laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטפן טושב

סטפן טושב (בבולגרית: Стефан Тошев; ‏18 בדצמבר 1859, סטארה זאגורה, האימפריה העות'מאנית – 27 בנובמבר 1924, פלובדיב, ממלכת בולגריה) היה גנרל בצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. תהילתו באה לו בזכות הניצחונות בקרב קובאדין, קרב דובריץ' והשתתפותו בקרב טורטוקאיה, אשר הטו את הכף בחזית הרומנית לטובת הבולגרים. טושב לחם במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, לצד הצבא הרוסי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), אשר הובילה לעצמאות בולגריה, ושנה מאוחר יותר סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה. טושב שירת כקצין משטרה במחוז האוטונומי רומליה המזרחית, עד לאיחודו עם נסיכות בולגריה. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), לחם כמפקד פלוגה בקרב סליבניצה, שבו הצליחו הבולגרים לבלום את התקדמותם המהירה של הסרבים אל עבר הבירה סופיה. על חלקו בקרב זה זכה באות הנסיך בטנברג. בשנת 1908 הועלה לדרגת קולונל ופיקד על אוגדת חיל הרגלים הראשונה של סופיה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה השתתף עם חטיבתו במספר קרבות בגזרת תראקיה ובכלל זה באזור איסטנבול. כן השתתף במלחמת הבלקן השנייה לאחר שהועלה לדרגה המקבילה לתת-אלוף בצה"ל ופיקד על האוגדה החמישית בגזרה הסרבית. במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשהוא בדרגת גנרל, פיקד טושב על הארמייה השלישית של צבא בולגריה בחזית דוברוג'ה ועל הכוחות הבולגריים בקרב קובאדין ודובריץ', אשר הובילו ליתרון משמעותי בחזית הרומנית. חלק מהמקורות אף מייחסים לו תפקיד פיקודי בקרב טורטוקאיה. לטושב, איש צבא קשוח ובלתי מתפשר היו חילוקי דעות מהותיים על אופן ניהול הקרבות מול מפקד החזית מטעם מעצמות המרכז, הגנרל הגרמני אוגוסט פון מקנזן, עניין שהוביל להעברתו מתפקידו ומינויו לתפקיד מושל מקדוניה. את תפקידו בחזית תפס הגנרל סטפן נרזוב. ב-27 במרץ 1917 מונה למפקד חיל הרגלים הבולגרי. לאחר מלחמת העולם, הותר לגנרל טושב להישאר בשירות פעיל, להבדיל מקצינים רבים אחרים, והוא מונה למפקד הארמייה הרביעית. ביוני 1919 פרש משירות פעיל ועסק בפעילות ציבורית, כיושב ראש האגודה של קציני המילואים של צבא בולגריה. לאחר המרד הקומוניסטי האלים והכושל שפרץ בחודש ספטמבר 1923 פעל טושב רבות לשיקום הנפגעים הרבים. טושב הלך לעולמו בעיר פלובדיב ב-27 בנובמבר 1924 ונקבר בעיר סופיה, בלווייה צבאית שבה נכח קהל אלפים. בולגריה במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא סטפן טושב בוויקישיתוף Constantin Kiriţescu, Istoria războiului pentru întregirea României, Ed. Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1989 Nigel Thomas, Dušan Babac ,Darko Pavlović, "Armies in the Balkans 1914-18, Osprey publishing, Great Britain, 2001, page 21", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
ולדיסלב קוזקייביץ'

ולדיסלב קוזקייביץ' (בפולנית: Władysław Kozakiewicz; נולד ב-8 בדצמבר 1953) הוא אתלט פולני בעבר, אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) ושיאן עולם בקפיצה במוט בראשית שנות ה-80. קוזקייביץ' נולד בשלצ'ינינקאי שבליטא למשפחה ממוצא פולני, ששבה לארצה בהמשך. ב-1977 הגיע להישג המשמעותי הראשון שלו, כשזכה באליפות אירופה באולם. ב-1979 שחזר את הישגו. ב-11 במאי 1980 שבר לראשונה את שיא העולם בקפיצה במוט. הוא קפץ לגובה של 5.72 מ' בתחרות במילאנו, ושבר את שיאו בן ארבע השנים של האמריקני דייוויד רוברטס. שיאו החזיק מעמד 3 שבועות בלבד, בטרם קפץ הצרפתי תיירי ויניירון לגובה של 5.75 מ'. באולימפיאדת מוסקבה (1980) נערך מאבק צמוד בין קוזקייביץ' לבין הקופץ הסובייטי קונסטנטין וולקוב. הקהל באצטדיון קרא קריאות בוז ושרק לעברו של קוזקייביץ', כדי להוציאו מריכוז. אף על פי כן ניצח קוזקייביץ', תוך כדי קביעת שיא עולם חדש של 5.78 מ'. מיד לאחר הקפיצה ביצע תנועה מגונה לעבר הקהל. עד היום מכונה תנועה זו בפולין "מחוות קוזקייביץ'" (gest Kozakiewicza). לאחר האירועים דרש השגריר הסובייטי בוורשה מממשלת פולין לשלול מקוזקייביץ' את המדליה, בשל "העלבת העם הסובייטי". בתגובה, טענו הפולנים כי מדובר בתנועה בלתי רצונית שנבעה מהמאמץ שהפעיל. במדליית הכסף זכו בצוותא האלוף האולימפי היוצא אף הוא מפולין תדיאוש שלוסרסקי ווולקוב. שיאו של קוזקייביץ' החזיק מעמד כ-11 חודשים, בטרם נשבר על ידי תיירי ויניירון שקפץ לגובה של 5.80 מ'. בשנת 1984 ערק קוזקייביץ' למערב גרמניה וזכה באליפות המדינה בשנים 1986 ו-1987. מדיה וקבצים בנושא ולדיסלב קוזקייביץ' בוויקישיתוף ולדיסלב קוזקייביץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ולדיסלב קוזקייביץ', באתר olympedia.org ולדיסלב קוזקייביץ', באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ולדיסלב קוזקייביץ', באתר Track and Field (גברים) לעבר הקהל לאחר שניצח את וולקוב באולימפיאדת מוסקבה. התנועה מכונה מאז בפולין על שמו ""gest Kozakiewicza" (מחוות קוזקייביץ').
אנליזה תרמוגרווימטרית

אנליזה תרמוגרווימטרית (TGA) בכימיה אנליטית ובכימיה פיזיקלית, היא שיטת מדידה וניתוח של הקשר בין מסה של חומר לשינוי הטמפרטורה. לשם ביצוע המדידה מחממים את הדגם ובו-זמנית מודדים באופן רציף את המשקל שלו. מכיוון שגם שינוי משקל וגם שינוי טמפרטורה ניתנים למדידה בדיוק גבוהה בעלות נמוכה יחסית, ומכיוון שמנתונים אלו ניתן לדלות מידע רב, יש חשיבות רבה למכשור ושיטה זו. החלקים החשובים בתרמוגרבימטר הם תא דגימה הנתון בתוך כבשן, ותא השוואה, המאזן את תא הדגימה על גבי מאזניים. מעבר לאלו יש גם מערכת להזרמת ופינוי גז, מעבר לבקרת טמפ'. ברוב התרמוגרווימטרים הכבשן מתחמם על ידי חוטים ספירליים שמוזרם בהם חשמל. קצב החימום המקסימלי אליו מגיעים התרמוגרווימטרים הוא 200 מעלות צלזיוס לשנייה. בתרמוגרווימטרים חדשניים נעשה שימוש בחימום באמצעות לייזר. הפרש הגבהים בין זרועות המאזניים נמדד בעזרת קרן מדיודה פולטת לייזר, או דיודה פולטת אור (Light emmiting diode). האור או הלייזר פוגעת במראה המוצבת על הזרוע, וזו מחזירה אותו למערך של תאים פוטו-וולטאים, על פי המקום שבו פוגע האור במערך, נקבע הפרש הגבהים בין הזרועות. בנקודת המפגש בין שתי הזרועות של המאזניים מותקן מנוע, שעל פי הפרש הגבהים בין הזרועות מופעל ההספק של המנוע לאיזון בין הזרועות. מהספק זה מחושב הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של מיקרוגרמים. בתרמוגרווימטרים חדשניים מותקן באחת הזרועות גביש פיאזואלקטרי שמופעל עליו זרם חשמלי, בעקבות הזרם נפח הגביש גדל ונוצר איזון בין הזרועות, על פי התדירות של החשמל הנדרשת לאיזון בין הזרועות מחושב הפרש המשקל בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של ננוגרמים. מדידת הפרש הטמפרטורה בין תא הדגימה לבין תא ההשוואה נעשית על ידי צמד תרמי. במדידה זאת ניתן להגיע בקלות לדיוק של מאיות מעלות הצלזיוס. תאי הדגימה עשויים מנחושת, אלומיניום ופלטינה. כדי לאפשר להם עמידות לטמפ' גבוהות. תאי נחושת ואלומיניום עמידים לחום של עד כמה מאות מעלות. פלטינה לחום של עד 2100 מעלות צלזיוס. קיימים גם תאי קרמיקה, הם עשויים לעמוד בחום רב אף יותר, אבל בגלל משקלם הרב, קשה יותר לזהות בהם שינויי מסה. קיימת מערכת לזרמה ופינוי של גזים וזאת מכמה סיבות: ראשית, כדי למנוע מהגזים להתעבות במכשיר. שנית, כדי למנוע מגזים חומציים ליצור קורוזיה במכשיר. שלישית, ניתן לנתח את הגזים כדי לעמוד על טיב וקצב התגובות המתרחשות. רביעית, מערכת זו מונעת מהגז להגיב שוב עם הדגימה. מערכת הזרמת הגזים מזרימה גזים אדישים: ארגון, הליום, ומימן בלחצים נמוכים. הטכניקות המסורתיות גורסות מדידת הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה כנגד זמן, והסקת מסקנות מאופן ההשתנות שלה בזמן וטמפרטורה. טכניקות אחרות מנתחות את הספק התנור כנגד הגידול בטמפרטורה, מקצב שינוי זה ניתן להסיק למשל את קיבול החום של הדגימה. כבשן
אוניסון

אוּניסוֹן (באנגלית unison; באיטלקית unisono), מרווח בן "אפס טונים" בין שני צלילים (כלומר - צליל זהה). נקרא לפעמים גם פרימה זכה. כאשר שני כלים (או יותר) "מנגנים באוניסון" הם מנגנים את אותה המנגינה בו-זמנית. השימוש באוניסון במוזיקה נרחב מאוד, ונעשה בו שימוש בכל התקופות ובכל התרבויות. לא ידועה תרבות שלא נהוגה בה שירה או נגינה באוניסון. בתזמורות סימפוניות מנגנים בדרך כלל כל כלי-הקשת מאותה הקבוצה (כלומר, כל הכינורות הראשונים, כל הכינורות השניים, כל הוויולות וכו') באוניסון. בכתיבה תזמורתית מקובל לכתוב באוניסון לצירופים שונים של כלים ובכך להרחיב את הרפרטואר הצלילי של התזמורת. מלחינים רבים עשו שימוש בנגינה או שירה באוניסון, והצליל הגדול והפתוח של האוניסון משמש לעיתים קרובות כ"אפקט מיוחד" במוזיקה קלאסית, במיוחד במוזיקה להרכבים גדולים. דוגמה אופיינית היא ארבע תיבות הפתיחה של היצירה "מוזיקת לילה זעירה" מאת מוצרט, בהן מנגנת רביעיית המיתרים כולה באוניסון, בשלוש אוקטבות, והאוניסון בה יוצר תחושה "מלכותית". כאשר סקציה אחת (כלומר כלי קשת, כלי נשיפה) מנגנת אוניסון, היא לא מנגנת באותו גובה של צליל בדיוק, אלא במרווחים של אוקטבות. מונופוניה מדיה וקבצים בנושא אוניסון בוויקישיתוף אוניסון באתר צלילוגיה
שיר אידלסון

שיר אידלסון (נולדה ב-26 במאי 1975) היא שחקנית ישראלית. בוגרת בית הספר תלמה ילין במגמת תיאטרון (1993). בשנת 1998 סיימה בהצטיינות את לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי. למדה שנתיים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. מלגות: מלגת הצטיינות, מלגה ע"ש שמואל רודנסקי על ביצוע מצטיין של שלל התפקידים בשנת הסיום, מלגת קרן הסטיפנדיות, וכן במשך ארבע שנים זכתה במלגת קרן שרת. בין שנת 2000 ל-2007 כיהנה בוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל. חיה בזוגיות עם המוזיקאי פייר שאיין, אם לשתי בנות, סופי ואלכס, ומתגוררת באבן יהודה שם היא מכהנת כחברת מועצה מטעם סיעת "לתת יותר" בראשות ראש המועצה אבי הררי. בתיאטרון הספרייה: ב-1998 גילמה את אדלה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ארתור קוגן. ב-1999 גילמה את קטיה בהצגה "חמישה לילות" מאת אלכסנדר וולודין שביימה נינה מיכואלס, ואת דונה בהצגה "הקיץ האחרון" מאת ג'יין צ'יימברס שביימה אריאלה מנדלס. בתיאטרון בית ליסין גילמה את וולווט בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר. בתיאטרון הקאמרי: ב-1998 שיחקה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. ב-1999 שיחקה בהצגה "מעיין הגופרית" מאת נוריאל טוביאס שביים גדליה בסר. ב-2004 שיחקה לצד דינה סנדרסון בהצגה "עקר בית" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א. ב-2006 שיחקה בהצגה "קרוב לבית" שכתבה וביימה דפנה רובינשטיין, ובהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן. בתיאטרון צוותא גילמה את גלי בהצגה "נימפות בערפל" (שאף הפכה ב-2008 לסרט קולנוע בעל אותו השם בבימויו של יורם זקס). בתיאטרון הבימה ב-2004 גילמה את הופי בהצגה "ארטון" מאת עזרא אהרון שביים רוני ניניו. בהתיאטרון שלנו שיחקה בהצגת הילדים "אנחנו כבר גדולים". ב-2010 בתיאטרון חיפה גילמה את סשה בהצגה "מי דואג לילד" מאת טום סטופארד שביים משה נאור. בתיאטרון הקיבוץ יצרה ושיחקה בהצגת היחיד "אני כריסטיאן F" שעיבדה איילה קוקוס וביים ניר ארז. ב-1988, כשהייתה בת 13, גילמה את מירהל'ה לצד קאיפו כהן ואביטל דיקר בסרט שביים אלי כהן "הקיץ של אביה" על פי ספרה של גילה אלמגור בעל אותו השם. ב-1997 גילמה את מאיה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל". ב-1999 גילמה את גלי בעונה הראשונה (פרק 12) של סדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" ששודרה ב"ערוץ הילדים". ב-2001 גילמה את התפקיד הראשי של מיקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" ששודרה ב"ערוץ 2" ואת בתה של גילה אלמגור בסדרת הדרמה "האשה האחרת" . ב-2003 גילמה את רות בסרט הקולנוע "להיות כוכב". בין השנים 2003–2005 שיחקה בטלנובלה החסידית הראשונה, "החצר", שם גילמה את רוחל, ביתו של האדמו"ר מלייבניץ. ב-2008 גילמה את גלי בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל". בשנת 2012 שיחקה בסרט ״האיש הצמא״ בתפקיד תמר. שיר אידלסון, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שיר אידלסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שיר אידלסון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שיר אידלסון, בארכיון הבימה שאלון עם שיר אידלסון באתר "השאלון עם סיני גז"
בלנהיים

האם התכוונתם ל... קרב בלנהיים ארמון בלנהיים בריסטול בלנהיים בלנהיים – עיירה באנגליה
American Economic Review

American Economic Review (בקיצור: AER) הוא כתב עת מדעי לכלכלה שעובר ביקורת עמיתים ומפורסם מדי רבעון בידי האגודה האמריקאית לכלכלה (American Economic Association). יצא לאור לראשונה ב-1911 ונחשב אחד מכתבי העת היוקרתיים ביותר בתחום. העורכת הנוכחית היא זוכת פרס נובל לכלכלה אסתר דופלו. כל שנה מפרסם כתב העת בגיליון מאי שלו, הקרוי Papers and Proceedings, את הדיונים וההרצאות שהוצגו בוועידה השנתית של האגודה האמריקאית לכלכלה. המאמרים הידועים הבאים פורסמו לראשונה בכתב העת: "A Theory of Production" (1928), by Paul Douglas and Charles Cobb. "The Cost of Capital, Corporation Finance and the Theory of Investment" (1958), by Franco Modigliani and Merton Miller. "A Theory of Optimal Currency Areas" (1961), by Robert Mundell "The role of monetary policy" (1968), by Milton Friedman "De Gustibus Non Est Disputandum" (1977), by George Stigler and Gary Becker. "Scale economies, product differentiation, and the pattern of trade" (1980), by Paul Krugman "Contestable Markets: an Uprising in the Theory of Industry Structure" (1982), by William J. Baumol "Network Externalities, Competition, and Compatibility" (1985), by Michael L. Katz and Carl Shapiro "Inflation and Reputation" (1985), by David Backus and John Driffill "Optimal Contracts for Central Bankers" (1995), by Carl E. Walsh "ERC – A Theory of Equity, Reciprocity, and Competition" (2000), by Gary E. Bolton and Axel Ockenfels כתב העת נגיש בצורה מקוונת דרך JSTOR. אתר האינטרנט הרשמי של American Economic Review (באנגלית) כתב העת The American Economic Review, ב-JSTOR Oswald, Andrew J. (2007), "An Examination of the Reliability of Prestigious Scholarly Journals: Evidence and Implications for Decision-Makers", Economica 74 (293): 21–31. Northrup, Cynthia Clark (2004), "American Economic Association", The American economy: a historical encyclopedia, 2, ABC-CLIO, pp. 9–10, ISBN 1-57607-866-3. IDEAS/RePEc h-index for Journals, http://ideas.repec.org/top/top.journals.hindex.html, retrieved September 11, 2009 Editors of the American Economic Review, American Economic Association
Econometrica

אקונומטריקה (באנגלית: Econometrica;‏ בקיצור: Ecta) הוא כתב עת אקדמי בכלכלה, המפרסם מאמרים בתחומים שונים בכלכלה (לא רק באקונומטריקה). הוא רואה אור בידי החברה האקונומטרית (Econometric Society), ומשווק בידי ויילי-בלאקוול (Wiley-Blackwell). אקונומטריקה מדורג במיקום מהגבוהים ביותר מבין כתבי העת בכלכלה, כאשר האימפקט פקטור שלו, נכון ל-2020 הוא 5.844. העורך הנוכחי של כתב העת הוא סטפן מוריס, פרופסור המופקד על קתדרת אלכסנדר סטיוארט 1886 בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון. אקונומטריקה יצא אור לראשונה ב-1933. עורכו הראשון היה רגנר פריש, זוכה פרס נובל הראשון בכלכלה ב-1969, ששימש כעורך בשנים 1933–1954. אם כי כל המאמרים באקונומטריקה הם כיום בשפה האנגלית, הגיליונות הראשונים הכילו מאמרים מדעיים בצרפתית. פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב העת. החברה האקונומטרית שואפת למשוך מחקרים שימושיים בעלי רמה גבוהה באמצעות הענקתה של מדליית פריש (Frisch Medal). הפרס ניתן פעם בשנתיים למאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי שפורסם באקונומטריקה במהלך חמש השנים שחלפו. כיום, המאמר המצוטט ביותר נכתב על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי בנושא תורת הערך. לפי קים, מורס וזינגלס הרי שהמאמר המצוטט ביותר במדעי החברה והכלכלה והמצוטט ביותר באקונומטריקה הוא של הלברט וייט. אתר האינטרנט הרשמי של Econometrica (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Econometrica אתר האינטרנט הרשמי של Econometrica אתר האינטרנט הרשמי של Econometrica אתר האינטרנט הרשמי של Econometrica אתר אקונומטריקה, ארכיב אקונומטריקה, באתר JSTOR (נדרש מינוי) אקונומטריקה, בהוצאת Wiley-Blackwell דירוג כתבי העת בכלכלה Kahneman, Daniel and Tversky, Amos (1979). "Prospect Theory: An Analysis of Decision under Risk". Econometrica 47: pp. 263–291. doi:10.2307/1914185. Kim, E.H, and Morse, A., and Zingales L. (2006) .Journal of Economic Perspectives 20 (4): pp. 189–202. "What Has Mattered to Economics since 1970". hite, H. (1980), "A Heteroskedasticity-Consistent Covariance Matrix Estimator and a Direct Test for Heteroskedasticity", Econometrica, 48(4), 817–838.
האגודה לקידום הלימודים הרומים

האגודה לקידום הלימודים הרומים (באנגלית: The Society for the Promotion of Roman Studies או בקיצור: The Roman Society) היא הארגון בבריטניה המוביל לקידום מחקר רומא העתיקה והאימפריה הרומית. האגודה עוסקת בהיסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות ואמנות רומית. האגודה נוסדה ב-1910, כאגודת אחות של האגודה לקידום הלימודים ההלניים (Society for the Promotion of Hellenic Studies). האגודה מוציאה לאור שני פרסומים שנתיים: Journal of Roman Studies - מכיל מאמרים וסקירות ספרים על העולם הרומאי באופן כללי. Britannia - שבו מאמרים וסקירות על בריטניה הרומית. לאגודה ספרייה אותה היא חולקת במשותף עם האגודה לקידום הלימודים ההלניים ועם המכון ללימודים קלאסיים של אוניברסיטת לונדון, בה למעלה מ-110,000 כרכים ו-600 כתבי עת עכשוויים. האגודה מעניקה מלגות וביניהן: מלגות עבור קורסי קיץ, מענקי ארכאולוגיה (באמצעות מענקי חפירות וועידות דו-שנתיות) ומלגות לבתי ספר להוראה בנושא העולם הרומי. האגודה עורכת סדרת הרצאות פומביות בלונדון, ואחרות מחוץ ללונדון בסניפים מקומיים של האגודה ללימודים קלאסיים (Classical Association). מדיה וקבצים בנושא האגודה לקידום הלימודים הרומים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האגודה לקידום הלימודים הרומים (באנגלית) הספרייה המשותפת לאגודה לקידום הלימודים הרומים ולאגודה לקידום הלימודים ההלנים
סאמניטים

סאמניטים (בלועזית: Samnites) היו בני עם דובר אוסקנית שהתיישב בחבל הארץ סאמניום, בהרי האפנינים שמדרום מזרח ללאטיום, מושבה של הרפובליקה הרומית. החבל משתרע באזור הרי האפנינים לאורך שפלת קמפניה. טבעו ההררי של החבל גיבש את אופיים של השבטים האוסקנים שהתיישבו בו, שלימים הפכו לשבטים הסאמניטים. הסאמניטים היו מאורגנים בקהילות שבטיות: פנטרים, שבירתם הייתה בוביאנום (Bovianum, כיום בויאנו שבמחוז מוליזה). קראקנים, שבירתם הייתה קלוביאָאֵה (Cluviae, כיום קזולי שבמחוז אברוצו). קאודינים, שבירתם הייתה קאודיום (Caudium, כיום מונטסרצ'יו שבמחוז קמפניה). הירפינים, שבירתם הייתה בנוונטום, (Beneventum, כיום בנוונטו שבמחוז קמפניה). יישובים עירוניים נוספים היו קאיטה, איקלאנום ואיסרניה. כל קהילה (TOUTO) התרכזה סביב מרכז מבוצר. רוב היישובים של הסאמניטים היו כפרים מבוצרים בראשי ההרים, שמהם היו יורדים לאזורי השפלה בעונות המרעה. כמה משבטי הסאמניטים כבשו חלקים מקמפניה והתיישבו בה, ובמרוצת השנים הושפעו באופן ניכר מתרבות הערים היווניות והאטרוסקיות באזור. הרומאים מתארים את הסאמניטים כעם לוחמני, אכזר ובעל דרגת תרבות נמוכה. הרומאים אימצו מהם כנראה את המגן וחנית ההטלה. בשנת 354 לפנה"ס כרתו הסאמניטים והרומאים ברית, אך בין השנים 343 לפנה"ס - 290 לפנה"ס נערכו בין שני הצדדים שלוש מלחמות, המלחמות הסאמניטיות שבסופן הצליחו הרומאים להשתלט על סאמניום. בשנת 268 לפנה"ס הוקמה בשטח הסאמניטי המושבה הלטינית בנוונטום (Beneventum), כיום העיר בנוונטו, מחוז קמפניה, איטליה. במהלך המאבק הרומאי בחניבעל ובפירוס מלך אפירוס מרדו הסאמניטים ברומא וחברו לאויביה. בשנת 180 לפנה"ס לערך, בחסות רומא, פלשו הליגורים שהוגלו מהצפון לשטחיהם של הסאמניטים. עם פרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס עמדו הסאמינטים, יחד עם המארסים, בראש המרד האיטלקי ברומא. לאחר מספר הצלחות בתחילת המלחמה הם נוצחו, אך היו השבט האחרון שהחזיק מעמד בלחימה עקשנית. בסיומה של המלחמה הם הצליחו לזכות באזרחות רומית. עקב צידודם בסיעה הפופולרית במהלך מלחמת האזרחים הרומית, הם רכשו לעצמם אויב אכזר בדמות לוקיוס קורנליוס סולה, מנהיג הסיעה האופטימאטית במלחמה. בשנת 80 לפנה"ס, לאחר ניצחונו במלחמת האזרחים, ערך סולה מסע כיבוש והשמדה באדמת סאמניום, החריב את עריה, חיסל את עמה, והגלה את השרידים ממנו לצפון איטליה. מדיה וקבצים בנושא סאמניטים בוויקישיתוף סאמניטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה ממשפחת השפות האיטליות שנכחדה.
חומר חלקיקי

חלקיקי חומר (Particulate Matter - PM), הם שברים קטנים של חומר נוזלי או מוצק הנמצאים בגז או נוזל. יש להבדיל מונח זה מאירוסול, אשר מתייחס לחלקיקי חומר מוצק וגז יחדיו. מקורות חומר חלקיקי עשויים להיות טבעיים או מעשה ידי אדם. מקורות נפוצים הם פרחים (התורמים אבקנים), שרפות (בעיקר ממנועי דיזל), כרייה, בנייה (חול ומתכות) וסופות חול טבעיות. המונח PM10 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-10 מיקרומטר. המונח PM2.5 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-2.5 מיקרומטר. אלו מדדים נפוצים לאיכות אוויר, עקב השפעותיהם הבריאותיות הרחבות. השפעות אילו כוללות שיעול וגירוי של קנה הנשימה ושל העיניים. ככל שהחלקיק גדול יותר, כך סכנתו פוחתת כיוון שהוא בעל סיכוי גדול יותר להיתפס על ידי האף או הגרון ולהיפלט בנשימה על ידי שיעול או להיבלע. גם בריכוזים נמוכים יחסית, מוגברות תופעות השיעול בחולי קצרת. התקן הישראלי לחומר חלקיקי נשים (RSP - Respirable Particles) הוא 300 מיקרוגרם למטר מעוקב לשלוש שעות, 200 מיקרוגרם למטר מעוקב ליממה ו- 75 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה. זאת לעומת התקן האמריקאי של 50 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה ו- 150 מיקרוגרם למטר מעוקב ל-24 שעות. מדיה וקבצים בנושא חומר חלקיקי בוויקישיתוף חומר חלקיקי באתר אקו-ויקי פירוט באתר המשרד להגנת הסביבה(הקישור אינו פעיל) מידע נוסף באתר ה-EPA, הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית. מחקר שנעשה לבדיקת ההשפעות הבריאותיות של חלקיקי PM10 בארצות הברית [1] כפי שניתן לראות בקישור המומלץ לאתר המשרד להגנת הסביבה ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חג העבודה

האם התכוונתם ל... אחד במאי – יום הפועלים הבינלאומי, מצוין ב-1 במאי כביטוי לסולידריות בין ארגוני עובדים וכביטוי למאבק למען תנאי עבודה טובים יותר יום העבודה – חג אמריקאי
יום העבודה

יום העבודה (באנגלית: Labor Day) הוא חג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה. החג נחוג מדי שנה ביום שני הראשון של חודש ספטמבר. מקורו של החג במאבק של תנועת העבודה בקנדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה להנהיג יום עבודה בן 8 שעות. תוצאותיו של מאבק זה בחקיקת חוק איגודי המסחר (Trade Union Act) משנת 1872. הצלחת המאבק ותמיכת הפועלים בתנועת המאבק באה לידי ביטוי בהפגנות ועצרות שנערכו מדי שנה. בשנת 1882 נכח באחת העצרות השנתיות שנערכה בעיר טורונטו מנהיג הפועלים האמריקאי פיטר מקגוויר (אנ'). בשובו לניו יורק ארגן מקגוויר מצעד דומה ב-5 בספטמבר באותה שנה. בשנת 1894, במהלך הפגנת עובדים (שלימים כונתה שביתת פולמן) נהרגו מספר עובדים בעקבות ירי של חיילי צבא ארצות הברית ושירות המרשלים של ארצות הברית לעבר הפועלים השובתים. על מנת להרגיע את הרוחות, הורה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד על חקיקה ההופכת את יום העבודה לחג לאומי. חוק זה עבר במהירות בקונגרס ארצות הברית, בהליך מזורז והתקבל פה אחד על ידי חברי שני בתי הקונגרס. החוק נחתם על ידי הנשיא וקיבל תוקף שישה ימים לאחר אירועי השביתה. כל חמישים מדינות ארצות הברית הפכו את יום העבודה לחג מדינתי. בראשיתו שימש החג לצורך תהלוכות פועלים שנועדו להראות את כוחם של איגודי הפועלים. לימים הפך החג לחג חילוני המסמל את תום הקיץ, ונחוג בעיקר במפגשי חברים בהם צולים בשר (ברביקיו) או בפיקניקים משפחתיים. מסורתית, נהוג שלא ללבוש בגדים בצבע לבן לאחר יום העבודה עד הקיץ הבא, אך יש המטילים ספק במסורת זו. אחד במאי מדיה וקבצים בנושא יום העבודה בוויקישיתוף History of Labor Day, אתר מחלקת העבודה של ארצות הברית (באנגלית) (ארכיון) יעל אלנתן, ‏לייבור דיי בארה"ב: מחדשים מסורת של מאבקי עובדים לקראת בחירות 2018, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 בספטמבר 2017 יום העבודה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ההיסטוריה של יום העבודה, באתר PBS (הקישור אינו פעיל, 7 בספטמבר 2020) Benjamin, Kathy (29 באוגוסט 2019). "Why Can't You Wear White After Labor Day?". Mental Floss (באנגלית). נבדק ב-7 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
FGM-148 ג'אוולין

FGM-148 ג'אוולין, ובקיצור ג'אוולין (באנגלית: Javelin – כידון), הוא טיל נגד טנקים אמריקאי מתקדם, שנכנס לשירות על מנת להחליף את קודמו M47 Dragon, ונועד להיות נשק גמיש ואפקטיבי, קל משקל יחסית לטיל מונחה, וניתן לנשיאה על ידי שני חיילים, ואפשרות לביצוע ירי פשוט על ידי חייל אחד. שמו ניתן לו מפעולתו שדומה למהלך ההטלה של הכידון, הטיל נורה לעבר מטרתו כשהוא נפלט לגובה בזוויות חדות וקהות, ועושה את דרכו בקשת לעבר המטרה. בדומה לטילי נ"ט מתקדמים אחרים, הג'אוולין נורה באופן שגר ושכח, ומכוון עצמו למטרה אחרי נעילה ראשונה על ידי המפעיל, ללא התערבות נוספת מצידו. לטיל שני אופנים לביצוע: הראשון, ירי במסלול בליסטי במהלכו הטיל עולה לגובה 150 מטרים, וצולל אל מטרתו בזווית חדה. השני, ירי בכינון ישיר כאשר הטיל מגיע לגובה של 50 מטרים ומשם עושה את דרכו אל המטרה בזווית קהה. הטיל מצויד בראש טאנדם, שמצויד בשתי שכבות של מטען חלול, כך שהשכבה ראשונה נועדה להרוס את השריון, והשכבה השנייה לחדור אל המטרה ולהשמידה. טיל מתקדם יותר בעל רש"ק חזק יותר נועד להתמודד גם מול סוגים מסוימים של מיגון ריאקטיבי. הטיל מצויד בראש ביות תרמוגרפי. הזְבִיל (Tube) הוא החלק המכיל את הטיל ומאחסן אותו, ומערכת השיגור (CLU – Command Launch Unit) הוא החלק שבו משתמש המפעיל על מנת לנעול את הטיל על המטרה בפעם הראשונה, ומכאן ואילך לשגר אותו. המפעיל מרכיב את הזְבִיל על מערכת השיגור ותוך שניות ספורות עד חצי דקה ננעל על המטרה ומשגר את הטיל. לטיל שתי שכבות דלק מוצק, האחת קטנה ורכה שנותנת דחף ראשוני מתוך הזְבִיל, ונועדה להרחיק את הטיל מפני המפעיל ולמנוע פגיעתו מפני המנוע הראשי. אופן השיגור מצד המפעיל נעשה על הכתף בישיבה (לרוב ישיבה מזרחית כשמדובר בשיגור כתף ללא חצובה), כשהוא נשען קדימה כדי למנוע מהגוף להיהדף אחורנית ולהיפגע. אחרי הנעילה והשיגור הטיל עושה דרכו לעבר המטרה ומשמיד אותה. הזְבִיל הוא חד-פעמי ונועד לנטישה בשטח אחרי השימוש, עם זאת הוא ניתן למחזור אך זאת בעלות יותר גבוה מעלות הייצור הראשוני, לכן בינתיים לא נעשה דבר בנושא זה. מחיר טיל אחד הוא 80,000$. מחיר יחידה אחת שכוללת טיל, זְבִיל ומערכת שיגור אחת עולה 125,000$. ספייק – טיל נגד טנקים תוצרת ישראל 9M133 קורנט – טיל נגד טנקים תוצרת רוסיה מדיה וקבצים בנושא FGM-148 ג'אוולין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הג'אוולין באתר לוקהיד מרטין (באנגלית) ההנדסה המטורפת של ג'אוולין, סרטון באתר יוטיוב, 30 באפריל 2022 (באנגלית)
ג'אוולין

האם התכוונתם ל... ג'אוולין – לועזית להטלת כידון, ענף אתלטיקה FGM-148 ג'אוולין – טיל נגד טנקים אמריקאי מתקדם ג'אוולין (אנ') - דמות קומיקס