laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מבוא ביתר

מבוא ביתר הוא מושב שיתופי בפרוזדור ירושלים בהרי יהודה, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לירושלים. המושב נמצא על כביש 375, העובר בין צומת האלה לבין ביתר עילית, כקילומטר ממערב לקו הירוק. גובה המושב הוא כ-750 מ' מעל פני הים והוא שייך למועצה אזורית מטה יהודה. המושב הוקם ב-24 באפריל 1950 בידי יהודים ילידי הארץ ועולים מארגנטינה, אנשי תנועת בית"ר, במסגרת התנועה המיישבת משקי חרות בית"ר. בתחילה הוא נכלל במועצה אזורית האלה, שהתמזגה בשנת 1964 לתוך מועצת מטה יהודה. עד למלחמת ששת הימים היה זה יישוב ספר הקרוב לגבול עם ירדן. במקום היו תקריות גבול עם מסתננים ובהן שישה מחברי המושב נהרגו. במושב קיימת מצבת זיכרון לנופלים בפעולת התגמול מבצע לולב, נגד מצודת המשטרה הירדנית (בניין מסוג מצודות טגארט שנהרס כליל). בניין המשטרה היה ליד הכפר הערבי הסמוך חוסאן. מבוא ביתר היה מושב שיתופי עד המשבר הכלכלי שפקד את המגזר החקלאי בשנות ה-80. מאז, מבוא ביתר ארגן מחדש את עצמו באמצעות הרחבה פיזית ושינויי קהילה. ב-2021 חצה מספר התושבים ביישוב את ה-1,000. בית העם בית הכנסת אהל השישה טרקטור ומחרשה ישנים בתצוגה עין יואל, על-שם יואל בן יהודה פוטפוביץ, חבר בגרעין שעלה למבוא ביתר, ושנרצח במעיין בשנת 1950. המעיין היה עד 1948 המעיין של הכפר ראס אבו עמאר (אנ') מדיה וקבצים בנושא מבוא ביתר בוויקישיתוף א. גולדשטיין, מבואות ביתר, חרות, 26 באפריל 1951 מבוא ביתר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוז קנדי

רוז אליזבט פיצג'רלד קנדי (באנגלית: Rose Elizabeth Fitzgerald Kennedy;‏ 22 ביולי 1890 – 22 בינואר 1995) הייתה נדבנית אמריקאית, בתו של ראש עיריית בוסטון, רעייתו של ג'וזף קנדי, ואימם של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי ושל הסנאטורים רוברט וטד קנדי. לצד בעלה, הייתה אחד הכוחות המניעים החשובים בעליית כוחה של שושלת קנדי. קנדי נולדה בבוסטון, בתם הבכורה של ג'ון פרנסיס פיצג'רלד ורעייתו (שהייתה גם בת דודתו מדרגה שנייה) מרי ג'וזפין האנון. אביה היה איש בולט בפוליטיקה בעיר וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שמונה חודשים, וכיהן שתי קדנציות כראש עיריית בוסטון. ב-1914 נישאה רוז לאיש העסקים ולאחר מכן שגריר ארצות הברית בבריטניה ג'וזף קנדי, ולזוג נולדו תשעה ילדים: ג'וזף קנדי ג'וניור (1915–1944) - טייס קרב שנהרג במלחמת העולם השנייה ג'ון פ. קנדי (1917–1963) - נשיא ארצות הברית בשנים 1960–1963, נרצח על ידי מתנקש רוזמרי קנדי (1918–2005) - נולדה עם פיגור שכלי קל, ובגיל 23 עברה ניתוח לובוטומיה שהרע את מצבה והותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה. קת׳לין קנדי (1920–1948) - נישאה לאריסטוקרט אנגלי, נספתה בתאונת מטוס יוניס קנדי (1921–2009) - מייסדת ספיישל אולימפיקס, אמה של מריה שרייבר שהייתה נשואה לארנולד שוורצנגר פטרישיה קנדי (1924–2006) - נישאה לשחקן הבריטי פיטר לאופורד רוברט קנדי (1925–1968) - התובע הכללי של ארצות הברית, נרצח על ידי מתנקש פלסטיני במהלך מסע הבחירות שלו ג'ין קנדי (1929–2020) - שגרירת ארצות הברית באירלנד טד קנדי (1932–2009) - סנאטור ב-1984, כשהייתה בת 94, עברה קנדי שבץ מוחי שהשאיר אותה נכה. מתה בגיל 104 מסיבוכים של דלקת ריאות ב-1995, בביתה שבמסצ'וסטס. Rose Fitzgerald Kennedy, Times to Remember, Doubleday, 1974. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא רוז קנדי בוויקישיתוף רוז קנדי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוז קנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוז קנדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תותח 7.5 ס"מ PaK 40

תותח 7.5 ס"מ PaK 40 (ראשי תיבות של Panzerabwehrkanone - תותח אנטי טנקים) היה תותח נ"ט מתוצרת גרמניה הנאצית שפותח בשנים 1941-1939 על ידי חברת רייהמנטל. כ-23,500 יחידות של ה-PaK 40 נבנו במהלך המלחמה, והוא היה לאחד מתותחי הנ"ט הנפוצים של גרמניה במלחמה. התותח הותקן גם על מספר כלי רכב משוריינים ביניהם המרדר 3. פיתוחו של ה-PaK 40 החל בשנת 1939, עת שחברת קרופ ורייהמנטל קיבלו חוזה לפיתוחו של תותח נ"ט בקוטר 7.5 ס"מ. בתחילה העדיפות לפרויקט הייתה נמוכה, אולם הופעתם של טנקי הT-34 והKV-1 במהלך מבצע ברברוסה ב-1941 נתן קדימות לפרויקט. הדגמים הראשונים של התותח נשלחו בנובמבר 1941 לחיילים בחזית המזרחית. באפריל 1942 היו לוורמאכט 44 יחידות של ה-PaK 40 בשירות. עיצובו של ה-PaK 40 כמעט ולא נשתנה במהלך תקופת ייצורו (1941 ועד לסיום המלחמה). כ-23,500 כלים נבנו, מתוכם 11,728 ב-1944 לבדה. 6,000 תותחים שימשו כחימושם של משחית הטנקים מרדר 3 (דגם M), רק"ם הסיור Sd.Kfz. 234/4 וזחל"ם Sd.Kfz. 251. בנוסף שימש ה-PaK 40 כבסיס לפיתוחו של תותח הטנקים KWK 40, וגרסה אוטומטית קלה יותר של התותח הותקנה על מטוס הקרב הנשל HS129. ה-PaK 40 סופק בין היתר גם לבעלות בריתה של גרמניה. מספר כלים שנשבו בחזית המזרחית הופעלו על ידי הצבא האדום. לאחר סיום המלחמה נשאר ה-PaK 40 בשירות מספר מדינות אירופיות, ביניהן אלבניה, בולגריה, צ'כוסלובקיה, פינלנד, נורווגיה, הונגריה ורומניה. התותח היה אפקטיבי כנגד כמעט כל טנקי בעלות הברית עד לסיומה של המלחמה. התחמושת הסטנדרטית של התותח הייתה פגז חודר שריון (במשקל 6.8 קילוגרם), בעל טווח אפקטיבי של 2,542 מטר, מהירות לוע של 750 מטרים ויכולת חדירה של 132 מ"מ של פלדה (בזווית של 90 מעלות) ממרחק של 500 מטר. מאוחר יותר הוצג ה-AP40, פגז חודר שריון בעל ליבת טונגסטן (במשקל 3.18 קילוגרם) אשר היה בעל ביצועים טובים יותר, אולם הפך לנדיר ככל שהמלחמה התקדמה. בנוסף, ה-PaK 40 יכל לשמש ככלי ארטילריה למקרה הצורך ולירות פגזים נפיצים (במשקל 5.4 קילוגרם) עוצמתיים. אחד החסרונות של ה-PaK 40 היה משקלו; הוא היה כבד בהרבה מה-PaK 38 (אותו נועד להחליף), והנעתו בשטח קשה (במיוחד בחזית המזרחית) ללא גרר היה למשימה קשה ביותר. כלים רבים ננטשו על ידי צוותיהם בנסיגות של הצבא הגרמני. מדיה וקבצים בנושא תותח 7.5 ס"מ PaK 40 בוויקישיתוף דו"ח מודיעין של בעלות הברית על ה-PaK 40 The Pak 40 Anti-Tank Gun World War II Database: 7.5 cm PaK 40 Anti-Tank Gun Military Factory: PaK 40 Anti-Tank Gun Bishop, Chris. The Encyclopedia of Weapons of WWII: The Comprehensive Guide to over 1,500 Weapons Systems, Including Tanks, Small Arms, Warplanes, Artillery, Ships, and Submarines, Metrobooks 2002', עמ' 184
לנתניד

הלנתנידים הם קבוצה של 15 מתכות מעבר, עם מספרים אטומיים של 57–71, מלנתן ועד לוטציום. אצל כל הלנתנידים חוץ מלוטציום, ענן האלקטרונים שמתמלא הוא ענן האלקטרונים f. הקבוצה קרויה על שמו של היסוד הראשון בקבוצה, לנתן. כל הלנתנידים דומים מאוד ללנתן. הם מבריקים וצבעם כסוף-לבן, והם מתכהים בחשיפה לאוויר. רבים מהם משמשים להכנת פלדה, ויש להם נקודות היתוך ורתיחה גבוהות. הם רכים באופן יחסי, אולם ככל שהמספר האטומי גדל כך גם הם פחות רכים. הלנתנידים ממוקמים מתחת לגוף המרכזי של הטבלה המחזורית. הם משמשים ברובם בהיקף נרחב בלייזרים. אקטיניד יסודות נדירים לנתניד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עפרות נדירות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בין חולות וכחול שמיים

בין חולות וכחול שמיים הוא ספרו של נחום גוטמן אשר כתב הסופר אהוד בן עזר מפיו. ראה אור בהוצאת יבנה בתל אביב. שם הספר מוסר את חוויית הילדות הנטורלית של גוטמן בתוך מכלול ההווייה הארצישראלית, שאותה תיאר בבגרותו ביצירתו הענפה כצייר וכסופר; המילה "חולות" ששולבה בה, התייחסה בין השאר לחולות תל אביב וחוף הים שהרבה לטייל ולשוטט בהם. הספר מוסר זכרונות אוטוביוגרפיים של גוטמן, לאור דמויותיהם של אישים ואירועים מרכזיים בתקופת ילדותו ונעוריו בעשורים הראשונים של המאה ה-20. בן-עזר מספר כי "כתיבת הספר תחילתה בסדרת פגישות עם נחום גוטמן בראשית שנת 1974, בהן נרשמה מפיו טיוטה ראשונה של פרקי חייו"; בעבודת העריכה המורכבת טופלו הרשימות השונות עד לכדי ספר, שאירועיו מובאים בסדר כרונולוגי. כל פרק עוסק בדמות עיקרית או וגם באירוע חשוב בחייו של גוטמן, ובדרך כלל נוגע לנושאים כלליים, לאומיים או אנושיים כלליים, ובהם: אביו ש. בן-ציון, שכונת נווה צדק ותל אביב הקטנה, העלייה לארץ ישראל בנמל יפו, מאיר דיזנגוף, הסופר אז"ר, המשורר חיים נחמן ביאליק, הציירת אירה יאן, גימנסיה "הרצליה", האמן ומייסד "בצלאל" בוריס שץ, ר' בנימין, מלחמת העולם הראשונה וגירוש תל אביב, הגדודים העבריים, יוסף חיים ברנר, ברל כצנלסון, ולוי אשכול. בין חולות וכחול שמיים, באתר OCLC (באנגלית) על המילה "חולות" בתרבות העברית החדשה, ובכלל זה ב"בין חולות וכחול שמיים", ראו: גדעון עפרת, אמנות החול, באתר gideonofrat. עמ' 233.
שמואל פרשקו

שמואל פרשקו (בפולנית: Stanisław Fereszko;‏ 26 בפברואר 1914 – 30 ביולי 1990) היה מלחין ומוזיקאי ישראלי שזכור בעיקר משירים שהלחין בתקופת מלחמת העצמאות. נולד בעיר לוצק בפולין והשתלם בקונסרבטוריון בוורשה בקומפוזיציה ונגינה בפסנתר. הוא הלחין אופרטה בשם "צייד הנמרים" שזכתה להצלחה גדולה בפולין והיו לו שם גם מספר להיטים בהם "כך זה בדרך כלל מתחיל" (1934). בשנת 1937 עלה לארץ ישראל והשתלם בירושלים אצל המוזיקולוג שלמה רוזובסקי. הוא הלחין הצגות רבות של המטאטא ולי לה לו למילים של נתן אלתרמן, לאה גולדברג, יעקב אורלנד ועוד. מבין השירים שהלחין יש לציין את "מכתב מאמא", "שיר השיכור", "את ארץ שלי" ועוד. לחניו המפורסמים ביותר נכתבו בתקופת מלחמת העצמאות. לחיים גורי הוא הלחין את "שיר הוותיקים" ואת "באב אל-ואד", שהוא אולי השיר המפורסם ביותר במלחמה זו. הוא הלחין שירים ללהקת הצ'יזבטרון למילותיו של חיים חפר: "שיר הצ'יזבטרון", היי הג'יפ", "מוטי מוטי", "האהבה", "ציפ", "שוש". ב-1952 עבר לארצות הברית לנסות שם את מזלו. הוא ניגן במועדון סברה בניו יורק של לאו פולד וליווה שם זמרים שהגיעו מישראל כמו שושנה דמארי ויפה ירקוני. השתתף כמנגן וכמפיק מוזיקלי באירועים שונים של הקהילה היהודית. הוא השתקע במיאמי, שם המשיך בהופעות לפני יהודים בעיקר בבתי אבות. בארץ הוא נשכח כמעט לגמרי ורק שיריו היו מושמעים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות. יפה ירקוני זכרה אותו והזמינה אותו ב-1985 לערב נוסטלגי במרתף העליון בבית ליסין בו ניגן את שיריו המפורסמים. הוא נפטר מסרטן ב-1990 ונקבר במיאמי ביץ'. שמואל פרשקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שמואל פרשקו, באתר זמרשת שמואל פרשקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל פרשקו, דף שער בספרייה הלאומית שמואל פרשקו באתר "עונג שבת" השיר "כך זה בדרך כלל מתחיל", 1934, (בפולנית), וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב מוסיקה בירושלים, דבר, 18 באוקטובר 1938 הערות של מאזין, דבר, 2 בספטמבר 1949 ליל-שעשועים בשדה התעופה, מעריב, 13 במרץ 1952 פראנקי ישיר את באב אל ואד, מעריב, 25 בספטמבר 1962 משה רון, אמנים ישראלים "כוכבים תועים" בניו יורק, מעריב, 8 בדצמבר 1960 דרמה במרתף העליון, מעריב, 2 באוגוסט 1985 את הלחן לפזמון בשיר זה כתב שלמה שמולביץ' חיים חפר כתב ללחן מילים אחרות בשם "רבותי ההיסטוריה חוזרת"
סנצ'ו הראשון, מלך אראגון

סַנצ'וֹ הראשון, מלך אראגון (1042 - 4 ביוני 1094) היה מלך אראגון (1063–1094) ונווארה (1076–1094), בה כונה סנצ'ו החמישי מנווארה. סנצ'ו הראשון היה בנם של רמירו הראשון מלך אראגון (לכן כונה גם סנצ'ו רָמִירֶס), ואשתו ארמסינדה (במקור חיסברגה). הוא עלה לשלטון באראגון עם מות אביו, וב-1076, לאחר שבן דודו סנצ'ו הרביעי, מלך נווארה נרצח בידי אחיו, נבחר גם למלך נווארה. סנצ'ו הראשון התחיל במסע דרומה לכיבוש השטחים המוסלמיים במסגרת מה שכונה הרקונקיסטה. הוא כבש את גראוס (Graus) ב-1083 ואת מונסון (Monzon) ב-1089, אך לא הצליח לכבוש את טודלה (1087). כמו כן בנה מצודות במונטאראגון (Montearagón) ובקסטייר (Castellar), והשתתף לצד אלפונסו השישי, מלך קסטיליה בקרב א-זלאקה, שבו הפסידו כוחותיהם למוראביטון המוסלמים. הוא נישא פעמיים, מאשתו הראשונה איסבל מאורז'ל, נולד לו פרו הראשון, ומאשתו השנייה נולדו אלפונסו הראשון ורמירו השני. שלושת ילדיו היו מלכי אראגון. ב-1094 נהרג סנצ'ו מפגיעת חץ בזמן המצור על ווסקה. מדיה וקבצים בנושא סנצ'ו הראשון, מלך אראגון בוויקישיתוף סנצ'ו הראשון, מלך אראגון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סנצ'ו הראשון, מלך אראגון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנימין ענבר

המונח "בני ענבר" מפנה לכאן. לערך העוסק בבעל עיטור הגבורה שנהרג במלחמת ששת הימים, ראו בני ענבר (בעל עיטור הגבורה). בנימין (בני) ענבר (ברנשטיין) (1931 – 8 במרץ 2010) היה תת-אלוף בצה"ל, בעל עיטור העוז, כיהן בין היתר כקצין המשטרה הצבאית הראשי. ענבר נולד באוקראינה בשנת 1931. שנה לאחר מכן עלה לישראל. גדל בירושלים ובגיל 13 עבר עם משפחתו לנתניה. בשנת 1948 התגייס לפלמ"ח, והוא בן 16, כחלק מהכשרת מעוז. ענבר עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי כיתות, ולחם במלחמת העצמאות כחבלן בגדוד הראשון והשלישי. בתום המלחמה עבר ענבר לשירות קבע ועבר קורס קצינים. הוא נפצע באורח קשה בתאונת דרכים ועבר שיקום ממושך. שימש כמפקד מחלקה ביחידת סיור של פיקוד הדרום (יחידה 30), מפקד פלוגה בגדוד 50, עבר קורס לוחמה זעירה והדריך בבה"ד 1. לתקופה קצרה שימש ענבר כסמג"ד בחטיבת הצנחנים, אולם נפצע בצניחה ועבר ל חטיבת גולני. בשנת 1962, בעת שימש מפקד פלוגת קורס מ"כים של חטיבת גולני, לחם במבצע סנונית, פעולת תגמול כנגד המוצבים הסורים בכפר נוקייב. על לחימתו הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל שהומר ב-1973 בעיטור העוז. ב-1963 מונה לקצין מבצעים בפיקוד הצפון ולאחר מכן שירת כמפקד בנח"ל. ב-1966 מונה למפקד גדוד 51 של חטיבת גולני. במלחמת ששת הימים הוטלה על הגדוד המשימה לכבוש את תל עזזיאת, מוצב פלוגתי סורי מבוצר ברמת הגולן. לחימת הגדוד התייחדה בכך, שלא סטתה מהתכנון המקורי, והמוצב נכבש כמעט ללא נפגעים: הרוג אחד, שלא נפגע בלחימה עצמה, וארבעה פצועים. בהמשך התקדם ענבר במסלול הפיקודי. ב-1968 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון, ב-1969 למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וב-1971 לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון באתיופיה. במלחמת יום הכיפורים חזר לישראל ושימש קצין קישור במטה אוגדה 146. בשנים 1975–1974 שימש כמפקד חטיבת ירושלים. בשנים 1977–1976 שימש כקצין המשטרה הצבאית הראשי בדרגת תת-אלוף. לאחר שחרורו מצה"ל התמודד ב-1978 על ראשות המועצה המקומית קריית טבעון בה התגורר, וכיהן כחבר המועצה מטעם סיעת המערך. כיהן כמנהל חברת תל-בר, חברת בת של קופת חולים כללית, מנהל מרחב העמק וסמנכ"ל הקופה. בשנת 2010 נפטר לאחר מחלה קשה. ענבר היה נשוי לנטע והביא עמה לעולם חמישה ילדים. בנם גיורא ענבר, תת-אלוף במילואים פיקד, כאביו לפניו, על גדוד 51. ענבר היה רוכב אופניים נלהב ולזכרו נערך מדי שנה מרוץ אופניים 'סובב טבעון'. בנימין ענבר, באתר הפלמ"ח פנחס וולף, זה נפצע וההוא נפצע, כל המפקדים נפצעו. המצב נהיה חמור, במחנה, ‏ 03.08.2007, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה". גיורא ענבר, בין גופות הסורים אבא אמר: "רק מי שמעריך את החיים יכול לקבל אחריות על בני אדם", באתר כלכליסט, 4 בפברואר 2010 עיטור העוז שהוענק לרס"ן בנימין ענבר, באתר "בעוז רוחם" של אכ"א. יוסף ולטר, גולני שלהם, מעריב, ‏ 18.04.1986. דב גולדשטיין, אב ושני בנים-חיילים במלחמה אחת , מעריב, ‏ 10.01.1975. בשנת 1970 נחקק חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, בו נקבעו עיטור העוז ועיטורים נוספים. בעקבות החוק נבחנו מחדש המקרים של מי שקיבלו את צל"ש הרמטכ"ל על ידי ועדה וחלק מהצל"שים הומרו בעיטורים. במקרה זה הומר הצל"ש בעיטור העוז אלישיב שמשי, בהם יותר מכל: על סוד ההצלחה של צה"ל, הוצאת משרד הביטחון, 2005, עמודים 159-168.
משפט קרופ

משפט קרופ, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אלפריד קרופ ואח' (The United States of America vs. Alfried Krupp, et al. היה העשירי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נידונו בפני בית דין צבאי אמריקאי בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, לאחר תום מלחמת העולם השנייה. משפט קרופ היה השלישי מבין משפטיהם של תעשיינים גרמנים אשר שיתפו פעולה עם הממשל הנאצים בתקופת המלחמה, שני האחרים היו משפט פליק ומשפט אי גה פארבן. במשפט קרופ עמדו לדין שנים-עשר מנהלים של תאגיד קרופ אשר הואשמו בכך שאיפשרו את חימוש הכוחות המזוינים של גרמניה ובכך השתתפו באופן פעיל בהכנות הנאצים לפתיחה במלחמה, כן הואשמו בהעסקת כוח אדם בתנאי עבדות בחברותיהם. הנאשם הראשי במשפט היה אלפריד קרופ, מנכ"ל חברת קרופ החזקות מאז 1943 ובנו של גוסטב קרופ אשר היה נאשם במשפט נירנברג של פושעי המלחמה העיקריים אשר התנהל בפני בית הדין הבינלאומי (שם שוחרר מן המשפט מסיבות בריאות). שופטי בית הדין היו יו סי. אנדרסון, אב בית הדין ונשיא בית המשפט לערעורים בטנסי, אדוארד ג'יי. דיילי מקונטיקט, ויליאם ג'יי. וילקינס מוושינגטון. התובע הראשי היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש ב-17 בנובמבר 1947. המשפט התנהל מ-8 בדצמבר 1947 ועד 31 ביולי 1948. נאשם אחד זוכה בדין, שאר הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שבין שלוש לשנים-עשר שנים והנאשם הראשי, אלפריד קרופ, הצטווה למכור את כל החזקותיו בחברה. על פי הערכות שמרניות, תאגיד קרופ העסיק בתקופת מלחמת העולם השנייה כ-100,000 עובדי כפייה, מהם כ-23,000 שבויי מלחמה. פשעים נגד השלום בהשתתפות בתכנון ובביצוע מלחמות תוקפניות ומלחמות העומדות בניגוד לאמנות בינלאומיות. פשעים נגד האנושות בהשתתפות בביזה, הרס וניצול של מדינות כבושות. פשעים נגד האנושות בהשתתפות ברצח, השמדה, שיעבוד, כליאה, עינוי ושימוש בכוח אדם בתנאי עבדות, של אזרחים אשר עברו לשליטת גרמניה, אזרחים גרמניים ושבויי מלחמה. השתתפות בתוכנית משותפת או בקשירת קשר לבצע פשעים נגד השלום. כל הנאשמים הואשמו בסעיפים 1,‏3 ו-4 בכתב האישום. נאשמים להמן וקופקה לא הואשמו בסעיף 2 לכתב האישום. סעיפים 1 ו-4 לכתב האישום נמחקו בשלב מוקדם של המשפט בהיעדר ראיות. כל 11 המורשעים נמצאו אשמים בהעסקת עובדי כפייה (סעיף 3 לכתב האישום), ומבין עשרת הנאשמים שהואשמו בביזה כלכלית (סעיף 2), שישה הורשעו. הרשעתם ספגה ביקורת בגרמניה בשל מה שהוצג כרדיפת והשחרת פניה של התעשייה הגרמנית. ב-31 בינואר 1951, שנתיים וחצי לאחר שנתנו גזרי הדין, כל המורשעים להוציא את לוזר, נחונו בידי הנציב העליון לאזור הכיבוש האמריקאי ושוחררו מבית הסוהר. אלפריד קרופ קיבל לידיו חזרה את השליטה במפעלי החברה בגרמניה המערבית. החברה המשיכה להיות אחת מחברות התעשייה הכבדה הגדולות בגרמניה המערבית. מדיה וקבצים בנושא משפט קרופ בוויקישיתוף
יואל ראטה

הרב יואל ראטה (קרי: רוֹֹט) (נולד בי"ב בסיוון ה'תשמ"א, 1981) הוא דרשן משפיע מחסידות ברסלב, ראש ישיבת "תפארת התורה". תלמיד בולט של הרב אליעזר שלמה שיק, ורב בית המדרש "היכל הקודש" בויליאמסבורג. הוא נכדו של גאב"ד קארלסבורג, הרב יחזקאל ראטה. זמן קצר לאחר נישואיו התוודע לספר "אשר בנחל" של הרב אליעזר שלמה שיק ומאז התקרב לחסידות ברסלב. עוסק בטיפול בנוער חסידי שנשר ממסגרות, ובצירופם לקהילתו. בשנת תשס"ט (2009) פתח את ישיבת "תפארת התורה" שבה לומדים בחורים שגדלו בחצרות חסידיות בארצות הברית, כמו חסידות סאטמר סקווירא וחסידות פאפא. הוא מעודד את הבחורים להישאר בלבוש החסידי, אך לצד זאת הוא מנהל את ישיבתו בסגנון פתוח, המעודד בחורים להיות עצמאים, שלא כמו בישיבות רגילות. הוא עורך ערבי שירה עם תלמידיו, כשהם מנגנים בגיטרות. הוא מחבר שירי דבקות המבוססים על רעיונות ותורת ברסלב. הרבה משיריו הם תרגום מיצירותיו של ישראל דגן. רבני התאחדות הרבנים, ארגון המזוהה עם סאטמר והקרובים אליה, התנגדו לישיבתו בעת פתיחתה, אך עם השנים עברו להתעלמות. מוסדותיו כוללים ישיבה, בית מדרש, תלמוד תורה לבנים, בית ספר לבנות, ארגון לנשות הקהילה ובית דפוס להדפסת ספרי ברסלב. הרב ראטה מחנך את תלמידיו להסתפקות במועט, במיוחד ביחס להוצאות חתונתם, בניגוד למקובל בציבור החרדי בארצות הברית בין היתר הוא מעודד את תלמידיו לערוך את חתונתם בישיבה בעלות נמוכה. בסיוון תשע"ט ערך חתונה לבנו בעלות של פחות מאלף דולר. כמו כן הוא מעודד את תלמידיו לשדך את בניהם בגיל צעיר. בשנת תשע"ט הקים את קריית ברסלב בליברטי. הקהילה מונה כיום כ-100 משפחות. הרב ראטה ידוע כנואם כריזמטי וסוחף, הוא משלב בדרשותיו ניגונים. בשנת 2016 החלו להתפרסם קליפים מדרשותיו שקיבלו את הכינוי "חיזוק יומי". בהמשך פורסם גם תרגום לעברית. מוסדותיו מפעילים מערכת טלפונית לשמיעת שיעוריו. כמו כן ניתן לשמוע את שיעוריו בתרגום באתר ברסלב סיטי. הרב ראטה נוהג למסור את דרשותיו בעיקר ביידיש אך בהמשך החל למסור מדי פעם שיעורים גם בעברית ובאנגלית. מדיה וקבצים בנושא יואל ראטה בוויקישיתוף האתר של הרב ראטה הרב יואל ראטה - החיזוק היומי המתורגם (לעברית), ו - breslev center, ביוטיוב חיזוק היומי המתורגם, בפייסבוק החיזוק היומי המתורגם, בטוויטר החיזוק היומי המתורגם באתר JDN איך התקרב הרב יואל ראטה לחסידות ברסלב?
סטרטפורד (לונדון)

סטרטפורד (באנגלית: Stratford) היא פרבר ברובע ניוהאם, לונדון, שבעה מיילים צפונית-מזרחית למרכז העיר. פיתוח הפרבר הוא אחד המטרות העיקריות בתוכנית העירונית לפיתוח לונדון. שם הפרבר מתועד לראשונה ב-1607 כ-"Strætforda" - הלחם של המילים "Stræt" (באנגלית עתיקה) ו-"ford", שמשמעותו, "מעברה (באנגלית: ford) על הדרך הרומית". שורשיה של סטרטפורד נמשכים עד 1067. בעבר הייתה סטרטפורד התיישבות חקלאית בקהילה העתיקה של וסטהאם, עם התמחות עיקרית בגידול תפוחי האדמה. האזור שהפך ב-1965 לחלק מרובע ניוהאם. ההכרה האמיתית הראשונה באזור הייתה כנקודה בה חצה הדרך הרומית המקורית את נהר לאה. עם חנוכתה של הרכבת ב-1839, הפכה סטרטפורד לפרבר תעשייתי. כחלק מצמיחתה של לונדון בשנות המאה התשע עשרה המאוחרות, התרחבה סטרטפורד משמעותית, אוכלוסייתה גדלה, והיא נהייתה למרכז הניהול של וסטהאם ב-1886. מאז 1965 היא הייתה לחלק מלונדון רבתי. בשנים האחרונות המגמה הכלכלית של סטרטפורד היא הפיכתה מאזור של תעשייה כבדה ועבודות רכבת, למרכז כלכלי ותרבותי חשוב. בנייתו של הפארק האולימפי בסטרטפורד, לקראת המשחקים האולימפיים ביולי 2012, תרמה אף היא למגמת הצמיחה וההתחדשות שחווה הפרבר. בבניית המרכז הושקעו 1.4 מיליארד ליש"ט. ענת ג'ורג'י, הסוד הבריטי שהפך שכונת מגורים כושלת לאזור יוקרתי ומבוקש, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2023 Simon Banks, Stratford London Guide, movebubble.com, ‏1-9-2017 דובר, שירי (2012-06-11). "לונדון שלא הכרתם: עובדות על המארחת האולימפית". Globes. נבדק ב-2020-12-08. ערך זה הוא קצרמר בנושא לונדון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האישה באדום

האישה באדום (באנגלית: The Woman in Red) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1984, שבוים על ידי ג'ין ויילדר שגם משחק בו בתפקיד הראשי. יחד על ויילדר מככבים בסרט קלי לה ברוק, גילדה ראדנר, צ'ארלס גרודין וג'ודית לביי. זוהי גרסה מחודשת לסרט הצרפתי Un éléphant ça trompe énormément שנקרא באנגלית "An Elephant Can Be Extremely Deceptive". את הסרט הצרפתי, שיצא לאקרנים בשנת 1976, ביים וכתב איב רובר (Yves Robert) שלקח חלק גם בגרסה הזו. טדי פירס (ג'ין ויילדר) נשוי באושר לדידי, אבל כשהוא רואה במגרש החניה במשרדו אישה יפהפייה בשמלה אדומה (קלי לה ברוק) הוא נהיה אובססיבי. הוא מזהה שהבחורה היא דוגמנית שאמורה להצטלם לפרסומות שהמשרד שלו מפיק. בעידוד חבריו, שמזהים את ההתאהבות של פירס בדוגמנית, הוא מחליט להזמין אותה לדייט אולם בשרשרת טעויות מביכות הוא מזמין בטעות את גברת מילנר (גילדה ראדנר) לארוחת ערב רומנטית. כשפירס מזהה את הטעות הוא מנסה להפוך אותה ולעשות הכל כדי להתקרב לדוגמנית, שבשלב הזה הוא כבר יודע שקוראים לה שארלוט, אלא שגברת מילנר לא מתכוונת לוותר בקלות. דרך רכיבה על סוסים לא מוצלחת ותחבולות שמעמידות אותו באור מגוחך, מצליח בסופו של דבר פירס לקבוע עם שארלוט בדירתה. רגע השיא של פירס הופך לסיוט. אחרי שהשניים משילים מעליהם את הבגדים ונכנסים למיטה, מגיע בעלה של שארלוט, טייס אמריקני שהקדים את חזרתו הביתה. פירס, בחוסר ברירה מחליט להתחבא על אדן החלון, אלא שמדובר במגדל יוקרה וההמון שרואה אותו בטוח שהוא מתאבד פוטנציאלי. עלילת המשנה של הסרט עוסקת במערכת היחסים בין פירס לבין חבריו במשרד, במערכת היחסים האינטימית שלהם עם נשותיהם ובעיקר באופן קבלת ההחלטות של אנשים מאוהבים. פסקול הסרט נכתב על ידי הזמר סטיבי וונדר שזיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר. וונדר הוציא את השיר "I Just Called to Say I Love You" אשר היה הלהיט הגדול של אותה שנה. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפופ ובצמרת מצעד הריתם אנד בלוז בארצות הברית ובבריטניה. מלבד הלהיט הגדול ואולי המוכר ביותר של וונדר, כלל אלבום הסרט עוד שבעה שירים נוספים, כמעט כולם בביצועו של סטיבי וונדר. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד המכירות בארצות הברית ולמקום השני בבריטניה. הסינגל של I Just Called to Say I Love You נמכר בבריטניה בלבד ב-1.77 מיליון עותקים ותפס את המקום ה-13 במכירות סינגלים בכל הזמנים בבריטניה. "The Woman in Red"‏ – 4:39 "It's You"‏ – 4:55 "It's More Than You" (instrumental)‏ – 3:15 "I Just Called to Say I Love You"‏ – 6:16 "Love Light in Flight"‏ – 6:54 "Moments Aren't Moments"‏ – 4:32 "Weakness"‏ – 4:13 "Don't Drive Drunk"‏ – 6:33 הסרט קיבל ביקורות שליליות למדי וזכה לציון הנמוך של 29% מתוך 7 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. "האישה באדום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האישה באדום", באתר נטפליקס "האישה באדום", באתר AllMovie (באנגלית) "האישה באדום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האישה באדום", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "האישה באדום", באתר Metacritic (באנגלית) "האישה באדום", באתר אידיבי "האישה באדום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Woman in Red, קדימון באתר YouTube