laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פאול וולפסקהל

פאול פרידריך ווֹלְפְסקֵהל (לעיתים וולפסקל; בגרמנית: Paul Friedrich Wolfskehl;‏ 30 ביוני 1856, דרמשטאדט – 13 בספטמבר 1906, שם) היה תעשיין יהודי-גרמני ומתמטיקאי חובב. נודע כמייסד פרס וולפסקהל – 100,000 מארק גרמני שיועדו לאדם שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה. פאול היה בנו הצעיר של הבנקאי היהודי יוזף קארל תיאודור וולפסקהל (1814–1863) ושל יוהאנה, בתו של בנקאי החצר בשטוטגרט, נתן וולף קאולה (Kaula). אחיו הבכור, וילהלם אוטו וולפסקהל (1841–1907), היה משפטן. וילהלם לקח על עצמו את ניהול הבנק המשפחתי לאחר מות אביהם, ואילו פאול החל בשנת 1875 לימודי רפואה בלייפציג, טיבינגן והיידלברג, שם התמחה באופתלמולוגיה. בזמן זה החל לגלות סימפטומים של טרשת נפוצה, ובעטיה עזב את לימודי הרפואה והחל ללמוד מתמטיקה בבון ומשנת 1881 באוניברסיטת ברלין, שם למד בין היתר תורת המספרים אצל ארנסט אדוארד קוּמר (Kummer). וולפסקהל, שכבר הוסמך כדוקטור לרפואה, לא כתב דיסרטציה במתמטיקה. בשנת 1887 עשה הביליטציה באוניברסיטה הטכנולוגית של דרמשטאדט (TU Darmstadt), ושם הרצה גם על תורת המספרים. בסביבות שנת 1890 כרע תחת עול המחלה ונאלץ לחדול מלהרצות, אך עם זאת הוסיף לפרסם כמה מאמרים מתמטיים קצרים. ב-1903 הסכים לשידוך שארגנה משפחתו, אך הזיווג לא עלה יפה. לקראת מותו, ב-1905 ציווה 100,000 מרקים כפרס שיינתן למי שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה. נפטר ב-1906. אחיינו (בן אחיו וילהלם אוטו) היה הסופר, המשורר והמתרגם הנודע קארל וולפסקהל. גרסה רומנטית המסבירה את הפרס נמסרה על ידי המתמטיקאי אלכסנדר אוסטרובסקי. וולפסקהל נדחה בחיזוריו אחרי עלמה צעירה. כיוון שלא מצא טעם לחיים ללא אהבתה, החליט להתאבד בירייה לראשו. הוא הסדיר את ענייניו, קבע את תאריך מותו וקבע כי שעת המוות תהיה חצות בדיוק. כיוון שהיה אדם שיטתי ומסודר סיים את הכנותיו כמה שעות מוקדם מן הרגיל ולכן החליט להעביר את שעותיו האחרונות בספרייתו בקריאת פרסומים מתמטיים. בשעה שעבר על מאמרו של קומר המסביר את טעותם של אוגוסטן לואי קושי וגבריאל לאמה בניסיונם להוכיח את המשפט האחרון של פייר דה פרמה, נתקל בנימוק מוקשה. עד שהצליח ליישב לעצמו את הנקודה, חלפה שעת חצות ותשוקתו של וולפסקהל לחיים ניצתה מחדש. בצוואתו הקצה וולפסקהל 100,000 מרקים לאדם שיוכיח את המשפט האחרון של פרמה, והקציב מאה שנה למתן ההוכחה (אך לו היה מוכח שהמשפט אינו נכון, המפריך לא היה מקבל מאומה). עם מותו ב-13 בספטמבר 1906 הפכה הזכייה בפרס וולפסקהל למטרתם של מתמטיקאים חובבים רבים. כל ההוכחות שנשלחו אל ועדת הפרס באוניברסיטת גטינגן, שבראשה עמד המתמטיקאי אדמונד לנדאו, נמצאו שגויות. כדי לענות לפונים הרבים הכין לנדאו שבלונה של מכתב שהכיל את מספרי העמוד והשורה בהם נמצאה הטעות הראשונה. מרטין גרדנר מספר על שיטות יצירתיות אף יותר כגון שליחת המכתב בחזרה לפונה והפניה לחובב הקודם ששלח מכתב כבר-סמכא בנושא, או התשובה "יש לי הפרכה נפלאה להוכחה שלך, אבל לרוע המזל הנייר הזה צר מלהכילה". בסופו של דבר ניתן הפרס לאנדרו ויילס ב-1997, כ-11 שנה לפני מועד פקיעת הפרס. השערת ביל - אנדרו ביל הוא בנקאי מדאלאס שמציע פרס של מיליון דולר למי שיוכיח את "השערת ביל", שהיא הכללה של המשפט האחרון של פרמה. סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000. מדיה וקבצים בנושא פאול וולפסקהל בוויקישיתוף Simon Singh, The Wolfskehl Prize
בואינג E-3 סנטרי

בואינג E-3 סנטרי (אנגלית: Sentry, זקיף; ידוע גם בשם איוואקס או איווקס, AWACS, ראשי תיבות של Airborne Warning and Control System, מערכת התרעה ושליטה אווירית) הוא מטוס שליטה ובקרה אמריקאי המבוסס על מטוס בואינג 707. המטוס מאפשר מעקב אחרי תנאי מזג האוויר, ניהול שדה הקרב, זיהוי איומים ותיאום פעילויות אוויריות. סימן ההיכר שלו הוא אנטנת המכ"ם העגולה והרחבה המורכבת על חלקו העליון. פיתוח המטוס החל כהצעה למכרז לפיתוח מחליף ל-EC-121 המטוס פותח על בסיס מטוס בואינג 707. על המטוס מותקנת צלחת המשמשת כיסוי לצלחת מכ"ם מסתובבת אשר שימשם את מטוס. לאחר הזכייה במכרז ב-26 בינואר 1973 החל פיתוח בקנה מידה מלא של מערכות שליטה ובקרה. כדי לאפשר פיתוח נוסף של מערכות המטוס, בוצעו הזמנות לשלושה מטוסי טרום-ייצור, שהראשון שבהם ביצע את טיסת הבכורה שלו בפברואר 1975. ייצורו הופסק בשנת 1982, לאחר שיוצרו ממנו 68 יחידות. ה-E-7 נועד להחליף את מטוסי ה-E-3, ה-RC-135 וה-E-8. המטוסים הראשונים התחילו להגיע בשנים 1977-1978 ונקלטו בטייסת הבקרה האווירית המוטסת ה-965. המטוס נמצא בשימוש על ידי צבאות ארצות הברית, צ'ילה, צרפת, ערב הסעודית ועל ידי נאט"ו. ארצות הברית ארצות הברית - 31 מטוסים בריטניה בריטניה - 7 מטוסים מתוכם שנים נגרסו, לאחר ששנים הוצא משירות כדי לשמש כחלפים, ושלושה נמכרו לצ'ילה צרפת צרפת - 4 מטוסים נאט"ו נאט"ו - 18 מטוסים מתוכם 3 יצאו משירות ואחד התרסק ערב הסעודית ערב הסעודית - 5 מטוסים צ'ילה צ'ילה - 3 מטוסים שנקנו מחיל האוויר המלכותי מדיה וקבצים בנושא בואינג E-3 סנטרי בוויקישיתוף חה"א של ארה"ב יחליף את מטוסי ההתראה בדגם החדיש E-7 של בואינג, באתר Israel Defense, ‏2022-05-01 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריס האלבווקס

מוריס האלבווקס (צרפתית: Maurice Halbwachs;‏ בהגייה צרפתית: mɔˈʁis ˈalbvaks‏; 11 במרץ 1877 – 16 במרץ 1945) היה פילוסוף וסוציולוג צרפתי אשר פיתח את מושג הזיכרון הקולקטיבי. מוריס הלבווקס נולד בריימס, ולמד ב"אקול נורמל סופרייר" בפריז, אחד ממוריו בפילוסופיה היה אנרי ברגסון, שהשפיע עליו מאוד. נסע לגרמניה ב-1904, שם למד באוניברסיטת גטינגן, ועבד בקיטלוג כתבי-יד של לייבניץ. בשנת 1905, חזר לצרפת ופגש את אמיל דורקהיים, והחל להתעניין בסוציולוגיה. בשנת 1909 הוא חזר לגרמניה ולמד מרקסיזם וכלכלה בברלין. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד במשרד המלחמה. לאחר המלחמה, כיהן כפרופסור לסוציולוגיה ופדגוגיה באוניברסיטת שטרסבורג. היה פרופסור אורח כשנה באוניברסיטת שיקגו, בשנת 1935, התמנה לפרופסור בסוציולוגיה בסורבון; היה שותף למחקרים עם מרסל מוס ושימש עורך ה-Annales de Sociologie, כתב העת, שהיה יורשו של L'Année Sociologique. הלבוואקס היה ידוע בדעותיו הסוציאליסטיות, בתפיסת עולמו ובביקורתו ההומניסטית על תהליכים חברתיים הקשורים במודרניזציה, וכמו כן, בהתנגדותו ללאומנות ולפאשיזם. לאחר כיבוש צרפת על ידי הנאצים, במלחמת העולם השנייה, הוא נעצר על ידי הגסטפו, וגורש למחנה הריכוז בוכנוואלד בגרמניה, שם נפטר מדיזנטריה בשנת 1945. האלבווקס פיתח את התפיסה כי זיכרון משותף של קבוצה, או חברה, לגבי עברה ההיסטורי עשוי להיות יזום ומתוכנן על ידי אליטות מנהיגות, בעלות משאבים מסוגים שונים. הזיכרון הקולקטיבי הוא במידה רבה תלוי המנהיגות או המנהיגים של חברה מסוימת, ומושפע מכללי המוסדות והמסגרות שלה. התודעה של הפרט לגבי העבר ההיסטורי של החברה אליה הוא משתייך, מוזן בדרך כלל מהזיכרון הקולקטיבי, וללא מודעות מלאה לכך. Les cadres sociaux de la mémoire, 1935, 1952 Le calcul des probabilités à la portée de tous, 1924 La Classe ouvrière et les niveaux de la vie, 1970 Esquisse d’une psychologie des classes sociales, 1955 Leibniz, 1907 Memorie di Terrasanta, 1988 Morphologie sociale, 1938, 1970 Population and society; introduction to social morphology, 1960 Sources of religious sentiment, 1962 La topographie légendaire des Évangiles en Terre Sainte :étude de mémoire collective, 1941 מדיה וקבצים בנושא מוריס האלבווקס בוויקישיתוף מוריס האלבווקס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
חבורה חסרת פיתול

בתורת החבורות, חבורה היא חסרת פיתול אם הסדר של כל איבר שונה מ-1 הוא אינסופי. כל חבורה סדורה היא חסרת פיתול, וכל חבורה אבלית חסרת פיתול ניתנת לסידור. השערות קפלנסקי עוסקות באיברים של אלגברת החבורה (מעל שדה) של חבורה חסרת פיתול: כל איבר הפיך של F [ G ] {\displaystyle F[G]} הוא כפולה בסקלר של איבר של החבורה; באלגברת החבורה אין מחלקי אפס; באלגברת החבורה אין אידמפוטנטים לא-טריוויאליים. השערה (1) גוררת את (2) וזו גוררת את (3), מעל כל שדה ולכל חבורה חסרת פיתול. להשערה (1) נמצאה דוגמה נגדית [1] שבה החבורה כמעט-אבלית, מעל השדה מסדר 2. השערה (2) שקולה לכך שבאלגברת החבורה אין איברים נילפוטנטיים (פרט לאפס). פיתול
הארמייה ה-28 (ברית המועצות)

הארמייה ה-28 (ברוסית: 28-я армия) הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, והשתתפה במערכה נגד צבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית בשנים 1941–1945. הארמייה הוקמה ב-1 ביולי 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי של ארכנגלסק, וכללה עם הקמתה 2 גיסות חיל הרגלים, דיוויזיה ממוכנת, יחידות תותחנים וחיל ההנדסה. היא סופחה לכוחות החזית המערבית והשתתפה בקרבות סביב העיר סמולנסק, שם נבלמה לראשונה התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה. בראשית אוגוסט 1941 כותרה הארמייה ה-28 על ידי הגרמנים ומפקדה, לוטננט גנרל ולדימיר קאצ'אלוב, נהרג. כתוצאה מכך פורקה מפקדת הארמייה ב-10 באוגוסט. ב-15 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השנייה כחלק מעתודת הסטאבקה והוצבה בגדה המזרחית של נהר הוולגה מצפון-מזרח למוסקבה, כדי להגן על האזור המבוצר של ירוסלבל. ב-10 באפריל 1942 הועברה הארמייה דרומה וסופחה לחזית הדרום מערבית. היא ספגה אבדות כבדות ביותר במהלך קרב חרקוב השני (12-29 במאי) ובשלב הראשון של מתקפת הקיץ הגרמנית באזור וורוניז'-וורושילובגרד. ב-17 ביולי הועברו היחידות הנותרות של הארמייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד החדשה, ובסוף החודש פורקה מפקדת הארמייה בשנית ושרידיה סופחו לארמייה ה-21. ב-9 בספטמבר 1942 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השלישית והוצבה בערבה הקאלמיקית מדרום לסטלינגרד, תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית (ששמה שונה בסוף ספטמבר לחזית סטלינגרד). בספטמבר-אוקטובר 1942 סיכלה הארמייה ניסיונות של כוחות הציר להתקדם לכיוון שפך הוולגה, ולנתק את קו הרכבת לאסטרחן. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, 3 בריגדות חי"ר מיוחדות ובריגדת טנקים. הארמייה ה-28 לא השתתפה באופן פעיל במבצע אורנוס, אך החל מדצמבר 1942 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות בערבה הקאלמיקית ובחבל הדון, שהביאו לשחרור הערים סאלסק ורוסטוב על הדון, ונבלמו רק בקו נהר מיוס בסוף פברואר 1943. בקיץ וסתיו 1943 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית במסגרתה שוחרר אגן דונבאס, ובחורף 1943/1944 היא נטלה חלק בשורת מתקפות (ניקופול, קירבוי-רוג, חרסון, ניקולאייב) באזור נהר הדנייפר התחתון, במסגרתן שוחרר כמעט כל שטח אוקראינה הדרומית. באביב 1944 הועברה הארמייה ה-28 צפונה וסופחה לחזית הבלרוסית הראשונה. תחת פיקוד החזית היא השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית בבלארוסיה (מבצע בגרטיון) ובהבסת קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. באמצע אוקטובר הועברה הארמייה שוב צפונה, וסופחה לחזית הבלרוסית השלישית. בחורף 1944/45 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות באזור פרוסיה המזרחית, ובמסגרתם הייתה שותפה לכיתור הכוחות הגרמניים באזור קניגסברג ולהשמדתם. לאחר נפילת קניגסברג סופחה הארמייה ה-28 לחזית האוקראינית הראשונה, ובאפריל-מאי 1945 השתתפה בקרב ברלין, ולאחר מכן במתקפה הסובייטית בצ'כוסלובקיה (6-11 במאי), במסגרתה שוחררה העיר פראג. בספטמבר 1945 עזבה הארמייה ה-28 את צ'כוסלובקיה וחזרה לתחומי ברית המועצות. היא מוקמה במחנות קבע בשטחה של בלארוס. מטה הארמייה שהה בעיר הורדנה ויחידות של הארמייה חנו בברסט ובסלונים. בשנת 1968 2 דיוויזיות מכוחות הארמייה השתתפו פלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, עברה הארמייה לכוחות המזוינים של רפובליקת בלארוס. לדימיר קצ'אלוב (יוני 1941 - אוגוסט 1941) איוואן טיולנב (נובמבר 1941 - מרץ 1942) דמיטרי ריאבישב (מרץ 1942 - יולי 1942) וסילי קריוצ'נקין (יולי 1942) וסילי גרסימנקו (ספטמבר 1942 - נובמבר 1943) אלכסיי גרצ'קין (נובמבר 1943 - מאי 1944) אלכסנדר לוצ'ינסקי (מאי 194 - פברואר 1046) הארמייה ה-28 הארמייה ה-28 באתר samsv (ברוסית)
שנפ

מפעלי ע. שנפ ושות' בע"מ היא חברה לייבוא ושיווק מצברים, צמיגים ואביזרים לרכב. החברה הוקמה בשנת 1951 על ידי ד"ר עמנואל שנפ, אליעזר בסיוק, ומשה רוזנשיין (סוחר מתל אביב). המפעל הוקם באזור התעשייה נתניה-צפון. בתחילה יוצרו המצברים בעבודת יד, בארגזי גומי שנסגרו עם זפת. במרוצת השנים התפתח המפעל ורכש ידע, טכנולוגיה ומכונות לייצור מצברים באיכות משופרת. בשנת 1977 החלה שנפ לייצר מצברים בארגזי פוליפרופילן, בשיטה עם מיכון אוטומטי בחלקו. בארגזים אלו עושים שימוש עד היום. בשנת 1986 חתמה החברה הסכם ידע עם חברת CEAC הצרפתית (כיום EXIDE). בשנה זו שודרג הייצור למצברים עם חוצצי מעטפה ומצברים ללא טיפול "מצברומט". בשנת 1991 החלה שנפ לייצא מצברים לרומניה, עם השנים הרחיב המפעל את יעדי הייצוא אל ארצות נוספות באירופה. בשנת 1995 הוסמכה החברה וקיבלה את תו תקן האיכות הישראלי והבינלאומי ISO9002. המפעל הוסמך גם לתקן ISO 9001-2000. בשנת 2006 שנפ קיבלה את הזיכיון לשמש כיבואן הבלעדי של חברת TROJAN בישראל. באפריל 2007 הפכה לחברה ציבורית. מספר שנים בהעשור הראשון של המאה ה-21 החברה הייתה בשליטת קמן אחזקות. בשנת 2012 רכשה החברה את אליאנס שיווק ישראל והחלה לייבא ולשווק צמיגים. בשנת 2017 רכשה החברה 50% מא.ד.י מערכות והחלה לייבא ולשווק אביזרי רכב. בסוף שנת 2018 סגרה החברה את מפעל המצברים בשל עלויות הייצור הגבוהות בהשוואה לרכש. במפעל הותקנו מערכות טיהור אוויר מתקדמות, מערכות סינון מים ונטרול שפכים. נעשה שילוב של מחזור בתהליך הייצור. מערך השיווק של שנפ מתבצע איסוף המצברים הישנים המיועדים למחזור לחומרי גלם לתעשייה. סוללת עופרת-חומצה אתר האינטרנט הרשמי של שנפ אתר החברה מפעלי ע. שנפ ושות' בע"מ, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב מפעלי ע. שנפ ושות' בע"מ, באתר "מאיה" שנפ, באתר Crunchbase (באנגלית) מצברי שנפ: נתונים כספיים באתר מאי"ה. ג. שרוני, מצברי נתניה יוצאים לשוק מפעל שנאפ ושות' יחנך היום, מעריב, 30 במרץ 1952 נתן שבע, גל ההנפקות נמשך: רוני אלרואי מנפיק את מצברי שנפ; החברה הגישה טיוטת תשקיף, באתר הארץ, 25 בפברואר 2007 תומר הדר, שנפ רוכשת את אליאנס ישראל, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2012 יורם גביזון, שנפ סוגרת את מפעל המצברים בנתניה ומפטרת 30 מעובדיו, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2018
תומאס ג'ונס

תומאס ג'ונס (באנגלית: Thomas Jones; 23 ביוני 1756 – 18 ביולי 1807) היה מרצה ראשי בטריניטי קולג' שבקיימברידג' במשך כעשרים שנה, ומורה ידוע למתמטיקה. מפורסם בעיקר כמנחהו של אדם סדג'וויק. מאמינים שג'ונס היה בנו הבלתי-חוקי של מר אוון אוון מ-Tyncoed שבמחוז Powys בווילס, ומנהלת משק הבית שלו, שאחר כך נשאה למר ג'ונס מ-Traffin שבמחוז קרי, שגידל את תומאס כבנו. לאחר שסיים את לימודיו בבית-הספר Shrewsbury, הוא התקבל לקולג' סנט ג'ון שבקיימברידג' ב-28 במאי 1774, כתלמיד המשלם שכר לימוד. ב-27 ביוני 1776 עבר לטריניטי קולג', שם הפך לתלמיד מן המנין ב-1777, וקיבל את תואר ה-BA ב-1779, כשהוא מגיע למקום הראשון במבחני המתמטיקה וזוכה בפרס סמית'. ב-1782 קיבל את תואר ה-MA, ונעשה חבר בקולג' ב-1781. הוא היה עוזר לדיקן בשנים 1787-1789, ומרצה מ-1787 עד 1807. התמנה לדיקן בעיר פטרבורו (אנ') ב-18 ביוני 1780, ואחר-כך לכומר ב-Ely שב-Cambridgeshire, לקאנון ב-Fen Ditton שבאותו מחוז, ב-1784, ובאותה שנה גם לקאנון ב-Swaffham Prior. ב-1791 נשא בפני האוניברסיטה דרשה נגד מסורת הדו-קרב, שבעקבותיה התקיים דו-קרב בין שני תלמידי תואר ראשון שבו נפצע ומת אחד מהם. ג'ונס מת ב-18 ביולי 1807 ב-Edgware Road שבלונדון. נקבר בבית-הקברות של קולג' דלוויץ'. פסל ולוח זיכרון מוצבים בבית התפילה של טריניטי קולג'. למרות שלמד רבות מג'ון קראנק, המנחה שלו בקיימברידג' היה תומאס פוסטלסויט. תומאס ג'ונס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
אלי מורנו

אלי מורֶנו (נולד ב-9 במאי 1968) הוא מורה, סופר ופזמונאי ישראלי. מורנו נולד בתל אביב, גדל בחולון בילדותו ולאחר מכן בנעוריו עבר לרמת גן. למד בתיכון בליך בעיר, והוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב,(1996), ומוסמך בלימודי תרבות (M.A) של האוניברסיטה הפתוחה(2018), ובעל תעודת הוראה בהיסטוריה גם היא מטעם האוניברסיטה הפתוחה. לאלי שתי בנות. את ספר הביכורים שלו, קובץ סיפורים קצרים בשם "מלחמת הוופלות", פרסם בגיל 29 בשנת 1997. בשנת 2003 פרסם את ספרו השני בהוצאת גוונים, "חצי ירח וכמה כוכבים לידו"' – אסופה של ארבעה סיפורים: "שמיכת הטלאים של קלואי", "חבר שלי מישל", "מופע הקסמים של ברנרדו", וסיפור הנושא את שם הספר. בשנת 2006 פרסם את ספרו השלישי – אסופה נוספת של סיפורים תחת השם "אישה מונית", גם כן בהוצאת גוונים. במקביל לפרסום ספריו החל להשתלב בכתיבה פובליציסטית ברשת באתרי בלוגים וכמו כן בכתיבה פזמונאית. בין השירים שכתב: "אם תבוא" בביצוע נינט טייב אשר ראה אור באלבומה הראשון "יחפה". מה שלא הספקתי לומר" עבור רן דנקר מתוך האלבום "שווים", ו"סוף העונה", עבור ריטה מתוך האלבום "רמזים" – כולם ללחנים של עילי בוטנר. כמו כן כתב גם ללחן של שרון חזיז את השיר, "תראי עכשיו" ושיר נוסף עבור מאיה בוסקילה בשם "ולמרות הכול". ב-2015 פרסם אלי מורנו את ספר הילדים הראשון שלו, "הירח של עמליה". בשנת 2023 חידש את פעילות הספרותית והוציא לאור את קובץ הסיפורים "קיץ 86". כיום עובד כמורה לקולנוע, היסטוריה וכמחנך בבית הספר התיכון מקיף יהוד. מדיה וקבצים בנושא אלי מורנו בוויקישיתוף אלי מורנו, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אלי מורנו, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של אלי מורנו, בקטלוג הספרייה הלאומית סיון קלינגבייל, יום בחיי אלי מורנו, "דימוי המורה נמוך? הדשא של השכן לא ירוק יותר", באתר הארץ, 1 בספטמבר 2019 אלי מורנו, באתר שירונט אלי מורנו, דף שער בספרייה הלאומית אלי מורנו, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
ציקלופיים

ציקלופיים (שם מדעי: Cyclopoida) סדרה של סרטנים יורדים בתת-המחלקה שטרגליים. כמו שטרגליים רבים אחרים הם קטנים, פלנקטונים, חיים גם בים וגם במקווי מים מתוקים. מסוגלים לתנועה מהירה. התפתחות מהזחל לבוגר היא בצורת התנשלות. את הביצים נושאת הנקבה בשק או שני שקים שצמודים לסגמנט הבטן הראשון. ציקלופידיים (Cyclopidae) מדיה וקבצים בנושא ציקלופיים בוויקישיתוף ציקלופיים, באתר ITIS (באנגלית) ציקלופיים, באתר NCBI (באנגלית) ציקלופיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ציקלופיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ציקלופיים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אישה אחרת

אישה אחרת (באנגלית: Another Woman) הוא סרט קולנוע משנת 1988, מסוגת דרמה, בבימויו של וודי אלן, ובכיכובן של השחקניות מיה פארו וג'ינה רולנדס (אלן לא משחק בסרט זה). מריון פוסט (מגולמת על ידי ג'ינה רולנדס) היא פרופסור לפילוסופיה בת 50. היא נשואה לרופא קן (איאן הולם). בשל עבודות בנייה בבניין שלה, היא שוכרת דירה במרכז העיר כדי לקבל קצת שקט ושלווה לכתיבת ספרה הפילוסופי. בדירתה החדשה יש פתח אוורור, המאפשר לה לשמוע את כל השיחות הפרטיות של הלקוחות במשרד הפסיכיאטר השכן. היא מוקסמת במיוחד מאחת הלקוחות (מיה פארו), השרויה בדיכאון עמוק. שמה, אותו אנו הצופים איננו שומעים, הוא הופ (תקווה). הגילויים של הופ והשקפותיה בחיים גורמים למריון לבחון את חייה שלה. היא לומדת מגיסתה שאחיה אוהב ושונא אותה בו זמנית. היא מבינה, שכמו אביה (ג'ון האוסמן), היא הייתה בלתי נחמדה ושיפוטית כלפי מספר אנשים במהלך חייה: אחיה המדוכא פול (האריס יולין) ואשתו השברירית לין (פרנסס קונרוי), חברתה הטובה ביותר מימי התיכון, קלייר (סנדי דניס), בעלה הראשון סם (פיליפ בוסקו) ובתה החורגת לורה (מרתה פלימפטון). יתרה מזאת, היא מבינה שחיי הנישואין הנוכחיים שלה עם קן אינם באים לידי סיפוק, ושהיא החמיצה את הסיכוי היחיד לאהבה עם חברו הטוב ביותר לארי (ג'ין הקמן). לבסוף היא מצליחה להפגש עם הופ, ולמרות שהיא רוצה לדעת עליה יותר היא, היא בסופו של דבר מדברת בעיקר על עצמה. היא מגיעה למסקנה שההפלה שעשתה לפני כמה שנים הייתה טעות, בטענה שבגילה יש דברים רבים בחיים שהיא לא תשיג יותר. לקראת סוף הסרט מריון מחליטה לשנות את חייה לטובה. "אישה אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אישה אחרת", באתר נטפליקס "אישה אחרת", באתר AllMovie (באנגלית) "אישה אחרת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אישה אחרת", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אישה אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עדנה פיינרו, אלן בסולם ברגמן, "העולם הזה", גיליון 2701 מ-7 ביוני 1989, עמוד 24
אקווטוריה המזרחית

אקווטוריה המזרחית (באנגלית: Eastern Equatoria) היא אחת ממדינות דרום סודן. בשנת 1972 פוצלה, אך הוקמה מחדש כחלק מהסכם שלום שנחתם בפברואר 2020. שטחה כ-73,472 קמ"ר, גודל האוכלוסייה בה היה כ-906,126 נפש (נכון ל-2008) ובירתה טוריט. גובלת עם אוגנדה בדרום, קניה בדרום מזרח ואתיופיה בצפון מזרח, מחוז ג'ונגליי בצפון ובמחוז אקווטוריה התיכונה במערב. משולש אילמי, הממוקם בין צידו המזרחי של המחוז לבין אגם טורקאנה, הוא שטח במחלוקת בין דרום סודאן, קניה ואתיופיה. אקווטוריה המזרחית היא ביתן של מספר קבוצות אתניות שונות. טופוסה, גיאה וניאנגטום מתגוררות לרוב בנפות המזרחיות של המחוז. דידנגה, דודוס ובויה מתגוררות בנפת בודי סביב צ'וקודום ובצד המערבי מתגוררות לרוב אוטאו, לופיט, לאנגו, פארי וטנט. אקולי, מאדי, איריה ואופיריה חיים לרוב בנפת מאגווי. רוב האוכלוסיות שחיות במחוז זה מתפרנסות מניהול חוות וגידול בקר, כבשים ועזים. רוב הגידולים החקלאיים מספקים את תושבי המחוז והמדינה ומקצתם הולכים לייצוא. הרי הדידינגה בנפת בודה מאופיינים בקרקע פורייה המשמשת לגידול טבק, תפוחי אדמה ותירס. במחוז מונה מושל שעומד בראש הרשות מבצעת ונבחר בבחירות פנימיות. המושל מינה שרים, יועצים וממונים שעמדו בראש הנפות שבמחוז. נפות ונציביהן, נכון לשנת 2011: אקווטוריה אקווטוריה המערבית אקווטוריה התיכונה Equatorians Abroad Video of Equatorians Abroad, סרטון באתר יוטיוב Eastern Equatoria State trip planner: make a Eastern Equatoria State itinerary & map, Wanderlog "עובדות על מחוז אקווטוריה התיכונה". אורכב מ-המקור ב-2011-09-28. נבדק ב-2011-07-07. "Eastern Equatoria State". Gurtong. אורכב מ-המקור ב-2011-09-28. נבדק ב-2011-07-07.
Widow's Weeds

Widow's Weeds הוא האלבום המלא הראשון של להקת המטאל הגותי טריסטניה. באלבום זה יוצאת טריסטניה מסגנון הדום מטאל-הגותי ומפתחת את סגנון המטאל הגותי הסקנדינבי הסימפוני הכולל את שירת היפה והחיה - גרואלינג המאפין דום-דת' (על ידי הזמר-יוצר מורטן ולנד) ושירה נשית אופראית (על ידי זמרת הסופרן ויבקה סטנה) - גיטרות חשמליות כבדות, כינור, קלידים וקטעי מקהלה. אלבום זה הוא כנראה הכבד ביותר של הלהקה, ובולט בו המקצב האיטי של הדום מטאל, לצד אלמנטים סימפוניים. רוב שירי האלבום עוסקים במוות, שכול ואבל. האלבום זכה לביקורות מצוינות וסלל את דרכה של טריסטניה להפיכה לאחת מלהקות המטאל הגותי החשובות והמשפיעות באירופה. שנה אחרי אלבום זה הוציאה טריסטניה את האלבום "Beyond The Veil" שממשיך את הקו המוזיקלי של Widow's Weeds, אך יותר סימפוני מקודמו, ונחשב ליצירת מופת של המטאל הגותי. במהדורה המיוחדת המוגבלת נכללו גם השירים הבאים, כבונוס: מורטן ולנד - גרואלינג, גיטרה, מקהלה, מילים ולחן ויבקה סטנה - שירה נשית (מצו-סופרן אופראי), מקהלה אנדרס הידל - גיטרות, צרחות בלאק מטאל ושירת רקע, מקהלה רונה אסטרהוס - באס אינר מוהן - קלידים, תכנות קנת' אולסון - תופים, מקהלה אסטן ברגיי (Østen Bergøy) - שירה נקייה בשיר Angellore, מקהלה פיט יוהנסן - כינור הילדה אגלנד, מריטה הריקסטאד, הידל ט. בומן - מקהלה מידע על האלבום Widow's Weeds באתר MusicBrainz האלבום Widow's Weeds באתר Discogs ביקורת ב-Metal Storm, בה קיבל האלבום ציון 10/10. ביקורת ב-SputnikMusic, בה קיבל האלבום ציון 4.5/5. טריסטניה, באתר AllMusic.
קרן צרפת ישראל

קרן צרפת ישראל היא קרן שהוקמה בשנת 2008 ואשר ומטרתה להדק ולהעמיק הקשרים בין צרפת וישראל בכל מגזרי החברה האזרחית. ביולי 2005 בעת ביקור ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, בצרפת כאורחו של הנשיא הצרפתי ז'אק שיראק, הכריזו שני המנהיגים על הקמת הקרן. המחשבה שעמדה בבסיס הקמת הקרן היה הרצון לשפר את הדימוי של ישראל בצרפת ולהפך. בראש הקרן עומדת הגב' ניקול גדז, אשר שימשה כשרה בממשלת צרפת. בראש הצד הישראלי של הקרן עומדת הגב' דינה שורק, המכהנת כסגנית נשיא הקרן. הקרן פועלת באמצעות 5 ועדות משנה המתמקדות בנושאים הבאים: תרבות, אומנות, מדע, כלכלה והציבור הרחב. בראש כל אחת מהוועדות הללו עומדים שני יושבי- ראש: ישראלי וצרפתי. בוועד הכבוד של הקרן חברים בצד הישראלי, בין היתר, הסופר א.ב. יהושע, שופט בית המשפט העליון מאיר שמגר, השר דן מרידור. בצד הצרפתי נכללים בוועד הכבוד של הקרן, השרה לשעבר בממשלת צרפת סימון וייל. בין הפעולות אותן יזמה הקרן ניתן למנות האירועים הבאים: ארגון הרצאות בצרפת בנושא תעשיית ההיי- טק הישראלי ביוני 2006. מימון הקמת תערוכת צילומים אודות ההיסטוריה של יחסי ישראל וצרפת. התערוכה הוצגה בכנסת בעת ביקור נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, בכנסת ביוני 2008. הענקת פרס לסופר יורם קניוק במרס 2010 בפריס. ארגון משלחות צאצאי חסידי אומות עולם מצרפת לביקור בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של קרן צרפת ישראל קרן ישראל-צרפת, באתר משרד המדע והטכנולוגיה
תביעה

האם התכוונתם ל... תביעה אזרחית – הליך בדיון אזרחי שבו מבקש אדם מבית המשפט סעד המופנה כנגד אדם אחר. תביעה (משפט בישראל) – תביעה אזרחית בישראל. תביעה קטנה – הליך במשפט האזרחי בו מבקש אדם מבית המשפט סעד המוגבל בסכום. תובענה ייצוגית – הליך במשפט אזרחי שבו אדם יחיד תובע בשם קבוצה. כתב אישום – מסמך הפותח את ההליך הפלילי ומוגש על ידי המאשימה - היא המדינה תביעה (משפט פלילי) – הגוף המאשים במשפט הפלילי. תובע – בא כוח הגוף המאשים במשפט הפלילי. פרקליטות המדינה – גוף מרכזי באכיפת החוק במדינת ישראל, והגוף העיקרי המייצג את מדינת ישראל בבית המשפט. יחידת התביעות של משטרת ישראל – מייצגת את המדינה בכ-90% מתיקי החקירה המוגשים לבית המשפט. קובלנה פלילית – אישום פלילי, שבו המאשים הוא אדם פרטי. משפט פלילי – ענף משפטי, שתכליתו הסדרת חיי החברה, על ידי הגדרת התנהגויות שליליות מסוימות כבלתי-חוקיות, וזאת באמצעות כללי עשה ואל-תעשה.