M60 פטון

M60 פטון הוא טנק מערכה אמריקאי, שנכנס לשירות בשנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-20, ומשרת עד היום בצבאות רבים בעולם. הטנק שירת גם בצה"ל ונקרא מגח. ה-M60 פטון הוא האחרון בסדרת טנקים שראשיתה ב-M26 פרשינג. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, כחלק ממרוץ החימוש עם ברית המועצות, החלו האמריקאים לחפש מחליף ל-M48 פטון. הטנק החדש נועד להיות מענה הולם לטנקי ה-T-55, כמו גם לפיתוחים סובייטיים צפויים, ולכן נקבע שהחימוש העיקרי יהיה תותח 105 מילימטר. הטנק היה דומה חיצונית ל-M48, וירש ממנו את צריחון המפקד. המנוע היה דומה למדי, וכך גם תיבת ההילוכים. התובה הייתה שונה מעט מבחינת הזווית בקדמת הטנק, אך פרט לכך דומה מאוד. הצריח היה גם הוא דומה מאוד. למעשה ההבדל העיקרי היחיד יחסית עם ה-M48 היה תותח ה-105 מילימטר. הכנסת גרסה זו לשירות ב-1960 הייתה חפוזה, לפני שהיווה שיפור משמעותי על קודמו, ולכן ב-1963 הופיעה הגרסה הבאה. הדגם הזה היה דגם הייצור עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. צריח חדש, מוארך ובעל תכונות מיגון טובות יותר הותקן, והיה השיפור העיקרי בטנק. השריון היה מעט עבה יותר. מלבד זאת נעשו מספר שינויים בטנק במהלך השרות: הוספת לוחות שריון במקומות קריטיים בצריח. החלפת הנוזל ההידראולי בנוזל פחות דליק. הוספת מערכות אינפרה אדום פסיביות לנהג, לתותחן ולמפקד. שינוי תצורת המנוע על מנת לאפשר החלפה מהירה יותר. לקראת סוף השירות של הטנק בצבא האמריקאי, נוספו לוחות שריון ריאקטיבי. ה-M60A2 היה ניסיון כושל לשלב משגר טילי נ"ט לתוך מערכות הנשק של ה-M60. הטנק היה חמוש בתותח 152 מילימטר, ששימש גם כמשגר לטילי ה-MGM-51 (בדומה לזה ששימש את ה-M551 שרידן). על מנת לאפשר את השימוש בתותח הוחלפו מערכות רבות בטנק, כולל החלפת הצריח כולו. התוצאה הייתה טנק לא אמין, במיוחד מבחינת החימוש העיקרי. התותח/משגר-טילים סבל מבעיות אי-דיוק ותקלות שיגור, ולמעשה סיכן את צוות הטנק. בשל מורכבותם זכו הטנקים לכינוי הבלתי רשמי "חללית", וכל 525 הפטונים מגרסה זו הוסבו לטנקי-גישור, טנקי-חילוץ, וטנקי הנדסה (עם כף דחפור ותותח 165 מילימטר נגד ביצורים). הגרסה האחרונה של הטנק נכנסה לשירות ב-1978. בניגוד ל-M60A2, האמריקאים בחרו שלא לעשות שינויים נרחבים בתכנון המקורי. הטנק כלל את כל השינויים שנעשו ב-M60A1 לאורך השנים, שהוכנסו לתוך חבילה סטנדרטית אחת. בנוסף היו השינויים העיקריים הבאים: מערכות ראיית לילה תרמיות מד טווח לייזר משולב עם מחשב בליסטי מתקדם, שאיפשר ירי מדויק בתנועה מערכת ייצוב-צריח חדשה טנקי ה-M60 יצאו משרות ביחידות אמריקאיות סדירות רק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, ונמצאים עד היום ביחידות מילואים ומשמר לאומי אמריקאיות. 15,000 טנקי ה-M60 שנבנו, כמו ה-M48 שקדמו להם, שירתו בצבאות מערביים ואחרים, ביניהם צבאות גרמניה, אוסטריה, טורקיה, ירדן, מצרים, תאילנד, ואיראן. בכל הצבאות הם עברו שדרוגים רבים, כולל שדרוג של המנוע, והוספה או שדרוג של לוחות מיגון ריאקטיבי, אמצעי ראיית לילה, מערכות בקרת אש, אמצעי מיסוך ועוד. כמות טנקי ה-M60 שמשרתים בעולם, במיוחד במדינות כמו ברזיל, מצרים וטורקיה, הביאו לכך שחברות רבות מציעות חבילות שדרוג ל-M60, חלקן קטנות וחלקן מקיפות. בין חבילות ההשבחה המקיפות המוצעות לטנק קיימות חבילות השבחה ישראליות בשם "סברה" ו"סברה II", שכוללות החלפת מנוע, שדרוג מערכות בקרת אש, שינויים בצריח, החלפת תותח ה-105 מילימטר בתותח 120 מילימטר, ועוד. חבילת הסברה יושמה בחלקה על צי ה-M60 הטורקי, וכמאתים טנקים טורקיים שודרגו על ידי התעשייה הצבאית. מגח סברה (טנק) תמונות הטנק: M60 המקורי בתצוגה: [1] M60A1 בשטח: [2] M60A2, הדגם הכושל עם תותח\משגר טילים בקוטר 152 מילימטר: [3] M60A3, הגרסה הסופית בשרות ארצות הברית, מכוסה בצמחייה לצורך הסוואה: [4] סברה II, חבילת שיפורים ישראלית המיועדת ליצוא, חמוש בתותח 120 מילימטר: [5] M60-2000, חבילת שיפורים אמריקאית המיועדת ליצוא, שימו לב לצריח הזהה לזה של האברמס M1: [6]