laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תה דה חונג פאו

דָה חוֹנְג פָּאוֹ (בסינית: 大紅袍, בפין-יין: Dà Hóng Páo, מילולית "גלימה אדומה גדולה") הוא סוג של תה אולונג העשוי מזן שיחי תה שמקורו בהרי וו-יי במחוז פוג'יין, על הגבול עם מחוז ג'יאנגשי בדרום-מזרח סין. התה מאופיין בניחוח סחלבי, דבר היוצא דופן בתה, ובטעם לוואי מתוק. כיום על צוקי הרי וו-יי קיימים שישה שיחי תה עתיקים, מכונים גם "שיחי אם" מהם מופק התה היקר ביותר בעולם, אך ייחורים נלקחו משיחים אלו ומהם מפיקים תה הדומה באיכותו אך במחיר נגיש. שמו של התה מגיע מאגדה על פיה נרפאה אמו של אחד מקיסרי סין בתקופת מינג ממחלתה על ידי תה זה וקיסר זה שלח גלימות אדומות גדולות לכסות את שורשי השיחים מהם הופק התה כדי להגן עליהם מנזקי קרה. תה המופק משיחי האם הוא התה היקר בעולם. עריית וו-יי היא הבעלים הרשמי של שיחי האם וביטחה אותם במאה מיליון רנמינבי, השווים לחמישים מיליון ש"ח. בשנת 2006 העירייה אסרה כל קטיף פרטי מצמחי האם. חלק מהקטיף האחרון של תה שנקטף מצמחי האם מוחזק במוזאון העיר האסורה שבבייג'ינג. בשנת 2005 נמכרו 20 גרם של תה המופק משיחי האם במאתיים ושמונה אלף רנמינבי, השווים למאה אלף שקלים, במכירה פומבית. כיום הרוב המוחלט של תה הנמכר בשם דה חונג פאו מופק מייחורים הזהים גנטית לצמחי האם, דבר המאפשר לשמור על טעמו הייחודי של התה, אם כי צורות עיבוד שונות והרכב קרקע אחר יכולים להשפיע לרעה על איכות התה, וסוגי דא חונג פאו שונים מדורגים ומתומחרים בצורה שונה מסיבה זו. מדיה וקבצים בנושא תה דה חונג פאו בוויקישיתוף Sutcliffe, Theodora (26 באפריל 2016). "The drink that costs more than gold". bbc.com. {{cite web}}: (עזרה) Chinese Famous Tea – Dahongpao at teavivre.com Sarah Rose (2009). For all the tea in China: how England stole the world's favorite drink and changed history. Penguin Books. ISBN 0-670-02152-0. The first and second flush of the Da Hong Pao, the most powerful and sweetest crops, sell on the private market as the most expensive tea per pound in the world. At several thousands of dollars per ounce, Da Hong Pao is many times more valuable than gold. "Most Expensive Tea - The World's Most Expensive". MSN. אורכב מ-המקור ב-23 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה)
קולין באלינג'ר

קולין באלינג'ר (באנגלית: Colleen Ballinger; נולדה ב-21 בנובמבר 1986) היא שחקנית אמריקאית, קומיקאית, זמרת ויוטיוברית. ידועה בעיקר בתור הדמות האינטרנטית שלה מירנדה סינגס אשר מפרסמת סרטונים ב-YouTube, ומופעי הקומדיה בהם משולבות הדמות ובאלינג'ר עצמה. באלינג'ר נולדה וגדלה בסנטה ברברה, קליפורניה, בתם של טים באלינג'ר, מנהל מכירות, ואשתו גוון, עקרת בית. באלינג'ר למדה בתיכון סן מרקוס וסיימה את לימודיה בשנת 2008 באוניברסיטת אזוסה פסיפיק, בה למדה פיתוח קול. יש לה שני אחים גדולים, כריסטופר וטרנט, ואחות צעירה, רייצ'ל. באלינג'ר יצרה את דמותה של מירנדה סינגס כסאטירה על סרטוני יוטיוב רבים הכוללים אנשים שרים באופן גרוע ונראה שהם לא מודעים לחוסר כישרונם. הדמות מאופיינת כאגואיסטית, נרקיסיסטית וחסרת כישרון. בקטעי הווידאו וההופעות שלה, הדמות עוסקת בשירה וריקוד בהם היא כושלת, דנה בנושאים אקטואליים בהם היא לא מבינה, מבצעת מדריכים כושלים, משתפת פעולה עם יוטיוברים אחרים ומקטרת על הבעיות האישיות איתם היא מתמודדת והביקורות השליליות שהיא מקבלת מצופים מסוימים אשר אותם היא מכנה "Haters" (שונאים). מ-2007 ועד 2009, באלינג'ר הופיעה עבור דיסני בקליפורניה, אך פוטרה לאחר שמיזגה בין הדמות מירנדה במהלך הופעות לבין הדמות אותה שיחקה במחזה על מנת לבדר את הקהל. לבאלינג'ר ערוץ יוטיוב משלה, Colleen Ballinger (בעבר "PsychoSoprano") וערוץ ולוג נוסף בשם "Colleen Vlogs". לשני הערוצים הללו יחדיו יש כ-1.8 מיליארד צפיות. ב-2015, באלינג'ר זכתה בפרסי בחירת הנוער כ "אישיות אינטרנט קומית". בנוסף דורגה ב"הוליווד ריפורטר"במקום ה-25 כאישיות אינטרנט ידועה. ב-14 באוקטובר 2016 עלתה בנטפליקס הסדרה הקומית "בלי תגובות שליליות", אותה יצרה באלינג'ר ואחיה כריסטופר וגם מככבת בה בדמותה של מירנדה סינגס. ב-20 באוקטובר 2017 עלתה עונתה השנייה של התוכנית, ולאחריה בוטלה. ב-28 באפריל 2020 העלה מעריץ בן 17 של באלינג'ר סרטון יוטיוב שבו טען שלא שילמה לו על תוכן שהציע לה בשביל החשבונות של מירנדה סינגס, והציג פריטי הלבשה תחתונה ששלחה לו במסגרת סטרים משנת 2016. בנוסף, נחשפו סרטון משנת 2006 שבו באלינג'ר ואחותה חיקו נשים היספניות בצורה גזענית, וסרטון משנת 2008 שבו התלוננה על אישה שמנה שישבה לידה בטיסה. ב-13 במאי אותה שנה פרסמה באלינג'ר סרטון שבו התנצלה על הדברים והודתה שטעתה כששלחה למעריץ את הבגדים וכשהחליטה לתת למעריץ לתת לה תוכן בלי לפקח על כך. בשנת 2014, התארסה לזמר/יוטיובר ג'ושוע דייוויד אוונס. הם נישאו בקליפורניה, ב-2 ביולי 2015, וסרט החתונה שלהם צבר יותר מ-11 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של באלינג'ר. לקראת סוף ספטמבר 2016, באלינג'ר הודיעה כי בני הזוג נמצאים בתהליכי גירושין. ביוני 2018, הודיעה קולין למעריציה כי היא בהריון מבן זוגה השחקן אריק סטוקלין וכי מאורסת לו זמן מה. ב-10 בדצמבר של אותה השנה, נולד בנם הראשון. במאי 2021 הודיעה כי היא בהריון שני עם תאומים. מדיה וקבצים בנושא קולין באלינג'ר בוויקישיתוף קולין באלינג'ר, ברשת החברתית פייסבוק קולין באלינג'ר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קולין באלינג'ר, ברשת החברתית אינסטגרם קולין באלינג'ר, סרטונים בערוץ היוטיוב קולין באלינג'ר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קולין באלינג'ר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קולין באלינג'ר, באתר MusicBrainz (באנגלית) קולין באלינג'ר, באתר Discogs (באנגלית) קולין באלינג'ר, באתר Songkick (באנגלית) הערוץ של קולין באלינג'ר ב - YouTube McLaughlin, Rhett James and Charles Lincoln Neal III. "San Marcos Grad a YouTube Sensation", Edhat Santa Barbara, June 25, 2016
ויקטוריה (סדרת טלוויזיה)

ויקטוריה (באנגלית: Victoria) היא סדרת דרמה בריטית העוקבת אחר המלכה ויקטוריה בצעירותה, עלייתה לשלטון ונישואיה לבן דודה הנסיך אלברט. הסדרה הוכרזה בספטמבר 2015 כאשר ג'נה קולמן החליטה לעזוב את הסדרה דוקטור הו ולקחת את תפקיד המלכה ויקטוריה. הסדרה שודרה לראשונה ב-28 באוגוסט 2016 ברשת ITV. העונה השנייה שודרה ב-2017. עונה שלישית שודרה ב-2019. העונה הראשונה עוקבת אחר המלכה ויקטוריה בצעירותה, המגולמת על ידי השחקנית ג'נה קולמן, מעלייתה לשלטון בגיל 18 עד לנישואיה לנסיך אלברט, אשר מגולם על ידי השחקן טום יוז. העונה השנייה עוקבת אחר התמודדותה של המלכה ויקטוריה עם תפקידה כמלכה במקביל לחובותיה לבעלה ולילדיה הפעוטים. ברקע יש התייחסות למאורעות היסטוריים כגון: המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה ורעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. העונה השלישית והאחרונה עוקבת אחרי הבעיות המתעוררות ביחסי ויקטוריה ואלברט, כאשר אלברט מחפש את דרכי ההשפעה שלו בממלכה (כמו למשל בייזום התערוכה הגדולה) ובחינוך הילדים, לצד ההתפתחויות הפוליטיות באנגליה. העונה מסתיימת לפני מינויו של לורד פלמרסטון לראש הממשלה בתחילת 1855. ג'נה קולמן – המלכה ויקטוריה קתרינה פלמינג (אנ') – הדוכסית מקנט טום יוז – הנסיך אלברט רופוס סוול – לורד מלבורן דניאלה הולץ – הברונית לצן האומנת של ויקטוריה הצעירה פול ריס – ג'ון קונרוי (אנ') (עונה 1) אלכס ג'נינגס – המלך לאופולד פיטר פירת' – דוכס קמברלנד וטֶוויוֹטדייל איב מיילס – גברת ג'נקינס (עונה 1) אדריאן שילר - פנג' פרדיננד קינגסלי – צ'ארלס פרנקטלי נל הדסון – מיס סקרט נייג'ל לינדזי – סר רוברט פיל פיטר בולס – הדוכס מוולינגטון דייוויד אוקס – הנסיך ארנסט מרגרט קלוני - הארייט סאתרלנד ג'ורדן וולר - לורד אלפרד פג'ט אנה וילסון-ג'ונס – ליידי פורטמן סברינה ברטלט – אביגיל טרנר ליאו סוטר – אדוארד דראמונד דיאנה ריג - הדוכסית בוקלוך (אנ'), הגבירה אשר על הגלימות דניאל דונסקוי - הדוכס הגדול מרוסיה בזיל איידנבנץ - לוהליין (עונה 1) המלכה ויקטוריה אתר האינטרנט הרשמי של ויקטוריה אתר האינטרנט הרשמי של ויקטוריה(הקישור אינו פעיל, 21.5.2022) ויקטוריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "ויקטוריה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ויקטוריה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ויקטוריה", באתר Metacritic (באנגלית) "ויקטוריה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסדרה "ויקטוריה"(הקישור אינו פעיל, 21.5.2022), באתר ITV
ליאנדרו מרקוני

ליאנדרו מרקוני (Leandro Marconi ;‏23 באפריל 1834 בוורשה – 8 באוקטובר ב-1919 במונטרה) היה אדריכל פולני. מרקוני היה מהאדריכלים החשובים ביותר בתקופת הנאו קלאסיציזם בוורשה. הסגנון האדריכלי של ליאנדרו מרקוני הושפע במיוחד מעקרונות אמנות אקלקטית, כמו גם מהאדריכלות הפלדיאנית. מרקוני התפרסם בעיקר הודות לתכנון בתי הכנסת בוורשה ובכלל זה בית הכנסת טלומצקה בסגנון האקלקטי. מרקוני תכנן מספר מבנים נוספים בוורשה. בית הכנסת טלומצקה (בפולנית: Tlomacka Synagoga ) בוורשה (1878) ארמון ראו (בפולנית: Pałacyk Raua ) בוורשה (1866/1868) ארמון סובנסקי (בפולנית: Pałac Sobańskich ) בוורשה (1876) ארמון זמויסקי (בפולנית: Pałac Zamoyskiego ) בוורשה (1873 ) ארמון ברניסקי (בפולנית: Pałac Branickich ) בוורשה (1873/1878) ארמון ברניסקי בוורשה ארמון זמויסקי בוורשה ארמון סובנסקי בוורשה ארמון ראו בוורשה בית הכנסת טלומצקה בוורשה מדיה וקבצים בנושא ליאנדרו מרקוני בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדריאן בנקס

אדריאן בנקס (נולד ב-9 בפברואר 1986) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי, המשחק בעמדת הקלע . גובהו 1.91 מטר. בנקס נולד בממפיס. הוא החל את דרכו בכדורסל המכללות במכללה הקהילתית של צפון-מערב מיסיסיפי, ואחרי שנתיים עבר לאוניברסיטת ארקנסו. הוא היה לשחקן השביעי בתולדות האוניברסיטה שקולע למעלה מ-1,000 נקודות. בצד זאת, היה מעורב בתקרית בה ירה באוויר במועדון לילה. בנקס טען כי מצא את האקדח וירה כדי לוודא שהוא ריק מכדורים. לא הוגש נגדו כתב אישום, אך הוא הושעה לתקופה ארוכה ממשחק. לאחר סיום לימודיו ב-2008 החל לשחק בקבוצות אירופיות. הוא החל במועדון הבלגי וו וולבס ורווייר-פפינסטר, ולאחר עונה אחת עבר ללייז' באסקט, ששיחקה גם ביורוצ'לנג'. באותה עונה סיימה לייז' במקום הראשון בסיום משחקי הליגה הסדירה, אך בגמר הפלייאוף הפסידה לספירו שרלרואה, וכן זכתה בסופרקאפ הבלגי. בנקס היה למלך הסלים של היורוצ'לנג', עם 18 נקודות בממוצע למשחק. בשנת 2010 הגיע בנקס לראשונה לישראל, והצטרף לאליצור עירוני נתניה, בליגת העל. בשנת 2011 ניצח בתחרות ההטבעות של משחק האולסטאר. באותה עונה היה שותף להפסד של נתניה בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא קולע 22 בגמר. ובעונת 2011/2012 היה מלך הסלים של ליגת העל, עם 21.5 נקודות בממוצע למשחק. ב-2012 הצטרף בנקס לפלקנסטרו וארזה מליגת העל האיטלקית. לאחר עונה אחת שב לישראל, להפועל גלבוע גליל, אך שוחרר ממנה לאחר שבועות ספורים, ובמשך מרבית העונה שיחק בווארזה. ב-2014 עבר בנקס לאבלינו, אף היא מהליגה האיטלקית, ובעונת 2015/2016 שיחק בקבוצה איטלקית שלישית, ניו באסקט ברינדיזי. ב-2016 שב לישראל, והצטרף להפועל תל אביב. בנקס היה אחד השחקנים החשובים בקבוצה, וב-2018 הוביל את הקבוצה לחצי גמר הפיינל פור (בו הפסידה הקבוצה ליריבה העירונית – מכבי תל אביב), מה שעזר לבנקס לקטוף את תואר השחקן השישי בליגת העל. ב-17 ביולי 2018, לאחר שנתיים במדי הפועל תל אביב, שב בנקס לקדנציה שנייה בקבוצתו ממנה הגיע להפועל תל אביב, ניו באסקט ברינדיזי בחוזה לשנתיים. ביוני 2020 חתם בפורטיטודו בולוניה. ב-11 בנובמבר 2023 שב לישראל וחתם בבני הרצליה. בנקס נשוי לרייצ'ל, בתו של איש העסקים היהודי-אמריקני דייוויד קולברן, שהיה בעבר בעליה של אליצור עירוני נתניה, וכיום מבעלי הפועל תל אביב. הוא אב לשני ילדים, אחד מנישואיו ואחד ממערכת יחסים קודמת. מדיה וקבצים בנושא אדריאן בנקס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket אדריאן בנקס באתר sports-reference עירד צפריר, אדריאן בנקס: "הפסקתי להיות אכפתי, ולכן התפוקה עלתה", באתר הארץ, 6 ביוני 2018 החשבון הרשמי של קבוצת בני הרצליה, אדריאן בנקס, ברוך הבא להרצליה!, באתר X (לשעבר Twitter), ‏11.11.23 דובי פיק ועמית קרקו, ‏בנקס נחת בארץ: חייב לאוהדים של הפועל ת"א, באתר ONE‏, 17 באוגוסט 2016
קומנדקר M325

קומנדקר M325 (באנגלית: AIL M325 Command Car או Commandcar M325, מכונה לעיתים Dodge WC) הוא רכב שטח 4x4 מסוג טנדר (מטענית) צבאי שיוצר בישראל בתעשיות רכב נצרת עילית בין השנים 1972 עד 1989. הקומנדקר הוא טנדר קל וורסטילי שמשמש לתובלה קלה של חיילים וציוד. הקומנדקר יכול לשאת עד 12 חיילים וציוד קשר (כגון רדיו), וכן ניתן להתקין עליו 4 מקלעי מאג 7.62 מ"מ. הרכב מבוסס על שלדת דודג' פאואר ווגן אותו החליף בשירות צה"ל. דגם זה של הרכב יוצר ברישיון מחברת דודג' ארצות הברית. העיצוב הוא פרי פיתוח ישראלי, אולם יתר המכלולים של הרכב כמו השילדה והמנוע הם מתוצרת ארצות הברית. הדגם החליף רכב משא קודם מתוצרת דודג' שהורכב בישראל ושנקרא WC, ראשי תיבות ל Weapon Carrier. דגם הקומנדקר שנשא נשק כונה נ.נ. - נושא נשק. קודם לכן שימש שם זה את נושא ברן. האות "M" הצמודה למספר הדגם 325, מסמלת כי מדובר ברכב צבאי, קיצור למילה Military. בקומנדקר מותקן מנוע בנפח 3.6 ליטר מתוצרת קרייזלר. המייצר כ 100 כוחות סוס. בצה"ל שירת הקומנדקר עד שנת 2013. כשיצא משירות ומיחידות מחסני החירום נשלחו אחרוני כלי הרכב לגריטה. בתקופת השליטה הישראלית בחצי האי סיני, היה הקומנדקר נפוץ בשימוש בקרב מתיישבים ישראליים באזור וחברות ממשלתיות כדוגמת נתיבי נפט. קומנדקרים אלו נשאו לוחית רישוי ייחודית בצבע שחור עם האותיות "א.ד.ס" (אזור דרום סיני). מחליפו של הקומנדקר היה האביר, רכב מתקדם יותר לתקופתו, אף הוא פותח ויוצר במפעלי רכב נצרת עלית. הקומנדקר נודע ברב שימושיות בצה"ל וכן וחברות ממשלתיות בישראל שרכשו אותו. בין השימושים נודע כרכב ביטחון שוטף ("בט"שית"), רכב פיזור הפגנות ("חצצית"), אמבולנס צבאי ("נונונבולנס"), רכב הלוויות צבאי, רכבי סיור במשמר הגבול, כבאית, רכב רס"פ, רכב קשר, רכב פיקוד וחפ"ק, ועוד. בישראל כיום נותרו מספר קומנדקרים בודדים מסוג M325 במצב נסיעה, רובם ככולם מוגדרים כרכבי אספנות. יתר הקומנדקרים בשוק הישראלי יצאו משימוש במרוצת השנים. בצה"ל נגרטו הקומנדקרים שהוחלפו בכלי רכב מודרניים. נדירותו של דגם ה-M325 מתוצרת ישראל הפכה אותו לרכב אספנות מבוקש ומחירו עלה בהתאמה. ממשלת אוגנדה ביצעה עסקת רכש גדולה במיוחד של 600 יחידות קומנדקרים בתעשיות רכב נצרת עילית בעלי הגה ימני. 24 יחידות של קל קומנדקרים ראשונים נמסרו לצבא אוגנדה, אולם בעקבות פרשיית חטיפת המטוס לאנטבה, בוטלה העסקה ומרביתם של כלי הרכב נותרו בישראל והורכבו מחדש עם הגה שמאלי לשימוש צה"ל, על כן בסלנג הצבאי נקראו משאיות קלות אלו בשם נ.נ. אוגנדה. הקומנדקר M325 נמכר למדינות רבות בעולם ובהן: בוצואנה, קניה, צ'ילה, פרו וניקרגואה. לאחר פירוק צבא דרום לבנון נתפסו על ידי צבא לבנון כמה עשרות יחידות של הקומנדקר שהיו ברשותו ועברו לשימוש מבצעי בצבא לבנון. מדיה וקבצים בנושא קומנדקר M325 בוויקישיתוף פרטים ותמונות, האתר של בני אביעד תיאור ומפרט טכני (באנגלית) תיאור ואוסף תמונות (באנגלית) מעריב, 19 בינואר 1972, עמוד 4, "תעשיות רכב נצרת" החלו בייצור משאיות מתוך: ספר רכב נ"כ 1.2 טון דגם WM325-S1, ינואר 1986, הוצאת חיל החימוש מעריב, 12 בפברואר 1986, עמוד 6, מאיר הראובני, ה"אביר" - קומנדקר חדש יופעל בצה"ל מעריב, 27 במרץ 1972, עמוד 1, יוסף וקסמן, הוקפא ייצור כלי הרכב לצבא אוגנדה דבר, 28 במרץ 1972, עמוד 1, סופר דבר בעמק, בנצרת הופסק ייצור קומנדקרים לאוגנדה
ינס סקואו

ינס כריסטיאן סקואו (דנית: Jens Christian Skou‏; 8 באוקטובר 1918 - 28 במאי 2018) היה רופא, ביוכימאי וביופיזיקאי דני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1997 (לצד פול בויר וג'ון ווקר) על גילוי האנזים מעביר היונים, משאבת נתרן-אשלגן (Na+/K+-ATPase). סקואו נולד בלמביג שבדנמרק למשפחה אמידה. אביו היה סוחר עצים ופחם. סקואו למד רפואה באוניברסיטת קופנהגן ובשנת 1954 קיבל תואר דוקטור. ב-1947 החל לעבוד באוניברסיטת אורהוס ובשנת 1977 הוסמך כפרופסור לביופיזיקה. ב-1988 סיים את עבודתו באוניברסיטת אורהוס, אך הוא שמר על משרדיו במחלקה לפיזיולוגיה (שכיום הם חלק מהמחלקה לביורפואה). בשנות ה-50 של המאה ה-20 גילה סקואו את משאבת הנתרן-אשלגן. גילויו התפרסם בספרות המדעית ב-1957. היה זה צעד חשוב בהבנת מנגנוני ההובלה של יונים אל תוך תאים והחוצה מהם. על היותו ראשון המגלים של אנזים הובלת יונים, הוענק לסקואו ב-1997 פרס נובל לכימיה. סקואו נפטר ב-28 במאי 2018. מדיה וקבצים בנושא ינס סקואו בוויקישיתוף ינס סקואו, באתר פרס נובל (באנגלית) ינס סקואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ינס סקואו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) SKOU JC. The influence of some cations on an adenosine triphosphatase from peripheral nerves. Biochimica et biophysica acta. 1957 Feb;23(1):394-401. PMID 13412736, (תקציר‎)
מגדל האונג קונג

מגדל האונג קונג (בסינית: 中洲控股中心) הוא גורד שחקים המתנשא לגובה של 303 מטרים וממוקם בנאנשאן שבעיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין. בניית המגדל החלה בשנת 2009 והסתיימה כעבור 5 שנים בשנת 2014. המגדל כולל מלון בעל 388 חדרים של מריוט ואטריום גדול בקומות העליונות. האטריום ניתן לראיה מבחוץ. המגדל כולל 61 קומות עיליות ו-3 קומות תת-קרקעיות ומשתרע על שטח של 233,902 מטר רבוע. אדריכל המגדל הוא אדריאן סמית'. במגדל ישנם 1,221 מקומות חנייה. המגדל עומד במרכז העסקים הראשי של נאנשאן במרחק הליכה מתחנת חובאי של הרכבת התחתית של שנג'ן. המגדלים הגבוהים בעולם המרכז המזרח פסיפי מגדל צ'אנג פו ג'ין מאו מדיה וקבצים בנושא מגדל האונג קונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל האונג קונג Shenzhen Marriott Hotel Nanshan Shenzhen Zhongzhou Holdings Financial Center
ניקולס בלומברגן

ניקולס בלומברגן (באנגלית: Nicolaas Bloembergen‏; 11 במרץ 1920 – 5 בספטמבר 2017) היה פיזיקאי הולנדי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1981. בלומברגן נולד בדורדרכט שבהולנד לאב מהנדס כימי. היו לו חמישה אחים. בשנת 1938 הוא החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת אוטרכט, אך זמן קצר לאחר מכן, במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטונות הגרמנים סגרו את האוניברסיטה. בעקבות המלחמה, עזב בלומברגן את הולנד ב-1945 והחל ללמוד לתואר שני באוניברסיטת הרווארד, תחת פרופסור אדוארד מילס פרסל. שישה שבועות לפני הגעתו, גילו פרסל והסטודנטים שלו את תופעת ה-NMR. בשנת 1947 חזר להולנד, והגיש את ממצאיו לגבי תופעת ה-NMR לאוניברסיטת ליידן. הוא קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ליידן ב-1948, ולאחר מכן היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטה זו במשך כשנה. בשנת 1949 חזר בלומברגן לאוניברסיטת הרווארד, וב-1951 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה זו. ב-1957 הוסמך כפרופסור לפיזיקה יישומית, ושנה לאחר מכן קיבל אזרחות אמריקנית. בלומברגן עבד באוניברסיטת הרווארד עד שנת 1990. בשנת 1974 הוענקה לבלומברגן המדליה הלאומית למדעים. ב-1978 זכה במדליית לורנץ. בשנת 1981 זכה בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם ארתור שולוב, על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופית לייזר. ב-2001 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה. נפטר באריזונה ב-5 בספטמבר 2017. מדיה וקבצים בנושא ניקולס בלומברגן בוויקישיתוף ניקולס בלומברגן, באתר פרס נובל (באנגלית) ניקולס בלומברגן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ניקולס בלומברגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניקולס בלומברגן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nobel Foundation 1981 Nobel Presentation Speech by Professor Ingvar Lindgren (אורכב 11.10.2007 בארכיון Wayback Machine) "Nicolaas Bloembergen". Utrecht University. ארכיון מ-7 בספטמבר 2017. נבדק ב-6 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "The Nobel Prize in Physics 1981". The Nobel Foundation. 1981. ארכיון מ-13 בנובמבר 2017. נבדק ב-6 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Today in Engineering History: The Laser Is Patented". PDDNet. 22 במרץ 2016. ארכיון מ-7 בספטמבר 2017. נבדק ב-6 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Bijvoet Medal". Bijvoet Center for Biomolecular Research. אורכב מ-המקור ב-12 בספטמבר 2017. נבדק ב-12 בספטמבר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Nicolaas Bloembergen, Who Shared Nobel for Advances With Laser Light, Dies at 97". 11 בספטמבר 2017. ארכיון מ-21 בספטמבר 2017. נבדק ב-3 במאי 2018 – via NYTimes.com. {{cite web}}: (עזרה) Weil, Martin (9 בספטמבר 2017). "Nicolaas Bloembergen, winner of Nobel Prize in physics, dies at 97". ארכיון מ-15 בספטמבר 2017. נבדק ב-3 במאי 2018 – via www.washingtonpost.com. {{cite web}}: (עזרה) "Nicolaas Bloembergen". www.nasonline.org. ארכיון מ-7 בספטמבר 2017. נבדק ב-3 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה)
איגור רודיונוב

איגור ניקולאייביץ' רודיונוב (ברוסית: Игорь Николаевич Родионов;‏ 1 בדצמבר 1936 – 19 בדצמבר 2014) היה גנרל רוסי, שר ההגנה (מה-17 ביולי 1996 עד 23 במאי 1997) וחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (מ-18 בינואר 2000 עד 16 בנובמבר 2007). רודיונוב נולד בדצמבר 1936 בכפר קוראקינו במחוז פנזה (אז חבל סרדובסקי). שם אביו היה ניקולאי איבנוביץ' רודיונוב. בילדותו נהג איגור רודיונוב לנגן באקורדיון. את השכלתו הצבאית קיבל במכללת התותחנים במחוז אוריול. ביוני 1970 השלים לימודיו באקדמיה הצבאית של כוחות השריון ע"ש מרשל מלינובסקי ואר כך סיים בהצטיינות את לימודיו במכללה הצבאית של המטה הכללי ע"ש קלים וורושילוב. רודיונוב שירת כקצין בצבא האדום בצ'כוסלובקיה, גרמניה ובמזרח הרחוק הרוסי בגדוד הרובאים הממוכן, שירת בחטיבת הרובאים מספר 24 במחוז הצבאי הקרפטי בשנים 1970–1973 ובנוסף פיקד על חטיבת הרובאים ה-17 ועל הארמייה החמישית במחוז המזרח הרחוק בשנים 1983–1985. נטל חלק בלחימה באפגניסטן כשפיקד על הארמייה ה-40 בשנים 1986–1988 ומונה לפקד על המחוז הצבאי של טרנס-קווקז. רודיונוב היה מהאחראיים לדיכוי ההפגנות שפרצו באפריל 1989 בטביליסי, שבמהלכן נהרגו 19 איש ומאות אחרים נפצעו. זמן קצר לאחר מכן הוא פוטר מתפקידו והועבר לאקדמיה של המטה הכללי בין השנים 1989 ל-1996, היה רודיונוב חבר פרלמנט ופיקד על האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. ב-1996, לאחר שבוריס ילצין, נשיא רוסיה, פיטר את פאבל גראצ'ב מתפקיד שר ההגנה, מונה רודיונוב להחליפו. בזמן כהונתו בתפקיד, הוא ניסה לערוך רפורמות צבאיות והסתמך על ההשקפה לפיה צבא רוסיה מיועד להמשיך את מורשת הצבא של ברית המועצות. בסופו של דבר פוטר רודיונוב מתפקיד שר ההגנה לאחר שכשל להוביל רפורמות של ממש בעידן של משבר כלכלי. הסיבות לפיטוריו כללו בין היתר את סירובו לאפשר פיקוח אזרחי על הצבא, כמו גם התעקשותו להגדיל את התקציב הצבאי חרף הידלדלות הקופה הציבורית. בשנת 1999 נבחר רודיונוב לפרלמנט הרוסי מטעם מפלגת המולדת והיה חבר הוועדה לביטחון לאומי ויו"ר האיגוד המקצועי של אנשי הצבא עד למותו בדצמבר 2014. הוא נקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים. מדיה וקבצים בנושא איגור רודיונוב בוויקישיתוף U.S. Army Foreign Military Studies Office, Rodionov: A Military Biography Person Page at NUPI Centere for Russian Studies (note: NUPI says Rodionov commanded the Transbaikal Military District in 85–86, but this is disapproved by Feskov et al.'s list of District commanders.) Duma Deputy Biographies at US-Russian Business Council איגור רודיונוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Скончался бывший министр обороны России Игорь Родионов" (ברוסית). Echo of Moscow. 20 בדצמבר 2014. נבדק ב-20 בדצמבר 2014. {{cite news}}: (עזרה)
טצ'ויושי סוזוקי

טצ'ויושי סוזוקי (באנגלית: Tsuyoshi Suzuki), הוא אחד התקליטנים המפורסמים ביותר בסצנת הטראנס היפני. סוזוקי הוא אחד ממקימי מותג ההקלטות Matsuri Productions. ב-1993 הוא עבר ללונדון, שם הוא הפך ל-DJ חשוב ואהוד. הוא השתתף בכמה מאירועי המוזיקה האלקטרונית הידועים ביותר כמו מצעד האהבה בברלין, מסיבת ה"מרדי גרא" של סידני, פסטיבל הרוק בפ'וגי, פסטיבל פיניקס, פסטיבל קשת-בענן 2000 ו-Earthcore (פסטיבל הטבע הגדול ביותר באוסטרליה). טצ'ויושי סוזוקי חבר במספר רב של הרכבי גואה טראנס כגון: Bass Chakra, Joujouka, Kailash, Parna וTaiyo. סגנונו העיקרי של טצ'ויושי הוא הגואה טראנס והוא מרבה להופיע בישראל בעיקר במסיבות טבע. בחלק מיצירותיו מופיע כDJ Tsuyoshi. טצ'ויושי סוזוקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) טצ'ויושי סוזוקי, באתר Discogs (באנגלית) טצ'ויושי סוזוקי, באתר Songkick (באנגלית)
קובי נסים

קובי נסים (נולד ב-1952) הוא משורר, מסאי ועורך-דין ישראלי. קובי נסים נולד בתל אביב, והוא בן הדור השני בה. אביו, בלפור נסים (1926 - 2010), נקרא על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור, אמו, תקוה (זלאיט) נסים, ילידת 1932 עלתה לארץ ישראל כנערה בעת מלחמת העצמאות. נסים רכש השכלה בתחומי התיאטרון, הספרות, הכלכלה, והמשפטים. מרבית שנות לימודיו התקיימו בתל אביב, בבית הספר היסודי גרץ, (על שם צבי גרץ), בתיכון עירוני ה', ובאוניברסיטת תל אביב. לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן, עסק במלאכות שונות ובכלל זה בכתיבה עיתונאית. כתיבה זו כללה גם רשימות ביקורת על ספרים והצגות, ועיקרה במהלך השנים בהן היה כתב בעיתון על המשמר. שירים מפרי עטו פורסמו בכתבי העת לספרות מאזנים, "סימן קריאה", "עיתון 77", "אפיריון", "הליקון", "עכשיו", במוספי הספרות בעיתונות היומית ובאתר "ליריקה". במקביל לעבודתו כעורך דין ומגשר עוסק נסים בכתיבת שירה, דרמה וסיפורת. נסים חבר באגודת הסופרים העבריים. נסים אב לשלושה: תמוז - מוזיקאית, זמרת ומלחינה, גפן - מוזיקאית ובוגרת למשפטים, ויותם. אסיר אדמה, הוצאת ירון גולן, 1991. מה אני זוכר מן החומר, עריכה: לאה שניר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999. נִשְׁמַת הַיַּחַד, עריכה : צביקה שטרנפלד, הוצאת קשב לשירה, 2016. קדיש ניסים, הוצאת עיתון 77, 2019. מתמגדרים, הוצאת עיתון 77, 2022. תמוז נסים, : לחן, עיבוד וביצוע השיר "אך הציפורים שבראשינו" מ"נשמת היחד", יוטיוב, 2015. על "אסיר אדמה": עמוס לויתן, "כותרים חדשים", "על המשמר", 29 בנובמבר 1991. א.ב. יהושע, מכתב אישי, 2 בדצמבר 1991. נתן יונתן, מכתב אישי, 5 בדצמבר 1991. רפי וייכרט. ניסוחים חזקים. מוסף לספרות של "על המשמר", 17 בינואר 1992. רמי סערי, מכתב אישי, 18 בפברואר 1992. חוה פנחס-כהן, שירה אינטנסיבית, מכתב אישי, 22 במרץ 1992. פופובסקי, מיכל, "קורע פנים מעצמו", עתון 77, גיליון 147–148, (אפריל-מאי 1992). על "מה אני זוכר מן החומר" : עמוס לויתן, על לשון השירה. "עתון 77", גל' 239, ינואר 2000. עודד פלד. עיר זבת מים מלוחים. מוסף ספרות וספרים "מעריב", 7 ביולי 2000. שביט, יעקב שי. כרס של משורר. "עתון 77", גל' 249, נובמבר 2000. רן יגיל, חומר ביד היוצר. "מאזנים", גיליון 5/01, מאי 2001. יערה בן-דוד. יד על דופק הקיום. "אפיריון" גל' מס' 74, יוני 2002. לוי פורת, ירון. על "מה אני זוכר מן החומר". ב"חדש על המדף", רשת א' של קול ישראל, 25 בפברואר 2002. על "נִשְׁמַת הַיַּחַד" : האתר של נילי דגן, אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, סוף שבוע שירה 78, קובי נסים קובי נסים, בביצוע "אך הציפורים שבראשינו" - הלחין קובי ניסים, סרטון באתר יוטיוב קובי נסים, ברשת החברתית פייסבוק קובי נסים, שיעור באירוניה עצמית, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2001 עו"ד קובי נסים באתר אוצר המשפט - ספרות משפטית ומקצועית אינס אליאס, קובי נסים לא אוהב את הדיבור על אשכנזים ומזרחים, אבל, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019 משיריו שהולחנו [1] אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, סוף שבוע שירה 78, קובי ניסים מהאתר של נילי דגן