דקסיוואטס

הדקסיוואטס (בגאלית עתיקה : Dexiuates) היו שבט גאלי קטן ששכן בחלק הדרומי של ווקלוז המודרנית, ליד הכפר של היום Cadenet, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית. השבט מתועד כ-Dexivatium על ידי פליניוס הזקן במאה ה-1 לספירה. השם האתני הגאלי Dexiuates נובע מהשורש deksiu(o)- (מימין, בדרום, חיובי). גם אֵלָה מקומית מתועדת בשם Dexiua (Dea) או Dexsiua. פירוש השם Dexivates אם כן הוא "אלה שחיים בדרום" (כלומר "הדרומיים"), או "אלה של האלה דקסיואה" (כלומר "מתפללי דקסיואה"), שניתן לתרגם את שמה כ"היא שנמצאת בימין/בדרום", בקיצור "הטובים". הטריטוריה של שבט הדקסיוואטס הייתה ממוקמת בעמק דוראנס, דרומית לגוש הרי לוברון, במה שמכונה היום Pays d'Aigues. הם ישבו מצפון ל-Salyes ולאנאטילי, מזרחית לקווארי, דרומית לווקונטיי ול-Albici ומערבית לריאי. לפי ההיסטוריון גאי בארוול (אנ'), הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית. שבט הדקסיוואטס הושפע מהתרבות היוונית, כפי שמעידה סדרה של כתובות גאלו-יווניות המתייחסות לשמות אישיים, וגילוי של מטמון גדול של מטבעות של מסאליה בקסטלאר מהמאה ה-2–3 לפני הספירה. במהלך התקופה הרומית, האופידום לשעבר של קסטלאר ראה את בניית המקדש לאלה דקסיואה, אלוהות מקומית שהתקיימה רק באזור ובעלת ממד אתני ברור. את המקדש פקדו כנראה התושבים המקומיים בין המאה ה-1 לפנה"ס ועד סוף המאה ה-3 לספירה. שמה יכול לרמוז שהיא הייתה אלוהות של מזל (טוב), או קשורה לפונקציית פוריות שתהיה שווה ערך לפולחן הרומי של בונה דיה (אנ'). Dexiua הייתה מוערכת ונערצת גמו האל הרומי מרס ביחס למתנת הגרזנים, בכתובת המתוארכת למאה ה-3 לספירה. כמה חוקרים הציעו לראות בזוג את המגינים של הקהילה המקומית, אם כי אחרים טוענים שההקשר נראה כעקיף ודי מוּנע על ידי הצרכים של הקדשה. Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 9780674993648. Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Beck, Noémie (2013). "Celtic Divine Names Related to Gaulish and British Population Groups". In Hofeneder, Andreas; de Bernardo Stempel, Patrizia (eds.). Théonymie celtique, cultes, interpretatio - Keltische Theonymie, Kulte, Interpretatio. Austrian Academy of Sciences Press. pp. 51–72. ISBN 978-3-7001-7369-4. JSTOR j.ctv8mdn28.7. Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Golosetti, Raphaël; Isoardi, Delphine; Agusta-Boularot, Sandrine (2010). "La déesse Dexiua du Castellar (Cadenet, Vaucluse). Confrontation des témoignages épigraphiques et des données archéologiques à l'occasion des premières fouilles" (PDF). Revue archéologique de Narbonnaise. 43 (1): 109–125. doi:10.3406/ran.2010.1802. S2CID 190102357. Golosetti, Raphaël (2017). "Cult Places at Former Oppida in South-East Gaul: Questions of Memory, Tradition and Identity". Oxford Journal of Archaeology. 36 (2): 171–195. doi:10.1111/ojoa.12111. Haeussler, Ralph (2008). "Pouvoir et religion dans un paysage gallo-romain: les cités d'Apt et d'Aix-en-Provence". In Haeussler, R. (ed.). Romanisation et épigraphie. Études interdisciplinaires sur l'acculturation et l'identité dans l'Empire romain. Éditions Mergoil. pp. 155–248. ISBN 978-2355180071. Isoardi, Delphine; Mocci, Florence; Walsh, Kevin (2009). "Un rempart à agger dans le sud de la France? L'oppidum du Castellar (Cadenet, Vaucluse)". Documents d'archéologie méridionale. Protohistoire du Sud de la France (32): 121–150. doi:10.4000/dam.1916. ISSN 0184-1068. Rivet, A. L. F. (1988). Gallia Narbonensis: With a Chapter on Alpes Maritimae: Southern France in Roman Times. Batsford. ISBN 978-0-7134-5860-2. Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699. Pliny 1938. Naturalis Historia, 3:34. Falileyev 2010, s.v. Dexivates. Delamarre 2003, p. 143. Beck 2013, pp. 55–56. Barruol 1969, pp. 204–205. Golosetti, Isoardi & Agusta-Boularot 2010, p. 110. Talbert 2000, Map 15: Arelate-Massalia. Barruol 1969, p. 188. Rivet 1988, p. 16. Golosetti 2017, pp. 175–178. Golosetti 2017, pp. 180–181. Haeussler 2008, p. 175. Haeussler 2008, p. 180.