laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיה לאב

לודמיליה "מיה" בורדו לאב (באנגלית: Ludmya Bourdeau "Mia" Love; נולדה ב-6 בדצמבר 1975) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית. לאב כיהנה כנציגת המחוז הרביעי של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. היא האדם האפרו-אמריקאי הראשון שייצג את יוטה בקונגרס. לאב נולדה בברוקלין שבניו יורק, בתם של ז'אן ומרי בורדו. הוריה נמלטו מאימת הטונטון מקוט, המשטרה החשאית של האיטי, לארצות הברית ב-1973. בגיל חמש עברה עם משפחתה לקונטיקט שם סיימה לימודי תיכון ותואר ראשון באמנות הבמה באוניברסיטת הרטפורד. עבדה כדיילת אוויר בקונטיננטל איירליינס, כמדריכת כושר ובמוקד שירות. בעקבות אחותה הצטרפה לכנסייה המורמונית, היא עברה ליוטה ב-1998 והכירה שם את בעלה. ב-2003 נבחרה למועצת העיר סרטוגה ספרינגס ביוטה, ב-2010 נבחרה לראשות העיר וכיהנה בתפקיד עד סוף 2013. ב-2012 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים האמריקאי, היא ניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית אך הפסידה בבחירות הכלליות לאחר שיריבה זכה ברוב זעום של 0.31% (768 קולות). ב-2014 התמודדה שוב ונבחרה לתפקיד לאחר שזכתה בבחירות ברוב של קצת יותר מ-50% לעומת 46.75% ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית. בכך הייתה לאישה השחורה הראשונה מהמפלגה הרפובליקנית שנבחרה לקונגרס. בבחירות 2018 הפסידה ליריבה מהמפלגה הדמוקרטית בפער של פחות מ-500 קולות. מדיה וקבצים בנושא מיה לאב בוויקישיתוף מיה לאב, ברשת החברתית פייסבוק מיה לאב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיה לאב, סרטונים בערוץ היוטיוב Mia Love: She’s black, a Mormon and is bad news for Obama - meet the new darling of the Republican Party, האינדיפנדנט, 5 בנובמבר 2014 מיה לאב, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Black Republicans break barriers: Mia Love and Tim Scott win big, אתר msnbc.com, ‏5 בנובמבר 2014 Mia Love: From dreams of Broadway to Capitol Hill, סולט לייק סיטי טריביון, 9 באוקטובר 2012 Mia Love, Daughter of Haitian Immigrants, Will Be GOP's First Black Woman in Congress, פיפל, 5 בנובמבר 2014 Mia Love to take another crack at unseating Jim Matheson, אתר פוליטקו, 13 ביוני 2013 Rising GOP star Mia Love glides into the spotlight at convention, אתר פוקס ניוז, 28 באוגוסט 2012
רוקפור בהופעה

רוקפור בהופעה הוא אלבום ההופעה הראשון והיחיד עד כה של להקת רוקפור. האלבום התאפיין בסאונד פסיכדלי, בדומה למוזיקה של שנות ה-60. בהופעה זו שהוקלטה במועדון הברבי התל אביבי - משכנם הקבוע של הופעות הלהקה, עובדו שיריהם בליווי כלי מיתר בעיבודו של המוזיקאי דניאל סלומון. בשירים "אבשלום" ו"שוב לא שקט" התארח המוזיקאי אביב גפן בשירה. בנוסף לשירי ההופעה, צורפו לאלבום גם השירים "כביש 66" ו"מסיבת סיום", שהוקלטו באולפן. השיר "כביש 66" מופיע בגרסתו האנגלית באלבום הבא של הלהקה, והראשון שלהם באנגלית, Supermarket. "מכונת הזמן" - 3:05 "חור בלבנה" - 6:33 "אבשלום" (גרסת כיסוי לשיר של אריק איינשטיין ושלום חנוך) - 3:49 "הכעס" - 3:59 "שוב לא שקט" - 3:45 "לירות רחוק" - 4:41 "היה היה" (גרסת כיסוי לשיר של אריק איינשטיין) - 5:47 "קטיפה שחורה" - 4:17 "Astronomy Domine" (גרסת כיסוי לשיר של פינק פלויד) - 3:50 "סוף הדרך" - 5:20 "כביש 66" - 5:57 "מסיבת סיום" - 5:23 אלי לולאי: שירה וגיטרה ברוך בן יצחק: גיטרה ושירה מרק לזר: בס ושירה איסר טננבאום: תופים אביב גפן: שירה תמי טרטר: קולות רקע דניאל סלומון: עיבודים וניצוח כלי מיתר חן שנהר, אמיר גבירץ, נילי הדר, גרישה הס, יובל אדרת, שחר רוזנטל, שרון כהן: כינור מיכאל פייגנזון, קרין זוקמן, אלה פרימשטיין: ויולה יועד ניר, סאשה אגרנוב, דנה וקסמן: צ'לו
רקוויאם (מיכאל היידן)

הרקוויאם של מיכאל היידן (Missa pro defuncto Archiepiscopo Sigismondo או Missa pro Defunctis) בדו מינור, MH 155, היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי מיכאל היידן, לטקסט של הרקוויאם הקתולי. הלחנה זו של הרקוויאם השפיעה על מוצרט, כאשר כתב את הרקוויאם שלו. הרקוויאם הולחן על ידי מיכאל היידן בשנת 1771, לזכרו של הארכיבישוף זיגמונד פון שכרטנבאך. היצירה הוקדשה לארכיבישוף זיגמונד, אך גם ביתו של היידן, אליסיה ג'וזפה, נפטרה באותה השנה וכנראה האבל עליה היווה לו השראה. הרקוויאם בוצע לראשונה בינואר 1772 בזלצבורג. ההרכב הנדרש לביצוע הרקוויאם הוא מקהלה מעורבת, ארבעה סולנים (סופרן, אלט טנור ובס), ותזמורת הכוללת: סקיצת כלי קשת (כינורות ראשונים ושניים, צ'לים, ויולות, וקונטרבסים. המנגנים בבאסו קונטינואו), 4 חצוצרות, 2 בסונים, 3 טרומבונים וטימפני. זמן ביצוע ממוצע של הרקוויאם הוא כ-40 דקות. לאופולד מוצרט ובנו וולפגנג אמדאוס מוצרט נכחו בשלושת הקונצרטים הראשונים שבהם בוצע הרקוויאם. ניכרת השפעת הרקוויאם של מיכאל היידן על הרקוויאם של מוצרט, הדמיון בין היצירות ניכר בעיקר בפתיח ובאופרטוריום. Introitus e Kyrie (Sequentia (Dies Irae Offertorium Hostias Sanctus Benedictus Agnus Dei מידע על היצירה "רקוויאם" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "רקוויאם" באתר יוטיוב
סטרובילסק

סטרובילסק (אוקראינית: Старобільськ) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה. ב- 2 במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה כבשה את העיר. העיר הוקמה על ידי הקוזאקים במאה ה-17. החל מ-1730 שמו של המקום היה סטרה בילה, וב-1797 קיבל את שמו הנוכחי. לפי מפקד האוכלוסין מ-1897 התגוררו בסטרובילסק 13,123 תושבים, מתוכם 78 אחוזים אוקראינים ו-20 אחוזים רוסים. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה השלטון בסטרובילסק התחלף כמה פעמים עד שב-1920 היא הפכה סופית לחלק מברית המועצות. ב-1938 קיבלה מעמד של עיר. ב-12 ביולי 1942 העיר נכבשה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-23 בינואר 1943. ב- 2 במרץ 2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, רוסיה כבשה את העיר. מדיה וקבצים בנושא סטרובילסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטרובילסק מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית
סבטובה

סבטובה (אוקראינית: Сватове) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה. השטחים עליהם ממוקמת כיום העיר החלו להתיישב בשנות השישים של המאה ה-17 על ידי איכרים אוקראינים, קוזאקים ורוסים. ב-1773 התגוררו במקום 2,928 תושבים. להתפתחות הכלכלית של העיר עזרה סלילת מסילת הרכבת ב-1895 בקרבת העיר ובניית תחנת רכבת. ב-1911 התגוררו בה 14,877 תושבים והיו בעיר 2,135 בתים. ב-1938 התגוררו בעיר 20,700 תושבים וסבטובה קיבלה מעמד של עיר. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-9 ביולי 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-31 בינואר 1943. ב-8 במרץ 2022, הרוסים כבשו את סבטובה כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה. מדיה וקבצים בנושא סבטובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבטובה
INSEE

המכון הלאומי לסטטיסטיקה ומחקרים כלכליים (בצרפתית: L’Institut national de la statistique et des études économiques; בראשי תיבות: INSEE) הוא הגוף האמון על יצירה, ניתוח ופרסום הסטטיסטיקות הרשמיות של צרפת כגון: השווי הלאומי, שינויים דמוגרפיים של צרפת (אנ'), נתוני האבטלה ועוד. המכון נמצא תחת משרד הכלכלה והאוצר של צרפת אך הוא גוף עצמאי, לפי חוק, שנתון לביקורת של אירוסטאט (אנ'). המכון עובד בשיתוף פעולה הדוק עם המכון הצרפתי למחקרים דמוגרפיים (אנ') (INED). תפקידיו העיקריים של המכון הם: פרסום נתונים דמוגרפיים וכן שינויים דמוגרפיים וניתוחים של הדמוגרפיה של צרפת מדידת אינדיקטורים כלכליים כמו תוצר מקומי גולמי, אחוז אבטלה, אחוז מועסקים, מידת העוני ועוד. יצירה ופרסום של נתונים פיננסיים כמו מדד המחירים לצרכן, רמת אינפלציה תפעול של הקוד הגאוגרפי של צרפת שמכיל קוד לכל קומונה, רובע, מחוז וחבל לפני הקמת INSEE בתחום זה בצרפת פעלו כמה ארגונים. הראשון הוקם על ידי אדולף טייר בשנת 1833, בשנת 1840 שמו שונה לסטטיסטיקה הכללית של צרפת (צר') (SGF). בשנות ה-20 של המאה ה-20 רנה קמיל הכניס לשימוש הארגון מערכות אוטומטיות והקים בית ספר מיוחד להכנת מומחים לארגון. המכון הלאומי לסטטיסטיקה ומחקרים כלכליים נוסד לפי סעיפים 32 ו-33 לחוק האוצר ב-27 באפריל 1946. המכון החליף את המוסד הלאומי לסטטיסטיקה (צר') (SNS). באותה שנה המכון אחראי על מפקד האוכלוסין של צרפת ובאוגוסט 1946, המכון מקבל את האחריות על ניהול רשימות המצביעים במסגרת חוק 46-1889. פרסומי המכון העיקריים: Insee Première - שבועון קצר שכולל נתונים פיננסיים. Insee Références - אוסף הפרסומים של המכון. Économie et Statistique (כלכלה וסטטיסטיקה) - ירחון בנושא כלכלה. מדיה וקבצים בנושא INSEE בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של INSEE (בצרפתית ובאנגלית) INSEE, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גליונות Insee Première החדשים ביותר באתר INSEE גליונות Économie et Statistique החדשים ביותר באתר INSEE
פנינייה מצויצת

פנינייה מצויצת (שם מדעי: Guttera pucherani) היא עוף קרקע ממשפחת הפניניתיים - עופות קרקע דמוי תרנגול החיים באפריקה. הפנינייה המצוייצת חיה ביערות גשם ויערות פתוחים, סוואנות ומישורים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. גובה הפנינייה עד 50 ס"מ ומשקלה נע בין 700 גרם ל-1.5 ק״ג. נוצותיה שחורות ברוב הגוף עם הכתמים המאפיינים אותה ומבדילים אותה מעופות אחרים. הצוואר כחול או לבן והראש אדום אולבן עם עיניים אדומות - תלוי בתת-מינים. החלק העליון של הראש מכוסה בציצה שחורה גדולה מקצה המקור עד העורף. הפניניות הן מונוגמיות ושומרות על בן זוג קבוע בעונת הרבייה. הן בונות את הקן, מוסווה על הקרקע, בין עלים ועשבים ומטילות 4-5 ביצים. לפנינייה 5 תת-מינים: G. p. barbata - מצוי בדרום מזרח טנזניה עד מזרח מוזמביק ומלאווי. G. p. edouardi - מצוי במזרח זמביה למוזומביק ולקצה המזרחי של דרום אפריקה. G. p. pucherani - מצוי מסומליה עד טנזניה, זנזיבר ואיי טומרו. G. p. sclateri - מצוי בצפון מערב קמרון. G. p. verreauxi - מצוי מגינאה ביסאו עד מערב קניה, אנגולה וזמביה. פניניית החושן פנינייה מדיה וקבצים בנושא פנינייה מצויצת בוויקישיתוף פנינייה מצויצת, באתר ITIS (באנגלית) פנינייה מצויצת, באתר NCBI (באנגלית) פנינייה מצויצת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פנינייה מצויצת, באתר GBIF (באנגלית) פניניה מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
אבל השיטים

אָבֵל הַשִּׁטִּים (באשורית: abil-šiṭṭi) היא עיר קדומה בעבר הירדן, הנזכרת בספר במדבר, בכתובות תגלת-פלאסר השלישי ובמקורות קלאסיים. זאת תחנתם האחרונה של בני ישראל בנדודיהם במדבר. משם שלח יהושע בן נון את המרגלים: ”לְכוּ רְאוּ אֶת הָאָרֶץ, וְאֶת יְרִיחוֹ” (יהושע, ב', א'), יהושע לעומת משה שולח שני מרגלים ולא שנים עשר, פה שליחת המרגלים הייתה חשאית וצבאית לעומת שליחותו המדינית/רוחנית של משה בספר במדבר. על פי הכתוב במקרא חנו בני ישראל לפני כניסתם לארץ בין שני המקומות: ”וַיַּחֲנוּ עַל הַיַּרְדֵּן מִבֵּית הַיְשִׁמֹת עַד אָבֵל הַשִּׁטִּים בְּעַרְבֹת מוֹאָב” (במדבר, ל"ג, מ"ט). השיטים נזכרת גם בספר מיכה. הפסוק בספר מיכה ”מִן הַשִּׁטִּים, עַד הַגִּלְגָּל” (מיכה, ו', ה'), מוסב אל הפועל המופיע בתחילת הפסוק "עַמִּי, זְכָר נָא". יש הסוברים כי הנביא קורא לזכור את קורות בני ישראל בשיטים שהיא תחנתם האחרונה של בני ישראל במסעם במדבר, ועד הגלגל, שהיא תחנתם הראשונה בכניסה לארץ בעבר הירדן. לדעת אחרים מקומות אלה מסמלים מעבר חיי נדודים במדבר להתיישבות קבע בארץ ישראל. יש הטוענים כי השיטים הנזכרת בספר מיכה יש בה רמז לחטא בעל פעור שהתרחש בשיטים. לדעת שמואל ורגון יש לראות בהיגד "מִן הַשִּׁטִּים, עַד הַגִּלְגָּל", מריזם אשר כוונתו לשלמות ההיקף בו חנו בני ישראל למרות הקרבה בין שני המקומות. העיר נזכרת בספרי שנות תגלת־פלאסר השלישי כ־a-bi-il-šiṭ-ṭi יחד עם הגלעד, והם מתוארים "על גבול בית עומרי". לדעת יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, אבל (Άβίλη) היא אבל השיטים, הנזכרת בספר במדבר. בן מתתיהו כותב כי המרחק ממנה אל הירדן הוא ”60 איצטדיונים (אנ')”, והיא מלאה בעצי תמר. הנרי בייקר טריסטראם מזהה את אבל השיטים עם תל כפרין. גם לדעת שמואל אחיטוב יש לזהות את אבל השיטים עם תל כפרין, ולחלופין עם תל אל-חמאם בקרבתו; בשני המקומות הייתה קיימת התיישבות בתקופה כנענית ובתקופה ישראלית. Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 105, 131, 134 שמואל ורגון, ספר מיכה: עיונים ופירושים, רמת גן, בר-אילן, 1994, עמ' 175–174. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 4.8.2 (במקור היווני), 5.1.1 (במקור היווני) הנרי בייקר טריסטראם, מסע בארץ ישראל: יומן 1864-1863, ירושלים, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 385. שמואל אחיטוב, מקרא לישראל: יהושע, ירושלים, מאגנס, 1995, עמ' 82
טארט פלמבה

טארט פלמבה (Tarte flambée; באלמאנית ובאלזאסית: Flammekueche) הוא מאפה טארט אלזסי ודרום-גרמני. המאפה עשוי בצק לחם שעוביו דק וצורתו מלבן (הצורה המסורתית) או מעגל בדומה לפיצה, עליו נהוג למרוח גבינה לבנה (או גבינה רכה טרייה) או קרם פרש, ומעליה מפזרים בדרך כלל פרוסות בצל דקיקות ולארדונים (פסים או קוביות קטנות של שומן מבשר חזיר). על אף שמו, בדרך כלל לא מכינים את המאפה בשיטת הבישול פלמבה, אלא אופים אותו בתנור אפייה. הטארט פלמבה הוא מעדן מסורתי של האיכרים האלזסים, ובפרט של אלו השוכנים בצפון מחוז הריין התחתון, הנחשב כערש ההיסטורי של הטארט, למרות שמקורו המדויק לא ידוע בוודאות. הטארט פלמבה זכה לעדנה במאה ה-19 בבתי-חווה טיפוסיים גדולים אופייניים לאזור. בשנות ה-50 של המאה ה-20, פרץ הטארט לתודעת הציבור העירוני, אז החלו להגיש את המנה במסעדות. טארט פלמבה מסורתי מורכב מבצק לחם דק מכוסה בתערובת גבינה לבנה וקרם פרש, מתובל במלח, פלפל ושמן קנולה, ומעוטר בבייקון ובצל. בשל כך התפתח המאפה כמעדן איכרים, מהלך הכנת המנה נעשה שימוש במוצרי חווה, שעמדו לרשותם של רוב האיכרים, והיא נאפתה על אותה האבן שבתנור-העצים בה השתמשו באותה התקופה לאפיית לחם. בדרך כלל אפו את הטארט בעת הכנת הלחם השבועית, כאשר התנור היה מגיע למקסימום המעלות שלו (400 מעלות צלזיוס), הגחלים שהיו מפוזרים בצדדיו גרמו ללהבות האחרונות לשלהב או 'ללקק' את קצוות הטארט פלמבה, ומכאן שמו (פלמבה=שלהוב). צורה מאוד ידועה לאכילה בשל הנוחות שלה הייתה חיתוך הטארט לחלקים, שלפני הקיפול או הגלגול שלהם לקחו אותם האיכרים ואכלו אותם עם הידיים. בעבר היה נהוג ללוות את אכילת הטארט עם ברנדי, שהיה עובר מפה לפה בסעודה משותפת; בימינו ניתנת עדיפות ליין מאלזס, לבן או רוזה, או בירה. למנה קיימות וריאציות שונות: Gratinée (גרסה מוקרמת): עם גבינת גרוייר Forestière (גרסת יער): עם פטריות Munster: עם גבינת מאנסטר גרסת קינוח: עם תפוחים, קינמון וקלבדוס (או כל ליקר מתוק אחר) משולהב מדיה וקבצים בנושא טארט פלמבה בוויקישיתוף tarte flambée, באתר wordnik (באנגלית) lardon, באתר The Free Dictionary (באנגלית) La Table d'Alsace - Histoire, באתר La Table d'Alsace (בצרפתית) וגם: Flàmmeküeche; Flammekuechle ו-Flammkuchen
חוברה אפריקנית

חוברה אפריקנית או חוברת קורי (שם מדעי: Ardeotis kori) היא מין של חוברה גדולה החיה בסוואנות ובאזורים צחיחים ומדבריות באפריקה. זו חוברה שוכנת קרקע ואחת העופות המעופפים הגדולים בעולם. היא ניזונה הן מהחי והן מהצומח. לחוברה האפריקנית שני תת-מינים: Ardeotis kori kori Ardeotis kori struthiunculus החוברה היא עוף גדול ממדים - אורכה 120–150 סנטימטרים, גובהה 71–120 סנטימטרים ומוטת כנפיה 230–275 סנטימטרים. הזכרים שוקלים בין 7 ל-18 קילוגרם והנקבות 4.8-6.7 קילוגרם, אף שלעיתים יש פרטים גדולים יותר. למעשה החוברה היא אחת העופות המעופפים הגדולים בעולם, יחד עם שקנאי מסולסל, קונדור האנדים וברבור מחצצר, אך קטנה מקרובתה – חובה גדולה. החוברה היא עוף חום ואפור עם נקודות שחור-לבן על הצוואר. הראש לבן עם פסים שחורים ליד העיניים הצהובות. המקור צהוב וארוך יחסית ומאחורי הראש ציצה גדולה שחורה הנוטה כלפי מטה. הרגליים ארוכות וצהבהבות. שני המינים דומים במראה אבל הנקבות קטנות ב-20-30 אחוז מהזכרים והן בעלות צוואר ורגליים דקות יותר. לזכרים יכולת לפרוע את הנוצות בכל הגוף, לפרוש את זנבם בצורה מוזרה למעלה בעונת הרבייה כדי להרשים את הנקבות, לנפח את כיסי הגרון לצורה המזכירה פסיונים שונים ולקרוא בקול לנקבה. אחרי החיזור וההזדווגות הנקבה מטילה ביצים על הקרקע במקום מוסווה והן בוקעות אחרי 23–30 יום. החוברות חיות בערבות, סוואנות ומדבריות באפריקה ומסתובבים בעיקר על הקרקע. הן אוכלות בעיקר ארבה וחגבים וגם חיפושיות זבל וזחלים, אבל יאכלו גם בעלי חוליות קטנים וגם זרעים ועלים שונים. הן יודעות לרוץ מהר כשמתקרב אליהם טורף. הטורפים הנפוצים הם: נמר, אריה, ברדלס, קרקל, צבוע נקוד, פיתון סלעים אפריקני, תנים, עיט שחור, עיט לוחם. חוברות צעירות נטרפות גם על ידי בבונים. עם זאת הסכנה העיקרית עבורן הוא האדם שצד אותן ואת ביציהן ועתידן נמצא בסיכון. החוברה נצפית לעיתים בשותפות מוזרה עם השרקרק הארגמני שמחפש חרקים סביבה ועומד על גופה כדי לצפות בהם. חוברה עם שרקרק ארגמני מדיה וקבצים בנושא חוברה אפריקנית בוויקישיתוף חוברה אפריקנית, באתר ITIS (באנגלית) חוברה אפריקנית, באתר NCBI (באנגלית) חוברה אפריקנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חוברה אפריקנית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חוברה אפריקנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חוברה אפריקנית, באתר GBIF (באנגלית) חוברה אפריקנית באתר גן החיות דאלאס חוברה אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
שרקרק ארגמני

שְׁרַקְרַק אַרְגְּמָנִי או שרקרק ארגמני דרומי (שם מדעי: Merops nubicoides) הוא מין שרקרק מסדרת הכחלאים החי בערבות אפריקה וקרוב משפחתו של השרקרק המצוי, החי בישראל. במראהו הוא דומה למין שרקרק ארגמני צפוני אך בעל גרון אדמוני ולא כחול. השרקרק מצוי בסוואנות באפריקה שמתחת לקו המשווה בקוואזולו-נטאל, נמיביה, גבון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובקניה. זהו עוף צבעוני, כמו רוב השרקרקים. צבע נוצותיו אדום-ורוד, עם ראש וקצוות כנפיים כחולים בהירים. המקור שחור ופס כהה עובר על העיניים. לזנב שני דגלי נוצות ארוכים. השרקרקים מקננים בקירות של אבני חול או עפר בגדות נהר ושפכי נהרות, בהם הם מתקבצים בלהקות גדולות. באמצעות מקורם הארוך הם חופרים מחילה ארוכה ובה הנקבה מטילה 2–5 ביצים, המוגנות מטורפים. השרקרקים האדומים נודדים לזימבבואה בין אוגוסט לנובמבר ומשם לדרום אפריקה לחודשי הקיץ. בסוף הקיץ הם חוזרים לאזור המשווני. המזון העיקרי של השרקרקים הארגמניים הוא דבורים, אותן הם צדים במקורם, חובטים אותן כנגד ענף כדי להורגן וגם משפשפים כדי להיפטר מהעוקץ הארסי. שרקרקים אלה צופים בדבורים ובחרקים מעמדות תצפית, שכוללות גם בעלי חיים. כלומר, הם יושבים על גבן של חיות אפריקניות נפוצות כמו אנטילופות, יענים, זברות וג'ירפות ואפילו על גבה של החוברה האפריקנית. גם פילים אפריקניים, המבריחים בלכתם חרקים, מושכים להקות של שרקרקים, וגם שריפות טבע, המניסות מאות חרקים מהאדמה לאוויר. השרקרקים גם חוטפים חרקים, הבורחים מחיות אחרות ואפילו ממכוניות נוסעות. שרקרק עף סמוך לחוברה אפריקנית שרקרקים ארגמניים מתלווים לקלאויים אדומי פנים שרקרק ירוק שרקרק מצוי חוברה אפריקנית מדיה וקבצים בנושא שרקרק ארגמני בוויקישיתוף שרקרק ארגמני, באתר ITIS (באנגלית) שרקרק ארגמני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שרקרק ארגמני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שרקרק ארגמני, באתר GBIF (באנגלית) שרקרק ארגמני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הצ'מפיונשיפ הסקוטי

הצ'מפיונשיפ הסקוטי (באנגלית: Scottish Championship) היא הליגה השנייה בסקוטלנד. הליגה הוקמה ביולי 2013. האלופה עולה אוטומטית לפרמיירשיפ הסקוטי ומקום 12 בפרמיירשיפ יורדת אוטומטית לצ'מפיונשיפ. הקבוצות במקומות 3 ו-4 בצ'מפיונשיפ משחקות אחת נגד השנייה בשני משחקים בשיטת בית-חוץ, והמנצת משחקת מול הקבוצה שסיימה במקום השני, גם כן בשיטת בית-חוץ. הקבוצה המנצחת מתמודדת בשיטת בית-חוץ מול הקבוצה שסיימה במקום ה-11 בליגת העל על כרטיס לליגת העל בעונה שלאחר מכן. מקום 10 בצ'מפיונשיפ יורדת אוטומטית לליגה הסקוטית הראשונה ואלופת הליגה הסקוטית הראשונה עולה אוטומטית לצ'מפיונשיפ. העפלה לצ'מפיונסשיפ מהליגה הסקוטית הראשונה מתקיימת באותה שיטה בה מתקיימת העפלה לפריימר ליג הסקוטית כפי שתואר לעיל. קבוצות הליגה לעונת 2023/2024 ▲ אתר האינטרנט הרשמי של הצ'מפיונשיפ הסקוטי SPFL: חשף מותגי ליגה סקוטית חדשים, באתר BBC Sport ‏, 24 ביולי 2013 ליגת הכדורגל הסקוטית המקצועית ‏, 11 בנובמבר 2013 לא התקיים פלייאוף, הליגה נעצרה במחזור ה-28 הקבוצה העפילה לליגה הראשונה מן הפלייאוף
אדלייד (אי)

האי אַדֶלֵיְיד (באנגלית: Adelaide Island), הידוע גם בתור איסלה אדלאידה (בספרדית: Isla Adelaida) או איסלה בלגראנו (בספרדית: Isla Belgrano), הוא אי גדול, מכוסה ברובו קרח, 139 ק"מ אורכו ו-37 ק"מ רוחבו, בצדו הצפוני של מפרץ מרגריט סמוך לחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי. מדרום לו שוכנים איי ג'ינג'ר. ארגנטינה, בריטניה וצ'ילה תובעות בעלות עליו. האי אדלייד התגלה בשנת 1832 על ידי המשלחת הבריטית בהנהגת ג'ון ביסקו, והמשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה (1910-1908) בהנהגת ז'אן-באטיסט שארקו ערכה בו את המדידות הראשונות. על האי שוכנים שני בסיסים. את הבסיס הישן של האי אדלייד (הידוע גם בשם "בסיס T") הקים סקר החסות של איי פוקלנד (FIDS), שהיה בהמשך לסקר אנטארקטיקה הבריטית. הבסיס נסגר עקב אי-יציבות בדרך הגישה אליו והפעלתו עברה אל תחנת המחקר רותרה החדשה בשנים 1977-1976; בסיס זה נשאר פתוח. הבסיס הישן הועבר לשליטת צ'ילה בשנת 1984, ושמו שונה לבסיס טֶנְיֵנְטֶה לואיס קָרוַוחַל וִיָארוֹאֶל. התחנה שימשה מאז את הצ'יליאנים בתקופת הקיץ בלבד. עם זאת, מדרון הסקי וה"שיפוע" היורד אל התחנה מן הרמה התערערו כל כך עם הזמן, שחיל האוויר הצ'יליאני (FACH) הפסיק את פעולותיו במקום. הצי הצ'יליאני מבקר בתחנה כמעט בכל קיץ כדי לוודא את איכות התחזוקה שם. גם עובדי תחנת רותרה מבקרים בתחנה במהלך החורף כשהגישה מן הרמה נוחה יותר. שמו של האי ניתן לו על ידי ביסקו לכבוד אדלייד, מלכת הממלכה המאוחדת. מדיה וקבצים בנושא אדלייד בוויקישיתוף BAS Mapping Catalogue(הקישור אינו פעיל) Images at BAS Introducing Adelaide Island
קלי איוט

קלי איוט (באנגלית: Kelly Ayotte; נולדה ב-27 ביוני 1968) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת ניו המפשייר. איוט נולדה וגדלה בנשואה שבניו המפשייר. ב-1990 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וב-1993 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת וילאנובה. ב-1998 הצטרפה למשרד התובע הכללי של ניו המפשייר, שימשה תובעת ובהמשך עמדה בראש מחלקת תיקי הרצח במשרד. ב-2003 שימשה יועצת משפטית במשרדו של מושל ניו המפשייר ובאותה שנה מונתה לסגנית התובע הכללי. ביוני 2004 מונתה לתובעת הכללית והייתה בכך האישה הראשונה בניו המפשייר המכהנת בתפקיד זה, כיהנה בתפקיד עד יולי 2009. היא הובילה את התביעה במשפטו של מייקל אדיסון, רוצחו של השוטר מייקל בריגס, המשפט הסתיים בהרשעתו של אדיסון ובהטלת עונש מוות על הרוצח, הפעם הראשונה מאז 1959 שהוטל גזר דין מוות בניו המפשייר. בנובמבר 2010 זכתה בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 60.2% (פול הודס היה המתמודד השני) והושבעה לתפקיד בינואר 2011. היא כיהנה בסנאט בוועדת הביטחון, בוועדת התקציב, בוועדת המסחר, בוועדה לביטחון לאומי וענייני ממשל ובוועדה לעסקים קטנים ובינוניים ויזמות עסקית. בנובמבר 2016 הפסידה בבחירות לסנאט למושלת המדינה מגי האסן בפחות מ-800 קולות (פחות מ-0.5%). היא מתמודדת לבחירות לתפקיד מושל ניו המפשייר ב-2024. איוט נשואה לג'ו דיילי ואם לשני ילדים. בעלה שירת כטייס A-10 במלחמת עיראק, בשובו הקים עסק משפחתי לפינוי שלג לו סייעה איוט. מדיה וקבצים בנושא קלי איוט בוויקישיתוף קלי איוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלי איוט, ברשת החברתית פייסבוק קלי איוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלי איוט, סרטונים בערוץ היוטיוב קלי איוט באתר הסנאט קלי איוט באתר votesmart.org עמדותיה של קלי איוט באתר ontheissues.org קלי איוט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Kelly Ayotte brags about snow-plow skills, וושינגטון פוסט, 28 באוגוסט 2012
חובה גדולה

חובה גדולה (שם מדעי: Otis tarda) היא מין של חובה גדולה יחידה בסוגה, החיה בערבות עשב ובתות, בעיקר בדרום אירופה ובמרכז ומערב אסיה ומזדמנת נדירה ביותר בישראל. היא שוכנת קרקע ואחת העופות המעופפים הגדולים ביותר בעולם. היא גם המין הגדול ביותר במשפחת החובתיים. לחובה הגדולה מוכרים שני תת-מינים: Otis tarda tarda Otis tarda dybowskii החובה היא עוף גדול ממדים - אורכה 105 ס"מ בממוצע, גובהה 90–105 ס"מ ומוטת כנפיה 240 ס"מ. הזכרים שוקלים בין 5.8 ל-18 ק"ג והנקבות בין 3.1 ל-8 ק"ג, אף שלעיתים יש פרטים גדולים יותר. למעשה החובה היא אחת העופות המעופפים היותר גדולים בעולם, יחד עם שקנאי מסולסל, קונדור האנדים, ברבור מחצצר ואלבטרוס נודד. אלה עופות עם נוצות כתומות בחזה ובבטן וכנפיים חומות עם דוגמה סרוגה של קווים, זנב גדול עם אברות רחבות פרועות מעט וראש אפור עם עיניים קטנות וצוואר לבן ושעיר בעל זיפי נוצות הפונים אחורה בקצהו. הרגליים כהות וארוכות מאוד. החובה היא אוכלת כל מובהקת הניזונה הן מהחי והן מהצומח. הם חיים לבד אך בחורפים הם מתקבצים ללהקות כדי לנדוד דרומה, זאת הם עושים בעיקר במרכז אסיה ורוסיה שם החורפים קשים מאוד. החובה יכולה לרוץ במהירות על הקרקע כדי להימלט מטורפים כגון שועלים, וביכולתה להגיע למהירות של עד 48 קמ"ש. מדיה וקבצים בנושא חובה גדולה בוויקישיתוף חובה גדולה, באתר ITIS (באנגלית) חובה גדולה, באתר NCBI (באנגלית) חובה גדולה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובה גדולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חובה גדולה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חובה גדולה, באתר GBIF (באנגלית) ארז ארליכמן, אורחת נדירה בישראל: חובה גדולה ביקרה בגולן, באתר ynet, 28 בינואר 2008 / גדעון לב, ציפורים ממין החובה הגדולה משתמשות בצמחים לצרכים רפואיים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2022 חובה גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חובה קטנה

חובה קטנה (שם מדעי: Tetrax tetrax) היא מין עוף בינוני ממשפחת החובתיים והמין היחיד בסוג Tetrax. החובה חיה באזורים פתוחים שונים כמו ערבות, סוואנות ומדבריות, באירופה ובמערב ומרכז אסיה ולעיתים מגיעות לישראל. למרות שהיא הקטנה ממיני המשפחה באזור הפלארקטי, היא עדיין גדולה יחסית, בגודל של תרנגול, כשמשקלה עד 830 גרם, אורכה 42-45 ס"מ ומוטת כנפיה 90-110 ס"מ. הנוצות חומות והבטן לבנה אך הצוואר שחור עם פס לבן לאורכו והראש אפור. הנקבות חומות וקטנות מהזכרים, אך שני המינים שקטים מאוד. הם חיים על הקרקע ואוכלים חרקים, צמחים ומזונות שונים. באזורים הצפוניים הם מתלהקים בחורף כדי לנדוד דרומה לארצות חמות יותר. החובה מעדיפה אזורים פתוחים אך תעדיף שדות או ערבות עם עשב שופע בו ניתן יהיה להסתיר את הקנים שיבנו. החובה הקטנה נמצאת במצב קרוב לסיכון, עקב ציד בלתי חוקי וכן מאובדן מקום חיות שהכחיד אותה מקומות רבים שחיה בעבר כמו בהונגריה. מדיה וקבצים בנושא חובה קטנה בוויקישיתוף חובה קטנה, באתר ITIS (באנגלית) חובה קטנה, באתר NCBI (באנגלית) חובה קטנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חובה קטנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חובה קטנה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) חובה קטנה, באתר GBIF (באנגלית) חובה קטנה באתר הרשימה האדומה של IUCN Museum specimen