laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
RFSL

RFSL (ראשי תיבות של Riksförbundet för sexuellt likaberättigande) הוא ארגון שוודי הפועל למען זכויות להט"ב. RFSL הם ראשי תיבות של Riksförbundet för sexuellt likaberättigande; משוודית: האיגוד הארצי לשוויון מיני. לימים, שינה הארגון את שמו ל: Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter; בעברית: האגודה הלאומית לזכויות הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים וקווירים. עם זאת, ראשי התיבות של הארגון נשארו כמו שהם. הארגון הוקם בשנת 1950, מה שהופך אותו לאחד הארגונים הוותיקים הוותיקים ביותר בעולם לזכויות אדם. נכון לשנת 2018 היו בארגון כ-7,000 חברים והיו לו 36 משרדים אזוריים הפרוסים ברחבי השוודיה. אחד מעיסוקיו העיקריים של RFSL היה שדלנות בעד נישואים של בני-זוג מאותו המין בשוודיה, מטרה שהושגה באפריל 2009 לאחר 50 שנה של עבודה ספציפית בנושא זה. ביולי 2007, RFSL קיבלה מעמד רשמי של ארגון חוץ-ממשלתי בהמועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות. מדיה וקבצים בנושא RFSL בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של RFSL RFSL, ברשת החברתית פייסבוק RFSL, ברשת החברתית אינסטגרם "Kort of RFSL" (בשוודית). RFSL. 2018-10-11. "UN-Beraterstatus für zwei Homogruppen" (בגרמנית). Queer.de. 2007-07-23.
LesGaiCineMad

LesGaiCineMad (מוכר גם בשם פסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי במדריד) הוא פסטיבל קולנוע להט"בי שמתרחש מדי שנה במדריד שבספרד מאז 1996. הפסטיבל מאורגן על ידי Fundación Triángulo (ספ'). בכל מהדורה של הפסטיבל, מחולקים פרסים שחלקם ניתנים על ידי חבר שופטים מקצועי וחלקם על ידי הקהל. בנוסף, פרסים או פרסי כבוד מוענקים בדרך כלל לאנשים בולטים בקולנוע הלהט"בי. ל-LesGaiCineMad, יש קטלוג דיגיטלי של יותר מ-3,000 סרטים עצמאיים שנמצאים בארכיון העיקרי של סרטים בנושא גיוון רגשני בספרד ובמדינות דוברות ספרדית אחרות. אתר האינטרנט הרשמי של LesGaiCineMad LesGaiCineMad, ברשת החברתית פייסבוק LesGaiCineMad, ברשת החברתית אקס (טוויטר) LesGaiCineMad, ברשת החברתית אינסטגרם LesGaiCineMad, ברשת החברתית LinkedIn LesGaiCineMad, סרטונים בערוץ היוטיוב Sánchez Guerrero, Alberto (באוקטובר 2005). "LesGaiCineMad". Especiales. Plataforma 21. אורכב מ-המקור ב-2012-04-25. נבדק ב-12 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "LESGAICINEMAD: The Madrid Gay and Lesbian Film Festival". Film Festival World. אורכב מ-המקור ב-2 בנובמבר 2011. נבדק ב-12 באוקטובר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Gil, Lila Pérez (1996-11-06). "La reivindicación domina en la muestra 'gay' y lésbica". El País (בספרדית). נבדק ב-2020-05-10. Tendencias innovadoras en modelos comunicativos, Editorial Visión Libros, 2014-08-01. (בספרדית) LesGaiCineMad, Festagent (באנגלית) LesGaiCineMad Madrid International Gay and Lesbian Film Festival, myGwork, ‏2019-10-11 LESGAICINEMAD, Matadero Madrid (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרד ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה שור

משה שוֹר (בפולנית: Mojżesz Schorr‏; 10 במאי 1874, פשמישל, גליציה – 8 ביולי 1941, אוזבקיסטן) היה מורה ומנהיג רוחני, חוקר היהדות והמזרח הקדום וסנאטור יהודי בפולין. משה שור נולד בשנת 1874 בפשמישל שבגליציה (אז בתחומי אוסטריה, לימים בתחומי הרפובליקה הפולנית השנייה). קיבל חינוך מסורתי וכללי נרחב. למד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת וינה ומדעי היהדות בבית המדרש לרבנים בעיר. עבודתו הראשונה נתפרסמה בשנת 1896 על הנושא "לתולדות דון יוסף נשיא" על יסוד תעודות שבארכיון לבוב. הדיסרטציה שלו מטפלת בנושא היסטורי: "על המשטר הארגוני של יהודי פולין למן התקופה הקדומה ועד שנת 1772" (כלומר, עד חלוקת פולין; העבודה נשלמה בשנת 1899). כמלומד צעיר ומבטיח, המשיך שור לפרסם עבודות על תולדות יהודי פולין, ועורר תשומת לב בעולם המחקר. למרות זאת, הוא פנה לשטח מחקרי חדש - המזרח הקדום. לאחר ששימש שש שנים כמורה בבית ספר תיכון וכמורה לדת בסמינר הממשלתי למורים בלבוב, יצא בשנת 1902 לברלין ואחר כך לווינה להשתלם במדעי המזרח. זו הייתה תקופת מפנה בחקר המזרח, ושור החליט להקדיש לו את חייו. ב-1910 שימש כדוצנט והחל מ-1916 כפרופסור באוניברסיטה בלבוב. הרצה על פילולוגיה שמית והיסטוריה שמית עתיקה. בשנים 1907–1910 פורסמו שלושה כרכים של חיבורו: "התעודות הבבליות מימי השושלת הבבלית הראשונה". עבודה זו הקנתה לו פרסום בינלאומי. עבודתו הגדולה השנייה מטפלת בתעודות החלק האזרחי והפרוצדורה המשפטית הבבלית הקדומה. בשנת 1922 ירש את מקומו של הרב ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי בבית הכנסת טלומצקה בוורשה וכרב ראשי. שור השמיע מעל במה זו דרשות אמיצות על בניין הארץ ועל בעיות לאומיות אחרות. בשנת 1928 נבחר לאקדמיה הפולנית למדעים ובה בשנה ניגש יחד עם חבריו להקמת המכון לחכמת ישראל. במכון הורה תנ"ך, ובלשנות שמית. בשנים 1927–1930 שימש רקטור במכון, ששינה את שמו ל"מכון למדעי היהדות" בוורשה. באותן שנים עסק בניסיון להוציא לאור מהדורה שנייה מעודכנת של הספר אוצר הספרים, אשר חותנו, יעקב בן-יעקב (בנו של עורך המהדורה הראשונה, יצחק אייזיק בן יעקב), עדכן במשך 40 שנה לאחר צאת המהדורה הראשונה. מאמציו לא נשאו פרי וכתב היד אבד בשואה. בשנותיו האחרונות שימש נציג היהודים בסנאט הפולני, והצטיין במלחמתו נגד עלילות אנטישמיות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יצא לווהלין ונכלא על ידי הרוסים. שור מת בבית כלא באוזבקיסטן. על שמו נקראו מספר רחובות בישראל, חלקם תחת השם "פרופסור שור". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא משה שור בוויקישיתוף משה שור, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) המכון למדעי היהדות בוורשה באתר "דעת" החדשים האחרונים של חיי הרב פרופ' משה שור, דבר, 23 בינואר 1942 רשימת המאמרים של משה שור באתר רמב"י משה שור (1874-1941), דף שער בספרייה הלאומית הרב הכולל החדש בורשה, דואר היום, 22 ביוני 1922
סמן הברבורים

סמן הברבורים או סמן ברבורים (באנגלית: Marker of the Swans או Swan Marker) הוא נושא משרה בחצר של המונרך של בריטניה. סמן הברבורים הנוכחי דייוויד בארבר (David Barber), מונה לתפקידו בשנת 1993. התפקיד קיים החל מהמאה השתים-עשרה. במשך השנים השתנה התואר, שהיה בעבר מאסטר הברבורים (Swan Master), לאחר מכן שומר הברבורים (Keeper of the Swans); ובשנת 1993 פוצלה המשרה לשתי משרות - "סמן הברבורים" (Marker of the Swans) ו"שומר הברבורים" (Warden of the Swans). תפקידם של מאסטר הברבורים, של שומר הברבורים, וכיום תפקידו של סמן הברבורים הוא לארגן את האירוע השנתי של מפקד הברבורים על נהר התמזה. מלבד ארגון המפקד, לאור היות המונרך הבעלים של כל הברבורים בממלכה המאוחדת, נדרש סמן הברבורים לייעץ לארגונים בכל רחבי הארץ בנוגע לרווחת ברבורים ואירועים בהם מעורבים ברבורים, למפקח על בריאות אוכלוסיית הברבורים המקומית ולייעץ לארגוני דייגים ושייט כיצד לעבוד עם חיות הבר. סמן הברבורים של המלכה עובד בשיתוף פעולה הדוק עם ארגוני הצלת ברבורים ומפקח על הצלת ברבורים חולים ופצועים. הוא גם מתאם את סילוק הברבורים מחלקי נהר התמזה המשמשים לריגטות חתירה בקיץ. סמן הברברים מסביר את מטרותיו של מפקד הברבורים, סרטון באתר יוטיוב מפקד הברבורים באתר מגזין גלובס כתבה על תפקיד הסמן באתר CNN אתר רשמי - באתר בית המלוכה הבריטי אתר רשמי מפקד הברבורים, באתר חדשות ה-BBC, סרטון באתר יוטיוב סמן הברברים מסביר את מטרותיו של מפקד הברבורים, סרטון באתר יוטיוב ההיסטוריה של המשרה - "משרות מלכותיות מוזרות" באתר מגזין TIME
טירנורפטורה

טירנורפטורה (שם מדעי: Tyrannoraptora) היא קבוצה של דינוזאורים תרופודים הכוללים את האבות המשותפים האחרונים בין הדינוזאורים שהתפתחו לעופות לבין הטירנוזאוריים. הקבוצה התקיימה החל מהיורה התיכון לפני 167 מיליון שנה עד הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה, למעט העופות המודרניים ששרדו. הקבוצה הוגדרה ב-1999 בידי החוקר האמריקאי פול סרנו (אנ'), אשר קישר בין הדינוזאורים דמויי-העופות למינים כמו הפרוצרטוזאוריים והקומפסוגנתוסיים, וכן לאבות הטירנוזאוריים שהתפתחו מהם. מינים אלה מהווים את מרבית בני קבוצת הקלורוזאורים, ורבים מהם היו בעלי כסות נוצות, חלקם אף בעלי יכולת דאייה. אחרים היו טורפים כבדים עד לגודל של טירנוזאורוס באורך עד 13 מטר ומשקל של מעל 8 טון. הקבוצה מתחלקת לשתי קבוצות עיקריות: הטירנוזאורים וקבוצת המנירפטורומורפה, בה נכללו הדרומאוזאוריים, האובירפטוריים והארכאופטריקס - העוף הראשון. קבוצה טירנורפטורה (Tyrannoraptora) סוג ללא מקור Bagaraatan סוג Zuolong משפחה קומפסוגנתוסיים (Compsognathidae)? על-משפחה טירנוזאורים (Tyrannosauroidea) קבוצה מנירפטורומורפה (Maniraptoromorpha) קבוצה דמויי-מנירפטורים (Maniraptoriformes) קבוצה דמויי-אורניתומימיים (Ornithomimosauria) קבוצה מנירפטורים (Maniraptora) - בה כלולים העופות מדיה וקבצים בנושא טירנורפטורה בוויקישיתוף
הדיוויזיה ה-11 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-11 (בגרמנית: 11. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-5 בנובמבר 1815 כחטיבה בברסלאו, וב-5 בספטמבר 1818 היא הפכה לדיוויזיה ה-11. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, שם הייתה חלק מצבא המיין, ולחמה בקרב קניגרץ, כחלק מהקורפוס ה-6. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה בין השנים 1870–1871, הוחזקה הדיוויזיה בשלזיה כדי לאבטח את האזור במקרה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תחליט להצטרף למלחמה לצד צרפת. רק לקראת סוף המלחמה נשלחה הדיוויזיה לסייע במצור על פריז ובקרב שווילי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-6 בפיקוד קורט פון פריטצלוויץ, אשר היה חלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות, ולאחר מכן השתתפה בקרב הראשון על האן. בשנת 1915 היא לחמה בקרב שמפאן הראשון ובקרב ארטואה השני, ובשנת 1916 לחמה בקרב על הסום. באביב 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס, ובקיץ אותה שנה היא לחמה בקרב מסין ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובנובמבר 1918 פורקה הדיוויזיה. פרידריך ארהרד פון רדר (5 בנובמבר 1816 - 2 באפריל 1820) אולדוויג פון נאצמר (3 באפריל 1820 - 11 בפברואר 1827) אוגוסט הילר פון גרטרינגן (12 בפברואר 1827 - 22 ביוני 1830) ללא מפקד (23 ביוני 1830 - 7 בדצמבר 1830) קרל היינריך שטפן פון בלוק (8 בדצמבר 1830 - 29 במרץ 1838) פרידריך וילהלם, רוזן מברנדנבורג (30 במרץ 1838 - 28 בנובמבר 1839) אוגוסט פון קוך (19 בפברואר 1852 - 22 ביולי 1857) אדוארד פון שליכטינג (23 ביולי 1857 - 30 ביוני 1860) אדוארד פון אוריולה (1 ביולי 1860 - 20 באוקטובר 1862) לואיס פון מוטיוס (23 באוקטובר 1862 - 28 בינואר 1863) אדולף פון צאסטרו (29 בינואר 1863 - 29 באוקטובר 1866) הלמוט פון גורדון (30 באוקטובר 1866 - 10 באוקטובר 1871) פרידריך פון ברנדנבורג (11 באוקטובר 1871 - 12 בינואר 1880) רודולף פון וכמאר (13 בינואר 1880 - 9 בספטמבר 1881) ארנסט פון דר בורג (20 בספטמבר 1881 - 8 בספטמבר 1884) קרל פון שאומן (2 באוגוסט 1888 - 8 ביוני 1891) ויקטור פון ליניץ (9 ביוני 1891 - 5 בפברואר 1896) אמיל פון מירשיידט-הילסם (6 בפברואר 1896 - 21 במאי 1899) לואיס פון שטפני (22 במאי 1899 - 5 במרץ 1902) ריימר פון אנדה (22 במרץ 1902 - 18 במאי 1903) קונרד פון גוסלר (19 במאי 1903 - 15 באפריל 1908) אויגן פון פאלקנהיין (15 באפריל 1908 - 2 במאי 1910) גוסטב פון ארצן (3 במאי 1910 - 12 ביוני 1911) אברהרד פון קלאר (13 ביוני 1911 - 4 בינואר 1913) אויגן פון דורר (1 באפריל 1913 - 2 במרץ 1914) ריכרד פון ווברן (3 במרץ 1914 - 23 בספטמבר 1916) ארתור פון אייזנהארט-רוטה (24 בספטמבר 1916 - 17 בדצמבר 1916) רודריך פון שלר (18 בדצמבר 1916 - 10 במאי 1917) גינתר פון אצל (11 במאי 1917 - 22 ביוני 1918) ולטר שמידט פון שמידסק (22 ביוני 1918 - נובמבר 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הגם אתה, ברוטוס?

הגם אתה, ברוטוס? (בלטינית: Et tu, Brute?‎), על פי מחזהו של ויליאם שייקספיר, היו מילותיו של יוליוס קיסר, דיקטטור הרפובליקה הרומית, מיד אחרי שהתנקשו בו קסיוס וברוטוס. לאחר מכן אמר את המילים "אז פול, קיסר", ומת. מקורות עתיקים מייחסים לקיסר "מילים אחרונות" אחרות, או שמציינים כי מת בלי לומר דבר. אחת הגרסאות הנפוצות יותר מספרת כי אמר "הגם אתה, בני?" ביוונית (καὶ σὺ τέκνον) בהתייחסו לאחד מרוצחיו, מרקוס יוניוס ברוטוס, אשר לפי שמועות היה בנו מפרשת אהבים שניהל עם אמו סרוויליה קפיאוניס. הפירוש המקובל הוא שהדברים מבטאים את התדהמה ותחושת הבגידה העמוקה שקיסר חש לנוכח העובדה שברוטוס היה בין רוצחיו, אולם ייתכנו פירושים אחרים למילים אלו; ייתכן שהן באו לבטא את הזלזול של קיסר בברוטוס בכך שהוא קורא לו בפטרונות "בני". לפי פירוש אחר, הייתה זו אמרה נפוצה שתוכנה המלא הוא "גם אתה, בני, תדע יום אחד את טעם השלטון", כלומר שגם ברוטוס ימות מוות אלים לאחר שיגיע לפסגת הכוח. הגרסה הלטינית שלעיל פורסמה על ידי ויליאם שייקספיר, שהשתמש בה במחזהו "יוליוס קיסר". מילים אלה הפכו לביטוי פופולרי המשמש לרוב את מי שחש נבגד על ידי אדם קרוב. רצח יוליוס קיסר סווטוניוס, חיי שנים העשר הקיסרים - יוליוס האלוהי, 82.2 Martin Lonther Clarke, The Noblest Roman: Marcus Brutus and His Reputation, pp. 11 Daniel E. Gershenson, Caesar's Last Words, Shakespeare Quarterly, Vol. 43, No. 2. (Summer, 1992), pp. 218-219 Woodman, A.J. ,Tiberius and the Taste of Power: The Year 33 in Tacitus, Classical Quarterly 56 (1): 175–189
סטוקסוזאורוס

סטוקסוזאורוס (שם מדעי: Stokesosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד, אשר חי במשך היורה העליון לפני 150 מיליון שנה באמריקה הצפונית. הממצאים שלו התגלו ביוטה, ארצות הברית סביב שנות ה-70 בידי הגאולוג ויליאם לי סטוקס שחשף אותו לאחר חילוץ של עצמות אלוזאורוס בתוך המונומנט הלאומי ג'ורסיק (Jurassic National Monument) שביוטה, והוא תואר ב-1974 על ידי עוזרו של סטוקס, ג'יימס ה. מדסן (James H. Madsen) שקרא לדינוזאור על שם עמיתו (מילולית: "זוחל/לטאת סטוקס"). ממצאים נוספים הגיעו ממספר מדינות כמו דקוטה הדרומית. ממצאים מאנגליה ששויכו במקור לסוג הופרדו לסוג אחר - ג'ורטירנט. לפי ההערכות הגיע דינוזאור זה לאורך 3 עד 4 מטרים, והוא היה קל משקל יחסית, לא יותר מ-60 קילוגרם. במראהו דמה לטייניקולגראוס, והיה קרוב לפרוצרטוזאורוס, לאאוטירנוס ולקרוביהם. מעריכים שהוא השתייך למשפחת הפרוצרטוזאוריים, אך ב-2020 החליטו כמה חוקרים לשייך אותו למשפחה ייחודית - סטוקסוזאוריים. טורף זה היה בעל חוטם ארוך, והיה בעל חוש ריח מחודד, בעל רגליים חזקות מותאמות לריצה ונראה שהיה מכוסה בנוצות. הוא חי לאורך היערות והשפלות של מורדות הרי הרוקי, בהם חיו מיני דינוזאורים רבים לרבות דיפלודוקיים, סטגוזאוריים, הקמפטוזאורוס והדריוזאורוס, וכן טורפים כמו האלוזאורוס, הטורווזאורוס והמארשוזאורוס. מדיה וקבצים בנושא סטוקסוזאורוס בוויקישיתוף סטוקסוזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סטוקסוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
פרס איריס

פרס איריס (באנגלית: Iris Prize), שהוקם בשנת 2007 על ידי The Festivals Company, הוא פרס קולנוע בינלאומי לסרטים להט"בים. תחרות הפרס פתוחה לקולנוענים מכל רחבי העולם אשר נשפטים על ידי צוות של יוצרי קולנוע ואמנים בינלאומיים. הזוכה מקבל את הפרס הכספי הגבוה ביותר בעולם לסרט להט"בי - חבילה בשווי של 30,000 ליש"ט - המאפשרת לזוכה ליצור את הסרט הבא שלו. הפרס מוענק במהלך פסטיבל בן ארבעה ימים שנערך בקארדיף, ויילס, המציג תוכנית הקרנות הכוללת את הסרטים המתחרים, מספר סרטי עלילה, מושבי פאנל עם קולנוענים ועוד, ששיאה הוא טקס הענקת הפרסים. פרס איריס הבטיח את תמיכתם של פסטיבלי קולנוע לסביות והומואים מרחבי העולם, ויצר פלטפורמה בינלאומית אחת מתוך כוונה להעלות את הפרופיל של הקולנוע ההומו-לסבי ולעזור לדור חדש של קולנוענים לפרוץ ולהצליח על הבמה הבינלאומית. כל אחד מפסטיבלי הקולנוע השותפים בוחר סרט אחד מדי שנה שישתתף בפרס איריס. הפסטיבלים השותפים כוללים את Outfest, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ועוד. העיתונאי אנדרו פירס הפך ליו"ר הראשון של פרס איריס בשנת 2013. Pariah ‏(2007) 1985‏ (2018) אוהד קנולר (2012) - פרס השחקן הטוב ביותר - הסיפור של יוסי קרי פוקס (2016) אתר האינטרנט הרשמי של פרס איריס פרס איריס, ברשת החברתית פייסבוק פרס איריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרס איריס, ברשת החברתית אינסטגרם פרס איריס, סרטונים בערוץ היוטיוב "5 NEW PARTNERS FOR IRIS' 10th ANNIVERSARY - Iris Prize" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2016-07-18. "Andrew Pierce Confirmed as Chair | News". www.thefestivalscompany.co.uk (באנגלית). נבדק ב-2017-05-23.
פשר חבקוק

פשר חבקוק היא מגילה אשר התגלתה כמעט בשלמותה במערה מס' 1 בקומראן, אחת מתוך שבע מגילות שהתגלו במקום בשנת 1947, ומוצגת כיום במוזיאון ישראל. המגילה מפרשת את שני הפרקים הראשונים של ספר חבקוק ומתייחסת למאבקי כוח בין האוכלוסייה הדתית בירושלים ובין הכוהנים ששירתו בבית המקדש השני. כמו כן החיבור מתייחס לתוצאות הכיבוש הרומאי והשלכותיו על האוכלוסייה. המגילה שופכת אור על חיי קהילת המתיישבים בקומראן, באזור ים המלח. המגילה השתמרה כמעט בשלמותה למעט שורותיה התחתונות שנפגעו מעט. היא מורכבת משלושה עשר טורים, המכילים שבע עשרה שורות בכל טור. הכתב במגילה הוא עברי מזמנו של הורדוס והכתוב בטור שלוש עשרה מיוחס למחבר נוסף. פשר חבקוק, כמו יתר הפשרים, אינה פרשנות במובנה הרגיל. הפשר היא 'פירוש' של התגשמות דברי הנבואה כפי שרואה אותו בעל הפשר. מחברי הפשרים מעתיקים תחילה את דברי הכתובים ומציעים את התגשמות הנבואה במונח: "פשרו" או "פשר הדבר", כלומר, לעניין כך וכך התכוון הנביא. לעיתים קיימת חזרה של הפרשן על כתוב אשר כבר מצוי ואז הוא פותח ואומר "ואשר אמר". המושג 'פשר' מקובל בספרות מחקר המקרא כשם לחיבורים מסוג זה. בלהה ניצן, מגילת פשר חבקוק: ממגילות מדבר יהודה (1QpHab) / ההדירה וצירפה מבוא ופירוש בלהה ניצן. ירושלים: מוסד ביאליק, תשמ"ו 1986. מדיה וקבצים בנושא פשר חבקוק בוויקישיתוף פשר חבקוק, באתר ויקיטקסט מגילות ים המלח – המיזם הדיגיטלי - מוזיאון ישראל מידע על פשר חבקוק בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה פיוטרקובסקי, ‏מיהו "מורה הצדק" ולאיזו כת השתייך המחבר: תעלומת מגילת "פשר חבקוק", בעיתון מקור ראשון, 20 באוגוסט 2023 אלישע קימרון, מגילות מדבר יהודה: החיבורים העבריים - כרך ראשון, ירושלים, יד בן צבי, 2010, 243 יעקב שלום ליכט, כת מדבר יהודה וכתביה, בתוך: מחקרים בתולדות ישראל בתקופת הבית השני, ירושלים, זלמן שזר, תשנ"ו, עמ' 423
ווקסהול 14-40

ווקסהול 14–40 (באנגלית : Vauxhall 14-40) היא מכונית פתוחה בסגנון "Tourer" (אנ') ובסגנון "טורפדו" ("Torpedo (car)" (אנ')) מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1927–1922 בבריטניה ו-אוסטרליה מ-16 בנובמבר 1925 הייתה "ווקסהול מוטורס" בבעלות ג'נרל מוטורס. מנוע קדמי סוג הנעה: הנעה אחורית מדגם "LM" יוצרו 3,500 יחידות, משנת 1924 2 דלתות רודסטר 4 דלתות רודסטר 2 דלתות קופה לנדולט Melton tourer - בתצורה 2 דלתות Princeton tourer - בתצורה 4 דלתות Bedford - דגם סלון Norfolk - דגם סלון Wyndham - דגם סלון Kimberley limousine Wyvern landaulette Grafton coupe Vauxhall 14-40 Vauxhall 14-40 Vauxhall 14-40 Vauxhall 14-40, דגם "LM" שנת 1926 Vauxhall 14-40, דגם "LM" שנת 1926 ווקסהול 14 ווקסהול 23–60 מדיה וקבצים בנושא ווקסהול 14-40 בוויקישיתוף Touring car : מכוניות פתוחות - מכוניות ללא גג קבוע סגנון מכוניות "טורפדו" - סגנון גוף הטורפדו היה סוג של גוף רכב ששימש משנת 1908 עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עם פרופיל יעיל וחלק עליון רך מתקפל או ניתן להסרה. העיצוב מורכב מקו מכסה המנוע שהונח להיות ברמה עם קו המותניים של המכונית, והתוצאה היא קו חגורה ישר מקדימה לאחור Baldwin, N. (1994). A-Z of Cars of the 1920s. Devon, UK: Bay View Books. ISBN 978-1-870979-53-5. "ווקסהול 14–40" דגם "Tourer",שנת 1926 bonhams.com/auctions/24121 "ווקסהול 14–40" דגם "princeton-tourer", שנת 1926 prewarcar.com/216121-vauxhall-14-40-lm-princeton-tourer Culshaw; Horrobin (1974). Complete Catalogue of British Cars. London: Macmillan. ISBN 978-0-333-16689-5.
אור (סרט)

"אור" ("האוצר שלי") הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של קרן ידעיה משנת 2004, עם רונית אלקבץ ודאנה איבגי בתפקידים הראשיים. הסרט זכה במענק לפיתוח התסריט בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (דאנה איבגי). לאחר מכן השתתף בפסטיבל ירושלים ובפסטיבלים בקולומביה ובאירופה. הסרט זכה בפרסים מיוחדים על משחק ובימוי בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל קאן שבצרפת (פרס מצלמת הזהב), פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פסטיבל ניו יורק ופסטיבל מקסיקו. העלילה עוקבת אחר אור (דאנה איבגי), נערה בת 17, תלמידת תיכון בתל אביב, בת לאם זונה בדימוס הנמצאת במצב חלש וקשה (רונית אלקבץ). אור נאבקת לקיים את עצמה ואת אמה, רותי, ברמת חיים מינימלית; היא עובדת כשוטפת כלים במסעדה זולה, ועוסקת במחזור בקבוקי פלסטיק ופחיות עבור שקלים בודדים, תוך כדי ניסיון למנוע מאמה לחזור לעבוד ברחובות. אור, אשר מתפקדת כסוג של הורה עבור אמה, מוצאת לאמה עבודה כמנקת בית, אך אמה שבה באופן קבוע לרחוב, בניסיון לפרנס את הבית ולהחזיר את כבודה כמפרנסת. חייה של אור הופכים קשים יותר כאשר נאסר עליה להיפגש עם עידו בו היא מאוהבת עקב היותה "השפעה רעה". לבסוף תופסת אור את מקום אמה בניסיון להרחיקה מהרחוב, והופכת לזונה בעצמה. אור (דאנה איבגי) - הדמות הראשית בסרט. רותי (רונית אלקבץ) - אמה של אור. זונה לשעבר. עידו (מישר כהן) רחל (קטיה זימבריס) שמואל (שמואל אדלמן) פבלו אוטין, קרחונים בארץ החמסינים: הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים, רסלינג, 2008, הפרק "'אור' - שיחה עם קרן ידעיה", עמ' 117-97 שולמית אלמוג, משפט וקולנוע, הפרק "אור", עמ' 138-128, הוצאת נבו, 2012. מדיה וקבצים בנושא אור בוויקישיתוף "אור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אור", באתר נטפליקס "אור", באתר AllMovie (באנגלית) "אור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אור", באתר ספר הקולנוע הישראלי "אור", באתר Metacritic (באנגלית) "אור", באתר אידיבי "אור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית "אור" באתר חברת "טרנספקס" אורי קליין, אם, בת ולהיפך, באתר הארץ, 19 במאי 2004 בני בן דוד, על דמותן של גיבורות הסרט אור, מערבון 1 שלומית ליר, אור גנוז: הזנות כתוצר חברתי בסרט "אור", נגה 43, 2005 אורי קליין, אם, בת ולהיפך, באתר הארץ, 19 במאי 2004 פבלו אוטין, ‏השנה של הקולנוע הייתה גדולה על הטלוויזיה, באתר גלובס, 28 בספטמבר 2004 פבלו אוטין, ‏השופטים לא לקחו סיכונים, באתר גלובס, 18 ביולי 2004 שירות גלובס, ‏קרן אור, באתר גלובס, 23 במאי 2004 גואל פינטו, מאחד יוצאים שניים, באתר הארץ, 19 ביולי 2004 חיים הנדוורקר, "אור" בפסטיבל הסרטים של ניו יורק שנפתח השבוע, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2004 אורי קליין, אחרי הייאוש, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2004
ווקסהול 23-60

ווקסהול 23–60 (באנגלית : Vauxhall 23-60) היא מכונית פתוחה בסגנון "טורפדו" ("Torpedo (car)" (אנ')) מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1925–1922 בבריטניה בנוסף יוצרה "ווקסהול 23–60" בסגנון "Tourer" (אנ') מ-16 בנובמבר 1925 הייתה "ווקסהול מוטורס" בבעלות ג'נרל מוטורס. מנוע קדמי 4 צילינדרים, גוש ברזל יצוק, מבנה תא הארכובה - יציקת סגסוגת נפרדת המורחבת משני הצדדים לפגישה עם תת-המסגרת מנוע בנזין סוג הנעה : הנעה אחורית מאייד מתוצרת "Zenith" (אנ') 5 מושבים - "Tourer" פתוחה 7 מושבים - לימוזינה 7 מושבים - קבריולה 7 מושבים לנדולט "שלדת רכב" - מחיר היחידה 695 לירה שטרלינג "Kington" בסגנון "Tourer" בתצורה 5 מושבים, מחיר היחידה 895 לירה שטרלינג "Arundel" (לכל מזג אוויר), מחיר היחידה 1,145 לירה שטרלינג "לימוזינה של סליסבורי פולמן" (Salisbury-Pullman-Limousine), מחיר היחידה 1,220 לירה שטרלינג "קרלטון פולמן לימוזין" (Carlton-Pullman-Limousine), מחיר היחידה 1,270 לירה שטרלינג "לנדולט" מסוג "'Warwick", מחיר היחידה 1,195 לירה שטרלינג "גרוסוונור לימוזין", מחיר היחידה 1,175 לירה שטרלינג "וינצ'סטר לימוזין", מחיר היחידה 1,275 לירה שטרלינג "סאתרלנד קבריולה", (Sutherland-Cabriolet), מחיר היחידה 1,200 לירה שטרלינג "לנדולט" מסוג "Langham", מחיר היחידה 1,300 לירה שטרלינג "ווקסהול 23–60" "ווקסהול 23–60", שנת 1923 "ווקסהול 23–60", שנת 1923 "ווקסהול 23–60" "ווקסהול 23–60" דגם "Sports Tourer", שנת 1924 פרסומת של היצרן ווקסהול מוטורס ל-"ווקסהול 23–60", דגם "Kington" בסגנון "Tourer", שנת 1923 ווקסהול 14 מדיה וקבצים בנושא ווקסהול 23-60 בוויקישיתוף ווקסהול 23-60, סרטון באתר יוטיוב Display advertisement: The Future of Vauxhall Motors by managing directors L Walton and PC Kidner, in The Times, n. 44.129, 26 novembre 1925, pp. pag. 10. סגנון מכוניות "טורפדו" - סגנון גוף הטורפדו היה סוג של גוף רכב ששימש משנת 1908 עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עם פרופיל יעיל וחלק עליון רך מתקפל או ניתן להסרה. העיצוב מורכב מקו מכסה המנוע שהונח להיות ברמה עם קו המותניים של המכונית, והתוצאה היא קו חגורה ישר מקדימה לאחור Baldwin, N. (1994). A-Z of Cars of the 1920s. Devon, UK: Bay View Books. ISBN 978-1-870979-53-5. Touring car : מכוניות פתוחות - מכוניות ללא גג קבוע "Cars Of To-Day". The Times (43146). 26 September 1922. p. 16. "ווקסהול 23–60" vauxhallregister.com/23-60-od "ווקסהול 23–60" דגם "Tourer", שנת 1923 - תמונה carandclassic.co.uk/car/C1150845
ולטרינה מרקובה

וולטר דמפסטר ג'וניור (cאנגלית: Walter Dempster, Jr; ‏ 20 במאי 1924 – 24 ביוני 2005), הידוע יותר בכינויו וולטרינה מרקובה, היה הומוסקסואל מהפיליפינים שנאלץ לשמש כאיש ניחומים, מושג המוכר יותר במקבילה הנשית שלו - נשות ניחומים ששימשו את הצבא היפני הקיסרי במהלך חיי הכיבוש היפני בפיליפינים במלחמת העולם השנייה. לאחר שעזב את ביתו הצטרף לקבוצה של נערים הנראו כקרוסדרסרים. כמו שאר חבריו מהקבוצה הזו הוא נעצר על ידי חיילים יפנים, והועבר למחנה שהוא כיום מתחם הספורט לזכר ריזל. במשך כמה שנים הוא וחבריו סבלו שם מהתעללות מינית ממושכת. סיפורו התפרסם בסרט בשם "מרקובה: קומפורט גיי" שיצא בשנת 2000, בבימויו של גיל פורטס. את שנותיו האחרונות העביר בבית אבות ללהט"בים במנילה. הוא נפטר בגיל 81 כשנדרס בשוגג על ידי רוכב אופניים במרוץ. "26th San Francisco International Lesbian and Gay Film Festival". אורכב מ-המקור ב-2006-07-09. נבדק ב-2006-09-09. "מרקובה: קומפורט גיי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) AUBREY SC MAKILAN (2004). "Walterina Markova: The 'Comfort Gay'". bulatlat.com. נבדק ב-3 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) "MARKOVA: COMFORT GAY". 19 באוקטובר 2002. אורכב מ-המקור ב-2012-02-05. נבדק ב-3 באוגוסט 2012. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולטרינה מרקובה".