מבצע גיבור חיל

מבצע "גיבור חיל" היה מבצע של צה"ל שנערך ב-27–28 בפברואר 1972 בדרום לבנון נגד ארגוני טרור פלסטיניים ב'פתחלנד' בתגובה למתקפות טרור שהפרו הסכם רגיעה בין ישראל לארגוני הטרור. המבצע הוביל לתקופת רגיעה של ארבעה חודשים בגבול הצפון. בחודש דצמבר 1971 גברה פעולות ארגוני הטרור הפלסטיניים כנגד ישראל, בין השאר ירי רקטות על נהריה בפעם הראשונה מזה שנה, וחדירת מחבלים לשטח ישראל שירו רקטות על צפת. לאחר מספר פשיטות של צה"ל, פנתה ישראל לממשלת לבנון והזהירה אותה כי ישראל תכבוש שטחים בדרום לבנון אם ימשיכו המחבלים לתקוף. ממשלת לבנון הפעילה לחץ על הארגונים ובפגישה שהתקיימה ב-14 בינואר בין ראש ממשלת לבנון, סאיב סלאם, ומפקד צבא לבנון, איסקנדר גאנם, לבין מנהיג אש"ף יאסר ערפאת ועוזרו אבו יוסף הסכימו הפלסטינים להפסיק את המתקפות משטח לבנון ולהתמקד רק במתקפות מה"שטח הכבוש" (כלומר, אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה). על פי העיתון הצרפתי "לה מונד", ערפאת הושפע על ידי שר החוץ של ערב הסעודית בהסכם עם לבנון. ארגוני הטרור הפלסטינים אכן הפסיקו את האש, אך לאחר 40 יום הפרו את ההסכם ובלילה שבין 23 ל-24 בפברואר חדרה לישראל חוליית מחבלים והגיעה לאזור כברי והטמינה מטענים. בדרכה חזרה ירתה רקטת נ"ט על רכב אזרחי בכביש הצפון והרגה זוג נשוי ממושב זרעית. למחרת ירו מחבלים טילי נ"ט על רכב של צה"ל על יד נטועה ועל רכב של משמר הגבול שהגיע לעזרת הרכב הראשון. שני חיילים ושוטר מג"ב נהרגו, ועוד 5 שוטרי מג"ב נפצעו. בעקבות הפיגועים הוחלט על ביצוע שתי פעולות תגמול. הראשונה הייתה מבצע "קלחת 4 מוקטנת", בו פשטו כוחות משוריינים על הכפר עינתא, ממנו יצאה החוליה שהרגה את הזוג הנשוי. במבצע נהרסו 19 בתים ונהרגו 6 מחבלים. המבצע השני והגדול יותר היה מבצע גיבור חיל, שהתמקד בכפרים שבגזרת ה'פתחלנד' שמצפון להר דב. ב-25 בפברואר נכנסו כוחות של חיל ההנדסה אל תוך לבנון והחלו לפתוח צירים עבור כוחות צה"ל. בבוקר 27 בפברואר חצה את הגבול צוות קרב גדודי משוריין (טנקים וחרמ"ש) בפיקודו של אברהם ברעם, שכלל גם כוחות מחטיבת גולני, חיל ההנדסה וסיור. הכוח נע כשבראשו דחפורים שהכשירו את הדרך אל עבר כפר שובא, שנמצא נטוש. הכוח המשיך אל הכפרים כפר חמאם (אנ') וראשיא אל-פוח'אר בהם הרס בתים ובונקרים של מחבלים. הכוח המשיך צפונה ושיתק באש טנקים מוצב בתל א-סניבר. בערב התרחש קרב בין הכוח הישראלי לכוח שריון של צבא לבנון באזור ג'סר שקעא. בקרב הושמד טנק לבנוני. הכוח המשיך מזרחה לכיוון הכפר הדרוזי פרידס. תושבי הכפר יצאו לקראת הכוח והודיעו כי אין מחבלים בכפר. הכוח המשיך ובדרכו לכפר הבארייה (אנ') נתקל פעמיים במחבלים והרג שבעה. הכוח עצר בשטח בלילה, כאשר כוח נוסף חצה את הגבול ופילס את הדרך למבואות הבארייה מדרום. בשעות הבוקר כבש הכוח של ברעם את הכפר תוך התנגדות מועטה ופוצץ 8 מבנים. שני הכוחות חברו זה לזה ושבו לשטח ישראל. במקביל למבצע הקרקעי, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי את מפקדת הארגונים בא-נבטיה וינטא. כוחות מחיל התותחנים חיפו על הפעולה הקרקעית ותקפו גם הם מטרות של הפלסטינים בעומק דרום לבנון. במבצע נהרגו כ-50 מחבלים (מתוכם 17 בפעולה הקרקעית והשאר בהפצצות חיל אוויר והפגזות חיל התותחנים) ונפצעו כ-80. צה"ל הרס כ-30 מבנים של בתים ובונקרים של מחבלים, חלקם היו ממולכדים. בנוסף הכוחות לקחו שלל רב. לצה"ל היו בין 2 ל-11 פצועים. פריצת הדרך של כוחות ההנדסה הגדילה את חופש הפעולה של צה"ל במרחב 'פתחלנד'. ב-28 בפברואר פנתה לבנון למועצת הביטחון של האו"ם, שאישרה פה אחד את החלטה 313 שדרשה מישראל לסגת מיד משטח לבנון ולהפסיק את כל הפעולות הצבאיות. במקביל לנסיגת כוחות צה"ל מהכפרים, הכניסה ממשלת לבנון ל'פתחלנד' גדוד של הצבא ששימש כחיץ בין ישראל לבין ארגוני הטרור. הנוכחות הלבנונית הובילה לרגיעה שנמשכה עד ליוני 1972, כאשר הארגונים הפלסטיניים חידשו את המתקפות על ישראל, אשר הובילו למבצע קלחת 4 מורחבת בספטמבר 1972. אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שלישי. ירושלים, הוצאת כרטא, 1983, עמ' 33. חני זיב, יואב גלבר, "בני קשת: מאה שנות מאבק חמישים שנות צה"ל". משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 286 שמשון עופר, צה"ל חזר ופעל בלבנון, דבר, 28 בפברואר 1972 צה"ל השתלט על 4 עיירות בדרום הלבנון, מעריב, 28 בפברואר 1972 הסכם חדש בין ממשלת לבנון למחבלים: המחבלים לא יפתחו באש על ישראל משטח לבנון, אלא רק מתוך "השטח הכבוש", מעריב, 16 בינואר 1972 הם מתו חבוקים, דבר, 25 בפברואר 1972 שמשון עופר, שריון ומטוסים נגד המחבלים בלבנון, דבר, 27 בפברואר 1972 2 על פי "בני קשת", 11 על פי "אטלס כרטא" נוסח החלטת מועצת הביטחון של האו"ם (באנגלית)