laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רומא (לסוטו)

רומא (בלועזית: Roma) היא עיירה במחוז מסרו בלסוטו. נכון לשנת 2005, בעיירה מתגוררים 11,612 תושבים. בעיירה וסביבתה נמצאים טביעות רגליים של דינוזאורים. העיירה נוסדה בשנת 1862 על ידי מיסיונרים קתולים שהגיעו מרומא, בירת מדינת האפיפיור (לאחר איחוד איטליה הפכה לחלק מאיטליה). האזור היה מיושב על ידי בושמנים. חיל השלום הפעיל בסביבה תוכנית אימונים, והר בסביבה עדיין מכונה על שמו. העיירה ממוקמת בגובה של כ־1,610 מטרים מעל פני הים, כ־15 קילומטרים מדרום־מזרח לפרוורי מסרו, בירת המדינה. רומא ממוקמת בעמק המוקף במצוקים ובהרים המורכבים מבזלת ומאבן חול. ברומא נמצאת האוניברסיטה הלאומית של לסוטו (אנ'). בנוסף, בעיירה נמצאים מספר בתי ספר, שלושה מהם בתי ספר תיכוניים. בעיר ממוקם בית חולים אשר נפתח בשנת 1937 ומשרת כ־5% מאוכלוסיית המדינה. מדיה וקבצים בנושא רומא בוויקישיתוף GTOPO30 via GeoNames. Retrieved 2010-09-16. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוקי המשחק

האם התכוונתם ל... חוקי המשחק (סרט, 1939) – סרט צרפתי משנת 1939 בבימויו של ז'אן רנואר חוקי המשחק (סרט, 2012) – סרט טלוויזיוני אמריקאי משנת 2012 חוקי המשחק (סדרת טלוויזיה) – קומדיית מצבים אמריקאית משנת 2007
אליפות ברית המועצות בשחמט 1927

אליפות ברית המועצות בשחמט 1927 הייתה תחרות שחמט שנערכה בין 26 בספטמבר ל-25 באוקטובר במוסקבה שבברית המועצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה והשתתפו בה 21 שחמטאים. המנצחים בתחרות היו פדור בוגאטירצ'וק ופטר רומנובסקי. אחד המשתתפים הבולטים בתחרות היה מיכאל בוטביניק, שהגיע למקום השישי בהיותו בן 16 בלבד. Cafferty, Bernard, The Soviet Championships, ‏2016 (באנגלית) Soviet chess, 1917-1991 (באנגלית)
קלאץ' (ספורט)

קלאץ' (באנגלית: Clutch או Clutch performance) הוא מונח בספורט ובפסיכולוגיה של הספורט, המשמש לתאר את הרגעים המכריעים בתחרות, שבהם נמצא הספורטאי תחת לחץ רב. קלאץ' הוא מונח המשמש לתיאור היכולת של שחקן או קבוצה לנפק הופעה טובה תחת לחץ, במיוחד ברגעי הסיום של המשחק או התחרות. זו איכות שלא תמיד ניתנת למדידה לפי הסטטיסטיקה היבשה, ושחקני הקלאץ' הם אלה שמספקים את הנדרש מהם גם כאשר הלחץ עליהם גבוה. שחקן שהוא "שחקן קלאץ'" לא חייב להיות שחקן שתמיד במיטבו, אלא שחקן שיש לו את היכולת לבצע את המיטב בזמני ההכרעה. לדוגמה, שחקן כדורסל עלול להחמיץ מספר זריקות במהלך המשחק, אבל אם הוא קולע זריקה מנצחת במשחק בשניות האחרונות, הוא ייחשב לשחקן קלאץ'. באופן דומה, קבוצת כדורגל עשויה להיות נחותה מיריבתה במשך רוב המשחק, אבל אם היא תחזור ותנצח בדקות האחרונות, היא תיחשב כקבוצת קלאץ'. בתום עונת 2022/2023 ב-NBA החליטה ליגת ה-NBA להעניק פרס חדש, בשם "פרס שחקן הקלאץ' של העונה ב-NBA", לשחקן "המצטיין מבין חבריו ברגעי הקלאץ' של העונה". הפרס נקרא על שם ג'רי ווסט, שחקנה של קבוצת לוס אנג'לס לייקרס, שנחשב לאחד משחקני הקלאץ' הגדולים בכל הזמנים. חוק ירקיז-דודסון משנת 1908 קובע כי לחץ מגביר את הביצועים במידה מסוימת, אך יותר מדי לחץ יפגע בביצועים. החוק מנוסח כעקומת פעמון, והשחקנים החריגים בו הם שחקני קלאץ'. לכל שחקן יש טווח מסוים של חרדה לפני הופעה שמובילה לביצועים מיטביים. NBA 75: At No. 14, Jerry West was ‘Mr. Clutch’ and forever will be brutally honest about himself, The Athletic, 1 Robert M. Yerkes, John D. Dodson, The Relation of Strength of Stimulus to Rapidity of Habit Formation, 1908-01-01 doi: 10.1002/cne.920180503 Aki Kamata, Gershon Tenenbaum, Yuri Hanin, Determining the Individual Zone of Optimal Functioning by a Probabilistic Method, Medicine & Science in Sports & Exercise 34, 2002-05, עמ' 84 doi: 10.1097/00005768-200205001-01782 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יהודה בכר (פוליטיקאי)

יהודה בכר (1894 - 30 במרץ 1963) היה ממייסדי המושבה אבן יהודה, ראש ועד המושבה וראש המועצה הראשון שלה. בכר נולד בבולגריה ובהיותו בן ארבע עלה לארץ ישראל עם הוריו שהיו ממיסדי המושבה הר-טוב. הוא למד הוראה בסמינר בירושלים והיה מורה בטבריה, צפת והר-טוב. בשנת 1932 היה ממקימי אבן יהודה ומאז ועד הקמת המועצה המקומית היה יו"ר ועד המושבה. במקביל הקים את חברת "טנא" וניהל אותה מיום הווסדה ועד מותו. כן היה ממנהלי ו"הספקה" ועסקן בהתאחדות האכרים. כמו כן היה פעיל במפלגת הציונים הכלליים. במאי 1950, עם הקמת מועצה מקומית אבן יהודה, מונה לראש המועצה הראשון. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1950 התמודד בראשות הרשימה למען אבן יהודה שהייתה מזוהה עם הציונים הכלליים וזכה בשלושה מנדטים מתוך תשעה. הוא הקים קואליציה עם רשימת מפא"י, בראשות ישראל הוכמן, שהותיר בידיו את ראשות המועצה. בבחירות למועצה המקומית בשנת 1955 הוא התפצל מחבריו לשעבר, התמודד בראשות הרשימה הפרוגרסיבית, שזכתה ב-1 מתוך 9 מקומות במועצה. בעקבות זאת עברה ראשות המעוצה לידי יחיאל זלינגר. ב-30 במרץ 1963 נמצאה גופתו צפה על המים על שפת הים במכמורת. הוא הובא למנוחות ב-31 במרץ 1963. על שמו הוקמו גינה ציבורית, חדר קריאה ועיון במושבה אבן יהודה וקרן מלגות בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. בכר הניח אחריו אשה, שתי בנות ובן. מרדכי ח. שטרן, לזכרו של יהודה בכר ז"ל, הַבֹּקֶר, 21 ביוני 1963 י. בכר, מנהל <טגא> נמצא ללא רוח חיים, הארץ, 31 במרץ 1963 תולדות המושבה הר־טוב, הד-המזרח, 24 בדצמבר 1943 להתיישבות בני בנימין, דבר, 27 ביולי 1933 אלכס ינאי, קורותיו של "מיסטר אבן יהודה", מעריב, 7 במאי 1963 רשימת המועמדים של הסתדרות הציונים הכלליים, הארץ, 25 באוקטובר 1946 אכן יהודה מונה 1700 תושבים, חרות, 26 במאי 1950 הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, 17 בנובמבר 1950, ילקוט הפרסומים 130, עמוד 389 יהודה בכר - ראש מועצת אבן יהודה, הַבֹּקֶר, 2 בינואר 1951 הודעה בדבר הבחירות למועצה המקומית אבן יהודה, ילקוט הפרסומים 437, 28 באוגוסט 1955, עמ' 1229 י. זלינגר בראש מועצת אבן יהודה, הארץ, 17 באוקטובר 1955 י. בכר ז״ל למנוחות, הארץ, 1 באפריל 1963 אזכרה ליהודה בכר ז"ל, מעריב, 19 במרץ 1964 מפעל לזכר יהודה בכר ז"ל, מעריב, 5 בפברואר 1964 קרן מלגות ע"ש יהודה בכר, הַבֹּקֶר, 14 באפריל 1964
עברתי את הדרך

"עברתי את הדרך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם. הוא יצא לאור ב-9 ביולי 2013, על ידי חברת התקליטים הפיל, כסינגל מתוך אלבום האולפן השני שלה, ליום הזה חיכיתי, שפורסם במלואו כשנתיים לאחר מכן. נכתב והולחן על ידי עינן פרל ורפי קריספין, שגם הפיק אותו. ל"עברתי את הדרך" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אם-כי ביום צאת השיר הועלה קטע אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב של הזמרת. נכון למאי 2023 עומד מונה הצפיות של הסרטון על כ-110 אלף צפיות. ב-25 ביולי 2013 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט, "המוביל הארצי", במקום התשיעי. בשבוע לאחר מכן יצא מהמצעד, ולא נכנס אליו בשנית. עברתי את הדרך, בביצוע מאיה אברהם, סרטון באתר יוטיוב עברתי את הדרך - Single
תדע

"תדע" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם. הוא יצא לאור ב-29 בינואר 2013, בהוצאת חברת התקליטים הפיל, כסינגל מתוך אלבום האולפן השני שלה, ליום הזה חיכיתי (2015), שפורסם במלואו כשנתיים לאחר מכן. נכתב והולחן על ידי בן ארצי ורפי קריספין, שגם הפיק אותו. ל"עברתי את הדרך" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אם-כי ביום צאת השיר הועלה קטע אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב של הזמרת. נכון למאי 2023 עומד מונה הצפיות של הסרטון על כ-61 אלף צפיות. ב-7 בפברואר 2013 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט, "המוביל הארצי", במקום העשירי. בשבוע לאחר מכן יצא מהמצעד, ולא נכנס אליו בשנית. תדע, בביצוע מאיה אברהם, סרטון באתר יוטיוב תדע - Single
תצעק את זה

"תצעק את זה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי נאור אורמיה. הוא יצא לאור ב-4 בנובמבר 2013, על ידי חברת התקליטים יוניסל, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב והולחן על ידי אורמיה, והופק על ידי עמית בלייז ושרון גל. ל"תצעק את זה" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אם-כי ביום צאת השיר הועלה קטע אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב של הזמר. נכון למאי 2023 עומד מונה הצפיות של הסרטון על כ-73 אלף צפיות. ב-7 בנובמבר 2013 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט, "המוביל הארצי", במקום השלישי. בשבוע לאחר מכן עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-28 בנובמבר, יצא מהדירוג לאחר שלושה שבועות צעידה רצופה. תצעק את זה, באתר פליילינק תצעק את זה, בביצוע מאיה אברהם, סרטון באתר יוטיוב תצעק את זה - Single
אייכמן שואו

אייכמן שואו (באנגלית: The Eichmann Show) הוא סרט טלוויזיה בריטי של ה-BBC, אשר מספר את סיפורם של המפיק מילטון פרוכטמן והבמאי ליאו הורוביץ שהגיעו לישראל במטרה לתעד את משפט אייכמן. פושע המלחמה הנאצי הנודע אדולף אייכמן נחטף ומובא לישראל, שם הוא אמור לעמוד לדין על פשעיו. המפיק מילטון פרוכטמן מזהה את ההזדמנות, ומחליט לתעד את המשפט באמצעות הטלוויזיה. לשם כך, הוא שוכר את ליאו הורוביץ - במאי שנמצא ברשימה השחורה ולפיכך חסר סיכוי למצוא עבודה בארצות הברית. עד מהרה מגלים פרוכטמן והורוביץ שהמשימה שלקחו על עצמם קשה משחשבו. הם נאלצים להתמודד מול בירוקרטיה ישראלית נוקשה, נאו-נאצים שמאיימים על חייהם, וכן עם חילוקי הדעות המקצועיים ביניהם. "אייכמן שואו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אייכמן שואו", באתר נטפליקס "אייכמן שואו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אייכמן שואו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנטקוזנוס

בֵּית קַנְטַקוּזֶנוֹס (ביוונית: Καντακουζηνός, ברבים Καντακουζηνοί; בלטינית Cantacuzenus, ברבים Kantakouzenoi או Cantacuzeni) הייתה אחת ממשפחות אצילים יווניות ביזנטיות, הבולטות ביותר של האימפריה הביזנטית במאות השנים האחרונות לקיומה. המשפחה הייתה אחת העשירות באימפריה ויצאו ממנה כמה מושלים וגנרלים בולטים, כמו גם שני קיסרים ביזנטיים. רבים מבני משפחת קנטקוזנוס התחתנו עם בני משפחות אצילים ביזנטיות אחרות כגון פלאולוגוס (אנ'), פילאנתרופנוס (אנ'), אסן (אנ') וטרכניוטס (אנ'). מקור שם המשפחה של המשפחה, בעקבות ההיסטוריון דונלד ניקול (אנ'), "נעוץ בין ניחושים רומנטיים לבין השערות פילולוגיות". הנסיך מיכאיל קנטקוזינו, אריסטוקרט רומני בן המאה ה-18 ממשפחת קנטקוזינו (אנ'), ששרטט את מוצאו ממשפחה ביזנטית זו, מספק דוגמאות מהסוג הראשון, כמו שהמשפחה התחילה עם אחד "לוסי קוסין" (Lucie Cusin) שנישא לאחת "סרפינה קאטינה" (Serafina Catina), שאיחדו את שמות משפחותיהם לצירוף "קא (נ)טקוזינו" (Ca(n)tacuzino). ניקול מעדיף את ההסבר מהסוג השני, וחוזר על התאוריה של קונסטנטינוס אמנטוס (אנ') לפיה קנטקוזנוס נובע מ-κατὰ-κουζηνᾶν או κατὰ-κουζηνόν, בסופו של דבר מהיישוב קוזנאס, השם של החלק הדרומי של הר סיפיילוס (אנ'), סמוך לסמירנה. ניקול מפרט כמה קשרים שהיו לקנטקוזנוס עם המקום במאות ה-11 וה-13. בני משפחת קנטקוזנוס מוזכרים לראשונה בתקופת שלטונו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, כאשר אחד מבני המשפחה ארגן מערכה צבאית נגד הקומנים. בתקופה הקומניאנית, בני המשפחה מתוארים כאנשי צבא: הסבסטוס (אנ') יוחנן קנטקוזנוס (סבטסטוס) (אנ') נהרג בקרב מיריוקפאלון (אנ'), בעוד שנכדו, הקיסר (אנ') יוחנן קנטקוזנוס (קיסר) (אנ'), נישא לאירנה אנגלינה (Irene Angelina), אחותו של איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. בזמן מסע הצלב הרביעי, בני משפחת קנטקוזנוס היו מבעלי האדמות הגדולים ביותר באימפריה. בני המשפחה עדיין היו בולטים בתקופת שושלת פלאולוגוס (אנ'). מיכאל קנטקוזנוס (אנ') מונה למושל מוראה בשנת 1308 ובנו, יוחנן השישי קנטקוזנוס, עלה להיות מגאס דומסטיקוס (אנ') (מפקד הצבא), עוצר, ובסופו של דבר לקיסר (1341–1354) לפני שהתפטר ופרש למנזר לאחר מלחמת אזרחים כושלת (אנ'). בנו הבכור של יוחנן השישי, מתאוס קנטקוזנוס (אנ'), מלך גם כשותף לקיסר שלו וכמתחזה (1353–1357) לפני שנלכד ונאלץ להתפטר גם כן. בנו הצעיר של יוחנן השישי, מנואל קנטקוזנוס, נשאר דספוט של דספוטט מוראה מ-1349 עד 1380. מבין בנותיו של יוחנן השישי, הלנה קנטקוזנה (אנ') נישאה ליריב של אביה ואחיה, יוחנן החמישי פלאולוגוס (שלט 1341–1391), מריה נישאה לניקפורוס השני אורסיני (אנ') מאפירוס, ותאודורה נישאה לביי העות'מאני אורהן הראשון. שני בניו של מתאוס, יוחנן ודמטריוס (אנ'), שלטו לזמן קצר במוראה. מקובל להניח שיוחנן, שעליו שרדו מעט מסמכים יחסית, מת ללא ילדים, וכי בני משפחת קנטקוזנוס הרבים של הדור הבא, כמו גם ההיסטוריון תאודור ספנדונס (אנ') ואשתו של הגנאלוג איג בוסה, מייחסים את מוצאם למתאוס דרך דמטריוס. צאצאיו האפשריים של דמטריוס (המקור המדויק אינו ברור) היו גאורגיוס (אנ'), המכונה "סחטאי"; אנדרוניקוס (אנ'), המגאס הדומסטיקוס האחרון של האימפריה הביזנטית; אירנה קנטקוזונה (אנ'), שנישאה ליוראד ברנקוביץ' (אנ'); תומאס (אנ'), ששירת בחצרו של ברנקוביץ'; הלנה (אנ'), שהפכה לאשתו השנייה של דוויד מגאס קוממנוס (אנ'); ובת אלמונית, שאולי הפכה למלכת גאורגיה. מדיה וקבצים בנושא קנטקוזנוס בוויקישיתוף לא מדובר על קיסר האימפריה אלא על תואר (Καῖσαρ) רם מעלה Donald M. Nicol, The Byzantine Family of Kantakouzenos: Some Addenda and Corrigenda
המוח הערבי

המוח הערבי (The Arab Mind) הוא ספר פסיכולוגיה תרבותית מאת רפאל פטאי, אנתרופולוג תרבות יהודי ומזרחן. שכתב גם את המוח היהודי. הספר דוגל בהסבר הישרדות שבטי כגורם משפיע על התרבות הערבית. הספר פורסם לראשונה ב-1973, ולאחר מכן במהדורה מתוקנת ב-1983. בשנת 2007 הופיעה מהדורה חדשה המעודכנת במידע דמוגרפי חדש על העולם הערבי. הספר מכיל 16 פרקים, כולל על שיטות גידול ילדים ערביות, שלושה פרקים על השפעות וערכים של הבדואים, שפה ערבית, אמנות ערבית, כבוד מיני/דיכוי, ההשפעה של האסלאם, אחדות וסכסוכים ופתרון סכסוכים, והתמערבות. הספר זכה לתשומת לב ציבורית ב-2004, לאחר שהעיתונאי סימור הרש, כתב בניו יורקר כי אקדמאי אמר לו שהספר הוא "התנ"ך של הניאוקוניים על התנהגות ערבים". הרש דיווח: "התפיסה שערבים פגיעים במיוחד להשפלה מינית הפכה לנקודת דיון בקרב השמרנים בוושינגטון התומכים במלחמה בחודשים שלפני הפלישה לעיראק במרץ 2003. ספר אחד שצוטט לעיתים קרובות היה המוח הערבי". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. המזרחן מרדכי קידר טוען כי אקדמאים רבים משתמשים בספר בסתר, אך לא מצטטים ממנו בגלוי, כי הערבים לא אוהבים אותו. "המוח הערבי שנבדק מחדש" מאת אל"ם. Norvell B. De Atkine (בטוח), הקדמה מעודכנת לספר "המוח הערבי" – ביקורת ספר של מהדורת 1976 – מאת דאגלס ווס "בתוך המוח הערבי" מאת לי סמית', "סלייט" "ידע תרבותי" והאלימות של האימפריאליזם: Revisiting the Arab Mind מאת Frances S. Hasso (Oberlin College) ,"The MIT Electronic Journal of Middle East Studies", אביב 2007 (). "המוח הערבי מאת רפאל פטאי. ביקורת ספר מאת לויד פ. ג'ורדן" Recovery Resources Press, מסת"ב 978-0-9672015-5-9. Condé Nast, The Gray Zone, The New Yorker, ‏2004-05-17 (באנגלית אמריקאית) מצחיק: 'פוליטיקלי קורקט' אקדמאי כדי שלא להרגיז את הערבים, באתר Hyehudi.org, ‏30 באפריל 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בן לויד-יוז

בנדיקט לויד-יוז (באנגלית: Benedict Lloyd-Hughes ; נולד ב-14 באפריל 1988) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי. לויד-יוז נולד ב-1988 בלונדון, בנם של לוסי אפלבי וטימותי לויד-יוז. יש לו אח גדול, השחקן הנרי לויד-יוז, ואחות העיתונאית פלו לויד-יוז. שני האחים שחקו ב- Miliband of Brothers, דוקו-דרמה סאטירית שמרכזה את הבחירות להנהגת הלייבור ב-2010 . הוא למד בבית הספר סנט פול, לונדון . ב-2011 סיים את לימודיו בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. פרד מקפרסון, סולן להקת Spector, הוא בן דודו. בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע תקוות גדולות. בשנת 2014 שיחק בסרט המדע הבדיוני מפוצלים. בשנת 2016 שיחק בתפקיד משנה בסרט הדרמה ללכת בדרכך. הוא מגלם את הצאר אלכסנדר בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC משנת 2016 "מלחמה ושלום", ואת גרג בסדרה התעשייה של 2020. לויד-יוז לוהק לתפקיד הראשי בדרמה התקופתית סנדיטון (מבוסס על הרומן הבלתי גמור של ג'יין אוסטן ), בתור אלכסנדר קולבורן בעונה השנייה שלה ששודרה ב-2022. בן לויד-יוז, ברשת החברתית אינסטגרם בן לויד-יוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן לויד-יוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Olah, Natalie (14 בפברואר 2015). "Henry Lloyd-Hughes interview: From The Inbetweeners to the last days of the Raj in Channel 4's Indian Summers". The Independent. {{cite news}}: (עזרה) Dave McNary, Variety, Variety, ‏2 בפברואר 2013 Sheri Linden, The Hollywood Reporter, The Hollywood Reporter, ‏2 באפריל 2016 Davies, Hannah J. (10 בנובמבר 2020). "Industry review – Lena Dunham directs taut drama you can bank on". The Guardian. {{cite news}}: (עזרה) Meghan O'Keefe, 'Sanditon' Star Ben Lloyd-Hughes Reveals How Charlotte and Colbourne's Wedding is Tied to the Colin Firth 'Pride & Prejudice', Decider, ‏1 במרץ 2023
סויוז TM-25

סויוז TM-25(ברוסית: Союз TM-25) הייתה משימה מאוישת שהביאה לתחנת החלל מיר משלחת קבועה מס' 23. המשימה שוגרה ב-10 בפברואר 1997 מקוסמודרום בייקונור, קזחסטן, כשבתוכה שלושה אנשי צוות: שני קוסמונאוטים וסילי ציבלייב ואלכסנדר לזוטקין ואסטרונאוט גרמני - ריינהולד אוואלד. צוות המראה: רוסיה וסילי ציבלייב - מפקד רוסיה אלכסנדר לזוטקין - מהנדס טיסה גרמניה ריינהולד אוואלד - אסטרונאוט חוקר צוות נחיתה: רוסיה וסילי ציבלייב - מפקד רוסיה אלכסנדר לזוטקין - מהנדס טיסה רוסיה טלגט מוסאבייב - מפקד רוסיה ניקולאי בודארין - מהנדס טיסה גרמניה האנס שלגל - אסטרונאוט חוקר החללית שוגרה ב-10 בפברואר 1997. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. ב-12 בפברואר החללית התחברה לתחנת החלל מיר. באותה עת לתחנת החלל כבר הייתה מחוברת חללית סויוז TM-24 ושהה צוות של משלחת מס' 22 שכלל ולרי קורזון ואלכסנדר קאלרי מרוסיה וג'רי לינינג'ר מארצות הברית. הצוותים שכללו יחד 6 אנשים החלו בהכנות לביצוע ניסויים. רינהולד אוואלד ביצע ניסויים לפי תוכנית גרמנית-רוסית "מיר 97" שכללה בעיקר ניסויים בתחום הרפואה. ב-2 במרץ חללית "סויוז TM-23" התנתקה מתחנת החלל ועל סיפונה ולרי קורזון ואלכסנדר קאלרי מרוסיה ואסטרונאוט גרמני - ריינהולד אוואלד.משלחת מס' 23 החלה לפעול לפי תוכנית. ב-7 באוגוסט שוגרה חללית סויוז TM-26 ועל סיפונה צוות של משלחת מס' 24. הם התחברו לתחנת החלל והחל הליך מסודר של העברת שליטה על התחנה למשלחת קבועה חדשה. "סויוז TM-25" נחתה ב-14 באוגוסט 1997 כאשר על סיפונה היו שני הקוסמונאוטים המקוריים של המשימה. בתחנת החלל מיר נותרו אנטולי סולוביוב ופאבל וינוגרדוב שהגיעו עם "סויוז TM-26" ופול שהמשיך את פעילותו בחלל. תוכנית סויוז תחנת החלל מיר מדיה וקבצים בנושא סויוז TM-25 בוויקישיתוף נתוני המשימה סויוז TM-25 באנציקלופדיה אסטרונאוטיקה (באנגלית) תוכנית מיר 97
שלום בן חנן

שלום בן חנן (נולד ב-4 באוגוסט 1964) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית בדימוס, כיהן כראש האגף לענייני ישראל וזרים וראש אגף הדרכה בשירות הביטחון הכללי. בן חנן שירת במשך כ-27 שנים בשב"כ. הוא שימש רכז שטח, רכז נפה, ראש שלוחת דסק, ראש מחלקה, ראש חטיבת ירושלים ויהודה, ראש האגף לענייני ישראל וזרים, ראש מטה חטיבות הסיכול וראש אגף הדרכה. לאורך שירותו עוטר בעשרה הוקרות, פרסי ראש ממשלה וציונים לשבח. לאחר פרישתו מכהן כעמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור של אוניברסיטת רייכמן, מרצה, פרשן בקשת 12 ועוד. בין מבצעיו המפורסמים שניהל: מבצע שובו אחים, גונן שגב, ועוד באוגוסט 2023 הודיע שר המשפטים יריב לוין על מינויו כחבר בוועדת פגסוס, ועדת הבדיקה הממשלתית לחקירת פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל. נשוי לליז בן חנן ואב לניבה, איה, תמיר ואלון. שלום בן חנן, ברשת החברתית פייסבוק סרטונים בערוץ של שלום בן חנן, באתר יוטיוב שלום בן חנן באתר operationfinale.com בכיר השב"כ לשעבר בריאיון חג מיוחד על מתקפת הפתע, המחדל הגדול וסוגיית החטופים באתר כיכר השבת עובדה: חילוץ בלב איסטנבול
אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה

"אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" הוא ספר הילדים הראשון של אשכול נבו, ואויר על ידי המאייר דייוויד הול. הסיפור נכתב בעקבות נסיעתו של אשכול נבו לאוסטרליה, כשבתו הבכורה הייתה כבת שלוש, הומצא לכבודה, ומשם התפתח לספר. הספר יצא לאור בשנת 2010 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ותורגם ל איטלקית ולספרדית. בסיפור זה קיימים שלושה גיבורים. שניים מהם מוזכרים בכותרת הספר: עמליה ואביה. הגיבורה האחרת, אמא, מופיעה בתוכן הסיפור עצמו כגיבורה משנית לכאורה, אך משמעותית. בפתיחת הסיפור ניתן לראות בבירור את עצבותהּ של עמליה, שאביה נוסע לאוסטרליה לשבוע שלם. היא לא מוכנה לגעגועים, אך אביה מכין אותהּ היטב לנסיעתו. הוא מספר להּ על אוסטרליה ואף מבטיח לה שיחזור עם מתנה לבחירתהּ, כל זאת כדי להפחית את עצבותהּ בשבוע הפרידה. לאחר שאביה נוסע, עמליה מתקשה להסתגל לשגרה החדשה עם אימהּ, כל הדברים שהיא נהגה לאהוב, הופכים להיות חסרי טעם בלעדי אביה. בעקבות הגעגוע והסבלנות שמתפקעת, עמליה יושבת יום יום, על הספה, שקועה במחשבות ובגעגועים לאביה כשלפתע נשמעת דפיקה בדלת ומופיע אורח מיוחד. כך במשך כל הימים מגיעים אורחים מיוחדים בהפתעה לעמליה, עד שאביה מופיע בפתח הדלת. כשסוף סוף אביה מגיע אושרהּ של עמליה חסר גבולות. היא חיכתה לו בציפייה ממושכת, ושמחתהּ גוברת עוד יותר כשהיא מבחינה בקופסה שמחזיק אביה בידו, מתנה שהביא מאוסטרליה רק בשבילהּ. לאחר התאוששותהּ של עמליה מחזרתו של אביה, היא מבינה ששהותהּ עם אימהּ לבד לא הייתה כל כך איומה כפי שהיה נדמה להּ. היה לה כיף עם אמא שלה והיא נהנתה מזמן האיכות שהיה לשתיהן יחד. עם כל הגעגוע לאביה שליווה אותה בשבוע הזה, היא מבינה שזכתה בקרבה לאמא שלה ושהקשר ביניהן התחזק במשך הזמן שהיו יחד. תיאטרון חיפה הפיק הצגה המבוססת על הספר, ההצגה מציפה את הקושי בהתמודדות עם הגעגועים העזים להורה שנוסע ומציעה מספר פתרונות יצירתיים. ב-"גן סיפור" בחולון, מוצגים פסלים צבעוניים שפוסלו בהשראת הדמויות מתוך הספר. לספר מגוון ביקורות, הבולטות שבהן משבחות ומסכמות את הספר כמומלץ לילדים. יעל דר שיתפה את ביקורתהּ ב"הארץ" וטענה כי הספר מראה את הגעגוע מהמקום האנוכי והחסר. מרבית מההשפעה הרגשית של הספר מתרחשת בין השורות ומאחורי האיורים העדינים המוצגים בספר אשר דרכם מבלי שיוצג במפורש מועבר מידע הומוריסטי וגדוש. נוסף על זה הוסיפה ואמרה: "זהו אחד מספריו העדינים ביותר של אשכול נבו!". רן יגיל ביקר את הספר באתר "מעריב" ואמר כי הסיפור זורם אל עולם המעשיות של הילדים מן המציאות הקשה – געגוע לאדם קרוב. אשכול נבו, אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, כנרת זמורה דביר, 2010 יעל דר, "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה" מאת אשכול נבו | ים של געגוע, באתר הארץ, 10 במרץ 2010 רבקה מיכאלי – "אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה", באתר 103fm – האזנה לרדיו און ליין אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, באתר תיאטרון חיפה גן סיפור אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה, באתר עיריית חולון אבא של עמליה נוסע לאוסטרליה - סקירה של שרון בצלאל, באתר פרלמנט הספרים
איש המים של גילי

"איש המים של גילי" הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר אמיר גלבע. הספר מיועד לילדים, לנוער ולפעוטות. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1963 ולווה באיורהּ של שושנה היימן. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 1975, ושוב בשנת 2017 כשהוא מלווה באיוריהּ של ליאורה גרוסמן בהוצאה לאור כנרת זמורה דביר. הסיפור מתאר את הקשר בין האב לבתו. מסע שיוצא ממציאות ממשית למרומי הדמיון הרחוק - הכול תוך כדי משלב גבוה שגלבוע הצליח להעביר בכתיבה שירית חופשית מאוד. גילי הקטנה היא הדוברת הראשית, והאב מקשיב לדבריה ללא התערבות. בזמן שגילי מסתכלת בלוח השנה שמלא בתמונות של נופים מושלגים בחוץ לארץ, יותר מכול מעניין אותה איש השלג באחת מן התמונות. אך הבעיה, שבמקום בו היא גרה אין אומנם שלג, אבל יש מים בשפע. לכן, הפתרון שלה הוא לבנות איש מים. התמונות מציתות את דמיונה, והיא מפליגה לעולם הדמיון המלא ברעיונות, בחידות ובפתרונותיהן. גילי מתכננת ומתארת בקול את חייו של איש המים שלה, ואביה מאזין לה מהצד. לאחר שגילי מאבדת עניין במשחק הדמיוני שלה, חשוב לה מאוד להבהיר לאביה, שהיא בוגרת דייה כדי להבדיל בין דמיון למציאות. הספר לא היה נכתב לולא שטף דיבורה של גילי וההקשבה המסורה של אביה. לכן המשמעות בסיפור היא שעל המסגרות החינוכיות ועל ההורים לתת לילדים יותר חופש ביטוי, לעודד אותם לפתח רעיונות שהם לא בהכרח הגיוניים ונכונים, לתמוך בילדים ולשתף פעולה מבלי לקבע אותם. הספר "איש המים של גילי" נכתב בהשראת מקרה שהתרחש עם בתו הקטנה בת הארבע של אמיר גלבוע. לדבריה של בתו תגיל (ששמה בסיפור הוא גילי), בפרוזדור ביתם היה לוח שנה ועליו תמונה של ילדות משחקות בשלג עם איש שלג. תגיל אף פעם לא ראתה שלג, לכן היא הלכה ושאלה את אביה אמיר מה זה שלג. גלבוע ניסה להסביר כמיטב יכולתו. לאחר מכן היא אמרה: ״בארץ אין שלג, אולי נעשה איש מים״. לטענתה, בזמן שהיא שרבטה להנאתה, אביה כתב הערות בצד. לאחר שנה, הציע ט' כרמי לאמיר לכתוב ספר ילדים. משפחתו טוענת שאמיר זכר מילה במילה את דבריהּ של תגיל. אמיר לא היה סופר מקצועי לספרות ילדים, וזה הספר הראשון והיחיד שלו בספרות ילדים. תגיל מוסיפה ומספרת על עצמה: ״במסגרת עבודתי אני גם מורה לעברית, ולפעמים אני קוראת את הספר לתלמידים. אני עדיין מופתעת מכך שהם מתפעלים ממנו, וכמובן שמדובר באטרקציה עבורם כשאני מספרת שזו בעצם אני״. ישנן ביקורות רבות ברחבי המרשתת לגבי איכות הסיפור. לדברי הקוראים באתר נוריתה, אומנם הספר כתוב בשפה גבוהה, אך עדיין ילדים יכולים להתחבר אליו ולקסם שבו. הסופר אמיר גלבע יודע לעבור באופן יעיל וקליל מעניין אחד לאחר, לגרום לילדים להתמקד בעניין מסוים ולפתח אותו בצורה מדהימה. הספר מותאם להורים וגם לילדים במיוחד הודות לציורים המקסימים של ליאורה גרוסמן שמשתלבים בצורה מעולה עם הסיפור. נירה לוין, איש המים של גילי, באתר דףדף איש המים של גילי, באתר עברית יעל דר, "אני לא גברת, רק הילדה שלך", באתר הארץ, 13 ביוני 2010 בתו של אמיר גלבוע: "כשהדלת הייתה סגורה ידענו שאבא כותב", באתר גלגלצ חן ארצי סרור, נעים להכיר: הילדים מאחורי ספרי הילדות שגדלנו עליהם, באתר ynet, 13 ביוני 2019 ביקורות על הספר, באתר נוריתה