laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סוגריים

הסוגריים הם סימנים הבאים להפריד טקסט מסוים משאר הכתוב. ישנם שלושה סוגי סוגריים: רגילים – ( ), מרובעים – [ ], מסולסלים – { }, ויש גם המוסיפים עליהם את המְזֻוִּים – < >. כשהם באים ברצף של כתוב, הסוגריים מופיעים משני צדדיה של הערה צדדית, אשר אינה קשורה במישרין לגוף הטקסט. כמו כן, בסוגריים לרוב רושמים מקור של ציטוט לאחר שהציטוט עצמו הובא. הראשונים לבוא הם הסוגריים הרגילים, בתוכם שמים (אם צריך) סוגריים מרובעים. בסוגריים מרובעים משתמשים כאשר בטקסט יש קטיעה של הרצף והטקסט מושלם על ידי העורך על סמך סברותיו או על סמך מחקרים. כמו כן, משתמשים בסוגריים מרובעים כאשר משלימים ציטוט, כדי לעשותו מובן יותר. לדוגמה: "[מדינת ישראל] תבטיח שוויון זכויות מדיני וחברתי גמור..." (מתוך הכרזת העצמאות). הסוגריים התפתחו מסימנים שהיו נהוגים בקרב סופרי העת העתיקה. ביוון היה זה הסיגמא (Σ) וה"אנטי־סיגמא" (סיגמא הפוכה) שסומנו בתחילת ובסוף טקסט כשרצו לציין שיש להשמיטו. סימן זה אף היה נהוג בקרב הסופרים העבריים של אותה תקופה, והוא נמצא מספר פעמים במגילות מדבר יהודה שמקומראן. הסימון העברי מופיע אף תשע פעמים בנוסח המסורה של התנ"ך, פעמיים בחומש במדבר. ועוד 7 בפרק קז בתהילים. והוא ידוע בשם "נו"ן הפוכה". לפי פרשנות חז"ל, הנו"נים מציינים שהפרשה המוקפת נמצאת במקום 'חריג' שאינו המקום השגרתי. במתמטיקה, סוגריים באים לציין שקבוצה מסוימת של פעולות תתבצע לפני השאר, בניגוד לכללי קדימות אופרטורים. לדוגמה: בתרגיל – בעוד 1+2x5 שווה ל־11, (1+2)×5 שווה ל־15. כאשר יש סוגריים בתוך סוגריים, יש המשתמשים בסוגים שונים של סוגריים, לשם נוחות הקריאה: נהוג כי הסוגריים החיצוניים יהיו המסולסלים, אחר כך יבואו המרובעים ולבסוף העגולים. סדר ביצוע הפעולות הוא הפוך. לעיתים משתמשים רק בסוג הרגיל של סוגריים (זה המצב בשפות תכנות) ולעיתים מציירים את הסוגרים בגדלים שונים, לפי סדר ביצוע הפעולות – מקטן לגדול. לעיתים משמשים הסוגריים לפעולות מסוימות. למשל, בסוגריים משולשים משתמשים כדי לציין את הממוצע, המכפלה הפנימית, התוחלת או ערך התצפית, בסוגריים מרובעים נהוג היה לציין את הערך השלם של המספר וכיוצא באלו. סוגריים מסולסלים משמשים לציון איבריה של קבוצה. סוגריים עגולים או מרובעים משמשים לכתיבת מטריצות. סימון דיראק ("Bra-Ket"), המשמש לתיאור מצבים קוונטיים במכניקת הקוונטים, ואף יכול לשמש לציון וקטורים במרחב וקטורי מופשט ואף פונקציונלים, עושה שימוש בסוגריים מְזֻוִּים – < >. בנוסף לשימושם המתמטי, בשפות תכנות שונות פרמטרים המועברים לפונקציה נכתבים בסוגריים רגילים – הן בהגדרתה והן בעת שימוש בה. כן משתמשים בסוגריים מרובעים כדי לגשת לאיברים שונים של מערך, בסוגריים מסולסלים לציין בלוקי פקודות, בסוגריים משולשים כדי לציין תגית (למשל ב-HTML) ועוד. בשפת LISP יש שימוש נרחב במיוחד בסוגריים רגילים וכל הפקודות נכתבות בתוך סוגריים. בספרות הרבנית מקובל לציין בסוגריים שינויי נוסח באופן הבא: בסוגריים עגולים מציינים נוסח משובש, אלא שלא רוצים למחוק אותו על מנת לא לסטות מהצורה שנלמדה במשך הדורות. בסוגריים מרובעים מציינים את הנוסח המתוקן. סימן ה"הד" מדיה וקבצים בנושא סוגריים בוויקישיתוף סוגריים, באתר האקדמיה ללשון העברית סוגריים, באתר MathWorld (באנגלית) סוגריים, באתר השפה העברית תחומים כללי הפיסוק, באתר האקדמיה ללשון העברית כללי הניקוד – סוג הסוגריים, האקדמיה ללשון העברית בספר יהושע יש גם בדפוס סימון סוגריים עגולים עקב דמיון הפרק לפרק אחר מספר דברי הימים ובהשמטת 2 פסוקים שהכניסו המדפיסים בסוגריים
סוכנות החלל האלג'יראית

סוכנות החלל האלג'יראית (בערבית: الوكالة الفضائية الجزائرية, בצרפתית: Agence spatiale algérienne, ובר"ת: ASAL) הוקמה ב-16 בינואר 2002 באלג'יר, בוזארה, והיא אחראית על תוכנית החלל האלג'יראית. הסוכנות שיגרה 6 חלליות תוך שימוש בשירותים של הודו וסין. אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות החלל האלג'יראית (בצרפתית) (אנגלית) האתר הרשמי של ASAL ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנון גינזאי

אמנון גינזאי (ברוסית: Амнон Гинзай; במקור אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג (Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг);‏ 17 בדצמבר 1929 – 13 ביולי 1995) היה פילולוג עברי סובייטי וישראלי (מ-1975), חוקרי במכון למדעי המזרח בלנינגרד, מעורכי האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית, מתרגם מרוסית לעברית וסופר מדע בדיוני. אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג נולד בנובוסיבירסק שבסיביר, ברית המועצות, בן לאב עורך דין יהודי ואם רוסייה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, החל ב-1947 ללמוד בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת לנינגרד. ב-1957 סיים את לימודיו. בשנת 1963 הגיש את הדיסרטציה בפילולוגיה (Роль звукоизобразительных истоков в образовании семитского запаса корней), וב-1964 קיבל תואר דוקטור. עבד במכון למדעי המזרח בלנינגרד, והתמחה בעברית, המקרא ומגילות מדבר יהודה. פרסם כמה ספרים, בהם עיבוד של התזה שלו (1965). היה ממתרגמי המגילות לרוסית (Тексты Кумрана, כרך 2, מוסקבה 1996). בשנת 1975 עלה לישראל ועברת את שמו ל"אמנון גינזאי". עבד כעורך בכיר של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית שראתה אור בחסות האגודה לחקר תפוצות ישראל, השתתף בעריכת המילון הרוסי–עברי והעברי–רוסי של יוסף גורי והיה עורך מדעי ועורך תרגומים של "ספריית עלייה" ("Библиотека-Алия") של האגודה לחקר תפוצות ישראל. פרסם סיפורי מדע בדיוני ברוסית ובעברית, בהם הרומן "זיקיות שחורות" (Золотые хамелеоны;‏ תל אביב: מוריה, 1986). כן חיבר ספר ילדים בשם "פרעה מלך החרקים" (איורים: עדה סיניגליה; תל אביב: תגא, תשמ"א). תרגם מעברית לרוסית עם לב פנקובסקי (Пеньковский) קובץ של שירי יהודה הלוי (ירושלים: ספריית עלייה, 1976), עם רבקה פלד (רבינוביץ) את "ספר האחים" מאת בניה של רבקה גובר בעריכת אברהם יהושע אלינסון (תל אביב: עם הספר, 1976), עם סבטלנה שנברון את "הריקשה": סיפורים נבחרים לג'ון אוארבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), ולבדו את "הרעיון הציוני לגוניו" לשלמה אבינרי (ירושלים: ספריית עלייה, 1983), "חז"ל: פרקי אמונות ודעות" לאפרים אלימלך אורבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1986), מיצירתו של יאנוש קורצ'אק (ירושלים: ספריית עלייה, 1988). ערך את תרגומה של פלד לסיפורים נבחרים מאת יצחק שנהר (ירושלים: ספריית עלייה, 1977), את תרגומו של ולדימיר גלוזמן ל"החי על המת" לאהרן מגד (ירושלים: ספריית עלייה, 1977) ואת התרגום ל"גבעת הפרגים" לנתן שחם (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את תרגומו של יחזקאל קרן לאסופת המאמרים "כשאומה נלחמת על חרותה" ליוסף קלוזנר (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את התרגום (מאנגלית) לספרו של משה דיין "לחיות עם התנ"ך" (ירושלים: ספריית עלייה, 1986). רשימת הפרסומים של אמנון גינזאי, בקטלוג הספרייה הלאומית אמנון גינזאי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) תאריכי הלידה והפטירה המדויקים על-פי: Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг, באתר המכון לכתבי יד אוריינטליים, סנקט פטרבורג (ברוסית). נח זבולוני, כנס בלשנים רוסיים במוסקבה, חרות, 12 ביוני 1964, באתר "נח זבולוני: חצי מאה של עיתונות ירושלמית" ספריית עלייה, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
כדורגלן השנה באסיה

כדורגלן השנה באסיה הוא תואר ספורטיבי המוענק מדי שנה, מאז 1988, על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC) לשחקן הכדורגל האסייתי הטוב ביותר. כדורגלן השנה בעולם כדור הזהב
מורדי הגטאות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מורדי הגטאות – הלוחמים בגטאות בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה מורדי הגטאות – אוניית מעפילים ראו גם לוחמי הגיטאות – קיבוץ שהקימו ניצולי השואה ולוחמי הגטאות בגליל המערבי
בית בן יהודה

בית בן-יהודה הוא ביתו של אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית אשר נבנה ב-1922. הבית ניצב ברחוב עין גדי 28 בשכונת ארנונה-תלפיות בירושלים. הוא בן שתי קומות, עם מרפסת קדמית רחבה בקומה השנייה הפתוחה אל הרחוב. אליעזר בן-יהודה נפטר זמן קצר לפני שהבית הושלם ולא זכה לעבור למעונו החדש. אשתו חמדה גרה בבית עם הילדים עד שנפטרה ב-1951. במהלך השנים הפכה חמדה את המקום למרכז להנצחת מפעלו של בן-יהודה, בו נערכו כתביו והופקו חלקי המילון שלא התפרסמו בחייו. בשנות מלחמת העולם הראשונה שהו בני משפחת בן-יהודה בארצות הברית, ועם שובם ארצה החלה הקמת הבית בתלפיות, ביוזמה ובמימון של ההסתדרות העברית באמריקה, שהוקירה מאוד את מפעלו של בן-יהודה להחייאת השפה העברית. אלא שהוא עצמו לא זכה לגור בביתו החדש. זמן קצר לאחר התחלת הבנייה, ב-16 בדצמבר 1922 (כ"ו בכסלו תרפ"ג), הוא הלך לעולמו. עוזרו הנאמן ויד ימינו של בן יהודה, משה בר-נסים, המשיך את העבודה על המלון העברי הגדול לאחר מות אליעזר. משפחתו של בן-יהודה גרה בבית עד 1951, ולאחר מכן הפכה אותו למוזיאון קטן לזכרו. כעבור שנים מספר מכרה המשפחה את הבית לעיריית ירושלים. לימים הוסכם שתכולת הבית תימסר לאקדמיה ללשון העברית לשם הקמת יד לאליעזר בן-יהודה בבית האקדמיה. יד בן-יהודה נחנכה בינואר 1973 בישיבת מליאה האקדמיה בהשתתפות שר החינוך יגאל אלון ובני משפחת בן-יהודה. ב-1965 השכירה העירייה את הבית לדיירים פרטיים, ובשנת 1971 החליט ראש העיר טדי קולק, למסור אותו תמורת דמי שכירות סמליים (הסכם חכירה) לארגון המתנדבים הגרמני "אות הכפרה והשלום". הארגון מביא ארצה צעירים ומבוגרים מגרמניה לעבודה בהתנדבות במוסדות סעד ורווחה ובמפעלי הנצחת השואה במטרה לכפר על פשעי הנאצים. הבית משמש את מטה הארגון בישראל מאז ועד היום. בשנת 2004 נוסף למבנה אגף חדש שהוקם בחצר האחורית של הבית במטרה להפוך את המקום למרכז סמינרים עבור המתנדבים הגרמנים. באותה שנה החליט ארגון "אות הכפרה והשלום" שלא די בכך וייסד את "בית בן יהודה – מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה" – חל"צ שמטרתה להפעיל את המקום כמרכז סמינרים ותרבות ישראלי–גרמני מצד אחד, ובית הארחה שיהיה פתוח לכולם מצד שני. האגף כולל גם אולם הרצאות וחדרי לימוד עבור סמינרים וכנסים. בית בן-יהודה מציע מגוון רחב של סמינרים והרצאות בנושאים שונים כגון היסטוריה, שואה, חברה, פוליטיקה, ציונות, יחסי ישראל–גרמניה, מתודיקה ועוד. בנוסף מתקיימים במקום קורסי שפה כגון אולפן עברית בקיץ וקורס לשפה ותרבות היידיש בחורף. עופר רגב, "להתאהב בארץ ישראל", עמ' 14–15 - "בית חמדה בן יהודה" מדיה וקבצים בנושא בית בן יהודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית בן יהודה Aktion Sühnezeichen Friedensdienste - אתר האינטרנט של "אות הכפרה והשלום בישראל" (בגרמנית)
קרן רונן

"קרן רונן" - לקידום אמנים צעירים שוחרי מוזיקה קלאסית היא עמותה ישראלית שמטרתה קידום, תמיכה ועידוד אמנים צעירים בתחומי המוזיקה הקלאסית והמחול. הקרן הוקמה בשנת 1993 על ידי יפה ישראלי כקרן משפחתית להנצחת זכרו של בנה - רונן ישראלי (1968-1992). הקרן תומכת באמנים צעירים מתקופת בית הספר התיכון ועד לשלבים המוקדמים של הקריירה שלהם כבוגרים. להשגת מטרותיה עורכת הקרן קונצרטי התרמה מספר פעמים בשנה, בהשתתפות האמנים מקבלי המלגות. הקרן מעניקה במה לאמנים צעירים הנמצאים בראשית דרכם המקצועית וחושפת אותם לקהל הרחב. בין פעילויותיה של הקרן ניתן לציין את השאלת כלי נגינה, תמיכה באודישנים, ביציאה לתחרויות בינלאומיות, הן במימון הנסיעה וכן בסיוע במגורים ויצירת קשרים במוסדות מוזיקה בחו"ל. הקרן פועלת בשיתוף פעולה עם מגמות המוזיקה והמחול בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין ובית הספר התיכון לאמנויות בחיפה. לקרן רונן עמותה אחות בארצות הברית בשם "Ronen Foundation of America" אשר תומכת בסטודנטים הישראלים הלומדים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה בארצות הברית וברחבי העולם וכן בסטודנטים מקומיים. קרן רונן מסיעת גם בשיתופי פעולה בין האמנים מקבלי המלגות. כדוגמת הקמתה - בזמנה של שלישיית תל אביב אשר כללה את הפסנתרן יונתן ענר, הכנר מתן גבעול והצ'ילן עירא גבעול. בין מקבלי המלגות של קרן רונן זמרי האופרה: חן רייס, גיא מנהיים, הילה בג'יו, יסמין לוי-אלנטק, דנה מרבך, אינס מסאלחה, והנגנים: נגן המנדולינה תום כהן, הצ'לנית עדי טל, הפסנתרנים להב שני, טל סמנון, רומן רבינוביץ זוכה פרס רובינשטיין לשנת 2008, יונתן ענר, נטלי טננבאום. דן מושייב- כיום נגן הטימפני הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכנרים סמיון גבריקוב, הדר כהן והדר רימון. בין הרקדנים זוכי מלגות הקרן: עידן שרעבי, אור כחלון, שני פרץ, ארז אילן, מעיין שיינפלד ואחרים. אתר האינטרנט הרשמי של קרן רונן כתבה באתר אפוק טיימס (אורכב 13.03.2013 בארכיון Wayback Machine) כתבה באתר אפוק טיימס (אורכב 01.11.2006 בארכיון Wayback Machine) כתבה בעיתון הארץ נעם בן זאב, עצב עמוק ואושר גדול, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2008 "קרן רונן" - לקידום אמנים צעירים שוחרי מוסיקה קלסית, באתר "גיידסטאר ישראל"
יום סרט

יום סרט הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולפנות לאזרחים על מנת לגייס תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים. בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן. שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם. בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה. בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים. חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה. הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם. בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה. יום סרט, באתר "נוסטלגיה אונליין" תוויות ליום סרט מצגת ימי סרט שיזף רפאלי, עשית ולא גילית, באתר כלכליסט, 4 באוגוסט 2011 ויצ"ו ת"א, יום סרט לטובת קרן הילד, דבר, 19 במרץ 1951 יום סרט להזנת ילדים, דבר, 6 באוגוסט 1939 יום סרט להבראת ילדים, מעריב, 18 במאי 1967 יום סרט, דבר, 21 בפברואר 1936 יום סרט בארה"ב מטעם הקק"ל, חרות, 2 במאי 1950 יום סרט לטובת אחינו ברוסיה, דואר היום, 26 בדצמבר 1935 יום סרט, חרות, 8 באפריל 1955 יום סרט בהולנד לטובת הפליטים, דבר, 5 בדצמבר 1938 היום -יום סרט לעזרת אסירי ציון בססס"ר, דבר, 28 באוגוסט 1932 יום סרט לטובת "מגן דוד אדום", על המשמר, 23 באפריל 1948 יום סרט של הכבאים המתנדבים בת"א, דבר, 25 בנובמבר 1932 לקראת "יום סרט" למען בית"ר, חרות, 13 באפריל 1951
עדי רבן

אתי (עדי) רבן שימשה קריינית חדשות בקול ישראל. רבן החלה לקריין חדשות בשנת 1970 והגישה מהדורות חדשות בקול ישראל במשך 35 שנה. בשנת 1976 הייתה מהמגישות הראשונות של רשת ג'. בשנת 2005 פרשה מקול ישראל במסגרת תוכנית הפרישה המיוחדת שהנהיג משרד האוצר לעובדי רשות השידור בהם חיים זיסוביץ, ליאורה גושן וכרמית גיא. אחת ממהדורות החדשות הזכורות בקריירה שלה היא הכרזתה על הצלחת מבצע יונתן בשנת 1976. קולה זוהה עם הגשת החדשות, והיא זכתה לאהדת המאזינים. קובץ קול זה הוא הקראה של הערך כפי שהופיע בתאריך 2017-02-04, שינויים בטקסט שבוצעו לאחר מכן אינם מופיעים בהקלטה. (עזרה) ערכים מוקלטים נוספים יוסי ביילין, נתפסנו ברשת, דבר, 29 ביוני 1976 אורית בר גיל, ‏החדשות מפי עדי רבן: תובעת מרשות השידור 73 אלף ש', באתר גלובס, 25 באוגוסט 2005 עתי"ם, הקרייניות ליאורה גושן ועדי רבן עזבו את קול ישראל, באתר הארץ, 22 בפברואר 2005 שמה שימש כהדגמה במאמר היתולי על מהדורת חדשות לאחר השתלטות הערבים על המדינה (ערוץ שבע), ועל שמה נקראו ילדות בשם זה (אתר להקת 'היהודים') ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סן לואיג'י דיי פראנצ'זי

כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי (באיטלקית: San Luigi dei Francesi; בצרפתית: Saint Louis des Français) היא כנסייה קתולית ברומא, בקרבת פיאצה נבונה והפנתיאון. הכנסייה הלאומית של צרפת ברומא. הכנסייה מוקדשת למרים הבתולה, לדני הקדוש ולמלך צרפת לואי התשיעי הקדוש של הכנסייה הקתולית. הכנסייה נבנתה בשנים 1518–1589. עבודות הבנייה הושלמו תודות לסיועה הכלכלי הנדיב של קטרינה דה מדיצ'י, מלכת צרפת. בכנסייה מספר פסלים וציורים של קדושים וגיבורים לאומיים המיצגים את מורשת האמונה הקתולית בצרפת: קרל הגדול, המלך כלוביס, הקדושה קלותילדה והקדושה צ'יצ'יליה. בכנסייה נמצאות 3 יצירותיו הידועות של הצייר קראווג'ו מחייו של הקדוש מתיאו. מרטין לותר התאכסן בכנסיית סן לואיג'י במהלך המשפט שנערך לו בקרבת מקום, בכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה. מדיה וקבצים בנושא סן לואיג'י דיי פראנצ'זי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן לואיג'י דיי פראנצ'זי
קו קולצביה

קו קולצביה (ברוסית: Кольцева́я ли́ния, הקו הטבעתי) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הוא קו מעגלי, המקיף את מרכזה של מוסקבה, וממלא תפקיד חיוני במעבר נוסעים בין קווי הרכבת התחתית בה. הקו, שמספרו הוא 5, נבנה בשנים 1950–1954 באורך כולל של 19.4 קילומטרים. הוא המפורסם שבקווי הרכבת התחתית, בעיקר בשל תחנותיו, שנבנו בשיאה של תקופת האדריכלות הסטאליניסטית. התוכנית המקורית להקמת המטרו של מוסקבה לא כללה הקמה של קו מעגלי. התוכנית כיוונה לכך שמספר קווים יחצו את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו, והמעבר ביניהם ייעשה בתחנות המצטלבות שלהם. למרות זאת התברר כבר ב-1938 לאור העומס בתחנות אלו כי לא יהיה די בשיטה זו כדי להתמודד עם העלייה במספר הנוסעים במטרו לכשיתפתח עוד יותר. בעת תכנון הקו נשקלה האפשרות שנתיבו יחפוף את זה של טבעת הגנים, שדרה מעגלית במרכז מוסקבה. לבסוף הוחלט על חפיפה חלקית, כאשר בחלקו הצפוני יחרוג נתיב הקו מזה של הטבעת, באופן שהוא יקושר אל מרבית תחנות הרכבת של מוסקבה. הקמת הקו נדחתה עקב מלחמת העולם השנייה והחלה מיד אחריה. הקו הופעל בשלושה שלבים: ב-1950 החל לפעול הקטע הראשון (בן 6.5 קילומטרים), מתחנת קורסקאיה לתחנת פארק קולטורי (ראו להלן); ב-1952 הופעל הקטע השני (7 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת קורסקאיה; בשנת 1954 הופעל הקטע השלישי והאחרון (5.9 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת פארק קולטורי. הקמת הקו איפשרה הכנסת שינויים גדולים בארגון התנועה בקווי המטרו והניחה בסיס לפיתוח עתידי שלו. בעת הפעלת הקו התפצלו ממנו שבעה קווים כחישורי גלגל כלפי חוץ, וארבעה מהם חוברו בהמשך כדי ליצור קווים החוצים את העיר לרוחבה. הקו איננו כולל תחנות המשתייכות לו לבדו. כל אחת מ-12 התחנות מקשרת בינו לבין קו אחר, ושלוש מהן מקשרות אותו עם שני קווים אחרים כל אחת. בסך הכל מחברות התחנות בין הקו לבין תשעה מ-11 הקווים האחרים של הרכבת התחתית: הקו הוא אחד העמוסים ביותר במערכת המטרו, ועבודות פיתוח מתמידות נדרשות על מנת שיעמוד במספר הנוסעים הגדל והולך החולף דרכו. עבודות אלו כללו בעבר שיפוץ של הקו (כמו גם של התחנות ויצירות האמנות המוצגות בהן). ב-1998 נפתחה כניסה שנייה לתחנת בלורוסקאיה וחפירת כניסה שנייה מתוכננת לשתי תחנות נוספות. בתוכנית נמצאת גם פתיחת שתי תחנות נוספות בקו - בחלקו הצפוני ובחלקו הדרום-מערבי - על מנת לחבר בינו לבין שני קווים חדשים (המשכיהם של קו 8 וקו 10) האמורים לחצות את מרכז העיר לרוחבו. בניית התחנה החדשה הראשונה החלה אך מתעכבת בשל קשיי מימון, ותסתיים בשנת 2025. בניית התחנה השנייה בוטלה בשלב זה (נכון ל-2021). מדיה וקבצים בנושא קו קולצביה בוויקישיתוף תמונות של תחנות קו קולצביה (אורכב 21.06.2017 בארכיון Wayback Machine)
שמואל צרפתי

שמואל צרפתי (31 בינואר 1813 - 23 ביוני 1866) היה רופא, כימאי, פילנתרופ ואיש עסקים יהודי. נודע בעיקר כמתכנן העיר אמסטרדם, הולנד. הקים את המפעל הראשון ליצור לחם בהולנד שייצר 90,000 כיכרות לחם בשבוע. הוא בנה את מלון אמסטל. לזכרו הוקם צרפתי-פארק (Sarphatipark) בלב אמסטרדם הכולל פסל של שמואל במרכזו. כמו כן בעיר רחוב הנושא את שמו. מדיה וקבצים בנושא שמואל צרפתי בוויקישיתוף ע"פ הספר Amsterdam - A brief life of the city, גרט מאק, 1995
קרב גיאלו

קרב גיאלו או קרב סאספנש (הונגרית: A Gyalu csata או A szászfenesi csata, בטורקית: Kaloșvar muharebesi, ברומנית ג'ילאו Bătălia de la Gilău ) התקיים ב-22 במאי 1660 בין נסיך טרנסילבניה ג'רג' ראקוצי השני ובין הביילרביי הטורקי מבודה, סיידי אהמט פאשה, שליווה את הנסיך החדש של טרנסילבניה, שמונה על ידי הסולטאן. הצבא העו'תמאני כלל חילות מצב מן היישובים אינאו וטמשוואר (טימישוארה) וחיילים נוצרים שגויסו במחוזות ביהר, קרסנה וסולנוק. העות'מאנים עלו בהרבה במספרם על הצבא של ראקוצי, שהתכוון לסגת לאוראדיה ולהמתין שם לתגבורות מהונגריה. אולם קציניו ששו לקרב וביקשו להילחם. על מנת להשיג עוד כוח לחימה העניק ראקוצי חנינה ל-600 פושעים מן המחוז קולוז' (קלוז') וארגן אותם ליחידה בפיקודו של הכומר הרומני גאורגה מן היישוב צ'ורילה. הצבא הטרנסילבני חנה במישור שבין היישובים גיאלו וסאספנש (ברומנית - פלורשט). באגף הימני עמדו אלף חיילים מקצועיים וסקלרים מאזורים צ'וק וגאורגיין בפיקודו של גרגיי קובאץ'. באגף המרכזי עמדו משמרות הנסיך והיחידה של הכומר גאורגה. באגף השמאלי התרכזו סקלרים מאזורי "שלשת הכיסאות", מארוש (מורש) ואודווארהיי (אודורהיי). הנסיך הציב שמונת התותחים הכבדים שלו על גבעה בסביבה ומשם פיקח על שדה הקרב. היה לו עוד כוח מילואים מורכב משכירי חרב מאונוד שאיבטחו אותו. כדי להטעות את האויב לגבי העוצמה האמיתית של צבאו, הציב הנסיך מאחורי חייליו עוד משרתים ואנשי צוות לא חמושים כאילו עמדו נכונים לקרב. העות'מאנים זרקו למתקפה את הלוחמים מטמשוואר בפיקודו של חוסיין פאשה. הם חצו את הנחל לונה ותקפו חזיתית את הקווים הטרנסילבנים. קובאץ' יצא למתקפת-נגד ודחה אותם חזרה מעבר לנחל, תוך שגרם לטורקים אבדות רבות, לפי עדות כרוניקת קראוס. בינתיים היניצ'רים והנוצרים הנספחים אליהם, בגיבוי מסיבי של פרשים ניסו לאגף את הטרנסילבנים מימין. ביחידות הוולאכיות השתתף בקרב הקצין המנוסה קונסטנטין קנטמיר, לימים שליט מולדובה. הסקלרים ואנשי הכומר גאורגה נבהלו ונסוגו. אבל כשראו את השרתים מאחור, חשבו עצמם מוקפים באויב והתחילו להילחם בייאוש. רק הכומר וכמה אנשיו ניצלו מן הטבח. קובאץ' ואנשיו שהתקדמו עמוק לתוך עמדות העות'מאנים ראו עצמם מבודדים. באותו רגע הנסיך ראקוצי נכנס אישית לקרב. אבל לרוע מזלו, שכירי החרב מאונוד לא הסתערו אחריו ונסוגו. הנסיך נפצע בראשו ובזמן שחבש את עצמו נפצע עוד שלוש פציעות. כמה משרתים הצליחו להוציאו מן הקרב. בזמן הזה קובאץ' ולוחמיו חוסלו אחרי מאבק עיקש. רוב החיילים הטרנסילבנים נמלטו והעות'מאנים לקחו שלל את שמונת התותחים, את האספקה ואת המשרתים. Jármy József II-ík Rákóczy György Szászfenesi csatája elsö közlemény.). Erdélyi Múzeum, XIX. évf. 4. sz. (1902) 169–182. טמאש טריאן - קרב סאספנש באתר ההונגרי רוביקון Tarján M. Tamás A szászfenesi csata
צוקרברג

צוקרברג או זוקרברג (בגרמנית: Zuckerberg, ביידיש: זוקקערבערג או צוקערבערג) הוא שם משפחה גרמני-יידי ויהודי-אשכנזי נפוץ. שם המשפחה נובע בדרך כלל מהמונח (מגרמנית או מיידיש) "הר סוכר". לעיתים הוא מורה על מוצא המשפחה מאזור גבעת צוקרברג (קלייננברג), בבראונשוויג שבסקסוניה התחתונה (צפון גרמניה). האם התכוונתם ל... מארק צוקרברג – יזם אינטרנט יהודי אמריקאי, מייסד "פייסבוק" יחיאל מיכל צוקרברג – רב שכיהן כאדמו"ר בסטרי הרב אפרים צוקרברג - היה ראש ישיבת תפארת צבי החדשה בירושלים רנדי צוקרברג – יזמית אינטרנט ופסיכולוגית יהודייה-אמריקאית, אחותו הגדולה של מארק עמנואל צור (צוקרברג) – מראשוני הטייסים בארץ ישראל צוקר צוקרמן פירוש שם המשפחה צוקרברג, באתר זולו
CSA

האם התכוונתם ל... Canadian Space Agency – סוכנות החלל הקנדית Casting Society of America – איגוד מקצועי בינלאומי לבמאים-מלהקים
שין סאנג-אוק

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא שין. שין סאנג-אוק (בקוריאנית: 신상옥; 11 באוקטובר 1926 – 11 באפריל 2006) היה במאי קולנוע ומפיק דרום קוריאני, שנודע גם בשל חטיפתו לקוריאה הצפונית בהוראתו של קים ג'ונג-איל. שין נולד ב-1926 בצ'ונגג'ין שבצפון-מזרח חצי האי הקוריאני, בצפון קוריאה של ימינו. באותה תקופה הייתה קוריאה תחת כיבוש יפני, ושין למד בטוקיו, באוניברסיטת טוקיו לאמנות. את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע מילא ב-1946, כששימש כעוזר הפקה בסרט "יחי החירות!", הסרט הראשון שהופק בקוריאה לאחר העצמאות מיפן. ב-1952 הפיק וביים את סרטו הראשון, "אקיה", שעסק בנשות הנוחות, הכינוי ה"מכובס" שנתנו היפנים לנשים שאולצו לשמש כשפחות מין עבור חיילי הצבא היפני הקיסרי. במהלך שנות ה-50 וה-60 ביים עשרות סרטים נוספים, וזכה לכינוי "נסיך הקולנוע הקוריאני". חברת ההפקות שהקים הפיקה כ-300 סרטים במהלך שנות ה-60. סרטיו "עד היום האחרון" ו"שער הזיכרון לאישה המוסרית" היו מועמדים לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1962 ו-1963, בהתאמה, ו"עד היום האחרון" אף זכה בפרס דוב הכסף. במהלך שנות ה-70 ירד נפח פעילותו של שין באופן משמעותי, במקביל לצנזורה שהנהיג המשטר הצבאי של פארק צ'ונגהי. ב-1978 נסגרה חברת ההפקות של שין, בהוראת פארק. ב-1978 נחטפה לקוריאה הצפונית השחקנית צ'וי און-הי, רעייתו של שין בין 1953 ל-1975, בעת ששהתה בהונג קונג. עם היוודע דבר החטיפה, נסע שין להונג קונג כדי לברר את פרטי החטיפה. זמן קצר לאחר שהגיע להונג קונג, נחטף שין בעצמו. מבצע החטיפה נעשה בהוראת קים ג'ונג-איל, בנו של שליט קוריאה הצפונית באותה העת, קים איל-סונג, ומי שלימים היה בעצמו לשליט המדינה. ממשלת קוריאה הצפונית טענה כי השניים הגיעו לארצם מרצונם החופשי. בתחילה זכה שין לתנאי מחיה נוחים, ואולם משניסה להימלט, נכלא בבית סוהר. ב-1983 הובא לראשונה לפיונגיאנג לפגישה עם קים ג'ונג-איל. אז נמסרה לו מטרת חטיפתו - בימוי סרטים עבור ממשלת קוריאה הצפונית. קים לא היה זקוק לשין לשם ביום סרטי תעמולה, הוא היה מעוניין בשירותיו כדי להעלות את רמתו של הקולנוע הצפון קוריאני, והבאתו לסטנדרטים שיזכו להכרה בינלאומית. באותה פגישה נפגש עם גרושתו, אז נודע לה לראשונה שאף הוא שוהה במדינה. בעצתו של קים ג'ונג-איל, נישאו השניים מחדש. במהלך שלוש השנים הבאות ביים שין שבעה סרטים, בכולם שימש קים ג'ונג-איל כמפיק הראשי. הידוע שבהם הוא "פולגאסארי", סרט על מפלצת ענק בסגנון סרטי גודזילה. על אף המשטר הקומוניסטי במדינה, נהנה שין משכר גבוה במיוחד ומחופש אמנותי מסוים. ב-1986 הצליחו שין וצ'וי להימלט, בעת ששהו בפסטיבל קולנוע בווינה. השניים הצליחו להגיע לשגרירות ארצות הברית, וזכו למקלט מדיני. לטענתו של קים, ממשלת ארצות הברית חטפה את השניים. שין נמנע בתחילה מלשוב לקוריאה הדרומית, מאחר שחשש כי השירותים החשאיים במדינה לא יאמינו לסיפור חטיפתו. הוא השתקע בארצות הברית, וביים סרטים תחת הפסבדונים סיימון שין. לאחר השבת הדמוקרטיה לקוריאה הדרומית, שב אליה בסופו של דבר שין, ב-1994, והמשיך לעסוק בקולנוע. ב-2006 נפטר כתוצאה מדלקת כבד. ב-12 באפריל 2006, יממה לאחר מותו, נשיא קוריאה הדרומית רו מו היון העניק לשין את מדליית כתר הזהב לתרבות, הפרס המכובד ביותר הניתן לאמנים קוריאנים. שין סאנג-אוק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שין סאנג-אוק, באתר AllMovie (באנגלית) שין סאנג-אוק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיפור חטיפתו באתר האקונומיסט, 27 באפריל 2006
אדולפו רודריגס סאה

אדולפו רודריגס סאה פאס מונטרו (בספרדית: Adolfo Rodríguez Saá Páez Montero; נולד ב-25 ביולי 1947) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי פרוניסטי. רודריגס סאה היה מושל מחוז סן לואיס בארגנטינה, ושימש מספר ימים כנשיא ארגנטינה. אדולפו רודריגס סאה נולד למשפחה חשובה ביותר בסן לואיס: סבו, אדולפו רודריגס סאה (שעל שמו הוא קרוי), ודוד של אביו היו מושלי המחוז ואביו היה מפקד המשטרה. רודריגס סאה למד באוניברסיטה הלאומית של קוז'ו ובאוניברסיטת בואנוס איירס וקיבל הסמכת עורך דין. הוא הפך למחוקק מחוזי בשנת 1973 (בגיל 25). מדיה וקבצים בנושא אדולפו רודריגס סאה בוויקישיתוף אדולפו רודריגס סאה, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגנטינאים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליכטנפלד

ליכטנפלד (בגרמנית: Lichtenfeld) הוא שם משפחה ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אימי שדאור ליכטנפלד – פיתח את שיטת הלחימה וההגנה העצמית "קרב מגע" גבריאל יהודה ליכטנפלד – יהודי-פולני משכיל, מתמטיקאי וסופר עברי הוצאת ליכטנפלד