקמו התנחלויות כבסיס לתעמולה קבועה. ואולם ניסיון זה לא צלח, ועל כן עבר הארגון בהדרגה לדרך הטרור. חברי הארגון תמכו בשביתות שנערכו בסנקט פטרבורג. ב-6 בדצמבר 1876, בכיכר מול קתדרלת קאזאן, אורגנה הפגנה ראשונה ברוסיה. בהפגנה זו הופיע ונאם גאורגי פלכנוב, והתנוסס דגל הארגון (הדגל האדום). בשנת 1878 התנקש הארגון בחייו של ראש המחלקה השלישית ניקולאי מזנצב. הארגון לא ראה בטרור אמצעי להשגת מטרותיו, אלא רק אמצעי להגנה עצמית ונקמה. ביוני 1879 התאספו חלק מחברי הארגון בליפצק. האספה הייתה על רקע אי-הסכמות באשר לדרכי הפעולה של הארגון. באספה זו השתתפו בין היתר אנדריי מיכאילוב ואנדריי ז'ליאבוב. משתתפי האספה החליטו שיש להכניס שינויים לתוכנית הפעולה של הארגון ולהרחיב באופן משמעותי את פעולות הטרור. הם בחרו את הוועד הפועל, ובהנחה שוועידת הארגון תקבל את דעתם, הוחלט שוועד פועל זה יהיה אחראי לארגון פעולות טרור. בסוף יוני 1879 התכנסה וועידת הארגון בוורונז'. בוועידה השתתפו 20 חברים. תומכי הטרור היו קבוצה מאורגנת היטב, לאחר האספה המוקדמת בליפצק. תומכי גאורגי פלכנוב חשבו שיש להמשיך בפעילות בתחום התעמולה אך לא התנגדו באופן עקרוני לטרור. על רקע זה, פלכנוב, שהיה מתנגד עקרוני לטרור, עזב את הוועידה. הוועידה קיבלה החלטות על בסיס פשרות. למרות הפשרות שהתקבלו בוועידה, עוד באותה שנה התפלג הארגון. תומכי הטרור הקימו את "נרודניה ווליה", ותומכי פלכנוב הקימו את ארגון "החלוקה-מחדש השחורה" (Чёрный передел). מדיה וקבצים בנושא זמליה אי ווליה בוויקישיתוף תיאור הארגון (ברוסית) זמליה אי ווליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלבינאס ז'וקאוסקאס

אלבינאס ז'וקאוסקאס (בליטאית: Albinas Žukauskas;‏ 25 בינואר 1912 – 10 באוגוסט 1987) הוא משורר, פרוזאי, עיתונאי, עורך ומתרגם ליטאי. אלבינאס ז'וקאוסקאס נולד במשפחת איכרים ליטאים בכפר בובלה (בובליאי), על יד סייני, באזור פודלסיה בפולין, אז באימפריה הרוסית, קרוב לגבול הנוכחי בין פולין ובין ליטא. את לימודי התיכון סיים בגימנסיה הליטאית "ויטאוטאס הגדול" בווילנה, אז בפולין, ובין השנים 1935–1939 למד משפטים ועיתונאות באוניברסיטת וילנה ובבית הספר לעיתונאות בוורשה. בין השנים 1940–1941 ערך עת העיתון Vilniaus balsą ("קולה של וילנה"). בין השנים 1948–1953 היה עורך ראשי של ההוצאה לאור הליטאית לספרות "ו.א.ג.א.", ובין השנים 1953–1959 עבד כעורך באולפני הקולנוע בווילנה וניהל את מחלקת התסריטים. בין השנים 1965–1972 ניהל את הקרן הליטאית לספרות. אלבינאס ז'וקאוסקאס החל לפרסם שירים בשנת 1928. בשנת 1938 הוא פרסם ספר שירים ראשון שכלל איורים של ולאדס דרמה. בשנים 1971–1973 ז'וקאוסקאס נמנה עם אותם המשוררים אשר הצליחו לפרסם שירים שכבר פרצו את מחסומי הריאליזם הסוציאליסטי ששלט בכיפה עד אז בליטא תחת השלטון הסובייטי. ז'וקאוסקאס בלט גם בהעברת כמה מהאגדות הליטאיות לשפת השירה. קובצי שירים: Ilgosios varsnos 1962 (תלמים ארוכים) Sunkus džiaugsmas 1969 (שמחה כבדה) Atodangos 1971 (החשיפה) Sangrąžos 1973 חתן פסטיבל "אביב השירה" – 1974 בשביל קובץ השירים Sangrąžos אלבינאס ז'וקאוסקאס בשירה אירופית בת זמננו, מאת אמרי אדווארד ג'ורג', הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1993 Emery Edward George - Contemporary East European Poetry: an anthology Oxford University Press, 1993 קורנליוס פלאטליס על השירה הליטאית המודרנית - תורגם לאנגלית - מהכרך "ליטא במילים של עצמה" בעריכת לאימה סרואוגיניס, הוצאת טיטו אלבה, וילניוס, 1997 Kornelijus Platelis - About the Modern Lithuanian Poetry- from the volume "Lithuania in Her Own Words" edited by Laima Sruoginis, Tyto Alba, Vilnius, 1997 משיריו – בליטאית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארידופיזיר

ארידופיזיר היה מלך גוּתי ששלט במאה ה-23 לפנה"ס. המלך האכדי נרם-סין ניסה להשתלט על מקדש אנליל בעיר ניפור. תושבי ניפור (בדרום עיראק של היום) קראו לגוּתים (שחיו במערב אירן של היום) לעזור להם במלחמתם נגד נרם-סין. ארידופיזיר היה כנראה מנהיגם של הגוּתים, הם פלשו לדרום מסופוטמיה, הביסו את נרם-סין והשתלטו על ניפור. ארידופיזיר לא נכנס לרשימת המלכים השומרית, אבל בניפור נמצאה כתובת בשפה האכדית שבה הוא קורא לעצמו "מלך גותים, מלך ארבעה קצוות התבל". הוא שלט בין 2230-2202 לפנה"ס. רשימת המלכים השומרית
נמל התעופה הבין-לאומי חוסה חואקין דה אולמדו

נמל התעופה הבין-לאומי חוסה חואקין דה אולמדו (בספרדית: Aeropuerto Internacional José Joaquín de Olmedo) הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם בעיר גואיאקיל שבאקוודור. נמל התעופה היה מוכר בעבר כנמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר, אך שמו שונה ונקרא על שם ראש העיר הראשון של גואיאקיל, חוסה חואקין דה אולמדו, לאחר שנבנה בניין הטרמינל החדש עם אותו מסלול נחיתה. במקביל שונה גם קוד ICAO של נמל התעופה מ-SEGU ל-SEGY. נמל התעופה ממוקם כ-5 ק"מ ממרכז העיר גואיאקיל, ובו מסלול נחיתה של 2,790 מטר שיכול לשמש למטוסי בואינג 747, 777 ואיירבוס A340. עם זאת, המסלול קטן יחסית עבור טיסות אמריקן איירליינס עם איירבוס A300, דבר שגורם לעיכובים עבור שאר הטיסות הכוללות מטוסים קטנים יותר. בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 3,072,601 נוסעים ו-53,189.98 טון מטען. מנמל התעופה יוצאות טיסות ליעדים פנימיים באקוודור, וכן לפנמה, אל סלוודור, קוסטה ריקה, קולומביה, פרו, צ'ילה, ונצואלה, ארגנטינה, ארצות הברית, הולנד וספרד. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי חוסה חואקין דה אולמדו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי חוסה חואקין דה אולמדו רשות נמל התעופה של גואיאקיל
פרס פוליה

פרס פוליה (באנגלית: Pólya Prize) הוא פרס בתחום המתמטיקה המוענק מדי שנתיים על ידי האגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית (SIAM). הפרס ניתן החל משנת 1969 והוא קרוי על שמו של המתמטיקאי ההונגרי ג'ורג' פוליה. הפרס ניתן בעבור שתי קטגוריות: תרומה משמעותית ליישום של תורת הקומבינטוריקה. תרומה משמעותית בתחום עניין אחר של ג'ורג' פוליה, לדוגמה בתורת הקירובים, אנליזה מרוכבת ותורת המספרים. הפרס מיועד בעבור הכרה בהישג משמעותי ספציפי אשר התגלה בזמן האחרון, ובדרך כלל אינו ניתן בעבור עבודה מצטברת. בפרס זכו עד כה ארבעה מתמטיקאים ישראלים: גיל קלעי, שהרן שלח, נגה אלון ועודד שרם. 1971: רונלד גראהם, ק' ליב, א' וו' היילס, ברוס לי רוטשילד, אר' אי' ג'ווט 1975: ריצ'רד סטנלי, אנדרה סמרדי, ריצ'רד וילסון 1979: לסלו לובאס 1983: פול סימור, אנדרה ביורנר 1987: אנדרו יאו 1992: גיל קלעי, שהרן שלח 1994: הנרי קסטן, ג'ורג'י צ'ודנובסקי 1996: ג'ף קאהן, דייוויד רימר 1998: פרסי דיפט, צ'ין זו, פטר סרנק 2000: נגה אלון 2002: קרייג טרייסי, הארולד ווידום 2004: ניל רוברטסון, פול סימור 2006: עודד שרם, ונדלין ורנר, גרגורי לאולר 2008: ואן ה' וו 2010: טרנס טאו, עמנואל קנדה 2012: ווז'ודק רודל, מתיאס שצ'ט 2014: אדם מרקוס, דניאל ספילמן, ניקהיל סריבסאבה 2016: יוזף בלוך, רוברט מוריס, וויצ'יץ' סמוטיג', דייוויד סאקסטון ואנדרו תומסון 2018: לא הוענק 2021: אספאו גברמדין, פרדריק מאנה, אלכס פוטן 2022: אנטי קופיאנן, רמי רודס, וינסנט ורגס אתר האינטרנט הרשמי של פרס פוליה
סודאן איירווייז

סודאן איירווייז (בערבית: الخطوط الجوية السودانية, באנגלית: Sudan Airways) היא חברת התעופה הלאומית של סודאן, בסיסה נמל התעופה הבינלאומי בח'רטום, והיא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות. החברה הוקמה בשנת 1947, במטרה לשמש כחלופה לרכבת שלא הייתה במדינה. החל מסוף מרץ 2010, האיחוד האירופי אוסר על החברה להפעיל קווים אל מדינות אירופה או לטוס מעל המרחב האווירי האירופאי. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: ב-16 באוגוסט 1986, הופל מטוס פוקר על ידי המורדים. 60 נהרגו. ב-8 ביולי 2003 התרסק מטוס בואינג 737-200 בפורט סודאן, 117 נהרגו, ילד אחד ניצל. ב-10 ביוני 2008 התרסקה טיסה 109, הטיסה בוצעה במטוס איירבוס A310 בעת הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי בחרטום, 29 אנשים נהרגו ו-151 שרדו. מדיה וקבצים בנושא סודאן איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סודאן איירווייז מדיה וקבצים בנושא סודאן איירווייז, באתר Airliners.net WebCite query result, www.webcitation.org (באנגלית) WebCite query result, www.webcitation.org (באנגלית) פרטי צי המטוסים של סודאן איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית)
בעיות השלום והסוציאליזם

בעיות השלום והסוציאליזם (ברוסית: Проблемы мира и социализма; באנגלית: Problems of Peace and Socialism, ויצא גם בשם World Marxist Review) היה הירחון המשותף של המפלגות הקומוניסטיות ברחבי העולם אשר הלכו בקו של ברית המועצות, אשר פעל במשך 32 שנים, משנת 1958 לשנת 1990. משרדי העיתון שכנו בפראג שבצ'כוסלובקיה. כל גיליון הופץ בקרוב לחצי מיליון עותקים, בכ-145 מדינות, ובשיאו תורגם ל-41 שפות שונות. בצוות הירחון בשיאו כלל כ-400 עובדים, מתוכם כמאתיים מברית המועצות. המימון להפעלת המערכת והפצת הגיליונות הגיע מהמפלגות הקומוניסטיות ברחבי העולם. בגליונות האחרונים החלה תפנית בקו האידאולוגי של הירחון והוא פרסם מאמרים מפרי עטם של כותבים אשר לא היו מזוהים עם רעיונות המרקסיזם, בהם זביגנייב בז'ז'ינסקי, אלכסנדר דובצ'ק, מילובאן דז'ילאס ואנדריי סחרוב. לקראת סגירתו מנה צוות העיתון כ-40 אנשים, בעיקר עובדים צ'כים, והמימון אליו הגיע מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית ומונגולית בלבד. בשנת 1990 הועבר בניין המערכת של הירחון לכנסייה הקתולית. מדיה וקבצים בנושא בעיות השלום והסוציאליזם בוויקישיתוף Evolution in Europe; With Nonreaders Gone, Marxism's Journal Fails
אייר קיירו

אייר קיירו (בערבית: آير كايرو, באנגלית: Air Cairo) היא חברה לטיסות חסך (Low-Cost) מצרית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של קהיר. החברה מפעילה טיסות סדירות וטיסות שכר, וכן מחכירה את מטוסיה לחברות תעופה אחרות. החברה נוסדה בשנת 2003 והיא בבעלות של חברת התעופה איג'יפטאייר (60%) ושני בנקים מצריים (20% כל אחד). בתחילת דרכה עסקה החברה בביצוע טיסות שכר אך בשנת 2012 שינתה את המודל העסקי שלה והפכה לחברה לטיסות חסך. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר קיירו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר קיירו אייר קיירו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר קיירו, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא אייר קיירו באתר Airliners.net פרטי צי המטוסים של אייר קיירו, באתר airfleets.net (באנגלית)