laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יין סופר טוסקן

יין סופר טוסקן (באיטלקית: Super tuscan) הוא יין ממסך (בלנד) איטלקי שמערב זנים ענבים איטלקיים מקומיים עם זני ענבים מיובאים מצרפת או יין שמבוסס על זנים צרפתיים בלבד. סופר טוסקן היא הקטגוריה הבלתי רשמית של יינות טוסקנה והיא אינה נכללת בשיטת הסיווג של יינות איטליה. מקורם של יינות סופר טוסקן נעוץ בפרקטיקות המגבילות שהטילה שיטת האפלאסיונים DOC של אזור קיאנטי לפני שנות התשעים. במהלך תקופה זו קיאנטי היה צריך לכלול לא יותר מ-70% סנג'ובזה ולפחות 10% מענבי יין לבן מקומי. היצרנים שסטו מתקנות אלה לא יכלו להשתמש בשמו של הקיאנטי על גבי תוויות בקבוקי היין שלהם ונאלצו לסווג את יינותיהם כיין שולחני (vino da tavola) - הקטגוריה הנמוכה ביותר של יינות איטליה. בשנות השבעים סבלו יינות קיאנטי מביקוש מועט בשוק ונחשבו כבעלי איכות נמוכה. יצרני יינות טוסקנים רבים חשוב שהם יוכלו להפיק יין טוב יותר אם הם לא יעמדו בכללים המגבילים של תקנות ה-DOC. מרקזה פיירו אנטינורי היה הראשון שיצר את היין "בסגנון קיאנטי" שהתעלם מתקנות DOV, ושיווק ב-1971 את ממסך הסנג'ובזה-קברנה סוביניון שנודע בשם טיינאנלו (Tignanello) ב-1978. יצרנים אחרים הלכו בעקבותיו ובמהרה החלו מחירי היינות הסופר טוסקן לעלות על מחיריהם של כמה מסוגי הקיאנטי הידועים ביותר. במקום לסמוך על פרסומו של אזור קיאנטי, יצרני יין סופר טוסקן ניסו ליצור יין מותגי שיהיה ידוע בזכות עצמו. בשלהי שנות השמונים התפשטה לאזורים אחרים של טוסקנה המגמה של יצירת יינות באיכות גבוהה שלא קיבלו את הסיווג DOC, כמו גם לפיימונטה ולונטו. נעשה ניסיון להתאים את תקנות יינות קיאנטי DOC נעשו על מנת "לתקן" את סוגיית סופר טוסקן, כך שרבים מיינות סופר טוסקן המקוריים יוכלו לקבל את כינוי המקור קיאנטי DOC/G. בעוד שיצרנים רבים הכשירו את יינות הסופר טוסקן שלהם כדי שיוסמכו לתקנות DOC, הרי שרבים לא עשו כן והמשיכו להשתמש בכינוי מקור פחות מגביל וסווגו כיינות טוסקנה בלבד. בנוסף ליינות מבוססי עינב סנג'ובזה, רבים מיינות הסופר טוסקן הידועים מבוססים על "ממסך-בורדו", כלומר על שילוב זנים שונים של ענבים מאזור בורדו (במיוחד קברנה סוביניון ומרלו). ענבים אלה אינם במקור מהאזור, אלא יובאו ונשתלו מאוחר יותר. האקלים בטוסקנה הוכח כטוב מאוד לגידול ענבים אלה. אחד מהיינות הסופר-טוסקן המוצלחים ביותר היה "ממסך-בורדו" בשם ססיקאיה (Sassicaia) שיוצר על ידי "טנוטה סן גואידו" (Tenuta San Guido). עברית סיפורי 'סופר טוסקן', באתר מגזין יין וגורמה, 15 בינואר 2012 טעימת יינות סופר טוסקן, בלוג "יין ואוכל מישראל" סופר טעימה של סופר טוסקן, באתר בקבוק דניאל רוגוב, גלריה, מבחר מיינות סופר טוסקן בישראל, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2010 אנגלית יינות סופר-טוסקן באתר יינות טוסקנה ג'יימס סקלינג, סופר-טוסקן, פורבס, 24 בספטמבר 2002 מבוא ליינות סופר-טוסקן", knowital.com "תופעת הסופר-טוסקן", lctwinery.com‏, 12 באוגוסט 2011 "יינות סופר-טוסקן", ויין ספקטייטור לטי טיג, "האם יינות סופר-טוסקן הם עדיין סופר ?", Food & Wine, דצמבר 2006
SSRN

SSRN (ראשי תיבות של Social Science Research Network; בעברית: רשת המחקר של מדעי החברה) הוא מאגר דיגיטלי פתוח המוקדש להפצה מהירה ולהנגשה של מחקר בתחומי מדעי החברה והרוח. האתר נחשב מרכזי וחשוב במחקר האקדמי, במיוחד בכלכלה, מימון, חשבונאות, ניהול ומשפטים. האתר נוסד בשנת 1994 על ידי הכלכלן האמריקאי מייקל ג'נסן. הנשיא והמנכ"ל הוא כעת גרג גורדון. ככלל, מאמרים בפורמט PDF מועלים לאתר על ידי מחבריהם, לעיתים בגרסה ראשונית שטרם התפרסמה או התקבלה לפרסום, ומאותו הרגע יכול כל אדם להורידם בלא תשלום. הורדת מאמרים שכבר פורסמו בכתבי עת מסחריים כרוכה לעיתים בתשלום. משתמשים יכולים להירשם לשירות הודעות במאות תחומי התמחות ולקבל לתיבת הדואר האלקטרוני מידי כמה ימים ידיעונים (e-journals) עם תקצירי מאמרים חדשים בתחומי העניין שלהם. SSRN מציע דירוג של כותבים ומאמרים לפי מספר ה"הורדות" שלהם באתר. האתר אף מציע דירוג של בתי ספר ופקולטות בתחומים השונים על פי סך ההורדות של מאמרי אנשי הסגל שלהם. דירוגים אלה הם בינלאומיים, כלומר משתתפים בהם כל המוסדות שחוקריהם מעלים את פרסומיהם לאתר. במאי 2016 נרכש המאגר על ידי הוצאת אלסוויר. אתר האינטרנט הרשמי של SSRN (באנגלית) SSRN, ברשת החברתית אקס (טוויטר) SSRN, הבלוג הרשמי Link by Link - Now Professors Get Their Star Rankings, Too, a New York Times article, June 2008 להגנה על דירוגים אלה ראו: Bernard S. Black and Paul Caron, "Ranking Law Schools: Using SSRN to Measure Scholarly Performance", SSRN link
אוסף פיליפי

אוסף פיליפי הוא אוסף כיסויי ראש מתחומי האמונה, הדת והרוחניות. אוסף פיליפי הוא האוסף הפרטי של איש העסקים דיטר פיליפי, יושב ראש חברת Herweck AG מזארבריקן. האוסף מתמקד ביותר מחמש מאות כיסויי ראש המקובלים בדתות שונות: נצרות, אסלאם, יהדות, קאו-דאי, שינטו, בודהיזם, סיקיזם וקהילות אמונה נוספות. בנוסף לכך מכיל האוסף מעל למאה פריטים מתחום הכמורה והכנסייה, כמו למשל הנעליים של האפיפיור, הכפפות האפיפיוריות, פליומים, צלב-חזה, טבעות בישוף, כלי פורצלן של האפיפיור, רצועות גלימה, צעיף חשמנים ורבים אחרים. כמו כן כולל האוסף 52 שרוכי-חזה (פתילי-חזה), חלקם פריה של מלאכת-יד קישוטית מפרכת. על שרוכי-החזה נושאים האפיפיור, החשמנים והבישופים בכנסייה הרומית-קתולית את צלבי-החזה שלהם. נכון לעכשיו האוסף אינו מוצג לציבור, אולם נפתח למבקרים בעלי-עניין בהרשמה טלפונית מראש. האוסף נמצא בקירקל, חבל הסאר. בתחילה תיפקד כיסוי-הראש כאמצעי הגנה. במהלך ההיסטוריה התווסף לכך התפקיד הסימבולי: כיסוי-הראש העיד על מוצא האנשים, מעמדם, עיסוקם, שייכותם ומיקומם בהיררכיה. לבסוף התווסף התפקיד הקישוטי. קבוצת כיסויי-הראש הדתיים והרוחניים מהווה פלח קטן מעולם הכובעים. כשהנציגים והנכבדים השונים חובשים אותם, הם מאפשרים ליודעי דבר לזהות את ההשתייכות והמעמד שלהם. בנוסף לכך מתפקדים חלק מכיסויי-ראש גם כקישוט, כשהם מיוצרים מחומרים יקרים, נדירים ורבי-ערך או מעובדים ממתכות אצילות ואבני-חן. כיום נודעת לתפקיד ההגנה חשיבות פחותה יותר. אוקטובר 2010 עד יולי 2011: חלק קטן מהאוסף מוצג על ידי מוזיאון ההיגיינה הגרמני במסגרת התערוכה "Kraftwerk Religion". מרץ עד אפריל-2011: סניף הבנק Sparkasse בזארבריקן, הסניף המרכזי ברחוב Neumarkt. 3 ביולי עד 30 באוקטובר 2011: התערוכה Alles Kopfsache - Hut, Helm, Tuch & Co במוזיאון התעשייה LWL ב-Henrichshütte, Hattingen Philippi, Dieter (2009). Sammlung Philippi – Kopfbedeckungen in Glaube, Religion und Spiritualität. St. Benno Verlag, Leipzig. ISBN 978-3-7462-2800-6. Smoltczyk, Alexander (2008). Vatikanistan - Eine Entdeckungsreise durch den kleinsten Staat der Welt. Wilhelm Heyne Verlag, München. ISBN 978-3-453-15434-6. p. 92 כיסויי-ראש וחפצים נבחרים אחרים מאוסף פיליפי קלנסווה (القلنسوة) – בכנסייה האורתודוקסית הקופטית חובשים אותו בישופים ואנשי כמורה המשתייכים למעמד הנזירות. סולי דאו (זוקטו, פילאולוס, כיפת שייטל) ממשי לבן – חובש אותו האפיפיור סאגארווארט – חובשים אותו כמרים בכירים בכנסייה הארמנית האפוסטולית סאטורנו (קאפלו רומאנו) של כומר בכיר עם רקמות מעודנות מחוט זהב ובּוּיוֹ (Bouillon) שטריימל – יהודים חסידיים חובשים אותו בשבתות וחגים בארט קורהסן-ואלדק – כמרים פרוטסטנטיים חובשים אותו יחד עם הגלימה בשירות מחוץ לכנסייה טאם קוואם מאו – חובשים אותו בקאודאיזם חשמנים מהמפלגה הכחולה פאן זְוָוה (כובע עם אוזניים ארוכות) – חובשים אותו בבודהיזם הטיבטי פנדיטים מאסכולת ניינגמה אימאם סאריק – חובשים אותו באסלאם מנהלי תפילה ואימאמים, בעיקר במצרים נעלי-בית אדומות, יוצרו על ידי סנדלר האפיפיור, אדריאנו סטפאנלי, נווארה – נועל אותם הוד קדושתו האפיפיור בנדיקטוס ה-XVI. מדיה וקבצים בנושא אוסף פיליפי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסף פיליפי (בגרמנית ובאנגלית) אוסף פיליפי, הבלוג הרשמי דף הבית של אוסף פיליפי מן העיתונות
משולש סגול

משולש סגול הוא טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות העומד על קודקודו וצבעו סגול, שהיווה תג אשר שימש לסימון אסירים במחנות ריכוז נאציים במלחמת העולם השנייה. הטלאי שימש לסימון אסירים מדת "תלמידי המקרא" (גרמנית: Bibelforscher), כפי שנודעו אז עדי יהוה, שמטעמי מצפון התנגדו לשירות בצבא. הם כונו לעיתים בלעג "הליצנים של מעלה" (גרמנית: Himmelskomiker). בזמן מלחמת העולם השנייה רצחו הנאצים כ-2,000 עדי יהוה, כ-250 על ידי הוצאה להורג. תג זה ניתן גם לחברים מקבוצות האדוונטיסטים, הבפטיסטים והפציפיסטים שחיו בגרמניה, אך אלה היוו יחד פחות מאחוז אחד מנושאי הסימון. סימון הקבוצות באמצעות הטלאי הסגול ולבסוף השמדתן, נעשה כחלק מהתנגדות הנאצים לקבוצות מיעוט אשר פירשו מחדש את התנ"ך. US Holocaust Memorial Museum summary "Jehovah's Witnesses in Germany" University of Minnesota's Center for Holocaust and Genocide Studies "Jehovah's Witnesses in National Socialist concentration camps, 1933-45," by Johannes S. Wrobel, Religion, State and Society vol. 34, no. 2 (June 2006), 89-125 Purple Triangles: A Story of Spiritual Resistance by Jolene Chu, originally published in Judaism Today, No. 12, Spring 1999 Purple Triangle: An Untold Story of the Holocaust Sustained Through Terrible Trials by Éva Josefsson, The Watchtower June 1, 1998 Jehovah's Witnesses: Courageous in the Face of Nazi Peril, Awake! July 8, 1998 They Triumphed Over Persecution, The Watchtower March 1, 2003 הם גברו על רדיפות(הקישור אינו פעיל) המצפה 1 במרס ,2003 ניצולי אושוויץ, וביניהם עדי־יהוה, מציינים 70 שנה לשחרור המחנה Johannes S. Wrobel, Jehovah’s Witnesses in National Socialist Concentration Camps, 1933 – 45, Religion, State & Society, Vol. 34, No. 2, June 2006, pp. 89-125 "The concentration camp prisoner category ‘Bible Student’ at times apparently included a few members from small Bible Student splinter groups, as well as adherents of other religious groups which played only a secondary role during the time of the National Socialist regime, such as Adventists, Baptists and the New Apostolic community (Garbe 1999, pp. 82, 406; Zeiger, 2001, p. 72). Since their numbers in the camps were quite small compared with the total number of Jehovah’s Witness prisoners, I shall not consider them separately in this article. Historian Antje Zeiger (2001, p. 88) writes about Sachsenhausen camp: ‘In May 1938, every tenth prisoner was a Jehovah’s Witness. Less than one percent of the Witnesses included other religious nonconformists (Adventists, Baptists, pacifists), who were placed in the same prisoner classification.’".) Bibelforscher Holocaust Revealed
נגוסיאן

נֶגוֹסיאָן (בצרפתית: négociant) הוא המונח הצרפתי לסוחר יין שאוסף את יבולם של כורמים או ייננים זעירים ומוכר את תוצרתם תחת שמו שלו. נגוסיאנים רוכשים הכול מענבים, המשך בתירוש וכלה ביינות במצבים שונים של גימור. במקרה של ענבים או תירוש, הנגוסיאן מייצר בעצמו את היין. אם הוא רוכש יינות שכבר עברו תסיסה בבקבוקים, הוא יכול להמשיך ולישן את היין, לערבב אותו עם יינות אחרים או פשוט לשווק אותו כפי שהוא. הנגוסיאן מוכר את המוצר הסופי תחת שמו ולא תחת שמו של יצרן הענבים או היין המקורי. חלק מהנגוסיאנים ידועים בשל סגנון יינותיהם. נגוסיאנים, שגם נקראים סוחרי יינות, היו הכוח השולט במסחר היין עד לפני 25 שנה מסיבות שונות: היסטורית לבעלי הכרמים ויצרני היין לא הייתה כל גישה ישירה לצרכנים. היה יקר מדי למגדלים לרכוש מכלי סחיטה ומכונות בִּקבוק הנחוצים להפקת היין המוגמר. היו אנשים שהייתה בבעלותם כמות קטנה של כרם יחידני בעל איכות גבוהה במיוחד (lieu-dit), פירוש הדבר היה שלמגדל הענבים הייתה לעיתים כמות יין בלתי מספקת על-מנת ליצור יין משל עצמו. לפי חוקי הירושה הצרפתיים, הבעלות על הכרמים התחלקה מחדש מדי דור עד שלצאצאים לא נותרה יותר מאשר שורה אחת של גפנים, שלא הייתה מספיקה כדי למלא חבית. מאחר שמחיריהם של אפלאסיוני פרימייר קרו הם בדרך-כלל גבוהים מאשר יינות מאזורים אחרים, יכול היה המגדל להרוויח כסף רב יותר אם ימכור את תוצרתו כפרימייר קרו, מאשר אם הוא יערבב אותה עם תוצרתו של אפלאסיון נחות יותר. נגוסיאנים רבים הם גם בעלי כרמים בעצמם. בבורגון למשל, נגוסיאנים כמו בּוּשָׁאר פֵּר א פילס ופייברלי הם מבעלי הכרמים הגדולים ביותר. דוגמאות ידועות בבורגון הם לואי ז'אדו, ז'וזף דרוהין, ונסן ז'יררדן, בבוז'ולה ז'ורז' דיבף ובעמק הרון גיגאל, ז'אן-לוק קולומבו וג'אבולה. ג'נסיס רובינסון (עורכת), "נגוסיאן", אנציקלופדיית אוקספורד ליין (מהדורה שנייה), הוצאת אוניברסיטת אוקספורד
פסל הנפת חרמש

"פסל הנפת חרמש" (2002) הוא פסל מאת האמנית הישראלית אפרת נתן. "פסל הנפת החרמש" מהווה חלק מעיסוקה של נתן, ילידת קיבוץ כפר רופין, בהווי הקיבוצי. הפסל מורכב מ-12 חרמשים המונחים זה על זה ויוצרים צורה של מעין מניפה. המבנה המעוגל מאזכר ייצוגים פוטוריסטים ואף מבנים סוציאליסטיים-סמליים כגון "מונומנט לאינטרנציונאל השלישי" (1919) או תוכנית המתאר של מושב נהלל. יגאל צלמונה טען כי הפסל משלב בין אלמנטים סוציאליסטים אוטופיים, כגון החרמש וצורת המעגל, המאזכרת גם את ריקוד ה"הורה", לבין האנשה של המוות ומלאך המוות, שהחרמש מהווה את אחד מסמליו האיקונוגרפים. בנוסף, מאזכר צלמונה גם את "ריקוד המוות", בו מובלים המתים על ידי מלאך או שלד הנושא חרמש. פסל הנפת חרמש באתר מוזיאון ישראל פסל הנפת החרמש בכתב העת של בצלאל ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 450.
לאוואל (קנדה)

לאוואל (בצרפתית: Laval) היא עיר בפרובינציית קוויבק בקנדה. זו העיר השלישית בגודלה בפרובינציה וה-13 בגודלה בקנדה, עם אוכלוסייה של 401,553 (נכון לשנת 2011). ההתיישבות הראשונה במקום נעשתה בידי ישועים בשנת 1636. עד תחילת המאה ה-20 האזור היה מיושב בצורה כפרית. בתקופה זו נוסדו מספר רב של עיריות, עד שבשנת 1965 ממשלת קוויבק החליטה לאחד את כלל העיריות באי לעירייה אחת, ובכך נוסדה לאוואל. צרפת לאוואל, צרפת צרפת ניס, צרפת ישראל פתח תקווה, ישראל אוסטריה קלגנפורט, אוסטריה מדיה וקבצים בנושא לאוואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאוואל (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של לאוואל (באנגלית) לאוואל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיסני ג'וניור

ערוץ דיסני ג'וניור (באנגלית: Disney Jr.; בעבר נכתב בתור Disney Junior) הוא ערוץ טלוויזיה בבעלות חברת וולט דיסני, הערוץ החל לפעול בתחילת 2011. בערוץ משודרות סדרות ותוכניות שקהל היעד שלהן הוא ילדים בגילאים שנתיים עד 12 שנים. בישראל הערוץ החל את שידוריו ב-18 ביולי 2011 ב-yes וב-27 בנובמבר 2013 ב-HOT. הערוץ משודר באפיק 84 ב-Yes ב-HOT בערוץ 79 והחל מ-1 באוקטובר 2017 התחיל לשדר גם בסלקום tv, וכן תכנים ממנו ב-VOD של שלושת החברות. מיקי ומכוניות המירוץ נדב ידי זהב מועדון החברים של מיקי מאוס צומת ג'ונגל סוכן מיוחד אוסו ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא הנסיכה סופיה הראשונה חבורת 7ג' מיילס מהמחר אלנה מאוולור דוק רופאת צעצועים כוח פיג'יי ג'ייגנטו והדינוזאורים משמר האריות גולדי והדב ערפדינה גורים וחברים הסרטים המצוירים של מיני בקצב הדמיון קייט ומים-מים חייג'מות חבורת איינשטיין השריף קאלי במערב הפרוע צום צום קצרים חבריי טיגר ופו מ.ו.ת.ק - משלוח ותובלת קטנטנים חבובוטף רוקטיר בלואי מירה, בלשית מלכותית מיקי מאוס: כייף של בית ספיידי וחבריו המופלאים צוות תרנגול אליס במאפיית הפלאות יוריקה! צוות פיירבאדס לאקי דאק: ברווז בר מזל (סרט טלוויזיה) מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות (ספיישל טלוויזיוני) מלחמת הכוכבים: הרפתקאות של ג'דיי צעירים חתלתולי על אריאל קיאה וגיבורי קימוג'ה הגורים הבנאים צעצוע של סיפור בקיצור טין טן נחש כמה אני אוהב אותך טימי הטלה עיר הקטרים תותית גספר וליסה פינת הציפורים דובים ונהנים רון הברווזון חוות דינו אלאדין בת הים הקטנה אגדת טרזן טימון ופומבה 101 דלמטים: הסדרה לילו וסטיץ': הסדרה חברת וולט דיסני ערוץ דיסני פלייהאוס דיסני מדיה וקבצים בנושא דיסני ג'וניור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיסני ג'וניור (באנגלית) (באנגלית) דיסני ג'וניור, ברשת החברתית פייסבוק דיסני ג'וניור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיסני ג'וניור, ברשת החברתית אינסטגרם דיסני ג'וניור, ברשת החברתית טיקטוק דיסני ג'וניור, סרטונים בערוץ היוטיוב דיסני ג'וניור, באתר פינטרסט ערן בר-און, ערוץ נולד: "דיסני" השיקה את "דיסני ג'וניור", באתר ynet, 17 ביולי 2011 לי-אור אברבך, ‏הוט מעלה היום ערוץ ילדים חדש: דיסני ג'וניור, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2013
כריסטופר טיי

כריסטופר טיי (באנגלית: Christopher Tye; ‏סביבות 1505 - סביבות 1572) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי, שלמד באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1545 היה לדוקטור למוזיקה הן בקיימברידג' והן באוקספורד. טיי היה מדריך המקהלה של קתדרלת אילי מסביבות שנת 1543 ומשנת 1559 כיהן גם כנגן עוגב במקום. דף השער של "מעשי השליחים" מאת טיי (לונדון 1553) מתאר אותו כ"אחד מאצילי הקאפלה המכובדת ביותר של הוד מעלתו", וייתכן שהיה המורה למוזיקה של המלך אדוארד השישי, שתואר כמי שציטט את אביו, הנרי השמיני שאמר, כי לאנגליה יש רק אל אחד, אמת אחת ודוקטור אחד לאמנות המוזיקה, הלא הוא דוקטור טיי, הנערץ על שליטתו בהרמוניה של המוזיקה. טיי נשאר באלי בתקופת שלטונה של המלכה הקתולית מרי, על אף העדפתו הברורה לפרוטסטנטיות. ב-1560 או 1561 התפטר ממשרתו באלי, שם החליף אותו בתפקידו רוברט וייט (שאף נשא לאישה את בתו), התקדש לכנסייה והיה לרקטור של דודינגטון אשר במחוז קיימברידג'. הוא מת ב-1572 או 1573, עדיין פעיל כנראה בתקופת שלטונה של אליזבת, כדברי אנתוני ווד: ד"ר טיי היה אדם קפריזי ונוח לכעוס, בעיקר באחרית ימיו, ולפעמים ניגן בעוגב בקאפלה של המלכה אליזבת, כשסברה שמוזיקה יש הרבה אך הנאה לאוזן אין, הייתה שולחת אליו את שמש הכנסייה להגיד לו שהוא מזייף בנגינתו; ותשובתו על כך הייתה, שאוזניה הן שמזייפות. המוזיקה של טיי לכנסייה הקתולית כוללת מזמורי תפילה ומיסות - ידועה בעיקר מיסה המבוססת על השיר "רוח המערב" (המהווה בסיס גם למיסות מאת ג'ון טאוורנר וג'ון שפארד). עוד חיבר יצירות באנגלית לכנסייה האנגליקנית, בהן מוזיקה לטקסי תפילה ומזמורים, ויצירות להרכבי ויולים. כריסטופר טיי, באתר ספוטיפיי כריסטופר טיי, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטופר טיי, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטופר טיי, באתר Discogs (באנגלית) כריסטופר טיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פול דו ודייוויד מאטר, הערך "כריסטופר טיי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין דו ומאטר
קנולי

קנולי (בסיציליאנית: Cannolu (spicialità); באיטלקית: Cannolo siciliano) הוא קינוח איטלקי מסיציליה המורכב מבצק מתוק מטוגן דמוי צינור הממולא במילוי מתוק, לרוב מגבינת ריקוטה, וניל, שוקולד או שבבי שוקולד. הקנולי, כקינוחים רבים אחרים, הומצא בסיציליה לפני מאות שנים. את הקנולי ניתן למצוא במאפיות ובמסעדות המובחרות באיטליה והוא מאכל בלתי נפרד מן המטבח הסיציליאני. המילה קנולי היא צורת הרבים של המילה קנולו שפירושה המילולי הוא צינור קטן. בסצנה מפורסמת בסרט "הסנדק" משנת 1972 אומר פיטר קלמנצה לרוקו למפונה, לאחר שהשני רצח את פולי: "השאר את האקדח, קח את הקנולי", משפט המעיד על פופולריות המאכל בקרב מהגרים איטלקיים בארצות הברית. בסרט "הסנדק חלק שלישי" קוני קורלאונה מרעילה את דון אולטבלו באמצעות קנולי. בהתאם לקישור תרבות זה, בין הקנולי למהגרים איטלקיים בארצות הברית, ולמאפיה גם בסדרה "הסופרנוס" נוהגות הדמויות להעניק במתנה קנולי. קנולי - אוכל - ynet / משי גולדמן, באתר ynet "Leave the gun, take the cannoli" ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פהו

פֶהוּ (באנגלית עתיקה, נהגה כשה"פ" רפה) הנכתבת ᚠ או פה (בנורדית עתיקה) היא רונה המייצגת את הצליל "פ" רפה (f) באלפבית פות'רק מאוחר. משמעות הרונה "עושר". משמעותה המקורית הייתה "בקר" או "צאן" רב. הרונה מסמלת את האל פריי מהמיתולוגיה הנורדית. צורתה של הרונה פהו מהווה התפתחות של האות מהאלפבית האטרוסקי אשר התפתח מהוו באלפבית הפיניקי (), בדומה לאות היוונית דיגמא (Ϝ). האות מקבילה לאות פייהו (f) באלפבית הגותי. מדיה וקבצים בנושא פהו בוויקישיתוף
ילנה (סרט, 2011)

ילנה (ברוסית: Елена) הוא סרט דרמה רוסי בבימויו של אנדריי זוויאגינצב שזכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל קאן ב-2003. הסרט ילנה הוא זוכה פרס העיבוד התסריטאי הטוב ביותר של פסטיבל סאנדנס, וזכה גם בפרס מיוחד בפסטיבל קאן 2011, ובפרסים בפסטיבלי הסרטים של גנט בבלגיה ודרבן. ילנה וולדימיר - זוג מבוגר. הם שייכים לשכבות חברתיות שונות בחברה: הוא עשיר, היא לא. לכל אחד מהם יש ילדים מנישואים קודמים: לילנה - בנה, סרגיי, שמתמודד עם קשיים, לוולדימיר - הבת יקתרינה. אחרי שוולדימיר מאושפז בבית החולים עקב התקף לב, הוא מסרב לבקשתה של ילנה לסיוע כלכלי למשפחתו של סרגיי והיא מחליטה שכדי לקבל את כל הונו לאחר מותו, היא תצטרך להעלים את בתו יקתרינה. לבסוף ילנה הורגת את ולדימיר ושורפת את הטיוטות הראשונות של צוואתו. בהיעדר תיעוד הכסף מתחלק בין ילנה ליקתרינה ומכאן אילך מתפתחת מערכת יחסים בין האם לבת החורגת. "ילנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ילנה", באתר נטפליקס "ילנה", באתר AllMovie (באנגלית) "ילנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ילנה", באתר Metacritic (באנגלית) "ילנה", באתר אידיבי "ילנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ילנה באתר film.ru (ברוסית)
אבנר אברהמי

אבנר אברהמי (נולד ב-22 ביולי 1953) הוא עיתונאי, עורך ומעצב. ערך את מוספי "הארץ", "מעריב" ו"אודיסאה". הוא שותף מייסד ב-Spotad. למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים, במחלקה לעיצוב גרפי (סיים ב-1981). עבד כעורך בקול ישראל, בשבועון "כותרת ראשית" ובעיתונים "מעריב" ו"הארץ" בתפקידי עריכה, כתיבה ועיצוב. בין היתר ערך את מוספי סוף השבוע של "הארץ" (עם אהוד אשרי) ושל מעריב. כמו כן חיבר עם אפרים סידון שני ספרי קומיקס, "לחיות מהתנ"ך" א' ו-ב' (הוצאת "כתר"), ועם דודו גבע את המדור "הדרך אל האושר" ב"מעריב". בין 2002 ל-2012 פרסם, עם אשתו הצלמת רלי אברהמי, את המדור "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג מאות משפחות מכל רחבי הארץ באמצעות צילום וריאיון. המדור יצא לאור כאלבום ב-2010 ("מצב משפחתי", הוצאת "קרפד-מודן") והוצג בתערוכה במוזיאון ארץ ישראל (אצרה גלי גור זאב). אחר כך עבר המדור ל"מעריב". ב-2005 ייסד עם אבי שקד ועם אייל ריבלין את חברת "שוונג" ליצירת תקצירים של "כל מה שנכתב בתחום הספרות והמחקר המדעי". מ-2011 שותף עם שגיב בן שאול בחברת "ספוטאד", שהחלה את דרכה בפיתוח מערכת שמדביקה בולים אינטראקטיביים להודעות דוא"ל ובהמשך, מ-2013, מפתחת פלטפורמה ליצירת קמפיינים פרסומיים ברשתות הסלולר. ב-2018, בשם א.א. אונגר (A.A Unger), יצר אברהמי את "הפסיכולוג השולחני" (Desk Therapist) – פסל שמהנהן בתגובה לכל תזוזה, המדמה לפסיכולוג שמגיב בחיוב לדברי המטופל שלו. רלי ואבנר אברהמי, מצב משפחתי, הוצאת "קרפד" ומודן הוצאה לאור, 2010 אבנר אברהמי, פולג - מסע חיים, טפר, 2022 מדיה וקבצים בנושא אבנר אברהמי בוויקישיתוף אתר הבית של שוונג מאמרי אבנר אברהמי, באתר "הארץ" אמילי גרינצווייג‏, קורה במשפחות הכי טובות, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2011 אבנר ורלי אברהמי, משפחת אברהמי מספרת כיצד התחיל המדור "מצב משפחתי", באתר הארץ, 3 בספטמבר 2010 מידע על אבנר אברהמי בקטלוג הספרייה הלאומית אבנר אברהמי, דף שער בספרייה הלאומית רועי ברק, ‏רלי ואבנר אברהמי מצטרפים ל"מעריב" עם המדור "מצב משפחתי", באתר גלובס, 9 באוגוסט 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רלי אברהמי

רֵלי אברהמי (נולדה בבאר שבע ב-3 בפברואר 1960) היא צלמת עיתונות ישראלית. בין השנים 1984–1986 למדה צילום במכללת הדסה בירושלים ומ-1986 עסקה בצילום דיוקנים בעיתונות הישראלית, בעיקר במוסף "סופשבוע" של "מעריב" ובמוסף "הארץ" (בין השנים 2002–2011). בשנת 2011 חזרה למעריב. משנת 2000 מרצה לצילום במכללת הדסה. שי גולדן אמר אודותיה בראיון באוגוסט 2011: "רלי אברהמי היא אחת מצלמות העיתונות והמגזין החשובות והטובות ביותר." משנת 2002 פרסמה יחד עם בעלה, העיתונאי והמעצב אבנר אברהמי, את המדור הפופולרי "מצב משפחתי" במוסף "הארץ", שהציג משפחות ברחבי הארץ באמצעות צילום וראיון מובנה משאלות קבועות. במהלך השנים הציגה מספר תערוכות צילומים בישראל ובחו"ל, זוכת פרס ליאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב לשנת 2004 ופרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום מטעם מוזיאון ישראל לשנת 2014. 2010 - "Family files" - המוזיאון היהודי במינכן 2010 - "בטבעת זו" - בית התפוצות בתל אביב 2009 - "יומן" - תערוכת יחיד בגלריית החוג לצילום במכללת הדסה בירושלים 2008 - "49th October salon", בלגרד + זכייה בפרס 2005 - "Menier Gallery, "Conflicted, לונדון 2005 - "Martin Gropious-Bau, "Die Neuen Hebraer, ברלין 2004 - "מוכרי הפרחים", תערוכת יחיד, זוכת פרס לאון קונסטנטינר לצילום, מוזיאון תל אביב 1994 - "Bamot" המוזיאון היהודי, וינה 1993 - "קבוצות עובדים בפרובאנס" - קמרה אובסקורה, תל אביב 1992 - "תל אביב תיעוד זמני", מוזיאון תל אביב רלי ואבנר אברהמי, מצב משפחתי, הוצאת "קרפד" ומודן הוצאה לאור, 2010 גיל חובב, אוכל של סבתא (צילומי מנות - איתיאל ציון ; צילומי דיוקן - רלי אברהמי), הוצאת "קרפד" ומודן הוצאה לאור, 2008 מדיה וקבצים בנושא רלי אברהמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רלי אברהמי קורות חיים ורשימת תערוכות מאמרי רלי אברהמי, באתר "הארץ" רלי ואבנר אברהמי מצטרפים למוסף 'סופשבוע' של מעריב, 9 באוגוסט 2011 אמילי גרינצווייג‏, קורה במשפחות הכי טובות, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2011 אבנר ורלי אברהמי, משפחת אברהמי מספרת כיצד התחיל המדור "מצב משפחתי", באתר הארץ, 3 בספטמבר 2010 רלי אברהמי, באתר Discogs (באנגלית) רלי אברהמי, דף שער בספרייה הלאומית אמילי גרינצווייג‏, קורה במשפחות הכי טובות, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2011