laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זנקט פאולי (כדורגל)

אֶף.צֶה. זַנְקְט פַּאוּלי (בגרמנית: FC St. Pauli או Fußball-Club Sankt Pauli von 1910 e.V) הוא מועדון כדורגל גרמני מרובע זנקט פאולי שבעיר המבורג. המועדון משחק בבונדסליגה. המועדון נוסד ב-15 במאי 1910. עד עונת 1976/1977 שיחק בליגות אזוריות בהמבורג. בעונת 1952/1953 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת המבורן 07. בעונת 1954/1955 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת קיקרז אופנבך. בעונת 1965/1966 הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת נירנברג. בעונת 1977/1978 שיחק בפעם הראשונה בבונדסליגה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה השלישית עד עונת 1987/1988. בעונת 1986/1987 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת המבורג. בסוף עונת 1987/1988 עלה לבונדסליגה ושיחק במשך 3 עונות עד עונת 1990/1991 שבסיומה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 1994/1995. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן. בסוף העונה עלה לבונדסליגה ושיחק שנתיים עד עונת 1996/1997. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת אנרגי קוטבוס. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 2000/2001 שבסיומה עלה לבונדסליגה, שיחק בה עונה אחת וירד חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 2002/2003 נשר המועדון אל הליגה השלישית בה שיחק במשך במשך ארבע עונות. בעונת 2005/2006 הגיע לחצי גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת באיירן מינכן. בשנת 2007 הצליח המועדון לחזור אל הבונדסליגה השנייה, ובסיום עונת 2009/2010 הצליח להעפיל אל הבונדסליגה, אך נשר ממנה כעבור עונה. המועדון משחק בליגה השנייה מעונת 2011/2012. בעונת 2023/2024 חזר המועדון אל הבונדסליגה. זנקט פאולי נחשב למועדון המשויך לשמאל הגרמני, אף אנרכיסטי והאנטי-לאומי. קבוצות האולטראס של המועדון מקיימות קשרים ענפים עם קבוצות אולטראס שמאליות ברחבי העולם, ולוקחות חלק בקמפיינים נגד גזענות, סקסיזם והומופוביה ביציעי הכדורגל. מריו, הדמות הראשית בסרט הקולנוע "מריו" משנת 2018, הוא חלוץ מרכזי זנקט פאולי. נכון ל-31 באוגוסט 2024 מדיה וקבצים בנושא זנקט פאולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זנקט פאולי (בגרמנית) זנקט פאולי, ברשת החברתית פייסבוק זנקט פאולי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זנקט פאולי, ברשת החברתית אינסטגרם זנקט פאולי, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר FootballDatabase.eu אסף שלו, ‏המלחמה בגזענות: אפשר ללמוד גם מהגרמנים, באתר ONE‏, 5 בינואר 2013 נדב יעקבי, השתלטות אוהדת, באתר ynet, 6 באפריל 2006
סטריליזציה (כלכלה)

במקרו-כלכלה, סְטֵרִילִיזַצְיָה (מכונה גם עיקור) מתייחסת לפעולת הבנק המרכזי בשוק פתוח שמטרתה לנטרל השפעות של שוק הכסף על שוק המטבע העולמי. ברוב המקרים מבצע הבנק המרכזי פעולה זו על מנת לנטרל השפעות פוגעות של תנועות הון נכנסות כמו ייסוף שער החליפין, אובדן תחרות בייצוא ואינפלציה. באופן כללי, הסטריליזציה מתייחסת לכל מדיניות מוניטרית שמבקשת להותיר את כמות הכסף במשק ללא שינוי במהלך זעזועים כלכליים או שינויים אחרים, כולל תנועות הון יוצאות. לשם דוגמה, נניח כי ערך המטבע של מדינה מסוימת ירד (במדינה משטר שער חליפין נייד). על מנת למנוע זאת, הבנק המרכזי של אותה מדינה מחליט להעלות את ערך המטבע על ידי יצירת ביקוש מלאכותי למטבע המקומי בשוק מטבע החוץ. הדבר נעשה באמצעות שימוש ביתרות המט"ח של הבנק המרכזי לקניית מטבע מקומי. הביקוש המתואר אכן גורם לעצירת ירידת ערך המטבע המקומי, אך יוצר גרעון במאזן התשלומים עקב ירידת שער החליפין. שער החליפין הנמוך יותר במונחי מטבע מקומי מגדיל את הייבוא, אך מקטין את הייצוא. הגרעון במאזן התשלומים גורם לירידה בכמות הכסף במשק. לכן, במטרה לקזז את ההשפעה השלילית הזו של ירידה בכמות הכסף הנזיל, הבנק המרכזי יבצע פעולות בשוק הפתוח שיגרמו להגדלת כמות הכסף במשק. פעולות אלו של קניית איגרות חוב מקומיות באמצעות מטבע מקומי "ינטרלו" את ההשפעות השליליות של הפעולות בשוק המט"ח. Paul Krugman and Maurice Obstfeld, "International Economics, Theory and Policy", Addison Wesley, 2003, 6th Edition, pgs. 488-489.
אספמיה

המונח "חלומות באספמיה" מפנה לכאן. לערך העוסק בכתב עת, ראו חלומות באספמיה (כתב עת). אסְפַּמְיָה או אספמיא הוא, בארמית ובעברית של חז"ל, שמה של ארץ ספרד (בדומה לשמה הלטיני Hispania). במדרש תנחומא נזכרות אספניה וגליה, המושבות הרומיות. יש הסוברים כי מקור השם הוא בעברית-כנענית או הפיניקית "אי-שפניא" (אי השפנים). לפי סברה זו, כאשר הפיניקים, אשר היו יורדי ים, הגיעו לספרד, הם נתקלו בארנבונים אותם חשבו בטעות לשפנים, ומכאן השם אי-השפנים, שהפך לשם הלטיני Hispania אשר התגלגל לשם הספרדי המודרני España. פרשנות אחרת מציעה[דרוש מקור] כי מקור המילה מהמילה "ספון", חבוי מהעין, כך שמשמעות השם הוא "האי החבוי". בשל מרחקה נתפסה המילה אספמיה בתלמוד כמייצגת ארץ המרוחקת שנה הליכה לכל כיוון, ארץ הנמצאת ב"סוף העולם". בדיון בענייני חזקה בבבא בתרא אומר רבי יהודה: "לא אמרו שלש שנים אלא כדי שיהא באספמיא, ויחזיק שנה וילכו ויודיעוהו שנה ויבוא לשנה אחרת". ספרד המקראית, לעומת זאת, היא סרדיס שבאסיה הקטנה, לדעת רוב החוקרים. בעת תרגום התנ"ך לארמית, (בידי יונתן בן עוזיאל), תורגמה המילה ספרד בתור "אספמיה". נראה כי מקור תרגום זה הוא דמיונה של המילה ספרד למילה "הספרה" (ביוונית - ארצות המערב). בתקופת הגאונים התקבעה הזהות בין "אספמיה" לבין "ספרד". משמעות הביטוי "חלומות באספמיה" היא חלומות בלתי מציאותיים, שלא ניתן לממשם. הביטוי מופיע בתלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל', עמוד ב': "אדם ישן כאן ורואה חלום באספמיא". הביטוי התלמודי מופיע בסיפורו של י"ל פרץ "האשה מרת חנה": "כאשר אני סוגר את עיני, נדמה לי שאני ישן בבית ורואה חלום באספמיא". רוביק רוזנטל, מגלים עולם, באתר nrg‏, 11 ביוני 2004 באנציקלופדיה הקתולית
קו משווה

קו משווה היא עמותה ישראלית שמטרתה עידוד התעסוקה של אקדמאים ערבים-ישראלים. העמותה הוקמה ב-2007 על ידי דב לאוטמן וארגוני מעסיקים שבראשם התאחדות התעשיינים, וכיום מנכ״ל העמותה הוא סאמי אסעד.מטרתה של העמותה לחולל סביבה עסקית פתוחה ושוויונית להעסקת אקדמאים ערבים, ולהגדיל משמעותית את מספר האקדמאים הערבים המשולבים בחברות עסקיות וציבוריות בתפקידים ההולמים את כישוריהם. "קו משווה" הוקמה ביוזמתם של דב לאוטמן, ד"ר עירית קינן, התאחדות התעשיינים וארגוני מעסיקים נוספים. פעילותה של העמותה נתמכת על ידי משרד ראש הממשלה. "קו משווה" מקדמת את שינוי הגישה בעולם העסקי, פועלת לקליטתם של אקדמאים ערבים-ישראלים בחברות עסקיות, ועוזרת למעסיקים ולמועמדים הערבים להצליח בתהליכי הגיוס, המיון והקליטה לטווח ארוך. "קו משווה" שמה דגש על קידום ופיתוח מנהלים ויזמים מהחברה הערבית מתוך הבנה שככל שירבו מנהלים ערבים – כך הם יקלטו יותר עובדים ערבים. בנוסף, ריבוי סיפורי הצלחה מעוררי השראה של התקדמות עובדים ערבים תביא להגברת האמון של הצעירים הערבים ביכולתם להשתלב ולהתקדם בארגונים ישראלים. כממשק מקצועי בין העסקים לאקדמאים הערבים, פיתחה קו משווה כמה מרכזי פעילות: מרכז השמה, מרכז קריירה להשלמת כישורים עסקיים לאקדמאים, מרכז פיתוח ידע וכלים רב תרבותיים למנהלים בעסקים ומרכז ליווי, ייעוץ, מיון וקליטה. דרכי פעולה עיקריות: הקמת מאגר ארצי ממוחשב של מועמדים מוכשרים, אקדמאים ערבים, למגוון משרות. הפעלת מרכז השמה ארצי ממוחשב. הפעלת סדנאות הכנה רב תרבותיות למקום העבודה. תכנון תהליכים אסטרטגיים בעסקים לגיוון סביבת העבודה. גיבוש קבוצות ייעוץ מעורבות - STAKEHOLDERS DIALOG. ליווי המעסיקים והמועסקים וייעוץ בהתאם לנדרש. הכשרות והדרכות משלימות בתאום עם המעסיק ועל בסיס צרכיו. ״קו משווה״ היא מהמייסדים של הפורום הישראלי לגיוון בתעסוקה, קואליציה תלת מגזרית הפועלת לקידום העסקה מגוונת במשק. אתר האינטרנט הרשמי של קו משווה קו משווה, ברשת החברתית פייסבוק קו משווה, באתר YouTube קו משווה, באתר ישראל תורמתרונית צין-קרסנטי, דב לאוטמן: הפער חברתי מסוכן יותר מהאיום האירני, באתר כלכליסט, 27 בינואר 2010 בילי פרנקל, מהפכה במגזר הערבי: הדור החדש בונה קריירה, באתר ynet, 20 בינואר 2013 ניר יהב‏, שוק התעסוקה פותח דלת לצעירי המגזר הערבי, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2012 קו משווה, באתר "גיידסטאר ישראל" עמותת קו משווה, אתר [קרן לאוטמן]
אשל הירדן

אֵשֶׁל הַיָּרְדֵּן (שם מדעי: Tamarix jordanis) הוא מין אשל המצוי בגדות נחלים ובמלחות, לאורך בקעת הירדן והכנרת. המין נמנה עם קבוצת אשל היאור, שפרחיה מתאפיינים ב-5 עלי כותרת, 5 עלי גביע, 5 אבקנים, ושלוש צלקות. הוא דומה מאוד לאשל היאור ואפשר להבדיל ביניהם רק על פי התפוצה השונה, נבדל מאשל ארץ-ישראלי (מין נוסף קרוב מקבוצת אשל היאור) בתפרחותיו הקצרות יותר וכן בתפוצה השונה. אשל הירדן הוא שיח-עץ ירוק עד המסועף מבסיסו לכמה ענפים ראשיים, ומתנשא לגובה 3–6 מטרים. ענפיו בעלי קליפה אדומה-חומה. הענפים הצעירים ירוקים ונושאי עלים זעירים דמויי קשקשים. העלים יושבים, בעלי בסיס צר, ואינם לופתים את הענף. לעומת מיני האשל האחרים, עליו של אשל הירדן מוארכים ומחודדים יותר. הפרחים ערוכים באשכולות צפופים שאורכם כ-3–6 ס"מ. הפריחה נמשכת מתחילת האביב ועד הסתיו, החל בחודש מרץ וכלה בסוף חודש ספטמבר. צבע הכותרת ורוד לבנבן. הפרי הלקט דמוי חרוט משולש צלעות שאורכו 6–8 מ"מ. הזרעים מרובים, זעירים, בעלי ציצות ומתפזרים ברוח. הנביטה בשלהי האביב ובקיץ, עם ירידת מפלס הנחלים והאגמים. מדיה וקבצים בנושא אשל הירדן בוויקישיתוף אשל הירדן, באתר NCBI (באנגלית) אשל הירדן, באתר צמח השדה אשל הירדן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אשל הירדן, באתר GBIF (באנגלית) אשל הירדן, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. אשל הירדן באתר הרשימה האדומה של IUCN
עקרון האופקיות המקורית

עיקרון האופקיות המקורית הוא אחד מעקרונות היסוד בגאולוגיה המשמשים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת זמן ואופן היווצרותן ומהווים כלים חשובים בסטרטיגרפיה. עיקרון זה קובע כי ההרבדה המקורית של שכבות משקע תהיה תמיד אופקית, או כמעט אופקית. על-פי העיקרון, יש להניח כי שכבות כאלה תהיינה שבורות, מקומטות או נטויות רק לאחר שחלו עליהן תהליכים מאוחרים להרבדה, אחרי שהשכבות התמצקו והתלכדו לסלע. כיום מקובל כי עיקרון זה מהווה קירוב כללי אך מדויק מספיק. ניסוח העיקרון מיוחס לניקולאוס סטנו, מלומד דני בן המאה ה-17. סטנו למד רפואה ואנטומיה בקופנהגן והמשיך בלימודיו בליידן ואמסטרדם. ב-1665 עקר סטנו לפירנצה ושימש כרופאו האישי של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. באוקטובר 1666 לכדו שני דייגים כריש ענק סמוך לעיר הנמל האיטלקית ליבורנו, ופרדיננדו השני הורה לשלוח את ראשו לסטנו. סטנו ניתח את ראש הכריש ופרסם את ממצאיו ב-1667. בחינה של שיני הכריש הראתה דמיון מפתיע לעצמים מסוימים עשויים מאבן שנמצאו בסלעים, שהמלומדים בני-זמנו כינו "גלוסופטראה" (glossopetrae), כלומר: "לשונות אבן". בניגוד למקורות קדומים ששיערו כי אבנים אלה נפלו מהשמיים או מהירח או כי המאובנים גדלו באופן טבעי בתוך הסלעים, טען סטנו גופים אלה נראים כשיני כריש מפני ש"היו פעם שיני כריש". הוא סבר כי השיניים הגיעו מפיותיהם של כרישים קדומים, ובמשך הזמן נקברו בבוץ או בחול שעכשיו הוא יבשה. סטנו טען כי תוך כדי תהליך הפיכת השיניים למאובנים השתנה הרכבם הכימי אבל צורתם נשמרה. מחקרו זה של סטנו הוביל אותו לשאלה כיצד קורה שגוף מוצק אחד מצוי בשלמותו בתוך גוף מוצק אחר: סלע או שכבת סלעים. המחקר – שפורסם ב-1669 בשם " De solido intra solidum naturaliter contento dissertationis prodromus" – הביא לייחוס כמה מעקרונות היסוד בגאולוגיה הנוגעים לסטרטיגרפיה, בהם עיקרון האופקיות המקורית. תצפיותיו בשכבות סלע הובילו את סטנו להסיק כי כדור הארץ לא היה סטטי וכי כוחות עצומים פעלו עליו לאורך תקופות ארוכות – מסקנות שהובילו במאה ה-20 לפיתוח מדע הטקטוניקה ולהבנה כי תנועת הלוחות והתנגשותם גורמים לשבירה, קימוט והטיית השכבות. עיקרון האופקיות המקורית לא התקבל מיד, אולם הפך למקובל בקרב גאולוגים כמאה שנים לאחר ניסוחו. כאמור, העיקרון מהווה קירוב כללי אך מדויק מספיק. סטנו יצא מתוך הנחה כי כל המשקעים מורבדים תמיד אופקית, אולם ידוע כי שכבות עשויות לשקוע בנטייה, למשל: משקעי נחלים וחוליות היוצרים שיכוב צולב אינם שוקעים אופקית אלא בזווית השיפוע הטבעי של אותם חומרים – הזווית המרבית לשיפוע יציב של החומר ברמת לחותו הטבעית. זווית זו נקבעת על-פי מידת החיכוך בין הגרגירים, צורתם ומידת ההידבקות ביניהם. גם משקעים השוקעים מעל שטח נטוי – למשל בדלתה של נהרות גדולים או סביב שונית – ישקעו בנטייה, הנקראת "נטייה התחלתית". גאולוגיה - מונחים סטרטיגרפיה עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3 עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0 שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה (דורש הרשמה לאתר) וב גוגל ספרים
סימן

האם התכוונתם ל... אות או תו (מחשב) – סימן בכתב, בדפוס או במידע ממוחשב סימן (אריתמטיקה) – הסימן (פלוס או מינוס) של מספר או ביטוי סימנים (תלמוד) – אחד מעזרי הזיכרון שבהם השתמשו חז"ל כדי לזכור בעל-פה עניינים שבהלכה או שבאגדה סימן של תמורה – פונקציית הזוגיות של תמורות סימן (רפואה) – ממצא רפואי אובייקטיבי המעיד על קיום מצב רפואי סימן (סמיוטיקה) – דבר שניתן לפרשו כבעל משמעות תסמין – תופעה המאפיינת מצב רפואי כלשהו, המתגלה באמצעות תלונה של החולה סימן – בעברית של ימי הביניים: אנתיממה הרי סימן – רכס הרים באתיופיה סימן (אזור היסטורי) – אזור היסטורי באתיופיה. סימן (ספרות) – חלק מובחן של ספר, מקביל ל"פרק", אך משמש בעיקר בספרות ההלכה, כמו ב"שולחן ערוך" ובספרות השו"ת הסימן – סיפור של ש"י עגנון סימן (אלבום) – אלבום הבכורה של הזמר אליעד נחום. סימן (שיר) – שיר של אליעד נחום אישים: דייוויד סימן – כדורגלן אנגלי דניאל סימן – ראש לשכת העיתונות הממשלתית סימנים סימנייה (פירושונים) סמל זימן תו
פוליפוזיס משפחתית

פוליפוזיס משפחתית (באנגלית: Familial Adenomatous Polyposis, ובראשי תיבות: FAP) היא מצב גנטי מורש בו נוצרים פוליפים רבים לאורך מערכת העיכול ובעיקר באפיתל המעי הגס. הפוליפים מתחילים כשפירים אך ללא טיפול עלולים לעבור התמרה ממאירה ולהפוך לסרטן המעי הגס. שכיחות המוטציה הגנטית הגורמת למצב זה היא בין 1:10,000 ל-1:15,000 לידות. עד גיל 35 95% מן האנשים עם המוטציה יגדלו פוליפים. ללא כריתת המעי הגס, סרטן הוא כמעט בלתי נמנע. הגיל הממוצע להופעת סרטן המעי הגס אצל אנשים לא מטופלים הוא 39. מדיה וקבצים בנושא פוליפוזיס משפחתית בוויקישיתוף הערך "פוליפוזיס אדנומטוטי משפחתי", באתר ויקירפואה ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר מפעלים חינוכיים

גשר מפעלים חינוכיים ("גשר"), היא עמותה ישראלית שמעמיקה את הקשר בין קבוצות בעם ישראל ובאוכלוסיית מדינת ישראל, ובינן לזהות היהודית-ישראלית. בחג סוכות תש"ל (1969), בכפר עציון, ביוזמת מייסד הארגון והנשיא הרב ד"ר דניאל טרופר, הרב חנן פורת והרב אלי סדן פתחה "גשר" את הסמינר הראשון של מפגש בין תלמידים מבתי ספר דתיים וחילוניים. מאז ועד היום השתתפו מאות אלפי תלמידים בפעילויות של "גשר", ולמדו על פי חומרי הלימוד שהופקו על ידה. בתקופת כהונתו של דניאל גולדמן כיו"ר גשר, הארגון עסק בשיפור ההידברות עם הציבור החרדי ותעסוקת חרדים. "גשר" מפתח ומכשיר מנהיגים בחברה הישראלית לשיפור מרקם החיים המשותף. הארגון מגייס משתתפים לקורס עם מפגשים והרצאות, שמתעסקות בסוגיות חברתיות ושיח זהויות. בקורס יוצאות משלחות לקהילות יהודיות בחו"ל. הארגון מציין ביום הזיכרון לרצח שלושת הנערים את "יום האחדות", שמצוין גם בקהילות יהודיות בתפוצות. ישנם סניפים של גשר בלונדון ובניו יורק שמשפרים את הקשר של יהודים במדינת ישראל עם יהודי התפוצות. משלחות מנהיגות יוצאות לקהילות יהודיות בתפוצות ויוצרות היכרות ודו-שיח. מרק"ם צו פיוס אתר האינטרנט הרשמי של גשר מפעלים חינוכיים אתר קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ריקי רט, ‏מנכ"ל גשר היוצא משוכנע שקצת סבלנות תוביל לחיבורים, בעיתון מקור ראשון, 4 ביוני 2019 גשר מפעלים חינוכיים, באתר "גיידסטאר ישראל"
אביה בן ירבעם

במקרא, אֲבִיָּה בֶן יָרָבְעָם היה בנו של ירבעם בן נבט מלך ישראל. בתרגום השבעים למלכים א, פרק יב, פסוק כד, ישנה תוספת המציגה מסורת מיוחדת על תקופת גלותו של ירבעם במצרים, המקבילה לסיפור הדד האדומי. מן הלשון היוונית ברור כי מקורה בטקסט עברי:[דרושה הבהרה] "ושישק נתן לירבעם את אנו אחות תחפניס הגבירה אשתו לו לאשה. והיא גדלה בתוך בנות המלך ותלד לירבעם את אביה בנו". לפי תוספת זו, אביה נולד עוד בזמן גלותו של ירבעם במצרים. לאחר תיאור חטאיו של ירבעם בן נבט, מתוארת במקרא מחלתו של בנו, אביה. ירבעם שולח את אשתו אל הנביא אחיה השילוני, אשר היה זה שבישר לו שימלוך, לבקש להתפלל על בנו החולה. הוא מצווה עליה להתחפש בבואה אל הנביא, כדי שלא תזוהה כאשת ירבעם. אלוהים מודיע לאחיה, שבאותו זמן כבר התעוור מרוב זקנה, שבקרוב תבוא אליו אשת ירבעם, ועל כן כבר בשומעו את קול צעדיה הוא מזהה אותה. אחיה מנבא לאשת ירבעם נבואה קשה על איבוד המלוכה של בית ירבעם והשמדת זרעו, ושגם אביה ימות בבואה העירה. הוא מציין שבעוד מתיו של בית ירבעם ייאכלו על ידי הכלבים ולא יובאו לקבורה, היחיד שיבוא לקבורה הוא דווקא אביה, שגם ייספד על ידי כל ישראל, "יַעַן נִמְצָא בוֹ דָּבָר טוֹב אֶל ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל בְּבֵית יָרָבְעָם". ואכן, מיד כשאשת ירבעם חוזרת לביתה, בנה מת, כאשר ניבא לה הנביא, וכל ישראל סופדים לו. משמעות שמו של אביה: אבי הוא יה (קיצור של יהוה). יש הלמדים מן העובדה שירבעם קרא לבנו האחר (שמלך תחתיו) בשם נדב שירבעם ביקש להידמות לאהרן הכהן, ששני בניו הגדולים הגדולים נקראו נדב ואביהוא. בחקר המקרא מקובל דווקא הכיוון ההפוך, ולפיו מנסחי הסיפור בתורה על נדב ואביהוא, עשו זאת בהשראת בניו של ירבעם, וכן סיפור חטא העגל כולו הוא סיפור יהודאי שמטרתו לדרוש לגנאי את העגלים שהציב ירבעם בבית אל ובדן.[דרוש מקור] חז"ל מתקשים בשאלה מהו אותו "דבר טוב" שנמצא באביה. התלמוד הבבלי אומר בהקשר זה: רבי זירא ורבי חיננא בר פפא (נחלקו בדבר): חד אמר שביטל משמרתו ועלה לרגל, וחד אמר שביטל פרדסאות (הנוסח הנכון:פרוסדאות - שומרים) שהושיב ירבעם אביו על הדרכים שלא יעלו ישראל לרגל" — תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ח, עמוד ב' על פי המסורת, נקבר ברומי הקטנה, שבבקעת בית נטופה.[דרוש מקור] יגאל אריאל, מקדש מלך - עיונים בספר מלכים, חספין, תשנ"ד. יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, פרק כד: מה סיפרו בממלכת ישראל על ירבעם?, עמ' 197–199. ספר מלכים א', פרק י"ד. על פי רד"ק, הוא סבר שאם הנביא יזהה אותה הוא בהכרח ינבא לה רע, מפני רוע מעשיו של ירבעם. לדעת מצודת דוד, הסיבה להשתנות היא כדי שישראל לא ידעו על ביקורה אצל הנביא, כיוון שאז בהכרח ירצו לדעת את תשובתו. הרב יהודה זולדן, נדב ואביהוא בני אהרון – נדב ואביה בני ירבעם' באתר אוניברסיטת בר-אילן, פרשת שמיני, תשע"א
בריסק

האם התכוונתם ל... בריסק (בלארוס) – עיר בבלארוס על גבול פולין, בין מלחמות העולם הייתה בפולין בריסק (מחוז) – מחוז בבלארוס בז'שץ' קויאבסקי – עיירה בפולין שנקראה בפי היהודים בריסק דקויא. בית בריסק – שושלת הרבנים לבית סולובייצ'יק שיטת בריסק – שיטה לימודית בגמרא אותה פיתח רבי חיים מבריסק ישיבות בריסק חוג בריסק – קבוצה בציבור הליטאי, הנוהרת אחר הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, מבחינת השקפה, פסיקה הלכתית ודרך לימוד. אישים אשר לייב בריסק – איש היישוב הישן בירושלים, ממפה ומתעד בית הקברות בהר הזיתים מרדכי בריסק (מהר"ם בריסק) - רבה של טושנאד בטרנסילבניה וראש הישיבה בה בריסקר
ג'ק קילבי

ג'ק סט. קלייר קילבי (באנגלית: Jack St. Clair Kilby; ‏8 בנובמבר 1923 - 20 ביוני 2005) היה מהנדס חשמל אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2000. עיקר פרסומו הוא כממציאו של המעגל המשולב, במהלך עבודתו בחברת טקסס אינסטרומנטס (Texas Instruments) בשנת 1958. המצאה זו, נעשתה במקביל לפיתוח דומה שבוצע על ידי רוברט נויס עבור חברת Fairchild. קילבי נולד בג'פרסון סיטי שבמיזורי. קיבל תואר בוגר במדעים מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1947, ומוסמך מדעים מאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ב-1950. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים . בקיץ 1958 כעובד חדש בטקסס אינסטרומנטס, לא היה זכאי לצאת לחופשת הקיץ, לכן "בילה" את הקיץ בעבודה על בעיה בתכנון מעגלים שזכתה לכינוי "עריצות המספרים" - חוסר היכולת הטכנית של המחשבים דאז לספק את הדרישות ההולכות וגוברות ליכולת חישוב. קילבי הגיע למסקנה כי הפתרון לבעיה נעוץ בשימוש במוליכים למחצה: ב-12 בספטמבר הציג בפני מנהליו את המעגל המשולב הראשון שהיה עשוי גרמניום. מעגל זה נרשם כפטנט ב-6 בפברואר 1959. על המצאתו זו זכה בפרס נובל. בנוסף למעגל המשולב, נודע קילבי גם כממציאו של המחשבון. בסך הכול רשומים על שמו 60 פטנטים. בין השנים 1978 ו-1985 היה פרופסור מחקר (Distinguished Professor) להנדסת חשמל באוניברסיטת טקסס A&M. קילבי נפטר ממחלת הסרטן בדאלאס, טקסס, בגיל 81. מדיה וקבצים בנושא ג'ק קילבי בוויקישיתוף ג'ק קילבי, באתר פרס נובל (באנגלית) Jack St. Clair Kilby ביוגרפיה באתר טקסס אינסטרומנטס. ג'ק קילבי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ק קילבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Hayden Dingman (12 בספטמבר 2013). "The legend of Jack Kilby: 55 years of the integrated circuit". PC world. {{cite web}}: (עזרה)
מירב הדר

מירב הדר (נולדה בשנת 1963), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. הדר נולדה וגדלה בקיבוץ שפיים. אחותה הצעירה, אילה הדר, אף היא אלופת ישראל בשחייה בעברה. היא למדה בבית הספר התיכון עין השרון. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם בהדרכת אביה אברהם "הגא" הדר ואחר כך בהדרכתו של גרשון שפע. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 1978 זכתה הדר במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:43.35 דקות, אחרי טובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (2:37.28 דקות) ומיכל כהן ממכבי תל אביב (2:40.68 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1979 זכתה הדר ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.36 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:02.43 דקות) ומישל קובין (1:03.44 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:19.08 דקות, שיפור לשיא בן 7 שנים של שלומית ניר (1:19.90 דקות), לפני מירב כהן ממכבי קריית אונו (1:21.69 דקות) וענת פרקש (1:22.14 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.44 דקות, אחרי ענת פרקש (2:54.92 דקות) ומירב כהן (2:55.01 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:35.54 דקות, אחרי ליאור בירקאן (2:32.05 דקות) וטובה אברמוב מהפועל חולון/בת ים (2:33.97 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה הדר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.51 דקות, אחרי רבקה פרידלנד ממכבי קריית אונו (1:20.32 דקות) ולפני תמי מוניוז מהפועל מטה יהודה (1:22.13 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.39 דקות, אחרי עופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות וליאור בירקאן (1:01.69 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש אוגוסט 1982 זכתה הדר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 28.13 שניות, שיפור לשיא של עופרה מוניוז (28.18 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי ענת ישראל (28.00 שניות). יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978 אלופי השחייה ל-1979, מעריב, 24 באוגוסט 1979 יעקב פתאל, 12 שיאים לאומיים חדשים נקבעו באליפות השחיה, דבר, 26 באוגוסט 1979 התוצאות בסוף השבוע, מעריב, 26 באוגוסט 1979 אלכס פרלסמן, איזו אליפות נפלאה, מעריב, 27 באוגוסט 1979 התוצאות אתמול, מעריב, 27 באוגוסט 1979 יעקב דץ, 6 שיאים נוספים נקבעו אתמול ביומה השני של אליפות השחיה, דבר, 29 באוגוסט 1980 יעקב דץ, שמיר ירד מגבול 53 השניות במשחה 100 חתירה - 52.69, דבר, 28 באוגוסט 1980
זימן

האם התכוונתם ל... יוסף זימן – איש ציבור, ממנהיגי יהדות ליטא, מייסדה של שכונת נחלת יצחק בתל אביב פיטר זימן – פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה (1902) על גילוי אפקט זימן. שאול זימן – רופא ישראלי ומנכ"ל משרד הבריאות סימן זמן
ז'ואנוויליים

הז'ואנוויליים (שם מדעי: Joinvilleaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הדגנאים. תפוצת המשפחה במלזיה ובאיי דרום-מזרח אסיה והיא כוללת סוג אחד בלבד, ז'ואנווילאה (Joinvillea). משפחת הז'ואנוויליים דומה לדגניים וקרובה אליה פילוגנטית, אולם נבדלת ממנה בפירותיה העסיסיים, בעוד לדגניים פרי יבש שקליפתו מאוחדת עם קליפת הזרע. מדיה וקבצים בנושא ז'ואנוויליים בוויקישיתוף ז'ואנוויליים, באתר ITIS (באנגלית) ז'ואנוויליים, באתר NCBI (באנגלית) ז'ואנוויליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ז'ואנוויליים, באתר Tropicos (באנגלית) ז'ואנוויליים, באתר GBIF (באנגלית) ז'ואנוויליים, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האישה הבוגדנית

"האישה הבוגדנית" (צרפתית: "La Femme infidèle") הוא סרט צרפתי משנת 1969 בבימויו של קלוד שברול. הסרט מתאר זוג נשוי בו הבעל חושד כי לאשתו מאהב. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, תיאר את הסרט כאחד משורת סרטיו של שברול שהם "תרגילים שנונים ופרוורטיים, סוחפים ביופיים, העוסקים באהבה, רצח, אשמה ופיצוי". ב-2002 ביים האנגלי אדריאן ליין את "בוגדת", סרט אמריקאי המבוסס על "האישה הבוגדנית". בגרסה האמריקאית שיחקו דיאן ליין וריצ'רד גיר בתפקידים הראשיים של בני הזוג. שארל (מישל בוקה) והלן (סטפאן אודראן) הם זוג נשוי, הורים לילד, החיים באושר וללא דאגות כלכליות בביתם הכפרי. שארל, המפתיע את אשתו בעת שיחת טלפון שהיא מנהלת, מתחיל לחשוד כי היא בוגדת בו. הוא שוכר בלש פרטי כדי שיעקוב אחריה וזה מאמת את חששותיו ומוסר לו את פרטי ותמונת המאהב המתגורר בעיר הסמוכה. שארל מגיע לדירת המאהב, ויקטור (מוריס רונה), מציג את עצמו כבעל, קונה את אמון המאהב בגישתו הפתוחה לכאורה לעניין הבגידה ומנצל הפניית גב רגעית של המאהב כדי להלום בו בפסלון, דבר המביא למותו. שארל מצליח להעלים את הגופה וניצב מול חקירת המשטרה בעניין היעלמות ויקטור ומול תגובת אשתו הלומדת מן הנסיבות כי מאהבה נעלם וכי כנראה בעלה אחראי להיעלמות זו. מישל בוקה - שארל (הבעל) סטפאן אודראן - הלן (האשה) מוריס רונה - ויקטור (המאהב) מישל דושוסואה - מפקח המשטרה דובאל סטפאן די נאפולי - מישל (ילדם של בני הזוג) המבקר אורי קליין מציין את האישה הבוגדנית כאחד משיאיו של שברול בו הוא מציג בצורה מרגשת וצלולה את הבורגנות הצרפתית הכפרית על שבריריותה אך גם על איתנותה. גם מבקרים אחרים מציינים את סרטו זה כאחת מאבני הדרך בקריירה המוקדמת של שברול ובו, במקום להתמקד במאפיין המתח כפי שעשה אלפרד היצ'קוק (אליו נוהגים להשוות את שברול), בוחר הבמאי להתמקד בתחום הפסיכולוגי הנבנה סביב מעשה הפשע ומנסה לבחון את ליבן ומוחן של הדמויות המאכלסות את עולמו המוסרי המעורפל. ביקורת נוספת מוצאת פגמים בהגיון שבעלילה אך גם כאן, נטען כי להגיון העלילה חשיבות פחותה והעיקר הוא כושר החישה של שברול את דמויותיו. למרות העלילה הכוללת רצח, מציינים חלק מהמבקרים את אנושיותו של הסרט ואת רגישותו הבאה לידי ביטוי במיוחד בסצנת הסיום. גם בסרט זה בא לידי ביטוי סגנונו הקבוע של שברול בעיצוב הסרט שמושפע רבות מהצלם הקבוע איתו עבד באותה תקופה, ז'אן ראבייה. "האישה הבוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האישה הבוגדנית", באתר נטפליקס "האישה הבוגדנית", באתר AllMovie (באנגלית) "האישה הבוגדנית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "האישה הבוגדנית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Tino Balio, The Foreign Film Renaissance on American Screens, 1946–1973, Univ of Wisconsin Press, 2010-11-05. (באנגלית), p. 260 אורי קליין, המלצת השבוע, באתר הארץ, 1 ביולי 2004 Wheeler Winston Dixon, The Unfaithful Wife, אתר Allmovie Roger Greenspun, La Femme Infidele, אתר הניו יורק טיימס, 10 בנובמבר 1969 Derek Malcolm, Claude Chabrol: La Femme Infidele, אתר הגרדיאן, 29 באפריל 1999