laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית התפילה הבהאי בפרנקפורט

בית התפילה הבהאי בפרנקפורט (גרמנית Haus der Andacht) הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם. הוא שוכן בהופהיים, פרבר של פרנקפורט, כ-28 ק"מ מערבית למרכזה. בחודש אפריל 1953 הכריז שוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, כי בית התפילה הבהאי הראשון באירופה יוקם סמוך לפרנקפורט שבגרמניה. לאחר תחרות נבחרה ב-1956 הצעתו של האדריכל טויטו רוכול (Teuto Rocholl), אולם דיונים ממושכים התקיימו בעניינה, ורק ב-אפריל 1960 ניתן האישור הסופי להקמת המבנה. ב-20 בנובמבר 1960 הונחה אבן הפינה לבית התפילה, ושנתיים לאחר מכן, ב-16 בנובמבר 1962, נערכה חגיגה לציון השלמת גג המבנה. בית התפילה נחנך ב-4 ביולי 1962, וב-1987 הכירה בו מדינת הסה כמבנה בעל ערך תרבותי. המבנה בנוי מקומת יסוד בשטח של 29,068 מ"ר ובקוטר של 48 מטר, ומעליה כיפה. קוטרה של הכיפה הוא 25 מטר בבסיסה וגובה המבנה כולו הוא 28 מטר. שלוש קבוצות של תשעה עמודים נושאות את משקלה של הכיפה, העשויה מתשע צלעות. בכל צלע שלוש רצועות אנכיות ובכל אחת מהן קבועים 20 חלונות בצורת מעוין ההולכים ונעשים קטנים כלפי מעלה. סך הכל קבועים בכיפה 540 חלונות המאפשרים כניסת אור לחלל האולם ומשחקי אור וצל. בחלקה העליון של הכיפה קבועה מנורה שבמרכזה עיטור קליגרפי של "השם הגדול". בקומת המרתף של המבנה מוצגת תערוכה אודות הדת הבהאית, ובה מוצגים, בין היתר, כתבים בהאים ומידע אודות בתי התפילה הבהאים האחרים ברחבי העולם. בסמוך לבית התפילה שוכן מרכז מבקרים ובו מידע על הדת ומצגת וידאו. המבנה מצטיין באקוסטיקה יוצאת דופן, ומדי פעם שרות בו מקהלות, הניצבות לאורך היקפו של האולם וסביב קהל המאזינים היישוב במרכזו. בכל קיץ מתקיים בסמוך למבנה אירוע המושך כ-3,000 מאמינים בהאים מכל רחבי אירופה. הקהילה הבהאית בגרמניה מדיה וקבצים בנושא בית התפילה הבהאי בפרנקפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית התפילה הבהאי בפרנקפורט אתר המוקדש ליצירות המקהלה שהוקלטו במבנה Technische Daten Architektur des Lichts Ort der Begegnung
איבראדה

אִיבְּרָאדֶה (בטורקית: İbradı) היא תת-נפה בנפת אנטליה שבמחוז הים התיכון בטורקיה. העיר המרכזית בתת-הנפה נקראת אף היא איבראדה. בתקופה הרומית היה האזור חלק מממלכת פיסידיה. ייתכן כי גם בתקופות מוקדמות יותר האזור היה מאוכלס, אך לא ידוע במדויק מתי יושב לראשונה. במשך השנים קיבל האזור את חשיבותו מכך ששימש כמעבר הרים דרך הרי הטאורוס עבור סוחרים מאגן הים התיכון, אשר מצאו בו גם מחסה מפני החום. עד היום ניתן למצוא באזור שרידים של פונדק דרכים סלג'וקי. איבראדה שוכנת על רמה באזור הרי הטאורוס, בגובה של 950 מטר מעל פני הים. בקיץ, מזג האוויר בה יבש יותר וקריר יותר מאשר באזור חוף הים התיכון השכן לה, והטמפרטורה נעה בין כ-30°C ביום לבין כ-10°C בלילה. הצמחייה באזור כוללת יערות ערער, ארז ואורן, אשר מקבלים את אספקת המים מנהר מנאווגאט (Manavgat) אשר זורם מפסגות ההרים. נכון לשנת 2000, אוכלוסיית תת-הנפה מונה כ-10,000 איש, מתוכם כ-7000 מתגוררים באזור עירוני. תושבי איבראדה עוסקים בעיקר ברעיית צאן וביערנות. כמו כן, רוב תושבי המקום הם בעלי בוסתנים וכרמים, אך לא למטרות מסחריות. האזור ההררי והמיוער של איבראדה מהווה מוקד עבור טיולים מסוגים שונים, בעיקר עבור הנופשים בחופי אנטליה והסביבה. בין היתר, האזור מכיל מסלולי הליכה, כבישים צרים המתפתלים בין ההרים וכן אתרי טיפוס. כמו כן, בתת-הנפה ניתן לסייר במספר אתרים מתקופת רומא העתיקה ויוון העתיקה, וכן למצוא מבנים היסטוריים בעיר איבראדה עצמה. אתר האינטרנט הרשמי של איבראדה
בית התפילה הבהאי באשגבאט

בית התפילה הבהאי באשגבאט היה בית התפילה הבהאי הראשון בעולם, והוא שכן באשגבאט שבאימפריה הרוסית, כיום בירת טורקמניסטן, ושימש את הקהילה הבהאית בעיר. תכנונו של המבנה החל בשנת 1902 והוא הוקם בפיקוחו של אפנאן-אי יאזדי, המכונה וכיל אל-דאוולה, אחד משליחי בהאא אללה ובן-דודו של הבאב. הקמת המבנה הסתיימה ב-1908. באשגבאט התגוררו אותה עת כאלף בהאים, והיא הייתה הקהילה הבהאית הראשונה בעולם, במובנו הרחב והמלא של המושג. בין היתר היו ברשותה בתי ספר, בית חולים ובתי קברות, ובתחילת המאה ה-20 החליטו חבריה על הקמת בית התפילה שישמש להם למרכז הרוחני וכמוסד הקהילתי המרכזי. הבניין הוקף בגן ובארבע פינותיו ניצבו בית ספר, אכסניה לנוסעים בהאים, בית חולים ומבנה אשר שימש את עובדי המקום. חברי הקהילה הבהאית התגוררו בקרבתו של בית התפילה ככל הניתן, ובמובנים רבים הקדים המרכז הבהאי באשגבאט את זמנו, שכן העניק ביטוי מעשי לרעיונות ההומניטריים הקהילתיים. ב-1928 הולאם המבנה על ידי השלטונות הסובייטיים, אך הושכר שוב לקהילה. ב-1938 הוא נלקח מידיהם והפך לגלריית אמנות. רעידת אדמה שהתרחשה באזור ב-1948 הסבה לו נזקים, וגשמי השנים שלאחר מכן החלישו אותו, עד שנהרס ב-1962 והמקום הפך לגן. מדיה וקבצים בנושא בית התפילה הבהאי באשגבאט בוויקישיתוף על בית התפילה באשגבאט באתר הבהאי הרשמי על בית התפילה באשגבאט באתר הקהילה הבהאית של ארצות הברית Baha'i House of Worship - Ashkabad, Central Asia
קוהל

האם התכוונתם ל... גינטר קוהל – רץ גרמני היינריך קוהל – ארכאולוג גרמני הלמוט קוהל – קנצלר גרמניה בשנות ה-80 וה-90 הרב קוהל – סנאטור מטעם מדינת ויסקונסין מוזיאון הילדים על שם קוהל בשיקגו, קרוי על שם דולורס קוהל והוקם במימון הקרן על שם דולורס קוהל קול (פירושונים) כוהל
יורה עליון

המונח "מלם" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו מלם (פירושונים). יורה עליון (בעבר נקרא מלם על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון, הקרובה יותר לזמננו מאשר דוגר או יורה תיכון. התקופה נמשכה 11.5 מיליוני שנים, מ-163.5 מיליוני שנים לפני זמננו עד לפני 145 מיליוני שנים. היא מחולקת לשלושה גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): אוקספורדיאן (Oxfordian), קימרידג'יאן (Kimmeridgian) וטיתוניאן (Tithonian). בתקופה זו שלטו הזאורופודים הארוכים ממשפחת דיפלודוקיים באמריקה הצפונית. מאובנים רבים מתקופה זו נתגלו בתצורת מוריסון. לוח הזמנים הגאולוגי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרמנים

גרמנים הם בני הלאום הגרמני, שחבריה חולקים במשותף תרבות, שפה ואזרחות גרמנית. חלק ניכר מן הגרמנים שייכים למסגרת המדינית הגרמנית, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, שהגרמנים החיים בה מכונים "Bundesdeutsche" – גרמנים של המדינה (ובמסגרות מדיניות קודמות "Reichsdeutsche" – גרמנים של הרייך). בעולם קיימים כ-100 מיליון אנשים הדוברים גרמנית כשפת אם, וכ-75 מיליון מהם מגדירים עצמם כגרמנים. ישנם בין 75 ל-80 מיליון אנשים ממוצא גרמני שאינם דוברים גרמנית כשפת אם, לרוב בארצות הברית, בברזיל, בארגנטינה, בפרו, בצרפת ובקנדה. השייכות לתרבות הגרמנית והדיבור בשפה הגרמנית אינם מהווים לעיתים קריטריון מספיק להגדרה כגרמני. כך, למשל, רואים עצמם האוסטרים כקבוצה נפרדת,[דרוש מקור][מפני ש...] על אף שהם דוברים גרמנית, ושייכים מבחינה היסטורית לתרבות הגרמנית. ההיסטוריה של מאות השנים האחרונות, מאז איחודה של גרמניה, במהלך המאה ה-19, ואירועי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה הביאו לתנודות ביחס לתת קבוצות אתניות כמו האוסטרים, שלעיתים משייכים עצמם לקבוצה הגרמנית, ולעיתים מבדילים עצמם ממנה. מספרם של הגרמנים בעולם הוא אפוא בין 75 ל-160 מיליון, תלוי בקריטריונים המיושמים להגדרת האדם כ"גרמני". בארצות הברית, 43 מיליון איש, או כ-15.2% מהאוכלוסייה, הצהירו כי מוצאם גרמני, במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004. דמוגרפיה של גרמניה דמוגרפיה של אוסטריה תרבות גרמניה היסטוריה של גרמניה היסטוריה של אוסטריה היסטוריה של שווייץ פולקסדויטשה פאן-גרמניות גרמנים, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 553

כביש 553 הוא כביש רוחב אזורי, המוביל ממחלף פולג במערב ועד יעף במזרח. תוואי הכביש עובר בין יישובים חקלאיים ומושבים, והוא חוצה את כביש 4 במחלף דרור (לשעבר צומת בני דרור). הכביש הוא אחד מצירי הרוחב החשובים בשרון הצפוני והוא מקשר בין צירי האורך הארציים - כביש 2 וכביש 4. אורכו של הכביש כ-13 ק"מ. קטע הכביש בין מחלף פולג לבין צומת תל מונד רב מסלולי, וחלקו שממזרח לצומת תל מונד הוא כביש צר ללא הפרדה בין-מסלולית. הכביש חוצה את מסילת החוף, ועקב כך נוצרו בו בשעות אחר הצהריים פקקים כבדים. ב-12 ביוני 2006 ארעה במקום תאונת הרכבת בבית יהושע, שהייתה מהגדולות שאירעו במדינת ישראל. בתאונה התנגשה רכבת נוסעים שיצאה מנמל התעופה בן-גוריון אל עכו בטנדר שנתקע במפגש הכביש-מסילה, וכתוצאה מכך נהרגו חמישה מנוסעי הרכבת ויותר מ-80 נפצעו. בעקבות זאת הוקם גשר מעל פסי הרכבת, תוואי הכביש שונה והוא שופץ. הפיכת צומת בני דרור העמוס למחלף החלה ביולי 2011 בפרויקט מטעם החברה הלאומית לדרכים, שעיקרו הקמת גשר במסלולו של כביש 553 מעל כביש 4. הגשר הותאם למהירות נסיעה של 90 קמ"ש והכביש מתחתיו למהירות של 100 קמ"ש. מצפון למחלף נסלל כביש 4 עם שני נתיבים לכיוון. מדרום למחלף הורחב כביש 4 עד למחלף הדרים לשלושה נתיבים לכל כיוון, ובתחום המחלף עצמו, יתאפשר ביצוע מהיר של נתיב שלישי, במידת הצורך. עלות המחלף הייתה כ-320 מיליון ש"ח, והוא נחנך בדצמבר 2013. אולם ימים אחדים לפני פתיחתו לתחבורה שקע חלקו העליון של המחלף בעשרות סנטימטרים לאחר הגשמים העזים של הסופה במזרח התיכון ופתיחתו נדחתה ל-11 באפריל 2014. ב-2019 אושרה תוכנית להסיט את הכביש לתוואי דרומי יותר מאזור כפר עבודה ומזרחה, להמשיך את הכביש מזרחה עד לכביש 6 ולהתחבר אליו באמצעות מחלף חדש, מחלף אלכסנדר, סמוך לכוכב יאיר-צור יגאל. קטע הכביש בין המחלף החדש לצומת תל מונד מתוכנן להתרחב במהלך העבודות לכביש דו מסלולי בן שלושה נתיבים לכל כוון. ע"פ הרפורמה של משרד התחבורה, הכביש יקבל מעמד של כביש ראשי ויהפוך לכביש 59. כבישי ישראל צילום נסיעה מערבה בכביש 553 מעזריאל עד למחלף פולג הלל פוסק, נתיבי ישראל מציגים: שקיעתו של מחלף במאות מיליונים, באתר ynet, 18 בדצמבר 2013 מחלף אלכסנדר באתר חברת כביש חוצה ישראל
כבש ארגאלי

כבש ארגאלי (שם מדעי: Ovis ammon) הקרוי גם כבש הרים וכן כֶּבֶשׂ אָמוֹן הוא מין בסוג כבש, החי ברמות מרכז אסיה (הימלאיה, טיבט, אלטאי). זהו מין הכבש הגדול ביותר, ויכול להגיע לכדי גובה של 120 ס"מ ולמשקל של 140 ק"ג. תת-מין של הכבש הארגאלי, ארגאלי פמיר (הקרוי גם כבש מרקו פולו, משום שתואר לראשונה על ידיו) יכול להגיע לאורך של בערך 6 רגל. הצבע הכללי משתנה בין חיה לחיה, מצהבהב-בהיר עד לחום-אפור כהה. הפנים בהירות יותר. לזכרים צווארון מסולסל לבן וציצית גב. לזכרים שתי קרניים מעוקלות. אורך הקרניים יכול להגיע עד 190 ס"מ. זכרים משתמשים בקרניהם כדי להתחרות אחד בשני. לנקבות יש קרניים גם כן, אך הן קטנות בהרבה מאלו של הזכרים. הארגאלי חיים בעדרים של 2 עד 100 פרטים, המופרדים לפי מין, חוץ מבעונת ההזדווגות. דווח על עדרים נודדים, במיוחד זכרים. הודות לרגליהם הארוכות, עדרים יכולים לנוע במהירות ממקום למקום. הם נוהגים לחיות בגובה רב יותר בקיץ. מדיה וקבצים בנושא כבש ארגאלי בוויקישיתוף כבש ארגאלי, באתר ITIS (באנגלית) כבש ארגאלי, באתר NCBI (באנגלית) כבש ארגאלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כבש ארגאלי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כבש ארגאלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כבש ארגאלי, באתר GBIF (באנגלית) topic/Pamir-argali כבש ארגאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כבש ארגאלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
יתושעשיים

יַתּוּשְׁעָשִׁיִּים (שם מדעי: Psychodidae) היא משפחת יתושים המאופיינת בכנפיים שעירות ומעורקות. בישראל מתקיימות שתי תת-משפחות. בני תת-המשפחה Psychodinae נוהגים לחיות בסביבות לחות (באנגלית הם נקראים זבובי כיור) ולכן ניתן לראותם לעיתים חודרים לחדרי השירותים או האמבטיה בבית מגורים. הבוגרים ניזונים מלשד, צוף או שאינם ניזונים כלל ולכן תת-משפחה זו מכונה לפעמים "יתושעשיים שאינם עוקצים". מבנה הכנפיים של ה-Psychodinae ייחודי ומשווה להם מראה דמוי עש, ומכאן שמה של המשפחה. ליתושעשים מבנה שערות מיוחד המונע מהם להירטב. גופם, ואף כנפיהם, מכוסים שערות קצרות וצפופות וביניהן מעט שערות ארוכות. טיפות מים גדולות הפוגעות בשערות הארוכות שומרות על צורתן העגולה ומחליקות מן החרק כמעט מבלי להרטיב את גופו. לעומתן, טיפות קטנות במיוחד, החודרות בין השערות הגדולות אינן נוגעות בגוף החרק בשל צפיפות השערות הקטנות. במצב של לחות גבוהה שבו מתעבות על השערות טיפות יכול היתושעש לצאת למעוף קצר שבו נפנוף הכנפיים ינער את המים מהן. בני תת-המשפחה Phlebotominae הם יתושעשיים עדינים וקטנים הכוללים את הסוג "בקה" (המכונה בשפה עממית "זבוב החול"), שעקיצתו מטרידה ואף עלולה להעביר מחלות כדוגמת שושנת יריחו. תת-משפחה Phlebotominae בקה Phlebotomus תת-משפחה Psychodinae Clogmia יתושעש Psychoda Tinearia Telmatoscopus מדיה וקבצים בנושא יתושעשיים בוויקישיתוף יתושעשיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יתושעשיים, באתר ITIS (באנגלית) יתושעשיים, באתר NCBI (באנגלית) יתושעשיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יתושעשיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יתושעשיים, באתר GBIF (באנגלית) https://www.nature.com/articles/s41598-020-73583-2, Nature - How drain flies manage to almost never get washed away ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרוויזו

טְרֶוויזוֹ (באיטלקית: ‏Treviso‏Ⓘ‏) היא עיר במחוז ונטו בצפון איטליה המשמשת בירת נפת טרוויזו. בת 82,854 תושבים נכון למרשם אוכלוסין מנובמבר 2010. העיר ידועה כביתה של חברת האופנה בנטון, על שם לוצ'אנו בנטון, וידועה גם בקבוצת הכדורסל בנטון טרוויזו הנתמכת על ידי חברת בנטון. העיר ידועה גם כאזור התפוקה המקורי של יין פרוסקו וקינוח הטירמיסו. בשנת 1480 התרחשה בטרוויזו עלילת דם, בעקבותיה הועלו על המוקד חמישה יהודים באשמת רצח ילד נוצרי לצורכי פולחן. עלילה זו הייתה המשך לעלילת הדם בטרנטו ב-1475, שבה הואשמו יהודי העיר ברצח הילד סימונה בן השנתיים ובאכילתו בפסח. שלושה עשר מיהודי טרנטו הועלו על המוקד באשמת שווא זו. בשל העובדה שעלילת טרנטו נדפסה בידי ההגמון הינדרבך והופצה בהרחבה בתקופה שבה נודע הדפוס לראשונה, נודעה לה השפעה רבה. ארצות הברית סרסוטה, פלורידה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא טרוויזו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרוויזו (באיטלקית) טרוויזו, ברשת החברתית פייסבוק טרוויזו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טרוויזו, ברשת החברתית אינסטגרם טרוויזו, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ייסון הורוביץ, הניו יורק טיימס, הצפיפות בוונציה מעיקה? נסו את גן העדן שמעבר לפינה, באתר הארץ, 14 ביולי 2019 טרוויזו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טרוויזו (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית לוצ'אנו טאס, יהודי איטליה, עמ 49 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באיטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן גוטפריד ולתר

יוהאן גוטפריד ולתר (בגרמנית: Johann Gottfried Walther; ‏18 בספטמבר 1684 – 23 במרץ 1748) היה תאורטיקאי מוזיקה, נגן עוגב, מלחין ולקסיקוגרף גרמני של תקופת הבארוק. תקופת חייו הקבילה כמעט במדויק לזו של יוהאן סבסטיאן באך, ויתר על כן, ולתר היה גם דודנו של המלחין המפורסם. ולתר נודע בעיקר כמי שקיבץ וערך את "הלקסיקון המוזיקלי" (בגרמנית: Musicalisches Lexicon; לייפציג 1732), מילון ענקי למוזיקה ולמוזיקאים. לא זו בלבד שהיה זה המילון הראשון למונחי מוזיקה בשפה הגרמנית, אלא שהוא היה הראשון אשר הכיל הן מונחים והן מידע ביוגרפי על מלחינים ומבצעים עד לראשית המאה ה-18. בסך הכל מגדיר הלקסיקון המוזיקלי יותר מ-3,000 מונחים מוזיקליים; נראה כי ולתר הסתמך על יותר מ-250 מקורות נפרדים לאיסוף החומר ללקסיקון, ביניהם מסות תאורטיות מראשית הבארוק ותקופת הרנסאנס. כמקור החשוב ביותר למילון השתמש ולתר בכתביו של יוהאן מאתזון, הנזכר יותר מ-200 פעמים. מידע נוסף על ולתר אפשר למצוא בספר "Musica Poetica" מאת דיטריך בארטל. בעמוד 22 מצטט בארטל את הגדרתו של ולתר ל"מוזיקה פואטיקה", או רטוריקה מוזיקלית: מוזיקה פואטיקה או הלחנת מוזיקה הוא מדע מתמטי, שבאמצעותו מעלים הרמוניית צלילים תואמת ונכונה על הנייר כדי לאפשר את שירתה או נגינתה ובכך לרגש את השומעים ולהניעם לדבקות אלוהית ובה בשעה לענג ולהרנין הן דעת והן נפש כאחת... [מוזיקה פואטיקה] נקראת כך, לא רק משום שהמלחין חייב להבין שפה כמוהו כמשורר כדי שלא להפר את משקל הטקסט, אלא משום שגם הוא כותב שירה, היא המלודיה, ומכאן שהוא ראוי לתואר "מלופואטה" או "מלופואטוס". — דיטריך בארטל, Musica Poetica, עמוד 22 ולתר היה מורו למוזיקה של הדוכס יוהאן ארנסט מזקסן-ויימאר. ב-1708 כתב עבור הדוכס הצעיר ספר לימוד בשם "Praecepta der musicalischen Composition". הספר נותר בכתב יד עד להוצאתו לאור בידי פטר בנארי (לייפציג 1955). כמלחין לעוגב התפרסם ולתר בעיבודיו לקונצ'רטי של מלחינים איטלקים וגרמנים בני תקופתו. הוא ערך עיבודים לקונצ'רטי של אלבינוני, ג'נטילי, טאלייטי, טורלי, ויוואלדי וטלמן. יצירות אלה שימשו את יוהאן סבסטיאן באך בבואו לכתוב את עיבודי ויוואלדי המפורסמים שלו. בתפקידו כנגן העוגב של העיר ויימאר כתב ולתר 132 פרלודים לעוגב, המבוססים על מלודיות כוראליות לותרניות. מורשתו כוללת גם מוזיקה חופשית לכלי מקלדת. Dietrich Bartel, Musica Poetica: Musical-Rhetorical Figures in German Baroque Music. Lincoln: University of Nebraska Press, 1997. (באנגלית) Johann Gottfried Walther, Musicalisches Lexicon oder Musicalische Bibliothec. [1732] - Neusatz des Textes und der Noten (Hrsg.: Friederike Ramm). Kassel: Baerenreiter, 2001. (גרמנית) Johann Gottfried Walther, Briefe. (Hrsg.: Klaus Beckmann und Hans-Joachim Schultze), Leipzig: VEB Deutscher Verlag für Musik, 1987. (גרמנית) מדיה וקבצים בנושא יוהאן גוטפריד ולתר בוויקישיתוף יוהאן גוטפריד ולתר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יצירותיו של ולתר מנוגנות על עוגב וירטואלי תווים ליצירותיו של יוהאן גוטפריד ולתר, באתר en:International Music Score Library Project יוהאן גוטפריד ולתר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נוביליטאס

נוביליטאס (לטינית: Nobilitas) הייתה העלית של האצולה הרומאית. מקורה של הנוביליטאס הוא בהסרת כל הגבלות הכהונה במגיסטראטות, שהוטלו על הפלבס למן ייסוד הרפובליקה בשנת 509 לפנה"ס, ההיתר שניתן לפלבאים לכהן בקונסולאט בשנת 367 לפנה"ס יביא בסופו של דבר להתפתחות הנוביליטאס שהיא האצולה הפטריקית-פלבאית. אין במחקר המודרני או במקורות העתיקים הסכמה או הגדרה ברורה באשר לחברות בנוביליטאס, מוסכם על הכל שכל מי שאחד מאבותיו כיהן כמגיסטראט השתייך לנוביליטאס אולם המחלוקת היא על איזה כהונה מקנה את כרטיס הכניסה אליה. מתיאס גלצר סבור שכל מי שאחד מאבותיו היה דיקטטור, טריבון קונסולארי או קונסול השתייך לנוביליטאס מנגד יש ראייה שבזמנים קדומים סף ההשתייכות היה יותר נמוך ורק על הגדלת מספר המגיסטראטות הוא הועלה לסף שגלצר הציע. תאודור מומזן הציע הגדרה אלטרנטיבית לפיה את הנוביליטאס הרכיבו כל המשפחות שבשלב מסוים אחד מבניהם כיהן כמגיסטראט קורולי או היו ממוצא פטריקי אולם הגדרה זאת נדחתה לטובת הגדרתו של גלצר. הנוביליטאס לא היו חוג סגור וכל אדם חדש שהיה הראשון ממשפחתו שנבחר לקונסול התקבל לשורותיהם. בעבר עלייתם של אנשים חדשים לקונסולאט היה מקובלת אולם למן המאה השנייה לפנה"ס כאשר הנוביליטאס יכלו להעמיד שני קונסולים בכל שנה ההעפלה לפסגת מסלול המשרות נעשתה קשה יותר ויותר לאנשים חדשים והנוביליטאס נהגו לזלזל בהם. גם הבוחרים אספת הקנטוריות נהגו להצביע באופן דומה ולעיתים רחוקות בחרו באדם חדש לקונסולאט. הנוביליטאס שימרו את האחיזה שלהם במדינה הרומאית במשך כל תקופת הרפובליקה האמצעית והמאוחרת, הם ראו את הכהונה בקונסולאט כזכות שניתנה להם מתוקף מעמדם הרם וקיקרו היטיב לתאר את דרך חשיבתם שכינה אותם "קונסולים מן העריסה". הקונסולים לשעבר גם היווה את האליטה של הסנאט ובין הנוביליטאס התקיים דירוג של בכירותם על ידי מספר הקונסולים שכל משפחה העמידה. סופה של הרפובליקה הרומית סימן את סופם של הנוביליטאס כמעמד בעל עוצמה במדינה. הקמת משטר הדיקטטורה של יוליוס קיסר בשנת 49 לפנה"ס הביא לעלייתם של אנשים חדשים רבים לקונסולאט, בניגוד לנוביליטאס הישנה האנשים החדשים היו נאמנים לחלוטין לקיסר וקיבלו את עול מנהיגותו. ההתנגדות לקיסר לא שככה והקשר לרציחתו שהונהג על ידי ברוטוס וקסיוס נועד להחזיר את הרפובליקה והחירות לנוביליטאס אולם בסופו של דבר הם הובסו שנתיים לאחר מכן בקרב פיליפי על ידי יורשיו של קיסר. התבוסה בפיליפי שברה את כוחם של הנוביליטאס באופן סופי, משפחות רבות נקטלו בשדה הקרב ונכחדו ורבים אחרים הסכימו לקבל את עיקרון כפיפותם לשליט האוטוקרטי, קודם הטריומווירים ואחר כך הקיסר. שרידי הנוביליטאס המשיכו להתקיים בתקופת השושלת היוליו-קלאודית אבל הם לעולם לא החזירו לעצמם את כוחם במדינה עד הכחדתם הסופית. כתוצאה מהאבדות הגדולות במלחמות האזרחים וגורמים אחרים שדילדלו את שורות המשפחות הקונסולאריות הורחבה ההגדרה של הנוביליטאס וכללה גם בנים למשפחות פראיטוריאניות ואנשים ממוצא פטריקי. רחל פייג וישניא, בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה, עמ' 53-54 P. A. Brunt, Nobilitas and Novitas, The Journal of Roman Studies, Vol. 72, (1982), pp. 1-17 צבי יעבץ, טיבריוס וקליגולה - מהעמדת פנים לטירוף, עמ' 157-158
בית התפילה הבהאי בקמפלה

בית התפילה הבהאי בקמפלה הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים בעולם, והוא שוכן על גבעה, כ-7 ק"מ מצפון למרכזה של קמפלה בירת אוגנדה. תכנן אותו האדריכל הבהאי צ'ארלס מייסון רמי. יסודותיו הונחו ב-1957 והוא הושלם ב-1961. המבנה הוא בית התפילה הראשון והיחיד באפריקה נכון לשנת 2008, והוא מכונה לעיתים בכינוי "מקדש האם של אפריקה" ("the mother Temple of Africa"). למבנה תשע צלעות, והוא עשוי מארבע קומות ההולכות ונעשות צרות כלפי מעלה, ומסתיימות בכיפה. בקומה הראשונה קבועה דלת בכל אחת מצלעותיו ובשלישית קבועים חלונות גדולים שבהם זכוכית צבועה שהובאה מגרמניה. גובהו של המבנה הוא כ-39 מטר וקוטרו בבסיסו הוא למעלה מ-100 מטר. קוטרה של הכיפה הוא 13 מטר, והיא עשויה מאריחי פסיפס ירוקים שהובאו מאיטליה. אריחי הגג שמעל חלקיו האחרים של המבנה הובאו מבלגיה וקירותיו עשויים מאבן מקומית. האולם המרכזי משתרע למלוא גובהו של המבנה. בכל אחד מתשעת צדדיו ניצב עמוד תומך מרכזי ושלושה עמודים תומכים משניים. באולם שלוש שורות של מושבי עץ הפונים לכיוון הקיבלה הבהאית במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה שבעכו, ורוב ריצפתו מכוסה בשטיחים. העיטור היחיד בחלל המבנה הוא הסמל הקליגרפי של "השם הגדול" הקבוע בכל אחת מצלעותיו. המבנה שוכן בלב גנים נרחבי ידיים המשתרעים על פני יותר מ-200 דונם, והערוכים במעלה הגבעה כפרוזדורים המובילים את תשע דלתותיו. באתר שוכנים גם בית הארחה ומרכז אדמיניסטרטיבי. המבנה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של הקהילה הבהאית באוגנדה, המונה למעלה מ-100,000 מאמינים. מדיה וקבצים בנושא בית התפילה הבהאי בקמפלה בוויקישיתוף חגיגות החמישים לקהילה הבהאית באוגנדה אודות המבנה Uganda's Bahai Temple Baha'i Community of Uganda celebrates its 50th anniversary
לינצ'ינג

לִינְצִ'ינְג (בסינית מפושטת: 临清; בסינית מסורתית: 臨清; בפין-יין: Línqīng) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית לְיָאוצֶ'נְג במחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנפה מנתה 794,529 תושבים. העיר שוכנת בנקודת המפגש בין התעלה הגדולה של סין לנהר וֵיי ורחוקה 380 קילומטרים מבייג'ינג על קו מסילת הברזל גִ'ינְגגְ'יוּ שבין בייג'ינג להונג קונג. שטח הנפה הוא 954 קמ"ר וגובהה נע בין 29 מטרים ל-38 מטרים מעל פני הים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא ℃12.8, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה היא ℃41.4 והנמוכה ביותר ℃22.1-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 590.4 מ"מ. בעיר יש בממוצע 205 ימים בשנה חופשיים מקרה ו-2,661 שעות שמש בשנה. העיר לינצ'ינג חייבת את הקמתה לתעלה הגדולה של סין (ומשום כך בנויים רחובותיה הראשיים במקביל לתעלה) שהייתה הגורם לשגשוגה הכלכלי של העיר במשך שנים רבות. קטע התעלה המגיע אליה מדרום, מהעיר לְיָאוצֶ'נְג, מכונה "תעלת לוּ" וכיום לא זורמים בו מים בכל עונות השנה. קטע התעלה היוצא צפונה לכיוון העיר טיינג'ין מכונה "התעלה הצפונית" ומנצל את מימיו של הנהר וֵיי, ולכן יש בו מים כל השנה. בשל התעלה הגדולה היה לעיר תפקיד כלכלי חשוב בהיסטוריה של סין. בתקופות השלטון של שושלת מינג ושושלת צ'ינג הייתה העיר מרכז גדול לסחר במוצרי טקסטיל. העיר הייתה גם המרכז הגדול ביותר בצפון סין לאחסון והפצת של דגנים. הממשלה המרכזית בנתה אסמים בעיר ומשרד ממשלתי פיקח על הפצת הדגנים. לתעשיית הלבנים של העיר יצא שם ברחבי סין והעיר הייתה חייבת לספק מיליון לבנים בשנה לבניית הארמונות הקיסריים. לינצ'ינג התפרסמה כמקום בו יוצרו הרעפים בשימוש החומה הגדולה של סין והעיר האסורה. כיום מבוססת הכלכלה המשגשגת של העיר על מספר מפעלי תעשייה קלה. מלבד התעלה הגדולה של סין כוללים מוקדי המשיכה התיירותיים של העיר את הצוק הבולט של העיר, סטופה, מסגד וחורבות בית המכס ששימש פעם לגביית מס מעבר מתעבורת הסחר בתעלה הגדולה. פגודת שֶׁאלִי בסמוך לתעלה הגדולה היא נקודת ציון ידועה בעיר. העיר, שבה ביקר פעם המיסיונר והסינולוג האיטלקי הידוע, מטאו ריצ'י בדרכו לבייג'ינג, הייתה מ-1931 מקומו מושבו של פרפקט אפוסטולי (לטינית prœfectus), אם כי המשרה לא אוישה מ-1981. מדיה וקבצים בנושא לינצ'ינג בוויקישיתוף מאמר על ליצ'נג "סין היום" מס' 78 (2005) (באנגלית) האתר הרשמי של לינצ'ינג סינית בלבד. אתר נוסף סינית בלבד, אבל עם תמונות. China: Shāndōng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de במדינות שבהם התנאים אינם מאפשרים הקמת דיוקסיה ממנים מיסיונר שהוא כומר קתולי לעמוד בראש יחידה ארגונית האחראית על טריטוריה.
יורה תיכון

יורה תיכון (בעבר נקרא דוגר על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון והיא קרובה יותר לזמננו מאשר ליאס או יורה תחתון. משך תקופתה: כ-11 מיליוני שנים, מ-174.1 מיליוני שנים לפני זמננו עד לפני 163.5 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): אלניאן (Aalenian), ביוקיאן (Bajocian), בתיוניאן (Bathonian) וכלוביאן (Callovian). לוח הזמנים הגאולוגי מדיה וקבצים בנושא יורה תיכון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.