סולפיקיוס סוורוס

סולפיקיוס סוורוס (בלטינית: Sulpicius Severus;‏ 363 – 425 לספירה לערך) היה סופר נוצרי יליד אקיטניה שבצרפת. שימש ככרונולוג היסטוריית הנצרות וחיבר ספר ביוגרפיה על מרטין מטור. כמעט כל המידע שיש בידינו על חייו של סוורוס מגיע מכמה רמיזות בכתביו, וכן כמה קטעים במכתבי חברו פאולינוס, בישוף נולה, וביוגרפיה קצרה מאת ההיסטוריון גנאדיוס ממסיליה (אנ'). סולפיקיוס, שנולד מהורים אצילים באקוויטיין, נהנה מחינוך טוב כיאה למעמד הוריו. הוא למד משפטים בבורדיגאלה (בורדו של היום) והיה ידוע כעורך דין רהוט, הידע שלו על המשפט הרומי בא לידי ביטוי בחלקים מכתביו. הוא התחתן עם בת למשפחה קונסולרית עשירה, שמתה צעירה, ולא הותירה לו ילדים. סולפיקיוס, תחת השפעתו החזקה של סנט מרטין, בישוף טורס, הקדיש את כל כספו לעניים הנוצרים, ואת עצמו לנזירות. בחירה זו עוררה את מורת רוחו של אביו, אך עודדה בקביעתו על ידי חמותו. כדי לעשות כעצת חברו פאולינוס, הוא נפרד מאביו, עקב אחר ישו וקבע את תורתם של "הדייגים" הרבה מעל לכל "לימוד טוליאן". גנאדיוס קיבל את הסמכתו, אך שום פרט על פעילותו הכוהנית לא הגיע אלינו. אומרים שהוא הובל משם בזקנתו על ידי פלגיאניזם, אך חזר בתשובה והטיל על עצמו מאסר ממושך. זמנו עבר בעיקר בשכונת טולוז, ומאמצים ספרותיים שהוא הרשה לעצמו לעשות נעשו לטובת הנצרות. שני אנשים אלו היו שונים מאוד באופיים. סולפיקיוס, מלומד והמחולל, בקי בדרכי העולם, ומרטין, הבישוף הפאנוני מחוספס, אלוף החיים הנזירים, הרואה ועובד הנסים. עם זאת רוחו של הנזיר המחוספס הכניעה את רוחו של המלומד המלוטש, ויצירותיו של סוורוס חשובות מכיוון שהן משקפות את רעיונותיו, השפעתו ושאיפותיו של מרטין, על הכמורה של גאליה. פעילותו העיקרית של סולפיקיוס היא הכרוניקה (סיכום ההיסטוריה מבריאת העולם עד זמנו). חיבוריו משמשים מקור בעל חשיבות ראשונית להיסטוריה של פריסיליאניזם והוא מכיל מידע רב על המחלוקת האריאנית. הספר נכתב כספר לימוד, ושימש ככזה בבתי הספר של אירופה במשך כמאה וחמישים שנה. הדפוס הראשון פורסם ב-1556. סולפיקיוס לא הצביע בבירור על מעמד הקוראים שעבורם ספרו נועד. הוא גם הכחיש את הכוונה להפוך את יצירתו לתחליף לסיפור הנמצא במקרא. לדבריו, "היסטוריונים עולמיים שימשו כדי להבהיר את התאריכים ואת חיבור האירועים ולהשלמת המקורות הקדושים, ובכוונה בבת אחת להנחות את הבלתי-מלומדים ול"שכנע" את המלומדים". ככל הנראה, משמעות דבריו, שה"לא-מלומדים" הם המוני הנוצרים אותם צריך להנחות, וה"לומדים" הם הנוצרים המלומדים, ששפתה הגסה של הטקסטים הנוצריים, בין אם ביוונית ובין אם בלטינית, לא מקובלת אצלם. המבנה הספרותי של הנרטיב מראה כי לסולפיקיוס היו קוראים ברמתו. הוא דאג להראות שאפשר להציג את היסטורית הנצרות בצורה שאוהבי סאלוסטיוס וטקיטוס יכלו ליהנות מהם. סגנון הספר צלול וקלאסי. אף כי ביטויים ואפילו משפטים של סופרים קלאסיים רבים שזורים פה ושם, הנרטיב זורם בקלות, ללא זכר לטלטלות והטלטולים כמעט בכל שורה של חיקוי של הקלאסיקה כמו סידוניוס אפולינאריס. כדי שיצירתו תעמוד בצורה דומה למדי לזו של הסופרים הלטינים הוותיקים, התעלם סולפיקיוס מהדרכים האלגוריות לפרשנות ההיסטוריה הנוצרית, מפני שבני דורו תמכו בנצרות באופן שלא אפשר זאת. ג'ייקוב ברנייס (אנ') הציע כי סולפיקיוס ביסס את סיפורו על סיפור חורבן ירושלים על ידי טיטוס ועל התיאור שנתן טקיטוס בספרו, שחלקו אבד. תרומתה של עבודתו טמונה, ראשית, בהצצות המקריות שהוא מעניק להיסטוריה של זמנו. בייחוד, במידע ששמר על המאבק על הכפירה הפריסיליאנית בנצרות, אשר הכחידה של כנסיות ספרד וגאלי, והשפיעה במיוחד על אקיטן. כך גם עמד הבישוף בדעתו בפני מגנוס מקסימוס (אנ'), ששלט במשך כמה שנים על חלק גדול מהחלק המערבי של האימפריה, אף כי מעולם לא כבש את איטליה. הוא הוכיח אותו בהתקפה והפלת קודמיו על כס המלוכה, ועל התנהלותו עם הכנסייה. סולפיקיוס לא איבד שום הזדמנות להטיל לחץ על פשעיהם ובזבונותיהם של שליטים ועל אכזריותם, אף שהוא פעם הצהיר כי, אכזריים ככל ששליטים יכולים להיות, כהנים גם יכולים להיות אכזריים. הצהרה אחרונה זו מתייחסת לבישופים שלא עשו עם מקסימוס שלום עד שהכתים את ידיו בדם של פריסיליאן וחסידיו. גם מרטין הוקיע את עולמיותם וחמדנותם של הבישופים והכמורה הגואלית. אנו גם רואים שסוורוס, בסיפור חלוקת ארץ כנען בין השבטים, מכוון את תשומת ליבה של הכנסייה לעובדה ששום חלק מהארץ לא הוקצה לשבט לוי, מפני שאין להפריע להם בעבודת ה'. "נראה שאנשי הכמורה שלנו", הוא אומר, "לא רק שוכחים מהשיעור אלא נבערים ממנו. תשוקה שכזו לרכוש, נדבקה בימינו כמו מזיק לנפשם". העדויות של סולפיקיוס נלהבת מהחיים במנזרים, ככל הנראה אינן חופשיות מהגזמה. סולפיקיוס גם הזדהה לחלוטין עם פעולת סנט מרטין הנוגעת לפריסיליאניות. לניתוח המערבי המסתורי הזה של הגנוסטיזם לא היה שום תכונה יחידה לגביו שיכולה לרכך את העוינות שלו לדמות כמו של מרטין, אך הוא התנגד לכניסת ענישה חילונית על תורת הרוע, ונסוג מההתייחדות עם אותם הבישופים בגאליה, רוב גדול, שזימנו את עזרתו של מקסימוס נגד אחיהם הטועים. בהקשר זה יצוין כי החשבון שנמסר על ידי סוורוס בשנת 359, שם עלתה השאלה האם הבישופים שהגיעו לאספה עשויים לקבל כדין כסף מהאוצר הקיסרי כדי להחזיר את הוצאותיהם ואחרות. נראה כי סוורוס אישר את פעולתם של הבישופים מהממלכה הבריטית והגואלית, אשר ראו כי אין זה הכרחי כי הם חייבים לשאת תחת חובה ממונית לקיסר. ביחס לכנסייה הוא דרש שהיא תעמוד מעל המדינה. פופולרי אף יותר במהלך ימי הביניים היה ספרו על חייו של סנט מרטין, כמו גם הדיאלוגים והמכתבים הנוגעים לו. עבודות אלה ביססו את המוניטין הרב אותו שמר לאורך כל ימי הביניים. הספר אינו ביוגרפיה, אלא קטלוג של ניסים, המסופר בפשטות האמונה המוחלטת. הנחתו היא כי הכוח לעבד סימנים מופלאים נמצא בקדושה, והוא סולפיקיוס מוערך רק כעדות לקדושה, אותה הוא משוכנע שניתן להשיג רק באמצעות חיים של בידוד מהעולם, שהוא השיג. בראשון הדיאלוגים שלו (דוגמניות הוגנות של קיקרו), הוא מכניס לפיו של בן שיח (פוסטומיאנוס) תיאור נעים לחיי הקנוויבים והמטפלים במדבריות הגובלים במצרים, העדויות העיקריות לסגולה שהושגה על ידם טמונה בכפיפות מרצונן אל החיות הפראיות שביניהן חיו. אבל סולפיקיוס לא תמך בדבר ללא הבחנה, אותו דיאלוג מראה שהוא חי לסכנותיו ולפגמיו. הדיאלוג השני הוא נספח גדול לחיי מרטין, ומספק מידע על חייו כבישוף ועל השקפותיו יותר מאשר היצירה הנושאת את התואר ויטה ס' מרטיני. שני הדיאלוגים מפנים מדי פעם התייחסויות מעניינות לדמויות העידן. קיימת תמונה של המחלוקות שהשתוללו באלכסנדריה על יצירותיו של אוריגנס. פסק דינו של סולפיקיוס שהוא עצמו מכניס לפיו של בן שיחו פוסטומיאנוס: "אני נדהם שאדם אחד יכל להבדיל עד כה מעצמו שבחלק המאושר של עבודותיו אין לו שום שווה וביצע טעויות, בעוד שבאותו חלק שהוא מאשים אותו בצדק, הוכח שאיש לא ביצע טעויות בלתי נראות". שלוש כתובות על מותו של מרטין משלימות את רשימת היצירות של סולפיקיוס. מכתבים אחרים (לאחותו), על אהבת ה' וויתור על העולם, לא שרדו. לצד שלושת המכתבים שהוזכרו לעיל, מיוחסים עוד שבעה אחרים לסוורוס. מבקרי המייחסים מכתבים אלו אליו טוענים כי אמינותם מוטלת בספק.[דרוש מקור] אך אחרים תומכים בטענה. ספר לכרוניקה העולמית של מי שמכונה סולפיציוס סוורוס נכתב בספרד במאה השישית, ואין שום קשר בינו לסולפיקיוס סוורוס. הנוסח של הכרוניקה הנמצא אצלנו נשען על אחד מאוסף פלטינה שנמצא כעת בוותיקן, שהוא בן המאה ה-6 בוורונה. נמצאים שם גם כמה מכתבים מזויפים נושאים את שמו של סוורוס. הספר שנמצא במדריד הוא יצירה שגויה ככינוי של כרוניקה של סוורוס. המהדורות העיקריות של יצירותיו המלאות של סולפיקיוס הן מאת פראטו (ורונה, 1741) ועל ידי האלם (Halm) (היוצרות כרך א 'של Corpus scriptorum ecclesiasticorum Latinorum, וינה, 1866). יש מונוגרפיה על הכרוניקה מאת ג'יי ברנייס (ברלין, 1861). ראו גם Goelzer, Grammaticae ב- Sulp. תצפיות (Severum )1884 (תזה). את חיבוריו של סולפיקיוס ניתן למצוא ב- PL 20, 95-248; מהדורה מאוחרת יותר מאת קארל הלם, אופרה, CSEL 1 (וינה, 1866) (ב- Google Books) Bernays, Über die Chronik des Sulpicius Severus (ברלין, 1861) Bardenhewer, tr. שאהן, פטרולוגיה (סנט לואיס, 1908), 451-53 בנט בדיקט. ישו. ביוג., sv Severus (18) גודריץ ', ריצ'רד ג'יי 2015. סולפיציוס סוורוס: העבודות השלמות. מבוא, תרגום והערות. ניו יורק: פאוליסט העיתונות. C. Stancliffe סנט מרטין והגיוגרף שלו. היסטוריה ונס בסולפיציוס סוורוס (אוקספורד) (1983) GK van Andel התפיסה הנוצרית של היסטוריה בכרוניקה של סולפיציוס סוורוס (אמסטרדם) (1976) בארנס, טימותי ד. 2010. ההגיוגרפיה הנוצרית הקדומה וההיסטוריה הרומית. טריא קורדה 5. טובינגן: מוהר זיבק. ספר, קורטני מ '1997. "תנאי מוקדם לנס: בניית ההבחנה ויישומה ביצירותיהם של סולפיציוס סוורוס וגרגוריוס מטורס. אורפאוס. 18 (1): 182-195. גודריץ ', ריצ'רד ג'יי 2007. "ויר מקסימה קתולוס: השימוש וההתעללות של סולפיציוס סוורוס בג'רום בדיאלוגי." כתב העת להיסטוריה קהילתית, 58 (2), 189–210. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג '. מטבח, ג'ון. 2005. "'מורם מהצללה': הגיוגרפיה, שחרור והתחתיות החברתית של הנצרות הקדומה של ימי הביניים." ברטוריקה ובמציאות בנצרות הקדומה. מחקרים בנצרות ויהדות 16. נערך על ידי ווילי בראון. ווטרלו, אונטריו: הוצאת אוניברסיטת וילפריד לורייר. מקינלי, אלן סקוט. 2006. "שתי המאות הראשונות של סנט מרטין מטורס." אירופה הרפואית המוקדמת. 14 (1) : 173-200. סטנסליף, קלייר. 1983. סנט מרטין והגיוגרף שלו: היסטוריה ונס בסולפיציוס סוורוס. אוקספורד: קלרנדון. ואן אנדל, ג. 1980. סולפיציוס סוורוס ואוריגניזם. Vigiliae Christianae, 34 (3), 278-287. רובינס, ויליאם. 2000. "רומנטיקה ווויתור בראשית המאה החמישית." כתב העת ללימודי הנוצרים הקדומים 8 (4), 531-557. ויליאמס, מייקל סטיוארט. 2011. "זמן וסמכות בכרוניקה של סולפיציוס סוורוס." בתקופה המערבית של ההיסטוריה העתיקה: מפגשים היסטוריוגרפיים עם התקופות היוונית והרומית. נערך על ידי אלכסנדרה ליאנרי. קיימברידג '; ניו יורק: הוצאת אוניברסיטת קיימברידג ', 280-297. יוזווה, זכרי. 2014. "קריאת ז'אנר במכתבי סולפיציוס סוורוס." Journal of Late Antiquity 7 (2), 329-350. חיבוריו של סולפיקיוס סוורוס בתרגום לאנגלית חיבוריו - מאת מיגנה פטרולוגיה לטינה פרשנויות במכללת דיקינסון: חייו של סנט מרטין מטורס סולפיקיוס סוורוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) J. S. Reid, in 1902 Encyclopedia (from Encyclopædia Britannica), accessed 14 May 2016