laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפולינר באמייל

"אפולינר באֶמַייל" או "אפולינר מאֶמַייל" (באנגלית: Apolinère Enameled) הוא רדי מייד, שנוצר בין השנים 1916–1917 על ידי האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. העבודה מורכבת רדי מייד של שלט פרסומת לצבעים תעשייתיים עשוי פח, אותו שינה דושאן. השינוי המרכזי היה עיוות הכותרת הראשית "Sapolin Enamel". דושאן מחק כמה אותיות והוסיף אחרות כך שאוזכר שמו של המשורר הצרפתי גיום אפולינר. בתחתית השלט, מצד ימין, הוסיף דושאן את הכתובת "[from] Marcel Duchamp 1916 1917." ("(מ) מרסל דושאן 1916-1917"). הטקסט עשוי להעיד על העניין של דושאן באותנטיות ובבעלות אמנותית. בצידו השמאלי התחתון של השלט שינה דושאן את כתובת היצרן "Gerstendorfer Bros. New York, U.S.A.," לכתובת "Any act red by her ten or epergne, New York, U.S.A." בגב העבודה הוסיף יצרן השלט את הכתובת בעפרון "If sign becomes soiled, clean with damp cloth." ("אם השלט מתלכלך, נקה [אותו] בעזרת מטלית לחה".) דושאן הוסיף המשך אירוני - "Don't do that" ("אל תעשה זאת") Apolinere Enameled יש הטוענים כי הכתובת הייתה "Ripolin Enamel"
פרדריק הסלקוויסט

פרדריק הסלקוויסט (בשוודית: Fredrik Hasselquist;‏ 3 בינואר 1722 – 9 בפברואר 1752) היה חוקר טבע שוודי, מתלמידו של לינאוס ואחד מחוקרי הטבע הראשונים שביקרו בארץ ישראל. הסלקוויסט נולד לאנדרו הסלקוויסט, כומר עני ממנו התייתם בגיל 12. אימו, שפטירתו של האב, ערערה את נפשה אושפזה בבית משוגעים. דודו של הנער קיבל אותו תחת חסותו ומימן את לימודיו. ב-1741 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אופסלה והועסק כמדריך באוניברסיטה. בד בבד למד תחומים נוספים של מדעי הטבע. למרות בריאותו הלקויה מאמציו למצוינות אקדמית נשאו פרי: הנהלת האוניברסיטה העניקה לו ב-1746 קצבת מחיה מהמלך. שנה לאחר מכן פרסם מחקר על תכונות הצמחים והוכיח כי היה ראוי לקיצבה שקיבל. מורו לינאוס האיץ בו לנסוע לארץ ישראל משום שידיעת הטבע באזור הייתה דלה. פרדריק הסכים והחל ללמוד ערבית לקראת המסע למזרח. ב-1750 מונה לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. מסעו של הסלקוויסט בלבנט החל ב-1749 בטורקיה, נמשך במצרים, בארץ ישראל, בלבנון, בקפריסין, ברודוס ובכיוס והסתיים באיזמיר. במהלכו תיאר מינים רבים של צמחים ובעלי חיים ואף אסף דגימות של סלעים. כמו כן התמקד בתרופות מקומיות. הסלקוויסט נחת ביפו ב-1 באפריל 1751, ביקר בירושלים, בבית לחם, ביריחו ובים המלח ואף הצפין לנצרת, להר תבור ולטבריה. הוא ציין ביומניו צמחים ובעלי חיים המוזכרים במקרא, כגון השיזף המצוי שנחשב כמרכיב בעטרת הקוצים של ישו בצליבתו. כמו כן דיווח על מצב המסחר בארצות שבהן ביקר. בדרכו חזרה לשוודיה הכריעה אותו מחלת השחפת והוא מת בגיל 30 סמוך לאיזמיר שבטורקיה ונקבר שם. יומן המסע והדגימות שאסף הגיעו בשלום לשוודיה, וחמש שנים לאחר מותו פרסם מורו לינאוס את ממצאיו בשוודית בכותר "Iter Palæstinum" (מסע לארץ ישראל). ב-1762 תורגם החיבור לגרמנית ולהולנדית, ב-1766 יצא לאור בתרגום לאנגלית Fredrik Hasselquist, Voyages and Travels in the Levant in the Years 1749, 50, 51, 52: Containing Observations in ..., Printed for L. Davis and C. Reymers, 1766. (בenglish) וב-1769 – בצרפתית. מינים חדשים שתוארו על ידו מסומנים בקיצור .Hasselq כדוגמת שמו המדעי של אוכם מצרי – Suaeda aegyptiaca (Hasselq.) זהר עמר, "פרדריך הסלקוויסט – מראשוני חוקרי הטבע המקראי", בית מקרא, לח (תשנ"ג), עמ' 245–247 זהר עמר, "פרידריך הסלקוויסט – מחלוצי המחקר הבוטני המדעי בארץ-ישראל", אריאל, 105–106 (טבת תשנ"ה), עמ' 114–120 שמעון בודנהיימר, "פרדריק הסלקוויסט בארץ ישראל, 1751", Israel Exploration Journal, כרך 2 (1952), עמ' 6–14 (באנגלית) פרדריק הסלקוויסט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ספר מסעו של הסלקוויסט במזרח בתרגומו לאנגלית (1766) Voyages and Travels in the Levant in the Years 1749, 50, 51, 52
שמאי גלנדר

שמאי גֶלַנְדֶר (25 במאי 1931 - 26 במאי 2019) היה סופר עברי, חוקר מקרא, מוזיקאי והומוריסט, חבר קיבוץ מזרע. גלנדר נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1931. מוצא משפחתו בשושלת רבנים שמתייחסת לבית ויז'ניץ. בשנת 1939, לאחר האנשלוס, עלה לארץ ישראל עם הוריו. אביו, יצחק גלנדר, היה ממפתחי הדפוס המודרני בארץ וממייסדי קואופרטיב הדפוס "דייג". מאז 1955 חבר קיבוץ מזרע. סיים תואר שני בספרות עברית (1976) ותואר דוקטור במקרא (תשמ"ג) מאוניברסיטת תל אביב. כיהן כמנהל בית-הספר התיכון "עמקים". לאחר מכן כיהן כראש החוג למקרא במכללת אורנים וכמרצה בכיר בחוגים למקרא ולתולדות עם ישראל באוניברסיטת חיפה. גלנדר נפטר ב-26 במאי 2019. הותיר אחריו אישה, חמישה ילדים ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו מזרע. צעירים (מרחביה: ספרית פועלים, 1960) כפריחה באביב (מרחביה: ספרית פועלים, 1964) המסע הלבן, סיפורים (מרחביה: ספרית פועלים בשיתוף עם איגוד סופרי הקיבוץ הארצי, תשכ"ח-1967) המסיבה: רומן, (תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו-1976) צלחת מעופפת: סיפורים (תל אביב: עם עובד, תשל"ח) יום אחד של חופשה מתקדמת: רומאן (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ג-1983) כולם ביחד וכל אחד לחוד, לילדים; איורים, דני קרמן (תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ח-1988) ילד בן מחרתיים, לילדים; איורים, דני קרמן (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח-1998) כבוד הפרופסור: רומן (הוד השרון: אסטרולוג, 2002) The Good Creator, Literature and Theology in Genesis 1-11 (Atlanta: Scholars, 1997) משני עמים לעם אחד, אמונה, דת והווי בישראל וביהודה בסיפורת ובהיסטוריוגרפיה שבמקרא (ירושלים: מוסד ביאליק: ספריית האנציקלופדיה המקראית, 2008) ספר בראשית (בשני כרכים) (תל אביב – רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2009) From Two Kingdoms to One Nation – Israel and Judah (Leideb – Boston: Brill, 2011) החוויה הדתית במזמורי תהלים (ירושלים: מוסד ביאליק: ספריית האנציקלופדיה המקראית, 2013) תחת השמש - תפיסת החיים וההווה אצל קהלת, רסלינג, 2016 י. פלדי, 'אב ובת בקיבוץ': על "המסיבה" של שמאי גלנדר, מאזנים, מ"ד, תשל"ז-1977. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) שמאי גלנדר, דף שער בספרייה הלאומית שמאי גלנדר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שמאי גלנדר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שמאי גלנדר, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של שמאי גלנדר, בקטלוג הספרייה הלאומית שמאי גלנדר, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" רשימת המאמרים של שמאי גלנדר באתר רמב"י על ספרו של שמאי גלנדר, תחת השמש: תפיסת החיים וההווה אצל קהלת בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך תאריך הלידה המדויק על פי: Osterreichischen Nationalbibliothek (Hrsg.), Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft (K.G. Saur, 2002), p. 408. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלדמן

פלדמן הוא שם משפחה שמשמעותו איש השדה (FELD  בגרמנית) או בורסקאי / סוחר עורות ( pelle באיטלקית) האם התכוונתם ל... אביגדור פלדמן – עורך דין ישראלי אהרן פלדמן – ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית אוריה פלדמן – אגרונום, מורה לטבע ולחקלאות, עורך ברק פלדמן – פזמונאי ישראלי דוד פלדמן – רב בלייפציג ובמנצ'סטר ומחבר ספרים דוד פלדמן (חזן) – חזן באודסה ובצ'רנוביץ, לאחר מלחמת העולם השנייה בישראל דורית פלדמן – אמנית ישראלית דינה פלדמן – הנציבה לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים הילה פלדמן – שחקנית ישראלית ורד פלדמן – שחקנית ישראלית יובל פלדמן – פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן יוסי פלדמן – מייסד המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל יעל פלדמן – פרופסור לספרות עברית והשוואתית ולימודי יהדות באוניברסיטת ניו יורק מוזש פלדמן – רב הונגרי מיכאל פלדמן – פרופסור לביולוגיה במכון ויצמן למדע מיכל פלדמן – פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב מריה פלדמן – מפיקה, תסריטאית ויוצרת טלוויזיה ישראלית משה זאב פלדמן – חבר כנסת לשעבר מטעם אגודת ישראל. עודד פלדמן – איש תרבות ותקשורת ישראלי עופר פלדמן – פרופסור לפוליטיקה ופסיכולוגיה פוליטית באוניברסיטה דושישה בקיוטו ראובן פלדמן – איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י. רבקה פרידמן-פלדמן – שופטת ישראלית שאול פלדמן – נוירולוג קליני, חתן פרס ישראל לחקר הרפואה שי פלדמן – פרופסור למדעי המדינה
שארל אנציז'ה

שארל לאון קלמאן אֶנצִיזֶ'ה (בצרפתית: Charles Léon Clément Huntziger, בעברית נקרא גם שארל הונציגר; ‏25 ביוני 1880 – 1 בנובמבר 1941) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה. אנציז'ה נולד בלסנוון, ברטאן ב-25 ביוני 1880. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1900 הצטרף לחיל הרגלים של המושבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בזירת המזרח התיכון כראש המטה לחיל המשלוח של מעצמות ההסכמה. ב-1918 השתתף בתכנון המערכה במקדוניה בה תקפו כוחותיו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה את הכוחות הבולגרים והגרמנים בבלקן, והובילו לחתימת הסכם שביתת הנשק במודרוס עם האימפריה העות'מאנית באוקטובר 1918. ב-1933 מונה אנציז'ה למפקד כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון. הוא השתתף במשא ומתן שהוביל למסירת הפרובינציה של אלכסנדרטה מסוריה (אז בשליטת צרפת) לטורקיה. ב-1938 צורף למועצת המלחמה העליונה של צרפת. לקראת המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1940 מונה אנציז'ה למפקד הארמייה הצרפתית השנייה, שהייתה חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, שלחמה באזור שלא היה מוגן על ידי קו מאז'ינו דרומית לגבול עם בלגיה. הארמייה השנייה, שהייתה מוצבת במגננה ליד סדאן, ספגה את עיקר המתקפה הגרמנית וקרסה, תוך שהיא מאפשרת את המבקע מסדאן ועד תעלת למאנש, שהיווה את עיקר התוכנית הגרמנית, והביא לכיתור מבחר הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. לאחר נסיגת הבריטים מדנקרק במבצע דינמו פיקד אנציז'ה על קבוצת ארמיות מרכז, שהייתה חלק מ"תוכנית וייגאן" שנועדה לעצור את הגרמנים מלכבוש את צרפת. גם קבוצת ארמיות זו הוכתה על ידי הגרמנים הפולשים בחבל שמפאן, לקראת התמוטטותו הסופית של הצבא הצרפתי. ב-10 ביוני 1940 נדבר שארל דה גול, שמונה לסגן שר ההגנה, עם פול רנו, ראש הממשלה, כי אנציז'ה יחליף את וייגאן בתפקיד מפקד הצבא, על מנת שימשיך את המלחמה ממושבות צרפת באפריקה. דה גול נפגש עם אנציז'ה בעמדת הפיקוד של קבוצת הארמיות בארסיס-סיר-אוב, והודיע לו על כך, אך בסופו של דבר נרתע רנו מלהורות על החילופין. לאחר התמוטטות הצבא הצרפתי, נשלח אנציז'ה על ידי ראש הממשלה הצרפתי המרשל אנרי פיליפ פטן לדון על תנאי שביתת הנשק עם הגרמנים והאיטלקים. חתימתו של אנציז'ה באה על מסמך הכניעה הצרפתי שנחתם בקרון רכבת ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז, ב-22 ביוני 1940. לאחר שביתת הנשק היה אנציז'ה לשר המלחמה של צרפת של וישי ובספטמבר 1941 למפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. חתימתו של אנציז'ה, לצד חתימתם של אחרים, באה על החוקים האנטישמיים מאוקטובר 1940, המכונים "חוק מעמד היהודים", שהיוו שלב חשוב בדרך להשמדת יהודי צרפת בשואה. אנציז'ה נהרג בתאונת מטוס בנובמבר 1941, עת חזר מביקור בן שלושה שבועות במושבות צרפת באפריקה. מדיה וקבצים בנושא שארל אנציז'ה בוויקישיתוף
פבל בוז'קובץ

פבל בוז'קובץ (בצ'כית: Pavel Bořkovec, ‏10 ביוני 1894, פראג – 22 ביולי 1972, פראג) היה מלחין צ'כי ומורה למוזיקה. בוז'קובץ למד בקונסרבטוריון של פראג אצל יוזף סוק. משנת 1946 עד 1967 לימד באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. בין תלמידיו שם היו פבל בלאטני, ייז'י פאואר, ולדימיר זומר, פטר אבן, יאן קלוסאק, לובוש סלוקה ויאן טרוהלאז'. בוז'קובץ חיבר כשתי אופרות, שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו גרוסו, בלט וחמש רביעיות מיתרים. קונצ'רטו לפסנתר מס' 1, 1931 "סאטיר", אופרה על פי יוהאן וולפגנג פון גתה, 1942 קונצ'רטו גרוסו, 1942 קונצ'רטו לפסנתר מס' 2, 1949-50 "פאלצ'ק", אופרה, 1959 מדיה וקבצים בנושא פבל בוז'קובץ בוויקישיתוף פבל בוז'קובץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דודו אברהם

דודו אברהם (נולד ב-1 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר. אברהם החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך במחזור האחרון של עונת 1999/2000, נגד הפועל חיפה. בשנת 2002 עבר למועדון ספורט אשדוד ובמדי הקבוצה שיחק שלוש שנים, ולאחר מכן שיחק שתי קדנציות בהפועל חיפה, וכן שיחק במכבי אחי נצרת, הפועל רעננה והפועל רמת השרון. בשנת 2010 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון, ובעונתו השנייה במועדון סייע לה להעפיל לליגת העל. בקיץ 2012 עבר אברהם למכבי יבנה, ובשנת 2013 פרש ממשחק פעיל, ומונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל רעננה. בקיץ 2016 מונה אברהם לעוזר המאמן של שרון מימר בהפועל כפר סבא. במאי 2017, לאחר עזיבתו של חיים סילבס, מונה למאמן הפועל רעננה. בספטמבר 2017 פוטר. דודו אברהם, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דודו אברהם, באתר Transfermarkt דודו אברהם, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים ובנושא מאמני כדורגל ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר זומר

ולדימיר זומר (בצ'כית: Vladimír Sommer, ‏28 בפברואר 1921 - 8 בספטמבר 1997) היה מלחין צ'כי מדולני ייז'טין ליד מוסט. זומר החל את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, שם למד כינור אצל בדז'יך וולדן והלחנה אצל קארל יאנאצ'ק. הוא המשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות הבימה של פראג אצל פבל בוז'קובץ'. משרתו הראשונה הייתה כמורה להלחנה ובמשך הזמן התמנה לפרופסור במחלקת המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. זומר כתב שלוש סימפוניות, אוברטורה, קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור, מוזיקה קאמרית ויצירות למקהלה. הוא מת בשנת 1997 בפראג. סונאטה לשני כינורות, 1948 קונצ'רטו לכינור בסול מינור, 1950 "אנטיגונה", אוברטורה לטרגדיה של סופוקלס, 1957 "סימפוניה ווקאלית" לקונטראלטו, קריין, מקהלה ותזמורת, 1958 "הנסיך באיאיה", סוויטה תזמורתית, 1970 "סימפוניה לכלי מיתר", 1977 "סימפוניית רקוויאם" לסולנים, מקהלה ותזמורת, 1978 קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת, 1979 סונאטה לפסנתר, 1980 רביעיית מיתרים בסי מז'ור, 1981 רביעיית מיתרים ברה מינור ולדימיר זומר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולדימיר זומר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ולדימיר זומר, באתר AllMusic (באנגלית) ולדימיר זומר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולדימיר זומר, באתר Discogs (באנגלית) Vladimir Sommer Biography
אריאנה הרן הכהן

אריאנה הרן הכהן (9 בדצמבר 1932 – 24 במרץ 2003) הייתה משוררת ישראלית. אריאנה הרן נולדה בבוקרשט, רומניה בשנת 1932, ועלתה לארץ ישראל כילדה בגיל 11, ללא הוריה בשנת 1944. תחילה שהתה ב'נווה הילד' בנהריה ונקלטה בשנת 1947 בקבוצת שילר בה הייתה חברה. הרן שרתה בנח"ל, היא ערכה את הדו-שבועון של התנועה הקיבוצית, עבדה במערכת "דבר" ובמשך תקופה קצרה שיחקה בתיאטרון הקאמרי. הרן החלה לפרסם שירים בגיל צעיר, ושיריה הראשונים נדפסו בעיתוני התנועה כבר ב-1948, כתבה גם שירים לילדים ולחגי הקיבוץ והייתה מהמשוררות הראשונות של הדור השני בתנועה הקיבוצית. הרן כתבה גם פזמונים, בהם מילות השיר "האם אתה מאושר", שהלחין שלמה ארצי וביצעה הזמרת ריטה באלבומה "אהבה גדולה". הרן החילונית נישאה ב-1979 לרב שמואל אבידור הכהן. נפטרה בקיבוצה בשנת 2003 ונקברה בבית העלמין של קבוצת שילר. ספר שיריה המלא, "האם אתה מאושר, האם אני מאושרת", יצא לאחר מותה בהוצאת הקיבוץ המאוחד 2004. האם אתה מאושר, האם אני מאושרת?, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004. שירים אחרי, הוצאת דביר, 1992. לאורו החיוור של הרדיו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972. שירים בלי שם, מחברות לספרות (הוצאת ספרים), 1961. פתחון פה : תבשילים עם נשמה (איורים: מושיק לין), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978. מדיה וקבצים בנושא אריאנה הרן הכהן בוויקישיתוף אריאנה הרן הכהן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אריאנה הרן הכהן, באתר "שילרנטו", 11 בפברואר 2005 מידע על אריאנה הרן הכהן בקטלוג הספרייה הלאומית אריאנה הרן הכהן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אריאנה הרן הכהן, דף שער בספרייה הלאומית אריאנה הרן הכהן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אתר "Billiongraves" המשוררת אריאנה הרן הובאה למנוחות, באתר הארץ, 26 במרץ 2003 טוביה כרמל, משוררות בקיבוץ, באתר www.jpress.nli.org.il, על המשמר, ‏מאי 25, 1962 אריה יאס, חדרי ואני, באתר www.jpress.nli.org.il, מעריב, ‏31/07/1985 מתה המשוררת אריאנה הרן-הכהן, באתר הארץ, 24 במרץ 2003 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לימאי

לימאי (בספרדית: Río Limay) הוא נהר בפטגוניה הארגנטינאית. מוצאו באגם נאוול ואפי בהרי האנדים, וקצהו כ-380 ק"מ צפונית-מזרחית משם, בסמוך לעיר נאוקן, שם הוא מתמזג עם נהר נאוקן, ונשפך לריו נגרו. לאורך כל אורכו, מהווה הנהר את הגבול בין הפרובינציות נאוקן וריו נגרו. בנוסף לאגם נאוול ואפי, מזינים את נהר לימאי מספר נהרות, ובהם טְרָפוּל, קוֹז'וֹן קוּרָה ופִּיקוּן לֶאוּפוּ. לאורך הנהר חמישה סכרים, המשמשים תחנות כוח הידרואלקטריות. בתחנות אלה מיוצר למעלה מרבע מהחשמל בארגנטינה כולה. הקמת הסכרים הביאה ליצירת אגמים גדולים: אָלִיקוּרָה, פְּיֶידְרָה דֶל אָגִילָה ואֶסֶקְיֶיל רָאמוֹס מֶקְסִייָה. סכר אליקורה מעבורת חוצה את הנהר בוויז'ה ז'נקין צילום לווין של אגם אסקייל ראמוס מקסייה, ליד סכר אל צ'וקון
ג'ט בלו איירווייז

ג'ט בלו (באנגלית: JetBlue Airways) היא חברת תעופה אמריקאית וחברה בקבוצת לופטהנזה המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק. בנמל התעופה ג'ון פ. קנדי בניו יורק מחזיקה ג'ט בלו בבעלות בלעדית בטרמינל 5. החברה מפעילה טיסות ל-101 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, אמריקה הלטינית,הבהאמאס והאיים הקרביים. לחברה הסכם קוד עם מספר חברות בינלאומיות וביניהן אל על. ג'ט בלו מספקת גם שירותי אינטרנט בטיסה מסוג Fly-Fi בכל צי האיירבוס שלה. היא מספקת ללקוחותיה אפשרות לרכוש כרטיסים משלושה תעריפים ממותגים הכוללים כחול, כחול פלוס וכחול פלקס. כל אחד מהמחירים הללו כולל הצעות שונות, כגון תיקים משובצים בחינם, דמי שינוי מוזלים ונקודות נוסע מתמיד נוספות. החברה נוסדה בפברואר 1999 על ידי דייוויד נילמן בשם "ניואייר". בספטמבר אותה שנה קיבלה החברה 75 סלוטים להמראות ונחיתות בנמל התעופה קנדי בניו יורק והחלה להפעיל את טיסותיה ב-11 בפברואר 2000. זמן קצר לאחר התחלת הטיסות שונה שם החברה לג'ט בלו. החברה הייתה אחת מחברות התעופה הבודדות בארצות הברית שהמשיכו להרוויח אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: ב-21 בספטמבר 2005, מטוס איירבוס A320 בטיסה 292 בקו ברבנק לניו יורק, ביצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס עקב כשל בכן הנסע הקדמי של המטוס שהסתובב 90 מעלות. לאחר שהייה של 3 שעות באוויר על מנת לשרוף כמה שיותר דלק וכך להפחית את משקל המטוס, נחת המטוס בלוס אנג'לס והגיע לעצירה מוחלטת ללא נפגעים. נזק כבד נגרם לגלגל הקדמי של המטוס. ב-27 במרץ 2012, בשל משבר נפשי, נעל טייס המשנה את דלת תא הטייס מבפנים והחל להתבטא בטירוף דעת על טרוריזם ו-11 בספטמבר. לא היו נפגעים בתקרית והטייס הורשע. מדיה וקבצים בנושא ג'ט בלו איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ט בלו איירווייז (באנגלית) ג'ט בלו איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק ג'ט בלו איירווייז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ט בלו איירווייז, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ט בלו איירווייז, סרטונים בערוץ היוטיוב מדיה וקבצים בנושא ג'ט בלו איירווייז באתר Airliners.net מידע עסקי על חברת ג'ט בלו איירווייז באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) ג'ט בלו איירווייז, בגוגל פיננסים ג'ט בלו איירווייז, באתר Crunchbase (באנגלית) [https://www.reuters.com/companies/JBLU.O JetBlue Airways Corporation JBLU.O], REUTERS פרטי צי המטוסים של ג'ט בלו איירווייז, באתר airfleets.net (באנגלית)
ריו נגרו (פירושונים)

פירוש השם ריו נגרו (Río Negro) בספרדית ובפורטוגזית הוא "נהר שחור" (או "הנהר השחור"). האם התכוונתם ל... ריו נגרו – נהר בדרום אמריקה, יובלו העיקרי של האמזונאס ריו נגרו (נהר באורוגוואי) – נהר באורוגוואי, יובל של נהר אורוגוואי ריו נגרו (נהר בארגנטינה) – נהר בפטגוניה ריו נגרו (פרובינציה) – פרובינציה בארגנטינה ריו נגרו (מחוז) – מחוז באורוגוואי
סן דייגו (מחוז)

סן דייגו הוא אחד מהמחוזות הדרומיים ביותר של קליפורניה והמחוז הדרומי ביותר לחופו של האוקיינוס השקט. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא העיר סן דייגו. במחוז גרים כ-2.5 מיליון תושבים (2008). המתיישבים הראשונים של מחוז סן דייגו היו ספרדים שהגיעו בשנת 1769 והקימו את מיסיון 'סן דייגו דה אלקלה'. מחוז סן דייגו הפך לחלק מארצות הברית לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848. השם סן דייגו הגיע במקור ממגלה הארצות הספרדי סבסטיאן ויזקאינו אשר מיפה את מפרץ סן דייגו בשנת 1602 ואת חופי קליפורניה קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו. העיר והמחוז נקראו השוכנים לחופי המפרץ נקראו על שמו של המפרץ. המחוז הוגדר כמדינה בשנת 1850 והיה גדול משטחו כיום. שטחו כלל את רוב דרום קליפורניה ומזרח מחוז לוס אנג'לס. בסוף המאה ה-19 קטן שטח מחוז סן דייגו כאשר הוקמו מחוזות חדשים: מחוז ריברסייד בשנת 1893, מחוז אורנג' ב-1889 ומחוז אימפריאל בשנת 1907. מחוז סן דייגו משתרע על 11,721 קילומטר רבועים. 10,878 ק"מ רבועים אדמה ו-843 קילומטר רבועים מים (7.20%). בחלקו המערבי של המחוז משתרע חופו של האוקיינוס השקט לאורך 70 ק"מ, הרים גובהים ומושלגים בפסגתם במזרח ומאחוריהם מדבר סונורה. במרכז המחוז משתרע יער לאומי קליבלנד סן דייגו (בירת המחוז) אושנסייד אימפריאל ביץ' אל קיון אנקינידס אסקונדידו דל מאר ויסטה לה מסה למון גרוב נשיונל סיטי צ'ולה ויסטה סולנה ביץ' סנטי סן מרקוס פאוויי קורונדו קרלסבד בשנת 2006 חיו במחוז 2,461,454 תושבים ב-1,067,846 משקי בית ו-663,449 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 259 אנשים לקמ"ר. אתר האינטרנט הרשמי של סן דייגו (באנגלית) סן דייגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
רעיה הרניק

רעיה הַרְניק (נולדה ב-7 באוגוסט 1933) היא סופרת, משוררת ופעילת חברה ישראלית. הרניק נולדה בשם רעיה ויטקובסקי בברלין בירת גרמניה, השנייה משני ילדיהם של רות לבית קאופמן וארווין (משה) ויטקובסקי (לימים ויתקון), שהיה תעשיין ממשפחה עשירה, בעל תואר דוקטור בכלכלה פוליטית מאוניברסיטת ברלין. ב-1936, כשהייתה כבת ארבע, עלתה המשפחה לארץ ישראל, והתיישבה בתל אביב. בשנת 1943 עברו לירושלים. בארץ עבד אביה במחלקת המסחר והתעשייה של הסוכנות היהודית, ובהמשך היה הנספח הכלכלי הראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון (1949–1951), ולאחר מכן מנכ"ל בנק אגוד לישראל. הרניק למדה סוציולוגיה באוניברסיטה העברית. עבדה כעורכת תוכניות רדיו ב"קול ישראל". נישאה למוזיקאי ועורך הרדיו מאיר הרניק, שנהרג בתאונת דרכים ב-1972. הרניק נחשפה לתודעת הציבור לאחר נפילתו של בנה, רב-סרן גוני הרניק, בקרב על הבופור בתחילתו של מבצע שלום הגליל. היא הייתה מהבולטות שבמבקרי המלחמה, של מדיניות ישראל בלבנון ושל אבותיה, מנחם בגין ואריאל שרון. מחאתה עוררה הדים רבים, בייחוד משום שעד אותה תקופה לא היה מקובל שהורים שכולים יביעו מחאה על המדיניות הצבאית והביטחונית של הממשלה. לאחר סיום המלחמה החלה ליזום מפגשי דיאלוג עם אנשי ימין והציבור הדתי הרחוקים מהשקפתה הפוליטית. היא הוציאה ספרי שירים וספרי ילדים. במיוחד התפרסמו השירים שכתבה לזכר בנה, "שירים לגוני" (1983). ספרה לילדים "גוני" מספר את קורות חייו ומותו של בנה גוני. ספרה לילדים "אחי אחי", העוסק בהתמודדותו של ילד השוכל את אחיו, זכה ב-1994 בפרס זאב לספרות ילדים. אחיו הצעיר של אביה, ד"ר אלפרד ויתקון, היה שופט בית המשפט העליון. גיסתה (אחות בעלה) הייתה הציירת נהדה גפני. מתגוררת בירושלים. רעיה הרניק, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של רעיה הרניק, בקטלוג הספרייה הלאומית רעיה הרניק, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) רחלי ריף, צריך לעזור לזיכרון, מקור ראשון, מוסף "שבת", 23 בפברואר 2012, ריאיון עם רעיה הרניק לרגל צאת מבחר משיריה חן קוטס בר, ההר זוכר הכל: הפצע מהבופור עדיין מדמם, באתר nrg‏, 10 ביוני 2012. רעיה הרניק, דף שער בספרייה הלאומית רעיה הרניק, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רעיה הרניק, שיר: פראג 83' , באתר הארץ, 13 ביוני 2024 דוד תדהר (עורך), "ד"ר משה ארוין ויתקון (ויטקובסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4520. ראו עוד: זהר שביט, מנוחה גלבוע, גרשון ברגסון, 'נימוקים למתן הפרס לרעיה הרניק על ספרה: אחי אחי (ודבר מקבלת הפרס)', ספרות ילדים ונוער כ, ב (1993), 10–12. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רייס

האם התכוונתם ל... אישים אדגר רייס בורוז – סופר אמריקאי הידוע בעיקר כמחבר סדרת הספרים טרזן אמה רייס - במאית תיאטרון בריטית אן רייס – סופרת אמריקאית אנגאורי רייס – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אוסטרלית אנשל רייס – ממנהיגיה של יהדות פולין ופעיל בחיי התרבות של יהודי פולין בארץ ישראל ארני רייס הבן – שחקן, אמן לחימה, ופעלולן אמריקאי בן רייס – כדורסלן ישראלי, רכז בני השרון גדעון רייס – ספורטאי ישראלי ג'ין רייס – סופרת קריבית שהתגוררה שנים רבות באנגליה. מחברת הספר "ים סרגסו הרחב" (1966), מעין פריקוול לרומן "ג'יין אייר" ג'רי רייס – מגדולי שחקני הפוטבול האמריקאי בכל הזמנים דייוויד רייס אטצ'יסון – היה עורך דין וסנאטור אמריקאי ממדינת מיזורי. דמיאן רייס – זמר פולק אירי זאב רייס – ספורטאי ישראלי חוסה אנטוניו רייס – כדורגלן ספרדי, קשר בנפיקה ליסבון חן רייס (Reiss) - זמרת אופרה ישראלית טים רייס – פזמונאי אנגלי טשרנה רייס – בוטנאית רומנית-ישראלית יצחק רייס – ממציא, יזם ופטרון שחמט יהודי-אמריקאי לודוביט רייס – כדורגלן הולנדי סוזאן רייס – היועצת לביטחון לאומי בממשלו של ברק אובמה פיליפ רייס (Reyes) - מדען וממציא יהודי-גרמני, אשר היה בין הראשונים שהמציאו את הטלפון פליפה רייס – כדורסלן ספרדי, סנטר ופאוור פורוורד ריאל מדריד ונבחרת ספרד קונדוליזה רייס – מזכירת המדינה של ארצות הברית בקדנציה השנייה של הנשיא ג'ורג' בוש הבן אחר טמפה ביי רייס (Tampa Bay Rays) - קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סיינט פיטרסברג שבאזור מפרץ טמפה, פלורידה משפט רייס – משפט מרכזי בתחום החישוביות, שעוסק ביכולת של אלגוריתמים לחקור אלגוריתמים אחרים רייס (משחק) – משחק קלפים ישראלי שפותח והוצא לאור על ידי חיים שפיר. פרויקט רייס – שם קוד לפרויקט הבנייה של גרמניה הנאצית בשנים 1943-1945. ריס (פירושונים)
ז'וזף ז'ורז'

ז'וזף אלפונס ז'ורז' (בצרפתית: Joseph Alphonse Georges; ‏15 באוגוסט 1875 – 24 באפריל 1951) היה גנרל צרפתי ששימש כמפקד החזית הצפונית במהלך המערכה על צרפת. ז'ורז', בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר, שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 הצטרף, בדרגת קולונל, אל המשלחת הצבאית הצרפתית שיצאה ליוון. בין 1918 ל-1922 היה מפקד חיל המשלוח הצרפתי ביוגוסלביה ולאחר מכן שירת בחיל המצב הצרפתי בחבל הרוהר. בשנים 1925–1926 שימש כשלישו של המרשל אנרי פיליפ פטן במהלך מלחמת הריף, בה סייעה צרפת לספרד לדכא את מרידת שבטי הריף במרוקו. בין 1929 ל-1931 היה מנהל משרד המלחמה תחת השרים אנדרה מאז'ינו ולואי בארטו. ב-9 באוקטובר 1934 נפגע באירוע במרסיי בו התנקשו בחיי המלך אלכסנדר הראשון מיוגוסלביה ובחיי בארטו. בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התמנה למפקד החזית הצפונית, והיה אחראי על קבוצות הארמיות שהיו אמורות להגן על צרפת מן הצפון ומן המזרח במקרה של פלישה גרמנית. הוא התנגד לתוכנית הפעולה שהגה ראש המטה הכללי, הגנרל מוריס גמלאן, לפיה במקרה של מלחמה תתפוס קבוצת הארמיות הראשונה בפיקודו של גסטון ביוט עמדות קדמיות בבלגיה ובהולנד, אך דעתו לא התקבלה. בעת המערכה על צרפת ב-1940 נכשלו קבוצות הארמיות שבפיקודו בהדיפת המתקפה הגרמנית, והצבא הצרפתי הובס בתוך שישה שבועות. בשנת 1943 הצטרף אל הגנרל אנרי ז'ירו באלג'יריה, והיה בין ראשי "הוועד לשחרור לאומי" בו פעלו גם אנשי צרפת החופשית בראשות שארל דה גול, בין יוני לנובמבר 1943, ולאחר מכן יצא לגמלאות. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף ז'ורז' בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.