laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שניידר אלקטריק

שניידר אלקטריק (Schneider Electric) היא חברה צרפתית ותאגיד רב-לאומי, למוצרים וחומרה בתחום ייצור, הולכה ובקרת מערכות אספקת חשמל. נכון ל-2019 היו לחברה הכנסות של כ-27 מיליארד אירו והיא מעסיקה כ-155,000 עובדים ברחבי העולם. החברה נוסדה ב-1836 על ידי האחים אז'ן ואדולף שניידר בעיר קרוזו (Le Creusot) בשם "שניידר ושות'" (Schneider et Cie) ועסקה בייצור מנועים חשמליים וקטרי רכבת. באותה עת הייתה חלק מתאגיד וסטינגהאוס. החברה נודעה בהתמחות עולמית בייצור פטישי קיטור ופטיש הקיטור הענק שייצרה ב-1877 הפך לסמלה של העיר קרוזו. לקראת מלחמת העולם הראשונה עסקה החברה בייצור תותחים, תותחי רכבת, תותחים ימיים ואף טנק (שניידר CA1, שהיה הטנק הצרפתי הראשון). לאחר המלחמה לא חזרה לעסקי הנשק ופנתה לפיתוח מוצרים בתחום הנדסת חשמל ותעשיית פלדה. בין היתר עסקה בשנים אלה בפיתוח הרכבת התחתית של פריז. החברה, שנקראה "קבוצת שניידר" המשיכה במסלול זה עד 1980. משנת 1981 מתמקד התאגיד, שנקרא שניידר אלקטריק, בציוד אוטומציה ובקרה וציוד לאבטחת מערכות חשמל. התאגיד רכש חברות משלימות מצרפת ומחוצה לה וכך פיתח קו מוצרים מתקדם והשיג הובלה עולמית בתחומים אלה. בשנת 2001 רכשה שניידר אלקטריק את המתחרה שלה חברת לגראן (Legrand) תמורת 6.2 מיליארד דולר, אך הנציבות האירופית חסמה את העסקה מחשש לפגיעה בתחרות. המיזוג עמד להפוך את שניידר ליצרנית הגדולה בעולם של ציוד חשמלי. בשנת 2007 רכשה את חברת ספקי הכוח APC - American Power Conversion Corporation. לחברה משרדים מרכזיים: באו-דה-סן, צרפת; בבוסטון, ארצות הברית; בנוידה, הודו; ובהונג קונג. החברה פעילה בישראל משנת 1999, כסניף מקומי של שניידר אלקטריק SE הרב-לאומית. בסניף הישראלי, המנוהל על ידי פיליפ ברמי, עובדים כ-120 איש והוא מעורב בפרויקטים רבים, דוגמת הקמתו של מערך האנרגיה בנמל התעופה רמון שבנגב, ופרויקטי תשתיות נוספים. החברה משקיעה גם בחברות סטארט-אפ בישראל. חברת-הבת "APC" פעילה בישראל משנת 2006, עוד בטרם נרכשה על-ידי שניידר אלקטריק SE. מדיה וקבצים בנושא שניידר אלקטריק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שניידר אלקטריק (באנגלית ובגרמנית) הדי כהן, ‏כך הורידה שניידר אלקטריק בפריז 47% מצריכת האנרגיה, באתר גלובס, 13 באפריל 2015 שניידר אלקטריק, ברשת החברתית פייסבוק שניידר אלקטריק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שניידר אלקטריק, ברשת החברתית אינסטגרם שניידר אלקטריק, ברשת החברתית LinkedIn שניידר אלקטריק, סרטונים בערוץ היוטיוב שניידר אלקטריק, הבלוג הרשמי אורי ברקוביץ', ‏שניידר אלקטריק תקים מרכז חדשנות לסטארט-אפים בתחום תעשייה 4.0 בישראל, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2020 פייננשל טיימס, ‏מנכ"ל שניידר אלקטריק תוקף את חסימת המיזוג עם לגראן ע"י בריסל, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2001 ליאת רון, ‏פורטפוליו | פיליפ ברמי, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2017 הדי כהן, ‏שניידר אלקטריק יקים את מערך החשמל בשדה התעופה בתמנע, באתר גלובס, 19 במאי 2015 גיא גרימלנד, קרנות ההון סיכון מביעות אמון מלא בסטארט-אפים הישראלים, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2006 טל שחף, ‏שניידר אלקטריק תשקיע ב-12 סטארט-אפים ישראליים, באתר גלובס, 20 ביוני 2018 יוסי הטוני, ‏שמעון אברבנאל, מבכירי APC-שניידר אלקטריק, פורש, באתר "אנשים ומחשבים", 15 ביולי 2013
אורל ניקולה

אוֹרֵל ניקולֶה (בצרפתית: Aurèle Nicolet; ‏22 בינואר 1926 – 29 בינואר 2016) היה חלילן שווייצרי. נחשב לאחד החלילנים והמורים לחליל צד המשמעותיים במחצית השנייה של המאה ה-20. ניקולה נולד ב-22 בינואר 1926 בעיר נשאטל (Neuchâtel), בירת הקנטון בעל אותו השם בשווייץ. בצעירותו למד ניקולה חליל בקונסרבטואר של ציריך בכיתתו של החלילן אנדרה ז'ונה, ואחר-כך בין השנים 1945–1947 בקונסרבטואר של פריז בכיתתו של מרסל מואיז ואיבון דרפייה. בשנת 1947 זכה ניקולה בפרס ראשון בתחרות בקונסרבטואר, ובשנה לאחר מכן, בתחרות ז'נבה. הקריירה התזמורתית המשמעותית שלו כוללת נגינה בתזמורת טונהאלה של ציריך בין השנים 1945–1947, חלילן סולן בתזמורת הסימפונית של וינטרטור בין השנים 1948–1950. וילהלם פורטוונגלר מינה אותו לחלילן הסולן בתזמורת הפילהרמונית של ברלין, שם ניגן בין השנים 1950–1959. בין השנים 1952–1965 היה המורה לחליל בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (כיום UdK), ולאחר מכן המשיך ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג עד שנת 1981. גם אחרי פרישתו, המשיך לתת כיתות אומן ולהופיע באינטנסיביות רבה, עד אשר מצבו הבריאותי לא אפשר לו זאת יותר. בין השאר, ביקר בישראל פעמים אחדות ואף חגג בה את יום הולדתו ה-70. אורל ניקולה הציג קריירה חלילנית מרשימה; הוא ניגן כסולן עם תזמורות חשובות, בקונצרטים של מוזיקה קאמרית, וכן הקליט דיסקים רבים בכל הז'אנרים של המוזיקה הקלאסית, בין השאר לחברות התקליטים סוני, פיליפס ואראטו. מלחינים חשובים, וביניהם טורו טקמיצו, ג'רג' ליגטי, אדיסון דניסוב ויוסף טל, כתבו בעבורו יצירות, ולא בכדי; אורל ניקולה החל לעסוק באופן אינטנסיבי בנגינת מוזיקה מודרנית ואוונגארד, וכן תרם לטכניקות השונות של נגינת החליל בז'אנר זה. ניקולה היה מייצג מהותי של אסכולת הנגינה הצרפתית בחליל מיסודו של פול טפנל, בין השאר הודות ללימודיו אצל גדולי החלילנים של זמנו, מרסל מואיז ואנדרה ז'ונה. נגינתו התאפיינה בצליל מלא וחד, ועם זאת גמיש. זאת ועוד, הוא ניחן בארטיקולציה חדה ונקייה במיוחד. שלא כמו מורו מרסל מואיז, נגינתו של ניקולה הייתה מאופקת יותר, ובנוסף - מהוקצעת, וחפה ממנייריזם בכל צורה שהיא. חלילנים רבים מאוד למדו תחת הדרכתו של ניקולה, ומרובים אלו מתוכם אשר פיתחו קריירה חלילנית מרשימה. בין החלילנים הידועים שלמדו בכיתתו ניתן למנות את הסולן המפורסם עמנואל פהו. בכיתתו של ניקולה למדו גם ישראלים, ובהם החלילן משה אהרן אפשטיין. ניקולה זכור כמורה קשוח ותובעני, ועם זאת, ככזה שהשקיע את מירב מרצו בלימוד ובחלילנים אשר עבדו תחת הדרכתו. אתר האינטרנט הרשמי של אורל ניקולה אורל ניקולה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורל ניקולה, באתר ספוטיפיי אורל ניקולה, באתר AllMusic (באנגלית) אורל ניקולה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אורל ניקולה, באתר Discogs (באנגלית) יוסף טל כותב לאורל ניקולה, דבר, 5 ביוני 1977
מייקל פניה

מייקל אנתוני פניה (בספרדית: Michael Anthony Peña; נולד ב-13 בינואר 1976) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מוכר בזכות תפקידיו בסרטים "מיליון דולר בייבי", "התרסקות", "בבל", "מגדלי התאומים", "על הכוונת", "מיליארד סיבות לשוד", "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס" ובסדרת הטלוויזיה "נרקוס מקסיקו". פניה נולד בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, בנם של ניקולסה, עובדת סוציאלית, ואביו, אלאוטריו פניה שהוא עובד מפעל. שני הוריו הם מהגרים ממקסיקו; אימו מחליסקו ואילו אביו במקור מסן לואיס פוטוסי. הוא גדל והתחנך בשכונת נורת' לאונדל בשיקגו. לאחר מספר תפקידי משנה, שיחק פניה ב-2000 בסרט "עקיצה בשישים שניות" לצדם של ניקולס קייג' ואנג'לינה ג'ולי, וב-2001 בקומדיה השחורה "חייל מצטיין", שם זכה לחשיפה ראשונה. בשנת 2004 השתתף בשתי דרמות: דרמת הספורט זוכת ארבעה פרסי אוסקר של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי", שם גילם את דמותו של עומר, מתאבק חובבן באולם האימונים של פרנק דאן, מאמן אגרוף מזדקן (קלינט איסטווד); כמו כן שיחק פניה בדרמת הפשע זוכת שלושת פרסי האוסקר "התרסקות" של פול האגיס, בו גילם את דמותו של דניאל רואיז, מסגר ואיש משפחה מסור ממוצא מקסיקני, שרואים בו חבר כנופיה והוא מואשם בפריצה שהתרחשה בחנות. ב-2006 הופיע פניה בדרמה זוכת פרס האוסקר של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל", בסרט גילם את ג'ון, שוטר החוקר היעלמות של שני ילדים קטנים בגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו בעלילה המתרחשת במדבריות מקסיקו. בנוסף, פניה גילם את דמותו הביוגרפית של וויל ג'ימנו, שוטר מחוז ניו יורק-ניו ג'רזי במהלך פיגועי 11 בספטמבר בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים". ב-2007 השתתף פניה במותחן האקשן "על הכוונת" לצד מארק וולברג, בו גילם סוכן מיוחד בשירות ה-FBI בשם ניק ממפיס. סרט נוסף בו שיחק היה דרמת המלחמה של רוברט רדפורד "כאריות לכבשים", בו הופיע בתור ארנסט רודריגז, סטודנט נחוש ותלמידו של הפרופסור האידיאליסט סטפן מאלי (רדפורד). ב-2009 שיחק פניה בקומדיית הפשע "להשקיף ולדווח", בסרט הופיע פניה כחלק מאבטחת הקניון. ב-2015 השתתף בסרט "אנטמן" וב-2018 בסרט ההמשך שלו, "אנטמן והצרעה". ב-2016 השתתף בסרט "יופי נסתר". ב-2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפעולה-הקומי "תרגיל לשוטרים מתחילים", שכתב וביים דקס שפרד. בשנת 2018 הופיע בסרט הפנטזיה של אווה דוברני, "קמט בזמן" על פי תסריט של ג'ניפר לי. בשנת 2018 לוהק לסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "נרקוס: מקסיקו", כקיקי קאמארנה, סוכן ברשות לאכיפת הסמים. בשנת 2021, פורסם כי פנייה יצטרף לקאסט העונה הרביעית של הסדרה "ג'ק ראיין" בפריים וידאו. פנייה הקים את להקת הרוק "ניקו וגה" ב-2005 בלוס אנג'לס, הקרויה על שם אמו ניקולאסה. הוא עזב את הלהקה בשנת 2007 כדי להתרכז בקריירת המשחק שלו אך כתב יחד איתם את השיר "Beast" שהגיע למקום ה-26 במצעד השירים של בילבורד הוט רוק. הוא סיינטולוג מאז שנת 2000. בשנת 2006 הוא נישא לברי שאפר; בנם הבכור, רומן, נולד ב-2008. מדיה וקבצים בנושא מייקל פניה בוויקישיתוף מייקל פניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מייקל פניה, ברשת החברתית אינסטגרם מייקל פניה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל פניה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מייקל פניה, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל פניה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל פניה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) מייקל פניה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מייקל פניה, באתר Discogs (באנגלית) Leigh, Danny (2016-10-06). "Michael Peña: 'Scientology made me a better actor'". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-10-11.
פרדריק טיילור

האם התכוונתם ל... פרדריק טיילור – היסטוריון בריטי פרדריק וינסלאו טיילור – מהנדס אמריקאי שעסק בעקרונות הניהול, ופיתח את גישת ה"טיילוריזם" טיילוריזם – גישה בניהול משאבי אנוש
וינסטון צ'רצ'יל (1620–1688)

סר וינסטון צ'רצ'יל (באנגלית: Winston Churchill‏; 18 באפריל 1620 - 26 במרץ 1688), "הקולונל הפרש", היה חייל, היסטוריון ופוליטיקאי אנגלי. ידוע בזכות היותו אביו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, וכן כמי שעל שמו נקרא המדינאי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל. צ'רצ'יל נולד לג'ון צ'רצ'יל (נולד ב-1596 בקירוב), עורך דין, ושרה וינסטון (נולדה ב-1598 בקירוב), בתו של סר הנרי וינסטון. הצ'רצ'ילים היו משפחה ותיקה באזור דורסט. הוא למד בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת אוקספורד, אך עזב את האוניברסיטה לפני שהספיק לסיים את חובותיו לקבלת תואר אקדמי. לאורך כל חייו היה תומך מסור של המלוכה, ובמלחמת האזרחים האנגלית אף נפצע כששימש קפטן ביחידת פרשים מלכותית, ולאחר שתומכי המלך הובסו נאלץ לשלם קנס של 4,446 לירות שטרלינג. לאחר הרסטורציה הוא התמנה לחבר טורי בפרלמנט מטעם ויימות' ומלקומב (1661–1679) וליים רג'יס (1685–1688). בין 1662 ל-1668 כיהן כנציב בית המשפט האירי לטענות והסברים, וכפקיד זוטר בוועדת האריג הירוק בין 1664 ל-1679. ב-1664 הוא הפך גם לאביר ולעמית החברה המלכותית. הוא פרסם ספר על ההיסטוריה של מלכי אנגליה, שנקראה "Divi Britannica; being a remark upon the Lives of all the Kings of this Isle, from the year of the World 2855 until the year of Grace 1660". ב-1643 נישא לאליזבת דרייק, בתם של סר ג'ון דרייק (נפטר ב-25 באוגוסט 1636) ואלינור בוטלר, בתם של ג'ון בוטלר (הברון בוטלר הראשון מברנטפילד) ואחיינית מצד האם של ג'ורג' וילייר, הדוכס הראשון מבקינגהאם. לזוג נולדו 9 ילדים, אך רק חמישה מתוכם שרדו את תקופת ינקותם. ארבעה מבין ילדיהם זכו לפרסום. הילדים הם: ארבלה: הייתה הפילגש של המלך ג'יימס השני, וילדה לו ארבעה ילדים. ג'ון: מפקד מפורסם בצבא והמייסד של התואר דוכס מרלבורו. ג'ורג': אדמירל בצי המלכותי. צ'ארלס (2 בפברואר 1656–1714) היה לוטננט-גנרל בצבא; נישא למרי גולד. תאובלד (1662–1685) וינסטון, הנרי, ג'אספר ומאונטג'וי. צ'רצ'יל מת במרץ 1688. Stephen, Sir Leslie; Lee, Sir Sidney (editors). The Dictionary of National Biography, From the Earliest Times to 1900: Volume IV Chamber-Craigie. Oxford University Press. מידע באתר thepeerage.com וינסטון צ'רצ'יל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יארי מאנפה

יארי מאנפה (Jari Mäenpää; נולד ב-23 בדצמבר 1977) הוא זמר וגיטריסט פיני, מייסד להקת וינטרסן (Wintersun), בה הוא משמש כסולן וכגיטריסט. ניגן באלבום וינטרסן הראשון בגיטרה בס ובקלידים, לפני שהרכב הלהקה היה יציב. לפני שייסד את וינטרסן, היה חלק מלהקת הפולק מטאל, אנסיפרום (Ensiferum). הוא הצטרף לאנסיפרום בשנת 1996, לאחר שעזב את להקתו הקודמת איממוריאל (Immemorial). את וינטרסן תכנן בתחילה כפרויקט מקביל לצד אנסיפרום, אך בינואר 2004 נאלץ לעזוב את אנסיפרום עקב התנגשויות בין זמני ההופעות של שתי הלהקות ותאריכי ההקלטות של וינטרסן. בשנת 1997, היה על מאנפה לעזוב באופן זמני את הקריירה המוזיקלית שלו כדי לשרת בצבא הפיני. בראיון, אמר שלא אהב את הזמן בו שהה בצבא וחשד ששם נדבק בשחפת. מאנפה היה גם חבר בלהקה ארתמסיה (ArthemesiA), והשתתף בפרויקט הצדדי של קימו מיטינן (Kimmo Miettinen) – לוסט אלאון (Lost Alone). מדיה וקבצים בנושא יארי מאנפה בוויקישיתוף יארי מאנפה, ברשת החברתית פייסבוק יארי מאנפה, באתר MusicBrainz (באנגלית) יארי מאנפה, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) יארי מאנפה, באתר Yandex.Music (ברוסית) יארי מאנפה, באתר Discogs (באנגלית) אתר להקת וינטרסן
אפעה קריני

אֶפְעֶה קָרִינִי (שם מדעי: Echis carinatus) הוא מין של נחש ארסי מסוג אפעה, הנפוץ במזרח התיכון, במרכז אסיה ובתת-היבשת ההודית. הוא אחד מ"ארבעת הגדולים" (לצד קוברה הודית, צפע הודי וקרייט מצוי), כינוי לארבעה מיני נחשים בהודו שאחראים למרבית ההכשות והמוות שם. קיימים 5 תת-מינים ידועים. אורכו של האפעה הקריני נע בין 38–80 ס"מ, אך לרוב הוא לא עובר את ה-60 ס"מ. הראש עגול ובעל חוטם מעוגל ונבדל מהצוואר במראה. צבע הדגמה שלאורך גופו מכיל צבע אפרפר, אדמדם, ירוק זית או חום דהוי, ומעליו סדרה של צבעים משתנים, אך בדרך כלל נקודות לבנות, המתוחמות בצבע חום. בקצה הראש יש סימן לבן, ופס דק יוצא מאזור העין עד לקצה הלסת. הגחון לבנבן או ורדרד בצבע אחיד או עם נקודות חומות. האפעה הקריני אנדמי ליבשת אסיה. בתת-היבשת ההודית הוא מצוי בהודו, סרי לנקה, פקיסטן ובנגלדש. במזרח התיכון הוא נפוץ בעומאן, איחוד האמירויות, עיראק ואיראן. במרכז אסיה הוא מצוי באפגניסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן. אזור מחייתו מגוון וכולל אזורים חוליים, אזורי סלע ואזורי קרקע רכה. לעיתים קרובות יימצא מתחת לסלעים ואבנים חופשיות. נחשי אפעה קריני פעילים בעיקר בשעות בין הערביים ובלילה. במהלך היום הם מתחבאים במקומות מסתור כמו מחילות, מתחת לסלעים וגזעים רקובים. באזורים חוליים הם עשויים לקבור את עצמם ולהשאיר רק את הראש חשוף. לרוב הם פעילים לאחר גשמים או בלילות לחים. המין הזה נמצא לעיתים קרובות מטפס על שיחים, לעיתים עד לגובה של 2 מ' מעל האדמה. כאשר יורד גשם, עד ל-80% מאוכלוסיית הבוגרים יטפסו על שיח או עץ. נצפו כבר עד ל-20 פריטים שהצטופפו יחד על ראש שיח קקטוס אחד. מין זה ידוע לשמצה במהירות ההכשה שלו ובמוכנותו להכיש לאחר כל הטרדה, קטנה ככל שתהיה, ולכן הוא נחשב לאחד הנחשים המסוכנים בהודו. התנוחה האופיינית לו היא כריכה כפולה בצורת 8, כשהראש בולט במרכז, מוכן להכשה כמו קפיץ דרוך. הם נעים בצורת צדית (sidewinding), שנראית כמו האות S. הם מסוגלים לנוע גם בצורות אחרות, אך דרך זו הכי נוחה להם באזור מחייתם החולי. בדרך זו הם גם נמנעים מהתחממות יתר, שכן בכל רגע נתון, רק 2 נקודות בגופו נוגעות בחול. באזורים הצפוניים של תפוצתו הוא מעביר את החורף בשינה. האפעה ניזון ממכרסמים, מלטאות, מצפרדעים, מפרוקי-רגליים ומחרקים גדולים. התזונה משתנה בהתאם לשפע המזון הקיים. תקופת ההשרצה היא לרוב בין אפריל לאוגוסט. הנקבה משריצה בין 3-15 נחשים חיים באורך 115-152 מ"מ. מין זה מייצר כ-18 מ"ג של ארס לפי משקל, עם מקסימום של 72 מ"ג מתועד. הוא עלול להזריק עד 12 מ"ג בהכשה, כאשר המנה המסוכנת לאדם בוגר הוא 5 מ"ג. אחוז התמותה מהכשה הוא בסביבות ה-20%. קיים נסיוב נגד הארס שלו, והודות לו מקרי מוות הפכו לנדירים יחסית. בכל מקרה טיפול בנסיוב ומתן עירוי בתוך שעות מההכשה חיוניים להישרדות. קיימים לפחות 8 סוגי נסיוב שונים נגד הארס של מין זה. הארס שלו משמש גם לייצור מספר תרופות נוגדות קרישה. Echis carinatus astolae - נפוץ בפקיסטן Echis carinatus carinatus - נפוץ בהודו Echis carinatus multisquamatus - נפוץ מאוזבקיסטן ועד אירן Echis carinatus sinhaleyus - נפוץ בסרי לנקה Echis carinatus sochureki - נפוץ בפקיסטן, אפגניסטן, דרום הודו, איראן, איחוד האמירויות ועומאן מדיה וקבצים בנושא אפעה קריני בוויקישיתוף אפעה קריני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אפעה קריני, באתר ITIS (באנגלית) אפעה קריני, באתר NCBI (באנגלית) אפעה קריני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אפעה קריני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אפעה קריני, באתר GBIF (באנגלית) אפעה קריני באתר הרשימה האדומה של IUCN
רוני פורוקארה

רוני פורוקארה (בפינית: Roni Porokara; נולד ב-12 בדצמבר 1983) הוא כדורגלן עבר פיני יהודי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. פורוקארה הוא השחקן היהודי הראשון ששיחק בנבחרת פינלנד מאז 1949. פורוקארה שיחק בכמה קבוצות נוער וקיבל את ההזדמנות הראשונה לשחק במדי קבוצת מקצוענית ב-15 במאי 2003, במדי קבוצת המנלינה, נגד קבוצת קופס בליגה הפינית. בגיל 25 שיחק לראשונה במדי נבחרת פינלנד במשחק ידידות נגד נבחרת שוודיה. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש במשחק ידידות נגד נבחרת יפן, וכן כבש נגד נבחרת ויילס במוקדמות מונדיאל 2010. בסך הכל לזכותו חמישה שערים ב-23 הופעות במדי הנבחרת. בעונת 2008 עבר פורוקארה לשחק במדי קבוצת אורברו ס.ק. מצמרת ליגת העל השוודית. בשנת 2010 עבר לשחק בקבוצת בירשחוט הבלגית, במדיה שיחק 29 משחקים שבהם כבש 3 שערים. באוגוסט 2012 הגיע לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, במדיה שיחק בשלושה משחקים בליגת העל ובשני משחקי גביע הטוטו, ובינואר 2013 שוחרר מהקבוצה. באפריל 2013 חתם בהונקה, בקיץ 2014 חתם בה.י.ק. הלסינקי ובשנת 2015 שב להונקה ולאחר תקופה קצרה פרש ממשחק פעיל. רוני פורוקארה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל רוני פורוקארה, באתר Transfermarkt רוני פורוקארה, באתר Soccerway רוני פורוקארה, באתר WorldFootball.net רוני פורוקארה, באתר National Football Teams רוני פורוקארה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלאו דה מרוד

קְלֵאוֹ דה מֵרוֹד (בצרפתית: Cléo de Mérode;‏ 27 בספטמבר 1875 – 17 באוקטובר 1966) הייתה רקדנית צרפתייה בתקופת הבל אפוק. היא נולדה בפריז, לצייר הנוף האוסטרי קארל פון מרוד, שהיה מצאצאיה של משפחת אצולה בלגית מפורסמת. שמה המקורי היה "קלאופטרה דיאן דה מרוד" (Cléopâtre-Diane de Mérode). קלאופטרה, שכינויה היה קלאו, נשלחה ללמוד ריקוד באופרה של פריז כאשר הייתה בת שמונה שנים, וערכה את הופעתה הראשונה בגיל אחת עשרה שנה. היא הייתה צעירה יפת מראה בעלת מותניים צרים, ונודעה יותר בשל יופייה מאשר בשל מיומנותה בריקוד. תמונותיה החלו להופיע על איגרות דואר ועל קלפי משחק. התסרוקת המיוחדת שלה הפכה לשם דבר בקרב נשות פריז, ובמהרה נכנסה לאופנה. הפסל אלכסנדר פַלְגִיֶיר עיצב את דמותה בפסל בשם "הרקדנית", שאותו ניתן לראות כיום במוזיאון ד'אורסה בפריז. ב- 1895 הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק צייר את דיוקנה, והצלם פול נדאר (בנו של הצלם המפורסם פליקס נדאר) צילם אותה. ב- 1896 לאופולד השני, מלך הבלגים היה נוכח בהופעת בלט שבה כיכבה. אומרים כי המלך בן ה-61 התאהב בה, ונפוצו שמועות כי הפכה למאהבתו. היות שלמלך היו שני ילדים מקורטיזאנה מפורסמת, נפגע שמה הטוב של קלאו דה מרוד. בכל זאת, הפכה לכוכבת בינלאומית והופיעה בכל רחבי אירופה ובארצות הברית. ב- 1900 הופיעה על הבמה בתערוכה עולמית בפריז בריקודים מקמבודיה. בשיא הפופולריות שלה בחרה להיות רקדנית בפולי ברז'ר – דבר שאותו רקדניות בלט אחרות נמנעו מלעשות. קלאו דה מרוד המשיכה לרקוד עד תחילת שנות החמישים שלה, כאשר פרשה לעיר הקייט ביאריץ במחוז הפירנאים האטלנטיים שבחבל אקיטן. ב-1955 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "הבאלט של חיי". קלאו דה מרוד מתה בפריז ב-1966, ונקברה בבית הקברות פֵּר לָשֵז שבצפון העיר. מדיה וקבצים בנושא קלאו דה מרוד בוויקישיתוף קלאו דה מרוד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קלאו דה מרוד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
שלום חנוך (אלבום)

שלום חנוך הוא אלבום הסולו ה-11 (העשירי בעברית) של הזמר-יוצר הישראלי שלום חנוך. האלבום יצא במרץ 2009 כאשר הסינגל הראשון שיצא מן האלבום הוא "פתוחים לאהבה". בהמשך יצאו הסינגלים "אלוהים", "אומרת לי לעד", "אולי תדליקי" ו"בוכה רק לי". באלבום זה נכללו אלמנטים של רוק אלטרנטיבי ואינדסטריאל. חנוך לא בחר באף אחד משירי האלבום להיות שיר הנושא, על כן האלבום הוא למעשה נטול שם ועל עטיפתו מופיעה רק תמונתו של חנוך, ללא שמו. מספר שירים מהאלבום בוצעו לראשונה בהופעות בסדרת "חיות לילה" בשנת 2008, ובהם "אלוהים", "להיות אדם", "בוכה רק לי", "ג'מייקה" ו"אומרת לי לעד". כמה חודשים לאחר צאת האלבום שודרה כתבה בת 14 דקות בתוכנית אולפן שישי. במסגרת הכתבה צולם קליפ לשיר "כל מה שחי" בבימויו של יאיר לפיד. בעקבות האלבום יצא שלום חנוך לסיבוב הופעות באמפיתיאטרון קיסריה. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.  שלום חנוך - שירה, גיטרות ועיבודים משה לוי - פסנתר, המונד, קלידים, גיטרות, טמבורין, קולות, עיבודים והפקה מוזיקלית אייל ליאון קצב - גיטרות, בס, מפוחית, כלי הקשה, תכנותים, תכנות תופים, קולות, עיבודים והפקה מוזיקלית עדי שרון: תכנותים ועיבודים רוני פיטרסון - גיטרה חשמלית עמרי קרן - גיטרה חשמלית זיו הרפז - גיטרה באס, קונטרה באס אשר פדי - תופים טל אבירם - תכנות תופים אבישי כהן - חצוצרה ענת כהן - סקסופון טנור, קלרינט יאיר סלוצקי - טרומבון גליה חי - ויולה, כינור יעל שפירא - צ'לו מידע על האלבום שלום חנוך באתר MusicBrainz
קלאוון

אל-מאלכ אל-מנצור סייף א-דין קלאוון אל-אלפי א-צאלחי א-נג'מ אל-עלאא' (ערבית: الملك المنصور سيف الدين قلاوون الألفى الصالحى النجمى العلاءى; לערך 1222- 10 בנובמבר 1290) היה סולטאן ממלוכי מן השושלת הבחרית, שלט בשנים 1279–1290. הוא נלחם בצלבנים ובמונגולים והתחיל את חיסולה הסופי של ממלכת הצלבנים. קלאוון נולד כטורקי קיפצ'אקי בערבה האסייתית התיכונה. בצעירותו, קרוב לשנת 1240, הוא נמכר תמורת אלף דינרים לאל-מליכ א-צאלח, בנו של הסולטאן האיובי אל-כאמל. למרות שבילה זמן רב בחצרם של שליטים רבים במצרים, הוא לא למד לדבר ערבית ברמה סבירה עד ימיו האחרונים. קלאוון היה מהממלוכים הבכירים החל מתקופתו של אייבכ בשנות 1250 והיה ידידו של אקטאי. לאחר רצח אקטאי ברח יחד עם ביברס לסוריה. בעקבות הסכנה המונגולית השלים עם קוטוז, הסולטאן שהיה שותף לרציחתו של אקטאי והשתתף בקרב עין ג'אלות לצד הממלוכים. לאחר הקרב חזר למצרים, הביע תמיכה ברצח קוטוז ותמך במינוי של ביברס, תחתיו הפך לבכיר הממלוכים. לאחר מות בייברס השתתף ביחד עם בנו של ביברס, הסולטאן החדש בראקה חאן בקרבות בארמניה. לאחר חזרתם למצרים פרץ שם מרד, ובראקה נאלץ לוותר על כיסאו ב-18 באוגוסט 1279. הגנרלים הממלוכים הציעו את כס הסולטאן לקלאוון, אך הוא סירב, שכן לא היה לו רוב מיוחס בין הממלוכים והוא תמך במינוי אחיו של בראקה, סולמיש בן ה-7, לתפקיד הסולטאן. קלאוון מונה לעוצר וצבר כח רב במשך 3 חודשים, במהלכם הדיח את כל הממלוכים שיכלו להתנגד למינוי העתידי. ב-27 בנובמבר אותה שנה הוא הדיח את סולמיש, הילד שהוא מינה לסולטאן ששלט רק 100 ימים, וברוב מיוחס התמנה לסולטאן. המאבק בין שתי מגמות הסולטנות, זו של ירושה וזו של קצינים שרוצים קצין חדש, נמשך במשך כל התקופה הממלוכית. קלאוון סבל בהתחלה ממריבות עם קצינים ממלוכים בכירים שטענו לשלטון, או נתחים ממנו. במשך שנות שלטונו נמשך האיום המונגולי. ב-1280 פרץ מרד אמירי דמשק וצפת. נעשה ניסיון לקשור קשר נגדו על ידי שני בניו של ביברס אך הקשר התגלה ושני הסולטאנים הקודמים הוגלו לכרכ. ב-1281 קלאוון התמודד עם פלישה מונגולית. בקרב חומס השני המונגולים כמעט הביסו את הממלוכים, אך ברגע האחרון קלאוון הצליח לשנות את מצב הקרב, אך לא ניצל את הניצחון. שנתיים אחר כך ב-1283 פלשו המונגולים שוב אך הצלבנים תמכו בו. ב-1287 שליט טריפולי בוהמונד השביעי מאנטיוכיה נפטר והתחיל מאבק שליטה בין ג'נובה וונציה. אחותו של בוהמונד שירשה את הנסיכות נשענה על גנואה. ב-1289 פנתה ונציה לקלאוון לעזרה וקלאוון עלה על טריפולי, כבש אותה, טבח ביושביה, והפך אותה מעיר נוצרית לעיר מוסלמית. בעקבות זאת צלבני ממלכת ירושלים התחננו לקלאוון להודנה נוספת לעשר שנים, וויתרו על שטחים נוספים ונשארו עם השטח מעתלית עד ביירות ללא רצף טריטוריאלי. ב-1290 פרצו מהומות בעכו, בהשתתפות אוכלוסייה "חדשה" שלא כיבדה את ההסכמים עם המוסלמים ורצחה כמה מוסלמים. קלאוון דרש את הסגרת הרוצחים, אך צלבני עכו סירבו. כפועל יוצא הודיע קלאוון לצלבנים שבעוד חצי שנה יבוא לכבוש אותם. הוא התחיל לגייס צבא, אך מת לפני שהספיק לסיים את המלאכה. בנו, אל מלכ אל אשרף חליל המשיך במפעל זה לאחר מותו, וכבש את עכו ואת שארית ממלכת הצלבנים ב-1291. לאחר מותו של חליל, הומלך מוחמד בן קלאוון, שהיה בן הזקונים של קלאוון ושלט לסירוגין תקופה הכי ארוכה בהיסטוריה של הממלוכים. קלאוון יסד שושלת סולטאנים ממלוכים, ששלטה במצרים כמאה שנה. מדיה וקבצים בנושא קלאוון בוויקישיתוף קלאוון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Holt, P.M. 1995. Early Mamluk Diplomacy (1260-1290): Treaties of Baybars and Qalāwūn with Christian Rulers. BRILL, pp. 106-117. ISBN 9-004-10246-9.
קזימיר השלישי

האם התכוונתם ל... קז'ימייז' השלישי, מלך פולין – אחרון מלכי פולין משושלת פיאסט (1310–1370) קזימיר השלישי (דוכס פומרניה) – דוכס פומרניה-שצ'צ'ין (1348–1372)
לואיז ריינר

לואיז ריינר (בגרמנית: Luise Rainer‏; 12 בינואר 1910 – 30 בדצמבר 2014) הייתה שחקנית יהודייה-גרמנייה שזכתה פעמיים ברציפות בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. ריינר נולדה בדיסלדורף שבגרמניה. היא האדם הראשון אי פעם שזכה בפרס האוסקר פעמיים ברציפות. הפרס הראשון שקיבלה היה עבור תפקידה בסרט המוזיקלי "זיגפלד הגדול" (1936), והשני היה עבור תפקידה כאיכרה סינית בסרט "האדמה הטובה" (1937). שנה לאחר מכן פרשה מהקריירה ההוליוודית שלה, לאחר 3 שנים בלבד בתחום. בשארית חייה התגוררה בעיר לונדון ונפטרה מדלקת ריאות בגיל 104. לואיז ריינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיז ריינר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לואיז ריינר, באתר AllMovie (באנגלית) לואיז ריינר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לואיז ריינר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואיז ריינר, באתר Discogs (באנגלית) סטיבן אלן הר, לואיז ריינר, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) ynet, בגיל 104, מתה אגדת הקולנוע לואיז ריינר, באתר ynet, 30 בדצמבר 2014 אורי קליין, לואיז ריינר לא חברה, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2014 לואיז ריינר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואיז ריינר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.