laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שכווי האשוח

שכווי האשוח (שם מדעי: Falcipennis canadensis) או שכווי קנדי הוא מין של שכווי בינוני מהסוג Falcipennis החי ביערות הצפוניים והמחטניים של אמריקה הצפונית. שכווי זה מותאם לחיי עצים, זהיר ודרוך לכל סכנה וברגע שיש כזו (בעיקר מחתולים, שועלים או עופות דורסים) הוא יסתתר ורק ברגע האחרון יעוף. אורכם של השכווים 38–43 ס"מ ומשקלם 550–650 גרם. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 450–550 גרם. לזכר נוצות אפורות וחזה שחור גדול אותו הוא מנפח כדי למשוך נקבות. מתחת לחזה נוצות לבנים מהצדדים וראשם אפור עם כתם אדום מעל העיניים. הזנב שחור ומפוספס בלבן ומזדקר לכל הצדדים. הוא ניזון מהחי ומהצומח ואוהב במיוחד פירות יער, פטריות וכן עלים של עצי מחט הנפוצים ביערות בהם הוא חי. תפוצתו נרחבת ולא נשקפת לו סכנה כלשהי. שכווי ענק שכווי השלג שכווי הלענה מדיה וקבצים בנושא שכווי האשוח בוויקישיתוף שכווי האשוח, באתר ITIS (באנגלית) שכווי האשוח, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסיכת המוות האדום

מסכת המוות האדום (באנגלית: Masque of the Red Death) הוא סיפור קצר שנכתב על ידי אדגר אלן פו בשנת 1842. הסיפור מספר על מגפה קטלנית, כשהאדם היחיד החסין ממנה אוסף את כל אנשיו אל ארמונו המבוצר במטרה שלא תגיע אליהם. הסיפור עובד לסרט בכיכובו של וינסנט פרייס בשנת 1964. מגפה מתפשטת בעולם. מגפה הגורמת למי שנדבק בה - והיא מועברת במהירות מאדם לאדם - להתחיל לדמם במהירות, ולמות תוך חצי שעה. אך הנסיך פרוספרו, שנדמה שלמחלה אין השפעה עליו, אוסף את אנשיו ואמצעים שישעשעו אותם בזמן שהותם, ונועל אותם (ואת עצמו) בטירתו. אך לאחר מספר חודשים מתחילים להשתעמם הדיירים, והנסיך מחליט לקיים נשף מסיכות שכמוהו לא נראה, ובו יוכלו המסובים להיכנס גם לחדריו הפרטיים של הנסיך, שאותם תכנן בעצמו: החדר הראשון צבוע כולו בכחול, הקירות וזכוכית החלון גם יחד; החדר השני ארגמני; השלישי ירוק; הרביעי כתום, החמישי לבן; והשישי סגול. השביעי היה צבוע כולו בשחור, מלבד מסגרת החלון - היא הייתה אדומה מדם. בחדר עמד שעון מטוטלת ענק, שהשמיע בכל שעה עגולה צלצול מחריש אוזניים. האורחים הורשו להתחפש כאוות נפשם, במגבלה אחת - התחפשות למוות האדום אסורה. ביום המסיבה, אליה התכוננו האורחים במשך ימים רבים, צפה הנסיך בהנאה בכל אורחיו המחופשים והחוגגים. אך באמצע המסיבה הופרעה שלוות הנוכחים - הופיע אדם עטוף בתכריכי קבורה, ולובש מסכה המדמה את פניו של אדם שנפל קורבן למוות האדום. הנסיך הזועם ממהר לרדוף אחריו במטרה להורגו, ונעצר בחדר השחור, האחרון. הוא שולף את סכינו ומנסה לתקוף את הפולש, אך נופל מת רגע לאחר מכן. החוגגים מתנפלים על האדם המחופש ומסירים ממנו את המסיכה. באותו רגע הם נופלים ומדממים למוות, מבינים שהמוות האדום עצמו הוא שפלש אל הנשף. יש הטוענים כי הסיפור מנסה להביע את עניין החיים והמוות - כל חדר צבוע בצבע אחר, המבטא שלב בחיים (החדרים גם מסודרים ממזרח למערב, וידוע שמזרח מזוהה עם התחלה) עד החדר השחור המסמל מוות. גם השעון, שבצלצולו עוצר את החגיגות, מקושר לדימוי של הזמן החולף. המגפה מתבססת באופן עקיף על מגפת הדבר, שנקראה "המוות השחור". גם היא הייתה ידועה בהתפשטותה המהירה והבלתי ניתנת לעצירה, באירופה של ימי הביניים. הסיפור עובד לסרט בשנת 1964, ורימייק בשנת 1989. נוצר מחזה בהשראת הסיפור, והוא רץ מאוקטובר 2007 עד אפריל 2008. בסדרה "המעקב" הכת מקיימת שחזור של הסיפור ומבצעת טבח המוני במרכז הפינוי אליו ברחו אנשים בעקבות הרציחות בעיירה. בספר פנטום האופרה, אריק מגיע לנשף המסיכות כשהוא לבוש כמו המוות האדום. תחפושת זו חזרה על עצמה גם בסרטים מ-1925 ו-2004, ובמחזמר של אנדרו לויד ובר. בסרט האנימציה סיפורים שלא יאמנו (Extraordinary tales) (2015), הסיפור הזה הוא אחד מחמשת הסיפורים המופיעים. מסופר בקולו של רוג'ר קורמן. מדיה וקבצים בנושא מסיכת המוות האדום בוויקישיתוף הסיפור המקורי (באנגלית) מסיכת המוות האדום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשף המסכות של המוות האדום - אדגר אלן פו בתרגום אבי גולדברג The Masque of the Red Death Analysis | Shmoop, www.shmoop.com "סיפורים שלא יאומנו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פלאוואן

פַּלַאוַואן (בפיליפינית: Palawan), או באופן רשמי פרובינציית פלאוואן (בפיליפינית: Lalawigan ng Palawan), היא פרובינציה של הפיליפינים, הממוקמת במחוז מימרופה (אנ'). פלאוואן היא הפרובינציה הגדולה במדינה מבחינת שטח. עיר הבירה היא פוארטו פרינססה, אך היא מנוהלת באופן עצמאי מהפרובינציה. הפרובינציה נקראת על שם האי פלאוואן, האי הגדול ביותר בפרובינציה. האי המוארך נפרשׂ מהאי מינדורו (אנ') שבצפון מזרחו ועד לבורנאו בדרום מערבו. הוא מפריד בין ים סין הדרומי לבין ים סולו. אורכו כ-450 קילומטרים ורוחבו כ-50 קילומטרים. בהאפינגטון פוסט הוגדר כ"האי היפה בעולם" כל שטח הפרובינציה הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1990. מערבית לפלאוואן נמצאים איי ספראטלי אשר מהווים מוקד לסכסוך טריטוריאלי בינלאומי בין סין לשכנותיה. חוף אל נידו מערה על גדות נהר פוארטו פרינססה יער דקלים אופנועים תלת גלגליים סגורים בסבנג בקתת אירוח באתר נופש בבוסואנגה אתר האינטרנט הרשמי של פלאוואן מינים ש"נכחדו" נתגלו שוב בפלאוואן, מייקל אנג'לו פרנסיסקו, יוני 2015 ד"ר גילי חסקין, ‏האי פלאוואן - פנטזיה טרופית בפיליפינים, באתר GoTravel זאב פוקס, ‏פוארטו פרינססה – הנהר התת-קרקעי שהפך לפלא עולם, באתר GoTravel Palawan Island Philippines: The 'Most Beautiful' Island In The World, Called 'Sheer Perfection', באתר travelerstoday
בית גמול

בֵּית גָּמוּל הייתה עיר מקראית במואב, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך. העיר נזכרת ב"משא מואב" המובא בספר ירמיהו: ”וּמִשְׁפָּט בָּא אֶל אֶרֶץ הַמִּישֹׁר אֶל חֹלוֹן וְאֶל יַהְצָה וְעַל מופעת (מֵיפָעַת) וְעַל דִּיבוֹן וְעַל נְבוֹ וְעַל בֵּית דִּבְלָתָיִם וְעַל קִרְיָתַיִם וְעַל בֵּית גָּמוּל וְעַל בֵּית מְעוֹן וְעַל קְרִיּוֹת וְעַל בָּצְרָה וְעַל כָּל עָרֵי אֶרֶץ מוֹאָב הָרְחֹקוֹת וְהַקְּרֹבוֹת”. עיר זו, בניגוד לרוב הערים הנזכרות במקור זה, אינה נזכרת במצבת מישע. העיר מזוהה כיום עם חורבה בשם ח'רבת אלג'מיל, הנמצאת מזרחית לערוער ומצפון לנחל ארנון, ואשר בה נמצאו חרסים מתקופת הברזל, ובכלל זה חרסים מואביים, כמו גם חרסים מתקופות מאוחרות יותר. ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוקים כ"א–כ"ד. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', 70. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רגאליצרטופס

רגאליצרטופס (שם מדעי: Regaliceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. הרגאליצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון בגיל המאסטריכט, כ-68 מיליון שנה לפני זמננו. שרידיו נתגלו באלברטה, קנדה ב-2005 והוא תואר ב-2015. פירוש שמו הוא "פנים בעלי קרניים מלכותיות", כאשר Regal פירושו מלכותי ו-Ceratops פנים בעלי קרניים, והוא נקרא כך בשל הזיזים הרחבים הבולטים מהעטרה שלו ויוצרים לה מראה דמוי כתר. ההולוטיפ (כלומר: המאובן שלפיו הוגדר הטקסון) זכה לכינוי "הלבוי" (באנגלית: Hellboy, הילד מהגהנום) על שם דמות הקומיקס הלבוי, וזה ניתן לו בגלל מראהו ובגלל הקושי לחלצו ממעטפת האבן שבתוכה התאבן. כמו יתר הצרטופסיים הוא היה דינוזאור צמחוני הולך על ארבע. המיוחד בו הוא עיטורי הגולגולת שלו שהיו דומים יותר לאלה של הצנטרוזאוריים. קרן האף שלו הייתה יחסית גדולה, עבה ומוצקה ואילו קרני הגבה שלו היו קצרות יחסית. מהעטרה שלו בלטו בליטות דמויות עלים גבוהות וחדות (קצרות מהזיזים של הסטירקוזאורוס והדיאבלוצרטופס, אך ארוכות מהבליטות של הכסמוזאורוס והטריצרטופס), שהישוו לה מראה של כתר. אורכו היה 5 מטר ומשקלו כ-1.5 טון (1,500 ק"ג). אף שהיה שייך לתת-משפחת הכסמוזאורים (שכללו בין השאר את הכסמוזאורוס, הפנטצרטופס והטריצרטופס) בשל אבולוציה מתכנסת במראה קרניו הוא דמה יותר לבני משפחת הצנטרוזאורים. בראון והנדרסון מיקמו אותו בשבט Triceratopsini הכולל את הצרטופסיים הגדולים והמתקדמים ביותר בהם אאוטריצרטופס, אוחוצרטופס וטריצרטופס עצמו. גולגולת של רגאליצרטופס איור של רגאליצרטופס לצד היפקרוזאורוסים ולפטוצרטופסים מדיה וקבצים בנושא רגאליצרטופס בוויקישיתוף רגאליצרטופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רגאליצרטופס, באתר GBIF (באנגלית) Brown, Caleb M.; Henderson, Donald M. (4 ביוני 2015). "A new horned dinosaur reveals convergent evolution in cranial ornamentation in ceratopsidae". Current Biology (online). doi:10.1016/j.cub.2015.04.041. {{cite journal}}: (עזרה) בריאן סוויטק, Newly-Named Horned Dinosaur was a Copycat, נשיונל ג'יאוגרפיק, 4 ביוני 2015 תמונות מהפליקר של מוזיאון טירל המלכותי: [1], [2], [3], [4], [5], [6], [7] איור של רגאליצרטופס בפליקר מאת Julius T. Csotonyi
נבחרת זימבבואה בכדורסל

נבחרת זימבבואה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של זימבבואה. הדירוג הנוכחי של נבחרת זימבבואה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-148 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. נבחרת זימבבואה השתתפה פעמיים באליפות אפריקה בכדורסל. הישג השיא שלה הוא המקום ה-11 בשנת 1981. נבחרת זימבבואה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל. דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
בית פריימן

בית פריימן אחד הוא מבתיה הראשונים של המושבה ראשון לציון. נבנה ב-1883 על ידי אהרן מרדכי פריימן ומשמש את המשפחה מאז הקמתו. בית פריימן הוקם ב-1883 במרכזה של ראשון לציון. הבית הוקם על ידי אהרון מרדכי פריימן, שהיה מעשרת המתיישבים הראשונים של המושבה. פריימן, שנולד בוורשה, הגיע ב-1882 ארצה עם אשתו מרים וששת ילדיו והתיישב בראשון לציון. מתוך כבוד לפריימן כונה הבית "בית המייסד". חנוכת הבית באביב 1883 נחגגה בטקס גדול שנתן ליחיאל מיכל פינס את ההשראה לכתוב את השיר חושו אחים חושו. הבית שימש את ילדיו של פריימן גם לאחר שנישאו וכשגדלו בנה פריימן, בחצר הבית, בית כנסת לתפילה ובית מדרש לילדים. פריימן ששימש כשופט צדק בסכסוכים בין המתיישבים לערביי הסביבה השתמש בביתו כבית משפט לבוררות. בחצר הבית נטע פריימן גפנים. צאצאיו של פריימן עדיין גרים בבית. הבית בן שתי קומות נבנה מאבני כורכר בסגנון בית איכרים במזרח אירופה. גרם מדרגות חיצוני הוביל לשתי הקומות. הגג כוסה ברעפים כשקורות ברזל חיזקו את תשתית הגג. בחזית הבית עוגני ברזל בצורת האותיות F.M – ראשי תיבות של שמו של פריימן. רחל גיסין, בית פריימן - "בית המייסד", בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 206–208 רן אהרנסון, לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ד (2004), עמ' 28–29, מסת"ב 965-217-230-8 מדיה וקבצים בנושא בית פריימן בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אהרן מרדכי פריימן (דרור)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1435 אהרון מרדכי פריימן באתר מוזיאון ראשון לציון בית פריימן באתר מוזיאון ראשון לציון הבית נמצא ברחוב רוטשילד 2 פינת רחוב דרור, מול בית הייסמן. בהגיעו ארצה החליף פריימן את שמו לדרור והרחוב נקרא על שמו הבת השביעית של פריימן נולדה כבר במושבה
ביילבה

ביילבה (בפולנית: Bielawa; בגרמנית: Langenbielau) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. המאה ה-13 – הוקמה ביילבה 1288 – האזכור המתועד הראשון של ביילבה 1598 – בנייתה של הטירה 1713–1714 – המגפה 1720 – נבנה בית הלבנים הראשון 1741 – הפכה לכפר על ידי הצבא הפרוסי 1743 – פתיחה של הכנסייה אוונגלית 1945 – נכבשה על ידי הסובייטים 1804 – שיטפונות ורעב גדולים 1806–1808 – נכבשה על ידי הצרפתים 1826 – בית המרקחת הראשון 1842–1843 – סלילת הכביש 1872 – פתיחת בית החולים האוונגלי 1876 – פתיחת הכנסייה הקתולית 1891 – נפתח קו הרכבת דז'רז'וניוב-ביילבה 1899 – המכונית הראשונה בביילבה 1901 – פתיחה בית החולים סנט אליזבת 1902 – הפעלת בית המטבחיים 1907 – פתיחת בית ספר תיכון (גימנסיה) 1925 – פתיחתו של מגדל התצפית בגבעת הפארק 1947 – החל להופיע עיתון "קרוסנו" 1995 – חתימה על הסכם שותפות עם העיר הגרמנית לינגן (Lingen) 1996 – חתימה על שיתוף פעולה וידידות עם העיר חרונוף הצ'כית 1999 – הפיכה לחלק משלזיה תחתית ופתיחת בריכת השחייה הציבורית "אקווריוס" בתקופת השואה הוקם בביילבה תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בשם מחנה לנגנבילאו. ביילבה שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית, במחוז דז'רז'וניוב אשר למרגלות הרי הינשוף. מדרום לעיירה נמצא פארק גורה (455 מ') ובו מגדל תצפית ומעלית סקי. נכון לשנת 2005 יש לעיירה שטח של 36.2 קמ"ר ובו: 48.18% קרקע חקלאית, 35.47% שטח מיוער, 4.67% שטח מגורים, 4.2% כבישים, 1.87% אזורי תעשייה, 1.19% אזורי בילוי, 1.19% מים ו-3.23% דברים אחרים. שטח העיירה הוא 7.56% מכלל המחוז. בסביבות ביילבה שוכנות העיירות: דז'רז'וניוב, נובה רודה, זומבקוביצה שלונסקיה, פיישיצה (Pieszyce). גרמניה לינגן, גרמניה צ'כיה חרונוף, צ'כיה צ'כיה קוסטלץ נאד אורליצי, צ'כיה קנדה צ'טהאם-קנט, קנדה הממלכה המאוחדת ברטון על טרנט, הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא ביילבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביילבה "ביילבה", באתר השטעטל הווירטואלי Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Dolnośląskie באתר יד ושם המרכז הסטטיסטי, נכון לדצמבר 2005
עגיל בזין

עגיל בזין הוא סרט תיעודי משנת 1993, בבימויו של ארן פטינקין. הסרט עוקב אחר אבי בן-אליהו, ג'יגולו אילתי המעביר את זמנו בחיזורים אחר תיירות בחופי אילת במטרה להשיג יחסי מין מזדמנים, לעיתים תמורת תשלום או טובות הנאה חומריות אחרות. מקור שמו של הסרט בפירסינג שבאיבר מינו של בן-אליהו. כך תיאר העיתונאי שי פוגלמן את דמותו של בן-אליהו בסרט: ארכיטיפ של המאצ'ו הישראלי, מהזן שחי פה עד תחילת שנות ה–90. זה שקדם לעידן התקינות הפוליטית והחקיקה נגד הטרדה מינית. הוא שילוב בין מומו מ"אסקימו לימון", אורי זוהר מ"מציצים" ודן בן אמוץ, כפי שהיה בחיים האמיתיים. לעתים הוא וולגרי וחצוף. לעתים לשונו חלקלקה ונוטפת מתיקות. בים הוא רוחץ בתחתונים. ללובי בתי המלון הוא מגיע לצוד תיירות בסוודר גולף וז'קט אלגנטי. הוא שזוף, שרירי, עטור קעקועים, עונד עגילים ויש לו תספורת מולט מוקפדת — שי פוגלמן, לפני 22 שנה כוכב "עגיל בזין״ הסעיר את המדינה. מה קרה לו מאז?, באתר הארץ, 3 ביוני 2015 הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה, ובהמשך שודר ביום השידורים הראשון של ערוץ 2, ב-4 בנובמבר 1993. מנכ"ל טלעד, עוזי פלד, הסביר את הבחירה בסרט כחלק מניסיון להציג לוח שידורים המייצג תפיסות מנוגדות לאלו של הערוץ הראשון. ואולם, לא הכל סברו שבחירה זו ראויה. שר החינוך, אמנון רובינשטיין, שכשר התקשורת פעל להקמתו של ערוץ 2, פנה לפלד ואמר לו שאם בשביל "עגיל בזין" הקימו את ערוץ 2, מוטב לו לא היה מוקם הערוץ. מבקר הקולנוע מאיר שניצר כינה אותו "סרט רע ביותר" ו"סר טעם". ״עגיל בזין״, הסרט המלא לצפייה ללא תשלום באתר הארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים דרור גלוברמן, ‏עוזי פלד נזכר: למה שודר סרט על ג'יגולו בערב הבכורה של ערוץ 2, באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2013 שי פוגלמן, לפני 22 שנה כוכב "עגיל בזין״ הסעיר את המדינה. מה קרה לו מאז?, באתר הארץ, 3 ביוני 2015 מאיר שניצר, לילה ראשון בלי רוממה, באתר nrg‏, 21 באוקטובר 2005
Day & Age

Day & Age הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הרוק האמריקאית הקילרס. האלבום יצא לאור ב-18 בנובמבר 2008 והופק על ידי הלהקה יחד עם סטיוארט פרייס. האלבום קודם על ידי סיבוב ההופעות "Day & Age Tour". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, לאחר שמכר שם מעל ל-200,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, ואף הגיע למעמד של פלטינה מרובעת. עטיפת האלבום מופיעה על האריזות של מכשיר האייפוד קלאסיק של חברת אפל. הלהקה החלה בכתיבת שירים לאלבום במהלך סיבוב ההופעות "Sam's Town tour". במהלך הכנת האלבום, הקליטה הלהקה מספר דמואים בלאס וגאס ושלחה אותם למפיק סטיוארט פרייס, שעבד יחד איתה על הפקתו. לדברי סולן הלהקה, ברנדון פלאוורס, האלבום הוא ממשיך את אלבומה הקודם של הלהקה, Sam's Town. כשנשאל על משמעות שם האלבום, ענה פלאוורס: "אני לא יודע. אתה מחכה לרגעים. אני פשוט חיכיתי שזה יגיע, וידעתי שזה [Day & Age] השם המתאים כשזה הגיע". שם האלבום מופיע בשני שירים הנכללים בו: "Neon Tiger" ו-"The World We Live In". בספטמבר 2009 אמר פלאוורס על האלבום: "זה מתיישב היטב עם שני אלבומים האחרים שלנו. 'Human' הוא אחד השירים הטובים ביותר שלנו עד כה. אני חושב שעדיין לא יצרנו את האלבום הטוב ביותר שלנו, וזה משמח אותי, לדעת שזה עוד יגיע". כל השירים נכתבו והולחנו על ידי הקילרס.  מידע על האלבום Day & Age באתר MusicBrainz מידע על האלבום Day & Age באתר AllMusic האלבום Day & Age באתר Discogs האלבום Day & Age באתר ספוטיפיי האלבום Day & Age באתר יוטיוב The Killers beat Guns N' Roses ב-30 בנובמבר 2008 צילום של ריאיון עם פלאוורס במגזין הרולינג סטון, פורסם ב-17 בספטמבר 2009 מידע על Day & Age, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Day & Age, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Day & Age, באתר המצעד הגרמני מידע על Day & Age, באתר מצעד דנמרק מידע על Day & Age, באתר המצעד הנורווגי מידע על Day & Age, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Day & Age, באתר המצעד הספרדי מידע על Day & Age, באתר המצעד הפורטוגזי, ארכיון מידע על Day & Age, באתר המצעד הפיני מידע על Day & Age, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Day & Age, באתר המצעד השוודי
שכווי הערבה

שכווי הערבה (שם מדעי: Tympanuchus) הוא סוג קטן של שכווים ממשפחת הפסיוניים, החיים בערבות עשב באמריקה הצפונית. שלושה מינים ידועים בסוג זה: שכווי ערבה גדול, שכווי ערבה גמדי ושכווי ערבה חד זנב. המינים בסוג קטנים יחסית - גודלם 40–43 ס"מ והגדול מביניהם הוא שכווי הערבה הגדול. כולם חיים בערבות עשב ומבצעים שם מצגי ראווה בקבוצות גדולות בזירת הלק, עם חזה נפוח וראש משתופף וכן גדילי נוצות היוצאים מהעורף ושקי צוואר מנופח וצבעוני בצבעי אדום, ורוד או צהוב. השכווים נמצאים בסכנות הכחדה שונות (לבד מחד הזנב) עקב דלדול הערבות והפיכתן לערים. כמו כן הם ניצודים עבור נוצותיהם. אחד מתת-מיני שכווי הערבה הגדול כבר נכחד - ה-Tympanuchus cupido cupido שחי בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית. מדיה וקבצים בנושא שכווי הערבה בוויקישיתוף שכווי הערבה, באתר ITIS (באנגלית) שכווי הערבה, באתר NCBI (באנגלית) שכווי הערבה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שכווי הערבה, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שכווי ערבות ענק

שכווי ערבות ענק (שם מדעי: Tympanuchus cupido) הוא מין גדול של שכווי ערבות מתת-משפחת השכווים החי בערבות העשב של אמריקה הצפונית. זהו המין הגדול בסוגו. השכווי הוא עוף בינוני ובולט בעל חזה צהוב או כתום, מנופח ומעליו שתי נוצות גדולות אפורות משני צידי ראשו. בשעת פרישת הנוצות הבטן מורכנת למטה וגם מתנפחת והראש מכופף. שכווים אלה מתרבים בלהקה של זכרים שמחזרים אחרי הנקבות בטריטוריות פרטיות בזירת הלק. בעבר חי על פני אזורים רבים באמריקה, אך עקב ציד ואיבוד מקום החיות כתוצאה מבנייה מספר השכווים התמעט וכיום נמצא בסכנה. מדיה וקבצים בנושא שכווי ערבות ענק בוויקישיתוף שכווי ערבות ענק, באתר ITIS (באנגלית) שכווי ערבות ענק, באתר NCBI (באנגלית) שכווי ערבות ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שכווי ערבות ענק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שכווי ערבות ענק, באתר GBIF (באנגלית) שכווי ערבות ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנתוני מרסיאל

אנתוני מרסיאל (בצרפתית: Anthony Martial; נולד ב-5 בדצמבר 1995 במאסי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית. מרסיאל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אולימפיק ליון במסגרת הליגה האירופית ב-6 בדצמבר 2012 נגד עירוני קריית שמונה, כשהחליף את יאסין בנזיה בדקה ה-80. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-3 בפברואר 2013 נגד אז'אקסיו, כשהחליף את רשיד גזאל בדקה ה-79. ב-30 ביוני 2013 חתם במונקו לשלוש שנים תמורת חמישה מיליון אירו ובונוסים. ב-24 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו כשעלה כשהוא בן 17 בלבד ומחליף את רדאמל פלקאו. שישה ימים לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה מהנסיכות בניצחון 2:0 על סטאד רן ב-27 בינואר 2014, האריך את חוזהו במונקו עד ליוני 2018. בעונתו השנייה במונקו כבש תשעה שערים ב-36 משחקי ליגה. ב-5 באוקטובר כבש את שער השוויון בתיקו 1-1 מול פריז סן-ז'רמן בדקות הסיום של המשחק. ב-13 במרץ 2015, כבש צמד שערים בניצחון 0–3 על בסטיה. ב-26 ביוני של אותה השנה האריך את חוזהו בשנית עד ליוני 2019. ב-4 באוגוסט 2015 כבש את השער הבינלאומי הראשון שלו במדי מונקו כשכבש בניצחון הביתי של מונקו 0–4 על יאנג בויז ברן, במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות. ב-1 בספטמבר 2015 השלים את מעברו למנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג ששילמה עבורו 36 מיליון ליש"ט, עם בונוסים שיכולים לגדול עד ל-58 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה לארבע עונות עם אופציה לעונה נוספת. בכך הפך לשחקן היקר ביותר בהיסטוריה עד גיל 19. ב-12 בספטמבר, בהופעת הבכורה שלו, כבש את שערו הראשון במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 1–3 על ליברפול במסגרת המחזור החמישי של הפרמייר ליג. ב-20 בספטמבר 2015 כבש צמד שערים בניצחון יונייטד 2–3 על סאות'המפטון. שלושה ימים לאחר מכן כבש שוב, בניצחון של יונייטד 0–3 על איפסוויץ' טאון במסגרת גביע הליגה האנגלי. בספטמבר 2015 זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג, כמו כן באותה שנה זכה בפרס נער הזהב. ב-24 באפריל 2016 כבש בדקות הסיום את שער הניצחון של מנצ'סטר יונייטד בניצחון 1–2 בחצי גמר הגביע האנגלי. ב-24 ביוני 2020 כבש שלושער ראשון בקריירה והעניק לקבוצתו ניצחון 0–3 על שפילד יונייטד. היה זה השלושער הראשון של שחקן מנצ'סטר יונייטד מאז אפריל 2013, אז כבש רובין ואן פרסי שלושה שערים מול אסטון וילה. ב-24 בינואר 2022 הושאל לסביליה עד לתום העונה. הוא כבש שער אחד ב-12 משחקים עבור המועדון במסגרת הליגה האירופית. ב-18 בספטמבר 2024 חתם על חוזה לשלוש שנים בא.א.ק. אתונה היוונית אחרי שעבר אליה בהעברה חופשית. מרסיאל הוא ממוצא גוואדלופי. אחיו ז'והאן מרסיאל שיחק בעבר במספר קבוצות בישראל. מנצ'סטר יונייטד הליגה האירופית: 2016/2017 מגן הקהילה: 2016/2017 גביע הליגה האנגלי: 2016/2017, 2022/2023 גביע ה-FA‏: 2015/2016 צרפת ליגת האומות: 2020/2021 מדיה וקבצים בנושא אנתוני מרסיאל בוויקישיתוף אנתוני מרסיאל, ברשת החברתית פייסבוק אנתוני מרסיאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנתוני מרסיאל, ברשת החברתית אינסטגרם אנתוני מרסיאל, באתר Transfermarkt אנתוני מרסיאל, באתר Soccerway אנתוני מרסיאל, באתר BDFutbol אנתוני מרסיאל, באתר WorldFootball.net אנתוני מרסיאל, באתר National Football Teams אנתוני מרסיאל, באתר FootballDatabase.eu אנתוני מרסיאל, באתר ESPN פרופיל, ב-FFF (בצרפתית) חבר חדש לפיירו: אנתוני מרסיאל חתם לשלוש שנים ב-א.א.ק, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2024.
רקוויאם (ברליוז)

הרקוויאם של ברליוז (Grande Messe des morts) אופ' 5, היא יצירה מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1837, אך נרשמה ברשימת יצירותיו של ברליוז מוקדם יותר (אופ' 5) מאשר הסימפוניה הפנטסטית (אופ' 14) שהולחנה שבע שנים לפניה. היצירה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של ברליוז, ואחת ההלחנות הידועות ביותר למיסת הרקוויאם (ביחד עם הרקוויאם של ורדי ושל מוצרט). היצירה ידועה בתיזמורה הגרנדיוזי ובעצמתה המוזיקלית. בשנת 1837 ביקש שר הפנים הצרפתי אדריאן דה גאספרין מברליוז להלחין רקוויאם לזכר חללי מהפכת יולי 1830. ברליוז נענה להצעה ברצון שכן כבר לפני כן חשב להלחין יצירה תזמורתית גדולה. העבודה על היצירה התעכבה בשל קשיים בירוקרטיים, בין השאר בשל התנגדותו של לואיג'י כרוביני, אך בסופו של דבר הושלמה היצירה. ביצוע הבכורה הוקדש לזכרו של גנרל שארל מארי דניס דה דאמרמונט שנפל באוקטובר אותה שנה בקרב לכיבוש קונסטנטין. ביצוע הבכורה נערך לבסוף ב-5 בדצמבר 1837 בניצוחו של פרנסואה האבנק, אחד מגדולי המנצחים הצרפתים של התקופה. ברליוז סיפר בזיכרונותיו שבאחד הקטעים המורכבים ביצירה (בטובה מירום) הוא נאלץ לתפוס את מקום המנצח לזמן קצר, שכן הנ"ל הניח את שרביטו כדי להריח טבק וכמעט החריב את היצירה. ביצוע הבכורה נחשב להצלחה וברליוז תוגמל כספית על ידי ממשלת צרפת. ברליוז המשיך לתקן את הרקוויאם במהלך חייו, התיקון האחרון שלו ליצירה הוא משנת 1867, שנתיים לפני מותו. ההרכב הנדרש כדי לבצע את הרקוויאם הוא עצום (יותר מ-400 איש) והוא כולל: מקהלה גדולה של 80 זמרות סופרן ואלט, 60 זמרי טנור ו-70 זמרי בס. זמר טנור סולן. סקיצת כלי קשת של 25 כינורות ראשונים, 25 כינורות שניים, 20 ויולות, 20 צ'לים ו-18 קונטרבסים. כלי נשיפה מעץ: 4 חלילים, 2 אבובים, 2 קרנות אנגליות, 4 קלרינטים ו-8 בסונים. סקיצת כלי נשיפה ממתכת ראשית: 12 קרנות, 4 קורניתות ו-4 טובות. כלי הקשה: 16 תופי טימפני (10 מתופפים), 2 תופי בס, 4 גונגי "טם טם" ו-10 זוגות מצלתיים. 4 קבוצות של כלי נשיפה ממתכת הנמצאות בצידי הבמה או מאחורי הקלעים: אחת הכוללת: 4 קורניתות, 4 טרומבונים ו-2 טובות. שנייה הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים. שלישית הכוללת: 4 חצוצרות ו-4 טרומבונים. רביעית הכוללת: 4 חצוצרות, 4 טרומבונים ו-4 אופיקלדות (מוחלפות כיום בדרך כלל בטובות). ברליוז ציין שזהו הרכב בסיסי ושמומלץ להכפיל ואף לשלש את המקהלה ואת התזמורת על פי אותו יחס בדיאס אירה, טובה מירום ובלקרימוסה, ובכך להגיע ל-700, 800 קולות (במקהלה בלבד). היצירה, כמו תפילות רקוויאם אחרות דרמטית ונוגה, והיא יועדה לאולמות קונצרטים יותר מאשר לכנסיות. אורך היצירה בביצוע ממוצע נע בן 75–90 דקות. קטעים מפורסמים במיוחד הם הדיאס אירה המתחיל שקט ונוגה והופך לסוער ודרמטי רק בהדרגה, זאת בניגוד למרבית המלחינים שהלחינו רקוויאם (מוצרט וורדי לדוגמה) שפתחו מזמור זה בפתיחה דרמטית; הלקרימוסה בעלת המשקל הא-סימטרי (9/8); והסנקטוס, הקטע היחיד בו יש קול סולו. Requiem, Kyrie Dies Irae Quid sum miser Rex tremendae Quaerens me Lacrimosa Offertorium Hostias Sanctus Agnus Dei עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 178-186. תיאור כללי על הרקוויאם כולל הטקסט וניתוח (באנגלית) at the Internet Archive .