laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רצף הסכמה

בביולוגיה מולקולרית ובביואינפורמטיקה, רצף קונצנזוס (באנגלית: consensus sequence) או רצף הסכמה מתייחס לנוקלאוטידים או לחומצות האמינו הנפוצים ביותר במקום מסוים במספר רצפים לאחר עימוד רצפים, תהליך שבו משווים מספר רצפים זה ביחס לזה. רצף הקונצנזוס מתואר על ידי השיירים הנפוצים ביותר בכל עמדה בעימוד. פיתוח תוכנה לזיהוי תבניות הוא נושא מרכזי בגנטיקה, ביולוגיה מולקולרית וביואינפורמטיקה. מוטיבים רצפיים מסוימים יכולים לתפקד כרצפים רגולטוריים המבקרים ביוסינתזה, או כרצפי הכרה (Signal sequence) המכוונים מולקולה לאתר מסוים בתא. בשל חשיבותם של רצפים אלו משערים שהם נשמרים לאורך האבולוציה. במקרים מסוימים הקשר האבולוציוני בין מינים מסוימים ניתן להערכה על סמך מידת הדמיון ברצפי הקונצנזוס. המוטיבים הנשמרים נקראים רצפי קונצנזוס והם מראים אילו שיירים נשמרים ואילו שיירים משתנים. דרך אחת לתאר רצפי קונצנזוס היא באמצעות סימון כדוגמת רצף ה-DNA הבא: A[CT]N{A}YR בסימון זה A ההתחלתי מייצג ש-A מופיעה תמיד במקומה, [CT] מייצג שלאחרי כן מגיע C או T, אחר כך מגיע N, לאחריו הסימון {A} מייצג שמופיע נוקלאוטיד כלשהו מלבד A. לבסוף Y מייצג פירימידין ו-R מייצג פורין כלשהו. בדוגמה זו הסימון [CT] לא מספק מידע כלשהו על התפוצה היחסית של C או T במיקום זה. שיטה אחרת להצגת רצף קונצנזוס היא לוגו רצף. בשיטה זו מיוצג רצף הקונצנזוס בצורה חזותית שבה גודל הכתב מייצג את תדירות ההופעה של נוקלאוטיד (או חומצת אמינו) בעמדה מסוימת. ככל שהשייר שמור יותר לאורך האבולוציה, כך האות המייצגת אותו גדולה יותר. אתר קשירת חלבונים, המיוצג על ידי רצף קונצנזוס, יכול להיות רצף קצר של נוקלאוטידים המופיעים מספר פעמים בגנום, ורצף שכזה עשוי להיות בעל תפקיד זהה במקומות שונים. לדוגמה פקטורי שעתוק רבים מזהים תבניות מסוימות בפרומוטורים של גנים שעל שעתוקם הם משפיעים. באופן דומה לאנזימי הגבלה יש לרוב רצפי קונצנזוס פלינדרומים שמתאימים לאתר אותו הם חותכים ב-DNA. טרנספוזונים פועלים באופן דומה בזיהוים את רצף המטרה לטרנספוזיציה. תיבת TATA
כלל שיא-סוף

על פי כלל שיא-סוף אנו שופטים את חוויות העבר שלנו כמעט אך ורק בהתאם לאיך שהרגשנו בשיאן (נעים או גרוע) וביחס לשאלה כיצד הן הסתיימו. מידע אחר אינו הולך לאיבוד, אך הוא אינו נמצא בשימוש. גורמים שאינם באים לידי ביטוי הם, בין השאר, עד כמה החוויה הייתה נעימה בממוצע ומה היה משך החוויה. דניאל כהנמן ועמיתיו ערכו ניסוי ובו בחנו את הכלל על קבוצת נבדקים שעברה בדיקת קולונוסקופיה. בדיקה זו הסבה כאב רב לעוברים אותה והכאב מגיע לשיאו בשלב האחרון של הבדיקה. הנבדקים שהמכשור הושאר בגופם למשך דקה נוספת לאחר סיום הבדיקה דיווחו על חוויה קשה פחות לעומת אלו ששוחררו מיד בסיום הבדיקה. במחקר המשך שנערך לאחר מכן התגלה כי בקרב נבדקים שהמכשור הושאר בגופם פרק זמן נוסף, כך שהחוויה נתפסה אצלם כקשה פחות, נמצא שיעור גבוה יותר של נבדקים שהגיעו לבדיקת קולונוסקופיה נוספת, כאשר התעורר צורך לקיימה. כהנמן טען שכלל זה קשור להיוריסטיקת הייצוגיות. רגשות וזיכרון הטיה קוגניטיבית
יום הזיכרון לרחבעם זאבי

יום הזיכרון לרחבעם זאבי הוא יום זיכרון לאומי שנקבע על ידי הכנסת בחוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005, שנחקק בעקבות הצעת חוק פרטית. יום הזיכרון חל ב-ל' בתשרי, יום הירצחו של השר רחבעם זאבי. ערך מורחב – רצח רחבעם זאבי רחבעם זאבי, חבר הכנסת ושר התיירות בממשלת ישראל, נרצח ביום רביעי, 17 באוקטובר 2001, בשעה 7:00 בבוקר במלון היאט שבירושלים. הרצח בוצע על ידי חוליית מתנקשים פלסטינית שהשתייכה לארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. זאבי היה השר הישראלי הראשון שנרצח בפיגוע טרור, והאדם הישראלי הבכיר ביותר שנרצח על ידי מחבלים פלסטינים במהלך הסכסוך הערבי ישראלי כולו. ההתנקשות בזאבי הייתה פיגוע טרור יוצא דופן מבין פיגועי הטרור השונים שבוצעו במהלך האינתיפאדה השנייה אשר כוונו בעיקר נגד קבוצות אקראיות של אזרחים וחיילים ישראלים. יום הזיכרון חל בל' בתשרי, יום הירצחו של השר רחבעם זאבי בשנת ה'תשס"ב. תאריך זה אינו יכול לחול בשבת, אך כאשר הוא חל ביום שישי מוקדם יום הזיכרון ליום חמישי. בסעיף "יום הזיכרון" שבחוק נאמר: (א) בכל שנה, בל' בתשרי, יום הירצחו של רחבעם זאבי, יקוימו אירועי זיכרון להנצחת זכרו של רחבעם זאבי; ביום זה - (1) יתקיים טקס זיכרון ממלכתי בסמוך לקברו; (2) במחנות צה"ל יוקדש זמן ללימוד פועלו. (ב) חל ל' בתשרי ביום שישי, תוקדם פעילות ההנצחה ליום חמישי שלפניו. האירוע המרכזי ביום הזיכרון הוא טקס אזכרה ממלכתי שמתקיים בהר הרצל סמוך לקברו של זאבי. בנוסף, מדי שנה ביום הזיכרון מקיימת הכנסת ישיבה מיוחדת לזכר זאבי. לאורך השנים הביעו אנשי ציבור שונים מהשמאל התנגדות לקיום יום זיכרון ממלכתי לזאבי עקב תמיכתו ב"טרנספר מרצון" לאוכלוסייה הערבית ביהודה ושומרון ורצועת עזה. באוקטובר 2017 החליט פורום מנהלי בתי הספר של מערכת החינוך בגוש דן והשרון באופן גורף שלא לציין את יום הזיכרון לזאבי. המנהלים נימקו את ההחלטה בדברים המיוחסים לזאבי כמו האלימות נגד ערבים, הקריאה לטרנספר והטענות לפגיעה מינית בנשים, כפי שנחשף בתחקיר "עובדה" כשנה לפני כן. חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005, ס"ח 2014 מיום 25 ביולי 2005 יום הזיכרון לרחבעם זאבי באתר עמותת "מורג" חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, התשס"ה-2005, ה"ח הכנסת 75 מ־23 במרץ 2005 טקס האזכרה הממלכתי לרחבעם זאבי (גנדי) ז"ל לציון שש-עשרה שנים להירצחו, באתר של משרד התרבות והספורט ירדן צור, בתי הספר בתל אביב החליטו לא לציין את יום הזיכרון לרחבעם זאבי, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2017 יהונתן ליס, תחקיר "עובדה": רחבעם זאבי תקף מינית באופן סדרתי והילך אימים באמצעות עבריינים, באתר הארץ, 14 באפריל 2016
חצרמוות

האם התכוונתם ל... חצרמות (דמות מקראית) – בנו של יקטן חצרמות (חבל ארץ) – אזור מדברי לאורך דרום חצי האי ערב חצרמוות (מחוז) – מחוז בתימן חצרמוות (ואדי) – הגדול בוואדיות חצי האי ערב.
Esri

Esri (ראשי תיבות של: Environmental Systems Research Institute) היא חברה המפתחת מערכת מידע גאוגרפי (GIS) ומערכות לניהול בסיסי נתונים גאוגרפיים. החברה שהוקמה בתור מכון למחקר הסביבה בשנת 1969 כמשרד ייעוץ לשימושי קרקע, היא בין החברות המרכזיות בתחום מערכות המידע הגאוגרפיות. מדי שנה מארחת החברה את הכנס השנתי הבינלאומי של המשתמשים, שהתקיים לראשונה בשנת 1981 בקמפוס מטה החברה, אליו הגיעו 16 משתתפים. בשנים האחרונות נערך כנס המשתמשים בסן דייגו, וב-2007 השתתפו בו כ-14,500 אנשים. בשנת 2012 העניקה Esri שני פרסים למרכז למיפוי ישראל בתחרות בינלאומית שנערכה בארצות הברית בהשתתפות 100,000 ארגונים, מוסדות, וחברות פרטיות מרחבי העולם. הפרס הראשון ניתן על מצוינות במערכות מידע גאוגרפי על שדרוג תשתית המידע הגיאו-מרחבי בישראל. הפרס השני בו זכה המרכז למיפוי ישראל היה על "מפת צפון מזרח הנגב (המכתשים)", שהוכנה במחלקת הכרטוגרפיה של המרכז למיפוי ישראל. בשנת 2017 העניקה esri פרס לענף הידרוגרפיה בחיל הים על הישגים משמעותיים בתחום המיפוי הימי. בישראל מיוצגת Esri על ידי חברת סיסטמטיקס. מדיה וקבצים בנושא Esri בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Esri (באנגלית) Esri, ברשת החברתית פייסבוק Esri, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Esri, ברשת החברתית אינסטגרם Esri, ברשת החברתית LinkedIn Esri, סרטונים בערוץ היוטיוב Esri - אתר האינטרנט הרשמי של החברה GIS, באתר סיסטמטיקס מיגל הלפט, נשארים על המפה: כך מצליח ממציא המפות האינטראקטיביות להישאר בחזית, באתר "פורבס ישראל", 10 באפריל 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות ובנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאן בוקר

האם התכוונתם ל... פרס מאן בוקר – הפרס הספרותי החשוב ביותר בבריטניה, ואחד הפרסים היוקרתיים בעולם בתחום הספרות פרס מאן בוקר הבינלאומי – פרס ספרותי בינלאומי המוענק בבריטניה
קייט קאפשו

קייט קאפשו (אנגלית: Kate Capshaw; נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא שחקנית ומפיקת קולנוע אמריקאית שהתגיירה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" ו"גשם שחור". אשתו של הבמאי ההוליוודי סטיבן ספילברג. קאפשו נולדה בשם קת'לין סו נייל (Kathleen Sue Nail) בעיר פורט וורת' שבטקסס. בתם של בוורלי סו, סוכנת נסיעות ואדווין לאון ניל. גדלה בסנט לואיס ולמדה באוניברסיטת מיזורי, משם סיימה עם תואר בחינוך. לפני שהפכה לשחקנית הייתה מורה לחינוך מיוחד בשני תיכונים בעיר. אימצה את שם המשפחה קאפשו מאז נישואיה הראשונים לרוברט קאפשו. נסעה לניו יורק כדי להפוך לשחקנית, בתחילה שיחקה באופרת סבון ובסרט "קצת סקס". בשנת 1984 הכירה את סטיבן ספילברג על סט הסרט "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור", קאפשו התמודדה על התפקיד הנשי הראשי מול 120 בנות נוספות באודישנים, התפרסמה בסרט בדמות זמרת המועדונים ווילי סקוט. באותה שנה התפרסמה גם בקומדיית הריגול "הגנה עצמית" ובסרט האימה "שומר החלומות". ב-1986 הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיית ההרפתקאות "מחנה חלל", ושיחקה בדרמה הפוליטית "עוצמה". ב-1989 שיחקה במותחן הפשע של רידלי סקוט "גשם שחור", בתפקיד היחצנית ג'וייס. ב-1995 השתתפה במותחן המסתורין "סיבה מוצדקת" בתור לורי, אשתו של הפרופסור למשפטים פול ארמסטרונג, אותו גילם שון קונרי. ב-1997 שיחקה בסרט "המזעיק", לצד ראיין ריינולדס. ב-1999 הפיקה קאפשו ושיחקה בתפקיד ראשי בקומדיה "מכתב האהבה". קאפשו נולדה כנוצרייה-אפיסקופלית, אך התגיירה לפני שנישאה בשנית ב-1991 לקולנוען האמריקאי-יהודי סטיבן ספילברג. לקאפשו ולספילברג שבעה ילדים ביחד, בנוסף לשחקנית ג'סיקה קאפשו (שנולדה מנישואיה הראשונים לרוברט קאפשו). מדיה וקבצים בנושא קייט קאפשו בוויקישיתוף קייט קאפשו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קייט קאפשו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קייט קאפשו, באתר AllMovie (באנגלית) קייט קאפשו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קייט קאפשו, באתר Metacritic (באנגלית) קייט קאפשו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קייט קאפשו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קייט קאפשו, באתר Discogs (באנגלית)
וינו נובילה די מונטפולצ'אנו

וינו נובילה די מונטפולצ'אנו (באיטלקית: Vino Nobile di Montepulciano) הוא יין אדום שלו מעמד של Denominazione di Origine Controllata e Garantita שמיוצר בכרמים המקיפים את העיר מונטפולצ'אנו, איטליה. היין נעשה בעיקר מענבי סנג'ובזה (הידועים בלשון המקום בשם פרונולו ז'נטילה), מינימום 70%, ביחד עם קאניולו נרו (20%-10%) וכמות קטנה של זנים מקומיים כמו ממולו. היין מיושן בחביות עץ אלון במשך שנתיים, ומיושן במשך שלוש שנים אם מדובר ביין ריזרבה. אין לבלבל בין יין זה לבין מונטפולצ'אנו ד'אברוצו, יין אדום שנעשה מעינב מונטפולצ'אנו באזור אברוצו במזרח-מרכז איטליה. וינו נובילה די מונטפולצ'אנו הוא אחד מהיינות העתיקים ביותר באיטליה. בתיעוד משנת 789, אותו מצטט עמנואל רפטי, ב-"Dizionario Geografico Fisico Storico della Toscana", הכומר ארניפרט מציע לכנסיית סן סילבסטרו בלנצ’יניאנו (באזור אמיאטה) חלקת אדמה וכרם הנמצאים בקסטלו די פוליצ’אנו ; במסמך אחר המתוארך ל-17 באוקטובר 1350, שגם אותו מזכיר רפטי, נקבעים הכללים של המסחר ויבוא היין המופק באזור מונטפולצ'אנו. ב-1685 מוזכר גם וינו נובילה דה מונטפולצ'אנו בידי המשורר פרנצ'סקו רדי, בנוסף לשבחים שהוא מעתיר על עבודתו של בכחוס בטוסקנה (מונטפולצ'אנו הוא מלך כל היינות !), הוא חיבר אודה לרוזן פרדריק וטרנס המוקרש כולו להילול האיכויות של יין זה. השם וינו נובילה דה מונטפולצ'אנו הומצא בידי אדמו פנטי, עד 1930, נקרא היין רשמית "וינו רוסו צ'טו די מונטפולצ'אנו" (Vino rosso scelto di Montepulciano) אולם אדמו כינה את היין "נובילה" (אציל). ב-1925 ייצר אדמו פנטי כ-30 טון של נובילה, שכולם בוקבקו ונמכרו וזכו להערכה רבה. ההצלחה הגדולה הייתה ביריד המסחר הראשון שנערך בסיינה ב-1931, אותו ארגן Ente Mostra-Mercato Nazionale dei Vini Tipici e Pregiati, כשאדון טנקרד ביונדי סנטי, חבר ומעריץ של אדמו פנטי, אמר את המשפט הנבואי "ליין הזה נכון עתיד". פנטי נחשב ליצרן הראשון של וינו נובילה די מונטפולצ'אנו. "קנטין פנטי" גם קידם את וינו נובילה די מונטפולצ'אנו בכל רחבי תבל בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנים של "הנס הכלכלי" בתום "מלחמת העולם השנייה באיטליה. חברות אחרות, שעד אותה עת ייצרו בעיקר קיאנטי, הלכו בעקבותיו של אדמו וייסדו ב-1937 את קנטינה סוצ’יאלה (וקיה קנטינה די מונפולצ’אנו), מתוך כוונה להקים מערכת לשיווק היין המיוצר אפילו בידי יצרנים קטנים. היין המופק במונטפולצ'אנו המשיך לזכות להערכה במשך הזמן וקיבל את המעמד של DOC‏ (Denomination of Controlled Origin) עם DPR ב-12 ביולי 1966. הוא זכה למעמד של DOCG‏ (Denomination of Controlled and Guaranteed Origin) בידי DPR ב-1 ביולי 1980 והשתנה בידי DM ב-27 ביולי 1999. תעשיית היין בעיר מונטפולצ'אנו מפיקה כמה יינות שונים: נובלו (מופק לא רק באזור ספציפי זה) רוסו די מונטפולצ'אנו - היין נעשה בעיקר מענבי סנג'ובזה (הידועים במקום כפרונולו ז'נטילה) (מינימום 70%) מעורבים עם קאניולו נרו (20%-10%) וכמויות קטנות של זנים מקומיים אחרים כמו ממולו. היין מיושן בחביות עץ אלון במשך שנה אחת. נובילה די מונטפולצ'אנו נובילה די מונטפולצ'אנו ריזרבה גראפה – לפי החוק האיטלקי, אסור שאותה חברה תחזיק בבעלותה גם יקב וגם מזקקה, הגראפה מופק בשיתוף-פעולה, ובדרך-כלל נמכר על ידי היקב ונושא את שם היקב על התווית. מדיה וקבצים בנושא וינו נובילה די מונטפולצ'אנו בוויקישיתוף האתר הרשמי של Consorzio del Vino Nobile האתר הרשמי של ארגון דרך היין המקומי - Strada del Vino Nobile di Montepulciano
ירח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גרמי שמיים: ירח – לוויין טבעי המקיף כוכב לכת, כוכב לכת ננסי או עצם אחר הגדול ממנו כתוצאה מהשפעת כוח הכבידה הירח – ירחו של כדור הארץ לוויין – נקרא בעבר גם "ירח מלאכותי" אחר: ירח (אל) (נקרא גם יריח, ירחיבול) – אל מהמיתולוגיה הכנענית יֶרַח – מילה נרדפת לחודש ירח דבש – פרק זמן קצר לאחר טקס הנישואים, שאותו נוהגים בני זוג לחגוג בנסיעה לאתר מרוחק, לרוב כזה הנחשב מיוחד ורומנטי ירח (דמות מקראית) – דמות מקראית, מבני יקטן ירח (אלבום) – אלבום מוזיקה מאת שלמה ארצי סהר – הירח כסמל בדגלים וסמלי מדינות ירך
ריקבון אציל

ריקבון אציל (באנגלית: Noble rot; בצרפתית: pourriture noble; בגרמנית: Edelfäule; באיטלקית: Muffa nobile, בהונגרית: Aszúsodás) הוא צורה של זיהום פטרייתי, בעל השפעה חיובית על ענבי היין, אשר נגרם כתוצאה מהדבקה בפטריית ה-Botrytis cinerea. התפשטותה של הפטרייה דורשת תנאי לחות, ואם מזג האוויר נשאר רטוב, מתפתחת הצורה המזיקה - ריקבון אפור, שעלולה להרוס את יבול הענבים. לרוב, הענבים שנדבקים בפטרייה מצטמקים ונותרים עם תכולת סוכר גבוהה המכונה בשם "ריקבון אציל". אם בוצרים אותם בשלב מסוים, ניתן להפיק מהם יינות משובחים ומתוקים במיוחד. תהליך הדבקת ענבי היין בפטריית ה-Botrytis cinerea נקרא "בוטריטיזציה" והיינות נקראים "יינות בוטריטיס". לפי האגדה ההונגרית, יין האסו (aszú) הראשון (יין שמייצרים מענבי בוטריטיס) יוצר בידי לאצקו מאתה ספשי ב-1630. אולם, יין שנעשה מענבי בוטריטיס מוזכר כבר ב-Nomenklatura of Fabricius Balázs Sziksai, שהושלם ב-1576. רשימת מלאי של אסו שהתגלתה, קודמת לאזכור זה בחמש שנים. כשהחל סיווג הכרמים ב-1730 באזור טוקאי, אחת מאמות המידה שניתנו לסוגי הטרואר השונים הייתה הפוטנציאל לפתח Botrytis cinerea. מיתוס פופולרי הוא, שפיתוח יינות הבוטריטיס התרחש באופן עצמאי בגרמניה ב-1775, כשיצרן של יין ריזלינג ב- Schloss Johannisberg (גייסנהיים באזור ריינגאו) נהג לחכות להוראה ממנהל האחוזה, היינריך פון ביברה, בישוף העיר פולדה, לפני שבצר את הענבים. באותה שנה (כך מספרת האגדה), שליח המנזר נשדד כשהיה בדרכו להעביר את ההוראה לבצור והתעכב במשך שלושה שבועות, זמן שהספיק לבוטריטיס להתפשט. מכיוון שסברו ביקב שהענבים חסרי ערך נתנו אותם לאיכרים מקומיים, שהפיקו יין מתוק ומפתיע באיכותו שאחר-כך נודע בשם Spätlese או יין מבציר מאוחר. בשנים הבאות, היו בצירים שבהם נוצרו ענבים מתוקים ברמות שונות ו-Spätlese המקורי התפתח, בתחילה ל-Auslese ב-1787 ואחר-כך ליין קרח ב-1858, אם כי יין קרח נעשה בדרך-כלל מענבים שלא נוגעו בבוטריטיס. יינות בוטריטיס ידועים בעולם הם אסו בחבל טוקאי בהונגריה ובסלובקיה (הידועים בדרך-כלל כ-Tokaji, Tokajské או Tokay), סוטרן בצרפת – שם התהליך ידוע כפוריטיר re או פוריטיר נובל; ויינות Beerenauslese או בגרמניה ואוסטריה. סוגים אחרים של יינות כאלה הם גראסה דה קוטנרי ברומניה, קוטו דה לאיון ומונבזיאק בצרפת, אאוסברוך באוסטריה ו-Noble Late Harvest‏ (NLH) בדרום אפריקה. פטריית הבוטריטיס גם יובאה בידי ייננים בקליפורניה ואוסטרליה. בחלק מהמקרים מרססים את הענבים בנבגי בוטריטיס כדי להדביקם בפטרייה, בעוד כרמים אחרים מסתמכים על הדבקה טבעית מנבגים שנוכחים בסביבה. מדיה וקבצים בנושא ריקבון אציל בוויקישיתוף המדריך לטיפול במזיקים לענבים עבור זן בוטריטיס, אוניברסיטת קליפורניה עובדות על פטריית בוטריטיס, אוניברסיטת המדינה של אוהיו פרויקט מיפוי הגן של Botrytis cinerea היסטוריה קצרה של הריזלינג היסטוריה של Schloss Johannisberg
הבכור לבית אב"י

הבכור לבית אב"י (הבכור לבית אליעזר בן-יהודה) הוא ספר מאת הסופרת דבורה עומר שיצא לאור בשנת 1967, עיבוד ספרותי להתרחשות אמיתית שנכתב בעקבות מחקר מעמיק בשיתוף משפחת בן יהודה. הספר מתאר את סיפור חייו של איתמר בן-אב"י (1882–1943), בנו של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה. ספר ההמשך נקרא "אהבת איתמר". בשנת 1968 זיכה הספר את דבורה עומר בפרס למדן. הספר תורגם לאנגלית, יפנית, ורוסית. עיבוד ספרותי של קורות איתמר בן-אב"י, אז בן-ציון (הוא שינה את שמו בבגרותו), אשר למד את השפה העברית כשפת אם. אביו אליעזר בן-יהודה שקד באותם הימים על הוצאת עיתון בעברית עם דעות משכילות, שנחשבו קיצוניות ביישוב הישן בירושלים. על הפעוט נאסר לתקשר עם כל הדובר שפת נכר. עם כל הקשיים למד בן ציון את השפה העברית. יום אחד יצא בן ציון לראשונה לרחוב למרות האיסור של אביו אליעזר, ומצא כלב; כאשר הסתובב עמו ברחובות העיר נסקל הכלב למוות. בן ציון שרד את הסקילה. החיים לא הטיבו עם משפחת בן יהודה ומצבה הידרדר לעוני. הציבור החרדי בירושלים חש כלפיהם עוינות אחרי כתיבת מאמרים חריפים של אליעזר בן-יהודה על פולמוס השמיטה. בסופו של דבר החליט אביו של בן ציון לנסוע לרוסיה לגייס כספים, וכמו כן לשלוח את בן ציון לבית ספר בירושלים, שם יפגוש חברה בת גילו לראשונה. בבית הספר, בן ציון לא מצליח להסתגל לכיתה הראשונה, וגם לא לשנייה, ובסופו של דבר מנהל בית הספר, ניסים בכר מחליט להעבירו לכיתה השלישית שם הוא לומד בהנאה, מסתגל לשפה המדוברת שם, צרפתית. יום יום למד בן ציון מילים חדשות בצרפתית והעברית נזנחה. לכן, לאחר התלבטות, אליעזר החליט לא לשלוח יותר את בנו, בן ציון, לבית הספר. דבורה, אשתו של בן יהודה, חלתה בשחפת, ומתה. אליעזר נישא לאחות אשתו, פולה, ושמה בעברית חמדה. צרות רבות פקדו את משפחת בן יהודה- רוב הילדים, למעט הבת ימימה, חלו במחלה קשה, בן ציון שרד ושאר האחים מתו. לאחר מספר שנים, בן-ציון הופך לעלם, מתאהב בעלמה בשם לאה, ונשלח ללמוד בצרפת. הבכור לבית אב"י באתר עם עובד (אורכב 28.05.2020 בארכיון Wayback Machine) בעקבות הבכור לבית אב"י מאת דבורה עומר, באתר של משרד החינוך הספר "הבכור לבית אב"י", באתר "סימניה" הבכור לבית אב"י, באתר "דףדף" חולקו פרסים ספרותיים מטעם עיריית רמת גן, דבר, 1 באוקטובר 1968 הבכור לבית אב"י, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
זכויות שמש

זכויות שמש היא הזכות לגישה ישירה לשמש והזכות לשימוש באנרגיית השמש הן בעלות חשיבות מרובה. זכויות אלו קובעות כיצד ניתן לנצל את אנרגיית השמש למאור, חימום, ולהפקת אנרגיה, והן בעלות חשיבות כלכלית מרובה. כדי לנצל את אנרגיית השמש בתוך מרחב עירוני דרושה חשיפה מספקת לשמש עבור המערכות הסולארית של המבנים ועבור השטחים הפתוחים שביניהם לשיפור תנאי הנוחות בהם. יש למנוע מצב שהשגת גישה לשמש (solar access) תהיה תוצאה מקרית התלויה במציאות משתנה. גישה לשמש צריכה להיות מובנת כזכות לשמש (solar rights). תכנון סביבתי נכון חייב להבטיח מספר מינימלי של שעות חשיפה לקרני השמש של השטחים הפתוחים, של חלונות הבניין, ושל המשטחים עליהם ממוקמות מערכות סולאריות, על מנת שהן תהיינה יעילות. כדי לשפר את יעילותן שעות אלו חייבות להיות בזמן שבו קרני השמש ניצבות למישור הקולט ככל האפשר. עבור מערכות סולאריות רצוי לקחת חלון סולארי של 6 שעות שמש ישירה ליממה כתקופת חשיפה שימושית, בין השעות 9 בבוקר ועד שעה 3 אחה"צ. שעות מחוץ לטווח זה, בחודשי החורף, אינן נחשבות כיעילות לניצול על ידי המערכות הסולריות, מכיוון שקרני השמש בשעות הסמוכות לזריחה ולשקיעה הן בזווית נמוכה ועוצמתן קטנה מאוד כתוצאה מכך. דוגמאות של תכנון מגורי האדם המשקפות הבנה של תנועת ועוצמת השמש לשיפור תנאי הנוחות בנוסף לשימושה המובן מאליו כתאורה טבעית קיים במסורת של הארכיטקטורה בתרבויות רבות. הדוגמאות הקדומות ביותר מגיעות עד המאה ה-7 לפנה"ס בסין וביוון, שם נבנו הבתים כאשר החזית או החצר המשותפת פונה לדרום כדי להגדיל את החשיפה לאור וחום השמש. במאות 1-4 לספירה נבנו בתי מרחץ רומיים רבים כאשר פתחיהם פונים לדרום, ועד המאה ה-6 לספירה הפכה הבניה של חדר שמש (sun room) לנפוצה עד כדי כך שהקיסר יוסטיניאנוס הראשון חוקק חוק להבטחת זכויות שמש (solar rights) לתושבי הערים. גם הספרדים שכבשו את אמריקה אימצו את "החוקים האינדיאנים" (Leyes de Indias) שהכתיבו את כיווני הבניה של מבנים ואוריינטציית הרחובות בעיירות כדי לאפשר גישה ישירה לקרינת שמש. בבריטניה של המאה ה-19 הגנו חוקים קדומים (Doctrine of Ancient light) על זכויות הגישה לשמש של בעלי הבתים. הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה שביב et al 2003. הבטים אקלימיים-אנרגטיים בעיצוב אורבני באקלים ארץ ישראל חם ולח. משרד האנרגיה והתשתיות. https://web.archive.org/web/20151123135742/http://www.bu.edu/law/central/jd/organizations/journals/bulr/documents/BRONIN.pdf Ken Butti and John Perlin (1980) A Golden Thread, 2500 Years of Solar Architecture and technology. Cheshire Books. p27
אלכסנדר גיירימסקי

איגנצי אלכסנדר גיירימסקי (פולנית: Ignacy Aleksander Gierymski, ‏ 30 בינואר 1850 – בין 6 ו-8 במרץ 1901) היה צייר פולני. הצייר מקסימיליאן גיירימסקי היה אחיו למחצה. בצעירותו למד ציור בעיר הולדתו ורשה. ב-1868 המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות של מינכן וסיים בהצטיינות. בין השנים 1873–1874 התגורר באיטליה, בעיקר ברומא, בה צבר ניסיון ושיפר את יכולותיו. ב-1875 חזר לפולין, והציב את ציוריו בגלריה של זאכנט שטוק בוורשה. באותה שנה חזר גיירימסקי לאיטליה ובילה שם את 4 השנים הבאות. בתקופה הזו הוא ניסה לפתור את בעיית השילוב הנכון של הצבע והאור על בד הציור, ולעבודותיו מהתקופה יש דמיון רב לעבודותיהם של הציירים הצרפתים מזרם האימפרסיוניזם. בין השנים 1879–1888 גיירימסקי התגורר בוורשה. אותן שנים נחשבות לפורות במיוחד עבורו. הוא צייר את נופי ורשה וסצינות מחיי תושביה, אך עבודותיו לא זכו לתגובה ראויה מהסביבה, וב-1888 החליט לעקור לגרמניה ולצרפת. מראה הנוף הפך לנושא הראשי בציוריו. ב-1893 גיירימסקי שב לפולין, והתיישב בקרקוב, בה קיווה לקבל משרת פרופסור באקדמיה לאמנויות יפות המקומית. בשנת 1895 עזב את פולין ושב לאיטליה. את שנותיו האחרונות חי ברומא, במוסד לחולי נפש, שם נפטר. נטמן בבית העלמין קמפו ורנו (Campo verano) בעיר. ציוריו של גיירימסקי מוצגים במוזיאון שלזיה בקטוביץ ובמוזיאונים הלאומיים של פולין: בוורוצלב, בוורשה ובקרקוב. יהודייה עם תפוזים (1881). נגנב על ידי הנאצים ב-1944 והוחזר למוזיאון הלאומי בוורשה ב-2011. הים (1891) כורי החול (1887) מעגן סולץ (1883) חג השופרות (יהודים באמירת תשליך; 1884) חג השופרות (גרסה אחרת; 1890) מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר גיירימסקי בוויקישיתוף אלכסנדר גיירימסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יאסנוגורסק

יאסנוגורסק (ברוסית: Ясного́рск) היא עיר בראיון האדמיניסטרטיבי של יאסנוגורסק במחוז טולה, רוסיה. העיר ממוקמת על יובל של נהר האוקה, 31 ק"מ צפונית לטולה ו-141 ק"מ דרומית למוסקבה. בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 היו ביאסנוגורסק קרוב ל-22,000 תושבים. עד 2010 ירד מספרם ל-16,804. העיר הוזכרה לראשונה ב-1578 ככפר בשם לאפטבו (Лаптево). הכפר החל לגדול ולהתפתח במהירות כשנסללה דרכו, ב-1867, מסילת הברזל ממוסקבה לקורסק. הקמת מפעל לציוד חקלאי סייעה רבות להתפתחותו. ב-1938 הפך לאפטבו לכפר פועלים, וב-1958 הפך לעיר. השם "יאסנוגורסק" ניתן לעיר ב-1965. פיתוח העיר היה סביב מפעל לבניית מכונות למכרות פחם. מפעל זה הוקם לפני מלחמת העולם השנייה וגדל במהירות. בתחילת שנות ה-90 עבדו בו כ-7,000 פועלים. עם פירוק ברית המועצות המפעל איבד את רוב לקוחותיו באוקראינה ובקזחסטן. מספר המועסקים צנח לכ-800 ובשנת 2009 המפעל הכריז על פשיטת רגל. בריחת התושבים לערים סמוכות היא תוצאה ישירה של קשיי המפעל. מדיה וקבצים בנושא יאסנוגורסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאסנוגורסק ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצוות האווירובטי ברייטלינג

הצוות האווירובטי ברייטלינג (באנגלית: Breitling Jet Team) הוא צוות האווירובטיקה האזרחי הגדול ביותר באירופה. הצוות מטיס שבעה מטוסי אארו L-39 אלבטרוס ובסיסו שוכן בדיז'ון שבצרפת. מאז שנת 2003 הצוות פועל בחסות יצרנית שעוני היד השווייצרית ברייטלינג. הצוות מבצע מופעים בני 18 - 20 דקות הכוללים טיסה במבנה, חליפות, תמרוני סולו ותמרונים מסונכרנים. הצוות מופיע מדי שנה ברחבי אירופה והמזרח התיכון, וכן במופעים אוויריים ואירועים של חברת ברייטלינג. ז'אק בותלי, ראש הצוות, החל להופיע במופעים אוויריים בשנת 1980 במטוס Mudry CAP 10. ב-1982 הוא הצטרף לצוות של שלושה מטוסי Aermacchi SF.260 שטס תחת החסות של חברת מרטיני ורוסי ונקרא "פטרוי מרטיני" (Patrouille Martini, "צוות מרטיני"). סמוך לזמן זה, הקים בותלי בדרואה את חברת אפאצ'י אוויאיישן, במטרה לתת מענה לניהול צוות אווירובטי קבוע במשרה מלאה. הצוות השתמש במשך חמש שנים במטוסי ה-SF 260, עד שבשנת 1988 עבר למטוסי פילאטוס PC-7 מתוצרת שווייץ. בשנת 1990 נאסר בצרפת פרסום אלכוהול, ולאור כך נסוגה חברת מרטיני ממימון הצוות. הצוות עבר לחסות של חברת Ecco, ובשנת 1997 לחסותה של חברת Adecco, לאחר מיזוגה של Ecco יחד עם חברה נוספת. בשנת 1999 הפסיקה Adecco את מימון הצוות, ובעקבות כך המשיך בותלי יחד עם טייס נוסף בצוות להופיע עד שנת 2001 כצמד בשם "Les Apaches", הנגזר משמה של חברת אפאצ'י אוויאיישן של בותלי. בשלהי 2001 זכה הצוות לחסות חדשה של חברת Khalifa האלג'יראית, אשר הביאה לרכישתם של מטוסי ה-L-39 אלבטרוס במקום מטוסי הפילאטוס הקודמים. במהלך שנת 2002 התרחב הצוות לכדי ארבעה מטוסים וביצע מעל 40 הופעות באירופה. השותפות עם Khalifa הסתיימה בתחילת 2003, אז נכנסה כמממנת חברת ברייטלינג והצוות אף גדל לכדי שבעה מטוסים, מצב בו נשאר עד היום. ב-15 בספטמבר 2012, טייס מטוס מספר 2 של הצוות נאלץ לנטוש את המטוס, שהתרסק בסמוך לבסיס טיסה של חיל האוויר הבלגי אתר האינטרנט הרשמי של הצוות האווירובטי ברייטלינג בלוג אודות הצוות האווירובטי ברייטלינג (בצרפתית) Breitling Jet Team Crash