laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארנסט קריק

ארנסט קריק (בגרמנית: Ernst Krieck; נולד ב-6 ביוני 1882 בפוגיסהיים, מת ב-19 במרץ 1947 במוסבורג על האיזר) היה מורה גרמני ומחבר שנחשב, לצדו של אלפרד בוימלר, לפדגוג הבכיר ביותר של גרמניה בתקופת הרייך השלישי. לאחר סיום בית הספר התיכון פנה קריק לסמינר המורים בקרלסרוהה. לאחר מכאן פנה לעבוד כמורה בבית ספר היסודי. כמורה הצביע קריק על הרוח המכניסטית והבירוקרטית שמושלת בבית הספר, תוך שהוא מבקר אותה בחומרה. בשנת 1910 ראתה אור יצירתו הספרותית הראשונה, "Persönlichkeit und Kultur". בשנת 1917 הוציא את הספר "Die deutsche Staatsidee", ובשנת 1920 את "Die Revolution der Wissenschaft". האחרון שבספריו היה "Philosophie der Erziehung", שנחשב אף לספרו החשוב ביותר. בשל ספרו זה זכה קריק אף לתואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג. לאחר ארבע שנים נוספות, שבמהלכן עבד ככותב חופשי, זכה למשרה באקדמיה הפדגוגית שבפרנקפורט על המיין. עד סוף שנות העשרים הוא המיר את תפיסת החינוך הליברלית המסורתית, ששלטה בעת ההיא, בתפיסה חינוכית הקוראת תיגר על החינוך הפוליטי של הסוציאל-דמוקרטיה מן הצד האחד והכנסייה הקתולית מן הצד השני. בשנת 1931 הצטרף כחבר לליגת המאבק האנטישמית למען התרבות הגרמנית (Antisemitischen Kampfbund für deutsche Kultur), שהייתה בעלת נטיות גרמניות לאומניות מובהקות. במהלך נקודת ההיפוך של שנת 1931 כבר ביטא באופן מובהק קריאות בשבח הרייך השלישי. שנה בלבד לאחר מכן, במהלך שנת 1932, הפך לחבר רשמי במפלגה הנציונל-סוציאליסטית ובארגון המורים הרשמי שלה (Nationalsozialistischen Lehrerbund). באותה שנה, מסיבות נציונל-סוציאליסטיות פוליטיות פנימיות, הוא הושעה ממשרתו כפרופסור באוניברסיטה. אחרי עלייתם לשלטון של הנאצים בגרמניה פעל קריק כרקטור ופרופסור לפדגוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט. באותו הזמן גם תפקד כעורך כתב העת "Volk im Werden" ("עם בהתהוות"), שראה אור בין השנים 1933 – 1934. בכתב העת הזה, שנתן ביטוי בעיקר לרעיונות נציונל-סוציאליסטיים בחינוך, פרסם קריק מאמרים רבים. בשנת 1934 פנה קריק לאוניברסיטת היידלברג וזכה בה למשרה של מרצה לפדגוגיה ופילוסופיה. החל משנת 1934 הוא הועסק גם בשירותי הביטחון של ה-SS בתחום הריגול המדעי. מאפריל 1937 ועד אוקטובר 1938 הוא כיהן כרקטור באוניברסיטה, אלא שמחלוקת חריפה שהתעוררה בין רעיונותיו הפילוסופיים לבין חוקרי גזע שונים הובילה להתפטרותו לאלתר מכל משרותיו האקדמיות והמפלגתיות. בשנת 1938 התפטר קריק אף משורות ה–SS, כשהוא נושא דרגה מכובדת של Obersturmbannführer. את משרתו של קריק בהיידלברג החזיק רקיק עד סוף מלחמת העולם השנייה. בשנת 1939 עבד קריק ב "Institut zur Erforschung und Beseitigung des jüdischen Einflusses auf das deutsche kirchliche Leben" (המכון לבדיקה והסרה של השפעה יהודית על חיי הכנסייה), שהיה פסאודו-מדעי ואנטישמי במהותו. בנוסף הוא שימש כחבר כבוד במכון הממלכתי להיסטוריה של גרמניה החדשה (Reichsinstitut für Geschichte des Neuen Deutschlands) כמו גם כחבר בהנהגתו של ארגון המרצים הנאציונל-סוציאליסטי. עם סיום מלחמת העולם השנייה הוא שוחרר על ידי הרשויות האמריקאיות משירותו בבית הספר התיכון, והוא אף נכלא, ומת בחודש מרץ שנת 1947. מדיה וקבצים בנושא ארנסט קריק בוויקישיתוף
ענת הראל

ענת הראל (נולדה ב-18 במאי 1970) היא מגישת טלוויזיה ומאמנת כושר ישראלית. הראל נולדה במושב שדי חמד בשם ענת ברעם. אביה, סרן משה ברעם (בלומנשטיק), נפל בעת מילוי תפקידו בהתרסקות מטוס הרקולס בג'בל חלאל, בהיותה בת 5 בלבד. שלוש שנים לאחר מכן, אמה התחתנה בשנית, ואימצה את שם משפחתו של אביה החורג - הראל. הראל שרתה בצה"ל כקצינת ת"ש ולאחר שרותה הצבאי סיימה תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיימה את לימודיה בבית הספר למאמנים ע"ש וינגייט והחלה לפעול כמאמנת במסגרות שונות. ב-2003, עשתה את צעדיה הראשונים בטלוויזיה כאשר הגישה את פינת הכושר בתוכנית של אודטה. מאז ועד היום הגישה ענת הראל מספר תוכניות טלוויזיה העוסקות באורח חיים בריא ביניהן: "אימון אישי עם ענת הראל" – בערוץ החיים הטובים. "שעת אושר" – בערוץ 2 (שידורי קשת) "תהיי בריאה" – בערוץ 2 (שידורי קשת) "גוף ונפש עם ענת הראל" – בערוץ 10 ב-2012 השתתפה בתוכנית "הישרדות VIP", והגיעה אל המקום השני בגמר התכנית. בנובמבר 2012 החלה הראל להנחות לצידה של סופי צדקה את תוכנית הבוקר "לחיות טוב" בערוץ 2 בזכיינית רשת למשך שנתיים. ב-2016 הנחתה בערוץ החיים הטובים את התכנית "פילאטיס עם דליה מנטבר" לצדה של דליה מנטבר. ב-2018 הנחתה בערוץ עשר את התכנית "עושות שרירים" לצדה של שר פיטנס. הראל היא הפרזנטורית של דגני הבוקר "פיטנס" של נסטלה בחמש השנים האחרונות, וכמו כן ספורטאית מאומצת על ידי חברת "נייקי ישראל". הראל שותפה בחברה לפיתוח מכשירי כושר ביתיים ובחברה המפעילה קבוצות אימון למטרות שונות. ב-2022 שיחקה בסדרת הנוער "מיוחדת" של כאן חינוכית, בסדרה היא מגלמת את טלי וייסברג, אמא של ירדן. הראל גרושה ואם לבן. מתגוררת בתל אביב. אתר האינטרנט הרשמי של ענת הראל ענת הראל, ברשת החברתית פייסבוק ענת הראל, ברשת החברתית אינסטגרם ענת הראל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גיא גולד, ענת הראל: "שנים שאני שורדת לבד", באתר Xnet‏, 23 באוגוסט 2012 יעל ולצר, ענת הראל: "הייתה לי גישה שלילית, כלום לא סיפק אותי", באתר nrg‏, 4 בדצמבר 2013 חגית רון רבינוביץ', מישהו לרוץ איתו, באתר ישראל היום, 23 באפריל 2020
אנגולה במשחקים הפאראלימפיים

אנגולה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים של אטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אנגולה חלק מעולם. כל הספורטאים ששלחה אנגולה למשחקים הפאראלימפיים התמודדו במסגרת מקצועות האתלטיקה. במדליה הראשונה זכתה אנגולה במסגרת המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) כשחוזה ארמנדו סאיובו זכה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, במרוצים ל-100, 200 ו-400 מטרים. (קטגוריה T11) בשלושת המקצים שבר סאיובו את שיא העולם, בריצת 100 עם 11.37 שניות,‏ ב-200 עם 22.73 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים עם 50.03 שניות. במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכתה אנגולה בשלוש מדליות פאראלימפיות נוספות. גם הפעם היה זה סויובו שזכה בשלוש המדליות, הפעם בשלוש מדליות כסף באותם המקצים. במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) הוסיף סאיובו ארמנדו מדליית זהב נוספת, במירוץ ל-400 מטר, ומדליית ארד במירוץ ל-200 מטרים. אנגולה במשחקים האולימפיים אנגולה במשחקים האולימפיים לנוער תוצאות הספורטאים האנגולים באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Men's 100 m T11 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Men's 200 m T11 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Men's 400 m T11 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
נוגה (מושב)

נוגה (נֹגַהּ) הוא מושב בחבל לכיש השייך למועצה אזורית לכיש. היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי עולים מעיראק ומאיראן, ברובם ממעברת אגרובנק. המושב הוקם על גבי חלק מאדמות העיירה אל-פאלוג'ה, שתושביה עזבו אותה במלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור לבתיהם. השם שניתן ליישוב הוא סמלי ופירושו - האור והנוגה בתחיית ההתיישבות היהודית-ציונית בחבל לכיש. נוגה הוא מושב העובדים הראשון בישראל שהתפרק. החיים בשנים הראשונות לא היו קלים והתנאים במושב היו ירודים. מרבית התושבים עסקו בחקלאות והילדים הלכו ברגל לבתי הספר במושבים הסמוכים. מדיה וקבצים בנושא נוגה בוויקישיתוף נוגה, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עולים מפרס הקימו יישוב בלכיש, דבר, 11 ביולי 1955 ילדותי במושב נוגה, באתר הקשר הרב דורי ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאולה פרננדז

פאולה פרננדס דה סוזה (באנגלית: Paula Fernandes de Souza; נולדה ב-28 באוגוסט 1984, בסטה לגואס שבמינאס ז'ראיס) היא זמרת קאנטרי, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ברזילאית. זכתה בשני פרס גראמי הלטיני. בשנת 1993 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Paula Fernandes". בשנת 2012 התארחה בשיר "Long Live" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. 1993: Paula Fernandes 1995: Ana Rayo 2005: Canções do Vento Sul 2007: Dust in the Wind 2009: Pássaro de Fogo 2012: Meus Encantos 2015: Amanhecer 2013: Um Ser Amor 2019: Hora Certa 2013: As 20 Melhores 2014: Encontros pelo Caminho 2015: A Arte de Paula Fernandes 2011: Paula Fernandes: Ao Vivo 2013: Multishow Ao Vivo: Um Ser Amor 2016: Amanhecer Ao Vivo 2019: Origens אתר האינטרנט הרשמי של פאולה פרננדז פאולה פרננדז, ברשת החברתית פייסבוק פאולה פרננדז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פאולה פרננדז, ברשת החברתית אינסטגרם פאולה פרננדז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר ספוטיפיי פאולה פרננדז, באתר AllMusic (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר Discogs (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר Songkick (באנגלית) פאולה פרננדז, באתר Genius
מסגד קובא

מסגד קובא (בערבית: مسجد قباء, בתעתיק מדויק: מַסְגִ'ד קֻבַּאא) הוא מסגד בעיר מדינה שבסעודיה, הנחשב למסגד העתיק בעולם. על פי המסורת, אבני היסוד למסגד הונחו על ידי הנביא מוחמד, לאחר ההג'רה – מעברו מהעיר מכה לעיר מדינה, בשנת 622 לספירה. מבנה המסגד הושלם בהמשך על ידי הצחאבה, בני לווייתו של מוחמד וקבוצת מאמיניו הראשונים. מוחמד ישן במסגד כ-20 יום והתפלל בהם, במהלך המתנתו לח'ליף עלי בן אבי טאלב. מוחמד נהג להגיע אל המסגד ולהתפלל, והמליץ גם למאמיניו לעשות כן, באומרו כי מי שמקיים את טקסי הדת בביתו ולאחר מכן מגיע למסגד ומתפלל - יזכה לגמול כאילו קיים את מצוות ה"עומרה" (עלייה לרגל למכה לא במועד החג'). מדיה וקבצים בנושא מסגד קובא בוויקישיתוף Qubbah Mosque, באתר ArchNet Masjid Quba', באתר Ministry of Hajj ערך זה הוא קצרמר בנושא מסגדים ובנושא ערב הסעודית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנמה במשחקים הפאראלימפיים

פנמה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה פנמה חלק מעולם. הספורטאי הפאראלימפי המצטיין של פנמה בכל הזמנים הוא סעיד גומז, שזכה לאורך הקריירה בשמונה מדליות פאראלימפיות. שלוש מהן מזהב, ארבע מדליות כסף ומדליית ארד אחת והוא האתלט היחיד בתולדות פנמה שזכה במדליה פאראלימפית. במשחקים שהתקיימו בשנת 1992 זכה גומז במדליית זהב בריצת 5000 מטר (קטגוריה B3), תוך שהוא קובע שיא עולם של 15:06.17 דקות, ובשתי מדליות כסף במרוצים ל-1500 ו-800 מטר. במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) זכה גומז בשתי מדליות זהב נוספות, תוך שהוא שובר שיא עולם במירוץ ל-1500 מטרים, ובמירוץ ל-5000 מטרים. פנמה במשחקים האולימפיים פנמה במשחקים האולימפיים לנוער Men's 5,000 m B3 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Men's 1,500 m T12 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
תלמים

תְּלָמִים הוא מושב קהילתי דתי השוכן במישור החוף הדרומי בין הערים שדרות וקריית גת. המושב נמצא בתחומי המועצה האזורית לכיש ומהווה את היישוב המערבי ביותר בה. הוא משתייך לתנועת המושבים. המושב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מהאי ג'רבה שבתוניסיה על אדמות הכפר הערבי בריר, שנחרב במהלך מלחמת העצמאות. שם היישוב לקוח מפסוק בספר תהילים, פרק ס"ה: ”תלמיה רווה, נחת גדודיה; ברביבים תמוגגנה, צמחה תברך”. תלמים הוא יישוב דתי והוא כולל מוסדות חינוך דתי המשרתים את כלל תושבי האזור, כגון בית הספר היסודי "הרב קוק". הרב הראשון של המושב היה הרב ניסים טרבלסי שהגיע גם הוא מהאי ג'רבה שבתוניסיה. היה שוחט, מוהל ומנהיג רוחני. כיהן בתפקידו כרב המושב במשך כ-50 שנה. במהלך השנים המושב התפתח ונבנו מספר הרחבות. היום הוא כולל קרוב ל-900 תושבים. במושב מספר בתי כנסת וגם ישיבה של הרב ניר בן ארצי. המושב כולל צרכניה, מועדון פיס, בתי כנסת, מקווה, מרפאה, בית ספר ממלכתי דתי, גן ילדים, מעון תלמים, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור תלמים (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ניסים טרבלסי, באתר "החכם היומי" דף על הרב ניסים טרבלסי, באתר מכון שרי זבולון למורשת יהדות תוניסיה וג'רבה ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלוס מנואל דה סספדס

קרלוס מנואל דה סספדס דל קסטיליו (בספרדית: Carlos Manuel de Céspedes del Castillo;‏ 18 באפריל 1819 - 27 בפברואר 1874) היה לוחם חופש קובני, הנחשב לאבי האומה הקובנית. דה סספדס נולד בעיר ביאמו שבמזרח קובה. בנעוריו למד בתיכון בבירה הוואנה, שבמערב המדינה, ומשם המשיך ללימודים באוניברסיטת הוואנה. לאחר מכן למד באוניברסיטאות ברצלונה ומדריד והשלים דוקטורט במשפטים. לאחר שלקח חלק בהתקוממות שנכשלה נגד השלטון בספרד, נאלץ לעזוב את המדינה, ובתום שנה של נדודים באירופה שב לקובה ב-1844 והתיישב בעיר הולדתו. בקובה הושפע מאווירה אנטי-ספרדית, ובשל התבטאויות אנטי-ספרדיות משלו ריצה תקופת מאסר וגורש מעירו. ב-10 באוקטובר 1868 הכריז דה סספדס על עצמאותה של קובה ממקום מושבו באחוזתו לה דמאחאגווה (La Demajagua) בעיירה יארה שבמזרח קובה, שבה היו לו מטעי קנה סוכר. הכרזה זו נודעה בשם "קריאת יארה" (Grito de Yara). דה סספדס שחרר את עבדיו והזמינם להצטרף להתקוממות נגד ספרד, ובמנשר שפרסם קרא לעצמאות מלאה לקובה, זכות בחירה לכל ושחרור העבדים. הוא אף ציין שהממשלה הספרדית היא שעוררה בהתנהגותה את התקוממות, בין השאר בשל המיסוי המופרז שהנהיגה, שחיתותה, הדרתה את הקובנים ממשרות ממשלתיות ופגיעתה בחופש הדת. בכך ירה את יריית הפתיחה של מלחמת עשר השנים עם ספרד. דה סספדס כיהן כנשיא וכראש המטה הכללי בממשלה הזמנית שהוקמה לאחר מכן, וב-10 באפריל בשנה הבאה נבחר לנשיא הרפובליקה של קובה עם כינונה. בראשית המלחמה הייתה יד המתקוממים על העליונה, אך עם הזמן גברו עליהם הספרדים. דה סספדס הודח מתפקידו עקב מחלוקות פנימיות בהפיכה ב-1873, וכעבור כשנה נקלע למארב של חיילים ספרדים, ונהרג. המלחמה הסתיימה עם הסכם סנחון (Zanjón) ב-1878. המורדים לא השיגו עצמאות, ואף לא את שחרור העבדים, למעט אלה שלחמו בשורותיהם. לדה סספדס היו שבעה ילדים משלוש נשים שונות. בנו השני מאשתו השנייה, קרלוס מנואל דה סספדס אי קווסאדה (Carlos Manuel de Céspedes y Quesada), כיהן תקופה קצרה כנשיא קובה בשנת 1933. דיוקנו של דה סספדס מתנוסס על שטר של מאה פסו קובני, ובמחוז קמגואיי ישנה עיירה הנקראת על שמו: קרלוס מ. דה סספדס Carlos M. de Cespedes, Cuba. מדיה וקבצים בנושא קרלוס מנואל דה סספדס בוויקישיתוף דה סספדס באתר history of Cuba (באנגלית) קרלוס מנואל דה סספדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איבו מירו יוביץ'

איבוֹ מירוֹ יוֹביץ' (Ivo Miro Jović‏; 15 ביולי 1950), היה אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה (2005–2006), כנציג הקרואטי של הפדרציה. יוביץ' הוא חבר מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה. במרץ 2005, לאחר הדחתו של דרגאן צ'וביץ' מן הנשיאות, בחר הפרלמנט ביוביץ' כמחליפו בתפקיד החבר הקרואטי בנשיאות בוסניה והרצגובינה. יוביץ' כיהן כיו"ר הנשיאות מיוני 2005. מדיה וקבצים בנושא איבו מירו יוביץ' בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דון סימפסון

דונלד "דון" קלרנס סימפסון (באנגלית: Donald "Don" Clarence Simpson; ‏29 באוקטובר 1943 - ‏19 בינואר 1996) היה מפיק סרטים, תסריטאי ושחקן אמריקאי. הוא ידוע בזכות חלקו בהפקת להיטים כמו השוטר מבוורלי הילס, אהבה בשחקים והפריצה לאלקטרז. בשנת 1985 ובשנת 1988 הוא ושותפו להפקה, ג'רי ברוקהיימר, זכו בתואר מפיקי השנה על ידי האיגוד הלאומי של בעלי התיאטרון. סימפסון נולד בסיאטל, וושינגטון וגדל בעיר אנקורג' שבאלסקה. הוא למד בבית ספר התיכון "מערב אנקורג'". לאחר מכן הוא המשיך ללימודים אקדמאים באוניברסיטת אורגון, שם היה חבר באחווה Phi Delta Theta. חייו האישיים יוצאי הדופן של סימפסון תועדו במספר מקורות. פרק בספר "אתה לעולם לא תעשה אהבה בעיר הזאת" (שנכתב על ידי ליזה גריר, רובין גריר ולינדה האמונד ומתאר ארבעה סיפורים על המפגשים המיניים שלהן עם סלבריטאים בהוליווד) דן בההעדפות שלו ומצלם בווידאו את הפגישות של הכותבות איתו. סימפסון היה ידוע גם בכך שעשה כמה ניתוחים פלסטיים. ביום שישי, ב-19 בינואר 1996, סימפסון נמצא מת בביתו בלוס אנג'לס. סיבת המוות הייתה דום לב כתוצאה מהרעלה עקב ערבוב תרופות יחד (CDI). על פי "High Concept", הביוגרפיה של סימפסון שנכתבה על ידי שארל פלמינג, ההוצאות של סימפסון על תרופות היו מעל 60,000‏$ בחודש בזמן מותו. תפקידו כמנהל בסרטי פרמאונט הגיע לסיומו כאשר הוא לכאורה התעלף באמצע פגישה. הפריצה לאלקטרז, סרט אמריקאי בכיכובם של שון קונרי וניקולס קייג', מוקדש לזכרו של סימפסון. עובדה זו מוזכרת בסוף הסרט. בתחילת הסרט הוא מקבל קרדיט בתור אחד המפיקים ביחד עם ג'רי ברוקהיימר. בסרט אויב המדינה יש לסימפסון קרדיט על המסך בתור מפיק בכיר, למרות שהסרט יצא לאקרנים שנתיים לאחר מותו. הסיבה לכך היא שככל הנראה ברוקהיימר וסימפסון פיתחו את התסריט ביחד לפני מותו של סימפסון. גופתו של סימפסון נשרפה ואפרו ניתן לבני משפחתו. "אין לנו שום מחויבות לעשות היסטוריה. אין לנו שום מחויבות לעשות אמנות. אין לנו שום חובה לתת הצהרה. החובה שלנו היא לעשות כסף". "כדי לעשות כסף, זה עשוי להיות חשוב לזכות בפרס האוסקר, שכן התוצאה עלולה להיות עוד עשרה מיליון דולר בקופות". "יש חיים מחוץ לחושך. יש חיים בפדיון" (במקור באנגלית: "There's a life outside darkness. There's a life in redemption". הפירוש של המילה "redemption" הוא פדיון, אבל גם גאולה). Fleming, Charles (1998). High concept: Don Simpson and the Hollywood Culture of Excess. Doubleday. pp. 9. ISBN 0-385-48694-4. Thompson, Graham (2007). American Culture In the 1980s. Edinburgh University Press. pp. 91–92. ISBN 0-748-61910-0. דון סימפסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דון סימפסון, באתר AllMovie (באנגלית) דון סימפסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דון סימפסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דון סימפסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאמר על דון סימפסון(הקישור אינו פעיל) בניו יורק טיימס דון סימפסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ‏Thomson, David (1996-04-07). "I'm Don Simpson; And You're Not" (http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/im-don-simpson-and-youre-not-1303661.html). independent.co.uk. Retrieved 2009-10-26.‏ ‏Pace, Eric (1996-01-21). "Don Simpson Is Dead at 52; Produced Blockbuster Films" (http://www.nytimes.com/1996/01/21/nyregion/don-simpson-is-dead-at-52-produced-blockbuster-films.html). The New York Times. Retrieved 2009-10-26.‏ ‏"The Innovators 1980-1990: Jock of Gold" (http://www.bfi.org.uk/sightandsound/feature/122/). bfi.org.uk. Retrieved 2009-10-26.‏
כובע קסמים

כּוֹבַע קְסָמִים הוא שיר של המשוררת הישראלית לאה גולדברג. מילותיו הראשונות של השיר הן: "כל הימים, כל הימים חולמת אני על כובע קסמים. כובע קטן, מקושט נוצה, העושה כל מה שאני רוצה."... השיר נדפס לראשונה בעיתון 'דבר לילדים' ב-11 בינואר 1945, ונכלל בקובץ "מה עושות האילות" שפרסמה גולדברג ב-1949. השיר עוטר בשני רישומים של צילה בינדר. בשנת 2006 הודפס השיר מחדש בספר בהוצאת ספרית פועלים, עם איורים של רינת הופר. בשיר מתוארת ילדה שמדמיינת שהודות לכובע הזה היא יכולה לעשות כל דבר כמו למשל שהיא צומחת לממדי ענק ומפליגה בים, אך לצערה היא לא יודעת היכן אפשר להשיג כובע כזה. בשנת 1989 ביצעה הזמרת ריטה את השיר (בלחן של רמי קליינשטיין) בפסטיבל בצבעים טבעיים שנערך בפעם השנייה וזכתה במקום הראשון. השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־9 בינואר 1990, זכה להצלחה והגיע לראש המצעד לשבוע אחד ב־23 בינואר 1990. בסך הכול צעד שמונה שבועות, עד 13 במרץ 1990, ובמצעד השנתי תש"ן של התחנה דורג במקום ה־28. בשנת 2008 ביצעה הזמרת מארינה מקסימיליאן את השיר (בלחן שלה) בפסטיבל שירי הילדים וזכתה במקום השמיני. נירה לוין כתבה על השיר: "המשוררת ידעה להניח כל אחת ממילות השיר במקומה הטבעי והנכון כך שהשיר הצליח 'לצייר' את עצמו. השורות השקולות-מחורזות הבטיחו מסגרת שלווה, מתונה, שבין גבולותיה גאו חלומות גדולים וצבעוניים להפליא". על בסיס השיר הופקו הצגות, וסדרה בערוץ הילדים בשנת 2000 שכללה קלטת. סרטון השיר "כובע קסמים" באתר יוטיוב "כובע קסמים" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "כובע קסמים" באתר שירונט כובע קסמים, באתר "פזמונט" כובע קסמים, באתר אקו"ם אמיר פלג, במקום הראשון בפסטיבל – ריטה; בפסטיגל – אדם, חדשות, 31 בדצמבר 1989 נירה לוין, כובע קסמים באתר דףדף תיאטרון סיפור - כובע קסמים באתר מפה כובע הקסמים - תיאטרון גושן קלטת כובע קסמים באתר קלסיקלטת המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 23 בינואר 1990, באתר "פזמונט" המצעד השנתי תש"ן (1990), באתר "פזמונט"
תל מחוז

תֵּל מָחוֹז או תל אל-סולטאן (באנגלית: Tel Mahoz או Tell es sultan) הוא אתר ארכאולוגי שהיה מאוכלס בתקופות קדומות ומאוחרות יותר כחלק ממערכת יישובים שבין יבנה ליבנה ים. לדעת כמה חוקרים המקום מזוהה עם העיר מֻאחַזֻ המוזכרת במכתבי אל-עמארנה מכתב 298. במכתב זה כותב יַפַּעוּ מושל גזר לאמנחותפ הרביעי ומתלונן שאחיו הצעיר נכנס למאחז ונתן את ידיו לעפירו וכן כאחת הערים לאורך דרך הים שנכבשו על ידי רעמסס השני התל נמצא בתחומי גן לאומי נחל שורק, מזרחית לכביש 4 וכ-350 מטר מערבית לנחל שורק, בסמוך לשפך נחל גמליאל לנחל שורק. באזור שרידים לגשר קדום מעל שורק שכנראה שימש כחלק מהדרך שבין יבנה ליבנה-ים, היום נותרו מהגשר רק כמה אבנים גדולות הפזורות במקום. ב-1952 נסקר התל לראשונה על ידי הארכאולוג משה דותן ונמצאו בו עדויות ליישובים בתקופת הברונזה הקדומה, התיכונה II, המאוחרת, תקופת הברזל I-II, הפרסית וההלניסטית. לדברי הגאוגרף וחוקר המשנה, בן-ציון סגל, תל מחוז אשר מוזכר כ"מחוז יבנה" במקורות היהודיים מימי בית שני ואילך היה חלק מהעיר יבנה הקדומה - לדבריו "מחוז" מהווה מתקופת המקרא מילה נרדפת ל"נמל", כאשר ערי החוף יישבו בריחוק מסוים משפת הים והנמל של אותן ערים (שהכיל סביבו אזור מגורים ליושבי הנמל) היה בחוף עצמו מבודד מהעיר שאליה התייחס עד שהפך ליישוב נפרד בפני עצמו, כך שלטענתו "מחוז" הייתה הנמל של יבנה העתיקה שבהדרגתיות הפכה לעיר קטנה נפרדת (עליה התייחסו התנאים רבי יוסי, רבי שמעון ורבי יוחנן כמקום מוצאם - "המחוזי"). כיום התל מכוסה בחולות נודדים, צמחית חולות, ושרידי בוסתנים. במקום אחד מהריכוזים הבודדים בישראל של שיטה מלבינה ועץ שיזף שכנראה נשתלו בידי התושבים הקדומים כפי שנעשה לאורך מישור החוף הדרומי. תל בשם זהה קיים ליד יריחו#תל א-סולטאן שם זה מופיע במפת הקרן לחקר ארץ ישראל מ-1880 יבנה, סקר מפה גיליון 118 (2006). באתר חדשות ארכאולוגיות. ציפורה כוכבי-רייני, למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ, מוסד ביאליק, עמ' 226 Aharoni, The Land Of The bible, 2en ed. pp.49-50 Dothan M.,1952. An Archaeological Survey of the Lower Rubin River - Israel Exploration Journal, 2: 104-117 "מחוז, המחוז" באתר "הגאוגרפיה במשנה - המקומות - טיבם וערכם" של בן-ציון סגל. בעקבות צמחים, פרק ז' (חלק 1) - אתר צמחיית ישראל ברשת
O3b

O3b היא מערכת תקשורת תשתית תמסורת לוויינית בפס רחב (backbone) עבור אזרחי העולם שאין להם כיום גישה לאינטרנט רחב-סרט. המערכת מופעלת על ידי חברת תקשות לוויינית SES. משמעות השם היא "שלושת הביליונים האחרים". החברה, שבסיסה באי ג'רזי, היא מיזם של גרג וויילר ונתמכת על ידי גוגל, HSBC, קרדיט סוויס ועוד חברות שגייסו 1.2 מיליארד דולר לצורך הפרויקט. התשתית התבססה בשלב ראשון על שמונה לווייני תקשורת שיקיפו את כדור הארץ במסלול בגובה 8,063 ק"מ (הנקרא Medium Earth Orbit). גובה זה נבחר כיוון שהוא מספק פריסה טובה ועלויות שיגור נמוכות בהשוואה למסלול גאוסטציונרי (36,000 ק"מ). בהמשך הוגדל ל-12 לוויינים, וקיימו תוכניות להגדיל את המספר ל-16 לוויינים. התשתית צפויה לספק תמסורת אינטרנט ל-150 ספקיות אינטרנט במדינות אפריקה, אסיה, אמריקה הלטינית והמזרח התיכון. זמן ההשהיה צפוי להיות 120 מילי-שניות (בהשוואה ל-500 מילי-שניות בלווייני תקשורת סטנדרטיים כיום), התמסורת תתבסס על 12 אלומות בתחום תדרי Ka ‏(‎26.5-40 GHz) כאשר כל אלומה תכסה שטח בקוטר של כ-600 ק"מ. המערכת הלוויינית תיתמך בתשתית קרקעית שתכלול עשרות נקודות תקשורת קרקעיות ייעודיות (Points of Presence) מקושרות ביניהן בקצבים שבין ‎10 Mbps ל-‎1 Gbps. התקשורת הקרקעית נפרסת על ידי חברת VaiSat, השירות והתפעול ייעשה על ידי חברת SES WorldSkies שמושבה בלוקסמבורג. הלוויינים מתוכננים ומיוצרים על ידי חברת Thales Alenia Space. ארבעת הלוויינים הראשונים שוגרו ביוני 2013 על ידי משגרי סויוז. ארבעה נוספים שוגרי ב-2014, וארבעה נוספים ב-2015 - כך שבסה"כ לחברה 12 לוויני תקשורת. אתר האינטרנט הרשמי של O3b O3b's Satellites Launch Successfully, ‏June 27, 2013 (ארכיון) Next generation satellites offer fiber speed with satellite reach, Press release, ‏May 19, 2014 (ארכיון) O3b Sees Contract Surge, Targets New Markets(באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תרצה יובל אלחנתי

תרצה יובל אלחנתי (3 במרץ 1943 – 27 בדצמבר 2000) הייתה עורכת האוניברסיטה המשודרת בגלי צה"ל, שלאחר מותה נקראה על שמה. על מפעל זה הייתה מועמדת לקבלת פרס ישראל. נולדה ליוליוס ולפאני וגשל בתל אביב, במשפחה בת שלושה ילדים. למדה בבית הספר העממי "מוריה" ובתיכון צייטלין. הייתה חברה בתנועת בני עקיבא, במסגרתה הצטרפה לגרעין מרחבים והייתה בהכשרה בעין צורים, בנח"ל ובהיאחזות בבארותיים. היא עברתה את שמה ליובל ולאחר שנישאה למשה אלחנתי הוסיפה את שמו לשמה. עבדה בחברת ההפקות "במות" של יעקב אגמון וכך הגיעה לגלי צה"ל. עד מהרה נקלטה בתחנה וערכה שורה ארוכה של תוכניות אומר נחשבות. בין השאר ערכה את סדרת התוכניות "עולמם של...", ועל אחת מתוכניות אלה, "עולמה של יולדת" קיבלה את פרס רשות השידור. בשנת 1977 שכנע אותה מרדכי נאור לקחת על עצמה את הפקת ועריכת תוכניות האוניברסיטה המשודרת, אותן הובילה מאז באופן עצמאי ולפי החלטותיה. יחד עם תמר לוטן מהטלוויזיה החינוכית הישראלית גיבשה את תוכניות "אסכולה" למדע פופולרי. תרצה יובל נפטרה ממחלת הסרטן ונטמנה בבית עלמין ירקון. הותירה את בעלה ושני בנים. נפטרה תרצה יובל, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2000 תרצה יובל אלחנתי, באתר Geni יובל, תרצה, באתר העין השביעית, 10 בנובמבר 2010 אתר גרעין מרחבים יובל, תרצה, באתר העין השביעית, 10 בנובמבר 2010 ד"ר מרדכי נאור על אסכולה באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית.