laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמיל פאיול

אמיל פאיול (בצרפתית: Marie Émile Fayolle;‏ 14 במאי 1852 – 27 באוגוסט 1928) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמיות הרביעית, השישית, והראשונה. אמיל פאיול נולד ב-14 במאי 1852 בלה פוי-אן-ולה. בשנת 1873 התגייס פאיול לצבא הצרפתי ושירת בחיל התותחנים. בשנת 1914 פרש פאיול מהצבא בדרגת גנרל של חטיבה. עם פרוץ המלחמה מונה פאיול למפקד דיוויזיית המילואים ה-70, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. במאי 1915 מונה פאיול למפקד הקורפוס ה-33, ופיקד עליו במהלך קרב ארטואה השני. ב-26 בפברואר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום. ב-19 בדצמבר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה הרביעית, וב-31 בדצמבר מונה למפקד הארמייה הראשונה. ב-4 במאי 1917 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, וב-16 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי באיטליה. ב-14 בפברואר 1918 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות של המילואים, ופיקד עליה בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמהלך מתקפת מאה הימים. בשנת 1920 מונה פאיול כחבר במועצת המלחמה העליונה, ובשנת 1921 מונה למפקח הכללי על התעופה. ב-19 בפברואר 1921 קיבל פאיול את דרגת מרשל צרפת, כאות הוקרה על פעולותיו במהלך המלחמה. ב-27 באוגוסט 1928 מת פאיול בביתו שבפריז. מדיה וקבצים בנושא אמיל פאיול בוויקישיתוף אמיל פאיול דרגה המקבילה לדרגת תת-אלוף בצה"ל.
יהודה פליקס (רב)

הרב ד"ר יהודה פליקס (נולד בשנת 1940) הוא מייסד מכללת אורות ישראל והעומד בראשה עד שנת 2004. בעבר היה ראש ישיבת נחלים וראש מנהל החינוך במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. נולד בשנת ה'ת"ש ולמד בישיבת בני עקיבא בנחלים. ולאחריה בישיבת כפר חסידים ובישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק ואצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. בהכוונת הרצי"ה קוק הקים כולל וגרעין תורני ביישוב אבן שמואל ועמד בראשו. לאחר מכן התחיל את דרכו החינוכית כמחנך בישיבת בני עקיבא אור עציון בראשותו של הרב חיים דרוקמן. שימש כשליח תנועת בני עקיבא בטורונטו וייסד במקום אולפנת בני עקיבא וישיבת בני עקיבא שקיימות עד היום, ובהמשך שימש כראש ישיבת בני עקיבא נחלים במשך כארבע שנים. בשנת תשל"ט (1978) ייסד בפתח תקווה (בהמשך באלקנה) את מכללת אורות ישראל ועמד בראשה עד שנת 2004. חינך והעמיד אלפי תלמידות. החליפו בתפקיד הרב נריה גוטל. בשנים 2004–2006 היה נציג המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בשנת 2006 ייסד ועמד בראש מנהל החינוך במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא כיחידה עצמאית. שימש בתפקיד עד שנת 2014. בנוסף השתתף מדי שנה כשופט בחידוני התנ"ך והגמרא לישיבות ולאולפנות. על פעלו החינוכי לאורך השני זכה בשנת 2022 בפרס ירושלים לחינוך מטעם ערוץ 7. נשוי לדבורה ומתגורר בירושלים. התגורר ביישוב אלקנה עד קיץ 2018. הוא סב לחמישה נכדים. יעל רון, הרב ד"ר יהודה פליקס פרש לגמלאות, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2014 שיעוריו באתר ישיבה שיעוריו בערוץ מאיר מאמריו בכתב העת צוהר ערב הוקרה לרב יהודה פליקס בהשתתפות הרב חיים דרקומן ואלחנן גלט, באתר יוטיוב עפרה לקס, יוצר האורות, באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2018 הרב יהודה פליקס, הלכה למשה מסיני, כ"א כסלו תשע"ט יהודה פליקס (1940-), דף שער בספרייה הלאומית בני משה, כלת חידון התנ"ך לאולפנות: יעלה בן דוד, באתר ערוץ 7, 25 במרץ 2014; גיל קלנר, ‏אלעד מגד הוא חתן הגמרא הארצי, באתר "סרוגים", 19 ביוני 2014. הוכרזו זוכי פרס ירושלים 2022, באתר ערוץ 7, 19 בינואר 2022.
שארל מנז'ן

שארל מנז'ן (בצרפתית: Charles Emmanuel Marie Mangin;‏ 6 ביולי 1866 – 12 במאי 1925) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמיות השישית והעשירית. מנז'ן נולד ב-6 ביולי 1866 בסארבור. לאחר התבוסה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, וסיפוח אלזס-לורן לגרמניה, עברו הוריו לגור בפריז. בשנת 1885 התגייס מנז'ן לצבא הצרפתי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-77. בשנת 1888 הצטרף מנז'ן לרגימנט הנחתים ה-1, ונשלח לסודאן, ולאחר מכן לצפון אפריקה הצרפתית, שם נפצע 3 פעמים, ובשנת 1892 חזר לצרפת. בשנת 1898 הצטרף מנז'ן למשלחת שיצאה לפשודה, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים בצבא הקולוניאלי. עם פרוץ המלחמה מונה מנז'ן למפקד החטיבה ה-8, ופיקד עליה במהלך קרב שרלרואה. לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. בהמשך לחם מנז'ן עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרב ארטואה השני ובקרב ורדן. ב-4 ביוני 1916 מונה מנז'ן למפקד הקורפוס ה-11, וב-19 בדצמבר 1916 מונה מנז'ן למפקד הארמייה השישית, עימה לחם במהלך מתקפת ניוול. בעקבות האבדות הקשות שספגו הכוחות במהלך המתקפה פרצו מרידות בצבא הצרפתי, ובעקבות כך הודח מנז'ן מתפקידו ב-4 במאי 1917, ורק בדצמבר 1917 מונה למפקד קורפוס. ב-10 ביוני 1918 מונה מנז'ן למפקד הארמייה העשירית ופיקד עליה במהלך מתקפת מאה הימים והדף את הכוחות הגרמניים שהיו מוצבים מולו. בלאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה העשירית חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד. ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה השמינית לארמיית הריין הצרפתית. לאחר מכן מונה מנז'ן לחבר במועצת המלחמה, ולמפקח הכללי של הכוחות הקולוניאליים הצרפתים. ב-9 במאי 1925 חלה מנז'ן באורח פתאומי, מצבו הידרדר במהירות, וב-12 במאי מת בביתו שבפריז. שארל מנז'ן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי שארל מנז'ן בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
הדוכסות הגדולה של אולדנבורג

הדוכסות הגדולה של אולדנבורג (מגרמנית: Großherzogtum Oldenburg) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג. במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, והצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. במהלך מהפכות 1848 התעוררה מעט תסיסה בדוכסות למען חוקה יותר ליברלית, ובשנת 1849 חוקק אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג חוקה מאוד ליברלית. בשנת 1852 הוכנסו כמה שינויים לחוקה, ובכל זאת היא נשארה אחת המתקדמות ביותר מבין מדינות הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1855 נעשו שינויים חשובים במערכת המנהלית, ובשנת 1868 נוספו שינויים. בשנת 1863 פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג, שעלה לשלטון לאחר מות אביו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג בשנת 1853, הביע רצונו לקבל את דוכסות שלזוויג ודוכסות הולשטיין, אך לבסוף ויתר על תביעתו. בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית. ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית. פטר הראשון (1823–1829) אוגוסט (1829–1853) פטר השני (1853–1900) פרידריך אוגוסט השני (1900–1918) מדיה וקבצים בנושא הדוכסות הגדולה של אולדנבורג בוויקישיתוף
אליהו האניג

אליהו האניג (כ"ו בשבט תרכ"ב, ינואר 1862– ד' בחשוון תרפ"ה, 1924) היה עסקן וסופר בירושלים בסוף המאה ה-19 וברבע הראשון של המאה ה-20. היה מזכיר וסופר מושב הזקנים הכללי המאוחד בירושלים. נולד בסלוצק, לרייצא בת שמעון האניג ולעקיבה ליפשיץ. אביו למד בישיבת וולוז'ין, ואליהו גדל בבית סבו ונקרא בשם משפחתו. סבו עלה לארץ ישראל, וכעבור זמן, בשנת 1874, עלה האניג יחד עם אמו, אחיו ושתי אחיותיו. למד בישיבת עץ חיים בירושלים. למד כתיבה עברית ולועזית אצל אברהם משה לונץ. בשנת 1879 עלה גם אביו לירושלים. באותה שנה נישא אליהו לקריינא שוורץ. האניג היה יד ימינו של ישראל דוב פרומקין בעיתון "החבצלת" ובשאר מפעליו. בשנת 1884 התמנה למזכיר וסופר "עזרת נדחים" ו"מושב זקנים" שבראשם עמד פרומקין, ובמשרה זו כיהן האניג עשרות שנים. בשנת 1890 התמנה כסופר העיר יפו. בשנת 1891 נסע פרומקין לחו"ל והאניג שימש ממלא מקומו של פרומקין בעריכת "החבצלת" ובניהול "מושב זקנים". במשך שנים פרסם מאמרים ב"החבצלת" וב"הצפירה" תחת פסבדונים שונים בנושאים ציבוריים ובענייני יישוב הארץ וירושלים. היה כותב ומעתיק ללונץ את כתביו. פרסם ב"הארץ" של זאב יעבץ את תולדות "מושב זקנים". שימש כסופר וכתב את הפרוטוקולים והחשבונות של שלל אגודות וחברות בירושלים. בשנת 1897 התמנה על ידי השלטון העות'מאני למנהל סניף הדואר היהודי ברחוב היהודים בעיר העתיקה, וכונה על ידי הטורקים "אליאס אפנדי". בשנת 1903 נפתח הסניף במאה שערים, תחת ניהולו של האניג. היה מחברי לשכת בני ברית הירושלמית, יחד עם יחיאל מיכל פינס, דוד ילין ואחרים. היה מהלוחמים נגד המיסיון בירושלים. היה ממייסדי ומהנהלת בית הספרים "מדרש אברבנאל". היה פעיל למען השפה והתרבות העברית. היה מחברי ועד המושבה מוצא. פעל להקמת יישוב יהודי ליד קבר רחל. בשנת 1914 שהה בברלין ועמד בראש המועדון הארץ ישראלי ("הקלוב הארצי ישראלי"). התגורר בשכונת ימין משה והיה חבר ועד השכונה. בשנת 1934, עשר שנים לאחר מותו, הוציא פנחס גרייבסקי את חוברת הזיכרון להאניג: "חטיבה להעסקן הירושלמי - חכם וסופר עסקן ציבורי וחבר פעיל ליישוב החדש, אליהו האניג". ד"ר שי לביא, "דבש בירושלים: אליהו האניג — איש ירושלים: תקופתו, פועלו ומשפחתו", 2012 מדיה וקבצים בנושא אליהו האניג בוויקישיתוף בית מושב זקנים, מאת אליהו האניג, היברובוקס דוד תדהר (עורך), "אליהו הוניג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 803 אליהו האניג (1862-1924), דף שער בספרייה הלאומית
מג ויין אוון

מג וין אוון (באנגלית: Meg Wynn Owen;‏ 8 בנובמבר 1939 - יוני 2022) הייתה שחקנית ולשית, הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד הייזל בלאמי בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים". אוון נולדה בוויילס. היא שיחקה בסרטי הקולנוע "פארק גוספורד", "אהבה זה כל הסיפור", "גאווה ודעה קדומה", "אירינה פאלם" ו"הדואליסטים". היא שיחקה לצדה של ניקולה פאג'ט (שגם השתתפה בסדרה "על אדונים ומשרתים") בסדרת הדרמה "A Woman of Substance". אוון הייתה נשואה לוויליאם ורייט מ-1967 עד 1987. היא נפטרה ביוני 2022 בגיל 82. In The Pipeline" בתפקיד ג'ואן "פיגמליון" בתפקיד גברת היגינס "The Old Devils" בתפקיד ריינון ויבר "Good" בתפקיד הלן "Travesties" בתפקיד גוונדלין "מקבת'" בתפקיד ליידי מקבת' "Bodies" בתפקיד הלן "The Beaux Stratagem" בתפקיד גברת סאלן "The Chalk Garden" "A Meeting by the River" בתפקיד פנלופה "ליל האיגואנה" בתפקיד חנה ג'לקס "Absent Friends" בתפקיד מארג' מג ויין אוון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מג ויין אוון, באתר AllMovie (באנגלית) מג ויין אוון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מג ויין אואן באתר Aveleyman Heren, Kit (23 בנובמבר 2022). "Love, Actually star 'reduced to dressing in dead people's clothes' after being conned out of life savings by a friend". LBC. נבדק ב-24 בנובמבר 2022. {{cite news}}: (עזרה)
ח'ליפה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ח'ליפה – תואר המנהיג האסלאמי של אומת האסלאם בית ח'ליפה – המשפחה השלטת בבחריין אישים: מיא ח'ליפה – שחקנית פורנו לבנונית-אמריקאית סחר ח'ליפה – סופרת ופמיניסטית פלסטינית רשאד ח'ליפה – ביוכימאי מצרי-אמריקאי חליפה אישים ששמם הפרטי הוא ח'ליפה
צומת ביל"ו

צומת ביל"ו הוא צומת הנוצר על ידי מפגש כביש 40 (רמלה - גדרה) וכביש 412 (הנמשך מיהוד-מונוסון בצפון עד לקריית עקרון בדרום, דרך בית דגן, ראשון לציון, נס ציונה ורחובות). הצומת ממוקם בין רחובות לפרברהּ הדרומי קריית עקרון ומכונה על-שם כפר ביל"ו, השוכן בסמוך אליו. בקרבת צומת זה מצויים בית החולים קפלן ומרכז הקניות בילו סנטר. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפיגוע באנסבך

הפיגוע באנסבך היה פיגוע התאבדות ב-24 ביולי 2016 מחוץ לבר משקאות באנסבך שבגרמניה. 15 בני אדם נפצעו, מתוכם שלושה קשה. ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות לפיגוע. בשבוע שלפני הפיגוע היו מספר אירועים אלימים: יום לפני כן דקר פליט סורי אישה, שמתה מפצעיה, ושניים נוספים שנפצעו באורח קשה ברויטלינגן. מספר ימים לפני כן ביצע נער פיגוע ירי במינכן ורצח תשעה. בשני המקרים האלו הודיעו הרשויות כי לא מדובר במעשי טרור. מספר ימים לפני כן ביצע מחבל פיגוע דקירה ברכבת במדינה ופצע חמישה, בהם שניים במצב קשה. אז הודיעו הרשויות כי מדובר בפיגוע בעל אופי אסלאמיסטי, וארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע. ב-24 ביולי 2016, בשעה 22:12, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה שהוחבא בתוך תיק גב, בסמוך ל"בר היין של אויגן" (בגרמנית: Eugens Weinstube), בר-יין בעיר אנסבך שבגרמניה. המחבל פוצץ את עצמו שם לאחר שלא הצליח להיכנס לפסטיבל מוזיקה שהתקיים במקום. במקום הפסטיבל שהו כ-2,500 איש שכנראה היו מטרתו המקורית של המחבל. כתוצאה מעוצמת פיצוץ המטען, שהכיל רסס רב של כדוריות ברזל ומסמרים, נפצעו 15 בני אדם, מתוכם שלושה במצב קשה. המחבל המתאבד היה האדם היחיד שמת בפיגוע. פיגוע זה היה פיגוע ההתאבדות האסלאמי הראשון על אדמת גרמניה. מוחמד דליל היה פליט סורי בן 27 שהגיע מחלב לגרמניה שנתיים לפני כן כמבקש מקלט. לפי הרשויות בגרמניה, הוא הגיש בקשה למקלט לפני שנה, ונדחה. הוא היה אמור להישלח לבולגריה בקרוב, והתגורר באנסבך מאז יולי 2015. בטלפון הסלולרי שלו נמצא סרטון ובו חומרים הקושרים אותו לארגון המדינה האסלאמית. בעבר קיבל טיפולים פסיכיאטריים כשניסה להתאבד. ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות לפיגוע. סוכנויות הידיעות, גרמניה: 12 פצועים בפיגוע התאבדות במסעדה, באתר ynet, 25 ביולי 2016 גרמניה: 12 נפצעו בפיגוע התאבדות של מבקש מקלט סורי בדרום המדינה, באתר וואלה, 25 ביולי 2016 רועי קייס, דאעש פרסם סרטון המחבל מגרמניה: "לא תוכלו לחיות", באתר ynet, 26 ביולי 2016
תחרות העל בבילבאו 2016

תחרות העל התשיעית בסדרת ה"גרנד-סלאם מאסטרס" בשחמט התקיימה בבילבאו, בין התאריכים 13 ביולי ל-26 ביולי 2016. התחרות, בה השתתפו שישה שחמטאים, התנהלה בשיטת ליגה בסיבוב כפול: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים פעמיים: פעם אחת בצבע לבן ופעם נוספת בצבע שחור, כך שנערכו עשרה סיבובים. ניצחון נחשב כשלוש נקודות ותיקו כנקודה אחת. בתחרות ניצח אלוף העולם, מגנוס קרלסן אף על פי שבסיבוב הראשון הפסיד (לראשונה בחייו, לאחר 12 ניצחונות ו-18 תוצאות תיקו) להיקרו נקמורה. קרלסן סיים עם 17 נקודות מ-30 אפשריות לפני נקמורה עם 12, ויי וי בן ה-17 ווסלי סו עם 11 נקודות, סרגיי קריאקין עם 9 נקודות ואניש גירי עם שבע נקודות. אתר האינטרנט הרשמי של תחרות העל בבילבאו 2016 (באנגלית) סיקור הסיבוב הראשון, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב השני, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב השלישי, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב הרביעי, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב החמישי, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב הששי, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב השביעי, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב השמיני, באתר theweekinchess (באנגלית) סיקור הסיבוב התשיעי, באתר theweekinchess (באנגלית) דווח על הסיבוב העשירי, באתר theweekinchess (באנגלית)
זוננאלה

זוננאלה (בגרמנית: Sonnenallee) הוא אחד הרחובות הראשיים של ברלין ורחובו הראשי של רובע נויקלן, שהוא ממוקדי-המהגרים המרכזיים בברלין. אורך הרחוב הוא 5 ק"מ, מהרמנפלאץ בצפון-מערב, עד לבאומשולנווג (Baumschulenweg), שם הוא משנה את שמו לזיד-אוסט אלה (בגרמנית "Südostallee", "השדרה הדרום-מזרחית"). הוא נסלל ונבנה במקור בשלהי המאה התשע-עשרה, וכיום מרבית תושביו הם מהגרים דוברי ערבית וטורקית. חלקו הצפוני מתאפיין בבנייה עירונית צפופה ובעל שלטים רבים בערבית ובטורקית, ואילו חלקיו הדרומיים יותר נמנים עם האזורים הירוקים ביותר בדרום-מזרח ברלין. לאורך ההיסטוריה שלו נודע הרחוב בשמות שונים. בתחילה נודע בשם "Straße 84", רחוב 84. בשנת 1893, חמש שנים לאחר מותו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה, נקרא הרחוב על שמו. בשנות ה-20 שונה שמו לשם הנוכחי, שמשמעותו "שדרת השמש". בשנת 1999 נעשה סרט שנשא את שם הרחוב, Sonnenallee (אנ'), המתאר באופן קומי את החיים במזרח ברלין בשנות ה-70 המאוחרות. מדיה וקבצים בנושא זוננאלה בוויקישיתוף
בת שבע שבח

בת שבע שבח (נולדה ב-24 באפריל 1938) היא ציירת, פסלת וצלמת ישראלית. נולדה בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין, לליאון וברוניה שיטנברג. ניצולת השואה מברגן-בלזן. ב-1945 עלתה לישראל עם דודתה פרניה מצילתה. התחנכה בפתח תקווה במוסד עלייה של תנועת המזרחי, ובירושלים. נישאה לאליאב שבח ולהם שלושה ילדים ונכדים. חיה כיום עם חיים מודריק. בשנות ה-60 למדה בארצות הברית בסמינר למורים "הרצליה". בשנות ה-70 למדה צילום בסטודיו 18 בתל אביב. בשנות ה-80 למדה ציור אצל ברוריה הסנר בגבעתיים, במכון אבני ביפו, ומוריו: נפתלי גולומב, והלני שמאי וכן פיסול ואובניים בבית שניידרמן אצל רחל פסח, וגדעון קריא. לימדה עבודות יד ויצירה בחוגים שונים. שבח מצלמת בעיקר נופי טבע בישראל ובחו"ל ומציירת בסגנון פיגורטיבי נופים אורבניים. מרבית יצירותיה מתאפיינות בתיעוד של מסע אל מציאת סמליו ותמונותיו ושל הטבע הסובב אותה, כשהיא מתעכבת במיוחד על צדדיו היפים של העולם. היא מעמיקה ומחפשת מתווים וקווים אסתטיים, תוחמת צורות וצבעים בוהקים, נוטלת השתקפויות מרהיבות הקיימות במקום, כאלו שלא תמיד אנו נוטים לראותן ולזהותן כפוטנציאל ליצירה אמנותית חדשה. שבח מצטיינת בשימוש בדיאלוג האישי שלה עם הסובב אותה, בכל מקום ובכל שעה של חייה, ועם הפיכת הקיים והנמצא למהות יצירתית ואמנותית חדשה ומוערכת. חברה בארגון הציירים והפסלים - גבעתיים. ציור וצילום – בית ציוני אמריקה, תל אביב, 1988. ציור - בית שרת, גבעתיים, 1989. ציור – "החלונות המוזיאליים", תל אביב, 2000. "ציורי תל אביב" - מצפה עזריאלי, תל אביב, 2002. "שנות ה-2000" – בית העירייה, תל אביב, 2002. "סוריקטה וחברים" – ציורי בעלי חיים – מוזיאון האדם וחי – רמת גן, 2004. ציור וצילום – תיאטרון יהלום, רמת גן, 2005. "בעין המכחול והמצלמה", תיאטרון גבעתיים, 2009. בית שרת, גבעתיים, 1986-1987. "חוצות העיר גבעתיים" – ציורי ספארי, גבעתיים, 1999. בית המגדל, תל אביב, 2000. "דימויים בעץ" – מוזיאון השפלה, כפר מנחם, 2000 גלריית תל אביב, תל אביב, 2002. בית המגדל, תל אביב, 2006. תיאטרון גבעתיים, 2008- 2006. תערוכה נודדת בוונציה, בקלן ובניו יורק, 2007. "סובלנות ופיוס 1948-2008", ששים שנה למדינה, ספריית שיקגו, שיקגו, 2008. "דמויות", גלריית מירה באואר, ניו יורק, 2008. "ניו יורק פיוז'ן", מוזיאון החושך, ניו יורק, 2010. מדיה וקבצים בנושא בת שבע שבח בוויקישיתוף בת שבע שבח, ברשת החברתית פייסבוק בת שבע שבח באתר אומנים בארכיון האינטרנט דף תיאטרון גבעתיים (מאי 2009) שבח בדף של ערוץ 98 שבח במוזיאון ירושלים
האגם הלבן

האגם הלבן (בגרמנית: Weißer See או Weißensee) הוא אגם בצפון-מזרח ברלין ברובע פנקו שבשכונה הנקראת על שמו וייסנזה ואשר היוותה רובע עצמאי עד לרפורמת השכונות של ברלין ב-2001. האגם שוכן בלב פארק הקרוי על שמו. באגם הזה נהנים עופות מים כגון: ברבורים, אגמיות, ברווזים, ברווזים סיניים, מתנאי-קינון מוגנים ומלבד זאת הוא משמש גם לבילוי ולנופש. מדיה וקבצים בנושא האגם הלבן בוויקישיתוף מים צלולים וצל: האגמים הכי שווים של ברלין, לירון מילשטיין, באתר מאקו, 16 באוגוסט 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גרמניה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המסגד הגדול סולטאן קאבוס

המסגד הגדול סולטאן קאבוס (ערבית: جامع السلطان قابوس الكبير, "ג'אמע אלסלטאן קאבוס אלכביר") הוא המסגד הראשי בעומאן, וממוקם בבירתה, מסקט. בשנת 1992 החליט הסולטאן קאבוס להקים במסקט מסגד ראשי. תחרות מתכננים להקמתו התקיימה בשנים 1993-‏1995 ולאחריה החלה בניית המסגד, אשר הושלם בשנת 2001. המסגד והגנים סביבו משתרעים יחד על שטח של כ-416 דונם, מתוכם שטח בנוי של כ-40 דונם. בבנייתו נעשה שימוש ב-300 אלף טון של אבן חול מהודו. במסגד אולם תפילה רבוע בממדים של 74 על 74 מטרים, שמעליו מתנשאת כיפה לגובה של 50 מטרים. קיבולת המסגד היא עד 20 אלף מתפללים, מהם עד 6,500 באולם התפילה הראשי. במסגד חמישה מינרטים - הגדול שבהם בגובה של 90 מטרים והאחרים, הניצבים בארבע פינות מתחם הבנוי של המסגד, הם בגובה של 45.5 מטרים. באולם התפילה נמצא שטיח תפילה ענק, השטיח השני בגודלו בעולם (60 על 70 מטרים). ארבע שנים נדרשו להשלמת השטיח, שיוצר באיראן. יש בו 28 גוני צבע, משקלו 21 טון ובו 1.7 מיליארד קשרים. מדיה וקבצים בנושא המסגד הגדול סולטאן קאבוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המסגד הגדול סולטאן קאבוס עמוד עובדות על המסגד גלריית תמונות של המסגד סיור וירטואלי במסגד
החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות

החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות הייתה חברה בשליטת מפא"י שהוציאה לאור בישראל עיתונים במגוון שפות. מפא"י הוציאה לאור עיתונים בשפות זרות מראשית ימי המדינה. שבתאי הימלפרב, יזם שהיה מקושר להנהגת מפא"י, ניהל החל משנות החמישים בית-דפוס גדול ברחוב הרכבת 52 בתל אביב, שקיבל את הכינוי "דפוס מפא"י". הוא גם עמד בראש "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות", ויזם רכישה של יומונים, שבועונים ותקופונים בשפות לועזיות. בשנת 1967 הוציאה החברה את העיתונים "ויאצה נוסטרה" ברומנית ו-"L'information d'Israel" בצרפתית ואת השבועון "פקלע" ברומנית. כן הייתה החברה שותפה ב-50% בעיתון "לעצטע נייעס" ביידיש וב"נובינה קורייר" בפולנית וב-41% ב"אוי קלט" שיצא בהונגרית. בשנת 1968 הוחל בהוצאת "נאשה סטראנה" ברוסית כשבועון. בבעלות החברה היה גם דפוס מפא"י בו הודפסו העיתון הכלכלי "שער" וביטאון פא"י, "שערים". בשנת 1971 נסגר העיתון בצרפתית, בגלל שהיה הפסדי. באפריל 1973 רכשה החברה את הדפוס וההוצאה לאור של הוצאת א. לוין אפשטיין. עסקי ההוצאה לאור נמכרו תוך מספר חודשים לעודד מודן והדפוס המשיך להתנהל תחת החברה. החל מ-1 בינואר 1974 החברה התחילה להפעיל עיתון בגרמנית בשם ״חדשות ישראל״, לאחר סגירת העיתון היומי ״ידיעות חדשות״ בגרמנית, שפעל בין השנים 1935 ועד 31 בדצמבר 1973[דרוש מקור]. כל מניות החברה, למעט מנייה אחת על שם מאיר ארגוב, היו בידי מפא"י. החברה הייתה רווחית. בשנות ה-70 היה שיתוף פעולה בין החברה לבין לוח מעריב, ומודעות לוח מעריב פורסמו במקביל בעיתוני החברה. בשנות ה-80 כללה רשת העיתונים של החברה עשרה שבועונים ועיתונים יומיים, בשפות רומנית, רוסית, גרמנית ויידיש. שבתאי הימלפרב שימש בו־זמנית מנכ״ל, יו״ר ההנהלה שלהם ועורכם הראשי. בשנת 1994 נמכרו עיתוני החברה לאיש העסקים ג'ורג' אדרי. אחר כך הם נסגרו בהדרגה עקב הפסדים וירידה במספר הקוראים. העיתון האחרון שנסגר היה "אוי קלט" ב-2015. בשנת 2006 מכרה מפלגת העבודה את המבנה של "דפוס מפא"י" ברחוב הרכבת 52 בתל אביב, ששימש גם כמטה החברה. לאחר שעמד נטוש במשך מספר שנים. הבניין שהיה צמוד ל"דפוס מפא"י" גם שימש כבית דפוס, בשם "גרפוליט", שהיה שייך למשפחת מוזס בעלי "ידיעות אחרונות". הבניין שימש גם למערכת המגזין "לאשה". י. אבן חן, העיתונות הלועזית בישראל, הצופה, 9 בינואר 1951 מרדכי נאור, התקשורת בעשור השלישי ל. אשכול ביקר בדפוס מפא"י, דבר, 25 בינואר 1967 נכסי מפא"י מצפים לביקורת, מעריב, 13 באוגוסט 1970 דפוס מפא"י רכש את לוין־אפשטיין, דבר, 29 באפריל 1973 משה מייזלס, עם הפנים לבחירות, עם היד למגביות, מעריב, 18 באפריל 1980 לוח 8 לוח מעריב, דבר, 15 באוקטובר 1976 זאב אופרי, "העובדים ברשת העיתונים של הימלפרב הם עבדים", חדשות, 29 בדצמבר 1986 רועי צ'יקי ארד, אחרי 97 שנים, העיתון של קסטנר, קישון וטומי לפיד עומד להיסגר, באתר הארץ, 23 ביולי 2015 יצחק דנון, ‏יזמית המקרקעין סוטרא היא הזוכה במכרז לרכישת דפוס מפא"י בת"א - ב-1.1 מיליון דולר, באתר גלובס, 8 באוגוסט 2006 גיא ימין, ‏מפלגת העבודה ממשיכה בהליך מכירת דפוס מפא"י: מבקשת הצעות מחיר לקנייתו או לשכירת הבניין כולו, באתר גלובס, 26 בפברואר 2006 גילי מלניצקי, עסקת ענק למשפחת מוזס: מוכרת את שטח בית הדפוס בת"א בכרבע מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 19 בנובמבר 2019 אריק מירובסקי, ‏כלל ביטוח חברה לאלייד נדל"ן לרכישת הקרקע של בית הדפוס גרפוליט, באתר גלובס, 12 בינואר 2020
טרנס קינסי

טרנס אנתוני קינסי (באנגלית: Tarence Anthony Kinsey; נולד ב-21 במרץ 1984) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דיז'ון מהליגה הצרפתית ומליגת האלופות של פיבא. קינסי משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. קינסי החל את הקריירה שלו במכללת דרום קרולינה. ב-2006 קלע לממוצע 15.8 נקודות למשחק וניסה את מזלו בדראפט ה-NBA. לאחר שלא נבחר בדראפט ב-2006 הצליח קינסי לקבל חוזה ב-NBA וחתם בממפיס גריזליס. ב-48 משחקים בעונה קלע 7.7 נקודות בממוצע. בעונתו השנייה שיחק 11 משחקים עד ששוחרר מהקבוצה. לאחר מכן ב-2008 חתם בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית, וסייע לה לזכות באליפות טורקיה ולהעפיל עד לרבע גמר היורוליג. ב-1 באוגוסט 2008 חזר קינסי ל-NBA והצטרף לקליבלנד קאבלירס לעונה אחת בה מיעט לשחק. ב-25 באוגוסט 2009 חתם קינסי שוב בפנרבחצ'ה ושיחק במדיה שנתיים, במהלכן קבוצתו זכתה פעמיים באליפות טורקיה תוך כדי שהוא זוכה ב-2010 בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בליגה הטורקית. ביולי 2011 חתם קינסי לעונה אחת באנאדולו אפס. בעונה זו קבוצתו הגיעה עד לגמר הפלייאוף בליגת העל הטורקית שם הפסידו בסדרה 2–4 לבשיקטש. ב-26 בספטמבר 2012 הצטרף לגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA אך נופה מהסגל הסופי. ב-14 בדצמבר 2012 חתם קינסי בסקאבוליני פזארו מליגת העל האיטלקית איתה קלע 12.4 נקודות בממוצע למשחק. בהמשך אותה עונה עבר לאוניקאחה מלאגה מליגת העל הספרדית עד לסיום העונה. ב-9 בספטמבר 2013 חתם קינסי לעונה אחת בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית. ב-31 בינואר, במשחק היורוליג של קבוצתו נגד לוקומוטיב קובאן קלע 32 נקודות, לקח 5 ריבאונדים והוסיף 3 חטיפות. באותו עונה קלע 14.8 נקודות ולקח 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק ביורוליג. ב-4 באוגוסט 2014 חתם קינסי בניז'ני נובגורוד מליגת ה-VTB. ב-22 ביולי 2015 חתם לעונה אחת בטרבזונספור מליגת העל הטורקית. ב-28 בדצמבר 2015 חתם בהכוכב האדום בלגרד וסייע להם לזכות באליפות סרביה, בליגה האדריאטית ולהעפיל לרבע גמר היורוליג. קלע בממוצע 9.6 נקודות למשחק ביורוליג. ב-2016 חתם קינסי בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית לשנתיים. ב-15 ביוני 2017 סייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת העל אחרי ניצחון 76–83 על מכבי חיפה במשחק הגמר בו קלע 19 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים. ב-2 בספטמבר 2018 חתם בקבוצת ברוגאן מליגת העל הספרדית בכדורסל. בתחילת דצמבר עבר לקבוצת דיז'ון מהליגה הצרפתית, המשחקת גם בליגת האלופות של פיבא. מדיה וקבצים בנושא טרנס קינסי בוויקישיתוף טרנס קינסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) אריה ליבנת, טרנס קינסי חתם בהפועל ירושלים, באתר הארץ, 23 ביולי 2016