laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נומה פומפיליוס

נוּמָה פׂומְפִּילִיוּס (753 לפנה"ס – 672 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השני של רומא. נומה היה יליד העיר הסאבינית קורס ונודע בכל איטליה כאדם אדוק וישר, הוא היה בקי מאוד בחוקה האנושית והאלוהית ואפילו נמסר שהיה מקושר לפיתגורס (עובדה בלתי אפשרית כרונולוגית מכיוון שפיתגורס החל לקבץ סביבו תלמידים איטלקים עשרות שנים מאוחר יותר, בתקופת שלטון סרוויוס טוליוס). טיטוס ליוויוס מייחס את תכונותיו הטובות למוצאו הסאביני - עם שנודע בטוהרתו. עם סיום שלטון רומלוס הוצע שמו של נומה לשלטון ברומא, ואף-על-פי שבחירה שכזאת הטילה את המאזניים לטובת הסאבינים, אף אדם לא הציע אלטרנטיבה. לכשהוצע הכתר לנומה הוא דרש שקודם תיבדק הסכמת האלים למינוי. מגיד עתידות הוזמן, בחנו והכריז כי יופיטר מאשר את המינוי. נומה שם לעצמו מטרה לשנות את החוקה הרומאית שעוצבה בכוח הזרוע, וכדי לעשות זאת הוא הבין שעליו לסיים את המלחמות. הוא בנה לרגלי גבעת האוונטין את המקדש לאל יאנוס, דלתות המקדש היו פתוחות בעת מלחמה וסגורות בעת שלום (לזכר התערבות האל בחטיפת הנשים הסביניות). לאחר שהחשש ממלחמה הוסר מעל הרומאים, הם פנו לחיי עצל ובטלה ולכן נומה ניסה לתרבת את תושבי ממלכתו ולהכניס בהם חרדה מהאלים. כדי לעשות זאת הוא העמיד פנים כי הוא ניהל שיחות ליליות עם הנימפה אגירה, שבעצתה פעל (גרסאות אחרות של הסיפור טוענת כי השניים היו למעשה נשואים). היסטוריונים נהגו לייחס למלך גם את: חלוקת לוח השנה הרומי ל-12 חודשים וקביעת ימי חול ומנוחה. הקמת חבר הכוהנות של הבתולות הוסטליות. הקמת חבר הכוהנים (פלאמנים) ליופיטר, מרס וקווירינוס. הקמת משרת הפונטיפקס מקסימוס (Pontifex Maximus). מינוי 12 הסאליי (Salii) שהיו אחראים לנשיאת 12 המגנים הקדושים ה"אנקיליה" (Ancilia). המגן הראשון לפי המסורת נשלח על ידי האל מארס (כסימן להעדפת האל את המלך הנוכחי) לגבעת הפאלאטיום ועליו היו חקוקות נבואות לגבי עתיד העיר. נומה שכפל את המגנים והביאם לתצוגה. לעומת זאת, כיום אנו יודעים שכל אותם ההישגים הם תוצאה ישירה של התפתחות חברתית ודתית בת שנים רבות, ולא בהכרח בתקופת המלך המסוים הזה. בתקופת שלטונו הרומאים היו כה עסוקים בעבודת האלים, עד שהעמים השכנים לא הרשו לעצמם לתקוף ישות כה מקושרת לאלים. נומה שלט במשך 41 שנים ויורשו היה טולוס הוסטיליוס. לפי האגדה, הנימפה שאיתה טען כי דיבר הפכתו למעיין בחורש אריקיה בלאטינום, הקדוש לאלה ארטמיס. טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א', ב', כ"א, כ"ב, ל'. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב. פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, 1973. פלוטארכוס. חיי אישים - ליקורגוס ונומה. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירושים דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשע"ו / 2016. מדיה וקבצים בנושא נומה פומפיליוס בוויקישיתוף נומה פומפיליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Jakub Jasiński, Numa Pompilius « IMPERIUM ROMANUM (באנגלית אמריקאית)
משה פרופס

משה פרופס (1922 – 1985) היה צייר ישראלי. משה פרופס נולד בפולין, ועלה עם הוריו ב-1925 לארץ ישראל. פרופס נמנה עם מייסדי קיבוץ הראל. במלחמת הקוממיות שירת כקצין תרבות בחטיבת גבעתי שלחמה בחזית הדרום. בתום המלחמה יצא ללימודים בפריז, בירת הציור העולמי אז. משחזר לארץ הצטרף לקיבוץ עין החורש, והיה חבר בו משנת 1951 עד שנת 1958. משנת 1960 ועד מותו בשנת 1985 היה מורה מוכר מכובד ואהוב במכון אבני. משה פרופס הציג אמנם כאמן אורח בתערוכה השנייה והתערוכה השלישית של קבוצת אופקים חדשים (אוקטובר 1949 במוזיאון תל אביב לאמנות ונובמבר אותה שנה בבית האמנים בירושלים), אך לא נמנה עם חבריה. יתרה מכך, במרוצת שנות החמישים נמנה עם חברי קבוצת העשרה שקמה כתגובת-נגד לקו הסגנוני של אופקים חדשים, יחד עם ציירים כאליהו גת, אלחנן הלפרן, שמעון צבר, קליר יניב, צבי תדמור ואחרים. בשנת 1951 זכה בפרס דיזנגוף לציור, ובשנת 1958 זכה בפרס ההסתדרות לציירים חברי ההסתדרות. משה פרופס התפרסם בעיקר באיורי ההגדה של פסח שלו: ההגדה הקיבוצית שיצאה לקיבוצי השומר הצעיר, וההגדה המסורתית שיצאה בהוצאת זימזון. וכן ההגדה של פסח, מהדורת מעריב. ההגדה הקיבוצית שאייר מוצגת בתערוכת ההגדות בהיכל שלמה. על שמו של פרופס נקרא בניין במכון אבני. הגדה של פסח, מצוירת בידי משה פרופס, כתובה בידי מרדכי אמיתי, תל אביב, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1973. הגדה של פסח , צייר מ. פרופס, הגדה מסורתית, תל אביב, בהוצאת ש. זימזון, 1961. יחי האומץ, לילדים, מאת מנחם תלמי, צייר - משה פרופס, תל אביב, הוצאת טברסקי, 1952. אלישע פורת, הקו המסתלסל, ממואר על משה פרופס, מוסף הארץ, 19 באוגוסט 2011, עמ' 56. מדיה וקבצים בנושא משה פרופס בוויקישיתוף משה פרופס, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מידע לאספנים אודות משה פרופס, באתר עסקי אמנות פרופס: לקראת אמנות עברית'(הקישור אינו פעיל), בתוך גדעון עפרת, ביקורי אמנות: פרקים על אמנים ישראלים, הוצאת הספרייה הציונית. הגדת הקיבוץ הארצי בעיצוב פרופס(הקישור אינו פעיל) נדב מן, "ביתמונה", והגדת לבנך, הגרסה הקיבוצית, באתר ynet, 7 באפריל 2006 יובל דניאלי, ציור נעלם של משה פרופס, "הזמן הירוק", 19 במאי 2011 משה פרופס, דף שער בספרייה הלאומית
טולוס הוסטיליוס

טולוס הוסטיליוס (לטינית: Tullus Hostilius; ‏673 לפנה"ס – 641 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השלישי של רומא. הוסטיליוס היה הראשון ממלכי רומא שהרחיבו את גבולות הממלכה מעבר לחומות העיר. דמותו כמעט וזהה לזאת של רומולוס: שניהם הכפילו את אוכלוסיית הממלכה, שניהם לחמו בוואינים ובפדיאנים, שניהם ארגנו את הצבא ושניהם עזבו את פני האדמה בסערה. עקב דמיון זה, יש רבים המייחסים את דבר חייו למיתוס. המלך נופל תחת דפוס המלכים השלווים והמלכים התוקפניים, שאפיין את ארבעת המלכים הראשונים של רומא. מה גם שהמקור הראשי, והכמעט יחיד, לגביו (ולגבי מרבית המלכים הרומאיים האחרים) הוא זה של טיטוס ליוויוס, היסטוריון שנוי במחלוקת. עם מותו של נומה פומפיליוס, מיהר העם להמליך את טולוס הוסטיליוס למלכה השלישי של רומא, ואף הסנאט לא איחר לאשר את המינוי. טולוס נודע בקרב ההמונים כנכדו של אחד הלוחמים האמיצים שסייעו רבות לרומולס. תשוקת הקרב של הוסטיליוס עלתה אפילו על זאת של רומולוס ולא ידעה שום מעצור. בימיו החלו חקלאים מאלבה לונגה ומרומא לבזוז זה את רכושו של זה. אחר מספר ניסיונות דיפלומטיים כושלים יצאו שני הצדדים למלחמה. מלכה של אלבה לונגה מת לפני הקרב, ובמקומו התמנה שר הצבא, מטיוס פופטיוס, על העם. הוסטיליוס נשא ונתן עם בני אלבה לונגה והצדדים הגיעו להסכמה שקרב בין שלישיית אחים מכל צד יקבע את גורל הערים. אחר ניצחון שלישיית ההוראטיי (Horatii) הרומית על הקוראטיי (Curiatii) (אנ') של אלבה לונגה, השתעבדה אלבה לונגה לרומא. כעבור זמן מה, הכריזו הפדיאנים והוואינים מלחמה על רומא. המלך הרומי יצא לשדה הקרב וקרא לצבא אלבה לונגה לעזרתו. בשדה הקרב נטשוהו בני אלבה לונגה, אך הוא הצליח להביס את אויביו. כעונש על בוגדנותם הוציא מלך רומי להורג את מטיוס, השמיד את אלבה לונגה והעביר את אוכלוסייתה לגבעה חקלאית ברומא. הוסטיליוס הקים את גייס הפרשים הרומי ואת בית הסנאט החדש. הוא החל מלחמה נוספת בסביאנים והוואינים, וניצח גם בה. על פי האגדה, התעסקותו הרבה במלחמה הביאה לעבודה לא תקינה, אם בכלל, של האלים. אלו בתגובה הפילו על רומא מגפה, שאף טולוס לקה בה. כשהתחנן בפני יופיטר על חייו, גמל לו האל בברק שהפכו לאפר. הרומאים הסיקו כי הם צריכים מלך שליו יותר, ופנו לאנקוס מארקיוס, נכדו של נומה. מדיה וקבצים בנושא טולוס הוסטיליוס בוויקישיתוף דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024. טולוס הוסטיליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנקוס מארקיוס

אַנְקוּס מַרְקִיוּס (642 - 617 לפנה"ס לפי ליוויוס) מלכה האגדי הרביעי של רומא, ממוצא סאביני. הוא נקרא מַרְטִיוּס בכתביו של ליוויוס. כמו שאר מלכי רומא המוקדמים, ספק אם אי פעם חי או שלט, חייו ומפעליו הם כנראה דרכם של היסטוריונים רומאיים למלא חלקים חסרים בפולקלור הלאומי. אנקוס לוקח חלק במערך ארבעת המלכים, מערך שבו מלך אלים נעקב בידי מלך חכם, דתי ושליו. כמו כן, לרוב קיים קשר דם כלשהו בין המלכים הדומים, וכפי שסבו (המלך השליו נומה פומפיליוס) ירש את רומולוס האלים, כך הוא ירש את טולוס הוסטיליוס המיליטריסטי, שהיה קשור קשר משפחתי לרומולוס. ליוויוס מספר כי עם מותו של טולוס הוסטיליוס (כעונש בידי יופיטר), בחר העם במרקיוס בניסיון להחזיר את שלוות שלטון נומה, ועלייתו לכס אושרה בידי הסנאט. אנקוס ניסה לשמור על יציבות ושקט, עניין שהתפרש בעיני העמים הסובבים כחולשה בכוח הרומי, עם מותו של הוסטיליוס. במהרה החלו בני שבט ה"לַטִינִי פְּרִיסְקִי" להסתכסך עם יושבי רומא, לבסוף הכריז אנקוס על מלחמה וצעד על העיר פוליטוריום. כאשר כבש את העיר הגלה את יושביה לרומא כפי שנהגו המלכים לפניו והחריב את העיר. שדה הקרב עבר לעיר מדוליה, ולאחר קרב ארוך ידו של מרקיוס הייתה על העליונה. הוא הוביל עוד אלפי לטינים לגלות ברומא, יחד עם שלל רב. הרחבת האוכלוסייה גרמה גם להרחבת העיר, וניתן לראות זאת במפעליו של מרקיוס - בניית כלא, ביצור הג'ניקולום, בניית גשר העץ על הטיבר ומכרות המלח. הלטינים שהביא אנקוס העירה היוו את הבסיס למעמד הפלבי. עם מותו שלח אחד השרים הבכירים את בני אנקוס למסע ציד, ובעצמו תפס את הכתר. שמו היה לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס, המלך האטרוסקי הראשון של רומא. מדיה וקבצים בנושא אנקוס מארקיוס בוויקישיתוף אנקוס מארקיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פדור פון בוק

פדור פון בוק (בגרמנית: Fedor von Bock; ‏3 בדצמבר 1880 – 4 במאי 1945) היה גנרל-פלדמרשל בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה. פון בוק נולד בעיר קיסטרין, והיה אחיינם של הגנרלים אריך ואויגן פון פאלקנהיין, ובגיל 18 נכנס לאקדמיה הצבאית והצטרף לצבא. במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת מיור. לאחר המלחמה נשאר בצבא וטיפס בסולם הדרגות, ב-1929 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1, וב-1931 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בשנת 1935 הקים את הקורפוס ה-2, ומיד לאחר מכן מונה למפקד קבוצת הארמייה השלישית בדרזדן, שהפכה בהמשך לארמייה השמינית, ובשנת 1938 פיקד על סיפוח אוסטריה לגרמניה. ערב מלחמת העולם השנייה מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ובתפקיד זה ניהל בהצלחה רבה את מלחמת הבזק בפולין, לאחר מכן מונה למפקד קבוצת ארמיות B, ופיקד עליה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת פלדמרשל. לקראת מבצע ברברוסה נתמנה למפקד קבוצת ארמיות מרכז שתפקידה היה להתקדם במרכז רוסיה ולכבוש את מוסקבה. בהתחלה הצליח להביס את הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים (כמו קרב ביאליסטוק-מינסק). הוא לא התווכח עם היטלר על החלטתו לעצור את ההתקדמות במרכז ולהפנות את מרב הכוחות לחזית הצפונית והדרומית. לבסוף החלה המתקפה במרכז באיחור (מבצע טייפון). בתחילה ניגף הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים בוויאז'מה ובבריאנסק, אך ההתקדמות הואטה. ב-1 בדצמבר 1941 הטיל פון בוק את כוחותיו, התשושים בקור המקפיא, למערכה על מוסקבה. הוא הגיע למרחק 27 ק"מ ממוסקבה אך נתקל בהתנגדות עקשנית ונעצר. ב-6 בדצמבר 1941 התחילה מתקפת הנגד הרוסית בפיקוד ז'וקוב. בוק ביקש נסיגה אך נענה על ידי היטלר בסירוב. הוא התחיל לסבול מכאבי בטן קשים וביקש מהיטלר לשחררו. ב-18 בדצמבר 1941 הוא הוחלף על ידי גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה והוחזר לעורף, להחלמה. לקראת המערכה ב-1942 קיבל פון בוק את הפיקוד על קבוצת ארמיות דרום. תחת פיקודו הייתה בין השאר הארמייה השישית בפיקודו של פרידריך פאולוס. עוד לפני תחילת המערכה זכה בוק בניצחון גדול. הרוסים התחילו בהתקפה גדולה שמטרתה כיבוש חרקוב. הם לא היו מודעים לכוח הגרמני העצום שהתרכז באזור בהכנה למערכת הקיץ. בסדרת קרבות שריון מוצלחים כותר הכוח הרוסי והושמד. הגרמנים הודיעו על 240,000 שבויים. הרוסים הודו ב-5,000 הרוגים, 70,000 נעדרים ו-300 טנקים שהושמדו. קרב זה נודע כ"שואת חרקוב". בנאום הסודי של חרושצ'וב בוועידה ה-20 ב-1956 הוא האשים את סטלין כאחראי ראשי למפלה זאת. ב-28 ביוני 1942 פתח פון בוק את המתקפה לעבר נהר הדון והוולגה. בתחילה התנהלה ההתקפה במהירות. לאחר מספר שבועות החליט היטלר לפצל את הכוחות של קבוצת ארמיות דרום, שבוק עמד בראשה לשתי קבוצות ארמיות חדשות: קבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B כדי להעביר חלק מהם לכיוון כיבוש הקווקז. בוק התנגד לכך ופוטר על ידי היטלר. בסופו של דבר, המהלך לא צלח והיה בין הגורמים העיקריים למפלת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד. הוא חזר לביתו בהמבורג ושהה שם עד סוף המלחמה. לאחר התאבדותו של היטלר התמנה קרל דניץ ליורשו. הוא העריך את בוק וביקש ממנו לבוא למפקדתו בפלנסבורג ולעזור לו. בוק נענה בחיוב. בדרכו מהמבורג נפגעה מכוניתו מהפצצת מטוסים והוא נהרג במקום ב-4 במאי 1945. ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1961. אנטוני ביוור, סטלינגרד אלכסנדר ורט, רוסיה במלחמה 1945-1941, הוצאת מערכות פדור פון בוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פדור פון בוק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חומת אש (בניין)

חומת אש היא מושג מתחום הבנייה, שמשמעותו קיר או חומה העשויים מחומר עמיד בפני בעירה, ומטרתם לספק הגנה מאש ומדליקות. בתקופות עתיקות, שבהן עדיין לא נעשה שימוש בחומר נפץ, הייתה הבערת אש אחת הדרכים לגרום לנזק מיידי, רב ומשמעותי לאויב. תפקיד חומת האש היה למנוע לחלוטין מהאש להתפשט, ובכך למנוע את שריפת המתחם שעליו הגנה. חומות האש באו בדרך כלל כחלק ממערכת ביצורים כוללות ולא עמדו לבדן. לעיתים קרובות הייתה החומה עצמה, המקיפה את המתחם המוגן, חומת אש. חומות האש היו בנויות בדרך כלל מאבן, שהיא חומר עמיד בפני חום, והיו עבות במיוחד. גם בבנייה המודרנית קיים שימוש בחומרי בידוד עמידים בפני אש, המהווים למעשה חומת אש. חומת האש היא המקור למושג חומת האש במחשבים. דלת אש מערכת גילוי וכיבוי אש מדיה וקבצים בנושא חומת אש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעורים

האם התכוונתם ל... אחד מהשלבים בהתפתחות האדם: התבגרות – שלב מוגדר יחסית בין הילדות לבגרות צעירים (מגזר) (Youth) – השלב בחיים בו האדם מוגדר כצעיר ומאפייניו התרבותיים והפוליטיים הדסה נעורים – כפר נוער מצפון לנתניה נעורים (סדרת טלוויזיה) – סדרה תיעודית על החיים בפנימיית הדסה נעורים נעורים (אנציקלופדיה) – אנציקלופדיה בעברית לבני נוער בעריכת דוד קלעי, יצאה לאור בשנות ה-40 על ידי הוצאת מסדה בתל אביב נעורים (שכונה) – שכונה בראשון לציון נעורים (סרט) (אנ') – סרט קולנוע איטלקי משנת 2015 בכיכובם של מייקל קיין והארווי קייטל נעורים (סיפור קצר) – סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב
פרוגנוזה

תחזית או פּרוֹגנוֹזָה בלעז (במקור ביוונית: πρόγνωσις - Prognosis שפירושה המילולי "ידיעה מוקדמת". וגם סְכוּת, סיכוי, או צפי רפואי), הוא מונח רפואי שמשמעותו התחזית של הרופא באשר להתפתחות מחלתו של החולה ובאשר לסיכויי החלמתו. מאז המאה ה-20 נוטים להשתמש במונח זה גם בהקשרים לא רפואיים, למשל בעולם העסקים. שיטת התחזית המדויקת ביותר היא סטטיסטית. על ידי השוואת קבוצות גדולות של חולים, בהתאם לשלבי מחלתם, ניתן ליצור ניבוי סטטיסטי באשר לסיכויי ההחלמה של חולה בעל צירוף תסמינים מסוים. הדוגמאות הטובות ביותר לקביעת תחזית הן ביחס לחולי סרטן: הוכח כי בירור זהיר ומדויק של שלב התפתחות הגידול הסרטני יכול לנבא את סיכויי ההישרדות של החולה. התחזית של מחלות כרוניות מוכרות נמדדת לרוב במונחים של אחוז החולים עם מחלה זהה אשר שרדו למשך תקופת זמן נתונה: שנה, שלוש שנים, או חמש שנים. לדוגמה, לרוב חולי סרטן הערמונית אחוז ההישרדות לתקופה של חמש שנים מיום האבחנה הוא מעל 90%, בעוד שאצל רוב חולי סרטן הריאות הוא פחות מ-10%. ברוב תחומי העיסוק הרפואי עדיין חסרים בנתונים סטטיסטיים על התחזית המדויקת. במקרים כאלה, התחזית הנקבעת על ידי הרופא מבוססת לרוב על ניסיונו האישי בטיפול במקרים דומים. מחקרים רפואיים מראים כי רוב הרופאים נותנים הערכות אופטימיות מדי כאשר הם נותנים למטופליהם מידע באשר לתחזית, ונוטים להגזים למשל בהערכת תקופת ההישרדות לאחר האבחון. לחולים המאושפזים ביחידה לטיפול נמרץ, ישנם מדדים מספריים מדויקים יותר באשר לתחזית. המדד המפורסם ביותר להערכת התחזית בחולים בטיפול נמרץ הוא מדד ה- APACHE II. ידיעת התחזית עוזרת לתהליך קבלת ההחלטות למטופל ולמטפל גם יחד. לאור התחזית ניתן להחליט באופן מושכל יותר האם לקבל טיפול רפואי מסוים או לא. דיאגנוזה פרוגנוזה, דף שער בספרייה הלאומית צֶפִי רְפוּאִי במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית Stephen Jay Gould, The Median Isn’t the Message, AMA Journal of Ethics 15, 2013-01-01, עמ' 77–81 doi: 10.1001/virtualmentor.2013.15.1.mnar1-1301 Yao Tian, Yang Yao, Jing Zhou, Xin Diao, Hui Chen, Kaixia Cai, Xuan Ma, Shengyu Wang, Dynamic APACHE II Score to Predict the Outcome of Intensive Care Unit Patients, Frontiers in Medicine 8, 2021, עמ' 744907 doi: 10.3389/fmed.2021.744907 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סופרים ושמות עט שלהם

רשימה זו מציגה את שמותיהם של סופרים שפרסמו את כתביהם תחת שם עט, ובדרך כלל נודעו בעיקר בשם העט. "שמות עט: ספרות וסופרים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) טבלת שמות(הקישור אינו פעיל) וכן בשמות העט: סטנלי וינצ'סטר (Stanley Winchester), הילרי פורד (Hilary Ford), ויליאם גודפריי (William Godfrey), ויליאם ויין (William Vine), פיטר גראף (Peter Graaf), פיטר ניקולס (Peter Nichols) ואנתוני ריי (Anthony Rye).
דבר ראשון

האם התכוונתם ל... דבר ראשון (עיתון) - שמו של העיתון "דבר" בימיו האחרונים של העיתון. נסגר ב-1996. דבר ראשון (אתר אינטרנט) – אתר חדשות של ההסתדרות הכללית שנפתח ביוני 2016 .
הובר

האם התכוונתם ל... הובר (באנגלית: Hoover) הוא שם משפחה אמריקאי. זהו אנגלוז (Anglicization) של שם המשפחה הגרמני וההולנדי Huber. ארנה שניידר הובר – מתמטיקאית אמריקאית ג'ון אדגר הובר – ראש ה-FBI משנת 1924 ועד מותו בשנת 1972 ג'יי. אדגר – סרט קולנוע אודות ג'ון אדגר הובר משנת 2011 הרברט קלרק הובר – נשיאה ה-31 של ארצות הברית. בתקופתו פרץ השפל הגדול בארצות הברית לו הובר – אשתו של הרברט והגברת הראשונה של ארצות הברית בניין ג'יי אדגר הובר – מקום משכנה של מפקדת ה-FBI, השוכן בוושינגטון ונקרא על שמו של ג'ון אדגר הובר סכר הובר – סכר הידרו-אלקטרי הנמצא ליד לאס וגאס ערי הובר – כינוי לשכונות אוהלים ופחונים בתקופת השפל הגדול בארצות הברית הובר (אלבמה) – עיר במדינת אלבמה בארצות הברית הובר (חברה) – חברה לייצור שואבי אבק הובר (בגרמנית ובהולנדית: Huber) הוא שם משפחה ממקור הולנדי וגרמני. השם ציין בימי הביניים איכר שהיה בבעלותו שטח בגודל מסוים (Hube), ומכאן זכה במעמד של "איכר חופשי" (להבדיל מצמית). אופיר הובר – שחקן כדורסל ישראלי, אחיו הבכור של רועי הובר ארווין הובר – פוליטיקאי גרמני פרנץ יוזף הובר – בכיר אס אס גרמני קורט הובר – גרמני חבר מחתרת הוורד הלבן האנטי-נאצית רועי הובר – שחקן כדורסל ישראלי, אחיו הצעיר של אופיר הובר רוברט הובר – ביוכימאי גרמני ג'ינג'ר הובר – קופצת למים מגובה רב אמריקאית השם Hubert נהגה "אובר" בצרפתית: אנטואן הובר – נהג מרוצים צרפתי דוד הובר – כדורגלן בלגי
יחידה לטיפול נמרץ

יחידה לטיפול נמרץ (באנגלית: ICU – Intensive Care Unit או CCU – Critical Care Unit) היא מחלקה ייעודית בבית חולים המספקת טיפול לחולים במצב קשה הנזקקים לטיפול נמרץ. הצוות הרפואי העובד במחלקת טיפול נמרץ מורכב מרופאים מומחים לטיפול נמרץ וצוות סיעודי בעל הכשרה ייעודית למחלקה זו. ברוב בתי החולים בישראל קיימת יחידה אחת, או יותר, לטיפול נמרץ בתחומים מסוימים של הרפואה. קיומן של היחידות נקבע על פי אופיו של בית החולים והמשאבים המצויים בו. ליחידות לטיפול נמרץ אין שמות אחידים. בין סוגי היחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא: יחידה לטיפול נמרץ ביילוד לרבות טיפול בפגים יחידה לטיפול נמרץ בילדים יחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי (טיפול נמרץ לב) יחידה לטיפול נמרץ נוירוכירורגי יחידה לטיפול נמרץ נוירולוגי – נוירוכירורגי יחידה לטיפול נמרץ כירורגית יחידה לטיפול נמרץ כללי או נשימתי בין המכשירים הנפוצים ביחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא: מכונות הנשמה המסייעות בהנשמת חולים שאינם נושמים בצורה עצמונית, זאת בעזרת צינור בקנה הנשימה (endotracheal tube) או דרך פתח הנעשה בקנה הנשימה בצוואר (פיום קנה) מכונות דיאליזה לסיוע לחולים הסובלים מאי-ספיקת כליות מכשירי ניטור למדידת מדדים חיוניים של הגוף, כגון: לחץ דם, טמפרטורת גוף, דופק ועוד צינורות הזנה לחולים שאינם מסוגלים לבלוע צינורות שאיבה להוצאת נוזלים וגזים שונים מחללי הגוף (קיבה, קנה נשימה, ועוד) צינורות ניקוז שתן (צנתר ("קתטר")) עירויים לנוזלים ולתרופות חולים רבים ביחידות לטיפול נמרץ אינם נמצאים בהכרה, או נמצאים בהכרה חלקית בלבד. מספר המיטות המוגבל ביחידות לטיפול נמרץ, מעורר לעיתים קרובות דילמות קשות של אתיקה רפואית – בנוגע לברירת החולים אשר ראוי ולא ראוי לאשפזם לטיפול ביחידה זו. בשל מצוקת המקום והיעדר תקנים, מקובל בבתי החולים בישראל לאשפז חולים שבהגדרתם מתאימים לטיפול נמרץ, באזור נפרד בתוך מחלקות האשפוז. מיטות האשפוז הללו ממוקמות בסמוך לדלפק האחיות, ונתוני הניטור מופיעים על מסך מול הדלפק. יחידת הטיפול המוגבר נמצאות תחת אחריות רופאי המחלקה, שאינם בעלי התמחות ייעודית בטיפול נמרץ. יחידות שכאלה נפוצות בעיקר במחלקות הפנימיות, אך הן קיימות גם במחלקות אחרות כמו נוירולוגיה וקרדיולוגיה. בהתפרצות הקורונה בישראל, העובדה שרופאים פנימאים רבים התנסו בטיפול בחולים מונשמים בתוך המחלקות הפנימיות, הקלה על אפשרות האשפוז של חולי קורונה מונשמים מחוץ למחלקות הטיפול נמרץ. טיפול נמרץ - הסבר על הציוד הרפואי בסביבת המטופל, בערוץ המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר, באתר יוטיוב יחידה לטיפול נמרץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יחידות טיפול נמרץ, דף שער בספרייה הלאומית ראשונים בישראל: טיפול נמרץ נוירולוגי-נוירוכירורגי אתר כל הזמן, ישראל חבר, 26 במאי 2021 רותם אליזרע תרמית ה"טיפול המוגבר" בבתי החולים ולמה היא מסוכנת 26.4.2017 באתר ווינט
צאי לון

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא צאי. צָאי לוּן (סינית: 蔡伦;‏ 50–121) היה סריס ואיש חצר סיני מתקופת שושלת האן המזרחית. הוא נחשב דמות מרכזית בהיסטוריה של הנייר בזכות שיפור תהליך הייצור שלו באמצעות הוספת עיסת נייר מקליפות עצים ושאריות קנבוס, דבר שהוביל לייצור נייר בהיקף רחב ולהפצת הנייר ברחבי העולם. אף על פי שבעבר ייחסו לו את המצאת הנייר, גרסאות מוקדמות של נייר התקיימו כבר מהמאה ה-3 לפנה"ס, ולכן תרומתו של צאי לון מוגדרת כשיפור ולא כהמצאה. צאי לון נולד בגְווֵייָאנְג, בירת מחוז גוויג'ואו בתקופת שושלת האן. שירת בחצר הקיסר כפקיד, ולצורך עבודות הרישום ניסה שיטות שונות להכנת נייר, עד להגעה לתהליך, אשר פרטיו אבדו עם הזמן, אשר איפשר הכנת נייר. בתמורה לעבודתו זו העניק לו הקיסר תואר אצולה וממון רב. מדיה וקבצים בנושא צאי לון בוויקישיתוף יותם יעקובסון, הסוד שדלף, על סוד ייצור הנייר. פורסם במסע אחר 237, יוני 2011 צאי לון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנתוני ברג'ס

אנתוני ברג'ס (באנגלית: Anthony Burgess) הוא שם העט של ג'ון אנתוני ברג'ס וילסון (John Anthony Burgess Wilson;‏ 25 בפברואר 1917 – 22 בנובמבר 1993), סופר, משורר, מחזאי, בלשן, מתרגם ומבקר ספרות אנגלי. לאחר שנות לימודיו בבריטניה הועסק במשרד החוץ הבריטי והיה לנספח החינוכי מטעם שגרירות בריטניה במזרח הרחוק. בהשכלתו הוא מוזיקאי שאף הלחין מספר נעימות ידועות. כמו כן, רכש השכלה בתחום הספרות והבלשנות. "תפוז מכני", ספרו הידוע ביותר של ברג'ס, יצא לאור בשנת 1962. הספר עובד לסרט מצליח בשם זה ב-1972. עלילת הסיפור הושפעה מאונס שביצעו עריקים אמריקאים באשתו של הסופר ברג'ס בימי מלחמת העולם השנייה. המקרה אמנם מהווה סצנה ידועה ומפורטת להפליא בספר, בדמותו של אלכס – צעיר בן עשרה המספר את סיפורו וסיפור חבריו בשכונה בבריטניה. אך הסיפור הוא רובו ככולו פרי הדמיון, ומדובר בעלילה שהיא כביכול עתידנית. בשנת 1978 הוציא ברג'ס ספר בולט נוסף בשם "1985". הספר בנוי משני חלקים: החלק הראשון הוא סדרה של מאמרים וראיונות (שבהם ברג'ס הוא הן המראיין והן המרואיין) הדנים בהיבטים שונים בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984". החלק השני בספר הוא רומן שעלילתו מתרחשת בבריטניה ב-1985 (7 שנים בעתיד בעת שנכתב), שבו, בהתבססו על החברה הבריטית ועל העולם הסובב אותו ב-1978, הוא מנסה לתאר כיצד עשויה להיראות שנת 1985, אם תימשכנה מגמות מסוימות. בשנות התשעים נתגלה במוחו של ברג'ס גידול ממאיר. באותה שנה כתב ברג'ס ארבעה ספרים שלמים מתוך מחשבה שלא ישרוד, ולכן בילה ברג'ס את שארית חייו עם אשתו האיטלקייה בנסיעות בעולם וכתיבה בתחום המחזאות. תפוז מכני, תרגם אהרן בר, הוצאת תמוז, תל אביב, 1973. 1985, תרגם אריה חשביה, הוצאת יתד, תל אביב, תש"ם 1980. מדיה וקבצים בנושא אנתוני ברג'ס בוויקישיתוף אנתוני ברג'ס, ברשת החברתית Goodreads הספרים של אנתוני ברג'ס, באתר "סימניה" פרל שפי-גפן, בורג'ס: האיסלאם יכבוש את לונדון, מעריב, 25 במאי 1979 אנתוני ברג'ס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנתוני ברג'ס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנתוני ברג'ס (1917-1993), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחרוזת

האם התכוונתם ל... מחרוזת – תכשיט הנוצר כתוצאה מחריזה (של חרוזים, פנינים וכדומה) מחרוזת (מדעי המחשב) – בשפות תכנות מחרוזת היא טיפוס נתונים המכיל רצף של תווים מחרוזת (מוזיקה) – רצף שירים בעלי נושא משותף המושרים ברצף או לסירוגין (ראו גם: קוודליבט) מחרוזת תפילה – מחרוזת משמשת כעזר לספירת התפילות שיש לשאת תפילת המחרוזת – תפילה קתולית מסורתית המחרוזת – סיפור קצר מאת גי דה מופאסאן
סיראג'ודין, הראג'ה של פרליס

טואנקו סייד סיראג'ודין אבן אלמרחום טואנקו סייד פוטרה ג'לאלולייל (בכתיב ג'אווי: توانكو سيد سراج الدين ابن المرحوم توانكو سيد ڤوترا جمال الليل; יליד 17 במאי 1943) הוא הראג'ה (מלך) של מדינת פרליס במלזיה. סיראג'ודין נולד הפך לראג'ה של פרליס ב-17 באפריל 2000, בעקבות פטירתו של אביו טואנקו פוטרה בן סייד חסן ג'מאלולאייל שמלך מ-1945. נשוי לראג'ה פרמאיסורי אגונג טאנגקו פאוזיה בת עבדול ראשיד. סיראג'ודין למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה והוא אוהד קבוצת הכדורגל טוטנהאם. כיהן כשליט מלזיה (יאנג די-פרטואן אגונג) החל ב-13 בדצמבר 2001. כהונתו התחילה מוקדם מהצפוי עקב פטירתו של סולטאן סלנגור סלהודין שכהונתו הייתה צריכה להסתיים ב-2004. כהונתו של סירג'ודין בתפקיד זה הסתיימה ב -12 בדצמבר 2006, עת הוחלף במיזאן זאינאל אבידין. מדיה וקבצים בנושא סיראג'ודין, הראג'ה של פרליס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מלזיה ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.