laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Darkthrone

Darkthrone (דארקת'רון) היא להקת אקסטרים מטאל נורווגית. אף על פי שדארקת'רון נחשבת לאחת הלהקות המזוהות ביותר עם הבלאק מטאל הנורווגי, הלהקה מושפעת מז'אנרים מוזיקליים שונים ומגוונים. באלבומה הראשון, Soulside Journey מ-1991, הלהקה ניגנה דווקא דת' מטאל. בהמשך, הלהקה התנסתה בכיוונים שונים של בלאק מטאל: מבלאק מטאל "טהור", לבלאק-דום באלבומים Panzerfaust מ-1995 ו-Goatlord מ-1996, לשילוב אלמנטים של בלאקנרול, קראסט פאנק וספיד מטאל באלבומים The Cult Is Alive מ-2006, F.O.A.D. מ-2007, Dark Thrones and Black Flags מ-2008, Circle the Wagons מ-2010 ו-The Underground Resistance מ-2013, ועד חזרה לבלאק-דום באלבומים Old Star מ-2019, Eternal Hails...... מ-2021, Astral Fortress מ-2022 ו-It Beckons Us All....... מ-2024. טד סקיילום (נוקטורנו קולטו) - סולן, גיטרות גלייב נאגל (פנריז) - תופים דאג נילסן (Dag Nilsen) - בס איוואר אנגר (Ivar Enger) - גיטרה מדיה וקבצים בנושא Darkthrone בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Darkthrone Darkthrone, ברשת החברתית פייסבוק Darkthrone, ברשת החברתית אינסטגרם Darkthrone, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Darkthrone, באתר ספוטיפיי Darkthrone, באתר Last.fm (באנגלית) Darkthrone, באתר AllMusic (באנגלית) Darkthrone, באתר MusicBrainz (באנגלית) Darkthrone, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Darkthrone, באתר דיזר Darkthrone, באתר Discogs (באנגלית) Darkthrone, באתר בילבורד (באנגלית) Darkthrone, באתר טיידל (באנגלית)
סנקילוטים

הסנקילוטים (בצרפתית: Sans-culottes כלומר חסרי האברקיים) היה הכינוי שנטלו לעצמם המון העם מהמעמד העירוני הנמוך בתקופת המהפכה הצרפתית, שנציגיהם באספה הלאומית השתייכו לשמאל הקיצוני. הם היו החריפים ביותר וחסרי המעצורים ביותר בתביעותיהם לסילוק והענשת האריסטוקרטיה ובעלי ההון והחרמת רכושם לטובת הציבור. קבוצה זו זכתה הודות למהפכה להישגים פוליטיים וזכויות אזרח ללא תקדים. חבריה נמנו עם המפגינים ברחובות ועל המתרסים ברחובות הערים ומילאו את שורות צבא צרפת בעת מלחמות המהפכה הצרפתית. הסנקילוטים הורכבו בעיקר מעניים עירוניים, בעלי מלאכה קטנים, זבנים, פועלים בלתי-מקצועיים, שוליות וכללו גם אלמנטים של העולם התחתון העירוני. הם היוו את המסה הפעילה בימי המהפכה. לסנקילוטים לא היה מנהיג, אך דוברם הרהוט ביותר היה ז'אק אבר (Jacques Hébert) שקרא לסילוק האצולה, הבורגנות ובעלי ההון והטיף לחלוקה שווה של המשאבים ולקיבוע מחירי המזון. עקב חוקי גיוס החובה הכללי החל מ-1791 היוו הסנקילוטים את רוב הצבא המהפכני. הסנקילוטים עמדו מאחורי רציחות ספטמבר ב-1792, בהן נרצחו כ-1,200 אסירים פוליטיים, רובם אנשי הכנסייה הקתולית ובהם נשים וילדים. שילובם יחד עם חברי המועדון היעקוביני בראשות מקסימיליאן רובספייר במאי 1793 הוביל להדחת הנהגת הז'ירונדינים המתונה יחסית ולשלטון הטרור. עם זאת, כשנה לאחר מכן, בשיא השתוללות הטרור, פנה רובספייר כנגד הסנקילוטים שהגדישו את ההסאה והטרור הופנה כנגדם, ב-24 במרץ הועלה אבר עצמו לגיליוטינה. ללא הנהגה התפוררה הזהות של הסנקילוטים לאחר מכן, אף שהכינוי הושמע רבות לזכות ולגנאי בהמשך בצרפת ומחוצה לה. היחס לסנקילוטים משתנה לפי הגישה ההיסטוריוגרפית. אנשי הגישה המרקסיסטית והמסורת הקלאסית מאלכסיס דה טוקוויל, ז'אן ז'ורס וז'ורז' לפברה ועד אלבר סובול ואריק הובסבאום נוטים לתארם כמעמד בעל חשיבות ואפיון ייחודי וכליבה של המהפכה (בצד, ואף יותר מן הבורגנות) ואף כסוג של פרולטריון מוקדם בעל תודעה מעמדית שפעל מתוך אמונה באידיאלים של חירות, שוויון, אחווה. לעומתם, היסטוריונים מבקרי המהפכה מאדמונד ברק ועד להיסטוריונים רוויזיוניסטים כפרנסואה פירה מתארים את הסנקילוטים כאספסוף מוסת, נבער ונפשע שמניעיו שנאה וקנאה בבני מעמדות האצולה וההון ורצון לנקום בהם ולהחליפם. הסנקילוטים, לטענת הביקורת, נוצלו על ידי ראשי המהפכה הבורגנים כבשר תותחים. הסנקילוטים לבשו כעין מדים מהפכניים שכללו חבישת מצנפת המהפכה, מכנסיים לעיתים מפוספסים, מקטורן קצר (למעלה מהברך) ונעלי עץ. ולטר מרקוב, סאנקילוטים ויעקובינים, בתוך: אלי בר-נביא ומשה צוקרמן (עורכים), בשם החירות והשוויון, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי תש"ן עמ' 233-223 סנקילוטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סנקילוטים, דף שער בספרייה הלאומית כעין לבוש עליון מעל למכנסיים שהיה אופייני לאצולה Paul R. Hanson (2009). Contesting the French Revolution. John Wiley. pp. 95–96.
שיקום

האם התכוונתם ל... שיקום אסירים (אנ') – תהליך שמטרתו להביא את האסיר למצב שבו יוכל להשתלב בחברה ולא יחזור לפשוע שיקום אסירים בישראל שיקום מבנים – ראו שימור מבנים שיקום מקצועי – החזרת היכולת להתפרנס, למי שעקב פגיעה אינו יכול להמשיך לעסוק במקצועו שיקום (סביבה) – תהליך שמטרתו שיפור איכותה של סביבה שנפגעה, כתוצאה מאסון טבע או מנזקי אדם שיקום פסיכיאטרי – שיקום העוסק במתן עזרה לאנשים המתמודדים עם מוגבלויות הנובעות מהפרעה נפשית שיקום (רפואה) – תהליך המסייע לאנשים בעלי לקות לשפר את התפקוד שלהם באופן משמעותי שיקום שכונות – מיזם ממשלתי שהחל ב-1977 ובמסגרתו שוקמו 160 אזורי מצוקה בישראל רהביליטציה
ליאו רוזנבליט

ליאו (אליעזר) רוזנבליט (בגרמנית: Leo Rosenblüth; ה' באלול תרנ"ג, 18 באוגוסט 1893 – ז' באייר תשכ"ו, 27 באפריל 1966) היה רופא יהודי-גרמני ישראלי. נודע כ"רופא הילדים של ראשון לציון". נולד בעיירה מסינגוורק שבגרמניה, בנם של שלום שמואל (סמואל) ופניה (פני) רוזנבליט, יהודים אמידים ושומרי מצוות מנאמני תורה עם דרך ארץ, ואחיהם של פנחס רוזן ושל מלכה (מלי), אשת ד"ר פליקס דנציגר, מייסד ומנהל בית החולים דנציגר (הוריו של הפסל יצחק דנציגר). למד באוניברסיטאות גרמניה, ולאחר שקיבל תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת היידלברג, התמחה ברפואת ילדים. עבד כרופא בברלין ובמקביל היה פעיל ציוני. היה חבר הנשיאות של אגודת הסטודנטים הציונים בגרמניה, קרטל יידישר פרבינדונג (Kartell jüdischer Verbindungen), ובשנת 1913 השתתף בקונגרס הציוני האחד עשר שהתכנס בווינה. בשנת 1923 עלה לארץ ישראל. עם בואו עבד כרופא בקליניקה של גיסו ד"ר דנציגר בירושלים. במהלך עבודתו אושפזה שם אנה שטרן, צעירה ילידת גרמניה וחברה בתנועת הנוער הציונית גרמנית "בלאו וייס" שעלתה לארץ בראשית שנות ה-20. בשנת 1924 נישאו השניים. לאחר נישואיו נדדו במספר מקומות בארץ ישראל שבהם שימש כרופא: בבית החולים דנציגר בתל אביב, בעתלית ובנס ציונה. בשנת 1928 התיישב עם משפחתו בראשון לציון ושימש כרופא הילדים של ראשון לציון וסביבתה. אשתו עבדה לצדו במרפאה. בשנות ה-30 היה פעיל בהתאחדות עולי גרמניה וכיהן כיו"ר הארגון בראשון לציון. היה איש המפלגה הפרוגרסיבית והיו"ר שלה בראשון לציון. בין השנים 1937–1939 היה חבר מועצת המועצה המקומית ראשון לציון. הניח את אשתו ושני בניו: החידונאי ואיש הרדיו שמואל רוזן ואיש תורת הביואורגונומי רפי רוזן. נקבר בעירו - ראשון לציון. דוד תדהר (עורך), "ליאו רוזנבליט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2781 ליאו אליעזר רוזנבליט באלבום המשפחות - עדת ראשון-לציון ג. קרסל, ד"ר ליאו רוזנבליט, דבר, 28 באפריל 1966 ע. גרא, אצלנו בדרום: רופא שאמהות אהבוהו, מעריב, 31 במאי 1966 (בשלושים למותו) דור המייסדים באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה.
בית החולים דנציגר

בית החולים דנציגר היה בית חולים קטן שפעל בתל אביב בין השנים 1929 – 1976. נקרא על שם מייסדו ומנהלו ד"ר פליקס דנציגר. ד"ר דנציגר, רופא כירורג יליד גרמניה, עלה בשנת 1923 לארץ ישראל ופתח בית חולים פרטי בשם "קליניקת דנציגר", מול שער הפרחים בירושלים. בסוף שנת 1929, בעקבות מאורעות תרפ"ט, עבר עם משפחתו לתל אביב. עם בואו ייסד את בית חולים דנציגר, בתוך דירה בת שבעה חדרים וגן, בקרן הרחובות גרוזנברג-יעבץ-מוהליבר, בסמוך לגימנסיה הרצליה. בית החולים שימש בעיקר כקליניקה כירורגית. המרתף, שכניסתו הייתה בחצר בית החולים, שימש כחדר מתים. המשפחה עצמה התגוררה בבית מול בית החולים. החצר האחורית של בית החולים שימשה כמגרש משחקים של ילדי השכונה. ב-16 ביוני 1933, מיד לאחר ההתנקשות בחיים ארלוזורוב, הוזעק ד"ר דנציגר מבית החולים שלו לבית החולים הדסה כדי לבצע את הניתוח להוצאת הקליע מגופו, אך לא הצליח להצילו. בחצר בית החולים הקים בנו של ד"ר דנציגר, הפסל יצחק דנציגר, סטודיו לפיסול שבו יצר בסוף שנות ה-30 את יצירותיו הידועות הראשונות ובהן הפסל "נמרוד". בסטודיו למדו אמנים צעירים, ובהם בנימין תמוז ויחיאל שמי. בנימין תמוז קרא לספרו (המתאר את יצירת "נמרוד") "בין עדן לאופיר", על שם מיקומו של חצר בית החולים דנציגר, בין קולנוע עדן לקולנוע אופיר. הסטודיו הפך למקום מפגש תרבותי לאמנים וסופרים צעירים ובהם אהרן אמיר, ובמהלך המפגשים הופצו הרעיונות הכנעניים. בית החולים גם מוזכר בספרו של מקס ברוד UNAMBO. בית החולים פעל עד להריסת המבנה, בשנת 1976. עם הריסת המבנה נהרס גם עץ שקמה גדול שניצב בחצר בית החולים ליד הכניסה למרתף. בשנת 1985 נבנה על שטח בית החולים בניין משרדים על ידי חברת אל-רוב. דניאלה דנציגר זייטמן: הדוקטור; הוצאת טפר, 2020. דני רכט, בית החולים דנציגר / בית אלרוב, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" מפת תל אביב יפו שנערכה בשנת 1958 (הדפסת 1960 ע"י מחלקת המדידות) עם ציון מיקום בית החולים (מס' 241 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור מפת תל אביב והסביבה שנערכה ע"י מחלקת המדידות, 1958 והודפסה ב-1960 עם ציון מיקום בתי הקולנוע (אופיר - מס' 355 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
קליפת המוח הקדם-מוטורית

קליפת המוח הקדם-מוטורית היא חלק מקליפת המוח שנמצא באונה המצחית. היא ממוקמת באזור ברודמן 6 בקדמת האזור המוטורי העיקרי ושולטת עליו, כך שיש לה השפעה ישירה על ההתנהגות. בדומה לאזור המוטורי המשלים גם קליפת המוח הקדם-מוטורית אחראית על שלבים שונים בתכנון התנועה והיא מוציאה אותה לפועל באמצעות הקשרים שלה לאזור המוטורי העיקרי. קליפת המוח הקדם-מוטורית מעורבת בלמידה וביצוע של תנועות מורכבות אשר מסתמכות על מידע חושי. בהתאם לכך, שלב העברת המידע לקליפת המוח הקדם-מוטורית, הוא חלק מרכזי של התפקודים הניהוליים, אשר מאפשר את ההכנה של ההתנהגות המתוכננת לקראת הוצאתה לפועל. היא מעורבת גם ביכולת להגיב לגירוי שרירותי כמו המילים של השפה האנושית. מבחינת הסמיוטיקה מילה היא מסמן המייצג מסומן כלשהו. כלומר, המילה "שולחן" אינה זהה לשולחן ממשי, אלא מייצגת אותו באופן עקיף. במובן זה שפת הדיבור משתמשת ברצפים קוליים שונים כדי לסמל את המושגים הנחוצים למען יצירת תקשורת והעברת מידע. שפות שונות משתמשות בצלילים אחרים לאותם המסומנים. הקשר בין המילים לבין המשמעות שהן מציגות הוא שרירותי ועל כן הוא צריך להילמד במסגרת תהליך של רכישת שפת אם. קליפת המוח הקדם-מוטורית שולחת מידע לתצורה הרשתית. מדיה וקבצים בנושא קליפת המוח הקדם-מוטורית בוויקישיתוף Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson. Ott, T., & Nieder, A. (2019). Dopamine and cognitive control in prefrontal cortex. Trends in cognitive sciences.
אוזימו

אוזימו (באיטלקית: Osimo) היא עיר וקומונה בפרובינציית אנקונה שבמחוז מארקה, איטליה. העיר הוקמה במאה השנייה לפנה"ס, על ידי תושבי אנקונה היווניים. מאוחר יותר נכבשה העיר על ידי הרומאים, וחומותיה בוצרו. חלק מן החומה הבצורה קיים עד היום. העיר התפרסמה בזכות אמנת אוזימו שנחתמה בעיר, שהסדירה את עתיד טריטוריית טריאסטה. בעיר כ-34,285 תושבים (נכון לאוקטובר 2012). בעיר מת ונקבר יוסף מקופרטינו, קדוש נוצרי, פטרון הטייסים וחולי הנפש. איטליה קופרטינו (אנ'), איטליה ארגנטינה ארמסטרונג, ארגנטינה מדיה וקבצים בנושא אוזימו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוזימו נתוני המשרד הדמוגרפי האיטלקי (יש להזין את פרטי העיר כדי לראות את הנתונים).
ואלרי ביקובסקי

ואלרי פיודורוביץ' ביקובסקי (ברוסית: Валерий Фёдорович Быковский;‏ 2 באוגוסט 1934 – 27 במרץ 2019) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשלוש משימות במסגרת תוכנית סויוז. נבחר בקבוצת הקוסמונאוטים הראשונה, יחד עם יורי גגארין, והתאמן לטיסה במסגרת תוכנית החלליות ווסטוק. ביקובסקי נולד בעיירה במחוז מוסקבה. בשנת 1955 לאחר סיום בית הספר לטייסי קרב בחיל האוויר הסובייטי. ביקובסקי התקבל ליחידה להכנת טייסי חלל כבר בסבב הראשון. את טיסתו הראשונה ביצע ביקובסקי בחללית ווסטוק 5 בין 14 ביוני ל-19 ביוני 1963. הטיסה בוצעה לצד טיסה של חללית ווסטוק 6 ועל סיפונה הייתה ולנטינה טרשקובה. טיסתו השנייה התקיימה בשנת 1976 ובה ביקובסקי היה מפקד צוות של חללית סויוז 22. בשנת 1978 הוא טס בחללית סויוז 31 יחד עם הקוסמונאוט המזרח גרמני זיגמונד יאן. סויוז 31 התחברה לתחנת חלל סאליוט 6. ולאחר שהייה בחלל במשך 7 יממות, ביקובסקי חזר לכדור הארץ על סיפונה של חללית סויוז 29. ביקובסקי היה בצוות קוסמונאוטים עד לשנת 1988 בה הוא פרש מהיחידה ומחיל האוויר. בשנים 1965–1969 ביקובסקי היה בראש צוות קוסמונאוטים סובייטים שהתכוננו לטיסה לירח. בשל התקלות בחללית ואי-יכולת להקדים את הצוות האמריקאי המשימה בוטלה. בשנים 1988–1991 ביקובסקי התגורר בגרמניה המזרחית בה היה מנהל בית התרבות הסובייטי. לביקובסקי היו שני בנים, טייסי קרב. אחד מהם נהרג בתאונת מטוס בשנת 1985. ביקובסקי נפטר ב-27 במרץ 2019. מדיה וקבצים בנושא ואלרי ביקובסקי בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלפדיית החלל ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגפריה מפורטת (ברוסית) ואלרי ביקובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אין דברים כאלה

אין דברים כאלה היא תוכנית בהנחיית החזאי דני רופ, ששודרה בערוץ 10. בתוכנית הוצגו סרטוני וידאו, המתעדים תאונות קשות, שבאורח פלא הסתיימו ללא נפגעים בנפש. פעמים רבות הוצגו תאונות מכוניות, ונפילות של בני אדם, ולעיתים גם תאונות יוצאות דופן, וגם תאונות שבהן מעורבים ילדים או בעלי חיים. אלון עידן, עכבר העיר אונליין, דני רופ והאסונות: באמת שאין דברים כאלה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2010. ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אימורטל

אימורטל (בנורווגית: Immortal, תרגום לעברית: "בן-אלמוות") היא להקת בלאק מטאל נורווגית שפעלה בשנים 1990–2003, וחזרה לפעול ב-2006. הלהקה ידועה כמי שהרחיבה את גבולות הבלאק מטאל שלה בשלושת האלבומים האחרונים ובעיקר ב־Sons Of Northern Darkness.[דרוש מקור] הלהקה הוקמה ב-1989 על ידי הגיטריסט "דמונאז", הבסיסט, סולן וגיטריסט "אבאת'", המתופף "ארמגדה" והגיטריסט יורן תונסברג, שהקליטו שני דמואים תחת השם "אמפיוטיישן". הלהקה שינתה את שמה בסביבות 1991 לאימורטל. הדמו השלישי של הלהקה, "Unholy Forces of Evil" היווה שינוי בבלאק מטאל המסורתי מאוד שניגנו עד כה.[דרוש מקור] אימורטל צברה פופולריות רבה בסצנה המחתרתית, והוציאה לאור מספר אלבומים דרך חברת התקליטים הצרפתית "Osmose". ב-1995 הלהקה הפיקה שני קליפים בשם "Masters of Nebula Frost" שבוימו על ידי האומן הבריטי דייוויד פאלסר והיוו בסיס ומודל להרבה להקות אחרות אשר הפיקו קליפים בסגנון דומה הכלל צילומים ביזאריים של נופים שונים כגון יערות, אזורים מושלגים וקרחונים. בשנת 2000 חתמה הלהקה חוזה עם חברת התקליטים Nuclear Blast. המעבר כביכול לחברה גדולה וממסחרת לא השפיע על המוזיקה של אימורטל, דבר אשר הם הוכיחו באלבומם האחרון "Sons Of Northern Darkness". אימורטל החליטו להתפרק בקיץ 2003 מסיבות אישיות של חברי הלהקה. אימורטל ניגנו בהופעות ופסטיבלים של מטאל למיניהם (כגון פסטיבל ואקן) לאחר מכן הם התאחדו שוב בקיץ 2006. בשנת 2009 הלהקה הוציאה לאור את האלבום All Shall Fall, וב-2018 את האלבום Northern Chaos Gods. תוכן השירים של אימורטל מבוסס על ממלכה הנקראת "Blashyrkh", שנאמר עליה שהיא "מלאת שדים וקרב" ו"מיזוג של נושאים גותיים, נורדיים והירואיים". הרעיון של Blashyrkh הגיע מרגשות הבדידות של דמונאז ואבאת' שחיו בברגן. הם יצרו את Blashyrkh כדי לשקף את הרגשות הללו, תוך שהם מבססים את הממלכה על נורווגיה, כולל "נופי חורף", "היערות, ההרים, החושך, הערפל" ו"עמקים קפואים". בעת כתיבת מילים, כותב המילים של הלהקה, דמונאז, מרבה לטייל ארוכות באזור הכפרי הנורווגי ליד עיר הולדתו בברגן כדי לקבל השראה. השירים של אימורטל מתמקדים בפנטזיה אפלה, טבע, עגמומיות, חורף ומיסטיקה. מדיה וקבצים בנושא אימורטל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימורטל (באנגלית) אימורטל, ברשת החברתית פייסבוק אימורטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימורטל, ברשת החברתית אינסטגרם אימורטל, סרטונים בערוץ היוטיוב אימורטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אימורטל, באתר AllMovie (באנגלית) אימורטל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אימורטל, באתר ספוטיפיי אימורטל, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אימורטל, באתר Last.fm (באנגלית) אימורטל, באתר AllMusic (באנגלית) אימורטל, באתר MusicBrainz (באנגלית) אימורטל, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) אימורטל, באתר דיזר אימורטל, באתר Yandex.Music (ברוסית) אימורטל, באתר Discogs (באנגלית) אימורטל, באתר Songkick (באנגלית) אימורטל, באתר Genius אימורטל, באתר SecondHandSongs אימורטל, באתר בנדקמפ אימורטל, באתר בילבורד (באנגלית) אימורטל, באתר טיידל (באנגלית) אימורטל, באתר אמזון מיוזיק
איגוף אנכי

איגוף אנכי או "נחיתת סער אווירית", היא טקטיקה צבאית אשר מנצלת את כוח השינוע והאש של כלי טיס כדי להנחית כוח צבאי, הכולל חיילים וציוד, בעומק שטח האויב, בין באמצעות צניחה ובין באמצעות דאונים או מסוקים. בעת מלחמה נדרשים צבאות לצלוח מכשולים רבים ובהם מכשולים הנדסיים, ובהם שדות מוקשים, ומכשולים בדמות שטח קשה לחצייה דוגמת נהרות והרים. מצבים אלו דורשים שימוש באמצעי תובלה מהיר ככל האפשר כדי להביא לוחמים לאזורי לחימה. בעידן המודרני, נחיתת לוחמי חי"ר, כמו צנחנים וכוחות יבילי אוויר, כדי לכבוש ולבסס ראש גשר שכזה היא בין המורכבות בטכניקות הקרביות, בשל היכולת המוגבלת לתיאום ולתקשורת בין מאמצי הסיוע האווירי, הכולל שינוע ואש, הסיוע הימי במידת הצורך והלחימה הקרקעית. אספקת כוחות אלו היא עניין מורכב. במבצעים אלה משתמשים הכוחות במטוסי תובלה ומסוקי סער, ומסתייעים במטוסי קרב ומסוקי קרב. במלחמת העולם השנייה נערכו מבצעי איגוף אנכי רבים ובהם מבצע מרקט גארדן והפלישה לנורמנדי. במלחמת וייטנאם ביצע צבא ארצות הברית מבצעי איגוף אנכי מוסקים רבים כאשר המפורסם שבהם הוא קרב יה דראנג. בצה"ל התבצעו מספר מבצעי איגוף אנכי לאורך השנים ובהם הצניחה במיתלה, מבצע קינוח ומבצע שינוי כיוון 11. השיטה משמשת גם כוחות קומנדו וסיור המבצעים פשיטות לעומק האויב ובהן מבצע חנית נפטון, מבצע אנטבה, מבצע תרנגול 53 והפשיטה המוטסת על אבן אמאל. אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21-22 באוקטובר 1973, עמודים 67-84. ס.ל.א מרשל, "הם צנחו בלילה", הוצאת מערכות מאנגלית: אהרן אמיר. קורנליוס ראיין, "גשר אחד רחוק מדי", הוצאת זמורה ביתן מודן, 1979. קורנליוס ראיין, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982. סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005. סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", הוצאת זמורה ביתן, מאנגלית: מרדכי ברקאי, 1995 - תיאור מקיף של יום הפלישה משלב ההכנות ועד להשלכות שבעקבותיו. ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972. מדיה וקבצים בנושא איגוף אנכי בוויקישיתוף טל טובי, המערכה ביא דראנג ועיצוב אופייה של מלחמת וייטנאם, מערכות 388, אפריל 2003, עמודים 24-31. אהוד עילם, המבצע באנטבה ואיגוף מוטס של צה"ל בעתיד, אתר "ישראל דיפנס", ‏ 10.07.2011. ג'ון א' מילר ודניאל פ' בולגר, ‏אל העומק! מבצעי - סער אוויריים ברמת הדיוויזיה, מערכות 338, נובמבר 1994 . ד"ר טל טובי, "האיגוף האנכי כמהפכה צבאית", הוצאת מערכות, גיליון 475-474 אחיקם משה דוד, תיק מבצע קינוח יוצא לאור: כך נכבש החרמון, באתר nrg‏, 12 במאי 2012. רון בן ישי, "ראש הממשלה הוריד הוראה להפסיק להתקדם", באתר ynet, 16 באוגוסט 2006. אמיר אורן, חיסול אוסמה בן לאדן | מאנטבה לאבוטבאד, באתר הארץ, 7 במאי 2011 טלי ליפקין-שחק, "השחקן הראשי", מעריב, ‏ 16.06.2006. אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי-"צנחנים", עמוד 125. לן דייטון, "מלחמת בזק : מעליית היטלר עד נפילת דנקירק", הוצאת מערכות, 1986, עמודים 180-183. ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנטי

האם התכוונתם ל... אלי קנטי – מאמן כדורסל ישראלי אליאס קנטי – סופר יהודי-בולגרי ז'אק קנטי – מפיק מוזיקלי צרפתי יהודי, אחיו של אליאס נורית קנטי – אשת תקשורת ישראלית קנט (פירושונים) קונטי
האקדמיה המלכותית הספרדית

האקדמיה המלכותית הספרדית (בספרדית: Real Academia Española; בראשי תיבות: RAE), היא המוסד הרשמי מטעם בית המלוכה הספרדי להסדרת ולקביעת חוקי השפה הספרדית. האקדמיה ממוקמת במדריד, ספרד, והיא חלק מאיגוד האקדמיות לשפה הספרדית. האקדמיה מפרסמת את החלטותיה ומחקריה במספר פרסומים, שהבולט שבהם הוא ה-"Diccionario de la lengua española de la Real Academia Española" ("המילון לשפה הספרדית של האקדמיה המלכותית הספרדית"), או בראשי-תיבות: "DRAE". האקדמיה נוסדה בשנת 1713, בהשראת אקדמיית הסובין האיטלקית והאקדמיה הצרפתית. המלך פיליפ החמישי, מלך ספרד אישר את חוקת האקדמיה ב-3 באוקטובר 1714, והעניק את חסות הכתר הספרדי לה. מייסד האקדמיה, הדוכס חואן מנואל פרננדז פאצ'קו הגדיר את תפקידה של האקדמיה, "לוודא שדוברי הספרדית לעולם יהיו מסוגלים לקרוא את סרוואנטס". האקדמיה הוציא לאור את פרסומה הראשון, כללי האורתוגרפיה הספרדית בשנת 1741. ביקורת נפוצה על האקדמיה, לרוב במדינות דוברות ספרדית באמריקה, היא חוסר נכונותה לבצע רפורמות ושינויים מרחיקי-לכת; היצמדותה העקבית לצורות לשוניות הנפוצות בקסטיליה והתעלמות מכאלו הבאים מאזורים אחרים ואיטיות ההוצאה לאור ועדכון המילון הספרדי היוצא על ידם. גם על המילון נמתח ביקורת כי הוא איננו מדויק ולוקה בחסר. למשל, המילה "dinosaurio" ("דינוזאור") על-פי המילון מתייחסת רק לתת-הסדרה דמויי זאורופודים, אחת מתוך רבות בקבוצה. עם זאת, בשנים האחרונות, החל מתחילת המאה ה-21 חל שיפור ניכר בעבודת האקדמיה, בין השאר ביצירת גרסה אינטרנטית של המילון, המתעדכנת באופן שוטף. האקדמיה ללאדינו מתוכננת להיות שלוחה של האקדמיה המלכותית הספרדית בישראל. על הכוונות והצעדים להקמתה הודיעה האקדמיה בפרסום עיתונאי בשנת 2017. חשיבותה של הלאדינו לדברי ראש האקדמיה המלכותית הספרדית, דאריו וילהנואבה, היא בכך, שהיא משמרת ניב ארכאי של הספרדית. למרות זאת, להשקפתו, ללאדינו יש חשיבות בפני עצמה, בשל ההיסטוריה הייחודית של יהדות ספרד. הרעיון העומד מאחורי הקמת האקדמיה, לדבריו, הוא לשמר את שפת הלאדינו, במעמד של שפה עצמאית. לשם הקמת האקדמיה גויסו תשעה מומחים, ששמם לא פורסם עדיין. ישנה מחלוקת בדבר רעיון הקמת האקדמיה בישראל ולא בספרד. יצחק כרוב, ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות, בירך על ההחלטה, אך אמר שיעדיף שאקדמיה זו תוקם בספרד. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה המלכותית הספרדית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה המלכותית הספרדית (בספרדית) האקדמיה המלכותית הספרדית, ברשת החברתית פייסבוק האקדמיה המלכותית הספרדית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האקדמיה המלכותית הספרדית, ברשת החברתית אינסטגרם האקדמיה המלכותית הספרדית, סרטונים בערוץ היוטיוב Sam Jones, Spain honours Ladino language of Jewish exiles, the Guardian, ‏2017-08-01 (באנגלית)
המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן

המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן הוא בית חולים גריאטרי-שיקומי ממשלתי בחיפה, היחיד בצפון ישראל. הוא ממוקם ברחוב זלמן שניאור בשכונת רמות רמז בחיפה. בית החולים נקרא על שם משה פלימן, ראש עיריית חיפה בין השנים 1969-1973, שבתקופת כהונתו החלה בניית בית החולים. פלימן פעל להקמת בית חולים גריאטרי בחיפה, שיוכל להוות תחליף ראוי במקום לשלוח קשישים בעיר לשיקום במוסדות "מלב"ן" (מוסדות לטיפול בעולים נחשלים) של הג'וינט במרכז הארץ, כפי שהיה מקובל עד אז. בית החולים נוסד בשנת 1972 על ידי עיריית חיפה, ובהמשך נרכש על ידי משרד הבריאות והוגדר כבית חולים גריאטרי-שיקומי. ב-1977 נפתחה בבית החולים גם מחלקת אשפוז יום, עבור חולים שמסוגלים ללון בבתיהם. בשנת 2004 הורתה הממשלה לפעול לקראת סגירת בית החולים והעברת מטופליו לבית החולים רמב"ם, אך לאחר מספר שבועות שונתה ההחלטה ונסגרו שתי מחלקות אשפוז. ב-2011 עלו קשיים כלכליים בעקבות מאבקים כספיים בין שירותי בריאות כללית, בתי החולים בחיפה ומשרד הבריאות, בנושא הפניית מאושפזים לפלימן. בית חולים מטפל בעיקר בחולים קשישים המגיעים לתקופת שיקום והחזרה לעצמאות תפקודית; הם מגיעים מבתי חולים כלליים בצפון, מבתי אבות או מהקהילה. חלק מהמטופלים הם חולים חריפים שמגיעים ישירות מחדרי המיון והמחלקות הפנימיות בבתי החולים. החולים סובלים לרוב מקשיים תפקודיים בעקבות אירוע מוחי, פגיעה במערכת העצבים המרכזית, מחלה כרונית, שיתוק, שברים, קטיעת גפיים ועוד. בבית החולים כ-160 מיטות אשפוז. הוא כולל שש מחלקות, בהן מחלקות שיקום אורתופדי ונוירולוגי, מחלקות לטיפול במחלות חריפות ומחלקת מונשמים, שכוללת 23 מיטות. בבית החולים פועלים שירותים כגון מחלקת אבחון קוגניטיבי, מעבדה, בית מרקחת, מכון רנטגן, בית כנסת ושירותי משק שונים. צוות בית החולים הרב-מקצועי, של כ-300 עובדים, כולל רופאים ממגוון תחומי מומחיות, אחיות, פסיכיאטר, רוקחים, מורים, עובדים סוציאליים, פיזיותרפיסטים, מרפאים בעיסוק, מטפלים באמנויות, קלינאי תקשורת, פסיכולוגים ומתנדבים. מדיה וקבצים בנושא המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן מרכז גריאטרי פלימן, באתר "בתי חולים בישראל" היסטוריה, באתר בית החולים חילוקי דעות קשים בין הכללית לבתי חולים פוגעים בחולים השיקומיים (הקישור אינו פעיל, 2017-06-25) עובדות ומספרים, באתר בית החולים
האקדמיה הצבאית סן-סיר

האקדמיה הצבאית המיוחדת סן-סיר (בצרפתית: École Spéciale Militaire de Saint-Cyr) היא האקדמיה הצבאית הצרפתית החשובה ביותר. האקדמיה ממוקמת במחוז מורביאן שבחבל ברטאן שבצרפת. משך הלימודים הוא שלוש שנים, וגילם של הסטודנטים הוא 21 בכניסתם לאקדמיה. האקדמיה הוקמה ב-1 במאי 1802 על ידי נפוליאון בונפרטה. לאחר תקופה מסוימת, התיישבה האקדמיה בשנת 1808 בקומונה סן-סיר שבמחוז איוולין, סמוך לפריז. לאחר תבוסת הצבא הצרפתי במהלך הכיבוש הנאצי, נדד בית הספר לצרפת של וישי, ולאחר מכן בשנת 1942 פוזר. לאחר שחרור צרפת, הוקם בית הספר מחדש במיקום חדש, בו הוא שוכן עד היום. מבין בוגרי בית הספר ניתן למנות שלושה נשיאי צרפת, 11 מרשלי צרפת, שני אלופי הפלות ואף מבורך אחד. האקדמיה מחזיקה מוזיאון במקום, המתעד את התפתחות הצבא הצרפתי מאז הקמת בית הספר ועד היום. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה הצבאית סן-סיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה הצבאית סן-סיר (בצרפתית) האקדמיה הצבאית סן-סיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.