laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סגולה (מאגיה)

סגולה היא ביטוי לתכונות או יכולות מיוחדות שיש לחפץ, למעשה טקסי או לאדם, הפועלים על פי מאגיה או אמונה להתגשמות משאלות שונות. הביטוי "סגולה" מתרחב גם על כל דבר הנראה כנוגד את דרך הטבע. השימוש בביטוי "סגולה" החל נפוץ בימי הביניים, בשימוש עם סגולות לשמירה או לתועלת כלשהי עבור אדם המאמין בהם. במאגיה של ימי הביניים, המונח סיגיל שימש בדרך כלל כדי להתייחס לסימנים נסתר המייצגים מלאכים ושדים שונים שהמתרגל עשוי לזמן. בהקשר זה המונח sigil או sigilla נובע מהמילה הלטינית sigillum, שפירושה "חותם". סגולות נפוצות ביהדות הן קמעות מרבנים מקובלים אשר עוסקים בתורת הקבלה. יש הנוהגים להגיד פסוקים מסוימים המסוגלים לישועה, או ללכת לקברי צדיקים מתקופת התנאים או תקופות מאוחרות יותר כגון תקופת החסידות, כדי להינצל משעת צרה או לבקש ישועה. חוקרים כגון גרשם שלום ומשה אידל הראו כי הרבה מן הסגולות המופיעות בספרות היהודית אינן ממקור יהודי[דרוש מקור]. אחת הסגולות במזרח אירופה הייתה ענידת עגיל לשמירה, הרב מנחם צבי ריבקין ענד עגיל עד יומו האחרון, כסגולה לשמירה בהמלצת הרב שמואל שניאורסון. כך תיאר שאול טשרניחובסקי סגולה זו שניתנה לו בילדותו: במשך זמן ידוע הייתי בן יחיד במלוא מובן המלה: אחותי הבכירה מתה, הצעירה מתה, ואני ילד ויחידי. לשם שמירה יתרה רצעו את תנוך אוזני הימנית והכניסו בה עגיל כסף, עשוי ממטבעות שקיבלו מאת ארבעה זוגות, שאבותיהם, בין מצד האשה, בין מצד הגבר, חיים ובריאים כבר בתקופת התנאים מוצאים את השימוש בסגולות. בתלמוד מובאים סיפורים שונים על שימוש בסגולות. סגולה לשמירה מכל רע הוא הביטחון בה', כפי שמובא במסכת מנחות: "בטחו בה' עדי עד כי ביה ה' צור עולמים. אמר ליה: כל התולה ביטחונו בהקב"ה, הרי לו מחסה בעולם הזה ולעולם הבא". סגולה לשמירת הדרך היא לוויה. מובא במסכת סוטה: "כל שאינו מלוה ואינו מתלווה כאילו שופך דמים". ועוד (שם): "כל המלווה את חברו ארבע אמות בעיר אינו ניזוק" (האדם שיצא לדרך אינו ניזוק). סגולה להצלה מפחד מובאת במסכת מגילה: "מאן דמבעת, אף על גב דאיהו לא חזי מזליה חזי. ותקנתו, ידלג מדוכתיה ארבע גרמידי, או ליקרי קריאת שמע, או יאמר עזי דבי טבחא שמינא מינאי". סגולה לשעת צרה היא להגיד לעילוי נשמת רבי מאיר בעל הנס: "אלהא דמאיר ענני". הסגולה מקורה במעשה המובא במסכת עבודה זרה, י"ח. מסופר שרבי מאיר הבטיח לסוהר שישחרר את גיסתו מבית בושת, שבו הוחזקה על ידי הרומאים כעונש, אם יאמר כדי להינצל "אלהא דמאיר ענני", והבטחתו התקיימה. בשל סיפורים אלו התפתחה אמונה עממית רווחת כי רבי מאיר הבטיח ישועות לכל מי שינדב צדקה לעילוי נשמתו לעניי ארץ ישראל. על כן, ישנם רבים שהולכים להתפלל ליד מה שנחשב לקברו, ותורמים כסף לצדקה. לפי המנהג, בשעת נתינת הצדקה אומרים "אלהא דמאיר עננו" פעם אחת או שלש או שבע פעמים. דרכי האמורי חוקות הגויים צפניה דרורי, אמונת שכל ואמונת סגולה אצל הרמב"ם, בתוך: דרכים לאמונה ביהדות, תשמ"א, עמ' 103–111. ליפשיץ, סגולות ישראל אוסף סגולות באתר שאו מרום עיניכם "sigil". The Chambers Dictionary (9th ed.). Chambers. 2003. ISBN 0-550-10105-5. שאול טשרניחובסקי, "מעין אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 47. מסכת מנחות, כ"ט ע"ב. מסכת סוטה, מ"ו ע"ב. מסכת מגילה ג. כך תינצלו מכל צרה ומכאוב: סגולת ’אלקא דמאיר ענני’, באתר www.hidabroot.org, ‏2021-10-20
ORT

האם התכוונתם ל... הערוץ הראשון ברוסיה – נקרא בעבר ORT World ORT (אורט עולמי) – ארגון יהודי לחינוך אורט ישראל – רשת חינוך בישראל אורט
סוזוקי CV1

סוזוקי CV1 (באנגלית: Suzuki CV1) היא מכונית מיקרו, עשויה מפיברגלס, מיועדת לנוסע בודד, בעלת דלת בודדת, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1981–1985. הנהג יכול היה להחליק לרכב מהחלונות צד ב-2 הצדדים. בדגמים הראשונים, בקדמת הרכב היה מורכב "פנס קדמי" בודד במרכז, אשר הוחלף ל-2 פנסים קדמיים בצדדים. מחיר הרכב היה 300,000 ין יפני (מהדורה מאוד מוגבלת של כלי רכב). סוזוקי CV1 שנת 1981 סוזוקי CV1 סוזוקי מוטור מכונית מיקרו סוזוקי קפוצ'ינו סוזוקי טווין סוזוקי Suzulight מדיה וקבצים בנושא סוזוקי CV1 בוויקישיתוף סוזוקי CV1 (1:50 דקות), יו-טיוב
יוסף להב

יוסף להב סלמה (נולד ב-1933) הוא אתלט עבר ישראלי. אלוף ישראל ושיאן ישראל בריצות בינוניות ובריצות ארוכות מ-800 מטר ועד ל-5000 מטר. בעל שתי מדליות כסף מהמכביה הרביעית (1953). זכה להדליק את הלפיד במכביה השישית (1961). להב התאמן במועדון מכבי חיפה. במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 סיים להב במקום השביעי, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:24.4 דקות. באליפות ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב ביוני 1952 זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:23 דקות. במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכה להב בשתי מדליות כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.4 דקות, אחרי סילבר מאנגליה (4:12.4 דקות) ולפני איגרא (4:13.6 דקות), שניהם מאנגליה ובריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:55.6 דקות, אחרי מייק רובינוביץ' מדרום אפריקה שקבע שיא מכביה חדש של 15:46.4 דקות ולפני בנימין סאדק מישראל (16:29.5 דקות). באליפות ישראל שנערכה בשנת 1955 זכה להב בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.2 דקות, לפני י. בורנשטיין מהפועל משמרות (4:10.8 דקות) ובנימין סאדק מהפועל גן שמואל (4:17.8 דקות). מדליית כסף, בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:03.6 דקות, אחרי ברדיצ'בסקי (2:02.8 דקות) ולפני נתנוביץ מהפועל תל אביב (2:04.8 דקות). במרתון משמר הירדן (מרוץ הגליל של איגוד הפועל) שנערך במרץ 1955, זכה להב במקום השני בתוצאה 2:39:07 שעות. באפריל 1955 זכה להב במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה 9:46.3 דקות. בשנת 1957 הוא זכה שוב במרוץ אידלסון ובשנת 1958 הוא זכה פעם שלישית במרוץ אידלסון, למרחק של 3000 מטר בתוצאה של 9:38.4 דקות. בתחרות שנערכה ב-13 באפריל 1960 קבע להב בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:03.3 דקות. במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה להב לכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה. בתחרויות עצמן הוא סיים במקום חמישי בריצת 5000 מטר בשיא ישראלי חדש של 15:32.2 דקות. במרוץ התבור למרחק 10,500 מטר שנערך בשנת 1965 זכה להב במדליית כסף בתוצאה של 38:49.8 דקות, אחרי דוד שמחוני מהפועל העוגן (36:39.9 דקות) ולפני אברהם קהלני (39:08.3 דקות). באליפות העולם לוותיקים שהתקיימה בשנת 1987 זכה להב במקום ה-12 בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 40:25.0 דקות. ריצת 1500 מטר: 4:03.3 דקות (1960), שיא ישראל בעבר ריצת 5000 מטר: 15:32.2 דקות (1961), שיא ישראל בעבר ריצת מרתון: 2:39:07 שעות (1965) האתלט הותיק יוסף להב - פורש מהמסלול, חרות, 3 באוקטובר 1961 להב (40) ובתו נורית (10) כבשו את "מרוצי הקריה", מעריב, 24 בנובמבר 1974 סלמה זכה במירוץ אידלסון, דבר, 3 באפריל 1955 סלמה וחבס ניצחו בא"ק, מעריב, 24 במרץ 1957 יוסף להב ניצח במרוץ ל-3000 מ', מעריב, 23 במרץ 1958 להב השיג שיא חדש 1500 מטר, דבר, 14 באפריל 1960 המכביה השישית נפתחה בטכס ממלכתי, חרות, 30 באוגוסט 1961 גלעד ב-800 מ' ולהב ב-5000 מ' הציבו שיאים ישראלים חדשים, דבר, 4 בספטמבר 1961 שמחוני זכה במרוץ התבור, חרות, 7 במרץ 1965
פוג'י קבין

פוג'י קבין (באנגלית: Fuji Cabin) היא מכונית מיקרו, תצורת תלת אופן, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת "Fuji Toshuda Motors" היפנית בין השנים 1955–1958. סך הכול יוצרו 85 יחידות. הדגם בעל 2 מושבים (נהג+נוסע) קדמיים. בכל צד - דלת כניסה. ה"פוג'י קבין" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בטוקיו בשנת 1955. הדגם תוכנן על ידי המהנדס Ryuichi Tomiya. בעלת 3 גלגלים - (2 קדמיים, 1 אחורי) גוף הרכב עשוי מפיברגלס מנוע אחורי - תחת הרצפה האחורית - מיד לאחר תא הנוסעים 2 מושבים קדמיים (2 דלתות) תאורת חזית הרכב על ידי פנס בודד הגה - בצורת חצי סהר מגב בודד - לחלון השמשה הקדמית מכונית מיקרו פיברגלס תלת אופן פוג'י קבין - תמונות מכוניות מיקרו (ראה : פוג'י קבין) פוג'י קבין (1955 Fuji Cabin - Microcar Museum) מדיה וקבצים בנושא פוג'י קבין בוויקישיתוף פוג'י קבין (3:28 דקות), יו-טיוב ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פוג'י קבין".
דמיטרי בשקירוב

דמיטרי אלכסנדרוביץ' בשקירוב (ברוסית: Дми́трий Алекса́ндрович Башки́ров;‏ 1 בנובמבר 1931 – 7 במרץ 2021) היה פסנתרן ומורה רוסי. בשקירוב נולד בטביליסי, גאורגיה למשפחה ממוצא יהודי. דודה-רבתא שלו, לינה שטרן, ביוכימאית, פיזיולוגית והומניסטית, הייתה החברה הראשונה באקדמיה הסובייטית למדעים. בשקירוב קיבל תואר אמן כבוד של ברית המועצות בשנת 1968 ואמן העם של ברית המועצות בשנת 1990. הקלטות שלו יצאו בחברת ההקלטות הקלאסיות השווייצרית קלייבס, בהן יצירות של יוהאן סבסטיאן באך ושל לודוויג ואן בטהובן. כמורה בקונסרבטוריון של מוסקבה (ובהמשך בקולג' למוזיקה ע"ש המלכה סופיה במדריד), הוציא מתחת ידיו הרבה אמנים בעלי שם עולמי, כמו ארקדי וולודוס, דמיטרי אלכסייב, לואיס פרננדו פרס, דאנג תאי סון, ניקולאי דמידנקו, אלנה בשקירובה, קיריל גרשטיין, אוקסנה יבלונסקיה ועוד רבים אחרים. בשקירוב היה אביה של הפסנתרנית אלנה בשקירובה, הנשואה לפסנתרן דניאל בארנבוים, וסבו של הכנר מיכאל בארנבוים. נפטר ב-7 במרץ 2021. דמיטרי בשקירוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דמיטרי בשקירוב, באתר AllMusic (באנגלית) דמיטרי בשקירוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) דמיטרי בשקירוב, באתר Discogs (באנגלית) Dimitri Bashkirov profile on the 'International Piano Academy' website Interview on 'Pianistique' Artist page at Claves Records יוטיוב, "אינטרמצו עם אריק", עם דמיטרי בשקירוב 2011 ג'סיקה דושן, האינדיפנדנט, אמנות ובידור/קלאסי, "דניאל ומיכאל ברנבוים: המשפחה שמנגנת יחדיו." 18 ביולי 2012
מיכאל בארנבוים

מיכאל בארנבוים (בגרמנית: Michael Barenboim;‏ נולד ב-1985 בפריז) הוא כנר יהודי-צרפתי - גרמני, כנר ראשי בתזמורת דיוואן מזרח-מערב שהקים אביו, דניאל בארנבוים. מיכאל בארנבוים הוא בנם הצעיר של הפסנתרן דניאל בארנבוים ושל הפסנתרנית אלנה בשקירובה. גם סבו וסבתו מצד אביו ניגנו בפסנתר וסבו מצד אמו, דמיטרי בשקירוב, היה פסנתרן בעל שם עולמי ומורה מהולל לפסנתר. רק סבתו מצד אמו, ורה בשקירובה, הייתה כנרת. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 4, אך בגיל 6 עבר עם משפחתו לברלין, שם לא נמצא לו מורה מתאים, ולפיכך עבר לנגן בכינור. לצד לימודי המוזיקה גם למד שנתיים פילוסופיה בסורבון בפריז, אך הפסיק בגלל הלחץ בלימודי המוזיקה. לפני עשר שנים הצטרף בארנבוים לתזמורת הערבית-ישראלית הבינלאומית "דיוואן מזרח מערב". את התזמורת הזאת ייסד אביו, דניאל בארנבוים, יחד עם ההוגה הפלסטיני אדוארד סעיד, ומיכאל הוא הכנר הראשי בה. בריאיון לפני שנתיים אמר מיכאל, לשאלה על התזמורת, כי יש בה פערים - מצד אחד נגנים מעולים מנוסים ומצד שני צעירים מאוד, אבל רמתה הכללית גבוהה. מיכאל בארנבוים ייסד את רביעיית ארלנבוש והוא הכנר הראשון שלה. הרביעייה מופיעה בגרמניה ובישראל. הוויולנית ברביעייה, מדלן קארוצו השווייצרית, היא הוותיקה בין הנגנים, ועשתה היסטוריה כאישה הראשונה שהתקבלה כנגנית בפילהרמונית של ברלין. נוסף לעבודתו ככנר ראשי בתזמורת ולנגינת מוזיקה קאמרית ברביעייה, מיכאל מופיע כסולן באירופה ובארצות הברית. בין השאר ניגן את מכלול הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך בקונצרטים בבולוניה ובערים אחרות באירופה, וכן במזרח התיכון. מיכאל בארנבוים, באתר AllMusic (באנגלית) מיכאל בארנבוים, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאל בארנבוים, באתר Discogs (באנגלית) חגי חיטרון, מיכאל בארנבוים ממשיך את השושלת, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2010 אלדד בק, גשר המיתרים, באתר ישראל היום, 3 במאי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאוריסיו הוכשילד

מאוריסיו הוכשילד (בגרמנית: Moritz Hochschild, מוריץ הוכשילד; בספרדית: Mauricio Hochschild;‏ 17 בפברואר 1881 - 12 ביוני 1965) היה איש עסקים יהודי גרמני-בוליביאני. לפי מסמכים שנחשפו בבוליביה בשנת 2017, סייע לכ-9,000 יהודים להימלט מגרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוכשילד נולד בשנת 1881 בביבליס שבמערב גרמניה. הבן הבכור לאב, סוחר כללי שלו היו שני בני-דודים שעסקו כבר בתעשיית המתכת שלאחר מכן הקימו את "חברת המתכת האמריקאית". אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים הוא למד כרייה והנדסה באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבפרייברג, גרמניה. בשנת 1905 החל את דרכו בחברה התעשייתית "Metallgesellschaft" ששייכת לבן דודו זכריה הוכשילד ואז כסוכן החברה בספרד ובאוסטרליה. לבסוף עבר לדרום-אמריקה לעבוד באופן עצמאי. לאחר מספר שנים שעבד בצ'ילה, הוא חזר לגרמניה ונשאר שם עד סיום מלחמת העולם הראשונה. ב-1918 נשא לאישה את קאתי רוזנבאום. בשנת 1921 היגר לבוליביה. ובאותה שנה נולד בנו חררדו הוכשילד רוזנבאום. אשתו מתה ב-1924. הוכשילד עשה את הונו בתעשיית כריית הבדיל ובמהלך שנות ה-30, נחשב לאחד משלושת הטייקונים אשר היו אחראיים לייצור יותר ממחצית מתוצרת הבדיל העולמית באותה תקופה. בתקופת צמיחה זו של חייו, יותר ויותר מבני משפחתו עברו איתו לדרום-אמריקה כדי לעבוד אצלו, כולל בן דודו פיליפ הוכשילד ואשתו של פיליפ ז'רמיין. מוריץ (או דון מאוריסיו, כפי שהיה ידוע בדרום אמריקה) וז'רמיין ניהלו רומן, והם התחתנו לאחר שז'רמיין התגרשה מפיליפ. בזמן מלחמת העולם השנייה היה הוכשילד חבר במחתרת שפעלה כנגד המשטר הנאצי. לפי מסמכים שנחשפו בעיר לה פאס שבבוליביה במרץ 2017, תכנן הוכשילד את בריחתם של לפחות כ-9,000 יהודים מגרמניה הנאצית בסוף שנות ה-30. לשם הגשמת מטרה זו, הקים שתי חברות - "החברה להגנת מהגרים ישראלים", שגייסה כספים עבור משפחות יהודיות, ו"החברה הקולוניאלית של בוליביה", שניהלה פרויקט חקלאי במחוז נור יונגאס, שם רכשה שלוש אחוזות שבהן שוכנו ניצולי השואה. בנוסף, העסיק חלק מהניצולים בחברות הכרייה שלו, ופתח בית ספר בלה פס עבור הילדים היהודים. בשנת 1938 פעל הוכשילד על מנת לשכנע את נשיא בוליביה חרמאן בוש להעניק ויזות מיוחדות למהגרים היהודים, בטענה כי הם עשויים להוות כוח עבודה חיוני למדינה. ב-1939 וב-1944 נעצר הוכשילד על ידי הממשלה הבוליביאנית ונידון למוות. שבועיים בלבד לאחר שחרורו ב-1944, הוא נחטף והוחזק על ידי חוטפים במשך שבועיים. לאחר ששוחרר עזב את בוליביה ומאז לא חזר אליה. בשנת 1944 עזב הוכשילד לארצות הברית, לאחר שסיים לרצות עונש מאסר בבוליביה בשל אי תשלום מיסים שהוטלו על כריית הבדיל. בשנת 1961 חנך הוכשילד את מכרה הנחושת שלו "מנטוס בלנקוס" באנטופגסטה, צ'ילה שהפך להיות פעילות הכרייה המצליחה ביותר שלו, אם כי התוצאות הטובות ביותר שלו הגיעו לאחר מותו. בשנת 1965 נפטר הוכשילד בפריז. מדיה וקבצים בנושא מאוריסיו הוכשילד בוויקישיתוף "שינלדר הבוליביאני" נחשף: הטייקון שהציל 9,000 יהודים בשואה - וואלה חדשות, באתר וואלה, 19 במרץ 2017 מערכת האתר, התגלה "שינדלר הבוליביאני": הציל 9,000 יהודים מהנאצים, באתר ערוץ 20, 19 במרץ 2017 הציל 9,000 יהודים מהנאצים: "שינדלר של בוליביה" נחשף, באתר ynet, 19 במרץ 2017
ברוטש V2

ברוטש V2 (בגרמנית: Brütsch V2) היא מכונית מיקרו, גוף הרכב בנוי מפוליאסטר מחוזק עם פיברגלס, תצורת קבריולה, (רודסטר), 4 גלגלים, אשר יוצרה על ידי חברת "ברוטש" הגרמנית, (Egon Brütsch Fahrzeugbau) בין השנים 1956–1958. סך הכל יוצרו 12 יחידות. הרכב יועד ל-2 נוסעים (נהג+נוסע). חברת Egon Brütsch Fahrzeugbau התמחתה ביצירת מכונית מיקרו עשויות מפיברגלס. קבריולה, מנוע 1 צילינדר 98 סמ"ק (2 מושבים) קבריולה, מנוע 1 צילינדר 247 סמ"ק (2 מושבים) מכונית מיקרו פיברגלס ברוטש מופטה ספאץ ברוטש - מכוניות קלסיות (Classic Car Catalogue) מדיה וקבצים בנושא ברוטש V2 בוויקישיתוף
פיליפ אפשטיין

פיליפ ג'י אפשטיין (אנגלית: Philip G. Epstein; ‏22 באוגוסט 1909 - 7 בפברואר 1952) היה תסריטאי יהודי אמריקני, חלק מזוג "האחים אפשטיין" ביחד עם אחיו התאום ג'וליוס אפשטיין. השניים היו אחראים לכמה מן הסרטים הידועים של אולפני האחים וורנר בשנות השלושים ובשנות הארבעים. השניים ידועים במיוחד ככותבי התסריט לסרט "קזבלנקה" אותו כתבו יחד עם הווארד קוץ' על פי מחזה מאת מורי ברנט וג'ואן אליסון. אפשטיין ואחיו נולדו בניו יורק. ולאחר לימודי עיתונאות הגיעו ללוס אנג'לס בשנת 1933. בתחילה כתבו עבור אולפני האחים וורנר ללא קרדיט, אך משהתגלה כישרונם חתמו בשנת 1935 על הסכם שהפיק סרטים רבים ובהם "קזבלנקה", "רעל ותחרה", "רומן בלב ים" ורבים אחרים. השניים ניהלו יחסי אהבה-שנאה עם ראש אולפני האחים וורנר, ג'ק וורנר אשר לא יכול היה להתעלם מכישרון הכתיבה שלהם, אך בז לאורח חייהם הבוהמי ולשעות עבודתם המוזרות. בשנת 1952 הלשין וורנר על הזוג אפשטיין להוועדה לפעילות אנטי אמריקאית שבראשה עמד הסנטור ג'וזף מקארתי. השניים לא נחקרו, אך נאלצו למלא שאלון של הוועדה. לשאלה "האם אי פעם היית חבר בארגון חתרני" ענו השניים "כן. האחים וורנר". אפשטיין נפטר ממחלת הסרטן באותה שנה, בביתו בהוליווד, קליפורניה. אחיו ג'וליוס המשיך בקריירת כתיבה משגשגת. בנו לזלי הוא סופר ידוע. נכדתו אניה אפשטיין היא תסריטאית טלוויזיה, אשר כתבה בין היתר חלק מן התסריטים לסדרה "רצח מאדום לשחור". מדיה וקבצים בנושא פיליפ אפשטיין בוויקישיתוף פיליפ אפשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיליפ אפשטיין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי פיליפ אפשטיין, באתר AllMovie (באנגלית) פיליפ אפשטיין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיליפ אפשטיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיליפ אפשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אתבעל הראשון

אתבעל הראשון (המוכר גם כאתבעל מלך צידונים; ביוונית: Ἰθώβαλος או Εἰθώβαλος) היה מלך דרום פיניקיה (צור וצידון) בשנים 887 לפנה"ס עד 856 לפנה"ס וכהן עשתרת. יוסף בן מתתיהו, בהתבסס על מנאנדרוס מאפסוס, כתב שחייו ארכו 48 שנה, ושהוא הרג את קודמו המלך פלט (ביוונית Φέλλητος) בהיותו כהן עשתרת, ולאחר מכן מלך 32 שנה. אחרי מותו ירש אותו בנו בעליעזור (אנ'). בקרב החוקרים מקובל ששלטון אתבעל מסמן את תחילת ההתפשטות הטריטוריאלית של צור באסיה. התואר "מלך צידונים" מסמן את שלטונו הן על צור והן על צידון; ל"ממלכה המאוחדת של כנען" זאת ניתן למצוא רמזים גם במשא ישעיהו על צור (כ"ג, א'–י"ד) ובהיעדרות של צידון מכתובות אשוריות באותה תקופה. אתבעל בנה (כלומר ביצר) את בתרון ואת העיר Auza ‏("Αὖζαν") בלוב. אף שהמיקום של Auza לא ידוע, בתרון ידועה כעיר באזול גבל, מה שאולי מצביע על דומיננטיות צורית גם על העיר גבל. נראה שהדומיננטיות המסחרית של צור באסיה הביאה את אתבעל לשלוט בשוק בשלוש חזיתות: ישראל, צפון הלבנט, והחוף הקפריסאי. במסגרת חידוש מדיניות החוץ של חירם ודוד ושלמה, אתבעל כרת ברית עם אחאב, שנשא את בתו איזבל לאישה. ברית זאת הייתה כה משמעותית וכה ארוכת־ימים, שהדיה עוד נשמעת בדברי עמוס, המכנה את יחסי ממלכת ישראל–צור ”בְּרִית אַחִים” (עמוס, א', ט'). יוסף בן מתתיהו, הסופר המונותאיסט, כתב שבימי אתבעל בנה אחאב מקדש לבעל אלוהי הצורים בשומרון, מינה לו נביאים ועבד אותו. הממצא הארכאולוגי מאשר גם נוכחות של אדריכלים פיניקים במאה ה־9 לפנה"ס בערים שומרון, חצור ומגידו; ממצאים בארמון המלכותי בשומרון (כגון מכלול כלי החרס, ואולי גם שנהבי שומרון, אף שייתכן שמקורם בנוכחות פיניקית בארמון שומרון בתקופה שלאחר אתבעל) מצביעים על נוכחות בעלי מלאכה פיניקים נוספים שם. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 8.13.1 (ראו גם במקור היווני) יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, פסקה 18 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית) Maria Eugenia Aubet, The Phoenicians and the West: Politics, Colonies and Trade, second edition, Cambridge University Press, 2001, עמ' 46 יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.18 (ראו במקור היווני) – לפי מנאנדרוס מאפסוס ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוק ל"א ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 327 משה אילת, תרשיש בישעיהו כג ובהיסטוריה, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום י, 1986, עמ' 23 לדעת מיעוט מנוגדת, ראו: Philip J. Boyes, “The King of the Sidonians”: Phoenician Ideologies and the Myth of the Kingdom of Tyre-Sidon, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 2012, עמ' 33–44 doi: 10.5615/bullamerschoorie.365.0033‏, JSTOR 10.5615/bullamerschoorie.365.0033 Maria Eugenia Aubet, The Phoenicians and the West: Politics, Colonies and Trade, second edition, Cambridge University Press, 2001, עמ' 46–47 Maria Eugenia Aubet, The Phoenicians and the West: Politics, Colonies and Trade, second edition, Cambridge University Press, 2001, עמ' 47 ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 382 יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 9.6.6
אתבעל

אתבעל (באלפבית פיניקי: 𐤀𐤕𐤁𐤏𐤋) היה שם כנעני נפוץ. האם התכוונתם ל... אתבעל מלך גבל – בנו של אחרם מלך גבל, הנזכר על ארון קבורת אביו אתבעל הראשון – מלך צור והצידונים הנזכר במקרא, אבי איזבל אתבעל השני – מלך צור בימי תגלת פלאסר השלישי אתבעל מלך צידון – מלך שהמליך סנחריב על צידון במהלך מסעו למערב אתבעל השלישי – מלך צור בימי נבוכדרצר
ספרות בבליות

הסְּפָרוֹת הבבליות עמדו בבסיס שיטת הספירה של הבבלים. הן נכתבו בכתב יתדות על גבי לוחות חרסית רכים (אשר חוממו והתקשחו, וכך השתמרו עד ימינו ושימרו את כתבי היתדות). היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר. השימוש בערכי מיקום היה התפתחות חשובה מאוד מבחינה מתמטית, שכן שיטות שאינן משתמשות בערכי מיקום זקוקות לרוב לסימנים רבים כדי לייצג מספרים בגודל בינוני ומעלה (כך למשל, בשיטת הספרות העבריות יש 22 סימנים, ואילו בשיטת הספרות הרומיות גם מספרים בינוניים יחסית עלולים להיכתב על ידי סדרה ארוכה של סימנים). הבבלים התגברו על הצורך להשתמש בסימן שונה לכל אחת מ-60 הספרות הדרושות לשיטה על ידי כך שהשתמשו במערכת ספירה משנית, המבוססת על קיבוץ: היה להם סימן אחד עבור 1 וסימן אחד עבור 10, וכל אחד מהמספרים בין 1 ו-59 יוצג על ידי כתיבת המספר המתאים של הסימנים (ראו בתמונה למטה). אף ששיטת ספירה המבוססת על ערכי מיקום זקוקה לסימן מיוחד שייצג את 0, סימן כזה הוכנס לשימוש בספרות הבבליות רק בשלב מאוחר. עד אז הושאר רווח באמצע המספר כדי לציין אפס, וכאשר האפסים היו בתחילת המספר לרוב ניתן היה להבין זאת מההקשר. מספר תאוריות שונות הועלו באשר לשאלה מדוע נבחר דווקא בסיס 60. תאוריה אחת מדברת על כך שהבבלים חילקו את השנה ל-360 ימים (60 כפול 6 הוא 360). עם זאת, כלל לא ברור שהבבלים לא ידעו כי יש בשנה יותר מאשר 360 ימים. יתר על כן, גם שיטת הספירה של המאיה ייחסה חשיבות למספר 360, והמאיה ידעו שבשנה יותר מ-360 יום. תאוריה אחרת מצביעה על תכונות ההתחלקות היפות של המספר 60: הוא מתחלק ב-1,2,3,4,5 וב-6, כלומר בכל ששת המספרים הטבעיים הראשונים (ולכן גם ב-10,12,15,20 וב-30). להשערה זו מצטרפת השערה נוספת לפיה שיטת הספירה הבבלית היא תוצאת איחוד שתי שיטות ספירה שונות, שאחת מהן השתמשה בבסיס 10 והשנייה בבסיס 6. לשיטת הספירה של הבבלים יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות. פלימפטון 322 מדיה וקבצים בנושא ספרות בבליות בוויקישיתוף מחשבון ספרות בבליות, המרת מספרים דצימליים לספרות בבליות Babylonian Numerals, באתר MathWorld (באנגלית)
סול אסטבנס

סול אסטבנס (בספרדית: Sol Estevanez נולדה ב-31 באוגוסט 1977[דרושה הבהרה]) היא שחקנית ארגנטינאית. סול היא הצעירה מבין 3 אחים, כשאחיה הבוגרים הם השחקן סבסטיאן אסטבנס ודייגו. היא ביתם של התסריטאי אנריקה אסטבנס ומוניקה אסטבנס ובת דודתו של השחקן ארנאן אסטבנס. היא החלה את הקריירה שלה בגיל 17 היא שיחקה בכמה טלנובלות עד שנישאה לשחקן הטניסאי הארגנטינאי מריאנו פוארטה, בגלל הטיולים של בעלה, לקחה הפסקה בקריירת המשחק לאחר 7 שנים חזרה לקריירת המשחק, בשנת 2009 לסדרה Legacy of Love, ששודרה בערוץ Telefe. בשנים 2012–2013 החלה לגלם את אנג'י בסדרה Dulce Amor ("אהבה מתוקה") לצד קרינה סמפיני, סבסטיאן אסטבנס וחואן דרטס. בשנת 2014 שיחקה בסדרה Camino Al Amor ("דרך לאהבה") וגילמה את דמותה של ג'ינה קולוצ'י/לוין לצד סבסטיאן אסטבנס, חואן דרטס וקרינה סמפיני. סול אסטבנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגנטינאים ובנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלפרד פון קלייסט

פרידריך וילהלם ויקטור אלפרד פון קלייסט (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Viktor Alfred von Kleist‏; 16 בנובמבר 1857 – 13 במאי 1921) היה גנרל לוטננט גרמני אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. קלייסט נולד ב-16 בנובמבר 1857 במגדבורג שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. הוא היה נצר למשפחה אריסטוקרטית חשובה שמקרבה באו אנשי צבא גרמנים רבים לאורך השנים. אביו של אלפרד, אוגוסט, שרת בצבא הפרוסי בדרגת גנרל מיור. אלפרד התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1876 והוצב ברגימנט הגרנדירים ה-1 (פרוסיה המזרחית). בדצמבר של אותה שנה הועבר לחיל התותחנים, ושרת ברגימנט ארטילריית השדה ה-1 ("הנסיך אוגוסט מפרוסיה"). בין אוקטובר 1878 לספטמבר 1880 למד בבית ספר לתותחנות בברלין, ולאחר מכן שרת שלוש שנים נוספות באותו רגימנט עד שביוני 1883 החל לשמש כמורה בבית הספר לתותחנות. במרץ 1887 הועלה לדרגת לויטננט, ובדצמבר 1890 הועלה לדרגת האופטמן ומונה למפקד סוללה ברגימנט ארטילריית השדה ה-14 (באדן - "הדוכס הגדול"). באפריל 1901 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ושנתיים מאוחר יותר מונה למפקד בית הספר לתותחנות. בספטמבר 1907 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ובאוקטובר 1909 מונה למפקד רגימנט ארטילריית השדה ה-74. בנובמבר 1910 קודם לדרגת אוברסט, ובאוקטובר 1913 לדרגת גנרל מיור. באפריל של אותה שנה הוא מונה למפקד בריגדת ארטילריית השדה ה-6. ערך מורחב – מלחמת העולם הראשונה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה קלייסט מפקד בריגדת ארטילריית השדה ה-6. קלייסט לחם במהלך קרבות הפלישה הגרמנית לבלגיה והקרבות הראשונים בחזית המערבית. באפריל 1915 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-115 שזה עתה הוקמה. הוא לחם הדיוויזיה בקרב ארטואה השני ובקרבות נוספים בחזית המערבית, עד שבסוף יולי הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב. בנובמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית הרומנית. עד דצמבר השתתפה הדיוויזיה בכיבוש רוב שטח רומניה, וסייעה גם בכיבוש בוקרשט. בסוף דצמבר השתתפה הדיוויזיה בקרב רימינקו ובקרב סאראטה. הדיוויזיה נותרה ברומניה ככוח כיבוש. בנובמבר 1917 קודם קלייסט לדרגת גנרל לוטננט, ובפברואר 1918 מונה למפקד הקורפוס ה-58 אשר הוצב בחזית המערבית. הוא לחם עם הקורפוס בהצטיינות בבלימת במתקפת מז-ארגון, וב-8 באוקטובר 1918 קיבל את עיטור הפור לה מריט. ב-18 בינואר 1919, לאחר סיום המלחמה, מונה קלייסט למפקד קורפוס המילואים ה-6, וב-1 בפברואר של אותה שנה הועבר לפקד על הקורפוס ה-4. הוא פרש מהצבא ביולי של אותה שנה. ב-1894 נישא קלייסט לאליזבת גיברס אשר ילדה לו בת אחת. אליזבת האריכה ימים אחריו ונפטרה ב-1944 בפוטסדאם. קלייסט נפטר בברנדנבורג ב-13 במאי 1921 בגיל 63. מדיה וקבצים בנושא אלפרד פון קלייסט בוויקישיתוף אלפרד פון קלייסט (באנגלית) אלפרד פון קלייסט (בגרמנית) ביוגרפיה של אלפרד פון קלייסט (בגרמנית)