laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיל הים הלבנוני

חיל הים הלבנוני (בערבית: القوات البحرية اللبنانيه) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים הלבנוניים. חיל הים של לבנון הוקם בשנת 1950 ונמצא בבסיס הימי הראשון של לבנון בביירות. לחיל אשר סובל ממחסור בציוד, יש קרוב ל-65 כלי שיט. בשנת 1972 הוקם בסיס ימי חדש בג'וניה, ושנה לאחר מכן נוסדה אקדמיה צבאית. הבסיס נהרס ב-1990 על ידי מיליטנטים במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, אך נבנה מחדש עד 1991. סמל החיל מכיל ספינה פיניקית עם עץ ארז הלבנון, אשר נמצאים מעל לעוגן ומתחתיו הכיתוב בערבית של חיל הים. בשנת 2009 אישרה ממשלת לבנון בקשה לבנייה של בסיס ימי חדש באזור החוף של מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד אשר בצפון המדינה. לבנון מתכננת לספק הגנה למאגרי גז טבעיים, להמשיך לאכוף את החוק ואת ריבונות המדינה במים הטריטוריאליים של לבנון. צרפת תשתמש בתקציב הסיוע הצבאי של ערב הסעודית על מנת לספק ללבנון ספינות קרב מהירות מדגם FS56. חיל הים הלבנוני אחראי על תחנות המכ"ם בחופים. ב-1992 הוקמו שלוש תחנות בטריפולי, צידון וצור ובהמשך עברו שדרוג ב-1997. במהלך מלחמת לבנון השנייה כל התחנות הופצצו על ידי חיל הים הישראלי. לאחר סיום המלחמה חתמו לבנון וגרמניה לשיתוף פעולה הדדי, במטרה להקים שרשרת של שבע תחנות מכ"ם לאורך חופי לבנון, ועל מנת לקבל כיסוי מלא של הים התיכון מול לבנון. שלוש תחנות היו ישנות וצוידו בציוד חדיש, וארבע תחנות הן חדשות לחלוטין. חיל הים הלבנוני שולח את מפקדיו לאימונים באירופה וארצות הברית. בארצות הברית לומדים החיילים על לוחמה ימית ומבצעים התנסות מעשית במשמר החופים האמריקאי. מהנדסי החיל נוסעים לצרפת שם לומדים על שידורים וארטילריה. הכשרות בנוגע לאכיפה פנימית הכוללות עצירת משלוחי סמים מבוצעות בבריטניה. יוניפי"ל מסייעים לחיל הים הלבנוני לשפר את מקצועיות ומיומנויות הצוותים הימיים באמצעות תרגילים משותפים, ושיתוף פעולה הדוק. לפי צה"ל מכ"ם חוף של חיל הים הלבנוני, סייע לחזבאללה לכוון את הטיל שפגע באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, בתגובה פגע צה"ל בכל תחנות מכ"ם החוף הלבנוניות. צה"ל מקיים שיתוף פעולה מסוים עם חיל הים הלבנוני, שיתוף הפעולה מבוצע כך שכל המסרים בין החיילות מועברים באמצעות צד שלישי. עיקר שיתוף הפעולה הוא בכך שצה"ל מתריע על סירות לבנוניות המתקרבות לגבול המים של ישראל, ובתגובה חיל הים הלבנוני מרחיק אותן מהגבול הישראלי. בשנת 2012 טענה לבנון כי עצרה מרגל שעבד בחברת תקשורת לבנונית והעביר לטענתה מידע אודות חיל הים הלבנוני, שכלל מידע על תנועות סירות ואוניות. כתבה על חיל הים הלבנוני עמוס הראל, הפגיעה הקטלנית בספינה: מערכות ההגנה לא הופעלו, באתר הארץ, 20 ביולי 2006 גילי כהן, צה"ל נעזר בחיל הים הלבנוני כדי למנוע משטים נוספים, באתר הארץ, 11 באפריל 2012 ניר יהב‏, דיווח בלבנון: "המרגל הוותיק ביותר של ישראל נעצר" - וואלה חדשות, באתר וואלה, 12 בינואר 2012
לבנה (גבינה)

לַבַּנֶה (בערבית: لبنة) היא גבינה מזרח תיכונית המשמשת כממרח או כמטבל, אותה מכינים מיוגורט כבשים, מיוגורט בקר, או מיוגורט עיזים. ללבנה מרקם הנע בין רך (כגבינה לבנה רכה) לחצי-רך (בדומה לבצק). הטעם נייטרלי עד חמצמץ. כדי למנוע את קלקולה לזמן רב יותר ניתן גם לייבש אותה (ועל ידי כך היא מתקשה יותר). יש המגישים לבנה בצורת כדורים בשמן זית. ניתן גם להגיש אותה עם תבלינים דוגמת זעתר. היא נמכרת במרכולים גם כגבינה למריחה. הלבנה פופולרית כמנת מֵזֵא וכממרח לכריך. טעמה של הלבנה תלוי במידה רבה בסוג החלב שבו משתמשים. לבנה מחלב פרה היא בעלת טעם עדין יותר מלבנה שהופקה מסוגי חלב אחרים. בלבנון ישנו סוג לבנה העשוי מחלב עיזים, הנקרא "אנבָריז". גבינת לבנה, בפורטל שיתוף המתכונים אריק בונפיס, פלפלונים צבעוניים ממולאים בממרח לבנה וגבינת עזים(הקישור אינו פעיל), באתר וואלה איך להכין יוגורט ולבנה בבית לבנה מאלף ועד תיו עם מקס מלכיאל ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-כביר (נהר)

נהר אל-כביר (בערבית: النهر الكبير, הנהר הכביר) הוא נהר הזורם בגבולה הצפוני של לבנון עם סוריה ונשפך לים התיכון. הנהר מכונה בשם "הדרומי" (נהר אל-כביר אל-ג'נובּי) כדי להבדילו מנהר אל-כביר "הצפוני", אל-שמאלי (אנ') העובר בצפון-מערב סוריה ונשפך לים סמוך ללטקיה. הנהר סימן בהמאה השלישית לפני הספירה את הגבול בין הממלכה הסלאוקית לממלכת בית תלמי. בספרו של יוספוס פלביוס "מלחמת היהודים" נקרא הנהר "אלאותרוס" (Eleutherus). הנהר מזוהם מאוד בגלל הזרמה נרחבת של ביוב לא מטופל וסילוק פסולת מוצקה בלתי מבוקרת. איומים אחרים כוללים שיטפונות חוזרים והתפשטות צמח היקינתון לאורך כל מהלך הנהר. סוריה ולבנון משתפות פעולה על בסיס הסכם חלוקת מים משנת 2002, עם כמה ועדות משנה טכניות משותפות העוסקות בסוגיות שונות הקשורות לקו פרשת המים. UN-ESCWA and BGR, Nahr el Kabir Basin,in: Inventory of Shared Water Resources in Western Asia 8, 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'למה

ג'למה (בערבית الجلمة, אל-ג'למה) הוא שמם וכינוים של מספר מקומות. האם התכוונתם ל... בצפון השרון/מערב השומרון ג'למה (השרון) – היה כפר ערבי בשרון שנהרס לאחר מלחמת השחרור בצפון השומרון ג'למה (נפת ג'נין) – כפר פלסטיני בצפון השומרון, מדרום לעפולה מעבר ג'למה, מחסום ג'למה – מעבר גלבוע, מסוף מעבר בצפון השומרון בין שטחי הרשות הפלסטינית לישראל, סמוך לג'למה בצפון (אזור חיפה-הכרמל) מחלף ג'למה – מחלף שער העמקים בית המעצר ג'למה – כינויו של בית המעצר קישון השייך לשירות בתי הסוהר, עקב סמיכותו למחלף שער העמקים בסיס ג'למה – בסיס צה"ל סמוך למחלף שער העמקים מחצבת ג'למה – מחצבה נטושה למרגלות הכרמל, בקרבת מחלף שער העמקים
מרה (אתר מקראי)

מָרָה היא אתר מקראי, התחנה הרביעית של בני ישראל בדרכם מארץ מצרים לארץ כנען, והתחנה הראשונה בה חנו בני ישראל לאחר קריעת ים סוף. כפי שמצוין בספר שמות, מקור השם הוא על שבני ישראל מתלוננים שהמים מרים, עד שמשה המתיקם על ידי זריקת עץ לתוך המים. המקום מזוהה עם נווה עין חָוָּרָה, היושב ליד הדרך המקבילה לחוף המזרחי של מפרץ סואץ; מי המעיין בנווה מלוחים מאוד, כמתאים לסיפור המקראי, וכמו כן, למזרחו של הנווה מצוי רכס הרים הקרוי בפי תושבי האזור ג'בל מרר, המזכיר את השם מרה. החוקר מנשה הראל פוסל זיהוי זה. לטענתו נאמר במקרא "וילכו שלושה ימים במדבר ולא מצאו מים" ולטענתו, עין חווארה, הנמצאת מצפון לאבו זנימה, מרוחקת מדי לשלושה ימי הליכה לעם רב. הוא אף טוען כי עיון מוסה נמצאת בדרך מים סוף (אותו הוא מזהה עם האגם המר הגדול) לעין חווארה ובה מים טובים. הוא מציע לזהות את מרה עם ביר אל-מורה (שפירושה בערבית "הבאר המרה") שמימיה מליחים (1,950 מ"ג כלורידים לליטר) ונמצאת כ-14 ק"מ ממזרח למקומה של העיר סואץ. הוא אף מציין שהאזור שבין ים סוף וביר אל-מורה הוא חולי, שומם וחסר כל מקורות מים. פרק ט"ו, פסוקים כ"ג–כ"ו, ועיין באבן עזרא שם, שכותב שהקריאה למקום בשם 'מרה' נעשתה כבר בהגעה אליו. מנשה הראל, קדמוניות נופי ארץ־ישראל, הוצאת זמורה ביתן, 2005, עמ' 540
רוטין

רוטין (מאנגלית: Rutin), שנקרא גם רוטוסיד וכן סופורין, הוא חומר טבעי בעל תכונות נוגדות חימצון, ועקב כך מיוחסות לו השפעות במניעת דלקות, מניעת התפתחות סרטן והגנה על תאים וכלי דם. הרוטין הוא גליקוזיד של הפלבונואיד קוורצטין. הוא נמצא בפטרוזיליה, כֻּסֶּמֶת, רִבָּס, תה שחור, קליפות תפוח ועוד. בצמחים הרוטין קושר קטיונים מהאדמה, ומספק לתאי הצמח תזונה. בבני אדם, הוא קושר יון ברזל Fe2+, ומונע ממנו להיקשר למימן על-חמצני, שלולא כן היה תהליך זה משחרר רדיקלים חופשיים ריאקטיביים מאוד. רדיקלים חופשיים עלולים לפגוע בתאים, ומהווים הגורם הראשוני להזדקנות איברים, למחלות סרטן רבות ולמחלות אוטואימוניות שונות. הרוטין מחזק את נִימִי הדם, ובכך יכול להיות בעל השפעה חיובית על תסמיני מחלת ההמופיליה, הפחתת דליות ורידים ברגליים, והקטנת הסיכון למחלות לב. מדיה וקבצים בנושא רוטין בוויקישיתוף רוטין באתר "אבו עלי" (בעברית)
אורפאר-אומגבונג

אורפאר-אומגבונג (גרמנית: Urfahr-Umgebung) הוא מחוז בצפון אוסטריה עילית שבאוסטריה. במחוז 27 ערים ועיירות, כשהגדולה ביניהן היא העיר אנגרויטצדורף. שטח המחוז משתרע על 649.33 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 77,742 תושבים נכון ל-2001. שכניו הם: בצפון צ'כיה; במזרח מחוז פריישטט; בדרום מחוז פרג, העיר לינץ ומחוז לינץ; בדרום-מערב מחוז אפרדינג ובמערב מחוז רוהרבאך. אלברנדורף אין דר ריד מארק אלטנברג ביי לינץ באד לאונפלדן איידנברג אנגרוויצדורף פלדקירכן אן דר דונאו גאלנויקירכן גולדוורט גראמאשטטן האיבאך אים מילקרייס הלמונזדט הרצוגסדורף קירכשלאג ליכטנברג אוברנויקרכן אוטנשלאג אים מילקרייס אוטנסהיים פוכנאו רייכנאו אים מילקרייס רייכנטאל שנקנפלדן זונברג אים מילקרייס סנקט גוטהרד אים מילקרייס שטיירג פורדרוויסנבאך ואלדינג צבטי אן דר רודל מדיה וקבצים בנושא אורפאר-אומגבונג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורפאר-אומגבונג
ישיבת האידרא

ישיבת האידרא רבה הייתה ישיבה גבוהה שהוקמה על ידי הרב הצבאי הראשי הראשון, הרב שלמה גורן, והייתה ממוקמת בסמוך לכותל המערבי. ישיבת האידרא הפסיקה את פעילותה לאחר פטירת הרב גורן. כיום מתקיים במקום כולל אברכים המסונף לישיבת מרכז הרב, ובנוסף פועלת בבניין "ישיבת נתיב אריה", בראשות הרב אהרון בינה, המיועדת לבני חו"ל. ברוב השנים עמד הרב שלמה גורן בתור ראש הכולל. במשך כ -7 שנים עמד בראשו הרב עמנואל זרביב. פירוש המילה אדרא בארמית היא גורן. אדרא רבא הוא חלק בספר הזוהר שבו מתואר כינוס מיוחד של רבי שמעון בר יוחאי ותלמידיו, שבו גילה רשב"י סודות. כולל האידרא הייתה ישיבת בת של ישיבת האידרא שפעלה ביישוב הדתי חיספין שברמת הגולן. בנשיאות הכולל עמד הרב שלמה גורן. הכולל פעל מתחילת שנות השמונים והפסיק את פעילותו (כמו "ישיבת האידרא") לאחר פטירת הרב גורן. בין תלמידי הכולל נמנו רבים שהפכו בהמשך דרכם לאישי ציבור ידועים, בהם: רב העיר צפת שמואל אליהו, השר והח"כ לשעבר הרב בני אלון, מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר, ח"כ הרב אלי בן דהן ועוד. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנת פריז

אמנת פריז היא אמנה בינלאומית להגנת קניין רוחני אשר נחתמה ב-20 במרץ 1883 בפריז שבצרפת. האמנה, שחשיבותה רבה ביותר בנושא הקניין הרוחני, היא אחת האמנות הראשונות מסוגה, מדינת ישראל הצטרפה לאמנה בשנת 1950. אמנת פריז מתייחסת לפטנטים, מדגמים, מדגמי תועלת וסימני מסחר. על פי האמנה, תאריך הגשת בקשה להגנה על קניין רוחני במדינה אחת תוכר על ידי המדינות האחרות החתומות על האמנה כתאריך הגשת הבקשה במדינה שלהם, אם הבקשה תוגש במדינה האחרת תוך זמן מוגדר מההגשה במדינה הראשונה. תאריך ההגשה הראשונית נקראת "תאריך הבכורה". על פטנטים ומודלים שימושיים תקופת הבכורה נמשכת 12 חודשים. על עיצובים תעשייתיים וסימני מסחר תקופת הבכורה נמשכת 6 חודשים בלבד. בעניין פטנטים, למשל, שמירת תאריך בכורה מאפשרת לאדם שהגיש בקשה לפטנט במדינה מסוימת (החתומה על האמנה) שנה שלמה להסדיר הגשת בקשה לפטנט דומה בכל אחת מהמדינות החתומות על האמנה, ובכך לדחות את ההוצאות הכרוכות בהגשת הבקשה באותן מדינות למשך שנה. אם במהלך פרק זמן זה אדם אחר יגיש בקשה לפטנט זהה באחת מהמדינות, בקשתו תידחה, והמקדים להגיש את הבקשה יזכה לבכורה על בסיס "כל הקודם זוכה". תחילה נחתמה האמנה על ידי אחת עשרה מדינות בלבד. במהלך השנים היא תוקנה שוב ושוב והצטרפו אליה עוד ועוד מדינות. כיום למעלה ממאה ושישים מדינות חתומות על האמנה. יוצא שמעטות הן המדינות שאינן חתומות על אמנת פריז; בולטת בהיעדרותה, לדוגמה, טאיוואן. האמנה מנוהלת על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO), שמושבו בז'נבה שבשווייץ. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נוספה אפשרות להגיש בקשה על פי ה-PCT, Patent Cooperation Treaty, אמנה בינלאומית אף היא, המשלימה אפשרות שמירת בכורה של עוד שמונה עשר חודשים מעבר לשנים עשר הראשונים שמתקיימים בהגשת בקשה לפטנט בארץ לאום ספציפית אחת. אתר האינטרנט הרשמי של אמנת פריז אמנת פריז באתר האינטרנט של הארגון העולמי לקניין רוחני WIPO
יצחק אהרן קארף

הרב ד"ר יצחק אהרן קארף הוא האדמו"ר מזוועהיל-מז'יבוז' בבוסטון. הוא משמש גם כדיין בבד"ץ בוסטון, וכרב הרשמי של עיריית בוסטון (Chaplain of the City). הרב הוא נכדו של האדמו"ר יעקב ישראל מזוועהיל-מעז'בוז, שהיה חתנו של האדמו"ר מזוועהיל רבי יחיאל מיכל ובנו של אדמו"ר ממעז'בוז רבי מרדכי. הרב הוא צאצא של הבעל שם טוב ונכדו רבי ברוך ממז'יבוז'. אשתו הראשונה שרי, ממנה התגרש, היא בתו של סמנר רדסטון, יושב ראש מועצת המנהלים ומחזיק המניות הראשי של ויאקום ורשת CBS. אשתו השנייה דבורה היא בתו של האדמו"ר אברהם חיים ראטה משומרי אמונים. לקארף השכלה תורנית וכללית מקיפה. הוא בוגר שלוש ישיבות: ישיבת רבי חיים ברלין, בית המדרש לרבנים בישראל וישיבת בית מרדכי (זוועהיל) בירושלים, וכן קיבל חינוך פרטי ממומחים בחסידות ובקבלה. בנוסף להשכלתו התורנית, קארף רכש השכלה אקדמית מגוונת ממוסדות יוקרתיים בארצות הברית. הוא מחזיק בתארים .BA, .B.J.E, .J.D ו-.LL.M מאוניברסיטאות כגון קולומביה, הרווארד, היברו יוניון קולג', בית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת בוסטון. בשיתוף פעולה בין בית הספר פלטשר למשפטים ודיפלומטיה ובית הספר למשפט בינלאומי של אוניברסיטת הרווארד, הוא השלים תארי .M.A ביחסים בינלאומיים, .M.A.L.D במשפט ויחסים בינלאומיים, ו-.Ph.D במשפט בינלאומי. משיבת נפש יצחק - מטעמים: אוסף סתירות, דברי חסידות, קבלה, דרשות, עיון בעניין תפילה בציבור והבעש"ט ויורשיו, בוסטון 2000. תורגם גם לאנגלית. מדיה וקבצים בנושא יצחק אהרן קארף בוויקישיתוף זוועהיל-מעזבוז (באנגלית) אתר בית הכנסת הגדול בירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורפיאו

"אורפיאו" היא אופרה מאת קלאודיו מונטוורדי מתקופת הבארוק המוקדם, שבוצעה לראשונה במנטובה בפני האקדמיה דלי'אינווגיטי ב-24 בפברואר 1607. הלברית ליצירה נכתב על ידי אלסנדרו סטריג'ו לכבוד הפסטיבל השנתי במנטובה. זוהי יצירה מוזיקלית-דרמטית בת חמש מערכות המגוללת את סיפור ירידתו אל השאול של אורפיאו, המוזיקאי המהולל בן העת העתיקה. היא אחת האופרות המוקדמות ביותר שעדיין מבוצעות בימינו. מונטוורדי הגדיר אותה כ"מעשייה מוזיקלית" (Favola in Musica) ולא כ"אופרה". אורפיאו (או אורפאוס) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, שחציו אדם וחציו אל, נגן נבל וזמר. כה גדול היה כישרונו, שכאשר שר היו כל חיות היער באות וסובבות אותו. יום אחד פגש אורפיאו את אורידיצ'ה והתאהב בה. ביום חתונתם מתה אורידיצ'ה מהכשת נחש. אורפיאו החליט לרדת לשאול ולשכנע את האלים להחזיר לו את אורידיצ'ה. האלים, שהוקסמו מנגינתו ומשירתו, נענו לבקשתו אך התנו אותה בכך, שיתחייב שלא להחזיר את מבטו אחורה אל אורידיצ'ה בדרכם אל ארץ החיים. אם יפר את התנאי ויסתכל בה לפני צאתם מן השאול, תילקח ממנו ותוחזר לשם - הפעם לעד. אורפיאו עמד בניסיון ממש עד ליציאה ואז נכשל והביט לרגע באורידיצ'ה. בו ברגע נפלה שוב אל השאול ואף כי סלחה לו על שלא עמד בתנאי, טען אורפיאו שאינו רוצה עוד להיות במערכת יחסים עם נשים. בתגובה נקמו בו נשות העיר, הרגו אותו ושיסעו את גופתו. האופרה אורפיאו שואבת את השראתה מסגנון המכונה סטילה רפרזנטטיבו (stile rapresentativo). הכוונה היא לסגנון חדשני שהתפתח בעיקר בוונציה בסוף המאה ה-16 ואשר שם לו למטרה להדגיש את הבעת הרגשות באמצעות המוזיקה. מונטוורדי משתמש באמצעים מוזיקליים שונים על מנת לבטא מגוון רחב ככל הניתן של רגשות. הוא משתמש בהרמוניות חריפות, חדשניות ואקספרסיביות. כמו כן הוא מבקש לביצוע יצירה זו תזמורת של יותר מארבעים נגנים במגוון רחב של כלים, בהם הוא משתמש באופן ייחודי ביותר ונדיר ביחס לתקופה. באחת האריות מתוך האופרה, מוסיף מונטוורדי הסברים מפורטים ומתמשכים לגבי אופן הקישוטים שעל הזמר להוסיף בעת השירה. התוצאה היא שירה שופעת רגש ומיוחדת במינה, כמו גם מסמך אותנטי נדיר, ממנו ניתן ללמוד על אופני השירה שהיו נהוגים במאה ה-17. מדיה וקבצים בנושא אורפיאו בוויקישיתוף
תומר שריג

תומר שריג, (נולד ב-1971), סופר ותסריטאי, חי ויוצר בתל אביב. בוגר בית הספר לתסריטאות של עידית שחורי. בשנת 1999 ראה אור ספרו הראשון, "לוּ הייתי תיקן" - ספר שירים הומוריסטיים, בהוצאת ידיעות אחרונות. מאז כתב ספרי ילדים רבים, ביניהם סדרת "סיפורי התנ"ך בחרוזים", וכן תסריטים לתוכניות טלוויזיה ("כדור פורח" בערוץ הילדים, "לילה גוב 2", "רפי רשף" ועוד). ערך ותירגם (בשיתוף עם טניה חזנובסקי) מחזות וסיפורים מרוסית. בשנת 2008 זכה בציון לשבח מטעם ועדת פרס ברנשטיין על כתיבת אופרת הרוק "בדרך לנינוה". בשנת 2010 אושר להפקה סרטו "ארמון החול", פיצ'ר אנימציה בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, ובהפקת סומיוקו ופיצ'יפוי. מחזה שכתב, "איזה תה זה?" הועלה בדצמבר 2011 בתיאטרון צוותא, במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר. מחזה קצר פרי עטו, "חרזתָ לבד?" הוצג במסגרת פסטיבל ירושלים לאמנויות 2019. בשנת 2019 זכה במקום הראשון בתחרות סיפורים הומוריסטיים קצרים ע"ש אפרים קישון, מטעם אתר "יקום תרבות". אלאדין – עיבוד מחורז (הוצאת אביבים, 1996) לוּ הייתי תיקן (הוצאת ידיעות אחרונות, 1999) ספר האגדות הגדול – עיבוד מחורז (הוצאת צבר, 2004) סדרת סיפורי התורה בחרוזים (הוצאת צבר, 2004) סדרת סיפורי התנ"ך בחרוזים (הוצאת צבר, 2005) סופגניית השנה (הוצאת צבר, 2005) העץ שרצה יום הולדת (הוצאת צבר, 2005) מברשת השיניים של יואב (הוצאת צבר, 2005) אין איש ברמזור (הוצאת צבר, 2006) הכלב שטרודל חוגג עצמאות (הוצאת צבר, 2006) מי גנב את האפיקומן? (הוצאת צבר, 2006) הסיר שכעס (הוצאת צבר, 2006) מוצצי (הוצאת צבר, 2006) צחי מצוחצחי (הוצאת צבר, 2006) מהומה בארגז הצעצועים (הוצאת צבר, 2006) לילה טוב לדוב - נוסח עברי (הוצאת כנרת, 2007) מישהו בבית? (קלסיקלטת, 2015) בית ספר לדובונים (קלסיקלטת, 2016) מה בקופסה? (קלסיקלטת, 2016) רשימת הפרסומים של תומר שריג, בקטלוג הספרייה הלאומית אייל מלובן, ראיון: תומר שריג במבט הומוריסטי על התנ"ך, באתר הארץ, 30 במרץ 2012 תומר שריג, דף שער בספרייה הלאומית
רצ'יטטיב

רצ'יטטיב הוא סגנון כתיבה וביצוע מוזיקלי שנועד לחקות, בשירה או בנגינה, דיבור אנושי. מקור המילה בפועל האיטלקי "Recitativo", שמשמעותו "מדוקלם" (אטימולוגית, זהה למילה "Recite" באנגלית). נכתב בפרטיטורות גם בקיצור: "Recit". לרוב מופיע הרצ'יטטיב בהקשר של אופרה או קנטטה, כניגוד לאריה, שהיא חיבור שירתי במובהק. רצ'יטטיבים משמשים בדרך כלל לקידום העלילה או להבעת רעיון מסוים, בעוד האריה משמשת להבעת רגשות, או לייצוג רגע עלילתי אחד באמצעות מגוון מצומצם של מילים - אם כי הבחנה זו הלכה והיטשטשה במהלך המאה ה-19. מאפיינים אחרים של הרצ'יטטיב הם שהוא ברובו הברתי (כלומר, לכל הברה צליל יחיד), ושהוא מודולטורי (כלומר, מסתיים בסולם שונה מזה שבו התחיל); בכך הוא מאפשר לעבור בין אריות בסולמות שונים. משפטים טיפוסיים ברצ'יטטיבים עד תחילת המאה ה-19 מסתיימים בקדנצה אופיינית של שני אקורדים - דומיננטה וטוניקה. שני הסוגים העיקריים של רצ'יטטיב הם רצ'יטטיב סקו (secco, כלומר "יבש") - מלווה בקונטינואו בלבד, ולרוב במשקל חופשי. רצ'יטטיב מלוּוֶה (accompagnato) הנקרא גם רצ'יטטיב אובליגאטו (obbligato) - בליווי כלים נוספים, ולעיתים קרובות התזמורת כולה. במקרה זה על פי רוב הרצ'יטטיב שקול, ובעל מטען רגשי רב יותר. קיימים גם רצ'יטטיבים במוזיקה כלית, כלומר קטעים שנועדו לחקות בנגינה את סגנון הרצ'יטטיב. הדוגמה המוכרת ביותר נמצאת בתחילת הפרק הרביעי של הסימפוניה התשיעית של בטהובן. בחזנות, בעיקר האשכנזית, פרקי התפילה מושרים לרוב ברצ'יטטיבים. במוזיקת כליזמרים יש ביצועים רצ'יטטיביים המבוצעים על ידי כלי נגינה, כגון: הקלרינט; יש השומעים את הקלרינט "מדבר" ואפילו "צוחק". רצ'יטטיב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרך ההר

דרך ההר או דרך האבות היא דרך קדומה החוצה את ארץ ישראל לאורכה, מדרום לצפון. דרך ההר מחברת בין הערים המרכזיות מהתקופות הקדומות: באר שבע, חברון, בית לחם, ירושלים, שכם, עפולה, נצרת. מקור הכינוי "דרך האבות" הוא בסיפורי התנ"ך המתארים את צעדתם של שלושת האבות בדרך המשוערת כתוואי. הדרך חוצה את רוב ארץ ישראל, ועוברת בשטחי מדינת ישראל, והרשות הפלסטינית. כיום, תוואי הדרך חופף ותואם ברובו הכללי את כביש 60 המתחיל בבאר שבע ומסתיים בנצרת. הדרך מהווה חיבור טבעי בין רכסי שדירת ההר המרכזית של הארץ (קו פרשת המים). בניגוד לדרכים כדרך הים ודרך המלך, שהן דרכים בינלאומיות החוצות את הארץ, דרך ההר היא דרך פנים-ארצית. ניתן לסמן את נקודתה הדרומית ביותר של דרך ההר בבאר שבע. מבאר-שבע מטפסת הדרך אל הרי חברון. את חברון חיברה דרך רוחב לעזה שעל דרך הים (דרך בית גוברין). (כביש 35) מבאר שבע יצאו דרכי רוחב אל עבר הירדן המזרחי דרך צפון הנגב ומדבר יהודה. תוואי הדרך מחברון צפונה תואם לתוואי כביש 60. כלומר דרך חלחול, בית לחם, ירושלים, רמאללה, שכם, ג'נין, ועפולה. (ליתר הדיוק, מגידו, שעל דרך הים) הדרך מתחברת לדרך הים באמצעות דרכי רוחב, למשל מירושלים ליפו. (כביש 1, כביש 44 וכביש 412) מאזור שכם יוצאת דרך מתחברת לדרך הים דרך קלקיליה, (כביש 55) באזור כפר סבא, ודרך לעבר הירדן המזרחי דרך נחל תרצה (ואדי אל פארעה) וגשר אדם (ג'סר דמיא) (דרך מבוא השמש, כביש 57). דרך עתיקה חשובה נוספת המחברת את דרך ההר לשפלה היא "מעלה בית חורון" או כביש 443 של ימינו, המתפצל מרכס קו פרשת המים באזור הר חוצבים וממשיך לאורך שלוחה ארוכה עד השפלה. בימי בית שני שימשה הדרך כנתיב עלייה לרגל לירושלים מבאר שבע וחברון, בזמן שבית המקדש היה קיים, ולכן נתגלו בדרך מספר מקוואות טהרה ששימשו את העולים לרגל. במקום התגלתה אבן מיל, שמסמנת שגם בתקופת הרומאים הדרך שימשה כדרך מרכזית. אבן המיל מציינת את המיל ה-12 מירושלים לכיוון חברון. בסיפור פילגש בגבעה מסופר על שיירה משפחתית קטנה הנעה על דרך ההר מבית-לחם צפונה, "וְהַיּוֹם רַד מְאֹד; וַיֹּאמֶר הַנַּעַר אֶל-אֲדֹנָיו, לְכָה-נָּא וְנָסוּרָה אֶל-עִיר-הַיְבוּסִי הַזֹּאת (=ירושלים)--וְנָלִין בָּהּ". האיש מסרב ומתעקש ללכת הלאה צפונה עד הגבעה או הרמה. כלומר, ירושלים הקדומה לא ישבה על דרך ההר. ואכן, דרך ההר בירושלים עוברת על קו פרשת המים העירוני העובר ברחובות דרך חברון (שיא גובה: כתף הינום), קרן היסוד, רחוב שמואל הנגיד והמלך ג'ורג' (שיא גובה: מנזר רטיסבון), מאחורי רחבת בניין המשביר לצרכן לאזור בניין כלל ומעלה רחוב יפו ומשם צפונה דרך מערב מקור ברוך וכרם אברהם אל גבעת התחמושת (כיום אתר הנצחה) והגבעה הצרפתית ומשם דרך שועפאט ובית חנינא אל רמאללה ובית-אל (כביש 60). ירושלים הקדומה שכנה מדרום-מזרח לקו זה והגעה אליה מדרך ההר חייבה סטיה מסוימת מן הדרך. כביש 60 מנשה הראל, The Routes of the Patriarchs, אריאל: רבעון לאמנויות ולמדע בישראל 51, 1982, עמ' 87-103 ספר שופטים, פרק י"ט, פסוק י"א
ריטורנלו

הרִיטוֹרְנֶלוֹ (הקטנה של רִיטוֹרְנוֹ - חזרה), הוא חטיבה בפרק מוזיקלי, אשר מופיע במוזיקה הקלאסית המערבית בתקופת הבארוק. בהשוואה לאומנות השיר, דומה הריטורנלו לפזמון, אלא שהוא מופיע גם בראשית השיר, והוא אינו זהה לחלוטין בכל אחת מחזרותיו. הופעותיו העיקריות של הריטורנלו הן בשתי צורות חשובות בתקופת הבארוק: בקונצ'רטו הבארוקי (לרוב פרק ראשון), ובאריה דה-קאפו. בשני המקרים מדובר בצורות בעלות אופי סולני, כאשר הריטורנלו, אשר לרוב כתוב להרכב המלווה ("הקונצ'רטו", או קבוצת הבאסו קונטינואו וכלי האובליגטו), אשר פותח את הפרק ומסיימו, מפריד בין הקטעים הסולניים (האפיזודות). בפרק קונצ'רטו בארוקי, הופעותיו של הריטורנלו נעות בין ארבע לשש. באריה דה קאפו, מופיע הריטורנלו שלוש פעמים בחלקה הראשון של האריה, כאשר בין כל הופעה שלו ישנה אפיזודה של הזמר או הזמרת. אחד ממאפייניו של הריטורנלו הם, שחזרותיו השונות אינן זהות לגמרי; הן מתאפיינות בשינוי הסולם (הופעה בסולמות הקרובים לסולם הטוניקה), ובווריאציות קלות על הנושא התמטי אשר מופיע בו, או בקיצורו. בזאת נבדל הריטורנלו מן הרפרן, אשר חזרותיו בפרק הן זהות תמיד. שינוי הטונאליות של הריטורנלו, איפוא, אינו מתרחש בו עצמו, אלא בקטע הסולני אשר קדם לו. הריטורנלו למעשה מבסס את הסולם החדש. ריטורנלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחוז ולס-לנד

מחוז ולס-לנד (גרמנית: Bezirk Wels-Land) הוא מחוז במרכז אוסטריה עילית שבאוסטריה המקיף את העיר ולס. שטחו משתרע על 457.66 קמ"ר וב-2019 אוכלוסיית המקום מנתה 73,094 תושבים. במחוז ישנן 24 עיירות. מדיה וקבצים בנושא מחוז ולס-לנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז ולס-לנד המחוז באתר crwflags
פקלברוק (מחוז)

פקלברוק (Vöcklabruck) הוא מחוז במערב באוסטריה עילית שבאוסטריה. אוכלוסייתו נכון ל-2001 מנתה 126,599 תושבים והמחוז משתרע על 1,084.26 קמ"ר. במחוז ישנן 49 עיירות ו-3 ערים, ובירתו היא העיר פקלאברוק שהיא גם הגדולה ביותר בו. פקלאברוק אטאנג פוכהיים שוואננשטט מדיה וקבצים בנושא פקלברוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פקלברוק (בגרמנית)
גלונאס

גלונאס (ברוסית: ГЛОНАСС ‏- ГЛОбальная НАвигационная Спутниковая Система) היא מערכת ניווט לוויינית בפיתוח רוסי, ששיגור חלקיה מבוצע על ידי סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה. GLONASS היא מערכת ניווט לווייני הדומה למקבילתה האמריקאית – ה־GPS, המערכת מורכבת ממערך לוויינים של 21 לוויינים ושלושה לווייני גיבוי שמסודרים בשלושה מישורי הקפה סביב כדור הארץ, בגובה של כ־19,000 קילומטר. כל מערך הבקרה הקרקעית של המערכת ממוקם בתוך רוסיה. הלוויינים הראשונים שוגרו ב־1982, ב־1993 היא הוכרזה רשמית כפעילה, אך רק לקראת 1996 היא נכנסה לפעילות מלאה. המערכת החליפה את מערכת "צילקון" שפעלה בשנת 1972. אורך חייו של לוויין GLONASS הוא כ־3 שנים, סיבה זו והמצב הפוליטי־כלכלי של רוסיה הביאו לכך שבשנת 2002 רק שמונה לוויינים היו פעילים ועל כן המערכת לא הייתה רלוונטית לניווט גלובלי. תוכנית GLONASS-M שדרגה את אורך חייו (7–8 שנים) של הלוויין וב־2005 שוגרו מספר לוויינים מהסדרה הזו. במהלכה של שנת 2007, בוצעו שני שיגורים משולשים (שלושה לוויינים בכל שיגור) ונכון לינואר 2008 ישנם 18 לוויינים פעילים. שיפור נוסף הן באורך חייו (10–12 שנה) והן במשקלו נקרא GLONASS-K ושיגורן נעשה בשנת 2008. לפני השיגורים שבוצעו במהלכה של 2007, עמדה תפקודיות המערכת ברוסיה, צפון אירופה וקנדה על 94% (משמע שב־94% מהזמן זמינים לפחות ארבעה לוויינים). אך מאז 2007, עם 18 לוויינים פעילים, מתקרבת המערכת לפריסה מקסימלית (בעלת 24 לוויינים). בפריסה זו ניתן לקלוט לפחות ארבעה לוויינים בכ־80% מכלל כדור הארץ ולמעשה היא מתפקדת באופן כמעט מלא. בפברואר 2008, מערכת GLONASS תוקצבה בכשלושה מיליארד דולרים. נכון ל־2010 כיסתה המערכת את כל שטח רוסיה, המדינה הגדולה בעולם, וכיום תוכנית GLONASS היא המערכת היקרה ביותר של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, רוסקוסמוס. באפריל 2011, חברת SWEPOS (אנ') השוודית, רשת לאומית לתחנות לוויינים, הייתה לחברה הזרה הראשונה מחוץ לרוסיה שעשתה שימוש במערכת. ממשלת רוסיה מתכננת לחייב את כל יצרני הרכב ברוסיה ומפעלי הרכב הזרים שבשטחי המדינה, להתקין את מערכת GLONASS בכל כלי־הרכב שיוצאים את המפעל. זאת לאחר שהממשל הצליח לחייב יצרני טלפונים סלולריים להתקין את המערכת במכשיריהם. חלק מלווייני המערכת כוללים ציוד של מערכת Cospas-Sarsat. ערך מורחב – מסר ניווט של גלונאס לווייני גלונאס משדרים שני סוגי אותות: אותות "פתוחים" L1OF/L2OF בדיוק רגיל, ואותות "מעורבלים" (Obfuscated)‏ L1SF/L2SF, בדיוק גבוה. האותות משתמשים באפנון DSSS (אנ') ו־BPSK, כמו אותות GPS. כל לווייני גלונאס משדרים את אותו קוד בתור קוד דיוק רגיל אולם בתדירות משתנה, עם 15 ערוצי תדירות לריבוב FDMA, בתדר באזור 1602 MHz (הידוע גם כ־L1 Band) + ‏n × 562.5 kHz,‏ כאשר n הוא מספר הערוץ של הלוויין (ערכי n נעים בין 6 ל־7). האותות משודרים באלומה ברוחב של 38° בעלת קיטוב מעגלי־ימני, עם EIRP של בין 25 ל־27 dBW‏ (316-500 ואט). שירות מבוסס מיקום אתר האינטרנט הרשמי של גלונאס (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של גלונאס (באנגלית) GLONASS, באתר gpssoft.ru (ברוסית) אתר מקיף העוסק בתוכנית החלל הסובייטית לשעבר והרוסית דהיום מערכת לווייני GLONASS, באתר Navipedia (באנגלית) https://gssc.esa.int/navipedia/index.php/GLONASS_Space_Segment