laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סאמי הדאווי

סאמי הדאווי (בערבית: سامي هداوي; 3 במרץ 1904 - 22 באפריל 2004) היה פקיד בממשלת המנדט, היסטוריון וסופר פלסטיני. הדאווי נולד בירושלים למשפחה נוצרית. אביו היה חייל בצבא האימפריה העות'מאנית ונהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915, לאחר מות אביו, עברה המשפחה לעמאן בה עבד כמתורגמן עבור הצבא הבריטי. לאחר מכן, חזר לירושלים, והתגורר בבית סבו ברובע היהודי בעיר העתיקה עד לשנת 1948. החל משנת 1935 עבד בשמאות, פיקוח ומיסוי נכסי דלא ניידי במרשם המקרקעין הבריטי. בשנת 1943 התקבל כחבר במסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על שירותו. בסוף שנת 1945 השתתף, מתוקף תפקידו, בהכנת סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל. בשנת 1948 עבר עם אשתו ושני ילדיו לשכונת קטמון אולם בעקבות כיבוש השכונה על ידי כוחות צה"ל במהלך מלחמת העצמאות נאלץ לעבור לצד הירדני. לאחר 1948, עבד עבור ממשלת ירדן כמומחה מקרקעין, ועבור הוועדה בנושא הפליטים הפלסטינים של האומות המאוחדות בניו יורק. בין השנים 1960–1970 היה מנהל המכון ללימודים פלסטינים בביירות. אשתו נפטרה מהתקף לב ב-1965. לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1970 היגר לטורונטו, שם היה פעיל בקהילה הפלסטינית והתמסר לכתיבת ספרים העוסקים בהיסטוריה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בראיון האחרון הביע רצונו להקבר בירושלים, עיר הולדתו. הוא נפטר ב-22 באפריל 2004 בגיל 100 ונקבר בטורונטו. הותיר אחריו בן ובת. Bitter Harvest, 1967 Palestinian rights and losses in 1948, a comprehensive study, London: Saqi Books, 1988. The Middle East reality, between war and peace, Ryde, N.S.W., Australian-Palestinian Club, 1976. Crime and no punishment, Zionist Israeli terrorism, 1939-1972, Beirut: Palestine Research Center, 1972. Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut ,Palestine liberation organization research center, 1970. יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), הערך: "סאמי הדאוי", לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983. Sally Bland, Sami Hadawi - the scholar who couldn't go home, May 17, 2004, Jordan Times מאמר עליו, לרגל הגיעו לגיל מאה Village Statistics 1945 with explanatory notes by Sami Hadawi, page 7, note 2
יורם עבר הדני

יורם עבר הדני הוא סופר, פרסומאי, תסריטאי ובמאי פרסומות ישראלי. יורם הוא בנה של הסופרת והמשוררת דפנה עבר הדני. גדל באשקלון. הוא שימש כתסריטאי בקומדי סטור וקופירייטר לקמפיין של אהוד ברק בשנת 2001.[דרוש מקור] הוא כתב חמישה ספרי ילדים. כיום הוא אחד מבמאי הפרסומות המובילים בארץ.[דרוש מקור] נשוי לבמאית והתסריטאית קרן מרגלית ואב לשלושה. השלקט, ספרית פועלים, 1988, איורים, נעמה גולומב האיש והקו, הוצאת מודן, 1990 (הספר תורגם לאנגלית ופורטוגזית) נטע רוצה להיות גדולה, הוצאת שבא, 1996, איורים: קארו שוהם בוא-הנה הולך לאבוד, ספרית פועלים, 2005, איורים: שרון אלפרט המפלצת שקראו לה בהההה!, ספרית פועלים, 2007, איורים: שרון אלפרט "אובך", כתר, 2015 אתר האינטרנט הרשמי של יורם עבר הדני יורם עבר הדני, ברשת החברתית אינסטגרם יורם עבר הדני, ברשת החברתית LinkedIn יורם עבר הדני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורם עבר הדני, דף שער בספרייה הלאומית יורם עבר הדני, בלקסיקון הספרות העברית החדשה רשימת הפרסומים של יורם עבר הדני, בקטלוג הספרייה הלאומית יורם עבר הדני, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הבלוג של עבר הדני בקפה דהמרקר גילי איזיקוביץ, יורם עבר הדני מספר איך ההתמודדות עם האוטיזם של בנו סייעה לכתיבת ספרו, באתר הארץ, 3 בינואר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתיו נייתן

קולונל משנה, סר מתיו נייתן (באנגלית: Sir Matthew Nathan; בסינית: 彌敦; ‏3 בינואר 1862 – 18 באפריל 1939) כיהן כמושל סיירה לאון, מושל חוף הזהב, מושל הונג קונג, מושל נטאל ומושל קווינסלנד. כמו כן, בין השנים 1914–1916 כיהן כתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה ומתוקף תפקידו זה היה אחראי על התגובה הבריטית למרידת חג הפסחא. נייתן נולד בפדינגטון שבאנגליה, למשפחה יהודית. נייתן היה בנם של יונה ושל מרים יעקב. אחיו, סר נתנאל נייתן, כיהן כשופט קולוניאלי בטרינידד וטובגו. נייתן התחנך באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-19 במאי 1880 הצטרף לחיל ההנדסאים המלכותי ולמד בבית הספר ההנדסי המלכותי בצ'טהאם שבקנט בין השנים 1880–1882. נייתן שירת כמהנדס בצבא הבריטי בסיירה לאון 1883, במצרים (1884–1885) ובהודו (1887–1891). בשנת 1889 קיבל דרגת קפטיין, ובין ה-11 במאי 1895–1898 כיהן כמזכיר ועדת ההגנה הקולוניאלית של ממשלת בריטניה. בשנת 1898 קיבל דרגת מייג'ור. במרץ 1899 מונה למושל סיירה לאון וכיהן בתפקיד זה כשנה. באוקטובר 1900 מונה למושל חוף הזהב, בו כיהן עד שנת 1903. בשנת 1903 מונה נייתן לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907. בתפקידו זה דאג נייתן לתכנון העירוני של הונג קונג, ותכנן את התפתחות המושבה בחצי האי קאולון ולהקמת רכבת קאולון-קנטון. בשנת 1907, הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למושל נטאל - תפקיד בו כיהן עד שנת 1909. בשנת 1909 שב לאנגליה וכיהן כשר הדואר עד שנת 1911. בין השנים 1911–1914 כיהן כראש מועצת מס ההכנסה הבריטי. באוגוסט 1914 מונה לתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה. השר לענייני אירלנד באותה עת היה אוגוסטין בירל. בפועל, השר לענייני אירלנד ישב בלונדון בישיבות הממשלה, ואילו תת-השר לענייני אירלנד ישב באירלנד ושלט בה בפועל. במסגרת תפקיד זה פעל נייתן לצד המפלגה הפרלמנטרית האירית, וסייע לה להתכונן לשליטה עצמית באירלנד, וכן פעל לגיוס חיילים באירלנד על מנת לסייע לכוחות הבריטיים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. בשל החשש מעידוד גרמני של השאיפות הלאומיות האיריות, הפעיל נייתן את סמכויותיו מכוח חוק הגנת הממלכה 1914 ואסר על פעולות של עיתונים שפרסמו כתבות לאומיות. ביום שישי הטוב, 21 באפריל 1916 נתפסה אונייה גרמנית שעליה כלי נשק המיועדים ללאומנים איריים, בחוף מחוז קרי. ביום שני של חג הפסחא, 24 באפריל 1916 פרצה מרידת חג הפסחא. נייתן שהה במצודת דבלין שהותקפה במהלך המרד. שערי המצודה נסגרו ונייתן נותר כלוא במצודה עד הגעת תגבורת בריטית בשעות הערב, אשר שחררה את המצור על המצודה. נייתן נותר במצודה עד דיכוי המרד ב-30 באפריל כשהוא מעדכן את הממשלה הבריטית בלונדון. בעקבות המרד, ב-3 במאי התפטר בירל מתפקידו, ולבקשת בירל התפטר גם נייתן. ועידת חקירה ממלכתית שחקרה את נסיבות המרד מתחה ביקורת על פעולותיהם של בירל ונייתן שלא צפו את המרד ולא התכוננו לו, או מנעו אותו. לאחר התפטרותו מונה נייתן לשר במשרד הפנסיה, ונותר בתפקיד זה עד שנת 1919. בשנת 1920 מונה למושל קווינסלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. בתפקיד זה עודד הגירה בריטית לקווינסלנד. לאחר סיום כהונתו בקווינסלנד פרש לסאמרסט שבאנגליה, ונפטר בשנת 1939. נייתן נקבר בבית הקברות היהודי בווילסדן שבלונדון. נייתן נותר רווק כל חייו. בשנת 1902 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1908 קיבל תואר אביר גדול במסדר זה. דרך נייתן - הדרך הראשית בחצי האי קאולון שבהונג קונג, וכן העיירות נייתן שבקווינסלנד, רמות נייתן שבבריזבן, ורחוב נייתן בקנברה נקראו על שמו. מדיה וקבצים בנושא מתיו נייתן בוויקישיתוף קורות חיים, מתוך ספרו של פול ד. וילסון קורות חיים באתר האנציקלופדיה היהודית מתיו נייתן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ברנרד ואן אורלי

ברנארד ואן אורלי (פלמית: Bernard van Orley; ‏סביבות 1487 – 6 בינואר 1541) היה צייר ומעצב שטיחים פלמי בן תקופת הרנסאנס. עבודתו הושפעה מן האמנות האיטלקית בת תקופתו. ואן אורלי נולד בבריסל בין שנת 1487 לשנת 1491. אביו, ולנטין, היה צייר בעצמו והכשיר את בנו במלאכת הציור. לאחר שובו מאיטליה, התמנה לצייר החצר של מרגרטה לבית הבסבורג וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1527. בהתאם לאיכות העבודה בסדנה, חלק מיצירותיו נשמרו במצב טוב מאחרות כציורים ומחקרים שביצע לעיצוב טפטין וזכוכית צבועה. עריפת ראשו של יוחנן המטביל במוזיאון המטרופוליטן מדיה וקבצים בנושא ברנרד ואן אורלי בוויקישיתוף ברנרד ואן אורלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) *Snyder, James. Northern Renaissance Art, 1985, Harry N. Abrams, ISBN 0136235964 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי רין

צבי רין (27 בפברואר 1914 – 26 בספטמבר 1998) היה בלשן וחוקר לשונות המזרח הקדום והשפות השמיות העתיקות. יחד עם אשתו, שפרה רין, תרם לחקר כתבי אוגרית. הוא היה פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה בין השנים 1960 ל-1982. נולד בוורשה שבפולין בשם "גמליאל הלפרין" (בבגרותו שינה את שמו ל"צבי רין"), בן ליחיאל היילפרין, מחנך עברי ותומך של חיים ויצמן, ופנינה (לבית הוכברג), גננת עברייה שהשתייכה לפועלי ציון. שפת אמו הייתה עברית. עלה לארץ ישראל עם כל משפחתו בשנת 1919, על סיפון האונייה "רוסלאן", שהפליגה מאודסה. המשפחה השתקעה בתל אביב. בצעירותו, היה פעיל במחתרות האצ"ל ולח"י. צבי רין למד בבית המדרש למורים בירושלים ועסק בהוראה, בין היתר בבית-ספר ביאליק, תל אביב. בשנת 1952 יצא ללימודים בארצות הברית. הוא קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1958, ולימד שם במשך שנתיים. בשנת 1960 הצטרף פרופ' צבי רין לסגל אוניברסיטת פנסילבניה ולימד שם עד לשנת 1982. בנוסף למחקר ולהוראה, עסק בתרגום מאנגלית לעברית וכתב סיפורים, שירים ומאמרים, במקרים רבים בשמות בדויים. בין תרגומיו, ארץ שכוחת אל מאת קרלו לוי (הוצאת עם עובד, 1950) והקוסם מארץ עוץ מאת פרנק באום (הוצאת יוסף שרברק, 1946). לאחר פרישתם מאוניברסיטת פנסילבניה, עסקו צבי ואשתו במחקר שירת האוגרית, וכמחברים שותפים הוציאו לאור את הספר "עלילות האלים: כל שירות אוגרית", ב-1996. הוא היה אחיהם של המשורר יונתן רטוש, של המשוררת והסופרת מירי דור, ושל הבלשן, פרופ' עוזי אורנן. אשתו, שפרה רין, הייתה ספרנית לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה משנת 1964 עד 1983. היא הייתה מוסמכת בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס ולמדה לימודים נוספים, ברמת דוקטורט, באוניברסיטת ברנדייס, בדרופסי קולג', פילדלפיה ובאוניברסיטת פרינסטון. היה אב לשתי בנות ובן. ארכיונו האישי נמצא במכון גנזים. Rin, Svi and Rin, Shifra, Acts of the Gods: The Ugaritic Epic Poetry (1968 and 1996) עלילות האלים: כל שירות אוגרית, מהדורה חדשה, צבי רין ושפרה רין, 1996. Biblical Aramaic (הארמית המקראית... (1972. Third Column of Acts of the Gods... (1979 and 1992) הטור השלישי לעלילות האלים..., צבי רין ... ושפרה רין עלילות האלים: כל שירות אוגרית, מהדורה חדשה, מותקנת בידי צבי רין ושפרה רין, 1996 מדיה וקבצים בנושא צבי רין בוויקישיתוף הארכיון של רין באתר מכון גנזים, תל אביב רשימת הפרסומים של צבי רין, בקטלוג הספרייה הלאומית צבי רין (1914-1998), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יונתן גולן

יונתן שמואל גולן (נולד ב-29 במאי 1942 במלווקי) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור(אמריטוס) באוניברסיטת חיפה ומחברם של ספרי לימוד רבים במתמטיקה, במיוחד בתחום האלגברה הליניארית. גולן סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1972 בהנחיית שמשון עמיצור. נושא עבודתו הייתה "Characterization of Rings Over which Certain Modules are Quasiprojective". יסודות האלגברה הליניארית עיונים באלגברה מודרנית תרגילים פתורים באלגברה ליניארית באנגלית: Localization of Noncommutative Rings, Marcel Dekker, New York, 1975. Decomposition and Dimension in Module Categories, Marcel Dekker, New York, 1977. Structure Sheaves over a Noncommutative Ring, Marcel Dekker, New York, 1980. Torsion Theories, Longman Scientific & Technical, Harlow, 1986. Thirty Open Problems Concerning Torsion Theories, Secretariado de Publicaciones y Departamento de Algebra y Fundamentos, Universidad de Murcia, Murcia, 1986. Linear Topologies on a Ring: an Overview, Longman Scientific & Technical, Harlow, 1987. Derivatives, Nuclei, and Dimensions on the Frame of Torsion Theories, Longman Scientific & Technical, Harlow, 1988 [with Harold Simmons]. Modules and the Structure of Rings -- A Primer, Marcel Dekker, New York, 1991 [with Tom Head]. The Theory of Semirings, Longman Scientific & Technical, Harlow, 1992. Foundations of Linear Algebra (English edition), Kluwer, Dordrecht, 1995. Power algebras over semirings Kluwer, Dordrecht, 1999. Semirings and Affine Equations over Them: Theory and Applications, Kluwer, Dordrecht, 2003. The Linear Algebra a Beginning Graduate Student Ought to Know, Kluwer, Dordrecht, 2004. The Linear Algebra a Beginning Graduate Student Ought to Know (Second Edition), Springer, Dordrecht, 2007. יונתן גולן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה האתר של גולן באתר אוניברסיטת חיפה
בנו כלב

בֶּנוֹ כלב (Benno Kalev; נולד ב-1938) הוא אספן אמנות ואוצר אמנות ישראלי יליד בולגריה. מחזיק ברשותו את אחד האוספים הגדולים של אמנות ישראלית, המתמקד בעיקר ביצירות על נייר. כלב נולד בשנת בעיר סופיה שבבולגריה. בשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד אמנות וארכאולוגיה פרהיסטורית באוניברסיטת תל אביב. בין האמנים המזוהים עם אוספו: רפי לביא, משה גרשוני, פיליפ רנצר ואביבה אורי. בשנת 2000 הוצגה תערוכה מן האוסף שלו במוזיאון תל אביב לאמנות, ובשנת 2008 הוצגה תערוכה נוספת מאוספו ב"מוזיאון הפתוח" בתפן. בשנת 2008 אצר כלב תערוכה על קבוצת +10 ("עשר פלוס") במוזיאון תל אביב. בשנת 2019 אצר במשותף עם אבי לובין תערוכה מציורי הילדים של רפי לביא בגלריית המדרשה – הירקון 19. באותה שנה אצר תערוכה לאביבה אורי במקום לאמנות, תל אביב. בשנת 2023 אצר את התערוכה ״אביבה אורי | כוחו של גורל״ במוזיאון הרצליה. טלי כהן גרבוז, האספם, באתר ynet, 23 ביולי 2008 דנה גילרמן, הם לא היו עשרה, באתר הארץ, 5 במרץ 2008 יהודית שלוסברג יוגב, שומר הסף, מוסף השבת של מקור ראשון, 14 ביוני 2013 כרמלה טייכמן, בשיחה עם בנו כלב, אספן, באתר 'בית לאמנות ישראלית', באקדמית תל אביב יפו, מרץ 2018 בנו כלב - סמוך ונראה, (ראיון בסטודיו, דברים שנשא בפתיחת תערוכה מקיפה מאוספו בתפן, דברים שנשא שם יאיר גרבוז), סרטון באתר יוטיוב, 2008 קינדרלנד | שלוש תערוכות יחיד, באתר המכללה האקדמית בית ברל חגית פלג רותם, קווים לדמותה: בנו כלב מציג אביבה אורי, באתר פורטפוליו, ‏24 בדצמבר 2019 אביבה אורי | כוחו של גורל, באתר מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית גלעד מלצר, בנו כלב: "בעל הגלריה אמר: 'אפשר לקנות בתשלומים'. זה היה תגלית ואסון חיי", באתר הארץ, 12 בפברואר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איתמר לוי

האם התכוונתם ל... איתמר לוי (אוצר) – פסיכואנליטיקן ואוצר אמנות ישראלי איתמר לוי (אתלט) – הודף כדור ברזל ישראלי איתמר לוי (מתופף) – מתופף ישראלי הידוע בתור המתופף של הלהקות קין והבל 90210 ולשעבר בום פם איתמר לוי (סופר) – סופר ומאתר ספרים ישראלי איתמר לוי (רב) – רב קהילה וראש כולל בקריית שמונה
קוורטה

קוורטה היא המרווח המוזיקלי הרביעי (מאיטלקית Quarta, רביעית). היא מציינת מרחק בין ארבעה צלילים. קוורטה טהורה נשמעת בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא בקירוב 3:4. הקוורטה היא מרווח זך, ולכן אינה יכולה להיות גדולה או קטנה; קוורטה זכה שמרווחה הוא של שני טונים וחצי, כמו בין דו לפה. כמו כל המרווחים, גם הקוורטה יכולה להיות מוגדלת או מוקטנת; קוורטה מוקטנת, שמרווחה הוא של שני טון, כמו בין דו לפה במול. קוורטה מוגדלת, שמרווחה הוא של שלושה טון, כמו בין דו לפה דיאז. מרווח זה שווה לטריטון. מיתרי הקונטרבס, הגיטרה ומשפחת הויולים מכוונים לפי קוורטות, מסיבות היסטוריות. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של הקוורטה הוא הקווינטה, שגם היא מרווח זך. בתקופת הרנסאנס והבארוק נחשבה הקוורטה למרווח דיסוננטי כשהוא מעל קו הבאס, אך קונסוננטי בין קולות פנימיים (ראו הולכת קולות). בתקופות מאוחרות יותר התערפלה ההגדרה. מדיה וקבצים בנושא קוורטה בוויקישיתוף
שקע תרמי

שקע תרמי הוא שקע ברומטרי הנוצר עקב עליית אוויר חם בסביבה קרה. ברום, בגלל שהלחץ של העמודה החמה גדול יותר, תיווצר רמה, ואוויר יזרום כלפי הסביבה הקרה יותר. בפני השטח, יש גרדיאנט לחץ מהאוויר הקר בסביבה לכיוון עמודת האוויר החם. עקב כוח קוריוליס נוצרת תנועה מעגלית וכך שקע. דוגמה לשקע תרמי היא תופעת המונסון, בה אוויר שעולה מהיבשה החמה בהודו, מוחלף באוויר קר יותר שהגיע מפני הים הסובב את הודו. סינופטיקה מטאורולוגיה - מונחים שקע ברומטרי
ויקיפדיה היידית

ויקיפדיה היידית (יידיש: יידישע וויקיפעדיע) היא הגרסה ביידיש של ויקיפדיה. היא נוסדה ב-13 במרץ 2004, והערך הראשון בה נכתב ב-28 בנובמבר באותה שנה. נכון ל-21 בספטמבר 2024 ישנם בוויקיפדיה היידית 15,473 ערכים ו-43 משתמשים פעילים. בוויקיפדיה היידית פורטלים וערכים רבים הקשורים ביהודים, יהדות, ומועדים ביהדות. אתר האינטרנט הרשמי של ויקיפדיה היידית (ביידיש) גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. All Wikipedias ordered by number of articles.
מיכאלה פוקאצ'ובה

מיכאלה פוקאצ'ובה (בצ'כית: Michaela Fukačova; ‏נולדה ב-1959) היא צ'לנית צ'כית. פוקאצ'ובה נולדה בברנו והחלה לנגן בצ'לו בגיל ארבע-עשרה. כעבור שנתיים בסך הכל זכתה בתחרות בטהובן לצ'לו. בשנים הבאות זכתה במספר רב של פרסים, בהם תחרות צ'ייקובסקי היוקרתית במוסקבה. פוקאצ'ובה למדה בקונסרבטוריון של ברנו, באקדמיה למוזיקה בפראג ובאקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה בקופנהגן, והשתלמה אצל אנדרה נאווארה, פול טורטלייה ומסטיסלב רוסטרופוביץ'. תחרות האביב לצ'לו בפראג 1984 תחרות צ'ייקובסקי לצ'לו, מוסקבה 1986 תחרות הצ'לו בסחוונינגן, הולנד 1987 תחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג, ניו יורק 1989 (פרס ליאונרד רוז) הביאנלה הנורדית, דנמרק 1987 פרס מבקרי המוזיקה הדנים 1988 מועמדות לגראמי על האלבום הקלאסי המצטיין, דנמרק 1990 פרס "גראמי קלאסיק" לסולן השנה המצטיין, פראג 1994 חברות כבוד באקדמיה בסורה, דנמרק 1995 חברות במועצה הצ'כית לקשרי חוץ 1992 פרס גרמופון לתקליטור עם מוזיקה של פטר ליברזון 2006 מועמדות לגראמי על האלבום הקלאסי המצטיין לשנת 2007, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מיכאלה פוקאצ'ובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיכאלה פוקאצ'ובה מיכאלה פוקאצ'ובה, ברשת החברתית פייסבוק מיכאלה פוקאצ'ובה, סרטונים בערוץ היוטיוב מיכאלה פוקאצ'ובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאלה פוקאצ'ובה, באתר Discogs (באנגלית) [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילניום (סדרת ספרים)

סדרת מילניום (בשוודית: Millennium-serien; באנגלית: The Millennium Trilogy) היא סדרה של שלושה רומנים רבי מכר מאת הסופר השוודי סטיג לרסון, שהמשכה בשלושה רומנים מאת דייוויד לגרקרנץ (אנ'), שנכתבו לאחר מותו של לרסון. הסדרה מציגה שני גיבורים עיקריים, עיתונאי בשם מיכאל בלומקוויסט, והאקרית מחשבים בשם ליסבת סלאנדר. לאורך הספרים נרמז על זיקה בין הגיבורים לגיבוריה של אסטריד לינדגרן, כאשר בלומקוויסט מתייחס ל"קאלה בלומקוויסט", בלש צעיר ביצירותיה של לינדגרן, וסלאנדר מזכירה בתכונותיה ובהתנהגותה את בילבי. בלומקוויסט, גבר בשנות הארבעים המוקדמות לחייו, מייסד מגזין עצמאי בשם "מילניום", וניחן בכישרון בלשי, אותו הוא מנצל הן כעיתונאי חוקר, והן לפתרון תעלומות. סלאנדר היא האקרית בת 24 בעלת זיכרון צילומי, העובדת בחברה בשם "מילטון סקיוריטי" המספקת שירותי אבטחה. הספרים מתייחסים בהומור ובביקורת גלויה לחברה השוודית בת ימינו, ומוקיעים תופעות חברתיות של שחיתות תאגידית. סטיג לרסון כתב את הסדרה כתחביב בערבים. זמן קצר לפני מותו ניסה לפרסם את ספרי הסדרה, אולם הם יצאו לאור רק לאחר מותו. הספר הראשון התפרסם בשוודיה תחת השם "גברים ששונאים נשים" (בשוודית: Män som hatar kvinnor), ובעולם תחת השם "נערה עם קעקוע דרקון". הספר הרביעי בסדרה, "הנערה ברשת העכביש" ("זה שלא הורג אותנו" במקור), יצא לאור ב-1 בספטמבר 2015 ברחבי העולם. הוא נכתב על ידי דייוויד לגרקרנץ, הממשיך הרשמי של לרסון. אלמנתו של לרסון, אווה גבריאלסון, הביעה ביקורת נגד פרויקט כתיבת ההמשכים, מכיוון שלא נעשה במסגרתו שימוש בחומרי טיוטה של לרסון שנותרו ברשותה. משום שהיא אינה יורשתו החוקית של לרסון - השניים לא נישאו באופן רשמי והסופר לא כתב צוואה מפורשת - הפרויקט המשיך למרות התנגדותה. נערה עם קעקוע דרקון, בשנת 2005 הנערה ששיחקה באש, בשנת 2006 הנערה שבעטה בקן הצרעות, בשנת 2007 הנערה ברשת העכביש, בשנת 2015 והראשון שנכתב על ידי דייוויד לגרקרנץ. הנערה שהשיבה עין תחת עין, בשנת 2017, השני שנכתב בידי לגרקרנץ. הנערה שחיה פעמיים, בשנת 2019, השלישי שנכתב בידי לגרקרנץ. הספרים תורגמו ל-45 שפות, ועד מאי 2010 נמכרו מעל 27 מיליון עותקים. את כל ששת הספרים תרגמה לעברית רות שפירא. חברת הסרטים השוודית "Yellow Bird" יחד עם החברה הדנית "Nordisk Film", הפיקו את גרסאות הסרטים של הטרילוגיה, בכיכובה של נומי ראפאס. הסרט הראשון פורסם בסקנדינביה בשנת 2009, וביולי 2010 פורסמו אריזות ה-DVD. בתחילה התכוונו המפיקים לשחרר רק סרט אחד לקולנוע, ואת היתר כסרט טלוויזיה, אולם בעקבות ההצלחה הרבה פורסמו לקולנוע כל הסרטים. ב-2011 יצא רימייק לסרט השוודי - נערה עם קעקוע דרקון ב-2018 יצאה גרסה קולנועית לנערה ברשת העכביש האתר של סדרת סרטי "מילניום" (באנגלית) צ'ארלס מגרת', ספר התעלומות השלם של הסופר השוודי סטיג לרסון, מחבר טרילוגיית "מילניום", באתר הארץ, 10 ביוני 2010 גילי איזיקוביץ, הסופר דיויד לגרקרנץ: "זה היה האתגר הגדול ביותר בחיי. לשמחתי, הייתי דביל מספיק בשביל לומר כן", באתר הארץ, 3 במאי 2020 Ian MacDougall, The Man Who Blew Up the Welfare State, n+1, 27 February 2010 גילי איזיקוביץ, הסיפור מאחורי הספר הרביעי בסדרת "מילניום", באתר הארץ, 27 באוגוסט 2015
אנטונין קראפט

אנטונין קראפט (בצ'כית: Antonín Kraft;‏ 30 בדצמבר 1749 – 28 באוגוסט 1820) היה צ'לן ומלחין צ'כי. היה מקורב אל יוזף היידן, מוצרט ובטהובן. קראפט יליד בוהמיה, החל את לימודי הנגינה בצ'לו אצל אביו, לפני שיצא ללמוד משפטים באוניברסיטה בווינה. תוך זמן קצר התקבל לעבודה בתזמורת החצר הקיסרית. ב-1778 התמנה לצ'לן בתזמורתו של הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי, שם הכיר את היידן ולמד אצלו הלחנה. אחרי מות אסטרהאזי בשנת 1790, חזר לווינה והיה ממייסדי רביעיית שופאנציג, שם היה בין קובעי מסורת הנגינה ברביעיית מיתרים. קראפט ניגן בחצר גראסאלקוביץ' ומשנת 1796 עבד בתזמורתו של הנסיך לובוקוביץ'. הוא מת באוגוסט 1820 בווינה. קראפט נחשב לאחד מגדולי הצ'לנים בזמנו. הקונצ'רטו לצ'לו מס' 2 של היידן ברה מז'ור ותפקיד הצ'לו בקונצ'רטו המשולש של בטהובן נכתבו למענו, ובנו, ניקולאוס קראפט, הוא שניגן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו המשולש. כמלחין, קראפט חיבר סונאטות לצ'לו (שש לצ'לו עם באס, שהתפרסמו כאופוס 1 ואופוס 2) וקונצ'רטו לצ'לו (אופוס 4). כמו כן כתב יצירות שונות לשני כלים: כינור וצ'לו (אופוס 3), צ'לו וקונטרבס ושני צ'לי (אופוס 5 ו-6). קונצ'רטו לצ'לו, אופוס 4 בדו מז'ור סונאטות לצ'לו דואטים לצ'לו דואטים לצ'לו וגיטרה אנטונין קראפט, באתר AllMusic (באנגלית) אנטונין קראפט, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטונין קראפט, באתר Discogs (באנגלית) About Grassalkowicz
התחייבויות שוטפות

בתחום החשבונאות, התחייבויות שוטפות הם ערכים כספיים המוצגים במאזן החברה וכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה מחויבת לשלם בתקופה הקרובה (לרוב עד שנה). באנלוגיה פשוטה למשק בית או למשפחה, בעוד המשכנתה על הבית היא למעשה התחייבות לזמן ארוך, ההלוואה הקצרה לכיסוי שיפוץ או מסיבה אשר צריכה להיות משולמת תוך 12 חודש היא התחייבות שוטפת. במסגרת ההתחייבויות לזמן קצר כלולות בדרך כלל יתרות חובה לספקים ונותני שירות, מקדמות מלקוחות, הלוואות לזמן קצר (או החלק מהלוואות לזמן ארוך שצפוי להיפרע בשנה הבאה) ויתרות זכאים אחרים (כגון עובדים, רשויות המס ועוד). חשיבותן של ההתחייבויות השוטפות (ובמיוחד תוך שילוב בנכסים שוטפים) היא בהערכת יכולתה של הפירמה לעמוד בלחצים קצרי טווח ומעידות למעשה על יכולת השרידות של הפירמה בטווח הקצר. על פי התקינה הבינלאומית התחייבות תסווג כשוטפת כאשר היא מקיימת אחד מהקריטריונים הבאים: חזוי שהיא תסולק במהלך המחזור התפעולי הרגיל של הישות. תקופת המחזור התפעולי של חברה היא הזמן שחולף בין הרכישה של נכסים לצורך עיבוד לבין המימוש שלהם למזומנים או לשווי מזומנים. כאשר לא ניתן לזהות בבירור את מחזור התפעול הרגיל של הישות, ההנחה היא שמדובר בתקופה של 12 חודש; היא מוחזקת בעיקר לצורך מסחר; מועד הסילוק שלה יחול במהלך 12 חודש לאחר תאריך המאזן; או אין לישות זכות בלתי מותנית לדחות את הסילוק של ההתחייבות למשך לפחות 12 חודש לאחר תאריך המאזן. כל ההתחייבויות האחרות יסווגו כלא שוטפות, משמע כהתחייבויות לזמן ארוך. נכסים שוטפים התחייבויות לזמן ארוך ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורה (התעמלות)

קורה (באנגלית: Balance beam או BB) היא אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים. זהו המכשיר השלישי, אחרי שולחן הקפיצות והמקבילים המדורגים, בסדר המכשירים האולימפי. המתעמלות מבצעות על הקורה תרגיל הכולל מספר אלמנטים, בהם קפיצות, סיבובים, צעדים, שילוב של הליכה וריצה, וכן תרגילים המבוצעים בעמידה, ישיבה, שכיבה או עמידת ידיים, ועוד. על המתעמלת להשתמש בכל אורך הקורה, ולהפגין אלגנטיות, גמישות, ביטחון ושליטה. משך התרגיל המרבי הוא דקה וחצי. בראשית דרכו היה התרגיל מבוסס יותר על צעדי מחול ופחות על יכולות אקרובטיות. שתיים מהמתעמלות הבולטות בהיסטוריה, שפעלו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אולגה קורבוט ונדיה קומנץ' שינו את פני המקצוע, כשהציגו תרגילים מורכבים יותר, הדורשים יכולות גבוהות יותר. מתעמלות אחרות הלכו בעקבותיהן. בעקבות זאת גם הוחל בציפוי קורת העץ בזמש, כדי להפכה לבטוחה יותר למתעמלות. הקורה ארוכה וצרה ועומדת על 2 רגליים הנמצאות בשני הקצוות: מידות הקורה, כפי שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (FIG): אורך: 500 ס"מ גובה: 125 ס"מ רוחב: 10 ס"מ תרגילי הקורה הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). האלופה האולימפית הראשונה הייתה נינה בוצ'ארובה מברית המועצות. המתעמלת היחידה שזכתה בתרגיל זה פעמיים ברציפות הייתה נדיה קומנץ' מרומניה. קרקע מקבילים מדורגים מתח אתר פדרציית ההתעמלות הבינלאומית (FIG) קורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המנון הוותיקן

ההמנון הרשמי של קריית הוותיקן הוא "מזמור ומארש האפיפיורות" (באיטלקית: Inno e Marcia Pontificale; בצרפתית: Marche pontificale). ההמנון חובר על ידי שארל גונו ב-1896 לחגיגת החצי-יובל לכהונתו של האפיפיור פיוס התשיעי. יצירה זו הייתה לפופולרית בין יצירותיו הראשונות. ב-16 באוקטובר 1949 החליט האפיפיור פיוס השנים עשר להחליף את "מארש הניצחון" של ויקטורין הלמייר, שהיה ההמנון הקיים, בהמנון החדש - "מרש האפיפיורות". יצירתו של גונו הוצגה לראשונה בערב חג המולד של שנת 1949. באותו זמן כתב נגן העוגב של בזיליקת פטרוס הקדוש, אנטוניו אלגרה, את מילותיו של ההמנון באיטלקית על לחנו של גונו. מדיה וקבצים בנושא המנון הוותיקן בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון הוותיקן" באתר מיוזיק בריינז הרקע להמנון הוותיקן, באתר הרשמי של קריית הוותיקן ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.