laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צלב השירות המצוין (בריטניה)

צלב השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Cross מוכר גם בר"ת: DSC) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית הניתן לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה המשרתים בים. העיטור תחילה ניתן לקציני הצי המלכותי הזוטרים, מאז הורחב והחל משנת 1993 הוא ניתן לכל הדרגות ולכל זרועות הכוחות המזוינים הבריטים על גבורה בשירות בים. צלב השירות המצוין מקביל לצלב הצבא ולצלב חיל האוויר, העיטורים שווים בדרגתם ושונים רק בזרוע ובאופי השירות. העיטור נוסד בשנת 1901 תחת השם צלב השירות הניכר (Conspicuous Service Cross) וניתן לקצינים זוטרים בצי המלכותי עבור גבורה בשירות פעיל. בשנת 1914 שונה שמו של העיטור לשמו הנוכחי, צלב השירות המצוין, והורחבה הזכאות לכדי כל הקצינים הזוטרים עד דרגת לוטננט קומנדר (שווה ערך לרב-סרן). החל משנת 1931, ניתן לציון לחברי צי הסוחר והחל משנת 1940 ניתן לציון חיילים אשר לא משרתים בצי המלכותי אך משרתים בים (חיל האוויר המלכותי, צבא היבשה). משנת 1993, עם השינוי בתפיסת מערכת ציון הכבוד בצבא הבריטי, הזכאות לעיטור התרחבה לכדי כל הדרגות ובכך למעגל הזכאים לעיטור נוספו גם חיילים פשוטים שבעבר היה ניתן להעניק להם את מדליית השירות המצוין בלבד. העיטור הוא צלב פאטה עשוי כסף בעל קצוות מעוגלים שבמרכזו מוצג סמל וראשי תיבות המונרך בתוך טבעת. העיטור תלוי על סרט המורכב מפס לבן ושני פסים כחולים באגפיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות. מדיה וקבצים בנושא צלב השירות המצוין בוויקישיתוף
צלב השירות המצוין

צלב השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Cross) הוא עיטור צבאי הניתן בצבאות שונים בעולם, השם יכול להתייחס לעיטורים במדינות הבאות: האם התכוונתם ל... צלב השירות המצוין (בריטניה) – עיטור הצבא הבריטי הניתן על גבורה בשירות בים למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה. צלב השירות המצוין (ארצות הברית) – העיטור השני בדרגתו בצבא ארצות הברית אשר ניתן לציון גבורה יוצאת דופן אל מול פני האויב. צלב השירות המצוין (אוסטרליה) – עיטור של כוחות ההגנה של אוסטרליה הניתן לציון פיקוד יוצא דופן בשירות פעיל.
נעמי כהן

נעמי כהן (1930 – 13 בפברואר 2022) הייתה חוקרת במחשבת ישראל והיסטוריה יהודית. מחלוצות הפמיניסטיות הדתיות בישראל. שימשה עמיתת מחקר בכירה באוניברסיטת חיפה. אשתו של הרב שאר ישוב כהן. כהן נולדה בניו יורק, בת הזקונים של הרב ד"ר חיים שמשון (הרברט) גולדשטיין, שהיה נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה, ורבקה, בתו של הנדיב הארי פישל. בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל עלתה לארץ ולמדה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיה באוניברסיטה הכירה את בעלה לעתיד, שאף הוא היה סטודנט באוניברסיטה העברית, ובשנת 1953 נישאה לו. כהן הייתה בעלת תואר שני בלימודים קלאסיים, מקרא ותולדות עם ישראל. נושא עבודת הדוקטורט שלה, שאושרה באוניברסיטה העברית בשנת תשכ"ט, הוא "שמות יהודים ומשמעותם בתקופה ההלניסטית והרומית באסיה הקטנה". מחקריה עוסקים גם בהיסטוריה של החינוך ובסידור התפילה. עסקה גם בתורתו של פילון האלכסנדרוני. מי שעודד אותה לעסוק בתחום זה היה חמיה, הרב הנזיר, ששאף להחזיר את כתבי פילון לארון הספרים היהודי. לימדה בחוגים לפילוסופיה יהודית ומחשבת ישראל באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה. שימשה עמיתת מחקר בכירה באוניברסיטת חיפה. כהן הייתה מחלוצות הפמיניסטיות הדתיות בישראל, והייתה פעילה במסגרות שונות לקידום מעמד האישה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ייסדה את חוג הנשים הצעירות של תנועת אֹמן (שהתמזגה אחר כך בתנועת אמונה) ובמשך שנים עמדה בראשו, תחילה כיושבת-ראש ואחר כך כנשיאה. כמו כן הייתה חברה בהנהלה הארצית של "אמונה". הייתה חברה בהנהלה המייסדת של שדולת הנשים, בין מייסדות ארגון נשים אקדמאיות וחברה בתנועת נאמני תורה ועבודה. השתתפה בכנס היסוד של ארגון קולך, וצורפה לוועד המנהל הראשון של הארגון. בשנת 1975 עברה לחיפה לאחר שבעלה נתמנה לרב האשכנזי הראשי של העיר. הייתה ממקימות סניף "שדולת הנשים" בחיפה. בשנת 1978 הקימה בחיפה חוג נשים ללימוד התלמוד שהתקיים ברציפות כארבעים שנה עד שחזרה לירושלים לאחר פטירת הרב. היא עצמה העבירה את השיעורים הכוללים לימוד פרקים נבחרים ומסכתות מן התלמוד הבבלי. כהן הייתה פעילה בתחומי התרבות, הרווחה וקידום מעמד האישה בעיר מגוריה, ובשנת 1982 זכתה בעיטור 'אשת המופת של חיפה'. לרב שאר ישוב ולנעמי כהן בת אחת, אלירז, אשת חינוך (הייתה נשואה למאיר קראוס). הערך "נעמי כהן" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור (הספר בקטלוג ULI), עמ' 199, 2018, חיפה. הילה וולברשטיין ושמחה רז, הרב הנזיר - איש כי יפליא, עמ' 240-241; הוצאת מכון נזר דוד, ירושלים, אייר תשע"ז (הספר בקטלוג ULI) הרבנית ד"ר נעמי כהן - סיפור חיים של חוכמה, לימוד וחדשנות, סרטון באתר יוטיוב, 20 באוגוסט 2020 אשת הרב שאר ישוב כהן זצ"ל הרבנית נעמי כהן הלכה לעולמה, באתר ערוץ 7, 14 בפברואר 2022 דברי הספד לרבנית ד"ר נעמי כהן ע"ה , באתר ערוץ 7, 15 בפברואר 2022 נעמי נחמה כהן (1930-2022), דף שער בספרייה הלאומית הרב שאר ישוב כהן, "אמונה ודעת", בתוך: הרב עזריאל אריאל (עורך), ספר האמונות והדעות עם דרך אמונה - ביאורי הרב הנזיר, ירושלים: מכון נזר דוד ה'תשע"ב, עמוד 26
לה פווי-אן-ולה

לה פווי-אן-ולה (בצרפתית: Le Puy-en-Velay, באוקסיטנית: Lo Puèi de Velai) היא בירת מחוז הלואר העילי שבדרום-מרכז צרפת, בירת ארץ וֶלֵה האוקסיטנית ההיסטורית, נמצאת 130 ק"מ מקלרמון-פראן ו-135 ק"מ מליון. המקום בו שוכנת היום לה פוי נכבש בתחילה בידי הרומאים, עת ישב בו שבט גאלי, ולאורך התקופה הרומית שימש כמרכז דתי. הרומאים קראו למקום אניקיום (Anicium). לאחר נפילת האימפריה הרומית הגיעו הברבארים – העיר נבזזה, תושביה נטבחו ובתיה הרומיים נהרסו. באחת התקופות הסוערות של חבל אוברן, בשנת 475, חרף התנגדותם של סידוניוס אפולינאריס, בישוף קלרמון, ונאמני-רומא, התיר הקיסר יוליוס נפוס לוויזיגותים להשתלט על אוברן. בראשית המאה השישית כבש כלוביס הראשון את כל אקיטן, שאז השתרעה עד פנים הארץ וכללה את אוברן – שארץ ולה בתוכו. אין טקסטים אמינים דיים המתארכים את כינון הבישופות באניקיום, והנושא מצוי במחלוקת בין היסטוריונים. מעריכים כי הבישופים הראשונים הקימו את המטה שלהם בעיירה סמוכה ולא בלה פוי עצמה. במאה התשיעית שונה שמה של אניקיום ללה פוי נוטר-דאם. במאה ה-13 הוקפה העיר בחומה, שהיוותה את גבולה עד למאה ה-18. לאורך ימי הביניים הייתה לה פוי עיר דתית, אך גם עיר ספרותית ואקדמית יוקרתית, שאליה הגיעו תלמידים מכל רחבי אוקסיטניה. מלבד תפקידה כמוקד עולי-רגל, העיר שגשגה גם הודות לתחרה שיוצרה בה. בעקבות המהפכה קיבלה העיר את שמה הנוכחי, המשמר את שם העם והארץ המקוריים שלה, והיא הייתה לבירת מחוז הלואר העילי (Haute-Loire) שזה-עתה נוצר. דרך סנטיאגו מדיה וקבצים בנושא לה פוי-אן-ולה בוויקישיתוף לה פווי-אן-ולה, ברשת החברתית פייסבוק לה פווי-אן-ולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לשכת התיירות לה פווי-אן-ולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צלב השירות המצוין (ארצות הברית)

צלב השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Cross) הוא העיטור השני בחשיבותו המוענק למשרתים בצבא ארצות הברית והוא מוענק עבור גבורה יוצאת דופן תוך חירוף נפש בפעולה בשירות פעיל אשר אינה מצדיקה הענקת עיטור מדליית הכבוד. העיטור נוסד במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918 והוא חולק מאז כ-13,400 פעמים. העיטור נוסד ב-2 בינואר 1918 במהלך המעורבות של צבא ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה באירופה, הוא נוסד בתור עיטור מדרגה שנייה למדליית הכבוד. במהלך מלחמת העולם הראשונה לבדה הוענקו 6,307 עיטורים, בין המלחמות הוענקו 62 בנוסף ל-132 עיטורים שהוענקו רטרואקטיבית. במלחמת העולם השנייה הוענקו כ-5,000 עיטורים, במלחמת קוריאה הוענקו כ-800, במלחמת וייטנאם הוענקו כ-1,000. מאז מלחמת וייטנאם ועד היום הוענקו 22 עיטורי צלב השירות המצוין; 7 במהלך מלחמת אפגניסטן ו-15 במהלך מלחמת עיראק. מעוטרים בולטים: אדוארד ריקנבייקר: אלוף הפלות במהלך מלחמת העולם הראשונה אשר הפיל 26 מטוסי אויב והוענקו לו 8 עיטורי צלב השירות המצוין, אחד מהם הומר מאוחר יותר למדליית הכבוד. ריקנבייקר הוא המעוטר מספר הפעמים הרב ביותר בעיטור. מייג'ור ריצ'רד וינטרס: קצין בפלוגה ה' ברגימנט 506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101 קיבל את צלב השירות המצוין על הובלת מתקפה שהשמידה סוללת ארטילריה גרמנית בעת הפלישה לנורמנדי. הרולד מור: שירת כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר ה-7 בדיוויזיית הפרשים הראשונה, אשר לחם בקרב יה דראנג, במלחמת וייטנאם. מור פיקד על הגדוד בלחימה כנגד כוחות אויב עדיפים ובתנאים קשים. על האופן בו פיקד על הגדוד עוטר בצלב השירות המצוין. העיטור הוא צלב יווני אשר במרכזו עיטם לבן-ראש פרוש כנפיים המעוטר בטבעת זרי אלון. מתחת לעיט, משני צידיו ישנם שני חלקי מגילה עם המילים למען גבורה. בצידו השני של העיטור ישנה טבעת זרי אלון בדומה לחלק הקדמי, במרכז טבעת זו ניתן לציין את שם מקבל העיטור. העיטור תלוי על סרט כחול בעל פס לבן ואדום משני אגפיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). מדיה וקבצים בנושא צלב השירות המצוין בוויקישיתוף הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 134.
אות השירות המצוין

אות השירות המצוין (באנגלית: Distinguished Service Order מוכר גם בר"ת: DSO) הוא עיטור בריטי מדרגה שנייה המוענק בדרך כלל לקצינים בכוחות המזוינים של בריטניה. העיטור היה ניתן עד שנת 1993 לציון גבורה ניכרת בשירות פעיל בשעת לחימה לקצינים, החל משנת 1993 העיטור מציין שירות ופיקוד יוצאי דופן לקצינים, כאשר עיטור צלב הגבורה הניכרת משמש מאז כעיטור הגבורה מדרגה שנייה וניתן לכל הדרגות. העיטור נוסד בשנת 1886 ושימש עד שנת 1993 לציון גבורה יוצאת דופן במהלך שירות פעיל ובדרך כלל גם תוך לחימה, הוא יועד תחילה לציון קצינים מדרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן) כאשר העיטור המקביל לו הניתן לדרגות הנמוכות היה צלב הגבורה הניכרת. לאורך השנים היו מספר שינויים בתנאים ובדרגות שיכלו לקבל עיטור זה אך הוא נשאר עיטור הניתן לקצינים גבוהים בלבד. משנת 1993, עם השינוי בתפיסת מערכת ציון הכבוד בצבא הבריטי, הזכאות לעיטור השתנתה והופסקה ההפרדה בעיטורי הדרגות השונים. משנה זו העיטור מדרגה שנייה (שני לצלב ויקטוריה) הניתן על גבורה וניתן לכל הדרגות הוא צלב הגבורה הניכרת, כאשר אות השירות המצוין מציין שירות ופיקוד יוצאי דופן לכל דרגות הקצונה אך בעיקר לדרגות הגבוהות יותר. העיטור הוא צלב מסוג צלב פאטה עשוי אמייל לבן מעוטר במסגרת זהב. במרכז העיטור מתואר כתר האימפריה הממלכתי בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אמייל אדום. מצדו השני של העיטור מוצג סמל וראשי תיבות המונרך בתוך טבעת זרי דפנה על רקע אדום, בדומה לחלק הקדמי. העיטור תלוי על סרט אדום בעל שני פסים אדומים בפאותיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). לעיטור ניתן להוסיף אבזם זהב בעל כתר במרכזו המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות. מדיה וקבצים בנושא אות השירות המצוין בוויקישיתוף תיאור העיטור, באתר משרד הביטחון הבריטי (באנגלית) אות השירות המצוין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מבצע טקסס

מבצע טקסס היה מבצע חשאי להצלת יהדות אירופה מידי גרמניה הנאצית באמצעות העברתם לטקסס. ב-1938 החל לינדון ביינס ג'ונסון, אז חבר הקונגרס (ומאוחר יותר הנשיא ה-36 של ארצות הברית) לפעול באופן חשאי לסייע להקמת מפלט בטקסס ליהודים. כמה מאות יהודים היגרו בדרך זו לטקסס, דרך קובה, מקסיקו ומדינות דרום אמריקה. ג'ונסון היה מושפע בגישתו ליהודים מהאמונות הדתיות של משפחתו ובמיוחד מסבו, שהיה חבר אחוות ישו וראה ביהודים העם הנבחר. Operation Texas: LBJ and the Rescue of European Jews from Hitler ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צלב התעופה המצוינת

האם התכוונתם ל... צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית) – עיטור צבאי הניתן בכוחות המזוינים של ארצות הברית ומציין פעולה באוויר יוצאת דופן. צלב התעופה המצוינת (בריטניה) – עיטור צבאי של הכוחות המזוינים של בריטניה הניתן לציון פעולה באוויר יוצאת דופן.
צלב התעופה המצוינת (בריטניה)

צלב התעופה המצוינת (באנגלית: Distinguished Flying Cross מוכר גם בר"ת: DFC) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית הניתן לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה עבור פעולה של גבורה יוצאת דופן באוויר, בעיקר למשרתים בחיל האוויר המלכותי. עד לשנת 1993, העיטור היה ניתן לקצינים בלבד כאשר עיטור מדליית התעופה המצוינת היה ניתן לדרגות הנמוכות, החל משנה זו צלב התעופה ניתן לכל הדרגות. העיטור הוא צלב יווני עשוי כסף מעוטר שבמרכזו מוצג סמל וראשי תיבות חיל האוויר המלכותי. העיטור תלוי על סרט המורכב מפסים לבנים וסגולים באלכסון לאורכו של הסרט, זו היא גם תצורת הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). מצידו השני של העיטור מתואר סמל וראשי התיבות של המונרך כאשר בזרוע התחתונה נכתב שם מקבל העיטור. לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות. מדיה וקבצים בנושא צלב התעופה המצוינת בוויקישיתוף
בית ביאליק

בית ביאליק הוא ביתו של המשורר הלאומי חיים נחמן ביאליק ברחוב ביאליק 22, בתל אביב, בסמוך לבית העירייה הישן. לביאליק היה קשר מיוחד לעיר תל אביב, הוא קבע בה את ביתו, שבנייתו הסתיימה בשנת 1926 סמוך לבית העירייה. הבית נבנה על מגרש שמימן ביאליק באמצעות הכנסות ממהדורה מיוחדת של כתביו. הבית שנחנך בשנת 1925, נבנה בסגנון האקלקטי בתכנון האדריכל יוסף מינור. את מלאכת הפיקוח על הבנייה נטל האדריכל שמואל ברקאי. מסופר כי בתחילה התנגד ביאליק לבניית מרפסת בחזית הבניין הפונה לרחוב, אך זו נבנתה בכל זאת, בשל התעקשות האדריכל מינור, שטען כי "בית בלי מרפסת שקול לפנים בלי חוטם", בסופו של דבר הודה ביאליק בפני הצייר חיים גליקסברג כי צדק האדריכל. מסביב לבניין ניטע גן שכלל צמחים אופייניים מאזורים שונים בארץ ישראל, בהם שבעת המינים. בנוסף להיותו סופר, משורר, מתרגם ומוציא לאור, היה ביאליק גם דמות בולטת בחיי החברה התל אביבית. במסגרת זו, אירח ביאליק בביתו אורחים מן השורה בימי שני וחמישי בשעות אחר הצהריים. ביאליק נפטר בשנת 1934 וכתשעה חודשים לפני פטירתו עזב את ביתו שבתל אביב, עבר לגור ברמת גן, והחל בהכנות לבנות שם את ביתו. במשך זמן זה הושכר הבית למשפחה מדרום אפריקה. בשנת 1937 העבירה מאניה ביאליק את הבית לרשות העירייה כ"אגודת בית ביאליק" שתפקידה לשמר את הבית. בתמורה לנכס, מסרה לה העירייה דירה לרשותה למגוריה. הבית שופץ זמן קצר לאחר מכן, ונפתח לקהל בניהולו של משה אונגרפלד. בשנות השישים הוקם על שטח "גן צמחי ארץ ישראל" שמאחורי הבית בניין נוסף, "בית האישה על שם מניה ביאליק". בניין זה נועד להכיל פעילויות לקידום משוררות וסופרות עבריות. לאחר מותו של אונגרפלד בשנת 1980, עבר הבית שיפוץ נוסף שארך שבע שנים. אגודת הסופרים העבריים הפכה את הבית למרכז פעילותה, וערכה בו כינוסים תרבותיים וספרותיים. ב-4 בינואר 2009 נפתח הבית מחדש לאחר פרויקט שיחזור, בראשות ניצה מצגר-סמוק, שכלל את שיפוץ המבנה, תוך שימור ושיחזור פרטיו המקוריים, ועריכת תצוגה חדשה ועדכנית. בבית נמצא ארכיון הכולל כתבי יד מקוריים של חיים נחמן ביאליק, כתבי יד שנשלחו לעיונו, אגרות רבות מאת מבוגרים וילדים וכן דברי דפוס שונים שנשמרו בעזבונו. בבית מוצגים ציורים ופסלים פרי יצירתם של אמנים ישראלים כגון נחום גוטמן, ראובן רובין, חנה אורלוף ושמואל עובדיהו. בנוסף, שמורים בבית שעון המנגן מדי שעה את "התקווה" ובקומת הכניסה מצויים אריחי קרמיקה שהוכנו ב"בצלאל" ומתארים את פרשת המרגלים, שנים עשר השבטים, ארון הברית וכן את "יהודה השבויה" ו"יהודה המשוחררת". הבית בהקמה 1926 בית ביאליק בתצלום מאמצע שנות העשרים הספרייה חדר האוכל חדר האורחים חלל המבואה יואב רגב, בית ביאליק: טירתו של המשורר הלאומי, באתר מט"ח שולה וידריך, בית ביאליק, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" בית ביאליק, באתר עיריית תל אביב נועה קושרק, נפתח מחדש בית ביאליק, באתר הארץ, 5 בינואר 2009 עמיחי שלו, נרגילה עם ביאליק, באתר ynet, 18 בינואר 2009 שמואל אבנרי ויהודית דנון, קווים לדמותה של מניה ביאליק, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2012 מיכאל יעקובסון, בן-גוריון, ויצמן וביאליק: כך הם חיו, בבתים שהזמן עצר בהם מלכת, באתר Xnet‏, 29 בדצמבר 2015 פתיחת בית ביאליק, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ארנון למפרום (עורך), "עזבונו של המשורר חיים נחמן ביאליק", פורסם באתר ארכיון המדינה: https://catalog.archives.gov.il/chapter/bialik-inheritage/ שמואל אבנרי, ביאליק והצעירה הקירחת, באתר nrg‏, 2 במאי 2009 חיים גליקסברג, 'ביאליק יום יום', הוצאת דביר, תל אביב 1953 עמ' 103 הושלם "בית מניה ביאליק", מעריב, 9 במאי 1966 נפתח "בית האשה" ע"ש מניה ביאליק", על המשמר, 28 ביוני 1966
מלאכים על סוסים

מלאכים על סוסים (באנגלית: Angels on horseback) הוא מתאבן פופולרי במטבח האנגלי העשוי מבשר צדפה העטוף בבשר חזיר מטוגן (בייקון). המאכל נאכל באופן מסורתי בתום ארוחת חג המולד (לפני המנות האחרונות). המאכל דומה ל"שטנים על סוסים" אף הוא מהמטבח האנגלי או ל"חזירים בשמיכה" הפופולריים במטבח האמריקאי. המאכל כולל בשר צדפה אשר נעטף בבייקון ונאפה בתנור או נצלה בגריל. לרוב הצדפה והבייקון מתובלים ברוטב חריף או בחמאה. לאחר הצלייה המאכל מוגש על קלי. מקורו של מאכל זה במטבח האנגלי, אולם הוא מבוסס על מאכל בשם זה מהמטבח הצרפתי: anges à cheval. אזכורו הראשון של המאכל מופיע בספר הוויקטוריאני "ספרה של גברת ביטון על ניהול הבית" משנת 1888. בעוד שמטבח הצרפתי מדובר היה בבשר חלזונות, המטבח האנגלי הפך מאכל יוקרה זה למאכל עבור אוכלוסייה ברמה כלכלית נמוכה יותר, באמצעות החלפת המרכיב היקר (שאינו מקובל במטבח האנגלי) במרכיב זול ומקובל (בשר צדפות). המאכל זכה במהירה לפופולריות באנגליה, והפך לחלק מסורתי מארוחות חגיגיות, ובייחוד נאכל בתום ארוחת חג המולד. כעשור לאחר הגעתו לאנגליה, בשנות ה-90 של המאה ה-19 הגיע המאכל לארצות הברית (המאכל מאוזכר במאמר של "הניו יורק טיימס" משנת 1896). המאכל הגיע לשיא פופולריותו בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20. שטנים על סוסים משה בתיבה (מאכל) קרפדה במאורה Ayto, John, The Glutton's Glossary: A Dictionary of Food and Drink Terms, Routledge, 1990, בעמוד 5 ארכיון הניו יורק טיימס, מאכלים ליום סגרירי, 18 במאי 1896
שטנים על סוסים

שטנים על סוסים (באנגלית: Devils on horseback) הם מתאבן מסורתי מהמטבח האנגלי הנאכל באופן מסורתי במהלך ארוחת חג המולד, לצד, או במקום, מלאכים על סוסים. המאכל מהווה פיתוח של המאכל "מלאכים על סוסים" כאשר מחליפים בו את בשר הצדפה בפירות מיובשים (בעיקר שזיף מיובש, אך לעיתים גם תמר מיובש), ועוטפים את הפרי בבייקון (בשר חזיר). הבייקון הממולא נאפה בתנור או ניצלה בגריל, ומוגש לרוב על קלי, לעיתים עם ערמונים קלויים. בגרסאות של מאכל זה ממולא השזיף המיובש בגבינה, שקדים או צ'אטני עשוי מנגו. לעיתים מוחלף השזיף בכבד. מדיה וקבצים בנושא שטנים על סוסים בוויקישיתוף מתכון באתר The Foody מתכון באתר ה-BBC
נסים לבאי

ניסים בקיר לבאי (באדיגית: Нисим ЛIыпый) (נולד ב-9 בספטמבר 1962) היה ראש המועצה המקומית כפר כמא. נבחר ליו"ר ה-14 של המועצה המקומית כפר כמא בשנת 2008, ועד 2013 כיהן כראש המועצה. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סא"ל. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשני ילדים וסבא ל-1. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עבדל-עזיז שוגן

עבדל עזיז שוגן (באדיגית: Абдыл-Азиз Шэугьэн) היה ראש המועצה המקומית כפר כמא בשנים 1969-1956. עבדול עזיז הוא בן למשפחת שוגן, אחת המשפחות האמידות בכפר, אביו היה בעל רכוש קרקעי רב ובנוסף הייתה לו מכולת שכונתית. בצעירותו הוא עזר לאביו בניהול המכולת אך עבודה זו לא מצאה חן בעיניו ולכן הוא בחר להתגייס לשורות חיל הספר העבר-ירדני. עם תום שירותו הצבאי החל לעסוק בחקלאות. באותה תקופה נחנך בכפר מועדון צעירים תחת השם "המועדון הספורטיבי הצ'רקסי" ועבדול עזיז מונה למנהל המועדון למספר שנים. לימים נכנס לענייני הפוליטיקה בכפר ובשנת 1956 הגיש את מועמדותו לחברות המועצה והוא הצליח באותן בחירות ונבחר לחבר מועצה. שנה זו הייתה הראשונה בה נערכו בחירות דמוקרטיות ביישוב והציבור בחר שבעה חברי מליאה. בישיבתה הראשונה חברי המליאה הצביעו בעד מינויו של עבדול עזיז לתפקיד ראש המועצה המקומית. הוא מילא תפקיד זה במשך שלוש עשרה שנים עד לשנת 1969, כלומר שלוש קדנציות ברציפות. פרויקטים ראויים לציון בתקופת כהונתו הם סלילת כביש גישה ראשון אל תוך הכפר, חיבור הכפר לרשת החשמל והטלפון, כמו כן החלת גיוס חובה לצה"ל של צעירי הכפר. מרפאה טלפון ושיפורים בכפר קמא, דבר, 25 במרץ 1958 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוחמד שובש

קוצ'אס מחמד עלי שובש (באדיגית: Мухьамэд Али Шубаш) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1950–1952. שובש היה משרת הציבור הראשון הצ'רקסי תחת שלטון מדינת ישראל. בתקופת המנדט הבריטי עבד כנהג סמיטריילר והועסק בקו הנפט העיראקי "IPC". לימים פרש מעבודתו זו והחל לעסוק בחקלאות. עם הקמת המועצה הממונה הראשונה בכפר, עמד שובש בראשה וכיהן כיו"ר המועצה המקומית במשך כשנתיים. בראשית תקופת כהונתו הותקנו מספר ברזים בשכונות הכפר כדי לזרז את אספקת המים לתושבים, ובשלב מאוחר יותר חוברו כל הבתים בכפר לרשת המים הארצית. אדיגה מגאזין הצ'רקסים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדריס מוסא

אדריס מוסא (באדיגית: Iидрис Мусэ, היה מוכר גם בשם מוסא דאות, 1924 - 28 ביוני 1999) היה ראש המועצה המקומית בכפר כמא במשך כשמונה חודשים בשנים 1969–1970. אדריס מוסא היה נכד למשפחת מהגרים צ'רקסים, אביו הגיע לכפר כמא ב-1878 לאחר גלות של כ-14 שנה בארצות הבלקן. לאחר שסיים את לימודיו מילא תפקידים אדמיניסטרטיביים שונים. בין היתר, עבד מספר שנים כאפסנאי ראשי בחברת קו צינור אילת אשקלון. לאחר מכן עבד בחברת סונול. עם פרישתו לגמלאות כיהן כיו"ר הרשות המקומית לתקופה של כחצי שנה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עבדל-חמיד שפסו

עבדל-חמיד שפסו (באדיגית: Абдыл-Хьэмид Шапсыгъ) (מוכר גם בשם חוטה) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1970–1972. אביו של שפסו היה בין הראשונים שנולדו בכפר, האב היה בין שומרי ראשו של שליט עכו והגליל, הגנרל הצ'רקסי מוסטפא רמזי פאשה. בתקופת המנדט הבריטי הוא עסק בצורפות וניהל את עסקו בשני בתי מלאכה פרטיים, אחד בצמח והשני בנצרת. שפסו הלך בעקבות אביו ועם תום לימודיו התגייס למשטרה המנדטורית ושירת בה שנים אחדות, לאחר הקמת מדינת ישראל שירת גם במשטרת ישראל. בתום שירותו התקבל כחבר בחברת האוטובוסים "אגד", ועבד בה כנהג מן המניין עד לפרישתו. שפסו נבחר לראשות המועצה המקומית בשנת 1970, הדגש העיקרי בפעילותו הושם על הפן החברתי, ובמקביל עסק בביצוע פרויקטים כלכליים. בתקופת כהונתו הוקם ארגון לחקלאי הכפר להשקיית האדמות, פתיחת מתפרה שהעסיקה כשלושים תופרות וכמו כן שיפוץ המסגד המקומי באדריכלות מתקדמת. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חייראלדין תחאוכו

חייראלדין תחאוכו (באדיגית: Хъэйрэдин Тхьэухъо) (מוכר גם בשם חייראלדין אסלנקרי) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1952 – 1956. ביחס לתושבי הכפר, ח'יר אלדין היה שייך לקבוצה מצומצמת של בעלי קרקעות רבים. הוא היה בין חלוצי המתגייסים לחיל הספר העבר-ירדני וכמו כן מהראשונים לקבל דרגת קצונה. עם תום שירותו הצבאי ח'יר אלדין שינה מקצועו לחקלאות. בשלהי שנת 1952 החליט להתמודד בבחירות לראשות המקומית, הוא היה ער למאבקים הפוליטיים ושאיפתו הייתה להגיע לתפקיד ציבורי ייצוגי. בבחירות לאותה שנה נבחר לתפקיד ראש המועצה המקומית בכפר כמא. הוא היה בין הראשונים בכפר שדבר בארבע שפות, צ'רקסית, אנגלית עברית וערבית. בתקופת כהונתו של ח'יר אלדין בוצעו מפעלים שונים בכפר כמו למשל הרחבת בית הספר. אדיגה מגאזין הצ'רקסים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צרויה

צְרוּיָה היא דמות מקראית. בתם של נצבת וישי. אחותם של אביגיל ודוד. אמם של יואב, אבישי ועשהאל. בניה נקראים על שמה, בשונה מהמקובל במקרא, בה נקראים האישים על שם אביהם, מפני שהייתה אישה חזקה וראויה לציון או מפני שהייתה ממשפחה מיוחסת לעומת בעלה שלא היה מוכר. "וְאַחְיֹתֵיהֶם, צְרוּיָה וַאֲבִיגָיִל; וּבְנֵי צְרוּיָה, אַבְשַׁי וְיוֹאָב וַעֲשָׂהאֵל שְׁלֹשָׁה" — ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק ט"ז על שמה נקרא הר צרויה בשמורת עין גדי. שם אמה לא מוזכר במקרא, אולם שם אמו של דוד (וכנראה גם אמה), מופיע בתלמוד הבבלי כנצבת בת עדאל. ערך מורחב – בני צרויה במהלך עליית דוד לשלטון, יוצאי חלציה של צרויה - יואב, אבישי ועשהאל - הוכיחו עצמם כאנשיו הנאמנים ביותר, ולאחר עלייתו למלכות תפסו עמדות כוח מרכזיות במוסדות השלטון. דוד עצמו התייחס למצב זה כך: "וַיֹּאמֶר דָּוִד מַה לִּי וְלָכֶם בְּנֵי צְרוּיָה כִּי תִהְיוּ לִי הַיּוֹם לְשָׂטָן הַיּוֹם יוּמַת אִישׁ בְּיִשְׂרָאֵל כִּי הֲלוֹא יָדַעְתִּי כִּי הַיּוֹם אֲנִי מֶלֶךְ עַל יִשְׂרָאֵל." — ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוק כ"ג ערך מורחב – אבישי בן צרויה אבישי היה אחד מחשובי גיבוריו של דוד והצטרף אליו, ככל הנראה, כבר בשלב הראשון של התגבשות תומכיו של דוד, עת נמלט דוד מפני שאול למדבר. ערך מורחב – יואב בן צרויה יואב היה שר צבאו של דוד המלך. במסגרת תפקידו נלחם בארם, עמון ואדום, ומילא תפקיד חשוב בפוליטיקה הפנימית בישראל. יואב מאופיין באישיות עצמאית וחזקה ומתואר כמקבל הכרעות אישיות, וכאחד שאינו מהסס לסטות מפקודותיו של דוד המלך ואף לנזוף בו כאשר הוא חושב שהדבר דרוש. ערך מורחב – עשהאל בן צרויה עשהאל היה מגיבוריו של דוד המלך. על עשהאל סופר שהיה קל רגלים כצבי: "ועשהאל קל ברגליו כאחד הצבאים אשר בשדה". הוא רדף אחרי אבנר בן נר בברכת גבעון. אבנר הפציר בו שירפה ממנו, מאחר שאם אבנר ימיתו, לא יוכל "לשאת פניו" אל יואב אחיו. משסירב עשהאל, הרגוֹ אבנר. מאוחר יותר נקם יואב את נקמת עשהאל אחיו, והרג את אבנר. עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה 22 הפסוקים בתנ"ך המזכירים את צרויה באתר ניצוצות מלבי"ם, ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ה. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א'.