laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיצוב

מיצוב הוא העמדה הייחודית של חברה או מוצר בשוק. המושג צמח משני כיוונים שונים ונושא שתי משמעויות נבדלות – מיצוב כמהלך אסטרטגי ומיצוב כמהלך שיווקי. המושג הוצג בעולם האסטרטגיה העסקית והשיווק בשנות השבעים. את המונח העברי "מיצוב" (שילוב של מיקום ומצב) טבע פרופסור מיכאל פרי בתחילת שנות ה-80. המשמעות האחת מתייחסת להיבט האסטרטגי של הארגון. המשמעות הזו יוחסה לאחת מהאסכולות של גיבוש אסטרטגי, שהוצגה על ידי מייקל פורטר בספרו "אסטרטגיה תחרותית" (Competitive Strategy). המשמעות היא של "עמדה בשוק" של ארגון כלשהו מול המתחרים. המטרה של מיצוב אסטרטגי היא ליצור יתרון תחרותי בר-קיימא, קשה לחיקוי, שיגרום להעדיף את המוצרים או השירותים של הארגון לעומת אלו של המתחרים. הממדים של "המיצוב האסטרטגי" כוללים את הייעודים של הארגון (מה להציע ולמי להציע), הפריסה הגאוגרפית שלו, מידת האינטגרציה האנכית והאופקית, גודל הארגון בעיקר במונחי נתח שוק, ועוד. המשמעות השנייה הוצגה על ידי הפרסומאים אל ריס וג'ק טראוט, בתחילה בסדרה של מאמרים ולאחר מכן בספר בשם "Positioning – The Battle for Your Mind". המשמעות שניתנה למושג הזה היא הדימוי של אובייקט כלשהו (כמו מוצר, חברה, אישיות, מקום, ארגון ציבורי או פוליטי, ואחרים) אשר ניטע בתודעתם של בני אדם. התהליך אמנם מתחיל עם האובייקט הנבחר, אבל הוא לא עוסק במה שעושים לאובייקט, אלא במה שעושים לתודעה של אוכלוסיית המטרה ביחס לאובייקט. המושג של "מיצוב תדמיתי" קנה מקום של כבוד בכל החשיבה הנוגעת לשיווק, לפרסום ולמכירות. בשל המשמעות המקובלת של מיצוב תפיסתי, המונח מבולבל פעמים רבות עם תהליך המיתוג, אולם מדובר בתהליכים שונים (אם כי מושפעים זה מזה ובעלי נקודות השקה רבות). בעוד שתהליך מיתוג עוסק בחיבור של ערכים ותפיסות עם המותג, מטרתו של המיצוב היא ליצור הגדרה לזהות המותג ולמקם אותו בשוק ביחס למתחרים. ערכים המרכיבים את המותג קוקה-קולה הם "מוזיקה", "נעורים", "רעננות", "כיף","לאהוב את החיים", "אמריקאי" או "בין-לאומי" וכו'. מיצובים העשויים להיקשר למותג הם: "משקה קל", "מלך המשקאות", "המרענן הרשמי", "המשקה שכולם שותים", או "טעם החיים". ערכים היכולים להרכיב את המותג "אביב גפן" הם "בוטות", "מרדנות", "מלנכוליות". להבדיל, הזמר יכול להיות ממוצב כזמר רוק (על סקאלת סגנונות מוזיקה), כאמן יוצר (על סקאלת תחומי העיסוק במוזיקה), כאליל נוער (בסקאלה סוציולוגית) או כ"ילד הרע של המוזיקה הישראלית". בסופו של תהליך מיצוב נרצה לקשר בין המותג לבין הגדרה, ביטוי או אפילו מילה אשר יתארו את המותג בצורה הטובה ביותר. זאת ניתן לעשות בשלבים הבאים: פילוח השוק ובחירת קהל היעד ניתוח צורכי קהל היעד הבנת ה"פתרון" אותו יכול לספק המוצר שלנו וניסוחו. קישור המוצר עם הפתרון מיצוב: החלק התקשורתי של הבידול: הדרך שבה צרכנים תופסים את המותג, המיקום שתופס המותג במוחם של הצרכנים, ביחס למתחריו. מיצוב Top of Mind: מטרתו להשריש את שם המותג בתודעה הצרכנית ולהפכו לראשון שעולה במוח. מיצובים מבוססי USP: מבוססים על תכונה או תועלת מהמוצר. מיצובים מבוססי ESP: מבוססים על טריטוריה, ערך משותף, תפקיד חברתי. עשויים להיות מיצובים שונים לכל מותג, חלק מהתהליך הוא ברירת המיצובים השונים ובחירתו של זה המתאים ביותר לקהל המטרה בו אנו מעוניינים להתמקד. אסטרטגיה שיווקית ייעוץ אסטרטגי מייקל פורטר, Competitive Advantage: Creating and Sustaining Superior Performance, 1985 אל רייס וג'ק טראוט, Positioning: The Battle for Your Mind. 2001 הנרי מינצברג, ברוס ג'וזף ולאמפל אלסטרנד, ספארי אסטרטגיות: סיור מודרך בערבות הניהול האסטרטגי, הוצאת פקר 2006. אסכולת המיצוב – הגנריזציה של האסטרטגיה, בתוך "ההיסטוריה של מושג האסטרטגיה", דואלוג ויקי.
אתרונגאיוס

אתרונגאיוס (ביוונית: Αθρογγαίος, אַתְּרוֹנְגַיוֹס או אתרו֗נגֶס; המחצית השנייה של המאה ה-1 לפנה"ס) היה רועה יהודי שביקש לעורר מרד כנגד בית הורדוס והרומאים לאחר מותו של המלך הורדוס. תקופת שלטונו של המלך הורדוס הייתה מלווה בניסיונות מרדנות של קנאים יהודים, וזו התמידה גם לאחר מותו. אותם קנאים, חדורי שנאה כנגד הרומאים ומשתפי הפעולה עימם, מונעים על ידי תוצאות המצב הכלכלי והחברתי הבעייתי, רוויים בפרטנזיות אישיות של שלטון ושררה וחלקם מוטמעים ברעיונות משיחיים-גאולתיים, ביקשו לנצל נסיבות היסטוריות נוחות כדי לממש את תוכניותיהם. יוסף בן מתתיהו מציין כי "בימים ההם קמו מהומות רבות בקרב הארץ (הקדם-פרובינקיה) והרבה אנשים מצאו שעת-הכשר לעשות מלוכה". היה זה בתחילת שלטונו של ארכלאוס, בנו של הורדוס, כשהקבוצות הקנאיות בקשו לנצל את הנסיבות ההיסטוריות, למרוד ולהפיל את שלטון בית הורדוס. בציפורי התקומם יהודה בן חזקיה הגלילי ("ראש השודדים" כהגדרת יוסף בן מתתיהו). הלה פרץ למחסן הנשק המלכותי (של ארכלאוס). בעבר הירדן המזרחי התעורר שמעון, אחד מ"עבדי" (סוכני) המלך, בעל חזות חיצונית נאה וחזקה, והכתיר עצמו למלך. הוא נהג באכזריות ובטרור באזור הירדן הדרומי וצפון ים המלח, ובכלל זאת שריפת ארמון המלך ביריחו ובתי מידות של עשירים, מה שמלמד על הרקע החברתי-כלכלי ואף האמוציונאלי של תופעות המרדנות. תופעה מרדנית ייחודית התקפלה באישיותו של אתרונגאיוס, רועה בעל נתונים פיזיים חזקים ואומץ לב. השילוב בין דמות עממית, לכאורה גסה, כוח פיזי, חוסן נפשי ושם יווני, מצביע על אידיאליזציה של מיתולוגיות יווניות, כפי שהתגבשו במחשבתו של הכותב, יוסף בן מתתיהו, ואף נפוצו בקרב החברה. מאפיין נוסף לאותו מורד, כפי שנמצאנו למדים מאירועים אחרים, היה הממד המשפחתי של הנהגת המרידה. ממד זה הבטיח נאמנות, אמינות ובעיקר סודיות טקטית ומבצעית. ארבעת אחיו, כאלה שדמו לו בתכונותיהם, חיזקו את ידיו. המרד התארגן כשאתרונגאיוס הפקיד בידי כל אחד מהאחים גדוד לוחמים שמנה חמישים איש. הללו התמנו לשרי צבא ועסקו בשוד ובביזה. אתרונגאיוס ייחס לעצמו תכונות של מלך, מה שמאפיין לא מעט מרידות אחרות, אף מאוחרות (תקופת המרד הגדול ומרד בר כוכבא). יוסף בן מתתיהו מספר כי מנהיג המרד הניח כתר מלכות על ראשו והתמיד במעשי פשיטה ושוד. האויבים הראשונים שסומנו על ידי האחים היו הרומאים ותומכי הנשיא ארכלאוס, אלא שגם יהודים רבים נטבחו על ידם, כאלה שבידיהם היו חפצי חן ונוי. בשלב מתקדם של המרד התנפלו האחים בראש כוחותיהם על גדוד רומי בקרבת העיר אמאוס והסבו לו אבדות: הקנטוריון אריאוס וארבעים לוחמים רומיים נפלו בקרב. אתרונגאיוס ואנשיו הסבו נזקים רבים לתושבים הלניסטיים עד שנלכדו בידי הרומאים והומתו. מנהיג המרד נפל בידי כוחותיו של ארכלאוס, שני אחיו נפלו בידי הרומאים והאח הרביעי הסגיר עצמו לידי ארכלאוס. התמרדויות שמעון ואתרונגאיוס שימשו סימן ואות להתפרצויות נוספות, חלקן בשל שאיפת שלטון וחלקן אידאולוגיות ומשיחיות. באופן זה החלה להתהוות התשתית להתפרצות המרד הגדול ברומאים של שנת 66. כך בתרגום יעקב נפתלי שמחוני ל"תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים". כך בתרגום אברהם שליט ל"קדמוניות היהודים". יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ב, פרק ד, פסקה ג; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק י, פסקה ז, סעיפים 284-278. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ב, פרק ד, פסקה א. יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק י, פסקה ה, סעיפים 272-271. יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר ב, פרק ד, פסקה ב; קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק י, פסקה ו, סעיפים 277-273.
כדור 8 קסום

כדור ה-8 הקסום (באנגלית: Magic 8-ball, לעיתים נקרא כדור לחיזוי עתידות) הוא צעצוע פופולרי קלאסי שהומצא ב-1946. הצעצוע מעוצב ככדור השמיני בביליארד (שצבעו שחור ועליו מסומנת הספרה 8), בגודל כפול מהרגיל, כאשר בצד המנוגד לספרה 8 קיים חלון שקוף פחוס. הכדור ממולא בנוזל כחול כהה אשר בו צפים 3 איקוסהדרונים שהם גופים הנדסיים משוכללים בני 20 פאות משולשות כל אחת. על הפאות רשומות תשובות שונות לשאלות "כן או לא". ניעור של הכדור והפיכתו עם החלון כלפי מעלה, גורמים ל"הטלת" הקוביה בתוכו עד שהיא צפה אל החלון ונצמדת אליו באחת הפאות, דבר הגורם לחשיפת הכיתוב על הכדור. בדרך זו ניתן "לשאול" את הכדור שאלות הנוגעות לעתיד או לקבלת החלטות ולקבל ממנו אחת מ-20 ה"תשובות" האקראיות. הכדור נחשב לצעצוע קלאסי והוא הוזכר רבות בתרבות הפופולרית האמריקנית, בטלוויזיה הוא הופיע בין השאר בסדרות סיינפלד, אלן, חברים ומשפחת סימפסון, בקולנוע הפציע בצעצוע של סיפור, לרדוף אחרי איימי, קן פארק, הבית עם השעון המסתורי, שהאזאם, הסרט ״גדולה מהחיים״. הוא גם הופיע בספרות (דוגמה מפורסמת לכך מופיעה בספר יומנו של חנון 8: משחקי מזל מאת ג'ף קיני). בנוסף, הכדור הופיע גם בתחום המוזיקה (דוגמה בולטת לכך היא עטיפת הסינגל "Perhaps" של להקת הרוק האמריקאית Guns N' Roses). 20 התשובות האפשריות בכדור 8 קסום סטנדרטי: It is certain (בוודאי) It is decidedly so (בהחלט כן) Without a doubt (בלי ספק) Yes definitely (כן בהחלט) You may rely on it (ניתן לסמוך על זה) As I see it, yes (איך שאני רואה זאת, כן) Most likely (הכי סביר) Outlook good (נראה טוב) Yes (כן) Signs point to yes (סימנים מצביעים על כן) Reply hazy try again (אין תשובה ברורה, נסה שוב) Ask again later (שאל שוב מאוחר יותר) Better not tell you now (עדיף לא לומר לך עכשיו) Cannot predict now (לא יכול לנבא עכשיו) Concentrate and ask again (התרכז ושאל שוב) Don't count on it (אל תבנה על זה) My reply is no (התשובה שלי היא לא) My sources say no (מקורותיי אומרים לא) Outlook not so good (לא נראה טוב) Very doubtful (בספק רב) עשר מהתשובות חיוביות (●), חמש שליליות (●), וחמש נייטרליות (●). מדיה וקבצים בנושא כדור 8 קסום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כדור 8 קסום
ג'קאס

ג'קאס (באנגלית: Jackass - תרגום מילולי: אידיוט/חמור) היא תוכנית אמריקאית, שעלתה לשידור ב-MTV בין השנים 2000–2002, ומאוחר יותר אף הופקו לה שלושה סרטי המשך. התוכנית מכילה בעיקר קטעי וידאו שונים של אנשים המבצעים פעלולים מסוכנים, משימות מגוחכות ומתיחות. בשנת 2011 הועלה לשידור גרסה ישראלית של התוכנית "4X". ג'וני נוקסוויל (2000 – הווה) באם מרג'רה (2000 – הווה) ראיין דאן (2000 – 2011) (נהרג בתאונת דרכים ב-20 ביוני 2011) פרסטון לייסי (2000 – הווה) סטיב-או (2000 – הווה) כריס פונטיוס (2000 – הווה) ג'ייסון "ויי-מן" אקונה (2000 – הווה) דייב אינגלנד (2000 – הווה) ארן מקגראהני (2000 – הווה) בראנדון דיקמיליו (2000 – 2006) לומיס סתיו (2000 – הווה) ברנדון נובאק (2006 – הווה) ראאב הימסלף (2000 – 2002) מני פואיג (2000 – הווה) רייק יון (2000 – הווה) סטפני הודג' (2000 – 2002) דון ויטו (2006 – 2015) (נפטר מבעיות בריאותיות ב-15 בנובמבר 2015) ג'קאס: הסרט Jackass: The Movie (2002) ג'קאס 2: מספר שתיים Jackass Number Two (2006) ג'קאס מציגים: המחווה של מאט הופמן לאיוול קניוול Jackass Presents: Mat Hoffman's Tribute to Evel Knievel (2008) ג'קאס 3: ג'קאס 3D Jackass 3D (2010) חרא סבא Jackass Presents: Bad Grandpa (2013) ג'קאס 4: ג'קאס לנצח Jackass Forever (2022) סדרת סרטים זו יצאה החל מהסרט השני ויש לה אופי דוקומנטרי הכולל: תעוד של תכנון הפעלולים, ניסיונות כושלים, ראיונות עם יוצרי הסרט וחברי הצוות השונים, קטעי וידאו ופעלולים שלא נכנסו לסרטים הרשמיים. ג'קאס 2.5 (2007) Jackass 2.5 ג'קאס 3.5 (2011) Jackass 3.5 חרא סבא.5 .Bad Grandpa5 (2014) ג'קאס 4.5 Jackass 3.5 (2022) משחק וידאו של ג'קאס בשם "Jackass: The Game" יצא בשנת 2007 לקונסולת הפלייסטישן 2 וזכה להצלחה רבה בקרב המעריצים וגיימרים על המשחקיות ועל כך שהמשחק הוא בדיוק כמו הסדרה ואפילו מופרע יותר. מדיה וקבצים בנושא ג'קאס בוויקישיתוף ג'קאס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'קאס, ברשת החברתית אינסטגרם "ג'קאס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ג'קאס", באתר Metacritic (באנגלית) "ג'קאס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אליחי וידל, חבורת "ג'קאס" פיצחה את סוד ייצור הכסף מחרא, באתר הארץ, 28 במרץ 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכתבים לטליה

מכתבים לטליה הוא ספר המתעד חליפת מכתבים בענייני אמונה, יהדות ומחשבת ישראל בין דב אינדיג, תלמיד ישיבת ההסדר כרם ביבנה ל'טליה' (שם בדוי), נערה חילונית מקיבוץ בצפון ישראל בשנתיים שלפני מלחמת יום הכיפורים. הספר יצא לאור בשנת 2005 בעריכתו של ד"ר חגי בן ארצי, חברו של דב אינדיג, ובהוצאת "ידיעות ספרים". המכתבים מובאים במלואם ובעריכה מזערית. הנערה המכונה "טליה" התכתבה עם אינדיג במשך למעלה משנתיים עד נפילתו במלחמת יום הכיפורים ב-7 באוקטובר 1973 (י"א בתשרי ה'תשל"ד). בעת חליפת המכתבים היה אינדיג תלמיד בישיבת ההסדר כרם ביבנה בן כעשרים, והנערה תלמידת כיתות י"א וי"ב. חליפת המכתבים החלה לאחר שהנערה חזרה מסמינר של עמותת גשר, שהעלה לה שאלות רבות בנושאי יהדות. אביה הפנה אותה לדב, אותו פגש בשירות מילואים, לאחר שהתרשם מהשכלתו הרחבה ביהדות ובנושאים כללים. אינדיג הוא דמות בולטת גם בספרו של הרב חיים סבתו - "תיאום כוונות". ההתכתבות עסקה באמונה, השקפה יהודית ואורח החיים הדתי, בעקבות השאלות שהעלתה טליה. לדוגמה: מה הבעיה בחברה מעורבת? כיצד תיאור הבריאה בספר בראשית תואם את תיאורית האבולוציה? כיצד אפשר להאמין באלוהים אחרי השואה? למה הדתיים מונעים מהחילונים תחבורה ציבורית בשבת? למה בני ישיבות ההסדר משרתים רק שנה וחצי בצבא? מהו היחס לתנ"ך ומדרש? מהו היחס לבית המקדש? מה העניין של איסורי שבת שונים? טליה העלתה שאלות אקטואליות כגון: האם כדאי לוותר על חצי האי סיני תמורת הסכם שלום? האם נהגה ישראל כראוי בכך שסירבה לשחרר מחבלים על מנת להציל את הספורטאים במינכן? תשובותיו של דב שזרו את מגוון הספרות היהודית החל מהתנ"ך, מדרשי חז"ל וספרי מחשבה כמו ספר הכוזרי וכתבי הרב קוק. התשובות מגלות גם ידע כללי רב, שדב שאב מספרים רבים שקרא. בן ארצי, שהיה חברו הטוב של אינדיג ולמד עמו בישיבה, הוא אחד משני גיבורי-משנה בסיפור. גיבורת המשנה השנייה היא חברתה של טליה, בת קיבוץ המכונה מיה. חגי, חוזר בתשובה, ייעץ לדב כיצד להשיב לטליה, והצטרף אליו בשתי פגישות שבהן הרצו השניים בפני בני כיתתה של טליה. אחת מהפגישות התקיימה בזמן השירות הצבאי של דב וחנן. מיה הלכה שני צעדים לפני טליה בדרך לחזרה בתשובה. היא התכתבה עם המדריך חנן פורת (לימים רב וחבר כנסת) (תיעוד התכתבות של חנן פורת עם נערה אחרת מופיע בספר "את אחי / ענת אנוכי מבקש"), שמרה שבת וכשרות, ובסיום השמינית הצטרפה לגרעין נח"ל דתי, בעוד טליה המשיכה עם חבריה החילונים לשנת שירות לפני הצבא בבית שאן. טליה העידה עד כמה היא נפתחה לעולמות חדשים שלא הכירה. היא עקבה אחרי תהליך החזרה בתשובה של חברתה, החליטה לצום ביום כיפור ואף שקלה לחזור בתשובה. הספר מסתיים במכתבה האחרון של טליה שעליו דב כבר לא הספיק לענות, משאיר סימני שאלה על המשך דרכה של טליה. לאחר תום שנת השירות שלה, חזרה טליה לחייה בקיבוץ החילוני. חגי בן ארצי הסביר את שהניע אותו להוציא את הספר: "דב הרגיש, שיש כאן משהו בעל ערך, במכתבים הללו. פעם אמר לי: אולי נוציא איזה ספר? ראיתי בזה צוואה אישית שאני ממלאה כעת, אחרי שלושים שנה". ד"ר דינה לוין, ראש החוג לספרות במכללת "תלפיות" בירושלים מתארת את כתיבתו של דב: "תשובותיו של דב מצטיינות בעמקות ובאינטליגנציה, בבהירות מחשבה ובניסוח קולח... התנ"ך עבורו הוא ספר חיים אקטואלי ולא רק ספרות עתיקה". שולחן עורך, באתר ערוץ 7, 17 בפברואר 2005 אביטל אינדיג, מוצש, "מכתבים לטליה" זו אני, באתר ynet, 4 באוקטובר 2011 טל וייזל, ממלא את העגלה הריקה, באתר ערוץ 7, 26 בינואר 2012 הרב חיים סבתו מספר על חברו הטוב דב אינדיג ז"ל שנפל במלחמת יום הכיפורים, באתר יוטיוב, 2011 דב אינדיג באתר יזכור כתבה בהצופה הערות על הספר מאת ד"ר דינה לוין
היטל פישר

היטל פישר (Fischer projection) הוא שיטה לתיאור גרפי של המבנה התלת-ממדי של מולקולות כיראליות, בעיקר פחמימות, בצורה דו-ממדית. היטל פישר נקרא על שם הרמן אמיל פישר שהשתמש בו לראשונה. השימוש בהיטל פישר נפוץ בעיקר בביולוגיה ובכימיה אורגנית. בהיטל פישר, הקשרים מיוצגים על ידי קווים ישרים. מולקולה בעלת אטום פחמן אחד מצוירת כצלב אנכי שאטום הפחמן במרכזו. במולקולות בעלות שני אטומי פחמן או יותר, שרשרת הפחמן והאטומים או הקבוצות הפונקציונליות הקיצוניים מיוצגים כקו אנכי, ושאר האטומים או הקבוצות הקשורים לשרשרת רשומים מימין ומשמאל ומחוברים בקווים אופקיים. כל אטום פחמן מיוצג כ"צומת" לאורך שרשרת זו. אטום הפחמן הקרוי C1 נמצא תמיד בראש שרשרת הפחמנים, כלומר הוא הפחמן העליון בציור. במולקולה בעלת אטום פחמן אחד או שניים, ההיטל מתאר את המולקולה כשהיא מכוונת כך שהקווים האופקיים מייצגים קשרים עם אטומים שבולטים קדימה, כלפי הצופה, ואילו הקווים המאונכים הם קשרים עם אטומים ששקועים אחורה, לתוך הדף (פרט לקשר בין שני אטומי פחמן שנמצא במישור הדף). במולקולות בעלות יותר משני אטומי פחמן, היטל פישר מייצג את מצב המולקולה כאשר הקשרים בין אטומי הפחמן בשרשרת מכוונים כך שאטומים אלה נמצאים על מעטפת של גליל וכל שאר האטומים המקושרים מכוונים החוצה מהגליל (מצב שאינו בהכרח אפשרי או יציב במציאות). השימוש בהיטלי פישר נפוץ בתחום הביוכימיה על מנת להציג חד-סוכרים, אך ניתן להשתמש בהם גם לתיאור חומצות אמינו, ולצורך תיאור מולקולות אורגניות נוספות. בשל העובדה שהיטלי פישר מציגים את הסטריאוכימיה (מבנה תלת-ממדי) של מולקולה, הם שימושיים להבחנה בין שני האננטיומרים של מולקולה כיראלית. אם נחליף שני קשרים שנמצאים מימין ומשמאל לשרשרת הפחמנים זה בזה, נהפוך את המולקולה לאננטיומר שלה. סטריאוכימיה הרמן אמיל פישר מדיה וקבצים בנושא היטל פישר בוויקישיתוף היטל פישר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Fischer projection, באתר Chemgapedia (באנגלית) Graphical representation of stereochemical configuration (IUPAC Recommendations 2006) (באנגלית),ST-1.8: Fischer projections, pp. 1933-1934
תערובת רצמית

תערובת רצמית (בעברית: תַּרְצִים) היא תערובת המכילה כמות שווה של שני האננטיומרים של אותה המולקולה. על אף שתערובת רצמית מורכבת ממולקולות בעלות פעילות אופטית בנפרד, התערובת עצמה חסרת פעילות אופטית. זאת מכיוון שכל אננטיומר בתערובת מבטל את פעילותו האופטית של האננטיומר האחר בדיוק במידה שווה, כך שהסטת האור של כל אחד מהאננטיומרים מבטלת את זו של השני. מקור המושג בלטינית: רצמוס פירושו "אשכול ענבים". זאת משום שתערובת רצמית התגלתה לראשונה על ידי המיקרוביולוג הצרפתי לואי פסטר בחומצה טרטרית, שמקורה בענבים. תהליך שבו אננטיומר אחד הופך בהדרגה לשני נקרא רצמיזציה (בעברית: ריצוּם). ניתן לחשב את העודף האננטיומרי על ידי הנוסחא הבאה: E E = | R − S R + S | {\displaystyle EE=\left|{\frac {R-S}{R+S}}\right|} כאשר R ו-S הם אחוזי אננטיומרים R ו-S בהתאמה, ו-EE הוא העודף האננטיומרי. ניתן לראות כי כאשר R=S, העודף האננטיומרי הוא 0, כלומר, התערובת רצמית. נקודת ההיתוך של תערובת רצמית נמוכה מזו של כל אחד מהאננטיומרים בנפרד. תופעה זו נובעת מדרגת הסדר הנמוכה יותר בתערובת. התערובת הרצמית עשויה להיות נקודה אוטקטית (כלומר הנקודה בעלת טמפרטורת ההיתוך הנמוכה ביותר), אך לא בהכרח. לעיתים קיימות שתי נקודות אוטקטיות, ונקודת ההיתוך של התערובת הרצמית אינה הנמוכה ביותר. כאמור, על אף שלהאננטיומרים המרכיבים את התערובת הרצמית פעילות אופטית, לתערובת עצמה אין כל פעילות כזו והיא אינה מסיטה אור מקוטב. כמו כן, למרות שבמצבם הטהור יש לאננטיומרים המרכיבים את התערובת הרצמית תכונות פיזיקליות זהות, כגון טמפרטורת התכה ורתיחה זהות - לתערובת הרצמית יש לעיתים קרובות תכונות פיזיקליות שונות. גם התכונות התרופתיות של תערובת רצמית עשויות להיות שונות בעליל מאלו של מרכיבי התערובת. בהיעדר מודעות לעניין, השתמשו בעבר בתערובות כאלו ברפואה ללא ידיעה מי מהאננטיומרים הוא המרפא. לאחר פרשת התלידומיד, תרופה שנראתה בטוחה אך לאחר השימוש בה נולדו תינוקות עם מומים מולדים, התברר כי אחד האננטיומרים היה רעיל והשני - תרופה. סטריאוכימיה כיראליות אננטיומר תערובת רצמית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תַּרְצִים במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית רִצּוּם במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
היטל ניומן

היטל ניומן (Newman) הוא צורת רישום של מבנה מולקולה תלת-ממדית המאפשר תיאור של הקונפורמציה שלה. ברישום זה מוצג קשר בין שני אטומי פחמן על ציר הניצב לדף. הפחמן הקדמי מיוצג כנקודה והאחורי כמעגל. שני הפחמנים מצויים בהכלאת sp3, כלומר קשר אחד קושר ביניהם, ושלושה קשרים נוספים מיוצגים על ידי קווים היוצאים מהפחמנים. היטל ניומן משמש ברישום בעיקר בתיאור סטריאוכימיה של אלקאנים. בעזרת היטל ניומן ניתן להבדיל בקלות בין קונפורמציית זיגזג (staggered conformation), בה נמצאים המתמירים על הפחמנים השונים בזווית של 60° זה מזה (כמו במולקולת הבוטאן בתרשים למעלה), לקונפורמציה סכוכה (eclipsed conformation), בה נמצאים המתמירים בדיוק זה מול זה (כמו במולקולת האתנול המוצגת למטה). דרכים נוספות לתיאור מולקולות הן: היטל פישר, היטל הוורת' והיטל נטה. היטל ניומן נקרא על שם מלווין ספנסר ניומן, אשר המציא אותו ב-1952.
אקסטרפולציה

אֶקְסְטְרַפּוֹלַצְיָה (בעברית: חִיּוּץ) היא שיטה להעריך בקירוב נתונים לא ידועים על סמך נתונים ידועים. בתחום האנליזה הנומרית, אקסטרפולציה הוא שמו של התהליך המתאר יצירת נקודות חדשות מחוץ לתחום סופי של נתונים ידועים. התהליך דומה לאינטרפולציה, שזהו התהליך ליצירת נקודות בתוך התחום הנתון, אולם הוודאות והדיוק של האקסטרפולציה חלשים יותר מאלה של האינטרפולציה. כמו כן באקסטרפולציה עצמה, ככל שהנקודה החדשה רחוקה מתחום המדידה, כן פוחתת ודאותה. אחת הדרכים הבסיסיות לביצוע אקסטרפולציה היא יצירת פונקציה על מסד הנתונים הקיימים והצבה של ערכים מחוץ לתחום בפונקציה שהתקבלה. אקסטרפולציה ליניארית נעשית על ידי לקיחת הערכים האחרונים בתחום, יצירת ישר העובר ביניהם והמשכתו אל מחוץ לתחום. שיטה זו יעילה בעיקר למקרים שהגרף של הנתונים קרוב לקו ישר, והמרחק של הערכים החדשים מהנתונים הוא קטן. ניתן לשפר את הדיוק של האקסטרפולציה על ידי חישוב השיפוע הממוצע בין הערכים הנתונים, או בין חלק מסוים של ערכים נתונים. בהינתן אוסף נקודות ( x k , y k ) , k = 1 … n {\displaystyle (x_{k},y_{k}),k=1\ldots n} קיים פולינום אחד ויחיד ממעלה שאינה עולה על   n − 1 {\displaystyle \ n-1} אשר עובר דרך כל הנקודות הנתונות, וכל שנותר הוא לחשב אותו. דרך אחת לחשב את הפולינום היא באמצעות השיטה שמכונה "הפולינום בצורת לגראנז'": עבור אוסף הנקודות, הפולינום בצורת לגראנז' המתאים הוא: p ( x ) = ∑ j = 1 n y j ∏ k = 1 ; k ≠ j n x − x k x j − x k {\displaystyle p(x)=\sum _{j=1}^{n}y_{j}\prod _{k=1;k\neq j}^{n}{\frac {x-x_{k}}{x_{j}-x_{k}}}} קל לראות כי לכל   q ≠ j {\displaystyle \ q\neq j} מתקיים   P j ( x q ) = 0 {\displaystyle \ P_{j}(x_{q})=0} וכן:   P j ( x j ) = y j {\displaystyle \ P_{j}(x_{j})=y_{j}} . לכן ברור כי: ∀ k : P ( x k ) = y k {\displaystyle \forall k:P(x_{k})=y_{k}} , כלומר הפולינום שהוגדר בצורת לגראנז' אכן עובר דרך הנקודות הנתונות. דרך נוספת לחשב את הפולינום היא באמצעות צורת ניוטון. לשיטה זו יתרונות על פני השיטה הקודמת בכך שהיא דורשת פחות פעולות חישוב, וקל להוסיף לפולינום הקיים נקודות נוספות, בעוד שבשיטת לגראנז' יש לחשב הכול מחדש. צורת ניוטון מחושבת כך:   p ( x ) = ∑ i = 1 n [ x 1 , x 2 , … , x i ] ∏ k = 1 i − 1 ( x − x k ) {\displaystyle \ p(x)=\sum _{i=1}^{n}[x_{1},x_{2},\dots ,x_{i}]\prod _{k=1}^{i-1}\left(x-x_{k}\right)} כאשר הביטוי [ x 1 , x 2 , … , x i ] {\displaystyle [x_{1},x_{2},\dots ,x_{i}]} נקרא "הפרש מחולק", והוא מוגדר בצורה הרקורסיבית הבאה:   [ x k ] = y k {\displaystyle \ [x_{k}]=y_{k}} [ x 1 , x 2 , … , x k ] = [ x 2 , … , x k ] − [ x 1 , x 2 , … , x k − 1 ] x k − x 1 {\displaystyle [x_{1},x_{2},\dots ,x_{k}]={\frac {[x_{2},\dots ,x_{k}]-[x_{1},x_{2},\dots ,x_{k-1}]}{x_{k}-x_{1}}}} שיטה זו מניבה אותו הפולינום שהניבה שיטת לגראנז', אך השימוש בה יעיל יותר; כדי להוסיף נקודה נוספת לאקסטרפולציה די לחשב את האיבר החדש שמוסיפים לסכום, ואין צורך לחשב את הסכום כולו מחדש. במדעים המדויקים כמו אסטרונומיה, קוסמולוגיה ופיזיקה, משתמשים לרוב באקסטרפולציה לשם הכללת נתונים נצפים לטווח זמן גדול יותר או למרחבים יותר גדולים. לדוגמה: ההנחה בפיזיקה היא שחוקי הכבידה מתקיימים לא רק במקומות בו צפו בהם אלא גם בכל מקום שהוא ביקום. ההנחה בקוסמולוגיה היא שאם התפשטות היקום כרגע היא בקצב מסוים ניתן לחשב אחורה בעזרת אקסטרפולציה את גיל היקום, ואת התחלתו מנקודה בודדת בתהליך המכונה המפץ הגדול. חִיּוּץ במילון סטטיסטיקה (תש"ו, תשי"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית
פוטנציאל לנארד-ג'ונס

פוטנציאל לנארד-ג'ונס הוא ביטוי המתאר את האינטראקציה בין אטומים או מולקולות נייטרלים בסריג. אטומים ומולקולות נייטרליים נתונים לשני כוחות בגבולות של מרחקים גדולים ומרחקים קצרים: כוח ואן דר ואלס מושך במרחקים ארוכים וכוח דוחה שנובע מחפיפה בין האורביטלים של האלקטרונים באטומים עקב עקרון האיסור של פאולי. פוטנציאל לנארד-ג'ונס (שנקרא גם "L-J Potential" או "פוטנציאל 6-12") הוא מודל מתמטי פשוט המתאר את ההתנהגות הפיזיקלית הנ"ל. הוא הוצע ב-1931 בידי ג'ון לנארד-ג'ונס מאוניברסיטת בריסטול. פוטנציאל זה הוא מהצורה V ( r ) = 4 ε [ ( σ r ) 12 − ( σ r ) 6 ] {\displaystyle V(r)=4\varepsilon \left[\left({\frac {\sigma }{r}}\right)^{12}-\left({\frac {\sigma }{r}}\right)^{6}\right]} כאשר ϵ {\displaystyle \epsilon } הוא חוזק הפוטנציאל (עומק בור הפוטנציאל) ו- σ {\displaystyle \sigma } הוא קוטר הספרה הקשיחה של החלקיקים (עבור מרחק הקטן או שווה לרדיוס הספרה מתנהג החלקיק כמו גוף צפיד מוצק). פרמטרים אלה ניתן למצוא על ידי ניסויים ומדידות כדי לשחזר תוצאות ניסיוניות או להסיקם באמצעות חשבונות המערבים כימיה קוונטית. האיבר ( 1 r ) 12 {\displaystyle \left({\frac {1}{r}}\right)^{12}} מתאר את הדחייה ואילו האיבר ( 1 r ) 6 {\displaystyle \left({\frac {1}{r}}\right)^{6}} מתאר משיכה. הפונקציה של הכוח הוא מינוס הגרדיאנט של הפוטנציאל לעיל: פוטנציאל לנארד-ג'ונס (פוטנציאל L-J) הוא קירוב. לצורה בה הוא בחר לתאר את הדחייה אין שום הצדקה תאורטית; הכוח הדוחה צריך להיות תלוי מעריכית במרחק, אבל איבר הדחייה של פוטנציאל L-J הוא יותר נוח בשל הקלות והיעילות שבחישוב r12 כריבוע של r6. הכוח המושך, לעומת זאת, נגזר מכוח לונדון (פיזור) והאינטראקציה בין מומנטים חשמליים רגעיים בין החלקיקים. פוטנציאל L-J הוא קרוב די טוב בגלל פשטותו ומשמש לעיתים תכופות כדי לתאר את התכונות של גזים, וכדי למדל את אינטראקציות הפיזור והחפיפה בדגמים מולקולריים. הוא די מדויק עבור גזים אצילים והוא קרוב טוב במרחקים גדולים וקצרים עבור אטומים נייטרלים ומולקולות נייטרליות. בגרף לעיל מוצג פוטנציאל L-J עבור דימר ארגון וכן הסטייה שלו (עקב הקרוב הלא מדויק של הכוח הדוחה) מהפוטנציאל שנמדד ניסיונית. שיטות יותר עדכניות, כגון משוואת סטוקמייר (Walter H. Stockmayer) ומשוואת multi מתארות את האינטראקציות הבין-מולקולריות בדיוק רב יותר. שיטות כימיה קוונטית, כגון תורת ההפרעות של מולר-פלסט (Møller-Plesset perturbation theory), צברים מצומדים או full configuration interaction מפיקות תוצאות עוד יותר מדויקות, אבל דורשות חישובים הרבה יותר כבדים. Lennard-Jones, J. E. Cohesion. Proceedings of the Physical Society 1931, 43, 461-482. מדיה וקבצים בנושא פוטנציאל לנארד-ג'ונס בוויקישיתוף