laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורסטיס קרנזיס

אורסטיס-ספירידון קרנזיס (ביוונית: Ορέστης Καρνέζης; נולד ב-11 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת השוער. ייצג את נבחרת יוון במונדיאל 2014. קרנזיס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFI כרתים, בשנת 2007 הוא הצטרף לפנאתינאיקוס. עד עונת 2010/2011 הוא רשם מספר הופעות בודדות. בעונת 2011/2012 הוא קיבל את ההזדמנות בהרכב הראשון של המועדון ובסיום העונה זכה בתואר שוער השנה בליגת העל היוונית. ב-22 ביולי 2013 חתם באודינזה תמורת 750 אלף אירו. העסקה גם כללה סעיף שלפיו אם השחקן יימכר, פנאתינייקוס תקבל עליו 2 מיליון אירו מהעסקה. עם החתימה באודינזה, הוא הושאל לגרנדה עד לסיום העונה. ב-8 בדצמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנדה נגד אלקורקון במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-4 בינואר 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–3 נגד אלמריה. ב-12 באפריל הוא הצטיין בניצחון המפתיע 0–1 של קבוצתו נגד ברצלונה שעזר לה להישאר בליגה. בסיום העונה חזר לאודינזה, וב-31 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באודינזה בניצחון 0–2 נגד אמפולי. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לווטפורד. ב-5 ביולי 2018 חתם בנאפולי לעונה אחת. ביולי 2020, קרנזיס חתם בליל מליגת העל הצרפתית, במדיה לא רשם דקות משחק ושיחק שלושה משחקים בקבוצת המילואים. הופעותיו הטובות של קרנזיס בפנאתינייקוס, הובילו את מאמן הנבחרת פרננדו סנטוש לזמן אותו לסגל נבחרת יוון. ב-29 בפברואר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד בלגיה שנגמר בתיקו 1-1. אף על פי שגילה יכולת טובה, קרנזיס לא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, אך נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. פנאתינייקוס אליפות יוון: 2009/2010 הגביע היווני: 2010 נאפולי הגביע האיטלקי: 2019/2020 ליל אליפות צרפת: 2020/2021 הסופר קאפ הצרפתי: 2021 אישיים שוער השנה בליגה היוונית: 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא אורסטיס קרנזיס בוויקישיתוף אורסטיס קרנזיס, באתר Transfermarkt אורסטיס קרנזיס, באתר Soccerway אורסטיס קרנזיס, באתר BDFutbol אורסטיס קרנזיס, באתר WorldFootball.net אורסטיס קרנזיס, באתר National Football Teams אורסטיס קרנזיס, באתר FootballDatabase.eu
יוזף מרחווינסקי

יוזף מרחווינסקי (בפולנית: Józef Marchwiński, ‏1982–1908) היה חסיד אומות העולם מניאסוויז' (עיר בבלארוס, שבתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה בפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית). בקיץ 1942 נרצחו על ידי הגרמנים בבורות ירי אלפי יהודים מקהילות ניאסוויז' ומיר במסגרת הפתרון הסופי. יהודים מעטים מקהילות אלה ניצלו מהרצח ההמוני על ידי הסתתרות או בריחה. הם נדדו בכפרים וביערות באזור, נמלטו מהמשטרה, מכוחות הצבא הגרמני וממשתפי הפעולה עם הגרמנים, וחיפשו עזרה. הם חששו מהאנטישמיות של יחידות הפרטיזנים שהיו פעילות באזור אך כשהגיעו לפלוגת פרטיזנים שהשתייכה לחטיבת הפרטיזנים הפולנית השלישית, הציע להם יוזף מרחווינסקי, מפקד הפלוגה, שיצטרפו לפלוגתו. פרטיזנים בפלוגה התנגדו לקליטתם של היהודים וחלקם אף איימו על חייהם. מרחווינסקי הואשם ב"אהבה ליהודים", אך הצליח להדוף את הטענות נגדו. כך הציל מרווינסקי את היהודים שהצטרפו לפלוגתו. חלקם השתתפו בפעולות קרביות נגד הגרמנים. נחישותו של מרחווינסקי להגן על היהודים הרגיזה את מתנגדיו האנטישמיים בקרב הפרטיזנים, שהחלו לחשוד שהוא עצמו יהודי (הגם שרק נישא ליהודיה). כדי למנוע פגיעה בכוח הלוחם עקב הסכסוך, הוחלט במפקדה העליונה של הפרטיזנים באזור להעביר את מרחווינסקי ליחידה של פרטיזנים יהודיים, תחת פיקודו של טוביה ביילסקי, יחד עם היהודים שאותם קיבל מרחווינסקי ליחידתו. לאחר זמן קצר ביחידתו של ביילסקי קיבל מרחווינסקי קידום לתפקיד סגן מפקד גדוד, בזכות אומץ לבו וכישוריו. לאחר המלחמה התגורר מרחווינסקי בפולין. הוא נרדף עקב פעילותו נגד המדיניות האנטישמית של רשויות פולין בשנות השישים, ונאלץ לעזוב לדנמרק. בשנת 1970 ביקר בישראל, בהזמנת היהודים שאותם הציל בתקופת השואה. בשנת 1968 העניק יד ושם ליוזף מרחווינסקי את אות חסיד אומות העולם. סיפורו של יוזף מרחווינסקי באתר יד ושם Nechama Tec, Resistance: Jews and Christians Who Defied the Nazi Terror, Oxford University Press, 2013-05-02, ISBN 978-0-19-991262-9. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלינינגרד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קלינינגרד – עיר ברוסיה הממוקמת על שפך הנהר פרגוליה אל מפרץ קלינינגרד; עד 1946 נקראה "קניגסברג" מחוז קלינינגרד – מחוז (אובלסט) ברוסיה שהוא מובלעת בין ליטא לפולין; בירתו היא העיר קלינינגרד חצי האי קלינינגרד – שמו הרוסי של חצי האי זמלנד (Samland) או חצי האי סמבייה, הממוקם במחוז קלינינגרד לחוף הים הבלטי, בין הלגונה הקורונית לבין מפרץ קלינינגרד או הלגונה של הוויסלה (לחצו לצפייה במפה ) מפרץ קלינינגרד – שמו הרוסי של המפרץ הממוקם בחלקו הדרומי של הים הבלטי; בפולין נקרא "לגונת הוויסלה"; מופרד ממפרץ גדנסק על ידי לשון חול ויסלה או לשון חול בלטית (לחצו לצפייה במפה ) שמה של העיר קורוליוב בין השנים 1996-1938
ביורגן

ביורגן הוא שם משפחה נורווגי. האם התכוונתם ל... האנטר ביורגן – בסיסט אמריקאי. מריט ביורגן – גולשת למרחקים נורווגית.
האזור האפור

האזור האפור (באנגלית: The Grey Zone) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001 בבימויו של טים בלייק נלסון ובכיכובם של הארווי קייטל, סטיב בושמי, דייוויד ארקט ומירה סורבינו. המגולל את סיפורו של מרד הזונדרקומנדו באושוויץ. מקור שם הסרט הוא בפרק בספר "השוקעים והניצולים" מאת ניצול השואה פרימו לוי. הסרט הוצג בהקרנת בכורה ב-13 בספטמבר 2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, אולם יצאה לאקרנים בארצות הברית רק שנה אחר כך, ב-18 באוקטובר 2002. ב-6 באוקטובר 2001, השחקן הארווי קייטל והבמאי בלייק נלסון היו אורחי פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בו הוקרן הסרט. הסרט מבוסס על ספרו של מיקלוש ניסלי "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ" מ-1946 ומחזה בעל שם זהה, פרי עטו של במאי הסרט טים בלייק נלסון, מ-1996. הסרט מתאר את סיפור המרד שאירע ב-12 באוקטובר 1944 במחנה הריכוז אושוויץ בידי אנשי הזונדרקומנדו, אסירים שנאלצו לסייע לשומרי המחנה להוליך קורבנותיהם לתאי הגזים ולאחר מכן להשליך את גופותיהם למשרפות. המורדים משתפים פעולה עם מספר אסירות המועסקות כעובדות כפייה במפעל תחמושת, ועם כמה אזרחים פולנים, לצורך הריסת המשרפות. תוך כדי תיאור ההכנות למרד נחשפת שיגרת חיי אנשי הזונדרקומנדו, עבודתם בתאי הגזים ובמשרפות, ויחסיהם עם שומרי המחנה הנאצים ובראשם האובר-שארפיהרר אריך מוספלדט.במהלך עבודתם בתאי הגזים מגלים אנשי הזונדרקומנדו ילדה ששרדה את הגז ועושים ככל יכולתם על מנת להציל אותה במציאות הבלתי אפשרית בה הם נמצאים. הרווי קייטל - אריך מוספלדט דייוויד ארקט - הופמן סטיב בושמי - האש מירה סורבינו - דינה דייוויד צ'נדלר - רוזנטל אלן קורדונר - מיקלוש ניסלי הנרי סטראם - יוזף מנגלה נטשה ליון - רוזה הספר "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ", עליו מבוסס הסרט, מתאר בפירוט, מנקודת מבטו של ד"ר מיקלוש ניסלי, את תקופת מאסרו במחנה אושוויץ, ומתמקד בעיקר בעבודתו תחת יוזף מנגלה. הסרט לעומת זאת, מתמקד בעיקר במרד הזונדרקומנדו ואינו מובא מנקודת מבטו של ניסלי, המופיע בו כדמות משנית בלבד. התנגדות יהודית בשואה יוזף מנגלה אושוויץ "האזור האפור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האזור האפור", באתר נטפליקס "האזור האפור", באתר AllMovie (באנגלית) "האזור האפור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האזור האפור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האזור האפור", באתר Metacritic (באנגלית) "האזור האפור", באתר אידיבי "האזור האפור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, אין תפקידים קטנים, אין דמויות רעות, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2001 - ריאיון עם השחקן הארווי קייטל על הפקת הסרט בני לנדאו, במקום שההיגיון נגמר, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2002 - ביקורת ניו יורק טיימס, "האזור האפור" - סרט עלילתי על הזונדרקומנדו, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2002 אורי קליין, הארווי קייטל בישראל כאורח פסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2001
עם חוקים

עם חוקים הוא סרט סטודנטים עטור פרסים, שביים דובר קוסאשווילי והפיק צבי פרידמן (שניהם מהחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב) בשנת 1997. הסרט עוסק במשפחה ישראלית ממוצא גאורגי ובהווי העדה, בהשוואה להווי חברת הילדים הישראלית הכללית. הסרט מוצג מנקודת מבטו של ילד. בסרט ניכרים כמה יסודות עלילתיים, המשותפים לו ולסרטיו הבאים של קוסאשווילי, "חתונה מאוחרת" (2001) ו"מתנה משמיים" (2003). עלילת הסרט מתרחשת בשנות השבעים, והדיאלוגים בו מתנהלים בעברית ובגאורגית יהודית. את הילד מגלם אלירן קוסאשווילי ואת אביו מגלם אלון אבוטבול. למעט רבקה מיכאלי ואבוטבול, שאר השחקנים בסרט אינם מפורסמים. בהתחשב בעובדה שמיכאלי דוברת יהודית גאורגית מבית הוריה, נראה כי רק אבוטבול למד יהודית גאורגית לצורך הסרט (עיון ברשימת הקרדיטים של הסרט מראה, כי לרוב המכריע של השחקנים הלא-מפורסמים שדיברו בגאורגית יהודית בסרט, יש שם משפחה גאורגי יהודי טיפוסי). לשם השוואה, לצורך הפקת שני סרטיו הבאים של דובר קוסאשווילי, שחקנים מפורסמים רבים למדו את השפה, אך גם בסרטים אלו, השפה עדיין גרמה לאילוצי ליהוק ואחת השחקניות ב"חתונה מאוחרת" היא לילי קוסאשווילי – אמו של הבמאי. הסרט השתתף וזכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים, וכמו כן זכה במקום השני בפרס מיוחד בפסטיבל קאן בצרפתIM HUKIM - Festival de Cannes, www.festival-cannes.com (באנגלית), בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בניהול החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובפרס מוגרבי. למרות זכייתו הבינלאומית, לא זכה קוסאשווילי להערכה ולחשיפה מלאה בישראל. בסרט "עם חוקים" הנער זאזא (אותו שם כמו של גיבור "חתונה מאוחרת") גונב כספים ממשפחתו כדי לקנות קלפים נדירים לאלבום הקלפים שהוא ממלא, בדומה לחבריו. בו-זמנית, דודו מנסה להגיע לשיחה עם סבו, שגר בבית הורי הנער. הדוד רוצה ללוות כספים מהסב (הסב קרוי "אוטרי", כמו הסב בסרט "מתנה משמיים"). בינתיים, מכיוון שזאזא העלים את הכסף הקטן מהבית, המשפחה לווה מעט כסף מהשכנה כדי לקנות כיבוד עבור הדוד. הדוד מתנהג בפזרנות וקונה מתנות לילדים ואביו של זאזא מדובב את הדוד ומברר אצלו כמה כסף הלווה לו הסב. אמו של זאזא אינה מרוצה מכך שהיא מפרנסת את אביה ואילו אביה מעניק כספים לאחיה. בינתיים, אביו של זאזא נסער לגלות שזאזא גנב כספים. הוא מנסה לברר אצל בניו מי הגנב, למרות שהוא יודע את התשובה ובמהלך ה"חקירה" מתחיל לגלח את שיער ראשו של אחיו הצעיר של זאזא. האח נשבר ומודה בגנבה, שלא הוא ביצע. זאזא מחזיר את הכספים ומנסה לפצות את אחיו, וגם האב נרגע ומתקן לבנו הצעיר את התספורת. הסרט המלא לצפייה ישירה (בתשלום) באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים "עם חוקים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עם חוקים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלירן קוסאשווילי אינו קרוב משפחה מדרגה ראשונה של דובר קוסאשווילי
איוואן רודקובסקי

איוואן רודקובסקי (בפולנית: Ivan Rudkovsky; ‏1900–1963) היה חסיד אומות העולם ממחוז ניאסוויז' שבבלארוס, מחוז שבתקופת מלחמת העולם השנייה השתייך לפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית. איוואן רודקובסקי היה בעל חווה גדולה ליד הכפר נלפובו שבמחוז ניישווייז'. בשנת 1939, לאחר סיפוח מזרח פולין לברית המועצות לפי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, החל איוואן לעבוד בתור מורה בבית ספר בכפר הסמוך סְנוּב (Snów; סנואו (Сноў) בבלארוס המודרנית). אחד מעמיתיו להוראה היה מנחם קורולצ'וק, פליט יהודי ממרכז פולין. בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את האזור וסגרו את בית הספר. איוואן חזר לחוותו, ובעודו שם נודע לו שיהודי סנוב גורשו לגטו ניאסוויז'. יותר משנה לאחר תחילת הכיבוש הגרמני הופיעו בחוותו של רודקובסקי שני פליטים יהודים. אחד מהם היה קורולצ'וק, עמיתו לשעבר להוראה בבית הספר. הם סיפרו לרודקובסקי שעם חיסול גטו ניישווייז', ביולי 1942, הצליחו כמה יהודים לברוח. הם שהו במשך שבועות ביערות, עד שהגשם והקור של החורף המתקרב אילצו אותם לחפש מקלט, לפחות עבור הילדים שבקרב הנמלטים. איוואן הסכים לתת מקלט לבתו בת החמש של קורולצ'וק, דורה, למרות התנגדותה של אשתו, שנבעה מהחשש לחיי שבעת ילדיהם אם יגלו הגרמנים את הסתרת הילדה. דורה נקלטה בביתו של איוואן ושמה שונה לטניה. כל פעם שזר התקרב לבית, התחבאה דורה בתיבת בגדים. כאשר התקרב הצבא האדום היה האזור זירת קרב בין קבוצת פרטיזנים סובייטיים לבין חיילי ולאסוב, חיילים רוסים שלחמו לצד הגרמנים. בני משפחת רודקובסקי נמלטו עם דורה ליערות, תחת אש. הם מצאו מקלט אצל בני משפחה ושם נותרו עד שחרור האזור בידי הצבא האדום, בקיץ 1944. לאחר המלחמה התאחדה דורה עם הוריה והתיישבה בארצות הברית. איוואן ומנחם התכתבו זה עם זה למשך תקופה קצרה, אך הקשר ביניהם נותק. בשנת 2009 הכיר יד ושם באיוואן רודקובסקי כחסיד אומות העולם. סיפורו של איוואן רודקובסקי באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גולאבי גאנג

גוּלַאבִּי גאנג (תרגום: "הכנופיה הוורודה", בהינדית: गुलाबी, באנגלית: Gulabi Gang) היא קבוצה של נשים הודיות פעילות במקור מבמדלקאנד, אוטר פרדש אך מ-2012 פעילות בכל רחבי צפון הודו. הקבוצה הוקמה על ידי סמפט פל דווי, אם לחמישה, ועובדת משרד הבריאות לשעבר אשר נישאה בכפייה בתור ילדה (child bride), כתגובה למקרים רבים של הטרדה ואלימות נגד נשים בהודו. הן מבקרות גברים מכים ופועלות באיומים לריסון פעולותיהם. הן לובשות סארי ורוד, צבע המסמל עוצמה, ונושאות מקלות במבוק לצורך האיומים. רובן ממצב סוציו-אקונומי נמוך ומהקאסטה הנמוכה ביותר - "דלית". שורשי הארגון אשר יסדה סמפט פל דווי הם משנת 1980, אז החלה את פועלה. אך רק ב-2006 הפכה הכנופיה לארגון המוכר היום, ואז נבחר הלבוש הוורוד והכנופיה נקראה בהתאם. למרות שעיקר הפעילות של הגולאבי גאנג היא במדינות אוטר פרדש ומאדיה פרדאש, ישנן נשים מרחבי הודו ואפילו מרחבי העולם שהצטרפו לשורות הארגון, והיקף הפעילות כוללת, בהערכה, כ-270,000 נשים. למרות שהמטרה העיקרית של הסיורים היא מניעה בדרך איומים, אין הנשים בוחלות גם בתקיפה פיזית של גברים אם אלו מאיימים עליהן. בנוסף לסיורים, הכנופיה מתעמתת גם עם שוטרים או פקידים רשמיים אשר מסרבים לטפל בתלונות אונס או אלימות מינית ומגדרית אחרת. בשל האופי הפעילות של הגולאבי גאנג, אשר לוקחת את החוק לידיהן של חברות הכנופיה למען זכויותיהן של נשים, נחשבת הכנופיה כממשיכת דרכה של פולאן דווי, אשר בתקופה שהייתה פורעת חוק נקמה בגברים אשר פגעו בה ובנשים אחרות. הארגון נמנע מהתקשרות עם כל גוף חיצוני, בין עם ממשלתי או ארגונים ללא כוונת רווח, והפעילות בו מתמקדות בפעילות מקומית ועממית. במרץ 2014 חל פיצול בארגון, כאשר הוועד המנהל הצביע להסיר את סמפט פל דווי מתפקידה, בטענה שהיא ניצלה את מעמדה לקידום אישי, ואולם לסמפט פל דווי יש תמיכה רחבה מאוד בין חברות הארגון, והיא לא קיבלה את ההחלטה. בינתיים הארגון ממשיך לתפקד בערוצים מקבילים. סרטים 2010: סרט הדוקו-דרמה Pink Saris בבימויה של קים לונגינוטו 2012: הסרט התיעודי Gulabi Gang של נישטה ג'יין 2014: סרט הפשע הבוליוודי Gulaab Gang ספרים 2013: הספר Pink Sari Revolution: A Tale of Women and Power in India מאת אמאנה פונטנלה-חאן, עוסק בדיכוי נשים וילדות בהודו, ותנועות עממיות שקמו בהתנגדות, ובראשן גולאבי גאנג. 2015: גולאבי גאנג מוזכרת ברומן של נ.ה. סנזאי, Ticket to India במה בישראל, עלה לבמה ב-2018 מחזה בשם "גולאבי גאנג" בכתיבתם ובימוים של תום ויהונתן שוורצברג בתיאטרון גודמן מוזיקה גולאבי גאנג הן הנושא של השיר Des fleurs et des flammes של הזמרת הצרפתייה טל והקליפ סובב אותן ואת פעילותן בכפר בדאוסה אתר האינטרנט הרשמי של גולאבי גאנג (באנגלית) Sampat Pal: All you need to know about the Gulabi Gang leader, Hindustan Times ‏ 7 במרץ 2014 Gulabi Gang leader Sampat Pal sacked,‏ The Daily Mail,‏ 3 במרץ 2014 Trailer Alert: Pink Saris, Melissa Silverstein, Women & Hollywood, 17 September 2010 "Gulabi Gang". Dubai Film Fest. אורכב מ-המקור ב-26 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Pink sari revolution : a tale of women and power in India". searchworks.stanford.edu. Ticket to India. 2016-11-15. ISBN 9781481422598. "Clip "Des fleurs et des flammes" : Tal célèbre le courage des femmes du monde (màj)" (בצרפתית). Variete Francaise. נבדק ב-22 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה)
לוקה ג'ורג'ביץ'

לוקה ג'ורג'ביץ' (במונטנגרית: Лукa Ђорђевић; נולד ב־9 ביולי 1994) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק באבהא מליגת העל הסעודית בעמדת החלוץ. ג'ורג'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוגרן בודווה, ובעונת 2010/2011 עלה לקבוצה הבוגרת כאשר הוא בן 17. עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב והוא כבש 10 שערים ב-24 משחקים. בקיץ 2012 חתם בזניט סנקט פטרבורג ומאז הוא חתום בה. ב-11 באוגוסט 2012, הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–5 נגד ספרטק מוסקבה. באוגוסט 2013 הושאל לטוונטה, ב-11 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בטוונטה במשחק ידידות נגד אוסנבריק. ב-1 ביולי 2014 הושאל לסמפדוריה וב-2016 הושאל שוב, הפעם לפונפראדינה. בעונת 2016/2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי זניט, במשחק נגד רוסטוב כשהבקיע בדקה ה-85 את השער השלישי של קבוצתו שהיה שער הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2. כמו כן הבקיע גם את שער הניצחון של זניט בדקה ה-92 במשחק במסגרת הליגה האירופית נגד מכבי תל אביב שנערך ב-16 בספטמבר 2017 והסתיים בניצחון זניט 3:4. ב-2017 הושאל למשך עונה אחת לארסנל טולה, יחד עם ארטיום דזיובה ואיוואן נובוסלצב. ביולי 2018 אומנם חזר להתאמן בהרכב זניט, אך בעקבות מגבלה על מספר הזרים המותרים לשיתוף במשחקי הליגה הרוסית, זניט לא כללה אותו בסגל שלה לעונת 2018/2019 והוא השאל מחדש לארסנל טולה. באותה עונה התבלט כחלוץ מרכזי בקבוצה והיה מעורב בהעפלה של הקבוצה לרבע גמר הגביע הרוסי אחרי שהבקיע את השער הראשון של ארסנל טולה במשחק שמינית הגמר נגד אחמט גרוזני. בקיץ 2019 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. את הופעת הבכורה ערך במשחק הדרבי של מוסקבה נגד דינמו מוסקבה, שנערך ב-18 באוגוסט והסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 1–3. באוקטובר 2020 הושאל למשך עונה אחת לארסנל טולה. בקיץ 2021 עזב את רוסיה וחתם בויילה בולדקלאב מליגת העל הדנית. שנה אחר כך חזר לרוסיה וחתם בסוצ'י מהליגה הרוסית. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור ה־18 ב־5 במרץ 2023, מול צסק״א מוסקבה, במשחק שבו הבקיע דאבל ובכך השיג ניצחון לקבוצתו. ב-11 בפברואר 2024 ג'ורג'ביץ' חתם באבהא מליגת העל הסעודית. באוגוסט 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת מונטנגרו. ב-11 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד סן מרינו, אז גם הבקיע ראשון, מה שהיה לשער הבכורה שלו. ג'ורג'ביץ' פעיל גם בנבחרת הצעירה של מונטנגרו. מדיה וקבצים בנושא לוקה ג'ורג'ביץ' בוויקישיתוף לוקה ג'ורג'ביץ', באתר Transfermarkt לוקה ג'ורג'ביץ', באתר Soccerway לוקה ג'ורג'ביץ', באתר BDFutbol לוקה ג'ורג'ביץ', באתר WorldFootball.net לוקה ג'ורג'ביץ', באתר National Football Teams לוקה ג'ורג'ביץ', באתר FootballDatabase.eu "Зенит — Ростов (3:2) 12 августа. Чемпионат России по футболу. 2016-17. Протокол матча". news.sportbox.ru. נבדק ב-2016-08-14.
מילקה

מילקה (בגרמנית: Milka) הוא מותג שוקולד וחטיפים מתוקים, בבעלות תאגיד מונדליז (Mondelēz International, עד 2012 קראפט פודס). המפעל הראשי של מילקה, ממוקם למרגלות הרי האלפים באוסטריה, בעיר בלודנץ, אליה נוהרים מדי שנה אלפי אנשים לפסטיבל מילקה, הנערך בתחילת כל חודש יולי. החברה במקור משווייץ. ב-17 בנובמבר 1825 הקים השוקולטייר השווייצרי פיליפ סושרד (1797–1884) קונדיטוריה בנשאטל, מקום שבו נמכר קינוח שוקולד בשם פין דה סה פבריק (fin de sa fabrique) ובשנה שלאחר מכן החל בייצור שוקולדים. ב-1901 השיקה חברת השוקולד Suchard את שוקולד Milka ורשמה אותו כסמל מסחרי. סושרד שיווקה מספר רב של טעמי שוקולד ומילקה - שוקולד החלב ללא תוספות - היה אחד מהם. על פי האתר הרשמי של מילקה, השם נגזר משילוב המילה חלב (Milch) וקקאו (Kakao) - המרכיבים העיקריים של השוקולד. אריזות מוצרי המותג מילקה הן סגולות ומזוהות עם סמל הפרה הסגולה על רקע הרי האלפים. השוקולד הראשון של החברה נארז באריזה הסגולה שהפכה עם השנים למזוהה עם המותג מילקה. כדי להבטיח שהקישור המילולי של הצבע מוגן אף הוא, המילה Lila = צבע לילך בגרמנית נרשמה כחלק מהסימן הרשום של מילקה. מדיה וקבצים בנושא מילקה בוויקישיתוף
הגביע הבלגי

הגביע הבלגי (בצרפתית: Coupe de Belgique, בהולנדית: Beker van België, בגרמנית: Belgischer Fußballpokal) הוא מפעל כדורגל בלגי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1911 ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית. החל משנת 2008, מעניקה חברת קופידיס הצרפתית את חסותה למפעל, שנקרא מאז על שם החברה. גמר הגביע נערך מדי שנה באצטדיון המלך בודואן בבריסל, והמנצחת מעפילה אוטומטית לשלב המוקדמות של הליגה האירופית. כמו כן, היא זוכה להשתתף במשחק הסופר קאפ הבלגי בעונה שלאחר מכן. מחזיקת הגביע הנוכחי (2024) היא רויאל אוניון סן-ז'ילואז אשר גברה בגמר על אנטוורפן בתוצאה 0-1 . הגביע הבלגי נוסד ב-1911. הוא החליף את המפעל שנקרא גביע מחוזות בלגיה, מפעל ששוחק לראשונה ב-1908, והמשיך לעונה אחת נוספת. בפורמט הישן, השתתפו במפעל נבחרות מחוזות בלגיה בהן קיימות קבוצות. לאחר שנתיים בהן שוחק המפעל, הוא בוטל פעמיים נוספות (ב-1910 עקב אילוצי זמן וב-1911 עקב חום כבד בחודשי הקיץ). בשנת 1911, לקראת עונת 1911/1912, שוחק המפעל לראשונה בהשתתפות קבוצות הכדורגל של בלגיה, ואז גם קיבל את שמו - הגביע הבלגי (נקרא באותה תקופה גם גביע המלך). כעבור שלוש שנים פרצה מלחמת העולם הראשונה ומפעל הגביע, כמו גם הליגה, בוטלו באותן שנים. בעוד הליגה שבה לפעילות לאחר המלחמה, הגביע שוחק שוב רק בעונת המשחקים 1926/1927. שנה אחר כך שב המפעל לשיטה המתבססת על מחוזות למשך ארבע שנים, עד שהמפעל בוטל שוב. כעבור ארבע שנים, ב-1935, שב הטורניר לשיטה המתבססת על קבוצות, אך בסיום אותה עונה מפעל הגביע בוטל למשך שנים ארוכות עקב התנגדות של הקבוצות הגדולות במדינה. בעונת 1953/1954, חזר מפעל הגביע לשלוש שנות ניסיון רצופות. בהצבעה על עתיד המפעל כעבור שלוש שנים, שוב הוחלט לבטלו. הגורם המכריע לחזרת הטורניר לפעילות מלאה ושנתית היה יצירתו של מפעל גביע אירופה למחזיקות גביע על ידי אופ"א. כשנתיים לאחר היווסדו, ב-1963, חזר מפעל הגביע לפעילות על מנת שלבלגיה תהיה נציגה במפעל האירופי החדש. הזוכה הראשונה בגביע הבלגי הייתה ראסינג בריסל, והראשונה לזכות בגביע מאז שחזר לפעילות יציבה ב-1963/1964 הייתה גנט (אז תחת השם לה גנטואז). המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא). כל סיבוב משוחק במשחק אחד, למעט סיבובי רבע הגמר וחצי הגמר המשוחקים בשני משחקים (בשיטת בית-חוץ). במידה והמשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין. בסיבוב השלישי מצטרפות לתחרות 36 קבוצות הליגה השלישית בבלגיה. סיבוב אחד אחר כך מצטרפות 18 קבוצות הליגה השנייה. שני סיבובים אחר כך, כשנותרות במירוץ 16 הקבוצות מסך השלבים הקודמים, מצטרפות קבוצות הליגה הבכירה. בהגרלת המשחקים בשלב זה הן אינן יכולות להיפגש אחת מול השנייה. משחק הגמר מתקיים באופן מסורתי באצטדיון המלך בודואן בבריסל. קבוצות אשר זכו בדאבל באותה העונה מסומנות בכתב מודגש. 7 קבוצות זכו בגביע אחד כל אחת, 3 קבוצות הגיעו לגמר פעמיים והפסידו, 11 קבוצות הגיעו לגמר פעם אחת והפסידו. אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הבלגי הגביע הבלגי באתר התאחדות הכדורגל הבלגית
דלית

דלית (המכונים "טמאים", "מנודים" או "האסורים במגע") הם קאסטה של מעמד חברתי נמוך, קבוצה של אנשים אשר אינם משתייכים לאף אחת מארבע הווארנות (המעמדות בחברת הסנסקריט) ולפיכך נחשבים באופן מסורתי ל"מוקצים" (שאסור לגעת בהם). המילה דלית קיימת בשפת הסנסקריט (दलित, דליתה) וכן באורדו ובערבית (دلت, דלית) ופירושה "מופרדים". הקבוצה מכילה תת-קבוצות שונות ברחבי הודו. בהם דוברי שפות שונות ומשויכים לדתות שונות. חברי דלית חיים במגוון מדינות נוספות כמו נפאל, פקיסטן ובריטניה, אך הרוב המוחלט של בני הדלית (מעל 200 מיליון חברים) חיים בהודו. על פי מפקד האוכלוסין ההודי ב-2011 הכילה הקבוצה כ-24.4% מאוכלוסייתה הכוללת של הודו. באותה שנה פנג'אב הכילה את היחס הגבוה ביותר (כ-31.9%) ומיזוראם את הנמוך ביותר (אחוז זניח). בחוקת הודו נאסר היחס על הדלית כאסורים במגע, וחוקים נוספים נחקקו בהמשך כדי להגן על הדלית ממנהגים אלו. לצד זאת, חוק ממשלת הודו, 1935, העניק הבטחת ייצוג לדלית באספות המחוקקות המדינתיות ובאספה המחוקקת המרכזית, דבר שנשמר גם בהודו העצמאית. ממשלת הודו מיישמת מדיניות הגנה על בני הדלית ומתייחסת אליהם באופן רשמי כ-"Scheduled Castes". פעילת זכויות האדם מנג'ולה פראדיפ, בין יוצאי העדה, ידועה במאמציה בתחום הגנת הנשים של העדה. מדיה וקבצים בנושא דלית בוויקישיתוף נירית בן-ארי, ארונדהטי רוי מנפצת את המיתוס הקדוש של גנדי, באתר הארץ, 3 במרץ 2015 דלית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנפאל אוכלוסייה משמעותית עם למעלה מ-4.5 מיליון חברים, בפקיסטן כשני מיליון. Jaffrelot, Christophe (2010). ""Caste and Politics". India International Centre Quarterly. 37 (2): 94–116. JSTOR 23006438. ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נטליה מלקון

נטליה סולדד מלקון פרדו (בספרדית: Natalia Soledad Melcon Prado; נולדה ב-17 בדצמבר 1990 בבואנוס איירס) היא שחקנית טלוויזיה ארגנטינאית. מלקון מוכרת בעיקר ממשחקה בטלנובלות של כריס מורנה: "קטנטנות" ו"פינת אור". ב-1999 התחילה מלקון לשחק בסדרה "קטנטנות" שם שיחקה את נטליה "טלי" רמוס פצ'קו אקבדו למשך 3 עונות (1999–2001) ולאחר מכן שיחקה גם בקטנטנות: הסרט ובמחזמר של הסדרה על במות ארגנטינה. בשנת 2002 שיחקה ב"קצ'ורה" לצד נטליה אוריירו. בשנת 2003 שיחקה נטליה בספין אוף של "קטנטנות" - "פינת אור" את נטליה "טלי" טולדו. בפסח 2004 הגיעו לישראל כל כוכבי הסדרה "פינת אור" להופעה בהיכל נוקיה בתל אביב. ההופעה הייתה בלעדית לישראל, שכן בארגנטינה הסדרה לא נחלה הצלחה גדולה כמו בישראל. ב-2005 חזרה לקבוצת כריס מורנה ושיחקה ב"אמור מיו". הופיעה בתפקיד אורח ב"כמעט מלאכים". בשנת 2014 נטליה הצטרפה ל"Soltera Pero Nunca Sola", ושיחקה בסדרה "סימנים" בתפקיד אורח בתור לולי. נטליה מלקון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נטליה מלקון, ברשת החברתית אינסטגרם נטליה מלקון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נטליה מלקון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)