טורפי יבשה

טורפי יבשה (שם מדעי: Fissipedia) היא קבוצת יונקים לא-טקסונומית, שבעבר הייתה תת-סדרה בסדרת הטורפים. אלה כוללים את כל הטורפים החיים, למעט הטורפים הימיים. עם זאת כיום הטורפים הימיים מאוחדים בתת-הסדרה דמויי-כלב לצד טורפי יבשה אחרים. תת-הסדרה דמויי-חתול כוללת רק טורפי יבשה. המיון שתכליתו הקשר גנטי בין המשפחות השונות בסדרה, מצא כי על אף השוני בסביבת החיים ובהתאמות אנטומיות ופיזיולוגיות לסביבות החיים השונות, קיימים הבדלים גנטיים גדולים יותר בתוך טורפי היבשה. על כן הוחלט לפרקה ולהגדירה כקבוצה שאינה טקסנומית. מובא כאן מיון הקבוצה עם שיוכם העכשווי של המשפחות: משפחת נימרוידיים (Nimravidae) - נכחדה משפחת חתוליים (Felidae) משפחת נמייתיים (Herpestidae) משפחת צבועיים (Hyaenidae) משפחת גחניים (Viverridae) משפחת טורפי מדגסקר (Eupleridae) משפחת זבדי דקלים אפריקנים (Nandiniidae) משפחת לינסנגים אסייתיים (Prionodontidae) משפחת כלבי דב (Amphicyonidae) - נכחדה משפחת פנדות אדומות (Ailuridae) משפחת כלביים (Canidae) משפחת סמוריים (Mustelidae) משפחת בואשיים (Mephitidae) משפחת ראקוניים (Procyonidae) משפחת דוביים (Ursidae) טורפים ימיים (Pinnipedia) להבדיל, ממוינים כיום כעל-משפחה בתוך תת-סדרת דמויי כלב. עד לעת האחרונה לא היו נפוצים הטורפים בגינאה החדשה, ניו זילנד, אנטארקטיקה ובמספר איים, אולם בהדרגה, בהשפעת האדם, נכנסו טורפי היבשה לכל היבשות. לדוגמה: מין של כלב, Canis familiaris, הוכנס על ידי האדם ליבשת אוסטרליה עוד בתקופה הפרה-היסטורית ונהפך לכלב הבר דינגו. הטורף הקטן ביותר הוא חמוס גמדי (Mustela nivalis), מין ממשפחת הסמוריים, (טעות נפוצה היא לחשוב שהחדף הוא הטורף הקטן ביותר, מכיוון שהוא בעצם אוכל חרקים), גודל גופו 8.5-13.5 ס"מ, אורך זנבו 4-3 ס"מ, ומשקלו 70-35 גרם. הטורפים הגדולים ביותר הם הדוב קודיאק החי בדרום אלסקה המגיע לגובה 2.8 מטר ולמשקל 780 ק"ג, וקרוב אליו דוב קוטב, אשר אורך גופו הממוצע הוא 260 ס"מ ומשקלו הממוצע הוא 600 ק"ג. לטורפים 5-4 אצבעות בעלות טפרים (ציפורן אצל האדם) בכל גפה. האצבע הראשונה לא תמיד שימושית ולעיתים היא נעדרת. טורפים אחדים, כגון הכלביים והחתוליים הולכים על אצבעות הרגל, ואילו אחרים, כגון הדוביים, הולכים על כל כפות רגליהם כך שהעקב ננעץ בקרקע. מוחם של טורפי היבשה מפותח והגולגולת כבדה. חיבור הלסת התחתונה מאפשר רק תנועות פתיחה-סגירה. הקיבה פשוטה. לזכרים איבר מין מפותח. לנקבות מספר משתנה של פטמות, הממוקמות באזור הבטן. יש להם ניבים חזקים לצורך הריגת הטרף וקריעת בשרו. לשונם מחוספסת ומכוסה בליטות העוזרות להם בשתיית מים ובליקוק פרוותם לשם ניקיונה. לטורפים הקדומים היו 44 שיניים אך בטורפים בני ימינו הצטמצם מספר השיניים: לכלבים יש 42 שיניים, ולחתולים כ- 30 שיניים בלבד. מרבית המינים של הכלביים, חתוליים והדוביים ניזונים מטרף חי. מבנה גופם והתנהגותם מותאמים לציד. התזונה משתנה בהתאם לעונה ולמיקום הגאוגרפי. הציד נעשה תוך שימוש בראייה וחוש ריח מפותחים. הטרף נתפס תוך שימוש בגורם ההפתעה, על פי רוב בעזרת מארב. מינים אחדים ניזונים מפגרים ואחרים ניזונים בעיקר מפירות ומצמחים. לטורפים יצר טרף חזק הדוחף אותם לצוד בעלי חיים. יש טורפים האוכלים רק פעם אחת בכמה ימים אך בכל פעם כזאת הם אוכלים כמות גדולה של בשר. המצאות שפע של טרף קל גורם לטורף לעיתים להרוג בעלי חיים בכמות רבה יותר מאשר הוא זקוק לה. תופעה זו קרויה "קטילת יתר". התופעה נפוצה בעיקר בהיתקלות טורף בבעלי חיים מבויתים החסרים בדרך כלל כל כושר הגנה והימלטות. הטורפים חיים בקבוצות קטנות, בזוגות וכפריטים יחידים. הנקבות על פי רוב ממליטות ולד כל שנה, לעיתים יותר ולדות ולעיתים פעמיים-שלוש בשנה. למרבית המינים תקופת עיבור של 113-49 ימים הולד נולד עיוור וחסר ישע אך עם כסות פרווה דקה. גידול לעצמאות נעשה על יד האם ובמינים מסוימים גם על ידי האב. הגעה לבגרות מינית ארוכה יחסית לבעלי חיים אחרים. יגואר נמייה צהובה צבוע מנומר גחן דקלים אסייתי פוסה לינסנג אסייתי מנומר זבד דקלים אפריקני קויוט חמוס שחור-רגל בואשים מפוספסים חוטמן אדום דוב שחור אמריקאי פנדה אדומה