סטיבן ויינברג

סטיבן ויינברג (באנגלית: Steven Weinberg;‏ 3 במאי 1933 – 23 ביולי 2021) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי. זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1979 (יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלשאו) על עבודתו בנושא השילוב בין הכוח האלקטרומגנטי לבין כוח הגרעיני החלש ותרם בכך לגילוי הכוח האלקטרו-חלש. ויינברג נולד בשנת 1933, לזוג הורים יהודים. בשנת 1950 סיים לימודיו בתיכון ברונקס למדעים, באותו מחזור עם שלדון גלאשו. בשנת 1954 סיים תואר ראשון מאוניברסיטת קורנל. הוא למד שנה ב"מכון נילס בוהר" בקופנהגן, שאחריה חזר לארצות הברית, שם סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1957. לאחר שהשלים את הדוקטורט שלו, עבד ויינברג כחוקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קולומביה (1957-1959) ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1959), ואחר כך קודם לעבודה בפקולטה של ברקלי (1960-1966). הוא ערך מחקרים במגוון נושאים בפיזיקת חלקיקים. ב-1966 עזב ויינברג את ברקלי והתקבל למשרת מרצה באוניברסיטת הרווארד. ב-1967 היה פרופסור אורח ב-MIT, שם גם הציע את המודל שלו המאחד בין אלקטרומגנטיות והכוח הגרעיני החלש, כאשר המסות של חלקיקים נושאי הכוח החלש שבאינטראקציה הוסברה באמצעות שבירת סימטריה ספונטנית. אחד מההיבטים הבסיסיים שבמודל שלו היה חיזוי קיומו של בוזון היגס. המאמר שבו הציע ויינברג את המודל שלו, שידוע כיום כתאוריית האיחוד האלקטרו-חלש ("Electroweak Unification theory"), הוא בין העבודות התאורטיות המצוטטות ביותר בפיזיקת חלקיקים, נכון לשנת 2009. לאחר עבודה זו המשיך לעבוד בתחומים רבים של פיזיקת חלקיקים, תורת השדות הקוונטית, כבידה, סופר-סימטריה, תורת העל-מיתר וקוסמולוגיה, כמו גם בתאוריה שנקראת טכניקולור (Technicolor). בשנים שלאחר 1967, המודל הסטנדרטי המשיך להתפתח הודות לעבודותיהם של תורמים רבים, ובהם ויינברג, עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, אשר איחדו את האינטראקציות החלשות והאלקטרומגנטיות. ב-1979 הביא לפריצת דרך בראייה המודרנית על אספקט הרנורמליזציה של תורת השדות הקוונטית, ששינתה לחלוטין את נקודת המבט על עבודות קודמות (לרבות זו שלו מ-1967). באותה שנה זכה ויינברג בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם עבדוס סלאם ושלדון גלאשו, שהציעו בנפרד תאוריה של איחוד אלקטרו-חלש. ב-1982 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין. השפעתו של ויינברג וחשיבותו מודגמים על ידי העובדה שהוא מוזכר לעיתים תכופות כאחד מגדולי המדענים, וכן על ידי ציוניו הגבוהים ב-h-index ומדד היצירתיות. בשנת 2021 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית. ויינברג התבלט כפובליציסט בנושאים מדעיים, והוא כתב ספרים ומאמרים רבים (שביניהם רבים תורגמו לעברית) בנושאי מדע פופולרי. היה ידוע כתומך במדינת ישראל והחזיק עמדה ייחודית שיצאה להגנת הרעיון הציוני מהכיוון הליברלי. רעיונות אלה התבטאו במאמרו "ציונות ויריביה התרבותיים". ויינברג היה אתאיסט. נפטר ב-23 ביולי 2021. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חזון התאוריה הסופית. תרגם מאנגלית: עמי שמיר, הוצאת עם עובד, 1997. שלוש הדקות הראשונות (אנ') The First Three Minutes: A Modern View of the Origin of the Universe Fontana/Collins, Glasgow, 1977 מדיה וקבצים בנושא סטיבן ויינברג בוויקישיתוף סטיבן ויינברג, ברשת החברתית Goodreads סטיבן ויינברג, באתר פרס נובל (באנגלית) סטיבן ויינברג, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף הבית של ויינברג, באתר של אוניברסיטת טקסס דידי חנוך, האם הבוזון היגס יהיה התגלית הפיזיקאית הגדולה האחרונה?, באתר הארץ, 20 ביולי 2012 ראיון בלעדי עם פרופ' סטיבן ויינברג, באתר מדע גדול, בקטנה סטיבן ויינברג, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות צבי פירן, פרידה מחתן פרס נובל, שתמיד סייע ועמד לצד ישראל, באתר ynet, 27 ביולי 2021 סטיבן ויינברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטיבן ויינברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) המאמרים המצוטטים ביותר בכל הזמנים, מהדורת 2009 ב-2006 היה ויינברג בעל הציון השני הגבוה ביותר במדד היצירתיות בין כל הפיזיקאים, כפי שניתן לראות כאן ראו מאמרו "ללא אלוהים"