laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קטעי היסטוריה

קטעי היסטוריה (בלטינית: Excerpta Historica, אקסרפטה היסטוריקה; ביוונית: ᾽Εκλογαί) או הקטעים הקונסטנטיניים (Excerpta Constantiniana) היא אנתולוגיה יוונית בת 53 כרכים של קטעים מאת לפחות 25 היסטוריונים, שהוזמנה על ידי הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס (שלט בשנים 945–959), אך כנראה לא הושלמה עד לאחר מותו. רק שני כרכים שרדו בשלמותם, ובנוסף אליהם שרדו גם פרגמנטים (קטעים) של שלושה כרכים אחרים. ידועים שמותיהם של 21 כרכים נוספים. הכרכים ידועים בדרך כלל בכותרות הלטיניות שלהם, וכך גם הכותרת של כלל הקטעים ("אקסרפטה היסטוריקה"). ייתכן שהיצירה המקורית לא הייתה באמת מבחר של קטעים אלא אנתולוגיה של טקסטים שלמים שסודרו מחדש באופן נושאי. לפי ההקדמה, הפרויקט כלל לקיחת חיבוריהם של היסטוריונים נבחרים וסידור מחדש של הקטעים שלהם לפי נושאים ולא לפי כרונולוגיה. אולם קיימות עדויות לכך שבוצע קיצור, וישנה גם פרשנות. ההיסטוריון הקדום ביותר שנכלל ב"קטעי היסטוריה" הוא הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) והאחרון הוא גאורגיוס המרטולוס (המאה ה-9 לספירה). בקטעים ששרדו קיים גם חומר שלא נשמר בשום מקום אחר, כולל מבחר מפוליביוס, ניקולאוס איש דמשק, דקסיפוס, אונאפיוס, פריסקוס, פטרוס הפטריקי (אנ'), מננדרוס פרוטקטור ויוחנן מאנטיוכיה. היסטוריונים נוספים שנכללו היו תוקידידס, קסנופון, דיודורוס סיקולוס, דיוניסיוס מהליקרנסוס, יוסף בן מתתיהו, אריאנוס מניקומדיה, יאמבליכוס, אפיאנוס מאלכסנדריה, קסיוס דיו, סוקרטס מקונסטנטינופול, תאודורטוס (אנ') מקירוס (אנ'), סוזומנוס, פילוסטורגיוס, זוסימוס, פרוקופיוס, אגתיאס (אנ') ממירינה (אנ'), תאופילקטוס סימוקאטה, יואנס מלאלס ומלכוס מפילדלפיה (רבת עמון). סדר המחברים בתוך הכרכים אינו מופיע בהתאם להיגיון ברור. לעומת זאת, קטעים של אותו מחבר בתוך כרך, תמיד מוצגים לפי סדר. רק ארבעה כרכים שרדו, בשלמותם או בחלקם, מבין 53 הכרכים המקוריים. הכרך השלם ששרד הוא Excerpta de legationibus (קטעים על משלחות), המחולק לשני חלקים: Excerpta de legationibus gentium ad Romanos (קטעים על משלחות העמים לרומא) ו- Excerpta de legationibus Romanorum ad gentes (קטעים על משלחות מרומא אל העמים). הכרך המקורי, שנשמר באל אסקוריאל, נשרף ב-1671, אך לא לפני שנעשו ממנו כמה עותקים. באסקוריאל נשמר גם עותק מהמאה ה-16 של Excerpta de insidiis (קטעים על מארבים), עם עותק נוסף מהמאה ה-16 בספרייה הלאומית של צרפת. שני כרכים מקוריים נוספים שרדו בחלקם: ה- Excerpta de virtutibus et vitiis (קטעים על סגולות ומידות טובות) ב-Codex Peirescianus ו-Excerpta de sententiis כפלימפססט בספריית הוותיקן. פולביו אורסיני (אנ') הכין את המהדורה הראשונה של "קטעי היסטוריה" שנדפסה באנטוורפן ב-1582. מטרת "קטעי היסטוריה" הייתה כמעין מראה לנסיכים (אנ'). מכיוון שהאמינו שהיסטוריה מכילה לקחים מועילים לשליטים, זה נחשב ליתרון לסדר את ההיסטוריה בצורה נושאית, כך שאם קיסר היה מודאג לגבי משלחת קרובה, הוא יוכל לקרוא על כל הדוגמאות של משלחות בהיסטוריה הרומית במקום אחד. מחברי הלקסיקון סודא (שלהי המאה ה-10) השתמשו ב"קטעי היסטוריה" לעיתים קרובות יותר מאשר בחיבורים המקוריים שהקטעים נלקחו מתוכם. Excerpta Historica iussu imperatoris Constantini Porphyrogeniti Confecta, ed. Ursul Boissevain, Carl de Boor, Theodor Büttner-Wobst, and Anton Roos, 4 vols. Berlin: Weidmann, 1903–1910.
טיבריאנוס

טיבריאנוס (בלטינית: Tiberianus) היה פוליטיקאי רומי מהמאה ה-2 לספירה, שכיהן כנציב הרומי ביהודה בשנים 114–117. הכרוניקן הביזנטי יואנס מלאלס (המאה ה-6) מדבר עליו כלגאטוס העשירי של הפרובינקיה הראשונה של פלשתינה (ἡγεμὼν τοῦ πρώτου παλαιστίνων ἔθνους), בקשר לשהייתו של הקיסר טריאנוס באנטיוכיה בשנת 114. ניתן למצוא אזכור דומה גם אצל יוחנן מאנטיוכיה (המאה ה-7) ובלקסיקון סודא (שלהי המאה ה-10) בערך "טריאנוס". ציון הפרובינקיה הראשונה של פלשתינה מעניק נופך היסטורי לאזכור הזה, שכן בתחילת המאה ה-2 הפרובינקיה הרומית ביהודה נקראה "פרובינקיה יודיאה", ואילו הכינוי "פלשתינה פרימה" ("פלשתינה הראשונה") נכנס לשימוש רק באמצע המאה ה-4. יואנס מלאלס, כרונוגרפיה, מהדורת דינדורף, ספר 11, פסקה 273. Karl Wilhelm Ludwig Müller, Fragmenta Historicorum Græcorum, iv. 580, No. 111 Suda s.v. Τραϊανός Gotthard Deutsch, Samuel Krauss, PROCURATORS, באתר האנציקלופדיה היהודית
סמל גרנדה

סמל גרנדה אומץ בשנת 1974, לאחר שהאי קיבל את עצמאותו. הסמל הוא בסגנון שלט אצולה, והוא מורכב ממגן המחולק לארבעה רבעים על ידי צלב מוזהב. במרכז הצלב דמותה של ספינתו של כריסטופר קולומבוס - "סנטה מריה". ברביעים הראשון (ימין עליון) והרביעי (שמאל תחתון) מצוירים אריות בריטיים על רקע אדום, המסמלים את הקשר לבריטניה, ואילו ברביעים האחרים חצי ירח, שמתוכו צומח פרח החבצלת. מעל מגן האבירים מצוי כתר מוזהב ועליו שיחי בוגנוויליה. מעל הכתר זר של שבע שושנים אדומות, המסמלות את שבע הקהילות של גרנדה. למגן שני תומכים - ארמדילו העומד לפני צמח תירס ויונה העומדת לפני צמח בננה, שמסמלים את כלכלת האי ואת בעלי החיים בה. מתחת למגן האבירים מופיע מוטו האי: "בהיותנו מודעים תמיד לאל, אנו שואפים, בונים ומתקדמים כאומה אחת" ("Ever conscious of God we aspire, build and advance as one people"). מדיה וקבצים בנושא סמל גרנדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונברץ'

קונברץ' (בהונגרית: Kunbaracs) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט והיישוב הקטן ביותר במחוז באץ'-קישקון שבמרכז הונגריה. האזור מיושב מאות שנים, אך היישוב עצמו הוקם בשנת 1950 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מטטארסנטגירג' (Tatárszentgyörgy). כמו יישובים רבים באירופה גם בקונברץ' אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 683 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 632 תושבים. מדיה וקבצים בנושא קונברץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונברץ' (בהונגרית, באנגלית ובגרמנית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
קונסאלאש

קונסאלאש (בהונגרית: Kunszállás) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה. האזור מיושב מאות שנים ונמצאו בו עדויות להתיישבות מתקופת הברונזה, אך היישוב עצמו הוקם בשנת 1945 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מקישקונמאישה (Kiskunmajsa). בתחילה הכפר נקרא מאישאיקבסאלאש (Majsajakabszállás) ובשנת 1948 קיבל את שמו קונסאלאש. מדיה וקבצים בנושא קונסאלאש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונסאלאש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
ניארלרינץ

ניארלרינץ (בהונגרית: Nyárlőrinc) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בניארלרינץ אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,392 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 2,284 תושבים. האזור מיושב מאות שנים, היישוב עצמו הוקם בשנת 1950 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מהעיר קצ'קמט (Kecskemét). מדיה וקבצים בנושא ניארלרינץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניארלרינץ (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
גנוב על החיים

גנוב על החיים (באנגלית: Despicable Me 4, בתרגום חופשי לעברית: "נבזה שכמותי 4") הוא סרט קומדיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת שיצא בשנת 2024. הסרט הופק על ידי חברת אילומיניישן, בוים על ידי כריס רנו, ונכתב על ידי מייק ווייט. הסרט מהווה המשך ל"גנוב על העולם" מ-2017, והוא הסרט השישי בזיכיון "גנוב על הירח". ב-2024 יצא סרט קצר בשם "תקוע על הירח" וסרט שני (Costume (Migration שמהווה פריקוול לסרט הרביעי, וגם קרוסאובר בין הסרטים "סיפור הברווזים" ו"גנוב על הירח". הסרט יצא בישראל ב-27 ביוני 2024. גרו, אשר הפך לסוכן של הליגה נגד הנבלים, משתתף במפגש מחזור(אנ') בבית הספר הישן שלו בו הוא נתקל ביריבו הוותיק מקסים לה מאל. מקסים, אשר נוטר טינה ארוכת שנים כלפי גרו משום שבצעירותם הוא ניצח בתחרות כישרונות בה הוא התחרה נגדו. מקסים נחוש בדעתו לנקום בגרו ולצורך כך הוא הפך עצמו להכלאה בין אדם לג'וק, והצליח להעניק לעצמו כוחות מיוחדים שמאפשרים לו לגרום לאנשים להפוך להכלאות בין ג'וקים לבני אדם. מקסים זומם להשתמש ביכולות החדשות שלו על מנת לכבוש את העולם. בעוד שגרו מצליח לסכל את מזימותיו של מקסים, הנבל מצליח בהמשך לברוח ממעצר בעזרת חברתו ולנטינה. בעקבות הבריחה מהמעצר של מקסים, סיילס טוסיקבאום, היושב ראש לשעבר של הליגה נגד נבלים, מזהיר את גרו על הסכנה הגוברת. למען ביטחונם שלו ושל בני משפחתו - אשתו לוסי, שלושת בנותיהם המאומצות מרגו, אדית' ואגנס, ובנם התינוק גרו ג'וניור - הם עוברים בסתר לעיירה מייפלאואר ומקבלים זהויות חדשות. עם זאת, בהמשך הבת המתבגרת והשאפתנית של השכנים, פופי פרסקוט הג'ינג'ית וחובבת הפשע, מזהה את גרו ובעקבות כך מאלצת אותו לסייע לה לבצע שוד בבית הספר הישן שלו במסגרתו הם גונבים את הקמע של בית הספר, גירית דבש בשם לני. לרוע מזלו של גרו במהלך השוד המנהלת הקשישה של בית הספר פראו אבלצ'לנט מזהה את גרו ומיידעת על כך את מקסים. מקסים, אשר מגלה בהמשך את מקום הימצאו של גרו, חוטף את גרו ג'וניור במטרה להפוך אותו להכלאה בין בן אנוש למקק כחלק מהנקמה המעוותת שלו בגרו. גרו, אשר נחוש להציל את בנו, יוצא בעקבות כך למשימת חילוץ נועזת ונעזר לשם כך בפופי ובמיניונים. גרו מצליח להסתנן לתוך החללית של מקסים, לחלץ את בנו ולהביס את מקסים. סוכני הליגה נגד נבלים מגיעים ועוצרים שוב את מקסים וחברתו ולנטינה. בסוף הסרט גרו סולח למקסים, ומבצע יחד עם מקסים גרסת כיסוי לשירם של להקת טירז פור פירז "Everybody Wants to Rule the World" עבור האסירים במתקן הכליאה של הליגה נגד נבלים, בעוד שכל הנבלים מחמשת הסרטים הקודמים מריעים להם. בנוסף, סטיבן קולבר, קלואי פיינמן וכריס רנו לוהקו לתפקידי משנה. בראיון בספטמבר 2017, חשף מנכ"ל אילומיניישן, כריס מלדנדרי, כי סרט רביעי בסדרת גנוב על נמצא בפיתוח. ההפקה יצאה לדרך עד יוני 2022, כאשר סטיב קארל התחיל את הקלטת הקול שלו לאחר כמה מפגשים. מדיה וקבצים בנושא גנוב על החיים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנוב על החיים (באנגלית) "גנוב על החיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גנוב על החיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גנוב על החיים", באתר Metacritic (באנגלית) "גנוב על החיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גנוב על החיים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
היינץ אאוארסוואלד

היינץ אאוארסוואלד (בגרמנית: Heinz Auerswald; ‏26 ביולי 1908 – 5 בדצמבר 1970) היה עורך דין גרמני וחבר האס אס בגרמניה הנאצית. אל האס אס הצטרף ב-1933. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הנאצית. אאוארסוואלד נולד בברלין. את נעוריו בילה עם אמו וקרוביו בכפר. הוא למד בבית ספר יסודי ובתיכון בברלין. ב-1927 סיים את לימודיו ועבד שלוש שנים ב-Knorr-Bremse (חברת טכנולוגיית תחבורה) בברלין. הוא למד משפטים והשלים דוקטורט בתחום. ב-7 ביוני 1933 הפך לחבר באס אס. הוא היה הנציב הגרמני של גטו ורשה (Kommissar für den jüdischen Wohnbezirk) מאפריל 1941 עד נובמבר 1942. הנאצים תיארו את עצמם כמנהלי "מדיניות פרודוקטיבית של עצמאות כלכלית המספקת לגטו חומרים חיוניים לתושביו לשם הישרדות מתמשכת עד לאימוץ הפתרון הסופי", אך במציאות כבר ניסו להשיג את המטרה הנאצית של השמדת יהדות אירופה באמצעות רעב ומחלות שנגרמו מתנאי חיים גרועים. "צפיפות ומחסור במזון הביאו לשיעור תמותה גבוה ביותר בגטו. כמעט 30 אחוז מאוכלוסיית ורשה נדחסו ב-2.4 אחוז משטחה של העיר. הגרמנים קבעו מנת מזון ליהודים של 181 קלוריות בלבד ביום. עד אוגוסט 1941, יותר מ-5,000 איש בחודש נכנעו לרעב ולמחלות." קיימת לפחות הוראה אחת שנתן אאוארסוואלד להוצאתם להורג של יהודים שנמלטו מהגטו מ-17 באוקטובר 1941. הגירושים ההמוניים של יהודים מהגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה החלו ב-22 ביולי 1942, בזמן שאאוארסוואלד היה נציב הגטו. לאחר המלחמה היה אאוארסוואלד פעיל כעורך דין בדיסלדורף. התביעה הציבורית בדורטמונד החלה בחקירה ראשונית מאוחרת על השתתפותו בפשעי מלחמה נאציים, אך זו הופסקה עקב מותו של אאוארסוואלד ב-1970. Gutman, Yisrael (1989). The Jews of Warsaw, 1939–1943: Ghetto, Underground, Revolt (reprinted ed.). Bloomington and Indianapolis: Indiana University Press. pp. 38, 68, 80, 94, 99–100, 102. ISBN 978-0253205117. מדיה וקבצים בנושא היינץ אאוארסוואלד בוויקישיתוף היינץ אאוארסוואלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Holocaust Encyclopedia - Historical film footage - Conditions in the Warsaw Ghetto". USHMM - United States Holocaust Memorial Museum. Klee, Ernst (2011). Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945 (in German). Koblenz: Edition Kramer. p. 21. ISBN 978-3-98114834-3. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היינץ אאוארסוואלד".
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2022

אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2022, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים ה-14 שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. הטורניר נערך במרוקו מ-2 ביולי עד ה-23 ביולי 2022. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2023, שנערך שנה לאחר מכן באוסטרליה וניו זילנד. נבחרת מרוקו העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר 11 הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו באוקטובר 2021. במשחק הגמר נפגשו המארחת מרוקו (בפעם הראשונה בתולדותיה) ודרום אפריקה - בהופעה שישית בגמר. בסיום המשחק, שנערך ברבאט מול 51,000 צופים, ניצחה דרום אפריקה 1–2 וזכתה בטורניר. גיזליין צ'באק המרוקאית זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר. היא גם סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם 3 כיבושים, לצד שתי שחקניות נוספות. בעקבות מיקומן כארבע הראשונות, העפילו דרום אפריקה, מרוקו, זמביה וניגריה ישירות לגביע העולם כנציגות CAF, ואילו סנגל וקמרון שהפסידו ברבע הגמר נשלחו לפלייאוף הבין-יבשתי על כרטיס נוסף לטורניר. מדיה וקבצים בנושא אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2022 בוויקישיתוף
בלקלי

האם התכוונתם ל... ג'יימי בלקלי – שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי קלאודי בלקלי – שחקנית אנגלייה רוני בלקלי – שחקנית אמריקאית בלייקלי
לינדרט אוברדוין

לינדרט אוברדוין (בהולנדית: Leendert Overduin;‏ 21 או 22 בדצמבר 1900 – 17 ביולי 1976) היה כומר של הכנסייה הרפורמית בהולנד (Reformed Church in Restored Dependency) וחסיד אומות העולם שסייע בהצלת יהודים במהלך השואה בהולנד. אוברדוין היה כומר באנסחדה ובמהלך מלחמת העולם השנייה הפך למנהיג ארגון סיוע לאזרחים יהודים. לאחר המלחמה התמסר לסיוע לילדיהם של הורים שהיו מעורבים במפלגה הנאצית ההולנדית. מחאה ציבורית נגד הכיבוש הגרמני של הולנד כללה ניתוק כבלי טלפון. עקב פעולה זו, פשטו הגרמנים על אזור טוונטה באנסחדה ב-13 בספטמבר 1941. 105 גברים יהודים מעיירות שונות בטוונטה רוכזו והועברו למאוטהאוזן. שלושה אנשים שאלו את אוברדוין אם הם יכולים להתחבא בביתו. אוברדוין הסכים והקבוצה גדלה במהירות. הוא לא יכול היה להסתיר את כולם בביתו וחיפש מקומות מסתור אחרים. זו הייתה תחילתה של "קבוצת אוברדוין", קבוצת התנגדות כחלק מהמחתרת ההולנדית, שבתוך שנה כללה 50 אנשים שהצילו לפחות אלף יהודים. ב-10 ביולי 1973 הוכרז אוברדיון כחסיד אומות העולם. בשנת 2021 נעשה סרט תיעודי על אוברדוין שבוים על ידי וילי ברנדס וקארס בילסטרה (Cars Bijlstra). אוברדוין נעצר בסתיו 1942 אך הוא שוחרר בזכות שוטר באנחסדה. ב-1943 נעצר שוב ונכלא לתשעה חודשים. לאחר גזר הדין, הוא הסתתר והמשיך בעבודתו למען מסתתרים תחת השם הבדוי Ten Kate. בתום המלחמה[דרושה הבהרה] אוברדוין נעצר שוב. הוא הצליח להימלט, ובכך התחמק מהטבח שבוצע ב-31 במרץ 1945 על ידי האיינזנצקומנדו של אס דה. לאחר המלחמה פעל אוברדוין למען יחס הוגן כלפי חברי המפלגה הנאצית ההולנדית הנרדפים. בשנת 1950 הפך אוברדוין ליו"ר הקרן לטיפול במשפחה. חמש שנים מאוחר יותר הוא קיבל את תפקיד הכומר המטפל בלונקר (אנ'). ב-1953 התחתן עם זוואנצ'יה ריינצ'יה טר הייחה. מדיה וקבצים בנושא לינדרט אוברדוין בוויקישיתוף Flim, Bert Jan (1 בינואר 2000). Opportunities for Dutch Jews to Hide from the Nazis, 1942–1945 (באנגלית). pp. 289–305. {{cite book}}: (עזרה) Braun, Robert (2018). "Minorities and the Clandestine Collective Action Dilemma: The Secret Protection of Jews during the Holocaust". American Journal of Sociology. 124 (2): 263–308. doi:10.1086/699651. Leendert Overduin - Wie Is Wie In Overijssel, www.wieiswieinoverijssel.nl Marjolein Schenkel. De Twentse Paradox. The Fate of the Jewish Population of Hengelo and Enschede during the Second World War. p. 146. Overduin Leendert, The Righteous Among The Nations Willy Berends and Cars Bijlstra, סרט תיעודי על אוברדוין, באתר יוטיוב
דריק אוסדה

דריק אוסדה (בספרדית: Derik Osede; נולד ב-21 בפברואר 1993 במדריד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם. אוסדה נולד במדריד למשפחה עם אב מניגריה ואם ספרדייה. הוא התחיל להתאמן בכדורגל ובגיל 8 והגיע לקבוצת ריאל מדריד בה בשנת 2012 שיחק במסגרת "ריאל מדריד ג'". בהמשך הוא שיחק כמה עונות בריאל מדריד קסטיליה בליגת משנה הספרדית. ביולי 2015 אוסדה חתם בבולטון וונדררס שאז שיחקו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא שיחק בקבוצה מספר עונות עד לשנת 2018. בשנת 2018 הוא חזר לספרד בה חתם בנומנסיה ונכנס להרכב הראשון על חשבון דני קלבו. הוא עזב אותם ביולי 2020 עם סיום החוזה ובעקבות ירידת המועדון לליגה נמוכה. באוקטובר 2020 הוא חתם בדפורטיבו לה קורוניה. השתתפותו במשחקים הייתה מוגבלת לאור הפציעה. אוסדה שיחק בנבחרות נוער של ספרד בשנים 2009-2014. בשנת 2012 הוא היה שותף לזכייה באליפות אירופה עד גיל 19. באליפות העולם עד גיל 20 בשנת 2013 הוא הגיע עם הנבחרת עד לשלב שמינית הגמר. מדיה וקבצים בנושא דריק אוסדה בוויקישיתוף דריק אוסדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דריק אוסדה, באתר Transfermarkt דריק אוסדה, באתר Soccerway דריק אוסדה, באתר BDFutbol דריק אוסדה, באתר WorldFootball.net דריק אוסדה, באתר FootballDatabase.eu La lesión del defensa del Deportivo Derik se queda en un mes de baja, La Voz de Galicia, ‏2020-11-02 (בספרדית)
אלנה סמוקיש-סודקובסקיה

אלנה סמוקיש-סודקובסקיה (ברוסית: Елена Самокиш-Судковская;‏ 1863 – 1924), הייתה ציירת ומאיירת רוסית. אביה היה מהנדס צבאי רוסי ממוצא צרפתי והיא קיבלה את השכלתה התיכונית במכון פאולין לנשים, בית ספר לנערות צעירות לבני האצולה. לאחר מכן, היא למדה רישום בהלסינקי ולקחה שיעורים פרטיים בציור. ב-1883 נישאה לצייר רופין סודקובסקי, אך הוא מת ממחלת הטיפוס שנתיים לאחר מכן. כדי לעזור לה להתמודד עם אבלה, היא עברה לפריז ולקחה שיעורים נוספים באקדמיה הפרטית של ז'ול בסטיאן-לפאג'. ב-1889 היא נישאה לצייר אחר, ניקולאי סמוקיש, וחזרה לרוסיה, שם עבדה כמאיירת עבור "ניבה", המגזין הפופולרי ביותר באימפריה הרוסית באותה תקופה. היא נודעה במיוחד באיורים הצבעוניים שלה במוספים לחגי המולד פסחא בשאר ימות השנה. היא גם יצרה פוסטרים, פרסומות ותוכניות תיאטרון. היא הפכה לחברה ב"המעגל האמנותי של הגברת הראשונה" (שהיה קיים מ-1882 עד 1918) והציגה לצד כמה מהציירים הבולטים של אותה תקופה, ביניהם איוואן שישקין ואיליה רפין. עיצוביה לאלבום ההכתרה של הצאר ניקולאי השני קיבלו פרס הצטיינות, עם מדליה וסרט כחול. אף על פי שציירה דיוקנאות וסצנות ז'אנר רבות, היא כנראה זכורה בעיקר בזכות איורי הספרים שלה; במיוחד של "יבגני אונייגין" מאת פושקין, שנעשה ב-1911, ואלה עבור "הסוס הקטן מגבן" מאת ירשוב. מדי פעם היא שיתפה פעולה עם בעלה, והפיקה איורים ל"נשמות המתות" מאת ניקולאי גוגול (בהוצאת אדולף מרקס ב-1901) וכן ציורי קיר עבור תחנת הרכבת צארסקויה סלו, המתארים את ההיסטוריה של הרכבת. היא ברחה לוויבורג במהלך המהפכה הקומוניסטית, ואז עזבה את בעלה והתגוררה בפריז במהלך מלחמת האזרחים. נהוג לחשוב שהיא נשארה בפריז לאחר סיום המלחמה ומתה שם, אם כי כמה מקורות מצביעים על כך שהיא חזרה לוויבורג. מדיה וקבצים בנושא אלנה סמוקיש-סודקובסקיה בוויקישיתוף Yandex, disk.yandex.com Работы художника Е. Самокиш-Судковской. (ברוסית)
ניקולאי סמוקיש

ניקולאי סמוקיש (ברוסית: Николай Самокиш;‏ 25 באוקטובר 1860 – 18 בינואר 1944) היה מאייר ממוצא אוקראיני שהתמחה באמנות צבאית ובציור בעלי חיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה סמוקיש כתב של עיתון רוסי - אחד מכתבי העת הפטריוטיים הפופולריים ביותר ברוסיה האימפריאלית. הוא היה חתן פרס סטלין ב-1941. סמוקיש היה בעלה השני של מאיירת הספרים אלנה סודקובסקיה, איתה שיתף פעולה לעיתים קרובות. אביו היה דוור, כנראה ממוצא הונגרי. את נעוריו העביר עם משפחתו של סבו מצד אמו, שהיה קוזק. מאוחר יותר סיים את לימודיו באוניברסיטת ניז'ין. ניסיונו הראשון להירשם לאקדמיה לאמנויות בסנט פטרבורג לא צלח, אך הוא זכה בסופו של דבר לאישור כניסה לאקדמיה בעזרת מקורבו של פרופסור בוגדן וילוולדה, ולמד שם מ-1879 עד 1885 אצל מיכאיל קלודט ו-ואלרי יעקובי וגם אצל וילוולדה, וזכה במספר פרסים. ציורו "הצעדה" נקנה על ידי פאבל טרטיאקוב. מ-1885 עד 1888 למד בפריז. כשחזר, יצא יחד עם פרנץ רובאו לקווקז, כדי לצייר כמה יצירות גדולות לפנורמה במוזיאון ההיסטוריה הצבאית של טביליסי. ב-1889 נישא למאיירת הספרים, אלנה סודקובסקיה. בשנה שלאחר מכן נבחר לאקדמאי. מ-1894 עד 1918, לימד באקדמיה, שם הפך לפרופסור ב-1913. במהלך מלחמת רוסיה-יפן, בשנת 1904, נסע לחזית מטעם כתב העת "ניבה" והפיק אלבום ציורים. ב-1915 הקים יחד עם חלק מתלמידיו באקדמיה "חוליית אמנות" ויצאו שוב לחזית המזרחית כדי לצייר סקיצות. במהלך המהפכה הרוסית נפרד מאשתו. היא נסעה לפריז וככל הנראה מתה שם ב-1924, אם כי על פי כמה מקורות חזרה לרוסיה ומתה בוויבורג. ב-1918, לאחר ביטול האקדמיה הישנה, עבר ליאלטה עם הכוחות הצבאיים של דרום רוסיה ואז, ב-1922, לסימפרופול, שם תמך בצעירים מוכשרים אמנותית ובסופו של דבר ארגן בית ספר לאמנות שקיבל הכרה רשמית של המדינה. בשנת 1934 קיבל את מה שהסתבר כמשימתו הגדולה ביותר: לפעול כיועץ עבור פנורמה ענקית המתארת את המצור על פרקופ. לאחר 1936 עבד במכון לאמנות בחרקוב. בין אלפי איורי הספרים שהפיק, הבולטים ביותר הם אלו של סיפורים מאת מרקו וובצ'וק, מיקולה דז'ריה ואיוואן נצ'וי-לויצקי, "טאראס בולבה" מאת ניקולאי גוגול ו"ציד אימפריאלי ברוסיה" מאת ניקולאי קוטפוב. הוא ואשתו עבדו יחד כדי לאייר את "נשמות מתות" של ניקולאי גוגול וליצור ציורי קיר עבור תחנת הרכבת צארסקויה סלו. זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, נערכה בבית המלאכה שלו בחרקוב תערוכה גדולה של עבודותיו המוקדמות. הוא היה נושא לסרט דוקומנטרי ב-1966. טרוייקה בדהרה קוזקים במסבאה גנרל רבצקי בקרב מדיה וקבצים בנושא ניקולאי סמוקיש בוויקישיתוף Nikolay Samokish (25.10.1860 - 18.01.1944) - Biography, Interesting Facts, Famous Artworks, Arthive Самокиш Николай Семенович « Русская живопись « Музей « Воскресный день, vsdn.ru МАСЛОВКА - художники, картины, биографии, фотографии. Живопись, рисунок, скульптура. 20-й век : САМОКИШ Н. С. SAMOKISH Nikolay, www.maslovka.org Художник "Царской охоты" - Николай Самокиш, portal-slovo.ru Работы художника Е. Самокиш-Судковской. (ברוסית) Yandex, disk.yandex.com
מכל דלק נאטם מעצמו

מכל דלק נאטם מעצמו הוא סוג של מכל דלק, המותקן בדרך כלל בכלי טיס, שבו נמנעת נזילה של דלק והתלקחותו במקרה של פגיעה במיכל. מכל דלק רגיל הנפגע מירי או מרסיסים עלול לדלוף, דליפה העלולה לגרום לאובדן דלק שיביא לקיצור זמן המשימה והטווח של המטוס. חמור מכך, דליפה כזו עלולה גרום להתלקחות קטלנית ולפגיעה במטוס עד כדי התרסקותו. הגנה על מכלי הדלק בשכבות שריון אינה מעשית, בשל משקלו של השריון שעלול להכביד על כלי הטיס. מכלי דלק נאטמים מעצמם טיפוסיים כוללים מספר שכבות של גומי ואריג לחיזוק: חלק מהשכבות הן של גומי מגופר וחלק מגומי טבעי ולא מעובד, שיכולות לספוג דלק ולהתרחב כאשר הן באות במגע עמו. כאשר המיכל נפגע הדלק דולף ונספג בשכבות הגומי, שמתנפחות ואוטמות את הנקב. ב-7 בפברואר 1917 הוגשה בקשה לפטנט על "מכל דלק למטוסים מלחמתיים", על ידי ג'ורג' ג'. מורדוק, מארצות הברית. מועצת הסחר הפדרלית (Federal Trade Commission) בלמה את ההצעה ב-6 בפברואר 1918, כדי למנוע דיון או פרסום של ההמצאה, שנחשבה סודית. משרד הפטנטים של ארצות הברית ביטל את החלטת מועצת הסחר ב-26 בספטמבר והעניק למורדוק פטנט על המצאתו. בשלבים הראשונים של המלחמה נעשו ניסיונות להגן על מכלי דלק על ידי שימוש במיכלי מתכת, מכוסים מבפנים או מבחוץ בחומר שהתרחב לאחר ניקוב. מחקר גילה כי יציאת הקליע, ולא הכניסה, הייתה הבעיה הגדולה יותר: יציאת הקליע גרמה לעיתים קרובות לנפילת חומר האטימה וכך נוצר חור יציאה גדול. בין הגרסאות המוקדמות ביותר של סוגי מכלי דלק אלו היו אלה שיוצרו בבריטניה בנמל התעופה של פורטסמות' על ידי Fireproof Tanks Ltd (הוקמה ב-1939). מיכלים אלו הותקנו לראשונה במפציץ הקל פיירי באטל וגרסאות אחרות הותקנו במטוסי קרב מדגמי סופרמרין ספיטפייר והוקר הוריקן ובמפציצים כמו האברו לנקסטר. חברת הנדרסון סיפקה מכלי דלק ושמן נאטמים מעצמם למטוס האימון מיילס מאסטר. גם מטוסים גרמניים, ובהם היונקרס Ju 88, צוידו במכלי דלק בעלי יכולת אטימה, שהיו בנויים משכבות של גומי מעל שכבות מעור. גם בארצות הברית נרשמו מספר פטנטים בתחום. חברת גודייר פיתחה מיכל נאטם מעצמו ובו שתי שכבות של תרכובות גומי בתוך מעטפת מתכת או במעטפת הכנף. מיכלים כאלה הותקנו במטוסי ווט F4U קורסייר ובמטוסים נוספים. לא כל המטוסים במלחמה צוידו במכלי דלק נאטמים מאליהם, וזאת בשל משקלם, הגדול מזה של מכלי דלק רגילים. מטוס הקרב היפני, מיצובישי A6M זירו, לא צויד במיכלים כאלה בשל הרצון לחסוך במשקל ככל הניתן. עם זאת, במהלך המלחמה הוכחה בצורה ברורה שרידותם של מטוסים שבהם הותקנו מכלי דלק נאטמים מעצמם. התברר גם שמיכלים אלו עמידים לפגיעות של כדורי מקלע בקוטר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ) ולעיתים שרדו גם פגיעות מתותחים בקוטר 20 מ"מ. רוב מטוסי הקרב הסילוניים בעשור השני של המאה ה-21 וחלק גדול מהמסוקים מצוידים בסוג כלשהו של מכלי דלק נאטמים מעצמם. תכונה נוספת שקיימת במכלי דלק במסוקים החל משנות ה-80 של המאה ה-20 היא יכולתם לשרוד התרסקות מבלי שיתפוצצו או יתלקחו. חידוש נוסף בבניית מכלי דלק הוא הוספת קצף קשיח, המחלק את המיכל לעשרות תאים קטנים. בדרך זו נמנעת התלקחות של אדי דלק כאשר המיכל מתרוקן. בנוסף למכלי דלק, מיושמת הטכנולוגיה של מכלי הדלק הנאטמים מעצמם גם בצינורות דלק. כמו כן מצויים מכלי דלק נאטמים מעצמם גם בכלי רכב, כמו נגמ"ש הלחימה LAV-25 שהיה בשימוש חיל הנחתים של ארצות הברית וגם במכונית הנשיאותית שבשימוש נשיא ארצות הברית. גם במכוניות מרוץ מסוימות מותקנים מיכלים כאלה.
פוטו סטרקושה

פוטו סטרקושה (באלבנית: Foto Strakosha; נולד ב-29 במרץ 1965 בעיירה ממלאי שבאלבניה) הוא כדורגלן אלבני ששיחק בעמדת השוער. את רוב הקריירה שלו העביר סטרקושה ביוון. סטרקושה נולד בעיירה ממלאי שבאלבניה והחל לשחק כדורגל בגיל צעיר. בשנת 1988 הוא נקלט בדינמו טירנה עמה זכה באליפות, גביע וסופר-קאפ. לאחר שנה וחצי בדינמו, עבר סטרקושה לשחק ביוון. בשנת 1993 עבר לאולימפיאקוס בה שיחק עד לשנת 1997 עמה זכה באליפות הליגה. בהמשך הוא עבר לפאניוניוס וזכה איתם בגביע יוון בכדורגל. הוא שיחק בקבוצות שונות ביוון עד לפרישתו בשנת 2005 בגיל 40. סטראשוה זומן לראשונה לנבחרת אלבניה בשנת 1990. הוא שיחק בנבחרת עד לשנת 2005. לאחר פרישה ממשחק פעיל החל סטרקושה בקריירת אימון. הוא היה מאמן שוערים של אולימפיאקוס עד לשנת 2007. בשנת 2011 הוא היה מאמן נבחרת הנוער של נבחרת אלבניה. בשנת 2014 הוא חזר לאולימפיאקוס למספר שנים. בשנת 2017 מונה סטרקושה למאמן השוערים של לאציו, בה שיחק בנו תומאס סטרקושה. פוטו סטרקושה, באתר Transfermarkt פוטו סטרקושה, באתר National Football Teams פוטו סטרקושה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt