laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מסך פתח אוהל מועד

מסך פתח אוהל מועד, המופיע בתורה גם כמסך פתח האוהל, הוא מסך שנתלה בכניסה למשכן שיצרו בני ישראל במדבר ושימש להפרדה בין חצר המשכן לבין אוהל מועד. המסך היה תלוי במזרח האוהל על חמישה עמודי שיטים. את המסך נשאו בני גרשון על ידי העגלות. הציווי לעשיית המסך מופיע בתורה בספר שמות, פרק כ"ו, פסוקים ל"ו–ל"ז ועשייתו בפועל מופיעה בספר שמות, פרק ל"ו, פסוקים ל"ז–ל"ח. המסך היה עשוי מחוטי צמר- הצבועים בתכלת, ארגמן ותולעת שני- ומפשתן. חוטים אלו היו שזורים יחד כך שעל המסך היו ציורים של חיות. המסך היה מעשה רוקם, כלומר שמשני הצדדים נראתה אותה הצורה על המסך, שלא כמו הפרוכת שהייתה מעשה חושב. גודלו של המסך היה כגודל הפרוכת- 10 אמות על 10 אמות, כך שהוא כיסה את כל הפתח. את המסך תלו על גבי חמישה עמודי שיטים המצופים בזהב. עמודים אלו היו גבוהים 10 אמות, כגודל המסך, וניצבו על חמישה אדני נחושת, אדן לכל עמוד. לעמודים חיברו ווים מזהב שעליהם הונחה קורה ארוכה שעליה תלו את המסך. חצר המשכן כלי המשכן בצלאל בן אורי קרשי המשכן משמעות המסך על פי יוסף בן מתתיהו (אורכב 15.02.2016 בארכיון Wayback Machine)- מאת ד"ר אברהם-אופיר שמש. ספר במדבר, פרק ג', פסוק כ"ה. רש"י על ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק ל"ו בדיבור המתחיל "רוקם". על פי רש"י על ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק ל"א דיבור המתחיל "כרבים".
גריימס

גריימס (באנגלית: Grimes) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אישים גריימס (מוזיקאית) – שם הבמה של המוזיקאית הקנדית קלייר אליז בוצ'ר אליסון לונדגרן גריימס – משפטנית ופוליטיקאית אמריקאית לוק גריימס – שחקן אמריקאי קמרון גריימס – מתאבק מקצועני אמריקאי שניי גריימס-בוק – שחקנית קנדית מקומות גריימס (אלבמה) – עיירה באלבמה גריימס (קליפורניה) – עיירה בקליפורניה גריימס (איווה) – עיר באיווה גריימס טאונשיפ גריימס (וירג'יניה) – שטח גלילי בווירג'יניה גריימס קאונטי (טקסס) – מחוז בטקסס גריימס קריק – נהר באיידהו
קרלטון

האם התכוונתם ל... גני קרלטון – אתר מורשת עולמית השוכן בקצה הצפון-מזרחי של רובע העסקים המרכזי בפרבר קרלטון, מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה מלון קרלטון תל אביב – מלון בתל אביב מלון קרלטון (קאן) – מלון יוקרה בן 338 חדרים שנבנה בקאן ב-1909 אישים ססילי קרלטון – קופצת למים מגובה רב אמריקאית, אלופת העולם הראשונה ממקפצה של-20 מטר מכוניות ווקסהול קרלטון – מכונית סלון שיוצרה על ידי ווקסהול מוטורס בין השנים 1978–1994
קיצ'ן

קיצ'ן (באנגלית: Kitchen) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו מטבח. האם התכוונתם ל... דרווין קיצ'ן – כדורסלן אמריקאי מייקל קיצ'ן – שחקן ומפיק טלוויזיה אנגלי קנת' קיצ'ן – חוקר המקרא והמזרח הקדום
בלייזר

האם התכוונתם ל... בלייזר (לבוש) – פריט לבוש עליון בלייזר (מגזין) – מגזין ישראלי בלייזר - כינוי לסוג של שריון ריאקטיבי לטנק אישים עוז בלייזר (יליד 1992) – כדורסלן ישראלי "הבלייזר הכחול" – כינויו של המתאבק הקנדי אואן הארט (1965–1999) אחר פורטלנד טרייל בלייזרס – קבוצת כדורסל מהעיר פורטלנד שבאורגון, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA שברולט בלייזר (פירושונים) – דגמי מכוניות אחדים מתוצרת שברולט בלאזר (Blazar; קוואזר בלבה של גלקסיה אליפטית שפניה מופנות אל כדור הארץ, כך שסילון הקרינה שנפלט מהקוואזר מכוון אל כדור הארץ)
זנבתנאים

זנבתנאים (שם מדעי: Orectolobiformes) היא סדרת דגי סחוס מעל-סדרת דמויי כריש שחיים בעיקר באוקיינוסים טרופיים והם בעלי זנבות גדולים שהקנו להם את שמם. לזנבתנאים לרוב עור קשיח בולט, שני סנפירי גב ללא קוצים בקצה, חריצי זימים קטנים ופה רחב שקרוב לעיניים. רובם משוטטים בקרקעית וניזונים ממינים קטנים יותר כסרטנים, רכיכות ודגים. אחרים משייטים ברחבי האוקיינוסים ושולים טרף קטן המסננות שבפיהם. חלקם הם גם טורפים אורבים הממתינים לטרף ואז בולעים אותו, אך באופן כללי הם נוטים שלא לנוע מהר כמו שאר הכרישים. חלק מבני הסדרה הם מטילי ביצים, בדרך כלל במים רדודים וחלקם משריצי ולדות. הגדול שבבני סדרה זו הוא הדג הגדול ביותר בעולם - כריש לווייתני (Rhincodon Typus) שאורכו עד 12.5 מטר ומשקלו 20 טון. בסדרה שבע משפחות: כרישים עיוורים (Brachaeluridae) - ובו סוג יחיד כריש עיוור (Brachaelurus) מפרקתניים (Ginglymostomatidae) - ובו שלושה סוגים: מפרקתן (Ginglymostoma) ושני מינים יחידים בסוגם: זנבתן חלודי (Nebrius ferrugineus) ומפרקתן קצר זנב (Pseudoginglymostoma brevicaudatum) כרישי במבוק (Hemiscylliidae) - ובו שני סוגים: כריש במבוק (Chiloscyllium) וכריש במבוק מנומר (Hemiscyllium) כרישטיחיים או זנבתניים (Orectolobidae) - ובו שלושה סוגים: כרישטיח (Orectolobus) ושני מינים יחידים בסוגם: כרישטיח ארך אף (Eucrossorhinus dasypogon) וכרישטיח קובלר (Sutorectus tentaculatus) כרישי צווארון (Parascylliidae) - ובו שני סוגים: כריש צווארון (Parascyllium) וכריש אוכף (Cirrhoscyllium) כריש לווייתניים (Rhincodontidae) - ובו סוג ומין יחיד - כריש לווייתני (Rhincodon typus) זנבתניים מנומרים (Stegostomatidae) - ובו סוג ומין יחיד - זנבתן מנומר (Stegostoma fasciatum) מדיה וקבצים בנושא זנבתנאים בוויקישיתוף זנבתנאים, באתר ITIS (באנגלית) זנבתנאים, באתר NCBI (באנגלית) זנבתנאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זנבתנאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנבתנאים, באתר GBIF (באנגלית) זנבתנאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוסף סקוביץ

רבי יוסף ב"ר רפאל סקוביץ (בכתיב יידי: סאַקאָוויץ; כונה: ר' יוֹסֶלֶ'ה מורה-הוראה; ה'תקע"ה, 1815 – א' בתמוז ה'תר"ן, 19 ביוני 1890) היה דיין ומו"צ בווילנה, מחבר הגהות "פורת יוסף" על התלמוד הבבלי שנדפסו בש"ס וילנא. רבי יוסף ב"ר רפאל שימש כראש המו"צים בווילנה במשך עשרות שנים, משנת ה'תר"ה (1845) ועד לפטירתו, כשבהמשך הצטרף אליו ידידו הצעיר ממנו, רבי בצלאל הכהן. הם גם היו חברים לבית הדין הווילנאי כשלצידם הדיין השלישי, הרב אליהו אליעזר גרודזינסקי, ומאוחר יותר, רבי שלמה הכהן. ביחד עם ידידו, חתם על הקונטרס "הוראת היתר" שבו הכשירו את אתרוגי קורפו בעת הפולמוס עליהם בשנות ה-70 של המאה ה-19; נתנו הסכמה לספרו של רבי ישראל מאיר הכהן, "חפץ חיים"; ואסרו את השימוש בספר "סדרי טהרות" של האדמו"ר רבי גרשון חנוך הניך ליינר מראדזין. בהמשך השנים, הוא נתן הסכמה לספרו ההלכתי של החפץ חיים, "משנה ברורה", יחד עם רבי שלמה הכהן. הוא כיהן כרבו של בית המדרש של הגר"א בווילנה, והיה מכונה "זקן ההוראה". נהג להתהלך עטור בטלית ובתפילין לאורך כל היום, גם בלכתו ברחוב. חתנו היה הרב אפרים זלמן סלוצקי שהתמנה לאחר פטירתו בשנת ה'תר"ן לשמש במקומו כמורה ההוראה בווילנה. משה מאיר ישר, תמונת הרב יוסף סקוביץ, דאס לעבען און שאפען פון חפץ חיים, א, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) הלל נח מגיד שטיינשניידר, עיר ווילנא - חלק ראשון, וילנה תר"ס, עמ' 72–73, באתר היברובוקס דב ליפץ ונתן גורן, סקוביץ, ר' יוסף ב"ר רפאל, יהדות ליטא - ג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1273 כתביו דף ראשון של חידושי "פורת יוסף" למסכת גיטין, בתוך ש"ס וילנא, באתר היברובוקס יוסף ב"ר רפאל הכהן, בצלאל הכהן, הוראת היתר: בדבר אתרוגי קורפו בשנה זו (לפ"ג להורת כהלכה)‏, וילנה: ש"י פין, ה'תרל"ו-1875, באתר היברובוקס יוסף ב"ר רפאל הכהן, בצלאל הכהן, דברי מלואים: להחוברת הוראת היתר על אתרוגי קורפו... המכונה בשם "דעת קדושים", וילנה: ש"י פין, ה'תרל"ז-1876, באתר היברובוקס במקור אחד: ה'תקע"ט, אך היה הפרש גילאים של חמש שנים בינו לידידו הרב בצלאל הכהן ולכן המקורות המציינים את תקע"ה כשנת הלידה סבירים יותר. הלל נח מגיד שטיינשניידר, עיר ווילנא - חלק ראשון, וילנה תר"ס, עמ' 73, באתר היברובוקס.
רודולף פון ברודרמן

רודולף ניקולאס ריטר פון ברודרמן (בגרמנית: Rudolf Nikolaus Ritter von Brudermann;‏ 9 בינואר 1851 – 21 בינואר 1941) היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הארמייה השלישית בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה בקרב גליציה. פון ברודרמן נולד לרודולף וגיזלה פון ברודרמן. בשנת 1865 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובשנת 1869 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי. פון ברודרמן מילא תפקידי מטה שונים, וכן התקדם בסולם הפיקוד בחיל הפרשים, כולל פיקוד על דיוויזיית הפרשים ה-7, ובשנת 1912 מונה למפקח הכללי של חיל הפרשים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבל פון ברודרמן את הפיקוד על הארמייה השלישית, ופיקד עליה בקרב גליציה. לאחר כישלונו בקרב התפטר פון ברודרמן מתפקידו ב-24 בנובמבר 1914, ומסר את הפיקוד על הארמייה לגנרל סבטוזר בורוייביץ'. לאחר המלחמה היה פעיל מאוד באגודת ותיקי המלחמה עד מותו ב-21 בינואר 1941 בקלטנלוטגבן, אוסטריה, שהייתה חלק מגרמניה הנאצית. בשנת 1878 התחתן עם מריה אלבינה יורגן, אך לא היו להם ילדים. שניים מאחיו היו גם הם מפקדים בולטים בצבא האוסטרו-הונגרי. קרב גליציה מדיה וקבצים בנושא רודולף פון ברודרמן בוויקישיתוף Biography באנגלית
משה שורין

הרב משה שורין (מישורית; א' באב ה'תר"ן, 18 ביולי 1890 - ז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. נולד בטורצ'ין שבפלך ווהלין שבאימפריה הרוסית לטובה ברכה ולרב יוסף אריה שורין. למד בישיבות ליטא: אצל רבי חיים סולובייצ'יק בבריסק, בישיבת מיר ובישיבת נובהרדוק. בגיל 21 נישא לרות דווידוביץ, בתו של הרב משה אהרן דוידוביץ מריטובה. לזוג נולדו שישה ילדים. אחרי נישואיו למד הוראה ונסמך לרבנות בידי רבני קובנה וסלובודקה: רבי אברהם דובער כהנא שפירא, רבי משה מרדכי אפשטיין, ורבי ברוך דב ליבוביץ שכיהן אז בראשות ישיבת כנסת בית יצחק בסלובודקה. הוא קיבל משרת רבנות ראשונה בעיירה נאווראן, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר אל ריטובה להתגורר סמוך לחותנו, והקים בה ישיבה שבראשה עמד במשך 12 שנים. ב-1928 היגר זמנית לארצות הברית כשהוא משאיר בינתיים בליטא את כל משפחתו. הוא התקבל כרב בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס וכיהן במשרה זו שבע שנים. במהלכן השלים את השכלתו הכללית, עבר את בחינות הבגרות ולמד שנתיים באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו באוניברסיטה העביר בהתנדבות הרצאות שבועיות על ענייני פרשיות השבוע לסטודנטים יהודים שרצו בכך. לאחר שבע שנים (1935) עבר לניו יורק כשקיבל משרת רבנות בבית הכנסת "עין יעקב" ברובע הברונקס. באותה שנה, עלה לארץ ישראל והביא אליו את משפחתו מליטא, הם התיישבו בירושלים, ולאחר זמן מה עקרו לפתח תקווה בה קיבל משרת ניהול בישיבה המקומית. ב-1937 חזר לארצות הברית ומשפחתו הצטרפה אליו כעבור שנתיים ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בסוף ימיו כיהן כרב בית הכנסת של אנשי סלוצק בניו יורק, עד לפטירתו בז' בתשרי ה'תש"ב, 28 בספטמבר 1941. ילדיו: הרב אהרן בן ציון שורין - רב בארצות הברית וסופר הרב ישראל שורין - רב בברוקלין, ניו יורק, ומשנת 1983 ועד פטירתו ב-2007 רב קהילת מגן אברהם באפרת. חתנו של הרב יעקב קמינצקי. מחבר סדרת הספרים "מורי האומה" (1961–1995) וספר "מִנְחַת יִשְׂרָאֵל" (2004). בנו הוא הזמר דב שורין (אנ') המזוהה עם הימין הקיצוני בישראל הרב צבי זאב שורין - רב בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי חביבה צוויק, אשת הרב יהודה צוויק, ר"מ במתיבתא תפארת ירושלים חסידה ברקוביץ, אשת הרב מרדכי ברקוביץ, רב בפאר ראקוויי, ניו יורק אלה סולובייצ'יק, אשת הרב אהרן סולובייצ'יק דנה פייקס, אשתו של הרב דניאל פייקס, מנהל ישיבה במחוז הדסון, ניו ג'רזי דוד תדהר (עורך), "הרב משה שורין (מישורית)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3475 כרטיס הקבר של משה שורין, באתר הר הזיתים בנו של רבי אברהם אבלי קרניץ מוואז'אן, מחבר הפירוש "אהבת איתן" על המשנה. Memorial book: the Ritavas Community (Pages 90-114), www.jewishgen.org נלקח מלשון הפסוק בספר שמואל (שמואל א, ב, כט) לָ֣מָּה תִבְעֲט֗וּ בְּזִבְחִי֙ וּבְמִנְחָתִ֔י אֲשֶׁ֥ר צִוִּ֖יתִי מָע֑וֹן וַתְּכַבֵּ֤ד אֶת־בָּנֶ֙יךָ֙ מִמֶּ֔נִּי לְהַבְרִיאֲכֶ֗ם מֵרֵאשִׁ֛ית כׇּל־מִנְחַ֥ת יִשְׂרָאֵ֖ל לְעַמִּֽי
Bidi Bidi Bom Bom

Bidi Bidi Bom Bom (בעברית: בידי בידי בום בום) הוא שירה של זמרת הפופ האמריקאית סלינה, אשר יצא לאור ב-13 באוגוסט 1994. השיר נכתב בספרדית ויצא כסינגל השני באלבום Amor Prohibido (מילולית: אהבה אסורה). שם השיר הוא צירוף מילים אונומטופי המרמז על פעימות הלב המואצות שחש אדם כשהוא נמצא ליד מושא אהבתו. "Bidi Bidi Bom Bom" נכתב על ידי סלינה, אחיה, מפיק המוזיקה אברהם אייזק קינטנייה (אנ') וזמר הליווי שלה פיט אסטודיל (אנ'). השיר הוא שיר קומביה מקסיקני עם השפעות רוק ספרדי ומקסיקני. השיר שימש במקור לבדיקות קול במהלך החזרות של הלהקה. לאחר מכן הפך להקלטה קצרה של סלינה על דג עליז ששוחה בחופשיות באוקיינוס. בהמשך שינה את ייעודו. הווידאו קליפ הרשמי עוסק באהבה בין אישה היספנית לגבר לבן אמריקאי. הוא זכה לשבחים על מגוון הצלילים המוזיקליים ועל השפעותיו על המאזינים. השיר הגיע למקום הראשון בבילבורד האמריקאי בקטגוריית השירים הלטינים. הוא נשאר שם במשך ארבעה שבועות רצופים והיה לסינגל השני של הזמרת אשר הגיע למקום הראשון בטבלה. לפי המוזיקולוג איאן סטיבנס השיר אף סימן את פריצת הפופ הלטיני. השיר נחשב לאחד החיבורים המוצלחים ביותר של סלינה, אחת ההקלטות הפופולריות ביותר שלה, והוא נחשב לאחד משיריה הבולטים. בעת ההיא סלינה החלה לצבור פופולריות ודירוג גבוהה בטבלאות המוזיקה הלטינית והוא תרם משמעותית להצלחתה המסחרית. הוא דורג במקום ה-54 ברשימת השירים הטובים ביותר בטקסס בכל הזמנים. הקלטת השיר בעת הופעתה באצטדיון אסטרודום שביוסטון, טקסס, נחשב לאחד מנקודות השיא בקריירה של סלינה. לאחר שסלינה נורתה למוות בשנת 1995, שם השיר הפך לביטוי כדי לתאר ההערצה לזמרת. מאז מוזיקאים רבים ביצעו את השיר כמחווה לזמרת, בהם: ג'ניפר לופז וסלינה גומז. מידע על היצירה "Bidi Bidi Bom Bom" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Bidi Bidi Bom Bom" באתר יוטיוב כתבה על סרטון השיר טחאנו • דאנס-פופ • רגאיי-פופ • קומביה מקסיקני Selena - Bidi Bidi Bom Bom, Discogs (באנגלית) Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
גביע הליגה הפורטוגלית

גביע הליגה הפורטוגלית (בפורטוגזית: Taça da Liga) הוא מפעל כדורגל פורטוגלי בשיטת גביע, שנוסד בשנת 2007 ומנוהל על ידי הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני. במפעל משתתפות כל קבוצות הליגה הבכירה וליגת המשנה, למעט קבוצות הבת של מועדוני הליגה הבכירה המשחקות בליגת המשנה ולא מורשות להשתתף במפעל. מחזיקת הגביע הנוכחי (2024) היא ספורטינג בראגה אשר גברה בגמר על אשטוריל 4–5 בפנדלים לאחר תיקו 1-1. מפעל גביע הליגה הפורטוגלית נחנך רשמית ב-28 בנובמבר 2006, בישיבה של חברות הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני בפורטו, בעקבות הצעה משותפת של קבוצות ספורטינג ליסבון ובואבישטה. נותנת החסות הראשונה למפעל הייתה קרלסברג, והמפעל נשא את שם החברה בשלוש עונותיו הראשונות. החל מעונת 2015/2016, נותנת החסות למפעל היא חברת CTT, והוא קרוי על שמה. באופן מסורתי, נוטות משתתפות המפעל לשתף בו בעיקר שחקנים צעירים ומחליפים. הזוכה הראשונה בתואר הייתה קבוצת ויטוריה סטובאל, שגברה במשחק הגמר בדו-קרב פנדלים על ספורטינג ליסבון בתוצאה 3-2, לאחר שוויון 0-0 בסיום הארכה. מאראט איזמאילוב החמיץ את הפנדל המכריע של ספורטינג. מאז ייסוד המפעל השתנתה השיטה מספר פעמים, השיטה הנוכחית נכנסה לשימוש בעונת 2015/2016, והיא כוללת בסך הכל חמישה סיבובים, לפי החלוקה הבאה: סיבוב ראשון: בסיבוב זה מתחרות קבוצות ליגת המשנה, לא כולל קבוצות הבת של מועדוני הליגה הבכירה. ההכרעה בשלב זה היא במשחק בודד לפי הגרלה. סיבוב שני: אל עשר העולות מהסיבוב הראשון, מצטרפות הקבוצות שדורגו במקומות 5-16 בליגה הבכירה בעונה החולפת, ושתי הקבוצות שעלו בסיום העונה החולפת לליגה הבכירה. שיטת המשחק, בדומה לסיבוב הקודם, היא הכרעה במשחק בודד לפי הגרלה. סיבוב שלישי: אל 12 הקבוצות שהעפילו מהסיבוב השני, מצטרפות הקבוצות שדורגו במקומות 1-4 בליגה הבכירה בעונה החולפת. 16 הקבוצות מחולקות לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. שלב הבתים מוכרע בסיבוב אחד, כך שכל קבוצה משחקת שלושה משחקים, מתוכם אחד לפחות הוא משחק ביתי. בסיום משחקי הבתים, מעפילות הקבוצות המסיימות בראש כל בית לשלב הבא. במידה וישנו שוויון בניקוד בראש הבית, תעפיל הקבוצה הבכירה לפי הקריטריונים הבאים: הקבוצה בעלת פער השערים העדיף הקבוצה בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר ממוצע הגילאים הנמוך ביותר של כל שחקני הקבוצה ששותפו בשלב הבתים חצי גמר: העולות משלב הבתים מוגרלות לשני מפגשי חצי הגמר, המוכרעים במשחק בודד. גמר: המנצחות במשחקי חצי הגמר נפגשות למשחק בודד במגרש נייטרלי. אתר האינטרנט הרשמי של גביע הליגה הפורטוגלית
חנקה ויינברג-חרותי

חנקה (חנה) ויינברג–חרותי (23 בספטמבר 1909, לודז' — 1 במרץ 1961, קיבוץ מרחביה) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת פולין, הרופאה הראשונה בקיבוץ הארצי וממקימי ענף רפואת הילדים בארץ ישראל. נולדה בלודז' כבתם הצעירה של מלכה וחנוך ויינברג. ב-1925 החליטו הוריה לעלות לארץ ישראל, הם התגוררו בתל אביב, חנקה למדה בגימנסיה הרצליה ובמקביל הצטרפה לתנועת הנוער קבוצת החוגים, שם הפכה למדריכה ובמקביל התנדבה ללמד קריאה וכתיבה נערות מעולי תימן. חיים גמזו שלמד אתה בגימנסיה היה מאוהב בה ושלח לה מכתבי אהבה רבים. ב-1928, עם סיום לימודיה בגימנסיה נסעה לחיפה, אל גרעין השומר הצעיר "הרצליה" בבת גלים, שם פגשה לראשונה את מי שהפך מאוחר יותר לבעלה, יצחק חרותי, ממנהיגי ויוזמי תנועת הנוער. בהמלצתו של משה שרת נשלחה ויינברג לעדן ב-1929. שם שהתה כשנה וחצי ולימדה נערות בבית ספר שהוקם על ידי התנועה הציונית. ב-1931 נסעה לווינה במטרה ללמוד פסיכולוגיה ואחרי שנה החליטה לשנות כיוון ועברה לבזל ללמוד רפואה, לימודים אותם סיימה ב-1939 כולל התמחות ברפואת ילדים. ויינברג חזרה לארץ ישראל, לקיבוץ מרחביה אותו הקים גרעין השומר הצעיר שישב בחיפה ושם נישאה ליצחק חרותי. עם הגעתו לנהל את מחלקת הילדים בבית החולים בעין חרוד הזמין ד"ר אריך נסאו את ויינברג-חרותי לעבוד במחלקה. ויינברג הצליחה לחרוג מן המקובל באותם ימים ולהוכיח כי " ניתן להיות רופא בבית החולים ובו בזמן חבר קבוץ נאמן". הדבר לא היה פשוט, שכן כלל ברזל היה נהוג בקבוצי השומר הצעיר : "כל חבר חייב בעבודת כפיים לבנות את הקיבוץ ולעבוד במסגרתו. אין לפרוץ את המסגרת או לחרוג מן המקובל!", אך ויינברג העזה לפרוץ את המסגרת והוכיחה שאפשרי שילוב מוצלח בין שני יעדיה : רופאה בבית חולים וחברת קבוץ נאמנה. כרופאה במחלקה, הנהיגה חרותי מספר שינויים במחלקת הילדים וכן ביישובי האזור: הורחבו שעות הביקור של הורי הילדים המאושפזים והתאפשר להורים לסעוד את ילדם המאושפז. צומצם מנהג הבידוד של ילדים חולים, מנהג שנועד למנוע הפצת מחלות. הופסק הבידוד של ילדים שחלו במחלות ילדים (כמו חזרת, אדמת, שעלת, אבעבועות רוח) מתוך הבנה שהמחלות תגענה בכל מקרה ועדיף שיחלו בהן בגיל צעיר. צומצם השימוש בכילות בעיקר בחודשי הקיץ, כי מחקר שעשתה חרותי העלה שלתינוקות הישנים מתחת לכילה חם יותר מאשר לתינוקות שישנים באוויר הצח וחום זה פוגע בהתפתחותם. בעקבות מחקרה אצל ילדי קיבוצי עמק בית שאן יצאה הוראה לתת לילדים שתייה ללא הגבלה (בניגוד לכמויות המדודות שהיו נהוגות עד אז). בשנים 1948–1951 היה יצחק חרותי שליח התנועה הקיבוצית בצפון אמריקה וחרותי נלוותה אליו. אחרי חזרתה לישראל חזרה לעבוד בבית החולים וניהלה את מבצע החיסון נגד שיתוק ילדים במגזר הערבי. נפטרה ב-1961 לאחר מחלה קצרה, בגיל 51, ונקברה בבית העלמין של קיבוץ מרחביה. הותירה בעל ושתי בנות. צפורה שחורי-רובין, "ד"ר חנקה ויינברג–חרותי: רופאת הילדים ממרחביה – רופאה חברת–קיבוץ ראשונה בקיבוץ הארצי", הרפואה 154, 7 (יולי 2015), 460–463 (תקציר) נדב מן, מסע לעבר: מגרמניה לא"י דרך התמונות - פרק ד', באתר ynet, 2 ביולי 2010 (תמונתה) חנקה ד"ר חרותי-וינברג, דבר, מודעת אבל, 9 במרץ 1961. חנקה חרותי, דבר, מודעת אבל, 9 במרץ 1961.
אלווס

אַלְוֶוס או אֶלְוֶוס (בפורטוגזית: Alves; באנגלית: Elwes) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אפונסו אלווס – כדורגלן ברזילאי המשחק בקטאר דניאל אלבס דה סילבה - כדורגלן ברזילאי קרי אלווס – שחקן אנגלי רודריגס אלווס – פוליטיקאי ברזילאי, כיהן כנשיא המדינה
נסאר

נסאר (בערבית نصار) הוא שם משפחה ערבי שפירושו "עוזר", "מגן" או "ניצחון". האם התכוונתם ל... ואאל נסאר – פעיל טרור פלסטיני לונא אבו נסאר – זמרת-יוצרת וגיטריסטית ערביה ישראלית השרה בעברית ובערבית סילביה נסאר – עיתונאית אמריקאית, ילידת גרמניה ממוצא אוזבקי. בתו של רוזי נסאר סיראז' נסאר – כדורגלן ערבי-ישראלי עזמי נסאר – כדורגלן ומאמן כדורגל ערבי־ישראלי פואד נסאר – איש ציבור פלסטיני פוראת נסאר – עיתונאי ערבי-ישראלי רוזי נסאר (אנ') – לאומן אוזבקי ששירת במשך שנים כסוכן CIA לארי נסאר (אנ') – רופא ממוצא לבנוני של נבחרת ארצות הברית בהתעמלות, שתקף מינית ואנס יותר מ-70 בנות בקריירה שלו נאסר
גאי

האם התכוונתם ל... ג'יימס גאי – שחיין בריטי סטרונג גאי – דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס פיליפ לנגסטף אורד גאי – ארכאולוג בריטי שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט, ולאחר קום המדינה גיא
הדרך הברוכה

הדרך הברוכה הוא אלבומו השמיני של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור באפריל 1987. האלבום הורכב חציו ממחרוזות של שירים מוכרים, וחציו משירים מקוריים שהולחנו כולם בידי משה נגר. זהו אלבומו השני של ארגוב בסגנון זמר עברי לאחר שהתקליטון הראשון היה אף הוא באותו סגנון. אלבום זה הוא אלבומו האחרון של ארגוב ובו ניכרת ירידה דרסטית באיכות קולו כתוצאה משימוש בסמים. ארגוב ניסה למנוע מהמפיק ניסים בן חיים את הוצאת האלבום על ידי צו בית משפט אך ללא הצלחה. מספר המעבד אריה ברקוביץ’. “הקלטנו את זוהר על הקונסולה בחדר הבקרה, בתור ‘גייד’ (הקלטת ביניים), במחשבה שבשלב יותר מאוחר נקליט אותו מול המיקרופון בתוך האולפן. לזה לא הגענו. זוהר מת”. זהו אלבומו היחיד של ארגוב אשר לא יצא על גבי תקליט ויניל. את השיר אל נבקש חיברה תמי לוי. מעבדים: חיים חדד, אריה ברקוביץ'. הוקלט באולפני "קיסר" ו"גל קול", תל אביב. טכנאי הקלטה: מעיין, יהודה קיסר, ישי בן צור, יורם לב. גיטרה בס: יוסי מנחם, אריה ברקוביץ'. תופים: איקי לוי, רוני בוני. כלי הקשה: יורם לב. גיטרות ובוזוקי: חיים רומנו. גיטרה מזרחית: יהודה קיסר. קלידים: חיים חדד, אריה ברקוביץ'. יעקב בר-און, ‏"התכוונו להקליט את 'יש דברים נסתרים' שוב, אבל אז זוהר מת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2018 יעקב בר-און, ‏"התכוונו להקליט את 'יש דברים נסתרים' שוב, אבל אז זוהר מת", באתר מעריב אונליין, 21 במאי 2018
גיא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גיא – שטח צר וארוך (ערוץ, אפיק) הנמצא בין שלוחות הר גיא בן הינום אישים יורי גיא-רון – עורך דין ישראלי כרמית גיא – עורכת ושדרנית רדיו וטלוויזיה, עיתונאית, סופרת ומתרגמת ישראלית ריקי גיא-קירשנבאום – זמרת אופרה ישראלית גאי אישים ששמם הפרטי הוא גיא
הלברטל

הלברטל הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... דב הלברטל – פובליציסט ומשפטן ישראלי מיכאל הלברטל – רופא ישראלי משה הלברטל – משפטן ופילוסוף ישראלי
רקוויאם (ברוקנר)

הרקוויאם ברה מינור של ברוקנר (WAB 39) היא יצירה פרי עטו של המלחין האוסטרי אנטון ברוקנר לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה, שהולחנה בשנת 1848 היא אחת היצירות המוקדמות ביותר של המלחין, וככל הנראה הניסיון המוקדם ביותר שלו לכתוב יצירה תזמורתית גדולה. היצירה לא זכתה מעולם להצלחה גדולה והיא נחשבת לאחת היצירות הנשכחות של ברוקנר ולהלחנה נשכחת של הרקוויאם. בשנת 1848 היה ברוקנר תלמיד מוזיקה ונגן עוגב לעת מצוא במנזר סנט פלוריאן. באותה השנה נפטר חברו הקרוב פרנץ זיילר, ובצוואתו הוריש לברוקנר פסנתר מסוג בזנדורפר. ברוקנר הלחין רקוויאם לזכרו של זיילר, שבוצע לראשונה ביום השנה לפטירתו, ב-15 בספטמבר 1849, במנזר סנט פלוריאן. הייתה זו אחת היצירות המוקדמות ביותר של ברוקנר בן ה-24, וככל הידוע, היצירה התזמורתית הגדולה הראשונה שלו. היצירה לא זכתה להצלחה גדולה, וגם לאחר פרסומו של ברוקנר, כמה עשרות שנים לאחר מכן, היא לא נחשבה לאחת מיצירותיו החשובות. עד היום היצירה לא מבוצעת תכופות באולמות הקונצרטים ולא זכתה למספר הקלטות מרשים. עם זאת, ביצירה ניכרות יכולת שליטה בתזמורת ובשלות מוזיקלית מרשימה. ברוקנר עצמו, שהיה בעל ביקורת עצמית מפותחת, התייחס ליצירה זו שנים לאחר מכן במילים: "לא רע!". היצירה כתובה בסגנון של "קלציזם וינאי" וניכרות בו השפעות של כרוביני ובעיקר של מוצרט. זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-35 דקות. הרכב היצירה הוא ארבעה סולנים (סופרן, אלט, טנור ובס), מקהלה מעורבת של ארבע קולות ותזמורת הכוללת: 3 טרומבונים, קרן אחת, סקיצת כלי קשת ועוגב. Introitus: Requiem aeternam Sequenz: Dies irae Offertorium Domine Jesu Christe Hostias et preces Quam olim Abrahae Sanctus Benedictus Agnus Dei Communio Requiem aeternam Cum sanctis tuis
ל'הומניטה

לימניטה (בצרפתית: L'Humanité, מילולית: "האנושות") הוא עיתון צרפתי, לשעבר ביטאון המפלגה הקומוניסטית של צרפת ומאז 2001 עיתון עצמאי, אם כי מקיים זיקה למפלגות השמאל בצרפת. ססמת העיתון היא "בעולם אידיאלי לא היה צורך שעיתון זה יתקיים". העיתון נוסד בשנת 1904 (עוד לפני הקמת המפלגה הקומוניסטית) על ידי ז'אן ז'ורס, מנהיג "הפלג הצרפתי של אינטרנציונל העובדים" (SFIO). ז'ורס שימש כעורכו הראשי של העיתון עד 1914. עם הקמת המפלגה הקומוניסטית ב-1920 הפך העיתון לאחד מנכסיה. העיתון השתייך למפלגה ולקואופרטיב עובדיו והוחזק על ידי מימון של המפלגה, כולל מימון מברית המועצות ודמי מנוי. ב-1930 הצטרף לואי אראגון לעיתון ככתב המדור "חדשות בקצרה" וב-1953 החל לערוך את המוסף הספרותי רב ההשפעה של העיתון, Les Lettres françaises, אותו ערך עד 1970. בתקופה שלפני כיבוש צרפת על ידי הנאצים זכה העיתון לפופולריות ונאסר להופעה על ידי השלטונות מיד לאחר הכיבוש. ב-27 באוגוסט 1939 ממשלת דאלאדיה אסרה על פרסום העיתון, לאחר שזה תמך בהסכם בין גרמניה הנאצית לברית המועצות. החל מאוקטובר אותה שנה העיתון הופץ במחתרת. בסך הכל הופיעו יותר מ-300 גליונות בשנות המחתרת. מיד לאחר השחרור זכתה המפלגה הקומוניסטית לפופולריות גואה בציבוריות הצרפתית כגורם המאורגן הגדול ביותר ברזיסטאנס. כתוצאה מכך זכה גם העיתון למעמד ציבורי נכבד בין סוף שנות הארבעים לאמצע שנות השישים ותפוצת שיא של כ-500,000 עותקים ומנויים. תפוצת העיתון הצטמצמה בעקביות, בד בבד עם ירידת התמיכה בקומוניזם בצרפת. נפילת ברית המועצות הובילה להפסקת התמיכה הסובייטית בעיתון ולמשבר בן עשור, בו שרד אך בקושי. ב-2001 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים בראשות ערוץ הטלוויזיה הפרטי TF1 ‏20 אחוז מהעיתון, במטרה "לשמר את הגיוון התקשורתי", למרות שלא אחזו בדעות שמאליות במיוחד. המפלגה הסכימה לרכישה, כצעד נואש להצלתו. אחד מהאירועים הנחשבים המשלבים אמנות, מוזיקה ומאחה פוליטית הוא "פסטיבל האנושות" (או "פסטיבל [העיתון] ל'הומניטה", Fête de l'Humanité) שאורגן לראשונה על ידי המפלגה ב-1930 לטובת גיוס כספים לביטאונה. מאז 1960 מתקיים הפסטיבל בכל שנה בהשתתפות טובי האמנים ותוך הפגנת עמדות פוליטיות כגון תמיכה במהגרים ופליטים, גינוי דרום אפריקה, פעילות נגד הגלובליזציה, תמיכה בפלסטינים ועוד. על אף שהפסטיבל מזוהה באופן מוחלט וחד משמעי עם המפלגה הקומוניסטית, הוא מושך קהלים רחבים, רובם צעירים המזוהים עם השמאל הרדיקלי, אך חלקם חובבי מוזיקה ופסטיבלים שאינם מזדהים בהכרח עם כל המסרים הפוליטיים. מדיה וקבצים בנושא ל'הומניטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ל'הומניטה (בצרפתית) ל'הומניטה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ל'הומניטה, ערוץ באתר Twitch.tv על העיתון באתר marxists.org העיתונות בצרפת, BBC, ‏11 בנובמבר 2006 אתר העיתון באנגלית "Our Goal", תרגום לאנגלית של מאמר המערכת הראשון של ז'אן ז'ורס ובו ה"אני מאמין" של העיתון סריקת העיתון בשנים 1904-1948, באתר הספרייה הלאומית הצרפתית. ל'הומניטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רשימת כל האמנים שהופיעו בפסטיבל לאורך השנים