laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם

הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם הוא אחד משני גנים בוטניים בבעלות האוניברסיטה העברית בירושלים, השוכן בצמוד לקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם. הוא הגן הבוטני הגדול בישראל, משתרע על פני 150 דונם, ומחזיק באוסף הצמחים הגדול ביותר במזרח התיכון. השטחים הפתוחים שבגן מחולקים על פי היבשות האופייניות לצמחים שגדלים בהם. הגן הבוטני הראשון בישראל הוקם על ידי אלכסנדר איג בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. לאחר בידוד הר הצופים מישראל בשנת 1948, הוחלט ליצור "גן בוטני חדש" בקמפוס האוניברסיטה בגבעת רם, במערב ירושלים. הגן הבוטני החדש נפתח בשנת 1954, זמן קצר לאחר הקמת הקמפוס בגבעת רם. השטח עליו נבנה הגן היה שטח מרכזי וחשוב בקמפוס, ולכן בשנת 1962 הוא הועתק אל המקום שבו הוא נמצא כיום, בשוליים המזרחיים של הקמפוס. פיתוח הגן במקומו החדש החל ב-1962, אך הוא נשלם ונפתח רשמית לציבור רק בשנת 1985. העיכוב בפיתוח הגן נגרם בשל הרעת המצב הכלכלי במדינה ובשל העובדה שהאוניברסיטה העדיפה לתקצב את שיקום קמפוס האוניברסיטה בהר הצופים והחזרת מרבית הפקולטות אליו. בשנת 1975 קמה "אגודת ידידי הגנים הבוטניים" שריכזה את מאמצי פיתוח הגן. שנה לאחר הקמת האגודה נבנתה בגן חממה טרופית. בתחילת שנות ה-90 נבנה בדרום הגן אגם מלאכותי ולצדו הוקמו מרכז מבקרים ומסעדה (שתוכננו על ידי אדריכל נחום מלצר). בסוף שנות ה-90 הושכר המקום לחברה שמפעילה אותו וזו גידרה את הגן והחלה לגבות תשלום על המעבר בו. אוסף הצמחים החיים בגן הוא הגדול במזרח התיכון, עם למעלה מ-7,000 מינים וזנים של צמחים שונים מרחבי העולם. שטח הגן מחולק לשש חלקות גאוגרפיות המדמות את נופי הצומח של כל אזור: אפריקה הדרומית אירופה אמריקה הצפונית אוסטרליה דרום-מערב ומרכז אסיה אגן הים התיכון לצידן קיימות שתי חממות לפי סוגי אקלים: חממה טרופית, המדמה אקלים טרופי ובה צמחייה טרופית מרחבי העולם. חממה מדברית, המדמה אקלים מדברי ובה צמחים הגדלים במדבריות ברחבי העולם. חממת גידול פרפרים פעלה בגן מספר שנים, בעשור הראשון של המאה ה-21 ועתה משמש המתחם לגידול צמחים מושכי פרפרים. בגן פועלת "רכבת הפרחים" המסיעה מבקרים ברחבי הגן. בגן מועברים קורסים בגינון ובהכרת צמחי הבר והנוי המקובלים בארץ ישראל ובשכנותיה, הדרכות ופעילויות שונות לילדים, חלקם במסגרת החווה ללימוד מדעי החקלאות והסביבה - ירושלים, המהווה חלק מהגן. בשנת 2013 נסגרו החממה הטרופית ואזורים מסוימים בגן, לצורך בניית חממה גדולה ומודרנית והקמת "שביל התגליות", בו יוכלו ילדים לחוות ולהתנסות בתחומים בוטניים וסביבתיים מגוונים. בחודש דצמבר נצבע הגן באורות צבעוניים לרגל חג החנוכה היהודי וחג המולד הנוצרי בפסטיבל הנקרא "Winter Lights". פסטיבל "Winter Lights" בגן הבוטני, דצמבר 2021 הגן הבוטני הלאומי אתר האינטרנט הרשמי של הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם About, הגן הבוטני האוניברסיטאי ירושלים מידע על החוות לחינוך למדעי החקלאות והסביבה-ירושלים באתר משרד החינוך עינב חלבי, ירושלים מוארת: הצצה ראשונה לאירועי האורות בבירה, באתר ynet, 29 בנובמבר 2021
פיודור מרקוב

פיודור גריגורייביץ' מרקוב (בבלרוסית: Фёдар Рыгоравіч Ма́ркаў, ברוסית Фёдор Григорьевич Марков בדצמבר 1913, קוצ'נישקי, מחוז שווייצ'אני - 27 בינואר 1958,מלדזייצ'נה) - קומוניסט בלארוסי, אסיר פוליטי בכלא ברזה קרטוסקה, מפקד חטיבת הפרטיזנים על שם וורושילוב. גיבור ברית המועצות ואביר מסדר לנין, 1944. למד בסמינר למורים בשווינציאן, ובשנת 1934 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של מערב בלארוס. בשל פעילותו הקומוניסטית נעצר ב-1936 ונכלא בכלא ברזה קרטוסקה, לאחר מכן הועבר לכלא בלוקישקי בווילנה, משם שוחרר על ידי הצבא האדום לאחר הפלישה הסובייטית לפולין בספטמבר 1939. מונה על ידי השלטונות הסובייטיים ליושב ראש מועצת העיר בשווינציאן. בשנת 1940 הפך לסגן במועצה העליונה בלארוס הקומוניסטית וסגן יו"ר הוועד הפועל המחוזי בווילייקה. עם התקפת גרמניה על ברית המועצות, היה פוליטרוק בפלוגה של הצבא האדום. באוקטובר 1941 סיים את לימודיו בבית הספר לחבלה של הנ.ק.ו.ד. בכפר ביאליה וודי (Bielyje Vody) ליד בריאנסק ונשלח למחוז פסטאווי לארגן פעילויות חבלה ולפתח תנועת פרטיזנים כמפקד "קבוצה מיוחדת B-170". במאי 1942 מונה למפקד מחלקת הפרטיזנים על שם סובורוב. בנובמבר 1942 הקים את חטיבת הפרטיזנים. וורושילוב, שפעלה באזור מחוז וילנה ומחוז שווינציאן. במקביל, מאפריל 1943 היה ראש המחלקה הצבאית והמבצעית של הוועדה האזורית המחתרתית של המפלגה הקומוניסטית של בלארוס. ב-20 במאי 1942, יחד עם קבוצת פרטיזנים, ירה לעבר מכוניתו של הקומיסר הגרמני של מחוז ויליקה, שנסע עם מפקד הז'נדרמריה בווילייקה וחיילים. לאחר שהרגו את הגרמנים הפשיטו אותם מבגדיהם וחפצי ערך. ב-26 באוגוסט 1943 הוביל את פירוק הנשק של יחידת הפרטיזנים של ארמייה קריובה בראשות אנטוני בורז'ינסקי "קמיצ'יץ'" באגם נרץ'. לאחר מכן רצחו הסובייטים 50 חיילי ארמייה קריובה, לימים עוד 30, ואת השאר שילבו בכוח בשורות הבריגדה. כך ביצע מרקוב את הנחייתו של המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של פולין פנטלימון פונומרנקו (Pantielejmon Ponomarienko) מ-22 ביוני 1943, והורה להילחם "בכל האמצעים" בקבוצות לאומניות. ב-1 בינואר 1944 הוענק לו התואר גיבור ברית המועצות. ב-1944 הועבר למילואים. לימים היה סגן יושב ראש הוועדים המבצעים האזוריים בווילייקה ולאחר מכן במולודצ'נו (Mołodeczno). בשנת 1948 סיים את לימודיו בבית הספר של המפלגה הגבוה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הוא היה סגן במועצה העליונה של הרפובליקה הביילורוסית הסובייטית פעמים רבות. פסל שלו הוקם במולודצ'נו. על שמו נקראו רחובות בפוסטאווי, מולודצ'נו ולינטופי. כוכב הזהב של גיבור ברית המועצות (01/01/1944) עיטור לנין (פעמיים) עיטור הדגל האדום של העמל מדיה וקבצים בנושא פיודור מרקוב בוויקישיתוף על היותו מפקד אוגדת פרטיזנים ביער נרץ' שבבלרוס, באתר יד ושם Sowieccy partyzanci, 2012-01-05 Galeria antybohaterów http://kresy24.pl/wp-content/uploads/2012/06/glos-n67_small.pdf https://web.archive.org/web/20141112221718/http://www.postavy.vitebsk-region.gov.by/ru/region/znamenitye (ros.) МАРКОВ Фёдор Григорьевич (ברוסית) Koczaniszki w SGKP. Указ Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза белорусским партизанам» от 1 января 1944 года // Ведомости Верховного Совета Союза Советских Социалистических Республик : газета. — 1944. — 6 января (№ 1 (261)). — С. 1 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיודור מרקוב".
האיש שבקיר (שיר)

האיש שבקיר הוא שיר מאת יהודה פרדיס שהלחין מאיר הרניק ונודע בביצועו של שמשון בר-נוי. בשנת 1955 ערך יהודה פרדיס תסכיתים של מדע בדיוני ב"קול ישראל". את השיר "האיש שבקיר" כתב בהשראת סיפור צרפתי קצר "חוצה הקירות" (Le Passe-muraille) מאת הסופר הצרפתי מרסל איימה, שעובד לתסכית ב"קול ישראל". גיבור הסיפור, פקיד רישום ממושקף בעשור החמישי לחייו שגילה ערב אחד שהוא מסוגל לעבור דרך קירות הבתים. הוא ניצל את המצב לטובתו - למעשי שוד ולפרשיית אהבים, עד שיום אחד נשאר תקוע בתוך קיר. פרדיס כתב את השיר בשתי דקות וזימן את חבר הילדות שלו מאיר הרניק להלחנת הפזמון. במהרה זכה השיר לפופולריות בביצועו של שמשון בר-נוי. פרדיס פרסם את השיר כשהוא מסתתר מאחורי שם עט (אילנה טל - שמות גיסתו ואחייניתו). זהו שיר מחאה כנגד "שלטון החושך" הבן-גוריוני של ראשית ואמצע שנות ה-50, כאשר ראשי מנגנוני הביטחון עשו כרצונם בהיעדר פיקוח. אלבום הבכורה של ברי סחרוף, "הכל או כלום" (1991), כולל גרסת כיסוי לשיר. ביצועים נוספים לשיר הם של אורלי זילברשץ בנאי באלבום "הקברט של מירנדה", ושל מרסדס בנד במיזם "צו השעה" בשנת 2020. ב-2024 הקליט זאב טנא גרסה של השיר שמוקדשת לחטופים בעזה בה הוא שר על "האיש שבפיר". ב-1981 פרסם אריה קרישק רומן פוליטי בשם זה, בהשראת פרשת התאבדות השר אברהם עופר. ב-2018 יצא סרט "האיש שבקיר" בבימויו של יבגני רומן. בסרט מושמע שירו של יהודה פרדיס והעלילה מבוססת על השיר. מילות השיר "האיש שבקיר", באתר שירונט מי היה האיש שבקיר?, באתר "אאוריקה!" ניתוח השיר 'האיש שבקיר', באתר "תרבות•il" ניר יבלונקה, מי מכיר את האיש שבקיר? חוצה הקירות מאת מרסל אמה, באתר פריז וצרפת דרך העדשה, ‏25 באוקטובר 2021 שמשון בר נוי - מי מכיר את האיש שבקיר, סרטון בערוץ "OldIsraeliSongs משירי ארץ ישראל הישנה והטובה", באתר יוטיוב (אורך: 03:02) האיש שבקיר, באתר הספריה הלאומית (ארכיון) אלי אלון, מת העיתונאי והסופר יהודה פרדיס, באתר News1 מחלקה ראשונה, ‏30 באפריל 2023 (ארכיון) ברי סחרוף - האיש שבקיר, סרטון בערוץ "ברי סחרוף", באתר יוטיוב (אורך: 03:13) מרסדס בנד - האיש שבקיר, סרטון בערוץ "צו השעה", באתר יוטיוב (אורך: 03:23) האיש שבפיר, סרטון בערוץ "Zeev Tene", באתר יוטיוב (אורך: 03:29)
טברדה

טברדה (ברוסית: Теберда́. בקאראצ'י-בלקר (Karachay-Balkar): ‏Теберди) היא עיירה בשטח השיפוט המנהלי של קאראצ'אייבסק ברפובליקה קאראצ'אי-צ'רקסיה ברוסיה, בהרי הקווקז 105 קילומטרים (65 מיל) דרומית לצ'רקסק, בגובה כ-1,280 מטרים (4,200 רגל). אוכלוסייה: 9,058 (מפקד 2010). נהר טברדה זורם בעיירה. זהו השער לשמורת הטבע טברדה, אזור ידוע בסביבתו הטבעית ובמסלולי ההליכה.[דרוש מקור] היישוב נוסד בשנת 1868 כיישוב קאראצ'אי, ונקרא במקור ביאצ'וראלאני-קיאבאק (Baychoralany-Kyabak). מ-1944 עד 1957 הייתה טברדה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הגאורגית. מעמד עיירה הוענק ליישוב ב-1971. בשנת 2002 כללה האוכלוסייה: קראצ'יי (64.0%) רוסים (29.1%) אוסטים (1.1%) בני כל העדות האתניות האחרות מהווים פחות מ-1% מהאוכלוסייה, כל עדה. מדיה וקבצים בנושא טברדה בוויקישיתוף הצלת יהודים בטברדה בתקופת השואה על ידי מוסלמים, באתר יד ושם "Map of Georgian SSR, 1950". Minority Rights Group International (במאי 2018). "World Directory of Minorities and Indigenous Peoples - Russian Federation : Karachay and Cherkess". {{cite web}}: (עזרה) "Карачаевская городская администрация 2002". ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עינט קרמר

עינט קרמר (נולדה ב-20 בספטמבר 1977, ח' בתשרי ה'תשל"ח) היא אשת חינוך ופעילה חברתית-סביבתית ישראלית, מייסדת ומנכ"לית עמותת "טבע עברי" ומיזם "שמיטה ישראלית", המקדמים אחריות סביבתית יהודית בישראל. שמה הפרטי של עינט נכתב באות ט' במקום באות ת' כנוטריקון למילים עין טובה. קרמר גדלה ברחובות במשפחה ציונית-דתית. שירתה בצה"ל ביחידה 8200 במסגרת תוכנית חמ"ן תלפיות, ולמדה הנדסת מערכות תקשורת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2009 הקימה קרמר את עמותת "טבע עברי", המקדמת אורח חיים מקיים בהשראת היהדות. העמותה יזמה מגוון פרויקטים, בהם מרכז למידה מקוון, בתי מדרש סביבתיים, "שבת נח" כאקולוגית, תחרות "בית כנסת ירוק", פסטיבלי רחוב סביב ט"ו בשבט, ומחנה קיץ לנוער מכל המגזרים. בשנת 2013 הקימה את מיזם "שמיטה ישראלית", רשת ארגונים המקדמת את שנת השמיטה כ"שנת שיא" בתחומי חברה, סביבה, תרבות ורוח. בשנת 2018 מונתה למנהלת החינוכית של ארגון השומר החדש, שם הובילה הקמת מכינה קדם צבאית אקו-חקלאית ותוכניות נוספות. החל משנת 2022 מובילה את אשכול "חינוך, תרבות ורוח" בפורום האקלים הישראלי של בית הנשיא, בו הקימה ועדה להטמעת ערכי סביבה בציבור הדתי והחרדי. קרמר בעלת תואר שני בחינוך יהודי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורנטית בתחום היחסים בין זהות דתית וסביבה. היא פרסמה מאמרים וספרים בנושאים אלו. בשנת 2023 נבחרה קרמר לאחת מאנשי הסביבה של האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה. Kramer, E. (2022). The development of a Stewardship Eco-Theology around the commandment (mitzvah) of Shemitah in the face of climate change. The World Union of Jewish Studies. Jerusalem. Kramer, E. (2022). Caring for Creation: Environmental discourse and practice in the religious and ultra-orthodox sectors. Climate Change Education, COP27 event, Sharm al sheikh. Kramer, E. (2022). Eco-Theology and environmental practice inspired by the Shemitah year in Israel. Religion and the Natural Environment - Multiple Perspective. Be'er Sheva. קרמר, ע' (2014). שמיטה ישראלית: הזדמנות של פעם בשבע שנים. אקולוגיה וסביבה, 5(2). אתר אקולוגיה וסביבה קרמר, ע' (2018). השפע שבצמצום: הסיפור של אבא (ואמא) חלקיה. בתוך: ד' ברקוביץ (עורך). נשמת הבריאה - עוצמה וענווה בעידן של שפע (199-217). הוצאת ספרי צמרת. קרמר, ע' (2019). שבת ישראלית: מסרים מתחדשים עבור העידן הצרכני. בתוך: א' שגיא (עורך). כיכר העיר - בימה ליהדות ישראלית (2), 167-173. קרמר, ע' (2021). חשוב עולמי פעל מקומי – על קהילה מעורבת וקיימות מקומית. בתוך: א' תל-אור (עורך). לומדים לחיות ביחד, אסופת מאמרים על החינוך המשלב והקהילות המעורבות (299-307). הוצאת מיתרים. קרמר, ע' (2022). מה עניין שמיטה למשבר האקלים? מסרים מתחדשים ופרקטיקה סביבתית סביב שנת השמיטה התשפ"ב בישראל. אקולוגיה וסביבה, 13(2), 12-13. קרמר, ע' (2022). המעיין והלב – הטבע כמאפשר, מחנך ומשתתף בבית המדרש. בתוך: א' אייזן, א' דקל ול' בירן-ניסנהולץ (עורכים). כיכר העיר - בימה ליהדות ישראלית (4), 179-189. קרמר נשואה ואם לארבעה. גרה במזכרת בתיה. אתר טבע עברי- אודות העמותה, באתר טבע עברי אודות שמיטה ישראלית, באתר שמיטה ישראלית מתוך אתר שמיטה ישראלית אנשי הסביבה לשנת 2023, באתר האגודה הישראלית לאקולוגיה ולמדעי הסביבה
עבודת ישראל

עבודת ישראל, מאמרי חסידות וקבלה על פרשיות התורה, ההפטרות מועדים, ליקוטים ופרקי אבות, מאת רבי ישראל הופשטיין – המגיד מקוז'ניץ, תלמידם של הבעל שם טוב והמגיד ממעזריטש. הספר "עבודת ישראל" נדפס בפעם הראשונה בשנת ה'תר"ב, 27 שנים לאחר פטירתו של המחבר, על ידי נכדו רבי אברהם אלחנן בן הרה"ק רבי מרדכי דוד מדאמבראווה, והוא החיבור הראשון שנדפס מחיבוריו הרבים. מרבית הכתבים נלקחו מביתו של רבי גבריאל מוורשא שהיה במשב"ק של הרבי העבודת ישראל. הספר קיבל הסכמות מגדולי החסידות באותה תקופה, בהם: השרף ממוגלניצא, הסבא קדישא מראדושיץ, רבי יצחק מוורקא, החידושי הרי"מ מגור, רבי חיים דוידזהאן, רבי יעקב משה מפראגא, רבי מרדכי דוד מדאמבראווא, האריה דבי עילאי מוישניצא ורבי חיים מצאנז. הספר "עבודת ישראל" נחשב לספר מרכזי בתורת החסידות, בו בא לידי ביטוי עומק הפנימיות של תורה זו. האדמו"ר רבי יחזקאל משינאווא אמר: "כל ספרי תלמידי אור שבעת הימים רבינו הבעל שם טוב זיע"א הם בבחינת קודש, וספר הקדוש עבודת ישראל הוא בבחינת קודש קדשים". האדמו"ר רבי חיים מקוסוב אמר, שצריך ללמוד ספר זה בעיון ועומק כמו שמעיינים בספר הזהר. מסופר על האדמו"ר רבי יצחק אייזיק מז'ידיטשוב שהעריץ מאוד את ספרי המגיד מקוז'ניץ, וכשהגיע לידיו הספר "עבודת ישראל", "היה לו שמחה גדולה עד אין שיעור", ואמר לזה שהעניק לו את הספר, שאם היה יודע שהוא הולך להביא לו את הספר, הוא היה יוצא לקראתו לקבל את פני הספר "מחמת חיבת קודש הספר". מעמדו של הצדיק תופס מקום של כבוד בספרו של המגיד, המגיד מרבה לתאר בשבחיו ומעלותיו של הצדיק ותפקידו הרוחני לדאגה לבני קהילתו ולעולם כולו (בדומה לתורתם של אלימלך מליז'נסק בספרו נועם אלימלך ורבי מנחם נחום מצ'רנוביל בספרו מאור עיניים). עבודת ישראל – מהדורה ראשונה, ורשה, ה'תר"ב עבודת ישראל – ז'יטומיר, ה'תרי"ח עבודת ישראל – ורשה, ה'תרל"ח עבודת ישראל – מוגה על פי דפוס ראשון עבודת ישראל – עם ביאור "פתילת ישראל" עבודת ישראל – מכון פאר מקדושים, בני ברק, ה'תשע"ג עבודת ישראל – מקור הספרים, הוצאת אור החיים עבודת ישראל המשובח – ב"כ עבודת ישראל המפואר – ב"כ, הוצאת עוז והדר עבודת ישראל המבואר – ב"כ, הוצאת עוז והדר ה'תשע"ז ילקוט עבודת ישראל – מכון שפתי צדיקים, ה'תשע"א פניני עבודת ישראל - מכון פאר מקדושים, כהוספה לספר עבודת ישראל שבמהדורתם, בני ברק, ה'תשע"ג טקסט הספר באתר ויקיטקסט ישראל הופשטיין מקוז'ניץ, עבודת ישראל, באתר היברובוקס ישראל הופשטיין מקוז'ניץ, ‏עבודת ישראל, טקסט דיגיטלי באתר ספריא ראו לדוגמה: עבודת ישראל, בראשית (עמוד 13 במהדורת בני ברק, תשנ"ו). ליתר המקורות בהם עוסק רבי ישראל בספרו בעניין הצדיק, ראו בספר פניני עבודת ישראל, הוצאת פאר מקדושים, ערך צדיק.
שבט העדה

שבט העדה היה שבט הצופים הדתי הראשון בישראל. השבט הוקם בשנת 1929, ובמשך מרבית שנותיו פעל בשכונת שפירא בתל אביב. בתחילת שנות ה-2000, עקב שינויים דמוגרפיים וחברתיים בסביבת הפעילות של השבט, הוא נסגר באופן סופי לפעילות. עם ייסודה של תנועת הצופים העבריים בישראל בשנת 1919, החלו לפעול במסגרתה גדודי צופים דתיים שכונו "צופי ציון". בשנת 1929, הקים אשר (אשי) ריבלין, מורה בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב את ארגון "זרובבל" שהיה לשבט הדתי הראשון בישראל. כעבור זמן קצר שם השבט שונה ל"שבט העדה". עם הזמן פעילות השבט, כמו גם שמו, שימשו כבסיס להקמת "עדת הצופים הדתיים" הפועלת משנת 1939 כחטיבה במסגרת תנועת "הצופים העבריים". בתחילת הדרך מרבית החניכים והמדריכים הגיעו מבין הספר "תחכמוני" שריבלין היה ממוריו. בהמשך הרב איסר פרנקל, שכיהן כרב קהילת "ישורון-תחכמוני" והיה אהוד על בני הנוער הפך לרבה הרשמי של השבט ושל עדת הצופים כולה, ומשך גם הוא חניכים ומדריכים לפעילות במקום. עם השנים הסביבה בה פעל השבט הלכה והשתנתה. בין היתר, בשנות ה-70 בית הספר הממלכתי-דתי "תחכמוני" נסגר לאור ירידה משמעותית בשיעור הילדים ובני הנוער בשכונה שחיפשו חינוך מסוג זה. בהמשך, הפסיק השבט לתפקד כשבט דתי והתנתק מעדת הצופים הדתיים. לבסוף, בראשית שנות ה-2000 הוחלט על סגירה סופית של פעילות "שבט העדה". המבנה ששימש את השבט ממשיך לשמש את תנועת הצופים, ובמקום פועל כיום "שבט איתן" המספק מענה חינוכי לילדיהם של עובדים זרים. לאורך השנים בוגרי השבט לקחו חלק פעיל בהקמת שבטי צופים דתיים נוספים. בשנת 1945 חברו בוגרי שבט העדה לעמנואל מנחם מידב, בוגר שבט משוטטי בכרמל החיפאי, כדי לייסד את שבט משואות בירושלים. בהמשך הוקמו גם השבטים "חורב" (בשכונת יד אליהו) ו"עדת אביב" (בשכונת רמת אביב). חיים טופול - שחקן, מנחה טלוויזיה, מפיק קולנוע וזמר ישראלי טוביה מרגלית - תא"ל בצה"ל, לשעבר קצין חימוש ראשי יורם כהן - לשעבר ראש השב"כ דוד מלמד, הצופה נאמן לה' ולתורתו, לעמו לארצו ולשפתו, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2019 משה נחמני, המחנך מירושלים, עולם קטן. 10 בנובמבר 2021 אלישיב רייכנר, ‏צופה אדוק: כיצד הפך עודי בהט למוח וללב של הצופים הדתיים, בעיתון מקור ראשון, 16 בינואר 2022 ויקטוריה קונבסקי, חגיגות 90 שנה ל "עדת הצופים", באתר SchokenGroup, ‏25 בינואר 2019 יגאל מוסקו, ‏שבט הצופים שהפך לביתם השני של ילדי העובדים הזרים, באתר ‏מאקו‏, 15 בספטמבר 2010
דאמיר שולמן

דאמיר שולמן (בקרואטית: Damir Šolman; ‏7 בספטמבר 1948 – 2 במאי 2023) היה כדורסלן קרואטי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד, בעיקר במדי יוגופלסטיקה ספליט, ושימש כקפטן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל. שולמן, שנולד בזאגרב, הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, החל את הקריירה בגיל 15 במלאדוסט (אנ') המקומית. ב-1968, לאחר חמש שנים בקבוצה, עבר ליוגופלסטיקה ספליט, במדיה זכה פעמיים בליגה היוגוסלבית בכדורסל (1971, 1977), שלוש בגביע היוגוסלבי בכדורסל (1972, 1974, 1977) ופעמיים בגביע קוראץ' (1976, 1977). ב-1977 עזב שולמן את יוגוסלביה לטובת ויג'באנו האיטלקית, במדיה שיחק שנתיים. הוא חזר לספליט ב-1979, ושיחק במדיה עד שפרש ב-1983. שולמן התחרה במדי נבחרת יוגוסלביה בכדורסל בטורנירי הכדורסל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), מינכן 1972 ובמונטריאול 1976 (שם שיחק כקפטן הנבחרת). בנבחרת יוגוסלביה הוא שיחק ב-226 משחקים וקלע 1,785 נקודות, וסיים את הקריירה במקום ה-4 ברשימת מלכי ההופעות ובמקום ה-9 ברשימת מלכי הסלים של הנבחרת. שולמן נפטר ב-2 במאי 2023, בגיל 74. פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א Damir Šolman passed away at the age of 74, הליגה האדריאטית, ‏2 במאי 2023
ויליאם הול (האב)

ויליאם הול (האב) (באנגלית: William Holl the Elder;‏ 1771 – 1 בדצמבר 1838) היה חרט בריטי, שנחשב כשייך למוצא גרמני, והיה רדיקל פוליטי. הול היה תלמידו של בנג'מין סמית' החרט, ועבד בשיטת הנקודות. הוא צוין כמייצר חריטות בשימוש בגיר על נייר. הול, התקדם בפוליטיקה, בזמן מהומות ספא פילדס בדצמבר 1816 הוא לקח את הסיכון והסתיר את ג'יימס ווטסון, בנו של ג'יימס ווטסון (1766–1838) המנהיג הרדיקלי, וסייע לבריחתו לארצות הברית. הוא היה חלוץ בשימוש בלוחות פלדה להדפסת שטרות. הול גר בקמדן טאון. הוא מת בלונדון, 1 בדצמבר 1838. הול נודע בזכות דיוקנאותיו החרוטים הרבים, חלקם היו עבור דיוקנאות לספר של אדמונד לודג' "אישים מפורסמים של בריטניה הגדולה". הוא הועסק גם בחריטת רישומיו של הנרי קורבולד "עתיקות השיש במוזיאון הבריטי", וחרט, בין השאר, את ״החזיר שהרג את אדוניס״, בעקבות ציור של ריצ'רד ווסטאל. הול לא דחף את עצמו קדימה, ועבודתו הופיעה לעיתים קרובות תחת שמם של אחרים. בשנות ה-20 של המאה ה-19, הול היה אחד המאמצים המוקדמים של טכניקת חריטת לוחות הפלדה שהחלו על ידי צ'ארלס וורן. אמנים אחרים בתחום הטכניקה הזאת ויליאם תומאס פריי וצ'ארלס מאר. הול נישא למרי רייבנסקרופט, ונולדו להם ארבעה בנים שהלכו בעקבות מקצועו: בנג'מין, שהתאמן בתחריט לזמן קצר; ויליאם; פרנסיס; וצ'ארלס (נפטר ב-1882), שהתאמן גם בתור חרט. בן נוסף היה הנרי הול השחקן. ילד חולה שלקח תרופה אליזבת אוסטין ד"ר גונסון לורד קניון מדיה וקבצים בנושא ויליאם הול בוויקישיתוף Lee, Sidney, ed. (1891). "Holl, William". Dictionary of National Biography. Vol. 27. London: Smith, Elder & Co. Mark Bills; Peter Funnell; Jane Sellars; Barbara Bryant (24 September 2013). Frank Holl: Emerging from the Shadows. Philip Wilson Publishers. p. 55. "National Gallery of Art - Colorful Impressions: The Printimaking Revolution in Eighteenth-Century France". Retrieved 23 February 2016 Chapman, Hilary. "Holl family". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. Henry Benjamin Wheatley; Peter Cunningham (24 February 2011). London Past and Present: Its History, Associations, and Traditions. Cambridge University Press. p. 131. Basil Hunnisett (1980). Steel-Engraved Book Illustration in England. David R. Godine. p. 24. ISBN 978-0-87923-322-8. Wikimedia Commons has media related to William Holl.
טינו לטיירי

מרטינו "טינו" לטיירי (באנגלית: Tino Lettieri; נולד ב-27 בספטמבר 1957), הוא כדורגלן עבר ממוצא קנדי-איטלקי ששיחק בעמדת השוער, לטיירי ייצג את קנדה פעמיים באולימפיאדת הקיץ (1976 ו-1984) ובמונדיאל 1986. לטיירי נולד באיטליה אך גדל בקנדה. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במונטריאול קאסטורס בשנת 1976. הוא שיחק במינסוטה קיקס שנים 1977-1981. בשנים 1982-1983 שיחק בונקובר וייטקאפס ובשנת 1984 שיחק במיננסוטה סטרייקרס. לאחר שה-NASL התפרקה, המשיך לטיירי לשחק עבור הסטרייקרס כשהקבוצה הצטרפה לליגת האולמות בכדורגל. במהלך הקריירה לטיירי נבחר לשוער השנה לעונת 1986-87. לטיירי סיים את הקריירה שלו בשנת 1987 בהמילטון סטילר בליגת הכדורגל הקנדית. וילסון רשם 24 הופעות בינלאומיות בנבחרת קנדה. לטיירי שיחק עבור הנבחרת הקנדית משנת 1980 עד שנת 1986. ואף שיחק כשוערה הראשון של הנבחרת הקנדית במונדיאל 1986. לטיירי נבחר להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי בשנת 2001. טינו לטיירי, באתר Transfermarkt טינו לטיירי, באתר National Football Teams טינו לטיירי, באתר FootballDatabase.eu
ג'ורג' ווטסון

ג'ורג' ווטסון (באנגלית: George Watson;‏ 1767 – 24 באוגוסט 1837) היה צייר דיוקנאות סקוטי והנשיא הראשון של האקדמיה הסקוטית המלכותית. ווטסון נולד באחוזת אביו, ברוויקשייר, בשנת 1767. הוא רכש את השכלתו המוקדמת באדינבורו, וקיבל הדרכה בציור מאלכסנדר נסמית', אבל כשהיה בן 18 הוא נסע ללונדון תוך היכרות עם סר ג'ושוע ריינולדס, שקיבל אותו כתלמיד. לאחר שנתיים בסטודיו של ריינולדס, הוא חזר לאדינבורו, והתבסס כצייר דיוקנאות. בשנת 1808 הוא נקשר עם ציירים אחרים בהקמת אגודת אמנים, אשר התקיימה רק שנים ספורות. הוא הציג תכופות באקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי, ובערך ב-1815 הוזמן ללונדון לצייר מספר דיוקנאות, כולל אלה של דיקן קנטרברי ובנג'מין ווסט. ב-1820, למרות התנגדות רבה מצד המוסד המלכותי, נוסדה האקדמיה הסקוטית, ווטסון, שהיה נשיא החברה הקודמת, נבחר לאותו תפקיד, שהצלחתו נבעה בעיקרה מהיכולות שלו. הוא המשיך כנשיא עד מותו, והאקדמיה קיבלה את האמנה המלכותית שלה כמה חודשים לאחר מכן. אומרים שהוא שמר זמן רב על יריבות מכובדת עם הנרי רייבורן. כוחו הביצועי היה ניכר ועבודתו הייתה משובחת אבל דיוקניו חסרו אישות. הוא מיוצג בגלריה הלאומית של סקוטלנד על ידי דיוקנאות של שני אמנים - בנג'מין ווסט ושניים של ארצ'יבלד סקירבינג; ובגלריית הדיוקנאות הסקוטית הוא מיוצג על ידי מספר דיוקנאות, כולל אחד שלו, ואחד של ויליאם סמלי, שיש הרואים בה את היצירה הטובה ביותר שלו. זמן קצר לאחר שובו מביקורו הראשון בלונדון נישא לרבקה סמלי, בתו של ויליאם סמלי, שהיה מוציא לאור, חוקר טבע, והיו להם חמישה ילדים. ווטסון נפטר בביתו באדינבורו ב-24 באוגוסט 1837. בנו, ויליאם סמלי ווטסון (1796–1874), נולד באדינבורו, וכמו אביו ובן דודו, סר ג'ון ווטסון גורדון הפך לצייר דיוקנאות. הוא היה תלמיד של אביו, למד באקדמיית הנאמנים, ומשנת 1815, במשך חמש שנים, בבתי הספר של האקדמיה המלכותית של לונדון, ועבד שנה עם סר דייוויד וילקי. כשחזר לאדינבורו, הוא נודע כצייר דיוקנאות, הפך לאחד ממייסדי האקדמיה הסקוטית, ובמשך כמעט 50 שנה הציג בקביעות בלתי פוסקת. הוא הסתפק אך ורק בציורי דיוקן. הוא מת באדינבורו ב-6 בנובמבר 1874. הוא נקבר עם הוריו בסנט קאת'ברטס. הוא היה סטודנט מסור לתולדות הטבע, במיוחד צפרות, ויצר אוסף נרחב של דגימות, שאותו הוריש לאוניברסיטת אדינבורו. לווטסון יש יותר מ-35 ציורים באוספים ציבוריים בבריטניה. גנרל רייד אשת הצייר אן רוטפורד ג'ון רסקין מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ווטסון בוויקישיתוף "Watson, George (1767-1837)". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900. Artworks by or after George Watson at the Art UK site Grant's Old and New Edinburgh vol III
רזא דשבתי

רזא דשבתי הוא ספר מפתח למפרשים על מסכתות הש"ס, שנערך על ידי הרב שבתי פרנקל, ויצא לאור על ידי הוצאת שבתי פרנקל. מתחילה יצא הספר על מסכת בבא קמא על ידי הרב פרנקל, ונקרא 'ספר המפתח'. בשנת תשס"ד, לאחר פטירתו, הוציא המכון את הספר מחדש תחת השם 'רזא דשבתי' על שמו, יחד עם ספרים דומים על בבא מציעא ובבא בתרא שנערכו על ידו, אך לא יצאו לאור בחייו. בשנת תשס"ט הוציא המכון מהדורה מחודשת. ספרי "רזא דשבתי" מפנים לכ-1,400 ספרים. הספרים קיבלו את הסכמותיהם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף שלום אלישיב, רבני הבד"ץ של העדה החרדית, הרב שמואל הלוי ואזנר ורבי חיים קניבסקי. הספר מסודר לפי סדר המסכת, כאשר בכל עמוד ישנה חלוקה לגמרא (פס), רש"י (קווקו) ותוספות (נקודות). הספר בנוי בצורה של שאלות על הנלמד, כשבמקום תשובות מובאת רשימת כל הראשונים והאחרונים שעסקו בנושא הנידון: בפירושם על הסוגיה או במקומות אחרים בש"ס, בספרי הפסיקה ובשו"תים, עם מראה מקום מדויק. עבודה דומה עשה הרב פרנקל על ספרי היד החזקה לרמב"ם, מפתח זה הודפס על כל ספר מספרי היד החזקה בסופו, במהדורות הרמב"ם בהוצאתו של פרנקל. 'רזא דשבתי' באתר הספרייה הלאומית. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחל בן זמרה

נחל בן זמרה הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון, צפונית למושב כרם בן זמרה. אורכו כ־1.6 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־750 מטרים מעל פני הים, סמוך מצפון לבתי המושב כרם בן זמרה. הוא זורם צפונה, ומעט לאחר שעובר מתחת לכביש 899, בגובה של כ־490 מטרים מעל פני הים, הוא נשפך לנחל דישון (הנשפך לנהר הירדן). ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.