laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטו דאגלס

סטוארט ויליאמס ("סטו") דאגלס (באנגלית: Stuart Williams "Stu" Douglass; נולד ב-31 במרץ 1990) הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי. הוא גדל במדינת אינדיאנה בארצות הברית ושיחק כדורסל באוניברסיטת מישיגן. לאחר ששיחק עונה אחת בספרד הגיע דאגלס לישראל ב-2013 והצטרף להפועל גלבוע גליל. מאז שיחק דאגלס גם בהפועל עפולה, מכבי עירוני קריית גת, עירוני נהריה, הפועל תל אביב, מכבי אשדוד ואליצור קריית אתא. ביוני 2021 הודיע על פרישה מכדורסל. דאגלס שיחק כדורסל בבית ספר תיכון בכרמל, פרבר של אינדיאנפוליס, במדינת אינדיאנה בארצות הברית. בשנים 2008–2012 שיחק דאגלס בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מישיגן. בשנתו האחרונה במישיגן שימש כקפטן-שותף של הקבוצה. בעונת 2012/13 שיחק דאגלס בקבוצת נבארה בליגה השנייה בספרד. בקיץ 2013 השתתף דאגלס במכביה התשע-עשרה במדי נבחרת ארצות הברית (שהודרכה על ידי בראד גרינברג ומייק קרטר) שזכתה במדליית הזהב. ב-2013 הצטרף דאגלס להפועל גלבוע גליל במדיה רשם ממוצעים של כ-16 דקות וכ-5 נקודות למשחק והגיע עם הקבוצה לגמר הליגה הבלקנית (שם הפסידה ללבסקי סופיה). בעונת 2014/15 שיחק דאגלס בהפועל עפולה בליגה הלאומית שם קלע כ-14 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2015/16 חזר דאגלס לליגת העל ושיחק במכבי קריית גת שם שיחק כ-25 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2016/17 שיחק דאגלס בעירוני נהריה שם שיחק כ-20 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק והגיע עם הקבוצה לרבע גמר היורופקאפ (לאחר שנשרה מליגת האלופות של פיב"א). בעונת 2017/18 ממוצעיו ירדו מעט לכ-17 דקות ו-5 נקודות בממוצע למשחק. בקיץ 2018 הצטרף דאגלס להפועל תל אביב שם שיחק 12 דקות וקלע 4 נקודות בממוצע למשחק. לקראת עונת 2019/20 הצטרף דאגלס למכבי אשדוד.ביוני 2020 שוחרר דאגלס מאשדוד לאחר שסירב להתאמן מחשש להידבקות בנגיף הקורונה. במרץ 2021 הצטרף דאגלס לאליצור קריית אתא מהליגה הלאומית ועד תום עונת 2020/21 שיחק במדיה 12 משחקים בהם קלע בממוצע כ-12 נקודות למשחק. ביוני 2021 הודיע דאגלס על פרישתו מכדורסל. דאגלס היה נשוי לקורטני, כדורסלנית שבעברה שיחקה גם באליצור חולון, מכבי חיפה ואליצור רמלה. השניים הכירו כאשר שיחקו כדורסל באוניברסיטת מישיגן. לאחר פרישתו מכדורסל חזר דאגלס לאינדיאנה. הוא נישא מחדש, עובד בתחום הביטוח ומגיש פודקאסט על כדורסל. מדיה וקבצים בנושא סטו דאגלס בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket סטטיסטיקה בקריירה באתר מנהלת הליגה Nick Baumgardner, The top 5 Zack Novak and Stu Douglass moments you'll remember, The Ann Arbor News, ‏Feb 24, 2012 מייקל קרטר ישמש עוזרו של בראד גרינברג במכביה, באתר וואלה, 18 ביוני 2013 דובי פיק, ‏רכש ראשון: סטו דאגלס חתם במכבי קריית גת, באתר ONE‏, 6 ביולי 2015 סטו דגלאס חתם לעונה אחת בהפועל תל אביב, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2018 עוד "דולפין" חדש: סטוארט דגלאס, באתר מנהלת הליגה, ‏27 ביולי, 2019 יעקב מאיר, ברגע האחרון: סטו דאגלס שוחרר ממכבי אשדוד, באתר ישראל היום, ‏20 ביוני, 2020 יעקב מאיר, סטו דאגלס פורש: "כדורסל כבר פחות משמח אותי", באתר ישראל היום, ‏24 ביוני, 2021 Hillel Kuttler, What’s red and white and sipped all over Israel?, JUF, ‏Aug 30, 2018 רענן וייס, רעבות לתואר: בנות אליצור חולון פותחות עונה ולא מסתפקות בכמעט, באתר mynet חולון, ‏21 באוקטובר, 2018 (ארכיון) Kellen Voss, Stu Douglass talks pro career, keeping in touch with former Michigan teammates & coaches (Part 1), maizenbrew.com, ‏Feb 1, 2023
מפלצות שפגשנו

מפלצות שפגשנו (באנגלית: Monsters We Met) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC שמאוחר יותר שודרה בערוץ אנימל פלנט (תחת הכותרת ארץ המפלצות האבודות) וגם כוללת כמה צילומים מהסדרות "ללכת עם חיות", "ללכת עם אנשי מערות" ו"העולם החדש הפראי", שגם הן הופקו על ידי ה-BBC. הקריין בגרסה הבריטית הוא איאן הולם. הסדרה משתמשת באנימציה ממוחשבת כדי ליצור מחדש את חייהן של החיות הענקיות שחיו בעידן הקרח האחרון, ומסבירה כיצד נתקלו בהן בני אדם קדומים. היא גם מציגה את בני האדם כסיבה העיקרית להכחדתן העיקרית של החיות הענקיות. הגבול הנצחי: הפרק הראשון מתרחש באמריקה הצפונית לפני 14,000 שנה, הוא עוקב אחר קבוצת בני האדם הראשונים, שיהפכו בהמשך לבני תרבות קלוביס, שנדדו מאסיה לאמריקה הצפונית דרך הגשר היבשתי מצר ברינג. הסיפור מתחיל עם החיות שחיו בעידן הקרח. הוא גם מראה איך בני האדם הפכו לטורפי העל והתחילו לצוד ממותות ביבשת עם חניתות קטלניות. הם גם היו צריכים להתחרות עם הטורפים המקומיים כמו הדוב קצר-הפנים והטיגריס השנחרבי. חיות אחרות שהם נתקלו בהן היו עצלן הקרקע הפרמילודון, הגמל הענק קמלופס, המסטודון, ביזון הערבה וסוס הבר. לבסוף גרמו האנשים להכחדתה של מרבית המגפאונה לאחר שהשמידו את מקור המזון שלהם, וגרמו להכחדת המינים הגדולה ביותר מאז מותם של הדינוזאורים. מאוחר יותר, לאחר שהכחידו את החיות הגדולות, הם התחילו להיות שלווים עם הטבע ולאחר מכן לא היו עוד הכחדות באמריקה במשך 12,000 השנים הבאות. רק כשהגיעו חלוצים מאירופה (כמו כריסטופר קולומבוס והכובשים הספרדיים) לאמריקה, ושינו את פני הדברים לנצח. במהלך המאה ה-19, שחטו החלוצים הלבנים 60 מיליון ביזונים, ובתוך 70 שנה, נותרו 500 ביזונים בלבד, מה שפגע במקור אספקתם של האינדיאנים. השריפה: הפרק השני מתרחש באוסטרליה לפני 65,000 שנה ועוסק על סיפורים של אבותיהם של הילידים האוסטרליים, אבוריג'ינים אשר היגרו אליה מאסיה והחלו להכחיד את המינים המקומיים כמו הדיפרוטודון הענקי, עופות ענקיים כמו גניאורניס ולטאת המגלניה הגדולה אשר צדה את האנשים הקדומים אך נכחדה במאבק איתם. האדם הקדום גם גרם לשרפות יער רחבות שהשמידו מינים רבים והפכו את היובש באוסטרליה לקשה גם למינים החיים עד היום. קץ גן העדן: הפרק השלישי והאחרון מתרחש בניו זילנד בשנת 1280 ומדבר על ההכחדה הגדולה שחלה למרבית היצורים בהם ובעיקר למואה הענק והטורף העיקרי שלו - עיט האסטי, הגדול שבכל מיני העיטים אי-פעם שיכל לקטול אנשים בקלות. בסוף הפרק מוסבר על ההשלכות שנגרמו לסביבה מהכחדת המואה ושאר העופות, כמו גם הפצת חולדות באי, עד להתיישבות הראשונית בניו זילנד. בנוסך נראה הנזק שגרם האדם מאז שעלה לגדולה והפסיק לחשוש מטורפים טבעיים. הדוגמה הבולטת לכך היא באי הפסחא הנראה בסוף הפרק, בו אנשים יצרו פסלי ענק אך צדו איש את השני והידרדרו לקניבליזם. הקריין מסיים: "האדם בתחילה נלחם במפלצות אך אולי הפך בעצמו למפלצת"? "מפלצות שפגשנו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מפלצות שפגשנו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פדריקה מונטסני

פדריקה מונטסני מאניה (בספרדית: Federica Montseny Mañé, בקטלאנית: Federica Montseny i Mañé;‏ 12 בפברואר 1905 – 14 בינואר 1994) הייתה פעילה אנרכיסטית ספרדייה, פמיניסטית, סופרת, משוררת, לוחמת נגד הפשיזם במסגרת מיליציה במלחמת האזרחים בספרד. הייתה מנובמבר 1936 עד מאי 1937 שרת הבריאות בממשלת החזית העממית בראשות פרנסיסקו לרגו קבלרו (האשה הראשונה שכיהנה בתפקיד שר בספרד). נולדה במדריד לשני פעילים אנרכיסטים, חואן מונטסני (אנ') ותרזה מאניה מירווט (אנ'), שערכו את המגזין האנרכיסטי La Revista Blanca ("המגזין הלבן"). ב-1912 שבו הוריה לקטלוניה, שם חיו בקהילה חקלאית ליד ברצלונה והפעילו הוצאה לאור של כתבים ליברטריאנים. כשבגרה, הצטרפה מונטסני לקונפדרציית העובדים האנרכו-סינדיקליסטית CNT וכתבה בביטאונים Solidaridad Obrera ("סולידריות עובדים"), Tierra y Libertad ("אדמה וחירות") ו-Nueva Senda ("נתיב חדש"). בכתיבתה הביעה תמיכה ברעיונות שחרור האשה וקראה לנשים לשחרור עצמי וביטוי עצמי. כאשר הוציא הרודן מיגל פרימו דה ריברה את CNT מחוץ לחוק ב-1927 והיא הפכה לתנועת מחתרת, הצטרפה מונטסני לפדרציית האנרכיסטים האיברית - FAI. בנוסף, חיברה כ-40 נובלות עד פרוץ מלחמת האזרחים. בראשית מלחמת האזרחים ערכה מונטסני הפרדה בין שטחים המוחזקים בידי הפשיסטים, בהם הצדיקה פעולות התנגדות אלימות ואף ייסדה מיליציה בשם Tierra y Libertad ("אדמה וחירות"), לבין שטחים באחריות הרפובליקה, בהם יש להימנע מאלימות. בספטמבר 1936 מינה אותה פרנסיסקו לרגו קבלרו לשרת בריאות בממשלתו. בכך הייתה לאשה הראשונה שכיהנה בתפקיד שר בספרד והשלישית בכל מערב אירופה. במסגרת פעילותה כשרת בריאות החילה שינויים מהפכניים בהם החלת חינוך מיני בדגש על שימוש באמצעי מניעה גם לזוגות נשואים וביטול המגבלות החוקיות על הפלה מלאכותית. ב-4 במאי 1937, הגיעה מונטסני לברצלונה יחד עם חואן גרסיה אוליבר על מנת לסייע לפתרון מלחמות הרחוב שפרצו בעיר בין נציגי מפלגות PSUC, UGT והמפלגה הקומוניסטית לבין נציגי CNT/FAI ו-POUM, מאבק שהיה שיאה של יריבות שפוררה את החזית העממית למלחמה בפשיזם. השניים נכשלו ושר האוצר, חואן נגרין שכנע את ראש הממשלה קבלרו להפעיל נגד POUM והאנרכיסטים את משמרות ההסתערות. בתגובה התפטרו מונטסני ויתר השרים האנרכיסטים מממשלת קבלרו. עם תום המלחמה, ועלייתו של פרנקו לשלטון, נמלטה מונטסני לצרפת, שם שמשה כראש CNT בגלות עד 1942 והמשיכה לפרסם מאמרים וספרים. היא נכלאה על ידי משטרת צרפת של וישי בפריגו ובלימוז'. לאחר שחרורה המשיכה לפרסם ולהיות פעילה בקידום הפמיניזם וחיברה גם דיווחים היסטוריים, עדויות וניתוחים על שנות מלחמת האזרחים והתנועה האנרכיסטית בספרד. בשנת 1977 שבה לספרד, אך המשיכה לחלק את זמנה בין ספרד לצרפת. נפטרה בטולוז בגיל 89. על שמה בית חולים במדריד. מדיה וקבצים בנושא פדריקה מונטסני בוויקישיתוף פדריקה מונטסני, ברשת החברתית Goodreads ביוגרפיה וביבליוגרפיה, אתר הארכיון האנרכיסטי מרכז מונטסני ביוגרפיה באתר ספרטקוס פדריקה מונטסני, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הרמן השני, רוזן הסן

הרמן השני, רוזן הסן (בגרמנית: Hermann II. von Hessen; ‏1341 – 24 במאי 1413) היה רוזן הסן בין השנים 1376–1413. הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו. ב-3 בפברואר 1377 התחתן הרמן עם יוהנה, רוזנת נסאו-ויילבורג, אולם לא היו להם ילדים. ב-15 באוקטובר 1383 התחתן הרמן בשנית עם מרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה נולדו לו 8 ילדים: אנה מהסן (1385–1386) היינריך מהסן (1387–1394) אליזבת מהסן (1388–1394) מרגרטה מהסן (1389–1446), התחתנה עם היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג אגנס מהסן (1391–1471), התחתנה עם אוטו השני, דוכס בראונשווייג-גטינגן הרמן מהסן (1396–1406) פרידריך מהסן (1398–1402) לודוויג הראשון, רוזן הסן (1402-1458) הרמן השני, רוזן הסן הרמן השני, רוזן הסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ולדיסלב טרנובסקי

ולדיסלב טרנובסקי (בפולנית: Władysław Tarnowski; 4 ביוני 1836 – 19 באפריל 1878) היה מלחין ופסנתרן פולני מהתקופה הרומנטית; סופר ומשורר. הוא היה נכד של ולריה טרנובסקה. רביעיית מיתרים (שני כינורות, ויולה וצ'לו) (Quatuor (Rémajeur) pour 2 Viol., Viola et Violoncelle), 1874 (Fantaisie quasi Sonate pour Piano et Violon), 1874 (Au Souvenir d’un ange), 1875. יצחק (Izaak), 1871 (Karlińscy), 1874 ג'יין גריי (Joanna Grey), 1874 מדיה וקבצים בנושא ולדיסלב טרנובסקי בוויקישיתוף ולדיסלב טרנובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולדיסלב טרנובסקי, באתר Discogs (באנגלית)
נשים עושות סרטים

נשים עושות סרטים (באנגלית: Women Make Movies, WMM) היא עמותה למדיה אמנותית פמיניסטית המבוססת בניו יורק. העמותה נוסדה על ידי אריאל דוהרטי ושילה פייג', ובהצטרפותה של דולורס ברגוסקי, WMM הייתה לקולקטיב ההפקה הפמיניסטי הראשון, שנוצר מתוך סדרת מפגשי Women's Liberation (שחרור נשים) שהתקיימו ברחבי ניו יורק בספטמבר 1969. עד ל-1973, הן כבר הפיקו ארבעה סרטים. ב-1972 הרחיבו דוהרטי ופייג' את הפעילות של הארגון לסדנה קהילתית, בה התאפשר לנשים ללמוד את אמנויות הקולנוע. שירות ההפצה גם הוקם בתקופה זו. באמצע שנות ה-70 נפתחה העמותה לחברות, והתקיימו הקרנות והפצה של עבודת החברות בעמותה. בתחילת שנות ה-80 שינה הארגון את המיקוד להפצת סרטים עצמאיים של נשים ועל נשים. WMM מספקת גם סיוע בהפקה לבמאיות. הארגון מפיץ יותר מ-500 סרטים שנוצרו על ידי יותר מ-400 יוצרות קולנוע בכמעט 30 מדינות. הסרטים עוסקים בנושאים כמו זכויות רבייה, איידס, דימוי גוף, פיתוח כלכלי, גזענות, הגירה, אתיקה רפואית, ופמיניזם גלובלי. האוסף כולל סרטים על ידי קולנועניות פמיניסטית מרכזיות כמו טרין ט. מין-הא, ג'ולי דש, פרטיבהה פרמאר, ג'יין קמפיון, וקים לונגינוטו. סרטים שמופצים על ידי WMM הוקרנו בפסטיבלים ברחבי העולם, לרבות בפסטיבל הסרטים סאנדנס, פסטיבל קאן, פסטיבל אידפא (IDFA)., ופסטיבל הסרטים של אתונה הסרטים זכו בפרסים, כגון פרס חבר השופטים בסאנדנס (The Greatest Silence: Rape in the Congo ו-Rough Aunties), פרס אוסקר (Love & Diane), פרס אמי (Quick Brown Fox: An Alzheimer’s Story), וכן בפרס פיבודי (Sisters in Law). ב-2011, WMM זכתה בפרס מפסטיבל הסרטים של אתונה על עבודתן היוצאת מן הכלל בהפצת סרטים של ועל נשים. הסרטים של WMM משודרים ברשתות כבלים וטלוויזיה ברחבי העולם, לרבות HBO, PBS, ערוץ סאנדנס, Globo ועוד. בין המוסדות אשר WMM עובדת איתם בשיתוף פעולה הדוק נכללים החברה לטלוויזיה ציבורית (PBS), מכללת האנטר, המוזיאון לאמנות מודרנית, ועוד רבים. הארכיון של האקדמיה האמריקאית לקולנוע כולל את אוסף נשים עושות סרטים, הכולל הדפסים, מאסטרים של הקלטות וידאו, ואלמנטי פילם מקוריים מעשרות סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, סרטים קצרים וסרטים בינלאומיים של ועל נשים. Feminist: Stories from Women's Liberation The Heretics אתר האינטרנט הרשמי של נשים עושות סרטים נשים עושות סרטים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נשים עושות סרטים, ברשת החברתית אינסטגרם נשים עושות סרטים, סרטונים בערוץ היוטיוב "Feminist Media Part of Life_Next 40 Yrs". Scribd. White, Patricia (2013). ""Women Make Movies at 40"". Camera Obscura. "Debra Zimmerman and Women Make Movies - Featured Artists". Center for Social Media. 2002. אורכב מ-המקור ב-2009-06-22. נבדק ב-2018-12-27. "Blog - Women Make Movies". MovieMaker. 2006. אורכב מ-המקור ב-2011-08-06. נבדק ב-2018-12-27. ""Sisters In Law" Wins Peabody Award". Cinema Without Borders. 2008. אורכב מ-המקור ב-2008-10-03. נבדק ב-2018-12-27. ""Rough Aunties" Take IDFA". indieWIRE. 2008. http://athenafilmfestival.com/ "POV - Hold Me Tight, Let Me Go Interview". PBS.org. 2009. "Women Make Movies". Academy Film Archive.
ואנג גי-צ'ון

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא ואנג. ואנג גי-צ'ון (בקוריאנית: 왕기춘; נולד ב-13 בספטמבר 1988) הוא ג'ודוקא דרום קוריאני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. ואנג התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים. בבייג'ינג 2008 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לאלנור ממאדלי האזרי ובלונדון 2012 הוא סיים במקום החמישי. ואנג מחזיק בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2007 ו-2009) ומדליית ארד (2010). במשחקי אסיה הוא זכה במדליית כסף (2010), באליפויות אסיה ואנג מחזיק בשתי מדליות זהב (2011 ו-2012) ומדליית ארד (2013). במהלך הקריירה זכה ואנג בתחרויות רבות מהסבב העולמי וביניהן זכיות בטורניר טוקיו ופריז היוקרתיים. ואנג גי-צ'ון, ברשת החברתית פייסבוק ואנג גי-צ'ון, באתר olympedia.org ואנג גי-צ'ון, באתר איגוד הג'ודו העולמי ואנג גי-צ'ון, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
הברושים

הברושים הייתה רביעייה קולית, שפעלה כשנה בין 1968 ל-1969. הלהקה הוציאה שני תקליטונים בני ארבעה שירים כל אחד: גשם יורד (מהירות 33)- אני מחכה, כוכב נופל, אהבת נעורים, גשם יורד פגישה בדיזנגוף (מהירות 45) - פגישה בדיזנגוף, רגע פגישתנו, מגדל שלום, הסערה הלהקה נוסדה בידי יהודה כרמל שהיה גם המלחין והפזמונאי, ואת השירים עיבדו מנחם צור ואילן מוכיח. זו הייתה רביעייה קולית בסגנון ארבעת האסים כשלכל אחד היו שירי סולו ואף אחד לא היה סולן הלהקה. חברי הלהקה נבחרו באמצעות מודעה, ולאיש מהם לא היה רקע קודם בלהקה צבאית. בין להיטיה הבולטים: "גשם ראשון", ו"פגישה בדיזנגוף"; שהיו שירי הנושא של שני תקליטיה. הלהקה התקיימה כשנה עד שאהוד כהן החליט לעזוב. לאחר מכן הגיע מחליף שלא השתלב בלהקה והיא פורקה. בהמשך, אהוד כהן פנה לשירה בציבור. רפי גינת שהחל את דרכו בלהקה, אז עדיין בשם משפחתו המקורי - ג'אנה, ניסה את כוחו בהמשך בקריירת סולו, ומשם פנה לעיתונאות. מיכל זרחי פנתה להוראת מוזיקה. גשם יורד באתר סטריאו ומונו פגישה בדיזנגוף באתר סטריאו ומונו ביוגרפיה של יהודה כרמל באתר האינטרנט שלו אהוד כהן בדודיפדיה(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכס ורמיליון (מינסוטה)

רכס ורמיליון (באנגלית: Vermilion Range) הוא רכס הרים במדינת מינסוטה שבארצות הברית. הרכס ממוקם בין העיר טאוור ובין העיר אילאי. ברכס מצויים מרבצים משמעותיים של עפרות ברזל; ולצד רכס מסאבי ורכס קויונה הם מהווים את רכסי הברזל של מינסוטה. בשונה מרכס מסאבי בו עפרות הברזל מצויות בסמוך לפני הקרקע, כך שניתן לכרות אותן בחפירת בורות, ברכס ורמיליון (וברכס קווינה) העפרות מצויות עמוק באדמה, ועל כן, על מנת להוציאן, נדרשים לחפור מכרות עמוקים. עומקו של מכרה סאודאן מגיע לעומק של 800 מטרים מתחת לאדמה. הכרייה ברכס החלה בשנת 1883. ברכס פעלו 11 מכרות, שחמשה מהם באזור העיר אילאי. המכרות הפיקו 70 מיליון טונות של עפרות ברזל. בין השנים 1930–1835 מחצית מכריית עפרות הברזל בעולם הייתה ממכרות מינסוטה. בשנת 1951 נכרו במכרות אלה 82% מעפרות הברזל שנכרו בארצות הברית. המכרה הגדול ביותר שפעל ברכס - מכרה סאודאן נסגר בשנת 1962. המכרה אחרון באזור נסגר בשנת 1964. • R. D. COTTER, H. L. YOUNG, L. R. PETRI, and C. H. PRIOR, Ground and Surface Water in the Mesabi and Vermilion Iron Range Area Northeastern Minnesota, 1759 • Richard W. Ojakangas, Minnesota's Geology, PP 126-127, 179-181 רכס ורמיליון באתר mindat (מידע על מכרות) ההיסטוריה של המכרות במינסוטה, באתר ממשלת מינסוטה ההיסטוריה של הכרייה במינסוטה ההיסטוריה של מכראה סאודאן באתר האגודה ההיסטורית של מינסוטה ההיסטוריה של הכרייה ברכס ורמיליון ההיסטוריה של הכרייה במדינת מינסוטה
סויוז T-12

סויוז T-12 (ברוסית: Союз Т-12) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-17 ביולי 1984 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לעגון בתחנת החלל סאליוט 7. ולדימיר דז'ניבקוב - מפקד סבטלנה סביצקאיה - קוסמונאוט חוקר איגור וולק - מהנדס טיסה ולדימיר ואסיוטין - מפקד יקטרינה איוואנובה - מהנדס טיסה ויקטור סביניך - קוסמונאוט חוקר "סויוז T-12" שוגרה ב-17 ביולי 1984 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U. החללית ביצע עגינה בתחנת החלל סליוט 7, שהייתה מאוישת על ידי צוות משלחת מס' 3. צוות של 6 אנשים החל בביצוע מחקרים שונים. ב-25 ביולי ולדימיר דז'ניבקוב וסבטלנה סביצקאיה ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה מעל ל-3 שעות. במהלך זה הם בדקו יכולת לעבור עם מתכות בחלל. החללית "סויוז T-12" חזרה לכדור הארץ ב-29 ביולי 1984. הנחיתה בוצע כמתוכנן בשטח קזחסטן של כיום ועברה ללא בעיות. מדיה וקבצים בנושא סויוז T-12 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל
יאקוב רוחבן

יָקוֹבּ רוֹחֶבֵן (בהולנדית: Jakob Roggeveen, תעתיק מקובל נוסף יָקוֹבּ רוֹחֶפֵן; 1 בפברואר 1659 – 31 בינואר 1729) היה מגלה ארצות הולנדי שנשלח לגלות את "טרה אוסטרליס" (האדמה הדרומית), ובמקום זאת גילה במקרה את אי הפסחא. אביו, ארנט רוחבן, היה מתמטיקאי בעל ידע נרחב באסטרונומיה וגאוגרפיה. כמו כן הוא הכיר את תורת הניווט. הוא עסק רבות בלימוד "טרה אוסטרליס", יבשת חצי-מיתית שהופיעה במפות שצוירו באירופה החל במאה ה-15, ואף קיבל אישור רשמי מהמלך על מסע מחקר לשם. האירופאים חשבו שקיימת יבשה גדולה בדרומו של האוקיינוס השקט, כי לפי התאוריה המקובלת בזמנו, האדמה בחצי כדור הארץ הדרומי אמורה להיות דומה לשטח האדמה בחצי כדור הארץ הצפוני. אך בסופו של דבר היה זה בנו שבגיל 62 צייד שלוש ספינות ויצא למסע המחקר. טרם צאתו למסע כבר ניהל רוחבן חיים פעילים. הוא התמנה לנוטריון של מידלבורך ב-30 במרץ 1683. ב-12 באוגוסט 1690 סיים את לימודיו כדוקטור למשפטים באוניברסיטת הארדרויק (Harderwijk), ועבד בין השנים 1707 ל-1714 כשופט עליון (Raadsheer van Justitie) בבטאוויה שבאיי הודו המזרחית ההולנדיים (כיום ג'קרטה שבאינדונזיה). ב-1715 חזר למידלבורך. במידלבורך הסתבך בשל תמיכתו במטיף הליברלי פונטיאן ואן האטם (Pontiaan van Hattem). הוא פרסם עלון שכותרתו "נפילת האליל הארצי" (De val van 's werelds afgod), שחלקו הראשון פורסם במידלבורך ב-1718 ועורר מהומה. עותקי העלון הוחרמו על ידי מועצת העיר והועלו באש. רוחבן נמלט ממידלבורך, ואחר כך מפליסינגן. הוא התיישב בארנמוידן (Arnemuiden), שם פרסם את החלקים השני והשלישי בסדרה, שעוררו אף הם מחלוקת. באוגוסט 1721 הוביל בשליחות "חברת הודו המערבית ההולנדית" משלחת לאיתור "טרה אוסטרליס". הוא הפליג סביב כף הורן לאוקיינוס השקט. רוחבן ביקר באיי חואן פרננדס, וביום ראשון של חג הפסחא - 5 באפריל 1722 גילה את אי הפסחא. בדיווחיו על הגילוי הוא תיאר את האוכלוסייה המקומית בצורה לא מחמיאה. הוא ראה רק 400 ילידים, אף שמהיעדר נשים בקהל היה ברור לו שמספר התושבים גדול יותר. מאי הפסחא הפליג רוחבן לאיי טואמוטו, לאיי החברה ולסמואה. בסמואה נכלא משום הפגיעה שפגע במונופול "חברת הודו המזרחית ההולנדית", אך החברה נאלצה מאוחר יותר לשחררו, לשלם לו פיצויים בגין המעצר, ולשלם את משכורות אנשי צוותו. בשנת 1723 חזר רוחבן להולנד. בשובו פרסם רוחבן את חלקו הרביעי של העלון "נפילת האליל הארצי".
רכס ורמיליון (קולומביה הבריטית)

רכס וֶרְמִילִיוֹן (באנגלית: Vermilion Range; מילולית: רכס השָׁנִי) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי קוטניי, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. שטחו של הרכס 568 קמ"ר. אורכו של הרכס כ-46 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו 33 קילומטרים ממזרח למערב. שיאו של הרכס בהר ורנדריה שגובהו 3,085 מטרים מעל פנים הים. גובהו הממוצע של הרכס 1,767 מטרים מעל פני הים. רכס זה כולל את האתרים הבאים: ישנו בסמוך, רכס נוסף בשם זה - רכס ורמיליון בפרובינציית אלברטה; שני הרכסים בעלי שם זה נמצאים בהרי הרוקי הקנדיים. • Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, PP 62 - 65 • Gerry Shea, Mountain Treks in British Columbia, PP 62 - 73 • Brian Patton, Parkways of the Canadian Rockies: A Touring Guide to Banff, Jasper, Kootenay, PP 62 - 64 מפה טופוגרפית של אזור הרכס רכס ורמיליון באתר peakbagger תרשים הנוף הנשקף מרכס ורמיליון באתר peakvisor נתונים גאוגרפיים על הרכס לפי מקור אחר גובהו הממוצע של הרכס הוא 2,531 מטרים מעל פני הים מידע גאוגרפי
גניאורניס

גניאורניס (שם מדעי: Genyornis; מיוונית: "מלתעות עוף") הוא סוג של עוף גדול נכחד בגובה של מעל 2 מטרים שחי באוסטרליה בסוף הפלייסטוקן. עוף זה היה קרוב לדרומורניס הענקי והשתייך יחדיו למשפחת הדרומורניטיים, הקרובה מעט לאווזאים. עוף זה היה גדול מאוד בגובה 2-2.15 מטר ומשקל של 250 קילוגרם, אך היה קטן ביחס למינים אחרים במשפחתו. הוא חי באופן דומה ליען או אמו והיה בעל מקור קצר וקטן יחסית. לא ידוע ממה ניזון אך מאחר שמצאו בבטנו גסטרוליתים הוא כנראה אכל עלים וכתש אותם בזפקו בדומה ליען. ייתכן שהוא גם גיוון במזון מהחי. עוף זה היה כבד מכדי לעופף. אחרוני הגניאורניסים נכחדו לפני ±5 30 אלף שנה כחלק מהכחדה המונית כוללת. ישנן שתי תאוריות להסבר הכחדתם: הכחדה אנושית: מאובנים של מעל 700 שברי ביצים גדולות מאותה תקופה, מה שנתין בזמן קצר מכדי שיוסבר בשינויי אקלים. בנוסף מחקר מ-2015 גילה מעל 200 ביצים בעלי סימני כווייה ועם הוכחות שהיו לצידם גחלים, כך שהם נגרמו משריפה אנושית לצורך בישול. עם זאת, בהמשך שויכו הביצים לעוף אחר, ליפואה ענקית, ממשפחת הדגרתליים. שינויי אקלים: ייתכן שהקרבה לעידן הקרח ועליית פני הים הקשו את חיי העופות ושאר החיות באוסטרליה וסייעו להכחדתם. ב-2010 נמצאה מערה אוסטרלית ובה פטרוגליף על סלע של שני גניאורניסים שצוירו בידי האבוריג'ינים, שתוארך לתקופה שלפני 40,000 שנה. עוף זה הופיע בסדרה מפלצות שפגשנו. מדיה וקבצים בנושא גניאורניס בוויקישיתוף גניאורניס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גניאורניס, באתר GBIF (באנגלית)
נאוכרוס פינקניי

נאוכרוס פינקניי (שם מדעי: Neochoerus pinckneyi) הוא מין נכחד ממשפחת הקביתיים אשר חי באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית בתקופת הפליסטוקן. מאובניו נמצאו בין פלורידה לאריזונה וצפונה עד דרום קרוליינה. מכרסם זה היה קרוב לקפיבארה, והיה דומה לה אך גדול ממנה. למעשה הוא היה המכרסם הגדול ביותר בעולם לאחר הג'וספורטיגסי, הפוברומיס והבונה הענק. משקל המכרסם הגיע ל-90–113 קילוגרם, כבד ב-40% מהקפיבארה המצויה. מכרסם זה היה אחד מקביות העולם החדש הבודדות לצד הסמרניים שהיגרו צפונה מאמריקה הדרומית לעבר פנמה ולאמריקה הצפונית (עם זאת הרבה מכרסמים נדדו דרומה מאמריקה הצפונית). לא ברור ממה נכחד המכרסם, ככל הנראה משינויי אקלים, מגפה או תחרות יתר, אך הוא נכחד הרבה לפני שהאדם הראשון הגיע לאמריקה. יונק זה הופיע בסדרה העולם החדש הפראי. נאוכרוס פינקניי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נאוכרוס פינקניי, באתר GBIF (באנגלית)
פיונגיאנג טיימס

פיונגיאנג טיימס (באנגלית: The Pyongyang Times; בקוריאנית: 평양 타임스) הוא שבועון בבעלות ממשלת קוריאה הצפונית, אשר יוצא לאור בשפה האנגלית והצרפתית. מדובר למעשה במהדורה הזרה של העיתון פיונגיאנג סינמון, המפורסם בקוריאנית ומיועד לתושבי קוריאה הצפונית. מערכת העיתון פועלת מפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומכך נובע שם העיתון. הפיונגיאנג טיימס הושק לראשונה ב-6 במאי 1965 כצהובון. נכון לשנת 2018, מופץ העיתון בכמאה מדינות שונות ברחבי העולם הדוברות אנגלית או צרפתית, כאשר מדי שנה מתפרסמים 52 גיליונות של העיתון. בנוסף למהדורה המודפסת, הפיונגיאנג טיימס מתפרסם גם על גבי אתר אינטרנט ייעודי, וכולל תוכן במספר שפות.  על מנת להבטיח את המשך קיומו, זוכה צוות העיתון להכשרה מיוחדת באנגלית ובצרפתית, המתקיימת מחוץ לקוריאה הצפונית. נכון לספטמבר 2017 קיים אתר אינטרנט חדש לעיתון: pyongyangtimes.com.kp. בקוריאה הצפונית גופה, מחולק העיתון לרוב במבואות של בתי מלון המיועדים למבקרים זרים, במהלך טיסות זרות הנוחתות בקוריאה הצפונית, וכן באתרים נוספים אליהם מגיעים מבקרים מחו"ל באופן תדיר. באופן מסורתי, מוקדש דף השער של העיתון בדרך כלל למנהיג העליון של קוריאה הצפונית (נכון לשנת 2018, קים ג'ונג-און), וכולל התייחסות לביקוריו במוסדות שונים במדינה, ולשבחים על יכולותיו וכישוריו הרבגוניים ועל כושר מנהיגותו הסוחף את האומה הצפון-קוריאנית. הדפים הבאים כוללים לרוב דיווחים על פיתוחים טכנולוגיים, ואירועים שונים בעלי גוון אידאולוגי, המציגים את גדולתה של קוריאה הצפונית. בד בבד, נוהג העיתון לכלול תעמולה שלילית כלפי אויבותיה המסורתיות של המדינה, קוריאה הדרומית, יפן וארצות הברית, וכן כלפי מדינות אחרות, אשר נתפסות כעוינות כלפי קוריאה הצפונית (ביניהן ישראל). פיונגיאנג סינמון אתר האינטרנט הרשמי של פיונגיאנג טיימס Yonhap News Agency, Seoul (27 בדצמבר 2002). North Korea Handbook. M.E. Sharpe. p. 416. ISBN 978-0-7656-3523-5. {{cite book}}: (עזרה) "KWP Propaganda and Agitation Department" (PDF). North Korea Leadership Watch. בנובמבר 2009. p. 2. נבדק ב-27 במאי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "North Korea This Week No. 435 (8 February 2007)." Yonhap Yonhap. 2,000th issue of Pyongyang times .סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית. 2 March 1999. North Korea Tech - 노스코리아테크, The Pyongyang Times has a new address, ‏14-9-2017 Wee, Teo Cheng (1 May 2006). Passage to Pyongyang: Key information. Asiaone Travel / The Straits Times.