laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהוא עדני

יהוא עדני (1962 – 28 באפריל 2019) היה ספורטאי פאראלימפי בעל שיתוק מוחין. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) זכה במדליות כסף בתחרויות הטלת כידון וזריקת דיסקוס. במרוץ 80 מטר סיים במקום השני בתחרות המוקדמות ובמקום החמישי בגמר (0:14.15 שניות). בתחרות הדיפת כדור ברזל דורג במקום השביעי. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) התחרה במרוצים למרחק 100 ו-200 מטר ולא העפיל לגמר. בתחרות זריקת דיסקוס דורג במקום ה-13, בתחרות הטלת כידון דורג במקום ה-14 ובתחרות הדיפת כדור ברזל דורג במקום ה-16. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית)
קורפוס אס אס הררי החמישי

קורפוס אס אס הררי החמישי (בגרמנית: V. SS-Gebirgs-Korps) היה קורפוס הררי של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה. הקורפוס הוקם ב-1 ביולי 1943, וכמפקדו הראשון מונה ארתור פלפס. הקורפוס כלל 3 דיוויזיות אס אס: דיוויזיית אס אס השביעית "פרינץ אויגן", דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר", ודיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג", ושתי דיוויזיות ורמאכט: הדיוויזיה ה-369 ודיוויזיית היגר ה-118. הקורפוס נכלל במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, שהייתה חל מקבוצת ארמיות F. באוקטובר 1943 הקורפוס נשלח לבוסניה, ונלחם שם כנגד הפרטיזנים של טיטו. בסיס הקורפוס היה במוסטר. בסוף 1944, ככל שהצבא האדום התקדם לבלקן, הקורפוס נאלץ לסגת מבוסניה יחד עם כל קבוצת ארמיות F. בפברואר 1945, לאחר מבצע ויסלה-אודר, הועבר הקורפוס לפיקוד הארמייה התשיעית מקבוצת ארמיות ויסלה. באפריל השתתף הקורפוס בקרב רמת זלו, ולאחר הקרב על ברלין והתאבדותו של היטלר, החליט מפקד הארמייה התשיעית תאודור בוסה לנסות ולחבור אל הארמייה ה-12 של ולטר ונק. הארמייה נסוגה מערבה בתוך יערות שפרוולד, והסתבכה בקרב האלבה כנגד הצבא האדום. רוב הקורפוס ההררי החמישי הושמד בקרב זה, והמעטים ששרדו חברו אל הארמייה ה-12 ונכנעו לצבא ארצות הברית. אובר-גרופנפיהרר ארתור פלפס (21 באפריל 1943 - 21 בספטמבר 1944) בריגדפיהרר קרל פון אוברקאמפ (21 בספטמבר 1944 - 1 באוקטובר 1944) אובר-גרופנפיהרר פרידריך-וילהלם קריגר (1 באוקטובר 1944 - 1 במרץ 1945) אובר-גרופנפיהרר פרידריך יקלן (1 במרץ 1945 - 8 במאי 1945) קורפוס אס אס הררי החמישי באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) קורפוס אס אס הררי החמישי באתר Axis History (באנגלית)
טוביה קורץ

טוביה קורץ (נולד ב-1947) הוא מאייר ישראלי בסגנון ריאליסטי, המתמחה באיור טבע, בעלי חיים וצמחים, וכן באיורי היסטוריה צבאית ואמצעי לחימה. קורץ מאייר באמצעות צבעי מים, צבעי גואש, אקריליק, עפרונות צבעוניים ואיירבראש. נולד בשנת 1947 וגדל בחולון. למד בתיכון לאומנויות ויצו צרפת בשכונת נחלת יצחק. טרם גיוסו לצבא החל לעסוק באיור מקצועי. בשנת 1964 אייר את השילוט בגן החיות של תל אביב. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, התגורר קורץ במשך שנה וחצי בניו יורק, שם למד הנפשה אצל ג'יל מירה. עם שובו לישראל החל לעבוד כאנימטור בטלוויזיה החינוכית, ויצר סרטי הנפשה רבים לתוכניות, סרטי הדרכה ופרסומות. הוא אייר סרטוני הנפשה לתוכנית ללימוד עברית - "עברית בסימן טוב" - שהיו בה אותיות מצוירות והנפשות נוספות. תיק עבודותיו של קורץ כולל גם את הפתיח לתוכנית "רגע עם דודלי" ואת סרטוני האנימציה של "ציפי הציפור" ששודרו במסגרתה, הנפשות ל"רחוב סומסום", ואת הפתיח לתוכנית הילדים "פרפר נחמד", פרויקט בו עבד בשיתוף פעולה עם דודו זר, עפרה וינגרטן, עוזי חיטמן ועפרה חזה. קורץ אייר ספרי לימוד, ספרי עיון, מדריכי טבע ובהם אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל, "שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר", "רכיכות הים של ארץ ישראל - אורחות חיים" (שניהם מאת פרופ' יוסף הלר) וסדרת מדריכי כיס בהוצאת טבע ישראלי. בנוסף, אייר קורץ עשרות בולים לדואר ישראל העוסקים בטבע, דינוזאורים, והיסטוריה של ישראל. אחד הבולים שזכה לפרסום הוא זה של הדוכיפת. כמו כן הכין תערוכה של איורים מתוך לוח שנה שהכין עבור חיל האוויר הישראלי, של מטוסי קרב שנקראים על שם צפורים, כמו "עיט" (הוא A-4 סקייהוק), "בז" (F-15) ו"נץ" (F-16A/B). קורץ מאייר באמצעות צבעי מים, צבעי גואש, אקריליק, עפרונות צבעוניים ואיירבראש. מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לבן. ביוגרפיה קצרה של טוביה קורץ ב-Fine Art America הגלריה של טוביה קורץ ב-Fine Art America בולים שאייר טוביה קורץ באתר התאחדות בולאי ישראל, בארכיון האינטרנט "תחל שנה ואיוריה", ישראל היום, כ"ז, אלול, תשע"ז טוביה קורץ, דף שער בספרייה הלאומית סקירה על אנימציה בישראל, באתר בצלאל. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון ליודסקי ורט

אצטדיון ליודסקי ורט (בסלובנית: Stadion Ljudski vrt; מילולית: אצטדיון גן העם) הוא אצטדיון כדורגל במריבור שבסלובניה ומכיל 12,702 מקומות ישיבה. האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל מריבור ואת נבחרת סלובניה. האצטדיון ממוקם באזור בו היה בית קברות עד לשנות ה-20 של המאה ה-20, אז האזור עבר שדרוג. האצטדיון נפתח בשנת 1952 ושימש את קבוצת ברניק מריבור במשך 8 שנים עד שהקבוצה התפרקה בשנת 1960. שנה לאחר מכן הוקמה מריבור שמאז הקמתה משחקת את משחקי הביתיים באצטדיון. ב-8 ביולי 1973 נערך משחק במסגרת פלייאוף העלייה לליגת העל היוגוסלבית נגד פרולטר זרניאנין בו נכחו באצטדיון 20,000 צופים, כמות שיא של צופים באצטדיון שלא נשברה עד היום. החל משנת 1994 האצטדיון התחיל לארח משחקים של נבחרת סלובניה. גן העם אירח גמר גביע סלובני כלשהו יותר מגל אצטדיון אחר בסלובניה: 6 פעמים את גמר הגביע הסלובני ו-4 פעמים את הסופר קאפ הסלובני. בשנת 2012 האצטדיון נבחר לארח כמה ממשחקי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17. דף האצטדיון באתר הרשמי של מריבור
משפט ההרחבה

האם התכוונתם ל... משפט ההרחבה של טיצה – משפט בטופולוגיה קבוצתית העוסק בהרחבה רציפה של פונקציות רציפות. משפט ההרחבה של קולמוגורוב – משפט בתורת ההסתברות העוסק בהרחבה של התפלגויות סוף-ממדיות להתפלגות של תהליך מקרי. משפט ההרחבה של האן-קולמוגורוב – משפט בתורת המידה העוסק בהרחבה של קדם מידה המוגדרת על אלגברה של קבוצות. משפט ההרחבה של קרתאודורי – משפט בתורת המידה העוסק בהרחבה של קדם מידה המוגדרת על חוג למחצה של קבוצות. משפט ההרחבה של האן-בנך – משפט באנליזה פונקציונלית העוסק בהרחבה של פונקציונל ליניארי מתת-מרחב בנך למרחב כולו.
שאהם אל ניאסם

שאהם אל ניאסם (בערבית מצרית: شم النسيم), אשר מקור שמו בשפה הקופטית הוא שם לפסטיבל האביב הנחוג במצרים המודרנית, בכל שנה ביום השני של חג הפסחא, על פי לוח השנה של הכנסייה הקופטית. ברם אף על פי מקורו הפגני-נוצרי של החג, שאהם אל ניאסם, מציון כיום גם בידי מוסלמים רבים ואף זכה במצרים למעמד של חג לאומי. מקורו של החג בתרבות המצרית הקדומה, וישנם עדויות יווניות מהמאה ה-1 לספירה בעיקר בידי הגאוגרף היווני פלוטרכוס, בהם הוא מציין את מנהגי המצרים לכבוד החג אשר היו נוהגים להעניק לאליליהם במקדשים: דגים, מלוחים זיתים וירקות. על כן מקור החג ציין בעבר במצרים העתיקה את תקופת הקציר אשר התרחשה בזמן האביב, ומכאן קיבל החג את שמו, "שאהם", אשר פירושו במצרית עתיקה הוא "הבריאה", דהיינו התקופה שבה הקציר נבראה מחדשה, לאחר תקופת החורף ועל החקלאים יש לקצור אותו מחדש. עם עליית הנצרות במצרים במאה ה-4 לספירה, קושר החג המצרי הקדום לפסטיבל המציין את תחייתו של ישו, הידוע גם בשם חג הפסחא. במאה ה-7 עם כיבוש מצרים על ידי המוסלמים, נותר החג פופולרי מאוד בקרב מוסלמים לארוך השנים אך תאריכו של החג בלוח השנה, הוזז ליום השני של חג הפסחא, על מנת לנתק אותו מהמקור הנוצרי. מנהגי החג הם איפוא, יצאה לפיקניקים על ידי תושבי מצרים רבים לכל רחבי המדינה, וכן גם בילויים משפחתיים וקהילתיים כאחד. נהוג לסעוד בתקופת החג בארוחות דשנות הכוללות במרכיבה בעיקר אכילת דגים, בצל, שעועית וביצים ממולאות. ישנם אף מצרים בעיקר נוצרים אך לא בהכרח, אשר נוהגים לצבוע ביצים בתקופת החג. נורוז מצרים העתיקה
גבעת ווטרשיפ (סרט)

גבעת ווטרשיפ (באנגלית: Watership Down) הוא סרט הנפשה בריטי משנת 1978 המשתייך לסוגת סרטי דרמת אימה הרפתקנית. הסרט בוים בידי מרטין רוזן. הסרט מבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס, "גבעת ווטרשיפ". הסרט יצא לראשונה ב-19 באוקטובר 1978 וזכה להצלחה מיידית, והפך לסרט השישי המצליח ביותר לשנת 1979 בבריטניה. היה זה סרט ההנפשה הראשון שהוצג במערכת אודיו של דולבי סראונד. בסרט מדבבים בין היתר ג'ון הרט, ריצ'רד בריירס, הארי אנדרוז, סיימון קאדל, נייג'ל הות'ורן ורוי קיניר. "גבעת ווטרשיפ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גבעת ווטרשיפ", באתר נטפליקס "גבעת ווטרשיפ", באתר AllMovie (באנגלית) "גבעת ווטרשיפ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גבעת ווטרשיפ", באתר Metacritic (באנגלית) "גבעת ווטרשיפ", באתר אידיבי "גבעת ווטרשיפ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) השבוע בבתי הקולנוע בארץ, דבר, 1 באוגוסט 1980 FILM CLIPS: 'Rabbit Test' a Rivers ConceptionLee, Grant. Los Angeles Times (1923-Current File) [Los Angeles, Calif] 23 May 1977: e9. "Watership Down". Toonhound. נבדק ב-2006-12-18.
טקס פרסי אופיר לשנת 2003

טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-14 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-24 בספטמבר 2003 בפתח תקווה. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. את רשימת המועמדים הוביל הסרט "האסונות של נינה" עם 13 מועמדויות, כלומר הועמד לכל קטגוריה. אחריו הסרטים "הכוכבים של שלומי" עם 12 מועמדויות ו"מתנה משמיים" עם 11 מועמדויות. פרס על מפעל חיים הוענק לשחקן מוסקו אלקלעי ופרס על הישגים מקצועיים הוענק לצלם אמנון סלומון. מקור: מערכת וואלה! NEWS‏, המועמדים לאוסקר הישראלי, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2003 היוצרים הזוכים, באתר www.israelfilmacademy.co.il
קריאה ותגובה

קריאה ותגובה (באנגלית: call and response, מכונה בעברית גם שאלה ותשובה או קריאה ומענה) הן רצף מוזיקלי הכולל שתי פראזות, כאשר האחרונה מהווה תגובה או פרשנות לראשונה. הרצף תואם לדפוס הקריאה והתגובה בתקשורת אנושית ומוטמע בתבניות מוזיקליות בסיסיות בסוגות מוזיקליות רבות.  בתרבויות שמקורן באפריקה שמדרום לסהרה, קריאה ותגובה הן דפוס המבטא השתתפות דמוקרטית בהתאספויות ציבוריות, בטקסים דתיים ובמבע ווקאלי ואינסטרומנטלי. זוהי מסורת שעבדים אפריקאים הביאו איתם לעולם החדש והועברה במשך מאות שנים באופנים רבים: התאספויות דתיות ציבוריות, אירועי ספורט, ובמוזיקה שחורה ונגזרותיה: מוזיקת נשמה, גוספל, בלוז, רית'ם אנד בלוז, רוק, פאנק והיפ הופ. במוזיקה קובנית ניתן למצוא קריאה ותגובה בשימוש נרחב ברומבה ובסנטריה. כמו כן, קריאה ותגובה נפוצות גם במוזיקה ההודית הקלאסית, בה מקובל להשתמש בדפוס זה בין שני מוזיקאים שונים, בעיקר בג'וגלבנדי. ישנם פיוטים שנכתבו בימי הביניים שבנוים או מבוצעים גם הם במבנה של קריאה ותגובה, המוכר ביניהם הוא שיר הכבוד. מדיה וקבצים בנושא קריאה ותגובה בוויקישיתוף
שנאנים שאננים

שִׁנְאַנִּים שַׁאֲנַנִּים הוא פיוט "אופן" מאת רבי שלמה אבן גבירול כחלק מה"מעמד" שלו ליום הכיפורים. כדרך פיוטי אופן, הוא מתאר את האופן בו מהללים מלאכי המרום את בורא העולם ואת הכבוד וההערצה שהם רוחשים כלפיו. פיוט זה נאמר בנוסח הספרדים ביום הכיפורים, ובמקור היווה חלק מברכת "יוצר אור", שהיא הברכה הראשונה שלפני קריאת שמע של שחרית. עקב פסק השולחן ערוך האוסר לומר פיוטים בתוך ברכות קריאת שמע, הוא נאמר לפני תחילת הברכות או אחרי שחרית. עקב המגמה של צמצום מספר הפיוטים בתפילות, במספר קהילות נשאר רק הפיוט[דרושה הבהרה] "שנאנים שאננים" במסגרת התפילה. השיר בנוי משש מחרוזות בנות שש שורות כל אחת, ומחרוזת פותחת שמכילה חמש שורות. האותיות הראשיות של כל שורה במחרוזת הראשונה יוצרות במאונך את השם "שלמה". האותיות הראשיות של כל אחת משבע מחרוזות השיר, יוצרות במאונך את המילים "שלמה קטן". בסוף כל מחרוזת מופיעה אותה שורה סופית שהיא הרפרין (פזמון חוזר). הפיוט מקדים את הפסוק שמופיע בברכת יוצר האור, ומתאר באופן ציורי ובדימויים רבים את שנאמר בפסוק התנכי: ”הָאוֹפַנִּים וְחַיּוֹת הַקֹּדֶשׁ בְּרַעַשׁ גָּדוֹל מִתְנַשְּאִים לְעֻמַּת שְׂרָפִים. לְעֻמָּתָם מְשַׁבְּחִים וְאוֹמְרִים: בָּרוּךְ כְּבוֹד ה' מִמְּקוֹמו” (ספר יחזקאל פרק ג, פסוק יב). אבן גבירול מרחיב את התיאור המילולי שבתפילה ”וְכֻלָּם פּוֹתְחִים אֶת פִּיהֶם בִּקְדֻשָּׁה וּבְטָהֳרָה. בְּשִׁירָה וּבְזִמְרָה” ומנסה להעביר את תחושת היפעה והזוהר, אודות העולם רוחני שבו המלאכים מפארים את מעשיו של הבורא וכן את החוויה השמימית של שירת המלאכים. אחת מהשיטות שבהן נוקט אבן גבירול היא תחושת העושר והריבוי. הוא מעניק למלאכים שמות וכינויים רבים המתחלפים בהתמדה במהלך השיר. פעם הם מכונים שִׁנְאַנִּים, בהמשך חַיּוֹת עִלִּיּוֹת, אֶרְאֵלִים, בְּנֵי חַיִל, וכדומה. המחבר מדגיש שוב ושוב מילים המתארות אור ברק וצבעוניות: כְּנִצּוֹצִים יִלְהָבוּ, אֲזוּרֵי זִיו הַנִּצְבָּע, גְּזוּרֵי אֵשׁ, ועוד כדי להעניק הרגשת הוד ותפארת. שיטת העצמה נוספת נעשית על ידי הריבוי המספרי של המשוררים. מספר תיאורים מוקדשים לכמותם הרבה של המלאכים: מַחֲנוֹת הֲמוֹנֶיךָ, הֲמוֹן מַחֲנֶה הַמִּשְׁנֶה, בִּשְׂרָפִים לַאֲלָפִים בְּחֵיל כָּבֵד מְאֹד. טכניקת העושר מסתייעת גם בקצב מהיר ומתחרז של המילים בשורה הראשונה בכל מחרוזת, וכן על ידי הפזמון החוזר בסוף כל מחרוזת שלקוח מספר תהלים, פרק כ"ט, פסוק א'. שִׁנְאַנִּים פירושו מלאכים ע"פ ספר תהלים, פרק ס"ח, פסוק י"ח אופן הוא סוג פיוט המיועד להאמר בקדושה שבברכת יוצר אור, בתוך ברכות קריאת שמע. איתי מרינברג, שנאנים שאננים - אמנות השיר, באתר הפיוט והתפילה. "ילקוט יוסף": הלכות תפילות יום הכיפורים, ע"פ פסקי רבנו עובדיה יוסף שליט"א (יב) שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ס"ח, סעיף א ברכת "יוצר אור" (הקישור אינו פעיל, י"ח באלול ה'תשפ"ג)
נפות לבנון

נפות לבנון הן האזורים המנהליים המשניים המרכיבים את לבנון. המדינה מחולקת ל-9 מחוזות ("מֻחאפזאת") ראשיים והללו מחולקים ל-25 נפות ("קַדַ֗אא") משנה. מחוז ביירות הוא המחוז היחיד שאינו מחולק לנפות היות והוא משמש כעיר הבירה של המדינה. להלן רשימת המחוזות והנפות שלהן, עם ערי הבירה שלהם בסוגריים: מחוז ביירות ביירות מחוז הר הלבנון נפת בעבדא (בעבדא) נפת עאליי (עאליי) נפת אל-מתן (ער') (ג'דיידה) נפת שוף (בית א-דין) מחוז כסרוואן-ג'בייל נפת כסרוואן (ג'וניה) נפת ג'בייל (גבל) מחוז צפון לבנון נפת טריפולי (טריפולי) נפת זע'רתא (זע'רתא) נפת בשרי (בשרי) נפת בתרון (בתרון) נפת כורה (אמיון) נפת דניי (סיר א-דניי) מחוז בעלבכ-אלהרמל נפת בעלבכ (בעלבכ) נפת אל-הרמל (אל-הרמל) מחוז אל-בקאע נפת זחלה (זחלה) נפת ראשיא (ראשיא) מערב הבקאע (ג'וב ג'נין) מחוז א-נבטיה נפת א-נבטיה (א-נבטיה) נפת מרג' עיון (מרג' עיון) נפת חאצביא (חאצביא) נפת בינת ג'בייל (בינת ג'בייל) מחוז דרום לבנון נפת צידון (צידון) נפת ג'זין (ג'זין) נפת צור (צור) מחוז עכאר נפת עכאר (חלבא) מדיה וקבצים בנושא נפות לבנון בוויקישיתוף
אברהם לוי (אתלט)

אברהם לוי (4 באפריל 1944 - 19 באפריל 2022) היה ספורטאי פאראלימפי, נכה צה"ל שנקטעו ידו ושתי רגליו. לוי נולד באיסטנבול ועלה עם משפחתו בשנת 1949. גדל ביפו ובשנים 1964-1961 שירת כנהג טנק בחיל השריון. במלחמת ששת הימים לחם בחאן יונס והטנק שבו היה עלה על מוקש ועלה באש. הוא נפצע באורח אנוש ואושפז במשך שנה לטיפול בכוויות ולשיקום, לאחר שעבר קטיעה של שתי רגליו ושל אחת מידיו. במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) התחרה באתלטיקה ובשחייה: במשחה 50 מטר בסגנון חזה דורג במקום השישי עם הישג של 1:15.74 דקות, ובתחרויות הטלת כידון והטלת כידון למטרה זכה בשתי מדליות זהב. בתחרות הטלת הכידון קבע הישג של 17.60 מטר. לוי היה האתלט הישראלי הראשון והיחיד לזכות במדליה בתחרות הטלת כידון למטרה במשחקים הפאראלימפיים. לפני פציעתו עבד במפעל לייצור מזרנים ולאחר פציעתו היה בעלים של תחנת דלק בצומת הכפר הירוק. לוי נפטר ב-2022 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות. היה נשוי פעמיים ואב לחמישה ילדים. קורות החיים של אברהם לוי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית)
רוזה לברוני אי ואלס

רוזה לֵבֵרוֹנִי אי וָאלְס (בספרדית: Rosa Leveroni;‏ ברצלונה, 1 באפריל 1910 – קדאקס, 4 באוגוסט 1985) הייתה משוררת וסופרת בשפה הקטלאנית. עבודותיה בתחום השירה והפרוזה היו לאוסף כרכי "שירה" (1981) ו"סיפורים" (1985). בנוסף, כתבה גם מסות וביקורות ספרותיות. בשנת 1982, קיבלה את פרס הצלב של סן ז'ורדי מהז'נרליטט דה קטלוניה. מבחינה פואטית, הייתה תלמידתו של קרלס ריבה, והייתה אחת ממייסדי כתב העת הספרותי "אריאל (Ariel). בנוסף לשירה, כתבה חיבורים וביקורת ספרותית על המשורר אאוסיאס מארק. שיריה של לברוני פשוטים ועדינים ועוסקים בנושאי אהבה ומוות. קיים פרס על שמה: פרס קדאקס לשירה ע"ש רוזה לברוני. לברוני סיימה את בית הספר הגבוה לספרנות של ברצלונה, בו היו מורים כגון קרלס ריבה, פרה בוהיגאס, רפאל קמפאלנס, לואיס ניקולאו ד'אולבר, מרסל אוליבַר, ז'ואן פטיט אי מונסרט ופראן סולדֶוילה והשלימה תואר בפילוסופיה ואמנות באוניברסיטת ברצלונה. קרלס ריבה כתב את הפרולוג לספרה הראשון "מכתמים ושירים" (1938). לברוני שייכת לדור של מרסה רודורדה, פֵּרֶה קלדס וסלוודור אספריו, סופרים שחיו בזמן מלחמת האזרחים בספרד כאשר החלו לפרסם את ספריהם. מסיבה זו, כמשוררת, היא כלולה בדור 36'. במהלך התקופה שלאחר המלחמה, הקדישה לברוני את עצמה לחיי תרבות ההתנגדות והמחאה, לצדו של קרלס ריבה. היא זכתה בפרס משחקי הפרחים של השפה הקטלאנית בלונדון (1947) ובפריז (1948). בשנת 1951 היא פרסמה את ספרה השני "נוכחות וזיכרון". בשנת 1982 זכתה בפרס הצלב של סן ז'ורדי והייתה אחת מהחברים הראשונים ועמיתי הכבוד של איגוד הסופרים בשפה הקטלאנית (AELC). בשנת 1948 קנה לה אביה בקתת דייגים (כתחליף לנדוניית נישואין) בכפר הדייגים פורט ליגאט, אשר הפך לבֵּיתה של לבורני עד ליום מותה. מכתמים ושירים (1938) נוכחות וזיכרון (1952) שירה (1981) סיפורים (1986) מדיה וקבצים בנושא רוזה לברוני אי ואלס בוויקישיתוף קורות חיים Selecció de poesia catalana a LletrA Rosa Leveroni i Valls a Lo Càntich Exposició sobre Rosa Leveroni Diccionari biogràfic de dones. «Rosa Leveroni Valls». Xarxa Vives d'Universitats (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 24 setembre 2015] «Rosa Leveroni i Valls». «Dones-Poetes». Exposició sobre Leveroni coordinada per l'Institut Català de les Dones Pàgina del Premi Rosa Leveroni al web de l'Editorial Proa
כחולים

כחולים היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית העוקבת אחר חייהם ועבודתם של שוטרי משטרת ישראל במחוז תל אביב. התוכנית כללה 6 פרקים ושודרה החל מ-29 בספטמבר עד 22 באוקטובר 2016 בערוץ 2 במסגרת הזכיינית "קשת". התוכנית עוקבת אחר מאחורי הקלעים של עבודת המשטרה. התוכנית עוסקת בחייהם של תשעה שוטרים ושוטרות במחוז תל אביב, ומתעדת אותם בזמן העבודה: בחקירות, במרדפים, במעצרים ובפעולות המבצעיות, אך גם את חייהם האישיים ואת הדילמות שעומדות בפניהם בבחירה שבין המשפחה לבין הקריירה. המדרוג נכתב על פי נתוני צפייה ראשוניים, כולל צפייה נדחית עד 2:00 בלילה במגזר היהודי אתי פנחס – בת 27, רווקה, מיהוד. סיירת בתחנת לב תל אביב של מרחב ירקון. אסף ברנס – ראש מחלק תשאול במחלקת זיהוי פלילי יפו. דייוויד עמיאל – בן 31, נשוי +1, מרמת גן. סייר בתחנת לב תל אביב של מרחב ירקון. דניאל לב ארי – בן 37, נשוי +2, מתל אביב. סגן ראש מחלק מוסר בימ"ר תל אביב. דרור יחבאס – בן 42, נשוי +3, מראשון לציון. בלש במרחב יפתח, יפו. האני מרהאג'י – בן 33, רווק, מיפו. סגן מפקד יחידת אופנועים בתחנת לב תל אביב של מרחב ירקון. ולרי גולדשטיין כשר – בת 25, נשואה, מחולון. חוקרת זירה במחלקת זיהוי פלילי יפו. מאיה שניטמן – בלשית במרחב יפתח, יפו. אביעד קדרון מאתר "וואלה" ציין לטובה את הליהוק המגוון של המשתתפים בתוכנית: ”יוצרי 'כחולים' היטיבו ללהק קאסט כריזמטי ומגוון שלעתים נראה כאילו נלקח מקטלוג של חברת אופנה”, אך ביקר את אורך הפרק וקצב האירועים בו: ”טוב היו עושים יוצרי 'כחולים' אם היו מקצרים את הפרקים וגורמים לצופה להתמכר ולרצות עוד”. אתר האינטרנט הרשמי של כחולים כחולים, ברשת החברתית פייסבוק כחולים, לצפייה ישירה באתר 12+ כחולים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועה פרייס‏, רייטינג סופ"ש: סיקור הלוויית פרס בערוצים: כ-30% בשעות השיא של השידור, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2016 נועה פרייס‏, רייטינג יומי: חוזרים לשגרה, באתר וואלה, 6 באוקטובר 2016 אלכסנדר כץ, ירידה ברייטינג, עלייה במספר הצופים: 'כחולים' קיבלה 21.2%, באתר אייס, 13 באוקטובר 2016 אלכסנדר כץ, ערב פושר בערוצים המסחריים - 8% למשחק בין ברצלונה לסיטי, באתר אייס, 20 באוקטובר 2016 אלכסנדר כץ, ערב חלש ל-2 ו-10 – בגלל החג וההפסד של מכבי לחיפה, באתר אייס, 25 באוקטובר 2016 "בכל פעם שאנחנו יורדים מהניידת זאת סכנת חיים", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "לפעמים אני שם את העבודה שלי לפני המשפחה", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "צריך לזכור שאנחנו קודם כל בני אדם ואחר כך שוטרים", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "נאלצתי לזהות את גופתו של חבר לצוות שנהרג", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "עושים לנו שיימינג בלי לדעת בכלל מה קורה בשטח", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "הגשמתי חלום והצטרפתי ליחידת האופנוענים", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "אנחנו נכנסים לראש של העבריין ומפענחים את הפשע", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 "כל רגע בעבודה שלי הוא כמו מתוך סרט", באתר ‏מאקו‏, 28 בספטמבר 2016 אביעד קדרון‏, רמלוד מחלק מוסר: "כחולים" היא תשדיר השירות המושלם עבור המשטרה, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2016
שלמה פינקלשטיין

שלמה פינקלשטיין (נולד בשנת 1954) הוא אלוף פאראלימפי, בעל שתי מדליות זהב בשחייה (היידלברג 1972). פינקלשטיין התאמן בקבוצת השחייה של איל"ן בת-ים. במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) השתתף פינקלשטיין בתחרויות שחייה ובריצה והיה לספורטאי הישראלי המצטיין במשלחת לאחר שזכה בשתי מדליות זהב. מדליות זהב, במשחה 50 מטר גב בתוצאה של 48.88 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 50.80 שניות ועלה מהמקום השני ובמשחה 75 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:24.10 דקות. בשלב המוקדמות הוא סיים ראשון בשיא עולם חדש של 1:23.70 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה 50 מטר חופשי בתוצאה של 51.89 שניות ובמקום 35 בריצת 100 מטר בתוצאה של 31.10 שניות. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות איל"ן שנערכה בבריכת השחייה של איל"ן רמת גן הוא קבע במשחה ל-50 מטר גב שיא עולם חדש של 48.5 שניות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה של איל"ן רמת גן בספטמבר 1975 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב במשחה ל-25 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 27.8 שניות ובמשחה ל-75 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 1:21.1 דקות. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) אברהם תשובה, הצלחה לנכי ישראל בתחרויות הספורט בהיידלברג, מעריב, 6 באוגוסט 1972 אורי ירון, שיא עולמי באליפות השחייה של "אילן", מעריב, 26 בספטמבר 1972 שיאים חדשים הושגו באליפות השחייה לנכים, מעריב, 2 בספטמבר 1975
חוף מינרל

חוף מינרל (למפת הר חברון מוגדלת)   חוף מינרל (למפת הר חברון רגילה)   חוף מינרל (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף מינרל (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף מינרל חוף מינרל הוא חוף המצוי בחלקו המערבי של ים המלח, שהופעל כחוף ציבורי על ידי קיבוץ מצפה שלם. מאז ה-1 בינואר 2015 נסגר החוף, לצד חוף עין גדי, בשל סכנת הבולענים, וגדרות תיל נפרסו לאורך קילומטרים רבים כדי למנוע מסקרנים להגיע לחופים. כמו כן נסגר הספא שהופעל בחוף מינרל לטובת שיפוצים ומאז לא נפתח מסיבות בטיחותיות- בולען שנפער מתחת לספא גרם לקריסת כלל המבנים והחנייה במקום. המקום עומד שומם ומהווה מקור סקרנות לאזרחים רבים שמסתכנים במעבר על הכביש שהוביל בעבר לספא וכעת עומד מוקף בולענים רבים משני צידיו. הדרך חסומה בתחילתה על ידי שער עם שלטי אזהרה רבים. מדיה וקבצים בנושא חוף מינרל בוויקישיתוף שחר סמוחה, ‏ים המוות: כך נראית הקריסה הכלכלית של אזור ים המלח, באתר גלובס, 4 ביולי 2015 אסף קמר, "זה היה גן עדן, אבל אז האדמה פערה את פיה": בחזרה לחוף מינרל הנטוש בים המלח, באתר ynet, 19 במאי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע הליגה הגרמנית

גביע הליגה הגרמנית (בגרמנית: DFL-Ligapokal) היה מפעל כדורגל שהתקיים בגרמניה בעונת 1972/73, ולאחר מכן בין השנים 1997 ו-2007. גביע זה היה מתקיים בתחילת כל עונת כדורגל, וכלל שש קבוצות-במרבית המקרים חמש הראשונות בבונדסליגה ומחזיקת הגביע הגרמני. מפעל זה החליף את משחק הסופר קאפ הגרמני שהתקיים עד לשנת 1996. גביע הליגה הגרמנית התקיים כאמור לאורך 11 עונות. לאחר שנתיים בהן לא התקיים מפעל קדם עונה, 2008 ו-2009, בוטל גביע הליגה הגרמנית באופן סופי והוחזר משחק הסופר קאפ במקומו. בכל העונות בהן התקיים גביע הליגה הגרמנית בגרסתו המחודשת, למעט עונת 1972/73 כמובן, הטורניר כלל את חמש הקבוצות שסיימו בחמשת המקומות הראשונים בבונדסליגה בעונה הקודמת (למעט שנת 2007 בה נכללו ארבע הראשונות והקבוצה שסיימה ראשונה בליגת הבונדסליגה השנייה), ואת מחזיקת הגביע הגרמני. במידה והקבוצה שזכתה בגביע הגרמני הייתה נכנסת לטורניר גם דרך מיקומה בליגה (בבונדסליגה או בבונדסליגה השנייה לאחר שינוי הפורמט), הקבוצה הבאה להיכנס הייתה הקבוצה הבאה בדירוג בבונדסליגה הראשונה. הטורניר היה מתקיים בשיטת נוק אאוט, כאשר הקבוצה שזכתה באליפות הבונדסליגה ומחזיקת הגביע הגרמני היו פטורות מהסיבוב הראשון. במקרה שהאלופה היא גם מחזיקת הגביע, סגנית האלופה גם הייתה זוכה בפטור מהסיבוב הראשון. ארבע הקבוצות האחרות היו מחולקות לשני משחקים שנערכו במגרשים נייטרליים, שהמנצחות בהם היו ממשיכות לסיבוב השני. בסיבוב השני חיכו שתי הקבוצות שזכו לפטור מהסיבוב הראשון לשתי הקבוצות שניצחו בסיבוב הראשון. בסיבוב השני, להבדיל מהסיבוב הראשון, המשחקים היו מתקיימים באצטדיונים הביתיים של האלופה ושל מחזיקת הגביע (או סגנית האלופה במקרה שהאלופה היא דאבליסטית). שתי הקבוצות שניצחו במשחקי הסיבוב השני, היו ממשיכות למשחק הגמר, שהיה נערך במגרש נייטרלי. במידה ולאחר 90 דקות המשחקים היו מסתיימים בשוויון, לא התקיימה הארכה, אלא היו ממשיכים ישירות לבעיטות הכרעה מ-11 מטרים. גביע הליגה הגרמנית התקיים לראשונה לאורך כל עונת 1972/73. הסיבה לקיום המפעל הייתה הצורך לדחות את פתיחת הליגה עקב קיומה של אולימפיאדת מינכן בספטמבר 1972, דבר שיצר עיכובים רבים בהכנות לעונה. הפורמט היה שונה בעונה זו, שכללה 32 קבוצות משתי הליגות הבכירות, שחולקו לשמונה בתים. שמונה הקבוצות שסיימו ראשונות המשיכו לרבע הגמר, והטורניר נמשך בשיטת נוק אאוט, ובסיומו זכתה במפעל המבורג, שניצחה בגמר את בורוסיה מנשנגלדבך בתוצאה 0–2. החל משנת 1987 התקיים הסופר קאפ הגרמני, משחק בודד שהפגיש בין האלופה לבין מחזיקת הגביע, ובמידה והאלופה היא דאבליסטית, היא הייתה פוגשת את סגנית האלופה. משחק זה התקיים עד לשנת 1996. החל משנת 1997 התקיים גביע הליגה הגרמנית בפורמט החדש. תחילה השתתפו חמש הראשונות ומחזיקת הגביע, ובשנת 2007 הוחלט שאלו יהיו ארבע הראשונות בבונדסליגה, מחזיקת הגביע ואלופת הבונדסליגה השנייה. בדיעבד, עונה זו הייתה האחרונה שבה התקיים הטורניר. בשנת 2008 בוטל גביע הליגה הגרמנית עקב קיומו של יורו 2008 בקיץ זה ועומס רב על השחקנים, ובשנת 2009 הוחלט לא לקיים שום טורניר או משחק קדם עונה. החל משנת 2010 משוחק שוב הסופר קאפ הגרמני. מדיה וקבצים בנושא גביע הליגה הגרמנית בוויקישיתוף