laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דגי ריאות אפריקניים

דגי ריאות אפריקניים (שם מדעי: Protopteridae) היא משפחה של דגי ריאות מסדרת בעלי שתי ריאות, להם שתי ריאות מתפקדות. במשפחה ישנו סוג אחד - דג ריאות אפריקני (Protopterus), ובו 4 מינים. אלו דגים גדולים החיים כשמם בביצות ונהרות שונים באפריקה שיכולים להגיע לאורך 200 ס"מ. דגי הריאות עוברים את התקופה היבשה בתוך שלוליות באדמת הביצה. הם מתחפרים בבוץ ונכנסים לתרדמה, כשעורם עטוף בריר מיוחד המגן עליהם מפני התייבשות. הם שבים לפעילות בעונת הגשמים. משפחת דגי ריאות אפריקניים (Protopteridae) סוג דג ריאות אפריקני (Protopterus) מין דג ריאות אפריקני משויש (Protopterus aethiopicus) מין דג ריאות מזרח-אפריקני (Protopterus amphibius) מין דג ריאות מערב-אפריקני (Protopterus annectens) מין דג ריאות אפריקני מנומר (Protopterus dolloi) מדיה וקבצים בנושא דגי ריאות אפריקניים בוויקישיתוף דגי ריאות אפריקניים, באתר ITIS (באנגלית) דגי ריאות אפריקניים, באתר NCBI (באנגלית) דגי ריאות אפריקניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דגי ריאות אפריקניים, באתר GBIF (באנגלית)
אגמייה

אגמייה (בכתיב מנוקד: אֲגַמִּיָּה; ידועה גם בשם אגמית; שם מדעי: Fulica) הוא סוג של עופות מים ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים החיים באזורי מים מתוקים שונים כמו אגמים או ביצות שונות. האגמייה היא עוף מים קטן ושחור בעל מקור לבן דמוי חרוט ולפעמים גם בעל כתם אדום בקצה המקור. האגמייה מותאמת לחיים במים ומזכירה במראהה ובסגנון שחייתה ברווז. היא ניזונה בעיקר מצמחייה ומחסרי חוליות. בישראל מצוי המין אגמייה מצויה. אגמייה הוואית (Fulica alai) אגמייה אמריקאית (Fulica americana) אגמייה האנדים (Fulica ardesiaca) אגמייה בירית (Fulica armillata) אגמייה מצויה (Fulica atra) אגמייה קריבית (Fulica caribaea) אגמייה מקרינה (Fulica cornuta) אגמייה מצויצת (Fulica cristata) אגמייה ענקית (Fulica gigantea) אגמייה לבנת-כנף (Fulica leucoptera) אגמייה אדומת-פנים (Fulica rufifrons) Fulica newtonii Fulica chathamensis Fulica prisca Fulica infelix Fulica shufeldti מדיה וקבצים בנושא אגמייה בוויקישיתוף אגמייה, באתר ITIS (באנגלית) אגמייה, באתר NCBI (באנגלית) אגמייה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אגמייה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אגמייה, באתר GBIF (באנגלית) אגמייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אגמיה במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
G.R.L.

G.R.L. היא להקת בנות שהוקמה על ידי רובין אנטין. חברות הלהקה הן: לורן בנט, נטשה סלייטון וג'זי מג'ייה, וחברות הלהקה לשעבר הן: סימון באטל, אמילין אסטרדה, ופאולה ואן אופן. ב-9 בספטמבר 2013 הוציאו את הקליפ "vacation" ששימש כחלק מהפסקול לסרט "הדרדרסים 2". ב-25 בפברואר 2014 אירח אותן הזמר פיטבול בשיר "Wild Wild Love". ב-29 ביולי 2014 יצא ה-EP הראשון של הלהקה. מהאלבום יצא הסינגל "Ugly Heart" שהגיע למעמד פלטינה, הגיע למקום 10 במצעד סוף השנה של אוסטרליה, למקום ה-3 במצעד הרשמי של ניו זילנד והפך לשיר המצליח ביותר של הלהקה עד כה. ב-4 בספטמבר 2014 נמצאה באטל ללא רוח חיים בדירתה שבהוליווד. חוקרי מקרה המוות של מחוז לוס אנג'לס קבעו שהיא שמה קץ לחייה, והתברר שהיא התאבדה בעקבות דיכאון אשר נגרם מבעיות כלכליות. הקבוצה שחררה הודעה רשמית יום לאחר מכן ברשתות החברתיות, ולקחה הפסקה קצרה בעקבות מותה. ב-15 בינואר 2015 הוציאו את הקליפ "Lighthouse" אשר הוקדש לזכרה של באטל. הקבוצה התפרקה רשמית ב-2 ביוני 2015, אולם ב-15 ביוני 2016 דווח כי הקבוצה מתכננת קאמבק. הקבוצה חזרה באופן רשמי ב-5 באוגוסט 2016, עם חברה חדשה ללהקה בשם ג'זי מג'ייה, לצד החברות המקוריות מהלהקה לורן בנט ונטשה סלייטון, מה שהפך את הקבוצה לטריו. הופעתם הראשונה לאחר הקאמבק הייתה בפסטיבל המוזיקה של ניקלודיאון "סליים-פסט" שבאוסטרליה, בספטמבר 2016. מאז, הספיקה הלהקה להוציא שני סינגלים: "Kiss Myself" ו-"?Are We Good". לורן בנט (באנגלית: Lauren Bennett) - נולדה ב-23 ביוני 1989 ג'זי מג'ייה (באנגלית: Jazzy Mejia) - נולדה ב-24 ביולי 1994 נטשה סלייטון (באנגלית: Natasha Slayton) - נולדה ב-19 באוגוסט 1988 סימון באטל (באנגלית: Simone Battle) - נולדה ב-17 ביוני 1989, נפטרה ב-5 בספטמבר 2014 פאולה ואן אופן (באנגלית: Paula Van Oppen) - נולדה ב-20 ביוני 1989 אמילין אסטרדה (באנגלית: Emmalyn Estrada) - נולדה ב-5 באפריל 1992 2014: G.R.L. מדיה וקבצים בנושא G.R.L. בוויקישיתוף G.R.L., ברשת החברתית פייסבוק G.R.L., ברשת החברתית אקס (טוויטר) G.R.L., באתר אפל מיוזיק (באנגלית) G.R.L., באתר ספוטיפיי G.R.L., באתר Last.fm (באנגלית) G.R.L., באתר AllMusic (באנגלית) G.R.L., באתר MusicBrainz (באנגלית) G.R.L., באתר Discogs (באנגלית) G.R.L., באתר Songkick (באנגלית) G.R.L., באתר Genius
סולימאן עבדולהי

סולימאן עבדולהי (באנגלית: Suleiman Abdullahi; נולד ב-10 בדצמבר 1996 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גטבורג. עבדולהי נולד בניגריה. בשנת 2015 חתם על חוזה בוויקינג מליגת העל הנורווגית. ב-6 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-78 בהפסד 0–1 למיונדאלן במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-25 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-77 בהפסד 1–4 לרוזנבורג במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 40 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים. ב-17 ביוני 2016 חתם עבדולהי על חוזה ל-4 עונות באיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה השנייה. ביולי 2018 הושאל לאוניון ברלין. בסיום העונה, רשם עם אוניון עליה לבונדסליגה. בתום העונה, חתם בקבוצה עד לשלוש שנים. ב-13 בנובמבר 2015 ערך עבדולהי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כששיחק 90 דקות בתיקו 0-0 נגד נבחרת סווזילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במהלך המשחק השני הוא הוחלף על ידי אזקיאל בייזי ולא עלה יותר למגרש במדי הנבחרת. מדיה וקבצים בנושא סולימאן עבדולהי בוויקישיתוף סולימאן עבדולהי, באתר Transfermarkt סולימאן עבדולהי, באתר Soccerway סולימאן עבדולהי, באתר WorldFootball.net סולימאן עבדולהי, באתר FootballDatabase.eu
הורסט שטיין

הורסט שטיין (בגרמנית: Horst Stein‏; 2 במאי 1928 – 27 ביולי 2008) היה מנצח גרמני. שטיין נולד ב-1928 באלברפלד (וופרטל) לאב מכונאי. הוא למד בבתי הספר למוזיקה בפרנקפורט ובקלן. בקלן למד אצל פיליפ ז'ארנק, תלמידו של פרוצ'ו בוזוני. בין 1947 ל-1951 היה קורפטיטור בוופרטל. ב-1951 הוא מונה לקאפלמייסטר של האופרה הממלכתית של המבורג, וב-1955 לקאפלמייסטר של האופרה הממלכתית של ברלין. שטיין עזב את מזרח גרמניה ב-1961 וחזר להמבורג כסגן למנהל המוזיקלי רולף ליברמן. בין 1963 ל-1970 כיהן כבמאי האופרה והמנהל המוזיקלי בתיאטרון הלאומי של מנהיים. ב-1970 מונה למנצח ראשי באופרה של וינה. הוא חזר להמבורג כמנהל מוזיקלי בין 1972 ל-1979, וגם ניהל את התזמורת הפילהרמונית של המבורג בין 1973 ל-1976. ב-1952 החל לעבוד בפסטיבל ביירוית כעוזר למנצחים יוזף קיילברת, הנס קנאפרטסבוש, קלמנס קראוס והרברט פון קאראיין. בין 1969 ל-1986 ניצח על 138 יצירות מאת ריכרד וגנר בפסטיבל. ב-1980 מונה למנהל המוזיקלי של תזמורת שווייץ המערבית. בין 1985 ל-1996 כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של במברג, ובין 1987 ל-1994 כיהן גם כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של בזל. שטיין נפטר ב-2008 בואנדבר, שווייץ. Hans Christoph Worbs/Noël Goodwin, "Stein, Horst", Grove Music Online, Oxford Music Online, Oxford University Press. מדיה וקבצים בנושא הורסט שטיין בוויקישיתוף הורסט שטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הורסט שטיין, באתר ספוטיפיי הורסט שטיין, באתר AllMusic (באנגלית) הורסט שטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) הורסט שטיין, באתר Discogs (באנגלית) Barry Millington, ‏Horst Stein obituary, Guardian, 6 באוגוסט 2008
אונדריי דודה

אונדריי דוּדָה (בסלובקית: Ondrej Duda; נולד ב-5 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בהלאס ורונה מהסרייה א' ובנבחרת סלובקיה כקשר התקפי. יש לו שני כינויים נפוצים שנוספו לו בעקבות סגנון משחקו הלטיני: "דודיניו" ו"אונדריי די מריה". דודה החל לשחק כדורגל במחלקת הילדים של מועדון עיר הולדתו מ.פ.ק. סנינה. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של קבוצת מ.פ.ק. קושיצה, בה התקדם עד אשר הגיע להרכב הקבוצה הבוגרת של המועדון. את הופעת הבכורה שלו ערך בגיל 17 בלבד, במשחק הניצחון הביתי 0–1 מול סלובן ברטיסלאבה. בחורף 2014 החליט דודה שלא להאריך את חוזהו בקושיצה. בפברואר 2014 חתם כשחקן חופשי במועדון הפולני לגיה ורשה על חוזה לארבע שנים וחצי. ב-30 ביולי 2015 נפגע דודה מאבן שהושלכה לעברו במהלך משחק מוקדמות הליגה האירופית מול קוקסי באלבניה. לאחר שנחבש, הוא פונה, והמשחק הופסק בגין האירועים. לגיה ורשה זכתה בניצחון טכני בתוצאה 0–3, ועל קוקסי הוטל גם קנס כספי בסך 49,160 פאונד ועונש של משחק ללא קהל. ב-20 ביולי 2016, חתם דודה על חוזה ל-5 שנים במועדון הבונדסליגה הרטה ברלין. ב-12 בינואר 2020 הושאל דודה לנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג עד לסוף העונה. ב-16 בספטמבר 2020 חתם דודה לארבע שנים בפ.צ. קלן. ב-29 בינואר 2023 הושאל להלאס ורונה עד לסוף העונה. דודה ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הסלובקית ב-18 בנובמבר 2014, כאשר נכנס כמחליף במקום מארק האמשיק, בדקה ה-59 של משחק הניצחון 1–2 מול פינלנד, במסגרת משחק ידידות שנערך בז'ילינה. שערו הראשון במדים הלאומיים הובקע ב-31 במרץ 2015, במשחק הניצחון 0–1 מול צ'כיה, במסגרת משחק ידידות. דודה הבקיע את שערה הראשון של נבחרתו במסגרת טורניר הגמר של יורו 2016, לאחר שהשווה זמנית ל-1-1 במשחק מול ויילס, שנגמר בהפסד נבחרתו בתוצאה 1–2. נכלל בסגל נבחרת סלובקיה ליורו 2020 וליורו 2024. מדיה וקבצים בנושא אונדריי דודה בוויקישיתוף אונדריי דודה, באתר Transfermarkt אונדריי דודה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אונדריי דודה, באתר Soccerway אונדריי דודה, באתר BDFutbol אונדריי דודה, באתר WorldFootball.net אונדריי דודה, באתר National Football Teams אונדריי דודה, באתר FootballDatabase.eu UEFA.com, Slovakia | Squad | UEFA EURO 2024, UEFA.com (באנגלית)
ראג'פאט

ראג'פאט (בהינדית: דרך המלכים) היא השדרה הלאומית של הודו הממוקמת במרכז דלהי. השדרה מתחילה בכיכר הניצחון שנמצאת בכניסה לארמון הנשיא ומשם נמתחת מזרחה אל כיכר גדולה, בתוכה פארק. במרכז הפארק ממוקם שער הודו ובצידו המזרחי נמצא "האצטדיון הלאומי - ניו דלהי". את השדרה מקיפים משני צדדיה מדשאות, בריכות מים, מזרקות, אובליסקים, ופנסי רחוב מעוצבים. השדרה נחשבת לאחת המפורסמות ביותר בהודו ומשמשת למצעדים, תהלוכות, חגיגות יום העצמאות ההודי ולטקסי קבלת פנים עבור ראשי מדינות זרות המגיעים להודו. את השדרה מקיפים משרדי ממשלה, בית סגן נשיא הודו, מרכז אינדירה גנדי לתרבות ואומנות, מרכז קונגרסים בינלאומי, המוזיאון הלאומי של הודו, הארכיון הלאומי של הודו, ובניין הפרלמנט ההודי. הקמתה של עיר בירה חדשה בתקופת השלטון הבריטי בהודו תוכננה על ידי האדריכל הבריטי אדווין לוטיינס, בזמן הקמתה של ניו דלהי בצמוד אל העיר דלהי הישנה. כאשר הוקמה השדרה בתקופת השלטון הבריטי היא נקראה בשם "דרך המלכים" ושיקפה את שלטון המלוכה הבריטי על תת־היבשת ההודית. האדריכל אדווין לוטיינס רצה ליצור נוף פנורמי של ניו דלהי באמצעות שדרה רחבת ידיים וארמון הנשיא הבולט בצידה המערבי והמבנה העצום של שער הודו יחד עם הכיכר הגדולה והפארק הנמצאים סביבו. מבנה שער הודו בשדרת הראג'פאט בניין ממשלת הודו בצידה הצפוני של שדרות הראג'פאט שוטר מכוון את התנועה באחד הצמתים של שדרות הראג'פאט האצטדיון הלאומי בקצה המזרחי של השדרה מדיה וקבצים בנושא ראג'פאט בוויקישיתוף
בית זינאתי

בית זינאתי הוא אתר מורשת בפקיעין. אתר המורשת מספר על ההיסטוריה היהודית של פקיעין, ועל משפחת זינאתי, אשר על פי לפי רשימות יוחסין מקורה מהישוב היהודי בכפר חנניה, ולפי גרסה אחרת היא מתגוררת בפקיעין מתקופת חורבן בית שני. סביב אתר המורשת נמצאים, בין היתר, מערת הרשב"י, בית הכנסת העתיק של פקיעין, הקשורים לסיפור המקום. במרכז המבקרים מתקיימות פעילויות רבות, כגון סיורים לכל המשפחה, מסיק זיתים והצגת תיאטרון. ערך מורחב – פקיעין אתר המבקרים עורך סיורים מוזקליים ביישוב פקיעין. היישוב העתיק ובו תושבים דרוזים, נוצרים, מוסלמים, ויהודים. במהלך הסיורים של האתר, המבקרים עוברים בכיכר המעיין של היישוב, ובמרכז קהילתי. בסיור מדברים גם על הקשר החזק בין המקום לבין מורשתו של יצחק בן-צבי. ערך מורחב – בית הכנסת העתיק בפקיעין על פי המסורת, בית הכנסת העתיק של פקיעין, הוקם במקום בית מדרשו של רבי יהושע בן חנניה. בבית הכנסת התגלו שני לוחות הנחרטו סמוך לימי בית שני. הבניין שופץ ב-1873 מתרומתו של רפאל לוי. כיום, בית הכנסת העתיק נמצא תחת השגחתה של משפחת זינאתי, ששומרת ומתחזקת את המקום. מרכז המבקרים, הנקרא גם בית רחל ינאית בן-צבי, היה בעברו מחסן. בשנים האחרונות, הוצאו משם חפצים רבים המיועדים לשימור. בין החפצים תמונות ישנות, כלי עבודה ישנים, ואביזרים. כל אלה מתארים את תולדותיהם של היהודים בפקיעין לאורך השנים. כיום במרכז המבקרים ישנו מוזאון. במקום ניתן לצפות גם במיצג אורקולי, ובהצגה של מרגלית זינאתי ואוריאל רוזנבאום. מרגלית זינאתי היא "שומרת הגחלת היהודית". מרגלית היא האחרונה ממשפחת זינאתי שעדיין גרה במקום. היא מספרת את סיפורה לקהל המבקרים במקום. בשנת 2018, השנה ה-70 למדינת ישראל, נבחרה זינאתי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות המסורתי, ואף זכתה לעיטורי כבוד מנשיא המדינה ובפרס ירושלים. רבקה אלפר, אנשי פקיעין, הוצאת עם עובד, 2004 מדיה וקבצים בנושא בית זינאתי בוויקישיתוף אתר בית זינאתי אילן גטניו, השומרת האחרונה, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2018 חדאד, מנעם, פקיעין: אגדה, הווי ומסורת, תל אביב: עם עובד, 1987, עמ' 25. י. בן צבי, שאר ישוב, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1968, עמ' 51 י. ברסלבסקי, לחקר ארצנו: עבר ושרידים, תל-אביב, תשי"ד, עמ' 175-170 ו 222-216 אלעד בן-דרור, שומר החומות האחרון של הכפר העברי הראשון יצחק בן צבי ויהודי פקיעין, קתדרה 147, 2013, עמ' 115-148 אמנון גופר, הגליל: טיול בעקבות נשיא ושטר של מאה שקל, באתר ynet, 21 בדצמבר 2009 אלה מדליקי המשואות ביום העצמאות ה-70, באתר ynet
יאן גרגוש

יאן גרגוש (בסלובקית: Ján Greguš; נולד ב-29 בינואר 1991) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בקבוצת נאשוויל מMLS. גרגוש החל לשחק כדורגל במועדון עיר הולדתו ניטרה. ב-20 במאי 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסלובקית בגיל 18 בלבד, במשחק מול ספרטק טרנבה. לאחר 4 משחקים עבור ניטרה, גרגוש חתם ביולי 2009 במועדון הצ'כי באניק אוסטרבה. ב-8 באפריל 2012, גרגוש כבש את שערו הראשון, בניצחון החוץ של קבוצתו מול קבוצת הראדץ קראלובה. בינואר 2013, גרגוש הושאל לקבוצת הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ האנגלית בולטון וונדררס למשך עונה. במהלך כל העונה, גרגוש שותף רק במשחקיה של קבוצת המילואים של בולטון. ב-2015, חתם בקבוצת באומיט ייאבלונס. גרגוש ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סלובקיה ב-31 במרץ 2015, במשחק מול צ'כיה. בדקה ה-49 של משחק בכורתו, בישל את שער הניצחון לאונדריי דודה. גרגוש נכלל בסגל הנבחרת הסלובקית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת. קופנהגן אליפות דנמרק: 2016/2017 הגביע הדני: 2016/2017 מדיה וקבצים בנושא יאן גרגוש בוויקישיתוף יאן גרגוש, באתר Transfermarkt יאן גרגוש, באתר Soccerway יאן גרגוש, באתר WorldFootball.net יאן גרגוש, באתר National Football Teams יאן גרגוש, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק אבן דנאן

הרב יצחק אבן דנאן (20 באוגוסט 1834, ט"ו באב ה'תקצ"ד – 23 במאי 1900, כ"ד באייר ה'תר"ס) היה רב ופוסק בעיר פאס במרוקו. מחבר שו"ת "ליצחק ריח". נולד בפאס לרב שמואל, מפיו התחנך ולמד בצעירותו. בשנת 1875 (ה׳תרל"ה) ביקר בארץ ישראל יחד עם אחיינו הרב שלמה אבן דנאן למשך כחודש. בארץ ישראל ביקרו במקומות הקדושים, ובדרכם חזור עברו דרך אלכסנדריה שבמצרים. בשנת 1879 (ה'תרל"ט) החל לשמש כמורה צדק בפאס, והתפרסם כפוסק בעל שיעור קומה וסברא ישרה. רבי יוסף בן נאים, בספרו "מלכי רבנן", כותב עליו: "היה משים לילות כימים בלימודו, כל ימיו לא מש מתוך האהל והיה קנאי לבלי חת משום אדם, ואני הכותב למדתי אצלו באיזה ימים ולילות אחדים, לא ישוער ולא יספר יראתו הטהורה זיע"א". הלך לעולמו בפאס, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר. בנו היה רבי שמואל אבן דנאן, מחבר הספר תדשן אדמה, בו אסופת הנהגות ומנהגים המבוססים על תורת האר"י. השאיר אחריו כתבים רבים בהלכה, בדרוש ובפיוט. ליצחק ריח - תשובות, פרשנות לפסוקים וכללים הלכתיים, נדפס על ידי בניו, ליוורנו ה׳תרס״ב. הספר ליצחק ריח, באתר HebrewBooks יצחק אבן דנאן, באתר "החכם היומי" מתוך בלוג עצי שורשים יצחק אבן דנאן (1836-1900), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל זיתון

הרב ישראל זיתון (1840–1921) היה אב בין דין, ראש רבני תוניסיה, ומגדולי רבניה. נולד בתוניס בשנת 1840. בילדותו למד אצל הרב ישועה בסיס והרב אברהם הכהן יצחקי, ובהמשך אצל הרב אברהם חג'אג'. בשנת 1898 (ה'תרנ"ח) החל לשמש כאב בית הדין הגדול בתוניס, ולצדו כיהנו כדיינים הרב משה חיים זיתון, הרב יעקב אלחאייק והרב דוד נתן ג'אוי. במסגרת תפקידו השיב יחד עם בית דינו אלפי תשובות הלכתיות לשאלות שנשלחו אליו מכל ערי תוניסיה. לאחר פטירת הרב אליהו זרח בשנת 1918 (ה'תרע"ח), נבחר לשמש כראש הרבנים בתוניסיה, ושימש בתפקיד זה עד לפטירתו. עמד בקשר מכתבים עם גדולי הדור במדינות אחרות, ביניהם הרב אברהם אביכזיר ממוגדור, הרב מרדכי בן ג'ו מטאנג'יר, הרב שלמה צרור מאלג'יריה, הרב אברהם חביב מטריפולי, הרב יצחק פלאג'י מאיזמיר, תורקיה, הרב שמואל קולומבו מליוורנו, איטליה, הרב חזקיה שבתי, הרב אליהו חזן והרב שמואל סלנט. נפטר בי"ח באב ה'תרפ"א (1921). משפט כתוב, באתר היברובוקס - חלק מתשובותיו, הודפס לאחר פטירתו זית רענן- על שולחן ערוך אורח חיים (ירושלים ה'תשע"ז) לחוקקי ישראל - תשובות לרבנים ודיינים מהשנים 1906 - 1921. בתוך ספר "זיכרון יוסף" מאת רבי יוסף בוכריץ, תשל"ג. מאות מתשובותיו עדיין מצויות בכתב יד. הוציא לאור את הספר "זרעו של אברהם" מאת רבו, הרב אברהם חג'אג'. יהדות תוניסיה ישראל זיתון, באתר "החכם היומי" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוטה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קוטה – צעיף בד הנלבש על ידי גברים אתיופים ואריתריאים לוקיוס אורונקוליוס קוטה – מפקד בצבא הרומאי נורמן קוטה – גנרל בצבא ארצות הברית קוטה קינבאלו – בירת מדינת סבה במלזיה סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה – הבירה האדמיניסטרטיבית של סרי לנקה רודריגו קוטה – משרור יהודי-ספרדי בתקופת גירוש ספרד יוהאן פרידריך קוטה – מוציא לאור גרמני מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 קונטה
39 בסרטן

39 בסרטן הוא ענק צהוב בעל בהירות נראית של 6.39 הממוקם בקבוצת הכוכבים סרטן. 39 בסרטן חבר בצביר הכוורת. 39 בסרטן, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
המנון רודזיה

קולותיה של רודזיה (באנגלית: Voices of Rhodesia) היה ההמנון הרשמי של רודזיה. מדיה וקבצים בנושא המנון רודזיה בוויקישיתוף האזנה להמנון רודזיה, סרטון באתר יוטיוב
בטון שקוף למחצה

בטון שקוף למחצה (באנגלית: Translucent concrete), הנקרא גם בטון מעביר אור (באנגלית: light-transmitting concrete) הוא חומר בנייה המבוסס על בטון עם תכונות של העברת אור בין שני צידיו, בזכות אלמנטים אופטיים המוטמעים בו - בדרך כלל סיבים אופטיים. האור מועבר מצד אחד אל השני ולכן הסיבים האופטיים עוברים בכל עובי הבטון. התוצאה המתקבלת היא בהתאם לצורה בה סודרו הסיבים האופטיים בתוך הרכיב ואף ניתן לקבל בתצורות מסוימות צללים של האובייקט הנמצא בצידו השני של הרכיב. בטון שקוף למחצה משמש כחומר חיפוי לקירות פנים בדרך כלל או כגמר לרכיבים שונים במבנה. בטון שקוף למחצה מיוצר בכמה שיטות וכולן מבוססות על בטון עם חצץ דק. בזמן היציקה מוכנסים רכיבים מעבירי אור בשיעור של כ-5% מנפח התוצר הסופי. לאחר ההתקשות, נחתך הבטון ללוחות, בעזרת מכשירי חיתוך ייעודיים. בטון שקוף-למחצה נרשם לראשונה כפטנט בשנת 1935 בקנדה. התחום רשם זינוק ניכר עם פיתוח הסיבים האופטיים המבוססים על זכוכית ופולימר. Roye, Andreas; Barlé, Marijan; Thomas, Gries (2009). Faser- und Textilbasierte Lichtleitung in Betonbauteilen. Aachen, Germany: Schaker Verlag. ISBN 978-3-8322-7297-5. "Dr. med. aesthete - Aesthetic interior partitioning made from translucent concrete for a dental clinic in Genk". OpucsC - Concrete, Architecture & Design. ad-media. 4/2011 (4): 62–63. 2011. "MaterialWUNDER". אורכב מ-המקור ב-2011-10-17. נבדק ב-22 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "LUCCON Lichtbeton GmbH". Luccon.de. 2009-07-01. אורכב מ-המקור ב-2014-03-01. נבדק ב-2013-06-12. "LiTraCon™". Litracon.hu. אורכב מ-המקור ב-2012-04-15. נבדק ב-2013-06-12. LUCEM Translucent Concrete - Planning Details (PDF), Stolberg,Germany: LUCEM GmbH, 2011
התובע הכללי של ברית המועצות

התובע הכללי של ברית המועצות (ברוסית: Генеральный прокурор СССР) היה התפקיד הבכיר ביותר במערכת המשפט הסובייטית והיה ראש התביעה הכללית במדינה. עד 1946 כונה התפקיד בפשטות בשם התובע של ברית המועצות (Прокурор СССР). התפקיד נוצר בנובמבר 1923 בשם התובע של בית המשפט העליון של ברית המועצות (Прокурор Верховного Суда СССР). בדצמבר 1933 התביעה של בית העליון פוזרה והתובע הוכפף ישירות לנשיאות ועדת ההוצאה לפועל ולמועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות. במרץ 1946 הסובייט העליון אשרר חוק לשינוי שם התפקיד לתובע הכללי. בהתאם לחוק מנובמבר 1977 התובע היה מתמנה בהחלטת הסובייט לתקופת כהונה בת 5 שנים. התובע של בית משפט העליון של ברית המועצות פיוטר קראסיקוב (1924 - 1933) התובע של ברית המועצות איוואן אקולוב (1933 - 1935) אנדריי וישינסקי (1935 - 1939) מיכאיל פנקראטייב (1939 - 1940) ויקטור בוצ'קוב (1940 -1943) התובע הכללי של ברית המועצות קונסטנטין גורשנין (1943 -1948) גריגורי סאפונוב (1948 - 1953) רומן רודנקו (1953 - 1981) אלכסנדר רקונקוב (1981 - 1988) אלכסנדר סוחארב (1988 - 1990) ניקולאי טרובין (1990 - 1991) התובע הכללי הסובייטי החוק אודות התביעה הסובייטית מנובמבר 1977 (אורכב 06.07.2013 ב Archive.today), אתר ConsultantPlus ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורית חכים

דורית חכים (נולדה ב-1971) היא במאית קולנוע, יוצרת סרטים ישראלית, תסריטאית וחברה בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. דורית חכים היא בת להורים יוצאי מצרים, אמה מתה בלידתה. אביה התחתן שנית ובגיל 12 עברה לגור אצל אחותה. בגיל 15 למדה במשך שנתיים בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, ואחר כך ב"תיכון רון", תיכון אקסטרני בהרצליה. בין השנים 1990–1992 עבדה ככתבת בעיתון "העיר", בשנת 1993 הייתה כתבת לענייני תיאטרון, תרבות ומוסף שבת בעיתון "חדשות". בין השנים 1993–1995 שימשה ככתבת ראשית, עורכת מדור, ובעלת טור אישי "חכים בלילה" ב"העיר". בשנים 1995–1997 עבדה ככתבת ראשית במקומון "זמן תל אביב" ובמוסף "סופשבוע" של "מעריב". בין השנים 1994–1999 למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. מחזור ו'. זכתה במלגת שרת התרבות להצטיינות בקולנוע בשנים 1996,1997,1998. יצרה במסגרת לימודי סרט סטודנטים תסריט ובימוי "משהו בעל ערך", עלילתי קצר. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, "אריה הכסף", בפסטיבל ונציה 1998, זכה בציון לשבח בפסטיבל מונפלייה 1998, זכה במקום שני בפסטיבל קייב, 1998 והשתתף בעשרות פסטיבלים בעולם. בין השנים 1997–1999 עבדה כרעיונאית ותחקירנית בתוכנית "פרפר לילה" של טל ברמן. בשנת 2000 הייתה עורכת תוכניות, חברת צוות ההקמה של ערוץ "ביפ". בשנת 2001 כתיבה תסריט לדרמה "קרוואן 841", 50 דק, במסגרת הסדרה שיעור מולדת. הדרמה זכתה בפרס וולגין לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים. בשנת 2003 הייתה כתבת מוסף "הארץ". בשנה זו כתבה את התסריט וביימה את "שאיבה, החזרה, דילול, שאיבה", במסגרת הפרויקט "מבטים – יש לי חלום" בפסטיבל הסרטים בירושלים ובערוץ 2, טלעד. בשנת 2004 ביימה את הדרמה "שיווי משקל" בהוט. הדרמה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה והשתתפה בפסטיבלים רבים בעולם. בשנת 2005 יצרה, ביימה וכתבה את התסריט של ספיישל דוקומנטרי "איך עושה ישראלי" – בכיכובו של אסי כהן, ערוץ 2, קשת. בין השנים 2011–2012 כתבה טורים באתר "סלונה" ובין השנים 2013–2007 כתבה מאמרים במוסף הארץ. ב-2014 כתבה את התסריט לסרט חדש, וצילמה ב-2015 את סרט הקולנוע "ירח בבית 12", סרט עלילתי באורך מלא בכיכובם של יובל שרף, יערה פלציג וגפן ברקאי. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בתחרות הרשמית של סרטי הקולנוע בפסטיבל סיאטל 2016 והסרט הופץ בבתי הקולנוע סינמה סיטי ברחבי הארץ בספטמבר 2016. חכים נשואה ליזם ההייטק הסדרתי והאנג'ל שלמה קרמר ולהם שלושה ילדים משותפים. חיו מספר שנים בפאלו אלטו בעמק הסיליקון, קליפורניה. דורית חכים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דורית חכים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דורית חכים, באתר AllMovie (באנגלית) דורית חכים, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) למות ממני - אמה של דורית חכים מתה בלידתה והיא כותבת על כך ל"הארץ", באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008 אמיר בוגן, פסטיבל ירושלים: ישראל מחולקת, ומתאחדת, באתר ynet, 7 ביוני 2016 נירית אנדרמן, בחזרה ליתמות ולהתעללות: דורית חכים מחטטת בפצעי ילדותה, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2016 טורים של דורית חכים ב'סלונה' באתר (סלונה) המלצת צפייה באתר סינמסקופ: "מראה ויזואלי פנטסטי ומשחק ממגנט באתר (סינמסקופ) דורית חכים קרמר, בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל דף הסרט 'ירח בבית 12' באתר imdb טריילר הסרט 'ירח בבית 12' ביוטיוב דורית חכים, גיבורי ילדות - דורית חכים נזכרת בחברה הכי טובה, קרן מאירוביץ', באתר הארץ, 27 בספטמבר 2011 "שלמה קרמר". TheMarker. נבדק ב-2021-10-31.
בית האופרה של ציריך

בית האופרה של ציריך הוא בית אופרה בעיר ציריך שבשווייץ בכיכר Sechseläuten. הבניין משמש את האופרה של ציריך משנת 1891 ובנוסף הוא גם משכנם של תיאטרון ברנהרד והבלט של ציריך. בית התיאטרון הראשון בציריך, ה Aktientheater, נוסד בשנת 1834 והיה מרכז היצירה של ריכרד וגנר בזמן שהוגלה מגרמניה. ה Aktientheater נשרף בשנת 1890. והתיאטרון העירוני של ציריך החדש של ציריך תוכנן על ידי צמד הארכיטקטים פלנר והלמר, על בסיס התכנון של התיאטרון הממלכתי של ויסבאדן, התיאטרון החדש נפתח כבר בשנת 1891. התיאטרון החדש היה מרכז ההופעות המרכזי של העיר וניתן היה לצפות בו בהצגות, אופרה ומופעים מוזיקליים עד שנת 1925, כאשר בשנה זו בית התיאטרון הפך להיות בית האופרה ומבנה חדש הוקם להצגות, אולם בשנת 1981, מבנה התיאטרון נהרס והוקם המבנה הנוכחי שמשלב הן אופרה והן תיאטרון. בשנות השבעים בית האופרה נזקק לשיפוץ, והיו שחשבו שאין טעם בשיקום ויש לבנות מבנה חדש. אולם בין השנים 1982 ו-1984 החל שיקום נרחב. בעקבות ההשקעה בשיפוץ נערכה במאי 1980 הפגנה גדולה של צעירים בעיר שטענו כי התמיכה העירונית בבניין האופרה גבוהה מדי ובאה על חשבון השקעה בתרבות הצעירים בעיר. ההפגנות נקראו: "הפגנות הצעירים" ותועדו בסרט השווייצרי "באותו השם". הבניין המשוקם נחנך עם יצירתו של וגנר אמני השירה מנירנברג ובבכורה עולמית של האופרה "גן הדובדבנים" של רודולף קלטרבורן המבוסס על ספרו של אנטון צ'כוב. חזיתו של התיאטרון המשוקם מקושטת באבן אפורה עם פסלים של ובר, וגנר, מוצארט, שילר, שייקספיר וגתה. האודיטוריום נבנה בסגנון ניאו רוקוקו ויכול להכיל 1,200 איש. מדיה וקבצים בנושא בית האופרה של ציריך בוויקישיתוף