laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ע'אדה שועאע

ע'אדה שועאע (בערבית: غادة شعاع; נולדה ב-10 בספטמבר 1972) היא אתלטית סורית בעבר. היא אלופה אולימפית ואלופת עולם בקרב שבע. שועאע הספורטאית הסורית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב אולימפית. שועאע נולדה במחרדה שבמחוז חמאת. בנעוריה עסקה בכדורסל, אך ב-1991 החליטה להתחיל להתאמן באתלטיקה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באותה שנה בטוקיו סיימה במקום האחרון, אך באליפות אסיה זכתה במדליית כסף. באולימפיאדת ברצלונה (1992) סבלה מפציעה וסיימה במקום ה-18. במשחקי הים התיכון של 1993 סיימה במקום השני. נכון ל-2016 מתגוררת בגרמניה. פריצתה הגדולה של שועאע הגיעה בשנת 1995. בטורניר שנערך בגציס שבאוסטריה זכתה במקום הראשון, עם תוצאה שהציבה אותה כמועמדת לזכייה באליפות העולם בגטבורג לצדה של זאבינה בראון מגרמניה. בראון נעדרה בסופו של דבר מאליפות העולם בשל פציעה, ושועאע זכתה במדליית הזהב. בהמשך, קבעה שיא אישי של 6,942 נקודות בטורניר בגציס, שנכון לשנת 2008 הוא תקף גם כשיא אסיה. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוכיחה שועאע כי זכייתה באליפות העולם לא הייתה אירוע חד פעמי, והיא זכתה גם בה במדליית זהב. הייתה זו מדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות סוריה, והיחידה עד כה (2024). לאחר האולימפיאדה סבלה מפציעות, מהן לא התאוששה עד 1999, אז זכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בסביליה. בראשית אולימפיאדת סידני (2000) נפצעה שוב, ולא השלימה את התחרויות. לאחר מכן החליטה לפרוש מפעילות ספורטיבית. אתר האינטרנט הרשמי של ע'אדה שועאע (בגרמנית) ע'אדה שועאע, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ע'אדה שועאע, באתר olympedia.org ע'אדה שועאע, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ע'אדה שועאע, באתר Track and Field (נשים)
אברהם פאהן

אברהם פאהן (8 באוגוסט 1916 – 19 בפברואר 2012) היה פרופסור ישראלי לבוטניקה וחתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת תשכ"ג (1963). אברהם פאהן נולד בווינה שבאוסטריה להוריו אשר ושרה פאהן אשר היו פליטים מגליציה במלחמת העולם הראשונה. מאוחר יותר חזרו איתו ועם אחיו, משה חייםֿ, לעיירה האליץ' שבפולין. בשנת 1935 עלה לישראל. בין 1942–1945 לימד ביולוגיה בתיכון החקלאי "בית ירח" שבעמק הירדן. הוא סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1948. בזמן מלחמת העצמאות שירת בצבא ההגנה לישראל. ב-13 באפריל באותה שנה, התחתן עם נחמה אקהייזר. בחתונתם, הצילו את חברי מחלקת הבוטניקה שהיו אמורים לעלות בשיירת הר הצופים באותו היום, אך במקום זאת נכחו בחתונה. לשניים נולדו שלוש בנות: ד"ר מרים פאהן, נעמי פאהן-שטיינמץ ואשרת-דפנה שנקטפה באיבה ביום א' טבת תשט"ז. ב-1952 הוא הצטרף לסגל האוניברסיטה והיה מרצה במחלקה לבוטניקה. בשנים 1952–1953 היה פאהן עמית מחקר באוניברסיטת קיימברידג' וב-1956 באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1960 קודם פאהן לדרג פרופסור חבר ובשנת 1965 לפרופסור מן המניין. באותה עת הוא שימש דיקן הפקולטה למדע (1964–1966). בשנים 1969–1970 הוא החזיק בתפקיד הפרו-רקטור. לאחר מלחמת ששת הימים ואכלוס הקמפוס של האוניברסיטה העברית בהר הצופים, החל פאהן, בסיועם של מיכאל אבישי ומאיר שאואט, בשיקום הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים. כמו כן הוא עמד תקופה ארוכה בראש ענף היער של מכון ווֹלקני. בנוסף, שימש פאהן כחבר באגודה הלינאית של לונדון, האגודה הבולטת בעולם לחקר מיון עולם הטבע, וכחבר של כבוד באגודה הבוטנית של Botanical Society of America. פאהן פרש לגמלאות בשנת 1985. לאורך השנים הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והמכון הטכנולוגי של ציריך. ספריו בתחום האנטומיה של הצמח היו למקור ידע בסיסי בתחום וצוטטו רבות במחקרים אקדמיים. בשנת תשכ"ג-1963 הוענק לפאהן פרס ישראל במדעי החיים. בשנים 1995–1999 הוא שימש סגן נשיא האגודה הבינלאומית לחוקרי צמחים. אברהם פאהן פרסם מספר ספרי מדע: "אנטומיה של הצמח" 1962 (תורגם לאנגלית, ספרדית. אינדונזית, סינית), "Secretory Tissues in Plants", והיה שותף לכתיבת הספרים: Wood Anatomy and the Identification of Trees and Shrubs of Israel and Adjacent Regions (1986); Xerophytes (1992); The ו-"מגדיר לצמחי התרבות בישראל" שפורסם ב-1998. אנטומיה של הצמח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1976. הספר תורגם מעברית לארבע שפות: ספרדית, סינית, מלאית (אינדונזיה) ואנגלית. מגדיר לצמחי תרבות בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, יחד עם הלר דוד, אבישי מ., 1998 רשימת ספריו ב-WorldCat מדיה וקבצים בנושא אברהם פאהן בוויקישיתוף אברהם פאהן, באתר ResearchGate אורי דרומי, איש הגן והיער, פרופ' אברהם פאהן, חתן פרס ישראל, 1916–2012, באתר הארץ, 2 במרץ 2012 כתביו של אברהם פאהן באתר הספרייה הלאומית החדשה תגובתו של העץ לזיהומים בגזע מאמר של פאהן באתר סנונית, 1990 An anatomist and a gentleman by Prof. Simcha Lev Yadun - מהדורה בעיתון הישראלי למדעי הצמח שהוקדשה למאמריו של פאהן ומורשתו. אברהם פאהן (1916-2012), דף שער בספרייה הלאומית
פארק מים

פארק מים הוא פארק שעשועים שמתקני השעשועים שבו משתמשים בעיקר במים על מנת לשעשע את המבקרים בו. מתקנים אלה כוללים מגלשות מים, בריכות גלים, מתקני משחקים הכוללים מים, אשדים מלאכותיים, שיט אבובים בנהרות מלאכותיים, בריכות שחייה ומתקני גלישה. ראשיתם של פארקי המים בשנות ה-40 של המאה ה-20 בארצות הברית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נפתחו עשרות פארקי מים ברחבי ארצות הברית והוקם ה-WWA - האיגוד הבינלאומי לפארקי מים. פארק המים המקורה הראשון נבנה באדמונטון, בפרובינציית אלברטה שבקנדה בשנת 1985, בשל תנאי מזג האוויר בחורף באזור זה. שטחו של פארק זה, שנקרא ורל ווטרפארק, הגיע לכ-20,000 מ"ר. פארקים מקורים אלה התפשטו במדינות הצפוניות של ארצות הברית. פארק המים הראשון באירופה נבנה בבלקפול שבאנגליה, והוא נקרא סנדקאסל ווטרוורלד. בישראל פועלים נכון לשנת 2024, 16 פארקי מים. והם מחולקים לשתי קטגוריות של פארקי מים גדולים לפי תקן בינלאומי, וקטנים יותר אשר עלות אחזקתם נמוכה יותר. שלושת פארקי המים הגדולים הם: מימדיון, תל אביב ימית 2000, חולון פארק המים שפיים, קיבוץ שפיים פארקי מים הקטנים יותר: פארק המים יבנה, יבנה חוף גיא, טבריה פארק יו ספלאש, קיבוץ אילות אקווה כיף, חוף גנים בכנרת נוף הגלים, נוף הגליל פארק המים חפץ חיים, קיבוץ חפץ חיים פארק המים מודיעין, מודיעין פארק המים אופקים, אופקים ספלאש, מתחם meex שרונים, הוד השרון פארק המים שונית, קיבוץ נווה ים Waterland, אילת פארק גליצ', עפולה גלי ים, חיפה פארקי מים גדולים שפעלו בעבר ונסגרו: לונה-גל, חוף גולן בכנרת אשקלונה, אשקלון אטרקציה, חוף קליה בים המלח פארק המים נחשונית, קיבוץ נחשונים מדיה וקבצים בנושא פארק מים בוויקישיתוף פארק המים הנטוש "אטרקציה" בים המלח סיור עצוב בפארק המים הנטוש "אשקלונה" מקפצות לשום מקום: פארק מים נטוש באזור האיגוד הבינלאומי של פארקי המים ספלאש: 5 פארקי מים שווים מכל העולם, באתר ynet, 25 באוגוסט 2014 מאיה בניטה‏, נרטבים: 10 פארקי המים הכי מטורפים בעולם, באתר וואלה, 11 ביוני 2015 דין פישר, פארקי המים החדשים שהוקמו בישראל, באתר N12‏, 18 ביולי 2023 אריאלה אפללו, ‏העונה נפתחה: דירוג פארקי המים הכי טובים בארץ, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2024
ניקוד ארצישראלי-טברני

הניקוד הארצישראלי-טברני או הניקוד הטברני המורחב הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של טקסטים עבריים וארמיים בידי יהודי ארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה, במהלך ימי הביניים. שיטת ניקוד זו עושה שימוש בסימנים הגרפיים של שיטת הניקוד הטברנית כדי לשקף את ההגייה הארצישראלית (הדומה להגייה הספרדית), במקום את ההגייה הטברנית. לכן, אף על פי שהסימנים הגרפיים זהים, ההגייה המשתקפת מהם שונה מזו שבשיטה הטברנית. השיטה שימשה לניקוד המקרא, המשנה והתרגומים הארמיים למקרא (תרגום אונקלוס לתורה, תרגום יונתן לנביאים ותרגום כתובים). שימוש נפוץ נוסף הוא בסידורי תפילה ובמחזורים אשכנזיים בימי הביניים המוקדמים. שיטת הניקוד אינה אחידה: יש לה וריאציות שונות, המציגות קרבה משתנה לכללי ניקוד הטברני. עם המאפיינים הייחודיים לשיטת הניקוד הארצישראלית-טברנית נמנים: חוסר הבחנה בין הקמץ והפתח מחד גיסא, ובין הסגול והצירי מאידך גיסא. דגש קל מופיע בכל האותיות למעט ה', ח', ע', א', ר'. רפה מופיע בכל האותיות שאין בהן דגש. הנקודה המבחינה באות שי"ן מסומנת בתוך האות, כמו דגש. א' שאינה נחה מסומנת במפיק. מפיק באות סופית נכתב לעיתים מתחת לאות ולא בתוכה. בחלק מכתבי היד מסומנת תנועת החולם באמצעות סימן החטף-קמץ. בימי הביניים שלטה בארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה (הן במערב והן במזרח) ההגייה הארצישראלית. להגייה זו אמנם נוצרה שיטת ניקוד מיוחד (ניקוד ארצישראלי), אבל היא לא זכתה להתקבל, והשימוש בה כנראה מעולם לא חרג מעבר לגבולות ארץ ישראל. על כן כתבי יד של ספרות חז"ל ושל מחזורים וסידורים נוקדו – מי יותר ומי פחות – בשיטה הארצישראלית-טברנית. ואכן, שיטה זו הייתה שיטת הניקוד העיקרית לטקסטים לא מקראיים בימי הביניים. עם כתבי היד החשובים המנוקדים ניקוד ארצישראלי-טברני נמנים כתב יד פארמה למשנה (בתמונה) וכתב יד רויכלין לנביאים וכתובים, הכולל גם את תרגום יונתן ואת תרגום כתובים. רק בימי הביניים המאוחרים החלה (בעיקר במזרח אירופה) מגמה של כפיית כללי הניקוד הטברני על טקסטים אלו, והשיטה הארצישראלית-טברנית הלכה ונזנחה. ניקוד טברני ניקוד בבלי ניקוד ארצישראלי ניקוד העברית בת ימינו שלמה מורג, הערך "ניקוד", מתוך האנציקלופדיה המקראית, כרך ה, עמ' 857-837. גדעון הנמן, תורת הצורות של לשון המשנה: על פי מסורת כתב יד פארמה, תל אביב תש"ם, פרק 16 אילן אלדר, מסורות הקריאה הקדם אשכנזית, שני כרכים, ירושלים תשל"ט Paul Kahle, Masoreten des Westens, Stuttgart 1930, vol. 2, pp. 57-60 Shelomo Morag, "The Vocalization of Codex Reuchlinianus", Journal of Semitic Studies 4 (1959) pp. 216-237. מרדכי מישור, ניקוד כ"י אֶרְפוּרְט של התוספתא – לֶקח מעשי, לשוננו לעם מחזור נג, חוברת ג, התשס"ב
מילוס (אוניית מעפילים)

מילוס (אצילה א/ק 13), הייתה אוניית קיטור ששימשה כאוניית מעפילים ומאוחר יותר נרכשה על ידי חברת לויד ימי ארץ ישראלי ושמשה כאוניית משא, אשר הניפה דגל צי הסוחר המנדטורי. האונייה נבנתה במספנת D. & W. Henderson & Co. - Glasgow והושקה ב-1920. עד שנת 1941 הייתה בבעלות חברת הספנות היוונית "אבגרינוס", והפליגה בשם "מילוס" תחת דגל פנמה. ברכישתה של "מילוס" היה מעורב ברטולד שטורפר יועץ כלכלי ממוצא יהודי באוסטריה. מעפילי המילוס כללו: 430 אנשים שיצאו ברכבת מפראג לווינה ב-2 בספטמבר 1940: 250 אנשים שנרשמו במשרד של מנדלר, שכונה "השושנה השחורה" 180 מחברי בית"ר וההסתדרות הציונית החדשה 220 איש מברנו 50 פליטים שהועלו על ידי שטורפר על האונייה מלך שהפליגה במורד הדנובה והגיעה בראשית אוקטובר לטולצ'אה ברומניה. על פי דו"ח שמסר שטורפר היו ב"מילוס" 652 נפש מאזור הפרוטקטורט ו-50 נפש מהעיר וינה. אוניית המעפילים הפליגה מנמל טולצ'אה ברומניה ועליה 700 המעפילים. בדרכה לארץ ישראל היא נעצרה על ידי כוחות בריטיים, הובאה לנמל חיפה, והמעפילים הועברו לאוניית הגירוש "פאטריה", שנועדה להפליג אל האי מאוריציוס. פאטריה חובלה בנמל על ידי "ההגנה" כדי למנוע את הפלגתה. חומרי הנפץ שהוצמדו לאונייה שהייתה במצב תחזוקה רעוע, גרמו לפיצוץ רב עוצמה, פי כמה מהמתכונן והרצוי והאונייה התפרקה וטבעה במהירות. וכ-200 נפש מתוך כ-1,700 מעפילים וכחמישים ימאים בריטים טבעו. לאחר שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי, נרכשה מילוס ב-1941 במכירה פומבית על ידי חברת "לויד ימי ארץ ישראלי" ושימשה כאוניית משא. החברה רשמה את האונייה בשמה העברי "אצילה" בנמל חיפה, שיפצה אותה שטחית והיא הפליגה תחת דגל צי הסוחר המנדטורי. אצילה הפליגה לפורט סעיד במצרים כדי לטעון מטען בוטנים לקפריסין. ב-8 בנובמבר 1941, תוך כדי טעינת כמות גדולה של שקי בוטנים על הסיפון, איבדה אצילה את יציבותה, התהפכה וטבעה ללא אבדות בנפש. אצילה הוכרזה כאובדן כללי ונמחקה מהרשומות ב-1945. רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה, תל אביב: העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ן-1990, עמ' 142-124. דליה עופר, המסע למאוריציוס ופרשת האניות "מילוס", "פסיפיק" ו"אטלנטיק" בראי הספרות והמחקר ההיסטורי, בתוך: רעיה כהן ויוסי מאלי (עורכים), ספרות והיסטוריה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ט-1999, עמ' 207–227. רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה-2005. אריה אבנרי, מ"ולוס" עד "טאורס" 1934-1944, יד טבנקין, המכון לחקר כוח המגן, 1985, עמ' 282 ראו: רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, עמ' 130.
יצחק מיכאלסון

יצחק צ'סר מיכאלסון (באנגלית: Isaac Chesar Michaelson;‏ 1903 – 16 ביוני 1982) היה רופא עיניים ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. מיכאלסון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. הוא למד אופתלמולוגיה וסיים לימודי רפואה באוניברסיטאות גלאזגו ואדינבורו בשנת 1927. הוא עסק רבות בחקר קונספטואלי ופרסומו בנוגע להתפתחות הרשתית היווה בסיס למחקרים רבים אחרים. מיכאלסון עבד כאופתלמולוג ומנתח בבית החולים למחלות עיניים בגלאזגו ושימש מרצה באוניברסיטת גלאזגו. בשנים 1939–1945 הוא ייעץ לצבא הבריטי בנושאי אופתלמולוגיה ושירת תקופה במצרים. בשנת 1948 השלים מיכאלסון דוקטורט (PhD) ועלה עם משפחתו לישראל. תחילה הוא שימש יועץ לצה"ל ועבד כמנתח עיניים. בשנת 1949 הוא התמנה למנהל מחלקת העיניים בבית חולים רמב"ם ובשנת 1954 למנהל מחלקת העיניים בבית החולים האוניברסיטאי הדסה בירושלים, שהפכה תחת ניהולו למרכז לחקר אופתלמולוגיה, ולפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בבית החולים הוקמו על ידו מחלקה לפתולוגיה של העין, תת-מחלקות לביוכימיה של העין (שלהקמתה הזמין מומחית לנושא, פרופ' אילנה רות ברמן) ולפיזיולוגיה של הראייה, וכן מדור לחקר הטראכומה. מיכאלסון עסק רבות בייעוץ למדינות מתפתחות, ובפרט למדינות אפריקה, ובשנת 1971 יזם את ארגון הכנס הבינלאומי למניעת עיוורון. בישראל הוא פעל לשיקום עיוורים. לאחר פרישתו מבית החולים הדסה, בשנת 1973, הקים מיכאלסון את "מכון ירושלים למניעת עיוורון" (הקרוי כיום על שמו – מכון מיכאלסון לשיקום הראייה), שבו נערכו מחקרים לחקר ולמיגור הסיבות למחלות עיניים ועיוורון. מיכאלסון זכה בשנת 1960 בפרס ישראל לרפואה. בשנת 1968 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. כרטיס אישי ואודותיו, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים British Journal of Ophthalmology, 1984 January; 68(1): 1 איגרת נובמבר 2002 מאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
רוט

רוט (בגרמנית: Roth) הוא שם משפחה אשכנזי וגרמני ממקור גרמני. פירוש השם מן הצבע "אדום" ("אדמוני") או שאבותיו של נושא השם מן העיר רוט (ישנן כמה ערים בשם זה במרחב הדובר גרמנית, הגדולה שבהן בבוואריה). האם התכוונתם ל... רוט (אנדרואיד) רצח דרק רוט אישים: אליהוא רוט (Root) – מדינאי אמריקני אמנדה רוט – שחקנית אנגלייה אסתר רוט-שחמורוב – ספורטאית ישראלית אריאל רוט – מהנדס ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל דניאל רוט – עיתונאית ואשת ספורט ישראלית חיים רוט – כלכלן ויזם חברתי חנה רוט – שחקנית ישראלית יצחק רוט – ראש מועצת נשר לאו רוט – צייר ישראלי ליליאן רוט (Roth)- זמרת ושחקנית יהודית–אמריקאית מורן רוט – שחקן כדורסל ישראלי מושיק רוט – שף ישראלי הפועל בהולנד מנחם רוט – אומן, במאי, תסריטאי ומורה לקולנוע מרדכי רוט – זמר טנור ישראלי משה רוט – חבר הכנסת פיטר רוט – מוזיקאי ישראלי נטע רוט – שחקנית ישראלית הרב אברהם חיים ראטה (נהגה "רוט") - האדמו"ר הראשון של חסידות שומרי אמונים הרב משולם ראטה (נהגה "רוט") - רב שפעל באוקראינה, רומניה וישראל הרב אהרון ראטה (נהגה "רוט") - האדמו"ר הראשון של חסידות תולדות אהרון הרב יואל רוט, רב קונסרבטיבי אמריקאי רות (פירושונים) רוטה
סוריה במשחקים האולימפיים

סוריה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות ושבה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מאולימפיאדת מונטריאול (1976) שוב נעדרה, ומאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) היא משתתפת ברציפות בכל האולימפיאדות. את המשלחת הגדולה בתולדותיה שלחה סוריה לאולימפיאדת מוסקבה, והיא כללה 70 ספורטאים. סוריה לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף. הישגיה הספורטיביים של סוריה נמוכים, והיא לא פיתחה מסורת של ניצחונות בענף מסוים. בסך הכל, צברו הספורטאים הסורים 4 מדליות ב-4 ענפים שונים, היאבקות, אתלטיקה קלה, איגרוף והרמת משקולות. ג'וזף עטייה, מתאבק אמריקני בעל אזרחות סורית היה הראשון שזכה במדליה אולימפית, מדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). את מדליית הזהב הראשונה והיחידה בתולדותיה של סוריה השיגה האתלטית ע'אדה שועאע בקרב שבע, באולימפיאדת אטלנטה (1996). המתאגרף נאסר אל-שאמי השיג את המדליה השלישית לזכותה של סוריה, מדליית ארד, באולימפיאדת אתונה (2004). לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה סוריה שמונה ספורטאים, אך רק שבעה מהם התחרו בסופו של דבר - השחיינית ביאן ג'ומעה, הייתה אמורה להשתתף במשחה ל-50 מטרים חופשי במקצה בו שחתה גם אניה גוסטומלסקי הישראלית, אך נעדרה ממנו. לעומתה, הקופץ לגובה מג'ד אלדין גזל השתתף בתחרות בה השתתף גם ניקי פאלי. הישג השיא של הסורים במשחקים אלה היה המקום ה-12 בו זכה מרים המשקולות אח'ד ג'ועילי. באולימפיאדת לונדון (2012) שיפר ג'ועילי את תוצאתו, וסיים במקום השישי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) רשם את ההישג הגבוה ביותר מג'דאדין ע'זאל, שסיים במקום השביעי בקפיצה לגובה. באולימפיאדת טוקיו (2020) במשלחת סורית לתחרות טניס שולחן נכללה הינד זאזא והיא בת 12 בלבד. באותה אולימפיאדה זכתה סוריה במדליה האולימפית הרביעית בתולדותיה לאחר שמען אסעד זכה במדליית הארד בהרמת משקולות. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: סוריה במשחקים הפאראלימפיים סוריה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא סוריה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף באולימפיאדת רומא (1960) הייתה סוריה חלק מהרפובליקה הערבית המאוחדת, שהורכבה ממנה וממצרים. רוב הספורטאים במשלחת היו מצרים, אך היו בהם גם כמה סורים. "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
אדמון פלג

אֶדמוֹן פְלֶג, לעיתים נהגה שמו כאדמונד פלג (בצרפתית: Edmond Fleg;‏ 26 בנובמבר 1874 – 15 באוקטובר 1963) היה משורר וסופר יהודי ממוצא שווייצרי, שכתב בצרפתית. נולד בשם אדמונד פלגנהיימר (Edmond Flegenheimer) בז'נבה, בן דודו של הארכיטקט ז'ול-ז'אק או ז'וליאן פלגנהיימר (Jules-Jacques Flegenheimer). אחרי לימודים בעיר הולדתו, יצא לפריז ללמוד באקול נורמל סופרייר, ועבד שם כמבקר תיאטרון. ב-1914 התנדב ללגיון הזרים הצרפתי ואז שינה את שם משפחתו לפלג (בצרפתית: Edmond Fleg). זכה בעיטור צלב המלחמה. למרות שזכה לחינוך יהודי, התרחק פלג בפריז מהדת, עד פרשת דרייפוס, שקירבה אותו חזרה ליהדות והפגישה אותו עם רעיונות הציונות. פלג השתתף במספר קונגרסים ציוניים ובאחד מהם פגש את ישראל זנגוויל, ממנו הושפע. פלג למד היסטוריה ומחשבה יהודית והביע בכתביו הבטים שונים של היהדות. אחד הטקטסים הנודעים שלו נקרא 'מדוע אני יהודי'. ברומן L'enfant prophète (הנביא הילד) הציג פלג את היהדות בדרכים מרתקות לדור שלם של יהודים מתבוללים. כמו כן עסק בתרגום כתבים מעברית ויידיש לצרפתית. במהלך שנות העשרים החל לשמש כנשיא הכבוד של תנועת הצופים היהודיים בצרפת. פלג כתב גם את הלברית לאופרה אדיפוס של ג'ורג'ה אנסקו. במהלך מלחמת העולם השנייה נותר פלג תחילה בנפת בּוּבאלוֹן, באזור הכיבוש האיטלקי של פרובאנס, ולאחר מכן הוברח בידי הרזיסטאנס למקום בטוח. שיחותיו עם יהודים נמלטים על הדברים היפים בדתם ראו אור בשנת 1946, תחת השם Le Chant nouveau (השיר החדש); את חוויותיו בתקופת הכיבוש תיאר בספר Nous de l'Espérance (אנחנו מהתקווה). אחרי המלחמה שיחק פלג תפקיד חשוב בהתקרבות-מחדש בין הקהילה היהודית והנוצרית בצרפת. אף כי ביקר פעמיים בישראל (הראשונה מביניהן ב-1932, עם ידידו מרק שאגאל), הסתייג בתקופה זו מהציונות, שבה תמך בהתלהבות קודם לכן. לגישתו, על היהודים להשתלב בארצות מוצאם כאזרחים שוויי-זכויות, בין אם הם מממשים באורח פעיל את דתם היהודית ובין אם לאו. אף כי היה שווייצרי במוצאו, וזכה לאזרחות צרפתית רק ב-1921 בעקבות שירותו בלגיון הזרים, ראה את עצמו באופן מוחלט ונלהב כצרפתי. עוטר באות לגיון הכבוד. משנת 1957 ארגן, יחד עם ליאון אלגזי, את "הכנס השנתי לאינטלקטואלים יהודים", כנס בו השתתפו, בין היתר, עמנואל לוינס, אנדרה נהר והרב יהודה ליאון אשכנזי . פלג נפטר בפריז ב-1963. במותו הותיר אחריו עיזבון רב-ערך, שכלל התכתבויות עם הסופרים הצרפתיים החשובים ביותר בשנים 1890-1963. שני בניו הלכו לעולמם בהפרש קצר זה מזה: בנו דניאל (נולד ב-1912) סבל מדיכאון והתאבד בשנת 1939, ואילו בנו מוריס נהרג ביוני 1940 בקרבות בפלנדריה. שנתים קודם לכן, ב- 1938, נשא מוריס לאשה את אילה לבית בן-טובים. על שמו נקראים רחובות בכרמל הצרפתי בחיפה ובשכונת נווה יעקב בירושלים. ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים. אדמון פלג (1874-1963), דף שער בספרייה הלאומית אדמון פלג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדמון פלג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מת הסופר אדמונד פלג, מעריב, 16 באוקטובר 1963 Hary Kuller, Presa evreiască din România, Tritonic, Bucureşti - הארי קולר, העיתונות היהודית ברומניה, הוצאת טריטוניק, בוקרשט עמוד 223 ארכיון אדמון פלג, בספרייה הלאומית
פרח מלאכותי

פרח מלאכותי או כְזַבְזֵר – חפץ שמעוצב בצורת פרח, בדרך כלל לצורכי נוי. נוסף על שימושם לנוי, לעיתים נעשה אף שימוש בפרחים מלאכותיים לצרכים מדעיים, למשל באוסף פרחי הזכוכית אשר באוניברסיטת הרווארד, שמציג את מגוון הצומח בארצות הברית. בראשית המאה ה-18 התקדמו הצרפתים, שבמקור למדו את אמנות ייצור הפרחים המלאכותיים מן האיטלקים, התקדמות ניכרת במידת הדיוק של חיקוי מראה הפרח, ולקראת סוף המאה נהנו יצרני פריז ממוניטין עולמי בתחום זה. בסביבות אותה תקופה אמנות זו אף חדרה לאנגליה דרך פליטים צרפתים, ולא מאוחר מכך היא התפשטה גם לאמריקה. לאורך ההיסטוריה יצר האדם פרחים מלאכותיים מחומרים שונים ומגוונים, בהם בדי פשתן צבועים וחומר קרני צבעוני במצרים; זהב וכסף ברומא העתיקה; מעטה הגולם של טוואי המשי באיטליה; נוצות צבעוניות בדרום אמריקה; וכן שעווה וצדפות ססגוניות. גם כיום ישנן שיטות שונות להכנת פרחים מלאכותיים, ובהן פיסול ועיבוד סבון; הכנת מבנה שלדי מתיל המכוסה בכיסוי ניילון; עיבוד של תערובת אדמה, מים וצבע; פרחים מבד או מנייר (שניתן, בין היתר, ליצור באוריגמי); וכן פרחי פלסטיק שמיוצרים בייצור המוני על פי תבנית קבועה.
אדמונטון

אדמונטון (באנגלית: Edmonton, ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא עיר בקנדה, ובירתה של הפרובינציה אלברטה. אדמונטון היא העיר השנייה בגודלה באלברטה לאחר קלגרי והחמישית בגודלה בקנדה, וב-2012 חיו בה 1,159,869 תושבים. היא הוכרזה כעיר ב-1904, ומפורסמת כעיר הפסטיבלים של קנדה. אדמונטון היא המרכז הכלכלי העיקרי בצפון אלברטה ובמרכזה, וצומת דרכים של תעשיית הנפט והגז. לאלברטה חלק הארי מתעשיית הנפט של קנדה. עתודותיה – בצורה של חולות נפט – מוערכות כשניות רק לערב הסעודית. אדמונטון היא מוקד לתעשיות הפטרוכימיות של אלברטה, וזכתה לכינוי "בירת הנפט של קנדה" בשנות ה-40 של המאה ה-20. תעשיות האספקה והשירותים מניעות את מנוע מיצוי האנרגיה, בעוד המחקר מפתח טכנולוגיות חדשות ותומך בעיבוד מוסף מורחב של עתודות הנפט, הגז והחולות הנפטיים של אלברטה. למרות ההתמקדות לכאורה בנפט ובגז, כלכלת אדמונטון היא אחת המגוונות בקנדה. ענפי התעשייה הגדולים כוללים תחום טכנולוגי חזק. חלק גדול מהצמיחה בתחום הטכנולוגיה נובע מהמוניטין של אדמונטון כאחד ממרכזי המחקר והחינוך המובילים בקנדה. בין המעסיקים הגדולים בעיר נמנים ממשלת אלברטה, שירותי הבריאות, ואוניברסיטת אלברטה. ההיסטוריה של אדמונטון כיישוב החלה בשנת 1795, כשחברת מפרץ הדסון הקימה שם תחנת סחר. ב-1892 הוכרה כעיירה, ובשנת 1905 הוכרזה כבירתה של אלברטה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לאדמונטון אקלים יבשתי לח. החורף קר מאוד ומושלג, (30- מעלות צלזיוס מתחת לאפס בערך) והקיץ לעיתים קריר וגשום (19 מעלות צלזיוס בערך). באדמונטון חיים כ-5,000 יהודים. בעיר מספר בתי כנסת: "בית ישראל" ובית חב"ד האורתודוקסיים, "בית שלום" הקונסרבטיבי ו"בית אורה" הרפורמי. בנוסף, יש בעיר כולל, סמוך לבית הספר האורתודוקסי "מנורה". בית הספר הקהילתי "תלמוד תורה" פועל בשיתוף פעולה של הקהילה היהודית ובתי הספר הציבוריים של אדמונטון. המוזיאון לאמנות – במוזיאון זה מכיל תצוגות אמנות מן העבר ומן ההווה, גלריה מיוחדת לאמנות ילדים ומבחר תוכניות מיוחדות לחינוך אמנותי. המוזיאון לחלל ומדע – מוזיאון של משחקים, תצוגות ודגמים המתארים מצבים בלתי-צפויים. המחשה בשיטת האימקס. שוק הטיילת – מוזיאון המורכב משני בניינים שאכסדרת זכוכית סוככת עליהם. מרכז הטבע על-שם ג'ון ג'נזין – כולל תצוגה של עולם החי והצומח. קניון מערב אדמונטון – מרכז הקניות הגדול ביותר בצפון אמריקה ומהגדולים בעולם. קוריאה הדרומית וונג'ו, קוריאה הדרומית הרפובליקה העממית של סין חרבין, הרפובליקה העממית של סין ארצות הברית נאשוויל, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של אדמונטון (באנגלית) אדמונטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדמונטון, ברשת החברתית אינסטגרם אדמונטון, סרטונים בערוץ היוטיוב אדמונטון, באתר פינטרסט בית-ישראל כולל אדמונטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Moving 2 Canada, Living in Edmonton
רות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רוּתּ הַמֹּאַבִיַה – דמות מקראית, הגיבורה העיקרית של מגילת רות, והסבתא רבתא של דוד המלך על פי המסורת המקראית. מגילת רות – מגילה הנמנית עם קובץ "חמש מגילות" שבסדרת הכתובים בתנ"ך, המגוללת את סיפורה של רות המואביה. ילקוט רות רבה – מדרש חז"ל קדמון בענייני רוּתּ הַמֹּאַבִיַה ומגילת רות. ילקוט רות זוטא – מדרש חז"ל קדמון בענייני רוּתּ הַמֹּאַבִיַה ומגילת רות. פרשת רות – סרט טלוויזיה ישראלי, 2008 אישים ששם משפחתם רות: אלי רות' (Roth) - במאי קולנוע, שחקן, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקני מרים רוֹת – סופרת ילדים ישראלית; אחותו של יהודה רות דוקטור רות (Ruth) – כינוי לסקסולוגית רות וסטהיימר בייב רות' (Ruth) – שחקן בייסבול חיים יהודה רות – פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה מנצ'סטר, כרקטור האוניברסיטה העברית ליליאן רוט (רות, Roth) – זמרת ושחקנית יהודייה אמריקאית אלווין רות (Roth) - כלכלן אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2012 פיליפ רות (Roth) – סופר יהודי-אמריקאי יהודה רוֹת – גילה את הכפר הירמוכי בשער הגולן והקים את המוזיאון לתרבות ירמוכית ע"ש יהודה רות בקיבוץ שער הגולן; אחיה של מרים רות טים רות' (Roth) - שחקן בריטי אחר: בנוהל דיבור ברשת רדיו (נדב"ר) בעברית, "רוּת" פירושו "קיבלתי" רותה רוט רוטמן רוטר אישים ששמם הפרטי הוא רות