laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אופטסאט (משפחת לוויינים)

אופטסאט (OptSat) הוא שם מסחרי של משפחת לווייני תצפית קטנים מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. ישראל מתמחה בייצור של לוויינים קטנים וקלים, המתאימים לשיגור הבלתי שגרתי לכיוון מערב, המתחייב ממיקומה של ישראל ומהתנאים הגאו-פוליטיים בקרבתה. לווייני ארוס כבר פועלים בחלל ומהווים נגזרת אזרחית של לווייני אופק. OPTSAT משמש בפועל כלוויין בסיס ללווייני אופק, ארוס, טכסאר ועוד. אופטסאט 1000 היא משפחת לוויינים, חלוצה בתחום הדמיה אלקטרו-אופטית. שתי משפחות לוויינים יצאו מסדרה זו: אופק 3, וארוס A. הלוויינים במשקל 250 ק"ג, מיוצבים בשלושה צירים. לוויינים אלו נשלטים מתחנה יחידה או מכמה תחנות קרקעיות (Ground Control Station). אופסאט 2000 היא משפחת לוויינים המהווה לוויין בסיס עבור אופק, והנגזרת האזרחית שלו, הלוויין ארוס. על פי נתונים שפורסמו על ידי התעשייה האווירית ללוויין כושר צילום תמונות (בשחור לבן) ברזולוציה של 70 סנטימטרים. אופטסאט 3000 היא משפחת לווייני צילום מתקדם מדור שלישי, אותה משווקת התעשייה האווירית בקרב לקוחות בחו"ל. לוויין מסדרת אופטסאט 3000 נחשף לראשונה בסאלון האווירי בפריס ב-17 ביוני 2007. מדובר בלוויין המבוסס על המרכב הגנרי שפותח בתעשייה האווירית, וישמש כבסיס ללוויין צילום מתקדם, לוויין מכ"ם (טכסאר) ולוויין מחקר עם מצלמה מולטי ספקטראלית (ונוס). למרכב הגנרי יתרונות רבים על הדור הנוכחי של לווייני אופק, ובראשם המודולריות של המטע"ד. הלוויין יכלול מצלמה פאן כרומטית ובנוסף לה מצלמה מולטי ספקטראלית, לראשונה בלוויין צילום מתוצרת ישראל. אורך החיים של לוויין זה צפוי להיות לפחות שש שנים, על פי הודעה לתקשורת של התעשייה האווירית. בינואר 2010 נחשפה פומבית מצלמת הלוויין, המכונה יופיטר. המצלמה מתוצרת אל-אופ, ולה רזולוציה של 50 ס"מ מגובה 600 ק"מ. משקל הלוויין כ-400 ק"ג ובתכנון לבנות לפחות 2 לוויינים בגרסה צבאית שישוגרו תחת השם "אופק" ואחד תחת השם "ארוס C". מבין הלקוחות מחו"ל איטליה היא אחת הראשונות לרכוש לוויין זה. ב-2 באוגוסט 2017 שוגר לחלל, ממרכז החלל הגיאני, אופטסאט 3000 שנרכש על ידי איטליה לשימוש משרד הביטחון האיטלקי. הלוויין האיטלקי-ישראלי SHALOM מיועד להיות לוויין צילום היפרספקטראלי ואמור להשתמש בפלטפורמת אופטסאט 3000. אופק (לוויין) נתונים על הלוויין, באתר התעשייה האווירית נתונים על הלוויין מאתר Defense Update נתונים על מצלמת החלל יופיטר(הקישור אינו פעיל) התעשייה האווירית, ‏הלוויין ונוס ולווין תצפית מדגם אופטסאט ישוגרו השנה מגויאנה הצרפתית, באתר "הידען", 26 בפברואר 2014 אופטסאט 1000 באתר התעשייה האווירית. אופטסאט 2000 באתר התעשייה האווירית. אופטסאט 3000 באתר התעשייה האווירית. ירון דרוקמן, אותות ראשונים התקבלו משני הלוויינים ששוגרו לחלל, באתר ynet, 2 באוגוסט 2017 שני לוויני תצפית מתוצרת התעשייה האווירית ישוגרו לחלל באוגוסט, באתר IsraelDefense, יולי 2017 אייל בן דור, אביה כפרי, Giancarlo Varacalli (ביולי 2014). "SHALOM: Spaceborne Hyperspectral Applicative Land and Ocean Mission: A joint project of ASI-ISA, an update for 2014" (PDF). IGARSS Quebec. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
ג'וזף סינקה

סנגבה פיה (ידוע יותר בשם ג'וזף סינקה; Joseph Cinqué או Cinquez; סביבות 1814 - סביבות 1879), היה אדם יליד מערב אפריקה שנחטף לעבדות ולחם לחירותו. הוא וחבריו החטופים השתלטו על ספינת העבדים הספרדית לה אמיסטאד בה הובלו. הוא נתפס והובל לארצות הברית שם התנהל משפט שהיה אירוע בעל חשיבות במאבק נגד העבדות. בסופו של דבר זכו סינקה וחבריו במשפט בחירותם והוחזרו לאפריקה. סנגבה פיה נולד בשנת 1814 בקירוב, בנו של ראש שבט מקומי במאני שבסיירה לאון. כאשר נלכד על ידי חוטפי עבדים ספרדים בשנת 1839 הוא היה חוואי שגידל אורז, נשוי ואב לשלושה ילדים. הספרדים העניקו לו את השם סינקה, ולקחו אותו כעבד להוואנה שבקובה, ומשם נמכר והובל באוניה "אמיסטאד" לפוארטו פרינציפה (Puerto Principe, כיום: קמגואיי), יישוב בדרומה של קובה. ב-2 ביולי 1839 הצליח סינקה להשתחרר מכבליו, שחרר את שאר העבדים ויחד הם החלו במרד במהלכו נהרג רב החובל, והספינה "אמיסטאד" עברה לידי המורדים של סינקה. סינקה הורה לאנשי הצוות הספרדים שהושארו בחיים לשוט לכיוון אפריקה במשך היום, כך שיהיה בטוח שלא ירמו אותו, אך בניסיון להתחכם הובילו אנשי הצוות את הספינה לעבר קובה במשך הלילה. כך במשך 63 ימים שטה הספינה בזיגזגים, עד שנסחפה לכיוון לונג איילנד שבניו יורק שם משמר החופים השתלט על הספינה, והעבדים כולל סינקה, שניסה לקפוץ למים, נלקחו למאסר בניו הייבן. הספרדים דרשו את החזרתם של העבדים לקובה. מרטין ואן ביורן, נשיא ארצות הברית, נטה להסכים אך התעקש שישפטו על רצח בארצות הברית. שיקוליו היו לרצות את הספרדים ותומכי העבדות בדרום על מנת להיבחר לכהונה נוספת. עורכי דין הפעילים לביטול העבדות לקחו את המקרה לטיפולם, וגייסו לצידם את התקשורת ואת דעת הקהל בניו יורק. בבית המשפט נטען כי אף שהעבדות הייתה חוקית בקובה, הבאת העבדים מאפריקה הייתה בניגוד לחוק, כך שזאת הייתה בעצם חטיפה והייתה לחטופים הזכות הטבעית להשתמש באלימות להשתחרר ולזכות בעצמאותם. השופט הסכים לטיעון על אף שהיה ידוע כתומך נלהב ברעיון עליונות האדם הלבן, ופסק לזכות העבדים המורדים. אולם ממשלת ארצות הברית עתרה לבית המשפט העליון. הנשיא לשעבר ג'ון קווינסי אדמס, שאביו הנשיא ג'ון אדמס היה מחותמי הצהרת העצמאות, נטל על עצמו בגיל 73 את ההגנה בתיק מול הממשלה. למשפט ניתן סיקור עיתונאי נרחב. נאומו המרגש בן שמונה השעות של הנשיא לשעבר, שיש הרואים אותו כרגע התהילה שלו, הביא לשחרור העבדים המורדים. לואיס טאפאן והאגודה אמריקאית לביטול העבדות (American Anti-Slavery Society) שגייסה כספים למימון המשפט, גייסו די כספים למימון השבת 35 העבדים המורדים ששרדו בחזרה לאפריקה. לבסוף הם חזרו לאפריקה, בינואר 1842, יחד עם חמישה מיסיונרים, שם ייסדו מיסיון נוצרי נגד עבדות. סינקה גילה שאשתו ושלושת בניו נהרגו בעת העדרו. לאחר שעזב את המיסיון פנה לעסוק במסחר. קיימות טענות שעסק בעצמו במסחר בעבדים, אולם נראה שאינן מבוססות. מרד העבדים בהאיטי מרד העבדים - ויליאם א' אואנס. הוצאת עמיחי 1966. מאנגלית: שמואל שיחור. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף סינקה בוויקישיתוף
סרט דביק

סרט דביק (נקרא בפי העם גם סרט הדבקה) הוא שם למשפחה של סרטים המכילים דבק (לרוב חד-צדדי), המשמשים להצמדה קבועה או זמנית של אובייקט אחד למשנהו או לאיחוי קרעים. הסרט הדביק הוא דבק רגיש לחץ. יש המייחסים את המצאת הסרט הדביק לריצ'רד דראו (Richard Drew) מחברת 3M (בשמה דאז - Minnesota Mining and Manufacturing Company) בשנת 1926, אולם סביר להניח שהוא אימץ טכנולוגיה מוכרת והצליח לשווק אותה בארצות הברית[דרוש מקור]. הסרטים הדביקים הראשונים היו כנראה פלסטרים, ששימשו להצמדת גזה לפצעים, הסרטים הראשונים שיצאו לשימוש משרדי היו עשויים מנייר מצופה דבק ולכן נקראו נייר דבק. מאוחר יותר יוצרו סרטי הדבקה מנייר שנקראו מסקינג-טייפ (Masking Tape), האיזולירבנד שהיה עשוי מוויניל, סרטי הסלוטייפ שהיו עשויים מצלופן. ערך מורחב – סרט דביק רפואי סרט דביק רפואי הוא סוג של סרט דביק המותאם לשימוש ברפואה. זהו אחד מהכלים המשמשים להגשת עזרה ראשונה. נייר דבק סלוטייפ מדיה וקבצים בנושא סרט דביק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טום

האם התכוונתם ל... טום (נהר) – נהר ברוסיה טום (גבינה) – שם כללי שניתן לקבוצה של גבינות שמיוצרות בעיקר בהרי האלפים הצרפתיים ובשווייץ. טום המציצן – באגדת ליידי גודייבה, הציץ בליידי הרוכבת ערומה ונענש בעיוורון תום אישים ששמם הפרטי הוא טום
קטניה

האם התכוונתם ל... קטניות – משפחה של צמחים קטניה (נפה) – נפה במחוז סיציליה שבאיטליה קטניה (עיר) – בירת נפת קטניה שבאיטליה קטניה (כדורגל) – קבוצת כדורגל מהעיר קטניה גטו קטניה – גטו יהודי שהתקיים בעיר קטניה מאז המאה ה-13
קודורי

האם התכוונתם ל... קודורי (נהר) – הנהר השני בגודלו באבחזיה (גאורגיה) הזורם לים השחור קודורי (עמק) – עמק נהר הקודורי שנמצא באבחזיה עילית ומאוכלס ברובו בסוואנים (גאורגים) קודורי (כפר) – כפר במזרח אבחזיה משבר קודורי (2006) – מנהיג מיליציה מקומית בעמק קודורי הכריז על אי ציות לשלטון הגאורגי משבר קודורי (2001) – משבר בו תקפו פליטים צ'צ'נים מפנקיסי וגאורגים את האבחזים, שניצחו בעזרת רוסיה ראו גם: פלישת רוסיה לקודורי – במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה, באוגוסט 2008
מקלובה

מקלובה (בערבית: مقلوبة – הפוכה) היא תבשיל אורז עם בשר וירקות ערבי מסורתי. את המקלובה מכינים כך שהירקות והבשר מתבשלים בתחתית הסיר, כשמעליהם שכבת אורז המתבשלת תוך ספיגת טעמי השכבה שמתחתיה. בעת ההגשה הופכים את הסיר על מגש עגול (ומכאן השם 'מקלובה'), כך שמתקבל "תל" מעוצב של אורז שמעליו הבשר והירקות. לרוב מכינים את התבשיל מבשר כבש או עוף, חצילים, כרובית, עגבניות וירקות שונים כגון קישואים, תפוחי אדמה, בצל ועוד. המאכל נודע כתבשיל ביתי במטבח של ערביי ארץ ישראל שהוא חלק מהמטבח המזרח-תיכוני, אם כי הוא נפוץ גם במטבח הצפון-אפריקאי. מדיה וקבצים בנושא מקלובה בוויקישיתוף חני פרבר, מקלובה, מאתר וואלה מקלובה, מאתר "על השולחן" גיא רובננקו, מקלובה מהירה מהמטבח של אל-באבור, באתר ynet, 20 בספטמבר 2006 מקלובה של בישולצ'יק ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט קאהן

האם התכוונתם ל... רוברט קאהן (מלחין) – מלחין ופסנתרן יהודי-גרמני ומורה למוזיקה בוב קאהן – מהנדס חשמל אמריקאי, הנחשב לאחד מאבות האינטרנט בוב קיין (נולד בשם רוברט קאהן) - קומיקסאי יהודי-אמריקאי; מיוצרי דמות הקומיקס באטמן
קבוצת גיל

באנתרופולוגיה, קבוצת גיל הא קטגוריה חברתית או קבוצה חברתית משותפת, המכילה אנשים בעלי גיל דומה, בעלי זהות משותפת, השומרים על קשרים לאורך זמן רב והעוברים יחדיו שורה של מעברי סטטוס. זאת בניגוד למעמד גילאי אותו אנשים עוברים באופן אינדיבידואלי. בעוד קבוצת שנה או מחזור בבית-הספר יכולים להוות דוגמה לקבוצת גיל (כגון: מחזור שנת 2004), המושג נפוץ בעיקר בעת התייחסות למערכות בחברות שבטיות. תופעה זו שכיחה בעיקר במזרח אפריקה, מרכז ברזיל ומספר אזורים בגינאה החדשה, בהם בחברות רבות הדגש על קיבוץ חברתי מבוסס גיל מאפיל על קיבוץ חברתי מבוסס שארות ומוצא. קבוצות גיל בחברות אלו נוצרות על ידי הקיבוץ המחזורי של אנשים צעירים – בדרך-כלל גברים – ליחידה משותפת בעלת שם וזהות שיתופיים. בכל עת שהחברים מתבגרים, וותק הקבוצה עולה בעוד קבוצות מבוגרות יותר נעלמות וחדשות נוצרות מתחת. ניתן להתייחס אל קבוצות הגיל והמערכות אשר בתוכן הן נמצאות כאל מחזוריות או פרוגרסיביות. במערכות מחזוריות, ישנו מספר סופי של קבוצות, כאשר כל קבוצת גיל שבה ומופיעה עם חברים חדשים במהלך הדורות. במערכות פרוגרסיביות, קבוצת גיל מופיעה פעם אחת וכאשר חברי הקבוצה מתים היא פוסקת מלהתקיים. חברות בעלות מערכת מחזורית או פרוגרסיבית, בדרך-כלל מגיעות לאותם רעיונות לגבי קוסמולוגיה וטבע הזמן. מערכות במזרח אפריקה מספקות את הדוגמאות הקלאסיות, כגון: מערכת הזולו אימפי בה חטיבות לוחמים מבוססות על קבוצות גיל. רוג'ר קיסינג (1981), מביא את הדוגמה של שבט הקרימוג'ונג שבאוגנדה בו ישנן כשש קבוצות גיל פעילות בכל זמן נתון, בהן הגברים הצעירים מצורפים לקבוצה הצעירה ביותר אשר נסגרת לאחר פרק זמן של כ־5–6 שנים ולאחר-מכן נפתחת קבוצה חדשה. באופן המתאים לצורתן המורכבת של מערכות רבות במזרח אפריקה, קבוצות גיל בשבט הקרימוג'ונג מקובצות גם הן לקבוצות דור המכילות חמש קבוצות גיל רציפות. ישנן בסך-הכל ארבע קבוצות דור; כל אחת בעלת שם קבוע וחוזרת באופן מחזורי כל מאה שנים. בזמן נתון, שתי קבוצות דור תהיינה פעילות: אחת צעירה ואחת וותיקה. שתי קבוצות הדור מוצמדות, לסירוגין, לשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטי פליז ומיוחסים באופן סימבולי כ"צהובים", ולשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטים מנחושת והמיוחסים באופן סימבולי כ"אדומים". השמות לקבוצות הגיל נבחרים ממאגר שמות המשויך אל כל זוג קבוצות דור, אשר להם אין סדר קבוע. כאשר מתים מרבית מחברי קבוצת דור, החברים הנותרים מאותה קבוצה פורשים, ובמקומם עולה קבוצת הדור הצעירה ונהפכת לוותיקה. בנקודה זו המצטרפים החדשים נהפכים לחברים הראשונים בקבוצת הדור הבאה ברצף. קבוצת הדור הוותיקה אחראית על חניכת המצטרפים החדשים אל תוך קבוצת הגיל הצעירה של קבוצת הדור הצעיר, וכל קבוצת גיל כפופה רשמית לזו שמעליה. בעוד שחברי קבוצת גיל מסוימת חיים עם משפחתם הקרובה ועם חברי שארות קרובים אחרים, וקבוצות גיל אינן מאורגנות באופן הדוק מבפנים, בכל זאת יש להם תפקיד חלקי ומעמד במקרים חברתיים רחבים יותר. לדוגמה, קבוצות הגיל הוותיקות אחראיות על מערכת השפיטה. קבוצת השווים Keesing, R. M. 1981. Cultural Anthropology: A Contemporary Perspective (2nd ed.). New York: Holt, Rinehart and Winston. ISBN 0-03-046296-7. Keesing cites Dyson-Hudson (1963) as his source for the Karimojong example, but no full reference is given. קבוצת גיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרידוט

פרידוט הוא שמה של אבן חן, סוג של פורסטריט, מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין. נוסחת המבנה של הפרידוט היא Fe,Mg)2SiO4) כאשר אחוז המגנזיום גבוה מאחוז הברזל. מקור שם אבן החן הגיע כנראה מערבית - "פארידת" שפרושו "אבן חן" או מהמילה הצרפתית "פריטו" (peritot), כלומר "בלתי ברור". פרידוט היא אחת מאבני החן היחידות בעלות צבע אחד בלבד. עומק הצבע הירוק תלוי בכמות ברזל הכלולה במבנה הגביש, ומשתנה מצהוב-ירוק לצבע זית לירוק חום במקצת. הפרידוט בעל הצבע הנאה ביותר מכיל פחות מ-15% ברזל וכולל יסודות קורט של ניקל וכרום. בניסיון להגדיל את שיווקו יש צורפים המשווקים את הפרידוט תחת השם המסחרי "אזמרגד של ערב" (Evening Emerald), אבל לעומתם יש המכנים בלעג את הפרידוט "אזמרגד לעניים" (לאזמרגד יש גוון ירוק כהה בהשוואה לגוון הירוק צהבהב של הפרידוט). תקופה מסוימת אף שווק הפרידוט תחת השם "כריזוליט" (מיוונית, "אבן זהובה") אלא ששם זה ניתן גם לאבני חן נוספות כדוגמת הכריזובריל הצהוב והשימוש בשם זה הופסק. הפרידוט היא אחת מאבני החן בהן נעשה שימוש בתקופה העתיקה ומשערים כי החלו לכרות אותה כבר לפני 4000 שנה. המקור העיקרי ממנו כרו את האבן מהתקופה העתיקה ועד מלחמת העולם הראשונה הוא קבוצת האיים זגברגד המכונים גם "האי של יוחנן הקדוש" (כיום זבירגט בים האדום מול חופי מצרים). היוונים קראו לאי טופאזיוס ועל שמו לאבן הפרידוט "טופזיון" והרומאים "טופזיוס"" בעקבותיהם. בסופו של דבר ניתן השם לטופז על מנת להבחין בין שתי אבני החן. משערים גם כי הפטדה, אבן המצויה בחושן שכיום מזהים אותה עם הטופז הייתה לאמיתו של דבר סוג של פרידוט. האוליבין הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. בשל נקודת ההתכה הגבוהה של האוליבינים הם הראשונים בשורת בואן להתגבש מתוך מגמה מאפית עשירה במגנזיום וענייה בסיליקה ומצוי לכן בלבה ובקסנוליתים בפרידוטיט של מעטפת כדור הארץ שהמגמה נושאת אל פני השטח. עם זאת, פרידוט באיכות של אבן חן מתהווה רק בחלק קטן מאוד ממקרים אלו. גבישי פרידוט נמצאו גם במטאוריטים של ברזל-ניקל. את הפרידוט כורים בצפון קרולינה, אריזונה, הוואי, נבדה וניו מקסיקו בארצות הברית, ובאוסטרליה, ברזיל, סין, קניה, מקסיקו, בורמה, נורווגיה, פקיסטן, דרום אפריקה, סרי לנקה וטנזניה. פרידוט/אוליבין באיכות גבוהה נכרה באופן מסחרי בשדות הלבה של ערב הסעודית. גביש הפרידוט/אוליבין החתוך כאבן חן הגדול ביותר מצוי במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה ומשקלו 310 קרט (62 גרם). סוג מיוחד של פרידוט/אוליבין מפקיסטן ידוע כפרידוט "קשמיר". בשל גודלן הבלתי רגיל של אבנים אלו הצליחו אומנים מקומיים ליצור אבנים מלוטשות מרובות פאות שמשקלן מעל ל-100 קרט (20 גרם). בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד פרידוט הוא אבן ההולדת של חודש אוגוסט. הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית בתוספת מידע מאתר Mineral Galleries. פרידוט באתר Mineral Galleries פרידוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ראו בקישורים חיצוניים באתר Mineral Galleries
חלום החדר האדום

חלום החדר האדום (הונג לו מנג, במנדרינית: 紅樓夢) הנודע גם כחלום בביתן האדום, חלום ההיכלות האדומים, חלום הארמונות האדומים, סיפורה של אבן, חלום המשכנות האדומים, או דברי ימי האבן, מאת צאו סו'אה-צ'ין הוא אחת מיצירות המופת של הספרות הסינית. הוא חובר בסביבות אמצע המאה ה-18 בימי שושלת צ'ינג ויצא לאור ב-1764. הרומן נאסף ביחד עם עוד שלוש יצירות ספרותיות סיניות הנודעות כארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים. מבין אלו, סיפור החדר האדום נחשב כפסגת היצירה הסינית הקלאסית. צאו סו'אה-צ'ין כתב את שמונים הפרקים הראשונים, אולם נפטר טרם ראה הרומן אור. בשנת 1792 נדפסה גרסה בת 120 פרקים בעריכת גאו אה שככל הנראה כתב את ארבעים הפרקים האחרונים. בשנת 2002 יצא תרגומו של רן קידר לעברית של הספר, שתורגם מהגרסה האנגלית של הספר, שבה 40 פרקים. שני כרכים ראשונים, מתוך ארבעה, של תרגום עברי נוסף ליצירה יצאו לאור בשנת 2018 ובשנת 2021, בהוצאת מוסד ביאליק ובתרגומם של אנדרו פלקס ואמירה כץ, תחת הכותרת "חלום המשכנות האדומים". ישנם מכתשי אסטרואידים המכונים 433 Eros על שמם של שני גיבורי הרומן ג'יה באו-יו' ולין דאי-יו' [דרוש מקור]. הסברה הרווחת במחקר היא כי מדובר ברומן אוטוביוגרפי למחצה, המשקף את קורותיה של משפחתו של צאו סו'אה-צ'ין. כוונתו הייתה להקדישו לכל אותן נשים ששאו הכיר בצעירותו: חברות, קרובות, ומשרתות, כפי שהמספר מפרט בפרק הראשון. הרומן עצמו הוא תיעוד אירועים מפורט ביותר של חיי שבט ג'יה המורחב, המסתעף לשני ענפים, בית נינג-גואו ובית רונג-גואו, אשר מאכלסים שני מבני מגורים סמוכים בבייג'ינג, בירת ממלכת צ'ינג. אבות אבותיהם מונו לדוכסים, ובפתיחתו של הרומן עדיין היוו שני הבתים את אחת מהמשפחות הידועות ביותר בבירה. במקור היו עשירות ורבות השפעה ביותר, עם נשים בנות השבט אשר נעשו פילגשים בחצר המלכות, לבסוף סר חינו של השבט מעיני הקיסר, שפשט על אחוזותיו והחרימן. הרומן איפוא משרטט את נפילת הג'יה מאיגרא רמא של היוקרה, ונסוב על סיפורן של שלושים דמויות עיקריות וארבע מאות משניות. ראשית הסיפור מתאפיין באלמנטים דאואיסטים ובודהיסטים. אבן פלאים, שננטשה על ידי האלה נו'וה, נועדה להעפיל לשחקים, אולם במקום זאת היא מגיעה לפתחה של ממלכת החיים לאחר שהיא מפצירה בנזיר טאואיסטי ובנזיר בודהיסטי להביאה להתבונן בעולם. הגיבור הראשי, ג'יה באו-יו' הוא היורש הבכיר במשפחתו, ככל הנראה גלגול נשמות של האבן (אם כי כתב היד האמין ביותר של משפחת ג'יה, מתאר את האבן ואת ג'יה באו-יו' כשתי ישויות נפרדות, אם כי קשורות זו לזו). בחיים הקודמים הללו הוא קיים מערכת יחסים עם פרח, שהתגלגל כיום להיות דודניתו החולנית של באו-יו', לין דאי-יו' הרגשנית. על כל פנים, גורלו בימי חייו נגזר מראש, חרף אהבתו לדאי-יו' הוא נאלץ לשאת דודנית אחרת, סו'אה באו-צ'אי. הרומן מתחקה אחר משולש האוהבים הזה כשברקע מתרחשת ירידתה של המשפחה מגדולתה. הרומן הוא יוצא דופן לא רק במספרן הרב של הדמויות המתוארות בו - ארבע מאות בסך הכול, אשר חלק הארי שלהן הוא נשים - ובעומק הפסיכולוגי המובא בו - כי אם גם בתיאורים המדויקים והמפורטים של מבנה החיים והחברה בסין במאה ה-18. Cao Xueqin/ The Story of the Stone: also known as The Dream of the Red Chamber. translated by David Hawkes. Penguin Books, 1970-1983, five volumes חלום המשכנות האדומים בהוצאת מוסד ביאליק. מדיה וקבצים בנושא חלום החדר האדום בוויקישיתוף חלום החדר האדום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צאו הסואה-צ'ין, תרגום: רן קידר, חלום החדר האדום, הוצאת אסטרולוג, 2002 חלום המשכנות האדומים א' + ב', באתר הוצאת מוסד ביאליק
גאלית

האם התכוונתם ל... גאלית סקוטית – השפה הקלטית של סקוטלנד גאלית אירית – השפה הקלטית של אירלנד גאלית מאנית – השפה הקלטית של האי מאן גאלית עתיקה – השפה העתיקה של ארץ גאליה גאלית מודרנית
גליליאו צעיר

"גליליאו צעיר" הוא ירחון לילדים ונוער העוסק בתחומי חיים שונים מנקודת מבט מדעית. כתב העת מיועד לילדים בגילאי 15-7 וכולל כתבות בתחומי הדעת השונים – פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, אסטרונומיה, טכנולוגיה, גאוגרפיה, היסטוריה, תרבות, איכות הסביבה, בעלי חיים ועוד, מדור ניסויים הממחיש את ההסברים התאורטיים, וכן חידות ושעשועונים נושאי פרסים בתחומי המדע. כל גיליון מכיל חמש כתבות, בהן כתבה ראשית, ולמעלה מעשרה מדורים קבועים. לעיתים יש נושא מרכזי לגיליון, כך שהכתבות והמדורים מתייחסים לאספקטים שונים שלו. הטקסט מלווה באיורים מקוריים. "גליליאו צעיר" ראה אור לראשונה בפברואר 2004. העורכת הראשונה הייתה מירית פרידמן ולאחריה ערכו אותו מיכל בלום ורוית קלימר. המגזין היה שייך בתחילה לחברת SBC, והיא זו שבשנת 2008 אף איחדה אותו עם מגזין הנוער "מסע צעיר". באפריל 2009 עבר המגזין לידי חברת מוטו תקשורת, ומאוקטובר 2013 יוצא המגזין לאור על ידי מו"ל עצמאי בשם 'גליליאו צעיר בע"מ' אשר זכתה בהליכי ההתמחרות נגד חברת "אבלון מחקרים בע"מ". החברה בבעלות שירי אביב, לשעבר סמנכ"לית מוטו תקשורת. העורכת הנוכחית היא רוני לנגרמן-זיו, שערכה בשנים האחרונות את מגזיני ההורות "הורים וילדים" ו"להיות משפחה". העורך המדעי של המגזין הוא צבי עצמון, שהיה גם העורך המדעי של המגזין למבוגרים "גליליאו" עד סגירתו. בגיליון 121, שפורסם בפברואר 2014, "חגג" המגזין 10 שנות הוצאה לאור. הנושאים הנדונים ב"גליליאו צעיר" כוללים נושאי טבע, איכות הסביבה, היסטוריה, תרבות, אמנות, מדע וטכנולוגיה. מדי פעם, נושא מסוים מלווה מספר גיליונות; למשל, סדרת כתבות על החושים האנושיים, או סדרה על גיבורי על בהיבט מדעי. פרויקטים נוספים כוללים סדרת כתבות שכל אחת מהן מוקדשת לבעל מקצוע מסוים, בעיקר מתחומי המדע. מדי שנה עורך "גליליאו צעיר" את תחרות ההמצאות, שמטרתה לסייע לקוראים הצעירים בפיתוח החשיבה היצירתית. בכל גיליון נבחרת המצאת החודש, ובסוף השנה מוזמנים הקוראים לבחור את ההמצאות הטובות ביותר לדעתם. מבין המדורים הקבועים ניתן להזכיר את מדור חדשות המדע, מדור איכות הסביבה המספק הצצה לנושאי איכות סביבה בארץ ובעולם, את מדור מדינה המתעמק בכל חודש במדינה אחרת על ייחודיותה, בעלי החיים ואוצרות הטבע שלה, מדורי עולם החי - העוסקים בחיות בית ובחיות הספארי, ומדור הניסויים, המציג ניסויים שאפשר לעשות בבית ומספק להם את ההסבר המדעי. בנוסף, בירחון מדור המלצות לאתרי אינטרנט, ספרים, אירועי תרבות ומדע, סרטים ועוד. כמו כן, הוא מפרסם ציורים של קוראים. גליליאו (כתב עת) אתר האינטרנט הרשמי של גליליאו צעיר עמוד הפייסבוק של גליליאו צעיר דפנה לוי, על כתבי עת לילדים בעידן המסכים, ישראל היום, אוקטובר 2021 ידיעה על האיחוד בין גליליאו צעיר ומסע צעיר
גאלית סקוטית

גאלית סקוטית (Gàidhlig, באנגלית: Scottish Gaelic) היא שפה ממשפחת השפות הקלטיות. זו שפה שונה מהשפה הסקוטית, ששייכת לקבוצת השפות הגרמאניות וקרובה לאנגלית. היא מדוברת כיום בפי כ-90 אלף מתושבי סקוטלנד, רובם ככולם דוברים גם אנגלית. בנוסף דוברים אותה כמה אלפי אנשים בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה. אף על פי שהשפה אינה שכיחה בחיי היום-יום בסקוטלנד, עדיין ניתן למצוא בתי ספר שמלמדים אותה ומוסדות שמשתמשים בה. הגאלית הסקוטית שייכת לפלג הצפוני, הגוידלי, של השפות הקלטיות, ביחד עם אירית ומאנית, שכמעט נכחדה. באנגלית השפה נקראת Gaelic, ובגאלית: Gàidhlig. היא קרובה מאוד לאירית, אך מדובר בשתי שפות שונות. לעיתים נהוג לכנות גם את השפה המדוברת באירלנד "גאלית", אך אין מדובר באותה השפה. במקרה זה נהוג להבדיל בין "גאלית סקוטית" ו"גאלית אירית". אחד ההבדלים הבולטים לעין בין שתי השפות הוא כיוונם של התגים, האקצנטים, מעל התנועות: באירית התגים נוטים ימינה (áéíóú) ובגאלית – שמאלה (àèìòù). כיום בסקוטלנד נעשים מאמצים לשמר את השפה ולהרחיב את תפוצתה. אף על פי שגאלית סקוטית אינה שפה רשמית בבריטניה, לפי החוק הבריטי ניתן להעניק אזרחות בריטית לאדם שדובר גאלית ושאינו דובר אנגלית. השפה מדוברת בעיקר בצפון סקוטלנד, באזור היילנדס (Highlands) ובאיים ההֶבּרידים, אם כי היא אינה מדוברת כלל באיי אורקני ואיי שטלנד, המהווים את הקצה הצפוני ביותר של סקוטלנד (ושל הממלכה המאוחדת כולה). למקומות רבים בסקוטלנד שם גאלי לצד השם האנגלי המופיע על שלטים ציבוריים בשם האנגלי. לעיתים מדובר בכתיב שונה לאותו השם, כמו במקרה של גלאזגו, העיר הגדולה בסקוטלנד (Glasgow באנגלית, Glaschù בגאלית), ולעיתים בשם שונה לגמרי, כמו במקרה של פורט ויליאם, הנקראת Fort William באנגלית ו-An Gearasdan בגאלית. כמו כן, בסקוטלנד אף פועלת תחנת רדיו, המשדרת תוכניות אירוח, הקראת חדשות ומוזיקה אך ורק בשפה הגאלית. מדיה וקבצים בנושא גאלית סקוטית בוויקישיתוף Can £27m a year bring a language back from near death מאתר ה-BBC גאלית סקוטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Scotland's Census 2001 – Gaelic Report – General Register Office for Scotland
מערכון

מערכון (מערכה + סיומת הקטנה "ון" – כלומר מערכה קטנה) הוא קטע תיאטרלי קצר, שלרוב מציג סיטואציה מבדחת והומוריסטית. מערכונים מוצגים בטלוויזיה, ברדיו או על הבמה. ישנם כמה סוגי מערכונים: סיטואציה – במערכונים כאלו ישנה סיטואציה אירונית או אבסורדית (כמו פסיכולוג שחושף בפני הלקוח שלו את הבעיות שלו). טקסט ויכולת הבעה קולית – במערכונים אלו יש שימוש בדיאלוגים שנונים ושימוש בקולות מסוימים ובהשפעה מילולית. במערכונים אלו יש שימוש בעיקר ברדיו. תנועה ומימיקה – במערכונים אלו יש שימוש בהומור פיזי ובהבעות פנים. מערכונים מסוג זה מתבססים רק על הבמה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הקרקס המעופף של מונטי פייתון (1969–1974) סאטרדיי נייט לייב הגשש החיוור דבי ונולי שלישיית מה קשור שלישיית פרוזק אסי וגורי אלי ומריאנו דז'יגאן ושומאכר ניקוי ראש (1974–1976) כאן גרים בכיף (2010–2011) זהו זה! (1978–1998) מוצ"ש (1989–1993) נייס גיא (1990–1992) החמישייה הקאמרית (1993–1997) פלטפוס (1994–1996) הקומדי סטור (1994–1996) החרצופים (1996–2001) דומינו גרוס (1999–2000) כוכבי השכונה (2001–2003) שידורי המהפכה (2002) הרצועה (2003–2006) ארץ נהדרת (2003 – רץ) קצרים (2004–2009) באבאגנוש (2005) היכל התרבות (2005–2006) הישראלים (2007) לא לפני הילדים (2007–2009) מקום לדאגה (2008–2009) שבוע סוף! (2008–2010) מצב האומה (תוכנית טלוויזיה) (2010 – רץ) בובה של לילה (2011 – רץ) בובה של מדינה (2013 – רץ) גן חיות (2013 – רץ) הפרלמנט (2012–2014) היהודים באים (2014 – רץ) מדינת הגמדים (2017 – רץ)
מאנית

מאנית, גאלית מאנית או מאנקס (מאנית: Gaelg Vanninagh או Gailck Vanninagh; אנגלית: Manx Gaelix) היא שפה קלטית. זוהי השפה הלאומית המסורתית באי מאן, אך נחשבת לשפה מתה מאז 1974, שבה מת האדם האחרון שהיה דוברה הילידי. השפה המדוברת כיום באי היא אנגלית. כיום נעשים מאמצים להחיות את השפה ולהרחיב את תפוצתה. בבתי-הספר באי ניתן (ללא חובה) ללמוד אותה. חלק מדיוני הפרלמנט של האי (Tynwald) מתנהלים על-פי התקנון במאנית. על פי הערכות מ-2015, כ-1,800 איש דוברים את השפה, כשפה שנייה, ברמה בה הם יכולים לנהל בה שיחה. היא שייכת לפלג הצפוני, הגוידלי, של השפות הקלטיות, ביחד עם גאלית סקוטית ואירית. באנגלית נקראת Manx ובמאנית היא נקראת בעצם "גאלית" (Gaelg או Gailck). כתב המאנית שונה באופן מהותי מהכתב של השפות הגוידליות האחרות. באירית וסקוטית יש משקל רב לאטימולוגיה הקלטית וסימון אחיד לתופעות המוטציות של העיצורים על ידי האות h. הכתב של המאנית, לעומת זאת, התפתח מאוחר יותר וספג השפעה חזקה של האנגלית. כך, למשל, הצליל m העובר מוטציה בתחילת מילה יכתב mh (שנהגה כמו v) באירית וסקוטית ואילו במאנית ייכתב כ-v: החייאת שפה מאנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.