laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הווארד גוביוף

הווארד גוביוף (באנגלית: Howard Gobioff; ‏1971–2008) היה מדען מחשב אמריקאי, שהתמחה בחומרה ובמערכות קבצים. באוניברסיטת קרנגי מלון השלים את עבודת הדוקטור שלו בנושא דיסקים מאובטחים מחוברים למערכת קבצים מבוזרת. בשנת 1999 הצטרף לחברת גוגל, שהייתה אז חברת הזנק ובה כ-40 עובדים, ועבד על מערכת הפרסום ועל מערכת סריקת הרשת ובניית האינדקס של מנוע החיפוש. בשנת 2004, כשכיהן כמנהל מחלקת הפיתוח בגוגל, יזם והוביל את פתיחת מרכז המחקר ופיתוח של גוגל בטוקיו. על שמו (יחד עם אחרים) רשומים 11 פטנטים. גוביוף היה אחד ממתכנני מערכת הקבצים של גוגל, שהיא מערכת קבצים מבוזרת קניינית שפותחה בגוגל לשימוש החברה. במאמר המדעי שחיבר על המערכת עם עמיתיו, הוא מתאר את עקרונות התכנון שהנחו אותם, ומוסר מדדים ותרחישי שימוש מן המערכת הפועלת בגוגל. מערכת הקבצים המבוזרת של מיזם האדופ נגזרה במקורה מן העקרונות שתוארו באותו מאמר. המערכת המבוזרת, ביחד עם עקרונות חישוב מבוזר, מאפשרת חישובי ענק שלא היו אפשריים לפני כן. בשנת 2007, חודשים ספורים לפני שנפטר בפתאומיות מלימפומה, יסד גוביוף קרן נדבנות, והציב לה כמטרה "להפוך את העולם למקום טוב יותר". הקרן מציעה מענקים ומיקרו-מענקים בתחומי החינוך, האמנויות, וזכויות האדם. הקרן פועלת בעיקר באזור טמפה במדינת פלורידה בארצות הברית, ותומכת במגוון מיזמי אמנות בסביבה זו. מדיה וקבצים בנושא הווארד גוביוף בוויקישיתוף הווארד גוביוף, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הווארד גוביוף, באתר dblp http://www.pdl.cmu.edu/NASD/ אחזור פטנטים על שם גוביוף https://static.googleusercontent.com/media/research.google.com/en//archive/gfs-sosp2003.pdf על אודות קרן גוביוף באתר הקרן
רומן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רומן – סוגה ספרותית רומן – מערכת יחסים רומנטית רומאן (עיר) – עיר ברומניה כפר רמאן – כפר פלסטיני אישים: רומן הראשון, שליט מולדובה – שליט מולדובה רומאן, שליט בולגריה – משליטי בולגריה דן רומן – כדורגלן ישראלי הלל רומן – אמן פלסטי ישראלי יבגני רומן – קולנוען ישראלי פטרה רומאן – מראשי ממשלת רומניה אישים ששמם הפרטי הוא רומן אישים ששמם הפרטי הוא רומאן רומני רמון
פרה ותרנגול

פרה ותרנגול (באנגלית: Cow and Chicken) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית בהנפשה קלאסית. הסדרה נוצרה על ידי דוד פיסס והופקה על ידי חברת האנה-ברברה באולפני ההנפשה של קרטון נטוורק. לסדרה היו ארבע עונות אשר כללו 52 פרקים. בין 1996 ל-2000 הועמדה הסדרה ל-14 פרסים שונים וזכתה ב-3 מתוכן. הסדרה עלתה לשידור ב-1997 בערוץ הטלוויזיה קרטון נטוורק. הסדרה כללה פינה בשם "אנוכי הסמור", אשר זכתה לפופולריות רבה ובהמשך הפכה לסדרת טלוויזיה עצמאית. המדבב צ'רלי אדלר דיבב את כל שלוש הדמויות הראשיות, וכן גם דמות משנית אחת. הסדרה עוקבת אחר ההרפתקאות הסוריאליסטיות של פרה המכונה "פרה" ואחיה התרנגול המכונה "תרנגול", בעוד שדמות המכונה "הבחור האדום" נוטה להתנכל להם תוך התחזות לאנשים אחרים (באחד הפרקים התגלה שהוא המיילד שלהם, ושכנראה החליף אותם בלידה עם ילדיהם הביולוגיים של הוריהם). פרה היא תמימה ואופטימית בעוד שתרנגול הוא ציני ורגזן. הוריהם של הפרה והתרנגול נראים בלבד ברגליהם ופלג גופם התחתון, אך לא מעבר לכך (וזאת בניגוד לכך, שבאחד הפרקים הציגו את פלג גופם העליון כולל הראש), למרות שקולותיהם נשמעים. ההומור וקווי העלילה של הסדרה מבוססים לעיתים על פחדי-ילדות המועצמים מבחינה קומית. מדיה וקבצים בנושא פרה ותרנגול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרה ותרנגול "פרה ותרנגול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פרה ותרנגול", באתר Metacritic (באנגלית) "פרה ותרנגול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמוד הסדרה באתר Cartoon Network ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סראסווטי

סראסווטי (בסנסקריט: सरस्वती) היא אלת הידע, מוזיקה, אמנויות, חוכמה וטבע בהינדואיזם. היא חלק מהשילוש של סראסווטי, לקשמי ופרוואטי. כל שלוש הצורות מסייעות לטרימורטי (השילוש של ברהמה, וישנו ושיווה) ביצירה, בתחזוקה ובהרס של היקום. האלה סראסווטי נערצת גם על ידי מאמינים של הג'ייניזם במערב ומרכז הודו. בתפקידה כאלת הידע סראסווטי קשורה באופן הדוק במים זורמים. היא מתוארת כאישה יפה להפליא, מפתה, המגלמת את הרעיון של ידע. דמותה בעלת ארבע זרועות, ולרוב מוצגת כלובשת סארי לבן ויושבת על לוטוס לבן או רוכבת על ברבור לבן. בריג ודה, סראסווטי היא נהר וגם ההאנשה של הנהר כאלילה. בעידן שלאחר הוודות, היא החלה לאבד את מעמדה כאלילת נהר ונקשרה יותר ויותר עם ספרות, אמנות, מוזיקה וכו'. בהינדואיזם, סראסווטי מייצגת אינטליגנציה, תודעה, ידע קוסמי, יצירתיות, חינוך, השכלה, מוזיקה, אמנויות, רהיטות בעל פה וכוח. מדיה וקבצים בנושא סראסווטי בוויקישיתוף סראסווטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סראסווטי, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת ובנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזידור ברוך

איזידור ברוך (בסרבית: Исидор Барух; ‏23 באפריל 1910, בלגרד, ממלכת סרביה – 18 באוגוסט 1941, סמוך לאוז'יצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה. איזידור ברוך נולד בבלגרד והוסמך כמהנדס מכונות באוניברסיטת בלגרד. ב-1939, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ונודע כמתנגד למשטר המלוכני. הוא נעצר ונכלא מספר פעמים על ידי השלטונות. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרפו איזידור וכל משפחתו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. איזידור נשלח לאזור אוז'יצה, גייס וארגן חטיבת פרטיזנים ובהמשך פיקד על פלוגת פרטיזנים ממונטנגרו. ב-18 באוגוסט 1941 נקלעה פלוגתו לקרב עם גדוד גרמני שלווה בכוחות ז'נדרמריה ממיטרוביצה ואיזידור נהרג בקרב. חודשיים מאוחר יותר נהרג אחיו יוסף ברוך בקרב באזור אוז'יצה. אחיותיו ברטה ורחל ואחיו בורה, נלכדו בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-6 ביולי 1953 העניק נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו לאיזידור ברוך את עיטור גיבור יוגוסלביה. ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". בנוסף, המקהלה של יהודי יוגוסלביה שהשתתפה בזמריות בשנות ה-50 וה-60 נקראה בשנת 1964 על שם האחים ברוך. במשך שנים רבות המקהלה נוהלה על ידי אנדריה פרגר. שרה נשמית, המרי היהודי בשנות השואה: בארצות אירופה האחרות, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית איזידור ברוך, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה" אתר בית הספר "האחים ברוך", באתר osbracabaruh.edu.rs, (בסרבית) יהודית וינקלר, מקהלה מארץ קומוניסטית שרה משירי ציון, חרות, 21 ביולי 1964
בורה ברוך

בורה ברוך (בסרבית: Бора Барух; ‏19 בנובמבר 1911, בלגרד, ממלכת סרביה – 7 ביולי 1942, מחנה הריכוז באנייצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה צייר ופרטיזן יהודי-יוגוסלבי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. בורה ברוך נולד בבלגרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש סרביה, עקרה המשפחה לווידין שבבולגריה, וברוך למד בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית בעיר. לאחר תום המלחמה שבה המשפחה ליוגוסלביה. ברוך רכש תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בלגרד ובמקביל למד ציור בבית הספר לאמנויות בניהולו של יובאן בייליץ' (אנ'). בשנים 1935–1938 למד ציור בפריז במימון מלגה שהעניקה לו הקהילה היהודית בבלגרד. יצירותיו הוצגו בתערוכות בפריז, בלונדון, בהאג, בבלגרד ובזאגרב. בתקופת שהותו בפריז הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ופעל לגיוס מתנדבים לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד. על רקע זה גורש מצרפת. בורה ברוך אשר סגנון ציורו היה פוסט-אימפרסיוניסטי, צייר לאורך הקריירה כ-200 ציורים ומספר דומה של רישומים. ציוריו ורישומיו שילבו דיוקנאות לצד ציורי נופי רחובות פריז ובלגרד. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף בורה ברוך לכוחות הפרטיזנים של טיטו. ב-18 באוגוסט 1941 נהרג אחיו של ברוך איזידור בקרב מול הצבא הגרמני. בורה ברוך הוצב בגדוד האבטחה של הפיקוד העליון אשר באוקטובר 1941 חילץ את חברי המטה הכללי של הפרטיזנים בעת המתקפה הגרמנית באזור אוז'יצה (אנ'). בקרבות נהרג אחיו יוסף ברוך. ב-1942 נלכד בורה ברוך על ידי צ'טניקים והוסגר לגרמנים. הוא הועבר למחנה הריכוז באנייצה וביולי 1942 הוצא להורג באתר יאיינצי(אנ'). אחיותיו ברטה ורחל נלכדו אף הן בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". ב-2011, במלאת 100 שנים להולדתו, הונצח בורה ברוך על גבי בול דואר סרבי. מקצת מציוריו הוצגו במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד. מדיה וקבצים בנושא בורה ברוך בוויקישיתוף אמנות יהודית, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 336-335. בורה ברוך, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014. אתר בית הספר "האחים ברוך", באתר osbracabaruh.edu.rs, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014 (בסרבית).
מרלבורו

מרלבורו (באנגלית: Marlborough מבוטא "מלבורו") היא עיר במחוז וילטשייר באנגליה, על דרך באת' הישנה מלונדון לבאת'. הרחוב הראשי בעיר הוא אחד העתיקים באנגליה, ונערך בו שוק מקומי פעמיים בשבוע. העיר ידועה גם בזכות "מרלבורו קולג'", פנימייה יוקרתית הבנויה על תל שכפי הנראה הוא שריד לביצור הגנה של טירה עתיקה. האגדה טוענת כי התל הוא קברו של הקוסם מרלין, ושמה של העיר מקורו בצירוף "Merlin's Barrow" (תילו של מרלין). בשנת 1267 חקק הפרלמנט שכינס המלך הנרי השלישי במרלבורו את "הצהרת מרלבורו", החוק האנגלי הוותיק ביותר שעדיין תקף. על שמה של העיר נקרא תואר דוכס מרלבורו, שניתן לג'ון צ'רצ'יל ב-1702 על ידי המלכה אן, ועבר מאז בירושה. אתר האינטרנט הרשמי של מרלבורו (באנגלית) מרלבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולס גולדשמידט

ניקולס גולדשמידט (גרמנית: Nicholas Goldschmidt;‏ 6 בדצמבר 1908 - 8 בפברואר 2004) היה מנצח, מורה, יזם פסטיבלי מוזיקה ומנהל אמנותי. המלחין אדלברט פון גולדשמידט היה אח-סבו של גולדשמידט. גולדשמידט נולד במוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1937 היגר גולדשמידט לארצות הברית, שם כיהן כבמאי אופרה בקונסרבטוריון של סן פרנסיסקו ואוניברסיטת סטנפורד מ-1938 עד 1942. הוא ניהל את מחלקת האופרה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1942–1944. לאחר זאת עבר לקנדה, שם כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון של בית הספר לאופרה של הקונסרבטוריון המלכותי באוניברסיטת טורונטו בשנים 1946 עד 1957. בשנת 1950 עזרו גולדשמידט, ארנולד וולטר והרמן גייגר-טורל לייסד את להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי, שהייתה בהמשך ללהקת האופרה הקנדית. מ-1949 עד 1957 היה גולדשמידט המנהל המוזיקלי הראשון CBC אופרה. גולדשמידט נשא לאישה את שלה פרייזר ב-26 ביוני 1948. ניקולס גולדשמידט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולס גולדשמידט, באתר Discogs (באנגלית) Canadian Encyclopedia Biography CBC Digital Archives, "Remembering Nicholas Goldschmidt סטרפילד, גוונלין, "ניקי גולדשמידט: חיים במוזיקה הקנדית", הוצאת אוניברסיטת טורונטו, עמ' 67 (ISBN 978-0802048073), ‏ 2003
ריצ'רד בראדשו

ריצ'רד ג'יימס בראדשו (באנגלית: Richard James Bradshaw;‏ 26 באפריל 1944 - 15 באוגוסט 2007) היה מנצח אופרה בריטי ומנהל כללי של להקת האופרה הקנדית בטורונטו. בראדשו נולד בראגבי, וורוויקשייר, אנגליה. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות באנגלית באוניברסיטה של לונדון בשנת 1965. בין 1975 ל-1977 היה מנהל המקהלה באופרה של פסטיבל גליינדבורן. מ-1977 עד 1989 היה מנצח הבית של האופרה של סן פרנסיסקו. בשנת 1988 כיהן כמנצח אורח של להקת האופרה הקנדית וב-1989 התמנה למנצח הראשי ולממונה על המוזיקה. בשנת 1994 התמנה למנהל אמנותי וב-1998 למנהל כללי. הוא ניצח על יותר מ-60 אופרות בלהקת האופרה הקנדית. בשנת 2004 קיבל את תואר מסדר אונטריו על "הבאת תהילה בינלאומית ללהקת האופרה הקנדית, כולל הזמנה ראשונה מאז ומעולם לפסטיבל אדינבורו, שם קצרה שני פרסים יוקרתיים." בשנת 2006 קיבל בראדשו את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי. באותה שנה גם נחנך מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה, התגשמות חלום בן 30 שנה הן ללהקת האופרה הקנדית והן לבראדשו עצמו. בספטמבר של אותה שנה פתחו בראדשו והלהקה את העונה בשלוש הפקות מלאות של מחזור הטבעת של וגנר, המנצח הראשון מאז וגנר עצמו שחנך בית אופרה במחזור שלם של טבעת הניבלונגים. ב-15 באוגוסט 2007 מת בראדשו אחרי שהתמוטט, כנראה בהתקף לב, בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו. הוא הותיר אחריו את אשתו דיאנה, בתו ג'ני ובנו ג'יימס. מותו הפתאומי בא כזעזוע לקהילת האופרה בטורונטו ובקנדה. ריצ'רד בראדשו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריצ'רד בראדשו, באתר AllMusic (באנגלית) ריצ'רד בראדשו, באתר MusicBrainz (באנגלית) ריצ'רד בראדשו, באתר Discogs (באנגלית) "Canadian Who's Who 1997 entry". University of Toronto Press. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) "Order of Ontario recipients for 2004 announced". נבדק ב-17 באוגוסט 2007. {{cite web}}: (עזרה) "Canadian Opera Company biography". אורכב מ-המקור ב-2007-08-08. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. {{cite web}}: (עזרה) "Richard Bradshaw of Canadian Opera Company dies at 63". Canadian Broadcasting Corporation. 16 באוגוסט 2007. נבדק ב-17 באוגוסט 2007. {{cite news}}: (עזרה)
בת' ליטלפורד

אליזבת אנה הלסיון "בת'" ליטלפורד (באנגלית: Elizabeth Anna Halcyon "Beth" Littleford; נולדה ב-17 ביולי 1968) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית. ליטלפורד נולדה בנאשוויל, טנסי, בת לג'קי, פרופסורית, ולפיליפ ליטלפורד, קרדיולוג וממציא. היא גדלה בווינטר פארק, פלורידה. היא חיה בלוס אנג'לס, קליפורניה עם בעלה, המפיק והבמאי רוב פוקס. לליטלפורד ולפוקס יש בן אחד, ג'קסון אוליבר פוקס, שנולד ב- 30 ביולי 2005. בני הזוג אימצו את הלסיון היילי ג'ונה, שנולדה ב- 23 במרץ 2012. היא ידועה בזכות היותה אחת מהכתבים המקוריים בסדרה הפופולרית קומדי סנטרל וחדשות הצג היומי משנת 1996 עד לשנת 2000; היא גם ידועה כאמה של טריפ, בת' קמפבל מסדרת הקומדיה "אני והלהקה" בערוץ דיסני, וכאמה של אייברי, אלן ג'נינגס מסדרת הילדים "דוג בלוג", גם הוא בערוץ דיסני. ליטלפורד שיחקה בדמותה של לאורה בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק" (3 פרקים), כדמותה של דנה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" (2 פרקים) וכסוזן ברגר בסדרת הטלוויזיה "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר". כמו כן הופיעה בסרט הטלוויזיה "בן 10: מרוץ נגד הזמן", המבוסס על הסדרה המונפשת בן 10, ובסרט "טיפש, מטורף, מאוהב" משנת 2011, בכיכובם של ג'וליאן מור וסטיב קארל. מדיה וקבצים בנושא בת' ליטלפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בת' ליטלפורד בת' ליטלפורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בת' ליטלפורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בת' ליטלפורד, באתר AllMovie (באנגלית) בת' ליטלפורד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדלברט פון גולדשמידט

אדלברט פון גולדשמידט (בגרמנית: Adalbert von Goldschmidt;‏ 5 במאי 1848 – 21 בדצמבר 1906) היה מלחין אוסטרי. גולדשמידט נולד בווינה ולמד בקונסרבטוריון הווינאי. הוא ויתר על קריירה בבנקאות כדי להתמקד בכתיבת מוזיקה ושירה, ובעידוד הוריו למד הלחנה אצל פרידריך אדולף וולף, שבשבילו כתב כמה שירים, רביעיית מיתרים ומיסה. הצלחתו הרצינית ראשונה הייתה באורטוריה שלו "שבעת חטאי המוות" שבוצעה בברלין בשנת 1876 והמשך בערים שונות בגרמניה ועם תזמורת לאמורו בפריז. עם זאת, על אף הקבלה החיובית מצד הקהל, מבקר המוזיקה אדוארד הנסליק כינה אותה מכוערת, מוגזמת וחיקוי של וגנר, שבה ביצע המלחין "מאה אלף חטאי מוות". גולדשמידט יצר טרילוגיה של אופרות; הראשונה בהן, "הליאנתוס", שנכתבה בהשפעת אקוורל של הצייר פון פהריך עם לברית של המלחין, הוצגה לראשונה בהצלחה בלייפציג בשנת 1884. יצירתו החשובה ביותר הייתה טרילוגיית האופרות-אורטוריות "גיאה", שנכתבה בין 1877 ל-1892 ובוצעה לראשונה בביצוע קונצרטי בברלין, בשנת 1893. כמו כן חיבר מספר רב של שירים ויצירות לפסנתר סולו, פואמה סימפונית ואופרה קומית בשם "הלנה האדוקה" (1897). השפעת דרמת המוזיקה של ריכרד וגנר ניכרת הן ב"גיאה" והן ב"שבעת חטאי המוות", אך פחות בשיריו. הסלון של גולדשמידט היה מרכז לחיי המוזיקה של וינה, ופרנץ ליסט ניגן שם פעם. אדלברט פון גולדשמידט מת בהאקינג, סמוך לווינה. נכד-אחיו היה המנצח ניקולס גולדשמידט. מדיה וקבצים בנושא אדלברט פון גולדשמידט בוויקישיתוף אדלברט פון גולדשמידט, באתר MusicBrainz (באנגלית) גיינור ג. ג'ונס, "אדלברט פון גולדשמידט" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין ג'ונס, גרוב
גאווה לבנה

גאווה לבנה היא סיסמה ותנועה עולמית המעודדת גאווה של בני גזע האדם הלבן בהשתייכותם לגזע ששורשיו באירופה. עיקר הארגונים המזוהים עם תנועה זאת הם ארגוני ימין רדיקליים גזענים, לאומנים ונאו-נאצים. תנועות הגאווה הלבנה טוענות כי הן קמו כדי ליצור איזון מול תנועות המעודדות גאווה בקרב בני מיעוטים. תנועות הגאווה הלבנה טוענות כי האדם הלבן כפוף לנורמת הפוליטיקלי קורקט ואינו יכול לפגוע בכבודם של בני מיעוטים על רקע גזעם בעוד שבני הגזע הלבן סופגים עלבונות והאשמות סטראוטיפיות מצד בני מיעוטים. תנועות אלו טוענות למוסר כפול בחברה המודרנית, בעוד שתנועות המעודדות גאווה בקרב האדם השחור, יהודים, אינדיאנים, יוצאי אסיה וכו' נתפסות כלגיטימיות, תנועות המעודדת גאווה בקרב האוכלוסייה הלבנה נתפסות כגזעניות ואלימות. כמו כן הן טוענות לרגשות אשם כבדים מדי וממושכים מדי מצד הלבנים על מה שעשו אבותיהם והאדם הלבן לאורך ההיסטוריה (שיעבוד, לינצ'ים, אפרטהייד, כיבוש אדמות, השואה וכו'). מנגד, מתנגדי הגאווה הלבנה טוענים כי מדובר בתנועות כוח לבן שמנסות להביא בפועל לעליונות לבנה בדיוק כמו בעבר. המתנגדים בצפון אמריקה טוענים בין היתר כי בניגוד לאוכלוסייה השחורה, שהגיעה מרחבי אפריקה ואנשיה כיום אינם יכולים להצביע על מדינה או חבל ארץ ספציפי ממנו הגיעו אבותיהם, הן מפני שהגיעו כעבדים והן מפני שמרביתם הם ככל הנראה צאצאים של משפחות שהגיעו מיותר מנקודה אחת באפריקה – האדם הלבן בצפון אמריקה לרוב יכול לדעת מאיזו מדינה באה משפחתו ליבשת (אנגליה, גרמניה, שווייץ וכו'), ולכן יכול להקים קבוצת גאווה ספציפית לקבוצה האתנית שלו ולא לכל הגזע הלבן. כמו כן, מאחר שהאדם הלבן שולט על רוב המשאבים וההון בצפון אמריקה אין מלכתחילה צורך בהעצמה לגזע הלבן בניגוד לגזעים ועמים אחרים. כיום פלגים מסוימים בתנועת הקו קלאקס קלאן מעדיפים לראות את עצמם כקבוצות 'גאווה לבנה'. גזענות ממסדית לאומנות לבנה עליונות לבנה 14 מילים מדיה וקבצים בנושא גאווה לבנה בוויקישיתוף Whitewash: Racialized Politics and the Media Why White Pride is a Problem (ארכיון)
דניאל איבין

דניאל איבין (במקור גולדשטיין, בקרואטית: Daniel Ivin;‏ 16 באפריל 1932 – 20 ביוני 2021) היה סופר, פוליטיקאי ופעיל זכויות אדם יוגוסלבי-קרואטי ממוצא יהודי. דניאל איבין ואחיו סלאבקו גולדשטיין הקימו את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה. דניאל איבין נולד בקרלובץ, ממלכת יוגוסלביה כדניאל (דאנקו) גולדשטיין למשפחה שהיגרה מסרייבו. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. אביו של דניאל, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו ודניאל, אימו לאה ואחיו סלאבקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שם משפחתו לאיבין לזכר אביו. ב-1949, עלו דניאל איבין, אחיו סלאבקו ואימו לישראל ובהמשך שירת שנתיים בצה"ל. ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב. הוא נודע כפעיל זכויות אדם וב-1966 נעצר, נשפט ונדון למספר חודשי מאסר בשל ניסיונו להפיץ עיתון בשם "Slobodna riječ" (בעברית: מילה חופשית) ובו ביקורת על המשטר הקומוניסטי ביוגוסלביה. לאחר שחרורו מהכלא עזב את יוגוסלביה והתגורר לתקופה מסוימת בשווייץ ובבריטניה. ב-1989 הקימו דניאל איבין וסלאבקו גולדשטיין את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה. ב-1993 נמנה דניאל איבין עם מקימי ארגון זכויות האדם הקרואטי "ועדת הלסינקי הקרואטית" וב-2007 עמד בראשו. נפטר ב-20 ביוני 2021. דף עדות - יצחק גולדשטיין, באתר יד ושם. משמעות השם איבין: הבן של איבו. דראגו פילסל, יום הולדת 80 לדניאל איבין, באתר regionalexpress.hr, אוחזר ב-29 באוקטובר 2015 (בקרואטית). אתר ועדת הלסינקי הקרואטית לזכויות האדם, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014 (בקרואטית).
גאווה שחורה

גאווה שחורה היא תנועה המעודדת אנשים בני גזע האדם השחור להיות גאים בגזע שלהם ובמורשתו. התנועה התפתחה בארצות הברית בשנות ה-60 וה-70, כיום יש תנועות המזהות כתנועות גאווה שחורה ברחבי העולם, בעיקר בצפון אמריקה ואמריקה הלטינית. התנועה התפתחה לצד תנועת ההתנגדות להפרדה הגזעית בארצות הברית. התנועה זוכה לעידוד נרחב מארגונים לזכויות אדם. פעילי הגאווה השחורה פועלים כיום כנגד אידאולוגיות המעודדות עליונות של גזע האדם הלבן ונגד תנועת הכוח הלבן. אחת התנועות הבולטות ביותר אשר הזדהתה כתנועת גאווה שחורה היא הפנתרים השחורים בארצות הברית ובין הפעילים הבולטים ביותר למען גאווה שחורה היו מרטין לותר קינג, מלקולם X וסטוקלי קרמייקל. המונח חילחל גם לז'אנרים שונים של מוזיקה שחורה בצפון אמריקה, בהם מוזיקת נשמה ומוזיקת פאנק. גאווה לבנה עליונות שחורה חיי שחורים חשובים
אוניברסיטת אוטגו

אוניברסיטת אוטגו (אנגלית: The University of Otago, מאורית: Te Whare Wānanga o Otāgo) היא האוניברסיטה הוותיקה בניו זילנד, בעיר דנידין. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1869, ופתחה את שעריה שנתיים לאחר מכן. בין השנים 1874 ו-1961 הייתה חלק מאוניברסיטת ניו זילנד, אוניברסיטה על-אזורית שאיחדה את המוסדות האקדמיים במדינה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות מטאריקי. בשנת 2011 למדו באוניברסיטת אוטגו מעל 21,000 תלמידים. האוניברסיטה מדורגת קבוע במקום הראשון בניו זילנד באיכות המחקר שמתבצע בתחומה, ושנייה רק לאוניברסיטת אוקלנד במספר החוקרים הבכירים שהיא מעסיקה. בשנת 2013 דורגה האוניברסיטה במקום ה-155 בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. הפעילות האקדמית של אוניברסיטת אוטגו מחולקת לארבעה תחומים מרכזיים: מדעי הבריאות: הפקולטה לרפואת שיניים, בית הספר לרפואה, בית הספר למדעים ביו רפואיים, בית הספר לרוקחות, בית הספר לפיזיותרפיה. מדעי הרוח: הקולג' לחינוך, הפקולטה למשפטים, בית הספר לאמנויות (שבו נלמדים היסטוריה, לימודים קלאסיים, שפות, פילוסופיה, תאולוגיה), בית הספר לגאוגרפיה, בית הספר לאמנויות המופע (מחול, מוזיקה, תיאטרון), בית הספר למדעי החברה (ארכאולוגיה, תקשורת, אנתרופולוגיה, עבודה סוציאלית, סוציולוגיה, לימודי מגדר, יישוב סכסוכים), לימודים מאוריים. מדעים: המחלקה לבוטניקה, המחלקה לכימיה, המחלקה למדעי המחשב, המחלקה למדעי המזון, המחלקה לגאולוגיה, המחלקה לתזונה, המחלקה למדעי הים, המחלקה למתמטיקה וסטטיסטיקה, המחלקה לפיזיקה, המחלקה לפסיכולוגיה, המחלקה לחינוך גופני. ניהול ומסחר: המחלקה לחשבונאות, המחלקה לכלכלה, המחלקה למדעי המידע, המחלקה לניהול, המחלקה לשיווק, המחלקה לתיירות, לימודי יזמות, לימודים למנהלים. בין בוגרי האוניברסיטה ניתן למנות את: רוברט סטאוט, ראש ממשלת ניו זילנד ה-13 נתן כהן, חותר ואלוף אולימפי יהודי-ניו זילנדי ג'נט פריים, סופרת ניו זילנדית ידועה ביל אינגליש - פוליטיקאי, ראש ממשלת ניו זילנד בין השנים 2016 - 2017 ג'ק לאבלוק - אתלט, אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 1500 מטרים ארתור פוריט, ברון פוריט - פוליטיקאי, כיהן כמושל הכללי של ניו זילנד טה רנגי הירואה - פוליטיקאי ואנתרופולוג מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת אוטגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת אוטגו (באנגלית) אוניברסיטת אוטגו, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת אוטגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Departments and Schools, אתר אוניברסיטת אוטגו ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגרטל ווטרלו

אגרטל ווטרלו (באנגלית: Waterloo Vase) הוא פסל בצורת אגרטל שגובהו 5 מטרים, ומשקלו 20 טונות. הארגטל עשוי גוש אחד של שיש קרארה, ומאז שנת 1906 הוא מוצב בגן ארמון בקינגהאם בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. נפוליאון בונפרטה בחולפו בטוסקנה שבאיטליה, בדרכו לכיבוש רוסיה ראה את גוש השיש הענקי והזמין את עשיית האגרטל, עליו תכנן להציג תבליטים המנציחים את ניצחונותיו. לאחר תבוסתו במלחמות נפוליאון האגרטל הוענק לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1815 על ידי פרדינד השלישי, דוכס טוסקנה. ג'ורג' (אז יורש העצר) העביר את האגרטל לידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט במטרה שיהפכו לפסל שיוצב בטירת וינדזור כאנדרטה לזכר קרב ווטרלו. וסטמקוט יצר תבליטים בסגנון רומי, בהשפעת אגרטל בורגזה ואגרטל מדיצ'י, ובהם תבליט של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת היושב על כס מלכותו, וכן דמויות אלגוריות ודמויות מלאכים, הבולטות משני צידי האגרטל כיידיות. בשל משקלו הרב של האגרטל, לא ניתן היה להציבו בטירה, ולכן הוא הוענק לגלריה הלאומית שבלונדון בשנת 1836. הגלריה השיבה את האגרטל למונרך בשנת 1906 ואדוארד השביעי הציב אותו בגן ארמון בקינגהאם, שם הוא מוצג עד היום. מדיה וקבצים בנושא אגרטל ווטרלו בוויקישיתוף פסליו של ריצ'רד ווסטמאקוט
ויק מוניז

ויק מוניז (בפורטוגזית: Vik Muniz נולד בסאו פאולו ב-1961). הוא אמן ברזילאי העוסק בעיקר בצילום. בתחילת דרכו עסק בפיסול, אולם מצא עניין גובר והולך בצילום עבודותיו, ולאחר מכן התמקד בצילום. מוניז יוצר בעיקר סדרות, ומשתמש בחומרים יומיומיים ומפתיעים ביצירותיו כגון: יהלומים, סוכר, חוטים, סירופ שוקולד, אבק וזבל. עבודותיו של מוניז מציגות תעוזה ואירוניה ומרבות להתייחס לתרבות הפופ ולתולדות האמנות. עבודתו זוכה להצלחה מסחרית וכן להערכת הביקורת. בצעירותו עסק מוניז בעיצוב לוחות מודעות בברזיל, והחל את הקריירה האמנותית שלו עם הגיעו לניו יורק ב 1983. בניו יורק פגש מוניז את סנדי ציקס והם החליטו לתכנן את תערוכת היחיד הראשונה של מוניז. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה ב-1988 ובה הציג עבודות פיסול. לאחר מכן החל להתנסות בצילום וציור, עד שלבסוף שילב בין השניים בסדרה "ילדי סוכר". בסדרה זו, צילם מוניז משפחות של עובדים במטעי הסוכר באי הקריבי סנט קיטס. לאחר מכן צייר בעזרת סוכר את דיוקנותיהם, וצילם את הציורים. את הצילומים הציג במוזאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1997. בשנת 2011 יצא לאקרנים סרט התעודה "האמנות בזבל" (Waste Land) של לוסי ווקר. הסרט עוקב במשך שלוש שנים אחר עבודתו של מוניז באחת מהמזבלות הגדולות בעולם, Jardim Gramacho, בפאתי ריו דה ז'ניירו. הסרט מתעד את החיפוש אחר פריטי אשפה ששימשו אותו ליצירת דיוקנאות של אותם האנשים שמוצאים במזבלה מקור פרנסה. הסרט היה מועמד לפרס האוסקר עבור הסרט תיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה ה-83 . בשנת 2014 הוצגה התערוכה: "ויק מוניס: תמונות מכל דבר" במוזיאון תל אביב. בתערוכה שסקרה 25 שנות יצירה של מוניז ניתן היה לראות את השימוש שלו בחומרים מיוחדים: סוכר, שוקולד, קטשופ, יהלומים, אבק ופסולת . מדיה וקבצים בנושא ויק מוניז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויק מוניז "תמונות מכל דבר", תערוכה במוזיאון תל אביב איתן בוגנים, ויק מוניז - בין שוקולד לאבק, באתר הארץ, 26 במרץ 2014 הרצאה של מוניז באתר TED אתר הסרט Waste Land ויק מוניז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויק מוניז, באתר AllMovie (באנגלית) ויק מוניז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) זבל איכותי: האמן ויק מוניס מתארח בישראל, באתר Ynet, אמנות, ‏27 במרץ 2014 Waste Land, Waste Land (באנגלית) ויק מוניס: תמונות מכל דבר, באתר מוזיאון תל אביב