laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריאנו אונדו

מריאנו אונדו מונסוי אנגונג (בספרדית: Mariano Ondo Monsuy Angong;‏ 29 ביוני 1999 – 14 בספטמבר 2022) היה כדורגלן מגינאה המשוונית ששיחק בעמדת המגן הימני. אונדו גדל במחלקת הנוער של קאנו ספורט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של גינאה המשוונית. ב-13 בפברואר 2018 חתם בק.פ. שקופי מליגת העל הצפון מקדונית, במדיה ערך שלוש הופעות ליגה. ב-17 באוגוסט 2018 חזר לקאנו ספורט, ושיחק במועדון עד למותו. ב-9 באוקטובר 2017 ערך אונדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה המשוונית, בניצחון 3-1 על נבחרת מאוריציוס במשחק ידידות. בסך הכל ערך שש הופעות במדי הנבחרת. ב-14 בספטמבר 2022, בגיל 23, מת אונדו במהלך אימון של נבחרת גינאה המשוונית. מריאנו אונדו, ברשת החברתית פייסבוק מריאנו אונדו, ברשת החברתית אינסטגרם מריאנו אונדו, באתר Transfermarkt מריאנו אונדו, באתר Soccerway מריאנו אונדו, באתר WorldFootball.net מריאנו אונדו, באתר National Football Teams מריאנו אונדו, באתר FootballDatabase.eu מריאנו אונדו, באתר ESPN Fallece el jugador de la selección local Mariano Ondo Monsuy באתר Ahora EG, ‏ 14 בספטמבר 2022 (בספרדית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריאנו אונדו".
השביתה במפעל אתא

השביתה במפעל אתא (נקראת לעיתים השביתה הגדולה) הייתה שביתה של 1,680 עובדי מפעל הטקסטיל "אתא" שבכפר אתא (כיום קריית אתא), שהחלה ב-10 במאי 1957 ונמשכה 107 ימים, עד 24 באוגוסט. בשנת 1956 מפעל "אתא" ספג הפסדים. מנכ"ל המפעל, הנס מולר, רצה להתייעל והחליט לפטר לראשונה עובדים רבים ולהקפיא את השכר במפעל. בשל כך, באפריל 1956 החלו סכסוכי עבודה. עובדי המפעל דרשו תוספת שכר. הסכסוך בין עובדי המפעל להנהלת המפעל נמשך למשך שנה, והיו שותפים לו אף פעילי מפלגות כגון מפא"י ומפ"ם, עד שב-10 במאי 1957 פרצה שביתה מהגדולות והארוכות שידעה ישראל בהיסטוריה שלה, בה פועלים עזבו את בית החרושת והתאספו לאספה כללית. בשביתה זאת, מספר אנשים נאמו בפני הקהל ופועל תלה שלט על שערי המפעל אשר הכריז על שביתה. החלו גם סכסוכי עבודה בין הנהלת המפעל, בראשות מולר, לבין העובדים, שיוצגו על ידי מועצת הפועלים החזקה של חיפה. את השביתה הנהיג יוסף אלמוגי, ראש מועצת פועלי חיפה, ובהמשך עבר הטיפול בה לראשי ההסתדרות. קרן השביתה של ההסתדרות העניקה סיוע כספי לשובתים, ובנוסף התקבלו תרומות מוועדי עובדים ומאזרחים. השביתה עוררה הדים רבים בארץ ואף נידונה בממשלת ישראל. אחד המשפטים שאלמוגי אמר בעת המחאה היה: "זרקו לנו כפפה מורעלת ואנו נחזירה". ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ואחדים משרי הממשלה, בהם שר העבודה מרדכי נמיר ושר המסחר והתעשייה פנחס ספיר פעלו ליישוב הסכסוך. ב-23 ביולי הסכימו השובתים לבוררות שיקיים בן-גוריון, אך למחרת חזר בו בן-גוריון מיוזמה זו. ב-18 באוגוסט הסכימו הצדדים לסכסוך העבודה על סיומו, בהסכם קיבוצי לשנתיים, שכלל צמצום הפיטורים והעלאת שכר קטנה, אך החזרה לעבודה סדירה התעכבה עקב התנגדות העובדים להחלטת מנכ"ל המפעל לפטר שני עובדים שנהגו באלימות במהלך השביתה. עיכוב זה הסתיים בהתפטרות שני העובדים, וב-26 באוגוסט התחדשה העבודה במפעל, שלושה וחצי חודשים לאחר שהחלה השביתה. שביתת עובדים במפעל הטקסטיל "אתא", באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1957 סיום השביתה הגדולה בבית החרושת "אתא" לטקסטיל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 17 באוגוסט 1957 גד ליאור, לאן התגלגלו מכונות התפירה של מפעל העם ואיך שולבו בבגדים עתיקות שמצא משה דיין?, באתר ynet, 5 במרץ 2021 שביתת עובדים במפעל הטקסטיל "אתא", באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1957 הועד הפועל של ה"הסתדרות" החליט על מו"מ ישיר עם "אתא", חרות, 9 באוגוסט 1957 קרן השביתה המרכזית תיחלץ לעזרת שובתי "אתא", דבר, 1 ביולי 1957 תרומה סולידארית מאום-אל-פחם, קול העם, 17 ביוני 1957; תרומות לקרן השביתה של פועלי "אתא", הצופה, 14 באוגוסט 1957 השביתה הגדולה במפעל ”אתא”, קריקטורה מאת דוש, ”מעריב”, 1957, באתר web.nli.org.il נתכנסנו לאישור שביתה ב"אתא", מעריב, 27 ביולי 1956 תזוזה ליישוב סכסוך העבודה ב"אתא", למרחב, 1 ביולי 1957, המשך; ספיר נפגש עם ראשי 'אתא', מעריב, 4 באוגוסט 1957 ועד פועלי "אתא" הסכים לבוררות של ב. ג., הארץ, 24 ביולי 1957,המשך ד. בן־גוריון הודיע על הסתלקותו מטיפול בחיסול השביתה ב"אתא", דבר, 25 ביולי 1957 הסבם בין הרוב בוועה"פ ובין הנהלת 'אתא' לחסול הסכסוך, על המשמר, 19 באוגוסט 1957המשך; חוסל סכסוך "אתא", חרות, 19 באוגוסט 1957; מתחדשת העבודה במפעלי "אתא", הארץ, 20 באוגוסט 1957, המשך סכסוך חדש פרץ ב"אתא*, הארץ, 21 באוגוסט 1957; שביתת "אתא" נמשכת, הצופה, 22 באוגוסט 1957 היום תתחדש העבודה ב"אתא" שני פועלי "אתא" הודיעו על התפטרותם, שערים, 25 באוגוסט 1957 שביתת "אתא" הגיעה לקיצה, חרות, 26 באוגוסט 1957; הופעלו רוב המחלקות ב"אתא", הַבֹּקֶר, 26 באוגוסט 1957; "אתא" חזר לתפקודו המלא, הצופה, 28 באוגוסט 1957
של"ג

האם התכוונתם ל... שמואל לייב גורדון – מחנך, משורר ומתרגם עברי מבצע שלום הגליל – מלחמת לבנון הראשונה שנים עבריות: ד'של"ג שנה עברית (572–573) ה'של"ג שנה עברית (1572–1573) של"ג - שמיניסטים לישיבות גבוהות (תוכנית חדשה בדומה לשל"פ)
חנן עמיאור

חנן עמיאור (נולד ב-8 במאי 1973) הוא עיתונאי, עורך אתר ביקורת התקשורת פרספקטיבה, מחבר הספר "הסדנה להנדסת תודעה" וכותב תוכן ונאומים. חנן עמיאור גדל עד גיל 13 בעיר העתיקה בירושלים אז עבר לאפרת. למד בתיכון הימלפרב ומשם המשיך למכינה הקדם צבאית "בני דוד" בעלי. בשנת 1992 התגייס לחה"ן צנחנים שם שירת כלוחם שלוש שנים. בשנת 2000 סיים תואר ראשון במדע המדינה ובתוכנית הרב תחומית במדעי הרוח באוניברסיטה העברית, ובשנת 2003 סיים תואר שני ביהדות זמננו באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיו שימש ככתב לענייני חרדים ומתנחלים ברשת המקומונים "זמן מעריב" ולאחר מכן כמנהל פרויקטים בחברת הדוברות, יחסי ציבור וייעוץ פוליטי ואסטרטגי "אקטיב 2000" שבבעלות אייל ארד וליאור חורב. בשנת 2003 החל לשמש כעוזר מחקר במכון הישראלי לדמוקרטיה שם ערך מחקרים בנושא כלי תקשורת בדמוקרטיות וסיקור הטרור, ובמחקר בנושא האמנה החברתית בין דתיים לחילונים. בשנת 2004 שימש ככתב ותחקירן בערוץ הכנסת ובמקביל כיהן מאז שנת 2002 כחבר מערכת כתב העת לביקורת התקשורת "העין השביעית". בין השנים 2005 ל-2007 שימש כדובר הראשי וממונה יחסי הציבור וניהל את צוות הדוברות וההסברה במשרד החינוך, התרבות והספורט. בין השנים 2007 ל-2008 שימש כיועץ התקשורת לשר להגנת הסביבה גדעון עזרא, ולאחר מכן שימש כמנהל ההדרכה ויועץ למנכ"ל עמותת "אור ירוק" עד שנת 2012 אז החל לשמש כחוקר באתר ביקורת התקשורת פרספקטיבה ולאחר כשלוש שנים כעורך הראשי של האתר. ב-2009 היה כתב מגזין בעיתון "ישראל היום" ובמקביל עסק בכתיבת מאמרים, נאומים, ניירות עמדה, תוכניות עבודה וייעוץ קמפיינים, עבור שרים, ראשי ערים, מנהלים, ארגונים ואישי ציבור ביניהם השר גלעד ארדן ונוספים שעמיאור מסרב לחשוף. עמיאור הוא בוגר מחזור י"א של תוכנית העמיתים של "מעוז". בשנת 2020 הוציא עמיאור את ספרו הראשון "הסדנה להנדסת תודעה" ובו מתאר שישה כשלים הקיימים כיום בתקשורת הישראלית, בהם שימוש נרחב ולא מקצועי ב"מקורות אנונימיים", טענות ל"סתימת פיות" כנגד אנשי תקשורת, שימוש בלוחמה פסיכולוגית על ידי התקשורת הישראלית, ושיתוף פעולה של אנשי תקשורת בישראל עם ארגוני תעמולה אזרחיים. הספר ספג ביקורת מנחום ברנע שטען שהוא מכיל פרטים בדויים. ספרו זכה להמלצות מפי אישי ציבור כשהבולט שבהם הוא בנימין נתניהו, ומן הצד השני ספג ביקורת שלילית בעיתון "הארץ". עמיאור נשוי, אב לחמישה ומתגורר באלעזר. חנן עמיאור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חנן עמיאור, ברשת החברתית פייסבוק מידע על חנן עמיאור בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של חנן עמיאור, באתר "סימניה" מאמרים מאת חנן עמיאור, באתר העין השביעית משה איפרגן, ביקורת ספר: הסדנה להנדסת תודעה, באתר מידה, 12 בינואר 2021 חנן עמיאור, מחבר הסדנה להנדסת תודעה ב'סוכן תרבות', סרטון בערוץ "סלע מאיר - ספריית שיבולת", באתר יוטיוב (אורך: 11:37) ביקורת על "הסדנה להנדסת תודעה", מאת יעקב אחימאיר באתר ישראל היום דף הבית של אתר פרספקטיבה איתמר ב"ז, "לא מדבר על הלקוחות שלי", באתר העין השביעית, 9 בפברואר 2017 חנן עמיאור באתר "מעוז" יעל רון יעקבי, "המטרה שלי היא להחליש את אמון הציבור בתקשורת - כי לא מגיע לה אמון", באתר ישראל היום, 14 בנובמבר 2021 נחום ברנע, מעשה בשקר שסיפרו עליי וממשיך להתגלגל, באתר ynet, 10 בינואר 2022 ציוץ של בנימין נתניהו על הסדנה להנדסת תודעה ענת באלינט, "הסדנה להנדסת תודעה" לא תורם לשיפור המקצועיות או האתיקה של התקשורת, באתר הארץ, 29 ביוני 2021
על מלחמה תרמו-גרעינית

על מלחמה תרמו-גרעינית (באנגלית: On Thermonuclear War) הוא ספר משנת 1960 מאת היהודי אמריקאי הרמן קהאן (אנ'), אסטרטג צבאי במכון ראנד ולימים מייסד מכון הדסון. בספר מתאר קהאן את תאוריית המלחמה בעידן הנשק התרמו-גרעיני והשפעתה על מאזן הכוחות הבינלאומי. שם הספר נוצר בהשראת הכרך הקלאסי "על המלחמה", מאת קרל פון קלאוזביץ. כאשר יצא לאור הספר היה פופולרי משני צידי מסך הברזל. הספר נמכר אז ב-30,000 עותקים. מטרתו המוצהרת של קאהן בכתיבת הספר הייתה "להימנע מאסון ולהגיש עוד זמן, מבלי לציין מה יש לעשות בזמן הזה". הספר בין היתר עוסק בחוסר האמינות של השימוש בהרתעה תרמו-גרעינית בלבד ומסבר כיצד מדינה יכולה "לנצח" במלחמה גרעינית. הספר בין היתר מפרט את אסטרטגיית הלוחמה הגרעינית לגבי נשק יום הדין. קהאן מראה בספר כיצד נשק יום הדין מגביל את עקרון השמדה הדדית מובטחת באסטרטגיה הגרעינית שפיתח המדען האמריקאי-אוסטרי-יהודי ג'ון פון נוימן. הוברט ה. האמפרי אמר על הספר "רעיונות חדשים, במיוחד אלו הסותרים הנחות נוכחיות, תמיד כואבים למוח האנושי לשאת. הספר 'על המלחמה התרמו-גרעינית' מלא ברעיונות כאלה". השמדה הדדית מובטחת נשק יום הדין פצצה מומלחת Kahn, H. (2011). On Thermonuclear War. War and Peace Research. Transaction Publishers. ISBN 978-1-4128-1559-8. נבדק ב-2022-04-23.} Kaplan, Fred (10 באוקטובר 2004). "Truth Stranger Than 'Strangelove'". The New York Times. נבדק ב-11 בינואר 2015. In 1960, Mr. Kahn published a 652-page tome called "On Thermonuclear War," which sold 30,000 copies in hardcover. {{cite news}}: (עזרה) Kahn 2011, pp. [https://books.google.com/books?id=EN2gtPTjFd8C&pg=PA145&dq=%22doomsday%20machine%22#v=onepage&q=%22doomsday%20machine%22 145-146.
כריסטוף, דוכס וירטמברג

כריסטוף, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Christoph von Württemberg;‏ 12 במאי 1515 – 28 בדצמבר 1568), שלט כדוכס וירטמברג מ-1550 ועד מותו ב-1568. כריסטוף נולד ב-12 במאי 1515 לאולריך הראשון, דוכס וירטמברג ולסבינה מבוואריה, בתם של אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה. בנובמבר 1515, חודשים בלבד לאחר לידתו, נמלטה אמו, סבינה מבוואריה, לחצר הוריה במינכן. כריסטוף הצעיר נשאר בשטוטגרט עם אחותו הגדולה אנה ואביו, הדוכס אולריך. כאשר הברית השוואבית גייסה חיילים נגד אולריך, הוא הביא אותם לטירת הוהנטיבינגן. בשנת 1519 עברה וירטמברג לשלטון אוסטרי לאחר שהטירה נכנעה והדוכס אולריך גורש. כריסטוף נשלח לחצרו של הקיסר הרומית הקדושה מקסימיליאן הראשון באינסברוק, שם גדל והצליח לצבור ניסיון פוליטי בהדרכת הבסבורג. יורשו של מקסימיליאן קרל החמישי לקח אותו למסעותיו באירופה. בינתיים, אביו אולריך החזיר לעצמו את וירטמברג מהאוסטרים ב-1534 וכריסטוף נשלח לחצר הצרפתית, שם הסתבך במלחמות צרפת נגד ההבסבורגים. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-16, כריסטוף המיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית. בשנת 1542, הסכם רייכנווייר קבע אותו כמושל המחוז הווירטמברגי מונבליאר. לאחר שירש את אביו בשנת 1550, כריסטוף נאלץ לשלם תשלומים גבוהים כדי להימנע מאשמות של בגידה על ידי פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנים שלאחר מכן, הוא ארגן מחדש את כל הממשל של הכנסייה והמדינה. הוא גם עשה רפורמה ותמך במערכת החינוך. כריסטוף נתן את טירת אמננהוף ליד אוראך להנס פון אונגנאד שהשתמש בה כמקום מושבו של מכון התנ"ך הדרומי הסלאבי. כריסטוף עשה מאמצים גדולים כדי לשפר את התדמית של וירטמברג. לדוגמה, הוא שיחזר את ה- Altes Schloss בשטוטגרט ואירח חגיגות רבות. ב-1544 התחתן כריסטוף עם אנה מריה מברנדנבורג-אנסבך, בתו של גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך, ממנה נולדו לו שנים-עשר ילדים. אברהרד (7 בינואר 1545 - 2 במאי 1568) הדוויג (15 במאי 1547 - 4 במרץ 1590), התחתנה עם לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג אליזבת (3 במרץ 1548 - 28 בפברואר 1592) - התחתנה עם גאורג ארנסט, רוזן הנברג-שלאוזינגן, ולאחריו התחתנה עם גאורג גוסטב, רוזן פפאלץ-ולדנץ סבינה (2 ביולי 1549 - 17 באוגוסט 1582), התחתנה עם וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל אמיליה (19 באוגוסט 1550 - 4 ביוני 1589), התחתנה עם ריכרד, רוזן פפאלץ-זימרן-שפונהיים אלאונורה (22 במרץ 1552 - 12 בינואר 1618), התחתנה עם יואכים ארנסט, נסיך אנהלט, ולאחריו התחתנה עם גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט לודוויג הראשון (1 בינואר 1554 - 8 באוגוסט 1593), ירש את מקומו כדוכס וירטמברג מקסימיליאן (27 באוגוסט 1556 - 17 במרץ 1557) אולריך (מאי 1558 - 7 ביולי 1558) דורותיאה מריה (3 בספטמבר 1559 - 23 במרץ 1639), התחתנה עם אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-זולצבאך אנה (12 ביוני 1561 - 7 ביולי 1616), התחתנה עם הדוכס יאן יז'י מאולאווה, ולאחריו התחתנה עם פרידריך הרביעי, דוכס לגניצה סופיה (20 בנובמבר 1563 - 21 ביולי 1590), התחתנה עם פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר מדיה וקבצים בנושא כריסטוף, דוכס וירטמברג בוויקישיתוף כריסטוף, דוכס וירטמברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Breyer 1952, p. 32.
שאגן רעמה

שאגן רעמה (שם מדעי: Alouatta palliata) הוא מין של קוף רחב-אף מהסוג שאגן, החי בטבע ביערות הגשם של אמריקה המרכזית וצפון אמריקה הדרומית בטווח שבין מקסיקו לאקוודור ופרו. השאגן הוא מבין הקופים הגדולים ביותר באזור חיותו והוא מגיע לגודל של 481 עד 632 מ"מ בנקבות ו-508 עד 675 מ"מ בזכרים, ללא הזנב המפותל שאורכו כ-545 עד 655 מ"מ. משקלו כ-3.1 עד 7.6 ק"ג בנקבות ו-4.5 עד 9.8 ק"ג בזכרים. הקופים שחורים ומעט אדמדמים ובעלי מבנה שיער שופע היוצר מעין רעמה, מה שנתן להם את שמם. השאגנים הם אוכלי עלים מתמחים, הניזונים בין 50% ל-75% מעלים בלבד, לעיתים גם מצמחים רעילים, אותם הוא מאחסנים בקיבה גדולה. קופים אלה לרוב נעים לאיטם מאחר שהם עסוקים בעיכול של צמחייה קשה במשך רוב שעות היום. בשל כך הם משמיעים צעקות מחרישות אוזניים כדי לסמן טריטוריות. הם חיים בקבוצות קטנות של לא יותר מ-40 פרטים ובראשם זכר אלפא ואלו חיים בצמרות יערות הגשם. השאגנים מצויים כיום בסכנת הכחדה, בעיקר עקב בירוא יערות רחב וכן מסחר בחיות והפצת מחלות. מדיה וקבצים בנושא שאגן רעמה בוויקישיתוף שאגן רעמה, באתר ITIS (באנגלית) שאגן רעמה, באתר NCBI (באנגלית) שאגן רעמה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שאגן רעמה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שאגן רעמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שאגן רעמה, באתר GBIF (באנגלית) שאגן רעמה באתר הרשימה האדומה של IUCN
לונומיה אובליקווה

לונומיה אובליקווה הידוע גם בשמו העממי: "הזחל המתנקש" (שם מדעי: Lonomia obliqua) הוא מין של עש ממשפחת השבתאיים, הנחשב על פי מדדי גינס שיאי עולם ל"זחל הקטלני ביותר בעולם", עקב השערות הצורבות הארסיות ביותר שלו, אשר גורמים כל שנה למוות. ואולם העש הבוגר חסר את השערות הארסיות הללו. עש זה מצוי בכמה מדינות באמריקה הדרומית, ביניהם בדרום ברזיל (במדינות: ריו גראנדה דו סול, סנטה קטרינה ופרנה), פרגוואי ואורוגוואי ובצפון ארגנטינה. הוא תואר למדע בידי החוקר הבריטי פרנסיס ווקר (אנ') ב-1855. זחלים אלו מגיעים לאורך של 4.5 ע 5.5 ס"מ, שצבעם המתאים לצבע הסביבה הוא בין ירוק לחום, דומה לגזעים והעלים שסביבם. הזחלים בעלי מבנה עבה ועטופים בקוצים ובשערות צורבות בתוך פקעות לאורכם, כשאלה ניתנות להסרה בקלות. הזחלים צמחוניים והם מופיעים כתשעים יום כזחלים לפני התגלמותם והפיכתם לבוגרים, החיים 8 עד 10 ימים ועסוקים בעיקר ברבייה. רעל הזחל נחשב לאחד הקטלניים מבין החרקים והוא יכול לגרום לקרישה תוך-כלית מפושטת קטלנית במהירות מרגע העקיצה, מה שיכול לגרום למוות מדימום. הרעלים מאוחסנים בשקים ונמצאים בקוצים החלולים. ברגע שידרכו או יגעו בהם, הם יכולים להינתק מגוף הזחל אל הקורבן וכך להעביר אליו את הארס דרך פצע הדקירה. ואולם הרעל משפיע רק בכמויות גדולות למדי; על מנת לחוות את ההשפעות הקיצוניות הנגרמות על ידי הרעלים, כל קורבן צריך להיעקץ כ-20 עד 100 פעמים כדי למות (למעט אם הוא אלרגי). ההשפעה של הרעל גורמת לשינויים דלקתיים באזור שנעקץ ואז תסמינים הכוללים: כאבי ראש, חום, הקאות וחולשה כללית ולעיתים גם תרדמת מקומית או נמק מקומי. לאחר 24 שעות נוצר דימום חמור, אשר גורם לחבורות, המטוריה ולבסוף מוות עקב דימום ריאתי ודימום תוך-גולגולתי או אי-ספיקת כליות חריפה. הזחלים הם היחידים הגורמים לסכנות משערותיהם הצורבות, כאשר בברזיל בכל שנה מתים ממנו. מאז 1989, בו התגלה הזחל בברזיל ידועים לפחות שישה הרוגים ולפחות 300 אחרים פצועים בעיר פאסו פונד, עקב פגיעת הזחל. רוב התקרות קרו בדרום ברזיל, כשרוב הקורבנות הם גברים (63%), רבים היו בין 0 ל-19 שנים (45%) ומרבית הפגיעות קרו על הידיים (38%). שיעור התמותה המדווח הוא 2.5%. עם זאת ישנם מספר נוגדנים ותרופות עוצרות דימומים (antihemorrhagics), המסייעים להתמודד נגד העקיצה. שערותיו של הזחל משמשות למחקר ליצירת תרופות נוגדות קרישה ואפופטוזה. מדיה וקבצים בנושא לונומיה אובליקווה בוויקישיתוף לונומיה אובליקווה, באתר NCBI (באנגלית) לונומיה אובליקווה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לונומיה אובליקווה, באתר GBIF (באנגלית) לונומיה אובליקווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pinto, Antônio F.M.; Berger, Markus; Reck, José; Terra, Renata M.S.; Guimarães, Jorge A. (December 2010). "Lonomia obliqua venom: In vivo effects and molecular aspects associated with the hemorrhagic syndrome". Toxicon. 56 (7): 1103–1112. doi:10.1016/j.toxicon.2010.01.013. PMID 20114060
פסגת גרניט (מונטנה)

פסגת גרניט או פסגת גראנייט (באנגלית: Granite Peak) היא הפסגה הגבוהה ביותר במדינת מונטנה שבארצות הברית. גובהה של פסגת גרניט 3,904 מטרים מעל פני הים, הפסגה היא הגבוהה במונטנה, והעשירית בגובהה בארצות ברית. פסגת גרניט ממוקמת בשטח אזור הפרא אבסארוקה-ברטות', בסמוך לגבול בין מחוז סטילווטר לבין מחוז קרבון. הפסגה ממוקמת 16 קילומטרים מצפון לגבול של מדינת מונטנה עם מדינת ויומינג. פסגת הגרניט נחשבת לעיתים קרובות לנקודת השנייה הקשה ביותר לטפס אחרי פסגת הר דנאלי שבאלסקה, הן מסיבות טכניות, והן בשל מזג אוויר גרוע וכן בשל קשיים במציאת מסלול. כיום, למטפסי הרים לוקח יומיים-שלושה בעלייה לפסגה, והם עוצרים בהר קפאון-עד-מוות, אם כי כמה מטפסים בוחרים לעלות לפסגה ביום אחד. ההעפלה הראשונה לפסגת ההר בוצעה ב-29 באוגוסט 1923 על ידי אלרס קוך (Elers Koch), ג'יימס סי ווית'אם (James C. Whitham) ו-אר. טי. פרגוסון (R.T. Ferguson), הם הצליחו להעפיל לפסגה לאחר מספר ניסיונות כושלים של קבוצות מטפסים אחרות. פסגת גרניט הייתה נקודת השיא האחרונה במונטנה שטרם הגיעו לפסגתה. מדיה וקבצים בנושא פסגת גרניט בוויקישיתוף פסגת גרניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתונים על ההר
גביע בילי ג'ין קינג 2022

גביע בילי ג'ין קינג 2022 היא התחרות ה-59 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית. עקב פלישת רוסיה לאוקראינה נבחרות רוסיה ובלארוס לא הורשו להשתתף בתחרות. באפריל 2022 התקיים סבב מקדים (Qualifying Round) בהשתתפות 18 נבחרות (10 נבחרות שזכו במקומות 3-12 במשחקי הגמר של העונה הקודמת, 8 נבחרות שעלו מפלייאוף של העונה הקודמת. 9 מפסידות ו-9 עולות מבתים אזוריים ישתתפו בסבב מקדים של גביע בילי ג'ין קינג 2023. 9 מנצחות עלו למשחקי הגמר. יתר הנבחרות התחרו בבתים האזוריים. כל מפגש יכלול 2 מפגשי יחידות ומשחק זוגות. כל המשחקים נערכו בגלאזגו במהלך נובמבר 2022. במשחקים השתתפו 12 נבחרות: - משתתפי משחק הגמר של 2020-21 - הנבחרת המערכת - 9 מנצחות של "סבב הכשרה" (qualifying round) שנערך באפריל 2022. הנבחרות חולקו ל-3 בתים, מנצחת כל הית העפילה לחצי הגמר: בית א' - שווייץ, קנדה, איטליה בית ב' - אוסטרליה, סלובקיה, בלגיה בית ג' - בריטניה, ספרד, קזחסטן בית ד' - צ'כיה, ארצות הברית, פולין בנבחרת ישראל השתתפו לינה גלושקו, ניקול חירין, מיקה דגן, ניקול נדל, ושביט קימחי. הנבחרת שיחקה בבית ב' של אזור אירופה/אפריקה ב'. כל המשחקים של אזור אירופה/אפריקה ב' נערכו בפינלנד. הנבחרת סיימה את הבית במקום השני. כתוצאה מכך הנבחרת קיבלה זכות לשחק על העלייה לאזור אירופה/אפריקה א'. משחקי הגמר משחקי סבב הכשרה
מלכי ממלכת ארצות השפלה

זוהי רשימת מלכי ממלכת ארצות השפלה (בהולנדית: Koningen der Nederlanden). הרשימה כוללת סטאדהאודרים מבית אוראניה-נסאו מאז 1556, אך הסטאדהאודרים נבחרו למשרה, והיו משרתי ציבור וגנרלים של הרפובליקה ההולנדית, ולכן לא ניתן להתייחס אליהם כאל מלכים. החל מווילם הרביעי, נסיך אורנז', החל קו ישיר של יורשים זכרים שהוביל למי שהפכו ברבות הימים למלכי ממלכת ארצות השפלה כשזו הוקמה ב-1813 (בתחילה כנסיכות ריבונית, ולאחר מכן, ב-1815, כממלכה). שורשי המלוכה של ארצות השפלה מתחילים ב-1559, עם מינויו של וילם הראשון בידי פליפה השני, מלך ספרד, לתפקיד הסטאדהאודר של מחוזות הולנד, זיילנד ואוטרכט. וילם הודח מתפקידו, והפך למנהיג המרד ההולנדי. כתוצאה מכך, מינה הפרלמנט של הולנד את וילם הראשון ב-1572 לסטאדהאודר של שני המחוזות המורדים, הולנד וזיילנד. ב-26 ביולי 1581, במהלך המרד ההולנדי, הכריזו רוב המחוזות ההולנדיים על עצמאותם, בעזרת חקיקה מתאימה(אנ') בהאג, שאישרה את החלטת הפרלמנט. תפקידו הייצוגי של הסטאדהאודר כמי שמייצג את השליט התייתר באזורי המרד הצפוניים, מאחר שהתפקיד של שליט פיאודלי לא היה קיים עוד, אך התפקיד עצמו נותר על כנו במחוזות שהתאחדו לישות שנקראה רפובליקת שבע ארצות השפלה המאוחדות. כל הסטאדהאודרים אחרי וילם הראשון היו מצאצאיו, או מצאצאי אחיו, שהיו גם צאצאי נכדתו, אלברטינה אגנס, רוזנת נסאו. ב-1795 השתלטה הרפובליקה הצרפתית על הרפובליקה ההולנדית, והחליפה אותה ברפובליקה הבטאווית. ב-1806 ביטל הקיסר נפוליאון בונפרטה את הרפובליקה החדשה, ומינה את אחיו כמלך הולנד, אך ב-1810 פלש לארצות השפלה וסיפח אותן לצרפת. ב-1813 הצליחו הכוחות המאוחדים של ארצות השפלה לדחוק את הצרפתים אל מחוץ לארצם. אנשי המדינה קראו לוילם פרדריק, בנו של הסטאדהאודר האחרון, כדי לעמוד בראש הממשלה החדשה, והכתירו אותו בתואר "הנסיך הריבון". ב-1815 הכריז הנסיך על ארצות השפלה כעל ממלכה, והכתיר את עצמו כמלך וילם הראשון. מעט לאחר מכן סופחו לממלכה גם ארצות השפלה הדרומיות (בלגיה ולוקסמבורג של ימינו). עם מותו של וילם השלישי מבלי שהעמיד אחריו יורשים, נכחד קו הירושה הזכרי של בית אוראניה-נסאו. בניגוד למחוזות אחרים ברפובליקה ההולנדית, פריסלנד, חרונינגן ודרנתה מינו סטאדהאודרים מבית נסאו החל מיוהאן השישי, אחיו של וילם הראשון, שהוא גם נצר לבית אוראניה-נסאו, מהצד הנשי. סדר הירושה לכתר ממלכת ארצות השפלה
קולנוע לילי וקולנוע גל-אור (רמת גן)

קולנוע לילי וקולנוע גל-אור הם שני בתי קולנוע שהיו פעילים בשכונת רמת יצחק ברמת גן. שכונת רמת יצחק היא אחת השכונות הוותיקות והגדולות ברמת גן. היא הוקמה בשנת 1933 וסופחה לרמת גן בשנת 1943. רחובה הראשי של השכונה הוא שדרות ירושלים. בשנות החמישים של המאה העשרים נפתחו בשכונת רמת יצחק שני בתי קולנוע במרחק של כ-200 מטר זה מזה: קולנוע לילי ברחוב עוזיאל 51 פינת שדרות ירושלים 41 וקולנוע גל-אור ברחוב עוזיאל 68 פינת רחוב רכסים 40. בשני בתי הקולנוע הוצגו בעיקר סרטים אירופאים. התקיימו שתי הקרנות כל ערב, באמצע השבוע וגם במוצאי שבת. קולנוע לילי נפתח בשנת 1956. הקולנוע היה בבעלות חברת "קולנוע לילי בע"מ" שהתאגדה בתאריך 17 בספטמבר 1956. הקולנוע נסגר בשנת 1992 בשל קשיים כלכליים. נכון לשנת 2023, המבנה עדיין קיים. בקומת הקרקע פועלות מספר חנויות. אין לגביו תוכניות לפיתוח עתידי. קולנוע גל-אור נבנה על ידי שלמה פוגל, שעלה ארצה בשנת 1939, על קרקע שרכש מידי הכפר סלמה ג'. לצורך בניית הקולנוע והפעלתו הוקמה ב־7 במרץ 1950 חברת "קולנוע גל-אור" (ח"פ 6348) בעלת הון עצמי של 10,000 לירות ישראליות שמטרת פעילותה הייתה "לבנות לצייד, להחזיק ולנהל בתל אביב או בכל מקום אחר בישראל בית או בתי קולנוע, תיאטראות, אולמות להצגות ..." ולאחר מכן שותפות בשם "שותפות קולנוע גל-אור" שנרשמה בפנקס השותפויות של הרשם הכללי בתאריך 1 במרץ 1952 תחת המספר ש/ 3329 בה היו שותפים שמשון פולישוק ובני משפחתו ושלמה פוגל ובני משפחתו. ב-18 בינואר 1949 התקיימה באולם קולנוע גל-אור עצרת עם, בה נאמו מנחם בגין ויעקב מרידור. בשנת 1981, ביוזמת השותפות, הקולנוע נהרס ובמקומו נבנה בניין מגורים. שלוש שנים לפני כן הוזכרו בתי הקולנוע בספר "גם הילד הזה הוא אני" של יהודה אטלס. רמת גן שכונות - רמת יצחק קולנוע רמה קולנוע אמפיתיאטרון (רמת גן) קולנוע אורדע IDEA - ALM : נטישת בתי הקולנוע בישראל - תצלומים מרמת גן, 2004 4101 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org רשומות, ילקוט הפרסומים מס' 86, 10 במאי 1950 רשומות, ילקוט הפרסומים מס' 239, ‏10 ביולי 1952 מכון ז'בוטינסקי | פריט תכנית מס' ר"ג/579
ונצואלה (שיר)

ונצואלה הוא פזמון בעברית שנתפרסם בשנת 1959 כחלק מהמחזה "אף מלה למורגנשטיין" שהועלה על ידי להקת בצל ירוק, פרי עטו של אפרים קישון. את מילות השיר חיבר דן אלמגור ואת לחנו משה וילנסקי. לקראת העלאת המחזמר "אף מלה למורגנשטיין", נתבקש דן אלמגור על ידי מחבר המחזה אפרים קישון ובמאי המחזה שמואל בונים, לכתוב את פזמוני המחזמר. חלק מהפזמונים שכתב הולחנו על ידי משה וילנסקי וחלקם על ידי סשה ארגוב. המחזמר עוסק בקבוצה של סטודנטים בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כך, כשלומדים הסטודנטים על יבשת דרום אמריקה אצל מרצם פרופ' שולטהַייס, שולב במחזמר שיר על המדינה הדרום-אמריקאית ונצואלה. אלמגור בחר בוונצואלה דווקא מכיוון שבעת לימודיו בקמפוס רם באוניברסיטה העברית, מצאה חן בעיניו סטונדטית בשם אלה (לימים אשתו), ששמה התחרז עם שם המדינה. לדבריו של אלמגור, "החלטתי להקדיש את השיר לונצואלה, ולחזור כמה פעמים על השם המוזיקלי הזה ("ונצו-אלה, ונצו-אלה"). אולי תבחין אז בקיומי". אלמגור ליקט עובדות על מדינת ונצואלה מהאנציקלופדיה, ובה חיפש "מלים ארוכות, אכסוטיות, מוסיקליות, הקשורות בג'ונגלים של דרום-אמריקה ובונצואלה", למשל "אמזונאס", "אורינוקו", "אנקונדה" או "קריפיטיו" (אנ'). עם זאת, בשיר שורבבו כמה טעויות עובדתיות, למשל האורינוקו אינו משתפך לאמזונאס, ונחש האנקונדה אינו ממית בהכשה כי אם בחנק. בהמשך פורסמה גרסה מתוקנת לשיר, ובמקום השורות "נשוט על פני האורינוקו, המשתפך לאמזונאס" נכתבו השורות "נשוט על פני האורינוקו, ונטייל לאמזונאס". השיר הצליח גם מחוץ לגבולות המחזה עצמו, וצעד כשמונה חודשים בראש מצעדי הפזמונים בישראל. לאורך השנים בוצעו מספר גרסאות כיסוי לשיר, למשל על ידי להקת הנח"ל, להקת פיקוד מרכז, גידי גוב, נורית גלרון, דורי בן זאב ועוד. שלישיית שוקולד מנטה מסטיק חידשה את השיר בשנת 1989 והקליטה אותו לאלבומה של ירדנה ארזי, "תחנה בדרך". כמו כן, בוצע השיר במסגרת התוכנית "חרצופים", ולקראת טורניר הקופה אמריקה 2007 שהתקיים בוונצואלה, על ידי כתבי ערוץ הספורט. מידע על היצירה "ונצואלה" באתר מיוזיק בריינז "ונצואלה" באתר של אקו"ם מילות השיר "ונצואלה" באתר שירונט אלי אשד, "ונצואלה" על פי דן אלמגור, יקוםתרבות, 10 במאי 2013 ונצואלה - דן אלמגור, באתר פרויקט בן יהודה שירים מהבוידעם, רעיון ועריכה: דני סנדרסון, באתר חרסונסקי מיוסיק, 10 בינואר 2011 אלי אשד, "ונצואלה" על פי דן אלמגור, באתר יקוםתרבות, 10 במאי 2013 ונצואלה, באתר אקו"ם ונצואלה - כתבי מדור הספורט בטלוויזיה, הועלה על ידי דן אלמגור, באתר יוטיוב