laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חאפאי

חאפאי הוא קבוצה של איים, איונים, שוניות ושרטונים בחלק המרכזי של ממלכת טונגה. יש לו שטח קרקע משולב של 109.30 קמ"ר (42.20 מייל רבוע). האי טונגטפו שוכנן מדרום לו, וקבוצת האיים ואוואו שוכנת מצפון לו. 17 מאיי חאפאי מיושבים. אוכלוסייתם המשולבת היא 5,419. הנקודה הגבוהה ביותר בקבוצת חאפאי, ובכל טונגה, נמצאת בקאו (אנ'), המתנשאת כמעט ל-1,050 מטר מעל פני הים. כפר הבירה של מחוז חאפאי הוא פאנגיי, אשר ממוקם על ליפוקה (אנ'). חאפאי כולל 51 איים השוכנים ישירות ממערב לשקע טונגה. הם מהווים שרשרת של איים געשיים ואיי אלמוגים, כולל קאו, הנקודה הגבוהה ביותר בממלכה, המתנשאת לגובה של 1,046 מטר (3,432 רגל). רחוק יותר מזרחה נמצאים איי האלמוגים, המיושבים. ארכיפלג חאפאי שוכן 204 ק"מ (127 מייל) צפונית לטונגטפו ו-130 ק"מ (81 מייל) דרומית לואוואו. 17 מהאיים מיושבים, כולל האיים הראשיים ליפוקה ופואה. שני הכפרים העיקריים בארכיפלג הם פאנגיי על ליפוקה (אנ') (שם נמצא נמל התעופה סאלוטה פילולבו) והאנו (אנ'). בסך הכל חיים באיי חאפאי 5,419 איש (מפקד מ-2021). כל האיים הגדולים יותר של חאפאי נמצאים בקבוצת ליפוקה המזרחית. שני האיים הגדולים ביותר הם ליפוקה ופואה (אנ') אשר בשנת 2016 נרשמו בהם אוכלוסיות של 2,205 ו-1,392 אנשים בהתאמה. הבאים בגודלם הם נומוקה (אנ') והאנו, בהם ארבעה כפרים, עם אוכלוסייה משולבת של 910. מדרום לאיים אלה נמצאת אויהה (אנ'), שבה יש שני כפרים עם אוכלוסייה משולבת של 695. אויהה הוא גם אתר קבורה עתיק ואנדרטה עתיקה. האיים הגדולים טופואה (אנ') (הר געש פעיל) וקאו (אנ') (הר געש רדום) נמצאים במערב הרחוק. האיים של קבוצת קוטו (אנ'), הידועים מקומיים בשם לולונגה (אנ'), נמצאים בדרום מערב הארכיפלג. האיים של קבוצת נומוקה, הידועים מקומיים בשם 'אוטו מואמואה', נמצאים דרומה יותר. הר הגעש הונגה טונגה ממוקם בדרום מערב חאפאי. לווייתנים גדולי-סנפיר נודדים לאזור בעונות ה"חורף" שלהם. עקבות של יישובים עתיקים של תרבות הלפיטה (אנ'), החל משנת 1500 לפני הספירה, נמצאו באתרים בקבוצת האיים חאפאי. האירופאי הראשון שביקר בחאפאי היה אבל יאנסזון טסמן, בשנת 1643. קפטן קוק עשה מספר עצירות בכמה מהאיים בקבוצה ב-1774 וב-1777. הוא העניק להם את השם "איי הידידות" ב-1777. ב-18 במאי 1777, כאשר קפטן קוק הגיע לאחד האיים, מלווה באומיי (אנ'), קיבל את פניהם פטאפהי פאולהו, הטואי טונגה (שפירושו 'מלך האיים'), שהיה הנערץ ביותר מבין כל מפקד טונגאי ב-1777. ב-28 באפריל 1789, קבוצת האיים חאפאי הייתה אחד האתרים המעורבים במרד המפורסם על הבאונטי: קפטן ויליאם בליי ביקר באי הוולקני טופואה זמן קצר לאחר שצוותו הרחיק אותו בעקבות המרד שלהם. ב-1806 הגיע ויליאם מרינר (אנ') לאחד האיים, על סיפון הפורט-או-פרינס (אנ'). הצוות של ספינה זו נהרג על ידי לוחמים טונגאים. מרינר שרד, וחי ארבע שנים באחד האיים לפני שהוא נמצא על ידי ספינה אנגלית חולפת והצליח לחזור לאנגליה. בשנת 1840 ביקרה משלחת החקר של ארה"ב (אנ') באחד האיים ונפגשה עם ג'ורג' (תאופאהאו), מפקד חאפאי. התפרצות הר הגעש הונגה טונגה (2022) מדיה וקבצים בנושא חאפאי בוויקישיתוף Matangi Tonga, "Tonga's population drops to 100,209", ‏24-12-2021 (ארכיון) Amarula Sail, The last place on earth you would expect to find a vet!, 2016 Salmond, Anne, Aphrodite's Island, University of California: University of California Press, 2010, עמ' 408-412, ISBN 9780520261143 Stanton, William, The Great United States Exploring Expedition, University of California: University of California Press, 1975, עמ' 187, ISBN 0520025571
לוסיאנו דה ברונו

לוסיאנו אנחל דה ברונו (בספרדית: Luciano Ángel De Bruno; נולד ב-6 באוגוסט 1978 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. דה ברונו גדל ברוסאריו והחל את הקריירה בקבוצת רוסאריו סנטרל המקומית. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בארגנטינה ובמקסיקו. לקראת עונת 2006/2007 הגיע דה ברונו לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב, שם שיחק תחת המאמן יצחק שום ולאחר מכן תחת ניר לוין. יחד עם דה ברונו הגיע לקבוצה שחקן ארגנטינאי נוסף, הבלם חאבייר פאהס. כבר במשחקו הראשון במדי הקבוצה כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 1-2 על בית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. לאחר מכן כבש שלושה שערים במסגרת מוקדמות גביע אופ"א, ביניהם שער הניצחון (0-1) במשחק החוץ מול צ'רנומורץ אודסה באוקראינה, וסייע לקבוצה להעפיל לשלב הבתים, משם עלתה לשלב 32 האחרונות. בתום העונה זכה דה ברונו עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שכבש את שער השוויון במשחק הגמר מול הפועל אשקלון, ולאחר מכן כבש גם בדו-קרב הפנדלים. בקיץ 2007 הגיע לקבוצה המאמן גיא לוזון שהחליט לשחרר את דה ברונו מהקבוצה. בסך הכל כבש 7 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות. דה ברונו עבר לשחק בקפריסין בקבוצת א.א.ל. לימסול, אך לאחר פחות מחצי עונה חזר לארגנטינה, ושיחק בקבוצות נוספות במקסיקו ובאקוודור. בשנת 2011 חזר לשחק בליגות הנמוכות בארגנטינה עד שפרש ממשחק פעיל. הפועל תל אביב גביע המדינה: 2006/2007 לוסיאנו דה ברונו, באתר Transfermarkt לוסיאנו דה ברונו, באתר Soccerway לוסיאנו דה ברונו, באתר FootballDatabase.eu מיקי שגיא, דה ברונו ופאאס - ראיון פרידה משחקני הפועל ת"א, באתר ynet, 1 ביוני 2007 תומר גנור, לוסיאנו דה ברונו חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 1 ביוני 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Julia Dream

"Julia Dream" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד והבי-סייד של הסינגל "It Would Be So Nice". השיר היה הראשון שיצא על ידי הלהקה עם שירה של דייוויד גילמור. "Julia Dream", שנכתב על ידי הבסיסט רוג'ר ווטרס, מאופיין בקצב איטי, צלילי מלוטרון אווריריים ואמביינטים של הקלידן ריצ'רד רייט וקולות מקהלה שופעים. מילות השיר כוללות התייחסות לאיידרדאון, פריט המוזכר גם בשני שירים ידועים אחרים של פינק פלויד - "Flaming" של סיד בארט ו-"A Pillow of Winds" של גילמור/ווטרס. הביטוי "האם אני באמת מת" יופיע שוב בגרסת השיר "Mother" שהוקלטה מחדש לסרט "פינק פלויד - החומה". השיר נכלל מאוחר יותר במספר אלבומי אוסף: The Early Years 1965–1972, The Best of the Pink Floyd, Relics ו-The Early Singles disc, שנכלל במארז Shine On. דייוויד גילמור - שירה, גיטרה אקוסטית, גיטרת סלייד חשמלית ריצ'רד רייט - מלוטרון, עוגב רוג'ר ווטרס - גיטרה בס ניק מייסון - כלי הקשה מידע על היצירה "Julia Dream" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Julia Dream" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Julia Dream" באתר SecondHandSongs Martin C. Strong, The great rock discography, 7. ed, Edinburgh: Canongate, 2004, עמ' 1177, ISBN 978-1-84195-551-3 Andy Mabbett, Chris Charlesworth, The complete guide to the music of Pink Floyd, London: Omnibus, 1995, ISBN 978-0-7119-4301-8 Andrew Wild, Pink Floyd: Song by Song, Fonthill Media, 2017-08-19. (באנגלית)
תמנון כחול-טבעות דרומי

תמנון כחול-טבעות דרומי ( Hpalochlaena maculosa ) הוא אחד משלושה או ארבעה מיני תמנון כחול-טבעות. הוא קרוי כך עקב יכולתו להבליט את הטבעות הכחולות שעליו בשעה שהוא נסער, אזהרה שהוא עומד לתקוף. ידוע בגודלו הקטן, אך המין הזה הוא הכי גדול בסוג, בעוד אורכם של שאר התמנונים 15 ס''מ כשהם בוגרים, אורכו של המין הדרומי מגיע ל-20 ס"מ. כאשר הוא רגוע, לעיתים צבעו יהפוך לאפור כמו קרקעית הים. לתמנונים אלו יש בממוצע כ-60 טבעות כחולות. טבעות אלו מופיעות בדרך כלל כ-6 שבועות לאחר הבקיעה. התמנון כחול-הטבעות הדרומי מאכלס את חופי דרום אוסטרליה. לרב הוא נמצא לבדו, בבריכות סלעים ובמרבדי עשב הים שם נמצא מזונו. מזונו של התמנון כחול הטבעות מורכב מלובסטרים, סרטנים, שרימפס ורכיכות, ומדי פעם דגים קטנים. התמנון משתמש בארס החזק שלו כדי לשתק את טרפו ולאוכלו בנחת במקום מסתור. בעל תוחלת חיים קצרה מאוד-7 חודשים בלבד. תמנונים כחולי טבעות דרומיים נוטים להיות פסיביים ולא מזיקים יחסית: הם בדרך כלל משתמשים ברעל שלהם רק בעת ציד או התגרות. הם ליליים. הם מוציאים סילון מים להנעה. כמו שאר בני הסוג, הם חיים במחילות. התמנון מגיע לבגרות מינית בסביבות גיל ארבעה חודשים, אז הוא ממקד את החודשים האחרונים לחייו לקראת הזדווגות. טקס ההזדווגות של מתחיל בדרך כלל בכך שהנקבה יוזמת רבייה על ידי שינוי צבע ויציבה. לאחר מכן הזכר עולה על הנקבה, מחדיר את ההקטוקוטילוס מתחת למעטפת הנקבה, ומשחרר את הזרע לתוך הביצית של הנקבה. לסוג זה של תמנון, קיים חלון של כחודשיים שבו נקבה רוכשת ואוגרת זרע ממספר זכרים. לאחר מכן היא נושאת איתה את הביצים, בניגוד להפקדתן במקום נייח. במהלך פרק זמן זה, האם ממעטת לזוז אלא אם כן היא מופרעת. כשהיא נאלצת לזוז, היא משתמשת רק בשתי זרועות לתנועה. הנקבה גם לא אוכלת בפרק זמן זה. בגלל זה, האם מתה זמן קצר לאחר בקעת הביצים. הצעירים מתחילים לצוד בסביבות גיל חודש - הם ארסיים מלידה, בעוד שהטבעות הכחולות שלהם לא מופיעות עד שישה שבועות לאחר הבקיעה. מה שהופך את התמנון הזה למפורסם הוא הארס שלו. הרעלן נמצא גם בביצים של תמנון זה. ללא טיפול רפואי מיידי, נשיכה היא לרוב קטלנית לבני אדם. למעשה, הארס משמש בעיקר בציד או להגנה. לא דווח על מקרים של תוקפנות לא מעוררת כלפי בני אדם. לא קיים נסיוב נגד הארס. מדיה וקבצים בנושא תמנון כחול-טבעות דרומי בוויקישיתוף תמנון כחול-טבעות דרומי, באתר ITIS (באנגלית) תמנון כחול-טבעות דרומי, באתר NCBI (באנגלית) תמנון כחול-טבעות דרומי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תמנון כחול-טבעות דרומי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תמנון כחול-טבעות דרומי, באתר GBIF (באנגלית) תמנון כחול טבעות דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מיקלוש מילר

מיקלוש מילר (בהונגרית: Müller Miklós; בספרדית: Nicolás Muller;‏ אורושהאזה, 18 באפריל 1913 – אַנְדְרִין, ספרד, 3 בינואר 2000) היה אמן צילום יהודי-הונגרי-ספרדי שברח מאימי השקואה והתמחה במשך כמה עשורים בצילומים דוקומנטריים. מיקלוש מילר נולד במשפחה יהודית ליברלית באורושהאזה בהונגריה. בתחילה הוא המשיך את לימודיו לקריירה אקדמית, למד משפטים ומדע המדינה, אך החל להתעניין באמנויות ובמיוחד בצילום חברתי. הוא הושפע מאוד מהעקרונות האסתטיים של הבאוהאוס והקונסטרוקטיביזם הסובייטי, הוא התמסר לתאר את תנאי החיים והעבודה הקשים של האיכרים ההונגרים. אחד הדיווחים שלו נחשב לא פטריוטי על ידי הימין ההונגרי. זאת והשפעתה הגוברת של גרמניה הנאצית על ממלכת הונגריה, גרמו למילר, בגיל עשרים וחמש, להחליט לעבור לצרפת. הוא התיישב בפריז ב-1938, שם החל לשתף פעולה עם מגזינים וקיים אינטראקציה עם צלמים הונגרים אחרים כמו בראסאי ורוברט קאפה. פרוץ מלחמת העולם השנייה הוביל אותו למצוא מקלט בפורטוגל, שם נעצר על ידי משטרת סלזר והשיג את חירותו רק בתנאי שלא יחזור לארץ. מאוחר יותר השתקע במרוקו, שם התגורר תשע שנים בטנג'יר, שהייתה שייכת לפרוטקטורט הספרדי, הוא התיידד עם פרננדו ולה, מזכירו של חוסה אורטגה אי גאסט. הודות לו הוא בא בקשר עם ה-Revista de Occident, שארגנה עבורו תערוכה בספרד, מדינה שבה התיישב מילר דרך קבע בשנת 1947. הוא קיבל אזרחות ספרדית בתחילת שנות ה-60. בשיתוף עם סופרים חשובים פרסם ב-1966, סדרה שלמה של ספרים מאוירים בתצלומיו בשם "ספרד ברורה" (עם טקסט מאת אזורין (ספ') ושנתיים לאחר מכן יצאו ששה כרכים שהורכבו מקטלוניה (עם Dionisio Ridruejo), אנדלוסיה (עם Fernando Quiñones). האיים הבלאריים (עם Lorenzo Villalonga), האיים הקנריים (עם Federico Carlos Sainz de Robles), חבל הבאסקים (עם Julio Caro Baroja) וקנטבריה (עם Manuel Arce). במהלך שנות ה-70 הוא עבר לאסטוריה, שם עבד בשיתוף פעולה הדוק עם מנואל ויסנט (Manuel Vicent). 1985: Instantáneas de una vida, Museo de Bellas Artes de Asturias, Oviedo. 1987: שיחות עם האור, פמפלונה. 1988: אסכולת מדריד, מוזיאון מדריד לאמנות עכשווית (אוסף). 1994: רטרוספקטיבה, מדריד . 2013: יצירות מופת. נציב: Chema Conesa . תעלת סלה דה איזבל השנייה, מדריד (Sala Canal de Isabel II, Madrid.) 2021: Nicolás Muller. La mirada comprometida Museo Juan Barjola, Gijón RIAÑO, Peio H. : מיקלוש מילר, צלם ספרד שלאחר המלחמה (בספרדית), El Confidencial, 2013. 27 בנובמבר סרנה, זבאלה דה לה: " הקריירה של מיקלוש מילר (בספרדית) ", אל מוּנדוֹ, 2013. 29 בנובמבר פורטרט ב-fotomuzeum.hu נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי יהודי סגד והצילום. Manci Bäck, Judit Kárász, Béla Liebmann, Miklós Müller ; עורך. István Tóth, מערכונים ביוגרפיים של Ferenc Apró, András Lengyel, Magdolna Szabó; הקרן למדעי המוזיאונים, סגד, 2014 Serna: «Müller Miklós életútja» (2013). Riaño: «Müller Miklós, a háború utáni Spanyolország fotósa» (2013).
אורח לחיים

אורח לחיים הוא ספר חסידות על סדר פרשיות השבוע שכתב רבי אברהם חיים מזלוטשוב. הספר נכתב והוכן לדפוס על ידי המחבר בין השנים ה'תקס"ד - ה'תקע"ד, מחבר הספר נפטר לפני הדפסתו ונדפס בפועל בברדיטשוב, ה'תקע"ז על ידי בן אשתו רבי יוסף עזריאל, רבה של גוליגור. הסכמות לספר התקבלו מרבי לוי יצחק מברדיטשוב (מחבר ספר קדושת לוי), רבי ישראל מקוז'ניץ (העבודת ישראל), החוזה מלובלין, הרב מאפטא, רבי חיים טירר (בעל באר מים חיים וסידורו של שבת), רבי מרדכי מקרמניץ רבי יעקב משולם אורנשטיין ורבי אפרים זלמן מרגליות. בפתיחת הספר מופיעה הקדמה שכתב לספר הרב אפרים זלמן מרגליות בהקדמתו כותב על המחבר כי הוא היה אדם גדול בתורה ובחסידות, והיה שוהה בתפילתו כמעט רובו של יום, ועסקן גדול בצדקות וגמילות חסדים, ורבים השיב מעוון, והיה יודע בתעלומות חכמה וסתרי תורה. שבחים רבים כתבו אודותיו ואודות דברי תורתו גם הרבנים בהסכמות הספר. מקורותיהם של רבים מהתורות בספר הן מדברי רבו - רבי שמעלקא מניקלשבורג, מתורת המגיד ממעזריטש ומה ששמע בשם הבעל שם טוב. עיקר הדברים הם מתורתו של המגיד שמובאים בשמו למעלה מ-140 פעמים ותורות רבות ללא ציון מקור. יסודות רבים מהספר הם מתורת האריז"ל ובעיקר מתוך סידור האריז"ל ומספרו לקוטי תורה. מהדורה ראשונה - ברדיטשוב, ה'תקע"ז (1817) לבוב, ה'תקצ"ח ירושלים, ה'תש"ך ב"כ, מכון יוסיף חיים אורח לחיים, באתר היברובוקס אורח לחיים באתר הספרייה הלאומית חסידות מפורשת על דברי התורה מהספר לפרשת תצווה לקריאה באתר JDN יצחק ורפל, ספר החסידות. על פי עדותו של רבי אברהם יעקב מסדיגורא. 'נהורא' גיליון קל"ב, בהוצאת מכון אש החסידות. צילום דף שער מהדורה זו באתר בית מכירות פומביות 'קדם'. צילום דף שער מהדורה זו באתר בית מכירות פומביות 'קדם'.
אקדיני

האקדיני (בלטינית: Ecdinii או Ecdini) היו שבט גאלי ששכן בעמק הטינה (אנ') (האלפים הימיים) בתקופת הברזל. הם מוזכרים כ-Ecdini על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה), וכ-Ecdiniorum על קשת סוסא. משמעות השם האתני נותרה לא ברורה. אם קלטי, אז Ecdinii נוצר אולי עם הקידומת ec(s) - (מחוץ, בלי) המחוברת ל-dīn(i) - (מחסה, הגנה). אקסבייר דלאמארה הציע לפיכך לתרגם את Ec(s)-dīni-oi כ'חסר בית'. אם הפרשנות הזו נכונה, נראה שהשם היה שם שניתן על ידי שבט שכן. גיא בראול הציע שאולי השם טיניוס קשור. שבט האקדיני חיו בעמק ה-Tinée, יובל של נהר הוואר. הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מערבית לווסוביאני ו-Tyrii, מזרחית לנמטורי, צפונית ל-Nerusii ולוודיאנטי, ודרומית ל- סבינקאטס וקטוריגס. לפי A.L.F. Rivet, "נראה שלא היו יישובים משמעותיים באדמות האקדיני והווסוביאני, כך שהם בוודאי נשלטו על ידי Cemenelum (אנ') כאשר הם היו מנותקים מהפרובינקיה "האלפים הקוטיים". יחד עם הוסוביאני וה-Veaminii, הם היו חלק מהקפילאטי. הם מוזכרים על ידי פליניוס הזקן כאחד מהשבטים האלפיניים שנכבשו על ידי רומא בשנים 15–16 לפני הספירה, וששמו נחקק על הטרופאום אלפיום. הם מופיעים גם על קשת סוסה, שהוקמה על ידי קוטיוס בשנים 8–9 לפני הספירה. Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 978-0674993648. Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Delamarre, Xavier (2007). "Gallo-Brittonica (suite : 11–21)". Zeitschrift für celtische Philologie. 55: 29–41. doi:10.1515/ZCPH.2007.29. S2CID 163928150. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Rivet, A. L. F. (1988). Gallia Narbonensis: With a Chapter on Alpes Maritimae : Southern France in Roman Times. Batsford. ISBN 978-0-7134-5860-2. Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699. Pliny. Naturalis Historia, 3:20. Corpus Inscriptionum Latinarum 5:7231. Falileyev 2010, s.v. Ecdinii. Delamarre 2007, p. 37. Barruol 1969, p. 359. Talbert 2000, Map 16: Col. Forum Iulii-Albingaunum, Map 17: Lugdunum. Rivet 1988, p. 342. Barruol 1969, p. 176. Barruol 1969, p. 32.
סטיבן גרינבלט

סטיבן ג'יי גרינבלט (באנגלית: Stephen Jay Greenblatt; נולד ב-7 בנובמבר 1943) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי של תרבות וספרות. מתמחה במחקר התרבות והספרות של תקופת הרנסאנס, בעיקר בבריטניה ובפרט מומחה לויליאם שייקספיר. פרופסור באוניברסיטת הרווארד משנת 2000, עורך מהדורת נורטון לכתבי שייקספיר ועורך ראשי של האנתולוגיה של נורטון לספרות אנגלית. זוכה פרס פוליצר לספרות עיונית, עבור ספרו התפנית: הולדת המודרניות (2012). וחתן פרס הולברג (2016). חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987) והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות (2008) ונשיא האגודה לשפות מודרניות (2002-2003). נולד בבוסטון למשפחת מהגרים יהודית מליטא. בשנת 1969 השלים את לימודיו לתואר דוקטור באוניברסיטת ייל והיה עמית תוכנית פולברייט (1964-1966) ומלגת גוגנהיים (1975). בשנת 1972 החל ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1980 התמנה לפרופסור והיה חבר סגל האוניברסיטה עד למעברו לאוניברסיטת הרווארד. כיהן כפרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בברלין, אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז, אוניברסיטת פירנצה, אוניברסיטת קיוטו, אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת פקין. מחקריו עוסקים בהקשרים התרבותיים והפוליטיים של ספרות ותיאטרון, בפרט בתקופת הרנסאנס ובפתרט בתקופה האליזבתנית. רבים ממחקריו עסקו בשייקספיר, חייו, ההשפעות על יצירתו ותפקיד מחזותיו בתקופה בה הועלו בזירה הפוליטית, החברתית והדתית של בריטניה באותה עת. בשנת 2018 פרסם את ספרו Tyrant: Shakespeare on Power (טירן (שליט עריץ): שייקספיר על כוח), בו דן לכאורה ביחס שמבטא שייקספיר ביחס לשליטים עריצים, אך למעשה מותח ביקורת על שלטון הנשיא דונלד טראמפ. להיות או לא להיות שייקספיר, ספרי עליית הגג, 2010 התפנית: הולדת המודרניות, הוצאת מאגנס, 2012 דף חבר סגל הארוורד דף זוכה פרס פוליצר דף חתן פרס הולברג כתביו בהוצאת נורטון מאמריו בניו יורקר הרצאת בובר השנתית של האקדמיה הישראלית למדעים: ההזדמנות השנייה של שייקספיר (סטיבן גרינבלט) סטיבן גרינבלט, ברשת החברתית Goodreads מהדורת נורטון לכתבי שייקספיר אנתולוגיה של נורטון לספרות אנגלית דף הספר התפנית: הולדת המודרניות בהוצאת מאגנס נשיאי האגודה לשפות מודרניות ראיון ב-London review of books Greenblatt Accepts Tenure What Would Shakespeare Have Made of Donald Trump?, ניו יורק טיימס, 20 ביוני 2018 Tyrant: Shakespeare on Power by Stephen Greenblatt review – sinister and enthralling, גארדיאן
ניחיפו

ניחיפו (טונגאית: Hihifo, "מערב")הוא הכפר הראשי באי ניואטופוטאפו שבממלכת טונגה. ניחיפו ממוקם בצד המערבי של ניואטופוטאפו (אנ') ומהווה המרכז העיקרי למתקנים ציבוריים וממשלתיים המשרתים את תושבי האי, כולל סניף דואר ותחנת משטרה. שני הכפרים האחרים בניואטופוטאפו הם פאלהאו (אנ') ווייפואה (אנ'). אוכלוסיית הכפר מונה 301 איש (נכון לשנת 2021). ניחיפו ניזוק בצורה נרחבה ברעידת האדמה והצונאמי בסמואה ב-2009 עם מספר הרוגים. הצונאמי בעקבות רעידת אדמה של 8.0 מגה-וואט באזור איי סמואה בשעה 06:48:11 שעון מקומי ב-29 בספטמבר 2009 (17:48:11 UTC). "PRELIMINARY RESULT TONGA POPULATION CENSUS 2021" (עמ' 5), Tonga Statistics Department, ‏12-24-2021 Scores dead after Pacific tsunami, Al Jazeera, ‏September 30, 2009 Magnitude 8.0 - SAMOA ISLANDS REGION Report on U.S. Geological Service's website. Retrieved online d.d. September 29, 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ובנושא אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבוע זמן RC

קבוע זמן RC, המסומן τ {\displaystyle \tau } (האות היוונית טאו), הוא קבוע הזמן של מעגל נגד-קבל (מעגל RC), ושווה למכפלה של התנגדות הנגד R {\displaystyle R} וקיבול הקבל C {\displaystyle C} (ביחידות SI הזמן נמדד בשניות, ההתנגדות באוהם והקיבול בפאראד): τ = R C {\displaystyle \tau =RC} זהו הזמן הדרוש לטעינת הקבל דרך הנגד ממתח טעינה התחלתי של אפס עד לכ־63.2% מהערך של המתח הישר המסופק, או הזמן הנדרש בכדי לפרוק את הקבל דרך אותו נגד עד לכ־36.8% ממתח הטעינה ההתחלתי שלו. ערכים אלה נגזרים מהקבוע המתמטי e, כאשר 1 − e − 1 ≈ 63.2 % {\displaystyle 1-e^{-1}\approx 63.2\%} ואילו e − 1 ≈ 36.8 % {\displaystyle e^{-1}\approx 36.8\%} . נוסחאות אלו נכונות בהנחה שמופעל מתח קבוע על הקבל והנגד המחוברים בטור. כדי לקבוע את המתח על פני הקבל כפונקציה של הזמן: טעינת קבל מרוקן, כאשר V 0 {\displaystyle V_{0}} הוא המתח שמספק מקור המתח – המתח על הנגד והקבל יחד: V ( t ) = V 0 ( 1 − e − t / τ ) {\displaystyle V(t)=V_{0}(1-e^{-t/\tau })} פריקת קבל שהמתח ההתחלתי שלו עליו הוא V 0 {\displaystyle V_{0}} : V ( t ) = V 0 ( e − t / τ ) {\displaystyle V(t)=V_{0}(e^{-t/\tau })} קבוע הזמן קשור לתדר הקיטעון f c {\displaystyle f_{c}} , שהוא פרמטר חלופי של מעגל RC המוגדר: f c ≡ 1 2 π R C = 1 2 π τ {\displaystyle f_{c}\equiv {\frac {1}{2\pi RC}}={\frac {1}{2\pi \tau }}} או באופן שקול: τ = R C = 1 2 π f c {\displaystyle \tau =RC={\frac {1}{2\pi f_{c}}}} תדר הקיטעון מוגדר כתדר שמעבר לו (תדר גבוה יותר או נמוך יותר, לפי סוג המסנן) עוצמת האות פוחתת באופן משמעותי. בדרך כלל נהוג לומר שזו הנקודה בה הספק האות יורד בחצי, או עוצמתו יורדת ב-3dB (יורדת ב-29.3%). כאשר ההתנגדות מבוטאת ביחידות אוהם והקיבול בפאראד, הנוסחה τ = R C {\displaystyle \tau =RC} נותנת את קבוע הזמן בשניות ואת תדר הקיטעון בהרץ. משוואות שימושיות הן: t r ≈ 1.4 τ ≈ 0.22 f c {\displaystyle t_{r}\approx 1.4\tau \approx {\frac {0.22}{f_{c}}}} כאשר t r {\displaystyle t_{r}} הוא זמן טעינת הקבל מ־20% עד 80% t r ≈ 2.2 τ ≈ 0.35 f c {\displaystyle t_{r}\approx 2.2\tau \approx {\frac {0.35}{f_{c}}}} כאשר t r {\displaystyle t_{r}} הוא זמן טעינת הקבל מ־10% עד 90% לצרכים מעשיים, נהוג להשתמש בכלל האצבע t = 5 τ = 5 R C {\displaystyle t=5\tau =5RC} . כלל אצבע זה קובע כי בטעינת הקבל, מתח הקבל מגיע ליותר מ-99% מערכו המרבי אחרי פרק זמן של 5RC ולכן, ניתן להעריך שהתהליך של טעינת הקבל הגיע בקירוב טוב לסיומו. מעגל RC דעיכה מעריכית מחשבון קבוע זמן RC, באתר digikey הסבר על קבוע זמן RC, באתר fizix
דוב בעריש שפירא

רבי דוב בעריש שפירא (נולד בט"ז בטבת ה'תרצ"ג, 14 בינואר 1933) הוא האדמו"ר השני בחסידות נארול, וחבר הנהלת כולל חבת ירושלים. נולד בט"ז בטבת ה'תרצ"ג בנארול, פולין, כבן יחיד לרבי חיים מאיר יחיאל שפירא, האדמו"ר מנארול, ולרבקה פערל, בת רבי משולם זלמן יוסף זילברפרב האדמו"ר מקוידינוב בטופוריב. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח יחד עם משפחתו לטופוריב למקום מגורי סבו, בשנת ה'תש"א גורשו על ידי הרוסים לסיביר ולאחר מכן עברו לסמרקנד. בשנת ה'תש"ו עברו לאנטוורפן, בלגיה, שם למד בישיבת הרב יצחק דוב קופלמן, בשנת ה'תש"י עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בניו יורק, ואצל רבי יצחק הוטנר. לאחר מכן למד בישיבת שארית הפליטה של רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם. בשנת ה'תשי"ב נשלח על ידי אביו לארץ ישראל שם למד בישיבתו של רבי אהרן רוקח, האדמו"ר מבעלז. נישא למרים דבורה (נפטרה בחודש אלול ה'תשע"ו, שעות ספורות לפני חתונת נכדה), בת רבי משה רוקח האדמו"ר מקוזלוב, לאחר נישואיו התגורר בשכונת קראון הייטס ליד אביו. בשנת ה'תשל"ב עבר לפלטבוש, ברוקלין, שם כיהן כרב קהילת נארול. במהלך השנים ייסד הרב שפירא את בית המדרש ותלמוד תורה ומסדות נוספים של חסידות בעלזא בבורו פארק, כמו כן בפלטבוש הקים בית המדרש ומקוה טהרה. לאחר פטירת אביו בי"ח בתמוז ה'תשס"ז, מונה לכהן כאדמו"ר מנארול. לאחר פטירת אשתו בשנת ה'תשע"ו עבר לבני ברק, שם מכהן כאדמו"ר בבית מדרשו ברחוב רש"י בעיר. רבי אהרן, אב"ד נארול, חתן רבי ישכר בעריש אייכנשטיין, האדמו"ר מזידיטשוב באר שבע. רבי משולם זלמן יוסף, ראש הכוללים של חסידות נארול, חתן רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, האדמו"ר מנדבורנה. חתנו, רבי יוסף מאיר כהנא, האדמו"ר מטשאקאווא בית שמש. רבי אברהם יהושע העשיל, (נפטר בכ"ה בטבת ה'תשפ"ד) חתן רבי צבי אלימלך פנט האדמו"ר מקוסון (רחוב בן פתחיה). הרב אשר ישעיה, עסקן בלונדון. רבי אשר ישעיה רובין, האדמו"ר מקוז'ניץ בסיגייט (נפטר בל' באב תשע"א). בנו, רבי יששכר רובין, ממלא מקומו באדמו"רות קוז'ניץ בסיגייט, חתן רבי שרגא פייבוש הגר האדמו"ר מקוסוב. רבי יעקב צבי מאיר ארליך, האדמו"ר מקוידינוב. רבי משה יהושע מיכלוביץ, האדמו"ר מבראד. הוד קדומים - חלק א', מוסדות נארול בני ברק, ה'תשס"ח. הוד קדומים - חלק ב', מוסדות נארול בני ברק, ה'תש"פ. בית ועד לחכמים - חלק ד', מוסדות נארול בני ברק, ה'תשע"ז. חתן רבי אהרן פרלוב מקוידינוב בבוקר חתונת נכדה: הרבנית מנאראל ע"ה באתר כיכר השבת חגיגה בבית שמש: בר מצווה לבן האדמו"ר מטשאקווא, באתר בחדרי חרדים הלם: בנו של האדמו"ר נפטר פתאומי בליל שבת, באתר בחדרי חרדים
רוטולי

הרוטולי (בלטינית: Rutuli) היו עם קדום באיטליה. הרוטולי היו ממוקמים בטריטוריה שבירתה הייתה העיירה העתיקה ארדאה, שנמצאת כ-35 ק"מ דרומית מזרחית לרומא במחוז לאציו של היום. חשבו שהם צאצאי האומברים והפלסגים, לפי חוקרים מודרניים הם כנראה קשורים לעמים האטרוסקים או הליגורים. באינאיס של ורגיליוס, וגם על פי טיטוס ליוויוס, הרוטולי מונהגים על ידי טורנוס (אנ'), נסיך צעיר שלטינוס (אנ'), מלך הלאטינים, הבטיח לו את ידה של בתו לוויניה בנישואין. כשהגיעו הטרויאנים לאיטליה, החליט לטינוס לתת את בתו לאיניאס במקום, בשל הנחיות שקיבל מהאלים להשיא את בתו לזר. טורנוס זעם והנהיג את עמו כמו גם כמה שבטים איטליים אחרים נגד הטרויאנים במלחמה. הטקסט של ורגיליוס מסתיים כאשר אניאס מביס את טורנוס בקרב יחידים ולכן מאשר את זכותו להינשא ללוויניה. בכמה גרסאות אחרות של סיפורו של אניאס, הוא נהרג מאוחר יותר בקרב שנערך לאחר מכן עם הרוטולים. במהלך המאה ה-6 לפני הספירה, בהיסטוריה האגדית-למחצה המוקדמת של רומא, המלך השביעי והאחרון של רומא, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, יצא למלחמה עם הרוטולי. לפי ליוויוס, בני הרוטולי היו באותה תקופה עם עשיר וחזק מאוד. טרקוויניוס היה מעוניין להשיג את השלל שיבוא עם הניצחון על הרוטולי. הוא ביקש ללא הצלחה לכבוש את ארדאה בסערה, ולאחר מכן החל במצור נרחב על העיר. המלחמה נקטעה על ידי מהפכת ייסוד הרפובליקה הרומית שהפילה את המלוכה הרומית. הצבא הרומי, חנה מחוץ לארדאה, קיבל את פני לוקיוס יוניוס ברוטוס כמנהיגם החדש, וגירש את בני המלך. לא ברור לגבי תוצאות המצור והמלחמה. רשימת עמים קדומים באיטליה איטליה הקדם-רומית Hazlitt, William. The Classical Gazetteer (1851), p. 297. Nicholas Hammond, Howard Scullard.Dizionario di antichità classiche. Milano, Edizioni San Paolo, 1995, p.1836-1836. מסת"ב 88-215-3024-8. Livy, Ab urbe condita, 1.2 Strabo, Geographica, 5:3:2 Livy, Ab urbe condita, 1.57 Livy, Ab urbe condita, 1.57-60