laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלפרד צ'יתאם

אלפרד צ'יתאם (באנגלית: Alfred Cheetham;‏ 6 במאי 1867 – 22 באוגוסט 1918) היה חבר בכמה משלחות לאנטארקטיקה. הוא שירת כקצין שלישי הן במשלחת נמרוד והן במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, שתיהן בפיקודו של ארנסט שקלטון. צ'יתאם נספה בים כשטורפדו פגע באונייתו במלחמת העולם הראשונה. אלפרד ביוקנן צ'יתאם נולד בליברפול, אנגליה ומשם עברה משפחתו להאל. כנער ירד לים ועבד בספינות דיג בים הצפוני ועוד הלאה משם. הוא נשא לאישה את אלייזה סוייר, ויחדיו הביאו לעולם 13 ילדים. צ'יתאם עבד מבסיסו בהאל כרב מלחים בצי הסוחר וכימאי במילואים בצי המלכותי. במהלך משלחת דיסקברי בשנים 1901–1904 ביקר צ'יתאם לראשונה באנטארקטיקה, על ספינת האספקה "מורנינג". הוא חזר לשם במשלחת טרה נובה, ניסיונו הכושל של רוברט פלקון סקוט להגיע ראשון אל הקוטב הדרומי, שהסתיים במותם הטרגי של סקוט ואחדים מאנשי המשלחת. הוא שירת כרב-מלחים בטרה נובה, ואף כי התנדב לפלוגת החיפוש שיצאה למצוא את קבוצת הקוטב של סקוט, נדחתה בקשתו משום שהיה בעל משפחה. צ'יתאם חזר לאנטארקטיקה, הפעם בפיקודו של ארנסט שקלטון, על האונייה נמרוד, שם היה רב-מלחים וקצין שלישי. בעת גיוס הצוות למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנת 1914 היה צ'יתאם בן ה-47 חבר הצוות בעל הניסיון הרב ביותר באנטארקטיקה, לאחר שעשה כמעט שש שנים בימים שסביב היבשת. במשלחת אנדיורנס שירת צ'יתאם בקצין שלישי והיה חבר מלא חיים ופופולרי בצוות האונייה. פרנק וורסלי מגדיר אותו כ"פיראט בכל רמ"ח איבריו". לאחר שאנדיורנס נמחצה בקרח הים הדחוס ואנשיה יצאו בשלוש סירות הצלה אל אי הפיל, היה צ'יתאם בצוות של וורסלי בסירה "דאדלי דוקר". וורסלי מספר, שגפרורים היו למטבע עובר לסוחר ומחירם עלה כדי כך, שצ'יתאם קנה ממנו גפרור יחיד במחיר בקבוק שמפניה, שישולם כשצ'יתאם יפתח את הפאב שלו בהאל לאחר המלחמה. צ'יתאם נפל כשאונייתו טורפדה בשנת 1918 והחוב לא שולם מעולם. על מאמציו במהלך המשלחת קיבל צ'יתאם את מדליית הקוטב מכסף. צ'יתאם חזר להאל אחרי המשלחת ושם נודע לו שאחד מבניו, ויליאם אלפרד, אבד בים כשצ'יתאם היה בדרכו חזרה מאנטארקטיקה. הבן הנעדר, בן 16, טבע כנראה בעת שירותו על האונייה "אדריאטיק". צ'יתאם הצטרף לצי הסוחר ושירת כקצין שני על האונייה "פרונל", כשטורפדו מצוללת גרמנית פגע בה בים הצפוני וקטל אותו. "Antarctic Explorers: Ernest Shackleton". South Pole.com. ארכיון מ-2007-01-18. נבדק ב-16 בינואר 2007. {{cite web}}: (עזרה) Paul Ward (2001). "Alfred B. Cheetham". Cool Antarctica. אורכב מ-המקור ב-2007-02-03. נבדק ב-16 בינואר 2007. {{cite web}}: (עזרה) Sir Ernest Shackleton (1999) [1919]. South. Great Britain: Penguin Books. ISBN 0-14-028886-4. מדיה וקבצים בנושא אלפרד צ'יתאם בוויקישיתוף fact file/History/biography ביוגרפיה של אלפרד צ'יתאם באתר "קוּל אנטארקטיקה" "לאנטארקטיקה עם שקלטון", אתר "קוטונטאון" "חדשות שקלטון" באתר של "אגודת ג'יימס קיירד"
ברוך קדרי

ברוך קדרי (טפר) (מרץ 1904 – 2 באפריל 2000) היה שחקן, בונה תפאורות וצייר ישראלי. קדרי נולד בשנת 1904 בעיר לבוב שבגליציה - פולין בשם ברוך טפר, בנו של דב עקיבא טפר. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל והצטרף כשחקן לתיאטרון העברי בתל אביב. אחר-כך נדד עם על פני ארצות שונות עם השחקן מנחם בנימיני. ב- 1925 למד באקדמיה לאמנות התיאטרון בווינה והתמקד בלימודי בניית תפאורה וטיפול בצדדים הטכניים של הבמה. כשחזר לארץ שב לשחק, ונמנה עם ראשוני שחקניו של התיאטרון הסאטירי "המטאטא" שנוסד אז (1928 – 1933). כן היה ממייסדי תיאטרון "סדן". בקיץ 1930 נישא לפשה בוטלר. במחצית השנייה של שנות ה-30, לאחר כ-15 שנה של עבודה בתיאטרון, פנה לעסוק מספר שנים בענייני ביטחון. ב- 1945 שב לתיאטרון, הפעם לעבודה מאחורי הקלעים, בתיאטרון "הבימה": תחילה שימש כמנהל במה, אולם כעבור זמן קצר נמשך לאהבתו הישנה, התפאורה, והיה לתפאורן (בונה תפאורות), אביזרן ומפקח טכני. פעל בתפקיד זה עד סוף שנות ה-50. היה חבר אגודת הציירים והפסלים וממייסדי ארגון פועלי הבמה בתל אביב. לאחר פרישתו מהתיאטרון, התמסר לציור. ערך תערוכות מעבודותיו בתל אביב, בירושלים ובצפת. ברוך קדרי נפטר בשנת 2000, בגיל 86. נקבר בבית העלמין ירקון. אחיו הצעיר שרגא קדרי היה סופר. ברוך קדרי באתר הבימה ברוך קדרי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב י. כפרי, ה"שחקנים" מאחורי הקלעים, דבר, טורים 2–3, 31 במאי 1956 ש. הר-גיל, הבימה מאחורי הבמה: הביצוע – של קדרי, דבר, טור 3, 17 באוקטובר 1958 ברוך קדרי, דבר, 29 בינואר 1971 (וציורו "נוף צפת", בתערוכתו בבית ראשונים, גבעתיים) ברוך קדרי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ברוך קדרי, בארכיון הבימה קברו של ברוך קדרי באתר "נשמה" ברוך קדרי באתר חברה קדישא ת"א–יפו. ברוך קדרי, דבר, 29 בינואר 1971; על פי הדף ברוך קדרי באתר הבימה: עלה ב-1925. כנראה עד 1926 (תל אביב: יוצאי התיאטרון העברי, דבר, טור 2, 21 בספטמבר 1926). ש. הר-גיל, הבימה מאחורי הבמה: הביצוע – של קדרי, דבר, טור 3, 17 באוקטובר 1958. ברוך קדרי, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. על פי מקור אחד, שיחק גם ב"הקומקום" (י. כפרי, ה"שחקנים" מאחורי הקלעים, דבר, טור 2, 31 במאי 1956). ברוך קדרי באתר הבימה. המטאטא, ברכות, דבר, 13 באוגוסט 1930; ברכות, דבר, 20 באוגוסט 1930. י. כפרי, ה"שחקנים" מאחורי הקלעים, דבר, טור 2, 31 במאי 1956. חיים גמזו, "מעינה" ־ ב"הבימה*, הארץ, 27 בינואר 1956 ברוך קדרי, דבר, 29 בינואר 1971.
בומברדיה CRJ

בומברדיה CRJ, ראשי התיבות של Canadair Regional Jet, היא סדרת מטוסים אזוריים מתוצרת בומברדייה איירוספייס: האם התכוונתם ל... CRJ100 – ‏ 50 מושבים CRJ200 – ‏ 50 מושבים CRJ440 – ‏ 44 מושבים CRJ700 – ‏ 70 מושבים CRJ705 – ‏ 75 מושבים CRJ900 – ‏ 90 מושבים CRJ1000 – ‏ 100 מושבים אתר האינטרנט הרשמי של בומברדיה CRJ
מה שקורה באילת

מה שקורה באילת הייתה תוכנית מציאות תיעודית קומית ישראלית העוקבת אחר צוות בידור במלון קלאב הוטל באילת, ושודרה בערוץ 24. התוכנית עוקבת אחר ידוענים ומשתתפים אחרים הפועלים כצוות הבידור של המלון קלאב הוטל באילת. בתוכנית נראית הפעילות היומיומית של צוות הבידור, פעילויות האירובי, סדנאות לצוות, הדרכות ועוד. מנהל צוות הבידור הוא ניסים דיין, מנכ"ל המלון הוא אלי רביבו. העונה הראשונה שודרה בקיץ 2012, העונה השנייה שודרה בקיץ 2013. העונה החלה ביולי 2012, העונה מנתה 22 פרקים, בסוף עונה זה העלה צוות הבידור את המחזמר "עד סוף העולם". אורי "זאורי" שמלאשיולי 43, אילת יונית חיים 24, ראשון לציון דודו אהרון 26, תל אביב גל שקי 25, תל אביב מעיין פייזק 25, תל אביב ניר-חי גולדברג 23, רחובות רון קנר 20, אשקלון (כפר עזה) אודליה דרוקר 22, קריית שמונה העונה השנייה היא עונת ה-VIP בה השתתפו תשעה מפורסמים שונים, העונה מנתה 14 פרקים, בסוף העונה העלה הצוות את המחזמר "שיער". אביבית בר זוהר - השתתפה בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "האח הגדול". ליהיא גרינר - השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "האח הגדול". לירון רמתי - השתתף בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד". שני יצהרי - זמרת וחברה בלהקת טיפקס. תירס סקסואל (יורן דוידי וטל טירנגל) - צמד קומיקאים ישראלי. גילי מוסינזון - כדורסלן ישראלי. פישי הגדול - ראפר. אוזי זולטק (אושרת זולטק) - זמרת. "מה שקורה באילת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
כריסטיאן מורטנסן

תומאס פטר ת'רובלד כריסטיאן פרדיננד מורטנסן (בדנית: Thomas Peter Thorvald Kristian Ferdinand Mortensen; 16 באוגוסט 1882 – 25 באפריל 1998), היה דני שהיגר בצעירותו לארצות הברית וחייו התפרסו על פני יותר ממאה אחת. במותו, בגיל של 115 שנים ו-252 ימים, הוא נחשב לגבר הזקן ביותר בהיסטוריה המתועדת ומוכחת, עד ל-28 בדצמבר 2012, אז שבר ג'ירואמון קימורה מיפן את השיא. בנוסף להיותו הגבר הזקן ביותר בעולם בשעתו, היה מורטנסן גם האדם הזקן ביותר שנולד בדנמרק, האדם הזקן ביותר בכל המדינות הנורדיות, המהגר הזקן ביותר בעולם והאדם השלישי הזקן ביותר מאירופה. אף שהיה הגבר הזקן ביותר בעולם אי-פעם וודאית בשעתו, בעת במותו מורטנסן מעולם לא היה האדם החי הזקן ביותר בעולם, שכן שרה קנהאוס שנולדה ב-1880, נפטרה קצת יותר משנה וחצי אחריו, כשהייתה בת 119 (והייתה גם האדם השני הכי מבוגר אי פעם וודאית) . כריסטיאן מורטנסן נולד לאב חייט בכפר סקארופ (Skårup), ליד העיר סקנדרבורג (Skanderborg) שבדנמרק, ב-16 באוגוסט 1882. החל לעבוד כשוליית חייט בגיל 16 בסקנדרבורג בשנת 1898, ולאחר מכן היה לפועל חקלאי. היגר לארצות הברית בשנת 1903, כשהיה בן 21. עבד כחייט, תוך כדי נדודים בדרכים והשתקע לבסוף בשיקגו, שם היו לו קרובי משפחה. בשנותיו הראשונות בשיקגו ואחר כך בטקסס עבד במספר משרות: חלבן, מסעדן, ופועל במפעל פחיות. ב-1913 נישא, אך נשאר נשוי לפרק זמן של פחות מעשר שנים בלבד, התגרש, לא הוליד ילדים ומעולם לא נישא בשנית. בשנת 1950 יצא לגמלאות במדינת טקסס. 28 שנים לאחר מכן, ב-1978, כשהוא בן 96, עבר להתגורר בבית אבות בסן רפאל שבקליפורניה, שם המשיך להתגורר עד מותו. מורטנסן נהג לעשן סיגר מדי פעם, והתעקש שעישון במתינות אינו בלתי בריא. כמו כן, העדיף דיאטה צמחונית ונהג לשתות מים רותחים. הוא היה עיוור באחרית חייו והעביר את רוב זמנו על כיסא גלגלים בהקשבה לרדיו. כמו כן, באחרית ימיו נפגע הזיכרון שלו לטווח קצר. ביום הולדתו ה-115 הוא טען כי "חברים, סיגר טוב, שתייה מרובה של מים טובים, אי שתייה של אלכוהול, שמירה על אופטימיות והרבה שירה תשאיר אותך בחיים לזמן רב". מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן מורטנסן בוויקישיתוף "Christian Mortensen, 115, Among Oldest",‏ 3 במאי 1998, ניו יורק טיימס "The Oldest Man Ever? A Case Study of Exceptional Longevity", דצמבר 1996, The Gerontologist, Volume 36, Issue 6
ג'ובאני גבריאלי

ג'ובאני גבריאלי (באיטלקית: Giovanni Gabrieli;‏ 1553–1612) היה מלחין ונגן עוגב איטלקי. הוא היה אחד המוזיקאים המשפיעים ביותר בזמנו, ומייצג את סגנון האסכולה הוונציאנית בזמן המעבר בין תקופת הרנסאנס לתקופת הבארוק. גבריאלי נולד בוונציה. בעוד שלא ידוע רבות על נעוריו, סביר להניח שג'ובאני הצעיר למד אצל דודו, המלחין אנדראה גבריאלי, ואולי אף למד עם אורלנדו לאסוס בזמן שהייתו במינכן בחצרו של הדוכס אלברכט החמישי. גבריאלי נשאר במינכן עד 1579. ב-1584 חזר ג'ובאני לוונציה, שם הפך ב-1585 לנגן העוגב הראשי של בזיליקת סן מרקו. לאחר מות דודו קיבל גם את משרת המלחין הראשי של הכנסייה, והחל במקביל לערוך חלק נרחב מיצירותיו כדי להצילן מאבדון. בניגוד לדודו, שלא הרבה לעסוק בעריכה ופרסום של יצירותיו שלו, החליט ג'ובאני שהן ראויות לכך ותודות למאמציו השתמרו יצירות רבות של אנדראה עד היום. לכנסיית סן-מרקו הייתה מסורת ארוכת שנים של מצוינות מוזיקלית ועבודתו של גבריאלי שם הפכה אותו לאחד המלחינים הנודעים באירופה. ההתעניינות הגוברת ביצירותיו הביאה לכך שמוזיקאים מכל רחבי אירופה (וביחוד גרמניה) הגיעו לוונציה כדי ללמוד ממנו. רבים מתלמידיו של גבריאלי הפכו לאחר מכן למלחינים נודעים בזכות עצמם וכך הפיצו לכל רחבי אירופה את סגנונו, דבר שהפך אותו לאחד המלחינים המשפיעים ביותר אי פעם (השפעה שניכרת אפילו ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך, כמאה שנים ויותר לאחר מותו של גבריאלי). החל מ-1606 התדרדרה בריאותו של גבריאלי בהדרגה, ב-1612 הוא מת מסיבוכים של אבן בכליות. בעוד שגבריאלי הלחין ברבות מהצורות שהיו נהוגות בתקופתו, ניכרת ביצירותיו העדפה ברורה למוזיקת קודש ווקאלית ואינסטרומנטלית. כל יצירותיו החילוניות הן מוקדמות יחסית, ובמרוצת הקריירה שלו הוא החל להתרכז אך ורק במוזיקה דתית. כמו מלחינים לפניו ואחריו, הוא השתמש בצורתה הלא שגרתית של כנסיית סן-מרקו, שבה שני יציעי מקהלות הפונים אחד אל מול השני. מבנה זה איפשר לגבריאלי ובני תקופתו לפצל את המקהלה לשני חלקים או יותר, מה שיצר אפקטים מרשימים של העצמה וניגוד בין התפקידים השונים. צורת הלחנה זו, לשתי מקהלות או יותר, נקראת פוליכורליות. רוב יצירותיו של גבריאלי מאורגנות כך, שאחת המקהלות או קבוצות הכלים תישמע מצד שמאל, ולאחר מכן תופיע "תגובה" של מקהלה או קבוצת כלים מימין (אנטיפון). בעוד צורת תזמור וארגון פוליכורלית זו הייתה קיימת כבר לפניו, היה גבריאלי המלחין הראשון שעשה בשיטה זה שימוש מושכל ומסודר, כדי ליצור אפקטים אקוסטיים חזקים. גבריאלי היה מקורי לא רק בשימושו בתזמור, אלא גם בשימוש שעשה בסימוני דינמיקה. יצירתו בשם Sonata pian e forte היא כנראה היצירה הראשונה אי פעם שנכתבה תוך שימוש בסימני דינמיקה (Piano\Forte- חזק\חלש). בנוסף, היה גבריאלי בין המלחינים הראשונים שעשו שימוש בשיטת הבאס הממוספר. בין יצירותיו: מוזיקה לעוגב (קנצונות וטוקטות), סונאטות וקנצונות להרכבים מ 4 קולות ועד ל-22 קולות, מוטטים ומדריגלים. מדיה וקבצים בנושא ג'ובאני גבריאלי בוויקישיתוף ג'ובאני גבריאלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ובאני גבריאלי, באתר Discogs (באנגלית) מיצירותיו המקהלתיות של גבריאלי, תווים וקטעי שמע http://imslp.org/wiki/Category:Gabrieli,_Giovanni http://www.gardane.info/gardane_compositori.php?autore_id=52 http://www.geocities.jp/lyrischesuite/Gabrieli_G ג'ובאני גבריאלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ובאני גבריאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וין בטלר

אדווין פרנהאם "וין" באטלר השלישי (באנגלית: Edwin Farnham "Win" Butler III; נולד ב-14 באפריל 1980) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי ורב-נגן אמריקאי-קנדי, שידוע בתור הסולן וכותב השירים של להקת האינדי-רוק הקנדית ארקייד פייר; אשתו, רז'ין שסיין ואחיו, ויליאם באטלר גם כן חברים בלהקה. וין, נולד בטראקי, קליפורניה וגדל בפרבר של יוסטון (דה וודלנדס, טקסס). החינוך שקיבל בבית וין היה חינוך מורמוני. סבו מצד האם של וין הוא מוזיקאי הג'אז, אלוינו ריי (מנהיג להקת ביג בנד פורץ דרך שהקריירה שלו נמשכה מספר עשורים). סבתו מצד האם, לואיז, הייתה חברה בלהקת "האחיות קינג" שכיכבה בתוכנית שבועית ברשת ABC שנקראה, המופע של משפחת קינג. אמו, ליזה ריי, שגם כן הופיעה בתוכנית הטלוויזיה המשפחתית מנגנת בנבל ונוהגת לשיר. בהיותו בן 15, החל וין את לימודיו באקדמיית פיליפס בעיירה אקסטר, ניו המפשייר (תיכון פרטי אשר בין בוגריו ניתן למצוא גם את מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג וגם את הסופר ג'ון אירווינג). שם שיחק בנבחרת הכדורסל ובנבחרת הסופטבול. בנוסף נהג להופיע עם כמה להקות תלמידים. אחרי סיום לימודיו שם, החל בלימודי צילום וכתיבה יצירתית בקולג' הפרטי לאמנות, "שרה לורנס" הממוקם ביונקרס, ניו יורק, אך כעבור שנה עזב. בשנת 2000, עבר למונטריאול על מנת ללמוד באוניברסיטת מקגיל. שם פגש באשתו לעתיד, רז'ין שסיין. השניים נישאו ב-2003. באטלר בעל תואר בלימודי דת. בשנת 2001 הקים את ארקייד פייר. וין ורז'ין, כתבו יחד את המוזיקה לסרטו של הבמאי ריצ'רד קלי, הקופסה משנת 2009. ב-2 באפריל 2011, LCD Soundsystem קיימו את הופעתם האחרונה. איתם הופיעו ארקייד פייר לביצוע השיר "North American Scum". במהלך דברי בפתיחה של ג'יימס מרפי לשיר, צעק וין "!shut up and play the hits". מה שהפך לימים להיות, שם הסרט הדוקומנטרי שמלווה את ההופעה הזו ושם הדיסק של הביצועים שהוקלטו בהופעה זו. ב-21 באפריל 2013, ילדה רז'ין את בנם הראשון של הזוג. מדיה וקבצים בנושא וין בטלר בוויקישיתוף וין בטלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) וין בטלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וין בטלר, באתר AllMusic (באנגלית) וין בטלר, באתר MusicBrainz (באנגלית) וין בטלר, באתר Yandex.Music (ברוסית) וין בטלר, באתר Discogs (באנגלית)
נחמן כהנא (ירושלים)

הרב נחמן כהנא (נולד בשנת ה'תרצ"ח, 1937) הוא רב בית הכנסת "חזון יחזקאל" בעיר העתיקה בירושלים ומחבר סדרת הספרים מי מנוחות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נולד בברוקלין ב-1937. אביו הרב ד"ר יחזקאל שרגא כהנא היה יליד צפת (נכדו של הרב ברוך דוד כהנא, בעל "ברכת הארץ"), רב בכמה קהילות בפלטבוש ונשיא ועד הרבנים האזורי, מחבר הספרים "תורה ישרה" ו"משנה ישרה". אמו שרה סוניה הייתה ילידת לטביה, בתו של הרב ברוך שלום טריינין (תלמיד הרב מאיר שמחה כהן ורב בפליינפילד). אחיו הגדול היה הרב מאיר כהנא. למד בישיבת נובהרדוק, ובה נסמך לרבנות. עלה לישראל בשנות ה-60. בכ"ג באלול ה'תשמ"ג, הקים הרב כהנא את בית הכנסת "חזון יחזקאל" (על שם אביו) ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, שם פועל כולל אברכים בראשותו. היה ממקימי אגודת עטרה ליושנה. הוא יו"ר הוועדה הציבורית של מכון המקדש שאחראית על קורבן פסח, וערך "מפקד כהנים" עולמי, בציפייה לגאולה והקמת בית המקדש השלישי. נשוי לפייגה ואב לשישה, מתגורר ברובע היהודי בירושלים. בנו הוא תא"ל במיל' מרדכי כהנא. בנו הרב חנוך כהנא הוא ר"מ בישיבה תיכונית קריית ארבע וחתנו של הרב אברהם סילברט. חיבורו היעקרי של הרב כהנא הוא סדרת מי מנוחות: ביאור שיטתי לדברי התוספות על התלמוד בבלי בלשון קלה. הסדרה כוללת 15 כרכים, ויצאה בין השנים 1972 ל-1991. חלקה תורגם לאנגלית. היה שותף לתרגום לאנגלית של מסכתות ברכות וסוכה עם ביאורו של פנחס קהתי. בית הכנסת חזון יחזקאל, שהקים הרב כהנא וקרוי על שם אביו, נמצא ברובע המוסלמי בעיר העתיקה. המבנה שבו שוכן בית הכנסת נקרא "בית הג'ורג'ים", וקודם לכן שכן בו בית כנסת שניטש לאחר פרעות תרפ"ט. בית הכנסת הוקם בכ"ג באלול ה'תשמ"ג הרב כהנא שילם פיצויים לערבים שגרו שם. בבית הכנסת קהילה קטנה המורכבת מעולים חדשים, בעיקר מארצות הברית. בנוסף קבוצת אברכים לומדת בכולל במקום והוא משמש כחדר שיעורים של ישיבת עטרת ירושלים. במתחם מתגוררות שתי משפחות יהודיות. האתר של הרב נחמן כהנא נחמן בן יחזקאל שרגא כהנא (1938-), דף שער בספרייה הלאומית ניצה כהנא, הרב מאיר כהנא - הסיפור האמיתי, באתר "האייל הקורא" מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, כרך ג', עמ' 327. מכון המקדש, ‏2013-10-22 שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, הוצאת בית אל, ירושלים 1998, עמ' 171 חן קוטס-בר, דווקא בגלל שאני כהנא, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2004 רות לפידות בהשתתפות אמנון רמון, העיר העתיקה: סיכום בעקבות דיוני צוות חשיבה, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2002
טחנת הרוח הטמפלרית

טחנת הרוח הטמפלרית היא טחנת רוח ישנה הנמצאת בשכונת בת גלים שבחיפה. הטחנה נבנתה בשנת 1874 בידי הטמפלרים, שהתיישבו בחיפה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, ושימשה לטחינת גרעיני חיטה לקמח. כיום הטחנה משמשת למגורים, ונמצאת ברחוב העלייה השנייה 22, סמוך לבית החולים רמב"ם ולבסיס ההדרכה של חיל הים. בשנת 1868 הגיעו הטמפלרים לחיפה והקימו בה את המושבה הגרמנית. בתחילת דרכם בעיר ניסו הטמפלרים לעסוק בחקלאות וזרעו שדות חיטה, בעיקר באזור שכונת קריית אליעזר של היום. לצורך טחינת החיטה הם הקימו שתי טחנות קמח, אחת בתחומי המושבה ואחת בשכונת בת גלים של היום. הטחנה הייתה המבנה הראשון שנבנה באזור בת גלים של היום. היא שירתה את תושבי האזור כולו לרבות יישובים מרוחקים דוגמת זכרון יעקב, אולם הרוח שבאזור לא הייתה חזקה מספיק, והטחנה עברה הסבה להנעה בקיטור. הטחנה פעלה עד סוף התקופה העות'מאנית, ככל הנראה בשל העובדה שהטמפלרים נטשו את העיסוק בחקלאות והתמקדו בעיקר בתעשייה ובתיירות, וייתכן גם בשל הקמת טחנות מתחרות גדולות יותר בחיפה בתחילת שנות ה-20 בתמיכת הברון רוטשילד. במסגרת הסכם השילומים בשנות ה-50 של המאה ה-20 עברה הטחנה, עם שאר הרכוש הטמפלרי בארץ, לידי מדינת ישראל. המבנה נותר נטוש לאורך השנים, אך לעיתים התגוררו בו משפחות לתקופות שונות. החל משנת 1977 התגורר במקום הפסל פיני וינברג. הטחנה היא מבנה גבוה בנוי מאבן. בראשה עמד קרון עץ מסתובב, שעליו הותקנו כנפי התחנה (בדומה לקרון הקיים כיום בטחנת הרוח במשכנות שאננים). במהלך השנים נעלמו הקרון והכנפיים, ולאחר זמן שעמד נטוש הוסב המבנה לבית מגורים. וינברג, שהתגורר בו עד שנת 2017, שיפץ אותו כך שהוא כולל כיום חמש קומות וביניהן מדרגות לולייניות. מדיה וקבצים בנושא טחנת הרוח הטמפלרית בוויקישיתוף רומן קלוצווג, סיפור הטחנה, כולל תמונה מימי פעילותה, 16 במרץ 2012, באתר "חיפה סיטי" מתוך שלט הסבר על אודות טחנת הרוח הטמפלרית ברחוב העלייה השנייה 22.
טרקאי

טרקאי (בליטאית: Trakai, בפולנית: Troki, ביידיש: טראָק, טראָקע), היא עיר בליטא, הנמצאת 28 ק"מ מערבית לוילנה. היא הייתה הבירה הראשונה של ליטא. נמצאת על חצי אי ומוקפת במספר אגמים. השם טרקאי מוזכר לראשונה בכתבי הטבטונים ב-1337. גדימינאס הגדול התאהב במקום ובנה שם מצודה. הוא קבע את המקום כמרכז שלטונו בליטא. היא קבלה זכויות עיר ב-1409. האתר המרכזי והחשוב בטרקאי היא טירת האי הגדולה הנמצאת על אי באגם גאלבה ומחוברת לעיר בגשר עץ. הטירה עברה שיקום מסיבי שהחל ב-1980 והסתיים בתחילת שנות ה-90 עם עצמאות ליטא. במקום ישנו מוזיאון גדול עם מוצגים היסטוריים רבים. בחצר הטירה נערכים מופעים שונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. כמעט כל הפירוט הוא על הקראים, אין פירוט על מה שקרה ליהודים בשואה. ב-1392 הביס ויטאוטס הגדול את הטטרים. הוא הביא משפחות של קראים, יהודים וטטרים מחצי האי קרים ואפשר להם להתיישב בטרקאי ובעוד ערים בדוכסות הגדולה של ליטא. הם שימשו מעין מעמד ביניים בין האצולה והצמיתים. לאחר גירוש ספרד הגיעו יהודים נוספים לטרקאי. ב-1495 גורשו היהודים והקראים מטרקאי אבל הורשו לחזור ב-1503. בין המשפחות היהודיות בטרקאי הייתה משפחתו של הרב שלמה שוסטר רבה של לודז' ברבות הימים. ב-1793 סופחה ליטא לאימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה וקראים רבים עברו להתגורר בערים גדולות כמו וילנה וסנקט פטרבורג. ראש הקהילה הקראית בטרקאי שכונה "חכם" היה אחראי על קהילות הקראים בליטא, פולין ומערב רוסיה. במלחמת העולם השנייה רצחו הגרמנים ועוזריהם הליטאים את כל יהודי טרקאי והסביבה. הקראים טענו כי מוצאם אינו שמי אלא טורקי-מונגולי ואין הם ממוצא יהודי. הם שייכים לעם הכוזרי ולראייה ששפתם הקראימית כלל אינה דומה לעברית אלא היא ניב טטרי. הימלר פנה בשאלה למספר היסטוריונים יהודים בוורשה ובוילנה- מאיר בלבן, יצחק שיפר וזליג קלמנוביץ' שמתוך רצון להציל את הקראים, קבעו כי מוצאם אינו קשור ליהודים. הימלר אף אפשר להם לשרת בוואפן אס אס. כיום יש משפחות בודדות של קראים בטרקאי. הם גרים בבתי עץ המאופיינים בשלושה חלונות המסמלים את הנאמנות לאלוהים, למשפחה ולשלטון הליטאי. בית הכנסת שלהם נקרא כנסה (Kenesa) ולידו מוזיאון לתולדות הקראים בליטא. בטרקאי גם בית העלמין הקראי הגדול והקדום מכל בתי העלמין היהודיים במזרח אירופה - ראשוני הקברים בו הם מהמאה ה-16. פולין נובי סונץ', פולין פולין מאלבורק, פולין (מ־1997) בית הכנסת הקראי בטרקאי בית בשכונת הקראים בטרקאי טירת האי בטרקאי מדיה וקבצים בנושא טרקאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרקאי "טרקאי", באתר JewishGen (באנגלית) "טרוקי", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ה, עמוד 33, באתר היברובוקס טרוקי (Troki), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מלחמת הקראים יושבי עיר טרוקי ביהודים, הזמן, 8 בפברואר 1911 אלכסנדר קרוגלוב (רו'), קטרין רייכלט ומרטין דין, טרוקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1132–1133), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) טירת האי בטרקאי, באתר יוטיוב בית הכנסת והמוזיאון הקראי בטרקאי, באתר יוטיוב בעברית נכתב לעיתים בעקבות הכתיב הפולני: טְרוֹקִי. גולדה אחיעזר ואליה דבורקין, "כתובות המצבות מבתי העלמין הקראים בליטא", פעמים 98-99, סתיו-חורף תשס"ד, עמ' 227
סבון כלים

סבון כלים (לעיתים נקרא גם נוזל ניקוי או נוזל כלים) הוא סבון נוזלי המיועד לשטיפת כלים. חומר ניקוי זה נפוץ מאוד בשימוש ביתי ותעשייתי וניתן למצוא אותו בכל מקום המפעיל מטבח. סבוני הכלים תורמים להיגיינה העולמית והפרטית, ועוזרים לבריאות הכללית והביתית. מצב הצבירה של הסבון הוא נוזל, על מנת שיהיה ניתן ליצוק מעט ממנו כל פעם על ספוגית הניקוי. לאחר מכן ניתן לשפשף היטב את כלי האוכל בעזרת הקצף שנוצר ולשטוף אותם היטב במים. עם זאת, ישנם סבוני כלים שבאים בצורת טבליות על מנת להניח אותם במדיח הכלים. לסבוני הכלים ניחוחות שונים על פי בחירת הצרכן והעדפותיו. בקבוקי הסבון עשויים תמיד מחומר עמיד למים, כגון פלסטיק, קרמיקה ומתכת. במהלך מלחמת העולם הראשונה ייצרה גרמניה לראשונה סבון סינתטי שיוצר מסינתזה בין חומרים כימיים שונים. ייצור הסבון הסינתטי נבע מהמחסור בשומנים לייצור סבון. ייצור הסבון הסינתטי נבע גם מהצורך בחומר ניקוי שבשונה מהסבון לא יתלכד עם מלחים ומינרלים שבמים דבר שיוצר לכלוך בלתי מסיס. מדיה וקבצים בנושא סבון כלים בוויקישיתוף אתר American Cleaning Institute, היסטוריה של הסבונים ערך זה הוא קצרמר בנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבץ פוספיד

אבץ פוספיד (Zn3P2) הוא תרכובת אי-אורגנית המורכב מאבץ וזרחן. הוא מגיע בצורה של אבקה אפורה-שחורה בעלת ריח חריף של שום או דגים נרקבים ומשמש בעיקר להרעלת מכרסמים, כמו עכברים, עכברושים, נובחנים ופיקות. אבץ פוספיד סונתז לראשונה בשנת 1740. השימוש הראשון בו כרעל היה באיטליה בסביבות 1911-1912. אבץ פוספיד נבחן גם כחומר לייצור תא פוטו-וולטאי. השימוש באבץ פוספיד כרעל מכרסמים מומלץ בגלל היותו חומר מתפרק אשר אינו נספג בשומן המכרסם, כדי למנוע פגיעה באוכלי נבלות, ציפורים וחיות אחרות שאינן יעד להרעלה. בנוסף הריח המופץ על ידי אבץ פוספיד, ריח חזק של פוספין, המשוחרר לאוויר בתהליך הידרוליזה, מושך מכרסמים, אך דוחה חיות רבות אחרות ועופות אינם רגישים לריח. על כן, חיות שאינן יעד ההרעלה אינן נפגעות מהרעל במידה רבה. עם זאת, ישנה פגיעה בעיקר בחתולים, כלבים ומספר סוגי ציפורים העשויים לאכול את הרעל. פתיונות אבץ פוספיד מיוצרים בדרך כלל בצורת אבקה שחורה, המכילה 75% אבץ פוספיד, ו-25% אנטימון אשלגן טרטרט, סם הקאה, המיועד למקרה בו החומר נבלע בטעות על ידי בני אדם או חיות בית. ישנה גם אפשרות לפזר אבץ פוספיד באוויר בטיפול בנובחנים, מספר ימים לפני פיזור הרעל מפזרים שיבולת שועל לא מורעל כהכנה, דבר שמגדיל את אחוזי ההצלחה בחיסול הנובחנים. בתוך הגוף, אבץ פוספיד מתפרק ויוצר את גז הפוספין הפוגע בכלי הדם, מערכת הזרמת הדם, הריאות והכבד. הטיפול באדם שבלע אבץ פוספיד הוא על ידי עידוד הקאה, מתן פחם פעיל ובליעת סודה לשתיה למניעת שחרור הפוספין. בישראל, אבץ פוספיד אסור לשימוש בהוראת המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות. בארצות הברית השימוש הוא בפיקוח סוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית, והשימוש בו מותר לרוב רק מיולי עד ינואר. בסין, אבץ פוספיד היה בשימוש נרחב החל מ-1958 להדברת פיקות. אולם החל משנת 1978 עברו בסין לרעלים אחרים כדי לצמצם את הפגיעה בחיות בר, כמו חתול מדבר סיני. בארצות הברית משמש אבץ פוספיד כרעל מכרסמים חלופי לסטריכנין, ומאז 1990 רוב הפתיונות למכרסמים הנמכרים בארצות הברית מכילים אבץ פוספיד במקום סטריכנין. מדיה וקבצים בנושא אבץ פוספיד בוויקישיתוף Zinc Phosphide, Veterinary Toxicology: Basic and Clinical Principles, Academic Press, 2012, pages 707-708 Rodent Outbreaks: Ecology and Impacts, page 231 K.L. Chopra, Thin Film Solar Cells, page 413 ראובן ענבר, ציפורי ארץ ישראל, 1971, עמ' 274 מדביר, הדברה בראשון לציון, ירוק בעיניים William F. Andelt, Methods and Economics of Mnaging Prairie Dogs, in John Hoogland (Editor), Conservation of the Black-Tailed Prairie Dog, Island Press, 2005, pages 132-134 ע"פ 3752/11 האיל אבו עואד נ' מדינת ישראל, ניתן ב־16 בספטמבר 2013, סעיף 4 Richard B. Harris, Wildlife Conservation in China, page 147 Ettinger, Stephen J.;Feldman, Edward C. (1995). Textbook of Veterinary Internal Medicine (4th ed.). W.B. Saunders Company. ISBN 0-7216-6795-3.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)