laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגוב

מגוב (באנגלית אמריקאית: Mine plow, באנגלית בריטית: Mine plough) הוא התקן הנדסי המותקן על רכב קרבי משוריין כגון טנקים, נגמ"שים, רכב הנדסה קרבית וציוד מכני הנדסי שתפקידו לפלס דרך נקייה ממוקשים, ולאפשר לכלי רכב אחרים לנסוע בעקבותיו. ישנם מספר סוגי מגובים: מגוב רציף - מעין כף דחפור בצורת V שננעצת בקרקע ומסיטה מוקשים הצידה או הופכת אותם. מגוב נוכרי - זוג גלגלים כבדים בקדמת הרק"מ ש"חורשים" את הקרקע ומפוצצים מוקשים לפני הזחלים של הכלי. נקרא באנגלית Mine roller (אנ'). מגוב מורג - התקן ובו תוף מסתובב אליו מחוברות שלשלאות כבדות החובטות בקרקע ומפוצצות את המוקשים. המגוב הפשוט מכולם, ואחד היעילים שבהם, הוא המגוב הרציף. המגוב דוחף מוקשים שקבורים בקרקע הצידה, ובכך מסיט אותם מהדרך שבה נוסע הכלי, או הופך אותם: מאחר שמוקשי נ"ט מתבססים על פיצוץ מרוכז כדי להשבית טנק, כאשר הם נהפכים על ראשם, עוצמת הפיצוץ שפוגעת בטנק יורדת באופן ניכר (בגלל שינוי כיוון הפיצוץ לכלפי מטה והרחקת הפצצה מגוף הטנק) ובדרך כלל גורמת נזק שולי בלבד לטנק, אם בכלל. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, הצרפתים הרכיבו מגוב על הטנק רנו FT-17. השימוש המבצעי הראשון במגוב היה על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-79 הבריטים כאשר השתמשו במגוב "Bullshorn" על טנק צ'רצ'יל ב"חוף החרב" (Sword Beach) בזמן הפלישה לנורמנדי של בעלות הברית. טנק זה היה אחד ממספר כלי הנדסה קרבית שנקראו Hobart's Funnies (הוברט פאניס). המגוב נמצא עדיין בשימוש יחידות הנדסה קרבית ויחידות שריון רבות. צבא בריטניה פרש את הטרוג'ן (רכב הנדסה קרבית כבד על בסיס תובת צ'לנג'ר 2) באפגניסטן כדי לפתוח צירים ממוקשי נ"ט ומטעני גחון (מעין מוקשי נ"ט מאולתרים רבי עוצמה) שמהווים איום משמעותי על כלי הרק"מ והטנקים באפגניסטן. המגוב מפוצץ אותם בבטחה או דוחף אותם הצידה מהדרך בה נעים הכלים. חיל ההנדסה הקרבית וחיל השריון של צה"ל משתמשים עד היום במגובים. על נגמ"שי הפומ"ה, הנמ"ר ההנדסי וטנקי המרכבה ניתן להתקין מגוב נוכרי, ועל דחפורי הדי-9 המשוריינים ניתן להתקין מגוב רציף. לעיתים קרובות, הדחפור משתמש בסכין הכבדה שלו לפוצץ מוקשים ולפתוח צירים, גם מבלי להתקין את המגוב הרציף הייעודי שפותח לצורך כך. בשנים 1975–1980, פיתח מפעל רמת"א של התעשייה האווירית לישראל, בראשות יורם שפירא, מערכת מגוב ישראלית. מדיה וקבצים בנושא מגוב בוויקישיתוף מגוב רציף, אתר זרוע היבשה מגוב נוכרי, אתר זרוע היבשה "TROJAN used for IED clearance"
פרמקוגנטיקה

פרמקוגנטיקה (או פרמקוגנומיה) היא הענף המדעי העושה שימוש בגנטיקה כדי לגלות ולשפר תרופות. בפרט, היא כוללת מחקר הדרכים שבהן שונות גנטית משפיעה על התגובה לתרופות. בכך היא מאפשרת לחזות, על-פי הדנ"א של החולה, עד כמה תרופה מסוימת תסייע לו או לה, אם בכלל, איזה מינונים נדרשים כדי לסייע לו והאם הוא צפוי לסבול מתופעות לוואי. כל זאת מתוך תקווה לשפר את היעילות והבטיחות של מתן תרופות לחולים. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגנס ומרגרט סמית'

אגנס סמית' לואיס (Agnes Smith Lewis;‏ 1843–1926) ומרגרט דנלופ גיבסון (Margaret Dunlop Gibson;‏ 1843–1920) היו פילולוגיות של שפות שמיות, וחוקרות כתבי הקודש. הן היו תאומות זהות ילידות סקוטלנד, ושמות נעוריהן היו אגנס ומרגרט סמית'. הן דיברו 12 שפות, כולל עברית, ערבית וארמית, וגילו וחקרו כתבי יד עתיקים, ובייחוד כתבים דתיים, בשפות אלה. אחד מהישגיהן הבולטים היה גילוי התרגום העתיק ביותר המוכר של הברית החדשה בסורית (ניב של ארמית) בספריית מנזר סנטה קתרינה בחצי-האי סיני. נודע להן גם תפקיד מרכזי בגילוי גניזת קהיר. האחיות סמית' היו גם נדבניות. בין השאר, הן רכשו את הקרקע והקימו את המבנה הראשון עבור קולג' וסטמינסטר באוניברסיטת קיימברידג', והן נודעו גם בתור "האחיות מווסטמינסטר". דיוקן של אגנס סמית' לואיס דיוקן של מרגרט דנלופ גיבסון ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פול ווטקינס

פול ווטקינס (באנגלית: Paul Watkins נולד ב-1970) הוא צ'לן ומנצח וולשי. אחיו הוא המלחין היו ווטקינס (Huw Watkins). ווטקינס למד נגינה בצ'לו אצל ויליאם פלית', מליסה פלפס ויוהנס גוריצקי. בשנת 1988 זכה בתחרות המוזיקאי הצעיר של השנה מטעם הבי.בי.סי. במחלקת כלי מיתר. משנת 1990 עד 1997 היה הצ'לן הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית. ווטקינס הוא חבר באנסמבל נאש, שעמו ערך כמה הקלטות מסחריות. הוא היה מוזיקאי הבית של פסטיבל פישגארד בשנת 2005. ווטקינס הופיע חמש פעמים בקונצרטי הפרומס, בהן קונצרט הלילה הראשון בשנת 2007. במרץ 2006 ניגן בביצוע בכורה קונצ'רטו מאת ריצ'רד רודני בנט עם תזמורת פילהרמוניה בסאות'בנק סנטר וחודשיים לאחר מכן גם הקליט אותו. בין הקלטותיו המסחריות ההקלטה הראשונה של הקונצ'רקטו לצ'לו מאת סיריל סקוט. לצד הקריירה שלו כצ'לן, החל ווטקינס לעסוק בניצוח. הוא זכה בפרס ראשון ובפרס הקהל בתחרות המנצחים של לידס לשנת 2002. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בפברואר 2006, עם הפילהרמונית של לונדון. כמנצח, הקליט ווטקינס לחברת וורנר קלאסיקס. הוא התמנה למנצח חבר של התזמורת הקאמרית האנגלית בעונת 2007-08. ביוני 2009 מינתה התזמורת את פול ווטקינס למנהל מוזיקלי, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2010/2009, בחוזה התחלתי לשלוש שנים. ווטקינס כיהן כמנצח אורח ראשי של תזמורת אולסטר בעונת 2010/2009. בעונת 2013/2012 עתיד ווטקינס להצטרף לרביעיית אמרסון, במקום הצ'לן היוצא דייוויד פינקל. ווטקינס מנגן בצ'לו שנבנה בפריז בידי ז'אן-באטיסט ויום בשנת 1846. פול ווטקינס, באתר ספוטיפיי פול ווטקינס, באתר AllMusic (באנגלית) פול ווטקינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול ווטקינס, באתר Discogs (באנגלית) פול ווטקינס, באתר Songkick (באנגלית) IMG Artists agency page on Paul Watkins Ulster Orchestra page on Paul Watkins [1](הקישור אינו פעיל) Nash Ensemble individual artists page [2] (אורכב 15.06.2020 בארכיון Wayback Machine)
קונסטנטין פון טישנדורף

לובגוט פרידריך קונסטנטין פון טישנדורף (18 בינואר 1815 - 7 בדצמבר 1874) היה ארכאולוג וחוקר מקרא גרמני. הוא ידוע בפענוח קודקס אפרמי רסקריפטוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה ביוונית מהמאה ה-5, וכן בגילויו מחדש של קודקס סינאיטיקוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה מהמאה ה-4. פון-טישנדורף נחשב לדוגמה לארכאולוגים ההרפתקנים של המאה ה-19, ששילבו מסעות מצוד אחרי כתבי יד לא נודעים בארצות רחוקות, עם מחקר למדני של כתבי היד האלה. פסגת עבודתו הייתה מהדורה מדעית של הברית החדשה ביוונית. בשנות ה-40 של המאה התשע-עשרה גילה פון-טישנדורף (מחדש) את הפלימפססט של ארכימדס בקבר הקדוש בקונסטנטינופול, לשם הגיע אחרי שהות של כ-300 שנה במנזר מר סבא. פון-טישנדורף זיהה את הטקסט המתמטי מתחת לטקסט התפילה הלטיני, וככל הנראה תלש וגנב דף אחד. לאחר מותו, מנהלי העיזבון שלו מכרו את הדף לספרייה של אוניברסיטת קיימברידג'. רק כעבור כ-60 שנה פוענח הטקסט, והתגלה שהוא תרגום של ספרים של ארכימדס. S. E. Porter, Constantine Tischendorf: The Life and Work of a 19th Century Bible Hunter, London 2015 מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין פון טישנדורף בוויקישיתוף קונסטנטין פון טישנדורף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קונסטנטין פון טישנדורף (1815-1874), דף שער בספרייה הלאומית מריו ליביו, "האם אלוהים הוא מתמטיקאי?", הוצאת אריה ניר 2010, עמ' 62 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלים המקורצפים לבן

כלים המקורצפים לבן (באנגלית: ‏ White Shaved ware) היא משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין, והם מאופיינים בקרצוף צפוף על פני הכלי שנעשה לפני קלייה. הכנת הכלים נעשתה ביד (למעט מקרים חריגים). תפוצתה של המשפחה היא בין השנים 1200-1600 לפנה"ס, בתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים כמאובן מנחה לתקופה זו לאתרים ארכאולוגים בארץ ישראל. מציאתה באתר ארכאולוגי מצביעים על שייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. המשפחה כוללת: פכים, פכיות ובקבוקים. הפריט הנפוץ ביותר הוא פכית דלייה חרוטית עם בסיס כלי מחודד ושפת כלי צבוטה ביד. חיבור חלקה התחתון של הידית נעשה על ידי החדרת הידית לתוך הפכית באמצעות נקב בגוף הכלי. כלי המשפחה נוצרו מחומר חולי בהיר ופני הכלי חופו לבן. בכלים רבים החיפוי הלבן לא שרד. גובה הכלי נע בין 16-13 ס"מ לערך. כלי המשפחה נוצרו בקפריסין באנקומי (Enkomi) - עיר מתקופת הברונזה שהייתה אולי עיר הבירה של אלשיה (קפריסין הקדומה). האתר נמצא ליד פמגוסטה (famagusta) במזרחו של האי. כלים אלה נמצאו באתרים רבים בארצות הים התיכון, כולל בארץ ישראל, ביניהם: תל אבו הואם, תל שקמונה תל מגידו ועוד. כלי המשפחה נוצרו בקפריסין בתקופה הקפריסאית המאוחרת I המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת א והתקופה הקפריסאית המאוחרת II המקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת ב. לארץ ישראל הגיעו הכלים בתקופת הברונזה המאוחרת ב. אבשלום זמר ואורית רוטגייזר, כלי חרס מקפריסין בעת העתיקה, קטלוג התערוכה בהוצאת המוזיאון הימי הלאומי 2011, עמ' 31, 63 64 עמית רוזנבלום, כלי חרס מטיפוס "המקורצף לבן" מתל אבו הוואם, עבודת מוסמך, החוג לציוויליזציות ימיות, אוניברסיטת חיפה, 2006 מדיה וקבצים בנושא כלים המקורצפים לבן בוויקישיתוף
יאניס לוסיס

יאניס לוסיס (בלטבית: Jānis Lūsis; ‏19 במאי 1939 – 29 באפריל 2020) היה אתלט סובייטי-לטבי. אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), בעל 3 מדליות מ-3 אולימפיאדות, 4 פעמים ברציפות אלוף אירופה ושיאן עולם בהטלת כידון. לוסיס נולד בילגבה. שבלטביה. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1962 זכה לוסיס במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 82.04 מטר, לפני האלוף האולימפי ויקטור ציבולנקו מברית המועצות (77.92 מטר) וולדיסלב ניקיצ'וק מפולין (77.66 מטר). באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה לוסיס במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 80.57 מטר, אחרי פאולי נבלה מפינלנד (82.66 מטר) וגרגריי קולצ'אר מהונגריה (82.32 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה לוסיס במדליית זהב בהטלת כידון פעם שנייה ברציפות בתוצאה של 82.04 מטר, לפני ולדיסלב ניקיצ'וק (81.76 מטר) וגרגריי קולצ'אר (80.54 מטר). בתחרות שנערכה בסאריארווי, פינלנד ב-23 ביוני 1968 קבע לוסיס בהטלת כידון שיא עולם חדש של 91.98 מטר, שיפור לשיא בן 4 שנים של טריה פדרסן מנורווגיה (91.72 מטר). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יורמה קינונן מפינלנד (92.70 מטר). אל אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיע לוסיס כשיאן עולם והמועמד המוביל לניצחון. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אולימפי חדש של 90.10 מטר, לפני יורמה קינונן (88.58 מטר) וגרגריי קולצ'אר (87.06 מטר) באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה לוסיס במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בהטלת כידון בתוצאה של 91.52 מטר, לפני פאולי נבלה (89.58 מטר) ויאנוש שידואו מפולין (82.90 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה לוסיס בפעם הרביעית ברציפות בהטלת כידון בתוצאה של 90.68 מטר, לפני בן ארצו יאניס דונין (85.30 מטר) וולפגנג הניש ממזרח גרמניה (84.22 מטר). בתחרות שנערכה בסטוקהולם, שוודיה ב-6 ביולי 1972 החזיר לעצמו לוסיס בהטלת כידון את שיא העולם בתוצאה של 93.80 מטר. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי קלאוס וולפרמן ממערב גרמניה (94.08 מטר). אף על פי שהגיע מוכן לאולימפיאדת מינכן (1972) זכה לוסיס במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 90.46 מטר, בסך הכל 2 ס"מ פחות מקלאוס וולפרמן שזכה במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 90.48 מטר ולפני ביל שמידט מארצות הברית (84.42 מטר) הוא לא הצליח להגן על תוארו. הפסד זה היה הפער הקטן ביותר, בתחרויות הטלת כידון, במשחקים האולימפיים עד לאותה עת. באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים לוסיס במקום שמיני בהטלת כידון בתוצאה של 80.26 מטר. לאחר שפרש מספורט תחרותי החל לוסיס לאמן אתלטיקה. הוא נישא לאלווירה אוזולינה, אלופה אולימפית בהטלת כידון מרומא 1960. בנם ולדמר לוסיס אף הוא מטיל כידון מצטיין שהשתתף בשתי אולימפיאדת ובשתי אליפות עולם. בשנים 1971 ו-1972 קבע לוסיס את תוצאת השנה בעולם, בהטלת כידון (90.68 מטר ושיא עולם-93.80 מטר, בהתאמה). בשנת 1987 התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) בחרה בלוסיס כמועמד לזורק כידון הגדול ביותר בעולם, בכל הזמנים. הטלת כידון: 93.80 מטר (1972) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא יאניס לוסיס בוויקישיתוף יאניס לוסיס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יאניס לוסיס, באתר olympedia.org יאניס לוסיס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית יאניס לוסיס, באתר Track and Field (גברים) 80 gadu vecumā aizsaulē devies leģendārais latviešu šķēpmetējs Jānis Lūsis, TVNET Sports, ‏29 באפריל 2020 (בלטבית)
עמוס ערן

עמוס ערן (נולד ב-15 בספטמבר 1936) הוא מנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה תחת יצחק רבין, כנשיא אוניברסיטת חיפה וכמנכ"ל קרן פנסיה מבטחים. ערן נולד בראשון לציון, בנם של צבי פרידמן, פועל מתכת ואמה טאובר-פרידמן, זמרת ילידת וילנה, מחלוצות האופרה הישראלית. שירת בצה"ל כקצין והשתחרר ב-1960. בוגר תואר ראשון מהאוניברסיטה האמריקאית (אנ') שבוושינגטון, ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב. בעל דיפלומה בניהול ואיגוד מקצועי מאוניברסיטת הרווארד ודיפלומה בניהול השקעות מוסדיות מוורטון. בתחילת שנות השישים עבד בהסתדרות הכללית ושימש כעוזרו של ירוחם משל מרכז האגף לאיגוד מקצועי בוועד הפועל. ב-1965 מונה לנספח לענייני עבודה וליועץ מדיני האחראי על הקשר עם שני בתי הקונגרס בשגרירות ישראל בארצות הברית. בספטמבר 1972 מונה למנכ"ל "מבטחים", הגדולה מבין קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. הוא פרסם בעיתון דבר כתבות על יחסי עבודה במדינות שונות, בהן ארצות הברית, שוודיה ומדינות אפריקה. ב-1975 מונה על ידי יצחק רבין, איתו עבד בשגרירות ישראל בוושינגטון, למנכ"ל משרד ראש הממשלה וליועצו המדיני. בתפקידו זה היה מעורב במשא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים ובמשא ומתן חשאי עם ירדן. עם סיום כהונתו של רבין ב-1977 סיים ערן את תפקידו וחזר לכהן כמנכ"ל ובהמשך כיו"ר מבטחים. ב-1988 מונה לנשיא אוניברסיטת חיפה, בשנים 1990 עד 1993 שימש כנציג ההסתדרות ויו"ר משותף של מגבית ההסתדרות בארצות הברית. ב-1998 מונה ליו"ר הרשות לשיתוף פעולה תעשייתי שבמשרד התמ"ת. בין תפקידיו בעבר יו"ר עתודות קרן פנסיה, יו"ר רדיו 99, יו"ר חברת טיסרה אינק, ממייסדי חברת הביוטכנולוגיה XTL, דירקטור בחברות כלל עסקי ביטוח, מדיס אל, כאן תקשורת, דלק קידוחים, ביו לייט. מכהן כקונסול כבוד של ליטא. בדצמבר 2015, בשל חוק הריכוזיות האוסר על דירקטור לכהן בגוף פיננסי משמעותי במקביל לכהונה בגוף ריאלי משמעותי, הוא התפטר מדירקטוריון דלק קידוחים ונשאר בדירקטוריון של כלל ביטוח. ערן אב לשלושה בנים. מדיה וקבצים בנושא עמוס ערן בוויקישיתוף עמוס ערן באתר חדשות מחלקה ראשונה גתית פנקס, ‏הג'וב החדש של עמוס ערן, מנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופת יצחק רבין, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2004 יוסי ביילין, ישראלי בקונגרס, דבר, 1 ביוני 1973 סיפור חייו האישי בפודקאסט "סיפור משפחתי" אליהו אגרס, על רופאים, מהנדסים, עובדי דואר ואנטומיה של שביתות, דבר, 1 ביוני 1964 צח אביטל, ניידות עובדים בתור המפעלים, דבר, 29 בנובמבר 1967 דו קרב מילולי אבן - פולברייט על "חשיבות הטילים", מעריב, 14 באוקטובר 1970 שמואל שגב, הקונגרס אישר סופית מתן אשראי צבאי וסיוע כלכלי לישראל, מעריב, 19 בדצמבר 1971 עמוס ערן מנכ"ל מבטחים, דבר, 13 בספטמבר 1972 עובדים ומעסיקים בארה"ב מעדיפים בוררות מוסכמת, דבר, 3 בספטמבר 1964 מו"מ קולקטיבי נוסח ארה"ב, דבר, 8 בינואר 1969; המשך ההישג האחרון: מניעת פיטורים שרירותיים וקרן פצויי פיטורים, דבר, 25 בפברואר 1965 כיצד פועל ארגון פועלי שוודיה, דבר, 12 באוגוסט 1965 חוקים מתקדמים ואיגודים חלשים, דבר, 2 בספטמבר 1965
מלב"ן

תוכנית מַלְבֵּ"ן (ראשי תיבות של "מוסדות לטיפול בעולים נחשלים") הייתה תוכנית לטיפול בצורכיהם של עולים חדשים נכים, קשישים וחולים במחלות כרוניות בראשית ימיה של מדינת ישראל. התוכנית החלה לפעול בשנת 1949, כשותפות בין הסוכנות היהודית, ממשלת ישראל וארגון הג'וינט. בשנת 1951 פוצלה השותפות והוגדרו תחומי האחריות השונים הנוגעים לעולים – הסוכנות היהודית הפכה לאחראית למימון הובלת העולים מחו"ל וליישובם בישראל, וחדלה מלהשקיע כספים בתוכנית מלב"ן שבה נשאר הג'וינט המממן היחיד. עד לשנת 1957 השקיע הג'וינט קרוב למאתיים מיליון דולר במלב"ן וסייע ליותר מרבע מיליון איש. באותה שנה הפעיל מלב"ן כ-23 מוסדות שונים, כדוגמת בתי חולים לקשישים, מוסדות לטיפול בבעיות נפשיות, ומעונות למשפחות ולעולים יחידים שידם לא השיגה דיור. בשנותיה הראשונות מדינת ישראל עדיין הייתה חסרת מערך רווחה ממלכתי, והצורך להעניק טיפול וסיוע למאות אלפי מהגרים שעלו לישראל בשנותיה הראשונות הוביל להרחבתה של תוכנית מלב"ן. מראשית שנות ה-60 הוגדרו מחדש תחומי הפעילות ומלב"ן החל לתמוך גם בנזקקים לשירותי רווחה שאינם עולים, כדוגמת נוער בסיכון או לקוי שמיעה וראייה. בעקבות שינוי הפרדיגמה והתמורות שחלו בחשיבה המקצועית בתחום העזרה הסוציאלית, שונו סדרי העדיפויות של מלב"ן. מעתה ניתנה העדפה לטיפול באוכלוסיות החלשות בבית ובקהילה התומכת על פני השמתן במוסדות. כמו כן עודד הארגון יוזמות התנדבותיות לעזרה סוציאלית לנזקקים. כך, למשל, סייע מלב"ן להקמת עמותות כדוגמת איל"ן המטפלת בילדים נכים, חולים בפוליו, או לוקים בשיתוק מוחין, ולעמותת מיח"א המתמקדת בחינוך ילדים כבדי שמיעה. עקב כך, החל הג'וינט לצמצם את היקף התוכנית ולהעביר את האחריות על המוסדות שהקים למדינת ישראל ולעמותות פרטיות. בשנת 1970 העבירה תוכנית מלב"ן את המוסדות הנותרים שהיו באחריותה – ארבעה בתי אבות ובית חולים גריאטרי אחד – לידי ממשלת ישראל. בשנת 1976 חדלה תוכנית מלב"ן מתפעול ישיר של מוסדות הרווחה שהקימה, ונסגרה לאחר 27 שנות פעילות. על בית החולים הגריאטרי בראשון לציון קיימת מחלוקת בין עיריית ראשון לציון למשרד הבריאות. בשנת 2020 משרד הבריאות תכנן לעשות שימוש במוסד כחלק מהטיפול בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל, צעד שעורר התנגדות. חוה גולנדר ויצחק בריק (עורכים), שליחות של חסד ואחוות אחים: סיפורו של מלב"ן-ג'וינט בישראל, 1949–1975, ירושלים: אשל – האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים למען הזקן בישראל, תשס"ו 2005. פנינה רומם, מלב"ן – מוסד לטיפול בעולים נחשלים, זכרון יעקב: איתי בחור, 2012. (מבוסס על דיסרטציה באותו שם, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ח 2007.) Doors to life: MALBEN, the American Joint Distribution Committee’s medical aid programs for Israel’s sick, aged and handicapped immigrants (issued by the United Jewish Appeal in cooperation with the American Joint Distribution), New York: The Appeal with the Committee, 1966. מדיה וקבצים בנושא מלב"ן בוויקישיתוף בית חולים למחלות כרוניות של מלב"ן, יומני כרמל, אפריל 1951 (התחלה 4:57) פעילות מלב"ן, 1952, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים (התחלה 01:29) מלב"ן, דף שער בספרייה הלאומית מקור: JDC annual reports 1949-1976, ארכיון הג'וינט העולמי בירושלים עיריית ראשון לציון תובעת את ממשרד הבריאות 32 מיליון שקלים, באתר השקמה ראשון לציון, ‏18 ביולי 2019
אליעזר ליפמן זילברמן

אליעזר ליפּמן זילברמן (ליפמאן זילבערמאן; Eliezer Lipmann Silbermann;‏ 7 בספטמבר 1819, קניגסברג, פרוסיה – 15 במרץ 1882, ליק, שם, הקיסרות הגרמנית) היה סופר, עורך ומו"ל עברי יליד פרוסיה, מאבות העיתונות העברית, מייסד ועורך השבועון העברי הראשון: "המגיד", וההוצאה לאור "מקיצי נרדמים". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. זילברמן נולד בשנת 1819 בקניגסברג שבפרוסיה, בן ליהודים רוסים אשר הגיעו לעיר במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1823, בהיותו ילד רך, מת אביו, וזילברמן התחנך אצל משפחת אמו בקרוטינגן (קרטינגה) שבפלך קובנה, האימפריה הרוסית (ליטא). בבגרותו שב לפרוסיה והשתקע בעיר ליק (Lyck), כיום אֶלְק (Ełk) בצפון-מזרח פולין), שם מצא את מקומו כשוחט ורב ולקח חלק בפעילות הציבורית בעיר. בשנת 1856 ייסד את השבועון "המגיד", והיה עורכו הראשון. הגיליון הראשון ראה אור ב-4 ביוני, לפני חג השבועות. (המילה "עיתון" טרם נוצרה (אליעזר בן-יהודה יצר אותה ב-1891), ולכן תואר "המגיד" כ"מכתב קורות הימים"). בשנת 1858 צירף זילברמן את דוד גורדון כעוזרו בעריכת העיתון. וזה החליף את מקומו עם פרישתו של זילברמן בשנת 1880. בשנת 1862 ייסד זילברמן את חברת "מקיצי נרדמים" בעיר ליק, במטרה להוציא ולפרסם ספרי יסוד בהגות יהודית (כגון "מורה הנבוכים" לרמב"ם, "ספר הכוזרי" ליהודה הלוי, סידור רש"י, סידור רס"ג, "פסיקתא דרב כהנא" ומדרשים רבים). המימון הראשוני להקמת ההוצאה הגיע ממשה מונטיפיורי. כן היו שותפים במערכת המשכילים מתתיהו שטראשון ואליעזר הלוי רפאפורט. גם ב"מקיצי נרדמים" נעזר זילברמן בדוד גורדון. מתוך כוונה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו, החל זילברמן בשנת 1875 לפרסם את קורותיו תחת הכותרת "אלה תולדות בעל המגיד", בהקדמה הבהיר כי הדברים נכתבו מזיכרונו, ואם המידע אינו תואם את ידיעת הקוראים, ביקש מהם לדון אותו ל"כף זכות". בכעשרים רשומות שהעלה, החל בגיליון הראשון אותה שנה, חשף בהגיגים את זיכרונות ילדותו הקשים ואת הטרגדיות שחווה. אולם לאחר שקיבל מכתב תקיף מאחד מקוראיו החליט לעצור את הכתיבה ומעולם לא סיים את ספרו. כאות הוקרה לפועלו, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג. זילברמן נפטר בשנת 1882, בתום מחלה ממושכת. רשימת הפרסומים של אליעזר ליפמן זילברמן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת מאמרים על אליעזר ליפמן זילברמן באתר רמב"י "אליעזר ליפמן זילברמן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אלה תולדות בעל המגיד, המגיד, 6 בינואר 1875, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך, המשך (אוטוביוגרפיה) אלון בכות, הצפירה, 25 באפריל 1882 ג. קרסל, העתונות העברית בת מאה, דבר, 15 במאי 1956 מנוחה גלבוע, המגיד, בלקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה זאב פרי, השמרו בנפשותיכם לבלי לכתוב אלי דבר אף לא חצי דבר מפי השמועה, באתר הארץ, 8 באפריל 2007 אליעזר ליפמאן זילבערמאן (1819-1882), דף שער בספרייה הלאומית אלון בכות, הצפירה, 25 באפריל 1882.
טרזן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ספרים ודמויות: טרזן – דמות ספרותית, גיבור סדרת ספרים פרי עטו של הסופר אדגר רייס בורוז טרזן - דמויות – דף דמויות מסרט האנימציה טרזן מלך הקופים – הספר הראשון בסדרת ספרי טרזן, אשר יצא לאור בשנת 1912 סרטים: טרזן (זיכיון דיסני) – סדרת סרטי אנימציה מבית חברת וולט דיסני שמבוססת על סיפורי טרזן טרזן (סרט, 1999) – הסרט הראשון בסדרה; יצא בשנת 1999 ומבוסס על הספר "טרזן מלך הקופים" טרזן 2 – סרט ההמשך; יצא בשנת 2005, ומהווה פריקוול לסרט משנת 1999 טרזן וג'יין (סרט) – סרט שיצא בשנת 2002, בין יציאת הסרט הראשון לבין יציאת הסרט השני; מבוסס על סדרת הטלוויזיה "אגדת טרזן" טרזן (סרט, 2013) – סרט משפחה מונפש גרמני-צרפתי משנת 2013 האגדה של טרזן – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2016 סדרות: טרזן (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה משנות ה-50 שמבוססת על המקור הספרותי אגדת טרזן – סדרת טלוויזיה של חברת וולט דיסני משנת 2001 אחר: טרזן קופר – כדורסלן אמריקני טרזן וג'יין
טרזן וג'יין (סרט)

טרזן וג'יין (באנגלית: Tarzan & Jane) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני המבוסס על טרילוגית פרקים מסדרת הטלוויזיה "אגדת טרזן". הוא מהווה סרט המשך לסרט מ-1999 והסרט השני בזיכיון דיסני של סרטי טרזן. תחילה, הסרט יצא לצפייה ביתית ישירות לוידאו ו-DVD בשנת 2002 בארצות הברית בלבד. בשנת 2023 עלה הסרט בדיבוב עברי לשירות הסטרימינג דיסני+. הסרט מתחיל בנקודת הסיום של הסרט הראשון. בזמן שג'יין ואביה פרופסור פורטר מחליטים להישאר עם טרזן וחבריו בג'ונגל ג'יין מתיידדת עם רוב הגורילות בשבט והיא וטרזן כבר נשואים אחד לשני. בעקבות כך חושבת ג'יין על מתנה מיוחדת בשביל טרזן והיא מחפשת במעבה הג'ונגל יחד עם טרק הגורילה וטנטור הפיל. "טרזן וג'יין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרזן וג'יין", באתר AllMovie (באנגלית) "טרזן וג'יין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טרזן וג'יין", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "טרזן וג'יין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טרזן וג'יין#סרט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קהילת חשיבה

קהילת חשיבה (באנגלית: Community of thinking) היא תפיסה חינוכית אשר שמה את התלמיד במרכז תהליך הלמידה ומגדירה את המורה כמנחה תהליך למידה משותף וחוויתי לכלל הלומדים יחד. התפיסה מתייחסת ללמידה תוך כדי עשייה והבנייה של החומר הנלמד תוך כדי שאילת שאלות והפיכת הלומד לפעיל במהלך התהליך. הדגש הוא על תהליך אותנטי המתרחש תוך כדי עשייה ולמידה. באחריות התלמיד לשאול שאלות, לבנות תוצרים, ללמוד יחד ולייצר ידע חדש משותף מתוך קהילת הלומדים. קהילת חשיבה מתחילה בשאילת שאלה פורייה שממנה ניתן לצאת לתהליך למידה משותף בקהילת חשיבה. החינוכאי הישראלי יורם הרפז מגדיר שאלה פורייה כ'"שאלת מטריה" שקהילת החשיבה עוסקת בהיבטים שונים שלה באמצעות שאלות מחקר. לשאלה פורייה יש שש תכונות: היא מערערת, פתוחה, עשירה, מחוברת, טעונה ומעשית'. קהילת חשיבה מכילה עקרונות של למידה שיתופית. היא גם יכולה להתקיים בתנאים של למידה מתוקשבת ולהוציא את המירב מהכלים מתוקשבים רבים מבלי שהמורה ינהג במרחב הטכנולוגי באופן זהה לאיך שהוא מלמד בכיתה בלמידה המסורתית. נוסף על כן התאוריה יכולה לסייע למורה ביישום הכלים ללמידה מתוקשבת באופן מתועד הניתן להערכה באופן פשוט יחסית. בשנות ה-90 ניסה הרפז לפתח בישראל קהילות חשיבה. בעקבות ניסיון זה פיתח את תאוריית "המודל השלישי". המודל מתאר את הלמידה וההוראה בקהילת חשיבה משותפת. קונסטרוקטיביזם למידת חקר למידה פעילה פילוסופיה לילדים ג'ון דיואי לב ויגוצקי יורם הרפז (עורך), חינוך לחשיבה ביקורתית, הוצאת מאגנס ומכון ברנקו וייס, 1996. יורם הרפז (עורך), הוראה ולמידה בקהילת חשיבה: בדרך לבית ספר חושב, הוצאת מכון ברנקו וייס, 2000 אמנון כרמון, שרית סגל, דוד קורן ויורם הרפז, "הגישה השלישית וארגון הידע: מתווה להכשרת מורים מטפחת חשיבה", מכון מופ"ת, 2006 יורם הרפז, המודל השלישי: הוראה ולמידה בקהילת חשיבה, הוצאת ספריית פועלים, 2008 יורם הרפז, הוראה ולמידה בקהילת חשיבה, מתוך חינוך החשיבה, חוברת 18, מכון ברנקו וייס, ירושלים, ינואר 2000, עמ’, 31-6. קהילת חשיבה במכון ברנקו וייס יורם הרפז, לקראת המודל השלישי, מתוך אתר הסתדרות המורים, יוני 2006. אמנון כרמון, שרית סגל, דוד קורן ויורם הרפז, "הגישה השלישית וארגון הידע: מתווה להכשרת מורים מטפחת חשיבה", מכון מופ"ת, 2006