laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רמוס קופלר

רמוס קופלר (Remus Koffler‏; 5 ביולי 1902 – 17 באפריל 1954) היה פעיל קומוניסטי מחתרתי יהודי רומני שהיה קרבן לטיהורים בתוך המפלגה הקומוניסטית בשנות ה-50 של המאה ה-20, הועמד למשפט יחד עם יתר "קבוצת פטרשקנו", נידון לעונש מוות והוצא להורג. קופלר נולד בגאלאץ, רומניה, במשפחה של סוחר יהודי, אך הוטבל לנצרות קתולית ולמד בבית ספר לותרני. הוא עמד בבחינות הבגרות בציריך, שווייץ ונשלח ללמוד כימיה בברלין, גרמניה, אך שם התוודע לכתבי קרל מרקס והתקרב לקומוניזם. הוא חלה בעגבת ונזקק לטיפולים עד שנת 1948. ב-1920 נישא וב-1925 נולדה לו בת. הוא עבר קורס של הקומינטרן וביצע שליחויות עבור המפלגה. הוא התרועע עם לוקרציו פטרשקנו. ב-1927 עבר לגרמניה, שם, מ-1930, היה חבר במפלגה הקומוניסטית של גרמניה. ב-1932 חזר לרומניה. מ-1937 עד 1944 עמד בראש הוועד המרכזי הפיננסי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, אחראי למימון המפלגה. בנוסף לדמי החבר של חברי המפלגה, קופלר השיג תרומות של אנשים מבוססים ואפילו עשירים, בעיקר יהודים, דוגמת אמיל קלמנוביץ' או יהודים שהתנצרו, דוגמת מקס אאושניט. ב-1941 הפך לידיד ותומך קרוב של שטפאן פוריש וב-1944 הודח בעקבות הדחתו של פוריש. קופלר היה מיודד עם חוגו של הפסיכואנליסט אגון וייגל ורעייתו של וייגל, לילי, הייתה המאהבת שלו. מפגשים לא זהירים בין המאהבים הביאו לחשיפת בית בטוח של המפלגה הקומוניסטית, שהשתמשו בו ומעצרה של לילי. קופלר הפעיל קשרים, אחיו (יהודי מומר כמוהו) היה עורך דין מיודד עם הרופא הראשי של הסיגורנצה ובעזרתו הצליח להוציא את אהובתו למפגשים ולהעביר לה חבילות. לילי נידונה לעשר שנות מאסר וזה נחשב לעונש קל וקופלר לא נעצר. בדצמבר 1949, כשהקומוניסטים שלטו ברומניה, קפלר נעצר, יחד עם קומוניסטים נוספים ונחקר ובהמשך נשפט במסגרת מה שכונה "פרשת פטרשקנו". קופלר עונה בחקירה והודה בכל מיני מעשים כולל היותו סוכן של סיגורנצה, גנבת כספי מפלגה ומעשים מיניים סוטים, אך במשפטו, ב-1954, חזר בו מההודאות. הוא נידון לעונש מוות יחד עם פטרשקנו באשמה שיחד עם פטרשקנו ופוריש ניסו להרוס את המפלגה הקומוניסטית הרומנית בתקופת המחתרת. הוא סירב להגיש בקשת חנינה והיא הוגשה מטעם המדינה ונדחתה – הוצא להורג כעבור עשרה ימים מיום מתן פסק הדין. ולדימיר טיסמניאנו, Stalinism pentru eternitate, היסטוריה פוליטית של הקומוניזם הרומני, הוצאת Humanitas, בוקרשט, 2014. Editorial: Omul lui Foris (ברומנית) Arhiva Sfera Politicii (ברומנית)
רככת

רככת (באנגלית: rickets) היא מחלת ילדים מטבולית. זוהי אחת המחלות המטבוליות הנפוצות ביותר. במחלה זו העצמות אינן מתקשות ונוטות להתעקם, בעיקר בגלל מחסור בוויטמין D, החיוני למשק סידן תקין ולשקיעת סידן בעצמות. מחסור בוויטמין D עלול להיגרם כתוצאה מצריכת מזון דל בוויטמין זה וכן כתוצאה מחשיפה מועטה לאור השמש, אשר חיוני לקיום המסלול המטבולי המביא לסינתזה של ויטמין D בתאי הגוף. במדינות רבות נוהגים להוסיף ויטמין D למוצרי מזון שונים, בעיקר לחלב (אך לא למוצרי חלב כגון גבינה או חמאה). בעבר הייתה הרככת מחלה שכיחה ביותר בכל העולם; שכיחותה במדינות המערב פחתה בשיעור ניכר עם הנהגת ההוספה של הוויטמין לחלב. בישראל מחלת הרככת נדירה מאוד בשל החשיפה הרבה לאור השמש ועקב התזונה העשירה יחסית בוויטמין D. מחלת העצם הנגרמת מחסר ויטמין די במבוגרים נקראת אוסטיאומלציה. שברים בעצמות כאבים בעצמות חום התכווצויות שרירים עיוותים, כגון רגלים מעוקלות או גבנון התעבות בחיבור בין עצם החזה לבין הצלעות בעיות בשיניים פרכת (אוסטאוגנזיס אימפרפקטה) מדיה וקבצים בנושא רככת בוויקישיתוף רככת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור

גשר הרכבת הטורקי נחל תבור נמצא צפונית לבית שאן בין נווה אור לבין אתר גשר הישנה ליד חרבת יקוש, עובר מעל נחל תבור. הגשר מורכב מחמש קשתות הבנוי מאבנים מסותתות לבנות, שנבנה בין 1905-1904 על ידי האימפריה העות'מאנית כחלק ממסילת רכבת העמק. הגשר נבנה כחלק ממסילה שחיברה בית שאן עם צמח, והוא אחד מסדרה של גשרים ומעברי מים על תוואי המסילה. האימפריה העות'מאנית, ביוזמתו ובמימונו של הסולטאן עבדול חמיד השני, בתכנונו של גוטליב שומאכר הטמפלרי ובביצועו של פאשה היינריך אוגוסט מייסנר, בנתה בין השנים 1902–1905 את מסילת הרכבת החיג'אזית מדמשק, בירת סוריה, לעיר אל-מדינה שבחג'אז ואת השלוחה שלה מחיפה לסמח' (כיום "צמח") ומשם לדרעא, על קו הרכבת החיג'אזית. השימוש במסילה ובגשר הופסק ב-1948 לאחר שבמהלך קרבות של מלחמת העצמאות פוצצו הגשרים מעל הירדן ומעל הירמוך, ונהריים עבר לירדנים מה שמנע אפשרות להגיע ברכבת לצמח. גשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון גשר הרכבת הטורקי על נחל יששכר גשר הרכבת אל חמה מדיה וקבצים בנושא גשר הרכבת הטורקי על נחל תבור בוויקישיתוף אלי אשכנזי, מחפשי מטמון זהב כמעט גרמו לקריסתו של גשר רכבת העמק, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2009 טיול לשבת: הגשרים של מחוז מזרח תחנה שישית: הגשרים של מחוז עמק הירדן הגשר על נחל תבור
ויני ג'ונס

וינסנט פיטר "ויני" ג'ונס (באנגלית: Vincent Peter "Vinnie" Jones; נולד ב-5 בינואר 1965) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת קשר בקבוצות וימבלדון, שפילד יונייטד, צ'לסי ובנבחרת ויילס. לאחר הפרישה ממשחק פעיל הפך ויני ג'ונס לשחקן קולנוע. כשחקן כדורגל היה ידוע בסגנון משחק אגרסיבי, ותדמיתו כברנש קשוח על המגרש ומחוצה לו תרמה לליהוק שלו בסרטים לתפקידים דומים. טלוויזיה אתר האינטרנט הרשמי של ויני ג'ונס ויני ג'ונס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויני ג'ונס, באתר Transfermarkt ויני ג'ונס, באתר Soccerway ויני ג'ונס, באתר BDFutbol ויני ג'ונס, באתר WorldFootball.net ויני ג'ונס, באתר National Football Teams ויני ג'ונס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ויני ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויני ג'ונס, באתר AllMovie (באנגלית) ויני ג'ונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ויני ג'ונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויני ג'ונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויני ג'ונס, באתר Discogs (באנגלית)
מכון ממרא

מכון ממרא הוא מכון מחקר תורני אשר מטרתו היא הנגשת טקסטים בסיסיים ומדויקים של ארון הספרים היהודי: תנ"ך, משנה, תוספתא, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, משנה תורה להרמב"ם ותרגום אונקלוס. חלק מן הטקסטים מוגהים על פי כתבי יד תימניים. מהדורת משנה תורה שבעריכתם, מבוססת על פי רוב כתבי היד התימניים ולא על פי איכותם. במסגרת זו הדפיס המכון מהדורה של המקרא לפי נוסח ארם צובה, ובעיקר הנגיש את ספרי היסוד (תנ"ך, רמב"ם ותלמוד) ברשת האינטרנט. בנוסף לאתר המכון, הטקסטים מוצגים גם במאגר ספרות הקודש של אתר סנונית. המכון נקרא על שמו של המקום בו חי אברהם: ”וַיֶּאֱהַל אַבְרָם, וַיָּבֹא וַיֵּשֶׁב בְּאֵלֹנֵי מַמְרֵא--אֲשֶׁר בְּחֶבְרוֹן; וַיִּבֶן-שָׁם מִזְבֵּחַ, לַיהוָה.” (בראשית יג', יח'). תלמידי החכמים הפועלים במכון משתייכים לזרם ה"בלאדי" של יוצאי תימן והם מתלמידיו של הרב יוסף קאפח. המכון נוסד על-די הרב שלמה בן אברהם ושוכן בגבעת שאול בירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של מכון ממרא (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מכון ממרא (בעברית) אודות המכון, באתר של מכון ממרא המהדורות בדורנו של משנה תורה להרמב"ם, באתר מפעל משנה תורה. מקרא מבואר בנוסח כתר ארם צובא, ירושלים: מהדורת מכון ממרא ובציון קמץ קטן עם תרגום לעברית מדברת, מהדורה שנייה, תש"ע נפטר ב-25 בדצמבר 2021. ראו ציוץ של יוחאי מקבילי ממפעל משנה תורה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 בדצמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביביאנה שטיינהאוס

ביביאנה שטיינהאוס (בגרמנית: Bibiana Steinhaus; נולדה ב-24 במרץ 1979) היא שופטת עבר בכדורגל ממוצא גרמני. שטיינהאוס היא האישה הראשונה ששפטה בליגות הגברים המקצועניות של גרמניה, והאישה הראשונה שכיהנה כשופטת ראשית בליגה בכירה בתחום כדורגל הגברים. שטיינהאוס נולדה במרץ 1979 בבד לאוטרברג, ובצעירותה שיחקה בקבוצת כדורגל הנשים של העיר. ב-1999 היא החלה לעסוק בשיפוט, בדיוק כמו אביה שגם היה שופט בעברו. בתחילה שפטה שטיינהאוס רק בבונדסליגה לנשים, אך מהר מאוד עברה לשפוט גם בליגה האזורית לגברים, שבאותן שנים הייתה השלישית בטיבה בגרמניה. ב-2003 היא שפטה לראשונה בגמר הגביע הגרמני לנשים, במשחק שהפגיש את דיסבורג 2001 ופרנקפורט. בשנת 2005 החלה שטיינהאוס לשפוט במפעלי פיפ"א ואופ"א השונים, וביניהם גם ליגת האלופות לנשים. שלוש שנים לאחר מכן, בעונת 2007/08, היא כבר התחילה לשפוט משחקים בבונדסליגה השנייה, והייתה לאישה הראשונה שמגיעה להישג זה. באותה עונה היא אף החלה לשמש כשופטת רביעית במשחקי הבונדסליגה הראשונה. עונה אחר כך, ב-10 באוגוסט 2008, היא הייתה לשופטת הראשונה שמנהלת משחק במסגרת הגביע הגרמני לגברים, כששפטה בין נוישטרליץ למינכן 1860. בנובמבר 2008 שפטה שטיינהאוס שני משחקים בגביע העולם לנערות עד גיל 20, ומספר חודשים לאחר מכן שפטה בשלושה משחקים במסגרת אליפות אירופה שנערכה בפינלנד - וביניהם משחק רבע הגמר בין נורווגיה לשוודיה. בקיץ 2010 היא שפטה שוב בגביע העולם גיל 20, כולל המשחק על המקום השלישי בין קוריאה הדרומית לקולומביה. אל הגביע העולמי שנערך בגרמניה ב-2011, הגיעה שטיינהאוס כאחת השופטות הבולטות בעולם. במהלך הטורניר היא שפטה בשלושה משחקים, ולשיאה הגיעה כאשר נבחרה לשפוט את משחק הגמר בין ארצות הברית ויפן. שנה לאחר מכן היא שפטה בגמר טורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת לונדון, ובכך הייתה שטיינהאוס לשופטת הראשונה בעולם ששפטה גם בגמר גביע העולם וגם בגמר טורניר הכדורגל האולימפי. ביולי 2013 שפטה שטיינהאוס שלושה משחקים אליפות אירופה שנערכה בשוודיה, כשאחד מהם היה רבע הגמר בין נורווגיה לספרד. שנתיים לאחר מכן היא ניהלה שני משחקים במסגרת גביע העולם שהתקיים בקנדה, כולל משחק שמינית הגמר בין סין לקמרון. במאי 2017 הודיעה מנהלת הבונדסליגה על מינויה של שטיינהאוס כשופטת מן המניין לעונת 2017/18 בבונדסליגה. החלטה זו יצרה היסטוריה, כאשר שטיינהאוס הפכה לשופטת הראשונה בבונדסליגה לגברים. במקביל לעיסוקה בתור שופטת כדורגל, עובדת שטיינהאוס כשוטרת. ב-30 ביולי 2020 שפטה ביביאנה את משחקה האחרון לפני פרישתה, את גמר אלוף האלופים הגרמני בו באיירן מינכן ניצחה 3-2 את בורוסיה דורטמונד. ספורטאית השנה בהנובר: 2007 שופטת השנה של התאחדות הכדורגל הגרמנית: 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 שופטת השנה בעולם של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל: 2013, 2014 מדיה וקבצים בנושא ביביאנה שטיינהאוס בוויקישיתוף ביביאנה שטיינהאוס, ברשת החברתית אינסטגרם ביביאנה שטיינהאוס, באתר Soccerway פרופיל השופטת, באתר Transfermarkt אי-פי, שופט טוב הוא כזה שלא שמים לב אליו? בעיה, במקרה של ביביאנה שטיינהאוס, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2017 Professional Referee Bibiana Steinhaus: 'Football Has Changed To a Great Degree', באתר דר שפיגל‏, 29 ביוני 2011 עוזי דן, היום הזה ייכנס לספרי ההיסטוריה של הכדורגל, בזכות ביביאנה שטיינהאוס, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2017 Former Results, באתר iffhs.de
שש התחבולות

שש התחבולות (בסינית מסורתית: 六韜; בסינית מפושטת: 六韬; בפין-יין: Liù Tāo, לְיוֹ טָאו) הוא ספר, אחד משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין, והיחיד שנכתבה מנקודת מבטו של המהפכן. הספר מיוחס במסורת לג'יאנג דזה יה המכונה "הדוכס האדיר", יועץ ומצביא של מלכי שושלת ג'ואו הראשונים, אולם על פי המחקר הטקסט נכתב בתקופת המדינות הלוחמות, כ-800 שנים מאוחר יותר. הספר מחולק ל-6 מגילות, אחת לכל תחבולה, ומכיל כעשרים אלף סימנים. "שש התחבולות" משמש מומחים צבאיים החל מתקופת שושלת סונג, אז נכלל בשבע הקלאסיקות הצבאיות. הוא עד היום מוערך מאוד בקרב מומחי צבא בסין וביפן. הוא מתאפיין בעיסוק בפן המדיני והארגוני, ולא רק בפן הצבאי, בניגוד לקלאסיקות צבאיות אחרות, ובשל כך נחשב גם כבעל ערך בהקשר ניהולי ועסקי. ב"תחבולת התרבות" מדגימה היצירה אידאולוגיות מן הדאואיזם, הקונפוציאניזם והלגאליזם, לעיתים על סף סתירה עצמית. לפיכך הפרקים בתחבולה זו (ואולי גם ב"תחבולת המלחמה") נראים כאוסף מסמכים שנלקטו על בסיס ניסיון פרקטי. התחבולות האחרות מציגות קו אחיד יותר המתמקד בפן הצבאי-מעשי של הדברים. ליצירה שישה פרקים: הספר תורגם לאנגלית, צרפתית, יפנית, קוריאנית ווייטנאמית. התרגום הוותיק ביותר הוא התרגום הצרפתי שנעשה במאה ה-18. הספר תורגם לעברית במלואו בידי עופר ולדמן בשנת 2016. עד כה פורסם מהתרגום רק הפרק הראשון "תחבולת התרבות" שזמין באינטרנט. עוד מתקופת שושלת סונג נחשדה היצירה כזיוף מאוחר, או לפחות כבעלת ייחוס שגוי לדוכס האדיר. ממצאים מחפירות ב-1972 ו-1973 העלו כי פרקים מן היצירה הממוקדים במדיניות התקיימו כלשונם עוד בתקופת שושלת האן, אולם נראה שאז עוד היוו חלק מיצירה אחרת בשם "הדוכס האדיר" - יצירה בעלת אופי שלטוני-דאואיסטי, והחלקים העוסקים בצבא (ארבע התחבולות האחרונות) קובצו לאלו רק בשלב מאוחר יותר, וכך יצרו את "שש התחבולות" המוכרת כיום. הגרסאות הקיימות כיום הן שלוש גרסאות קדומות וחלקיות של "הדוכס האדיר" שנחשפו בחפירות, הגרסה המרכזית מתוך "שבע הקלאסיקות הצבאיות" של שושלת סונג וגרסה אחת קדומה יותר מימי שושלת טאנג, אשר אינה מסודרת, אינה כוללת תוכן עניינים, וחסרה את "תחבולת הפנתר". מדיה וקבצים בנושא שש התחבולות בוויקישיתוף תרגום מסינית לעברית של "תחבולת התרבות"
הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה

הפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה מציעה תוכניות לימודים לתואר שני ולתואר דוקטור בתחומי הניהול. בפקולטה פועלים שלושה חוגים: החוג למינהל עסקים החוג לניהול משאבי טבע וסביבה החוג לניהול מידע וידע. בנוסף פועלים במסגרתה מרכזי מחקר אחדים: המרכז לחקר ארגונים וניהול המשאב האנושי המרכז לחקר חברת המידע מרכז שגיא לחקר אינטרנט המרכז הבינתחומי לחקר רגשות המרכז לחקר משאבי טבע וסביבה. הפקולטה נוסדה ב-1996. דיקן הפקולטה הראשון היה פרופ' אליעזר שליפר, ואחריו כיהנו בתפקיד זה פרופ' נחום ביגר, פרופ' אילן משולם, פרופ' שיזף רפאלי ופרופ' יוסי יגיל. הדיקן הנוכחי הוא פרופ' יצחק סמואל. בית הספר לניהול הוקם באוניברסיטה בשנת 1996, ובשנת 2011 הפך לחוג למינהל עסקים במסגרת הפקולטה לניהול. בחוג מתקיימים לימודים לתואר דוקטור ושש תוכניות לימוד לתואר שני: מינהל עסקים למנהלים ניהול ארגונים ללא כוונת רווח ניהול נדל"ן ושמאות מקרקעין ניהול אסטרטגי של משאבי אנוש ניהול עם התמחות בניהול ספנות ונמלים מינהל עסקים (באנגלית). ראש החוג הוא פרופ' אביב שהם. החוג לניהול משאבי טבע וסביבה הוקם בשנת תשס"ט (1998), ומהווה מסגרת ייחודית ללימודי פיתוח בר קיימא, ניהול מערכות סביבתיות ומדיניות סביבתית. החוג מקיים לימודים לתואר דוקטור וארבע תוכניות לתואר שני: ניהול משאבי טבע וסביבה ניהול ומדיניות אנרגיה ניהול קיימות בסביבה בנויה ניהול קיימות (באנגלית). בראש החוג עומדת פרופ' אופירה אילון. החוג לניהול מידע וידע החל לפעול בתחילת שנת 2011 (תשע"א) ופועל על פי מודל ה-iSchools המקובל בעולם, המתמקד בחקר הקשר בין מידע, אדם וטכנולוגיה. ד"ר דפנה רבן הייתה ממייסדי החוג ועמדה בראשו עד סוף שנת הלימודים 2015–2016. ראש החוג הנוכחי הוא ד"ר דויד בודוף. החוג פועל בשיתוף פעולה עם המרכז לחקר האינטרנט. בחוג שני מסלולים עיקריים: מסלול לימודי תואר שני עם כתיבת תזה ומסלול לימודי תואר שני עם עבודה מעשית. מטרת החוג היא להכשיר חוקרים בתחום זה, ולהקנות לעובדי ידע בארגונים מכל המגזרים ידע תאורטי, כלים ומיומנויות שיאפשרו להם לנהל את משאבי המידע והידע בארגון ולקבוע מדיניות מידע. תוכנית הלימודים כוללת קורסי בחירה המאפשרים מיקוד בפן הניהולי של מידע וידע והתמחות (ספח) בספרנות המתמקדת בפן המקצועי-ביצועי של התחום. תוכנית הלימודים מאופיינת בשילוב של הידע התאורטי, היכולות המחקריות והמיומנויות האנליטיות הנחוצות לקידום השטחים השונים של מדיניות מידע, איתורו, דלייתו, ארגונו ועשיית שימוש בו, כמו גם הכישורים הטכניים והמקצועיים הדרושים לתכנון מערכות ושירותי מידע במגוון סביבות ומסגרות והשפעה על מדיניות מידע. המטרה היא להקנות לתלמידים יכולת ניהול ותיווך אפקטיביים של ידע ומידע ברמה הארגונית. החוג מיועד לבעלי תואר ראשון המבקשים להתמחות בנושאים הקשורים למידע וידע, ובארגונו בתחומי ההתמחות המקוריים שלהם, ובפרט לעובדים העוסקים בתחום המידע והידע (ספרנים, מידענים, מנהלי ידע, יועצים), שמעוניינים להרחיב, להעמיק ולעדכן את הידע שלהם בתחום מתפתח זה, כמו-גם כדי לקבל כלים ומיומנויות ניהול ידע ומידע. מרכז שגיא לחקר אינטרנט נוסד בידי פרופ' שיזף רפאלי, העומד בראש המרכז. בתחילת פעילותו נקרא "המרכז לחקר חברת המידע", ובהמשך שונה שמו לשם הנוכחי, המציין את שמם של אנשי העסקים עמי וטדי שגיא, שתרמו להקמתו. במרכז פועלים חוקרים וסטודנטים מתחומים שונים (מדעי המחשב, היסטוריה, תקשורת, מנהל עסקים, משפטים, פסיכולוגיה, סוציולוגיה ועוד), העוסקים בחיבור שבין החברה, המידע והטכנולוגיה. אתר האינטרנט הרשמי של הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה אוניברסיטת חיפה: נחנך מרכז חדש לחקר האינטרנט, מגזין המושבות, 1 ביוני 2010
ססיליה בולוקו

ססיליה בולוקו (בספרדית: Cecilia Bolocco; נולדה ב-19 במאי 1965) היא שחקנית, דוגמנית, עיתונאית ומנחת טלוויזיה צ'יליאנית. זוכת מיס תבל לשנת 1987. בולוקו נולדה בסנטיאגו, צ'ילה לאנזו בולוקו, איש עסקים ולרוז מריה פונק אסלר. היא למדה שנה הנדסה אזרחית באוניברסיטת סנטיאגו. ב-1987 נבחרה למלכת היופי של צ'ילה ולאחר מכן נבחרה למיס יוניברס ובכך נהייתה הצ'יליאנית הראשונה הזוכה בתואר זה. היא התחילה את הקריירה הטלוויזיונית שלה בטלוויזיה הצ'יליאנית שם הנחתה שתי תוכניות ולאחר מכן עברה להתגורר באטלנטה, שם שימשה כמגישת חדשות במהדורה בשפה הספרדית של רשת CNN. ב-1990 הצטרפה לצוות ערוץ טלמונדו שזהו ערוץ הטלוויזיה דובר הספרדית הגדול ביותר בארצות הברית ושם הגישה בין היתר שני מגזיני חדשות, תוכנית לייף סטייל ואת התוכנית "הערב עם ססיליה בולוקו" שזכתה בשני פרסי אמי. ב-1993 הנחתה את טקס מיס תבל לצד דיק קלארק. ב-1996 החלה לקחת חלק בהנחיית התוכנית "Viva el lunes" שהיא התוכנית בעלת המדרוג הגבוה ביותר בהיסטוריה של צ'ילה ובאותה שנה שימשה כשופטת בתחרות מיס תבל. ב-2000 ייסדה בולוקו פסטיבל שירים. ב-26 במאי 2001 נישאה בולקו לנשיא ארגנטינה בעבר קרלוס מנם. ב-19 בנובמבר 2003 נולד בנם הראשון, מקסים סאול. הזוג נפרד באפריל 2007 והתגרש סופית במאי 2011. מדיה וקבצים בנושא ססיליה בולוקו בוויקישיתוף ססיליה בולוקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ססיליה בולוקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דיווה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דיווה – מונח באיטלקית המתאר דמות נשית בולטת דיווה (אלבום) – אלבום האוסף הראשון של הזמרת דנה אינטרנשיונל דיווה (שיר) – שיר של הזמרת דנה אינטרנשיונל, שזכה באירוויזיון 1998 Diva – שיר של הזמרת ביונסה רוני דיוה – רואה חשבון המכהן כמנכ"ל המכללה למינהל דיבה
טיסה 181 של איג'יפטאייר

טיסה 181 של איג'יפטאייר הייתה טיסה פנימית של חברת התעופה המצרית "איג'יפטאייר" שנחטפה בבוקר 29 במרץ 2016 בדרכה מנמל התעופה בורג' אל-ערב שבאלכסנדריה לנמל התעופה הבינלאומי של קהיר. לפי דרישת החוטף, הונחת מטוס האיירבוס A320, בעל רישום SU-GCB, בנמל התעופה לרנקה, קפריסין. על סיפון המטוס היו בעת החטיפה 56 נוסעים, 7 אנשי צוות ואיש ביטחון אחד. על פי מקורות מצריים, החוטף הוא אזרח מצרי בן 27 בשם סייף א-דין מוסטפא. המניע לחטיפה לא היה ברור. בתחילה נמסר כי ייתכן שהיא בוצעה כדי להשיג מקלט מדיני עבור החוטף. לאחר שחרור החטופים ומעצר החוטף התברר כי מדובר באדם תמהוני והרקע לחטיפה אינו ברור. חגורת הנפץ התבררה כמטען דמה. מחשש של חדירה לתחום האווירי של ישראל, הוזנקו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי. המטוסים חזרו לבסיסם לאחר שהמטוס החטוף נחת בלרנקה. בשעה 10:00, שעון ישראל, דווח כי החוטף החל לשחרר חלק מן הנוסעים. בהמשך דווח כי שוחררו כל אזרחי מצרים מקרב הנוסעים, וכי החוטף מחזיק בצוות המטוס ובארבעה בעלי דרכונים זרים. לאחר שבע שעות, שבמהלכן לא דרש החוטף דבר מלבד העברת מכתב שכתב לגרושתו, נכנע החוטף ונעצר בידי המשטרה המקומית. כל החטופים שוחררו בשלום. טיסה 209 של אפריקייה איירווייז מדיה וקבצים בנושא מטוס איירבוס A320, בעל רישום SU-GCB בוויקישיתוף ליעד אוסמו וסוכנויות הידיעות, מטוס מצרי נחטף לקפריסין; חשש לחגורת נפץ, באתר ynet, 29 במרץ 2016 תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 181 של איג'יפטאייר, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) תיק האירוע וגם לפי ההצהרה הרשמית של החברה, שהופצה בטוויטר ערוץ 7, בני הערובה שוחררו – החוטף נעצר, באתר ערוץ 7, 29 במרץ 2016. כיסוי האירוע ועדכונים מהחברה, אתר The Guardian
קרמין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כרמין – פיגמנט של צבע אדום בוהק המשמש כצבע מאכל אינדיגו כרמין – אינדיקטור pH המשמש גם כצבע מאכל יוסף קרמין – מתנדב להגנת היישוב, איש בית"ר ואצ"ל קארמין – להקת פופ אמריקאית
אשר מסטולין (הראשון)

רבי אשר פרלוב מסטולין (כונה דער גרויסער רבי אשר או רבי אשר הזקן; ה'תק"ך, 1759 – כ"ו בתשרי ה'תקפ"ז, 1826) היה בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין והאדמו"ר השלישי בשושלת קרלין. רבי אשר נולד בקרלין בשנת ה'תק"ך ללאה ורבי אהרן הגדול מקרלין, בגיל 12 התייתם מאביו ונתגדל אצל רבו וממלא מקום אביו רבי שלמה מקרלין. לאחר פטירת רבו בכ"ב בתמוז ה'תקנ"ב פנו רוב החסידים אליו. כיהן באדמו"רות בתחילה בקרלין עיר מגורי אביו, ומאוחר יותר, עקב כך שהפריעו שם לחסידים לגדל פאותיהם, ייסד את חצירו בסטולין. אחרי פטירת רבו רבי שלמה מקרלין נסע הרבה עם רעו רבי מרדכי מלעכוויטש לרבי ברוך ממז'יבוז', כן נסע לרבי פנחס מקוריץ, לאוהב ישראל מאפטא ולמגיד מקוז'ניץ אשר שדכו עם פייגה. לאחר נישואיו אלה התגורר זמן מה בקוז'ניץ וז'לחוב. בשנת תקנ"ט נאסר על ידי הממשלה הרוסית עקב הלשנה של המתנגדים יחד עם רבי שניאור זלמן מלאדי ה"בעל התניא" ורבי מרדכי מלעכוויטש ושוחרר בחודש כסלו באותה שנה. כמו כן עודד עליית חסידיו לארץ ישראל ופעל לגיוס כספים עבורם, ועמד בקשר עם רבי אברהם מקאליסק, מראשי עליית החסידים לארץ ישראל. בלט במיוחד בתפילותיו הנלהבות, ובהיותו בעל קול ערב, שימש רבות כשליח ציבור. וכך התבטא עליו המגיד מסטפין שמעיד הוא, שבביאת המשיח ושבעת הרועים עמו, יכבדו את רבי אשר מסטולין להתפלל לפני התיבה. ניהל את עדתו במשך שלושים וחמש שנה עד לפטירתו בקרלין בכ"ו בתשרי ה'תקפ"ז ושם נטמן. בנו רבי אהרן מילא את מקומו כאדמו"ר הרביעי בשושלת. לרב אשר לא היו ילדים מזיווגו הראשון, ומזיווגו השני נולדה לו בתו פרל. לפני פטירתו, לאחר פטירת אשתו השנייה, נסע על פי עצת נכדו לפולין, שם נישא לפיגה, על פי הוראת המגיד מקוז'ניץ. מזיווג זה נולד לו בנו אהרן. צאצאיו: פרל, אשת רבי אהרן יפה מלעכוויטש (נפטר ג' בשבט ה'תקס"ו), בנו של רבי מרדכי מלעכוויטש. בנם הוא רבי שלמה חיים פרלוב, מייסד חסידות קוידנוב רבי אהרן פרלוב מקרלין, ממלא מקום אביו ובעל מחבר "בית אהרן". קובץ בית אהרן וישראל, מאמרו של אברהם אביש שור, באתר היברובוקס אשר בן אהרן (1759-1826), מסטולין, דף שער בספרייה הלאומית רבי אשר הגדול – כונה כך כדי להבדילו מנכדו רבי אשר מסטולין (השני) עם זאת מדי פעם היה חוזר לזמן מה לקרלין, שם גם נפטר. אלטר אברהם שוורץ, מאורי אש, מכון משנת אברהם, ביתר עילית, עמ' קסט אלטר אברהם שוורץ, מאורי אש, מכון משנת אברהם, ביתר עילית, עמ' קע ועמ' קעב
תרבות ארכאולוגית

תרבות ארכאולוגית היא מכלול חוזר של סוגים של חפצים, מבנים ומונומנטים מתקופה ואזור ספציפיים שעשויים להוות את שרידי התרבות החומרית של חברה אנושית מסוימת בעבר. הקשר בין הטיפוסים הללו הוא התבוננות אמפירית. הפרשנות שלהם במונחים של קבוצות אתניות או פוליטיות מבוססת על הבנתם של ארכאולוגים. עם זאת, זה נתון לעיתים קרובות לוויכוחים לא פתורים בעולם המדע. מושג התרבות הארכאולוגית הוא יסוד לארכאולוגיה תרבותית-היסטורית. לקבוצות תרבותיות שונות יש פריטי תרבות חומריים הנבדלים הן מבחינה תפקודית והן מבחינה אסתטית עקב שיטות תרבותיות וחברתיות שונות. מושג זה נכון בקנה מידה רחב ביותר. לדוגמה, הציוד הקשור לחליטת תה משתנה מאוד ברחבי העולם. היחסים החברתיים לתרבות החומרית כוללים לרוב מושגים של זהות ומעמד. חסידי תאוריית הארכאולוגיה התרבותית-היסטורית משתמשים בתפיסה כדי לטעון שניתן להשתמש בקבוצות של תרבות חומרית כדי להתחקות אחר קבוצות עתיקות של אנשים שהיו או חברות המזהות את עצמן או קבוצות אתניות. תרבות ארכאולוגית היא מכשיר סיווג לסדר נתונים ארכאולוגיים, המתמקד בחפצים כביטוי של תרבות ולא של אנשים. ההגדרה הקלאסית של רעיון זה מגיעה מוויר גורדון צ'יילד: אנו מוצאים סוגים מסוימים של שרידים - סירים, כלים, קישוטים, טקסי קבורה וצורות בית - חוזרים כל הזמן יחדיו. מכלול כזה של תכונות קשורות נקרא "קבוצה תרבותית" או סתם "תרבות". אנו מניחים שתסביך כזה הוא הביטוי החומרי של מה שהיינו מכנים היום "עם". המקור באנגלית We find certain types of remains – pots, implements, ornaments, burial rites and house forms – constantly recurring together. Such a complex of associated traits we shall call a "cultural group" or just a "culture". We assume that such a complex is the material expression of what today we would call "a people". — Vere Gordon Childe, The Danube in Prehistory, Oxford University Press, 1929 הרעיון של תרבות ארכאולוגית היה מכריע לקישור הניתוח הטיפולוגי של עדויות ארכאולוגיות למנגנונים שניסו להסביר מדוע הם משתנים עם הזמן. ההסברים המרכזיים שהעדיפו על ידי היסטוריוני התרבות היו התפשטות צורות מקבוצה אחת לאחרת או הגירה של העמים עצמם. דוגמה פשטנית לתהליך עשויה להיות שאם לסוג חרס אחד היו ידיות דומות מאוד לאלו של הסוג השכן אבל הקישוטים על החרס דומים לשכן אחר, הרעיון לשתי התכונות עשוי היה להתפזר מהשכנים. לעומת זאת, אם סוג חרס אחד מחליף פתאום מגוון גדול של סוגי חרס באזור שלם, זה עלול להתפרש כקבוצה חדשה שנודדת פנימה עם הסגנון החדש הזה. מדיה וקבצים בנושא תרבות ארכאולוגית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר מסטולין

האם התכוונתם ל... אדמו"רי חסידות קרלין אשר מסטולין (הראשון) אשר מסטולין (השני)