laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ססיליה לוץ

ססיליה לוץ (בהולנדית: Caecilia Antonia Maria Loots);‏ (1903, הארלם – 1988) הייתה מורה, חברת המחתרת ההולנדית וחסידת אומות העולם מהולנד. לוץ הייתה קתולית באמונתה ומורה בבית ספר לילדים בעלי לקויות למידה באוטרכט. בשנת 1942 החליטה לוץ להסתיר תשעה ילדים יהודים בין הגילים ארבע ו-17 בבית הספר שבו לימדה, וזאת לבקשתם של חבריה ובסיועה של דינה ואן דר גלד (van der Geld, לבית ואן היינינגן, van Heiningen). הילדים כינו את לוץ בשם "הדודה סיל". לוץ ניסתה לאפשר לילדים סביבה רגילה ובטוחה ככל האפשר, למרות תנאי המלחמה והרדיפה. הילדים למדו בבית הספר שלה, שיחקו בחצר ככל האפשר ואף קיבלו שיעורי מוזיקה בנוסף לתוכנית הלימודים. ואן דר גלד סייעה ללוץ בתחזוקת הבית למרות שידעה שחלק מהילדים השוהים בבית הם יהודים. ואן דר גלד סייעה ללוץ גם בשליחויות שונות ובהפצת עיתונות מחתרת. בית הספר היה מקום מסוכן יחסית לשם הסתרת יהודים, מכיוון שהוא שכן ליד מחנה הריכוז אמרספורט. למרות זאת קיימו לוץ וואן דר גלד בבית הספר פגישות של תנועת המחתרת ההולנדית. בעליית הגג הותקן מקום מסתור למקרי חירום, אך נעשה בו שימוש רק פעמים מעטות. בנוסף לילדים, הוסתרו בבניין בית הספר גם מבוגרים, לתקופות קצרות, בהם אחת מהאמהות של הילדים המסתתרים, שנאלצה לעזוב את מקום המסתור הקודם שלה. גם נמלטים ממחנה הריכוז אמרספורט הסתתרו בבית לתקופות קצרות. בתקופת הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 הייתה ואן דר גלד יוצאת לכפרי הסביבה בחיפוש אחר מזון לילדים המסתתרים בבית הספר של לוץ. לימים הוענק התואר חסידת אומות העולם גם לוואן דר גלד. בשנת 1969 הכיר יד ושם בססיליה לוץ וכן בדינה ואן דר גלד חסידות אומות העולם. ססיליה לוץ - פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם מידע ביוגרפי נוסף על לוץ, באתר יד ושם (באנגלית) על פעילותה של דינה ואן דר גלד להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Singet dem Herrn ein neues Lied, רי"ב 190

Singet dem Herrn ein neues Lied (בעברית: שירו לה' שיר חדש), רי"ב 190, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביומה הראשון של השנה, 1 בינואר 1724. באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי. במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות. קנטטה זו הייתה הראשונה בשנה זו לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 64. ב-1730 ערך אותה וביצע אותה שוב בגרסה שממוספרת 190א ושהמוזיקה שלה אבדה. משערים שהעריכה שבאך ביצע הייתה על גבי הדפים המקוריים וכך המוזיקה הכלית לקנטטה לא שרדה בשלמותה. מתחילת המאה ה-20 עשו מוזיקאים מאמצים לשחזרה. בין 1735 ל-1740 ביצע באך את הקנטטה שוב. ב-1891 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 37 של פרסומיה. סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הגלטים העוסקים באמונה בישו ופסוק מהבשורה על-פי לוקאס המתאר את מילת ישו ואת קריאת שמו, שחלו על פי המסורת ביום זה. הלברית, שנכתבה על ידי מחבר לא ידוע, אינה עוסקת ישירות בנושאים של סדר הקריאה, אלא בתודות על העבר ובתפילה על השנה החדשה. החלק הראשון מצטט שלושה פסוקי הללויה מתהילים, בשילוב פסוקי הללויה ממזמור של מרטין לותר. חלקים 4-6 מוקדשים לתהילת ישו, כאשר כל שורה בחלק 5 מתחילה במילה "ישו". החלק האחרון לקוח ממזמור של יוהאנס הרמן (Johannes Hermann), משורר גרמני בן המאה ה-16. הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, שלוש חצוצרות, טימפאני, שלושה אבובים, אבוב ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו שכולל גם בסון. לקנטטה 7 חלקים: מקהלה: Singet dem Herrn ein neues Lied (שירו לה' שיר חדש) כורל ורצ'יטטיב: Herr Gott, dich loben wir (אדון אלהים, אנו מהללים אותך) אריה לאלט: Lobe, Zion, deinen Gott (הללי, ציון, את אלהיך) רצ'יטטיב לבס: Es wünsche sich die Welt (תן לעולם לרצות) אריה לטנור ולבס: Jesus soll mein alles sein (ישוע יהיה כולי) רצ'יטטיב לטנור: Nun, Jesus gebe (עתה, ישוע, תן) כורל: Laß uns das Jahr vollbringen (תן לנו שנה זו להשלים) היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את טון קופמן (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002). פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן ביוגרפיה של באך באתר אוניברסיטת חרונינגן על קנטטות באך, עמוד 6 על הקנטטה, קלאוס הופמן על הקנטטה, ג'ון אליוט גרדינר, עמוד 6 רשימת פרסומי באך באתר IMSLP אל הגלטים, ג, 23-29 לוקס, ב, 21 רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך
דיוויזיית הפאנצר השישית (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר השישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית. הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הראשונה, והועמדה תחת פיקוד אריך הפנר, שהוחלף ב-24 בנובמבר 1938 על ידי פרידריך-וילהלם פון לפר. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-2, ה-3 וה-4 והועמדה תחת פיקוד ורנר קמפף. במהלך המערכה על צרפת לחם קמפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-5 בינואר 1941 מונה פרנץ לנדגראף למפקד הדיוויזיה, וביוני 1941 מונה פון תומה למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-15 בספטמבר 1941 חזר לנדגראף לפקד על הדיוויזיה, אולם בפועל פיקד עליה ארהרד ראוס, שפיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. בשלב הפתיחה של מבצע טייפון השתתפה הדיוויזיה בכיתור כוחות סובייטיים גדולים ב"כיס ויאזמה". במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה פיקד ראוס על קרב מגננה מוצלח, שניהלה הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה, כנגד כוחות סובייטיים עדיפים. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה ולארגון מחדש בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל. ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-7 בפברואר 1943 מונה ולטר פון הינרסדורף למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, אולם נהרג ב-17 ביולי במהלך הקרב, ובמקומו מונה וילהלם קריזולי. ב-21 באוגוסט 1943 מונה רודולף פון ואלדנפלס למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בכיס קאמנץ-פודולסקי. בהמשך לחמה הדיוויזיה בהונגריה ובאוסטריה, ובסוף המלחמה עברו שרידי הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם נכנעו לכוחות בעלות הברית. 1939: 1943: סמל הדיוויזיה לאורך השנים: ‏1941 ‏קרב קורסק אריך הפנר (10 בנובמבר 1938 - 24 בנובמבר 1938) פרידריך-וילהלם פון לפר (24 בנובמבר 1938 - 10 באוקטובר 1939) ורנר קמפף (10 באוקטובר 1939 - 18 באוקטובר 1939) ורנר קמפף (18 באוקטובר 1939 - 6 בינואר 1941) פרנץ לנדגראף (6 בינואר 1941 - יוני 1941) וילהלם פון תומה (יוני 1941 - 15 בספטמבר 1941) פרנץ לנדגראף (15 בספטמבר 1941 - 1 באפריל 1942) ארהרד ראוס (1 באפריל 1942 - 7 בפברואר 1943) ולטר פון הינרסדורף (7 בפברואר 1943 - 16 ביולי 1943) וילהלם קריזולי (16 ביולי 1943 - 21 באוגוסט 1943) רודולף פון ואלדנפלס (21 באוגוסט 1943 - 8 בפברואר 1944) ורנר מרקס (8 בפברואר 1944 - 21 בפברואר 1944) רודולף פון ואלדנפלס (21 בפברואר 1944 - 13 במרץ 1944) ולטר דנקרט (13 במרץ 1944 - 28 במרץ 1944) רודולף פון ואלדנפלס (28 במרץ 1944 - 23 בנובמבר 1944) פרידריך וילהלם יירגנס (23 בנובמבר 1944 - 20 בינואר 1945) רודולף פון ואלדנפלס (20 בינואר 1945 - 8 במאי 1945) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau.
סוסט

סוּסְט (בהולנדית: ‏Soest‏Ⓘ‏) היא עיירה במחוז אוטרכט אשר במרכז הולנד. בעיירה, נכון לתחילת 2021, קרוב ל־47,000 תושבים. היא משתרעת על שטח של 46.43 קמ"ר. העיירה שוכנת כ־41 קילומטרים דרומית־מזרחית לאמסטרדם. סוסט ידועה כעיירה עם אדמות פוריות ועד היום ניתן למצוא בה פעילות חקלאית. רחוב קטן ששמו נשמר עד היום הוא רחוב קארקפד Kerkpad (משמעות השם היא נתיב הכניסה, משום שהרחוב מוביל אל הכנסייה)/ אזור סוסט דאונן Soesterduinen (משמעות השם דיונות חול מכיוון שזהו אזור חולי), הוא אזור פופולרי לנופש, באזור זה בית מלון מרשת הילטון. ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות ציידים זמנית באזור כבר בשנת 11,000 לפני הספירה (מסמכי זויס, Zoys). בנוסף נמצאו גם מספר מאובנים של בעלי חיים, אבנים מיוחדות משנת 8,000 לפני הספירה ותלי קבורה מהתקופה הנאוליתית המאוחרת. סוסט הפכה מושבה קבועה בשנת 1028 לספירה כאשר תושבי סוסט עברו אליה מהעיירה הסמוכה אמרספורט. החקלאים הראשונים התיישבו על המדרון הדרומי מזרחי של גבעת האנך "Engh", שלוחה של רכס אוטרכט שהיה מוגן מפני הצפות מים, האדמה באזור זה הייתה פורייה מאוד והתאימה לחקלאות. בחלוף הזמן המושבה גדלה והפכה לכפר חקלאי קטן. הכנסייה העתיקה ביותר של סוסט אאודה-קרק נבנתה במאה ה-15 והיא פעילה עד היום. בשנת 1898 עם חיבור סוסט לרכבת התגוררו בעיירה כ-4700 תושבים. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות התמזגות אזורים הגיעה האוכלוסייה לכ-16,000 תושבים בשנת 1945. העיירה הפכה מודרנית בסביבות שנות ה-60, כאשר הרחוב הראשי שינה פניו, תוכנן מחדש ואת האחוזות המפוארות החליפו חנויות ובתי מלון. בשנים שלאחר מכן, סוסט המשיכה להתרחב, והקימה 2 שכונות חדשות: קלאארואטר Klaarwater וסמיטסויין Smitsveen ובתחילת שנות ה-70 בשנות את שכונת Overhees. אזור דה בור De Boere הוא אזור מגורים של 27 דונם בצד הדרום מערבי של סוסט. דה בור הייתה השכונה האחרונה שנבנתה בעיירה בשנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90. בית חולים זונגלורן Zonnegloren שהיה פעיל עד שנת 1996 התאחד עם המרכז הרפואי מארסחלקסבוס Maarschalksbos והועבר לעיירה בארן Baarn. בשנת 2004 סוסט חגגה 975 שנים להיווסדה. מדיה וקבצים בנושא סוסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוסט (בהולנדית) סוסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוסט, ברשת החברתית פייסבוק סוסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סוסט, ברשת החברתית אינסטגרם סוסט, ברשת החברתית LinkedIn סוסט, סרטונים בערוץ היוטיוב
עידו סולומון

עידו סולומון (נולד ב-5 באוגוסט 1977) הוא עיתונאי, עורך ושדרן טלוויזיה ישראלי, ששימש כתב "אולפן שישי", מבזקן ומגיש בחברת החדשות של ערוץ 2. סולומון גדל בחיפה. לאחר סיום לימודיו בתיכון ליאו באק, החל לשרת בחיל שריון וסיים קורס מפקדי טנקים. לסולומון תואר ראשון בספרות, פילוסופיה וצרפתית בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2004, במהלך לימודיו לתואר שני בספרות, החל לכתוב ביקורות ספרות במקומון החיפאי "כלבו" של רשת שוקן. במרוצת השנים מילא סולומון מספר תפקידים במקומון, ביניהם מבקר תיאטרון ומוזיקה, כתב התרבות, כתב מגזין. בנוסף, היה עורך המוספים המיוחדים ב"עכבר העיר". בשנת 2007 הצטרף ל-"TheMarker", המוסף הכלכלי של עיתון "הארץ"' ככתב בנושאי קריירה. במסגרת עבודתו סיקר בהרחבה את תחום התעסוקה, בדגש על תעסוקה הוגנת, וחשף פרשות שונות. בכתבה שפרסם תחת הכותרת "האמת העירומה", הביא עדויות של חשפניות ממועדון "הבורסה" ברמת גן, שחשפו שמאחורי המסווה של "מועדון חשפנות" מתנהלת זנות לשמה, ניצול מתמשך והתעללות במסווה של בידור לגיטימי. כן פרסם שתי כתבות תחקיר על אלון גל, בהן חשף את האופן הפוגעני לכאורה, שבו הכשיר והעסיק גל את המאמנים בחברת "תות" שבראשה עמד, וכן את קורות החיים השקריים שהפיץ גל לארגונים. בשנת 2011 הצטרף סולומון לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתב טכנולוגיה, היי טק וסלולר. במסגרת תפקידו מסקר את סצנת הסטארטאפים הישראלית לצד חידושים בתחום הטכנולוגיה. בנוסף, מגיש סולומון פינה יומית בתוכנית "שש עם" יחד עם יונתן ריגר, כן משמש כמבזקן ומגיש בין היתר ב"החדשות הלילה" וב"המהדורה הצעירה". בשנת 2016 החל סולומון להגיש פינה קבועה במהדורה המרכזית בשם "טכנו", בה הוא מציג כתבות מגזין בנושאי השפעת הטכנולוגיה על היום יום. החל משנת 2017 החל לשמש ככתב ב"אולפן שישי". סולומון נשוי לקולנוענית דנה גורן והשניים הורים לשני ילדים. עידו סולומון, ברשת החברתית פייסבוק עידו סולומון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עידו סולומון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עידו סולומון, האמת העירומה, באתר הארץ, 30 בינואר 2008 עידו סולומון, אלון גל. לא מה שחשבתם, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2007 עידו סולומון, אלון גל - בכלל לא מה שחשבתם; בדקנו את אמיתות קורות חייו והופתענו, באתר TheMarker‏, 4 בדצמבר 2007 אמילי גרינצווייג‏, כתב טכנולוגיה וסלולר חדש לחדשות 2, באתר וואלה, 21 ביולי 2011 נועה פרייס‏, עוד שינויים בחדשות 2: עידו סולומון בדרך ל"אולפן שישי", באתר וואלה, 20 ביולי 2017
דן ראונדפילד

דני תומאס "דן" ראונדפילד (באנגלית: Danny Thomas "Dan" Roundfield;‏ 26 במאי 1953 - 6 באוגוסט 2012) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-ABA וליגת ה-NBA בין השנים 1975–1987. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 15.2 נקודות, 9.7 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק. ראונדפילד נולד בעיר דטרויט שבמישיגן, ולמד באוניברסיטת מרכז מישיגן בין השנים 1972–1975. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 16.7 נקודות והוריד 13.1 ריבאונדים בממוצע למשחק. ראונדפילד נבחר על ידי קבוצת קליבלנד קאבלירס בבחירה ה-28 של דראפט ה-NBA לשנת 1975, אך בחר לחתום באינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA, שפעלה במקביל ל-NBA. בסיום עונת הרוקי שלו התמזגה ה-ABA אל ה-NBA, ובשתי העונות הבאות המשיך ראונדפילד לשחק באינדיאנה וקלע במדיה 13.6 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 1978/1979 חתם על חוזה באטלנטה הוקס, עבורה שיחק בשש העונות הבאות אשר בחמש מהן העפילה הקבוצה לפלייאוף. בתקופתו באטלנטה היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד הקלע אדי ג'ונסון והסמול פורוורד ג'ון דרו, והשתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר (בעונות 1980 – 1982). כמו כן, כשחקן ההוקס נבחר ראונדפילד 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, ובעונת 1979/1980 אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בין עונות 1984/1985 – 1986/1987 שיחק ראונדפילד בדטרויט פיסטונס ובוושינגטון בולטס, ובעונת 1987/1988 עבר לאוקסיליום טורינו מליגת העל האיטלקית. לאורך הקריירה העפילו קבוצותיו של ראונדפילד לשלב הפלייאוף ב-9 מתוך 12 עונותיו ב-ABA וב-NBA, אך רק בשתיים מהן עברו את הסיבוב הראשון (1979 ו-1985). דומיניק וילקינס, ששיחק לצידו של ראונדפילד בעונות 1983–1984, סיפר עליו: "הוא היה שחקן חכם מאוד, במיוחד בהגנה. הוא הכיר את כל התכסיסים. לדעתי, הוא אחד השחקנים הכי פחות מוערכים בהיסטוריה של הליגה". באוגוסט 2012 טבע ומת ראונדפילד בחוף ים בארובה, ונצואלה, בעת שניסה להציל את אשתו שנסחפה בזרם, וניצלה בסופו של דבר. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA, באתר Basketball-Reference דן ראונדפילד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות הקריירה של ראונדפילד ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של ראונדפילד, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1975, באתר basketball-reference.com Selfless Star, Ultimate Sacrifice, באתר הניו יורק טיימס, 18 באוגוסט 2013
ולטר פון הינרסדורף

גנרל ולטר פון הינרסדורף (בגרמנית: Walther von Hünersdorff;‏ 28 בנובמבר 1898 – 17 ביולי 1943) היה מפקד בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון הינרסדורף נולד ב-28 בנובמבר 1898 בקהיר, שבמצרים. בשנת 1915 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס פון הינרסדורף לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-4 (שלזיה ה-1), וב-19 באוקטובר 1916 הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון הינרסדורף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה פון הינרסדורף לדרגת ריטמייסטר, וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. עם פרוץ המלחמה מונה פון הינרסדורף לראש מטה הדיוויזיה ה-253, שהייתה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, וב-25 באוקטובר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-2, ולחם עימו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הרביעית. ב-12 בספטמבר 1940 מונה לראש מטה הקורפוס הממונע ה-15, שהפך ב-16 בנובמבר 1940 לארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עיה במהלך מבצע ברברוסה. ב-1 ביולי 1941 הועלה פון הינרסדורף לדרגת אוברסט, וב-26 בינואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 ביולי 1942 מונה פון הינרסדורף למפקד רגימנט הפאנצר ה-11, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-6, ולחם עמו בקרבות סביב סטלינגרד, ועל כך קיבל ב-22 בדצמבר 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-7 בפברואר 1943 מונה פון הינרסדורף למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-6, וב-1 במאי 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך קרב קורסק פיקד פון הינרסדורף על דיוויזיית הפאנצר ה-6, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף. ב-14 ביולי נפצע פון הינרסדורף באורח קשה מפגיעת צלף, ופונה לבית חולים בחרקוב, שם קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-17 ביולי 1943 מת פון הינרסדורף, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לוטננט. מדיה וקבצים בנושא ולטר פון הינרסדורף בוויקישיתוף ולטר פון הינרסדורף באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית ולטר פון הינרסדורף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הפיגוע בכנסייה בנורמנדי

הפיגוע בכנסייה בצרפת התבצע בכנסייה בעיירה סנט-אטיין-דו-רוברה (Saint-Étienne-du-Rouvray) בנורמנדי שבצפון צרפת ב-26 ביולי 2016. בבוקר 26 ביולי 2016, קצת אחרי השעה 9:30, נכנסו שני אנשים חמושים בסכינים ובאקדח[דרוש מקור] לכנסייה, החזיקו בני ערובה ושיספו את גרונו של כומר הכנסייה, ז'אק המל בן ה-84. בנוסף המחבלים פצעו אנושות את אחד מבני הערובה ופצעו פציעה קלה עוד אחד מבני הערובה. נזירה בת ערובה שהצליחה לברוח מהכנסייה התקשרה למשטרה. השוטרים שהגיעו למקום חיסלו את שני התוקפים. כמה שעות לאחר התקיפה פרסם ארגון המדינה האסלאמית סרטון בו נשבעו השניים אמונים לארגון. הידיעות, רחל קדרס וסוכנויות (2016-07-26). "פיגוע בצרפת: לקחו בני ערובה ורצחו כומר". Ynet. נבדק ב-2024-06-19. Isis posts video 'showing two Normandy attackers pledging allegiance' ידיעה באתר האינדפנדנט, 28 ביולי 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלן פריד

אלברט ג'יימס "אלן" פריד (באנגלית: Alan Freed;‏ 15 בינואר 1921 – 20 בינואר 1965) היה שדרן רדיו, תקליטן, מנחה ושחקן קולנוע. תוכנית הרדיו של פריד הייתה הראשונה לשדר שירי רית'ם אנד בלוז ורוק אנד רול עבור הקהל האמריקאי הלבן. עובדה זו הובילה לכך שפריד זכה לכינוי "אבי הרוק אנד רול". פריד נולד בשנת 1921 בעיר ג'ונסטאון אשר בפנסילבניה לאבא יהודי ואמא ולשית-אמריקנית. בגיל צעיר עבר עם הוריו להתגורר בעיר סיילם, אשר באוהיו, ארצות הברית. בעקבות מלחמת העולם השנייה, גויס פריד לצבא האמריקאי ועבד בין היתר כתקליטן בתחנת הרדיו הצבאית. לאחר שחרורו מהצבא החל פריד לעבוד כשדרן רדיו במספר תחנות רדיו אזוריות באוהיו. לאחר מספר שנים כשדרן רדיו בתחנה האזורית של העיר אקרון, עבר פריד לקליבלנד והתיידד עם בעליה של חנות תקליטים מקומית. בעל החנות חשף את פריד לעובדה כי נערים לבנים רבים מגיעים לחנות ומבקשים לקנות תקליטים של אמני רית'ם אנד בלוז אפרו-אמריקאים. בשנת 1951 התקבל פריד לעבודה כשדרן בתחנת הרדיו המקומית של קליבלנד (WJW). תוכניתו של פריד שודרה מדי יום בחצות, והוקדשה כולה למוזיקת הרית'ם אנד בלוז. פריד הצמיד לעצמו את הכינוי "Moondog" ועל מנת להנגיש את הז'אנר המוזיקלי אל הקהל האמריקאי הלבן החליט להציג את השירים שנוגנו בתוכנית כשירי "רוק אנד רול". פריד היה למעשה הראשון לשדר מוזיקה של אמנים אפרו-אמריקאיים עבור המאזינים האמריקאיים הלבנים. תוכניתו זכתה במהרה להצלחה גדולה- השירים ששודרו בה הפכו ללהיטים גדולים והוא עצמו זכה לכינוי "אבי הרוק אנד רול". הצלחתו של פריד הובילה אותו לעזוב את תחנת הרדיו בקליבלנד ולהצטרף בשנת 1954 אל תחנת הרדיו WINS אשר בניו יורק. באותם הימים יצא פריד לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית. בהופעות אלו, אשר יועדו לקהל לבן ושחור גם יחד, לקחו חלק אמני רוק אנד רול גדולים כדוגמת צ'אק ברי, ג'רי לי לואיס, באדי הולי ועוד. בנוסף לכך, פריד כיכב במספר סרטי רוק אנד רול אשר הוקרנו בבתי הקולנוע והנחה תוכניות טלוויזיה אשר עסקו בז'אנר מוזיקלי זה. בשנת 1958 הואשם פריד בקבלת שוחד מחברות תקליטים עבור השמעת שירים. בעקבות זאת הוא פוטר מעבודתו כשדרן רדיו ותוכנית הטלוויזיה שלו בוטלה גם היא. אובדן התהילה והתנערות תעשיית המוזיקה ממנו הובילו את פריד להתמכרות קשה לאלכוהול. הוא נפטר בשנת 1965 ממחלת כליות. מדיה וקבצים בנושא אלן פריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלן פריד אלן פריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן פריד, באתר Last.fm (באנגלית) אלן פריד, באתר AllMusic (באנגלית) אלן פריד, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלן פריד, באתר Discogs (באנגלית) אלן פריד, באתר היכל התהילה של הרוק אנד רול אלן פריד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דיוויזיית הפאנצר העשירית (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר השישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, מבצע ברברוסה, והמערכה בתוניסיה. הדיוויזיה הוקמה בפראג ב-1 באפריל 1939 על בסיס יחידות שנלקחו מהדיוויזיות הממונעות ה-3 וה-20, והועמדה תחת פיקוד גאורג גאוואנטקה, שהוחלף ב-1 באוגוסט 1939 על ידי פרדיננד שאל. הדיוויזיה הייתה במהלך המערכה בפולין בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט והשתתפה במצור המוצלח על קאלה, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-2 באוגוסט 1941 מונה וולפגנג פישר למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה, כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת, ואף מילאה תפקיד שולי בהדיפת הפשיטה על דייפ. לאחר נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה לתוניס, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית במהלך המערכה בתוניסיה. ב-1 בפברואר 1943 מונה פריץ פון ברויש למפקד הדיוויזיה, שפיקד עליה עד לכניעת כל כוחות הציר במאי 1943. ‏1939-1940 ‏1940-1943 גאורג גאוואנטקה (1 במאי 1939 - 14 ביולי 1939) פרדיננד שאל (1 באוגוסט 1939 - 2 באוגוסט 1941) וולפגנג פישר (2 באוגוסט 1941 - 1 בפברואר 1943) פריץ פון ברויש (1 בפברואר 1943 - 12 במאי 1943) Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972. מדיה וקבצים בנושא דיוויזיית הפאנצר העשירית בוויקישיתוף אודות הדיוויזיה באתר Axis History. אודות הדיוויזיה באתר Feldgrau.
לכידת תנועה

לכידת תנועה (באנגלית: Motion Capture) היא תהליך צילום והקלטה של חפצים או אנשים ותנועות לצורך עיבוד האובייקט לדמות ממוחשבת בעלת סביבת ראייה ממוחשבת. התהליך מאפשר לצלם ולהקליט את גוף האובייקט במלואו (ואם מדובר באדם, גם את תנועות גופו והבעות פניו) בצורה מדויקת, ועיבוד מלא של האובייקט בכללותו לדמות הנפשה ממוחשבת מתקדמת ובנויה לפרטי פרטים, כשסביבה נבנית גם סביבת ראייה ממוחשבת המאפשרת אינטראקציה עם אובייקטים נוספים. האובייקט מולבש בחליפה צמודה וסגורה מיוחדת המאובזרת בפריטים המאפשרים למצלמה להקליט את האובייקט בצורה מדויקת (ואם האובייקט הוא אדם, פניו מאופרות בסימני זיהוי למצלמה, לרוב נקודות, המאפשרות להקליט את הבעות פניו בצורה מדויקת גם כן), ובעת תהליך הפוסט-פרודקשן האובייקט המוקלט עובר הנפשה ועיבוד בידי אנימטורים המדמים אותו לדבר הרצוי. אחרי שעיבוד האובייקט מושלם והוא מוכן, הוא משתלב עם הסביבה הכללית שסביבו בצורה טבעית והופך לחלק ממנה, בין אם מדובר בהנפשה או בלייב אקשן, ונוצרת תחושת מציאות מדומה. בראשית פיתוחו של התהליך, השימוש העיקרי בו נעשה לצורך סימולציות ואימונים צבאיים, לרוב כהוספה לאימוני מציאות מדומה לשם הכשרת חייל בשטח עוין, זאת כשהוא ה"שחקן" במציאות המדומה המורכבת משחקנים בלכידת תנועה שהוקלטו קודם לכן כדי לגרום לתחושה מציאותית ככל האפשר. עם זאת, כיום השימוש העיקרי בתהליך נעשה בלב המיינסטרים, במשחקי וידאו וסרטי קולנוע. השימוש הראשון בתהליך בתרבות הפופולרית לשם בידור היה במשחק הווידאו "Virtua Fighter 2" משנת 1994, בו אמני לחימה הוקלטו לקרבות המשחק לשם יצירת תחושת מציאות, ומאז השימוש בתהליך במשחקי וידאו הלך וגבר, אם כי בחלוף הזמן הוא התחלף לשם שימוש בלכידת הופעה. בסרטי קולנוע, תהליך לכידת התנועה משתלב עם שימוש בגרפיקת התלת-ממד הממוחשבת CGI, והוא נעשה לרב בסרטים מסוגת הקומיקס/גיבורי-על ומדע בדיוני. השימוש הראשון בתהליך בסרטי קולנוע נעשה בסרט "Sinbad: Beyond the Veil of Mists" משנת 2000, אך הפריצה העיקרית של התהליך לעולם הקולנוע הייתה ב-2002 בסרט "שר הטבעות: שני הצריחים", בו גילם השחקן אנדי סירקיס את דמותו של גולום בלכידת תנועה. מאז, כישוריו המתקדמים של סירקיס בעשיית התהליך, דיוקו ורצינותו הפכו אותו ל"מלך" בתחום וזיכו אותו בתפקידים דומים רבים ("קינג קונג", "כוכב הקופים", "מלחמת הכוכבים" ו"מוגלי: אגדת הג'ונגל"). סרטים רבים נוספים החלו בעקבות כך להשתמש גם כן בתהליך, החל מ"אוואטר" ועד "הנוקמים" ו"צבי הנינג'ה". גם סדרות טלוויזיה נוטות מדי פעם להשתמש בתהליך, אך הן ממעטות לעשות כך בשל עלותו הגבוהה והתקציבים שאינם נוטים לעמוד בכך. ועל כן יש שנהגו לשלב הנפשה תלת בדרך זו רק בחלק מהסצנות בעוד בשאר הסצנות מתבצעות הנפשה מסוג אחר, לדוגמה כך נהוגו רבים בתעשיית האנימציה של צרפת בעשור הראשון של המאה ה-21, ביניהם ניתן למנות את הסדרות: גלקטיק פוטבול וקוד ליוקו, שהיו בולטות בשיטה זו לזמנם. בנוסף, באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 פיתח הבמאי רוברט זמקיס את תהליך לכידת התנועה לכדי אחד חדש, לכידת הופעה, אשר בו בניגוד ללכידת התנועה אשר הופכת בני אדם ל"יצורים" אחרים (קופים או צבים, למשל), לכידת ההופעה משאירה את בני האדם כבני אדם, ומשפרת את רזולוציית המראה שלהם בצורה קיצונית, והופכת אותם לדמויי הנפשה ממוחשבת. התהליך הופיע בבכורה קולנועית בסרט "רכבת לקוטב" מ-2004, וכבר אז החלו לעלות בתעשיית הקולנוע שאלות רבות לגבי נחיצותו, עד שלבסוף אולפני והקולנוע ומפיציהם החליטו לחדול מלהשתמש עוד בו, וכך הוא הגיע לסופו בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן" מ-2011. מדיה וקבצים בנושא לכידת תנועה בוויקישיתוף דורון פישלר, למה, בעצם, ללכוד הופעה?, עין הדג, 9 בנובמבר 2011