אה"מ היברניה (1905)

אה"מ היברניה הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי מסדרת קינג אדוארד השביעי. כמו כל אוניות הסדרה (מלבד אה"מ קינג אדוארד השביעי) היא נקראה על שם חלק חשוב מהאימפריה הבריטית, כלומר אירלנד. האונייה נבנתה על ידי מספנות דבונפורט; היא הונחה בינואר 1904, הושקה ביוני 1905 והושלמה בדצמבר 1906. חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) וארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים), היא ואחיותיה סימנו התקדמות משמעותית בכוח ההתקפי בהשוואה לתכנונים קודמים של אוניות מערכה בריטיות שלא נשאו את תותחי ה-9.2 אינץ'. היברניה נכנסה לשירות בתחילת 1907, ושימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה בתחילה של הצי האטלנטי ולאחר מכן של צי התעלה. כאשר צי התעלה אורגן מחדש לצי הבית, היא התבססה בנור. בשנת 1912 אירחה היברניה ניסויים בתעופה ימית עם תוספת זמנית של מסלול המראה לסיפון הקדמי שלה, וההמראה הראשונה של מטוס מכלי שיט בתנועה הושג ממנה בתחילת מאי. מאוחר יותר ב-1912, לאחר שהניסוי שלה בתעופה הושלם, היא יחד עם האוניות האחיות שלה, שובצה בשייטת אוניות המערכה השלישית, חלק מצי הבית. באותה שנה יצאה השייטת לים התיכון במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כחלק ממצור בינלאומי על מונטנגרו. ב-1913 חזרה האונייה למים הבריטים. השייטת שובצה ב"גרנד פליט" ("הצי הגדול") בתחילת מלחמת העולם הראשונה ושירתה בסיורים הצפוניים. במהלך השנים 1914 ו-1915, האוניות יצאו לעיתים קרובות לים כדי לחפש כלי שיט גרמניים, אך אפריקה לא ראתה כל פעולה בתקופה זו. עד סוף השנה הפסיק ה"גרנד פליט" לפעול עם אוניות שייטת אוניות המערכה השלישית, ובדצמבר 1915 הועברה היברניה למערכת גליפולי וסיפקה חיפוי לפינוי מחצי האי גליפולי. כשחזרה לבריטניה היא צורפה שוב לצי הגדול לפני שהועברה לפיקוד נור במאי 1916, וסיימה את המלחמה כספינת בסיס. היא הושבתה ב-1919 ונגרטה ב-1922. בעקבות הפיתוח של אוניות מערכה מסוג פרה-דרדנוט הנושאות תותחים משניים כבדים בקוטר 8 אינץ' (200 מילימטרים) בצי המלכותי האיטלקי ובצי ארצות הברית, הצי המלכותי החליט לבנות אוניות דומות. הצעות ראשוניות קראו לאוניית מערכה מצוידת בשמונה תותחי 7.5 אינץ' (190 מילימטרים) לתמיכה בסוללה הראשית, אם כי בהנחייתו של ויליאם הנרי וייט, מנהל הבנייה הימית, הוחלפו אלו בארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מילימטרים). האוניות החדשות, אף שהתבססו על הטיפוס הכללי של סדרת מג'סטיק שהיוו את הבסיס לארבעת תכנוני אוניות המערכה הקודמים, סימנו את השינוי המשמעותי הראשון בסדרה. כמו כל הפרה-דרדנוטים המאוחרות שנכנסו לשירות באמצע שנות ה-1900, גם היברניה הפכה למיושנת כמעט באופן מיידי עם כניסתה לשירות של אוניית המערכה המהפכנית אה"מ דרדנוט בדצמבר 1906, חמושה בסוללה של עשרה תותחים כבדים בהשוואה לארבעת התותחים הכבדים ברוב הפרה-דרדנוטים. אוניות הסדרה היו באורך 425 רגל (130 מטרים) בין הניצבים ובאורך כולל של 453 רגל 9 אינץ' (138.30 מטרים). היה להן רוחב של 75 רגל (23 מטרים) ושוקע של 25 רגל 8 אינץ' (7.82 מטרים). אוניות הסדרה היו כבדות יותר מאלף טון מאשר אוניות מערכה מוקדמות יותר והיו בהדחק של 15,585–15,885 טונות ארוכות (15,835–16,140 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 17,009–17,290 טונות ארוכות (17,282–17,567 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 777 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי 16 דוודי צינור מים. הדוודים פלטו לשתי ארובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 18.5 קשרים (34.3 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט). לאוניות הסדרה היו ארבעה תותחי Mk IX בקוטר 12 אינץ'/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים עם תותחים מקדימה ומאחורה. אלה נתמכו על ידי סוללה משנית כבדה של ארבעה תותחי 9.2 אינץ' (234 מ"מ) בארבעה צריחים בודדים, שניים בכל צד רוחב. האוניות כללו גם עשרה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף ל-14 תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ו-14 תותחי 3 פאונד (1.9 אינץ' (47 מ"מ) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, הן צוידו גם בחמישה צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף; שניים היו בכל צד רוחב, כשהחמישי בירכתיים. לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בקצה האחורי של החגורה היו בעובי 8–12 אינץ' (203–305 מילימטרים). לצריחי הסוללה הראשיים של האוניות היו דפנות בעובי של 8 עד 12 אינץ', מותקנים על גבי ברבטים בעובי 12 אינץ'. התותחים בקוטר 9.2 אינץ' קיבלו הגנת שריון דקה יותר, עם דפנות של 5 עד 9 אינץ'. סוללת הקזמטים הייתה מוגנת עם שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2.5 אינץ' (25–64 מילימטרים), בהתאמה. היברניה הונחה במספנת דבונפורט ב-6 בינואר 1904, הושקה ב-17 ביוני 1905 והושלמה בדצמבר 1906. היא הייתה האחרונה מבין שמונה אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי שהושלמה. היברניה נכנסה לשירות ב-2 בינואר 1907 במספנת דבונפורט לשירות כאוניית הדגל של אדמירל משנה, הצי האטלנטי. היא עברה לצי התעלה לשירות כאוניית דגל, תת אדמירל ב-27 בפברואר 1907. במהלך תקופה זו, ויליאם בויל, הרוזן ה-12 מקורק, שימש כקצין המנהל שלה. בינואר 1909 היא הפכה לאוניית הדגל, תת אדמירל מפקד הצי. תחת ארגון מחדש של הצי ב-24 במרץ, צי התעלה הפך לפלגה השנייה, צי הבית, והיברניה הפכה ליחידת צי הבית באותה פלגה. ב-14 ביולי 1910 היא נפגעה על ידי ספינת המפרש Loch Trool בדיוק לאחר שהאחרונה התנגש באוניית המערכה בריטניה, אך להיברניה לא נגרם נזק ראוי לציון. בינואר 1912, היא הוחלפה בפלגה השנייה על ידי אוניית המערכה אוריון והצטמצמה לצוות שלדי בפלגה השלישית בנור. בינואר 1912 החלו ניסויי תעופה ב-Sherness על סיפון אוניית המערכה אפריקה, במהלכם התבצעה ההמראה הבריטית הראשונה של מטוס - מטוס דו-כנפי שורט S.27 משופר "S.38" (או "RNAS No. 2") שהוטס על ידי קומנדר צ'ארלס סמסון – מספינה. אפריקה העבירה את ציוד הטיסה שלה, כולל מסלול שנבנה מעל הצריח הקדמי שלה של תותחי 12 אינץ' ונמתח מהגשר שלה אל החרטום, להיברניה במאי, והיברניה אירחה ניסויים נוספים. בין אלה היה ההמראה הראשונה של מטוס מספינת מלחמה נעה; קומנדר סמסון, ששוב טס ב"S.38", הפך לאדם הראשון שעשה זאת. המקורות חלוקים בשאלה אם תאריך הטיסה היה 2 במאי, 4 במאי, או 9 במאי. סמסון המריא מהיברניה בזמן שהאונייה נעה במהירות של 10.5 קשרים (19.4 קמ"ש) בסקירת הצי המלכותי במפרץ ויימות', אנגליה. במהלך סקירת הצי, המלך ג'ורג' החמישי היה עד למספר טיסות בפורטלנד על פני תקופה של ארבעה ימים. לאחר מכן העבירה היברניה את ציוד התעופה שלה לאוניית המערכה לונדון. בהתבסס על הניסויים, הצי המלכותי הגיע למסקנה שמטוסים על אונייה רצויים לתפקידי איתור ולתפקידי צי אחרים, אך גם שמסלול המראה קבוע על אוניית מערכה הפריע יותר מדי לירי התותחים ושחילוץ מטוסים ימיים שנחתו בנתיב ים היה קשה מכדי להיות מעשי כפעולה שגרתית. עם זאת, תעופה ימית על אוניות החלה בצי המלכותי, ועד 1917 תהפוך לחלק חשוב מפעולות הצי הבריטי. תחת ארגון מחדש של הצי במאי 1912, היברניה וכל שבע אחיותיה (אפריקה, בריטניה, קומונוולת', דומיניון, זילנדיה, הינדוסטן וקינג אדוארד השביעי) הוקצו להקים את שייטת אוניות המערכה השלישית, שהוקצתה לצי הראשון, צי הבית. היברניה חזרה לשירות מלא ב-14 במאי כאוניית הדגל של סגן מפקד השייטת. השייטת נותקה לים התיכון בנובמבר 1912 בגלל מלחמת הבלקן הראשונה (אוקטובר 1912 - מאי 1913); היא הגיעה למלטה ב-27 בנובמבר 1912 ולאחר מכן השתתפה, כחלק מכוח בינלאומי, במצור על מונטנגרו ובכיבוש של סקוטארי כדי לאלץ את המקדונים לוותר על העיר לאלבניה החדשה שהוקמה. השייטת חזרה לבריטניה ב-1913 והצטרפה מחדש לצי הבית ב-27 ביוני 1913. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שייטת אוניות המערכה השלישית, בפיקודו של תת-אדמירל אדוארד ברדפורד, הוקצתה לצי הגדול ובסיסה ברוזית'. השייטת תוגברה בחמשת אוניות המערכה מסדרת דאנקן ושימשה כתוספת לסיירות של ה"גרנד פליט" בסיורים הצפוניים. ב-6 באוגוסט, למחרת הכרזת בריטניה מלחמה על גרמניה, גורמים מה"גרנד פליט" התייצבו כדי לבדוק את חופי נורווגיה בחיפוש אחר בסיס צי גרמני המפר את הנייטרליות הנורווגית. היברניה ושאר שייטת אוניות המערכה השלישית סיפקו תמיכה מרוחקת למבצע. בסיס כזה לא נמצא, והאוניות חזרו לנמל למחרת. ב-14 באוגוסט, האוניות של ה"גרנד פליט" יצאו לים לאימון קרב לפני שערכו סריקה לים הצפוני מאוחר יותר באותו יום ואל תוך 15 באוגוסט. במהלך סריקות על ידי הצי, היא ואחיותיה הפליגו לעיתים קרובות בראשי הפלגות של הדרדנוטים היקרות בהרבה, שם הם יכלו להגן על הדרדנוטים על ידי מעקב אחר מוקשים או על ידי היותן הראשונות להיפגע מהם. ב-2 בנובמבר נותקה השייטת כדי לתגבר את צי התעלה והתבססה מחדש בפורטלנד. השייטת חזרה לצי הגדול ב-13 בנובמבר. ב-14 בדצמבר, שייטת סיירות המערכה הראשונה, שייטת אוניות המערכה השנייה והמשחתות הנלוות עזבו את הנמל כדי ליירט את הכוחות הגרמניים המתכוננים לפשוט על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. עם הדיווחים הראשונים על מגע עם יחידות גרמניות בבוקר 16 בדצמבר, הורה מפקד ה"גרנד פליט", אדמירל ג'ון ג'ליקו, לברדפורד לקחת את שייטת אוניות המערכה השלישית כדי לתמוך בספינות שהיו במגע בשעה 10:00. ארבע שעות לאחר מכן, הם פגשו את שייטות אוניות המערכה הראשונה והרביעית, בדרך מסקפה פלו, אם כי לא הצליחו להגיע לצי הים הפתוח הגרמני לפני שהאחרון נסוג. ה"גרנד פליט" נשאר בים עד סוף 17 בדצמבר, אז הצטוותה שייטת אוניות המערכה השלישית לחזור לרוזית'. היברניה ושאר השייטת הצטרפו לצי הגדול לסריקה נוספת לים הצפוני ב-25 בדצמבר. הצי חזר לנמליו יומיים לאחר מכן, לאחר שלא הצליח לאתר כלי שיט גרמני. שייטת אוניות המערכה השלישית יצאה לים ב-12 בינואר 1915 לאימוני ירי, הפליגה צפונה וחלפה ממערב לאורקני בלילה שבין 13 ל-14 בינואר. לאחר שסיימו את האימונים ב-14, הם חזרו לרוזית' ב-15 בינואר. ב-23 בינואר, שייטות סיירת המערכה ה-1 וה-2 יצאו לפעולה כדי לארוב לקבוצת הסיור הגרמנית I במה שהביא לקרב שרטון דוגר למחרת. מאוחר יותר ב-23, שאר ה"גרנד פליט", כולל אפריקה, התייצב כדי לתמוך בסיירות המערכה. אוניות השייטת השלישית יצאו ראשונות והפליגו במלוא המהירות כדי להגיע לספינות של כוח הארוויץ', שדיווחו על מגע עם כלי שיט גרמניים. סיירות המערכה נכנסו ראשונות לקרב, והיברניה ואחיותיה הגיעו בסביבות השעה 14:00, עד אז הטביעו סיירות המערכה את הסיירת המשוריינת בליכר והספינות הגרמניות ששרדו נמלטו. שייטת אוניות המערכה השלישית סיירה באזור עם שאר ה"גרנד פליט" במהלך הלילה לפני שנותקה בשעה 08:00 ב-25 בינואר כדי להפליג לרוזית'. אלמנטים של ה"גרנד פליט" יצאו לים שוב ושוב במהלך החודשים הבאים. שייטת אוניות המערכה השלישית סיירה במרכז הים הצפוני יחד עם שייטת הסיירות השלישית בין 10–13 במרץ. שתי היחידות יצאו שוב לים כדי לטהר את מרכז הים הצפוני בין 5–8 באפריל. מבצע צי גדול לאחר מכן ב-11 באפריל, כאשר כל ה"גרנד פליט" יצא לטהר את הים הצפוני ב-12–13 באפריל. השייטות חזרו לנמליהן ב-14 באפריל כדי למלא את הדלק שלהן. מבצע נוסף כזה התרחש ב-17 באפריל, שגם הוא לא הצליח לאתר ספינות גרמניות. שייטת אוניות המערכה השלישית חזרה לרוזית' מאוחר ב-18 באפריל. הצי יצא שוב לפעולה ב-21 באפריל, וחזר לנמל יומיים לאחר מכן. שייטת אוניות המערכה השלישית, אליה הצטרפה שייטת הסיירות השלישית, סיירה בצפון הים הצפוני בין 5–10 במאי, במהלכו תקפה צוללת את אוניות המערכה אך לא הצליחה להשיג פגיעה. סריקה נוספת לים הצפוני התרחשה בין 17–19 במאי, ולא נתקלו בכוחות גרמנים. הצי יצא שוב לים ב-29 במאי לסיור דרומה אל שרטון דוגר לפני שחזר לנמל ב-31 במאי, שוב מבלי שאיתרה אף כלי שיט גרמני. ה"גרנד פליט" בילה את רוב חודש יוני בנמל בביצוע אימונים, אבל היחידות המודרניות ביותר יצאו לים ב-11 ביוני לאימון ירי בצפון מערב שטלנד. בזמן שהם התאמנו, היברניה ושאר שייטת אוניות המערכה השלישית, יחד עם שייטת הסיירות השלישית, סיירו במרכז הים הצפוני. פעילות הצי הוגבלה ביולי, עקב איום בשביתה של כורי פחם, שהחלה ב-18 ביולי ואיימה על אספקת הפחם לאוניות הצי. השביתה נמשכה באוגוסט, מה שהוביל את ג'ליקו להמשיך להגביל את פעילות הצי כדי לשמר את מלאי הפחם שלו. הצי ראה פעילות מועטה בספטמבר, ובתקופה זו, ה"גרנד פליט" החל לצאת לים ללא שייטת אוניות המערכה השלישית. פלגה של שייטת אוניות המערכה השלישית, המורכבת מאוניות המערכה זילנדיה, היברניה (אוניית הדגל), ראסל ואלבמארל, נותקה מה"גרנד פליט" כדי לשרת במערכת גליפולי. אלבמארל נאלצה לחזור לתיקונים, בסיוע היברניה ובליווי זילנדיה, לאחר שספגה נזק חמור בים סוער בלילה הראשון של ההפלגה היוצאת. זילנדיה, ראסל והיברניה המשיכו והגיעו לדרדנלים ב-14 בדצמבר 1915. היברניה שימשה כספינת קרב כוננית בקפאלו וחיפתה על פינוי החופים V ו-W בקייפ הלס ב-8 וב-9 בינואר 1916. בין אלו ששירתו על סיפונה בתקופה זו היה אוגוסטוס אגר, לימים מעוטר צלב ויקטוריה שעתיד להתפרסם בזכות מעללים נגד הבולשביקים וכקפטן של הסיירת הכבדה דורסטשייר במלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר בינואר, היברניה הוצבה במלוס למקרה שתצטרך לחפות על פינוי של הכוח הצרפתי בסלוניקי. לפני סוף ינואר, ראסל החליפה אותה כאוניית הדגל של הפלגה, והיברניה חזרה לבריטניה, והוצבה מחדש בצי הגדול עם הגעתה למספנת דבונפורט ב-5 בפברואר 1916. היא עברה שם שיפוץ בפברואר ומרץ 1916 לפני שהצטרפה מחדש לצי הגדול. ב-29 באפריל 1916 שייטת אוניות המערכה השלישית הוצבה מחדש בשירנס, וב-3 במאי היא הופרדה מה"גרנד פליט" והועברה לפיקוד נור. היברניה נשארה שם עם השייטת עד אוקטובר 1917. בשנת 1917 הוסרו עשרת תותחי ה-6 אינץ' של היברניה מהקזמטים שלהם מכיוון שהם הוצפו בים סוער והוחלפו בארבעה תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) על סיפון המקלט הגבוה יותר. שישה מהתותחים שהוסרו הועברו למוניטור מרשל נה. באוקטובר 1917, היברניה עזבה את שייטת אוניות המערכה השלישית והוצבה בכוח העתודה של נור במספנת צ'טם, שם שימשה כספינת בסיס על גדותיה. בספטמבר 1918, המפקד העליון, של ה"גרנד פליט", אדמירל דייוויד ביטי, קרא לספק מטרה גדולה שתאפשר לאוניות המערכה של ה"גרנד פליט", שלא ראה פעולה כמעט כלל מאז קרב יוטלנד ב-1916, אימון ירי מציאותי. כדי לעמוד בדרישה זו, הוצע להמיר את היברניה לבקרת רדיו ושתעבור שינויים אחרים כדי שתוכל למלא את תפקידה כספינת מטרה, אך בסופו של דבר אוניית המערכה אה"מ אגממנון הפכה לזמינה ונבחרה במקום זאת. ביולי 1919, היברניה הוכנסה לרשימת הפירוק בצ'טם, וב-8 בנובמבר 1921 היא נמכרה לגריטה לחברת Stanlee Shipbreaking Company מדובר. היא נמכרה מחדש לחברת Slough Trading Company ב-1922, נמכרה שוב לחברת גריטה גרמנית, ונגררה לגרמניה כדי להתפרק בנובמבר 1922. מדיה וקבצים בנושא אה"מ היברניה בוויקישיתוף