laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי בחריין–כווית

יחסי בחריין–כווית (בערבית: العلاقات البحرينية الكويتية) הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בחריין ובין מדינת כווית. היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-19 באוגוסט 1971. ב-5 ביולי 2011, יועץ התקשורת של מלך בחריין, נביל אל-אמיר, צוטט באומרו, כי יחסי בחריין-כווית "עמדו במבחן הזמן" ו"יש לבצע מחווה למען הקרבה בין שני העמים." ב-7 בנובמבר 2014, האמיר הכוויתי, סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ביקר את מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה. שני המנהיגים דנו בנוגע לדרגים להגביר את האחדות והאחווה של מדינות ה-GCC ועל המצב הפוליטיקה העולמית והאזורית והסתגלותן של שתי המדינות אל המצב הקיים. ב-2016, שר החוץ של בחריין, אמר כי היחסים בין בחריין לכווית הם נצחיים והוא מהווה דוגמה ליחסים הבילטרליים בכל הרמות. "Bilateral Relations". Ministry of Foreign Affairs of Bahrain. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) ""Bahraini-Kuwaiti relations unshakable - Al-Hamar". Kuwait News Agency. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "HM the King holds meeting with Kuwaiti Emir". Bahrain News Agency. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Bahrain's King Holds Meeting with Kuwait's Emir". Alriyadh. נבדק ב-5 בדצמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה)
רומן פיליפצ'וק

רומן מיכאילוביץ' פיליפצ'וק (באוקראינית: Роман Михайлович Пилипчук; נולד ב-27 באפריל 1967 בעיר סניז'נה במחוז דונצק) הוא כדורגלן עבר סובייטי-אוקראיני ששיחק בעמדות החלוץ, וכיום מאמן קבוצת שריף טירספול. פיליפצ'וק החל את הקריירה במועדון הכדורגל "טקסטילשצ'יק" מהעיר איוואנובו מהליגה השלישית בברית המועצות, ובשנת 1990 חתם בקבוצת דינמו מוסקבה. פיליפצ'וק לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה וברוב המשחקים שותף כמחליף. באמצע עונת 1991/1992 עזב את דינמו ועבר לספרטק ולדיקווקז, אשר בסוף 1991 נקלעה לקשיים כלכליים (כמו רוב הקבוצות בליגה הסובייטית בעקבות פירוק ברית המועצות). פיליפצ'וק הגיע לישראל וחתם בקבוצת מכבי הרצליה, העולה החדשה לליגה הארצית. בהמשך שיחק במכבי נתניה ובמכבי פתח תקווה בליגה הבכירה, ובשנת 1998 חזר לשחק במכבי הרצליה. בתום עונת 1998/1999 עזב את ישראל וחזר לאוקראינה. הוא שיחק במשך שלוש שנים בקבוצת מטאלורג דונצק ובשנת 2003 פרש ממשחק פעיל. מדיה וקבצים בנושא רומן פיליפצ'וק בוויקישיתוף רומן פיליפצ'וק, באתר Transfermarkt רומן פיליפצ'וק, באתר Soccerway רומן פיליפצ'וק, באתר WorldFootball.net רומן פיליפצ'וק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt מיכאל יוכין‏, רומן פיליפצ'וק בראיון בלעדי, באתר וואלה, 6 ביולי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי

כריסטופר מרקוס (באנגלית: Christopher Markus; נולד ב-2 בינואר 1970) וסטיבן מק'פילי (Stephen McFeely; ‏24 בפברואר 1970) הם צמד תסריטאים אמריקאים. השניים הכירו כשלמדו יחד כתיבה יוצרת בקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. ב-1996, לאחר שקיבלו את התואר השני שלהם, הם עברו ביחד ללוס אנג'לס כדי לפצוח בקריירה כתסריטאים בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הם שכרו לעצמם סוכן, ולאחר כשנתיים, ב-1998, הם מכרו את התסריט הראשון שלהם. על אף שהפקתו לא יצאה בסופו של דבר לפועל, העניין שנוצר סביבו הוביל את רשת הטלוויזיה האמריקאית "HBO" לשכור אותם לכתוב סרט ביוגרפי אודות הקומיקאי פיטר סלרס. סרט טלוויזיה זה, שנקרא "חייו ומותו של פיטר סלרס", שודר בערוץ ב-2004, והעניק לצמד פרס אמי לבידור בפריים טיים על כתיבה יוצאת דופן בסדרת מוגבלת, סרט או תוכנית מיוחדת. כשנה אחר כך, ב-2005, מרקוס ומק'פילי שיתפו פעולה עם אן פיקוק ואנדרו אדמסון בכתיבת סרט הפנטזיה והרפתקאות עתיר התקציב של חברת וולט דיסני, "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". כאשר הסרט המשיך לטרילוגיה, הם נבחרו לשוב ולכתוב את התסריט גם לשני הסרטים האחרים - ב-2008 הם חברו לאדמסון פעם נוספת בכתיבת "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן", וב-2010 הם שיתפו פעולה עם מייקל פטרוני בכתיבת "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר". בנוסף, ב-2007 הם כתבו את "אתה הורג אותי" וב-2013 את "רווח וכאב". ב-2011, השניים הצטרפו לזיכיון סדרת סרטי הלייב אקשן עתירי התקציב של חברת וולט דיסני, "היקום הקולנועי של מארוול". הם כתבו את שלושת סרטי דמותו של גיבור-העל קפטן אמריקה - "קפטן אמריקה: הנוקם הראשון" (2011), "קפטן אמריקה: חייל החורף" (2014) ו"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" (2016). כהרחבה לעולמו של הקפטן, ב-2015 הם יצרו עבור רשת "ABC" את סדרת הטלוויזיה "הסוכנת קרטר" העוסקת בדמותה של פגי קרטר. בנוסף, ב-2013, הם כתבו יחד עם כריסטופר יוסט את "תור: העולם האפל". כהמשך להתבססותם באולפני מארוול, הם כתבו את שני הסרטים המסכמים של הנוקמים - "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018) ו"הנוקמים: סוף המשחק" (2019). ב-2020, השניים הצטוותו מחדש אל צמד האחים הבמאים אנתוני וג'ו רוסו, איתם עבדו על היקום הקולנועי של מארוול, ביצירת סרט הפעולה והמותחן "האיש האפור", שעלה לשירות המדיה של נטפליקס ב-2022. כיום עובדים השניים על תסריט לסרט המדע-בדיוני של האחים רוסו "The Electric State" לשירות המדיה של נטפליקס.
מורפולוגיה של צמחים

מורפולוגיה של צמחים היא ענף בבוטניקה העוסק בתיאור של הצורה החיצונית והמבנה הפנימי (אנטומיה) של הצמחים ושל האיברים שלהם. התפתחות הענף הזה קשורה בהתפתחות הסיסטמטיקה (מיון הצמחים) אשר דרשה תיאור מדויק ומפורט של האיברים השונים בתוך הצמח, ביניהם השורש, הגבעול, העלים והפרחים, ובתוך כך נוצר גם אוצר מילים ומושגים בוטניים עשיר. אכן, מיון הצמחים למינים, וזיהוים המעשי בשטח מתבססים בראש ובראשונה על הקריטריונים המורפולוגיים. הגדרת המין המקובלת היא, איפוא, "אוסף של פרטים הדומים בינם לבין עצמם יותר מכפי שהם דומים לפרטים אחרים". מורפולוגיה של הצמח - מונחים צורות חיים של צמחים מדיה וקבצים בנושא מורפולוגיה של צמחים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סעיד אלחרומי

סעיד אלחרומי (בערבית: سعيد الخرومي; תעתיק מדויק: סעיד אלח'רומי; 10 בינואר 1972 – 25 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי ואיש ציבור בדואי-ישראלי. כיהן כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה וחבר הכנסת מטעם מפלגת רע"מ. בעבר כיהן כמזכ"ל התנועה האסלאמית וכראש מועצת שגב שלום. אלחרומי היה בדואי בן לשבט מסעודין אל-עזאזמה. אביו היה רועה צאן שגידל כבשים. לאלחרומי היו שמונה אחים ואחיות. למד בבית ספר תיכון בג'ת שבמשולש. הואיל ומשפחתו הגרעינית מתגוררת בנגב, התגורר אלחרומי במשך שלוש שנים אצל קרובי משפחתו כדי ללמוד בג'ת. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל תואר ראשון בפיזיקה והיה למורה לפיזיקה. אלחרומי היה סגן יושב ראש הרשימה הערבית המאוחדת (רע"מ). בבחירות לכנסת העשרים התמודד מטעם הרשימה המשותפת. הוא הוצב במקום ה-15 ברשימה. ב-11 באוגוסט 2017, עם התפטרותו של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – במסגרת הסכם רוטציה – התמנה אלחרומי לחבר כנסת במקומו. היה יושב ראש ועדת ההיגוי העליונה של ערביי הנגב. בבחירות אפריל 2019 הוצב במקום השביעי ברשימת רע"מ-בל"ד אך לא נבחר לכנסת. לקראת בחירות ספטמבר 2019 (הכנסת ה-22) נבחר במקום השלישי מטעם רע"מ, הוצב במקום ה-11 ברשימה המשותפת, ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הוצב במקום השלישי ברשימת רע"מ ושובץ במקום ה-11 בסיעת הרשימה המשותפת ונבחר לכנסת, לאחר שהרשימה קיבלה 15 מנדטים. במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע התפלגה רע"מ מהרשימה המשותפת ואלחרומי הוצב במקום הרביעי ברשימתה ונבחר לכנסת. בהצבעה על הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, שרע"מ שותפה לה, היה אלחרומי היחיד שנמנע בהצבעה, והממשלה קמה ברוב של 60 מול 59. ב-25 באוגוסט 2021 נפטר לאחר שלקה בהתקף לב, והוא בן 49 בלבד. הוא נקבר בבית העלמין ביישוב הבדואי שגב שלום. אלחרומי היה רווק והתגורר בשגב שלום. סעיד אלחרומי, באתר הכנסת (לגרסה בערבית) סעיד אלחרומי, באתר כנסת פתוחה ערוץ הכנסת - בשוליים עם יניר קוזין, 22.2.15, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:53) נעמה אנגל משאלי, רופאים ערבים: "הזנה בכפייה – חוק פשיסטי", באתר nrg‏, 11 באוגוסט 2015. להוריו של אלחרומי שלושה בנים וחמש בנות; לאביו יש בת נוספת מאישה שאיננה אמו של אלחרומי. ח"כ עבדאללה אבו מערוף התפטר מהכנסת, אתר הכנסת, 9 באוגוסט 2017. יאסר עוקבי, ‏ח"כ סעדי התפטר מהכנסת – במסגרת הסכם רוטציה ברשימה המשותפת, באתר מעריב אונליין, 25 ביולי 2017 תמר נהרי‏, המשטרה לכדה 16 גמלים משוטטים בנגב, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2002. ג'קי חורי, גילי כהן, אבי יששכרוף ויניב קובוביץ, הפלסטינים יציינו את "צעדת המיליון"; בצה"ל נערכים להגן על הגדרות, באתר הארץ, 30 במרץ 2012. אתר ועדת הבחירות מוחמד מג'אדלה פוראת נסאר, ‏ח"כ סעיד אלח'רומי נפטר הלילה לאחר שלקה בהתקף לב, באתר ‏מאקו‏, 25 באוגוסט 2021
ז'וזף ז'ופו

ז'וזף ז'וֹפוֹ (בצרפתית: Joseph Joffo ;‏ 2 באפריל 1931 – 6 בדצמבר 2018) היה סופר, תסריטאי ושחקן יהודי-צרפתי. נודע בעיקר בשל סיפור ילדותו כילד יהודי בזמן הכיבוש הגרמני שאותו סיפר ברומן "שקית של גולות" (1973). ז'ופו נולד בפריז בשנת 1931. אביו, רומן ז'ופו, היה ספר אשר ברח בעקבות הפוגרומים שנערכו ברוסיה והגיע לצרפת. אמו, אנה מרקוף, הייתה כנרת. ז'ופו נולד וגדל ברובע ה-18 של פריז, שם למד בבית הספר היסודי השכונתי. את ילדותו לפני השואה תיאר ברומן שלו Agates et Calots שפורסם בשנת 1995. בזמן המלחמה והכיבוש הפכה משפחת ז'ופו קורבן לרדיפות נגד היהודים. שני אחיו המבוגרים של ז'וזף ברחו מפריז לצרפת של וישי, ומאוחר יותר נשלחו גם ז'וזף ואחיו בן ה-12, מוריס, לדרום צרפת. זמן קצר לאחר הגיעם לשם ואיחודה של המשפחה מחדש כבשו הגרמנים גם את דרום צרפת לאחר מבצע לפיד של בעלות הברית. הגרמנים ערכו חיפושים נרחבים אחר יהודי האזור, במהלכם נתפסו מוריס וז'וזף. הם הצליחו להשתחרר מן הכלא אחרי ששכנעו את עוצריהם שאינם יהודים, ושבו בסוף המלחמה לביתם בפריז, שם התאחדו עם משפחתם אך גילו שאביהם גורש ונרצח באושוויץ ב-20 בנובמבר 1943. על התקופה הזו מספר ז'וזף בפירוט בספרו "שקית של גולות". בגיל 14 הפסיק ז'וזף את לימודיו והחל לעבוד במספרה המשפחתית. רק 26 שנים לאחר המלחמה החליט ז'ופו לספר את סיפורו בספר. ספרו "שקית של גולות" נדחה על ידי ארבעה מוציאים לאור, אך משהתפרסם על ידי הוצאת Jean-Claude Lattès הפך לרב-מכר. מכירות הספר בצרפת הגיעו ללמעלה מ-20 מיליון עותקים והספר תורגם ל-20 שפות ועלה לאקרנים פעמיים: לראשונה בשנת 1975, ועיבוד נוסף בשנת 2017, בהשתתפות השחקן היהודי פטריק ברואל, המגלם את אביו. ז'ופו כתב ספרים נוספים, ובהם אנה ותזמורתה, שיצא לאור בשנת 1975 ומספר את סיפורה של אמו, פליטה מרוסיה המגיעה לפריז, ובייבי-פוט, בו הוא מספר על השנים שלאחר המלחמה ואת התפשטות התרבות האמריקנית בצרפת. נפטר ב-6 בדצמבר 2018. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף ז'ופו בוויקישיתוף ז'וזף ז'ופו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג

וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Wilhelm VI, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 4 ביולי 1535 – 20 באוגוסט 1592), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1559–1592. וילהלם נולד ב-4 ביולי 1535, לארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה ממקלנבורג-שוורין, בתם של היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג-שוורין ואורסולה מברנדנבורג. בשנת 1546 מת אביו ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואחיו פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. בשנת 1559 מת פרנץ אוטו, ווילהלם ואחיו היינריך השביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו. בשנת 1569 מת אחיו היינריך השלישי ללא יורשים, ווילהלם שלט מעתה לבדו בדוכסות. וילהלם ערך רפורמות בדוכסות, ושיפר את המסחר ומערכת המשפט. בסתיו 1577 החל וילהלם לסבול מהתקפים של אי-שפיות, אולם בשנת 1580 השתפר מצבו. בשנת 1582 שוב הידרדר מצבו, וכתוצאה מכך בשנת 1584 ברחה אשתו דורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג מהבית מחשש לביטחונה. ב-20 באוגוסט 1592 מת וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג. ב-12 באוקטובר 1561 התחתן וילהלם עם דורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. ממנה היו לו 15 ילדים: סופיה מבראונשווייג-לינבורג (1563–1639), התחתנה עם גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך. ארנסט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1564–1611). אליזבת מבראונשווייג-לינבורג (1565–1621), התחתנה עם פרידריך, רוזן הוהנלוהה-לנגנבורג. כריסטיאן, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1566–1633). אוגוסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1568–1636). דורותיאה מבראונשווייג-לינבורג (1570–1649), התחתנה עם קרל הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד. קלרה מבראונשווייג-לינבורג (1571–1658), התחתנה עם וילהלם הראשון, רוזן שוורצנבורג-פרנקנהאוזן. אנה אורסולה מבראונשווייג-לינבורג (1572–1601). מרגרטה מבראונשווייג-לינבורג (1573–1643), התחתנה עם יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג. פרידריך הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1574–1648). מריה מבראונשווייג-לינבורג (1575–1610). מגנוס מבראונשווייג-לינבורג (1577–1632). גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1682–1641). יוהאן מבראונשווייג-לינבורג (1583–1628). זיבילה מבראונשווייג-לינבורג (1584–1652), התחתנה עם יוליוס ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מדיה וקבצים בנושא וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג בוויקישיתוף וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ויל פולטר

ויליאם ג'ק פולטר (באנגלית: William Jack Poulter ; נולד ב-28 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע אנגלי. התפרסם לראשונה בתפקידו כיוסטוס סקראב בסרט "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר" משנת 2010, ולאחר מכן שיחק בסרטים "אנחנו המילרים", עבורו זכה בפרס באפט"א לכוכב העולה, "הרץ במבוך", "האיש שנולד מחדש", "מכונת מלחמה" ו"הרץ במבוך: תרופת המוות". פולטר נולד וגדל ברובע האמרסמית' במערב לונדון, אנגליה. בנם של קרולינה (לבית בארה) אחות במקצועה, וניל פולטר, פיזיקאי מכובד ופרופסור לקרדיולוגיה באימפריאל קולג'. אמו גדלה בקניה. פולטר למד בבית הספר "The Harrodian", שבין בוגרי נמנים גם ג'ורג' מקיי ורוברט פטינסון. עם זאת, הוא נאבק בבית הספר בדיסלקסיה והפרעה התפתחותית בקואורדינציה. את הקריירה הקולנועית שלו החל בשנת 2007 בסרט "הבן של רמבו", שיחק בתפקיד הראשי לצד ביל מילנר, ועל תפקידו היה מועמד לפרס השחקן המבטיח ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי. ב-2010 שיחק בתפקיד יוסטוס סקראב בסרט "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר" הסרט השלישי בסדרה. ב-2013 שיחק בקומדיה המצליחה "אנחנו המילרים". על תפקידו זכה בפרס באפט"א לכוכב העולה ובפרס MTV לשחקן המבטיח הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אמפייר. ב-2015 שיחק בתפקיד ג'ים ברידג'ר בסרט ההרפתקאות של הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו "האיש שנולד מחדש" שקיבל 12 מועמדויות לפרס אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-88 אך זכה בשלושה בלבד. ב-2017 שיחק בתפקיד שוטר גזען בסרטה של קתרין ביגלו "דטרויט". בשנת 2018 שיחק בסרט "מראה שחורה: בנדרסנאץ'"; סרט אינטראקטיבי מסוגת האימה והמדע בדיוני המהווה חלק מתוך הסדרה "מראה שחורה" של נטפליקס. באוקטובר 2021 אושר על ידי הבמאי ג'יימס גאן כי יצטרף ליקום הקולנועי של מארוול בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3" בתפקיד גיבור העל אדם וורלוק. מדיה וקבצים בנושא ויל פולטר בוויקישיתוף ויל פולטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויל פולטר, ברשת החברתית אינסטגרם ויל פולטר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויל פולטר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ויל פולטר, באתר AllMovie (באנגלית) ויל פולטר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ויל פולטר, באתר Metacritic (באנגלית) ויל פולטר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ויל פולטר, באתר Discogs (באנגלית) Eve Batey, Chris Murphy, Creative Arts Emmys 2024: See the Winners Here, Vanity Fair, ‏8 September 2024
יצחק זעקיל עטהויזן

רבי יצחק זעקיל עטהויזן (בגרמנית: Etthausen; ה'תמ"ה, 1685 – ז' באלול ה'תקכ"ג, 16 באוגוסט 1763) היה רב אשכנזי, שכיהן ברבנות במספר קהילות בגרמניה. נולד לרב מנחם מענדל עטהויזן. אשתו הייתה בתו של רבי בעריש אסקלס (צר'), רבן של מגנצא ושל ניקלשבורג ומדינת מורביה, ונכדתם של רבי שמשון ורטהיימר ורבי גבריאל אסקלס. לפי הנראה, הכסף לא היה נחלתו של הרי"ז, וכדי להדפיס את ספריו, הוא נאלץ להיעזר ברבי יעקב פופרש, בעל 'שב יעקב', ששלח לו תרומה של 25 זהובים. הרב עטהויזן נקבר בבית החיים של קהילת יהודי קריגסהבר. בתקופת הנאצים נהרסה מצבתו מלבד בסיסה שעדיין קיים. במשך חמש עשרה שנים שימש ברבנות במארקברייט, שנייטאך (אנ'), ובאשפנבורג. לאחר מות חמיו רבי בעריש אסקלס (צר'), עלה על כיסא הרבנות במיינץ, בירת נסיכות הבוחר ממיינץ והמדינה. בסוף ימיו היה רב ומורה בקהילת פפערשא ובכל מדינת שוואבן, במשך שלשים ושלש שנים. הרי"ז זכה ליחס של הערכה מרובה. כבר בהיותו בן 25 שנה בלבד (שנת 1710), כינו אותו: "הרב המופל' מוה"ר". וסופר פנקס קהילת שנייטאך מכנהו: "המאור הגדול אדונינו מורינו ורבינו הגאון". וכך נאמר בממורבוך של ק"ק הירבן: "...עבור שהתמיד בלימודו יום ולילה". עמד בקשרי מכתבים עם רבים מגדולי דורו וחלקם השתמרו בכתביהם. שאלות ותשובות "אור נעלם" שהודפס בקרלסרוהה בשנת ה'תקכ"ה על ארבעת חלקי טור והשולחן ערוך, וספר "אור לו בציון" שהודפס בקרלסרוהה בשנת ה'תקכ"ה על התלמוד. הספרים נדפסו על ידי בנו יהודה ליב מהיידלבערג. מתוך פסקיו, ניתן לראות את דרכו ללכת אחרי פוסקי אשכנז במלוא המידה. עם כל זאת, הוא לא שלל את שאר הפוסקים ודבריהם אף הובאו לאחר כבוד בספריו. מתוך ספרו "אור לו בציון" על התלמוד, ניתן לראות ברמז, שהיה בקיא בתורת הקבלה. היה תלמיד של: רבי אברהם ברודא. רבי יעקב הכהן כ"ץ, בעל ה'שב יעקב'. ספר שו"ת אור נעלם באתר היברובוקס ספר אור לו בציון באתר היברובוקס יצחק זקיל בן מנחם אטהויזן, דף שער בספרייה הלאומית Die “Weisen von Pfersee”: Isaak Seckel Etthausen und Simon Wolf Wertheimer, באתר Jüdisch Historischer Verein Augsburg מתוך הקדמתו לספרו, שו"ת אור נעלם. אנציקלופדיה, אשכול, ח"ב, עמוד 125 תמונות פון די געווען אידישע פערטל אויף פפערשא, באתר Jüdisch Historischer Verein Augsburg מתוך שער לשו"ת אור נעלם. מאיר הילדסהיימר, פנקס קהילת שנייטאך, מקיצי נרדמים ומכון ליאו בק תשנ"ב, עמ' 34, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). מדרך פנייתם אליו, ניתן להתרשם רבות על מעמדו הגבוה והרם, ראו: שו"ת שב יעקב, ח"ב, אבן העזר, סימן כה: "איש אשר רוח אלקים בו ודעת שלמים, כל השומע יצחק על חכמתו משתומם, ובתורתו יהגה לילות וימים, ה"ה ידידי הרב כו' אב"ד ור"מ ב"ש מוהר"ר זעקיל נר"ו. ויצא יצחק לשוח בסוד"ה של תורה, לתורה ולתעודה, מראה באצבע צרדה את חכמתו, מחוי חידה חד חד מתוק מדבש ונופת צופים, אמרם אמרות טהורות, אל עבר פני מאירות ופנים מסבירות, מסביר פנים בהלכה" וכו'. "כאשר ציווה עליו אביו קודם מותו באזהרה" מתוך שער השו"ת אור נעלם כך כותב הרי"ז בהסכמתו לספר מנחת כהן, פיורדא, תק"א, "ורובם מחידושי אמ״ו הגאון המפורסם רבן של כל בני הגולה מהר"ר אברהם ברודא". כמו שמבואר בספרו, שו"ת 'אור נעלם', כמה פעמים. ואולי רק לאחר מותו של ר' אברהם ברודא, נעשה לתלמידו של ה'שב יעקב'.
ג'ון בויגה

ג'ון אדדיו ב. אדבויגה (באנגלית: John Adedayo B. Adegboyega; נולד ב-17 במרץ 1992), המוכר בשם ג'ון בויגה, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן משנה בסדרת טלוויזיה לשנת 2021. נולד בשם ג'ון אדדיו ב. אדבויגה בלונדון, אנגליה להורים ניגרים. הוא גדל בפקהאם שבדרום לונדון. אביו סמסון הוא כומר נוצרי-פנטקוסטלי ואמו אביגייל, מטפלת בילדים בעלי מוגבלויות. בגיל שמונה החל להשתתף בחוג דרמה בפקהאם את הקריירה הקולנועית שלו החל בסרט "השכונה VS חייזרים" מ-2011 בהפקתו ובימויו של ג'ו קורניש. הוא זכה על תפקידו בפרס בלאק ריל (אנ') לשחקן הטוב ביותר, היה מועמד לפרס השחקן המבטיח הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ולפרס אמפייר לשחקן המבטיח הטוב ביותר. ב-2014 נבחר לגלם את דמותו של פין בסדרת סרטי "מלחמת הכוכבים". על תפקידו בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר" זכה בפרס באפט"א לשחקן המבטיח ביותר ופרס אמפייר לשחקן המבטיח הטוב ביותר. בשנת 2020 שיחק בסרט "אדם, לבן וכחול", שהוא סרט אחד מתוך חמישה בסדרת הסרטים האנתולוגית‏ "גרזן קטן" שביים סטיב מקווין לרשת BBC One, בהפצה של אולפני אמזון. בסרט בויגה גילם את לירוי לוגן, קצין במשטרת המטרופולין של לונדון שהקים את איגוד המשטרה השחורה וניסה לבצע רפורמה בכוח המשטרה מבפנים. על תפקידו זה זכה בויגה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, מיני-סדרה או סרט טלוויזיה וכך גבר על מתמודדים ותיקים כמו ברנדן גליסון ודונלד סאת'רלנד. בשנת 2022 שיחק בויגה בסרט האקשן ההיסטורי "לוחמת" בבימויה של ג'ינה פרינס בית'ווד (אנ'). באוקטובר 2024, פורסם כי בויגה ודניאל דדויילר יגלמו את אוטיס רדינג ואשתו זלמה רדינג בסרט ביוגרפי בשם "Otis & Zelma". מדיה וקבצים בנושא ג'ון בויגה בוויקישיתוף ג'ון בויגה, ברשת החברתית פייסבוק ג'ון בויגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון בויגה, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ון בויגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון בויגה, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון בויגה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ג'ון בויגה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) John Boyega: from Peckham, to the Death Star, to the Old Vic, הגרדיאן, 21 באפריל 2017 Angelique Jackson, John Boyega and Danielle Deadwyler to Star in Otis Redding Biopic ‘Otis & Zelma’ (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-10-02 (באנגלית אמריקאית) Valerie Complex, Black Reel Awards Nominations: ‘The Color Purple’ And ‘Rustin’ Dominate, Deadline, ‏2023-12-15 (באנגלית אמריקאית) Winners, NAACP Image Awards (באנגלית אמריקאית)
ולף הראשון, דוכס בוואריה

ולף הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Welf I von Bayern;‏ 1037 (בערך) – 6 בנובמבר 1101), היה דוכס בוואריה בין השנים 1070–1077 ובין השנים 1096–1101. ולף נולד בשנת 1037 לאלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו ולקוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג. בשנת 1055 מת דודו ולף, דוכס קרינתיה, וולף ירש את נחלותיו. אף כי אביו תמך באפיפיור במסגרת מאבק האינווסטיטורה בין מדינת האפיפיור לאימפריה הרומית הקדושה, תמך ולף שנהיה שליט בקרינתיה, בקיסר היינריך הרביעי. בשנת 1070 מרד חמיו אוטו מנורטהיים בהיינריך הרביעי, אולם ולף המשיך לתמוך בקיסר, ובתמורה קיבל את דוכסות בוואריה שנלקחה מחמיו, ולאחר מכן גירש את אשתו אתלינדה מנורטהיים בציווי הקיסר. במהלך מאבק האינווסטיטורה שינה ולף את תמיכתו, והחל לתמוך באפיפיור גרגוריוס השביעי. בשנת 1076 השלים ולף עם הקיסר, אולם בשנה לאחר מכן התחדשה המלחמה ביניהם, ובתגובה הדיח אותו היינריך הרביעי משלטונו, אם כי ולף שנתמך על ידי אביו ואצילים בוואריים, שמר על שליטתו בבוואריה. בשנת 1089 התחתן בנו של ולף - ולף החמישי עם מטילדה, מרקיזת טוסקנה, על מנת לחזק את היחסים עם האפיפיור אורבנוס השני, אולם בשנת 1095 התגרשו השניים, ובעקבות כך התפייס ולף עם הקיסר, אשר בתמורה החזיר אותו לשלטונו בבוואריה. בשנת 1101 יצא ולף למסע הצלב של 1101, יחד עם גיום התשיעי, דוכס אקיטן, איג דה ורמנדואה ואידה מאוסטריה, אולם הובסו על ידי קיליץ' ארסלן, הסולאטן של רום. ולף הצליח לברוח, אולם מת בדרכו לפאפוס, קפריסין, ובנו ולף השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1062 התחתן ולף עם אתלינדה מנורטהיים, בתם של אוטו מנורטהיים וריכנצה משוואביה, אך לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1070 התחתן ולף עם יודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי, ממנה נולדו לו 3 ילדים: ולף השני, דוכס בוואריה (1072–1120) היינריך התשיעי, דוכס בוואריה (1075–1126) קוניצה מבוואריה (לא ידוע–1120), התחתנה עם פרידריך רוכו, רוזן דיסן מדיה וקבצים בנושא ולף הראשון, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
ולף השני, דוכס בוואריה

ולף השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Welf II von Bayern;‏ 1072 (משוער) – 24 בספטמבר 1120), היה דוכס בוואריה בין השנים 1120–1126. היינריך נולד בשנת 1072 לולף הראשון, דוכס בוואריה וליודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי. בשנת 1089 התחתן בנו ולף עם מטילדה, מרקיזת טוסקנה, על מנת לחזק את היחסים עם האפיפיור אורבנוס השני, אולם בשנת 1095 התגרשו השניים, ובעקבות כך התפייס אביו ולף הרביעי עם היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר בתמורה החזיר אותו לשלטונו בדוכסות בוואריה. בשנת 1101 מת אביו ולף הראשון, דוכס בוואריה במהלך מסע הצלב של 1101, וולף עלה לשלטון במקומו. ולף שלט 19 שנים, והיה נאמן לקיסר. ב-24 בספטמבר 1120 מת ולף בטירת קאופרינג ללא ילדים, ואחיו היינריך התשיעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. מדיה וקבצים בנושא ולף השני, דוכס בוואריה בוויקישיתוף
דוב סיבירי מזרחי

הדוב החום המזרחי של סיביר (שם מדעי: Ursus arctos collaris) הוא תת-מין של הדוב החום אשר תפוצתו היא ממזרח סיביר, החל מנהר יניסיי עד טרנס-בייקאליה, רכס סטנובוי, נהר לנה, קולימה ובדרך כלל בכל רחבי יאקוטיה והרי אלטאי. תת המין קיים גם בצפון מונגוליה. הדובים הסיבירים המזרחיים בינוניים בגודלם לדובים חומים אירואסיים ולדובים חומים קמצ'טקה. הגולגולת של הדוב הסיבירי המזרחי גדולה יותר מאלו של דובים חומים אירואסייתים אחרים, וככל הנראה גדולה יותר מאלו של דובים חומים במזרח הרחוק. לזכרים בוגרים יש גולגולת אשר אורכה היא 32.6-43.1 ס"מ ורוחבה (מעצם לחי אחת לשנייה) היא 31.2-38.5 ס"מ. לדוב הסיבירי המזרחי יש פרווה ארוכה, צפופה ורכה הדומה בצבע לזה של דובים חומים אירואסייתים, אם כי רוב האוכלוסייה הם פריטים כהים יותר. ההגדרה האבלוציונית של פרדריק קיוויה עבור תת-מין זה הוגבלה לאוכלוסיית הדוב החום בנהר יניסיי העליון ששם הדובים עם צווארונים לבנים מפותחים היטב. התת-מין סווג מאז מחדש כאוכלוסיות שהקיפו בעבר את "ייניזיס" ו"סיבריקוס", אם כי לשניים האחרונים אין צווארון. דובים סיבירים מזרחיים הרבה יותר נועזים כלפי בני האדם מאשר דובים אירופאים אחרים הביישנים והנרדפים יותר. דובים סיביריים מזרחיים הורסים בקביעות בקתות ומחסני ציידים בהם יש מזון. תזונתם של הדובים הסיבירים המזרחיים מורכבת יותר מבשר מאשר דובים חומים אירופאים אחרים, והם אינם אוהבים דבש. הם צדים במארב מעצי אורן ותזונתם מורכבת מ: ארנבות הרים, פרסתנים כמו איילים, אייל קנדי ואייל קורא. מדיה וקבצים בנושא דוב סיבירי מזרחי בוויקישיתוף דוב סיבירי מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) דוב סיבירי מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוב סיבירי מזרחי, באתר GBIF (באנגלית)