laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאוואנישי H8K

קאוואנישי H8K (ביפנית: 二式飛行艇, "סירה מעופפת מטיפוס 2"; כינוי בעלות הברית למטוס היה אמילי (Emily)) היה מטוס ימי ארבע-מנועי אשר שירת בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר בתפקידי סיור, אך גם להפצצה ולתובלה אווירית. ב-1938 הזמין הצי הקיסרי היפני מטוס סיור ימי בעל טווח טיסה ארוך. לאחר מספר דגמים ניסיוניים, רכש הצי לבסוף את ה-H8K1, שזכה לשם ספינה מעופפת של הצי מטיפוס 2, מודל 11, והזמין 14 פרטים שלו. דגם ה-H8K2 הופיע זמן קצר לאחר מכן, והתאפיין בחימוש כבד שהסב נזק לכלי שיט של בעלות הברית, היה בעל מנוע חזק יותר, מיגון טוב יותר, ותכולת דלק גדולה יותר. למעשה התעלה הדגם החדש על קודמו בכל פן, וממנו יוצרו 112 יחידות. ה"קאוואנישי H8K" נכנס לשירות בראשית 1942, וב-4 במרץ נעשה בהם שימוש בפעם הראשונה. הצי היפני המשולב החליט לשלוח שתי ספינות מעופפות "קאוואנישי H8K" למשימת סיור מעל הוואי, במטרה לאסוף מודיעין ולשבש את פעילות התיקונים לאחר ההתקפה על פרל הארבור. למרות טווח הטיסה הארוך של ה-H8K, על מנת שישובו לבסיסם באיי מרשל בשלום היה על המטוסים לתדלק פעם אחת במהלך המסע. התוכנית היפנית קראה למפגש תדלוק בין הספינות המעופפות לצוללות בפרנץ' פריגייט, אטול מבודד כ-500 מילים ימיים צפונית-מערבית להוואי. מפגש התדלוק התנהל כשורה, אך בשל תנאי מזג אוויר קשים וראות מוגבלת, לא גרמו הספינות המעופפות לנזק משמעותי. בהמשך המלחמה עשו היפנים שימוש נרחב ב-H8K למטרות סיור, הפצצה, ותובלה אווירית. ארבעה מטוסי H8K שרדו עד סוף המלחמה, ואחד מהם נלקח שלל בידי ארצות הברית אך הוחזר לטוקיו ב-1979. שרידיהם של שני מטוסים נוספים נחים בעומק רדוד יחסית מול חופי סאיפאן ובלגונת טרוק, ומשמשים אתרי צלילה. מדיה וקבצים בנושא קאוואנישי H8K בוויקישיתוף Kawanishi H8K (Emily), MilitaryFactory.com Joao Paulo Julião Matsuura, combinedfleet.com - Kawanishi H8K
Ultraviolence

Ultraviolence (בעברית: אלימות מרובה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. האלבום יצא לאור ב-13 ביוני 2014 תחת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. למרות כוונתה של דל ריי לא להוציא אלבום נוסף לאחר אלבומה הקודם Born to Die, היא החלה לעבוד על האלבום בשנת 2013 יחד עם המפיקים דן אורבך, פול אפוורת', לי פוסטר, דניאל הית', גרג קורסטין, ריק נוולס ובלייק סטרניית'ן. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, לאחר שמכר 182,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו. להוצאת האלבום קדמו ארבעה סינגלים: "West Coast"‏, "Shades of Cool"‏,"Ultraviolence" ו-"Brooklyn Baby". לקידום האלבום יצאה דל ריי לסיבוב ההופעות "The Endless Summer Tour", שהחל ב-7 במאי 2015 והסתיים חודש לאחר מכן, ב-16 ביוני, ובמהלכו ביצעה דל ריי 20 הופעות באמריקה הצפונית. בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-99. מידע על האלבום Ultraviolence באתר MusicBrainz מידע על האלבום Ultraviolence באתר AllMusic האלבום Ultraviolence באתר Discogs האלבום Ultraviolence באתר ספוטיפיי האלבום Ultraviolence באתר דיזר האלבום Ultraviolence באתר אפל מיוזיק האלבום Ultraviolence באתר טיידל נטליה ירמין, האישה האחרת: לנה דל ריי ממשיכה לצלול, באתר nrg‏, 17 ביוני 2014 משה קוטנר, אפקט השקר המתוק של לנה דל ריי, באתר הארץ, 27 ביוני 2014 גל אוחובסקי, אולטרא-לנה: דל ריי סקסית באלבום החדש, באתר מאקו, 17 ביוני 2014 Jon Dolan,Brittany Spanos,Simon Vozick-Levinson,Rob Sheffield,Charles Holmes,Christian Hoard,Joseph Hudak,Elias Leight,Suzy Exposito,Will Hermes,Angie Martoccio,David Browne,Hank Shteamer,Jon Freeman,Claire Shaffer,Brenna Ehrlich,Jonathan Bernstein,Jon Blistein,Nick Catucci,Brendan Klinkenberg,Danny Schwartz,Kory Grow, Jon Dolan, Brittany Spanos, Simon Vozick-Levinson, Rob Sheffield, The 100 Best Albums of the 2010s, Rolling Stone, ‏2019-12-03 (באנגלית אמריקאית) מידע על Ultraviolence, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Ultraviolence, באתר המצעד הגרמני מידע על Ultraviolence, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
אפורוס (ספרטה)

אֵפוֹרוֹס (יוונית: εφορος; ברבים: "אֶפורים", εφοροι, תעתיק: "אֵפוֹרוֹי") היה פקיד ממשל בכיר בספרטה העתיקה. לפי הרודוטוס, מוסד האפורים נוסד על ידי ליקורגוס. גוף האפורים כלל חמישה חברים שנבחרו על ידי האספה הכללית לכהונה בת שנה אחת. כל האזרחים היו יכולים להיבחר למשרה זו. בדומה לארכונים באתונה, השנה בספרטה נקראה על שם אחד האפורים. התפקיד העיקרי של האפורים היה פיקוח על המלכים והגרוסיה - מועצת הזקנים. תפקידים אחרים כללו פיקוח על משפטים, מיסוי, מדיניות החוץ, אימונים צבאיים וכיוצא באלה. שני אפורים ליוו דרך קבע את הצבא במערכה, לצד אחד המלכים. הם היו יכולים לאסור את המלך אם לדעתם חרג מסמכותו או התנהגותו לא הייתה ראויה. קלאומנס השלישי ביטל את מוסד האפורים ב-227 לפנה"ס, אך הוא שוחזר על ידי מלך מוקדון, אנטיגונוס דוסון, אחרי תבוסת הספרטנים בקרב סלסיה. הגוף התקיים עד המאה ה-2 לספירה ובוטל סופית על ידי אדריאנוס. אפורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס

טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס (IL267/TGN267), הייתה טיסה פנימית באינדונזיה, שיצאה ב-16 באוגוסט 2015 משדה התעופה סנטאני בג'איאפורה, בירת המחוז האינדונזי פפואה, בדרכה לשדה התעופה של נפת אוקסיביל (אנ'). הקשר עם המטוס אבד 30 דקות לאחר המראתו, ו-15 דקות לפני זמן הנחיתה המשוער, וההשערה הראשונית היא שהמטוס התרסק בשל תנאי מזג אוויר קשים. כפריים דיווחו כי מצאו את הריסות המטוס באזור כפרי בנפת אוקסיביל. כל 54 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. מדיה וקבצים בנושא טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) סוכנויות הידיעות‏, מטוס אינדונזי עם 54 נוסעים נעלם; ככל הנראה התרסק במזרח המדינה, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2015 אילן גטניו, רויטרס, על המטוס שהתרסק היו חצי מיליון דולר שנועדו לעניים, באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריגאנה אייר

טריגאנה אייר (באנגלית: Trigana Air, בעבר: טריגאנה אייר סרוויס) היא חברת תעופה אינדונזית שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה בעיר הבירה ג'קרטה. החברה החלה את פעילותה בשנת 1991 עם שני מטוסים קלים ובהמשך הרחיבה את פעילותה. ב-16 באוגוסט 2015 התרסקה טיסה 267 של טריגאנה אייר סרוויס בהרים שלי אוקסיביל. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2020: מדיה וקבצים בנושא טריגאנה אייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טריגאנה אייר היסטוריית הבטיחות של טריגאנה אייר, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) פרטי צי המטוסים של טריגאנה אייר סרוויס, באתר planespotters.net (באנגלית)
רוברט קירקמן

רוברט קירקמן (באנגלית: Robert Kirkman; נולד ב-30 בנובמבר 1978) הוא כותב קומיקס אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כיוצר של הקומיקס: "המתים המהלכים", שבהמשך הפך לסדרת טלוויזיה בעלת אותו שם, והוא השתתף גם ביצירת סדרת הספין-אוף "הפחד מהמתים המהלכים". קירקמן גם יצר את הקומיקס "בלתי מנוצח" שעובד לסדרת הטלוויזיה המצוירת באותו השם של אמזון פריים. בדצמבר 2005 החל לצאת קומיקס "Marvel Zombies". קירקמן הוא היחיד בין חמשת השותפים של "אימג' קומיקס" שאינו ממייסדיה. מדיה וקבצים בנושא רוברט קירקמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט קירקמן (באנגלית) רוברט קירקמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוברט קירקמן, ברשת החברתית אינסטגרם רוברט קירקמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רגיל לזה: יוצר "המתים המהלכים" מקבל איומים על חייו ולא מפחד, באתר וואלה, 1 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באביאק

באביאק (בפולנית: Babiak) הוא כפר במחוז קולו שבפרובינציית פולין גדול בפולין, כ-17 ק"מ צפונית לעיירה קולו, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. תחילת היישוב בסוף המאה ה-18, על גדת נהר טישמייניצה. בשנת 1815 קיבל היישוב זכויות עיר, ובשנת 1870 אלה ניטלו ממנו. כיום משמש היישוב כמרכז מסחר ושירותים לכפרי הסביבה. תחילת התיישבות יהודים ביישוב הייתה בראשית המאה ה-19. יהודי הכפר עסקו ברוכלות ובמלאכה, וחלקם בחקלאות. ב-1857 מנתה הקהילה היהודית 240 איש ובשנת 1921 נמנו בכפר 237 יהודים, כשליש מסך תושביו. באוקטובר 1940 גורשו יהודי הכפר לגטאות בכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, לצד מאות מיהודי קולו, ובינואר 1942 הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. מדיה וקבצים בנושא באביאק בוויקישיתוף באביאק באתר מרכז מורשת יהדות פולין "באביאק", באתר השטעטל הווירטואלי "באביאק", באתר JewishGen (באנגלית) היסטוריה של הקהילה היהודית בבאביאק באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית) דמוגרפיה של הקהילה היהודית בבאביאק באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית) אוולין צגנהאגן ומרטין דין (אנ'), בוגאי (ונוביני ברדובסקיה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 47–48), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
שרובר

האם התכוונתם ל... בני משפחת שרובר ומוסדות הקרויים על שמם: גיטה שרובר – נדבנית ישראלית ילידת לטביה מיילס שרובר – תעשיין ישראלי יליד ונצואלה וילה שרובר – מבנה בשכונת טלביה בירושלים, ששימש כביתה של משפחת שרובר טיילת גבריאל שרובר – חלק מטיילת ארמון הנציב מרכז שרובר לתרבות – מרכז תרבות בשכונת אבו תור קרן גבריאל שרובר – קרן שהקימה גיטה שרובר להנצחת בנה גבריאל פירושים נוספים: ריקי שרובר מרקוזה – בלשנית ופעילת זכויות אדם אמריקאית
צ'אק טוד

צ'ארלס דייוויד "צ'אק" טוד (באנגלית: Charles David "Chuck" Todd; נולד ב-8 באפריל 1972) הוא עיתונאי יהודי אמריקאי, המגיש את התוכנית "פגוש את העיתונות" ברשת NBC ומשמש ככתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News. טוד נולד במיאמי שבפלורידה, כבן לאם יהודיה (לבית ברנסטיין) ואב נוצרי. הוא גדל והתחנך כיהודי חילוני, למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון אך לא סיים את התואר במדע המדינה. בשנים 1992 עד 2007 עבד במערכת הניוזלטר "The Hotline" ושימש עורכו הראשי במשך שש שנים. ב-2007 גויס על ידי מגיש התוכנית "פגוש את העיתונות" טים ראסרט לרשת NBC, שם הוא שימש פרשן פוליטי ומונה לכתב הפוליטי הבכיר של רשת NBC News. בדצמבר 2008 מונה לכתב הבכיר של הרשת בבית הלבן. בספטמבר 2014 מונה למגיש "פגוש את העיתונות", בהחליפו את המנחה הקודם דייוויד גרגורי. יחד עם חברי מערכת NBC News זכה פעמיים בפרס אמי על סיקור תקשורתי. הוא מחברו של הספר: "The Stranger: Barack Obama in the White House" על תקופת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית. טוד נשוי ואב לשניים. הזוג מתגורר במחוז ארלינגטון שבווירג'יניה, בסמוך לוושינגטון. הוא חבר קהילת בית הכנסת הרפורמי "רודף שלום" (Rodef Shalom) בפולס צ'ארץ' (Falls Church), וירג'יניה. מדיה וקבצים בנושא צ'אק טוד בוויקישיתוף צ'אק טוד, ברשת החברתית פייסבוק צ'אק טוד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'אק טוד, ברשת החברתית אינסטגרם הדף של צ'אק טוד בפייסבוק ביוגרפיה באתר MSNBC ‘Meet The Press’ Host Chuck Todd Talks About Raising His Kids ‘Fully Jewish’, אתר jpupdates.com
בליגרוד

בליגרוד (בפולנית: Baligród) הוא כפר במחוז לסקו שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית. התיעוד הראשון ליישוב הוא מראשית המאה ה-17, אך נראה שהמקום היה מיושב עוד מאות בשנים קודם לכן. בשנת 1634 הוענקו ליישוב זכויות מגדבורג. היישוב נודע בשל הירידים שהתקיימו בו, בהיותו על נתיב מסחר מרכזי בין הונגריה ופולין. מספר מתושבי היישוב נודעו בפעילותם במרד ינואר בשנת 1863, ובהמשך, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובמיוחד במרץ 1915, נערכו קרבות קשים בסביבת היישוב, אשר גרמו לו לנזקים כבדים. באוגוסט 1944 נרצחו ביישוב 42 תושבים פולנים בידי מיליציה אוקראינית. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בבליגרוד הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1765 חיו ביישוב 144 יהודים, ובשנת 1870 הפכה הקהילה ביישוב לעצמאית, כאשר עד אז הייתה כפופה לקהילת לסקו. יהודי המקום, שהיו חסידים, התפרנסו ממלאכה ומרוכלות. בסוף המאה ה-19 כיהן במקום הרב יהושע רובין, בנו של הרב מנחם-מנדל רובין מלינסק. באותה עת התקיימו בכפר שלושה בתי תפילה, וכן חצרות של חסידות סאדיגורה ושל חסידות דינוב. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הקהילה בכפר בשל הרס היישוב, ובשל פרעות כפריי הסביבה בשלהי 1918, ורבים מיהודי היישוב עזבוהו. בשנת 1921 נמנו בבליגרוד 515 יהודים. בשנות העשרים השתקמה הקהילה במקום בסיוע הג'וינט, וקמו ביישוב סניפים של חלק מהמפלגות הציוניות, וקן של תנועת הנוער עקיבא. בשנת 1939 נמנו בכפר 990 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו יהודים מהכפר להימלט מזרחה. עם הכיבוש הגרמני של האזור, הוטלו על יהודי הכפר גזירות שונות, וחובת עבודות כפייה בבניית ביצורים בגבול הסובייטי. מעת לעת הגיעו למקום אנשי הגסטאפו והמשטרה הגרמנית, והיו מתעללים ביהודים, ובוזזים את רכושם. בשנת 1941 הוחרם רכוש ועד הקהילה בכפר, והוטלו על יהודי הכפר תשלומי כופר, ובהמשך, שולחו יהודים מהכפר למחנה העבודה זאסלאב שבנפת סאנוק. בחורף 1942-1941 נפטרו יהודים רבים בכפר כתוצאה מרעב וממגפות. בקיץ 1942 גורשו כל יהודי הכפר למחנה זאסלאב, אשר שימש באותה עת כמחנה ריכוז ליהודי הסביבה. במחנה זה שוכנו בצריפים, והועסקו בעבודה במנסרות, תוך הוצאה להורג של יהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה. בשלהי 1942 ובראשית 1943 שולחו יהודי בליגרוד, יחד עם יתר יושבי מחנה הריכוז, למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא בליגרוד בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת בליגרוד, בספריית העיר ניו יורק בליגרוד באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בליגרוד", באתר השטעטל הווירטואלי באליגרוד (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
הופעה חיה בקיסריה (יהודה פוליקר)

הופעה חיה בקיסריה הוא אלבום הופעה כפול של הזמר והיוצר יהודה פוליקר. האלבום יצא בשנת 1997 והוא מבוסס על שירים שהוקלטו במהלך 2 הופעות בחודשים יוני ויולי 1996, במסגרת סיבוב ההופעות שליווה את האלבום הילד שבך. האלבום נפתח בגרסה חדשה לשיר "לעיניך הכחולות" שהקליט ביחד עם יזהר אשדות. בנוסף, כולל האלבום 30 שירים מכל התקופות - החל מלהקת בנזין ועד אלבומו האחרון. השירים "פנים אל מול פנים" ו"דברים שרציתי לומר" יצאו כסינגלים לתחנות הרדיו, וזכו להצלחה במצעדי הפזמונים. ביצירת האלבום השתתפו מוזיקאים אחדים, ביניהם: יהודה פוליקר - שירה, בוזוקי, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית חיים רומנו - בוזוקי, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית אבנר חודורוב - קלידים, אקורדיון וקולות מייקל בנסון - גיטרה בס, קולות וכלי הקשה ב-"סיפור זמנים עברו" אשר פדי - תופים, גיטרה ב-"סיפור זמנים עברו" בועז ברמן - כלי הקשה ניר אוורבוך - קלידים יועד נבו - סימפולים יעקב גלעד - כותב, מלחין, מפיק, אורח ב-"נמס בגשם" יזהר אשדות - גיטרות, עיבודים והפקה מוזיקלית ב-"לעינייך הכחולות" דיסק 1 לעייניך הכחולות הילד שבך פחות אבל כואב הצל ואני כשתגדל רדיו רמאללה והילדים באים לא יודע דברים שרציתי לומר סיפור זמנים עברו אלקו ירקדו הבחורים + שותה הכפר משב רוח בוקר יום ראשון חלון לים התיכון דיסק 2 פנים אל מול פנים אפר ואבק מה יהיה יהיה נמס בגשם פרח קין טרנס אוריינט זינגואלה טוגרמה (המכתב) מזוודות משמרת לילה אני רוצה גם התחלה חדשה עיניים שלי יום שישי חופשי זה לגמרי לבד הופעה חיה בקיסריה - עמוד האלבום, באתר MOOMA
עין עריכ

עין עריכ (בערבית: عين عريك) הוא כפר פלסטיני בנפת רמאללה ואל-בירה, הממוקם כשבעה קילומטרים מערבית לרמאללה. שם הכפר משמר את גבול הארכי, המוזכר בגבול הדרומי של נחלת אפרים: "וְיָצָא מִבֵּית אֵל לוּזָה וְעָבַר אֶל גְּבוּל הָאַרְכִּי עֲטָרוֹת" (יהושע טז, ב), וחושי הארכי מהגיבורים אשר לדוד הגיע גם הוא כנראה מאזור זה. חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בעין עריכ בשנת 1870, וכתב כי בכפר יש כארבעים בתים קטנים. הוא ציין כי כמחצית מתושבי הכפר מוסלמים, ומחצית נוצרים מהזרם היווני האורתודוקסי, שיש להם כנסייה. הוא תיאר גם כן את הבקעה הסמוכה, "ואדי אל-עריכ", המוזנת משני מעיינות, עוטה עצי תאנה, זית ורימון, וכוללת מספר קירות תמך ראויים לציון. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בעין עריכ 117 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 494 תושבים, 274 מוסלמים ו-220 נוצרים. הכפר יושב על כביש 450 המקשר בין אזור מחנה עופר (כביש 443) וביתוניא לאזור גוש טלמונים, נווה צוף ונבי סאלח. עד תחילת האינתיפאדה השנייה שימש כביש זה כציר הגישה בין יישובי גוש טלמונים לירושלים, והתנועה עברה במרכז הכפר. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש בעקבות פיגועי ירי, ומאוחר יותר נחסם בעקבות בניית גדר ההפרדה, ונכון ל־2015 הכביש העובר במרכז הכפר משמש את התנועה הפלסטינית בלבד, ומקשר בין אזור רמאללה ליישובים פלסטיניים במערב בנימין. ב־19 בפברואר 2002 אירע במחסום צבאי של צה"ל בסמוך לעין עריכ פיגוע ירי קשה ובו נהרגו שישה חיילי צה"ל. הפיגוע בוצע על ידי שוטרים פלסטיניים, והיה אחד מסדרת פיגועי ירי שכוונה למחסומי צה"ל ביהודה ושומרון בתקופה זו. בתגובה לפיגוע תקף צה"ל תוך זמן קצר מספר עמדות של המשטרה הפלסטינית, והרג 15 שוטרים פלסטינים. לפי פרסומי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית הכפר בשנת 2007 1,567 תושבים, מוסלמים ונוצרים. מדיה וקבצים בנושא עין עריכ בוויקישיתוף יהודה אליצור, גבולות נחלת אפרים, באתר דעת ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך חמישי: השומרון (ב), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1984, עמ' 31 Mills, Census of Palestine, 1931, page 49 פרסום סטטיסטי של הלשכה.
היער הלאומי (אנגליה)

היער הלאומי הוא פרויקט סביבתי להקמת יער, הנערך במרכז אנגליה. במסגרת הפרויקט ניטעים עצים בתוך שטח של 520 קילומטרים מרובעים במחוזות לסטרשייר, דרבישייר וסטפורדשייר, במטרה ליצור יער לאומי חדש על ידי עירוב של שטחי חורש עתיקים עם נטיעות חדשות. שטח היער משתרע מפאתי לסטר במזרח ועד ברטון שעל נהר טרנט (Burton-upon-Trent) במערב, ומיועד לחבר בין היערות העתיקים נידווד (Needwood) וצ'ארנווד (Charnwood). מטרת הפרויקט היא להסב כשליש משטח הפרויקט (135 קילומטרים מרובעים) ליער, בין השאר על ידי שכנוע בעלי הקרקעות בו לשנות את ייעודן. מטרה נוספת של הפרויקט היא להגביר את התיירות באזור ולהגדיל את מספר מקומות התעסוקה הקשורים אליו. הפרויקט החל ב-1990, ועד אוקטובר 2012 ניטעו במסגרתו 8 מיליון עצים, שמקצתם הם כבר עצים בוגרים בני למעלה מעשרים שנה. העצים שניטעו שילשו את שטחי החורש מכלל מתחם הפרויקט מ-6% ל-18%. ‏85% מן העצים הניטעים הם ממינים רחבי עלים שהם מינים ילידים באנגליה. הם כוללים בין השאר אלון אנגלי, מילה, צפצפה, אורן שחור ואורן סקוטי. בתחומי היער הלאומי נמצאים שני מרכזי מבקרים וכן מספר רב של אתרי תיירות אחרים, לרבות תעלת אשבי (Ashby), טירת אשבי דה לה זוש (Ashby de la Zouch Castle), פארק ביקון היל (Beacon Hill), אגמי קרוקסאל (Croxall), בית מלבורן (Melbourne Hall) ומשתלת הזיכרון הלאומית. הפרויקט מוצא לפועל על ידי חברת היער הלאומי, חברה ללא כוונת רווח שהוקמה ב-1995. היא נתמכת על ידי משרד הסביבה, המזון והכפרים של בריטניה. מדיה וקבצים בנושא היער הלאומי בוויקישיתוף אתר היער הלאומי אתר קונקרס, מרכז המבקרים הראשי של היער
החדש של עומרי גורדון

החדש של עומרי גורדון היא סדרת דרמה קומית ישראלית, שנוצרה על ידי אסף שלמון ועידו רוזנבלום, שגם מככב בה כדמות הראשית, נכתבה על ידי רוזנבלום ושלמון יחד עם עמליה רוזנבלום, ובוימה על ידי רועי פלורנטין. הסדרה החלה את שידורה ב-10 באוגוסט 2015 בשידורי קשת של ערוץ 2. עומרי גורדון (עידו רוזנבלום) הוא מוזיקאי מפורסם. בעקבות רומן שניהל עם אסתר (אביבה נגוסה), אחותו של אחד הזמרים של הרכב להקת הרוקנרול שלו, חובב (עדיאל זמרו), היא נכנסת ממנו להיריון ויולדת את בנם ללא ידיעתו. בעקבות עימות בין חובב לעומרי, מגלה חובב בשוגג שבין עומרי לאחותו אסתר התנהל רומן, ומסיק שהתינוק הוא של עומרי. היות שאחותו מאושפזת כעת במרכז לבריאות הנפש גהה בעקבות דיכאון, חובב מתגנב לביתו של עומרי ומשאיר לו את התינוק. מעתה עומרי גורדון צריך להסתגל לחייו החדשים כאב חד הורי. עומרי גורדון (עידו רוזנבלום) - מוזיקאי מצליח ומוכשר כבן 35. מיכאל (אוריון גרגיר) - התינוק של עמרי גורדון. הדס (רומי אבולעפיה) - עורכת דין, חברתו לשעבר של עומרי. אודליה (נטע ריסקין) - מנתחת בכירה במקצועה, אחותו של עומרי, נשואה לעמי. עמי זינגר (אודי כגן) - בעלה של אודליה והגיס והאמרגן של עומרי. רבקל'ה (רבקה נוימן) - אמם של עומרי ואודליה. מסיקה הגדול (אייל גולדמן) - מתופף הלהקה, חבר טוב של עומרי. קורמוש (יובל מנדלסון) - גיטריסט הלהקה, חבר טוב של עומרי. אתר האינטרנט הרשמי של החדש של עומרי גורדון האתר הרשמי של הסדרה, באתר mako "החדש של עומרי גורדון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החדש של עומרי גורדון", באתר אידיבי "החדש של עומרי גורדון", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות: סמדר שילוני, "החדש של עומרי גורדון": האיש החשוב הבא, באתר ynet, 10 באוגוסט 2015 דנה שמש, עידו רוזנבלום, תעשה לי ילד, באתר nrg רחלי מלק-בודה, עוד סדרה לתל-אביבים מתנשאים בלבד, באתר nrg‏, 6 בספטמבר 2015
סיביל ראוך

סיביל ראוך (בגרמנית: Sibylle Rauch; נולדה ב-14 ביוני 1960) היא שחקנית קולנוע, דוגמנית עירום ושחקנית פורנו גרמנייה. נולדה בשם אריקה רוסוויטה ראוך (Erika Roswitha Rauch) במינכן בגרמניה המערבית. הייתה לנערת החודש של יוני 1979 בגרסה הגרמנית של מגזין פלייבוי, בו הופיעה 15 פעמים נוספות. ראוך הופיעה במספר סרטים, הידועים שבהם מסדרת סרטי "אסקימו לימון" הישראלית. בסרט "שפשוף נעים" (1981), השלישי בסדרה היא שיחקה בתפקיד ראשי את פרידה, הקוזינה הנימפומנית של בנצי. בסרט "סבבה" (1983), שהיה המשך לסרט ספיחס היא שיחקה את סגנית הנספח הצבאי השווייצרי. בסרט "אהבה צעירה" (1987), השביעי בסדרה, היא שיחקה אישה עם כלב במלון. בשנת 1982 היא החלה בקריירת זימרה והקליטה את הסינגל "So Long, Goodbye / Playmate". היא נכנסה לתעשיית הפורנו בשנת 1987, כאשר קיבלה הצעה למשכורת 100,000 מארקים על מנת לשחק בסרט פורנוגרפי בשני חלקים בשם "Born for Love" משחקנית הפורנו שהפכה להיות מפיקת פורנו, טרסה אורלובסקי (Teresa Orlowski). לאחר מכן היא הופיעה ביותר מעשרים סרטי פורנו. חייה האישיים היוו השראה לסרט טלוויזיה בן שני חלקים בשם "Das sündige Mädchen" ששודר ב-RTL ב-2001; את דמותה שיחקה אנה לוס. בשנת 2004 היא נפצעה קשה בחזרות להופעה בה האמן הגרמני מארקו קניג ניסה לפתוח את חזייתה עם מסור חשמלי. ב-2012 היא הופיעה בסדרת פרסומות לחברה GogoMil. סיביל ראוך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית סיביל ראוך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סיביל ראוך, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי סיביל ראוך, באתר ספר הקולנוע הישראלי סיביל ראוך, באתר AllMovie (באנגלית) סיביל ראוך, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) סיביל ראוך, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיביל ראוך, באתר Discogs (באנגלית) אלכסנדרה לוקש וניר (שוקו) כהן, "הידרדרתי לסמים ופורנו אחרי אסקימו לימון", באתר ynet, 12 בפברואר 2018 http://picpro.tv/album2.php?album_id=2923&PHPSESSID=8a8a83fdb22eaca272c16bfdfdb60fb6 Deutsche Presse-Agentur. Das grosse dpa-Bildarchiv. Area Verlag, 2004. ISBN 3899962516. http://www.bild.de/unterhaltung/leute/der-tiefe-fall-des-erotik-stars-9034952.bild.html סיביל ראוך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית http://www.discogs.com/Sibylle-Rauch-So-Long-Goodbye/release/1606596 Eckhard Henscheid. Die Nackten und die Doofen: Aufsätze zur Kulturkritik. Zu Klampen!, 2003. ISBN 3934920306. http://www.prisma.de/film.html?mid=2001_das_suendige_maedchen http://www.spiegel.de/panorama/kettensaegenunfall-der-schlimmste-moment-im-leben-des-pornostars-rauch-a-285840.html שחקנית פורנו נפגעה בתאונת עבודה, באתר וואלה, 11 בפברואר 2004 http://www.promiflash.de/sachsen-paule-bestellter-sex-mit-sibylle-rauch-12092251.html
הפיגוע במחסום עין עריכ

הפיגוע במחסום עין עריכ אירע ב-19 בפברואר 2002. הוא היה השני בסדרת מתקפות של גדודי חללי אל-אקצא על מחסומי צה"ל בגדה המערבית שהתרחשו באמצע חודש פברואר 2002. במתקפה זו שכוונה נגד מחסום צה"לי ליד הכפר הפלסטיני עין עריכ שבנפת רמאללה ואל-בירה נהרגו שישה חיילי צה"ל. מחסום עין עריכ היה מאויש בידי שמונה חיילים מחיל ההנדסה הקרבית, ארבעה בתפקידי שמירה וארבעה במנוחה בקרוון אשר נמצא בתוך מבנה הבטון של המחסום (עמודי "דבשטים"). שניים או שלושה מחבלים מארגון גדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח יצאו מכיוון רמאללה והגיעו למחסום סמוך לשעה 20:00, פתחו באש על החיילים ששמרו במחסום, בחלקו החיצוני, והרגו שלושה מהם. החייל החמישי שעמד בעמדת תצפית, פתח באש לעבר התל שהיה מולו ואשר ממנו נורתה אש (ממבנה אשר נקרא "בית הזקנה"). בשלב השני, שקרה שניות בודדות לאחר מכן, ניגשו המחבלים אל תוך מבנה הבטון של המחסום, משני פתחים שונים שהיו למבנה, ובו היה קרוון בו נחו ארבעה החיילים האחרים והרגו שלושה מהם ופצעו אחד מהם באורח בינוני, רק הקצין הספיק לירות מספר כדורים חזרה לעבר המחבלים, ופצע אחד מהם. המחבלים הצליחו להימלט ולחזור לרמאללה. גדודי חללי אל-אקצה לקחו אחריות לפיגוע. המחבלים זוהו מאוחר יותר כשוטרים של הרשות הפלסטינית ואחד מהם, שאדי סעאידה, נעצר ונידון לשבעה מאסרי עולם. הוא חלה בכלא הישראלי ומת בבית החולים סורוקה זמן קצר לאחר משפטו. מנהיג גדודי חלל אל-אקצה כמאל גאנם האשים את ישראל שחיסלה את העציר כנקמה על הפיגוע. ישראל הודיעה שהיא רואה במשטרה הפלסטינית אחראית לפיגוע, ותקפה בתגובה לפיגוע עמדות של המשטרה הפלסטינית. בהתקפות אלו נהרגו 15 שוטרים פלסטינים, ובתחקיר של עמרי אסנהיים וחן קוטס-בר ממעריב התפרסם כי המבצע היה נקמה על הפיגוע. האירוע שאירע כשבוע לאחר מתקפה דומה על מחסום סורדא, נגד שלושה לוחמים מחטיבת הצנחנים, הביא להכרה במערכת הביטחון הישראלית שהמחסומים הממוקמים בלב השטח הפלסטיני מהווים נקודת תורפה קשה בהיערכות הצבאית. התחקירים שלאחר האירוע הביאו לקביעת נוהלי תפקוד המחסומים מחדש; בין המסקנות שהועלו היו שהחיילים לא יעמדו בתוך המחסום וסמוכים זה לזה בצורה שתקל על מפגע אפשרי לפגוע בכולם בזמן קצר, אף על פי שהעמדות שמחוץ למחסום בטוחות פחות. פליקס פריש ואפרת וייס, התחקיר: המחבלים עבדו לבד והפתיעו את החיילים, באתר ynet, 20 בפברואר 2002 פליקס פריש, בעקבות הפיגוע בעין עריכ: מה יהיה עם המחסומים?, באתר ynet, 21 בפברואר 2002 עלי ואקד, "כך תקפנו את המחסום", באתר ynet, 27 בפברואר 2002 הפיגוע במחסום עין עריכ ותגובת הנגד של צה"ל, אתר פרש אמיר בוחבוט, נעצר הפלשתיני שהרג 6 חיילים בעין-עריק, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2005 נקמת דם, מעריב, 3 ביוני 2005