laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יובל רז

יובל רז (נולד ב-13 ביוני 1978) הוא שחקן ישראלי. בשנים 1992–1996 למד בתיכון תלמה ילין במגמת אמנות פלסטית. בצה"ל שירת בחיל המשטרה הצבאית. ב-2003 סיים 3 שנות לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב לצד רועי אסף, לוסי דובינצ'יק, ליאת אזר ואודי רוטשילד. במהלך לימודיו זכה במלגות קרן שרת מטעם קרן ישראל אמריקה לשנים 2002 ו-2003 ב-2003 גילם את עוזיאל רוטנברג בסדרת הטלוויזיה שיצר דניאל טאוב ושודרה בערוץ התכלת "החצר" לצד שיר אידלסון, אביתר לזר, עמוס לביא ואיילת מרגלית. ב-2005 גילם את טל לצד דניאל אפרת בסרטו של יאיר הוכנר "ילדים טובים". ב-2007 גילם את בן ברמן לצד שרון אלכסנדר וחני פירסטנברג בסדרת הטלוויזיה "מסכים" שביים עודד לוטן, ושיחק תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 10. ב-2008 גילם את מיקי בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה". ב-2010 החל לגלם את אלון חג'ג' בסדרת הטלוויזיה שביים יובל שפרמן "אבודים באפריקה". ב-2003 שיחק במופע התנועה "פולחן האביב" שהועלה בפסטיבל עכו בבימויו של רובי אדלמן; שיחק בהצגה "מחזמר" שהוצגה בתיאטרון צוותא וביים משה נאור ושיחק במופע תנועה לילדים בשם "תינוקות מעופפים" של תיאטרון DRAK מצ'כיה בבימויו של יאקוב קרופטה. ב-2004 גילם את היימן ואת השומר במחזה "אנטיגונה" שביים נעם פלג בתיאטרון "במהות". ב-2004 שיחק בתיאטרון הנגב בהצגה "משלוש יוצאת אני" בבימוי רולאן סולטאן. ב-2007 שיחק בהצגה "דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו" בבימויה של אנה בניאל בתיאטרון תמונע. ב-2008 השתתף בהצגה שכתב וביים יואב ברתל "חומוס צ'יפס סלט" בתיאטרון הערבי עברי ביפו. ב-2010 השתתף בהצגה "הסכסוך: מחזמר" בבימוי שלמה פלסנר בתיאטרון תמונע, וגילם (לצד דני שטג ואביב אלוש) את וסרמן, מילואימניק נוירוטי ומבוהל בהצגה שהוצגה בתיאטרון צוותא "לשחרר את הבננה" שביימה שרית הררי וכתב אהוד עזריאל מאיר. ב-2011 השתתף במחזמר "מועדון המלאכים" שביים אסף בלאו בצוותא, ההצגה הזוכה בפסטיבל צו קריאה. בתיאטרון הבימה שיחק בהצגות: ב-2004 השתתף במחזמר שביים אילן רונן "שלמה המלך ושלמי הסנדלר". ב-2005 שיחק לצד טלי אורן ואושרי סהר בהצגה "הכבש השישה עשר" שכתב מיקי גורביץ' ע"פ יהונתן גפן. באותה שנה השתתף לצד רותם זיסמן כהן בהצגה "טקסי" שכתבה וביימה סיגל אבין. ב-2006 גילם את גבריאל לצד עידית טפרסון, רונית אלקבץ, דב רייזר ודביר בנדק בהצגה שכתבה וביימה רביד דברה "פירורים". ב-2007 גילם את חמורו של אחמד (גסאן עבאס), יום אביב חמים, יום כפור וסופה בהצגה שכתב תמיר גרינברג "חברון" בבימויו של עודד קוטלר. יובל רז, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יובל רז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יובל רז, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יובל רז, בארכיון הבימה
Engadget

Engadget הוא בלוג טכנולוגיה, המפרסם ידיעות טכנולוגיות באופן יומיומי. אתר זה מופיע בשפות: אנגלית, גרמנית, ספרדית, סינית מסורתית, סינית פשוטה, יפנית, פולנית וקוראנית. Engadget הוקם על ידי אחד ממקימי האתר "גיזמודו", פטר רוג'ס. Engadget הייתה חברה ברשת בלוגים אשר AOL רכשו ב-2005, מאז האתר ברשות החברה. ב-21 במרץ 2011, פרש יהושוע טופולסקי מתפקידו כעורך האתר והודיע כי הוא מוריש את תפקידו כעורך לטים סטיבנס. ב-15 ביוני 2013, הודח טים סטיבנס מתפקידו כעורך האתר על ידי AOL, סיבות הדחתו עדיין לא ברורות. AOL מינו את מארק פרטון מהאתר "gdgt" כעורך האתר. ב-30 בדצמבר 2009, שחרר האתר את האפליקציה הראשונה שלו למכשירי האייפון והאייפוד טאצ'. האפליקציה בשביל מערכת ההפעלה WebOS שוחררה ב-1 בינואר 2010, בטענה שזוהי האפליקציה ה-1,000 בחנות האפלקציות של WebOS. כשבוע לאחר מכן, ב-8 בינואר 2010, שוחררה אפליקציה בשביל מערכת ההפעלה של בלאקברי. אפליקציה בשביל מערכת ההפעלה אנדרואיד, שוחררה ב-25 במרץ 2010. ב-15 בדצמבר 2010, התאים האתר את אפליקציית האייפון והאייפוד טאצ' גם למכשיר האייפד. מאוחר יותר, ב-28 ביולי 2011, התאים האתר גם את אפליקציית האנדרואיד לטאבלטים הפועלים של מערכת ההפעלה אנדרואיד. לאחר שחרורן של אפליקציות אלו, לאתר הייתה אפליקציה כמעט לכל מערכת הפעלה ניידת. האפליקציה מאפשרת לקרוא כתבות, לשתף כתבות באמצעות פייסבוק, טוויטר או בדואר אלקטרוני. מדיה וקבצים בנושא Engadget בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Engadget (באנגלית) Engadget, ברשת החברתית פייסבוק Engadget, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Engadget, ברשת החברתית אינסטגרם Engadget, ברשת החברתית LinkedIn Engadget, סרטונים בערוץ היוטיוב הבלוג (באנגלית) חיים הנדוורקר, גן העדן של הטכנו-גיקים, באתר TheMarker‏, 21 בדצמבר 2011
קתרין ארב

קתרין אליזבת ארב (באנגלית: Kathryn Elsbeth Erbe; נולדה ב-5 ביולי 1965) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה כבלשית אלכסנדרה אימז בסדרה חוק וסדר: כוונה פלילית, סדרת בת של חוק וסדר. ארב נולדה כילדה הבכורה מבין שלושה ילדים בניוטון, מסצ'וסטס. אמה, אליזבת מגנרלי, הייתה סגן נשיא של חברה לניהול בבוסטון, ואביה, ד"ר ריצ'רד ארב, היה גנטיקאי רפואי באוניברסיטת באפלו. ארב בוגרת אוניברסיטת ניו יורק לשנת 1989. היא הייתה נשואה בעבר לשחקן טרי קיניי, ולשניים יש יחד שני ילדים. בעודה סטודנטית לתואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק, ארב לוהק כבתו של לין רדגרייב בקומדיית המצבים "מרק עוף" (Chicken Soup). בעקבות הסדרה, היא הפכה לחברה בחברת התיאטרון "Steppenwolf" בשיקגו וככבה ברבות מההפקות שלהם, ביניהן "חשמלית ושמה תשוקה", "קללת המעמד המורעב", "העניין שלי באהבה", ו"ענבי הזעם"- שהוצג במשך 6 חודשים וזכה בפרס טוני בשנת 1990 למחזה הטוב ביותר. ארב הרוויחה מועמדות לפרס טוני בשנת 1991 על גילום דמותה של מרי במחזה "המהירות של חושך", שנכתב על ידי סטיב טסיך. היא גם הופיעה בהפקות בכורה עולמיות רבות של מחזאים כגון טום דונאי ואלכס גרסטן. ארב ככבה בכמה סרטים, כולל "מה הסיפור שלך בוב?", "מערבבי ההדים" ו"עשירים באהבה". היא שחקה את דמותה של אשתו השנייה של דייוויד קרוזו, אסיר לשעבר, במותחן הפשע "נשיקת המוות". היא מוכרת כשירלי בלינגר בסדרה אוז מאת HBO, שזכתה לשבחים רבים. היא שיחקה בתפקיד אורח בסדרה רצח מאדום לשחור בשנת 1997. משנת 2001 ועד תחילת 2010 היא ככבה כבלשית אלכסנדרה אימז בסדרה של רשת NBC חוק וסדר: כוונה פלילית, לצד וינסנט ד'אונופריו. באביב של שנת 2010, ארב וד'אונופריו עזבו שניהם את הסדרה. עם זאת, בחודש ספטמבר 2010 הוכרז כי ד'אופונוריו עומד לחזור לעונה ה-10 והאחרונה של חוק וסדר: כוונה פלילית. קתרין ארב הסכימה לחזור ולגלם את תפקיד הבלשית אימז לשמונה פרקים של העונה האחרונה של הסדרה, והצטרפה לווינסנט ד'אופונוריו, שכבר הסכים לחזור ולגלם את תפקיד הבלש רוברט גורן. "אנחנו נרגשים שקתרים ארב חוזרת לגלם את הבלשית אימז, השילוב המושלם על ד'אופונוריו בתפקיד הבלש גורן", אמר נשיא התכנות המקורי של ארצות הברית- ג'ף ווכטל. "עכשיו יש לנו את הצוות הסופי לקראת העונה האולטימטיבית והאחרונה של התוכנית המדהימה הזו." מדיה וקבצים בנושא קתרין ארב בוויקישיתוף קתרין ארב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין ארב, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין ארב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
משפט קאנוני

המשפט הקאנוני הוא שיטת משפט שפותחה בידי הכנסייה הקתולית וכנסיות אחרות. המשפט הקאנוני אומץ באופן נרחב באירופה בימי הביניים, כתחליף לשיטות המשפט היווני והרומי. המשפט הקאנוני נתפס כעדכון של חוקי הקורפוס יוריס קיוויליס, שנוסחו בידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה השישית. השפעתו ניכרת עד היום בחוקיהן המודרניים של ארצות אירופה רבות, בהן צרפת, איטליה וגרמניה. המשפט הקאנוני הוא החוק הכנסייתי של הכנסייה הקתולית. הוא פותח על ידי הכנסייה הקתולית עצמה על מנת לווסת ולשלוט בזכויות ובחובות של חבריה. כמו שה-civil law היה החוק האזרחי וקושר ישירות לסמכות הקיסר, החוק הקאנוני היה החוק הרוחני וקושר ישירות לסמכות האפיפיור. לכל אחד מסוגי המשפט היה תחום שונה משלו, ומערכת בתי המשפט הייתה נפרדת: מערכת אזרחית ומערכת קאנונית. בחלק מתחומי השיפוט הייתה מגמה של חפיפה. לפני הרפורמציה, היה נהוג שלבתי משפט קאנוניים הייתה סמכות בנושאים אזרחיים, בעיקר בענייני משפחה וירושה, אך גם בסוגים מסוימים של פשעים. המשפט הקאנוני השפיע על המשפט הרומי שהתקבל באירופה על ידי כך שנאספו כתבים רבים על המשפט הקאנוני, ובעת תחיית ההשכלה באיטליה, שם הייתה האוניברסיטה הראשונה, כבר היה הרבה חומר מסודר ללימודים של המשפט הקאנוני. לכן למדו אותו באוניברסיטאות באיטליה במקביל ללימוד המשפט האזרחי הרומי, ותעודת הסיום של האוניברסיטאות הייתה דוקטור בשני סוגי המשפט: civil law + canon law, התואר נקרא: juris utriusque doctor = JUD, והוא עדיין מוענק בחלק מהאוניברסיטאות בעולם המשפט האזרחי. היות שלמדו אותם יחד, הייתה נטייה של סוגי המשפט להשפיע זה על זה, ושניהם יחד עזרו ליצור את המשפט הנוהג והמקובל = ה-jus commune שהתקבל במדינות אירופה. המשפט הקאנוני השפיע על ה-jus commune בעיקר בתחומים של משפחה וירושה, שהיו גם חלק מהחוק האזרחי הרומי, וכן על המשפט הפלילי. עד השלב בו נשללה מבתי המשפט הקאנוניים סמכותם לדון במשפט אזרחי, הרבה עקרונות והליכים שלהם אומצו על ידי בתי המשפט האזרחיים. לשיטת משפט זו הייתה השפעה מסוימת גם על הדין האנגלי, דרך צינור הקליטה שנקרא "דיני היושר", שנקלט על ידי הלורד צ'נסלור והיה מבוסס על כללי צדק טבעיים. מוסדות לחיים מקודשים הם ארגונים הפועלים לפי המשפט הקאנוני. מדיה וקבצים בנושא משפט קאנוני בוויקישיתוף משפט קאנוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוק הכנסייה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ביצת כנרת

ביצת כנרת היא סדרה של בריכות ביצתיות באורך של כ-750 מטרים מצפון לדרום וברוחב של עד 160 מטרים, המשתרעות בין תל בית ירח בצפון ועד לבית המוטור שמצפון לקבוצת דגניה א'. את הביצה חוצה שביל ישראל. ביצת כנרת נוצרה לאורך התוואי הקדום של נהר הירדן בפינתה הדרום-מערבית של הכנרת. מפלס מימיה של הביצה זהה לזה של הכנרת, והוא עולה ויורד בהתאם לזה של הימה. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 ניסו מתיישבי האזור לייבש את הביצה ולנקזה באמצעות התקנת צנרת ונטיעת עצי אקליפטוס, אך הדבר לא עלה בידיהם; וגם כיום הביצה לעולם אינה יבשה לחלוטין. עם התפשטות ענף בריכות הדגים בקיבוצים בשנות ה-40 של המאה ה-20, נסללו סוללות עפר שחילקו את הביצה לבריכות, ואלה שימשו לגידול דגים. כשענף המדגה קרס בעקבות פתיחת השוק לייבוא, ננטשו בריכות הדגים, והביצה שבה במידה רבה למצבה הטבעי. על אחת מסוללות העפר בביצה, בצילם של עצי דקל, הוקמה אנדרטה לזכרה של הפרדה בובה. בובה הייתה שייכת לאהרן שידלובסקי, מחלוצי קבוצת כנרת, ויחד עמו עבדה בגן הירק של הקבוצה. כשהזדקנה החלה מובילה את ביצי הלול אל המדגרה או אל חדר האוכל, ולאחר מותה קבר אותה שידלובסקי באדמת הביצה. בשנת 1985 הוקמה במקום אנדרטת אבן לזכרה של בובה, שמעליה ניצבת מחרשה ועליה קבוע לוח הנצחה לאמור: "פה נקברה בובה שחרשה, קילטרה, ותלמה בנאמנות את אדמת כנרת בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. יהא זכרה שזור בתולדות כנרת". דמותה של בובה שימשה כהשראה לפרד "זיצר" בספר רומן רוסי מאת מאיר שלו. מדיה וקבצים בנושא ביצת כנרת בוויקישיתוף אודות קברה של בובה באתר ארץ הצבי, הולכים בשביל ישראל דובי זכאי, בובה של מקום: טיול שלו בין אגמים ועצים, באתר nrg‏, 18 במאי 2012 סיור בין אלומות לדגניה
יורו 1980

אליפות אירופה בכדורגל 1980, הידועה גם בשם יורו 1980 היא אליפות אירופה בכדורגל השישית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך באיטליה בין ה-11 ביוני ל-22 ביוני 1980. לראשונה בתולדות האליפות, כלל טורניר הגמר שמונה נבחרות. איטליה הייתה המארחת הראשונה שמעפילה באופן אוטומטי לטורניר הגמר, ואליה הצטרפו שבע נבחרות מטורניר המוקדמות. אל משחק הגמר העפילו גרמניה המערבית ובלגיה. צמד של החלוץ הגרמני הורסט הרובש, השני שבהם שתי דקות בלבד לסיום המשחק, העניקו לגרמניה המערבית את אליפות אירופה השנייה בתולדותיה. בפעם האחרונה עד כה בתולדות היורו שוחק משחק על המקום השלישי, ובו הפסידה המארחת לצ'כוסלובקיה בדו-קרב פנדלים. ערך מורחב – מוקדמות יורו 1980 הגרלת מוקדמות יורו 1980 התקיימה ב-30 בנובמבר 1977 ברומא. לאחר ההחלטה להרחיב את טורניר הגמר לשמונה משתתפות, התחלקו 31 הנבחרות החברות באופ"א לשבעה בתי מוקדמות בני ארבע או חמש נבחרות כל אחד, והנבחרות שסיימו כראשי בתים הצטרפו לאיטליה המארחת לטורניר הגמר. בפעם הראשונה בתולדות היורו, ניתן למארחת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר, ללא צורך להשתתף במוקדמות. יוון, שהעפילה מטורניר המוקדמות, הבטיחה את ההשתתפותה בטורניר לראשונה בתולדותיה. 1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר טורניר הגמר נפרש על פני ארבעה אצטדיונים בארבע ערים שונות באיטליה. האצטדיון שנבחר לארח את משחק הפתיחה ואת משחק הגמר של הטורניר היה סטאדיו אולימפיקו ברומא. תכולת האצטדיונים נכונה לזמן הטורניר. שמונה הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית התמודדו ביניהן במשחק הגמר, והסגניות נפגשו למשחק על המקום השלישי, ששוחק בפעם האחרונה עד כה בטורניר. כל ניצחון בשלב הבתים זיכה את הנבחרת המנצחת בשתי נקודות, ולא בשלוש כפי שנהוג כיום, וההפעלה במקרה של שוויון בנקודות הוכרעה לפי פער שערים. בית א' גרמניה המערבית סיימה בראש הבית וללא הפסד, מה שזיכה אותה במקום בגמר. במחזור השני, בניצחון 3-2 על הולנד, כבש קלאוס אלופס שלושער שהציב אותו בראש טבלת כובשי הטורניר, מקום אותו שמר עד לסיומו של הטורניר למרות שלא הוסיף עוד לכבוש. צ'כוסלובקיה, שהייתה עדיפה על הולנד רק בפער שערים, סיימה כסגנית הבית וקיבלה את הכרטיס למשחק על המקום השלישי, בעוד יוון סיימה את הופעת הבכורה שלה עם נקודה בלבד וללא ניצחון. בית ב' בבית צמוד, שכלל גם את ספרד, אנגליה והמארחת איטליה, הצליחה בלגיה לסיים במקום הראשון ולהעפיל לגמר. לבלגיה ולאיטליה היה בסיום השלב מאזן זהה של ארבע נקודות והפרש שערים חיובי של שער אחד, וההכרעה נפלה לטובת בלגיה עקב כמות שערי הזכות (שלושה של הבלגים לעומת שער איטלקי אחד). איטליה, שסיימה את השלב ללא הפסדים וללא שערי חובה, קיבלה את הכרטיס למשחק על המקום השלישי. ספרד נפרדה מהטורניר ללא ניצחון. 3 שערים גרמניה קלאוס אלופס 2 שערים גרמניה המערבית הורסט הרובש צ'כוסלובקיה זדנק נהודה הולנד קס קיסט מדיה וקבצים בנושא יורו 1980 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יורו 1980 (באנגלית) איטליה 1980, באתר וואלה, 3 ביוני 2004
א-תנזים

א-תנזים (ערבית: "حركة المقاومة اللبنانية - التنظيم" פירוש: "תנועת התנגדות הלבנונית - הארגון". תעתיק מדויק: חרכת אלמקאומה אללבנאניה - אלתנט'ים) היה ארגון לאומני קיצוני לבנוני אשר התמקד בפעילות צבאית וחברתית. הארגון התבסס על מיליציה שהורכבה מנוצרים לבנונים בשנות ה-70 המוקדמות. הארגון שיחק תפקיד חשוב במלחמת האזרחים בלבנון. סמל הארגון כולל את מפת לבנון כשעץ ארז במרכזה, ומופיע הביטוי "אתה אוהב אותה, תעבוד בשבילה". הסמל עוצב בשנת 1970 במהלך מסע שנעשה על ידי התנזים באזור הדרומי של כפר שובא, על מנת לסייע לאוכלוסייה הנפגעת במאמץ השיקום, בעקבות תקיפה אווירית של ישראל בדרום לבנון. כפר שובא הוא כפר מוסלמי בעיקרו בדרום לבנון, ומעשה זה סימל את האידיאלים הלאומניים החילוניים של התנזים. ערך זה הוא קצרמר בנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תהפוכות הגורל

תהפוכות הגורל (באנגלית: Reversal of Fortune) הוא סרט קולנוע, על פי הספר "תהפוכות הגורל: מתוך משפטו של פון בולאו" של הפרופסור למשפטים אלן דרשוביץ. הסרט מתאר את הסיפור האמיתי אודות משפטו של האריסטוקרט האירופאי קלאוס פון בולאו בהאשמה לניסיון רצח של אשתו, סאני פון בולאו. סאני, שסבלה מסוכרת, שקעה בקומה לאחר שהוזרק לה מנת יתר של אינסולין. בעלה הואשם בכך שהוא זה שהזריק את מנת היתר כדי לגרום למותה. לאחר שהורשע במשפט, שכר את משפטן-העל אלן דרשוביץ כדי שיגן עליו בערעור. דרשוביץ למרות שאינו מאמין לגרסתו של פון בלואה נעתר לבקשתו, בתמורה לנכונותו לשלם עבור הגנה משפטית לשני נערים אפרו-אמריקאים שהואשמו אף הם ברצח, ועמדו בפני עונש מוות. גלן קלוז כסאני ג'רמי איירונס כקלאוס פון בולאו רון סילבר כאלן דרשוביץ אנאבל סיורה כשרה פישר סטיבנס כדויד מאריוט ג'ק גליפין כפטר מקלנטוש כריסטין ברנסקי כאנדרה ריינולדס איירונס זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור משחקו בסרט. שרודר היה מועמד עבור פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, וקאזאן עבור פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. איירונס גם זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה. בתחרות מאה שנים... 100 גיבורים ונבלים קלאוס פון בולאו היה מועמד לרשימת הנבלים. הסרט צולם במספר אתרים ברוד איילנד ובניו יורק. "תהפוכות הגורל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תהפוכות הגורל", באתר נטפליקס "תהפוכות הגורל", באתר AllMovie (באנגלית) "תהפוכות הגורל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תהפוכות הגורל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תהפוכות הגורל", באתר Metacritic (באנגלית) "תהפוכות הגורל", באתר אידיבי "תהפוכות הגורל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
משולם וולף

ד"ר משולם וולף (בליטאית: Sulimas Volfas;‏ 19 ביולי 1877 – 1942) היה עסקן ציבור ותעשיין יהודי ליטאי, מראשי הציונים בליטא. משולם וולף נולד ב-19 ביולי 1877 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא), בן לאיסר-בר וולף (1935–1844), ראש קהילת קובנה, חבר העירייה (ולאחר תיקון חוק הבחירות, חבר במועצה העירונית) של קובנה, אישיות מפורסמת ששמו הלך לפניו לא רק בליטא אלא בכל רחבי יהדות רוסיה במשך הרבה שנים כמשכיל, חובב ציון, ציוני פעיל וכעסקן ציבור. התחנך בגימנסיה רוסית, למד מדעי הטבע באוניברסיטת סנקט פטרבורג וחקלאות באוניברסיטת ברלין. שימש כיושב ראש ועד הקהילה וחברת "עזרה". נבחר כחבר מועצת העירייה (miesto tarybos narys) של קובנה ב-1920, 1924 ו-1931. בבחירות למועצה בשנת 1921 נבחר לתפקיד יושב ראש מועצת העירייה (באותן הבחירות נבחר יהודי אחר, יוסף רוגינסקי, לתפקיד סגן ראש העירייה). במאי 1923 נבחר לסיימאס השני של ליטא (ליט') מטעם הסיעה היהודית. היה חבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא ועמד בראש אגודת "אור", שתמכה בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה. יחד עם ד"ר צמח פלדשטיין, מנהל הגימנסיה, וד"ר דוד מרדכי שוורץ, ראש ועד ההורים ויושב ראש הדירקטוריון של הגימנסיה, נחשב לפעיל מרכזי בפרויקט הקמתו של הבניין החדש לגימנסיה הריאלית ברחוב קסטוצ'יו 59 (Kęstučio; כיום מס' 85). שימש מזכיר הוועד הציוני הליטאי בשנים 1927–1930 ו-1932–1935. בשנות ה-30 התגורר עם משפחתו בתל אביב ושימש שופט עירוני. ואולם, מטעמים חומריים נאלץ לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה לחזור לליטא. בתקופת הכיבוש הסובייטי של ליטא, נאסר והוגלה לפנים רוסיה כשבוע לפני הפלישה הנאצית, שם נפטר במחנה גירוש. אחיו צבי-הירש (גריגורי הנס) וולף (1869–1942) היה בנקאי ועסקן ציבורי. יליד קובנה, התחנך בגימנסיה הרוסית ולמד משפטים באוניברסיטת מוסקבה. הוא היה ממנהלי הבנק היהודי המרכזי בקובנה ומראשי "קרן היסוד" בליטא. עם הכיבוש הנאצי גורש לגטו קובנה, שימש חבר מועצת הזקנים בגטו ושם גם נפטר. 'וולף, משולם בן איסר-בר', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 154 טורים 1–2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1352) וולף, משולם, באתר הארכיון של מחוז קובנה, התערוכה הווירטואלית, תמונה 23 (בליטאית) 'וולף, איסר-בר בן רפאל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 153 טור 2 ועמ' 154 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונות 1351–1352). משולם וולף, באתר הארכיון של מחוז העיר קובנה, התערוכה הווירטואלית, תמונות 15–16, 23 (בליטאית). "קהילת קובנה", באתר זכור (המרכז לחקר השואה - מכללה ירושלים לבנות). ,Nauja Žydų Kultūrinė Įstaiga: Jos labdarys p. Čais, Rytas, September 7, 1931, p. 2, באתר "Epaveldas" (בליטאית).
1223

שנת 1223 היא השנה ה-23 במאה ה-13. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. המסדר הפרנציסקני מאושר על ידי האפיפיור הונוריוס השלישי. הקרב על נהר קלקה - ניצחון של המונגולים בקרב עם צבא של רוס של קייב 1223 - יו לה-דספנסר, הברון הראשון לה-דספנסר (נפטר ב-1265) 1223 - אונקיי, פסל יפני (נולד ב-1151) 25 במרץ – אפונסו השני, מלך פורטוגל (נולד ב-1185) 14 ביולי – פיליפ השני "פיליפ אוגוסט", מלך צרפת (נולד ב-1165) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1223‎ נפטרים ב-1223‎ מדיה וקבצים בנושא 1223 בוויקישיתוף
קרול רטהאוז

קרול רטהאוז (באנגלית: Karol Rathaus;‏16 בספטמבר 1895 - 21 בנובמבר 1954) היה מלחין יהודי שפעל בגרמניה אוסטריה וארצות הברית. הלחין יצירות חשובות על נושאים יהודיים, הידועה שבהן היא הסוויטה אוריאל אקוסטה. מוכר גם בשמות קרל לאונרד רון רטהאוז, לאונרד ברונו. נולד בטרנופול, גליציה, אז בממלכה האוסטרו הונגרית, ממלכת הקיר"ה. היום אוקראינה המערבית. קרול רטהאוז החל להלחין בגיל צעיר, ובשנים 1913 ו-1914 יצא מגליציה ולמד באקדמיה למוזיקה בווינה. לימודיו נקטעו באמצעם בשל מלחמת העולם הראשונה והוא גויס לצבא האוסטרי ושרת בו שנתיים, 1918 - 1919. עם תום המלחמה יצא אחר מורהו פרנץ שרקר להשלמת לימודיו באקדמיה למוזיקה של ברלין. יצירותיו נתפרסמו בגרמניה ואוסטריה והוא קנה לו שם של מלחין מפורסם. הוא כתב אופרות סימפוניות ויצירות נוספות. קרול רטהאוז נתן מכוחו גם להלחנת מוזיקה לסרטים אמנותיים והיה בין המלחינים הבולטים בסוגה מוזיקלית זו. מסוף שנות העשרים ועד שנת 1933 שנת השתלטות הנאצים על גרמניה, כתב יצירות רבות שזכו לביצועים והקלטות, בסרטים ובאולמות הקונצרטים. לאחר שהוחרמו יצירותיו בגרמניה הנאצית הוא נמלט לפריז ומשם המשיך ללונדון ושהה בה משנת 1934 עד 1938. באותה שנה היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. רטהאוז כיהן כפרופסור למוזיקה בקווינס קולג' והצליח הן כמורה והן כמלחין. הוא הלחין בשנותיו באמריקה עשרות יצירות לסרטים. ב-1950 הלחין את המוזיקה לסרט הישראלי "קללה לברכה. רטהאוז נפטר בשנת 1954, בפלאשינג מאדוז שבמדינת ניו יורק. הוא היה נשוי לגרטה והשאיר אחריו בן בשם רנט. יצירתו כוללת בעיקר יצירות כליות, סימפוניות ויצירות אחרות לתזמורות, סונטות סרנדות ומוזיקה לבלט. בספרייה הלאומית שמורות למעלה מעשרים מיצירותיו, תווים ותוכניות. מדיה וקבצים בנושא קרול רטהאוז בוויקישיתוף קרול רטהאוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרול רטהאוז, באתר AllMovie (באנגלית) קרול רטהאוז, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט קרול רטהאוז, באתר AllMusic (באנגלית) קרול רטהאוז, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרול רטהאוז, באתר Discogs (באנגלית) קרול רטהאוז, דף שער בספרייה הלאומית היצירה "אוריאל אקוסטה", סרטון באתר יוטיוב חגי חיטרון, האובססיה של קוליה לסינג, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2012
אורי ש. כהן

אורי שמואל כהן (נולד ב-1970) הוא סופר וחוקר ספרות ישראלי, מלמד באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, עוסק בספרות עברית ואיטלקית ובתרבות עברית ואיטלקית. נולד בשנת 1970 בשיקגו שבארצות הברית למשפחה ישראלית, האם ממוצא גרמני והאב ממוצא מרוקאי. בגיל חמש הגיע עם משפחתו לישראל. שירת בחיל הים, עבר קורס חובלים והשתחרר בדרגת סגן. למד באוניברסיטה העברית בתוכנית "אמירים". עבד כמלצר במסעדת "אוקיינוס" בירושלים. עם שני מלצרים נוספים פתח בית קפה בנווה צדק. קיבל תואר דוקטור לספרות מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. היה כתב של העיתון "דבר" ברומא. בשנת 2004 הפיק, יחד עם רוני אבולעפיה, את הסרט הדוקומנטרי "רישומים לקורות חיים" על הסופרת אידה פינק. על מקומו בשלום, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003 (עריכה: שי צור) – רומן. הישרדות: תפיסת המוות בין מלחמות העולם בארץ ישראל ובאיטליה, הוצאת רסלינג, 2007. לקרוא את אורלי קסטל-בלום, אחוזת בית, 2011. הנוסח הביטחוני ותרבות המלחמה העברית, מוסד ביאליק. תרגם לעברית את ספרו של ארי דה לוקה "היפוכו של אחד". ג'ורג'יו אגמבן, מה שנותר מאושוויץ, הוצאת רסלינג, 2007. פייר פאולו פאזוליני, קולנוע של שירה: מבחר מאמרים, הוצאת רסלינג, 2009. שירה סתיו, "כהן, אורי ש.", לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים (תשע"ד 2014), עמ' 502. מדיה וקבצים בנושא אורי ש. כהן בוויקישיתוף אורי ש. כהן, דף שער בספרייה הלאומית אורי ש. כהן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה urisco - reading like it matters – הבלוג של אורי ש. כהן אורי ש. כהן, באתר "ידיעות ספרים" רשימת הפרסומים של אורי ש. כהן, בקטלוג הספרייה הלאומית מכּתביו: "אהבת נפילים", בתוך הספר "תוכו רצוף אהבה", ידיעות אחרונות, ישראל 2005. השבוי, באתר "הגדה השמאלית", 10 בדצמבר 2006 אחינו הגדול, באתר nrg‏, 21 בינואר 2010 קולנוע של גרילה, באתר ערב רב, 16 בפברואר 2011 אידה פינק, 1921-2011: פרידה מהסופרת שהרגישה הכל, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2011 האשה שירדה עם פרימו לוי לשאול, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2012 על כתביו: אבנר שץ, אורי ש. כהן: על מקומו בשלום, באתר "שץ קום" אברהם בלבן, הבנת הנקרא, באתר הארץ, 13 ביולי 2011 – על "לקרוא את אורלי קסטל-בלום" דן לחמן, לקרוא את אורלי קסטל-בלום, באתר MySay, ‏22 ביוני 2011
שטנצל

שטנצל הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני. האם התכוונתם ל... אברהם נחום שטנצל – סופר ומשורר יידי יונה שטנצל – רב בתל אביב שלמה שטענציל – רב העיירה צ'לדז