laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שיווי משקל תת-משחקי משוכלל

בתורת המשחקים, המונח שיווי משקל תת-משחקי משוכלל מתייחס לגרסה חזקה של שיווי משקל נאש במשחקים סדרתיים. תכסיס במשחק בצורה רחבה נקרא שיווי משקל תת-משחקי משוכלל אם לכל תת-משחק, האסטרטגיות המצומצמות לתת המשחק הזה מהוות שיווי משקל נאש של תת-המשחק. במילים אחרות, שיווי משקל ייקרא תת-משחקי משוכלל אם השחקנים משתתפים בתתי-משחקים שגודלם קטן מגודל המשחק המקורי, ועבור כל תת-משחק כזה ההתנהגות המוגדרת על ידי התכסיס היא שיווי משקל נאש. שיטה נפוצה לקביעת שיווי משקל תת-משחקי משוכלל במקרה של משחק בצורה רחבה סופי, היא בעזרת אינדוקציה לאחור. בשיטה זו מסתכלים תחילה על המהלך האחרון של המשחק וקובעים מה הפעולה שצריך השחקן שמשחק אחרון לעשות על מנת למקסם את התועלת שלו. לאחר שנקבע מהלך זה, מסתכלים על המהלך הלפני אחרון וקובעים מהו המהלך שממקסם את התועלת עבור השחקן שמשחק אותו. באופן דומה ממשיכים וקובעים מהלכים עד שמגיעים למהלך הראשון. כל האסטרטגיות שנקבעו בשיטה זו הן שיווי משקל תת-משחקי משוכלל. במהלך פעולה זו, מבטלים למעשה כל איום לא אמין של השחקנים, שכן פעולות לא אמינות אינן אופטימליות עבור אותו שחקן באותו תת-עץ. ניתן להוכיח כי בכל משחק בצורה רחבה סופי עם מידע מלא קיים שיווי משקל תת-משחקי משוכלל באסטרטגיות טהורות. הוכחה זו מתבצעת באינדוקציה על תתי המשחק, מהקטנים (הצמודים לעלים) לגדולים (הצמודים לשורש). דוגמה למשחק שבו לא כל שיווי משקל נאש הוא שיווי משקל תת-משחקי משוכלל הוא "משחק האולטימטום". הרעיון של שיווי משקל תת-משחקי משוכלל פותח בשנות ה-60 על ידי ריינהרד זלטן. זלטן זכה בפרס נובל לכלכלה על תרומתו לתורת המשחקים בצוותא עם ג'ון נאש וג'ון הרסני ב-1994. בגרסה זו של דילמת האסיר, שני השחקנים משחקים את המשחק 100 פעמים, כאשר בסופו של כל שלב נודעים לשחקנים המהלכים של שניהם באותו שלב. ננתח את המשחק באינדוקציה לאחור: במשחק האחרון, כל שחקן יבחר בשיווי משקל את הפעולה ה-1, ללא תלות במהלכים שהיו קודם לכן. זאת, שכן בכל בחירה אחרת היה ניתן להגדיל את התשלום על ידי מעבר ל-1. כיוון שלמהלך הקודם, בשלב 99, אין השפעה על המהלך בשלב ה-100, ניתן להסיק כי כל שחקן ישחק 1 גם במשחק ה-99. באופן דומה ישוחקו שאר המשחקים עד למשחק הראשון. כתוצאה מתהליך זה של אינדוקציה לאחור נסיק כי שיווי המשקל התת-משחקי המשוכלל היחיד הוא כאשר שני השחקנים משחקים 1 בכל השלבים. אינדוקציה לאחור שיווי משקל נאש שיווי משקל משוכלל שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, עמ' 268 - 274, מסת"ב 9654932946 תוכנת ג'אווה המאפשרת למצוא שיווי משקל תת-משחקי משוכלל במשחק בצורה רחבה, מהאתר gametheory.net בנג'מין פולק, הרצאה מצולמת מקורס באוניברסיטת ייל, שיווי משקל תת-משחקי משוכלל: השקעות אסטרטגיות והתאמות
לינגואה פרנקה

לינגואה פרנקה (מאיטלקית: Lingua franca) היא כינוי לשפה בינלאומית המשמשת לתקשורת בין אנשים שאינם מדברים באותה שפת אם, בעיקר לצורך מסחר בינלאומי, דיפלומטיה או מפגשים בין תרבויות שונות. כאשר נפגשים שני אנשים שאינם מדברים אותה שפה והם צריכים לקיים דו־שיח ביניהם, הם ישתמשו בשפה המוכרת לשניהם, ובדרך כלל תהיה זו שפה של עם דומיננטי באזור או בתרבות שהם חיים בה. פעמים רבות משפיעה הלינגואה פרנקה על השפות המקומיות, גם באוצר המילים וגם בדקדוק; כך למשל חדרו יסודות מן היוונית, שהייתה הלינגואה פרנקה במזרח התיכון בתקופת חז"ל, לתוך לשון חז"ל. לעיתים אף נוצרת כתוצאה מהשפעה של לינגואה פרנקה שפה קריאולית, תמהיל של שתי שפות. הלינגואה פרנקה כיום ברוב העולם היא השפה האנגלית. המונח "לינגואה פרנקה" הוא באיטלקית ומשמעותו "שפת הפרנקים"; המילה "פרנקים" מתייחסת לעמים האירופאים כפי שכונו בפי הערבים. השפה הראשונה שנקראה "לינגואה פרנקה" הייתה איטלקית מעורבת במילים מטורקית, פרסית, צרפתית, יוונית וערבית, ששימשה כשפת תקשורת דיפלומטית בערי הנמל במזרח התיכון החל מימי הרנסאנס ועד למאה ה-18. אחר כך הורחב בבלשנות השימוש במונח "לינגואה פרנקה" לכל שפה המשמשת לתקשורת בין דוברים משפות שונות. כיום ברוב המדינות החדשות באפריקה משתמשים באנגלית, בפורטוגזית או בצרפתית כלינגואה פרנקה, כירושה קולוניאלית ובמטרה להתגבר על ריבוי שפות ודיאלקטים של קבוצות אתניות שונות. בתקופות שונות ובמקומות שונים שפות רבות ששימשו כלינגואה פרנקה, למשל: האכדית באימפריה המצרית, כפי שאפשר להסיק ממכתבי אל-עמארנה. הארמית בסוף תקופת בית המקדש הראשון. בספר מלכים ב' פרק יח מתואר כיצד שרי חזקיהו המלך מבקשים מרבשקה לדבר אתם בארמית במקום "יהודית" כדי שההמון הפשוט לא יבין את שיחתם. היוונית בארצות של העולם ההלניסטי. היוונית והלטינית באימפריה הרומית. הלטינית בקרב החוגים המשכילים באירופה של ימי הביניים הנורדית העתיקה שימשה כשפת סחר באזורי השליטה הנורדית בתקופה הוויקינגית. העברית שימשה כשפה משותפת ליהודים בני ארצות שונות, בעיקר לאורך ימי הביניים. היידיש שימשה כשפה משותפת של רוב יהודי אירופה, אמריקה הצפונית והדרומית ואוסטרליה. הלאדינו שימשה כשפה משותפת של היהודים הצאצאים של מגורשי ספרד בארצות שמסביב לים התיכון. הערבית בתקופת האימפריה המוסלמית שימשה כשפת המסחר התרבות והמדע. הגרמנית שימשה לינגואה פרנקה באימפריה האוסטרו-הונגרית. הצרפתית שימשה כשפת הדיפלומטיה כתוצאה מתפוצתה ויוקרתה של התרבות הצרפתית במאות ה-17–19 בארצות אירופה ובחלקו גם בשל ההתפשטות הקולוניאלית של צרפת. השפה הצרפתית עודנה השפה הרשמית או השפה המשמשת לעניינים מנהליים במבחר קהילות וארגונים (כמו האיחוד האירופי, הוועד האולימפי הבינלאומי, האו"ם ואיגוד הדואר העולמי). כיום הולך ופוחת השימוש בשפה לטובת האנגלית. הרוסית שימשה בתקשורת בין בני העמים השונים של האימפריה הרוסית והסובייטית וכשפה דיפלומטית בארצות המחנה הקומוניסטי לשעבר. היא עדיין בשימוש בקשר בין חלק מהמדינות של ברית המועצות לשעבר, אך המגמה היא בירידה. כיום משמשת האנגלית לינגואה פרנקה בעולם העסקים, האינטרנט, המחקר, הפרסומים המדעיים, התוכנות, התיירות והדיפלומטיה. כיום, הסוואהילית משמשת כלינגואה פרנקה של אזור מזרח אפריקה. האפריקאנס משמשת לינגואה פרנקה בנמיביה. ביטוי זה משמש גם לשפה המשמשת אנשים המתמחים במקצוע או בתחום עיסוק מסוים. אספרנטו שפה בינלאומית רכישת שפה זרה אימפריאליזם לשוני לינגואה פרנקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) LINGUA FRANCA:CHIMERA OR REALITY? (PDF). 2010. ISBN 9789279189876.
ביוריאקטור

ביוריאקטור (מאנגלית: Bioreactor; ביוֹ - ביולוגיה, ריאקציה - תגובה) הוא מונח המתאר מתקן או מערכת ייצור או הנדסה, המיועדים לסביבה של פעילות ביולוגית. לדוגמה, בהנדסת תאים, ביוריאקטור הוא המתקן המשמש לגידול תאים או רקמת תאים בתהליך של תרבית תאים. בתעשיות כימיות ובטיהור שפכים נעשה שימוש ברקמה ביולוגית לצורך הפעלת תהליכים כימיים רצויים. קיימים כמה דרכים לסווג ביוריאקטורים: שלושת אופני (או מודי) הפעולה של ביוריאקטורים הם: אצווה (batch): בביוריאקטור הפועל באופן זה ממלאים את המכל בחומר הגלם, ונותנים לתהליכים הביולוגיים להתבצע עד להשגת התוצאה הרצויה. התהליך מתבצע במשך פרק זמן הנמדד בדקות, שעות, ואפילו חודשים. בסיום התהליך מרוקנים את המכל ומעבירים את תוצאי התהליך לשלב העיבוד הבא, ומכינים את המכל למחזור נוסף. דוגמה לביוריאקטור כזה הוא מכל תסיסה ביקב. זרימה רציפה: הזרמה רציפה של חומר גלם לתוך המכל, ושל תוצאים החוצה. במכוני טיהור שפכים משתמשים לעיתים באופן פעולה זה. מנות: אופן פעולה זה הוא מעין שילוב של אופני הפעולה הקודמים. ההבדל בינו ובין אצווה הוא שבשלב הריקון רק חלק מהתוצאים יוצאים מהמכל, ולאחר הריקון מוסיפים למכל כמות חומר גלם שמשלימה את החסר, ואין שלב הכנה. גם אופן פעולה זה משמש במכוני טיהור שפכים. ברוב המקרים המטרה לשמה משתמשים בביוריאקטור היא אחת מהבאות: ייצור ביומסה שימוש בביומסה כדי לגרום לשינויים כימיים בחומר הגלם והפיכתו לתוצא. קיימים ביוריאקטורים המשמשים במחקר. שלושת הסוגים העיקריים המשמשים בביוריאקטורים הם: תאים צמחיים - בדרך כלל אצות. ביוריאקטורים המשתמשים בביומסה צמחית מתייחדים בכך שהם צריכים לאפשר לאור שמש להגיע לביומסה, ולכן עליהם להיות שקופים או פתוחים חיידקים (מיקרובים) פטריות - בהרבה מקרים שמרים מרחפים - התאים מרחפים בנפח התמיסה מקובעים - התאים צמודים למשטח כלשהו, ומקובעים למקומם. ביוריאקטורים כאלו יכילו בדרך כלל אמצעים להגדלת שטח הפנים אליו יכולים התאים להיצמד, למשל על ידי הוספה של חצץ, כדורי זכוכית, חומר סיבי או ממברנות הסביבה הכימית והפיזית בתוך ביוריאקטור קריטית לפעולתו. בין השאר יש לשמור על תחום טמפרטורות מסוים, חומציות בתחום ידוע, ריכוז של חומרים שונים בתמיסה וכן הלאה. מבחינה מעשית, מבחינים בשני סוגים עיקריים: אל-אווירני ("אנאירובי") אווירני ("אירובי") בביוריאקטור הפועל בשיטת אצווה, התנאים הכימיים והפיזיים משתנים במהלך המחזור, ולעומתו בביוריאקטור הפועל בשיטת הזרימה הרצופה יש לשמור על תנאים קבועים ויציבים. בביוריאקטורים אווירניים יש לעיתים קרובות מנגנונים להוספת חמצן לתמיסה. ביוריאקטורים אל-אווירניים הם אטומים, ובדרך כלל יש להרחיק מהם גזים הנוצרים במהלך פעולתם. לעיתים קרובות מפיקים ביוריאקטורים כאלו גזים בעירים, למשל מתאן. מדיה וקבצים בנושא ביוריאקטור בוויקישיתוף International Union of Pure and Applied Chemistry. "bioreactor". Compendium of Chemical Terminology Internet edition.
אייל קנדי

אייל קנדי או אייל ואפיטי (שם מדעי: Cervus canadensis) הוא האייל השני בגודלו במשפחת האייליים, ואחד היונקים היבשתיים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית ובמזרח אסיה. האייל הקנדי דומה במראהו לאייל אציל שגדל בין היתר באירופה, ובמשך שנים הוא נחשב לאחד מהתת-מינים שלו. עם זאת, עדויות של DNA מיטוכונדריאלי הפריכו השערה זו. האייל הקנדי גדל ביערות ובבתי גידול דמויי יערות, וניזון מדשא, צמחים, עלים, וקליפות עצים. האייל הקנדי היה נפוץ במקור באמריקה הצפונית (שם הוא מכונה באנגלית Elk) ובמזרח אסיה, אך הוא הסתגל היטב גם למדינות אחרות שאליהן הוא הובא כגון ארגנטינה, אוסטרליה וניו זילנד. יכולת ההסתגלות הגבוהה של האיילים עשויה לאיים על מינים אנדמיים ועל מערכות אקולוגיות שאליהן הם הובאו. לזכרים יש קרניי אנטלר גדולות שעוברות השלה בכל שנה. במהלך עונת הייחום הזכרים מבצעים טקסי חיזור, כולל העמדת פנים, קרב עם הקרניים, והשמעה של סדרת קולות שנועדו לבסס את הדומיננטיות שלהם על פני זכרים אחרים ולמשוך נקבות. לאייל הקנדי יש מעמד רוחני במספר תרבויות. בחלקים מאסיה משמשים הקרניים והציפוי הקטיפתי שלהן כחומר בתרופות מסורתיות. האייל הקנדי ניצוד בין היתר בשל בשרו, שהוא רזה יותר ועשיר יותר בחלבונים בהשוואה לבשר בקר או בשר של תרנגול הבית. גובה כתפיו 150 סנטימטרים, משקלו יכול להגיע עד ל-450 קילוגרם, אורך קרניו מגיע עד למטר אחד. מצב שימור המין הוא ללא חשש. אייל קנדי אוכל עשב נקבת אייל קנדי בקנדה זכר קורא בפארק הלאומי ילוסטון נקבה של תת-מין אסייתי תת-מין יערי מדיה וקבצים בנושא אייל קנדי בוויקישיתוף אייל קנדי, באתר ITIS (באנגלית) אייל קנדי, באתר NCBI (באנגלית) אייל קנדי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אייל קנדי, באתר GBIF (באנגלית) אייל קנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרן האייל הקנדי של הרי הרוקי אייל קנדי באתר מחלקת הציד והדיג של אריזונה האייל הקנדי בילוסטון רבתי אייל קנדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
על פני האדמה

על פני האדמה הוא אלבום הסולו השלישי בעברית של הזמר-יוצר שלום חנוך, שיצא בשנת 1983 ונמכר בכ-30 אלף עותקים.[דרוש מקור] האלבום הופק מוזיקלית על ידי חנוך ומשה לוי, וכלל בעיקר ביצועים של חנוך לשירים שכתב לאמנים אחרים כמו אריק איינשטיין ("הבלדה על יואל משה סלומון", "תל אביב, גדות הירקון 1950", "עצים", "ילדים של החיים" ו"אשת האיכר"), יהודית רביץ ("שיר ללא שם"), ונורית גלרון ("כי האדם עץ השדה"). בנוסף האלבום כלל מספר שירים שנכתבו במיוחד לאלבום, כגון "ירוק על ירוק", "ניגע אל החלום" ושיר הנושא ״על פני האדמה״. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת).  שלום חנוך - שירה, גיטרות, עיבודים, הפקה מוזיקלית משה לוי - פסנתר, סינתיסייזר, המונד, גיטרות, בס, עיבודים והפקה מוזיקלית אלון הלל וז'אן פול זימבריס - תופים גרי אקשטיין - גיטרות מיקי שביב - גיטרה בס אלי מגן - קונטרבס ("ניגע אל החלום") עמוס שוחט וגלעד קרן - טכנאי הקלטה ג'ון מקסוויט - מיקס ואפקטים ורדי כהנא - צילום אחורי אבי גנור - צילום עטיפה מנחם רגב - צילום תווית ועיצוב עטיפה מיכל ברנט - עוזרת הפקה אתי אנטה - מפיקה הוקלט באולפני "רולי", יולי-אוגוסט 1983; מיקס ומאסטרינג באולפני "אוטופיה" שבלונדון. האלבום על פני האדמה באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרט בנות

סרט בנות הוא כינוי עממי לסרטי-נוסחה שקהל היעד העיקרי שלהם הוא נשים. רבים מהסרטים בסוגה קולנועית מדגישים את נקודת המבט הנשית, התלבטויות וקשיים המעסיקים נשים, ומערכות יחסים בין נשים. ראשיתה של הסוגה כבר בראשית ימי הקולנוע, אז יוחד השם לסרטים שבמרכזם סיפור אהבה רומנטי. מסוף שנות החמישים, ובמיוחד אחרי הופעת "חיקוי לחיים" של דאגלס סירק (1959), יוחד הכינוי לרוב המלודרמות בכיכובן של נשים; לרבים מסרטי האהבה הרומנטיים או הטרגיים, בהם מושא האהבה הגברי מייצג סטריאוטיפ רומנטי; לחלק מהסרטים שבמוקדן הניסיון להבין או לבאר את עולמן של נשים (גם מנקודת מבט גברית); ולרבים מהסרטים בהם קו העלילה המרכזי עוסק ביחסים בין נשים (כמו ביחסי רעות נשית, קשרי עבודה ומרות בין נשים, או יחסי אם ובת) או בקשרים משפחתיים. גאווה ודעה קדומה (1940, 1980, 1995ֿ, 2003, 2005) – ספרה של ג'יין אוסטן על אישה הלומדת להתגבר על דעותיה הקדומות, כדי ליפול לזרועותיו של גבר הלומד למחול על גאוותנותו. לספר נוצרו עשרות גרסאות חיקוי ישירות ועקיפות, וביניהן יומנה של ברידג'ט ג'ונס (2001) וכלה ודעה קדומה (2004). גרסאות קולנועיות רבות נוצרו גם לספריה האחרים של אוסטן (ובמיוחד "אמה"). חיקוי לחיים (1959) – מלודרמה על אישה המגלה כי בעורקיה זורם דם שחור. כל חלומותי (1959) – נשים מגיעות לניו יורק כדי להצליח ונתקלות בבעיות ביחסיהן עם גברים. הכבוד האבוד של קתרינה בלום (1975) וסרטים אחרים של מרגריטה פון טרוטה – תיאור לא סטריאוטיפי של עולמן של נשים. תנאים של חיבה (1983) – קשרי אם ובת, על רקע מחלתה הקשה של הבת. חופים (1988) - ידידותן המשתנה ומתפתחת של שתי נשים, על רקע מחלתה הקשה של אחת מהן. מגנוליות מפלדה (1989) – קשרים בין נשים, על רקע הגברים המתחלפים בחייהן ומחלתה הקשה של אחת מהן. אישה יפה (1990) – סיפור סינדרלה על זונה הכובשת את לבו של איש עסקים. עגבניות ירוקות מטוגנות (1991) – מלודרמה על קשר (עם נימה לסבית) בין נשים, בתוך סיפור מסגרת על קשר בין נשים. פוקס פייר (1996) – תלמידות בית ספר מתמרדות נגד תרבות האונס ולומדות על כוחה של קבוצה (עם רמיזה לסבית). המטבח של מרתה (2001) – על שפית הלומדת על הורות ואהבה (גרסה אמריקנית של המקור הגרמני יצאה ב-2007, תחת השם "אהבה בתפריט"). אין כמו אלבמה (2002) – אשת עסקים מצליחה מתאהבת מחדש בבעלה, ממנו בקשה להתגרש. באהבה אין חוקים (2003) – גבר מזדקן נגמל מאהבהבים עם נשים צעירות ומתאהב באישה מבוגרת יותר. נערות לוח השנה (2003) – קשרים בין נשים מבוגרות, על רקע הצטלמותן בעירום ללוח שנה. ג'ולי וג'וליה (2009) – קומדיה על סיפורן האמיתי של השפית ג'וליה צ'יילד והסופרת ג'ולי פאוול, לפי ספר מאת פאוול. לאכול, להתפלל, לאהוב (2010) – אישה עוזבת את בעלה לטובת התלבטויות, ומוצאת אהבה חדשה. חורשות את הלילה (2019) – קומדיית התבגרות על שתי חברות שאחת מהן לסבית, בליל סיום בית ספר תיכון.
אוסריק, מלך סאסקס

אוסריק (באנגלית: Osric) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה אוסריק מלך לצד נות'הלם, וייתכן ששניהם היו חברי מועצת זקנים (כל אחד היה אלדרמן), אשר שלטו יחדיו בממלכה. פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של אוסריק. ידוע כי אוסריק חתום כעד על צו בלתי מתוארך אשר הוציא נות'הלם. שמו של אוסריק (Osricus) מופיע על הצו בלא שימוש בתואר כלשהו, אולם הוא מופיע ברשימה לפני איברט מסיסלי, הבישוף של סיסלי, ולכן תוארו גבוה מתוארו של הבישוף, דבר המעיד על מעמדו כחבר מועצת הזקנים. ההיסטוריונים סבורים כי צו זה הוצא בין השנים 705–717, ובהתאם תקופת שלטונו של אוסריק הייתה בין שנים אלה. קורות חיים של מלכי סאסקס מלכי סאסקס באתר ה־BBC צו משנת 705 לערך ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסריק

האם התכוונתם ל... אוסריק, מלך דיירה – מלך ממלכת דיירה בשנות ה-30 של המאה השביעית אוסריק, מלך נורת'מבריה – מלך ממלכת נורת'מבריה בשנות ה-20 של המאה השמינית אוסריק, מלך סאסקס – מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית אוסריק, מלך הוויקה – מלך ממלכת הוויקה בשלהי המאה השביעית
שביל ישו

שביל ישו (לעיתים דרך הבשורה) הוא נתיב הליכה ארוך של 65 ק"מ, בגליל התחתון ובצפון הכנרת, שמתחיל בנצרת ומסתיים בכפר נחום, ומקשר בין אתרים קדושים לנצרות. מטרתו של השביל היא לספק נתיב הליכה נוח ומסומן המקשר בין אתרים משמעותיים בחייו של ישו בצפונה של ארץ ישראל, כפי שמתוארים בבשורות על-פי מתי, לוקס ומרקוס. יוזמי השביל מציינים אודותיו כי: "השביל נוצר במטרה להפוך לטרק ברמה בינלאומית, ולהוות במה ללימוד היסטוריה ורוחניות, גשר לקירוב אנשים בעלי רקע שונה, ולעידוד תקשורת ביניהם. אנו מציעים חוויות ושירותים אתיים וזמינים לכל האנשים. השביל אינו מקדם חזון דתי או פוליטי ואנו מנסים לעבוד עם אישים, עם ארגונים מקומיים ובינלאומיים בעלי נקודות מבט שונות." השביל חולף דרך ציפורי, משהד, כפר כנא, קרני חיטין, נבי שועייב, הר ארבל, מגדל, עין שבע והר האושר. בחלקו חופף השביל לקטעים משביל ישראל ולשבילי הליכה אחרים. לשביל סומנה חלופה דרומית באורך של 73 ק"מ המשלימה מסלול מעגלי, וזו חוזרת לנצרת דרך טבריה, אתר הטבילה ירדנית, הר תבור והר הקפיצה. השביל הוא יוזמה של מעוז ינון, שהקים בתי הארחה בנצרת, ודייוויד לנדיס, תרמילאי אמריקאי, והכשרתו החלה בשנת 2007. סימונו הושלם בשנת 2009 לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, ומומן על ידי משרד התיירות. למשרד התיירות היו תוכניות לסמן שביל דומה בשם "שביל הבשורה", וזה הושלם בסוף שנת 2011. עם זאת, השם "שביל הבשורה" משמש לעיתים כשם חלופי לשביל ישו. השביל מסומן בשטח בסימון שבילים מיוחד שהוקצה לו על ידי הוועדה לשבילי ישראל - לבן-כתום-לבן, או בנקודה כתומה במקומות שהוא חופף לשביל הליכה קיים - והוא מופיע במפות סימון השבילים של החברה להגנת הטבע. בסוף שנת 2011 פתח משרד התיירות שביל חלופי המכונה באופן רשמי "דרך הבשורה". בדומה לשביל ישו, מתחיל גם שביל הבשורה בנצרת, אם כי לא במרכז העיר, אלא בהר הקפיצה, וגם יעדו הוא חופה הצפון-מערבי של הכנרת. בניגוד לשביל ישו עוברת דרך הבשורה בשטחים פתוחים תוך שהיא עוקפת מקומות יישוב ומספר אתרים קדושים לנצרות. אורכה של דרך הבשורה הוא 62 ק"מ, והיא מיועדת להולכי רגל, רוכבי אופניים ורוכבי סוסים. הדרך הוכשרה בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל בעלות כוללת של 3 מיליון ש"ח. על דרך הבשורה נמתחה ביקורת חריפה מצד גורמים שונים, בהם גם החברה להגנת הטבע, ולפיה הדרך החדשה עוקפת מקומות יישוב במקום להשתלב בהם, ושמה את הדגש על הליכה דרך יערות קק"ל. לדברי המבקרים שביל ישו מוצלח יותר מהדרך החדשה, הן בזכות נופיו, והן בשל התאמתו לקהל היעד הנוצרי, שכן הדרך החדשה מגיעה אל הכנסייה הראשונה לאורכה, כ-2 ק"מ לפני שהיא מסתיימת בכפר נחום. הנתונים מן השטח תומכים בביקורת שנמתחה על משרד התיירות. דיווחים מדברים על עשרות בודדות של מטיילים בשנה בדרך הבשורה. כך נמסר בכינוס בחודש מאי 2018 שנערך באוניברסיטת חיפה. המדריך האדום לדרך הבשורה יעקב סער ויגיל הנקין, אשכול הוצאה לאור 2012. דאנאקוד 1141-101 אתר האינטרנט הרשמי של שביל ישו השביל באתר משרד התיירות השביל באתר החברה להגנת הטבע Five Stops in the Galilee (הארץ) השביל באתר שירות המידע הקתולי משה גלעד, פרשת דרכים: מה שלא רואים מ"דרך הבשורה", באתר הארץ, 4 בדצמבר 2011 Our philosophy Jesus Trail in Galilee to be completed by Pope's visit (הארץ) משה גלעד, פרשת דרכים: מה שלא רואים מ"דרך הבשורה", באתר הארץ, 4 בדצמבר 2011
חוק דרעי

"חוק דרעי" הוא כינוי לתיקוני חקיקה אחדים שנועדו להקל על חבר הכנסת אריה דרעי, ראש מפלגת ש"ס האם התכוונתם ל... שחרור על-תנאי#בישראל – תיקון שמאפשר שחרור מוקדם של אסירים לאחר ריצוי חצי מתקופת המאסר חוק יסוד: הממשלה#תיקון 11 – תיקון מס' 11 לחוק יסוד: הממשלה, שמאפשר מינוי של אדם לשר, למרות עונש מאסר על תנאי שנגזר עליו חוק יסוד: הממשלה – הצעה לתיקון מס' 16 לחוק יסוד: הממשלה, לשלילת ביקורת שיפוטית על מינוי של שר
אקדמות (כתב עת)

אקדמות הוא כתב עת למחשבה יהודית שיצא לאור בשנים 1996–2015 ושב לצאת לאור בשנת 2019. כתב העת יצא לאור כפעמיים בשנה על ידי בית מורשה בירושלים. העורכים הראשונים היו עמיחי ברהולץ ודוד ענקי. החל משנת 2008 החליפה חיותה דויטש את עמיחי ברהולץ. כתב העת נוסד במטרה לחבר את היצירה התורנית הקלאסית והיצירה האקדמית, תוך שימוש במתודות ובתובנות מודרניות, ולעיתים אף פוסט-מודרניות. בין הכותבים היו (רשימה חלקית, לפי א"ב): פרופ׳ אריה אדרעי, הרב דוד ביגמן, פרופ' חנוך בן פזי, פרופ' בנימין בראון, הרב פרופ' יהודה ברנדס, פרופ' אליעזר דון יחיא, פרופ' דוד הנשקה, ד"ר משה הלינגר, הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, פרופ' אשר כהן, ד"ר ברוך כהנא, הרב ד"ר בנימין לאו, ד"ר יעל לוין, פרופ' שלום רוזנברג, פרופ' אבינועם רוזנק, פרופ' תמר רוס, הרב יובל שרלו. כתב העת יצא ברציפות במשך קרוב לשני עשורים, כאשר ברוב שנותיו יצאו שני גיליונות בשנה. אחרי גיליון כז יצא כתב העת לפגרה של שנה וחצי, ולאחריה יצאו עוד שלושה גיליונות עד שבגיליון ל הודיע כתב העת על סגירתו. באביב 2019 הודיע 'בית מורשה' על חידוש פרסום כתב העת, ופרסם עוד גיליון אחד, בעריכתה של הדס אחיטוב. אולם לא ברור האם ימשיך כתב העת לראות אור. גליונות אקדמות באתר בית מורשה איה אליה, הקדימו את זמנם: כתב העת "אקדמות" חוזר לגלגול שני, באתר בית אבי חי, 23.7.19 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית אלברט

מדליית אלברט להצלת חיים (אנגלית: Albert Medal for Lifesaving, בקיצור - AM) הייתה מדליה אזרחית בריטית אשר הוענקה בין השנים 1866 – 1971. המדליה הוכרזה לראשונה בצו מלכותי ב-7 במרץ 1866 ונקראה על שמו של הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה. המדליה הוענקה במקורה לציון הגבורה שבהצלת חיים בים. בתחילת דרכה כללה המדליה אות ברוחב 33 מ"מ, בצבע כחול ועליו שני פסים לבנים. בעקבות צו מלכותי אשר פיצל את המדליה לשתי דרגות נותר העיטור המקורי בעבור הדרגה השנייה ואילו לדרגה הראשונה נוצר אות ברוחב 35 מ"מ ועליו ארבעה פסים לבנים. לסרט צורפה מדליה בצבע זהב בעבור הדרגה הראשונה וברונזה בעבור הדרגה השנייה, שתי המדליות קושטו בצבע כחול. הקריטריונים לקבלת המדליה שונו בשנת 1877, ולמעשה נוצרו שתי מדליות נפרדות האחת המקורית להצלת חיים בים ואילו החדשה שנוצרה נועדה לציון הצלת חיים ביבשה. צבעי העיטור בעבור המדליה היבשתית היו בצבע אדום. בשנת 1917 שונה הכיתוב שעל גב המדליות מ"מדליית אלברט, דרגה ראשונה" ל"מדליית אלברט בזהב" ומ"מדליית אלברט, דרגה שנייה" ל"מדליית אלברט". בשנת 1949 בוטלה הדרגה הראשונה ותחתיה הוענק צלב ג'ורג' ואילו הדרגה השנייה נותרה אך ורק בעבור הענקה שלאחר המוות. בשנת 1971 בוטל מעמדה של המדליה (יחד עם מדליית אדוארד) וכל המחזיקים במדליה הוזמנו להחליפה בצלב ג'ורג'. מתוך 64 מחזיקים הוחלפו 49. מדיה וקבצים בנושא מדליית אלברט בוויקישיתוף מדליית אלברט ומדליית אדוארד צלב ג'ורג' ומדליית אלברט להצלת חיים בים במלחמת העולם השנייה מאגר הנתונים של צלב ג'ורג' (כולל רשימה של החלפות המדליות השונות לצלב ג'ורג')
בית מורשה בירושלים

בית מורשה בירושלים הוא מרכז אקדמי להכשרת מנהיגות יהודית ציונית, המקיים תוכניות בלימודי יהדות, תרבות וחינוך יהודי. במרכז בתי-מדרש לנשים ולגברים. בעבר פעלה בו המכללה האקדמית ע"ש רוברט מ' ברן אשר העניקה תארים בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן. בראש המרכז עומד פרופ' בנימין איש שלום. בראש בתי המדרש עמדו בעבר הרב אליהו בלומנצוייג, הרב שג"ר הרב פרופ' דניאל שפרבר והרב ד"ר יהודה ברנדס בראש בית המדרש לגברים. הרב ד"ר בנימין לאו עמד בראש תוכנית "בית המדרש לצדק חברתי", שהוקמה בשיתוף פעולה עם "מעגלי צדק". מטרת בית מדרש זה ללמוד סוגיות חברתיות ולהגביר את העיסוק הדתי בנושאי חברה וצדק חברתי. בראש בית המדרש לנשים בבית מורשה עמדה הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי. בבית מורשה פעלו מכוני מחקר בתחומי אתיקה, יהדות ומדינה, חקר מחשבת חז"ל וחקר ההלכה, מחלקה לזהות יהודית-ציונית המובילה תוכניות אסטרטגיות בחינוך יהודי-ציוני בשיתוף צה"ל, משטרת ישראל ובתי-ספר תיכוניים. המוסד מקיים כנסים, ערבי עיון ופעילויות לציבור הרחב, ומפעיל ספרייה במדעי היהדות. המחלקה לזהות יהודית-ציונית מפעילה הוצאת ספרים המפרסמת ספרים העוסקים במחשבה, הלכה ותרבות יהודית. בראש ההוצאה לאור עומדת חיותה דויטש. בין היתר רואים אור בהוצאת ספרים זו: כתב העת "אקדמות", סדרת הספרים "חכמים" של הרב בני לאו וספרי "אגדה למעשה" של הרב יהודה ברנדס. בשנת 2013 השיק בית מורשה תוכנית בשם "פתיחתא - בית מדרש למתחילים". התוכנית מיועדת לחוזרים בתשובה ולגרים. בית מורשה היה ממוקם תחילה בבית הכנסת ישורון. לאחר מכן עבר לבית מלי"ץ שבקריית מוריה הסמוכה לשכונת ארמון הנציב. בנובמבר 2012 עבר המוסד ל"יד הרב ניסים" שבשכונת טלביה. בוגרי בית מורשה אתר האינטרנט הרשמי של בית מורשה בירושלים אתר בית המדרש לצדק חברתי בית מורשה (ירושלים), דף שער בספרייה הלאומית פתיחתא באתר בית מורשה
איוויצה אילייב

איוויצה אילייב (בסרבית-קירילית: Ивица Илиев; נולד ב-27 באוקטובר 1979 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. אילייב החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת פרטיזן בלגרד בעונת 1997/1998 ושיחק בה עד לעונת 2004. בתקופה זו היא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים באליפות הליגה. בחודש יולי 2004 עבר אילייב לקבוצת מסינה האיטלקית. בשנת 2006 הושאל לגנואה, שהייתה אז בליגה השלישית באיטליה. שנה לאחר מכן חתם לעונה אחת עם פאוק סלוניקי היוונית. אילייב הבקיע את שערו הראשון בפאוק ב-2008 בניצחון על אפולון קלאמאריס. בשנת 2009 הגיע אילייב לישראל ועבר למועדון מכבי תל אביב. בינואר 2010 נפצע ולא שיחק עד סיום העונה. הוא שוחרר ממכבי וחזר לפרטיזן בלגרד, שבה היה שותף להעפלה לליגת האלופות ולזכייה באליפות. באותה עונה הוא זכה בתואר "מלך השערים של הליגה" ביחד עם אנדריה קלודז'רוביץ' (13 שערים כל אחד). בתום עונת 2010/2011 חתם על חוזה עם אלופת פולין ויסלה קרקוב. בשנת 2013 פרש ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא איוויצה אילייב בוויקישיתוף איוויצה אילייב, באתר Transfermarkt איוויצה אילייב, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איוויצה אילייב, באתר WorldFootball.net איוויצה אילייב, באתר National Football Teams איוויצה אילייב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt בעז גורן, ‏אילייב: היה סגל טוב למכבי, לא היה צורך בשינוי, באתר ONE‏, 15 ביולי 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברייני, מלך סאסקס

ברייני (באנגלית: Bryni) היה מלך ממלכת סאסקס בראשית המאה השמינית. ככל הנראה ברייני מלך לצד נות'הלם וואט וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה. התיעוד ההיסטורי היחיד לפעולותיו של ברייני בתקופת שלטונו היה צו מלכותי שהוציא קודם לשנת 705 בו הוא נושא את התואר "ברוני דוכס סאת'סקס" (Bruny dux Suthsax). העדים להוצאת צו זה היו המלכים נות'הלם וואט. עצם העובדה שנות'לם וואט עדים לצו מעיד על מעמדו של ברייני הזהה למעמדם בעת הוצאת הצו, או גבוה ממעמדם. קורות חיים של מלכי סאסקס מלכי סאסקס באתר ה-BBC צו מלכותי שהוציא ברייני בשנת 705 לערך