laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עיצור בתר-מכתשי, מחוכך שורק, אטום

עיצור בתר-מכתשי מחוכך שורק אטום הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʧ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-tS. העיצור מוכר לדוברי עברית כצד"י גרושה (צ׳) המשמשת לכתיבת מלות סלנג (לדוגמה: "התגלץ׳", "ריצ׳רץ׳") ומלים שאולות. כדי לבטא עיצור זה נדרש לבטא את העיצורים [t] ו-[ʃ] בו-זמנית. זהו צליל ה-צ' במילה צ'אט, וכמו Ch במילה באנגלית Chase וכדומה. למעשה, תעתיקו האמיתי של עיצור זה אינו /tʃ/ אלא /ṯʃ/, שכן בהידמות בסיס החיתוך (המכתשי) של פונמת /t/ לזה של /ʃ/ (בתר־המכתשי) הופך זה לאלופון [ṯ] (עיצור בתר-מכתשי, סותם, אטום), אך מפאת הנוחות והזהות לאוזניים רגילות, נוח יותר לתעתקו כבתמונה הנ"ל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הלמברכטס

הלמברכטס (בגרמנית: Helmbrechts) היא עיירה במחוז הוף בבוואריה שבגרמניה, והיא השלישית בגודלה במחוז. העיירה שוכנת בקצהו הדרומי של יער פרנקוניה, בקרבת הכביש המהיר A-9, בחצי הדרך בין קלמבך והוף, כ-20 ק"מ דרומית מערבית לחוף. הלמברכטס נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1232, בשמו של האביר דיטריקוס הלמברכטס. בשנת 1422 הכריז הרוזן פרידריך החמישי מנירנברג על הלברכטס כעיירה. מאז 1810 נכללת הלמברכטס בתחומה של מדינת בוואריה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בשטחה של הלמברכטס מחנה ריכוז לנשים. מחנה הריכוז הלמברכטס היה מסונף למחנה הריכוז פלוסנבירג. כלכלתה של הלמברכטס מתבססת על תעשיית פלסטיק ותיירות. מדיה וקבצים בנושא הלמברכטס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלמברכטס ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מברישימון הערבה

מברישימון הערבה (שם מדעי: Cerbalus aravaensis) הוא מין עכביש אנדמי לישראל ולירדן. המין התגלה לראשונה ב-2003 במהלך מחקר שנערך משני צדי הגבול בין המדינות על ידי פרופסור אורי שיינס מאוניברסיטת חיפה–אורנים וצוות של חוקרים ישראלים וירדנים באזור הערבה הדרומית, צפונית לעין עברונה. זהו העכביש הגדול ביותר במזרח התיכון. המין, המשתייך לסוג מברישימון (Cerbalus), הוגדר ותואר לראשונה על ידי ד"ר גרשם לוי מהאוניברסיטה העברית. האפיתט aravaensis שבשם המין ניתן לו עקב גילויו באזור הערבה. ב-2010, בעקבות מאבק מתוקשר שהחל במטרה למנוע את כריית החולות הבלתי חוקית בשמורת חולות סמר, הוא נודע לראשונה בעיתונות הפופולרית בישראל לצד בעלי חיים אחרים המצויים בסכנה עקב הכרייה בחולות. המין מאכלס חולות ושולי מלחות בערבה הדרומית, אך בשנים האחרונות, מאז התגלה, הוא נצפה בעיקר בחולות סמר. מברישימון הערבה הוא בעל שריון גב צהוב מכוסה בזיפים לבנים עם פס דורסלי אמצעי בצבע חום כהה הנמשך עד קצות הכליצרות הקדמיות. גפיים צהובות מסיביות שחורות במפרקים ובקצוות. בעל אופיסטוזומה בצבע קרם. הכליצרות מכילות שלוש שיניים רטרו-מרגינליות. מוטת הרגליים של המברישימון כ-14 ס"מ, והוא העכביש הגדול ביותר שנתגלה עד כה במזרח התיכון. אורך גופו של הזכר עשוי להגיע ל-24 מ"מ, הנקבה גדולה יותר והיא עשויה להגיע לאורך גוף של עד 26.5 מ"מ. מברישימון הערבה פעיל בשעות הלילה, בעיקר בחודשים החמים של השנה. הוא חופר מחילה באדמה ומסווה אותה באמצעות דלת עשויה מגרגירי חול מודבקים. המחילה משמשת לו הן כמסתור מפני טורפים והן כמקום בו הוא אורב לטרף מזדמן - חרקים וזוחלים קטנים. המשך קיומו נמצא בסכנה חמורה עקב כריית החולות המוגברת באזור חולות סמר, העלולה להביא להיכחדותו. Calommata (Atypidae) and new spider species (Araneae) from Israel, pp 17, Gershom Levi, Zootaxa ISSN 1175-5326 (print edition), 2007 מדיה וקבצים בנושא מברישימון הערבה בוויקישיתוף מברישימון הערבה, באתר ITIS (באנגלית) מברישימון הערבה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מברישימון הערבה, באתר GBIF (באנגלית) כתבה על מברישימון הערבה מ-20 בינואר 2010, עיתון אפוק טיימס עכביש ענק התגלה בדיונות החול של המזה"ת, Wired Science כתבה מ-11 בינואר 2010 יניב גולן, שעון החול בסמר(הקישור אינו פעיל) באתר התנועה הירוקה, 5 במאי 2011 גילוי מברישמון הערבה (Cerbalus aravaensis) כ-100 ק"מ צפונית לסמר, עמותת מן השדה אלכס דורון, עכביש ענק התגלה בישראל, באתר nrg‏, 13 בינואר 2010 Cerbalus aravaensis, Insectour
איקונולוגיה

במושג איקונולוגיה (מהמילים ביוונית עתיקה: εἰκών – תמונה ו־λόγος – תורה) מציינים, משנות העשרים והשלושים, שיטת מחקר בהיסטוריה של האמנות העוסקת במשמעויות הסמלים ביצירת אמנות. המתודולוגיה האיקונולוגית פותחה לראשונה על ידי אבּי ורבורג בעבודת הדוקטור שלו מ־1892 על שתי תמונות של בוטיצ'לי. במונח ניתוח איקונולוגי (ikonologische Analyse) הוא השתמש בפעם הראשונה בהרצאתו על תמונות החודשים בארמון סקיפנויה (גר') בפרארה בה הצליח לפענח את הדימויים האסטרולוגיים המורכבים בפרסקאות. השיטה הייתה ידועה כאסכולת ורבורג לסטודנטים ולצוות בספריית ורבורג: גרטרוד בינג, פריץ זקסל, ולטר זולמיץ, אדגר וינד (אנ') ורודולף ויטקובר (אנ'). ארווין פנופסקי, תלמידו של ורבורג, פיתח את האיקונולוגיה ב־1939 לתוכנית פרשנות בעלת שלושה שלבים: ניתוח קדם איקונוגרפי, סמנטיקה: מה מוצג. ניתוח איקונוגרפי, תחביר: איך מוצג הדבר פרשנות איקונולוגית, באופן מעשי מה משמעות הדבר. בכך מבדיל פנופסקי בין שלושה מישורים: משמעות התופעה (Phänomensinn) משמעות החשיבות (Bedeutungssinn) משמעות המסמך (Dokumentsinn) השיטה האיקונולוגית מתייחסת גם לתולדות האמנות ומשמשת כלי ניתוחי חשוב למחקר של תופעות ויזואליות מעבר לגבולות של תקופות ותקשורת, והיא מספקת תאוריה מוכוונת תרבות של צורה ותוכן של סמלים בציור, בלי להתייחס למעמד של האמנות במובן הצר יותר וכלי לשימוש בתמונות. "הוא קידם את מושג האיקונולוגיה לכיוון של חקר העמדות הבסיסיות של עם, של תקופה או של גישה דתית או פילוסופית באמצעות האומנות" * Encyclopedia.com: Iconology and Iconography * "Ross Woodrow, "Erwin Panofsky's Iconology * Dictionary of Art Historians: Panofsky, Erwin * "Lorenzo Giulini, "A Cryptic Dimension in Visual Art * Worldmuseum Ikonography: ICONOGRAPHY - ICONOLOGY * .Erwin Panofsky, Studies in Iconology: Humanistic Themes in the Art of the Renaissance. Oxford 1939 * "Maria-Irina Popescu, "Iconography Versus Iconology in Erwin Panofsky's Method * "'Richard Woodfield, "Ernst Gombrich: Iconology and the 'linguistics of the image. איקונולוגיה - מילון מושגים באמנות מיכאל מאיר, יהודים במסגרת התרבות הגרמנית: מדעי הטבע והרוח
יוסי בן אהרון

יוסי בן אהרון (נולד ב- כסלו ה'תרצ"ג, דצמבר 1932) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 1986–1992 תחת ראש הממשלה יצחק שמיר. בן אהרון נולד בירושלים לאהרן ושמחה בן אהרון, נכד לרב שמואל עזראן, היגר עם משפחתו למצרים בגיל חצי שנה, גדל בפורט סעיד ולמד בבית ספר בריטי. תקופה קצרה טרם החלטת החלוקה ב-1947 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. שירת בצה"ל בחיל הקשר, למד באוניברסיטה העברית בירושלים ערבית וספרות ערבית. לאחר מלחמת סיני החל בקריירה במשרד החוץ, תחילה עבד באגף המנהלה והכספים, שירת כפקיד בשגרירות ישראל בבורמה ואחר כך עבד במחלקת המחקר של המשרד. שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בשגרירות ישראל בארצות הברית בה שימש מזכיר ראשון ויועץ לשגרירים אברהם הרמן ויצחק רבין. ב-1973 שב לישראל ושירת במשרד ראש הממשלה כיועץ מדיני לגולדה מאיר ובהמשך לרבין. אחרי המהפך ב-1977 נשלח מטעם מחלקת המחקר של משרד החוץ לניו יורק. לאחר מינויו של יצחק שמיר לשר החוץ, נבחר בן אהרון לשמש כראש לשכתו, באוקטובר 1983, כששמיר נכנס לתפקידו כראש הממשלה, מונה בן אהרון ליועצו המדיני. לאחר הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984 שימש כראש לשכתו של שמיר שמשרד החוץ לאחר מימוש הסכם "הרוטציה" ב-1986 וכניסתו של שמיר לתפקיד ראש הממשלה, מונה בן אהרון למנכ"ל משרד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 1992. במהלך תפקידו שימש יו"ר המשלחת הישראלית לשיחות השלום עם סוריה בעקבות ועידת מדריד (1991). טוריו של יוסי בן אהרון באתר Nrg מעריב טוריו של יוסי בן אהרון באתר ynet שריאל שני (וואשינגטון), צבי גילת, אהרון ברנע, רובינשטיין יצא לעיתונאים והודיע: גמרנו עם המסדרון, חדשות, 14 בינואר 1992
אייזיק אוזבנד

הרב אייזיק אוזבנד (Ausband; תרע"ד, 1914 - ו' בניסן תשע"ב, 29 במרץ 2012) היה ראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו. נולד בלבנורס (Labanoras) שבליטא, בנו של הרב המקומי אליהו אוזבנד (נספה בשואה). למד בישיבה שבעיר פוניבז' הסמוכה, אצל הרב אשר קלמן בארון והרב יוסף שלמה כהנמן. לאחר מספר שנים עבר ללמוד בישיבת טלז, אצל הרב אברהם יצחק בלוך, לימים חותנו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם קבוצת תלמידי הישיבה לרוסיה ומשם לסיביר, שם שהה במשך שנות המלחמה. לאחר המלחמה התמנה כרב רשמי בווילנה. בתקופת כהונתו בווילנה סייע בהצלת פליטים יהודים ששהו בקובנה, ובהם גם בני משפחת רבו הרב אברהם יצחק בלוך שנספה בשואה. לאחר חצי שנה עזב את וילנה ונסע לצרפת, שם שהה עם קבוצת פליטי מלחמה יהודים. בעת שהותו בצרפת נשא את בתו של רבו הרב אברהם יצחק בלוך. לאחר נישואיו עבר לארצות הברית. עם בואו החל למסור שיעורים בישיבת טלז שהוקמה בקליבלנד על ידי דודיה של אשתו, הרב אליהו מאיר בלוך והרב חיים מרדכי קאטץ. בשנים הראשונות מסר את שיעוריו בישיבה הקטנה ולאחר מכן עבר לישיבה הגדולה. החל משנת תשל"ט מסר שיעורים כלליים בפני תלמידי הישיבה. כמו כן שימש מורה הוראה לאנשי הקהילה התורנית בקליבלנד. אשתו הקימה וניהלה את סמינר "יבנה" לבנות בקליבלנד. בחייו לא פרסם ספרים. בני המשפחה ליקטו מחידושיו על התורה בספר "לקח דעת". כמה מתשובותיו פורסמו בכתבי עת תורניים, בהם מוריה בישראל ו"עם התורה" בארצות הברית. נפטר בקליבלנד בו' בניסן תשע"ב, בגיל 97, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. בניו: הרב אברהם אוזבנד - ראש ישיבת "תלמידי ישיבת טלז" בריברדייל, ניו יורק. נפטר בשנת ה'תשפ"ד. הרב אליהו אוזבנד. הרב אליעזר אוזבנד - ר"מ בישיבת דגל התורה במונסי. הרב חיים מרדכי אוזבנד - ראש ישיבת עטרת שלמה בשדה חמד. חתניו: הרב דוד גולדברג - מראשי ישיבת טלז-קליבלנד. הרב אליהו בורשטין - ראש ישיבת "מתיבתא דלייקווד". הרב משה ברסלר - ר"מ בישיבת "מקדש מלך". הרב יצחק פינקל - ר"מ בישיבת נובומינסק בניו יורק. הרב בנימין שפירא.
האישה המסתורית

האישה המסתורית (בספרדית: La extraña dama) הייתה טלנובלה ארגנטינאית ששודרה ב-1989. בישראל שודרה הטלנובלה בשנים 1994–1995, והייתה מהטלנובלות הראשונות (יחד עם אנטונלה) ששודרו בערוצי הכבלים. הסדרה הופקה על ידי Canal 9 הארגנטינאי וכללה 120 פרקים. במוקד הסדרה עומדת פרשת אהבתם של מרסלו ריצ'רדי (חורחה מרטינס) העשיר וג'ינה פלקוני (לואיסה קוליוק) הכפרית. ריצ'רדי מעדיף להינשא לאלסה פראדי בת מעמדו על פני פלקוני אהובתו, לא לפני שפלקוני נושאת ברחמה את בתו של ריצ'רדי. פלקוני, ביאושה, מצטרפת למנזר ומעבירה לריצ'רדי את פיאמה, פרי אהבתם. מרצ'לו סבור שפלקוני מתה בכרעה ללדת, ומגדל את בתו כיתומה מאם. בהיותה בת 20 פוגשת פיאמה את אמה לראשונה. "האישה המסתורית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האישה המסתורית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכה טמיר

מיכה טמיר (טנדליך) (1949 – 20 במאי 2024) היה תת-אלוף בצה"ל. שימש כמפקד סיירת צנחנים וכמפקד יחידת הקישור ללבנון ועוצבת עמוד האש. טמיר נולד וגדל בגן יבנה והתגורר ביסוד המעלה. עם גיוסו לצה"ל ב-1967 התנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס מונה למפקד צוות בסיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים הוביל את צוותו בפשיטות מעבר לקווי האויב בסוריה (מבצע כותונת ומבצע דוידקה) עליהן פיקד שאול מופז. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. בשנים 1978–1976 פיקד על סיירת צנחנים. בהמשך מונה למפקד גדוד 450. ימים ספורים בטרם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה היה מיועד להתמנות כמפקד גדוד 202 של הצנחנים, אולם מפקד החטיבה, יורם יאיר, בחר להותיר בתפקיד את המג"ד היוצא ישראל רמות ולמנות את טמיר כמפקד כוח נוסף במלחמה ובו פלוגותיהם של שאול אריאלי וניר ברקת. בין היתר כבש כוח זה את ארמון הנשיאות בביירות. בהמשך הלחימה מונה למפקד גדוד 202. הגדוד בפיקודו הוצב בביירות וכיתר את מחנות הפליטים סברה ושתילה, ולאחר הטבח התנגד טמיר לכניסת כוחות צה"ל למחנות. מפקדו, אל"ם יאיר לא קיבל את דעתו והצנחנים, ובהם טמיר, נכנסו למחנות כדי למנוע טבח נוסף. בהמשך שימש כמפקד חטיבה 226 בדרגת אל"ם, ובשנים 1988–1987 שימש כמפקד חטיבת הבקעה. לאחר מכן עשה הסבה לשריון ומונה למפקד חטיבה 211. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל ובין פברואר 1991 לאוקטובר 1992 שימש כמפקד יחידת הקישור ללבנון. ארגון החזבאללה ניסה להתנקש בחייו וב-6 באפריל 1992 נערכה התקפת מחבל על שיירה צה"לית בה נסע. שני חיילים נהרגו אולם טמיר עצמו לא נפגע, ופיקד על הכוח שהרג את המחבלים. בהמשך שימש כמפקד עוצבת עמוד האש בשנים 1996–1993. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. לאחר שחרורו שימש טמיר כראש יחידת מבצעים בחברת רפא"ל וכמרכז הכנה לצה"ל במכינת גליל עליון. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל התנדב שוב לשירות מילואים. נפטר ב-20 במאי 2024, הותיר אחריו אישה, ילדים ונכדים. עמנואל רוזן, אל"ם מיכה טמיר - מפקד יחידת הקישור ללבנון, באתר מעריב,‏ 12 בדצמבר 1990 יהודה גורן, מפקד יחידת הקישור ללבנון, תת-אלוף מיכה טמיר: ישיבתנו באזור הביטחון זמנית, באתר מעריב,‏ 19 במרץ 1991 צנחנים - העמותה להנחלת מורשת הצנחנים, באתר פייסבוק, ‏20 במאי 2024 חנן גרינברג ואחיקם משה דוד, חידת גנץ: סוגר שנה ראשונה בקדנציה, באתר nrg,‏ 10 בפברואר 2012 צבי סבר ואחרים, סיירת צנחנים: שלושים שנה למבצעי מלחמת יום כיפור (המלחמה=24-6 באוקטובר 1973), תל אביב, צ. סבר, 2005, עמוד 2 מעוזיה סגל, עדויות מגובה החול – קרב הצנחנים בחווה הסינית, הוצאת מודן, 2007, עמודים 337-344. מיכה תמיר – 1976–1978, מתוך אתר סיירת צנחנים אלוף יורם יאיר, "אתי מלבנון" – סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמוד 61 אמיר אורן, ההוא מצאלים ב', באתר הארץ, 16 ביוני 2007 יהודה גורן, מפקד חדש ליק"ל: אל"ם מיכה טמיר, באתר מעריב,‏ 21 בפברואר 1991 רונן ברגמן, "נקודת האל חזור", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007, עמוד 338 פרוטוקול מס' 40 מישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה שהתקיימה ביום ד', טו' כסלו תשס"ד, 10 בדצמבר 2003, בשעה 09:00, מתוך אתר הכנסת ניצן שפיר, ‏הכירו את "נמרי הצפון": הקצינים הבכירים לשעבר שהתגייסו בגיל 70, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2023
חיה

האם התכוונתם ל... בעל חיים שאינו אדם חיה (החבובות) – דמות מהחבובות חיה בהלכה – הגדרת המושג חיה בהלכה חיה (קומיקס) – דמות קומיקס ביקום של מארוול קומיקס, אחד מחברי האקס מן חיה מיתולוגית – יצורים בדיוניים אשר מקורם באגדות עם ובמיתולוגיות. בהמה – כינוי ביהדות לחיה מבויתת. חיית פרא – בעל חיים, לרוב יונק, לא מבוית. חיה - שם פרטי בעברית לאישה החיה – דמות מתוך חזון יוחנן, מספרי הברית החדשה אישים ששמם הפרטי הוא חיה חיות (פירושונים)
הכל שריר וקיים

בהלכות שטרות, והכל שריר וקיים הוא משפט שנכתב בסופו של שטר, ומשמעותו - חיזוק משפטי לכתוב בשטר על ידי כותבו. במקרה שיש בשטר פרט שעשוי להראות כמזויף, כמו מילה שנוספה בין שורה לשורה, יש לכתוב בסוף השטר שמילה פלונית היא נכונה (בארמית: ”תיבה פלונית דביני שיטי שריר וקיים”). במקור מילים אלו הם תקנה של חז"ל בגט מקושר, שבו, לפי שיטת רב הונא, מכיוון שהעדים אינם חותמים בסוף השטר ולאחר סיום הטקסט אלא בצד השני של השטר (בין קשר לקשר), קיים חשש שמזייף יוסיף לאחר סיום הטקסט הכתוב בשטר מילים נוספות ותנאים כרצונו, ולכן תיקנו חז"ל לכתוב "והכל שריר וקיים". לעומת זאת, אם ישנו פרט בשטר שנכתב במקומה של מילה שנכתבה שנמחקה ("במקום המַחַק" בלשון חז"ל), אין אפשרות לקיימה ולוודא את נכונותה על ידי ציון אמיתותה בסוף השטר במילים "שריר וקיים", שכן אם המילה המחוקה היא באמצע שורה, והכתוב בהמשך השורה נראה כהמשך לכתוב בה, די במילים "הכל שריר וקיים" שנכתבו ללא ספק לאחר התיקון, כדי לוודא את נכונותה, ואם ה"מחק" נכתב בסוף השטר, במקום שייתכן שהיה כתוב שם "הכל שריר וקיים", השטר פסול, מכיוון שייתכן שהיה כתוב באותו מקום "והכל שריר וקיים", והוא מחק את המילים ושם כתב פרט אחר של השטר, ולאחר מכן הוסיף את המילים "והכל שריר וקיים" שבו הוא מקיים פרט מסולף מסוים שבשטר. אם נכתב בשטר "הכל שריר וקיים" פעמיים, לדעת השולחן ערוך על פי ר"י ברצלוני, השטר כשר, אך הרמ"א הוסיף שלכתחילה לא יעשה כן, מכיוון שייתכן שהפעם הראשונה נכתבה על ידי כותב השטר ואילו הפעם השנייה נכתבה על ידי הזייפן שהוסיף לאחר סיום הטקסט תנאים נוספים לפי רצונו. מסיבה זו[דרוש מקור], לפי רוב הראשונים[דרושה הבהרה], כיום בטלה תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה", שהרי בכל מקרה בשורה האחרונה כותבים "והכל שריר וקיים", ועל ידי תקנת השריר וקיים לא ניתן להוסיף מאומה בסיום הטקסט. רבים כותבים "והכל שריר ובריר וקיים". תוספות, מסכת בבא בתרא, דף קס"ב, עמוד א', ד"ה לפי. שולחן ערוך, חושן משפט, סימן מ"ד, סעיף ט'.
טהאן שווה

טהאן שווה (Than Shwe; נולד ב-3 בפברואר 1933) הוא איש צבא (גנרל) ופוליטיקאי מיאנמרי, שהיה המנהיג הצבאי של מיאנמר בשנים 1992–2011. בשנים 2003-1992 היה ראש ממשלת מיאנמר. שווה החל לכהן כמנהיג מיאנמר לאחר התפטרותו המפתיעה של הגנרל מאונג, המנהיג הקודם, ובכך הפך שווה לגנרל, למפקד העליון של כוחות מיאנמר ולמנהיג החדש של המדינה. כהונתו של שווה נחשבה לליברלית משל קודמו. הוא תמך בהשתתפותה של מיאנמר באיגוד האומות של דרום מזרח אסיה (ASEAN). הוא גם פיקח על נקיטת אמצעים נגד שחיתות, אשר הביאה לפיטורים של שרים ובכירים אחרים במדינה. עם זאת הוא המשיך בדיכוי העיתונות החופשית של מיאנמר והביא למעצרם של עיתונאים רבים שהתנגדו למשטרו, ובהם הפעילה הפוליטית אונג סן סו צ'י. בשנת 2006 הוא העביר את בירת המדינה מיאנגון לנייפידאו. באוגוסט 2010 פורסמו שמועות לפיהן התפטרו שווה, סגנו ועוד שישה קציני צבא בכירים וכי שווה ימשיך לכהן כמנהיג המדינה עד סוף השנה. מדיה וקבצים בנושא טהאן שווה בוויקישיתוף טהאן שווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בועז הוס

בועז הוס (נולד ב-10 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לחקר הקבלה במחלקה למחשבת ישראל ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. תחומי התמחותו העיקריים הם אזוטריקה מערבית (אנ'), קבלה מודרנית ותנועות רוחניות עכשוויות. בועז הוס נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים. בנערותו למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1977). אחר כך, למד לתואר ראשון דו-חוגי בפילוסופיה ובמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים (סיים ב-1986). את עבודת הדוקטור שלו, בנושא הקבלה של ר' שמעון אבן-לביא, כתב בהנחייתו של משה אידל (סיים בשנת 1993). משנת 1996 הוא מלמד במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוס עוסק בחקר ההיסטוריה של הקבלה מפרספקטיבה של לימודי התרבות. הוא פרסם מחקרים רבים על ספר הזוהר ותולדות התקבלותו. ספרו הראשון עסק ברבי שמעון לביא, מראשוני פרשני הזוהר, וספרו השני עסק בהתקבלות ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי. הוס הוא אחד החוקרים הראשונים שעסק בחקר הקבלה המודרנית והקבלה בת זמננו, נושא שעד לאחרונה הוזנח במחקר הקבלה. הוא כתב על הקבלה הקומוניסטית של הרב יהודה אשלג, על המוטיבים הקבליים ביצירות של מדונה, ועל ההיבטים הפוסט-מודרניים והזיקה לעידן החדש בקבלה העכשווית. הוא עוסק גם בחקר הקבלה והחברה התיאוסופית. במסגרת המחקר הביקורתי שהוא מנהל על חקר המיסטיקה היהודית, ביקר הוס את השימוש במושג "מיסטיקה' כקטגוריה מרכזית בחקר הקבלה והחסידות ואת ההנחות התאולוגיות העומדות ביסוד המחקר האקדמי של המיסטיקה היהודית. אשתו - אפרת הוס, היא פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן- גוריון. הוריו - חוה (לבית קרן), פסיכולוגית קלינית, ואברהם הוס, פרופ' אמריטוס באוניברסיטה העברית במכון למדעי כדור הארץ ומשורר. אחיו הבכור - ד"ר מתי הוס הוא מרצה בכיר לספרות עברית באוניברסיטה העברית ומתמחה בספרות עברית בספרד של ימי הביניים. על אדני פז: הקבלה של ר' שמעון בן לביא, הוצאת מגנס ומכון בן-צבי, ירושלים תש"ס כזוהר הרקיע: פרקים בהתקבלותו של ספר הזוהר ובהבניית ערכו הסמלי, מכון בן צבי ומוסד ביאליק, ירושלים תשס"ח למות ביום אחר: מדונה והקבלה הפוסט-מודרנית, זמנים 91, 2005 קומוניזם אלטרואיסטי: הקבלה המודרניסטית של הרב אשלג, עיונים בתקומת ישראל 16, תשס"ו המיסטיפיקציה של הקבלה והמיתוס של המיסטיקה היהודית, פעמים 110, תשס"ז שאלת קיומה של מיסטיקה יהודית: הגנאלוגיה של המיסטיקה היהודית והתאולוגיות של חקר הקבלה, מכון ון-ליר והקיבוץ המאוחד, 2016. שמואל הוגו ברגמן, אסכולות אזוטריות (בעריכה משותפת עם שמואל גלובר), ירושלים-ברלין: בלימה, 2024. Kabbalah and Contemporary Spiritual Revival, Ben-Gurion University Press: Beer Sheva, 2011. The New Age of Kabbalah: Contemporary Kabbalah, The New Age and Postmodern Spirituality Journal of Modern Jewish Studies 6 (2007) The Sufis From America: Kabbalah and Theosophy in Puna in the Late 19th century, Kabbalah and Modernity: Interpretations, TransformationsAdaptations, eds. Boaz Huss, Marco Pasi, Kocku von Stukrad, Brill: Leiden 2010 עמוד הבית של בעז הוס בעז הוס באתר academia.edu בעז הוס באתר של האגודה האירופאית לחקר האזוטריות המערבית רשימת המאמרים של בועז הוס באתר רמב"י אריאל הורוביץ, "קבלה אינה מיסטיקה": ריאיון עם פרופ' בועז הוס, באתר בית אבי חי בועז הוס, דף שער בספרייה הלאומית מיכה אודנהיימר, דרך הקבלה אל הקומוניזם, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2004 סקירה: מור אלטשולר, התנין הגדול של קסטיליה, באתר הארץ, 18 ביוני 2008
רות שפירא

רות שפירא (נולדה ב-1940) היא מתמטיקאית ומדענית מחשב ישראלית וכלת פרס רפא"ל למפעל חיים. שפירא תרמה רבות לתחום הגאומטריה החישובית והראייה הממוחשבת. בשנת 1975 הוכיחה את משפט פרימן-שפירא לחסימת פוליגונים בשני ממדים. שפירא נולדה בתל אביב. סיימה תואר ראשון ושני בטכניון בשנים 1962 ו-1964, שניהם במתמטיקה, והמשיכה ללמד שם במשך 8 שנים. בשנת 1976 קיבלה תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1975, במהלך המחקר שביצעה באוניברסיטת ניו יורק לעבודת הדוקטורט שלה, הצליחה להוכיח השערה בגאומטריה חישובית, כי על דופן המלבן בעל השטח הקטן ביותר החוסם מצולע כלשהו, מונחת לפחות צלע אחת של המצולע החסום. משפט זה נודע לאחר מכן כמשפט פרימן-שפירא (על שמה ועל שם המנחה שלה, פרופ' הרברט פרימן), ושימש מאוחר יותר לפתרון בעיות אריזה של מצולעים בשני ממדים. מתחילת שנות השמונים עבדה שפירא ברפא"ל, ומילאה תפקידים שונים בתחום עיבוד תמונה וראייה ממוחשבת. בשנת 2003 זכתה בפרס רפא"ל למפעל חיים. רות נשואה ליוסף שפירא, מהנדס רדיו, ולהם ארבעה ילדים. אתר האינטרנט הרשמי של רות שפירא רות שפירא, באתר ResearchGate מתוך עמוד הבית של רות שפירא פרסום המשפט, 1975
ג'ו דלוץ'

ג'וזף "ג'ו" נתנאל דלוץ' (באנגלית: Joseph "Joe" Nathaniel DeLoach; נולד ב-5 ביוני 1967) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בריצת 200 מטר (סיאול 1988). דלוץ' נולד בביי סיטי, טקסס למשפחה עם 11 אחיות ואח אחד. בילדותו שיחק פוטבול. בבגרותו למד באוניברסיטת יוסטון. בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ביוני 1985 קבע דלוץ' בריצת 200 מטר תוצאה של 20.24 שניות. בתחרות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 1988 קבע דלוץ' בריצת 100 מטר תוצאה של 10.03 שניות. באולימפיאדת סיאול (1988) זכה דלוץ' במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 19.75 שניות, לפני בן ארצו קרל לואיס (19.79 שניות) ורובסון דה סילבה מברזיל (20.04 שניות). לאחר היעדרות מאולימפיאדת ברצלונה (1992) עקב פציעה פרש דלוץ' מספורט תחרותי. כיום, מתגורר דלוץ' עם רעייתו ושלושת ילדיהם בשוגרלנד שבטקסס. אצטדיון פתוח ריצת 100 מטר: 10.03 שניות (1988) ריצת 200 מטר: 19.75 שניות (1988) ג'ו דלוץ', באתר olympedia.org ג'ו דלוץ', באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
השתנה

השתנה, או הטלת שתן, הוא שחרור של שתן משלפוחית השתן דרך השופכה אל מחוץ לגוף. השתנה היא צורת ההפרשה של מערכת השתן. עבור בני אדם בריאים (וכמו גם עבור בעלי חיים רבים אחרים) תהליך ההשתנה מבוצע תחת שליטה מלאה. אצל תינוקות, אצל חלק מאוכלוסיית הקשישים, ואצל אנשים הסובלים מפגיעה נוירולוגית, השתנה עלולה להיות מבוצעת כרפלקס באופן בלתי נשלט. מרבית בני האדם הבוגרים משתינים עד שבע פעמים במהלך היום. עבור בעלי חיים מסוימים השתנה עשויה לשמש גם כדרך לסימון של טריטוריה. מבחינה פיזיולוגית, השתנה כוללת תיאום בין מערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים האוטונומית ומערכת העצבים הסומטית. איור של אישה משתינה איור של גבר משתין זאב משתין מערכת השתן שתן משק המים בגוף האדם אתר האינטרנט הרשמי של השתנה מדיה וקבצים בנושא השתנה בוויקישיתוף השתנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) American Urological Association (2014). "Diagnosis and Treatment of Overactive Bladder (Non-Neurogenic) in Adults: AUA/SUFU Guideline" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-09-21. נבדק ב-1 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטיב לואיס

סטיבן "סטיב" ארל לואיס (באנגלית: Steven "Steve" Earl Lewis; נולד ב-16 במאי 1969) הוא אתלט עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 3 זהב ושיאן עולם. לואיס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת סיאול (1988) קבע לואיס שיא עולם לנוער עד גיל 20 בריצת 400 מטר בשלב חצי הגמר בתוצאה של 44.11 שניות. בשלב הגמר הוא סיים שלישי בתוצאה של 44.37 שניות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.87 שניות (שיא עולם לנוער הנוכחי, 2012), לפני חבריו לנבחרת שיאן העולם בוץ' ריינולדס (43.93 שניות) ודני אוורט (44.09 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם אוורט, קווין רובינזיין וריינולדס בהשוואת שיא העולם, 2:56.16 דקות, לפני ג'מייקה (3:00.30 דקות) ומערב גרמניה (3:00.56 דקות). בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.69 שניות. באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1990 זכה לואיס במדליית זהב בריצת 400 מטר ובהמשך אותה שנה הוא זכה גם באליפות ארצות הברית שנערכה בנורווק, קליפורניה במדליית זהב בריצה זו. באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה לואיס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.21 שניות, אחרי קווינסי ווטס שקבע שיא אולימפי חדש של 43.50 שניות ולפני סמסון קיטור מקניה (44.24 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו ומדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, ביחד עם אנדרו ואלמון, ווטס ומייקל ג'ונסון בשיא עולם חדש של 2:55.74 דקות, לפני קובה (2:59.51 דקות) ובריטניה (2:59.73 דקות). בתוצאה שנמדדה לו הייתה, 43.41 שניות. הקריירה של לואיס הופרעה רבות עקב מספר פציעות. ריצת 300 מטר: 31.82 שניות (1992) ריצת 400 מטר: 43.87 שניות (1988) סטיב לואיס, באתר olympedia.org סטיב לואיס, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית סטיב לואיס, באתר ליגת היהלום