laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי הודו–טאיוואן

יחסי הודו–טאיוואן הם יחסי החוץ בין הודו לטאיוואן. בשל היריבות האסטרטגית, החשדנות והיחסים המתוחים בין הרפובליקה העממית של סין להודו מאז מלחמת 1962, הודו ניסתה לאט לפתח שיתוף פעולה מסחרי ואסטרטגי טוב יותר עם טאיוואן, תוך שהיא שוללת את האפשרות לכונן יחסים דיפלומטיים. טאיוואן ראתה גם את מעמדה הגאופוליטי הגואה של הודו כמאזן נגד פוטנציאלי לדומיננטיות של סין באזור. כחלק ממדיניות החוץ שלה "מבט למזרח", הודו ביקשה לטפח קשרים נרחבים עם טאיוואן בסחר וכן לעבוד יחד בנושאי נשק להשמדה המונית, סביבה ולחימה בטרור. שני הצדדים כיוונו לפתח קשרים כדי לנטרל את היריבות הסינית עם שתי המדינות. משרד איגוד הודו-טייפה (ITA) הוקם בטייפה מאז 1995 במטרה לקדם יחסי גומלין לא ממשלתיים בין הודו לטאיוואן, וכדי להקל על חילופי עסקים, תיירות, תרבות ואנשים. התאחדות הודו-טייפה הוסמכה גם לספק את כל שירותי הקונסולריה והדרכונים. בשנת 2002 הפכה הודו למדינה ה-28 שחתמה על הסכם הגנת ההשקעות עם טאיוואן ובשנת 2006 הקימו שתי המדינות את מועצת שיתוף הפעולה של טאיוואן-הודו. יתר על כן, טאיוואן מקדמת את הסחר עם הודו כאמצעי לצמצום היקף התלות הכלכלית שלה בסין. בשנת 2007, מה-ג'ינג-ג'ו, מנהיג הקואומינטנג, המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בטאיוואן התומכת באיחוד מחדש, ומועמד מרכזי בבחירות לנשיאות 2008 ערך ביקור לא רשמי בהודו. באפריל 2021 שלחה טאיוואן להודו 150 מכונות הנשמה, בסיוע למאבק במגפת הקורונה בהודו. שתי הממשלות פתחו במאמצים להרחיב משמעותית את הסחר וההשקעות הדו-צדדיים, במיוחד בתחומי טכנולוגיית המידע (IT), אנרגיה, טלקומוניקציה ואלקטרוניקה. המסחר של הודו עם טאיוואן בשנת 2008 הסתכם בסך של 5.34 מיליארד דולר, גידול של 9.5% בהשוואה לשנת 2007. בשנת 2007 צמח הסחר הבילטרלי בין שני הצדדים ב-80% והגיע ל-4.8 מיליארד דולר. בשנת 2008, היצוא ההודי לטאיוואן צנח בשיעור של -7.8%, והגיע ל-2.33 מיליארד דולר לעומת 2.53 מיליארד דולר בשנת 2007. היצוא הטאיוואני להודו בשנת 2008 צמח בשיעור של 28.41% והגיע ל-3 מיליארד דולר. בשנת 2008 רשמה הודו גירעון מסחרי של 669 מיליון דולר עם טאיוואן לעומת עודף סחר של 159 מיליון דולר בשנת 2007. הייצוא ההודי העיקרי לטאיוואן כולל פסולת נפט, דגנים, כותנה, כימיקלים אורגניים, נחושת, אלומיניום ומזון. בשנת 2019, היקף הסחר בין הודו לטאיוואן עמד על 7 מיליארד דולר, וצמח בשיעור של 20% בשנה. הייצוא העיקרי של טאיוואן להודו כולל מעגלים משולבים, מכונות ומוצרים אלקטרוניים אחרים. הודו מעוניינת גם למשוך השקעות טאיוואניות במיוחד בענפי היי-טק. יותר מ-80 חברות וגופים טאיוואניים נוכחים כיום בהודו. חלק מהחברות כוללות את Hon Hai Precision Industry Co (FoxConn)‏, Sanyang Corporation‏, Gigabyte Technologies‏, Continental Engineering‏, CTCI‏, Apache and Feng Tay (נעליים), Corporation Wintek‏, Delta Electronics‏, D-Link‏, Meita Industrials‏, Transcend‏, MediaTek, וכו'. הסחר הדו-צדדי חווה צמיחה משמעותית בשנים האחרונות. מדיה וקבצים בנושא יחסי הודו–טאיוואן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יחסי הודו–טאיוואן
Canara Bank

קנארה בנק (באנגלית: Canara Bank) הוא מוסד פיננסי מוביל בהודו, נחשב לבנק הרביעי בגודלו ומספק שירותים פיננסיים מגוונים ללקוחות מכל רחבי העולם. המטה הראשי של הבנק נמצא בעיר בנגלור ומלבדו מפעיל הבנק מעל ל-10,000 סניפים ברחבי הודו ו-7 סניפים במדינות שונות: לונדון, הונג קונג, מוסקבה, שנגחאי, דובאי, טנזניה וניו יורק. הבנק הוא בבעלות מלאה של ממשלת הודו והוקם בשנת 1906 על ידי נדבן הודי בשם אמממבל סובבה ראו פאי (Ammembal Subba Rao Pai). בשנת 1958, הורה הבנק המרכזי של הודו על מיזוג בין קנארה בנק לראגומטמול בנק (Raghumathmul), תהליך שהסתיים בשנת 1961. בשנת 1961, רכש בנק קנארה 3 בנקים בהודו: בנק אוף קרלה (Bank of Kerala), בנק אלפי (Alleppey) ובנק טריוונדרום (Trivandrum Permanent Bank). בשנת 1963, רכש בנק קנארה 4 בנקים נוספים: סרי וילאסאם (Sree Vilasam), בנק תריפוניטהורה (Thrippunithura Bank), בנק פנדיאן (Pandyan Bank) ובנק קוצ'ין (Cochin Bank). בתאריך 19 ביולי 1969, הלאימה ממשלת הודו את בנק קנארה וניהולו הועבר למשרד האוצר. בשנת 1985 רכש בנק קנארה את בנק לקשמי (Lakshmi Bank). בשנת 1996, הפך קנארה לבנק ההודי הראשון המחזיק בהסמכת ISO בתחום Total Branch Banking. ב־30 באוגוסט 2019, הודיע שרת האוצר ההודית, נירמלה סיטרמן, על מיזוג של קנארה בנק עם סינדיקט בנק (Syndicate Bank). המיזוג הושלם בתאריך 1 באפריל 2020. טרג'אני ואקיל סטייט בנק אוף אינדיה אקסים בנק מדיה וקבצים בנושא Canara Bank בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Canara Bank (באנגלית) Canara Bank, ברשת החברתית פייסבוק Canara Bank, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Canara Bank, ברשת החברתית אינסטגרם Canara Bank, סרטונים בערוץ היוטיוב מניית בנק קנארה, אתר Investing Canara Bank, Syndicate Bank to merge to become 4th largest public sector bank, Business Today (באנגלית) Shayan Ghosh, Canara Bank now 4th largest PSU bank after merger with Syndicate, mint, ‏2020-04-01 (באנגלית) Canara Bank, canarabank.com Foundation Day of Canara Bank – MoDe India (באנגלית אמריקאית) Canara Bank, Banking in India... (באנגלית) CANARA BANK Information, The Bank Info - The bank info provides detailed information about banks. (ב־) "Canara Bank". Business Standard India. נבדק ב-2021-07-17. Canara Bank, canarabank.com Mohapatra, Debasis (2019-12-07). "30 committees monitoring the Canara-Syndicate Bank merger process". Business Standard India. נבדק ב-2021-07-17.
יחסי טאיוואן – קוריאה הצפונית

יחסי טאיוואן–קוריאה הצפונית הם יחסי החוץ בין טאיוואן וקוריאה הצפונית. לקוריאה הצפונית וטאיוואן אין יחסים דיפלומטיים רשמיים אולם קיימים יחסים לא רשמיים משמעותיים. בשל מעמדה כמדינה שאינה חברה באו"ם, טאיוואן אינה כבולה בסנקציות נגד קוריאה הצפונית של האו"ם אולם הממשלה הטאיוואנית יישמה מספר חוקים ותקנות אשר משקפות את הגבלות האו"ם וארצות הברית על סחר עם קוריאה הצפונית. נמסר כי קוריאה הצפונית הציעה למכור עיצובי צוללות בטאיוואן בשנת 2016. משרד ההגנה הלאומי של טאיוואן הכחיש את הדיווחים ואמר כי "בפיתוח הצוללות שלנו מעולם לא היה, אין עכשיו ולעולם לא יהיה קשר עם קוריאה הצפונית; הסיוע ניתן על ידי מדינות חשובות באירופה ובארצות הברית." ראש ממשלת טאיוואן, לאי צ'ינג-טה, אישר בספטמבר 2017 איסור מוחלט על סחר בין טאיוואן וקוריאה הצפונית. אנשי עסקים טאיוואנים הואשמו כי מכרו פחם, נפט וגז לקוריאה הצפונית, כמו גם ביבוא טקסטיל צפון קוריאני והעסקת צפון קוריאנים בספינות דיג טאיוואניות. בשנת 2018 חוקרי האו"ם טענו כי גופים טאיוואנים עסקו בהעברת נפט לקוריאה הצפונית בניגוד לסנקציות של האו"ם. בשנת 2019 הרשויות בטאיוואן האשימו שישה אנשים בגין העברות נפט מספינה לספינה לקוריאה הצפונית. בשנת 2020 טאיוואן הרגיעה את ארצות הברית כי היא מצייתת לסנקציות של האו"ם שוב נגד קוריאה הצפונית. מדיה וקבצים בנושא יחסי טאיוואן – קוריאה הצפונית בוויקישיתוף Rich, Timothy; Dahmer, Andi. "Trading with the Hermit Kingdom: Taiwan and North Korea in Times of Sanctions". sentinel.tw. Taiwan Sentinel. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) Kennedy, Pamela. "Taiwan and North Korea: Star-Crossed Business Partners". www.38north.org. 38 North. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) Staff, Reuters. "Taiwan says European countries helping with submarine project". www.reuters.com. Reuters. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) White, Edward (29 בינואר 2018). "Taiwanese suspected of shipping coal from North Korea to Vietnam". Financial Times. אורכב מ-המקור ב-30 בינואר 2018. {{cite news}}: (עזרה) Jennings, Ralph. "Taiwan investigators say ship transferred oil to North Korea in defiance of sanctions". Los Angeles Times. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Taiwan indicts 6 over illegal ship-to-ship oil transfers to North Korea". www.taiwannews.com.tw. Taiwan News. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה) Staff, Reuters. "Taiwan tells U.S. it is complying with North Korea sanctions". www.reuters.com. נבדק ב-26 באפריל 2021. {{cite web}}: (עזרה)
טשיבאנגה

טשיבאנגה (באנגלית: Tchibanga) היא עיר במחוז ניאנגה (אנ') שבדרום גבון, השוכנת על גדת נהר ניאנגה (אנ'). אוכלוסייתה מונה 53,000 נפש (2019). דרך העיר עובר הכביש הארצי N6, נמצא בה גם שדה התעופה טצ'יבאנגה ושוק משגשג. ליד העיר נמצאים מפלי איוולה. טצ'יבאנגה נמצאת במרחק 408 קילומטרים מבירת גבון ליברוויל. טשיבאנגה היא בירת מחוז ניאנגה. בטשיבאנגה מתגוררים כ־35,000 תושבים ילידי גבון, אך היא מאכלסת גם באוכלוסיית פליטים גדולה מקונגו-בראזוויל. ארגון האו"ם המטפל בפליטים UNHCR מנהל בעיר משרד המספק שירותים לפליטים ולמקומיים . רוב האנשים המתגוררים בטשיבאנגה, כולל רוב הפליטים מקונגו, שייכים לקבוצה האתנית בפונו (אנ'). בטשיבאנגה יש רובע מסחרי משגשג, בית חולים, שני בתי ספר תיכוניים, סניף דואר, כנסייה קתולית גדולה ושדה תעופה. לנשיא עומר בונגו יש בית קיץ בטשיבאנגה שמעולם לא השתמש בו, גם לשר הפנים יש בית בעיר. טשיבאנגה, יושבת על גדות נהר ניאנגה. ממוקמת באזור הערבה הדרומית של גבון ואין בעיר את סביבת הג'ונגל העמוק כמו בערים רבות בגבון. בטשיבאנגה מתקיים שוק מסורתי. בעיר קיימת טחנת אורז ותבואות המכינה את התבואה לשוק המקומי. האזור מהווה את אזור גידול האורז והתבואות הגדול ביותר בגבון. גידולים מקומיים אחרים כוללים בוטנים מאניוק וקסווה. כמו כן נמצא 53 קילומטרים צפונית לעיר בית חרושת לשמן דקלים. התגלו באזור מרבצי עפרות ברזל בכיוון דרום-מערב לעיר. בטשיבאנגה יש מספר מסעדות המגישות אוכל מערבי ומסורתי. יש מסעדות שמגישות בשר ציד, כולל נחשים ואנטילופות ברוטב שמן דקלים מסורתי בשם Nyengui. טשיבאנגה ידועה שניתן למצוא בה את המניוק ( קסווה ) הטוב ביותר בגבון. בשוק ניתן לרכוש אלות, או מקלות של מאניוק עטוף בעלים, במחיר 100 פרנקים מרכז אפריקאים. מגוון רחב של תוצרת מקומית אחרת זמין בשוק, כולל בננות מקומיות, בוטנים ופלפלים חריפים ; בשווקים לעיתים קרובות מוכרים בשר ציד, כמו אנטילופות וקופים. טשיבאנגה היא גם מקום טוב לקנות מוצרי אריגה מסורתיים, כולל מחצלות וסלסלות. תחנת כוח קטנה ומעיין מים מתוקים מספקים חשמל ומים זורמים למרכז העיר. טשיבאנגה מרוחקת 408 קילומטרים מהבירה ליברוויל בנסיעה על הכבישים הארציים N1 ו- N6. זמן הנסיעה במונית בין שתי הערים נמשך כ־12 שעות. מחיר הנסיעה במונית לטשיבאנגה עומד על כ־200 פרנק CFA. מתקיימות טיסות סדירות מטשיבאנגה לעיר פורט ג'נטיל-Port-Gentil הנמצאת במרחק 340 קילומטרים על חוף האוקיינוס האטלנטי.. בטצ'יבאנגה אקלים סוואנה טרופי ( סיווג האקלים לפי שיטת קפן הוא Aw). גבון ליברוויל פרנסוויל עומר בונגו Mylène Rémy, “Franceville”, in The Gabon Today, Paris, Éd. of the Jaguar,2005 ( ISBN 978-2-86950-395-3 ), p. 210-211 מדיה וקבצים בנושא טשיבאנגה בוויקישיתוף גלויות ומנגינות מטשיבאנגה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 12:35) טשיבאנגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Congolese refugees in Gabon Tchibanga | Gabon, Encyclopedia Britannica (באנגלית) "Tchiban Climate Normals 1961–1990". National Oceanic and Atmospheric Administration. Retrieved 6 November 2016.
הברך

הברך (הופץ באנגלית בשם Ahed's Knee – "הברך של עהד") הוא סרט דרמה משנת 2021 של הבמאי הישראלי נדב לפיד, שהופק בקופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית. הסרט התמודד בפרס דקל הזהב וזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן בשנת 2021. שמו של הסרט מתייחס לדבריו של ח"כ בצלאל סמוטריץ' ב-2018, לפיהם עהד תמימי "הייתה חייבת לחטוף איזה כדור, לפחות בפיקה של הברך". גיבור הסרט הוא י' (אבשלום פולק), במאי קולנוע שעובד על סרט חדש העוסק באקטיביסטית הפלסטינית עהד תמימי, ותוך כדי כך יוצא לערבה כדי להקרין בה את אחד מסרטיו הקודמים. בזמן שאמו גוססת ונאבקת על חייה, פוגש הבמאי במדבר את יהלום (נור פיבק), פקידה ממשרד התרבות, הדורשת ממנו לחתום על טופס שמקומם אותו מבחינה פוליטית: הוא מחייב את י' להגדיר במה עוסק סרטו באמצעות מחסן מילים מוטה פוליטית, שמשקפת את תפיסת העולם של הימין הפוליטי. י' מתקרב ליהלום, אבל גם מנסה במקביל להשתמש בה כדי להילחם באג'נדה שהיא משרתת. אבשלום פולק – י' נור פיבק – יהלום מילי עשת "הברך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הברך", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הברך", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הברך", באתר Metacritic (באנגלית) "הברך", באתר אידיבי "הברך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הברך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הברך, קדימון הסרט באתר יוטיוב נירית אנדרמן, סרטו של נדב לפיד "הברך" זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, באתר הארץ, 17 ביולי 2021 ביקורת יעל שוב, ראינו סרטים ישראלים כאלה באייטיז. ולא התלהבנו כבר אז, Time Out תל אביב, 4 באוגוסט 2021 יאיר רוה, הסרט "הברך" – יצירה אוונגרדית ופנומנלית על קולנוע, באתר כלכליסט, 5 באוגוסט 2021 אבנר שביט‏, "הברך" הוא בעיטה בפרצוף – ומסיבת פרידה מפוארת מישראל, באתר וואלה, 6 באוגוסט 2021 שמוליק דובדבני, ממש לא אנטי-ישראלי: תשכחו מכל מה שקראתם על "הברך", באתר ynet, 6 באוגוסט 2021 אורי קליין, "הברך": דיוקן מלא זעם, יופי ועוצמה של כל מי שחי כאן, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2021 ראיונות אמיר בוגן, כוכבת "הברך": "אני לא מזדהה עם כל הדעות הפוליטיות בתסריט, אבל אני באה מתשוקה ליצירה", באתר ynet, 5 באוגוסט 2021 "Ahed's Knee". Cinereach. נבדק ב-3 ביוני 2021. {{cite web}}: (עזרה) נירית אנדרמן, סרטו של נדב לפיד "הברך" זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, באתר הארץ, 17 ביולי 2021 יקי אדמקר‏, עקב ציוץ על עהד תמימי: טוויטר חסמה את חשבונו של ח"כ סמוטריץ', באתר וואלה, 23 באפריל 2018
מלכוב

מלכוב (בגרמנית: Malchow) היא עיר במחוז מקלנבורגישה-סינפלטה שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבצפון-מזרח גרמניה. היא שוכנת על הנהר אלדה (אנ'), 25.5 ק"מ ממערב לווארן ו-35 ק"מ מצפון לוויטשטוק (אנ'). העיר מוקפת באגמים וביערות של הפארק הלאומי מיריץ (אנ'). בימי הביניים היה האזור של מלכוב מרכז של פגניות סלאבית (אנ'). היישוב מלכוב הוקם על אי והוזכר לראשונה בכתובים בשנת 1147, וקיבל מעמד של עיר בשנת 1235. בשנת 1298 הנזירות של מנזר מלכוב עברו לגדה הדרומית שמול האי. במאות השנים הבאות העיר התרחבה ליבשה שמצפון-מערב לאי, שאליה ההתיישבות המקורית חוברה בגשרים, ובהדרגה האזור היבשתי הפך לדומיננטי. בשנת 1938 נבנה העיר מפעל תחמושת של חברת אלפרד נובל, ובזמן מלחמת העולם השנייה הועסקו בו מאות עובדי כפייה. בשנת 1943 הוקם בעיר מחנה הריכוז מלכוב כשלוחה של מחנה הריכוז ראוונסבריק. במחנה נכלאו אלפי אסירות בתנאים קשים ביותר, ורבות מהן מתו במהלך מגפות במחנה, בהן שחפת וטיפוס. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחה של גרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 עבר מרכז העיר ההיסטורי שיקום נרחב. הבניין של מנזר מלכוב הפך למשכנו של מוזיאון האורגן של מקלנבורג. מדיה וקבצים בנושא מלכוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלכוב
אלברט ליליאנברי

אלברט ליליאנברי (בשוודית: Albert Lilienberg;‏ 15 באוקטובר 1879 – 27 באוגוסט 1967) היה אדריכל שוודי. הוא כיהן בתפקיד מהנדס עיר ראשי בגוטבורג ובסטוקהולם. אלברט ליליאנברי נולד בעיירה רונבי ולמד במכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH בסטוקהולם. לאחר סיום הלימודים בשנת 1903 הוא ערך נסיעת לימודים לארצות הברית ממנה חזר בשנת 1905. לאחר חזרתו לשוודיה הוא עבד תקופה מסוימת כמתכנן גשרים ובשנת 1907 מונה למהנדס העיר של גוטבורג, תפקיד שהוא כיהן בו עד לשנת 1927. באותה תקופה אלברט ליליאנברי היה מלמד באוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה בעיר. בהיותו מהנדס העיר המתפתחת אלברט ליליאנברי קידם תוכניות הקמה של שכונות חדשות בעיר. בשנת 1928 הוא קיבל הזמנה לעבור לאותו תפקיד בסטוקהולם. בהיותו בסטוקהולם הוא קידם תוכניות רבות לרבות אישור תוכנית כללית של העיר. אלברט ליליאנברי עזב את התפקיד ביוזמו בשנת 1944. בנוסף לעבודה בסטוקהולם ליליאנברי עסק בתכנון כ-60 עיירות ברחבי שוודיה. על פעילותו בתחום אדריכלות אלברט ליליאנברג קיבל עיטורים משוודיה, נורווגיה ודנמרק. בשנים 1921–1927[דרושה הבהרה] הוא היה נשוי לאינגריד ואלברי שבאותה תקופה הייתה עוזרת שלו בתכנון עיר. מדיה וקבצים בנושא אלברט ליליאנברי בוויקישיתוף ביוגרפיה (בשוודית)
קוסקובו

אחוזת קוסקובו (ברוסית: Усадьба Кусково) היא אחוזה של משפחת שרמטייב (אנ') מהמאה ה-18. ממוקמת במזרח מוסקבה ברובע ושניאקי. האנסמבל (אנ') כולל: ארמון שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-18 בסגנון הקלאסיציזם; פארק מפוסל עם ביתנים. במרכז האנסמבל ממוקם ארמון, ששמר את פריסתו ועיצוב חללי הפנים עם יצירות אמנות רוסית ומערב אירופאית. כניסה ראשית לארמון חצר קדמית מבט על הפארק ואסטלה ביתן אורנז'רי אבן גדולה מדיה וקבצים בנושא קוסקובו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוסקובו https://um.mos.ru/routes/zdes-vsyakiy-chem-nibud-plenyalsya-i-m-dolgorukiy-poet-xviiiv-/
אלימות נגד יהודים בצ'כוסלובקיה, 1918–1920

האלימות האנטי-יהודית בצ'כוסלובקיה בשנים 1918–1920 כללה שורה של תקריות בצ'כוסלובקיה, שהתרחשו לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת צ'כוסלובקיה. האלימות נבעה בעיקר בפריצה ושדידת חנויות של יהודים. ההאשמות העיקריות שהופנו כלפי יהודים בסלובקיה היו כי הם דוברי הונגרית ושהם סוכנים שהופעלו על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית והם מנסים לכבוש מחדש את המדינה. בבוהמיה ובמוראביה, יהודים רבים תמכו באימפריה האוסטרו-הונגרית, במיוחד בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ועוררו את שנאת הצ'כים. כמו כן, היהודים הואשמו בכך שסחרו בשוק השחור במהלך המחסור שהיה בתקופת המלחמה. בסלובקיה התרחשו פוגרומים רבים בחודש נובמבר של שנת 1918. אחד מהמאורעות הראשונים התרחש בפובאז'קה ביסטריקה, שם נשדדה חנות של יהודי, ולאחר מכן גם הושמדה. שדידה זו גרמה לנזק של 300,000 קורונות צ'כוסלובקיות (8,880 דולר ב-1920). קבוצות חיילים לשעבר הסתובבו בכפרים וחיפשו חנויות לשדוד, שרובן היו שייכות ליהודים. בדצמבר 1918 התרחשו הפוגרומים הקשים ביותר בבוהמיה ובמוראביה. הגרוע ביותר היה בהולשוב ב-3-4 בדצמבר. בהולשוב, נשדדו עשרות בתים וחנויות של יהודים, בית הכנסת ומשרדי הקהילה הושחתו ושני יהודים נרצחו, אך לבסוף הצבא התערב. בעוד האלימות נמשכת, בוועידת השלום בפריז הפוליטיקאים הצ'כוסלובקים הציגו את צ'כוסלובקיה כמדינה ליברלית וסובלנית ונקייה יחסית מהאנטישמיות שפקדה את המדינות השכנות. עיתונים צ'כוסלובקים טענו כי האלימות נעשתה על ידי יהודים גרמנים שרוצים להרוס את המוניטין של צ'כוסלובקיה. האלימות נמשכה עד שנת 1920. היא לא הייתה חמורה כמו בפולין ובאוקראינה, שם נרצחו רבבות יהודים. לאחר שנת 1920, צ'כוסלובקיה הייתה המדינה הבטוחה ביותר והפחותה ביותר באנטישמיות במרכז אירופה, עבור יהודים. אלימות נגד יהודים במרכז אירופה ובמזרחה, 1944–1946 אלימות נגד יהודים בפולין, 1944–1946 Jan Dvořák, Manifestations of Anti-Semitism in Czechoslovak Silesia during the First Republic (1918–1938), Central European Papers 3, 2015, עמ' 36–50
אמיר חדד

אמיר חדד (נולד ב-17 בפברואר 1978 ברמלה) הוא טניסאי ישראלי ואלוף ישראל לגברים בשנים 2000, 2001 ו-2004. בשנת 2003 התפרסם חדד כאשר נרשם לטורניר הזוגות באליפות וימבלדון כבן זוגו של הפקיסטני עיסאם אל-חאק קוריישי. שיתוף הפעולה יוצא הדופן זכה לברכת המארגנים שהעניקו לשניים כרטיס חופשי לטורניר. חדד וקוריישי רשמו הצלחה בלתי צפויה כשעלו עד הסיבוב השלישי. בשנת 2009 שיחק חדד עם נבחרת ישראל בבית העליון של גביע דייוויס, כאשר החליף את יוני ארליך הפצוע במשחק הזוגות של המפגש מול נבחרת שוודיה. לאחר אותו מפגש התפרסם חדד בהיותו שחקן כבד יחסית, ואף דורג במקום החמישי במצעד הספורטאים השמנים של העיתון "מארקה". חדד העיד כי הוא מודע לבעיות המשקל שלו ומתייחס אליהם בעליצות. בשנת 2010 הודיע חדד על פרישה מטניס, משחק הפרישה שלו היה באליפות ישראל הפתוחה במשחק זוגות בו הוא שיחק ביחד עם סטפן קיובק ובו הגיע עד לשלב חצי הגמר שבו הפסיד על חודה של נקודה 6:7, 7:6 ו-9:11 בסופר טיי ברייק, בסיום המשחק נערך לאמיר טקס בהשתתפות כל שחקני נבחרת גביע דייוויס של ישראל. חדד ייצג את ישראל בגביע דייוויס 5 פעמים ביחידים: 1998, 1999, 2001, 2002, 2009. מאזנו של חדד בגביע דייוויס הוא 5-7 ( 3-5 ביחידים, 2-2 בזוגות). אמיר חדד, באתר ה-ATP אמיר חדד, באתר ה-ITF אמיר חדד, באתר גביע דייוויס אייל לוי, גוף גדול, נשמה גדולה: ריאיון עם אמיר חדד, באתר nrg‏, 13 במרץ 2009 אלמוג שריד ,ראיון פרידה באתר nrg. ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טויו שיבטה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא שיבטה. טויו שׁיבַּטַה (יפנית:柴田 トヨ; ‏26 ביוני 1911 – 20 בינואר 2013) הייתה משוררת יפנית, שספריה היו לרבי מכר. שיבטה נולדה בעיר טוצ'יג'י שביפן בשנת 1911 למשפחת סוחרי אורז אמידה, שמאוחר יותר ירדה מנכסיה. בגיל 20 התחתנה לראשונה, אך נישואים אלו הסתיימו לאחר חצי שנה. בגיל 33 נישאה בשנית ונולד לה בנה היחיד, קנאיצ'י. שיבטה החלה לכתוב שירים בהמלצת בנה, כאשר הייתה בת 92, וספרה הראשון "אל תיפול רוחך" (קוּג'יקֵנָיְדֶה - くじけないでׂׂ, יצא לאור בעברית בשם "הבוקר בא תמיד") התפרסם בשנת 2010, בגיל 98. בספטמבר 2011 התפרסם ספרה השני "אני, בת המאה" (היאקוּסַאי נוֹ וַטַאשִי - 百歳の私). שיריה עוסקים בזקנה ובזכרונות, והם מתאפיינים באופטימיות ושמחה לצד ההתמודדות עם קשיים שונים לאורך השנים. ספריה הפכו לרבי מכר. ספרה הראשון נמכר במיליון וחצי עותקים, כאשר מכירת ספר שירה ביפן ב-10,000 עותקים נחשבת להצלחה. שיבטה הלכה לעולמה בגיל 101 בבית אבות בעיר אוצונומיה, צפונית לטוקיו. טויו שיבטה, ברשת החברתית פייסבוק משיריה של טויו שיבטה, תרגום: איתן בולוקן Japanese woman is bestselling poet – aged 99, the Guardian, ‏2011-01-26 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טויו שיבטה".
שפיכה אחורית

שפיכה אחורית (באנגלית: Retrograde ejaculation) היא מצב רפואי בו נוזל הזרע שאמור להיפלט דרך השופכה אל מחוץ לפין מנותב במקום זאת לשלפוחית השתן. שפיכה אחורית נגרמת כתוצאה מסוגר שלפוחית שאינו מתפקד כראוי או עקב חסימת צינור השופכה. במצב תקין, סוגר שלפוחית השתן מתכווץ טרם השפיכה ומונע מעבר של נוזל הזרע לתוך שלפוחית השתן. עם זאת, במצבים בהם סוגר השלפוחית אינו מתפקד כראוי, נוזל הזרע עלול להיפלט לשלפוחית השתן ובכך להיווצר שפיכה אחורית. הזרע שנפלט לשלפוחית השתן מופרש במהלך ההשתנה הבאה. שפיכה אחורית מכונה לעיתים גם "אורגזמה יבשה" או "שפיכה רטרוגרידית". שפיכה אחורית היא אחד הגורמים לאי-פוריות גברית. בתרבויות מסוימות, כמו בקהילת אונידה, שפיכה אחורית שומשה כאמצעי מניעה ובפילוסופיית הדאואיזם, שפיכה אחורית שומשה על מנת "לשמור את האנרגיות בתוך הגוף". לעיתים קרובות, גברים מבחינים במצב זה במהלך אוננות בכך שהם מבחינים בכך שאין להם שחרור זרע, אך הם חשים אורגזמה. אבחון שפיכה אחורית מתבצע בדרך כלל באמצעות דגימת שתן המתקבלת זמן קצר לאחר השפיכה, כשבדיקה של נבדק עם שפיכה אחורית תכיל רמה לא תקינה של זרע. בדיקה זו משמשת להבחין בין שפיכה אחורית לבין מצבי חוסר שפיכה. סיבות אפשריות לפגיעה בסוגר שלפוחית השתן כוללות פגיעה עצבית המכונה דיסאוטונומיה, סיבוך של ניתוח בפרוסטטה או באשכים, תופעת לוואי של תרופות מסוימות כמו טמסולוסין ותרופות נוגדות דיכאון וסיבוך של סוכרת. הטיפול בשפיכה תלוי בסיבה העומדת בבסיס ההפרעה. תרופות כמו אימיפראמין, כלורפנירמין, אפדירין ופנילאפרין עשויות לעזור במקרים הכוללים נזק עצבי קל שנגרם כתוצאה מסוכרת, טרשת נפוצה או פגיעה קלה בעמוד השדרה. עם זאת, בשאר המקרים התרופות לרוב פחות יעילות ובמקרים אלו ניתן לבצע ניתוח לתיקון הסוגר. בנוסף, באשר לאי-פוריות שנגרמת עקב מצב רפואי זה ניתן לבצע הפריה באמצעות הזרעה או הפריה חוץ גופית. שפיכה "Retrograde ejaculation - MayoClinic.com". The condition known as retrograde ejaculation Merck, Sharpe & Dohme. Retrieved on 2010-03-02 Retrograde ejaculation treatments Infertility factors portal. Retrieved on 2010-03-02 Francoeur, Robert T. (1991). A Descriptive Dictionary and Atlas of Sexology. Westport, Connecticut: Greenwood Press. pp. 114, 547. ISBN 0313259437. Wile, Douglas (1992). Art of the bedchamber: the Chinese sexual yoga classics including women's solo meditation texts. Albany, N.Y: State University of New York Press. ISBN 0-7914-0886-8. Explanation on Retrograde ejaculation MedlinePlus. Retrieved on 2010-03-02 What is Retrograde Ejaculation? (אורכב 02.03.2010 בארכיון Wayback Machine) Mama's Health portal. Retrieved on 2010-03-02 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ורוניקה צוואגרמן

ורוניקה (ורני) צוואגרמן-מונש (Zwagerman, בהגייה הולנדית: זוואחרמן, על מצבתה נכתב צווגרמן; ‏20 במאי 1915 – 30 בינואר 1999) הייתה חסידת אומות העולם, שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בעיר סנייק, הולנד. ורני ובעלה וילם החביאו בין אפריל 1943 עד מאי 1945 נערה יהודיה בת 16 בשם חנה וייס גוטמן, בזמן חיפושיהם האינטנסיביים של הגרמנים הנאצים אחר יהודים בתקופת השואה בהולנד. ורני נולדה בשנת 1915 בהולנד, והתחתנה עם וילם מונש, מורה לכימיה במקצועו. בני הזוג מונש השתייכו לזרם הרפורמי פרוטסטנטי אך לא היו אדוקים. בתקופת השואה בהולנד, בזמן החיפושים האינטנסיביים של הנאצים אחרי יהודים, הזוג מונש הסתירו בביתם, אשר היה בעיר סנייק, את חנה וייס גוטמן מאפריל 1943 ועד מאי 1945. בתום המלחמה הציעה ורני לחנה להישאר עימם ולהתחיל ללמוד בית הספר המקומי אך חנה סירבה. במהלך השנים שאחרי המלחמה שמרה ורני על קשר עם חנה, ואף הוזמנה לבר המצווה של בנה. ורני ביקרה לראשונה בישראל בשנת 1968 בעקבות הזמנתה של חנה, וחזרה לבקר בישראל בשנת 1983. במהלך ביקורה הכירה את דוד פינק ונשארה לחיות עימו בתל אביב.[דרוש מקור] ב-25 בנומבר 1987 העניק יד ושם לורני את התואר חסידת אומות העולם.[דרושה הבהרה] ורני נפטרה ב-30 ינואר 1999 בבית חולים בהולנד ונקברה על פי בקשתה בישראל בבית הקברות האזרחי בגבעת ברנר. יהדות הולנד ורוניקה צוואגרמן, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ורוניקה צוואגרמן".