דורותי בר אדון

דורותי רות קהן (מאוחר יותר: דורותי בר אדון; 2 באוגוסט 1907 – 7 באוגוסט 1950) הייתה עיתונאית ארץ ישראלית ממוצא אמריקני וחלוצה ציונית נלהבת אשר תמכה בהקמת מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. לאחר עלייתה לארץ, הייתה כתבת בעיתון פלשתיין פוסט. היא סיקרה נושאים מקומיים ובינלאומיים ובין היתר כתבה על התפתחות העיר תל אביב, עסקה בחיי החלוצים במושבים ובקיבוצים וכן נגעה במאמצי ההעפלה לארץ ישראל ובמאבק בנאצים. היא נודעה בכתיבתה המיוחדת אשר שילבה סיפורים אישיים ותיאורים מרגשים של חוויות החיים בארץ. נולדה כדורותי רות קהאן בשנת 1907 למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. משפחתה היגרה לארצות הברית במהלך המאה ה-19 מאזור פרנקפורט שבגרמניה. אביה, ג'ורג', היה סוכן וסוחר בעסקי הבגדים, ואמה, שרה, הייתה עקרת בית. בנוסף, הייתה לבר אדון אחות אחת בשם ביאטריס ("בי"). לאחר חתונת הוריה של בר אדון, השתקעה המשפחה בעיר פילדלפיה. לאחר מספר שנים בעיר, עברה המשפחה להתגורר בעיר ההימורים והנופש אטלנטיק סיטי. אבי המשפחה, אשר המשיך לנהל את עסקיו מהעיר, נעדר במשך זמן רב מהבית והיה בנסיעות תכופות. בזכות עסקיו המשגשגים של האב, המשפחה התגוררה בשכונה אמידה במרכז העיר, ויכלה להרשות לעצמה להעסיק משרתת. בני המשפחה ניהלו אורח חיים מתבולל: הם חגגו חגים נוצריים ולא התייחסו להיותם יהודים. בשנת 1924, נפטר אבי המשפחה ג'ורג' ממחלה פתאומית. היה זה זעזוע משמעותי שכן אבי המשפחה, היה גם מפרנסה העיקרי.  במהלך שנות נעוריה, בר אדון הייתה פעלתנית ונמרצת, והייתה מקובלת מאוד מבחינה חברתית. עושרה הכלכלי היחסי של משפחתה וכן יחסי האנוש והקשרים שאותם יצרה, אפשרו לה להיטמע בתוך הקהילה בה חייה. עוד במהלך ימי בית הספר הצליחה בר אדון להתקבל לאחוות נחשבות והייתה הולכת לעיתים קרובות לנשפי ריקודים ולמפגשים יוקרתיים. בזכות יכולותיה החברתיות, חוותה בר אדון מעט מאוד מקרים של אפליה או אנטישמיות. עם סיום לימודי התיכון התקבלה בר אדון לעבודה בעיתון 'אטלנטיק סיטי' פרס – 'Atlantic City Press' שם הפכה לכתבת מן המניין. במסגרת עבודתה בעיתון כתבה על נושאים מגוונים ובין היתר עסקה גם בסוגיות פוליטיות וחברתיות. היה זה עיסוק חריג וייחודי באותה התקופה שכן נשים בדרך כלל נמנעו מעיסוק בפוליטיקה ועסקו בכתיבה על חיי היום יום וכן בתרבות הצריכה ומשק הבית. לקראת סיום לימודיה בבית הספר החלה בר אדון לנהל קשר רומנטי משמעותי. כעבור שנתיים, כאשר שוחחה עם בן זוגה על האפשרות להתחתן, הוא נפרד ממנה בגלל יהדותה. הייתה זאת התקרית האנטישמית המשמעותית הראשונה שחוותה בר אדון והיא יצרה אצלה זעזוע ובלבול רב. לאחר הפרידה מבן הזוג, החלה בר אדון להתחבר לשורשיה היהודיים ופיתחה קשרים אישיים עם מספר אישים ומשפחות יהודיות.   בשנת 1933, החליטה לעלות לארץ ישראל. לפני צאתה למסע, קיבלה בר אדון המלצות חמות מדמויות בולטות בציבוריות היהודית אמריקנית, ובין היתר קיבלה הפנייה מהרב סטיבן שמואל וייס (Stephen Samuel Wise) על פי התכנון המקורי, התכוונה בר אדון להתיישב בירושלים, שם הייתה אמורה להתקבל לעבודה, אך במקום זאת היא בחרה להישאר בשבועות הראשונים לעלייתה לארץ בתל אביב. אחד הכינויים שבהם תיארה בר אדון את תל אביב היה ה-"שער לציון" (The Gate to Zion) תחושת הבית ומקום המפלט התחזקו אצלה לנוכח המאורעות באירופה. ניכר כי מעשיו של היטלר ושלטון הנאצים העצימו את תחושותיה כלפי הארץ בכלל וכלפי העיר העברית הראשונה בפרט. תיאור אחד חזר על עצמו פעם אחר פעם בכל כתביה שהתפרסמו: עובדת היותה מוקפת בבני עמה. עם עלייתה לארץ, הצליחה בר אדון להתקבל לעבודה בעיתון 'הפלסטיין פוסט', שהחל לצאת לאור חודשים ספורים לפני כן. במסגרת עבודתה העיתונאית, בה שימשה במשך תקופה ככתבת היחידה בעיתון היחיד בשפה האנגלית בארץ ישראל, סיקרה בר אדון מגוון רחב של אירועים חברתיים, פוליטיים ותרבותיים, לצד כתבות הומוריסטיות וקלילות על חיי היום-יום. בין יתר הדברים, ובנוסף לעיסוק בעיר תל אביב, דווחה ותיעדה את מאמצי העלייה וההעפלה לארץ, עסקה במאבק בצורר הנאצי, בחיי החלוצים בקיבוצים ובמושבים, במאבק המתפתח בין הערבים והיהודים וכן באירועים פוליטיים וחברתיים במרחב המזרח התיכון ובארצות הברית. בספרה האוטוביוגרפי וכן בשלל מכתביה וכתביה שיצאו לאור, התגלתה בר אדון כאישה בעלת רגשות עזים, ואמונה בדרך שבה בחרה. המפגש שלה עם המתיישבים והחלוצים הארץ, ואנשי הקיבוץ בפרט, יצר אצלה כמיהה להיות חלק מהמעשה החלוצי. כחלק מהזדהותה עם המתיישבים, הצטרפה בר אדון לקיבוץ גבעת ברנר, שבו עבדה חלק מהיום בעבודת האדמה ובחלק אחר המשיכה בעובדתה העיתונאית. בר אדון תיארה בכתביה את היישובים החלוציים השיתופים כגון בית אלפא ועין חרוד "כשיא ההגשמה הציונית" ואף ציינה בצורה ברורה כי ההגשמה במקומות האלה היא משמעותית יותר מ"תל אביב, חיפה ואפילו יותר מהאוניברסיטה בהר הצופים". באחד התיאורים הציוריים ביותר שלה, השוותה בר אדון את החלוץ לדמות המושלמת, לשיא הציונות: "ראיתי את החלוץ, משמע ראיתי את הים!" באוסף המאמרים שלה, 'זיפ זיפ' – 'Ziff Ziff', אשר לא יצא לאור, התייחסה בר אדון לתרומה האדירה שיש לחיים השיתופיים של החלוצים על מעמד האישה. בר אדון ציינה כי הנשים בקבוצות עזרו להקים "סדר חברתי חדש" וכי "אין דבר בקבוצה שהאישה לא שותפה לו!" בספרה: 'הכפרים התאומים של מרחביה' - 'The Twin Villages of Merhavia', התייחסה בר אדון בהרחבה לבדלים בין חיי הקיבוץ והמושב. לאחר תקופה שבה גרה בקיבוץ גבעת ברנר, עברה בר אדון להתגורר במושב מרחביה (אשר היה צמוד לקיבוץ בעל אותו השם). ברגע של כנות ובמבט לאחור, הדגישה בר אדון את הייחודיות של כל צורות ההתיישבות ולא ראתה עוד יתרון בקיבוץ על פני המושב או להפך. בהשוואה הזאת בין חיים בקיבוץ לחיים במושב, ביקשתי להראות את המושבניקים חורשים את תלמיהם ורוקדים הורה באותו הקצב של הקיבוצניקים, אם כי בארגון שונה. לא עשיתי כל מאמץ להיות אובייקטיבית או חסרת משוא-פנים כי לדעתי המאמץ אינו נחוץ. חייתי בקיבוץ וחייתי במושב. אינני רואה שום מקום לשאלה איזה צורת חברה טובה יותר. הן שונות. אבל שתיהן גידלו דור של בנים ובנות, נטועים בקרקע המולדת על הבסיס המכובד של עבודה-עצמית — Dorothy Bar Adon, The Twin Villages of Merhavia, Israel, 1948, בשלהי שנת 1939, הכירה דורותי את פסח בר אדון, שהיה חוקר של החברה הבדואית וארכאולוג ידוע. בשנת 1940 התחתנו בני הזוג ובאותה השנה הביאו לעולם את בנם היחיד דורון בר אדון, שהיה לימים לפסל וצייר. בשנת 1950 נפטרה דורותי בר אדון ממחלה קשה והיא בת 43 שנים בלבד. היא נקברה במושב מרחביה. בשנות חייה הקצרים יחסית, הספיקה דורותי בר אדון לפרסם מספר ספרים וספרונים וכן לכתוב מאות מאמרים ואלפי דפי הגות ומכתבים. חלק מהמאמרים מעולם לא יצאו לאור ונותרו בארכיון המשפחתי. הספרים אותם פרסמה בר אדון: Kahn, Dorothy, Spring Up O Well, London, 1936; New York, 1938 Bar Adon, Dorothy, A trip through Upper Galilee, Tel Aviv, 1942 Bar Adon, Dorothy, New Life in Galilee, New York, 1943 Bar Adon, Dorothy and Pesach, Seven Who Fell, Tel Aviv, 1947 Bar Adon, Dorothy Gesher shel maʻlah, Tel Aviv, 1947 Bar Adon, Dorothy, The Twin Villages of Merhavia, Tel Aviv, 1948 Bar Adon, Dorothy, Bar Adon, Doron, Sept qui tombèrent, Jerusalem, 1951 דורון בר אדון, הבגד של ההורים, 2005 אסתר כרמל-חכים, שנת אחת מתוך מאה: תל אביב בשנת 1933 על פי כתבותיה של דורותי קהן, קשר, 39, 2009 Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, 1936 Ouzi Elyada, Dorothy Kahn Bar-Adon, Dictionnaire Universel des Creatrices, (Sous la direction de Antoinette Fouque), Paris, Editions des Femmes, 2013 Writing Palestine 1933-1950: Dorothy Kahn Bar-Adon, Edited by Ester Carmel-Hakim & Nancy Rosenfeld, 2016 מדיה וקבצים בנושא דורותי בר אדון בוויקישיתוף כתבי דורותי בר אדון בפרויקט בן-יהודה טל בשן, ‏נרגילה עם המלך: חייה ומותה של העיתונאית שהקדימה את זמנה, באתר מעריב אונליין, 23 בספטמבר 2016 דורותי בר אדון (1907-1950), דף שער בספרייה הלאומית דורון בר אדון, הבגד של ההורים, 2005, עמ' 9-34 Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 32-33 Dorothy Ruth Kahn,, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 32-33 אסתר כרמל חכים, שנה אחת מתוך מאה: תל אביב בשנת 1933 על פי כתבותיה של דורותי קהן, קשר 39, 2009, עמ' 114 אידה דוידוביץ, הפרשנית של חיי הארץ, שנה למותה, דבר הפועלת, 7-8, 1951, עמ' 154 Jean Marie Lutes (2006). Front Page Girls: Women Journalists in American Culture and Fiction, 1880–1930. pp. 17–18. Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 37-41 Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 44-62 Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 63-66 Dorothy Kahn, "Palestine's Ellis Island: Scenes at the Gate to Zion", The Palestine Post, 22 December 1939, pp 5-6. Dorothy Kahn, "What Hittler has done to Tel Aviv: A Bewildered Visitor's Impression" The Palestine Post, 4 August 1933, pp 8-9. Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 10 Dorothy Ruth Kahn, Zif Zif, Doron Bar Adon's private archive, עמ' 2-3 גרשון אגרון, אסיר הנאמנות, 1964, עמ' 64,79 Dorothy Ruth Kahn, Spring Up, O Well, H. Holt and Co, 1936, עמ' 11-18 Dorothy Ruth Kahn, Zif Zif, Doron Bar Adon's private archive, עמ' 27-29 דורותי בר-אדון - קאהן, דבר, 7 באוגוסט 1950 אחרי ארונה של דורותי בר-אדון, דבר, 8 באוגוסט 1950