laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ואלדיס דומברובסקיס

ואלדיס דומברובסקיס (בלטבית: Valdis Dombrovskis; נולד ב-5 באוגוסט 1971) הוא פוליטיקאי לטבי, שכיהן כראש ממשלת לטביה מ-12 במרץ 2009 עד ל-22 בינואר 2014. דומברובסקיס נולד ב-1971 בריגה, בירת לטביה. קיבל תואר מהפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה מאוניברסיטת לטביה. תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת מיינץ שבגרמניה ועבד במעבדה באוניברסיטת מרילנד. דומברובסקיס נכנס לפרלמנט הלטבי ב-2002 מטעם מפלגת "העידן החדש" (בלטבית Jaunais laiks), התמנה לתפקיד שר האוצר ושימש בתפקיד זה עד 2004. ב-12 במרץ 2009 נבחר לראשות ממשלת לטביה בתמיכת הנשיא ושלוש מתוך ארבע המפלגות בפרלמנט הלטבי הסאימה. בעקבות המשבר הממשלתי בנובמבר 2010 הרכיב את הממשלה השנייה בראשותו. לאחר בחירות של שנת 2011 הרכיב את הממשלה השלישית. ב-27 בנובמבר 2013 עזב את התפקיד בעקבות קריסת בניין מרכז מסחרי בריגה במהלכה נהרגו 54 אזרחים. מדיה וקבצים בנושא ואלדיס דומברובסקיס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואלדיס דומברובסקיס (בלטבית) ואלדיס דומברובסקיס, ברשת החברתית פייסבוק ואלדיס דומברובסקיס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואלדיס דומברובסקיס, ברשת החברתית אינסטגרם אתרו הרשמי של דומברובסקיס (לטבית) עמודו של דומברובסקיס באתר הממשלה (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יורמלה

יורמלה (בלטבית: Jūrmala) היא העיר החמישית בגודלה בלטביה. יורמלה משמשת כעיר נופש ונמתחת לקו חוף של 32 ק"מ בין מפרץ ריגה לנהר הליילופה. פירוש שמה, צד הים. למעשה ראשיתה מכמה אתרי נופש קטנים, שהחלו לצבור מוניטין בסוף המאה ה-18, וכיום היא מאכלסת כ-50,000 איש. יורמלה מהווה את עיר הנופש עיקרית בלטביה ומושכת אליה תיירות רבה לבתי המלון, מכוני הספא וחוף הים שלה ומהווה אזור חופשות עיקרי לציבור הלטבי. העיר כוללת מספר מקומות ספא המפוזרים ממערב למזרח לאורך מסילת הברזל מריגה. מוניטין האזור הוא כמקום מרפא ידוע עוד מהמאה ה-18. תנופת הפיתוח החלה עם פתיחת מסילת הברזל בשנת 1877. בשנת 1920 הוחלט על יצירת עיר חדשה על בסיס היישובים, בשם ריגה יורמלה (צד הים של ריגה). בשנת 1946 העיר סופחה לריגה. בשנת 1959 הוחלט מחדש על הקמת העיר והיא קיבלה את השם הנוכחי. קבוצת הכדורגל של העיר, FK יורמאלה משחקת בליגה העליונה של המדינה. בשנים 2002–2014 בעיר התקיימה תחרות בינלאומית שנתית של שירה בשם "נובאיה וולנה" ("הגל החדש") וזאת ביוזמת המלחינים ריימונד פאולס ואיגור קרוטוי. בסוף אוגוסט 2018 נחנך בית הכנסת "בית ישראל" בשכונת בולדורי בעיר. זהו בית הכנסת הפעיל היחידי בעיר, והראשון מאז מלחמת העולם השנייה. שם מכהן כרב שמעון קוטנובסקי-ליאק. על פי נתונים משנת 2017, 48.5% מאוכלוסיית העיר הם לטבים, 36.5% הם רוסים, 3.6% הם בלארוסים, 2.6% הם אוקראינים, 1.5% הם פולנים והשאר, 7.2%, הם אחרים. מדיה וקבצים בנושא יורמלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורמלה (בלטבית) יורמלה (לטביה), דף שער בספרייה הלאומית "Meklēt | Oficiālās statistikas portāls". אורכב מ-המקור ב-2012-03-19. נבדק ב-2011-07-22. ערך זה הוא קצרמר בנושא לטביה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלישע בן אברהם

האם התכוונתם ל... אולסי פרי – כדורסלן ישראלי-אמריקאי, אלישע בן אברהם הוא שמו לאחר שהתגייר אלישע בן אברהם (רב) – רב בהורדנה, מחבר פירוש קב ונקי על המשנה
אברהם אילוני

אברהם אילוני (17 בדצמבר 1921 – 1 במרץ 2000) היה אלוף-משנה בצה"ל, ממייסדיה של יחידה 8200 (קודם שנקראה בשם זה) ומפקדה במשך שלוש תקופות. שירת במשטרת המנדט. במלחמת העולם השנייה שירת בדרגת סמל במחלקת הקשר של חיל הספר העבר-ירדני. שירת בש"י – שירות הידיעות של "ההגנה", ביחידה שלאחר הקמת צה"ל נקראה "ש.מ.2", בפיקודו של מרדכי אלמוג. בשנת 1949 עמד בראש צוות של היחידה למשא ומתן על שביתת הנשק ברודוס, והצליח להאזין לשיחות המצרים ולהעביר את המידע לנציגים הישראלים. עד 1952 שירת כסגן מפקד היחידה, ובשנה זו מונה למפקד היחידה, תפקיד אותו מילא עד 1957. למד הנדסת חשמל באוניברסיטת ניו יורק, וכשחזר הקים את ענף האלקטרוניקה באמ"ן. בשנת 1959 חזר לפקד על יחידת האיסוף, ששמה שוּנה ליחידה 515, ושירת בתפקיד עד שנת 1961. פיקד על היחידה בקדנציה שלישית בשנים 1966–1968 ובכלל זה במלחמת ששת הימים. פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. נפטר ב-1 במרץ 2000. אברהם אילוני, באתר "מוזיאון הלוחם היהודי"
אצטדיון האור (סנדרלנד)

אצטדיון האור (באנגלית: Stadium of Light) הוא אצטדיון כלל-מושבי הממוקם בסנדרלנד, אנגליה. באצטדיון 49,000 מושבים, והוא החמישי בגודלו באנגליה. האצטדיון משמש כמגרשו הביתי של מועדון הכדורגל סנדרלנד המשחק בליגה השנייה באנגליה. פרט לאירוח משחקי הבית של מועדון הכדורגל סנדרלנד, האצטדיון אירח גם מספר משחקים של הנבחרת הצעירה והבוגרת של אנגליה. האצטדיון משמש גם לאירוח הופעות מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו הלהקות אואזיס וטייק ד'את. המספר הרב ביותר של אוהדים במשחק באצטדיון זה נקבע בתאריך 13 באפריל 2002 במשחק נגד ליברפול, והוא עומד על 48,353 אוהדים. המספר הנמוך ביותר של אוהדים במשחק עומד על 22,167, במשחק נגד ויגאן את'לטיק ב-2 בדצמבר 2003. ממוצע האוהדים העונתי הגבוה ביותר הוא 46,790 אוהדים בממוצע למשחק. השיא נקבע בעונת 2000–2001 כשסנדרלנד שיחקה בפרמייר ליג. ממוצע האוהדים העונתי הנמוך ביותר הוא 27,119 אוהדים בממוצע למשחק. השיא נקבע בעונת 2003–2004 כשסנדרלנד שיחקה בפוטבול ליג הראשונה (הליגה השלישית באנגליה). בזמן בניית האצטדיון לא היה לו שם אך המקומיים קראו לו "אצטדיון וורסייד". בטקס הפתיחה הוא קיבל את השם אצטדיון האור, עקב מנורות הבטיחות שהיו בשימוש במכרות הכרייה שהיו באזור. חלק מהאוהדים פחות אהבו את השם בגלל שהאצטדיון של בנפיקה נקרא באותו שם. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון האור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון האור אצטדיון האור ב-Stadium Guide ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבקה זיו

רבקה זיו (באנגלית: Rebecca Dora Sieff;‏ 1890–1966) הייתה ממייסדות ארגון ויצו ונשיאה עולמית ראשונה של הארגון מ-1924 ועד מותה. אשתו של לורד ישראל זיו, אמו של לורד מרקוס זיו, ממשפחת מרקס, בעלי בית המסחר מרקס אנד ספנסר. רבקה זיו נולדה במנצ'סטר כרבקה מרקס למייקל מרקס, מייסד מרקס אנד ספנסר. בשנת 1910 בערך, לפי זכרונותיה נכחה בנאום שנשא חיים ויצמן ונתפסה לרעיון הציוני, כמו רוב בני משפחתה, והצטרפה לארגון "בנות ציון" (Daughters of Zion). בשנת 1916 כבר ארגנה כנסים לטובת קידום נשים ציוניות, ארגנה צדקה לטובת יהודי פולין ואף כתבה לראש ממשלת אנגליה בנוגע לקידום נושא בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. היא נישאה לישראל משה זיו. אחותה מרים נישאה להארי סאקר. זיו וסאקר היו שניהם חברים קרובים של אחיה, הלורד סיימון מרקס. רבקה הפכה לידידת נפש של אשתו של חיים ויצמן, ורה ויצמן, ובכך הפכה לציר מרכזי בחבורת "ציוני מנצ'סטר". בשנת 1920, לאחר שחבורת גברים מ"ציוני מנצ'סטר" נסעו לארץ ישראל יחד עם חיים ויצמן וועד הצירים, חברו ורה ויצמן, רבקה זיו ואדית' אדגר ויצרו את ויצו - ארגון נשים ציוניות. מטרתן הייתה - ברוח הסופרג'יסטיות, שזכו במאבקן לזכות בחירה לנשים באותה שנה בבריטניה - להעלות את קרנן של הנשים במוסדות ההנהגה הציונית על ידי יצירת ארגון נשים עולמי שיהיה שייך להסתדרות הציונית. מטרה נוספת של הארגון הייתה שחברות הארגון יתרמו ויכשירו את הנשים בארץ ישראל לתרום, בתחומים שבהם הוסכם שנשים יכולות להועיל במיוחד כמו חינוך, כלכלת בית, בריאות וסעד. בעקבות השתקעותה של רבקה זיו בישראל ובניגוד לדעת חלק ניכר מהנהלת הארגון, הפכה ישראל למרכז התנועה העולמית. בעקבות החלטה זו, החלו להתכנס בישראל הוועידות העולמיות של ויצו. בסוף שנות העשרים קנתה משפחת זיו 800 דונם בתל מונד מ"חברת מטעי ארץ ישראל". ב-1935 עברו ישראל ורבקה זיו לוילה זיו רחבת הידיים, שהקימו בלב פרדסי תל מונד, סמוך לווילה של אלפרד מונד, הלורד מלצ'ט. הוילה נבנתה בסגנון הבינלאומי בתכנונו של האדריכל ריכרד קאופמן. הבית היה מוקף גן ובו בריכת שחיה ומגרש טניס. רבקה זיו, כאשת חברה, קיימה בבית מסיבות ואירועי צדקה בהם נכחה שמנה וסלתה של החברה הארצישראלית. הבית הפך למעון האירוח הרשמי ביישוב והתקיימו בו אירועים רשמיים בהשתתפות הפקידות הבריטית הגבוהה. בנם של ישראל ורבקה זיו, דניאל, נפטר באורח טרגי ב-1933. להנצחת זכרו הקימה המשפחה את "מכון דניאל זיו למחקר מדעי" ברחובות. לראש המכון התמנה חיים ויצמן. לימים היה "מכון זיו" למכון ויצמן למדע. בנם השני, הלורד מרקוס זיו, עבר להתגורר עם אביו באנגליה ב-1951. בניגוד לבעלה, שבילה זמן רב באנגליה, שהתה רבקה בבית שבתל מונד באופן קבוע עד מותה ב-1966. מרכז ויצו למשפחה ע"ש רבקה זיו בשכונת בית הכרם בירושלים בית החולים רבקה זיו בצפת יוסי אבנר, בשם הנשים - רבקה זיו וארגון ויצו, קטלוג תערוכה שנערכה בבית התפוצות ב-1990 מדיה וקבצים בנושא רבקה זיו בוויקישיתוף אסתר כרמל-חכים, רבקה זיו, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) Rebecca Sieff and Women’s Zionism (באנגלית) גיא ליברמן, למכירה: אחוזת ענק של 36 דונם ב-52 מיליון שקל, באתר הארץ, 23 באפריל 2008 - כתבה נרחבת על הבית בתל מונד בארמונה של גברת זיו Oxford Biography Index entry בנאום שנשאה ב-1952 ויצו בשנים 1948–1970 - מילוי משימות לאומיות וחברתיות גיא ליברמן, למכירה: אחוזת ענק של 36 דונם ב-52 מיליון שקל, באתר הארץ, 23 באפריל 2008
היינץ טיסן

ריכרד גוסטב היינץ טיסן (בגרמנית: Richard Gustav Heinz Tiessen;‏ 10 באפריל 1887, קניגסברג – 29 בנובמבר 1971, ברלין) היה מלחין ומנצח גרמני. טיסן למד אצל המלחין ארווין קרול בקניגסברג לפני שעבר לברלין. הוא נרשם לאוניברסיטת הומבולדט ולקונסרבטוריון שטרן, שם למד הלחנה ותאוריה של המוזיקה. הוא עבד כמבקר מוזיקה ב"אלגמיינה מוזיקצייטונג" משנת 1911 עד 1917, ואז, בשנת 1918, היה למנצח על מקהלת התיאטרון ומלחין ב-Volksbühne (קרי "בימת העם"). משנת 1920 עד 1922 ניצח על תזמורת האקדמיה ובשנים 1925 עד 1945 לימד תאוריה של המוזיקה והלחנה בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. כמו כן היה שותף לייסוד המחלקה הגרמנית של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת זמננו, וכיהן כמנצח המקהלה הצעירה. בתקופת הרייך השלישי דירג השלטון הנאצי את המוזיקה שלו כ"בלתי רצויה" ואחרי מלחמת העולם השנייה חדל כמעט לגמרי להלחין. משנת 1946 עד 1949 ניהל את הקונסרבטוריון העירוני והחל ב-1955 עמד בראש מחלקת ההלחנה והתאוריה בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. תלמידיו המוכרים ביותר הם אדוארד ארדמן, סרג'יו צ'ליבידאקה ויוסף טל. טיסן חיבר שתי סימפוניות, דרמת מחול ומוזיקה נלווית למספר מחזות, מוזיקה לתזמורת כלי מיתר, "סוויטת מחול המוות" לתזמורת קטנה, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ולעוגב, לידר ומוזיקה כוראלית. המוזיקה של ריכרד שטראוס, שעזר לטיסן בשנת 1917 לקבל עבודה באופרה של ברלין, השפיעה על רבות מיצירות המוקדמות: הסימפוניה הראשונה מוקדשת לשטראוס. משנת 1918 ואילך ניכרת בניב המוזיקלי שלו נטייה ברורה לעבר הצורה האינדיבידואלית של האקספרסיוניזם, שלו תרמו יצירותיו הרבות לתיאטרון בפיתוח סגנון דרמטי מאוד ומשוחרר ממסגרת צורנית. סימפוניה מס' 1 בדו מז'ור, 1910-11 סימפוניה מס' 2 "Stirb und Werde", אופוס 17, 1911-12 "טרילוגיית הטבע" לפסנתר, אופוס 18, 1913 "שביעיית הקיכלי" (Amsel-Septett) אופוס 20, 1914-15 "סוויטת המלט", 1919-21 מוזיקה למחזה "מרלין" מאת קרל לברכט אימרמן מוזיקה למחזה Die armseligen Besenbinder מאת קרל האופטמן מוזיקה למחזה "משרד הדואר" מאת רבינדרנת טאגור מוזיקה למחזה "אנטיגונה" מאת סופוקלס מוזיקה למחזה Masse Mensch מאת ארנסט טולר וזיקה למחזה המלט מאת ויליאם שקספיר, אופוס 30 מוזיקה למחזה "סימבלין" מאת שקספיר מוזיקה למחזה "ההתגלות השנייה" מאת אוגוסט סטרינדברג מוזיקה למחזה "הסערה" מאת שקספיר שלושה קטעים לפסנתר, 1923 חמישיית מיתרים, אופוס 32 "סלמבו", דרמת מחול, אופוס 34 1924 מוזיקה למחזה Abenteuer in Moll מאת הנס בראון, 1924 דואו סונאטה לכינור ופסנתר, 1925 מוזיקה למחזה "דון חואן ופאוסט" מאת כריסטיאן דיטריך גראבה, 1925 Vorspiel zu einem Revolutionsdrama, אופוס 33, 1926 מוזיקה למחזה "מוזיקה" מאת האופטמן, 1934 וריאציות קונצרטנטיות לפסנתר ותזמורת, 1961 Biography from Ries & Erler Music Publishers (in German) Levitz, Tamara. "Tiessen, Heinz". Grove Music Online (subscription required). ed. L. Macy. Retrieved on March 8 2007 היינץ טיסן, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט היינץ טיסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) היינץ טיסן, באתר Discogs (באנגלית)
ראובן בלום

ראובן בלום (1924 – 5 באוגוסט 2015, גרמניה) היה מפקד יחידה 515 באמ"ן (לימים יחידה 8200) בשנים 1961–1966. ראובן (פטר) בלום נולד בשנת 1924 במינכן שבגרמניה. בנעוריו עלה לארץ ישראל עם משפחתו. למד בתיכון בית הכרם בירושלים. בספטמבר 1940 התגייס לחיל הספר העבר-ירדני ושירת בו עד אוקטובר 1944. שם למד הפעלת מכשירי קשר והוכשר כטכנאי אלקטרוניקה. במסגרת שירותו הגיע לבנדר עבאס שבאיראן, שם שירת כחצי שנה. למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1948 התגייס לצה"ל ליחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות, שפעלה בירושלים ועסקה בהאזנה לקשר האלחוטי של הערבים והבריטים ובפענוח התשדורות, ובסוף 1948 אוחדה עם יחידה "ש.מ.2" של אמ"ן. תפקידו היה קצין אחראי לנושאי טכניקה ואלקטרוניקה. בשנת 1949 נשלח על ידי מפקד היחידה מרדכי אלמוג לשליחות הרכש הראשונה מארצות הברית ומאנגליה. ב-1953 מונה לראש המדור הטכני ביחידה, שנקראה אז 515. חמש שנים היה בלום מפקד היחידה בדרגת סא"ל: במשך שנת 1959 כממלא מקום ולאחר מכן במינוי מלא מ-1962 עד מרץ 1966. בשנים אלה ניתנה תנופה גדולה למקומו של הסיגינט במערך האיסוף: הוקמו והורחבו בסיסי היחידה במרכז ובצפון, נפתחו קורסים קדם־צבאיים (קד"צים) להכשרת אלחוטנים, שלימים חלקם נכנסו לשדרת הפיקוד ביחידה. בתקופתו היחידה נכנסה לתחום הכיסוי האלינטי (מודיעין אלקטרוני) והתעצמה לראשונה יכולת המחשוב העצמאית של היחידה. ראובן בלום סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1966. קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בון שבגרמניה. ראובן בלום באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה יוסי דגן, ‏ירושלים של האזנות וצפנים, מבט מל"מ 81, יולי 2018, עמ' 14 לזכרם - סא"ל ראובן בלום ז"ל (עמ' 18), באתר מבט מל"מ, גיליון 74, ‏אפריל 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון האור

האם התכוונתם ל... אצטדיון האור (סנדרלנד) – אצטדיון הבית של קבוצת סנדרלנד אצטדיון האור (ליסבון) – אצטדיון הבית של בנפיקה ליסבון אצטדיון האור (1954) – האצטדיון הקודם של בנפיקה
OpenSSH

OpenSSH‏ (Open Secure Shell) היא חבילת תוכנות מחשב המספקות גישה מרוחקת מאובטחת ומוצפנת על גבי רשת מחשבים על בסיס פרוטוקול SSH. התוכנות מפותחות בקוד פתוח כאלטרנטיבה חופשית לתוכנה הקניינית SSH ולשירותים הלא מאובטחים Telnet ו-FTP. התוכנה פותחה במקור למערכת OpenBSD, אך הותאמה גם למערכות הפעלה אחרות. הלקוח המתקשר לשרת ה-OpenSSH מאמת את זהותו באמצעות שם משתמש וסיסמה שניתנו לו במעמד ההרשמה לשרת. התעבורה בין הלקוח לבין השרת מוצפנת בשיטת RSA על ידי מפתח ציבורי (או טביעת אצבע ציבורית) ומפתח פרטי. ישנם מספר תוכנות ליישום הלקוח של ה-openSSH המאפשרות חיבור SSH גם ממערכות הפעלה אחרות. כברירת מחדל משמש פורט 22 לתעבורה של פרוטוקול SSH. OpenSSH כולל בתוכו את האפשרות ליצור מנהור (tunneling) בין הלקוח והשרת, ולתעל תעבורה של חבילות TCP מהלקוח, היוצאות דרך אחד מהפורטים בשרת. אחד השימושים העיקריים בתוכנה זו הוא בגישה מרוחקת מאובטחת למעטפת (shell) של מערכות יוניקס, לינוקס ו-BSD, אך ישנן גם תוכנות המתבססות על אפשרות זו של מנהור והצפנת תעבורה לצורך העברת סוגים שונים של מידע בין מחשבים באופן מאובטח ומוצפן. השם "OpenSSH" כשלעצמו משמש רק לגרסה של OpenSSH אשר מפותחת כחלק ממערכת ההפעלה OpenBSD. מערכות הפעלה אחרות משתמשות בגרסה מענף פיתוח שונה של התוכנה, שנקראת Portable OpenSSH מכיוון שהיא יבילה (portable) למערכות הפעלה רבות אחרות. מספרי הגרסה של OpenSSH הם מהצורה A.B ואילו מספר הגרסה של Portable OpenSSH הוא מהצורה A.BpC, כלומר גרסת Portable מס' C המבוססת על OpenSSH בגרסה A.B. מדיה וקבצים בנושא OpenSSH בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של OpenSSH (באנגלית) הסבר על השימוש ב־OpenSSH, חלק א', חלק ב' (באנגלית) על Portable OpenSSH באתר OpenSSH
שמעון מזא"ה

שמעון מזא"ה (3 בספטמבר 1907 – 29 ביוני 2000) היה אלוף בצה"ל, אגרונום ואיש עסקים ישראלי. כיהן כראש אגף כוח האדם בשנים 1949–1952. מזא"ה נולד ברוסיה, וגדל בגרמניה. בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער היהודית "בלאו וייס". הוא למד אגרונומיה בגרמניה, איטליה וצרפת, השלים תואר דוקטור למדעים, ועלה לארץ ישראל בשנת 1931. עבד כחוקר בתחנת הניסיונות ברחובות, ועסק שם בגידולי שדה. מזא"ה הצטרף לארגון ההגנה ב-1933 והתנדב לצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל התובלה, ולאחר הקמתה של הבריגדה היהודית פיקד על יחידת האספקה של החי"ל באירופה. במלחמת העצמאות היה ממקימי שירות ההספקה בצה"ל, ועמד בראשו עד מאי 1949. המערכת שהקים הורכבה ממספר שירותי משנה: שירות המזון, שירות הדלק, שירות הציוד, שירות התחבורה, שירות בהמות משא ורכיבה, ושירות הכלבים. לאחר תקופת השתלמות בארצות הברית התמנה ב-9 באוקטובר 1949 לראש אגף כוח אדם. מינויו לתפקיד מפתח זה, היה תוצאה של הצלחתו בארגון והקמת שירות ההספקה, כפי שכתב לו הרמטכ"ל יעקב דורי עם כניסתו לתפקיד: שירות האספקה היה מבין השירותים הבודדים, אשר אין הצלחתו מוטלת בספק... חלקך אתה כמופקד ואחראי לארגונו של השירות הזה ותפקודו, ראוי להבלטה מיוחדת, ואין ספק, כי כושר התכנון והביצוע אשר גילית בתפקידך זה היו גורמים יסודיים להצלחתו של השירות. מזא"ה כיהן בתפקיד עד שנת 1952, אז החליף אותו צבי צור. ב-1955 סיים מזא"ה את שירותו בצה"ל, ופנה לעסקים. בשותפות עם משקיעים מחו"ל הקים חברה פרטית לגידולים חקלאיים בשם "מגל". חוות מגל, ליד קיבוץ חצור וגן יבנה, עסקה בעיקר בגידול כותנה וסלק סוכר. כמו כן, עבדה החברה פרדסים. באותה תקופה היה מזא"ה נשיא ארגון מגדלי הכותנה בישראל. בסוף שנות ה-60' ותחילת שנות ה-70' היה הנציג הקבוע של ישראל בארגון המזון והחקלאות של האו"ם ברומא. מדיה וקבצים בנושא שמעון מזא"ה בוויקישיתוף שמעון מזא"ה באתר מוזיאון הלוחם היהודי עדה כהן, האגרונום חזר למקצועו - והצליח, מעריב, 29 באוגוסט 1961 שמעון מזא"ה (1907-2000), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" יואב גלבר, גרעין לצבא עברי סדיר, הוצאת יד בן צבי, עמ' 508
משמר כבוד

משמר כבוד הוא קבוצת אנשים, לרוב במסגרת צבאית, המבצעים תרגילי סדר, במטרה לחלוק כבוד לאדם או לציון מאורע. משמרות כבוד נהוגים בהלוויה, לרוב הלוויה צבאית; בטקסי זיכרון כדוגמת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל; קבלת פנים לנשיא או ראש מדינה; ובטקסי אבל, כדוגמת משמר כבוד לנר זיכרון הנהוג בכלל בסיסי צה"ל במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. באירועי אבל, מקובל כי משמר הכבוד יורה מספר מטחי כבוד, לפי חשיבות האישיות המובאת לקבורה. מקובל כי כל חייל זוכה לפחות לשלושה מטחי כבוד. בצבאות שונים, מקובל כי קיימת יחידה ייעודית לטקסים; יחידה זו מאומנת היטב בתרגילי הסדר, והיא עורכת משמר כבוד למרבית הנציגים הזרים. בעת עריכת משמר כבוד לאישיות רמת מעלה, מלווה הקצין המפקד על המשמר את האישיות לסקירת המסדר, ולאחר מכן מנוגנים המנוני המדינות. במדינת ישראל, משמר כבוד לנשיא המדינה וראש ממשלה או ראש מדינה זרה, הוא משמר הכבוד הגדול ביותר. משמר זה כולל צוערים מבית הספר לקצינים, פרחי טיס וצוערי קורס חובלים. משמר כזה קרוי "משמר כבוד תלת זרועי". משמרי כבוד פחותים כוללים חיילים מיחידות וחילות שונים, ונערכים לראשי הצבא של מדינות זרות ושרים זרים. את משמרות הכבוד הרשמיים של מדינת ישראל ושל צה"ל מלווה תזמורת צה"ל ומשמר הכנסת הוא משמר הכבוד של מדינת ישראל בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. תזמורת צה"ל מדיה וקבצים בנושא משמר כבוד בוויקישיתוף משמר כבוד של משמר הכנסת, באתר הכנסת
ישראל ברנע

ישראל ברנע (1906–1984) היה אלוף בצה"ל, מקימו ומפקדו הראשון של חיל התובלה. ברנע נולד בבסרביה בשם ישראל בוגנוב. אביו נרצח בפרעות 1905, ברנע עלה לארץ ישראל בשנת 1920. ב-1921 הצטרף לארגון ההגנה. עבד במוסך וכנהג ועם הקמת אגד נבחר להנהלת החברה. בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 נשכר על ידי הבריטים לרכז את שירות הרכב שלהם בארץ ישראל. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי ושירת כנהג ביחידת תובלה בקרבות המערכה במדבר המערבי בצפון אפריקה. באפריל 1942 מונה לעמוד בראש פלוגת ההובלה 462 שסייעה בהקמת קו הביצורים באל-עלמיין. ביוני התחלף בתפקיד עם מפקד פלוגת ההובלה 179, הרי יפה. הפלוגה בפיקודו סייעה לכוחות הלוחמים במערכה בצפון אפריקה והייתה חלק מכוחות הקורפוס ה-10 של הצבא הבריטי שהונחת באיטליה בסלרנו בספטמבר 1943 ועמד בראשה עד לפירוק הפלוגה ב-1946. ברנע השתחרר מהצבא הבריטי בדרגת מייג'ור, בשובו לארץ ישראל היה מראשי קואופרטיב אגד ונקרא להקים את שירות התחבורה בהגנה. חלק ניכר מהמאמצים בתקופתו הוקדש להגדלת מצבת המשוריינים בשירות. עם הקמת צה"ל עמד בראש חיל התובלה וקודם לדרגת אלוף-משנה. בסוף 1949 הועלה לדרגת אלוף ונשלח למוסקבה לשמש כנספח הצבאי בברית המועצות. באוקטובר 1950 שב לישראל ומונה שוב למפקד חיל התובלה, תפקיד בו שימש עד 1953, עת פרש מהשירות הצבאי. אחר שחרורו מונה לראש חברת "לפידות" לחיפושי נפט. בהמשך כיהן כמנהל המרכז הישראלי לניהול עד 1972. היה חבר בחבר הנאמנים של הבימה לאחר הפיכתו לתיאטרון ציבורי לאומי. במלחמת יום הכיפורים התנדב לשמש נהג משאית אשפה בתל אביב וכיהן במטה החירום של העירייה. היה נשוי לשושנה ברנע שחקנית תיאטרון האהל. מדיה וקבצים בנושא ישראל ברנע בוויקישיתוף אלוף ישראל ברנע, מעריב, 30 בספטמבר 1955 תל אביב לחיי "שגרה", דבר, 12 באוקטובר 1973
אג'יליטי (כלבנות)

אג'יליטי (מאנגלית: Agility - זריזות) הוא ספורט בו מבצעים כלבים מעבר מכשולים ומשוכות (בדומה לספורט קפיצות הראווה של סוסים, עם התאמה לכלבים). אג'יליטי מתאפיין בעבודת צוות של הנוהג וכלבו. הספורט מוכר על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות. הכלבים מדורגים לקטגוריות לפי גובה הכלב בכתף: קטנים (Small) - עד 35 ס"מ, בינוניים (Medium) - עד 43 ס"מ, ביניים (Intermediate)- עד 48 ס"מ, (החל מינואר 2023) גדולים (large) - מעל 48 ס"מ, מסלול האג'יליטי מורכב ממכשולים, אשר מסודרים בזה אחר זה, הן בקו ישר והן בפניות, בכל פעם בסדר שונה. הנוהג מכוון את כלבו למעבר המכשולים על-פי הסדר שנקבע לאותו מסלול ספציפי. הכלב שעובר את המסלול במינימום שגיאות ובזמן המהיר ביותר זוכה לדירוג הגבוה ביותר. ענף ספורט זה הוצג לראשונה ב-1978, בלונדון, בתערוכת ה"קראפט". בשנת 1989 כינסה ההתאחדות הבינלאומית לכלבים ועדת אג'יליטי במטרה להכיר בספורט זה. בשנת 1991 הוכר האג'יליטי, כענף ספורט רשמי ועצמאי. החוג הישראלי לאילוף כלבים נחשף לראשונה לספורט זה בשנת 1982, כאשר משלחת שכללה חמישה נוהגים וכלבים, נסעה לתחרות בינלאומית בדרום אפריקה. בשנת 1993 אימץ החוג הישראלי את תקנון ההתאחדות הבינלאומית לכלבים, ומאז פועל לפיו ומתעדכן בשינויים, כפי שמקובל בכל העולם. בארץ הספורט מונה כיום מספר מועדונים פעילים, וסמינרים בהדרכת מאמנים מחו"ל. כמו כן קיימים ספורטאים ישראלים המייצגים את ישראל בתחרויות בחו"ל. כל מסלול מכשולים מורכב ממספר אלמנטים, אשר מסודרים בזה אחר זה הן בקו ישר והן בפניות, בכל פעם בסדר שונה, דבר המעלה את רף הקושי. המכשולים במסלול רבים ומגוונים: מנהרה (Tunnel) - מכשול בצורת מנהרה או צינור שחייב להיות גמיש על מנת ליצור זוויות שונות. משוכה (Jump)- המתקן הנפוץ ביותר, המשוכה מורכבת ממוט שקל להפילו הנתמך על ידי שתי כנפיים. שיפוע (A-frame) - מכשול המורכב משני לוחות משופעים, היוצרים את הצורה A. על הכלב לעבור את המכשול תוך כדי שהוא נוגע באזורים המסומנים בצבע בתחילת ובסיום המתקן . גשר (Dog walk)- מתקן המורכב משלוש יחידות בצורת גשר ארוך וצר. על הכלב לעבור את המכשול תוך כדי שהוא נוגע באזורים המסומנים בצבע בתחילת ובסיום המתקן . קפיצה לרוחק (Long jump) - מכשול המורכב משלוש עד חמש יחידות, שכוללות את הקפיצה לרוחק. חומה (wall)- משוכה בצורת חומה שעל הכלב לקפוץ מעליה. צמיג - מכשול המורכב מצמיג או גלגל אשר נתמך על ידי מסגרת ועל הכלב לעבור דרך הצמיג בלבד. נדנדה (Seesaw) - מכשול אשר מורכב כנדנדה רגילה אשר על הכלב לחצותו תוך כדי נגיעה בשני השטחים המסומנים בלבן. סלאלום (slalom)- שנים עשר עמודים הניצבים, זה אחר זה ועל הכלב לעבור ביניהם בצורת זיגזג. מרוץ כלבים פריסבי לכלבים ריקודים עם כלבים החוג הישראלי לאילוף כלבים ואג'יליטי ע"ש נחום סחר (עמותה רשומה) מועדון אג'יליטי מישהו לרוץ איתו מועדון 3, 2, 1 מגע מרכז "דוג אקטיב" - המרכז הישראלי לאג'יליטי
נמל התעופה הבין-לאומי רודוס דיאגורס

נמל התעופה הבינלאומי רודוס דיאגורס (יוונית Κρατικός Αερολιμένας Ρόδου, Διαγόρας) הוא שדה תעופה השוכן סמוך לכפר פרדיסי (Παραδείσι), כ-16 ק"מ ממערב לעיר רודוס בצפונו של האי רודוס ביוון. השדה נחנך ב-28 ביוני 1977 והחליף את שדה התעופה המיושן השוכן שלושה קילומטרים מדרום לו, כאשר זה הגיע לשיא קיבולתו. בחודש מאי 2007 נפתח במקום בית נתיבות חדש, לאחר שבית הנתיבות הראשון לא ענה על הצרכים. הנמל נחשב לרביעי בגודלו ביוון מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. מהנמל יוצאות טיסות סדירות של חברות התעופה אולימפיק אייר ואגאן איירליינס לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס, לשדה התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה ולמספר איים יוונים, אך במהלך חודשי הקיץ רוב התנועה האווירית אל הנמל וממנו היא של טיסות שכר. בנמל מסלול טיסה בודד (07/25) באורך של 3,260 מטר המקביל לחוף הים. שטח של הנמל 31,000 מ"ר ובו 13 עמדות חניה למטוסים. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי רודוס דיאגורס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי רודוס דיאגורס (באנגלית) השדה ברשות שדות התעופה היוונית הנמל באתר WAD אתר רשות שדות התעופה היוונית http://www.ypa.gr/en/our-airports/kratikos-aerolimenas-rodoy-diagoras-kard