laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרגרט לייטון

מרגרט לייטון (באנגלית: Margaret Leighton;‏ 26 בפברואר 1922 - 13 בינואר 1976) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה זוכת שני פרסי טוני, פרס אמי ופרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1971 על משחקה בסרט "המקשר". לייטון נולדה בכפר ברנט גרין שבווסטרשייר, מערב אנגליה. היא נישאה שלוש פעמים: למוציא לאור מקס רינהארדט, לשחקן היהודי-אנגלי מועמד פרס האוסקר לורנס הארווי ולשחקן מייקל וילדינג, ולא הביאה ילדים לעולם. בשנותיה האחרונות סבלה לייטון קשות מדלקת מפרקים, למרות זאת הצליחה לשחק עד לפטירתה בשנת 1976 ממחלת טרשת נפוצה. סרטו הקצר של עמוס גוטמן "מקום בטוח" הוקדש לזכרה של לייטון. התפרסמה בתחילת דרכה בתחום התיאטרון והופיעה לראשונה כנערה בלונדון ב"תיאטרון אולד ויק". את הופעת הבכורה שלה בברודוויי עשתה לצעדם של אגדות התיאטרון לורנס אוליבייה ורלף ריצ'רדסון. בשנת 1957 זכתה לייטון בפרס טוני על הופעתה במחזה "שולחנות נפרדים", תפקידה בתור גברת שאנקלאנד יועד בתחילה לשחקנית ויוויאן לי. בשנת 1962 זכתה בפרס הטוני השני שלה על תפקידה במחזהו של טנסי ויליאמס "ליל האיגואנה" בתור האמנית חנה ג'קלס. לייטון הועמדה לפרס הטוני פעמיים נוספות עבור הופעותייה במחזות "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד היתומה באטריצ'ה ו"טצ'ין טצ'ין" לצידו של אנתוני קווין. שיחקה לראשונה בתפקידי קולנוע בסוף שנות ה-40, בסרטו של אלפרד היצ'קוק "מתחת למזל גדי" בתור מילי, עוזרת הבית של הזוג פלוסקי, ובדרמה "בן וינסלו". לייטון הועמדה לצידו של זוכה האוסקר דייוויד ניבן לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בזכות הופעתה בדרמה הצבאית " קארינגטון וי.סי " בתור ולארי אשתו של המייג'ור צ'ופר קארינגטון. הופעה הוליוודית זכורה של לייטון הייתה בתפקיד אליס אשתו של מזכיר ארצות הברית לשעבר ויליאם ראסל (הנרי פונדה) בדרמה הפוליטית "האיש הטוב ביותר". לייטון שיחקה לצדם של אגדות קולנוע כדוגמת אודרי הפבורן בסרט "האישה הכועסת משאיו" ואליזבת טיילור ומייקל קיין בסרט "זי וקו". בשנת 1971 זכתה בפרס באפט"א, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור גברת מאודסלי, ראש הבית האריסטוקרטי האנגלי בדרמה של ג'וזף לוסי "המקשר". באותה שנה זכתה גם בפרס אמי על הופעתה בסדרת הטלוויזיה "היכל התהילה של הולמרק". בן וינסלו (1948) מתחת לחוג הגדי (1949) הלב בתדהמה (1950) פיפמרנל החמקמק (1950) לקרוא לבולדוג דרומאונד (1951) הביתה בשבע (1952) הקדוש והקיסוס (1952) המת הצעיר הטוב (1954) קארינגטון וי.סי (1955) הבעל הנצחי (1955) הזר הנלהב (1957) הסאונד והיופי (1959) הואלס של לוחמי השוורים (1962) הסוד השלישי (1964) האיש הטוב ביותר (1964) אמריקה לאן? (1965) שבע נשים (1966) האישה הכועסת משאיו (1969) המקשר (1970) זי וקו (1972) ליידי קרוליין לאמב (1972) מאחורי הקבר (1973) תקוות גדולות (1974) גלילאו (1975) משפט על ידי קרב (1976) שולחנות נפרדים (1957) מהומה רבה על לא דבר (1960) ליל האיגואנה (1962) טצ'ין טצ'ין (1963) מדיה וקבצים בנושא מרגרט לייטון בוויקישיתוף מרגרט לייטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרגרט לייטון, באתר AllMovie (באנגלית) מרגרט לייטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרגרט לייטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרגרט לייטון, באתר Discogs (באנגלית) מרגרט לייטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרגרט לייטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מכון תאמר לחינוך קהילתי

מכון תאמר לחינוך קהילתי (בערבית: مؤسسة تامر للتعليم المجتمعي) הוא ארגון עצמאי ללא מטרות רווח הפועל למען קידום החינוך בקרב ילדים ונוער ברשות הפלסטינית. המכון הוקם בשנת 1989 ומשרדיו שוכנים ברמאללה. המכון נוסד על ידי בת קוטאב ומוניר פאשה בירושלים. בשנת 2009 זכה המכון בפרס אסטריד לינדגרן בעבור פעילותו למען קידום הקריאה והכתיבה בקרב הילדים ברשות הפלסטינית. מכון תאמר לחינוך קהילתי, ברשת החברתית פייסבוק מכון תאמר לחינוך קהילתי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הודעה על הזכייה בפרס לינדגרן(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קומוז

קומוז (בטורקית: קופוז) הוא כלי מיתר עתיק חסר שריגים, נחשב לכלי הנגינה הלאומי של קירגיזסטן, ובכלל אחד מסמליה הלאומיים המובהקים. הקומוז בנוי מפיסה אחת של עץ (בדרך כלל משמש) ומשלושה מיתרים העשויים מגידים, אם כי מיתרי הקומוז המודרני עשויים מחוט דיג. בכוונון השכיח ביותר, המיתר האמצעי מפיק את הצליל הגבוה ביותר. וירטואוזים לעיתים קרובות מנגנים על הקומוז במגוון תנוחות - מעל הכתף, בין הברכיים והפוך. הקומוז משמש הן ככלי סולו והן ככלי ליווי, ככזה, בדרך כלל לשירי אפוס. לקומוז מספר כוונונים רב, אשר שמותיהם מתאימים לסגנון. קמברקן d-a-d קרבז e-a-e שינגרמה d-a-e אונגו e-a-b טרס d-a-g מדיה וקבצים בנושא קומוז בוויקישיתוף
פרס אסטריד לינדגרן

פרס אסטריד לינדגרן (שוודית: Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne) הוא פרס בינלאומי לספרות ילדים אשר נוסד על ידי ממשלת שוודיה בשנת 2002 לכבודה של סופרת הילדים אסטריד לינדגרן. הפרס מוענק מדי שנה וסכומו כחמישה מיליון קרונות שוודיות. הפרס ניתן לסופרים, מאיירים, לאישים או גופים הפועלים לקידום הקריאה, אשר בפועלם משקפים את "רוחה של אסטריד לינדגרן". את זוכה הפרס קובעת ועדה בת 12 חברים, המורכבת ממחברים, ספרנים, חוקרי ספרות ומבקרי ספרות. כל אחד מהחברים מתמנה לכהונה בת 5 שנים על ידי מועצת האמנות השוודית. 2003: מוריס סנדק, ארצות הברית וכריסטין נוסטלינגר, אוסטריה 2004: ליג'יה בויונגה נונס, ברזיל 2005: פיליפ פולמן, בריטניה וריוז'י אראי, יפן 2006: קתרין פטרסון, ארצות הברית 2007: בנקו דל ליברו, ונצואלה 2008: סוניה לואיז הארטנט, אוסטרליה 2009: מכון תאמר לחינוך קהילתי, הרשות הפלסטינית 2010: קיטי קראות'ר, בלגיה 2011: שאון טאן, אוסטרליה 2012: גוס קינגר, הולנד 2013: איסול, ארגנטינה 2014: ברברו לינדגרן, שוודיה 2015: פרויקט PRAESA, דרום אפריקה 2016: מג רוסוף, ארצות הברית 2017: וולף ארלברוך, גרמניה 2018: ג'קלין וודסון, ארצות הברית 2019: בארט מוירט, בלגיה 2020: באק הי-נה, קוריאה הדרומית 2021: ז'אן-קלוד מורלווה, צרפת 2022: אווה לינדסטרום, שוודיה 2023: לורי האלס אנדרסון, ארצות הברית שאון טאן זוכה הפרס לשנת 2011 לידה פסלה של אסטריד לינדרגן איסול, זוכת הפרס בשנת 2013 טקס הענקת פרס אסטריד לינדגרן באולם הקונצרטים בסטוקהולם, 2010 מדיה וקבצים בנושא פרס אסטריד לינדגרן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס אסטריד לינדגרן (באנגלית ובשוודית) פרס אסטריד לינדגרן, הבלוג הרשמי
פרס גרובר לצדק

פרס גרובר לצדק (באנגלית: The Gruber Prize for Justice) היה פרס בינלאומי שהוענק החל משנת 2001 ועד לשנת 2011 על ידי קרן גרובר. סכום הפרס היה כחצי מיליון דולר והוא היה אחד מחמישה פרסים שנוסדו על ידי הקרן שנקראת על שם פיטר ופטרישיה גרובר. הפרס הוענק לאישים או ארגונים אשר תרמו לקידום הצדק באמצעים משפטיים. זוכי הפרס נקבעו על ידי ועדה בינלאומית של מומחים בנושאים של משפט וזכויות אדם. בפרס זכו שני ישראלים: אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון בשנת 2006, והאגודה לזכויות האזרח בשנת 2011. 2001 - אנתוני רוי גובאי; שטרנפורד מויו 2002 - פאלי סם נרימאן (אנ') 2003 - רוזלי אבלה; ברטה וילסון (אנ') 2004 - ארתור צ'סקלסון (אנ'); פיוס לנגה (אנ') 2005 - דאטו פארם קומאראסוואמי (אנ') 2006 - אהרן ברק 2007 - כרמן ארגיבאי (אנ'); קרלוס סרדה פרננדס; מוניקה פריה טינטה (אנ') 2008 - תומאס בורגנטל; ג'רום ג'יי שסטאק (אנ') 2009 - בריאן סטיבנסון (אנ'); מנכ"ל יוזמת שוויון צדק; מרכז זכויות רומא האירופי 2010 - מייקל קירבי (אנ'); ג'ון דוגארד (אנ'); מרכז משאבי משפט הודי 2011 - ברברה ארנווין (אנ'); מוריס דיס (אנ'): האגודה לזכויות האזרח בישראל: מרכז ללימודי משפטים וחברה: פרויקט זכויות האדם הכורדי (אנ') אתר האינטרנט הרשמי של פרס גרובר לצדק תומר זרחין, האגודה לזכויות האזרח בישראל זכתה בפרס גרובר הבינלאומי לצדק, באתר הארץ, 30 ביוני 2011
הכנס העולמי למדע בדיוני

הכנס העולמי למדע בדיוני (באנגלית: The World Science Fiction Convention, או בקיצור: Worldcon) מתקיים אחת לשנה מאז שנת 1939 (פרט לשנים 1942–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה), כל פעם בעיר אחרת בעולם. כנס המדע בדיוני (אנ') מאורגן על ידי האגודה העולמית למדע בדיוני (WSFS) ובמהלכו מחולק פרס הוגו היוקרתי. הכנס כולל פנלים בנושאים שונים, הרצאות של אורחים, סופרים ובמאים, וחדר המוקדש למשחק תפקידים, למשחקי קלפים ולמשחקי חברה. מדיה וקבצים בנושא הכנס העולמי למדע בדיוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הכנס העולמי למדע בדיוני הכנס העולמי למדע בדיוני, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאיוש ורקנר

לאיוש ורקנר (בהונגרית: Werkner Lajos; ‏23 באוקטובר 1883 – 12 בנובמבר 1943) היה סייף יהודי-הונגרי. אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב בחרב. ורקנר נולד בבודפשט. באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ורקנר במדליית זהב בתחרות בחרב קבוצתי. הונגריה ניצחה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה בוהמיה. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: אוסקר גרדה, דז'ה פלדש, וינה פוקס. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בתחרות בחרב אישי. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה ורקנר במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בתחרות בחרב קבוצתי לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים אוסקר גרדה, דז'ה פלדש, ויינה פוקס ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בתחרות בחרב אישי. בשנת 1943 נפטר ורקנר בבודפשט. ב-1999 הונצח ורקנר ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. מדיה וקבצים בנושא לאיוש ורקנר בוויקישיתוף לאיוש ורקנר, באתר olympedia.org לאיוש ורקנר היכל התהילה של הספורט היהודי. לאיוש ורקנר האתר יהודים בספורט.
מזל תאומים

מזל תאומים הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל תאומים" הוא מי שנולד בין 21 במאי ל־21 ביוני (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל תאומים לחודש סיוון. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל תאומים לחודש אייר. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה השמש ממוקמת באזור כוכבי השמיים, המוקצה למזל תאומים האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית התאומים לבין אזור השמיים של מזל תאומים בגלל נקיפת ציר כדור הארץ. במיתולוגיה היוונית נגלל סיפורם של שני אחים, קסטור ופולוקס, בניה של לדה המכונים "דיוסקורים", קרי "בני זאוס". אביו של קסטור היה טינדאוס, מלך ספרטה ואילו אביו של פולוקס הוא לא אחר מאשר זאוס (יופיטר במיתולוגיה הרומית), אשר אנס את לדה בליל כלולותיה, בשעה שהתחפש לברבור. לפולוקס הייתה אחות מאותם הורים, הלנה, שעתידה להיות מלכת ספרטה. התאומים בילו את זמנם ברכיבה על בקר ובלימוד נשים צעירות. יום אחד בזמן רכיבה על בקר, הגיע בן דודם אידס, והרג את קסטור. זאוס בתגובה הרג את אידס בו-במקום. פולוקס, שהיה בן אלמוות, התאבל על אחיו כל כך, עד לנקודה שבה ביקש להצטרף אליו בשאול של האדס. הבקשה ריגשה את זאוס והוא החליט למקם את שני האחים קרובים זה לזה ואליו, בשמיים. מזל תאומים הוא אחד משלושת מזלות יסוד האוויר, יחד עם מזל מאזניים ומזל דלי. הוא משתייך לקבוצת המזלות המשתנים, יחד עם מזל בתולה, מזל קשת ומזל דגים. הכוכב השליט של מזל תאומים הוא כוכב חמה (מרקורי). גלגל המזלות מיתולוגיה אסטרולוגיה ארבעת היסודות מדיה וקבצים בנושא מזל תאומים בוויקישיתוף ספר יצירה פרק ה' משנה ט'
קורץ (פירושונים)

קורץ (Kurtz, Kurz) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו קצר או נמוך. האם התכוונתם ל... אישים בשם זה אדגר קורץ (יזם) – יזם גרמני זלמה קורץ – זמרת קלאסית יהודייה-אוסטרית הרמן קורץ (אב מנזר) – אב מנזר ופרופסור לתאולוגיה צ'כי הרמן קורץ (פוליטיקאי) – פוליטיקאי שווייצרי הרמן קורץ (סופר) – סופר ומשורר גרמני מארי קורץ – סופרת גרמנייה ואשתו של הרמן אדגר קורץ (רופא) – רופא ומשורר גרמני, בנם של הרמן ומארי איזולדה קורץ – משוררת גרמנייה, בתם של הרמן ומארי ארווין קורץ – פסל גרמני, בנם של הרמן ומארי אוטו אורלנדו קורץ – אדריכל גרמני, בנו של ארווין יעקב קורץ – עד לשואה אשר פרסם את עדותו יפרם קורץ – מנצח רוסי מייקל ל. קורץ – היסטוריון אמריקאי משה אריה קורץ – פעיל ציוני סבסטיאן קורץ – קנצלר אוסטריה לשעבר פטר קורץ – פוליטיקאי גרמני אחר קורץ – עיר באוקראינה קולונל קורץ – דמות מהסרט אפוקליפסה עכשיו קוורץ – סוג של מינרל אדגר קורץ הרמן קורץ
ז'אן-מארי לקלר

ז'אן-מארי לקלר, הידוע בכינוי "הבכור" (בצרפתית: Jean-Marie Leclair;‏ 10 במאי 1697 – 22 באוקטובר 1764) היה כנר ומלחין מתקופת הבארוק. נחשב למייסד אסכולת הכינור הצרפתית. אחיו, ז'אן-מארי לקלר הצעיר (1703–1777), פייר לקלר (1709–1784) וז'אן-בנואה לקלר (1714 - אחרי 1759) היו גם הם מוזיקאים. לקלר נולד בליון, אבל יצא ללמוד ריקוד וכינור בטורינו. ב-1716 נשא לאישה את מארי-רוז קסטאני (Marie-Rose Casthanie), רקדנית, שמתה ב-1728. לקלר חזר לפריז ב-1723, שם ניגן בקונסרט ספיריטואל, סדרת המוזיקה העיקרית הפתוחה-למחצה לציבור. יצירותיו כוללות מספר קבצים של סונאטות לכינור ובאסו קונטינואו וכמה סונאטות לחליל. ב-1730 נישא לקלר בפעם השנייה. אשתו החדשה הייתה לואיז רוסה (Louise Roussel), שעסקה בחריטה והכינה לדפוס את כל יצירותיו, מאופוס 2 ואילך. לקלר, שלואי החמישה-עשר מינה אותו בשנת 1733 לממונה על המוזיקה בחצרו, פרש ממשרתו בשנת 1737 אחרי סכסוך עם גידו בשאלת השליטה במוזיקה המלכותית. הנסיכה מאורנז', צ'מבליסטית מוכשרת, תלמידתו לשעבר של הנדל, שכרה את שירותיו של לקלר ומשנת 1738 עד 1743 עבד שלושה חודשים בשנה בחצרה. בשאר חודשי השנה עבד בהאג כמאסטרו די קאפלה פרטי. בשנת 1743 חזר לפריז. האופרה היחידה שלו, "סקילה וגלוקוס", בוצעה לראשונה ב-1746 והושבה לחיים בימינו. מ-1740 עד למותו בפריז עבד בשירות הדוכס מגראמון. לקלר עשה לו שם ככנר וכמלחין. הוא הסתמך בהצלחה על כל הסגנונות ששלטו בארצות אירופה השונות. סוויטות, סונאטות וקונצ'רטי רבים שרדו עד ימינו, יחד עם האופרה שלו, ואילו מספר יצירות ווקאליות, בלטים ויצירות אחרות לבמה אבדו. יחד עם ז'אן-ז'וזף דה מונדונוויל וז'אק אובר, הביא לקלר את מאפייני הווירטואוזיות הכנרית של איטליה אל תפריט המוזיקה הצרפתית של תקופתו. ב-1758, אחרי כישלון נישואיו השניים, רכש לקלר בית קטן בשכונה פריזאית מסוכנת, שם נמצא דקור למוות ב-1764. אף כי הרצח נשאר בחזקת תעלומה, קיימת אפשרות, שאשתו לשעבר עמדה מאחוריו, מתוך מניע של רווח כספי, אך החשד המוצק ביותר הוטל על אחיינו, גיום-פרנסואה ויאל. בין אם האחראי לרצח היה קרוב משפחה או מוזיקאי אחר, שקינא בכישרונו, העובדה היא שב-23 באוקטובר 1764 נמצא ז'אן-מארי לקלר מת מדקירה בגבו. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-מארי לקלר בוויקישיתוף ז'אן-מארי לקלר, באתר ספוטיפיי ז'אן-מארי לקלר, באתר AllMusic (באנגלית) ז'אן-מארי לקלר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן-מארי לקלר, באתר Discogs (באנגלית) ז'אן-מארי לקלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'אן-מארי לקלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זכוכית דרווין

זכוכית דרווין הוא השם שניתן לסוג של זכוכית ממקור טבעי, אשר אותרה בחלקו המערבי של האי טסמניה שבאוסטרליה. סוג זה של זכוכית נוצר ככל הנראה כתוצאה מהתכת סלעים עקב פגיעת מטאוריט בכדור הארץ באותו אזור. פגיעת המטאור, שאירעה (על פי תיארוך רדיומטרי של הזכוכית) לפני כ-816 אלף שנים (קרי בתקופת הפליסטוקן), הותירה באדמת טסמניה את מכתש דרווין, שקוטרו 1.2 קילומטרים, אשר הזכוכית נמצאה בקרבתו. זהו מכתש פגיעה, שנוצר על פי ההערכה עקב פגיעת מטאוריט בקוטר של 20 עד 50 מטר, שפגיעתו בכדור הארץ שחררה אנרגיה השקולה לפיצוץ 20 מגטון של TNT. שם הזכוכית ניתן לה על שם הר דרווין שבאי, ששם נתגלתה לראשונה, והיא העניקה את שמה למכתש. חלקיקי הזכוכית נתגלו על פני שטח של כ-410 קילומטרים מרובעים מצפון, מדרום וממערב למכתש. בחפירות מחקר שנערכו בשטח של 50 קילומטרים מרובעים בסמוך למכתש נתגלתה הזכוכית בריכוז ממוצע של 3.4 קילוגרם למטר מרובע, וההערכה היא שבאותו שטח נמצאים כ-25 אלף טון של הזכוכית. כמות זו היא גדולה ומצביעה על כך שעקב פגיעת המטאוריט באתר זה נוצרה כמות זכוכית גדולה יותר מאשר עקב פגיעות מטאוריטים אחרים בעלי ממדים דומים בכדור הארץ. הזכוכית שנתגלתה הייתה בצורת גושים או רסיסים בממדים של עד 10 סנטימטרים. המבנה הפנימי שלה מתאפיין בקווים של בועות אליפטיות. ניתן להבחין בשני סוגים עיקריים של הזכוכית: צבעו של סוג 1 הוא לבן או ירוק, ואילו צבעו של סוג 2 הוא ירוק כהה עד שחור. הזכוכית הכהה מכילה פחות סיליקה ויותר מגנזיום וברזל מאשר סוג הזכוכית האחר. היא גם עשירה בכרום, ניקל וקובלט. הסבר אפשרי להבדל בהרכבים הכימיים של שני הסוגים הוא שסוג 2 מכיל בנוסף לחומר של סלע מותמר מקומי גם חומר מן המטאוריט, שפגיעתו הביאה להיווצרות הזכוכית. טקטיט זכוכית מדבר לובית מדיה וקבצים בנושא זכוכית דרווין בוויקישיתוף
חותך זכוכית

חותך זכוכית הוא כלי ידני המשמש ליצירת חריץ על גבי פלטת זכוכית. החריץ מאפשר את שבירת הפלטה לאורך הקו הרצוי. בצורה זו ניתן לחתוך זכוכית רגילה, אולם לא זכוכית מחוסמת, שכן היא מתנפצת, במקום להיבצע לשני חלקים מדויקים. חותך זכוכית הוא לרוב כלי מתכת באורך של כ-10 ס"מ עם גלגל חיתוך בצורת V העשוי מפלדה מוקשחת או תערובת כימית של טונגסטן ופחמן. קוטרו של הגלגל מעט קטן יותר מקוטרו של עיפרון. לחלק מחותכי הזכוכית יש תא ובו מוחדרת כמות קטנה של שמן חיתוך, כדי שהגלגל ישומן באופן אוטומטי. מכשיר נוסף המשמש לחיתוך, הוא שולחן לחיתוך זכוכית חצי אוטומטי שבעזרת מחשב CNC חורץ משטחים גדולים של זכוכית, שלאחר מכן שוברים באופן ידני למשטחי זכוכית קטנים יותר. (התהליך ידוע בשם "lites" בתעשיית הזכוכית). משמנים היטב את חותך הזכוכית או הזכוכית עצמה לאורך קו החיתוך עם שמן עדין (שמן חיתוך) או פרפין. מצמידים בחוזקה את החותך לזכוכית וחורצים קו בעזרת סרגל .החריץ עשוי להתרחב על ידי הקשה בזהירות בצד השני של הזכוכית עם כלי או מכשיר קשה, אבל זה מקטין את החדות והשלמות של מקום חיתוך הזכוכית. לבסוף, הזכוכית שבורה לאורך החריץ. לאחר השבירה, ניתן ללטש את הקצה החתוך של הזכוכית כדי להחליק את הקצוות החדים והמסוכנים. אם השבר חורג מאזור החריצה, ניתן לתקן את השבירה על ידי שימוש בצבת מיוחדת או בעזרת החריצים שבחותך הזכוכית, כדי לכרסם ממנו את החלקים המיותרים. עובי הזכוכית משפיע על היכולת לחתוך ולשבור אותה. באופן כללי, זכוכית עבה יותר קשה לחיתוך ושבירה. נדרשת הפעלת כוח רב כדי לחתוך זכוכית של 6.4 מ"מ. אולם זכוכית דקה במיוחד, בעובי של 1.6 מ"מ, עלולה להישבר בצורה לא אחידה ולא לאורך החריץ. קיימות שלוש שיטות המשמשות בדרך כלל לשבירת זכוכית לאורך חריץ: השיטה הראשונה בה האדם שחותך את הזכוכית משתמש בשתי הידיים ומחזיק את קצה הזכוכית, בניצב לחריץ, כאשר האצבעות המורות מתחת הזכוכית והאגודלים מעל. המפעיל מסובב את שתי ידיו כלפי חוץ כדי לשבור את הזכוכית לאורך הקו. השיטה השנייה מורכבת מהנחת אצבע אחת מתחת למשטח הזכוכית, ישירות מתחת לקו החירוץ, ובתנועה חלקה אחת, מרימים את שולי הזכוכית ונותנים לה דחיפה קטנה אופקית. השיטה השנייהמהירה יותר מהראשונה, אך דורשת תרגול נוסף. ובשתי השיטות הראשונות משתמשים בדרך כלל כאשר שבירת הזכוכית מתבצעת על שולחן לחיתוך זכוכית המרים אותה בעדינות בעזרת אוויר היוצא מן השולחן. השיטה השלישית היא להשתמש ביריעות קטנות של זכוכית, וכוללת את הצבת אזור החירוץ במקביל לשולי השולחן ושבירת החלק הבולט של הזכוכית בתנועה אחת כלפי מטה, כך שהשבר יעקוב אחרי החריץ המסומן. מדיה וקבצים בנושא חותך זכוכית בוויקישיתוף איך לחתוך זכוכית, באתר WikiHow (באנגלית) חותך הזכוכית שלך (באנגלית) וידאו של חיתוך זכוכית בסיסי (באנגלית) טכניקות מוכחות לחיתוך זכוכית (באנגלית)
ברויגל

ברויגל (Bruegel או Brueghel; ‏להקלטה של השם בהולנדית‏Ⓘ‏, בקירוב ברוֹאוּחְל) הייתה משפחה של ציירים פלמים האם התכוונתם ל... פיטר ברויגל האב פיטר ברויגל הבן יאן ברויגל האב יאן ברויגל הבן אברהם ברויגל
הפוך (סרט)

הפוך (באנגלית: Flipped) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2010 בבימויו של רוב ריינר. הסרט שיצא לאקרנים ב-27 באוגוסט 2010, הוא עיבוד קולנועי לספר "Flipped" מאת ונדלין ואן דראנדן. עלילת הסרט מתחילה בשנת 1957, כאשר ברייס וג'וליאנה מכירים. שניהם לומדים בכיתה ב' בבית הספר המקומי באזור פרוורי בארצות הברית. כאשר תלמידי כיתה ב', ברייס וג'ולי, נפגשים לראשונה, ג'ולי יודעת שזו אהבה. אבל ברייס לא בטוח ברגשות שלו. בימים ובשנים שלאחר מכן, ברייס (מגולם על ידי קאלן מק'אוליף) עושה ככל יכולתו על מנת לשמור עליה בהישג יד - וג'ולי הנבונה והעצמאית (מגולמת על ידי מדליין קארול) ממשיכה לתת לו ליהנות מהספק. עלילת הסרט מלווה את השניים מבית הספר היסודי אל חטיבת הביניים, דרך ניצחון ואסון, דרמה משפחתית ואהבה ראשונה, בעת שהם מגלים תגליות המגדירות מי הם - ומה הם זה לזה. שניהם מרגישים רגשות אחד לשני אך ברייס מתכחש זאת ואילו ג'ולי ההפך המוחלט. ברייס לוסקי (קאלן מקאוליף) - אחת הדמויות הראשיות בסרט. עובר לגור בשכונה של ג'ולי. ג'ולי באה לעזור לו ומתאהבת בו במבט ראשון ומאז לא הפסיקה להטריד אותו כל השנים, עד שהוא מבין שהוא אוהב אותה ולא מפסיק לרדוף אחריה. ג'ולי בייקר (מדליין קארול) - אחת הדמויות הראשיות בסרט. התאהבה בברייס מהרגע הראשון לא הפסיקה לרדוף אחריו כל השנים האלו. עד שלבסוף ברייס מעליב אותה ואת דוד שלה ומנסה לשכוח ממנו הוא מתאהב בה. משם הכל פתוח. פטסי לוסקי (רבקה דה מורני) - אמו של ברייס. סטיבן לוסקי (אנתוני אדוארדס) - אביו של ברייס. לא מחבב את משפחת בייקר ולרוב מלכלך עליהם. טריינה בייקר (פנלופה אן מילר) - אמה של ג'ולי. ריצ'רד בייקר (איידן קווין) - אביה של ג'ולי, הוא אוהב לצייר ציורים. יש לו אח עם פיגור שכלי שהוא שומר עליו. צ'ט דונסון (ג'ון מהוני) - סביו של ברייס ואביה של פטסי. מתחבר לג'ולי בגלל שהזכירה לו את אשתו ועוזר לה בניקיון הגינה ושיפורה. ג'ולי בייקר הצעירה (מורגן לילי) - ג'ולי בייקר הצעירה בתחילת הסרט. ברייס לוסקי הצעיר (ריאן קייטזר) - ברייס לוסקי הצעיר בתחילת הסרט. אתר האינטרנט הרשמי של הפוך "הפוך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפוך", באתר נטפליקס "הפוך", באתר AllMovie (באנגלית) "הפוך", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפוך", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הפוך", באתר Metacritic (באנגלית) "הפוך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מרכז לידר

מרכז הספורט לידר הוא היכל הספורט של המועצה המקומית גני תקווה. המרכז נמצא ברחוב הגליל 33. אולם הכדורסל משמש כאולמה הביתי של קבוצת מועדון כדורסל גני תקווה מאז שנת 2009. כמו כן, האולם משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל אליצור שומרון המשחקת בליגה הלאומית ומנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי, ומשמש כבית לנבחרות הנשים הצעירות של ישראל בכדורסל. כשנבנה האולם הוא הכיל 700 מקומות ישיבה ביציעים, מתוכם 250 ביציע נשלף. תוך כדי עונת הכדורסל 2011/12 בוצעו באולם הרחבות ושדרוגים על מנת להתאימו לתקנים של מנהלת ליגת העל. בשלב זה נוספו לאולם עוד 500 מקומות ביציעים חדשים שהוקמו מאחורי הסלים. המבנה במתחם כולל כ-8,200 מ"ר בנויים ומכיל גם חדרי כושר, בריכת שחייה תחרותית חצי אולימפית, אולם התעמלות מקצועי, חדרי ספינינג, סטודיו אירובי, חדרי הלבשה ומלתחות, אולם קרבות לענפי הג'ודו, הקראטה, הלחימה המשולבת, קרב המגע, האייקידו והטאיצ'י, חדר ההדרכה להכשרת מאמנים ומדריכים בתחום הספורט, חוגים למגזר הדתי. בנוסף באולם נמצא בית הספר למוזיקה ״יוניק״. החזון של מרכז הספורט הוא מצוינות בתחום הכשרת ספורטאים, החל מגילאים צעירים ביותר, תוך כדי מתן מענה לתושבים. ככזה, תורת התפעול שלו ייחודית: לא קאנטרי או מועדון ספורט למבוגרים, לא "מרכז חוגים" לילדים, אלא לקיחת הטוב מכל מודל, תוך דגש על הכשרה מקצועית ועשיית צעדים ראשונים בהקמת "אקדמיות" בענפים שונים. בפברואר 2014 אירח מרכז הספורט את אליפות אירופה בסיף עד גיל 17. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז לידר מרכז לידר, ברשת החברתית פייסבוק מרכז לידר, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר א. פוגל, א. שהם- אדריכלים ומתכנני ערים בע"מ ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
У (כתב קירילי)

אוּ היא אות באלפבית הקירילי שמקורה באות היוונית אופסילון וצורתה כשל Y לטינית קטנה (וצורת האות הקטנה זהה לזו של Y לטינית קטנה). זוהי אחת משש האותיות היחידות באלפבית הקירילי (יחד עם Р, Е, Б ,А ו-Ф) אשר צורותיה הגדולה והקטנה שונות זו מזו (צורתה הגדולה רחבה במעט מצורתה הקטנה). האות מייצגת תנועה אחורית, סגורה, מעוגלת /u/. ברוסית, כשהיא ניצבת לבדה, פירושה הוא מילת היחס "אצל" או מילת קריאה של הפתעה. בבלארוסית היא שמשה ליצירת האות ў שנקראת "у קצרה" ושנהגית כמו ה-w האנגלית. קדמה לאות זו אות אחרת שהייתה בשימוש בסלאבית כנסייתית עתיקה וסלאבית כנסייתית. האות נקראה אוּ או אוּק ומובנה היה מדע או לימוד. ערכה המספרי היה 400. במקור היה זה דיגרף (שילוב של 2 אותיות) שיובא מן היוונית: אומיקרון (o) ו אופסילון (u או Υ) שנכתב: ОУ או OѴ. כדי לחסוך במקום נכתבו ה У או ה Ѵ מעל ל O כליגטורה: Ѹ. הליגטורה בוטלה בכתב האזרחי, ה"גראז'דנקה", שנוצר ב-1708 תחת פיוטר הגדול ונותרה ה у. מדיה וקבצים בנושא У בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Lippincott Williams and Wilkins

Lippincott Williams & Wilkins היא הוצאה לאור של ספרים ברפואה ובמדעי החיים. ההוצאה מפרסמת ספרים, מדיה אלקטרונית ולמעלה מ-275 כתבי עת. ההוצאה השיקה את Point, נקודת למידה מקוונת למידה לתלמידים ומחנכים למקצועות סיעוד, רפואה ובריאות. thePoint מציעה מערך מלא של חומרי תמיכה וטכנולוגיה חינוכית, כולל מערכת לניהול קורסים המסווגת את מנהל הקורסים, תוכני ספרים נלווים, קורסים ללמידה אלקטרונית, והדרכות וכלים משולבים של הערכה ובדיקה. קהלי היעד של ההוצאה הם רופאים, אחיות, בעלי מקצועות פארא-רפואיים וסטודנטים. המשרדים הראשיים נמצאים בפילדלפיה ולהוצאה סניפים רבים ברחבי ארצות הברית ובעולם, כולל לונדון, הונג קונג וסידני. מקורה של ההוצאה בדוכן ספרים שנפתח בפילדלפיה ב-1792 והיא עברה מאז גלגולים רבים. מאז 1990 שייכת ההוצאה לחברת וולטרס קלוור (Wolters Kluwer). היא מתקיימת בשמה הנוכחי מאז 1998. אתר האינטרנט הרשמי של Lippincott Williams and Wilkins (באנגלית) Lippincott Williams and Wilkins, ברשת החברתית פייסבוק Lippincott Williams and Wilkins, ברשת החברתית Goodreads Point D2L, "The Point" learning platform provides online content, services and support to educators and students worldwide. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החוף הצפוני

האם התכוונתם ל... חוף המצוי בצפונו של אזור: החוף הצפוני (מצרים) – חוף הים התיכון של מצרים האזור הצפוני של חוף המצוי במערבו או במזרחו של אזור: מישור החוף הצפוני – צפון מישור חוף הים התיכון בישראל נורת' שור (אילינוי) – אזור של פרווריים, מצפון לעיר שיקגו, בקרבת ימת מישיגן, במחוזות קוּק ולייק שבאילינוי. מקומות אחרים: נורת' שור סיטי – עיר בניו זילנד אחרים: החוף הצפוני (סדרת טלוויזיה) נורת' שור
יחזקאלי

האם התכוונתם ל... אסף יחזקאלי – עיתונאי ישראלי ברק יחזקאלי – שף, מסעדן, ומנחה טלוויזיה ישראלי בתיה יחזקאלי – הנווטת הראשונה בחיל האוויר הישראלי [1] חדוה יחזקאלי – סגנית ראש עיריית חדרה וזוכת אות אומ"ץ לשנת 2012 יהודית יחזקאלי – עיתונאית ישראלית פנחס יחזקאלי – איש משטרה ומנהל ישראלי צבי יחזקאלי – עיתונאי ישראלי צדוק יחזקאלי – עיתונאי ישראלי שי יחזקאלי – אמן וצייר ישראלי