laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רקוויאם פולני

רקוויאם פולני היא יצירה פרי עטו של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי, על פי טקסט הרקוויאם הקתולי (עם מזמורים רבים) בתוספת תרגום לפולנית של הטריסגיון - תפילה אותה אומרים בנצרות האורתודוקסית המזרחית. היצירה הולחנה במשך תקופה ארוכה, החל משנות השמונים, ועודכנה לאחרונה בשנת 2005. כל אחד מפרקי היצירה מוקדש לדמות או לאירוע בהיסטוריה הפולנית, ובכך יצירה זו היא יצירה לאומית ופוליטית, דבר זה מתבטא גם בשמה. הרקוויאם הפולני נחשב לאחת היצירות הידועות ביותר של פנדרצקי ולהלחנה חשובה של מיסת הרקוויאם. בשנת 1980 ביקשה תנועת סולידריות, מפנדרצקי לכתוב יצירה לטקס הסרת הלוט מפסל במספנות גדנסק, לזכר ההרוגים במהומות נגד הממשלה של 1970 בהם נהרגו 42 מפגינים. פנדרצקי נענה לבקשה והלחין יצירה למילות ה"לקרימוסה", אותה הקדיש ללך ואלנסה, מנהיג תנועת סולידריות. את הלקרימוסה הרחיב פנדרצקי לרקוויאם שלם, שכל אחד מפרקיו הוקדש לאירוע או לדמות בהיסטוריה הפולנית. לדוגמה: הדיאס אירה הוקדש למרד ורשה, הרקורדרה למקסימיליאן קולבה וליברה מה לטבח יער קאטין. מוטיב לאומי נוסף קיים ביצירה בדמות אזכור להמנון פולין במהלך הרקורדרה. היצירה בוצעה בביצוע חלקי (8 פרקים בלבד) ב-1983 בוושינגטון, ובביצוע בכורה מלא ב-28 בספטמבר 1984 בשטוטגרט. בשנת 1993 הוציא פנדרצקי מהדורה חדשה ומעודכנת של הרקוויאם בתוספת פרק הסנקטוס, וב-2005 הוציא שוב מהדורה חדשה ובה פרק נוסף, "שיאקונה", שהוקדש לאפיפיור הפולני יוחנן פאולוס השני. פנדרצקי עצמו הגיע לישראל לנצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית בביצוע של הרקוויאם הפולני פעמיים. הפעם הראשונה הייתה בדצמבר 1986, והיה זה הביצוע הראשון של הרקוויאם בישראל. לרגל יום הולדתו ה-80 של המלחין, בשנת 2014, הוא הוזמן שוב לישראל וניצח על סדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית בביצוע לרקוויאם המעודכן. לביצוע היצירה נדרשים ארבעה סולנים: סופרן, מצו סופרן, טנור ובס, מקהלה גדולה של ארבע קולות ותזמורת גדולה הכוללת: סקיצת כלי קשת. כלי נשיפה - שלושה חלילים ואחד מהם מוכפל על ידי פיקולו, שלושה אבובים, ארבעה קלרינטים (שלושה ברה ואחד בס), שלושה בסונים, קונטרה-בסון, שש קרנות יער, ארבע חצוצרות, ארבעה טרומבונים וטובה. מחלקת כלי הקשה גדולה (19 כלים) לרבות - טימפני, תופים מסוגים שונים, שלוש מצילות ומצילתיים, גונג, קסילופון, שוט, תיבות סיניות, פעמונים מסוגים שונים ועוד. זמן ביצוע של היצירה בגרסתה הראשונית הוא כ-95 דקות, ובגרסתה המעודכנת מעט יותר משעתיים. Introitus Kyrie Sequence Dies irae Tuba mirum Mors stupedit Quid sum miser Rex tremendae Recordare Jesu pie Ingemisco tanquam reus Lacrimosa Sanctus Ciaccona Agnus Dei Communion Lux aeterna Libera me, Domine Offertorium Święty Boże, święty mocny Finale Libera animas עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 248-254. מידע על היצירה "רקוויאם פולני" באתר מיוזיק בריינז נעם בן זאב, קז'ישטוף פנדרצקי: איש ממלחיני האוונגרד לא הלך רחוק יותר ממני, באתר הארץ, 7 בפברואר 2014. פאתוס לאומי ברקוויאם פולני, ורד ברקת. ביקורת על היצירה.
ארנסט

ארנסט (Ernst) הוא שם פרטי ושם משפחה ממקור גרמני והולנדי. האם התכוונתם ל... אדזארד ארנסט – רופא גרמני, מחבר הספר "ריפוי או פיתוי" ג'וני ארנסט – פוליטיקאית אמריקאית ג'וש ארנסט – דובר הבית הלבן ג'ימי ארנסט – צייר אמריקאי היינריך וילהלם ארנסט – כנר, ויולן ומלחין יהודי-מורבי יואכים ארנסט, דוכס אנהלט – דוכס אנהלט לתקופה קצרה בשנת 1918 לואיז שטראוס-ארנסט – היסטוריונית יהודיה - גרמניה שנרצחה בשואה מקס ארנסט – אמן גרמני מהזרם הדאדאיסטי והסוריאליסטי פביאן ארנסט – כדורגלן גרמני ריכרד ארנסט – כימאי שווייצרי זוכה פרס נובל בכימיה שמעון ארנסט – ספרן, סופר ועיתונאי ישראלי אישים ששמם הפרטי הוא ארנסט
אפודי סהרוני

אפודי סהרוני (שם מדעי: Chrysolophus amherstiae) הוא מין של עוף בינוני ממשפחת הפסיוניים שבסדרת התרנגולאים, והוא קרובו של הפסיון הזהוב, החי באותו אזור. שמו המדעי קרוי על שם המושל הכללי של בנגל ויליאם אמהרסט (William Amherst), ששלח ב-1828 ללונדון את הדוגמה הראשונה של העוף. מין זה חי בעיקר בסין הדרומית מערבית ובבורמה, אך הופץ על ידי האדם לאזורים אחרים בעולם כגון לבריטניה, שם חלק מהאוכלוסיות חיות בטבע. אורכו של הפסיון 100-120 ס"מ והזנב 80 ס"מ. הוא מזכיר מאוד במראהו את הפסיון הזהוב: הנוצות ירוקות, עם רשת שחורה של נוצות, בחזה והקצה הקדמי של הכנפיים וכן תחילת הראש, הבטן והעורף לבנים והכנפיים כחולות. הזנב ארוך מאוד ולבן עם נוצות צדדיות אדומות ואדומים גם החלק התחתון של הבטן וקצה הראש. על הצוואר מניפה לבנה היכולה להתנפח. כמו רוב הפסיונים האחרים, גם לנקבת האפודי הסהרוני צבעי הסוואה חומים עמומים והיא הרבה יותר קטנה מהזכר. הם נמצאים רוב הזמן על הקרקע וניזונים מתבואה, עלים, זרעים וחרקים. תפוצתם רחבה ומצב השימור שלהם מוגדר ללא חשש. מדיה וקבצים בנושא אפודי סהרוני בוויקישיתוף אפודי סהרוני, באתר ITIS (באנגלית) אפודי סהרוני, באתר NCBI (באנגלית) אפודי סהרוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אפודי סהרוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אפודי סהרוני, באתר GBIF (באנגלית) אפודי סהרוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
פסיון קוקלאס

פסיון קוקלאס (שם מדעי: Pucrasia macrolopha) הוא מין יחיד בסוג Pucrasia ממשפחת הפסיוניים. קרובם של התרנגול והחוגלה, החי ביערות הרריים במזרח אסיה. הפסיון הוא עוף חום בגודל בינוני המוגבל ליערות הרריים מאפגניסטן ועד נפאל ומצפון מזרח טיבט לסין הצפונית והמזרחית. מין זה נוטה לא לעבור את קו העצים. נוצות הזכר אפורות-כסופות ומפוספסות בשחור. ראשו שחור וחזהו בצבע חום-ערמוני עם נקודות לבנות על הצוואר. מאחורי הראש יש לזכר ציצה שחורה גדולה עם קצה צהוב. גוף הנקבה חום לגמרי והיא מוסווית יותר מהזכר. לשני המינים זנב לבן וארוך. אורכו של הזכר 58-64 ס"מ ומשקלו 1135-1415 גרם. אורך הנקבה 18-22 ס"מ ומשקלה 1025-1135 גרם. זה אחד הפסיונים היותר מוסווים אבל הוא קורא בשירה מורכבת לנקבות, בעיקר בשעות השחר, אותה הם עושים בין השיחים. הם מקננים על הקרקע אבל ישנים על עצים בלילה כי להקטין סיכון מטורפים. תת-מיני הפסיון הם: P. m. macrolopha P. m. castanea P. m. biddulphi P. m. nipalensis P. m. meyeri P. m. rufficollis P. m. xanthospila P. m. jorentiana P. m. darwini מדיה וקבצים בנושא פסיון קוקלאס בוויקישיתוף פסיון קוקלאס, באתר ITIS (באנגלית) פסיון קוקלאס, באתר NCBI (באנגלית) פסיון קוקלאס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פסיון קוקלאס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) פסיון קוקלאס, באתר GBIF (באנגלית) פסיון קוקלאס באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסיון אדום-גב סיאמי

פסיון אדום-גב סיאמי (שם מדעי: Lophura diardi) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים החי ביערות דרום-מזרח אסיה. הפסיון הוא עוף כחול בהיר עם נוצות זנב כחולות-ירוקות כהות, רגליו אדומות ופניו אדומים בוהקים עם פסים לבנים סביבם וציצה שחורה מעל הראש. העיניים חומות והרגליים ורדרדות. אורכו כ-80 ס"מ בממוצע. הפסיון חי ביערות גשם טרופיים סבוכים בקמבודיה, לאוס, תאילנד וווייטנאם. בשל תפוצתו הוא אינו נתון בסכנת הכחדה, אך עלול להיפגע בשל כריתת היערות בהם הוא חי. הפסיון אדום-הגב הסיאמי הוא הציפור הלאומית של תאילנד. מדיה וקבצים בנושא פסיון אדום-גב סיאמי בוויקישיתוף פסיון אדום-גב סיאמי, באתר ITIS (באנגלית) פסיון אדום-גב סיאמי, באתר NCBI (באנגלית) פסיון אדום-גב סיאמי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פסיון אדום-גב סיאמי, באתר GBIF (באנגלית) פסיון אדום-גב סיאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
טווסון אפור

טַוָּסוֹן אפור (שם מדעי: Polyplectron bicalcaratum; לפי האקדמיה ללשון "טַוָּסוֹן") הוא מין ממשפחת הפסיוניים הקרוב למיני התרנגול, תרנגול הודו וטווס וכמוהם שייך לסדרת התרנגולאים. הוא חי במדינות שונות באסיה והוא הציפור הלאומית של מיאנמר. זהו פסיון גדול שאורכו עד 76 ס"מ. נוצותיו אפורות ועליהם כתמי עיניים כחולים גדולים, בעיקר על הכנפיים והזנב. הפנים אדומות ומוקפות בגדילי נוצות לבנים, העיניים שחורות והמקור לבן. הזנב יכול להיפרש למניפה כמו טווס, מה שנתן לו את שמו. הוא חי ביערות שפלה ובהרים בצפון הודו ודרום מזרח אסיה וכן בחצי האי המלאי. בנוסף הוא מצוי בכמה מקומות בסין. הוא ניזון מזרעים, גרגירים, חרקים ופירות שונים. בשעת סכנה יעדיף לרוץ ולא לעוף אף שהוא מסוגל לכך. הפסיון אינו נתון בסכנת הכחדה. תת-המינים של הפסיון: P. b. bicalcaratum P. b. ghigi P. b. bailyi P. b. bakeri P. b. katsumatae - ייתכן שהוא מין עצמאי ייתכן שגם המינים טווסון סומטרי (Polyplectron chalcurum), טווסון גרמיני (Polyplectron germaini) וטווסון הררי (Polyplectron inopinatum) הם תת-מינים של הפסיון הטווסי האפור. מדיה וקבצים בנושא טווסון אפור בוויקישיתוף טווסון אפור, באתר ITIS (באנגלית) טווסון אפור, באתר NCBI (באנגלית) טווסון אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טווסון אפור, באתר GBIF (באנגלית) טווסון אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
יוסף טוב עלם הספרדי

רבי יוסף בר אליעזר טוּב עֶלֶם הספרדי, מכונה גם בשם רבי יוסף טוב עלם השני. (המאה ה-14) היה חכם ספרדי בעל השכלה רחבה ביהדות ובהשכלה כללית. כתב פירוש לפירוש אבן עזרא על התורה בשם "צפנת פענח". נולד בספרד כנראה בעיר טולדו בשנת 1335 (שנת ה' אלפים צ"ה) בערך. אין בידינו מידע רב על חייו אך במכתב בכתב יד מסופר "שנקבצו ובאו עליו צרות על אודות אשה". בשנת 1376 (קל"ו) התגורר בעיר כינאה (חאניה) בקנדיה (כרתים), ולאחר מכן עבר למצרים התעכב שם ועלה לירושלים. ר' יוסף טוב עלם הרגיש שאנשים תוקפים את פירושו של ר' אברהם אבן עזרא מכיוון שפירשו לתורה מתומצת ועמוק מידי ולכן לא הבינו אותו כראוי. ר' יוסף החליט לצאת להגנתו ולכתוב פירוש על פירושו של האבן עזרא. מסיבות לא ידועות (המכונות: "קורות הזמן") נאלץ ר' יוסף לעזוב את ירושלים ואת עבודתו על פירושו ולעבור לדמשק. אך בעידודו של הנגיד רבי דוד בן יהושע (בנו של רבי יהושע הנגיד, מצאצאי הרמב"ם) ששמע על גדלותו של ר' יוסף בתורת האבן עזרא חזר ר' יוסף לירושלים וסיים שם את פירושו. בשנת 1387 (קמ"ח) (לכל המאוחר) ר' יוסף שב לירושלים. פירושו של ר' יוסף טוב עלם על האבן עזרא נקרא צפנת פענח, הוא מהפירושים החשובים ביותר על פירוש האבן עזרא והמוקדמים שיש בידינו עליו. מכיוון שר' יוסף היה בעל השכלה גדולה ובקיא בכל תורתו של ראב"ע הוא הרבה להשתמש בפירושו של ראב"ע במקום אחר על מנת לפרש את כוונותיו במקומות בהם ראב"ע קיצר. צפנת פענח נקרא בשל שמו של המחבר יוסף, על שם יוסף המקראי המכונה בתורה צפנת פענח שכן פענח את צפונות חלומות פרעה, וכך גם חיבור זה בא לפענח צפונותיו של ראב"ע. החיבור נדפס לראשונה על ידי רבי יקותיאל לאזי בתוך הספר "מרגלית טובה" (אמסטרדם תפ"ב) בשם "אהל יוסף" בצורה מקוצרת ומשובשת. לאחר מכן יצא הספר בשלמות בשמו המקורי "צפנת פענח" על פי שבעה כתבי יד על ידי ד"ר דוד הערצאג. מלבד ספר צפנת פענח חיבר ר' יוסף גם את הספר תקון שערים - ט' שערים בעניין חשבון תקופות ומולדות. החיבור לא נדפס מעולם והוא עודנו בכתב יד. צפנת פענח, קראקא תרע"ב, באתר היברובוקס מרדכי מרגליות (עורך כללי), "יוסף טוב עלם הספרדי", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, באתר היברובוקס
בנימין גוטיאנסקי

בנימין גוּטיַאנְסקִי (בכתב רוסי: Гутянский;‏ 1903, אוקראינה – 1956, קזחסטן) היה משורר יידיש, מתרגם ועורך יהודי בברית המועצות. חיבר יצירות רבות לילדים. גוטיאנסקי נזכר לראשונה כמשורר לילדים ביידיש וכמשתתף בעיתון הילדים "אקטיאברעל" ('אוקטובר הקטן'), עיתון סובייטי שיצא לאור במינסק, בלארוס. ראשית פרסומו שם, כעורך וכמחבר, בשנת 1932. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, ופלישת הנאצים לברית המועצות, כתב גוטיאנסקי שירי ילדים רבים, מעשיות בחרוזים, ז'אנר שהיה נפוץ בין סופרי היידיש בשנות השלושים והארבעים, ומערכונים קצרים. יצירותיו נדפסו בעיתוני הילדים ביידיש וברוסית שיצאו לאור באוקראינה: בחארקוב, בקייב ובאודסה. בשנת 1942 התגייס גוטיאנסקי לצבא האדום – בתחילה ככותב מכתמים ותעמולה אנטי-נאצית, ואחר כך כלוחם בחזית. הוא זכה בעיטור חשוב של הצבא האדום על לחימתו. עם תום המלחמה שב לעבודתו הספרותית. הוא תרגם ליידיש, בין השאר, את "דון קישוט", של סרוונטס, את כל משלי קרילוב ואת ספר הילדים המפורסם של קורניי צ'וקובסקי "דוקטור אַי-כואב" (שתורגם לעברית ב-1943 על ידי נתן אלתרמן בשם "דוקטור אויזֶמָר", בתוך הספר של צ'וקובסקי "לימפופו, מסע לארץ הקופים"). יזם את ייסודו של תיאטרון הבובות היהודי בקייב. ב-5 ביולי 1949 נעצר עם אשתו ההרה, ברטה. אשתו שוחררה והוגלתה לקוסטנאי שבקזחסטן. גוטיאנסקי שוחרר אחריה, באמצע שנות ה-50, חולה מאוד, הצטרף לאשתו ולילדיו בגלות בקזחסטן, וכעבור זמן קצר נפטר שם. אף אחד מכתביו לא תורגם לעברית. בריוונטרעגער / ב' גוטיאנסקי (לויט ס' מארשאק), קייב: קולטור-ליגע, 1930. א רעבן קומט אזוי, קייב: קולטור-ליגע, 1930. ציפ צאָפּ העמערל / ב. גוטיאנסקי; געצייכנט: פ. קאצ, קייב: צענטרפארלאג, 1932. (לצפייה במרכז להיסטוריה יהודית.) נאַפט, אוקרנאצמינדפארלאג, 1934. פאר קליינע קינדער, מינסק: מעלוכע-פארלאג, 1936. (קובץ השירים הראשון שפרסם.) אזעלכע און אזוינע, חרקוב – אודסה: קינדער פארלאג באמ צ.ק.ל.ק.יו.פ.או., 1936. אלערליי זאכנ / בנימין גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1937. נאכ דער ארבעט: שפילנ, פארשיידענע איינפאלנ, קונצנ, קאפדרייענישנ, רעבוסנ, וויצנ, נייס פונ טעכניק / צונויפגעשטעלט: ב' גוטיאנסקי אונ ד' פויניצקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1938. מאטל דער פעפער: קאמעדיע אין איין אקט / בנימין גוטיאנסקי, לייב קאַדיסאָן [קאדיסון], חמו"ל, 193?. מעשאלים, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1940. פאר קינדער, מעלוכע-פארלאג, 1940. לייענבוכ: פארנ I קלאס פונ דער אנפאנג-שול [=ספר קריאה למתחילים], קובנה: [חמו"ל], 1940. ליטערארישע כרעסטאמטיע פארנ 4. קלאס [=מקראה] / בנימין גוטינאסקי, ש האראוויצ, מעלוכע-פארלאג, 1941. זאלצ אינ די אויגנ / ב’ גוטיאנסקי, מוסקבה: דער עמעס, 1944. (שירים בלוויית קריקטורות אנטי-נאציות.) מישע / אלעקסאנדער בארטא; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: קולטור-ליגע (סדרת "שול און פיאנערן ביבליאטעק"), 1930. דער גרויסער פלאנ / מ’ אילינ [=איליה יקובלביץ מרשק]; יידיש: ב' גוטיאנסקי, חרקוב – קייב: צענטרפארלאג, 1931. געקליבענע מעשאָלימ / אי. א קרילאוו, מעלוכע פארלאג, 1936. דאס גאלדענע שליסעלע, אדער, די פאסירונגענ פונ בוראטינא / אלעקסיי טאלסטוי; יידיש - ב’ גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע פארלאג, 1937. דער דאקטער אויסטוטוויי: לויט גיו לאפטינגנ / קאָרניי טשוקאווסקי; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1937. זייער גוט / אל קאפילענקא; יידיש: ב' גוטיאנסקי, קייב: מעלוכע-פארלאג, 1938. מפרסומיו של בנימין גוטיאנסקי ב-Open Library דיוקנו (ברוסית) בנימין גוטיאנסקי (1903-1956), דף שער בספרייה הלאומית
הנדרסון (נבדה)

הנדרסון (באנגלית: Henderson), רשמית העיר הנדרסון, היא עיר במחוז קלארק, במדינת נבדה בארצות הברית. בעיר מתגוררים כ-270,811 תושבים (לפי הערכה מ-2013), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בנבדה, אחרי לאס וגאס. העיר היא חלק ממטרופולין לאס וגאס, המשתרע לכל אורך עמק לאס וגאס. הנדרסון מיישבת את החלק הדרום-מזרחי של העמק, עם גובה מוערך של 410 מטרים מעל פני הים. בשנת 2011, המגזין פורבס דירג את הנדרסון כעיר השנייה הכי בטוחה בארצות הברית, וכן העיר תוארה כ"אחת מן הערים הטובות ביותר לגור בהן באמריקה", על ידי הביזנסוויק. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אתר האינטרנט הרשמי של הנדרסון מדיה וקבצים בנושא הנדרסון בוויקישיתוף הנדרסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנדרסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) America's Safest Cities, Forbes, 15 December 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רקוויאם (אוקכם)

הרקוויאם של אוקכם היא רקוויאם שהולחן על ידי יוהנס אוקכם במחצית השנייה של המאה ה-15. יצירה זו היא הרקוויאם המוקדם ביותר המולחן בסגנון פוליפוני ואחד מהרקוויאמים הקדומים ביותר ששרדו עד היום. זוהי אחת היצירות הידועות של אוקכם והיא ממשיכה להיות מושמעת גם היום. זמן חיבור היצירה המדויק אינו ידוע. יש המשערים שהוא הולחן בשנת 1461, שנת מותו של שארל השביעי, שהיטיב עם אוקכם, והיצירה מבטאת אבל עליו. לעומתם יש המאחרים את זמן חיבור היצירה ל-1483 שנת מותו של לואי האחד עשר, ואף לזמן מאוחר מכך, קרוב למותו של אוקכם עצמו. טקסט הרקוויאם הזה שונה מהטקסט הרגיל של הרקוויאם הקתולי. המזמור דיאס אירה נעדר, ובמקומו מופיעים שני מזמורים אחרים. מכיוון שהסנקטוס, האגנוס דאי והטקס לא מופיעים ביצירה, רווחת הסברה שהרקוויאם לא גמור. מקומות ריקים שנשארו בקודקס בו הופיעה היצירה מסוף המאה ה-15, יכולים להעיד שברקוויאם היו חלקים נוספים שלא היו בפני המעתיק או שהיו במצב לא קריא, בכל מקרה, חלקים אלו אם היו - אבדו. היצירה הולחנה לארבע קולות ויש בה חמישה פרקים. הסגנון של היצירה הוא צנוע, כנראה בשל התפיסה שכך יאה למיסת אבל. כל אחד מהפרקים הולחן במנגינה שונה, ובכך שונה המיסה הזו ממיסות אחרות שהלחין אוקכם. כל אחד מהפרקים משתמש בווריאציה על מנגינת המזמור הגרגוריאני המוכר למזמור זה, גם זה חריג ביחס ליצירות אחרות של אוקכם. Introitus: Requiem aeternam Kyrie Graduale: Si ambulem Tractus: Sicut cervus desiderat Offertorium: Domine Jesu Christe מידע על היצירה "רקוויאם" באתר מיוזיק בריינז
יעקב שמשוני

יעקב שמשוני (7 באפריל 1922 – 27 בינואר 2001) היה ראש מועצה הראשון של מועצת מרחבים, מייסד וראש ועד המתיישבים הראשון של העיירה אופקים, לפני שזו הוכרה כמועצה מקומית. שמשוני נולד ברומניה (בחלק ההונגרי של טראנסילבניה) לרגינה ומנחם מנדל. ניצול יחיד למשפחתו שנספתה כולה בשואה (אמא, אבא ואחות בשם איבי (איבויה)). הוא למד בגימנסיה בקלוז', היה מנהיג תנועת "הנוער הציוני" בעיר מגוריו. בשנת 1941 עלה לארץ כחניך עליית הנוער. בשנת 1942 התגייס שמשוני לפלמ"ח. לאחר שנה נפצע באימונים והצטרף לחברת הכשרה בקיבוץ גניגר. בשנת 1946 ירד שמשוני לנגב, במסגרת מבצע: "11 הנקודות" ליישוב הנגב 1946, היה בין מייסדי קיבוץ אורים והיה יוזם ההצעה לקרוא לקיבוץ החדש בשם: "אורים". בשנים 1950–1951 היה מדריך במושב פדויים, שם התגורר באוהל במשך שנה. בשנת 1951 התמנה יעקב שמשוני לראש המועצה הראשון של מועצה אזורית מרחבים ואף הגה את סמל המועצה האזורית מרחבים. במסגרת תפקידו ייסד את "המרכז הכפרי האזורי", שלימים הפך לעיירה אופקים. יעקב ציין את החשיבות להקמת המרכז כדי לפתור את בעיית תעסוקתם של העולים שאינם עוסקים בחקלאות והציע להקים מרכז כפרי בו יתגוררו אנשים העוסקים במתן שירותים למושבי הסביבה. בשנת 1953 החלו לממש את תוכניתו. בשלב הראשון הוקמו שבעה צריפים אשר שימשו כתחנת טרקטורים וכמגורי עובדי התחנה ובני משפחותיהם. שמשוני הוסיף להתגורר בפדויים עד שנת 1955, ולאחר מכן עבר לאופקים כדי לפקח על הקמת העיירה. שמשוני תכנן להקים עיר גדולה, אך מושבי הסביבה גילו התנגדות לרעיון זה. נערכו ויכוחים סוערים בנושא, ושמשוני ניצח בעזרת מנחם ברבש, עובד משרד העבודה באותם ימים. במקביל הועברה תחנת הטרקטורים שהייתה חלק מ"המרכז הכפרי" לאשקלון, ושני בניינים קיבלו יעוד חדש: בנייני המועצה המקומית של אופקים. בליל 19 באפריל 1955 הגיעה קבוצת העולים הראשונה לאופקים כשהם מלווים בנציגי הקליטה של הסוכנות היהודית. העולים העייפים סירבו לרדת ולגור באופקים בשל השממה במקום, אך בסופו של דבר השתכנעו מדבריו של יעקב ונכנסו לצריפי המגורים. שמשוני כיהן במשך שבע שנים כראש המועצה האזורית, אך סירב להיות ראש המועצה המקומית אופקים בטענה כי "אינני איש מפלגה". שמשוני נשא לאישה את עליזה. יחד אימצו שני ילדים, אורי וליאת. לאחר אימוץ הילדים שינה יעקב את שמו משמשון לשמשוני. עליזה נולדה בעיראק בשנת 1922 לרגינה וציון טופיק. היא לימדה בבית הספר "אשלים" שבאופקים במשך 34 שנים. משה ניר, מי ומה בבאר שבע ובנגב, כל-בי, 1987 התשמ"ז משפחת שמשוני, פורטל עיריית אופקים יצחק קריספל, אות הקהילה לעליזה שמשוני, פורטל עיריית אופקים, 14 בפברואר 2010
טביעת המעבורת דונג פאנג ג'ה שינג

טביעת המעבורת MV דונְג פָאנְג גְ'ה שִׂינְג (בסינית: 东方之星; פין יין: MV Dōngfāng zhī Xīng. בתרגום חופשי: כוכב המזרח) הייתה אסון ימי קטלני שאירע במחוז חוביי שבסין ב-1 ביוני 2015, ובו נהרגו 442 בני אדם. המעבורת ששימשה כספינת תענוגות התהפכה במהלך סערה בלילה שבין שני לשלישי (1–2 ביוני 2015) בנהר היאנגצה כשעל סיפונה 454 נוסעים ואנשי צוות. רבים מנוסעי המעבורת היו תיירי פנים סיניים בגילאים מבוגרים. מיד עם טביעת המעבורת הצליחו בודדים ובהם קברניט הספינה והמהנדס הראשי לקפוץ אל המים ולהגיע בשחייה לגדות הנהר. ניסיונות החילוץ של שאר הלכודים בבטן המעבורת לא צלחו, ולאחר ימים ספורים דווח ב-7 ביוני כי 431 אנשים מצאו את מותם באסון, וכי נמשכים המאמצים לאיתור 11 נעדרים נוספים. AP, שקעה תוך 2 דקות בציקלון. מאות נעדרים בסין, באתר ynet, 2 ביוני 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא אסונות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנון זעיר

אמנון זעיר (נולד בשם רוּדי קלַיינֶר) (1 בינואר 1897 – 14 במרץ 1977) היה מנהל הקמת המעברה שממנה התפתחה העיירה ירוחם, וממקימי חיל השדה. רודי קליינר נולד למשפחה מתבוללת בווינה בירת אוסטריה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1916, התגייס לצבא האוסטרי לבית הספר לקצינים. בהמשך הועבר לחזית המזרחית שם נפל בשבי הרוסים. לאחר שנפצע במלחמה, נלקח לבית החולים ומשם נמלט. הוא נדד ברחבי רוסיה ועבד כפועל חקלאי. הוא התקדם בתפקידו והפך אחראי על חוות קוזקים. כשהחלה המהפכה הגדולה ברוסיה הצליח לברוח ועבר דרך הקווים לצבא האוסטרי והגיע אל ביתו שבווינה. לאחר מכן, גויס לחזית האיטלקית, ובסיום המלחמה יצא להכשרה חקלאית יחד עם צעירים יהודיים אחרים. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם חבריו היהודיים שעבדו איתו בחקלאות, ועבד בתל אביב. לאחר שקבוצת פועלים זו התפזרה, עבר לעבוד במושבה כנרת במשקו של המהנדס יוסף טריידל, מראשוני הגרמנים הציונים בארץ. משם הגיע לגן שמואל כדי להגשים את חלום חייו, איכר בארץ ישראל. עוד בזמן שעבד בעמק, נכנס לענייני "ההגנה", והיה קשור לאליהו גולומב, יצחק שדה ואליהו כהן. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה נשלח במשלחת יהודית לצ'כיה כדי לשכנע את יהודי צ'כיה לעלות לארץ ישראל ולהעביר אליה את הונם. בשנת 1936 גויס למאמץ המלחמתי של היישוב היהודי והיה בין מארגני העלייה לחניתה, לג'וערה, ומונה למפקד הגליל. לאחר מכן הפך למפקד חיל השדה ופלוגות השדה באזור חדרה. בסוף המאורעות חזר לביתו בגן שמואל. במהלך מלחמת העולם השנייה היה קצין קישור בין הסוכנות היהודית והמטה העליון של צבא בעלות הברית בקהיר. לאחר שירותו קיבל את אות ההצטיינות של האימפריה הבריטית, ה-OBM, אך קליינר סירב לקבלו מסיבות לא ידועות. בתחילת מלחמת העצמאות מונה קליינר לקונסול (כך כונו באירוניה נציגי האזורים המנותקים) ירושלים בתל אביב. מתוקף תפקידו כמפקד צפון ים המלח היה אחראי על העברת התושבים היהודיים מצפון ים המלח לדרומו, והחל ב-9 ביולי 1948 החליף את גואל לויצקי כמפקד על הגנתו של מפעל האשלג בסדום. קליינר מונה לאחד מאחד-עשר סגני האלופים שהיו אז בצה"ל. בחבל לכיש מינתה אותו הסוכנות היהודית למומחה – היועץ המשפטי לענייני קרקע. במרץ 1951 עזר להקים וליישב את המושבה "תל ירוחם", שהחלה כמעברת עולים, על "כביש הנפט" בדרך מבאר שבע ל"מעלה עקרבים". כשהוקם היישוב הוא נקרא "כפר ירוחם" ומנה כ-400 תושבים. בשנת 1959 הוכר היישוב כמועצה מקומית בשנת 1962 הפך שמו של היישוב לירוחם. התוכנית המקורית לעיר הייתה שתמנה כ-30,000 תושבים. בפועל מתגוררים בה, נכון לסוף שנת 2019 מעט מעל 10,000 תושבים, והיא אינה מוכרת כעיר. לקראת סוף חייו התנדב קליינר במרכזי קליטה לעולי ברית המועצות. הוא נפטר בשנת 1977, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ גן שמואל בו התגורר. רודי קליינר (אמנון זעיר) 1897–1977, וינה – גן שמואל; הוקלט ונערך ע"י דליה אמוץ-ויסליב בביתו אשר בגן שמואל 1972, קיבוץ גן שמואל, תש"ם 1980 נדב מן, מסיביר ועד לירוחם: סיפור גדול על אמנון זעיר, באתר ynet, 10 בפברואר 2012 השם קליינר בגרמנית פירושו "קטן, זעיר". ארכיון גן שמואל
One Last Time

One Last Time (בתרגום חופשי לעברית: פעם אחת אחרונה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, השיר יצא כסינגל שיווקי בבריטניה ב-22 באוגוסט 2014 וכסינגל רשמי ב-10 בפברואר 2015 כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום השני שלה, My Everything. לאחר יציאתו השיר זכה להצלחה בינונית לעומת הסינגלים שקדמו לו באלבום אך זכה להצלחה מחודשת לאחר הפיגוע שהתרחש לאחר הופעתה של גרנדה במנצ'סטר ארנה כאשר השיר הפך למזוהה עם הפיגוע וזכה להצלחה רבה בבריטניה בפרט ובכל אירופה בכלל. הסינגל לא זכה להצלחה גדולה באמריקה כמו הסינגלים שקדמו לו והגיע למקום ה-13 בלבד בבילבורד האמריקאי ומקום 12 בקנדה. אולם, באירופה השיר זכה להצלחה רבה לאחר שיצאו לו גרסאות מיוחדות שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעדים בצרפת ובאיטליה. השיר הגיע למקום שני במצעד הסינגלים הבריטי שנתיים לאחר יציאתו כיוון שהפך למזוהה עם הפיגוע במנצ'סטר ארנה שאירע לאחר הופעתה של גרנדה. ב-15 בפברואר יצא הקליפ לשיר, הקליפ קיבל ביקורות חיוביות בעיקר אך קיבל ביקורת שלילית בגלל הדמיון הגדול של הקליפ לקליפ "You Are the One" של הלהקה האוסטרלית "Safia", הקליפ צבר למעלה מ-300 מיליון צפיות. מידע על היצירה "One Last Time" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "One Last Time" באתר יוטיוב קרל פאלק, רמי יעקב, איליה סלמנזאדה, Giorgio Tuinfort, סוואן קוטצ'ה ArianaGrandeVevo (2015-02-15), Ariana Grande - One Last Time (Official), נבדק ב-2017-11-10
GPS Block IIIA

סדרת הלוויינים GPS Block IIIA או GPS III (מכונה בעברית: ג'י פי אס שלוש או בלוק שלוש) היא הדור הבא של לווייני מערכת האיכון העולמית - GPS. קבלן התכנון הפיתוח והייצור של שכבת הניסוי (GPS III Non-Flight Satellite Testbed‏ או GNST) וכן של שמונת הלוויינים הראשונים של בלוק שלוש, היא חברת לוקהיד מרטין. הם אמורים בהדרה להחליף את הלוונים מהדור הקודם לרבות GPS Block IIF. חיל האוויר האמריקאי מתעתד לרכוש עד 32 לווייני בלוק שלוש. הלוויין הראשון תוכנן במקור להיות משוגר בשנת 2014 אך לאור עיכובים כבדים שוגר בשנת 2018. הלווין אחרון בסדרה מתוכנן לשיגור בשנת 2023. מערכת הלוויינים האמריקאית GPS, הגיעה לבשלות מבצעית ביולי 1995, לאחר שהשלימה את כל היעדים הראשוניים שלה. אולם התקדמות טכנולוגית ושינויים ודרישות חדשות הובילו למאמץ שיפור מערכת הלוויינים. בשנת 1998 הכריז סגן הנשיא על המאמץ באופן רשמי. בשנת 2000 אישר הקונגרס את המאמץ והוא קיבל את הכינוי GPS III. הפרויקט כולל תחנות קרקעיות ולוויינים חדשים. בנוסף הוא כולל אותות חדשים, הן לשימוש אזרחי והן לצבאי ומטרתו לשפר את הדיוק והזמינות עבור כל המשתמשים. חברת לוקהיד מרטין קיבלה את החוזה לביצוע GPS III במאי 2008. "GLOBAL POSITIONING SYSTEM (GPS) III SATELLITE" באתר חיל האוויר האמריקאי GPS III באתר ממשלת ארצות הברית GPS III באתר לוקהיד מרטין
סעדאת

האם התכוונתם ל... אנואר סאדאת – נשיא מצרים אחמד סעדאת – מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין
קרסנודון

קרסנודון (אוקראינית: Краснодон) היא עיר בשטח הרפובליקה העממית של לוהנסק (עד 2014 נודעה כמחוז לוהנסק, אוקראינה). היישוב הוקם ב-1914 לאחר שבקרבת המקום התגלו מצבורי פחם גדולים והחל פיתוחם. שמו הראשון היה סורוקינה, ב-1916 התגוררו כאן כבר 3,105 תושבים ושנה מאוחר יותר נפתח כאן בית ספר ראשון. ב-1938 היישוב קיבל מעמד של עיר ואת שמו הנוכחי. ב-19 ביולי 1942 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-14 בפברואר 1943. מאז 2014 העיר נמצאת בשליטת הבדלנים של הרפובליקה העממית של לוהנסק. אוכלוסיית קרסנודון לפי שנים: אתר האינטרנט הרשמי של קרסנודון מדיה וקבצים בנושא קרסנודון בוויקישיתוף קרסנודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרסנודון, ברשת החברתית VK