laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת של כיכר בתלן

בית הכנסת של כיכר בתלן (בהונגרית: Bethlen téri zsinagóga) שוכן בבניין של מכללת מקדניאל והוא חלק מהקהילה היהודית בבודפשט. הבניין הוא המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים לשעבר ברובע 7 בבודפשט בכיכר בתלן גאבור שאינו מתפקד עוד בתפקידו המקורי. נכון לעכשיו זוהי "מכללת מק'דניאל בודפשט" שהיא אוניברסיטה מוסמכת שמציעה תואר אמריקאי. המכון הלאומי של בודפשט לחרשים-אילמים יהודים הוקם בשנת 1874 על ידי אנטל פוֹכס. הבניין נבנה בשנים 1876–1877 על פי התוכניות של האדריכל וילמוש פרוינד ויאנוש קאוזר בסגנון אקלקטי. הוא נמסר בשנת 1876 ותוכנן מחדש בשנות ה-20 של המאה ה-20 בסגנון נאו-רנסאנס על ידי כישרון האדריכלות המפורסם של התקופה, ליפוט באומהורן. אולם התפילה של המכון הורחב מאוחר יותר לבית כנסת, ובמצבו הנוכחי שימש בשנת 1931 את קהילת הסטטוס קוו אנטה. בנוסף לליפוט באומהורן, חתנו, ג'רג' שומוג'י, השתתף גם הוא בתכנון ובהרחבת בית הכנסת. בשנת 1944, במהלך הכיבוש הגרמני, פעל בבניין כולו וגם בבית הכנסת אחד מבתי החולים לשעת חירום של המועצה היהודית של בודפשט (יודנראט) בשיתוף עם הכובשים הנאצים ובהגנת הצלב האדום הבינלאומי. (בית החולים השני היה בתחומי גטו בודפשט ברחוב ושלני 44). הגיעו לכאן על פי רוב בני משפחות עשירות ששוכנו בבניין וטופלו בנפרד על ידי השלטונות הגרמנים ולכן לא הוכנסו לגטו בודפשט, אלא הועברו תחילה למחנות הריכוז של רחוב רוק סילרד וקישטארצ'ה. ממחנות אלה הועברו מספר גדול של זקנים וחולים לבית החולים בכיכר בתלן תמורת סכום גדול. תמורת 10,000 עד 20,000 פנגו הונגרי כל אחד היה יכול להיות מוכרז כחולה הזקוק לטיפול בבית חולים. בית החולים הוקם תוך שעות ודר' אדולף וולף הצטייד בכל ממחסן סמוך בכיכר בתלן כדי לעזור גם ליהודים עניים. הוא הקים במהירות 350 מקומות אשפוז. בית החולים נפתח על ידי דר' דנש פוקס, לימים נוהל המקום על ידי דר' יאנוש בידרמן. הרופאים ג'רג' פרנק, פרנץ גרוסמן ולאסלו בנדק הצילו את חייהם של אנשים רבים באמצעות הניתוחים והעבודה המסורה שלהם. ב-28 בדצמבר 1944 הותקף בית החולים על ידי אנשי מפלגת צלב החץ וחיילי אס אס, נבזז ונחטפו ונרצחו שני תריסר גברים. עם זאת, האחרים שרדו את השואה. לאחר המלחמה פעל במקום הוועדה הלאומית לטיפול במגורשים של יהודי הונגריה (DEGOB), במימון הוועדה האמריקאית המשותפת. לאחר מכן הבניין היה ביתה של המכללה להכשרת מורים לחינוך מיוחד עד סוף שנות התשעים, אך בחלקו פעל בית הכנסת רוב הזמן. כיום הבניין מאכלס כאמור את הסניף ההונגרי של מכללת מקדניאל האמריקאית, מכללה בינלאומית לכלכלה, מדע המדינה ואמנות. בצדו השמאלי של הבניין נמצא בית הכנסת המשוחזר של כיכר בתלן. בית הכנסת (שהיה במקור בית התפילה של המוסד לחרשים-אילמים) היה ועדיין בית כנסת של הזרם סטטוס קוו אנטה, כלומר הוא לא נקט עמדה בדיון אורתודוקסיה-ניאולוגיה. לאחר הפסקה קצרה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בית הכנסת הוחזר לקהילה היהודית של בודפשט בשנת 1980 והתחיל לפעול שוב בשנת 1985. יש בו קהילה המתפתחת כל הזמן. לקהילת בית הכנסת היה תפקיד משמעותי בהקמת האגודה הציונית ההונגרית בשנת 1990. הרב רוברט דויטש "זצ״ל" היה הרב הראשי של בית הכנסת בכיכר בתלן, וראש הרבנות ההונגרית במשך 25 שנה, הוא היה נשיא רבני הונגריה ומנהל בית הדין הרבני. לאחר מות אביו בגיל צעיר יחסית, נבחר בנו פטר דויטש לרב קהילת בית הכנסת של כיכר בתלן (היכל יהודה) בשנת 2015. הוא למד את מלאכת ניהול הקהילה ואת התפקיד הרבני מאביו במשך 4 שנים. הוא קיבל את הסמיכה לרבנות בישיבת פרחי שושנים בישראל. על בית הכנסת באתר קזימיר אתר בית הכנסת (באנגלית) בית הכנסת בפייסבוק בית הכנסת באתר הקהילה היהודית (בהונגרית)
קרחון מוזר (אנטארקטיקה)

קרחון מוזר או קרחון מואוזר (באנגלית: Moser Glacier) הוא קרחון באזור חוף דנקו, של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה. הקרחון נשפך אל הלשון הצפון מזרחית של מפרץ אנדוורד, דרומית מזרחית לקרחון אראגו, בחוף המערבי של ארץ גרהאם. הקרחון מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899, בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. הקרחון צולם מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957 שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה. הקרחון נקרא על שמו של לודוויג פ. מוזר (Ludwig F. Moser), פיזיקאי גרמני, אשר המציא בשנת 1844 את הצילום הסטריאוסקופי. שם זה ניתן לקרחון, בדומה לשנות אתרים נוספים באזור הקרויים על שם חלוצים בתחום הצילום (כגון קרחון רודולף, וקרחון אראגו). קרחון מוזר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון מוזר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון מוזר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מחשבון מרחקים - המרחק מקרחון מוזר לאתרים סמוכים גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה סקר באתר ממשלת אוסטרליה
הצהרת חובות האדם ואחריותו

הצהרת חובות האדם ואחריותו (באנגלית: Declaration of Human Duties and Responsibilities, או בקיצור DHDR) היא הצהרה הנוגעת לחיזוק יישום זכויות האדם שנכתבה על ידי ארגון אונסק"ו והנציב העליון לזכויות האדם של האו"ם. ההצהרה פורסמה בשנת 1998 לציון 50 שנה להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם בעיר ולנסיה שבספרד. לכן, היא מכונה גם הצהרת ולנסיה. ההצהרה נכתבה מתוך רצון להתכתב עם השינויים בעולם ומתוך יחס גם לחובותיו של הפרט בחברה. כמו כן, חלקים מן ההצהרה מתכתבים עם הצהרות ואמנות חדשות, וביניהן הצהרת המילניום של האו"ם שהתקבלה בפסגת המילניום, אמנת רומא, הגלובלי קומפקט, אמנת האדמה, פרוטוקול קיוטו והצהרות ואמנות אחרות של אונסק"ו. ניסוח ההכרזה היה תוצאה של עבודה של קבוצת חברי אונסק"ו ששולבה עם חתני פרס נובל - יוסף רוטבלט, וולה סויינקה דאריו פו ואנשי רוח נוספים - פרופסור, ריצ'רד פאלק, רוד לוברס, לורד פרנק ג'אד, סרגיי קפיצה, יעקב פון אקסקול, פרננדו סבאטר. בראש צוות העבודה עמד ריצ'רד גולדסטון. DECLARATION OF RESPONSIBILITIES AND HUMAN DUTIES, Athabasca University - Canada's Open University, ‏2002 Patricia Morales, Human Duties and Responsibilities for the Reinforcement of Human Rights. The Declaration of Human Duties and Responsibilities (1998), Between Rights and Responsibilities, Cambridge University Press, 2017 , DECLARATION OF HUMAN DUTIES AND RESPONSIBILITIES, UNITED NATIONS, 1998 , A Universal Declaration of Human Responsibilities, InterAction Council, 1997
פרדיננד פון קלר

פרדיננד פון קלר (בגרמנית: Ferdinand von Keller‏; 5 באוגוסט 1842 – 8 ביולי 1922) היה צייר ז'אנר וצייר היסטוריה גרמני. הוא נולד בקרלסרוהה למשפחתו של מהנדס אזרחי. בשנת 1857, כשהיה בן חמש עשרה, קיבל אביו חוזה לתכנון גשרים, כבישים וסכרים בברזיל. פרדיננד ואחיו פרנץ הצטרפו אליו לנסיעה. במהלך שהות של ארבע שנים הוא הצליח ללמד את עצמו ציור על ידי רישום הנוף הטרופי. זמן קצר לאחר שובם הוא נרשם לאקדמיה הממלכתית לאמנויות יפות בקרלסרוהה, שם למד אצל יוהאן וילהלם שירמר, לשעבר מנהל האקדמיה. לאחר מותו של שירמר, למד אצל לודוויג דה קודה. עם זאת, הוא לא היה מרוצה מהאקדמיה ולקח שיעורים פרטיים בסטודיו של הנס קנון. בעקבות זאת, בשנת 1866 וב־1867, ערך טיול לימוד לשווייץ וצרפת. את ההכרה הראשונה שלו הוא השיג בציורו "מותו של פיליפ השני" בתערוכה הבינלאומית בפריז. בשנים 1867–1869 התגורר ברומא, שם הכיר את אנסלם פויירבך וחלק עמו סטודיו משותף. בשנת 1870 הוא הפך למורה לציור פורטרטים והיסטוריה באקדמיה בקרלסרוהה ומונה לפרופסור בשנת 1873. בשנים 1880 עד 1913 שימש כמנהל. בנוסף לציוריו הקבועים, הוא סיפק קישוטים דקורטיביים ותפאורות לתיאטרון הלאומי של באדן בקרלסרוהה ולזמפר-אופרה בדרזדן. הקישוטים שלו לאולם המלך קרל במוזיאון הממלכתי של וירטמברג מצאו חן בעיני המלך עד שהעניק לקלר תואר אצולה. פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, הזמין אותו לצייר את "ההיסטוריה של באדן", המוצגת כעת ב"סטטליך-קונסטללה" באדן-באדן. בקנה מידה קטן יותר, התחריטים שלו שימשו לאיור בספרים רבים. הוא נפטר בשנת 1922 בבאדן-באדן. רחוב בקרלסרוהה נקרא על שמו בשנת 1964. הכנות לציור, 1888 תשלום, 1883 אי המתים, 1901 צייד צעיר, 1881 שהרזאד והסולטן, 1880 נוף עם קנטאור, חוף ברזילאי נוף בברזיל, 1871 מדיה וקבצים בנושא פרדיננד פון קלר בוויקישיתוף פרדיננד פון קלר, באתר Discogs (באנגלית) "Keller, Ferdinand", daten.digitale-sammlungen.de Ferdinand Keller – Stadtwiki Karlsruhe, ka.stadtwiki.net Ferdinand-Keller-Straße – Stadtwiki Karlsruhe, ka.stadtwiki.net
בית הכנסת הגרמני הגדול

בית הכנסת הגרמני הגדול (באיטלקית: Scuola Grande Tedesca) הוא אחד מחמישה בתי כנסת בגטו היהודי בוונציה, איטליה. הוא הוקם בשנת 1528, זהו בית הכנסת הוונציאני העתיק ביותר. בית הכנסת שוחזר בין השנים 2016 ל-2017 על ידי הקרן העולמית לאנדרטאות. הוא פתוח לקהל הרחב דרך המוזיאון היהודי בוונציה. בית הכנסת הגרמני הגדול הוקם בשנת 1528 על ידי חברי הקהילה האשכנזית המקומית. לוח אבן על הקיר המערבי של הבניין מתעד את בנייתו במימון שני תורמים. כמו ארבעת בתי הכנסת האחרים בוונציה, בית הכנסת כונה "סקולה" ("בית ספר"), ולא "סינגוגה" ("בית כנסת"), באותו אופן שבו יהודים אשכנזים מכנים את בית הכנסת ביידיש "שול". אולם התפילה נבנה על גבי מבנה קיים מראש. במקור הונחה הבימה באמצע האולם בהתאם לתצורת "הבימה המרכזית" המסורתית, ורק מאוחר יותר הועברה לקצה הצפוני של האולם. ארון הקודש הבימה עזרת נשים בית הכנסת ממבט חיצוני (מיקום הארון) מעל התעלה האחורית Concina, Ennio; Camerino, Ugo; Calabi, Donatella (1991). La Città degli Ebrei. Il Ghetto di Venezia: Architettura e Urbanistica (באיטלקית). Venice: Albrizzi Editore. ISBN 8831754890. Davis, Robert C.; Ravid, Benjamin, eds. (2001). The Jews of Early Modern Venice. Baltimore–London: Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-6512-3. Krinsky, Carol H. (1996). Synagogues of Europe: Architecture, History, Meaning. Mineola, NY: Dover Publications. ISBN 9780486290782. Stiefel, Barry L. (2016). Jews and the Renaissance of Synagogue Architecture, 1450–1730. London–New York: Routledge. ISBN 978-1317320326. Tigay, Alan M., ed. (1994). The Jewish Traveler: Hadassah Magazine's Guide to the World's Jewish Communities and Sights. Northvale, N.J.–Jerusalem: Jason Aronson. ISBN 978-1-56821-078-0. Turner, Harold W. (1979). From Temple to Meeting House: The Phenomenology and Theology of Places of Worship. The Hague–Paris–New York: Walter de Gruyter. ISBN 1850432368. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הגרמני הגדול בוויקישיתוף Davis & Ravid 2001, p. 43. Tigay 1994, p. 542. Venice Synagogues Window Restoration. World Monument Fund. Retrieved March 16, 2020. Stiefel 2016, pp. 47–48. The synagogues. Jewish Museum of Venice. Retrieved July 14, 2016. Krinsky 1996, p. 379. Turner 1979, p. 293. Concina, Camerino & Calabi 1991, pp. 102, 107.
דיסטורשן

דִיסְטוֹרְשֶן הוא התעתיק העברי של המילה Distortion באנגלית שמשמעותה "עִיווּת". האם התכוונתם ל... עיוות (Distortion) – שינוי בצורה כלשהי של אות, אובייקט, תמונה, קול, צורת גל או כל סוג אחר של מידע דיסטורשן (מוזיקה) – אפקט נפוץ במוזיקה המשמש נגני גיטרה חשמלית דיסטורשן (סרט) – סרט קולנוע ישראלי מאת חיים בוזגלו שיצא בשנת 2005
אירית אלטר

אירית אלטר-אבני (נולדה ב-20 במרץ 1948 בשם אירית אבני) היא שחקנית ישראלית. אירית אלטר-אבני היא בוגרת לימודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1971) ומשחק בבית הספר של ניסן נתיב (1976). בשנים 1966–1968 שירתה אלטר בתיאטרון צה"ל. ב-1971 שיחקה בסרט (הגרמני) "המנצח". ב-1969 שיחקה בסרט "הגלולה" של דוד פרלוב. בשנים 1974–1978 שיחקה בתיאטרון הקאמרי. אלטר שיחקה בסרטו הראשון של יקי יושע, "שלום, תפילת הדרך". ב-1980 הופיעה בסרטה של מיכל בת-אדם, "על חבל דק", ובאותה השנה שיחקה בסרטו של אסי דיין, " מלך ליום אחד". ב-1983 גילמה את אמה של אורנה, תלמידה בתיכון הנכנסת להיריון בסרט "בחינת בגרות". ב-1984 הופיעה בדרמת הנעורים של יקי יושע, "מכת שמש". ב-1985 גילמה את אירית שור, עקרת בית הנשואה לרופא החושדת שבעלה בוגד בה בסרט "אירית עירית". באותה שנה שיחקה רופאה בסרטו של נדב לויתן, "בנות". ב-1989 שיחקה בסרט "כח משיכה". ב-1992 שיחקה בסרט "החיים על פי אגפא". באותה השנה שיחקה בתפקיד אורח את דינה, אמו של עידו מרקוביץ' בסדרה "עניין של זמן" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. בסדרה "שטיסל" שיחקה את דבורה, אימו של עקיבא שטיסל (מיכאל אלוני). במהלך שנות ה-90 פרשה אלטר ממשחק, וכיום משמשת כדולה, ועוסקת בהדרכת הכנה ללידה. אלטר נישאה לפזמונאי עלי מוהר ונולדה להם בת, שרון מוהר, שמתגוררת בצרפת והיא במאית תיאטרון בינלאומית. נישאה בשנית למלחין ואיש הקולנוע נפתלי אלטר ולהם בן ובת. כעבור שנים הם התגרשו. בנה אורי אלטר בהיותו ילד שיחק בסרט "השגעון הגדול" משנת 1986, לצידה של אמו אירית אלטר וספי ריבלין, וכן בסרט מעבר לים משנת 1991, שזכה להצלחה רבה, אורי משחק בסרט את חיים בתפקיד ראשי לצד אריה מוסקונה ודפנה רכטר. לימים אורי אלטר הפך לאחד ממייסדי חברת ההיי-טק סייברה. בתה, רוני אלטר, היא זמרת ומלחינה, שהייתה שותפה בהרכב "מטרופולין". כיום מתגוררת בפריז ומופיעה ומקליטה שם. אירית אלטר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אירית אלטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אירית אלטר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אירית אלטר, באתר ספר הקולנוע הישראלי
משה בן אברהם מגזע צבי

רבי משה בן אברהם מגזע צבי (נפטר בי' באייר ה'תמ"א, 1681) היה נכדו ותלמידו של רבי השיל מקרקא, ונחשב בין גדולי דורו. שימש כרב בהוראדנא ואחר כך בקרקא.[דרושה הבהרה] מחבר הספר תפארת למשה. נולד לר' אברהם אב"ד נארול בפולין. אמו הייתה בתו של גדול הדור דאז, רבי השיל מקראקא. אביו נפטר בילדותו, והוא גדל אצל סבו, שהיה גם לרבו. נשא את נחמה בתו של רבי בנימין מירלש מברלין. היה רב ואב"ד תחילה בקהילת בריסק, ואחר כך בהורדנה, ובשנת תמ"א מונה כאב"ד בקראקא, אבל נשאר בהורדנה. חידושים ממנו בשם 'תפארת למשה' נדפסו בסוף כרכי התלמוד בבלי בהוצאת וילנה ומשם נדפס בשאר מהדורות. ספרו 'תפארת למשה' עוסק בביאור חלק יורה דעה מתוך סדרת השולחן ערוך, ונדפס לראשונה כמעט מאה שנה אחרי פטירתו, בשנת תקל"ו (1776) בברלין. בין המסכימים על ספרו הוא הרב רבי יחזקאל לנדא בעל הנודע ביהודה. רבי משה ואשתו נפטרו בהורדנה ונקברו שם. בתו - חיה שרה, נישאה לר' ברוך כהנא רפפורט, אב"ד פיורדא. הערך "משה בן אברהם מגזע צבי", באתר המכלול משה בן אברהם, מגזע צבי, -1681, תפארת למשה, ‏ירושלים תשמ"ט, באתר היברובוקס פרידנשטין, שמעון אליעזר, עיר גבורים, ווילנא, תר"מ, באתר היברובוקס יצחק דוב פעלד, קונטרס חלקי אבנים, נספח לשו"ת נשאל דוד, חלק ג', ירושלים תשל"ה, עמ' רסד, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל קוריאה הדרומית

דגל קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 태극기) הוא דגלה הלאומי של קוריאה הדרומית. עיצובו לבן ועליו סמל יין-יאנג בצבעי אדום (למעלה) וכחול; בפינות הדגל ישנן טריגרמות שונות בצבע שחור מתוך האי צ'ינג ("ספר השינויים"). בקוריאנית נקרא הדגל "טגק". הדגל עוצב בשנת 1882 על ידי בק יאונג-היו, שגריר קוריאה ביפן, וב-6 במרץ 1883 הכריז עליו קוג'ונג, מלך קוריאה כדגל הרשמי. ארבע הטריגרמות הן: ||| כוח (☰; גאון (건; 乾) בקוריאנית) = "שמים"(天); |:| זוהר (☲; רי (리; 離)) = אש (火), שמש, ויאנג; :|: ערוץ (☵; גאם (감; 坎)) = מים (水), ירח, וין; ::: שדה (☷; גון (곤; 坤)) = אדמה (地). בפילוסופיה הסינית, שמונה הטריגרמות קשורות לחמשת היסודות: אש, מים, אדמה, עץ, ומתכת. סמל קוריאה הדרומית המנון קוריאה הדרומית דגל קוריאה הצפונית מדיה וקבצים בנושא דגל קוריאה הדרומית בוויקישיתוף דגל קוריאה הדרומית, באתר דגלי העולם (באנגלית) הסמלים הלאומיים, באתר נשיא קוריאה הדרומית (באנגלית) איציק יונה, יום עצמאות שמח קוריאה!, באתר ״הקוריאנים״ - המדריך לקוריאה, ‏15 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת בווקובאר

בית הכנסת ווקובאר היה בית כנסת העיקרי של הקהילה היהודית בווקובאר, קרואטיה, לאחר שבית הכנסת הקטן הראשון נמכר לכנסייה הקלוויניסטית בשנת 1910. הוא נבנה בשנת 1889 בממלכת קרואטיה-סלאבוניה, באימפריה האוסטרית. יהודי ווקובאר שהתיישבו בעיר במאה ה-19 הגיעו מאזורים אחרים בממלכת הבסבורג. הקהילה היהודית בווקובאר הייתה אחת הקהילות היהודיות הוותיקות והחשובות ביותר בקרואטיה. בית הכנסת הראשון של ווקובאר נבנה בשנת 1845 על ידי האדריכל פראן פונטק. בית הכנסת הגדול תוכנן על ידי האדריכל לודוויג שֵׁנֶה (גר') והיה בית הכנסת הראשון באזור קרואטיה שלראשו גג כיפה. לצד בית הכנסת הוקם תלמוד תורה ובו למדו 20 תלמידים. בית הכנסת שימש יותר מ-200 חברי הקהילה היהודית בעיר. בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, בית הכנסת נבזז והוחרב על ידי הנאצים. כמעט כל בני הקהילה היהודית של ווקובאר נספו בשואה, בהם הרב ישראל שר ורעייתו. בשנת 1958 הרס השלטון הקומוניסטי של יוגוסלביה את בית הכנסת ומכר את ההריסות שנותרו. שחזור וירטואלי של בית הכנסת בווקובאר נעשה על ידי האוניברסיטה הטכנולוגית בווינה. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בווקובאר בוויקישיתוף אתרי מורשת יהודית בקרואטיה, באתר heritageabroad.gov, עמודים 22–23 (באנגלית). שמואל ספקטור, ג'פרי ויגודר, Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: Seredina-Buda-Z, הוצאת אוניברסיטת ניו יורק, 2001, עמוד 1417, אוחזר ב-7 באוגוסט 2016 (באנגלית). "Židovska općina Vukovar" (בקרואטית). CENDO. אורכב מ-המקור ב-2018-07-10. נבדק ב-2021-01-11. https://publik.tuwien.ac.at/files/publik_252899.pdf ערך זה הוא קצרמר בנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יי אוברנולטי

ג'יי פיליפ אוברנולטי (באנגלית: Jay Phillip Obernolte; נולד ב-18 באוגוסט 1970) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת קליפורניה. טרם כהונתו היה חבר האספה המדינתית של קליפורניה, הבית התחתון בבית המחוקקים של המדינה. כמו כן, הוא הבעלים, הנשיא והמנהל הטכני של "FarSight Studios", חברה לפיתוח משחקי וידאו. אוברנולטי נולד בשיקגו, הגדולה שבערי אילינוי, וגדל בפרזנו שבקליפורניה. בשנת 1988 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון אדיסון/קומפיוטק שבפרזנו. ב-1992 קיבל תואר ראשון בהנדסה ומדע שימושי מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, ובשנת 1997 השלים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לימודי תואר שני בבינה מלאכותית. אוברנולטי השיק ב-1990 את "אולפני FarSight", חברה עצמאית לפיתוח משחקי וידאו למגוון קונסולות משחקים, בהן אקס בוקס 360, Wii, פלייסטיישן 3, נינטנדו DS ועוד. בשנת 2005 נבחר אוברנולטי למועצת נמל התעופה של העיר ביג בר סיטי, שם כיהן במשך חמש שנים. לאחר מכן כיהן כנשיא מועצת מנהלים זו במשך שלוש שנים, וכסגן נשיא שנה אחת לאחר מכן. ב-2010 נבחרה אל מועצת העירייה, ובהמשך כיהן כראש העיר. בבחירות 2014 כיהן כחבר האספה המדינתית של קליפורניה מטעם מחוז הבחירה ה-33, לאחר שנבחר לתפקיד עם כ-66% מקולות הבוחרים. בבחירות 2016 נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה, וגם בבחירות אמצע הכהונה ב-2018. בספטמבר 2019, אחרי שפול קוק הכריז על פרישתו מהקונגרס של ארצות הברית, הודיע אוברנולטי על כוונתו להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השמיני של קליפורניה. במהלך מסע הבחירות, שם אוברנולטי פעמיו אל טיפול בחיילים משוחררים, אבטחת גבול ארצות הברית–מקסיקו בקליפורניה ומאבק בסחר בבני אדם ובסחר בסמים. ב-12 בפברואר 2020 הביע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את תמיכתו הרשמית באוברנולטי, באמצעות ציוץ ברשת החברתית "טוויטר". בבחירות 2020 ניצב בפני כריסטין באבסר, מהנדסת ויועצת ביולוגית, אשר זכתה לתמיכת אישים בקליפורניה בהם קמלה האריס, ג'וליה בראונלי, גיל סיסנרוס, לינדה סנצ'ז ומייק לוין. בבחירות הראשוניות סיים אוברנולטי במקום הראשון עם 35% מקולות הבוחרים, ואחריו באבסר עם 28.7% בלבד. השניים העפילו ליום הבחירות הכלליות, ושם גבר עליה אוברנולטי כשגרף 56.1% מהקולות. עם ניצחונו נבחר אל הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, וכהונתו החלה בראשית ינואר 2021. מדיה וקבצים בנושא ג'יי אוברנולטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יי אוברנולטי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) ג'יי אוברנולטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יי אוברנולטי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) שאה ג'ונסון, Big Bear mayor joins crowded race, באתר דיילי פרס, 11 בפברואר 2014 (באנגלית) סם מץ, President Trump endorses Jay Obernolte, snubs Tim Donnelly in race to succeed Rep. Paul Cook, באתר דזרט סאן, 12 בפברואר 2020 (באנגלית) ג'ינצאיל הרננדז, Video games and partisanship: A conversation with new member Jay Obernolte, באתר Roll Call‏, 15 בדצמבר 2020 (באנגלית)
ליגת העל האנגולית

ליגת העל האנגולית (בפורטוגזית: Campeonato Nacional de Futebol em Séniores Masculinos, מכונית גם Girabola - גיראבולה), היא ליגת הכדורגל הבכירה באנגולה, שהוקמה רשמית בשנת 1979, ומשתתפות בה נכון לעונת 2020/2021, 16 קבוצות. הליגה התחילה לפני עצמאות אנגולה, בתקופה הקולוניאליסטית - בשנת 1941, והאלופה הראשונה הלא רשמית הייתה קבוצת ספורטינג קלאב דה לואנדה. ליגה לא רשמית זו התקיימה עד 1975, אז החלה מלחמת האזרחים באנגולה בעבור עצמאותה של מדינת אנגולה (סכסוך שהסתיים סופית רק ב-2002). הליגה הרשמית החלה ב-1979 והאלופה הראשונה הייתה פרימיירו דה אגוסטו. הליגה כיום מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל האנגולית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) והשני (סגניתה) מעפילות למוקדמות ליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום השלישי מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי, בעוד הקבוצות במקומות 14, 15 ו-16 יורדות לליגת המשנה האנגולית, ה"סגונדונה". קבוצת פטרו אתלטיקו היא הקבוצה המצליחה ביותר באנגולה, עם 17 זכיות באליפות הליגה (מאז 1979). שנייה בדירוג היא פרימיירו דה אגוסטו עם 13 אליפויות, שניהן קבוצות מעיר הבירה והגדולה ביותר באנגולה, לואנדה. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בטאקה דה אנגולה באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. בעקבות השפעת התפרצות נגיף הקורונה הוחלט לבטל את העונה כך שאין אלופה ואין יורדות.
וינאפו

וינאפו (בשפת הרפה נוי: Vinapū) הוא מתחם ארכאולוגי ששימש אתר טקסי באי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה. וינאפו הוא אחד מבין האתרים הטקסיים הגדולים ביותר באיי הפסחא, וכולל שלושה אהו: "וינאפו 1" (Vinapú I), או "אהו טהירה" (Ahu Tahira), "וינאפו 2" (Vinapú II) או "אהו וינאפו" ו"וינאפו 3" (Vinapú III) שממנו נותר רק גל אבנים (שפונה כאשר הוקמו מכלי הדלק הסמוכים). כמו בכל האי הופלו פסלי המואי שהיו פעם על הבמות של אתרי אהו אלה. ישנם באי כ-300 אהו שהמידות שלהם משתנות, כמו גם טכניקת הבנייה ומספר פסלי המואי שהיו עליהם. במקרה של מתחם זה, הוא ממוקם בגזרה המערבית של החוף הדרומי. הארכאולוג האמריקאי ויליאם מולוי חקר את האתר בשנת 1958. וינאפו הוא חלק מהפארק הלאומי רפה נוי, שארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית. על אהו טהירה היו שישה פסלי מואי וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה. המאפיין הבולט בו היא במה יוצאת דופן, הבולטת ומבדילה אותו מהאהו האחרים שנבנו על האי, שכן יש בו מבנה אדריכלי הבנוי בבנייה יבשה המורכב מגושי בזלת גדולים המותאמים בקפידה, באופן דומה לזה של כמה ממבני האינקה בקוסקו. הגושים הגדולים הם באורך 2.5 מטרים, ברוחב 1.7 מטרים, ובמשקל של 7 טון. בשל הדמיון לאדריכלות האינקה, על פי השערת ההיסטוריון הפרואני חוסה אנטוניו דל בוסטו (José Antonio del Busto) ואחרים, כמו ז'אן הרווה דאודה (Jean Hervé Daude), על בסיס הכרוניקות הספרדיות של המאה ה-16, כגון זו של פדרו סרמיינטו דה גמבואה, נבנה אהו וינאפו על ידי קיסר האינקה טופאק אינקה יופאנקי במהלך משלחתו לאוקיינוס השקט בשנת 1465. אחת הצ'ויפות (אנ') של סייוסטאני (אנ') בהרי האנדים נבנתה בתקופת שלטון טופאק אינקה יופאנקי באותה דרך כמו אהו וינאפו. מחקר שפורסם במגזין המדעי Nature (ביולי 2020) מאשר את נוכחותו של DNA מאזור הרי האנדים באוכלוסיית אי הפסחא וכמה איים בפולינזיה, ומאשר נוכחות של ילידי אמריקה הדרומית לפני 20–24 דורות (בסביבות 1200). הדגימות מצביעות על 2% עד 5% ממוצא אמריקאי, אשר בקרב אוכלוסייה של כמה אלפי אנשים מצביע על נוכחות משמעותית. המסורת בהרי האנדים מדברת על ביקור של האינקה בשטח מיושב, ולכן אין התייחסות להתיישבות אמריקאית מקורית, אלא להגעה מאוחרת יותר. אהו וינאפו עתיק יותר מאהו טהירה. צמודים אליו חמישה מואי שהופלו וכמה "כובעים" (פוקאו) מאבן סקוריה אדומה. ב"כובע" הגדול ביותר גולפה גומחה לאגירת מי גשמים (taheta). הפרט הבולט ביותר הוא עמוד אבן מסקוריה אדומה שעבר סחיפה. עמוד זה מייצג מואי נשי יוצא דופן. ייתכן שהיו לו שני ראשים והשתמשו בו לשאת מסגרת עץ שעליה נהגו לתלות גופות עטופות להירקב לפני שקברו את השלדים. Mulloy, W.T. 1959. The Ceremonial Center of Vinapu. Actas del XXXIII Congreso Internacional de Americanistas. San José, Costa Rica. Norwegian Archaeological Expedition to Easter Island and the East Pacific, T. Heyerdahl, E.N. Ferdon, W.T. Mulloy, A. Skjølsvold, C.S. Smith. 1961. Archaeology of Easter Island. Stockholm; Santa Fe, N.M.: Forum Pub. House; distributed by The School of American Research. מדיה וקבצים בנושא וינאפו בוויקישיתוף Vinapu, the “inca” ahu of Rapa Nui Vinapu - area with Ahu Tahira, most perfect ahu rock wall of Rapa Nui Ahu Vinapu Vinapu, the “inca” ahu of Rapa Nui
אדם לונג (שחקן)

אדם לונג (באנגלית: Adam Long; נולד ב-25 באפריל 1991) הוא שחקן בריטי. ב-2014 הופיע לונג בתפקיד לואיס ויפי בסדרה "עמק האושר". עוד כיכב בסדרות "Spike Island", "ורה", "דרך ווטרלו", "The Thirteenth Tale" ו-"Act of Grace". ב-2015 שיחק לונג בדרמה "Don't Take My Baby". ב-2017 כיכב בסדרה "בנקרופט", וב-2020 הופיע בתפקיד ראף צ'יסל בסדרה "סטרייק". לונג מיוצג בסוכנות "קרטיס בראון". אדם לונג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדם לונג, באתר AllMovie (באנגלית) אדם לונג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Adam Long". IMdB. נבדק ב-30 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) Greenwood, Carl (20 ביולי 2015). "Don't Take My Baby: Extraordinary drama forces viewers to confront their own prejudices about disabled parents". Daily Mirror. נבדק ב-21 ביולי 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Curtis Brown". www.curtisbrown.co.uk.