laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום

"פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום" או "פרס ע”ש שושנה איש שלום" הוא פרס הניתן לאמן ישראלי מטעם אגודת הציירים והפסלים ובית האמנים בירושלים. הפרס, הנקרא על שמה של שושנה, רעייתו של מרדכי איש-שלום, חולק לראשונה בשנת 1988. לצידו מוענק "פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום". 1988 אילנה עפר 1989 מני סלמה 1990 יצחק מרשה 1991 דליה נאווי 1992 אורנה מילוא 1993 מיכאל מורגנשטרן 1994 אורי שכנר 1995 תמי בצלאלי 1996 ז'אק ז'אנו 1997 מארק ינאי 1998 לא חולק פרס 1999 רחל לוין 2000 סילביה בר-עם 2001 ליאורה וייז 2002 דבורה בן שאול 2003 נעמי בריקמן 2004 נחמיה בזובוב 2005 בוריס לקר 2006 לאה זרמבו, בנימין סיימון 2007 אלחנדרה אוקרט 2008 חיה אסתר 2009 ריקה שלו 2010 יונת עופר 2011 מידד אליהו 2012 נעמי טנהאוזר 2013 ורה גוטקינה 2014 רונן סימן טוב 2015 מאיה ישראל 2016 לנה זידל 2017 שוש ישראלי 2018 מקס אפשטיין 2019 נדיה עדינה רוז 2020 מתיה אורן 2021 מיכאל יחילביץ' 2022 יונתן רון 2023 נעה ארד יאירי 2024 יעל בוברמן-אטאס
מוזיאון ארנסט

מוזיאון ארנסט (בהונגרית: Ernst Múzeum) היה מוזיאון אמנות הונגרי עכשווי בבודפשט. בתחילה היה זה המוזיאון הפרטי של היהודי-הונגרי לאיוש ארנסט, אותו הקים במאי 1912. לימים היה זה אחד מהמוסדות המסונפים להיכל האמנות. בשנת 2013 פסק המוזיאון מלהתקיים. כיום "מרכז הצילום בן זמננו על שם רוברט קאפה" ממוקם במקום הזה. לאיוש ארנסט, שנולד למשפחת סוחרים יהודית עשירה, לא המשיך את עיסוקו של אביו, סיטונאות מסורתית, אלא התמסר לאיסוף דברי אמנות ולמתן חסות לאמנים מודרניים. כבר בגיל 15 החל לאסוף תמונות וחפצים שהיו קשורים להונגריה. עד שנת 1912 הוא צבר שפע של חומרים היסטוריים ואמנותיים, שעל בסיסם פתח בשנת באותה השנה את המוזיאון הפרטי שלו, מוזיאון ארנסט. בניין המוזיאון היה ממוקם ברחוב נאג'מזה 8 (Nagymező utca) בבודפשט. המוזיאון עוצב על ידי דיולה פודור. בבניין אנחנו יכולים לראות גם את היצירות של שני אמנים בולטים של האר נובו ההונגרי, המבואה, תוכננה על ידי אדן לכנר, והויטראז'ים הצבעוניים עוצבו יוז'ף ריפל-רונאי ומנו רוט. לאיוש ארנסט והמוזיאון שלו מילאו תפקיד משמעותי באמנות התקופה, ובנוסף הציג המוזיאון את זיכרונות העבר ההונגרי. אמנים הונגרים מודרניים הצליחו להציג את עצמם במוזיאון ארנסט כחלק מתערוכות קולקטיביות או תערוכות אוסף. לאיוש ארנסט מעולם לא יכול היה לוותר על הערכת היצירות התרבותיות של זמנו, בנוסף לזכרונות העבר ההונגרי. הוא הפך את אוסף האמנות ואת האוסף ההיסטורי ההונגרי שלו לאוצר ציבורי, וארגן כל העת תערוכות. התערוכות של מוזיאון ארנסט קיבלו במהרה תפקיד חשוב במהלך המשבר הראשון של "היכל האמניות", בשל הצגתם של יצירות אמנות מודרניות. תערוכות זיכרון של המוזיאון היו בולטות (למשל, יוז'ף ריפל-רונאי, תיוודאר קוסטקה צ'ונטווארי, דיולה דרקוביץ'). משנת 1917 ארגן לאיוש ארנסט מכירות פומביות באיכות גבוהה בהשתתפות סופר האמנות ההונגרי-יהודי בלה לאזאר. עושרו הפך לקורבן תשוקתו לרכישת דברי אמנות: כל בתיו, הנדל"ן שלו, תכשיטיו, פיקדונותיו בבנקים ועוד. עד 1937 בערך הוא השקיע שני מיליון פנגו הונגרי במוזיאון, התעקש על כל יצירה באוסף שלו, לא רצה למכור אפילו יצירה אחת והעדיף למסור אותה למדינה. המסירה התמשכה, ארנסט צבר חוב עצום, ולבסוף התאבד בהשליכו עצמו לדנובה. בעקבות התאבדותו של לאיוש ארנסט בשנת 1937, נמכר האוסף העשיר והמקוטלג באופן מקצועי במכרז ב -1939. רוב היצירות נקנו על ידי מוזיאונים הונגריים. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1950, הפך המוזיאון לשעבר של ארנסט, מסונפת להיכל האמניות - לתערוכות אמנות התקופה. מוזיאון ארנסט, בעל ההיסטוריה הארוכה של תערוכות, אורגן מחדש בשנת 2000, במילניום, למוסד עם גלריית דורוטיה, שגם לה היסטוריה ארוכה. המוסד הוקם כחברה ללא מטרות רווח על ידי "המשרד למורשת התרבותית הלאומית". מטרתו של מוזיאון ארנסט היא לשמר את זכרו של המייסד לאיוש ארנסט, לא רק על שמו אלא גם על מסורותיו. הפונקציות שלאיוש ארנסט ייעד למוזיאון שלו דרושות עד היום. לקסיקון אומנותי.אנה זאדור, אישטוואן גנתון. כרך 1 בודפשט :הוצאת אקדמיה, 1965. ארנסט לאיוש. עמוד 638. המוזיאונים של הונגריה. בודפשט  : הוצאת וינצה, 1998. מוזיאון ארנסט l. 16. עמ '. ISBN 963-9069-99-X אניקה רוקה: אוסף לאיוש ארנסט ומוזיאון ארנסט 2001 מאמר בעיתון (הבוקר?): לאיוש ארנסט, אפריל 1937, מיום השלישי גופתו של לאיוש ארנסט נמצאת בחדר המתים בראצקווה. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון ארנסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ארנסט האוסף של לאיוש ארנסט ומוזיאון ארנסט
BCPL

Basic Combined Programming Language) BCPL) היא שפת תכנות פרוצדורלית, אימפרטיבית ומובנית שפותחה בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 ומומשה לראשונה על ידי מרטין ריצ'רדס מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1967. היא נועדה במקור לכתיבת מהדרים עבור שפות תכנות אחרות, וכיום היא כבר לא בשימוש נפוץ. על אף שהשפה כבר אינה בשימוש יש לשפה השפעה על התכנות המודרני, היות ששפת התכנות B (שהיא בעצם גרסה משופרת ושונה תחבירית של BCPL) היוותה את הבסיס לשפת התכנות C הידועה. יתר על כן, מאפייניה הייחודיים של BCPL, כגון שימוש בסוגריים מסולסלים על מנת לתחום בלוקים של קוד, עברו הלאה לשפות תכנות מודרניות רבות. BCPL יוצאת דופן בכך שהיא מכילה רק סוג אחד של מבנה נתונים : word (מילה), שהכיל מספר קבוע של סיביות, ולרוב תאם להגדרת הארכיטקטורה בה נמצא, וכן הכיל כמות סיביות מספקת על מנת לייצג כתובות חוקיות בזיכרון. בשביל מכונות רבות באותו הזמן, גודלו של מבנה הנתונים word היה 16 סיביות. בחירה זו (הגדרת סוג מבנה נתונים יחיד) התבררה לאחר מכן כבעיה משמעותית כאשר BCPL רצה על מכונות עם גודל שונה שהוקצה ל-word בזיכרון כגון 32 סיביות ו-64 סיביות שבהן הכתובות הקטנות ביותר בזיכרון לא היו word, אלא byte (שהוא 8 סיביות). למרות שבשפה ישנו רק סוג מבנה נתונים אחד, הפירוש של כל ערך בזיכרון נקבע על ידי האופרטורים שמבצעים עליו פעולות. לדוגמה, + מחבר שני ערכים יחדיו, ומתייחס אליהם כמספרים שלמים (integers), ! מצביע על כתובת באמצעות הערך, ובכך הופך אותו למצביע (pointer). על מנת ששיטה זו תעבוד, השפה לא ביצעה בדיקות לסוג מבני הנתונים. מוסכמת כתיבה ששמה "Hungarian Notation" פותחה על מנת לסייע למתכנתים להימנע מטעויות רשלניות בסוג מבני הנתונים. BCPL מומשה לראשונה בשנת 1967 באוניברסיטת קיימברידג' על ידי מרטין ריצ'רדס. היא פותחה משום שלשפה שקדמה לה, Cambridge Programming Language (שנקראה לאחר מכן Combined Programming Language ובקיצור CPL) שפותחה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 היו קשיים. חלק אינטגרלי מפועלו של ריצ'רדס לפיתוח השפה היה הסרת הפיצ'רים אשר הופכים את תהליך הקומפילציה לקשה יותר. המימוש הראשון של מהדר ב -BCPL נכתב באביב 1967, כאשר ריצ'רדס ביקר בפרויקט MAC (שלא להתבלבל עם מערכת ההפעלה MacOS של חברת אפל) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. BCPL היא השפה הראשונה שבה נכתבה תוכנית "hello world" וכן שבה נכתב ה MUD הראשון - MUD1. אם תוכניות אלו רצות באמצעות הגרסה הנוכחית של Cintsys, (מהדר BCPL) (נכון לדצמבר 2018), יש לכתוב את LIBHDR, START, WRITEF באותיות קטנות על מנת להימנע משגיאות. הדפסת תוצאות של פונקציות עצרת: GET "LIBHDR" LET START() = VALOF $( FOR I = 1 TO 5 DO WRITEF("%N! = %I4*N", I, FACT(I)) RESULTIS 0 $) AND FACT(N) = N = 0 -> 1, N * FACT(N - 1) ספירת הפתרונות לחידת n המלכות : GET "LIBHDR" GLOBAL $( COUNT: 200 ALL: 201 $) LET TRY(LD, ROW, RD) BE TEST ROW = ALL THEN COUNT := COUNT + 1 ELSE $( LET POSS = ALL & ~(LD | ROW | RD) UNTIL POSS = 0 DO $( LET P = POSS & -POSS POSS := POSS - P TRY(LD + P << 1, ROW + P, RD + P >> 1) $) $) LET START() = VALOF $( ALL := 1 FOR I = 1 TO 12 DO $( COUNT := 0 TRY(0, 0, 0) WRITEF("%I2-QUEENS PROBLEM HAS %I5 SOLUTIONS*N", I, COUNT) ALL := 2 * ALL + 1 $) RESULTIS 0 $) B (שפת תכנות) C (שפת תכנות) Go (שפת תכנות) BCPL-Wikipedia Martin Richards' BCPL distribution Martin Richards' BCPL Reference Manual, 1967 מאת דניס ריצ'י BCPL entry in the Jargon File Nordier & Associates' x86 port ArnorBCPL manual The Development of the C Language מאת דניס ריצ'י The BCPL Cintsys and Cintpos User Guide
אגדה בחולות

אגדה בחולות הוא אלבום יצירה שכתב יוני רכטר, למופע של להקת המחול "ענבל". זהו אחד משלושת התקליטים שהוציא יוני רכטר בשנת 1979 (לצד אלבום הסולו הראשון "התכוונות" והאלבום המשותף עם יהודית רביץ "באופן קבוע וחד פעמי"). המופע מתאר את סיפורה של העיר תל אביב מראשיתה. מלבד הקטעים האינסטרומנטליים באלבום, יש בו גם שלושה שירים: "נמה יפו", "ילדי ההפקר" ו"הילד ניסים" (שני השירים האחרונים הוקלטו מאוחר יותר על ידי אריק איינשטיין). התקליט הודפס במהדורה מצומצמת והפך עם הזמן לפריט אספנים יקר ערך. בשנת 2013 הוציאה חברת התקליטים הד ארצי את האלבום כחלק ממארז תקליטורים בשם "יוני רכטר – האלבומים המקוריים" הכולל בין היתר את אלבום זה. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי יוני רכטר. בתקליט ויניל המקורי (1979): צד א': "פתיחה מוזיקלית", "הנמל" ו"רחוב הרצל". צד ב': "נוף בתל אביב" ו"פורים בתל אביב". פסנתר, פסנתר חשמלי, סינתיסייזר - יוני רכטר חליל - שם טוב לוי גיטרות - שלמה יידוב גיטרה בס - אבנר יפעת תופים וכלי הקשה - אלון הלל, שלמה חממי, איקי לוי, נסים ימיני, דובי קיזלשטיין סקסופון וקלרינט - יוסי שלמון, מורטון קם, יעקב מירון כינור חשמלי - טוני ברוור אקורדיון - איתן שפירא מיתרים וכלי נשיפה מעץ וממתכת - קבוצת נגנים: התזמורת הפילהרמונית הדרכה קולית - רפי קדישזון הוקלט באולפני טריטון, יולי 1979 טכנאי הקלטה - יורם אלמדון עוזרת הפקה - עפרה קיבי עיצוב גרפי לעטיפה - סטודיו נס הוצג בתל אביב בקיץ תשל"ט במאי - יוסף מילוא כוריאוגרפיה - רינה שרת תפאורה - דב בן דוד אגדה בחולות, באתר של יוני רכטר (הקישור אינו פעיל, 31 בדצמבר 2022) (ארכיון) אגדה בחולות, באתר Discogs
מרגרט לסלי בוש-בראון

מרגרט לסלי בוש-בראון (באנגלית: Margaret Lesley Bush-Brown;‏ 19 במאי 1857 – 16 בנובמבר 1944) הייתה ציירת ותחריטאית אמריקאית. מרגרט בוש-בראון הייתה ילידת פילדלפיה, בתו של הגאולוג פיטר לסלי והרפורמטורית החברתית סוזן אינץ' ליימן לסלי. תפקידה הראשון היה ליצור מודלים גאולוגיים לאביה. המורה הראשון שלה היה תומאס אייקינס, איתו למדה באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה לפני שעברה לפריז, בשנת 1880, להמשך הלימוד.[4] היא גם לקחה שיעורים בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה. בפריז נרשמה לאקדמיה ז'וליאן ולקחה שיעורים עם טוני רוברט-פלורי, גוסטב בולנגר וז'ול-ג'וזף לפבר, לפני שחזרה לארצות הברית באוקטובר 1883. לאחר מכן למדה לחרוט אצל גבריאל דה-וו קלמנס, ובשנת 1884 הוצג "Study of a Girl's Head", ככל הנראה ההדפס הראשון שלה, במועדון התחריט של ניו יורק. בשלב מסוים הייתה גם שיעורים עם כריסטיאן שוסל. מרגרט בוש-בראון החלה במהרה להצטרף למעגל חברתי של מספר רב של אמניות אחרות, ביניהן אליזבת בוט, ססיליה בו, ומרי פרנקלין, ולעיתים קרובות יצאה בקיץ איתן לצייר לאורך החוף המזרחי. בשנת 1881 סיירה בצרפת ובבלגיה עם הציירת אלן דיי הייל, בת דודה רחוקה, ועם הלן נולטון. באפריל 1886 נישאה לפסל הנרי קירק בוש-בראון ועברה לביתו בניובורג, ניו יורק. לאחר מכן עברו בני הזוג לוושינגטון, שם עבדה מרגרט כציירת. בעלה נפטר בשנת 1935, אך היא נותרה בוושינגטון עד שנת 1941. באותה שנה עברה לפנסילבניה,שם נפטרה שלוש שנים אחר כך בבית בנה ג'יימס באמבלר. למשפחת בוש-בראון נולדו שלושה ילדים ששרדו, שני בנים, הרולד וג'יימס, [5] שהפכו לאדריכלים ובת, לידיה, ששהפכה לאמנית בעצמה. בנוסף לתערוכות יחיד, למרגרט בוש-בראון הייתה לפעמים מציגה עבודות משותפות עם בעלה, ומאוחר יותר, עם בתם. [3] בשנת 1883 הציגה בסלון של פריז. בוש-בראון הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות וציירה ציור קיר לבניין מדינת פנסילבניה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. היא זכתה במספר פרסים על עבודתה במהלך הקריירה שלה, ווערכה תערוכה רטרוספקטיבית בגלריה קורקורן בשנת 1911. הדיוקן שציירה מרגרט בוש-בראון של חברתה אלן דיי הייל נמצא בבעלות מוזיאון האמנות האמריקני סמית'סוניאן. זוג דיוקנאות של הרופא ג'ון מוריי ומרי בוילס הם בבעלות בית החולים נורפוק ואוניברסיטת נוריץ'. דיוקן עצמי, משנת 1914 באוסף האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה, נכלל בתערוכת הפתיחה של המוזיאון הלאומי לנשים באומנויות, אמניות נשים אמריקאיות 1830–1930, בשנת 1987. מדיה וקבצים בנושא מרגרט לסלי בוש-בראון בוויקישיתוף Margaret White Bush-Brown, geni_family_tree Margaret Lesley Bush-Brown | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu Eleanor Tufts, International Exhibitions Foundation, American Women Artists, 1830-1930, International Exhibitions Foundation for the National Museum of Women in the Arts, 1987, ISBN 978-0-940979-01-7. (באנגלית) United States Women Painters: 1893 Exposition--page 2, arcadiasystems.org
רשימת מחנות משנה של דכאו

רשימת מחנות המשנה של דכאו, אחד ממחנות הריכוז הנאציים. אלאך אאופקירש (גר') אאוגסבורג באד אישל באד טלץ אשבאך-באומנהיים (אנ') באד באיירסוין (אנ') באייריש צל (אנ') בירגזאו (גר') בלאייזך (גר') ברוק (אנ') בורגאו דכאו אקינג (אנ') אכטרדינגן (אנ') אלוואנגן (אנ') אמרטינג (אנ') אשלבאך (אנ') פייסטנאו שליד וסוברון (Wessobrunn) (גר') פלדאפינג (אנ') פישבכאו (אנ') פישן (אנ') פישהורן (טירת פישהורן) (גר') פרידולפינג (אנ') פרידריכסהאפן (אנ') פיסן (אנ') גאבלינגן (אנ') גרמיש-פרטנקירכן גרמרינג (אנ') גמונד על הטגרנזה (אנ') האלפינג (אנ') האלאין (אנ') האוסהאם (אנ') היידנהיים על הברנץ (אנ') הפנהיים (אנ') הורגאו (אנ') אינסברוק איטר (אנ') קארלספלד (אנ') קאופבוירן (אנ') קאופרינג קמפטן (אנ') קניגסזה (אנ') קוטרן (גר') לאנדסהוט (אנ') לאואינגן (אנ') לינדקאסל בנוימרקט שבשטיירמרק (אנ') לוכאו (אנ') מארקט שוואבן (אנ') מאוטהאוזן מושנדורף (אנ') מחנה מילדורף מילהיים (אנ') מפעל המצלמות "אגפא" של מינכן-גיסינג (אנ') מינכן-שוואבינג (אנ') נוישטיפט (אנ') נירנברג באד הינדלאנג (אנ') אוברפרינג (גר') אוטוברון (אנ') פסאו (אנ') פרזה (Pfersee) (אנ') פלאנזה (אנ') פולנהוף (Pollnhof) ראדולפצל (אנ') רורדורף, בוואריה (אנ') רורגזאכווייגה (Rorgsachwaige) רוטשווייגה (Rothschwaige) שבקארלספלד (אנ') זלצבורג באד זאולגאו (אנ') שלאכטר-זיגמארסצל (אנ') שלייסהיים (אנ') שלוס איטר (אנ') זהאוזן בשטאפלזה (גר') שפיצינגזה (אנ') שטיינהרינג (אנ') סטפאנסקירכן (אנ') סנקט גילגן (אנ') סנקט למברכט (אנ') סנקט וולפגנג בזלצקאמרגוט (אנ') טראונשטיין (אנ') טרוסטברג (אנ') טירקנפלד (אנ') טירקהיים טוצינג (אנ') איברלינגן (אנ') אולם אוטינג (אנ') ואלפ (גר') וולפמס (Vulpmes) אוטנדורף-וייסזה (Uttendorf-Weisssee) (גר') וולפראטסהאוזן (אנ') צאנגברג רשימה של מחנות ריכוז נאציים "List of subcamps of Dachau". אורכב מ-המקור ב-2009-02-09. נבדק ב-2008-11-01.
לאנס תומאס

לאנס תומאס (באנגלית: Lance Thomas; נולד ב-24 באפריל 1988) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד. תומאס נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובנערותו למד ב"תיכון סנט בנדיקט" אשר בניוארק, ניו ג'רזי. בסיום עונתו האחרונה בליגת התיכונים השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית. בין השנים 2006–2010 למד באוניברסיטת דיוק, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה ("דיוק בלו דבילס") תחת המאמן מייק ששבסקי. בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 2009/2010, זכה עם הקבוצה בטורניר אליפות המכללות, לאחר שגברה על אוניברסיטת באטלר במשחק הגמר, בתוצאה 61–59. לאורך אותה עונה קלע 4.8 נקודות בממוצע למשחק בלבד, כשחקן משלים לצד כוכבי דיוק ג'ון שייר, קייל סינגלר ונולאן סמית', אולם פתח בכל משחקי קבוצתו, ונבחר ל"חמישיית ההגנה של העונה במחוז ACC". לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 2010, חתם תומאס על חוזה בקבוצת אוסטין טורוס מליגת הפיתוח של ה-NBA. ב-46 משחקיו בקבוצה קלע 12.6 נקודות ואסף 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. במהלך עונת 2011/2012 שיחק לסירוגין עבור אוסטין טורוס וניו אורלינס הורנטס, אשר החתימה ושחררה אותו מספר פעמים. ב-3 עונותיו בניו אורלינס שותף ב-106 משחקים בסך הכול, ותרם 3.0 נקודות בממוצע למשחק. בדצמבר 2013 הצטרף לקבוצת פושאן דראליונס מליגת העל הסינית. לאורך עונתו היחידה בקבוצה רשם ממוצעים של 26.1 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק, בעוד הדראליונס סיימו במקום ה-15 בליגה. לקראת עונת 2014/2015 חזר לשחק ב-NBA, במדי אוקלהומה סיטי ת'אנדר. לאחר 22 משחקים עם הת'אנדר הועבר לניו יורק ניקס במסגרת טרייד משולש, בו השתתפה גם קליבלנד קאבלירס. ב-22 במרץ 2015 קלע תומאס שיא קריירה של 24 נקודות, בהפסד קבוצתו מול טורונטו ראפטורס, ובדצמבר 2015 השווה שיא זה בהפסד הניקס מול אורלנדו מג'יק. לאורך אותה עונה, 2015/2016, שימש כאחד משחקני הספסל הבולטים של הניקס, וקלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק. ביולי 2020, לאחר כ-4 עונות וחצי עם הניקס, חתם על חוזה בברוקלין נטס עד לסיום עונת 2019/2020. מדיה וקבצים בנושא לאנס תומאס בוויקישיתוף לאנס תומאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לאנס תומאס, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN סטטיסטיקות משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן 2006, באתר realgm.com סיכום המשחק בין דיוק לבאטלר, באתר ESPN,‏ 6 באפריל 2010 הסטטיסטיקות של תומאס בליגת המכללות, באתר sports-reference.com הסטטיסטיקות של תומאס בליגת הפיתוח, באתר basketball-reference.com תומאס אסיר תודה להישאר בניו אורלינס, באתר הקבוצה, 3 בספטמבר 2013 תומאס נשאר בסגל הודות לעקשנות, באתר אוקלהומה סיטי, 25 באוקטובר 2014 הניקס מצרפים את תומאס, אמונדסון וקירק, באתר הקבוצה, 5 בינואר 2015 סטטיסטיקות המשחק בין הניקס לראפטורס, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המשחק בין הניקס למג'יק, באתר basketball-reference.com תומאס חותם על חוזה בברוקלין, באתר הקבוצה, 14 ביולי 2020
יקותיאל מור

יקותיאל (קותי) מור (נולד ב-11 באוגוסט 1946) הוא מנהל ואיש מערכת הביטחון בדימוס, שירת כקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ושימש ראש חטיבת המחקר, כיהן כסמנכ"ל משרד הביטחון, ראש אגף השיקום במשרד הביטחון וראש משלחת הרכש בארצות הברית. מור עשה את מרבית שירותו הצבאי באגף המודיעין. בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים שירת כראש מדור צבא סוריה בענף 5 (סוריה, לבנון ועיראק) בחטיבת המחקר והוציא התרעה ערב המלחמה לכוונות הצבא הסורי לפרוץ במתקפה. הוא היה חבר בצוות המשא ומתן לעסקת ג'יבריל. באוגוסט 1988 מונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים. ב-1989 מונה למזכיר הצבאי של שר הביטחון יצחק רבין. לאחר כניסתו של משה ארנס לתפקיד שר הביטחון, הוחלט על הקמת יחידת מטה במשרד הביטחון ובראשה מונה מור. במרץ 1991 מונה לראש חטיבת המחקר ושימש בתפקיד עד 1992. לאחר שחרורו מילא תפקידים במשרד הביטחון. הוא כיהן כסמנכ"ל קשרי חוץ ובקרת נשק, ראש משלחת הרכש בארצות הברית וראש אגף השיקום מ-2009 ועד 2011. ב-2011 מונה למנכ"ל חברת הורנט וסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת אלול תמארינד. איתן הבר, זאב שיף, לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2003 ראיון עם תא"ל (במיל.) קותי מור, סרטון בערוץ "INSS ISRAEL", באתר יוטיוב (אורך: 06:35)] שנתון הממשלה, 1993 יצחק בן-חורין, וושינגטון, הפנטגון מאשר: מודאגים מהקשר הישראלי-סיני, באתר ynet, 14 ביוני 2005 רותם סלע, ראש אגף השיקום: "כיום כל אחד מקבל רכב נכה", באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2009 נושאי משרה בחברת אלול תמארינד
ניקולס ניקלבי (סדרה, 1957)

ניקולס ניקלבי (באנגלית: Nicholas Nickleby) היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה לראשונה ברשת ה-BBC בשנת 1957. הסדרה מבוססת על הרומן "ניקולס ניקלבי" מאת צ'ארלס דיקנס. ויליאם ראסל – ניקולס ניקלבי ג'ניפר וילסון – קייט ניקלבי מלקולם קין – ראלף ניקלבי ריצ'רד וורדסוורת' – ניומן נוגס ג'יליאן לינד – גברת ניקלבי בריאן פק – סמייק אסמונד נייט – ווקפורד סקווירס רוזמונד גרינווד – מיס לה קריבי ג'ורג' האו – מר צ'ארלס צ'יריבל קית' דייוויס – ווקפורד סקווירס הבן בארי פוסטר – פרנק צ'יריבל אנתוני ג'ייקובס – ארתור גרייד לין ג'יימס – מדליין בריי ברטלט מולינס – טים לינקינווטר דאגלס וילמר – סר מולברי הוק גרהם קרודן – מר פייק פביה דרייק – מאדאם מנטליני רודי יוז – מר נד צ'יריבל פיי קומפטון – גברת סקווירס רוזלינד נייט – מיס פאני סקווירס "ניקולס ניקלבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Michael Pointer. Charles Dickens on the Screen: The Film, Television, and Video Adaptations. Scarecrow Press, 1996. p.154
וינצ'נצו גליאוטי

וינצ'נצו גליאוטי (באיטלקית: Vincenzo Galeotti;‏ 5 במרץ 1733 – 16 בדצמבר 1816) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט דני יליד איטליה, שטבע את חותמו כמנהל הבלט המלכותי הדני משנת 1775 עד מותו. וינצ'נצו תומאסלי נולד בפירנצה. הוא למד רפואה אך שינה כיוון והחליט להיות רקדן. הוא למד אצל גספארו אנג'וליני, שהיה מבוגר רק בשנתיים מתלמידו. ב-1759 הצטרך ללהקה של ג'וזפה פורטי, שהופיעה בוונציה בתאטרו סן מואיזה, בשם הבמה "גליאוטי". בשנת 1761 הצטרף ללהקת המחול של תיאטרון אחר בוונציה, סן בנדטו. ב-1763 נשא לאישה את הרקדנית הראשית אנטוניה גווידי, שלמדה בשטוטגרט אצל ז'אן-ז'ורז' נובר. בשנת 1765, בתאטרו סן בנדטו, יצר גליאוטי את הכוריאוגרפיה ליצירותיו הראשונות. בעונה הבאה עבד בתאטרו גולדוני בוונציה. בעונת 1766–1767 הופיע זוג הרקדנים באופרה של טורינו בתאטרו רג'ו ובשנים 1767–1769 שוב בוונציה, בתאטרו סן בנדטו. בעונת 1769–1770 הופיעו בלונדון בהיימרקט אופרה, שם יצר גליאוטי כוריאוגרפיה למחולות ל"אורפאו ואורידיקה" של גלוק. בעונת 1771–1772 עבדו במילאנו בניהולו של ז'אן-ז'ורז' נובר. ב-1772–1773 חזרו לוונציה, לתיאטרון סן מואיזה, וב-1773 עברו לגנואה. בשנת 1775 נקרא גליאוטי לקופנהגן להחליף איטלקי אחר, אנטוניו סאקו, בניהול הבלט המלכותי הדני. אשתו, אנטוניה, נכנסה ללהקה כעבור שנה אבל פרשה תוך זמן קצר מן הבמה כדי ללמד. גליאוטי נשאר בקופנהגן לשארית חייו, קיבל אזרחות דנית ומשרת ניהול לכל חייו בשנת 1781. גליאוטי המשיך לחהופיע בתפקידי פנטומימה עד 1812. אותה שנה, באופן חריג ביותר לאמן מבצע, קיבל תואר אבירות של מסדר הדאנברוג. ב-1814 ניתנה לו גם דרגת פרופסור בשם בלבד. גליאוטי היה מורה של הבלרינה הנודעת אנינה פרליך, והביא אותה למעמד של כוכב הכוריאוגרפיה החדשנית שלו. היה ביניהם גם קשר רומנטי, אך הוא לא צלח. גליאוטי הוביל בחדשנות בתחום הבלט בסקנדינביה. הייתה לו יד בהבאת הבלט ד'אקסיון לדנמרק והוא יצר את הבלט הראשון על נושא נורדי, "לאגרתה", בשנת 1801, המבוסס על דמות אגדית במסורת הוויקינגית. הוא יצר גם את הכוריאוגרפיות הראשונות בהשראת רומיאו ויוליה (1811) ומקבת' (1816) של ויליאם שייקספיר, למוזיקה מאת קלאוס שאל. גליאוטי יצר יותר מ-50 בלטים, במקרים רבים לעיבודים של טרגדיות או דרמות מוסר צרפתיות לבלט. יצירתו המוצלחת ביותר, שהיא גם היחידה המבוצעת עדיין בימינו, היא Amors og Balletmesterens Luner ("שגיונות קופיד ומנהל הבלט"), 1786, הבלט האירופאי הוותיק ביותר המבוצע עדיין בכוריאוגרפיה המקורית שלו למוזיקה של ינס טולה. הבלט עלה על הבמה יותר מ-500 פעמים. וינצ'נצו גליאוטי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
למון דרופ מרטיני

למון דרופ מרטיני (באנגלית: Lemon drop martini) או פשוט למון דרופ הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. מורכב מוודקה לימון, טריפל סק ומיץ לימון סחוט טרי. היחסים משתנים מעט בין מתכונים שונים, אבל לרוב היחס בין וודקה לטריפל סק הוא 3:2 לטובת הוודקה. לעיתים מוספים מי סוכר. את הקוקטייל נהוג להגיש בכוס מרטיני המקושטת בסוכר, ללא קרח. לעיתים מגישים את הקוקטייל כשוט. הקוקטייל הומצאה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי נורמל ג'יי הובדאי (Norman Jay Hobday) בבר Henry Africa בסן פרנסיסקו. במקור המתכון כלל טיפות בודדות של ליקר קורסאו ומי סוכר. נקרא ככל הנראה על שם סוכריות Lemon drop. מדיה וקבצים בנושא למון דרופ מרטיני בוויקישיתוף למון דרופ מרטיני, אתר איגוד הברמנים הבינלאומי Lemon Drop Martini (IBA), אתר commonwealthcocktails Easy Lemon Drop Martini Cocktail, אתר inspiredtaste Tales of the Cocktail of 'Fern Bars', אתר nola.com Lemon drop, ספר Drinking the Devil's Acre: A Love Letter from San Francisco and her Cocktails
ממש עכשיו - מנגנים יוני רכטר

ממש עכשיו - מנגנים יוני רכטר הוא אלבום של יוני רכטר שיצא לאור בשנת 1991. האלבום הוא אלבום אינסטרומנטלי ברובו, למעט השיר "מה תנגנו" שאותו כתב עלי מוהר, הוא למעשה אלבום המשך לאלבום "העיקר זה הרומנטיקה" שיצא כשנה לפני כן. המוזיקה לשירים הולחנה על ידי יוני רכטר. יוני רכטר: פסנתר ושירה (ב"מה תנגנו") גורי אגמון: סקסופון, סופרן אלט ומינור, קלרינט אילן סאלם: חליל אלון נדל: בס עדי רנרט: קלידים יובל שפריר: כלי הקשה, תופים (8) ישראל נחום: תופים איתן איצקוביץ': תופים (1, 3) אהרוני בנארי: גיטרה (9, 10) הלחנה והפקה מוזיקלית: יוני רכטר הוקלט ב"המון" אולפני הקלטה, 1991 טכנאי הקלטה ומיקס: דוד לוריא הקלטות נוספות: עמי איילי עוזרי טכנאי: עודד פרח, גיורא פרבר, עומר שפי, שגיא גל עריכה דיגיטלית: בן ברנפלד "H.M אקוסטיקה" עיצוב עטיפה: מיכל לויט ניהול הפקה: רותי טוויל מפיקים: מיכל תפוח - אתי אנטה "המון הפקות", בועז בן ציון - ייצוג 1 בע"מ ממש עכשיו מנגנים יוני רכטר, באתר של יוני רכטר ממש עכשיו מנגנים יוני רכטר, באתר Discogs