laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד ברנספילד

אי הפיל (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת)   קלרנס אי המלך ג'ורג' ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד אנטארקטיקה אי הפיל (למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה)   קלרנס אי המלך ג'ורג' ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד אנטארקטיקה אי הפיל אדוארד ברנספילד (באנגלית: Edward Bransfield‏; 1785 – 1852) היה ימאי בריטי ממוצא אירי-קתולי, מגלה ארצות, ממגליה הראשונים של יבשת אנטארקטיקה והשני שנחת על היבשת עצמה. ברנספילד נולד בקורק שבאירלנד. ב-1803, בהיותו בן 18, התגייס לצי המלכותי הבריטי, והשתתף בין היתר בקרב טרפלגר ב-1805. ב-1812 היה לרב-חובל של ספינה בת עשרה תותחים. ב-1816, כרב חובל של ספינה בת 50 תותחים, היה שותף להפגזת אלג'יר. ב-1817 הוצב בשייטת הפסיפית בוולפראיסו שבצ'ילה. ב-1819 גילה קברניט ספינות הסוחר ויליאם סמית' את איי שטלנד הדרומיים בעת שסטה דרומה מנתיבו בין בואנוס איירס לאיי פוקלנד. כאשר הגיעה ספינת הבריג שלו, "ויליאמס", לוולפראיסו החליט מפקדו של ברנספילד לחקור את האזור ביתר פירוט, ומינה את ברנספילד למפקד. ויליאם סמית נותר בתפקידו כנווט וכסגנו של ברנספילד. ב-28 בינואר 1820 נחת ברנספילד באחד מאיי שטלנד הדרומיים והכריז עליו כ"אי ג'ורג' השלישי", תוך שהוא תובע בעלות עליו בשם הכתר. בהמשך גילה את אי הפיל ואת האי קלרנס ומיפה אותם. בהמשך פנה דרומה, תוך שהוא עובר את המצר בין האיים לבין חצי האי האנטארקטי, שב-1822 קרא לו ג'יימס ודל מצר ברנספילד. ב-30 בינואר 1820 נחת בחצי האי טריניטי, הנקודה הצפונית ביותר ביבשת אנטארקטיקה (פרט לחצי האי האנטארקטי). אף על פי שברנספילד לא היה מודע לכך, הקדים אותו האדמירל הרוסי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ביומיים בגילוי חצי האי האנטארקטי. עם חזרתו לוולפראיסו מסר ברנספילד את הדוחות שלו ואת מפותיו למפקדו והם הועברו לאדמירליות בלונדון. מעט מאוד ידוע על חייו של ברנספילד בהמשך. הוא נפטר בגיל 67. קברו המוזנח בחצר כנסייה בברייטון התגלה ב-1997 ושופץ על ידי בני משפחתו בסיוע קרן המורשת האנטארקטית הבריטית. הספינה RRS Bransfield, ששימשה את משלחת המחקר האנטארקטית הבריטית (British Antarctic Survey - BAS) בין השנים 1991 - 1999, נקראה על שמו, וכן הר, אי ומצר ים שגילה. ביוגרפיה באתר חוקרים אירים ערך באנציקלופדיית כדור הארץ מסעו של ברנספילד, בגיליון Polar Record (1998), 34 : pp 60-61 אדוארד ברנספילד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דיווח בארכיון אתר שורשים איריים
הואיינה פוטוסי

הוּאַיינָה פּוֹטוֹסִי (ספרדית: Huayna Potosí) הוא הר בבוליביה, הממוקם כ-25 ק"מ צפונית לבירה לה פאס בקורדיארה ריאל (Cordillera Real). הואיינה פוטוסי הוא ההר הגבוה הקרוב ביותר ללה פאס, עיר המוקפת הרים גבוהים. עובדה זו הופכת אותו לאתר תיירות פופולרי בבוליביה. תוואי העלייה פשוט יחסית לטיפוס משום שהוא למעשה קרחון יבשתי, עם מספר סדקים וטיפוס תלול אל הפסגה. עם זאת צדו המערבי של ההר כלל אינו פשוט. מספר מסלולים קשים בשלג ובקרח עולים בצד זה עלייה תלולה של אלף מטר. העלייה הראשונה במסלול הרגיל התקיימה בשנת 1919 על ידי קבוצה גרמנית שבראשה עמדו רודולף דייניסט ואדולף שולצה. הואיינה פוטוסי נקרא לעיתים קרובות "הכניסה הקלה ביותר בעולם למועדון ה-6,000". אולם גם דרך זו, הפשוטה יחסית, טומנת בחובה עלייה בשטח חשוף וחתכים של קרחון עם תלילות בינונית. למעשה, קיימים הרים נוספים שגובהם מעל 6,000 מ', הקלים יותר לטפס מבחינת הקושי הטכני. עם זאת, לטיפוס על הואיינה פוטוסי נדרשת עלייה של 1,400 מ' בלבד מתחילת המסלול הקל עד הפסגה, עם גישה קלה מלה פאס. מאחר שלה פאס שוכנת בגובה 3,600 מ', ההתאקלמות לגובה קלה יותר. מדיה וקבצים בנושא הואיינה פוטוסי בוויקישיתוף
גירוש השדים של אמילי רוז

גירוש השדים של אמילי רוז (באנגלית: The Exorcism of Emily Rose) הוא סרט דרמה משנת 2005, אודות נערה רדופת הזיות שנאלצת לעבור גירוש שדים. הסרט מבוסס על המקרה האמיתי של אנליזה מישל (21 בספטמבר 1952 – 1 ביולי 1976), נערה גרמניה שמצאה את מותה עקב חוסר בטיפול פסיכיאטרי, ובעקבות גירוש שדים שלא הצליח. עלילת הסרט עוסקת בניסיונות משפחתה של אמילי למצוא מרפא למחלתה הנפשית, כשהם עוברים מטיפול פסיכיאטרי לגירוש שדים המבוצע על ידי כומר מקומי. בסרט מגלמת השחקנית ג'ניפר קרפנטר את אמילי. כמו כן מופיעים בו השחקנים לורה ליני וטום וילקינסון. הסרט זכה לביקורות מעורבות. איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו דירג את הסרט במקום ה-86 ברשימה של 100 סרטי האימה המפחידים ביותר שנוצרו. קרפנטר זכתה לביקורות אוהדות על משחקה. נכון לשנת 2012 זכה הסרט להכנסות של כ-144 מיליון דולר ברחבי העולם. ב-2006 הופק הסרט בגרסה גרמנית בשם "רקוויאם". ג'ניפר קרפנטר – אמילי רוז לורה ליני – ארין ברונר טום וילקינסון – האב מור קמפבל סקוט – איתן תומאס קולם פיור – קארל גונדרסון ג'ושוע קלוס – ג'ייסון קנת ולש – דוקטור מולר דאנקן פרייזר – דוקטור קרטרייט ג'יי. אר. בורן – ריי מארי בת' הורט – השופטת ברוסטר הנרי סזרני – דוקטור בריגס שוהרה אע'דאשלו – דוקטור אדני אתר האינטרנט הרשמי של גירוש השדים של אמילי רוז (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר נטפליקס "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר AllMovie (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר Metacritic (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", באתר אידיבי "גירוש השדים של אמילי רוז", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "גירוש השדים של אמילי רוז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) The Exorcism of Emily Rose, Box office mojo ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ורשאץ

ורשאץ (בסרבית קירילית: Вршац) היא עיר בצפון-מזרח סרביה. העיר נמצאת במחוז באנאט דרומי, בפרובינציה האוטונומית וויבודינה, וב-2011 עמדה אוכלוסייתה כולל בפרוורים על 57,369 נפש. העיר שוכנת 85 קילומטרים מזרחית מהבירה בלגרד. כמות האוכלוסייה לפי שנים: 1838: 18,481 1900: 24,770 1931: 29,411 1948: 23,038 1953: 26,110 1981: 37,513 2002: 36,623 בעיר קיימת קבוצת כדורסל, המופארם ורשאץ המתמודדת בליגה הבכירה. רומניה לוגואו, רומניה סלובקיה באנסקה ביסטריצה, סלובקיה תיועד לנוכחות יהודים בוורשאץ קיים מ-1766. קהילה יהודית אשכנזית מאורגנת נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-18. ב-1828 הוקם בית הכנסת של הקהילה ומ-1850 קיימות רשומות מישיבות הקהילה. ב-1852 הוקם בית הקהילה ובו שכנו משרדיה.. בוורשאץ פעל תלמוד תורה עד 1871. במהלך התקופה האוסטרו-הונגרית חל בוורשאץ פיתוח כלכלי שהוביל לעלייה במספר תושביה ובכלל זה בני הקהילה היהודית. בשלהי המאה ה-19, הוקם בית עלמין יהודי. כלכלת בני הקהילה נסמכה על מסחר ומיעוטם היות תעשיינים ובעלי מקצועות חופשיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת ממלכת יוגוסלביה, פקד את הממלכה משבר כלכלי חריף שהוביל להגירה פנימית ליישובים גדולים ומבוססים יותר, ותהליך זה לא פסח על בני הקהילה היהודית. במהלך השואה נרצחו מרבית בני הקהילה והיא לא שוקמה. ב-1966 נהרס מבנה בית הכנסת על ידי השלטונות היוגוסלביים. ב-1969 הועתק בית העלמין היהודי למיקום חדש. תמונות מהעיר מדרחוב בעיר מלון "סרביה" בעיר הקתדרלה האורתודוקסית הסרבית "סנט ניקולס" הכנסייה הרומנית-אורתודוקסית תיכון "אולגה פטרוב רדיסיץ'" בית חברת סוויסליאון מדיה וקבצים בנושא ורשאץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורשאץ "ורשאץ", באתר JewishGen (באנגלית) רשימת נרצחים בשואה מהעיר ורשאץ, במאגר המידע של יד ושם (באנגלית) ורשאץ (סרביה), דף שער בספרייה הלאומית הקהילה היהודית בפאנצ'בו, באתר savezjos.org (באנגלית). בית הקהילה בוורשאץ (2002), באתר המרכז לאמנות יהודית אתרי מורשת יהודית בסרביה, באתר jewish-heritage-europe.eu (באנגלית). הקהילה היהודית בוורשאץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 127-126 בית העלמין היהודי "החדש", באתר המרכז לאמנות יהודית.
התרבות המושאבית

התרבות המוּשָאבִּית (גם מֻשַאבִּית) היא תרבות ארכאולוגית של ציידים־לקטים בחצי האי סיני, בנגב ובדרום ירדן. התרבות שייכת לשלב האמצעי של התקופה האפיפלאוליתית ומתוארכת לכ-17,500 עד 15,000 שנים לפני זמננו, בת זמנה של התרבות הכבארית הגאומטרית של האזור הים-תיכוני של הלבנט. התרבות מוגדרת לפי כלי הצור המסותתים האופייניים לה, מיקרוליתים קמורים שהוכנו בטכניקת הנקר המיקרוליתי (Microburin Technique). התרבות קרויה אחר ואדי מושאבי בצפון חצי האי סיני. במחקר קיימת סברה כי בני התרבות המושאבית נדדו ממצרים, כפי הנראה מדלתת הנילוס, לסיני. המושאבים הגיעו לסיני בעת של נוחות אקלימית שהתאפיינה בריבוי משקעים והתחממות מתונה. נינוחות זאת הובילה, אולי, לריבוי אוכלוסייה. בהגיעם לסיני ולנגב, פגשו בני התרבות המושאבית בכבארים הגאומטריים. נמצאו דוגמאות אחדות לאתרים מושאביים שנבנו על גבי אתרים כבאריים ולהפך. בתרבות המושאבית קשורות מספר סברות. אחת מהן, סברה אשר טוענת כי הם למעשה פיתוח של התרבות הניצנית האזורית, מטילה ספק ברקע הצפון אפריקני. סברות אחרות קושרות אותם לצמיחת התרבות הרמונית ודרכה התרבות הנאטופית, יושבי-הקבע הראשונים בלבנט. ישראל אפעל, היסטוריה של ארץ ישראל – התקופה הקדומה, 54, "התקופה האפי־פלאוליתית", הוצאת יד יצחק בן צבי וכתר, 1982, ירושלים. האנציקלופדיה העברית, כרך ו' – ארץ ישראל, 397–398, "פרהיסטוריה: התקופה האפיפלאוליתית", הוצאת ספרית הפועלים, 1992. אנה בלפר-כהן, תולדות האדם הקדמון, 111–112, "התרבות הנאטופית", האוניברסיטה המשודרת - משרד הביטחון, 1992 (תשנ"ג), תל אביב. מדיה וקבצים בנושא התרבות המושאבית בוויקישיתוף Goring-Morris AN, Belfer-Cohen A. The Early and Middle Epipalaeolithic of Cisjordan. In: Enzel Y, Bar-Yosef O, eds. Quaternary of the Levant: Environments, Climate Change, and Humans. Cambridge University Press; 2017:639-650.
אלרגיה לחלב

המונח "רגישות ללקטוז" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו אי-סבילות ללקטוז. אלרגיה לחלב היא סוג של אלרגיה למזון שבה מתקיימת תגובה חיסונית לאחד או יותר מחלבוני חלב שמקורו בבעל חיים כלשהו. השכיחות המדווחת בספרות, בקרב פעוטות ותינוקות נעה בין 2% לבין 5% וחולפת לרוב עד גיל 5 שנים. על פי מחקר שנערך בישראל, שכיחות האלרגיה מסוג lgE לחלב בקרב תינוקות, היא 2-3%. שיעור התינוקות המאובחנים כסובלים מאלרגיה לחלב גבוה מהשיעור האמיתי. הטיפול באנשים אלרגיים לחלב היא הימנעות מוחלטת מחלב ומוצריו, וכן ממזונות המכילים חלבוני חלב. התסמינים העיקריים לאלרגיה לחלב הם פריחה בעור, סרפדת, הקאות, שלשול ועצירות. הופעת התסמינים עלולה להתרחש בין דקות ספורות לאחר החשיפה לחלבונים לבין מספר שעות לאחר מכן. בחלק מהמקרים הופעת התסמינים תתרחש אף מספר ימים לאחר החשיפה לחלבונים. בשנים 2011-2004 תועדו בישראל שלושה מקרי מוות של ילדים חולי אסתמה אלרגיים לחלבון חלב, כתוצאה מחשיפה למיליגרמים של חלבון חלב בתוך מזון שסומן פרווה. ב-2019 דיווח מגן דוד אדום על 865 ילדים ובני נוער בישראל שפונו לבתי חולים כתוצאה מתגובה אלרגית, כש-290 מהם סבלו מתגובה אנפילקטית קשה - הגורמת לסכנת חיים מידית. ב-2020 דווח על 592 ילדים ובני נוער בישראל שפונו לבתי החולים עם תגובות אלרגיה כש-230 מהם סבלו מתגובה אנפילקטית לגבי כלל האוכלוסייה לא קיימים נתונים. אלרגיה לחלב היא אלרגיה לחלבונים שבחלב, כלומר תגובה חיסונית שלילית לחלבונים בחלב בעוד שאי-סבילות ללקטוז היא תסמונת קלינית המאופיינת בחוסר היכולת לעכל לקטוז בצורה מיטבית. אלרגיה לחלב היא האלרגיה למזון השכיחה ביותר בקרב התינוקות. אלרגיה לחלב קיימת בקרב 2% ל-3% מהתינוקות במדינות המפותחות בעולם, בעוד שאצל 85-90% מתוכם האלרגיה לחלב חולפת עד גיל 3. אלרגיה אנפילקסיס ליאת נחשון, יצחק כץ, "חשיבות "עצמות חלב" ל"עצמות בינה" : חלב פרה ובריאות העצם - לקחים מהלוקים באלרגיה לחלב", הרפואה, מרץ 2016, אדר א'-אדר ב' תשע"ו, כרך 155, חוברת 3, עמוד 163-166. מדיה וקבצים בנושא אלרגיה לחלב בוויקישיתוף מדריך מעשי לאכילת מזון ללא קזאין (באנגלית) תסמיני אלרגיה לחלב (אורכב 12.09.2019 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) מהי אלרגיה לחלב מאתר פרופ' זאב הנדזל (בעברית) ענר אוטולנגי, מהי רגישות ללקטוז ואיך ניתן להתמודד איתה?, באתר הארץ, 30 במאי 2022 הערך "אלרגיה לחלב פרה בילדים - Cow’s milk allergy in children", באתר ויקירפואה http://www.ima.org.il/FilesUpload/IMAJ/0/38/19352.pdf הערך "אי סבילות ללקטוז במבוגרים - נייר עמדה", באתר ויקירפואה Host A. Frequency of cow's milk allergy in childhood. Ann Allergy Asthma Immunol 2002;89(6 Suppl 1):33-7. PMID 12487202. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
רביעיית קליבלנד

רביעיית קליבלנד (אנגלית: Cleveland Quartet) הייתה אחת מרביעיות המיתרים המובילות בעולם במשך למעלה משני עשורים. בשנת 1969 ייסדו אותה הכנרים דונלד ויילרשטיין ופיטר סאלאף, הצ'לן פול כץ והוויולנית מרתה סטרונגין כץ, במכון קליבלנד למוזיקה. הרביעייה התפרקה בשנת 1995 לאחר 26 שנות פעילות. פול כץ, מרתה סטרונגין כץ ודונלד ויילדרשטיין נמנים משנת 2007 עם סגל המרצים בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד; פיטר סאלאף חבר בסגל המורים של מכון קליבלנד למוזיקה. ילדיו של דונלד ויילרשטיין הם, הצ'לנית אליסה ויילרשטיין, והמנצח והכנר ג'ושוע ויילרשטיין. ויליאם פרוסיל, כינור פיטר סאלאף, כינור ג'יימס דאנהם, ויולה פול כץ, צ'לו דונלד ויילרשטיין, כינור (1969 - 1988) פיטר סאלאף, ויולה (1969 - 1980) מרתה סטרונגין כץ, ויולה (1969 - 1980) עתר ארד, ויולה (1980 - 1987) אתר האינטרנט הרשמי של רביעיית קליבלנד רביעיית קליבלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) רביעיית קליבלנד, באתר Discogs (באנגלית)
אנליזה מישל

אנליזה מישל (בגרמנית: Anneliese Michel;‏ 21 בספטמבר 1952 - 1 ביולי 1976) הייתה נערה גרמנייה קתולית שלקתה בנפשה, ונטען כי סבלה משדים שהוריה ושני כמרים ניסו לגרש מתוכה. הפרעתה הנפשית החמירה עם השנים, והיא מתה בגיל 23. בתחילת המאה ה-21 הופקו 3 סרטי אימה שהתבססו על סיפורה. מישל הייתה גרמנייה דתייה ילידת לייבלפינג (Leiblfing) (אנ'), בחבל הארץ בוואריה שבגרמניה. כמאמינים רבים שהשתייכו לכנסייה הקתולית, האמינה בכל מאודה בסקרמנטים הקתוליים. כילדה אהבה מוזיקה ולמדה בבית ספר מיוחד לאקורדיון. אנליזה הושפעה רבות מבחינה דתית והרבתה להגיע להתפלל בכנסייה הסמוכה לביתה. היא תוארה על ידי סביבתה כילדה נוחה וידידותית, אבל גם רצינית ומופנמת. בספטמבר 1968, כשהייתה בת 16 טענה שהחלה לראות פרצופים ולשמוע קולות מפחידים. שנה לאחר מכן חלתה במחלת ריאות ושחפת ונאלצה לשהות בבית הבראה כ-6 חודשים. לאחר שחרורה מבית ההבראה החלה להשמיע קולות חסרי פשר ומאחר שמצבה לא השתפר נאלצה להחסיר הרבה ימי לימודים ולהישאר בבית ימים שלמים, דבר שגרם לה לדיכאון. באביב 1973 החלה לדפוק את ראשה בארון, ברצפה ובתקרה. הוריה החליטו להזמין מגרשי שדים, ואחרי התלבטויות אישרה הכנסייה המקומית לשלוח 2 מגרשי שדים לביתה של אנליזה. טקס גירוש השדים הראשון בוצע ב-3 באוגוסט 1975. הטקס גרם להרזיה ולהחמרה במצבה הנפשי. אנליזה החלה לסבול מבעיות שינה, אכלה חרקים, שתתה את השתן שלה ונגסה בקיר (מה שגרם לאובדן שן). ב-3 במרץ 1976 החל מצבה להחמיר. היא טענה שקולות אסרו עליה להמשיך לאכול והגיעה למצב של תת-תזונה. מאפריל באותה שנה רותקה למיטתה ולא יצאה מהבית. אנליזה מישל עברה 67 טקסי גירוש שדים. האחרון שבהם בוצע ב-30 ביוני 1976. אנליזה מישל מתה יום לאחר מכן, ב-1 ביולי 1976, בביתה החדש שבעיירה קלינגנברג (Klingenberg am Main) (אנ'). דו"ח המוות קבע לאחר כמה שעות שסיבות המוות היו תת-תזונה והתייבשות ומשקלה היה 30 ק"ג. (אנ') לאחר מותה, הורשעו הוריה ושני הכמרים בהרג רשלני, שנבע מאי-המשך טיפול רפואי פסיכיאטרי. במשפטים שגררו תשומת לב תקשורתית בגרמניה ובעולם כולו נדונו 2 הכמרים למאסר בן 4 חודשים. הוריה יצאו זכאים כי נטען שסבלו ואבלו מספיק על מותה. בשנת 2005 הופק הסרט האמריקאי "גירוש השדים של אמילי רוז", המתבסס על סיפורה של אנליזה מישל. כמו כן התבסס על סיפורה הסרט הגרמני "רקוויאם" משנת 2006. ב-2015 הופק סרט המשך ל"גירוש השדים של אמילי רוז", הנקרא "גירוש השדים של מולי". מדיה וקבצים בנושא אנליזה מישל בוויקישיתוף אנליזה מישל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנליזה מישל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנליזה מישל, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר מצדיד הבוהן

השריר מצדיד הבוהן (TA: Musculus abductor hallucis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק התיכון של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את הבוהן הראשונה וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון תיכון. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית התיכונה. תחילתו של השריר מצדיד הבוהן בגבשושית התיכונה של גבשוש העקב של עצם העקב, בחבק הכופפים (Retinaculum musculorum flexorum pedis) ובאלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris). חלקו המרוחק של השריר נאחז בצד התיכון של בסיס הגליל המקורב של הבוהן הראשונה. השריר מצדיד הבוהן מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל התיכון (Nervus plantaris medialis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis) מדיה וקבצים בנושא השריר מצדיד הבוהן בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חג שמח עם שרק

חג שמח עם שרק (באנגלית: Shrek the Halls) הוא סרט טלוויזיה קצר משנת 2007, שיצא מספר חודשים לאחר סרט הקולנוע השלישי בסדרה, ומהווה מעין סרט המשך שלו. הסרט, באורך 21 דקות, שודר ברשת ABC כ"ספיישל" לקראת חג המולד, ובאותה שנה שודר גם בבריטניה. לקראת חג המולד של שנת 2008 הסרט הועלה למכירה ב-iTunes, ולקראת חג המולד של שנת 2009 הוא שודר שוב ברשת ABC. סרט הטלוויזיה דובב על ידי אותם שחקני קולנוע שדיבבו את הדמויות הראשיות בסדרת סרטי "שרק". שרק ופיונה הולידו ילדים. לקראת חג המולד, מבקשת פיונה לחגוג עם שרק ועם משפחתם את החג. שרק, שמעולם לא שמע על חג זה, מתקשה להבין את המסורת ומתקשה להבין את הסיבה שביצתו התכסתה בשלג. בעזרת חמור וחמוריו הקטנים, ובעזרת פיונה והחתול מבין שרק איך לחגוג את חג הבריאה, ועוזר למשפחתו לחגוג אותו בפעם הראשונה. שרק (מייק מאיירס): עוג ירוק שרוצה לחגוג את חג המולד רק עם משפחתו. חמור (אדי מרפי): חמור פטפטן שהביא את כל חבריו של שרק לביתו ושרק לא רצה את זה בכלל. פיונה (קמרון דיאז): אשתו של שרק. אתר האינטרנט הרשמי של חג שמח עם שרק "חג שמח עם שרק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חג שמח עם שרק", באתר Metacritic (באנגלית) "חג שמח עם שרק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חג שמח עם שרק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ולייבו

ולייבו (בסרבית קירילית: Ваљево) היא עיר במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז קולובארה, וב-2011 מנתה אוכלוסייתה רבתי 90,301 נפש. העיר מרוחקת 90 קילומטרים דרומית-מערבית מהבירה בלגרד. נהר הקולובארה (יובל של נהר הסאווה) עובר דרך העיר. כמות האוכלוסייה לפי שנים: 1528: 600 1660: 5,200 1900: 7,747 1948: 15,830 1961: 28,461 1971: 39,786 1981: 50,114 2002: 61,035 בעיר קיימת קבוצת כדורסל, מטאלץ ולייבו, המתמודדת בליגה הבכירה. גרמניה פפאפנהופן, גרמניה. סלובקיה פרבידזה, סלובקיה. הולנד סיטהרט, הולנד. תמונות מהעיר העיר העתיקה של ולייבו "טשנייר" המוזיאון של ולייבו מראה כללי של העיר פסל של "דסנקה מקסימוביץ'" נהר ה"קולובארה" ביום מושלג נהר ה"גראדאץ" הזורם בעיר מדיה וקבצים בנושא ולייבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולייבו ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של סרביה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר מצדיד הזרת

האם התכוונתם ל... השריר מצדיד הזרת (כף יד) – שריר בכף היד (Musculus abductor digiti minimi manus) השריר מצדיד הזרת (כף רגל) – שריר בכף הרגל (Musculus abductor digiti minimi pedis)
השריר מצדיד הזרת (כף רגל)

השריר מצדיד הזרת (TA: Musculus abductor digiti minimi pedis) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השטחית של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, לאורך החלק הצידי של כף הרגל. כיווץ השריר בצורה מבודדת מכופף את האצבע החמישית (הקטנה) וכן מרחיק אותה הצידה לכיוון צידי. כחלק מקבוצת שרירי השכבה השטחית של כף הרגל, השריר תומך בקשתות כף הרגל ומשמר את צורתן, בעיקר את הקשת האורכית הצידית. תחילתו של השריר מצדיד הזרת בגבשושית התיכונה ובגבשושית הצידית של גבשוש העקב של עצם העקב, באלל כף הרגל (Aponeurosis plantaris) ובחיץ הבין שרירי שבינו לבין השריר כופף האצבעות הקצר. חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלק הצידי של בסיס הגליל המקורב של האצבע החמישית. השריר מצדיד הזרת מעוצבב על ידי שורשי העצב השני והשלישי של העצה (S2, S3) דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis) מדיה וקבצים בנושא השריר מצדיד הזרת בוויקישיתוף
מטאלאץ ולייבו

מטאלאץ ולייבו (בסרבית: КК Металац Ваљево) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר ולייבו המתמודדת בליגת העל הסרבית. הקבוצה הוקמה בשנת 1948. בעונת 1993/1994 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, ובסיום עונת 2007/2008 העפילה חזרה לליגה הבכירה. במסגרת האירופאית, בעונת 2009/2010 השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית, בו הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר, והפסידה לקבוצת פני אינדוסטריס המקדונית בסיכום שני מפגשים. הקבוצה מארחת בהיכל קראלבו, המכיל 1,500 מקומות. במהלך שנת 2012 החלה עיריית ולייבו להקים היכל ספורט חדיש בקיבולת של 5,000 מקומות ישיבה. מדיה וקבצים בנושא מטאלאץ ולייבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מטאלאץ ולייבו פרויקט היכל ספורט חדש (בסרבית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא סרביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם אדמס-אוניס

הסכם אדמס-אוניס (באנגלית: Adams–Onís Treaty, בספרדית: Tratado de Adams-Onís), ידוע גם כחוזה 1819, או רכישת פלורידה, היה חוזה שנחתם בין ארצות הברית לאימפריה הספרדית, אשר במסגרתו נמכרה פלורידה לארצות הברית, ושורטט גבול מוסכם בין ארצות הברית למלכות המשנה של ספרד החדשה באזור טקסס, נהר ארקנסו, הנהר האדום ונהר הסבין, דרך הרי הרוקי ומערבה עד לאוקיינוס השקט. החוזה יישב סכסוך גבולות עיקש בין שתי המדינות, והוא נחשב כניצחון הדיפלומטיה האמריקאית, על רקע ההיחלשות של האימפריה הספרדית. בתמורה לשטחים החדשים שקיבלה ארצות הברית, היא שילמה לממשלה הספרדית סכום שהגיע לכ-5,000,000 דולר, והסכימה לוותר על טענתה לשטחים באזור טקסס ונהר הסבין ואזורים אחרים שבשליטה ספרדית תחת התנאים של רכישת לואיזיאנה. ההסכם הושג בתום משא ומתן בין הנציג האמריקאי, ג'ון קווינסי אדמס, אז מזכיר המדינה ולימים נשיא ארצות הברית, לבין הנציג הדיפלומטי הספרדי לואיס דה אוניס (אנ'). מדיה וקבצים בנושא הסכם אדמס-אוניס בוויקישיתוף הסכם אדמס-אוניס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר ברנבלום

אשר ברנבלום (23 במרץ 1926 – 13 בפברואר 1995) היה מתאגרף וכדורגלן ישראלי, מוותיקי קבוצת בית"ר ירושלים. ברנבלום נולד בירושלים למשפחה דתית בת 10 אחים ואחיות בשכונת מקור ברוך, ובגיל 16 הצטרף לקבוצת האיגרוף של אגודת הפועל ירושלים. בצעירותו היה חבר האצ"ל, ובמלחמת העצמאות לחם בשייח' ג'ראח. בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1943, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם עמיתו אהרון חסון. הצטיין בתפקיד קשר ואף שימש כקפטן מספר משחקים. חיזק את בית"ר תל אביב במשחקיה הבינלאומיים, וביחד עם סימון אלפסי השתתף בניצחון בית"ר על היידוק ספליט בשנת 1945. היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954, והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. בשלוש עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים שותף ב-46 משחקים, ולאחר מכן שיחק בבית"ר נתניה ובית"ר רמלה. במקביל עסק ברנבלום באיגרוף, השתתף ביותר מ-150 קרבות רשמיים, והיה לאלוף ישראל באיגרוף במשקל חצי-בינוני. לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן את קבוצת הכדורגל של בית"ר תל אביב[דרושה הבהרה] ואת נבחרת ישראל באגרוף מספר שנים. היה נשוי לשרה, מורה, ולהם בן ובת. נפטר ב-13 בפברואר 1995. דני דבורין, ‏‏70 שנה לניצחון בית"ר ת"א על היידוק ספליט, באתר ספורט1, 6 במאי 2015 אשר ברנבלום באתר מרכז הספורט הארצי לבית"ר (הקישור אינו פעיל, 28 בספטמבר 2019) פעם בית"רי - תמיד בית"רי (על אשר ברנבלום), עיתון חרות, 27 באוקטובר 1964 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרגמנטציה

האם התכוונתם ל... קיטוע – באחסון נתונים, קיטוע (פרגמנטציה) הוא תופעה בה מקום אחסון משמש בצורה שאינה יעילה, כך שמקום האחסון בפועל קטן וברוב המקרים גם ביצועי המערכת. קיטוע (קרקע) – חלוקה של שטחים קרקעיים גדולים לקטנים.
עצם הלחי

עצם הלחי (TA: Os zygomaticum) היא אחת מעצמות הגולגולת. קיימות שתי עצמות לחי - עצם הלחי הימנית ועצם הלחי השמאלית. עצם הלחי היא עצם לא רגולרית, המהווה את חלקה העליון של הלחי, ומהווה גורם חשוב בקביעת תווי הפנים. במיקומה יחסית לעצמות הגולגולת האחרות היא תחתונה לעצם המצח, קדמית לעצם הרקה, צידית ללסת העליונה ועליונה ללסת התחתונה. היא מהווה את הרביע הצידי-תחתון של ארובת העין. חלקה האחורי מופרק לעצם הרקה, במפרק פיברוטי שמהווה את "קשת הלחי", מתחתיה עובר שריר המלעס שאחראי לפעולת הנשיכה ומשתתף בלעיסה. בחלקה האחורי עצם הלחי מופרקת לעצם הרקה, תוך יצירת קשת הלחי. בחלקה העליון היא מופרקת לעצם המצח ולעצם היתד. בחלקה הפנימי התחתון היא מופרקת אל הלסת העליונה. מדיה וקבצים בנושא עצם הלחי בוויקישיתוף עצם הלחי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חוכמת הבייגלה

חוכמת הבייגלה הוא רומן מאת אילן הייטנר שיצא לאור בשנת 1998. על פי הספר הזה, הופק בשנת 2002 הסרט "חוכמת הבייגלה", שאותו ביים והפיק הייטנר. הייטנר נתקל בקשיים רבים בפרסום הספר, כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להוציאו לאור. לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית, בעזרת הוצאת הספרים גוונים. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר. העלילה מתרחשת בסוף שנות ה-90. הספר מביא את קורותיו ומחשבותיו של גולן, צעיר תל אביבי בסוף שנות ה-20 לחייו, ובפרט את סיפור מערכת היחסים שלו עם בחורה בשם דקלה, אותה הוא מכנה "ברבלה". הספר מתחיל ומסתיים ביום בו נקבר גיא אחיה של דקלה, חייל שנהרג בתאונת אימונים, אך רובו עוסק באירועים שקרו למספר בשנה האחרונה. תמר לנדאו. רשימות הווי שטחיות מן התחומים האסורים. הארץ, מוסף ספרים, גיליון 356 (י"ג בטבת תש"ס, 22 בדצמבר 1999), עמ' 7. איתמר רונאל, ‏לא חוכמה, באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2018 טלי חירותי סבר, מאחורי כל סירוב עומד מחבר פגוע, באתר דה מרקר, ‏12/06/2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חייט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חייט – מקצוע עבודת כפיים ואומנות בתחום עיבוד הטקסטיל אריק חייט – מוזיקאי ישראלי ברוך חייט – ראש ישיבה, מוזיקאי המלחין ומבצע מוזיקה חסידית גלית חייט – רקדנית ישראלית על הקרח יהודה חייט – רב איטלקי מהמאה ה-15 נמרוד חייט – שיאן ישראל בשחייה וחבר נבחרת ישראל