ביוננוטכנולוגיה

ביוננוטכנולוגיה (לעיתים נקרא גם ננוביוטכנולוגיה) היא ענף של הננוטכנולוגיה העוסק בשילוב בין מערכות ננומטריות לחומרים ביולוגים או למערכות ביולוגיות. הביוננוטכנולוגיה רותמת את הביולוגיה ועקרונותיה לשם בניית מערכות ננומטריות מעשה ידי אדם, היא מהווה נושא רב-תחומי המאגדת בתוכה את תחומי הביולוגיה השונים ותחומים כמו כימיה, הנדסה ורפואה, ובעלת השקה לנושאים במדע היישומי כמו ננוחיישנים ביולוגיים, תאי דלק ביולוגיים, שבבים ביולוגיים, מעבדה על השבב, Bio-N/MEMS, ננורפואה ופרמקולוגיה. הבנת המנגנונים הביולוגיים ברמתם המולקולרית משמשת כדגם לבניית מבנים ומערכות מורכבות באמצעות אבני-בניין בגודל ננומטרי תוך שימוש בעקרון ההרכבה עצמית (self assembly). הביולוגיה מספקת את הכלים לבניית מערכות מורכבות מאבני בניין מולקולריות. לביוננוטכנולוגיה יש פוטנציאל יישומי נרחב בדיאגנוסטיקה, בטיפול רפואי ממוקד, בשיגור תרופות ליעדים מוגדרים והפעלתן ביעדן, ועוד. המנגנונים הביוכימיים המתקיימים בתא, שהוא יחידת החיים הבסיסית, פועלים על בסיס מולקולות או מקרומולקולות שגודלן הוא בקנה מידה ננומטרי (רוחבם של שישה אטומי פחמן הוא ננומטר אחד בקרוב). לכן חומרים ביולוגים ומערכות ביולוגיות הם בעלי יכולת מיזוג במערכות ננומטריות מלאכותיות המשלבות חומרים אנאורגניים בקנה מידה ננומטרי. מטרת הננוטכנולוגיה היא לחקות את הטבע ולבנות מאבני בניין ננומטריות, מולקולה אחר מולקולה, באסטרטגיה של "מלמטה למעלה". העובדה היא שהגוף משתמש במספר עצום של "ננו-מכשירים" ניידים, אומנם כאלה שבנה הטבע ולא האדם. בהם הנויטרופילים, הלימפוציטים ותאי דם לבנים אחרים. במונחים ננומטריים מדובר בגופים גדולים למדי, שרוחבם כ-10,000 ננומטר, אך הם מתפקדים כננורובוטים טבעיים שמשוטטים בקביעות בגוף, מתקנים רקמות פגועות, ותוקפים ובולעים פולשים וחלקיקים זרים. "תרופות חכמות" הפועלות באופן בררני, רק על תאים מסוימים (כמו למשל תאים סרטניים) תוך שפעולם בעת הצורך. תרופה חדשנית שכזו פותחה על ידי הפרמקולוג יושיהיטה סוזוקי (Suzuki) מאוניברסיטת קיוטו ביפן. תרופה זו משחררת חומרים אנטיביוטיים רק באזור דלקתי. מנוע חלבון שקוטרו שמונה ננומטרים המונע על ידי פירוק של אדנוזין תלת-זרחתי (ATP) שהיא מולקולה עתירת אנרגיה לאדנוזין דו-זרחתי (ADP). בטבע המנוע המכונה ATP Synthase משמש בדרך כלל לתפקיד ההפוך, אנזים המייצר את מטבע האנרגיה ATP מ-ADP וקבוצה זרחתית. ככל אנזים, פעולתו של ה-ATP Synthase הפיכה, ובנוכחות ATP הוא מפרק מולקולות תוך העברת האנרגיה הכימית המופקת בתהליך לאנרגיה מכנית הגורמת לסיבוב החלבון, סיבוב אחד לכל שלוש מולקולות המתפרקות ATP. ריקי סונג (Soong) ושותפיו ניצלו יכולת זו הם עיגנו את סטטור המנוע לעמוד ננומטרי וחיברו לציר מחט ניקל שאורכה שמונים ננומטרים. משהזינו את המנוע ב-ATP, החל המנוע להסתובב וסובב את מחט הניקל בתדירות של שמונה סיבובים לשנייה. בדומה לכך, קרלו מונטמניו (Montemagno) מאוניברסיטת קורנל בניו-יורק בנה ננו מנוע דמוי שוטון בשיטת ההרכבה העצמית. אבני הבניין של המנוע הן מולקולות חלבון, כולל האנזים המפרק את התרכובת עתירת האנרגיה ATP, שהמלאי שלה בתאים מתחדש על חשבון אנרגיה שמקורה במזון. מנועים אלה הוצגו בוועידה השנתית בנושא ננוטכנולוגיה מולקולרית שהתקיימה בקליפורניה. במיצג וידאו שצולם דרך המיקרוסקופ ניתן היה לראות עשרות מכשירים כאלה מסתובבים כשמחוברים אליהם מוטות עשויים צורן-חנקני. הצעד הבא של מונטמניו יהיה למצוא דרך לעצור את המנועים, כדי שניתן יהיה לשלוט בפעולתם. הצעות מוקדמות לננו-רובוטים עסקו במכונות שיערכו אבחנה מקפת ומיידית, ויבצעו תיקונים מולקולריים מסובכים בכל תא פגום. אלא שבמקרים רבים יהיה זה יעיל יותר להוציא את הכרומוזומים הקיימים מגרעין התא הפגוע ולהכניס חדשים במקומם. הכרומוזומים החדשים ייבנו לפי הזמנה כהעתק מושלם לגֶנוֹם של החולה. הם יתכנתו מחדש את התאים הפגומים, ואלה יתקנו את עצמם. הגישה העתידנית הזו תיקרא טיפול בהחלפת כרומוזומים. אפשר יהיה לבנות כדוריות דם אדומות מלאכותיות הידועות בשם רספירוציטים. כדוריות הדם האדומות משמשות להובלת חמצן מהריאות לכל רקמות הגוף, הן זעירות ביותר, קוטרן כשמונה מיקרומטר, והן בעלות צורה קעורה משני הצדדים, המגדילה את שטח הפנים. הרספירוציטים יוכלו להחליף כדוריות קיימות ולספק לרקמות פי 230 יותר חמצן. מחשב זעיר (מחשב בעל יכולת עיבוד עצמאית, הבנוי משבב אחד בגודל של מיקרומטרים ספורים) וחיישנים שונים יאפשרו התנהגות מורכבת, הניתנת לתכנות מרחוק על ידי רופא בעזרת גלי קול. רובוטים בגודל כזה עשויים למצוא את עצמם מוזרקים למחזור הדם, זורמים אל הלב, מזהים ומפרקים סתימות בעורקים ובכלי דם קטנים יותר. ייתכן שיהיו לפעולתם של התקנים ננוטכניים השפעות לוואי שלא נחזו מראש. לדוגמה, כאשר מדובר בהחדרת התקנים לגוף שממדיהם קטנים בהרבה מאלה של תא יחיד, האם יכולים המדענים לחזות מראש את כל השפעותיהם, ולהגבילן להשפעות רצויות בלבד? מה יהיו יחסי הגומלין בין חלקיקים אלה לבין רכיבי מערכת החיסון? כללית, חקר המורכבות ותאוריית הכאוס מלמדים שיכולת האדם לחזות את כל השפעות הגומלין במערכת מורכבת היא מוגבלת. לבסוף, יכולות להיווצר בעיות חברתיות ופוליטיות, בעיות של חריגה מהתכנות עקב מוטציה והשפעות לוואי לא-רצויות, כמו כן בעיות של שימוש לרעה במתכוון ובאותה המידה ניתן להעלות על הדעת פיתוח אמצעי לחימה ביולוגיים ננוטכנולוגיים. ביו-מחשב דנ"א אוריגמי מעבדה על שבב ננו-טוקסיקולוגיה ננוטכנולוגיית דנ"א ננו-צוללת ננו-רפואה שיגור תרופות שכפול עצמי תעלות מרצפות מצגות של פרופסור יחיעם פריאור בנושא רוברט א. פרייטס ג'וניור, ננו-רפואה : עתיד זעיר וזוהר, באתר מטח נגה לבנת ורועי צזנה, ננו מן הטבע: מכונות ביולוגיות מולקולריות, באתר "תלם" – "גליליאו", ‏2008 "ניו יורק טיימס" ותמרה טראובמן, ואף על פי כן, הנאנו ינוע, באתר הידען, ‏26 בנובמבר 2000 עידו אפרתי, מחקר ישראלי סולל את הדרך לייצור מסכי מחשב מחלקיקי דנ"א וחלבון, באתר הארץ, 23 במרץ 2015 ד"ר מיכל חמו לוטם, רספירוציטים: הננו-רובוטים שיחליפו כדוריות דם אדומות, באתר BeyondMedicine, ‏18 בנובמבר 2015