laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאניק וילדסחוט

יאניק-סוני וילדסחוט (בהולנדית: Yanic-Sonny Wildschut; נולד ב-1 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקיצוני באקסטר סיטי מהפוטבול ליג הראשונה. וילדסחוט החל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות בעיר אמסטרדם ובהמשך הצטרף לאקדמיה של אייאקס. בקיץ 2010 חתם בזוולה מהליגה ההולנדית השנייה. ב-23 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0–0 נגד מאסטריכט. ב-29 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה 4–0 נגד אלמיירה סיטי. ב-29 ביוני 2011 חתם בפנלו מליגת העל ההולנדית. ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0–0 נגד אוטרכט. ב-22 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 1–4 נגד וואלבייק. ב-24 ביוני 2013 חתם לשלוש שנים בהירנפיין. ב-31 בינואר 2014 הושאל לדן האג עד לסיום העונה. ב-15 בפברואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד רודה. בסיום העונה חזר להירנפיין. ב-1 בספטמבר 2014 חתם במידלסברו מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת. ב-27 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0–0 נגד צ'רלטון אתלטיק. ב-1 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 על רות'רהם יונייטד. ב-2 באוקטובר 2015 הושאל לויגאן את'לטיק עד לינואר 2016. ב-3 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0–0 נגד וולסול. שלושה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–3 נגד קרו אלכסנדרה. ב-9 בינואר 2019 עבר באופן רשמי לוויגאן תמורת מיליון פאונד. ב-31 בינואר 2017 חתם בנוריץ' סיטי תמורת שבעה מיליון פאונד. ב-7 במרץ 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בריסטול סיטי. ב-12 בינואר 2018 הושאל לקארדיף סיטי עד לסיום העונה. ב-19 ביולי 2018 הושאל לבולטון וונדררס עד לסיום העונה. ב-4 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד וסט ברומיץ' אלביון, ובאותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-5 ביולי 2019 חתם במכבי חיפה מליגת העל. ב-25 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון קבוצתו 3–0 על מכבי נתניה. בסך הכל כבש חמישה שערי ליגה בעונה זו. ב-30 במאי 2021 זכה באליפות ליגת העל בכדורגל. ב-2 ביוני 2021 שוחרר ממכבי חיפה לאחר שתי עונות בהן כבש שבעה שערים ב54 הופעות בכל המסגרות. ב-26 ביוני 2021 חתם בצסק"א סופיה הבולגרית. ב-22 ביולי 2022 חתם באוקספורד יונייטד מההפוטבול ליג הראשונה. ב-15 בספטמבר 2023 חתם באקסטר סיטי. ויגאן את'לטיק הפוטבול ליג הראשונה: 2015/2016 מכבי חיפה אליפות: 2020/2021 מדיה וקבצים בנושא יאניק וילדסחוט בוויקישיתוף יאניק וילדסחוט, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יאניק וילדסחוט, באתר Transfermarkt יאניק וילדסחוט, באתר Soccerway יאניק וילדסחוט, באתר National Football Teams יאניק וילדסחוט, באתר FootballDatabase.eu שלמה וייס‏, מכבי חיפה: יאניק וילדסחוט חתם לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת, באתר וואלה, 5 ביולי 2019 ЦСКА-ОБЕДИНЕНИ СПОРТНИ КЛУБОВЕ, ЦСКА подписа с опитно холандско крило ★ ЦСКА • ОБЕДИНЕНИ СПОРТНИ КЛУБОВЕ, cska.bg (בבולגרית) "Oxford United sign winger Wildschut from CSKA". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-07-23.
מנגיסטו

מנגיסטו (באמהרית: መንግስቱ) הוא שם אתיופי. האם התכוונתם ל... אברה מנגיסטו – ישראלי נעדר אלמז מנגיסטו – עיתונאית ישראלית מנגיסטו היילה מריאם – שליט אתיופיה בעבר
פרספוליס (כדורגל)

מועדון הכדורגל פרספוליס (בפרסית: باشگاه فوتبال پرسپولیس) הוא מועדון כדורגל מהעיר טהראן שבאיראן, נכון לשנת 2019 המועדון משחק בליגת העל האיראנית. המועדון נוסד בשנת 1963. הקבוצה עורכת את משחקי הבית שלה באצטדיון אזאדי המונה 90,000 מקומות ישיבה. למועדון יריבות עירונית ארוכת שנים עם אסתקלאל טהראן והמפגשים בין שתי הקבוצות קיבלו את השם הדרבי של טהראן (אנ'), שנחשב לאחד ממשחקי הדרבי הגדולים והחשובים בכדורגל האסיאתי. בשנת 2013 נחתם הסכם לפיו קבוצת שמושכ נושהר צורפה למועדון. תארים בינלאומיים ליגת האלופות האסיאתית: סגנות (1): 2018 תארים ארציים ליגת העל האיראנית 15: 1971/1972, 1973/1974, 1975/1976, 1995/1996, 1996/1997, 1998/1999, 1999/2000, 2001/2002, 2007/2008, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/20, 2020/21, 2022/23, 2023/2024 סגנות (9): 1974/1975, 1976/1977, 1977/1978, 1989/1990, 1992/1993, 1993/1994, 2000/2001, 2013/2014, 2015/2016 גביע חאזפי 6: 1987/1988, 1991/1992, 1998/1999, 2009/2010, 2010/2011, 2018/2019, 2022/2023 סגנות (2): 2005/2006, 2012/2013 מדיה וקבצים בנושא פרספוליס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרספוליס (בפרסית) פרספוליס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרספוליס, ביישום טלגרם פרספוליס, ברשת החברתית אינסטגרם פרספוליס, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu FIFA.com, Welcome to FIFA.com News - The battle of Tehran - FIFA.com, www.fifa.com (באנגלית)
טום שילינג

טום שילינג (בגרמנית: Tom Schilling; נולד ב-10 בפברואר 1982) הוא שחקן גרמני. שילינג נולד במזרח ברלין. בגיל שתים עשרה התגלה על ידי במאי תיאטרון והוא ליהק אותו להפקה בברלינר אנסמבל. לאחר מכן הופיע שם במספר הפקות נוספות. ב-1996 הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרה "‘Hallo, Onkel Doc!’" של Sat.1. ב-1999 שיחק בסרט התיאטרלי "Schlaraffenland" לצד פרנקה פוטנטה. ב-2001 גילם את התפקיד הראשי של נער בפרנקפורט המנהל מערכת יחסים עם או-פר פולנייה בסרט "Herz über Kopf". ב-2004 גילם תלמיד בפנימייה בגרמניה הנאצית בסרט "Napola – Elite für den Führer", על תפקיד זה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קרלובי וארי. ב-2006 קיבל מלגה ללימודים בבית הספר למשחק של לי שטרסברג ולמד שם חצי שנה. ב-2006 גם שיחק בסרט הקומדייה "Schwarze Schafe" ובסרט "Elementarteilchen" המבוסס על ספר של מישל וולבק. ב-2008 שיחק בסרט כנופיית באדר מיינהוף. ב-2010 שיחק בסרט "Ken Folletts Eisfieber" על פי ספר מאת קן פולט. ב-2012 גילם את אוטו, מלך בוואריה בסרט ביוגרפי על לודוויג השני, מלך בוואריה. בשנת 2013 שיחק שילינג במיני-סדרה מבית ZDF; "דור מלחמה" אודות מלחמת העולם השנייה. בשנת 2014 שיחק בסרט האמריקאי-גרמני "שלאחר המוות" את דמותו של בן. ב-2015 שיחק בסרט "סוויטה צרפתית". בשנת 2021 כיכב במיני-סדרה הגרמנית "Ich und die Anderen" בדמותו של טריסטן. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה "פביאן". מדיה וקבצים בנושא טום שילינג בוויקישיתוף טום שילינג, ברשת החברתית פייסבוק טום שילינג, ברשת החברתית אינסטגרם טום שילינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום שילינג, באתר AllMovie (באנגלית) טום שילינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טום שילינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טום שילינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) טום שילינג, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלון צעצוע של סיפור

מלון צעצוע של סיפור הוא אחד משני בתי המלון הממוקמים באתר הנופש דיסני שאנגחאי. המלון הוא בנושא "צעצוע של סיפור", זיכיון אנימציה של חברת וולט דיסני ופיקסאר. במלון יש שני חלקים, אגף שריף וודי ואגף באז שנות-אור. כאשר צופים במלון מלמעלה, הוא נראה כמו סמל אינסופי. המלון נפתח בשנת 2016 יחד עם שאר אתר הנופש. המלון הוא המלון הראשון המוקדש כולו לזיכיון "צעצוע של סיפור". המלון דומה למלונות בדיסניוורלד כי הוא כולל פסלים גדולים בחצר שלו. הכניסה למלון דומה לקרטון נפרש וגורמת למבקרים לחשוב שהם השתנו לחלוטין בגדול. הקירות החיצוניים מכוסים על ידי דפוס כחול עם עננים בדומה לחדר של אנדי בסרטים הראשונים. במלון יש שתי מסעדות: Sunnyside Café - בית קפה המציע ארוחות בוקר וערב באזור ישיבה גדול. Sunnyside Market - מסעדה שנשארת פתוחה עד כמעט חצות, המציעה מגוון רחב של משקאות, פינוקים ומנות חמות. לאורחי המלון יש אפשרות לפגוש את הדמויות מהזיכיון "צעצוע של סיפור" בהתאם לתנאים בקבלה. The Launchpad - אזור שעשועים בהשראת החייזרים בזיכיון. The Play Room - חדר משחקים בו נעשות פעילויות לילדים. במלון קיימת חנות בשם "Lotso Shop", שם ניתן לקנות מוצרים שונים של הזיכיון לילדים ולמבוגרים. החנות מוקדשת לנבל הראשי של הסרט "צעצוע של סיפור 3", לאצו. בחדרי המלון יש כ-11 ערוצי טלוויזיה המשדרים מרשת השידור "Shanghai Media Group" (אנ'). כל ערוצי הטלוויזיה משודרים באיכות HD, וכולם בשפות סיניות חוץ מערוץ אחד שבאנגלית. אתר הנופש דיסני שאנגחאי צעצוע של סיפור (זיכיון) מדיה וקבצים בנושא מלון צעצוע של סיפור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון צעצוע של סיפור Overview of Toy Story Hotel rendering Toy Story Hotel's Buzz Lightyear Courtyard rendering Disney Is Building A Gigantic Toy Story Hotel And It Looks Totally Rad, מרדית וורנר, באתר Gawker Media
ינקה קופלה

ינקה קופלה (בבלארוסית: Я́нка Купа́ла,‏ 7 ביולי 1882 (25 ביוני לפי הלוח היוליאני) - 28 ביוני 1942) היה שם העט של איוואן דימיניאקביץ' לוטצ'ביץ (Іва́н Даміні́кавіч Луцэ́віч), סופר ומשורר בלארוסי. קופלה נחשב לגדול הסופרים הבלארוסים במאה ה-20. קופלה נולד ב-7 ביולי 1882 בויאזנקה, יישוב קטן ליד מלדזייצ'נה. משפחתו היה נצר למשפחת אצילים, אולם הוריו עבדו במחוז היוולדו כאיכרים. כך למעשה קופלה נולד למשפחה ממעמד נמוך וללא אדמות. הוא זכה ללימודים בלארוסיים מסורתיים אותם סיים בשנת 1898. בשנת 1902 אביו מת וקופלה עבד במספר של עבודות מזדמנות כגון מורה, עוזר בחנות ועוד. שירו הראשון שפורסם היה "זיארנו", שיר סנטימנטלי בשפה הפולנית אותו כתב בין השנים 1903–1904. יצירתו הראשונה בשפה הבלארוסית נכתבה ב-15 ביולי 1904. השיר הראשון שפרסם קופלה היה "איכר" (Мужык), הוא ראה אור בשנת 1905 ופורסם בעיתון בלארוסי מקומי ב-11 במאי 1905. מספר שירים נוספים שלו פרסומו בעיתונים גדולים בבלארוס בין השנים 1906–1907. בשנת 1908 קופלה עבר לווילנה והמשיך בכתיבת שירים וסיפורים. באותו שנה אוסף שיריו בשם "החליל הקטן" (Жалейка) פורסמו ועוררו זעם גדול מצד השלטונות. הם הורו להחרים את שיריו והצהירו עליהם כתעמולה נגד הממשל. הפקודה לאסור את קופלה בוטלה בשנת 1909, אך ניסיון נוסף לפרסם את לקט שיריו הוחרם על ידי השלטון בווילנה. הוא עבר לסנט פטרבורג בשנת 1909. בשנה שלאחר מן פרסם לקט שירים נוסף וביניהם את יצירתו "שיר נצחי" (Адвечная песьня), הלקט יצא לאור בסנט פטרבורג ביולי 1910. הוא סיים לכתוב שיר נוסף באוגוסט 1910 - "חלום על מריצה" (Сон на кургане), שיר שתיאר את מצבה העגום של בלארוס בתקופה זו. בשנת 1913 עזב את סנט פטרבורג וחזר לווילנה. בשנות העשרה של המאה ה-20 השפיע על כתיבתו של מקסים גורקי. בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 כתיבתו של קופלה החלה להראות אופטימיות. בין תרגומיו הרבים לבלארוסית נכלל האינטרנציונל וכן השיר על אגדת משא מלחמת איגור (תורגם בשנת 1921). עם זאת, קופלה הידק את קשריו עם לאומנים בלארוסים שהתנגדו לשלטון הסובייטי, אלה הציעו לו לחבור אליהם בצ'כוסלובקיה בשנת 1927. השלטונות הסובייטים לא בטחו והוא ספג ביקרות נוקבות, בעקבותיהם כתב מכתב התנצלות אותו פרסם בשנות השלושים. קופלה זכה בעיטור לנין בשנת 1941 על לקט שיריו "מן הלב" (Ад сэрца). בעקבות כיבוש בלארוס על ידי הנאצים וכן עקב הרעה במצבו הביראותי נמלט למוסקבה ומשם לטטרסטן. אפילו משם, חיבר שירים שבאו לתמוך בפרטיזנים הבלארוסים שלחמו בגרמנים. את מותו מצא במלון ארבע העונות מוסקבה כאשר נפל בחדר המדרגות בשנת 1942, היה בן 59 במותו. קופלה הוכר כסמל תרבות בלארוסי בתקופה הסובייטית. המוזיאון על שמו, שהוקם על ידי אלמנתו במינסק בשנת 1945, הוא המוזיאון הספרותי המוביל בבלארוס. על שמו נקראים גם אוניברסיטה, פארק של שמו, אנדרטה, תיאטרון ותחנת הרכבת התחתית של מינסק. בנוסף, בלארוספילם הפיקה סרט ביוגרפי בשם "קופלה" המגולל את קורות חייו. קופלה זכה להכרה גם מחוץ לגבולות בלארוס. במונרו, ניו יורק, ארצות הברית הוקם פסל בדמותו בשנת 1973, ובישראל הוקמה אנדרטה על שמו באשדוד. מדיה וקבצים בנושא ינקה קופלה בוויקישיתוף ינקה קופלה, ברשת החברתית Goodreads ינקה קופלה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ינקה קופלה - מידע נוסף משא מלחמת איגור - תרגום מאת ינקה קופלה
Rated R: Remixed

Rated R: Remixed הוא אלבום הרמיקס השני של זמרת הפופ ריהאנה, אשר יצא לאור ב-24 במאי 2010 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. אלבום הרמיקסים יצא לאור בסמוך לצאת אלבום הרמיקסים Good Girl Gone Bad: The Remixes. עם יציאתו נכנס אלבום הרמיקסים אל המקום ה-158 במצעד הבילבורד 200. האלבום Rated R: Remixed באתר יוטיוב Rihanna - Good Girl Gone Bad: The Remixes, Discogs (באנגלית) Rihanna Chart History, Billboard "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna". iTunes Store (Finland). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna" (בגרמנית). iTunes Store (Germany). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna". iTunes Store (Hungary). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna" (בהולנדית). iTunes Store (The Netherlands). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna". iTunes Store (Portugal). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna" (בספרדית). iTunes Store (Spain). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna". iTunes Store (Sweden). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "iTunes – Music – Rated R: Remixed – Rihanna" (בגרמנית). iTunes Store (Switzerland). Apple. 8 במאי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}: (עזרה)
תחנת הרכבת טוקיו

תחנת הרכבת טוקיו (ביפנית: 東京駅) היא תחנת רכבת גדולה בסמוך לארמון הקיסרי שבמרכז טוקיו. היא התחנה העמוסה בעולם מבחינת מספר הרכבות שחולפות בה והתחנה החמישית ביפן מבחינת תפוקת נוסעים. התחנה משמשת בסיס לקווי השינקנסן של יפן, והקווים היוצאים ממנה מגיעים אל כל רחבי המדינה. בתחנה נמצאת גם תחנה של הרכבת התחתית של טוקיו ותחנת אוטובוסים מרכזית גדולה. בשנת 1889 הכינה הוועדה המקומית של טוקיו תוכניות לבניית קו רכבת מסועף שיחבר את הטרמינל הראשי של טוקאידו בשינבאשי אל מסוף ניפון (כיום טוהוקו), באוטנו. בשנת 1896 החלו העבודות להקמת התחנה אל מול הגנים של הארמון הקיסרי. הבנייה התעכבה בשל פרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה ומלחמת רוסיה–יפן, והחלה לבסוף בשנת 1908. בניין התחנה בן שלוש הקומות תוכנן על ידי האדריכל טטסונו קינגו (שתכנן גם את תחנת מנסייבאשי ואת בנק יפן) כחגיגה מאופקת של הניצחון היקר של יפן במלחמת רוסיה–יפן. תחנת טוקיו נפתחה ב-20 בדצמבר 1914 עם ארבעה רציפים; שתי רכבות חשמליות (קווים ימאנוט/קיהין-טוהוקו), ושתי רכבות לא-חשמליות (רציפי קו טוקאידו הנוכחיות). קו האספקה הראשי של צ'ו[דרושה הבהרה] לתחנה הושלם בשנת 1919 ונעצר בתחילה ברציף שמשמש כיום את הרכבות בקווים ימאנוטה/קיהין-טוהוקו. בתקופה מוקדמת זו, היו בתחנות רק שערים בצד של שכונת המרונוצ'י, כאשר הצד הצפוני משמש ליציאה והדופן הדרומית משמשת כניסה. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת טוקיו בוויקישיתוף תחנת הרכבת טוקיו, ברשת החברתית פייסבוק "עותק בארכיון" 各駅の乗車人員 (ביפנית). East Japan Railway Company. אורכב מ-המקור ב-2016-11-01. נבדק ב-2019-07-07.
אוכף סיניטובו

אוכף סיניטובו או בקע סיניטובו (באנגלית: Sinitovo Gap; בבולגרית: седловина Синитово) הוא אוכף למרגלות הצפון מערביים של רמת דטרויט, בחוף דנקו, בארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. האוכף מחבר את כיפת הקרח פרקוס שמדרום לו, לרכס קאליבה שמצפון מערב לו. האוכף הוא חלק מקו פרשת המים הקרחוני שבין הדום הקרח רייט שממזרח לו, לקרחון ברגה שממערב לו. האוכף נמצא 30.4 קילומטרים דרומית מזרחית לכף סטרנק. האוכף מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978. האוכף נקרא על שם הכפר סיניטבו (Синитево) שבדרום בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) אוכף סיניטובו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור האוכף, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי
קולות רקע

קולות רקע (באנגלית: Golden Voices) הוא סרט דרמה קומית ישראלי משנת 2019 שביים וערך יבגני רומן; התסריט נכתב על ידי רומן בשיתוף עם זיו ברקוביץ' שגם אמון על מלאכת הצילום. הסרט עוסק בחוויית ההגירה מרוסיה בשנות ה-90 של הוריו של רומן. הוא הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בציון לשבח. ויקטור (ולדימיר פרידמן) וראיה (מריה בלקין) פרנקל היו קולות הזהב של הדיבוב הסובייטי, כל הסרטים הקלאסיים שהגיעו לברית המועצות דובבו על ידם. בשנת 1990, לאחר נפילת מסך הברזל, הזוג עולה לישראל ומנסה להסתגל למציאות החדשה במדינה שלא ממש זקוקה לכישרונם הייחודי. הסרט הופק על ידי אברהם פרחי, חיליק מיכאלי, תמי ליאון, איתן אבן, משה אדרי, לאון אדרי, חברת אבנסטון פילמס בע"מ ואפיקים מאוחדים סרטים הפקה ושיווק בע"מ. הסרט יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי. קולות רקע, ברשת החברתית פייסבוק "קולות רקע", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קולות רקע", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קולות רקע", באתר ספר הקולנוע הישראלי "קולות רקע", באתר אידיבי "קולות רקע", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קולות רקע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קולות רקע, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:58) ביקורות נירית אנדרמן, "קולות רקע" מתמודד בהומור וגיחוך עם סטריאוטיפ הרוסייה הזונה, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2019 אורון שמיר, פסטיבל חיפה 2019: ״קולות רקע״, ״עור צבי״, ״מרתה כהן – איך הפכתי במקרה למרגלת״, ״ארץ נוח״, באתר סריטה, ‏19 באוקטובר 2019 יאיר רוה, פרס אופיר, שלב המוקדמות, באתר כלכליסט, 18 ביולי 2019 Vladan Petkovic, Black Nights announces Industry@Tallinn and Baltic Event projects, Cineuropa, ‏5 בנובמבר 2018 (באנגלית) העולות והעולים לגמר - תחרות פרסי אופיר 2019, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏22 ביולי 2019 נירית אנדרמן, "אפריקה" ו"לידה" הם הזוכים בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2019
אוניברסיטת ארברו

אוניברסיטת ארברו (בשוודית: Örebro universitet) היא אוניברסיטה בארברו. ב-1967 החלו להתקיים בארברו לימודים אוניברסיטאיים כאשר אוניברסיטת אופסלה פתחה מספר קורסים שהתקיימו בעיר, על בסיס זה ב-1977 הוקם בעיר קולג' הנקרא Högskolan i Örebro (אוניברסיטת קולג' ארברו), מוסד זה התחבר עם שלושה מוסדות אקדמאיים נוספים במקום, הסמינר למורים, בית הספר למקצועות הספורט ובית הספר לעבודה סוציאלית. ב-1999 הוכר הקולג' כאוניברסיטה על ידי ממשלת שוודיה, ראש הממשלה יירן פרסון נכח באירועי פתיחת האוניברסיטה. ב-2010 נפתח באוניברסיטה בית ספר לרפואה בשיתוף עם בית החולים של המקום. החוג למשפטים של האוניברסיטה נחשב לאחד ממרכזי לימודי המשפטים המובילים בשוודיה. על פי דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education היא מדורגת מבין 351–400 האוניברסיטאות הטובות בעולם. מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת ארברו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת ארברו (בשוודית) אוניברסיטת ארברו, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת ארברו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת ארברו, ברשת החברתית אינסטגרם
בודאי

בוּדאי, פּוּטאי או הוׂטֵיי (סינית: 布袋, פין-יין: Bùdài, קאנג'י: 布袋, רומאג'י: Hotei, וייטנאמית: Bố Đại מילולית מסינית: שק בד), הוא שמה של דמות בודהיסטווה ספק היסטורית של נזיר בודהיסטי הידוע גם בשם הבודהה הצוחק (笑佛). בודאי היה לפי המסורת נזיר צ'אן (המכונה גם זן בודהיזם) סיני, ולכן דמותו נפוצה בעיקר במדינות צפון מזרח אסיה, בפרט בסין, יפן ווייטנאם. הוא פעל לכאורה במאה ה-10 בממלכת ווּיוּ שבסין. משמעות שמו היא "שק בד" על שם שק הנוודים שהוא נושא עימו. מיוחס לו אופי עליז וחוש הומור מפותח, דבר שמבדיל אותו מרוב היצוגים של נזירים שהגיעו להארה. הראיה ההיסטורית המוצקה ביותר לקיומו וחיו של בודאי היא אוסף ביוגרפיות של נזירי צ'אן בשם "רשומות ג'ינגְדֵה" (אנ') מהמאה העשירית לספירה. שם הוא מתואר כנזיר שמן וקירח לבוש גלימות פשוטות. הוא מוצג לרוב כנווד הנושא עימו את כל חפציו בשק בד, דבר שמרמז על היותו עני אך שמח בחלקו. בתרבות הסינית הדמות שלו מסמלת הן שפע והן הסתפקות במועט. לפי אגדות מקומיות, הוא היה נודד ונוהג לשחק ולהופיע בפני ילדי הכפרים אליהם הגיע, לחזות את מזג האוויר ולקרוא עתידות. הוא היה לן במקום בו היה כשירדה השמש, בין אם בפנים או בחוץ, וכוחותיו המיסטיים היו מגנים עליו מאיתני הטבע. במכתב מוות המיוחס לנזיר שמתוארך לשנת 916 נכתב שהנזיר הוא גלגול של הבודהיסטווה מאיטְרֶיה, הבודהה שתוולד בעתיד לאחר שהבודהיזם ישכח מהעולם. מדיה וקבצים בנושא בודאי בוויקישיתוף
תחנת יוסטון

תחנת יוסטון הידועה גם בשם לונדון יוסטון (באנגלית: London Euston) היא תחנת רכבת מרכזית בדרך יוסטון שברובע קמדן בלונדון. התחנה היא תחנת הרכבת הבין עירונית הראשונה שנפתחה בממלכה המאוחדת, ותחנת הקצה של קו החוף של חברת הרכבות וירג'ין טריין. התחנה נמצאת במרכז העיר לונדון ובקרבת תחנת הרכבת סנט פנקראס, ותחנת קינגס קרוס. יוסטון הייתה תחנת הרכבת הבין-עירונית הראשונה בלונדון. התחנה נפתחה ב-20 ביולי 1837 כתחנה הסופית של קו הרכבות לונדון ובירמינגהם (L&BR). בניין התחנה הישן נהרס בשנות השישים והוחלף בבניין הנוכחי בסגנון מודרני בינלאומי. האתר נבחר בשנת 1831 על ידי ג'ורג' ורוברט סטיבנסון, מהנדסי חברת L&BR. האזור היה ברובו אדמות חקלאיות בקצה העיר המתרחבת, ובצמוד לדרך החדשה (כיום דרך יוסטון), שגרמה להתפתחות עירונית. התחנה נקראה על שם יוסטון הול בספוק, אחוזת דוכסי גרפטון, בעלי האדמות העיקריות באזור. מדיה וקבצים בנושא תחנת יוסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת יוסטון ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון ובנושא תחנות רכבת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיגוד למען תוצרת הארץ

האיגוד למען תוצרת ארץ ישראל היה איגוד, שמטרתו לשכנע יהודים בישראל ומחוצה לה, לקנות מוצרים תוצרת ישראל, כדי לחזק את היישוב היהודי בארץ ישראל. במשך המאה העשרים קמו כמה וכמה אגודות למען תוצרת הארץ, הם עשו תעמולה וההסברה חינוכית לרעיון תוצרת הארץ. במיוחד היה פעיל "האיגוד למען תוצרת הארץ". בשנת תרצ"ו (1936) קרא המרכז למען תוצרת הארץ לישיבת באי כוח מוסדות וארגונים מחוגים שונים של היישוב. בהם הוחלט על "שלושים ימי תוצרת הארץ". בהם יתגייסו כל שדרות היישוב על מוסדותיו מפלגותיו, וארגוניו לשם הגברת הקניה והמכירה של פרי תוצרתנו בתעשייה ובחקלאות. ביולי 1936 נערכו טקסים כפתיחה למפעל הימים בתחומי הנוער. בטקס נקראה "מגילת תוצרת הארץ": אנשי העבודה והמלאכה בכפר ובעיר שולחים את דברם זה לילדי ישראל, שלומכם ישגה. זרענו וגם קצרנו נטענו וגם בצרנו, מלאו כדינו חלב סלינו - ברכת האדמה, עמול עמלנו בסדנא ובבית החרושת, נעל עשינו לרגל וכסות לעור. ועתה שמור וזכור! שמרו וזכרו תנובת שדותינו ופרי עצינו, מלאכת ידינו ופרי עמלנו! ולקחתם לכם משלכם מעמל אחיכם. — מאורעות תרצ"ו. חבס, ברכה, עמ' 595 אחת מפעילויות הארגון הייתה לשכנע יהודים בישראל ומחוצה לה לקנות אתרוגים תוצרת הארץ. רבה הראשי של ארץ ישראל הראי"ה קוק תמך ברעיון קניה מתוצרת הארץ. שמואל אריאל - ממייסדי האיגוד למען תוצרת הארץ עבודה עברית כבוד לתוצרת הארץ, נאמן למקור, הספרייה הלאומית ארכיון אסף תעודות וכרזות של האגוד למען תוצרת הארץ, בספרייה הלאומית אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובניו חלק ב' עמ' 119,147 הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, שו"ת משפטי עוזיאל כרך א - אורח חיים סימן כד כרוז בעיתון "ההד", בפברואר 1934. מופיע באוצרות הראי"ה ו, צוריאל משה, עמ' 188
הרחבת HNN

במתמטיקה, הרחבת HNN היא דרך לבנות חבורה חדשה מחבורה קיימת. לחבורות אלו שימושים רבים בתורת החבורות הקומבינטורית. ההרחבה התגלתה בשנת 1949 על ידי המתמטיקאים גרהאם היגמן, ברנד נוימן והאנה נוימן, ונקראת על שם שלושתם. בהינתן חבורה G {\displaystyle G} הנוצרת על ידי יוצרים ויחסים ⟨ S ∣ R ⟩ {\displaystyle \left\langle S\mid R\right\rangle } ואיזומורפיזם φ : H → K {\displaystyle \varphi :H\rightarrow K} בין שתי תתי חבורות של G {\displaystyle G} , הרחבת ה-HNN של G {\displaystyle G} ביחס ל- φ {\displaystyle \varphi } היא החבורה ⟨ S , t ∣ R , h t = t φ ( h ) ⟩ {\displaystyle \left\langle S,t\mid R,ht=t\varphi \left(h\right)\right\rangle } כאשר h נע על כל האיברים ב- H {\displaystyle H} . את החבורה המתקבלת מסמנים ב- G ∗ φ {\displaystyle G\ast _{\varphi }} . הבנייה מוסיפה משתנה חדש t {\displaystyle t} , באופן שיתקיים t − 1 H t = K {\displaystyle t^{-1}Ht=K} , כלומר t {\displaystyle t} מצמידה את H {\displaystyle H} ל- K {\displaystyle K} . הלמה של בריטון מאפשרת לכתוב כל איבר g {\displaystyle g} ב- G ∗ φ {\displaystyle G\ast _{\varphi }} בצורה g0tε1g1tε1...tεngn, כאשר כל ה-εi הם 1 או 1-, אחרי כל t1 בא איבר מ-H, ואחרי כל 1-t בא איבר מ-K. יתרה מכך, לכל הצגה של g בצורה הזאת, ε1,...εn הם יחידים. השימוש המקורי של הרחבות HNN היה, בהינתן חבורה G ושתי תתי-חבורות איזומורפיות שלה, למצוא חבורה המכילה את G ובה הן צמודות. שימוש זה אפשר, למשל, להוכיח את קיומה של חבורה אינסופית עם שתי מחלקות צמידות (ובפרט פשוטה). שימוש נוסף הוא בטופולוגיה אלגברית: בהינתן מרחב X שהחבורה היסודית שלו היא G, הרחבת HNN מאפשרת למצוא את החבורה היסודית של המרחב X בו "מדביקים" חלק שהחבורה שלו היא H לחלק שהחבורה שלו היא K. זהו אנלוג למשפט ואן קמפן המאפשר לבנות, בעזרת היתוך של שתי חבורות יסודיות של מרחבים את החבורה היסודית של הדבקה שלהם זה לזה. שימוש חשוב נוסף הוא בתורת בס-סר. שם הרחבות HNN, ביחד עם היתוך, הן הבניות היסודיות מהן בונים את החבורה של כל גרף חבורות. הרחבת HNN משמשת ללולאות (קשת מקודקוד לעצמו), ואילו היתוך משמש לקשת בין קודקודים שונים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיגול שחור

עיגול שחור (●) הוא שם עט של מחבר אנונימי שפרסם שני ספרי פרוזה של קטעי חלומות בהוצאת רסלינג: "ספר עלטה" שיצאה לאור ב-2014 ו"צורת עתיד" שיצאה לאור ב-2017. ● הוא מחבר מהעולם החרדי. חלומותיו מתפרסמים בטור סאטירי בשם "חלומות" בעיתון "הארץ" וכן בטור בשם "חיי לילה" במגזין האלטרנטיבי "התדרדרות הארץ". כמה מחלומותיו של ● הועלו על בימת התיאטרון בעברית, צרפתית וגרמנית, ושודרו כתסכיתי רדיו בישראל ובגרמניה. שם העט הייחודי, בצורת עיגול שחור, מתייחס לסימן המסתיר סיסמה במחשב. ספר הביכורים שלו, ספר עלטה, זכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים לשנת תשע”ד. חיי לילה, באתר התדרדרות הארץ ראיון עם ●, באתר הוצאה לחושך אריאל הורוביץ, אותיות פורחות באוויר, מקור ראשון זהר אלמקייס, ספר, עלטה: הסופרים עלומי השם שמסעירים את סצנת הספרות המקומית, באתר הארץ, 21 ביוני 2016 טורים שפורסמו ב-"הארץ" הרב יובל נח הררי, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2018 הרמטכ"ל החרדי הראשון, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2018 כיצד התאבדתי ואיבדתי את הבתולין, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2018 הקומדיה היהודית, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2018 הצעה להומואים, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2018 לעזאזל עם עזה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2018 ומין הפינגווין יורש את הארץ, באתר הארץ אדמת מריבה, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2018 שני כתמים שחורים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2018 עיגול שחור, בלקסיקון הספרות העברית החדשה הספרים יהפכו לאבנים וידברו כאבנים, באתר "העוקץ", 2 במרץ 2017 ישי רוזן-צבי, הסיטרא אחרא של הסיפור היהודי, באתר הארץ, 11 ביולי 2014