laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בירידיה

בירידיה היה שליט מגידו בתקופת הברונזה המאוחרת ב (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), קיומו ידוע ממכתבי אל-עמארנה. במכתבים הוא מכונה "נסיך העיר" (באכדית: amelu שפירושו המילולי "איש העיר"). שמו של בירידיה מעיד על מוצא הודו-איראני, כשמו של שכנו מתענך "ישדתה". בתקופה זאת כנען הייתה כפופה לשלטון מצרים. השלטון נעשה באמצעות מושלי הערים אשר ניהלו את הערים והעלו מיסים למצרים, ובאמצעות החזקת חיל מצב מצרי בכנען. מכתבי אל-עמארנה הם ארכיון מכתבים גנוזים שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות באל עמארנה שבמצרים התיכונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בארכיון נמצאו שבעה מכתבים שנכתבו על ידי בירידיה - מכתבים א"ע 242, 243, 244, 245, 246, 247 ו-365. בנוסף מוזכר השם בירידיה בקורפוס מכתבי כומידו של שליט כּוּמִידוּ עיר עתיקה ששכנה בבקאע שבלבנון. באחד המכתבים שזהות שולחו ונמענו אינם ידועים עוסק ברכושו של איש בשם בירידיה. שולח המכתב מזכיר שלמרות בקשותיו הקודמות לא נשלח אליו רכושו. לא ברור אם מדובר באותו אדם, ייתכן ובירידיה שליט מגידו נהרג ושולח המכתב (אולי קרוב משפחתו) מבקש שישלחו אליו את רכושו. מכתביו של בירידיה לפרעה עוסקים בניסיונותיו של לבאיה שליט שכם המעוניין להרחיב את תחום שלטונו לאזורים בעמק יזרעאל ובכך מסכן את שלטונו של בירידיה. על פי מכתב א"ע 244 של בירידיה, לבאיה מנצל את החזרת הגדוד המצרי הסדיר ממגידו למצרים כדי לבצע את תוכניות ההתפשטות שלו. הוא נעזר בבעלי בריתו החבירו. הסיבה להחזרת הגדוד המצרי אינה מובהרת מהמכתבים. השערת החוקרים היא שהגדוד הוחזר אולי בשל מאורע חגיגי לכבוד אמנחותפ השלישי, או כדי לעזור לאמנחותפ הרביעי לסגור את מקדשי נא אמון. במכתב זה מתלונן בירידה על מצור שהטיל לבאיה על העיר מתוך מטרה לכבוש אותה. בירידיה הצליח להדוף את לבאיה, ובעקבות זאת נשלח מכתב 243 המספר שבירידיה שומר עכשיו על מגידו, ביום שומר על השדות עם מרכבות, ובלילה על החומות. במכתב א"ע 245 כותב בירידיה למלך מצרים ומבטיח לו לתפוס את לבאיה חי. לבאיה היה שבוי במגידו, על פי המכתב סַֻרתַ מושל עכו לקח את לבאיה ממגידו והבטיח לשלוח אותו למצרים באנייה. במקום זאת קיבל ממנו כסף ושחרר אותו ביחד עם בעלמהר מחנתון לביתו. על פי מכתב זה, היחסים בין מגידו וממלכת עכו מתוחים למדי. ייתכן והסיבות לכך הוא בסמיכות השטחים בשליטתם שהביאו לתביעות טריטוריאליות. לפי מכתב 248 כנראה נכללה תענך בתחום ממלכתו של בירידיה. במכתב 365 מתלונן בירידיה שהוא חורש לבדו את אדמות שונם ולשם כך גייס אנשים כמס עובד מיפו ומנריבתה. באחד המכתבים מסופר שבירידיה שלח שלושים ראשי בקר למצרים. למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ (ספריית האנציקלופדיה המקראית, כ), תרגמה: ציפורה כוכבי-רייני, מוסד ביאליק, ירושלים; והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ה, עמ' 304-301 אהרון קמפינסקי, מגידו : עיר-מדינה כנענית ומרכז ממלכתי ישראלי, הוצת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, 1993, עמ' 29
אריה מלכיאל קוטלר

הרב אריה מלכיאל קוטלר (נולד ה'תשי"א, 17 באפריל 1951) הוא ראש ישיבת לייקווד בניו ג'רזי וחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית. נולד לרישל ולרב שניאור (בנו של הרב אהרן קוטלר). בנם השני מתוך 9 ילדים. נקרא על שם אבי אמו, הרב אריה מלכיאל פרידמן. מצד אביו הוא נינו של רבי איסר זלמן מלצר. למד בישיבת בית התלמוד בברוקלין ובישיבת בריסק בישראל. נישא להינדה, בתם של ליפשא (בת הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק) והרב יחיאל מיכל פיינשטיין. הם היו נשואים במשך עשר שנים והתגוררו בירושלים. לא נולדו להם ילדים. בתקופה זו למד בישיבת בריסק. לאחר פטירת אביו, בשנת 1982, מונה בגיל 32 לעמוד בראשות ישיבת "בית מדרש גבוה" בליקווד, הישיבה הגדולה בארצות הברית. הרב אלעזר מנחם מן שך הכריז על מינויו בהלוויה של אביו. אשתו הינדה סירבה להגר עמו לארצות הברית בשל איסור שהטיל סבה, הרב יצחק זאב, על צאצאיו שלא להגר למדינה זו. בלחצה של משפחתה סירבה גם להתגרש. הוא השאיר עבורה גט למקרה שתתרצה, בבית הדין של הרב ניסים קרליץ אך היא סירבה לקבלו. בסופו של דבר קיבל הרב קוטלר היתר מאה רבנים כדי להינשא בשנית, בשנת ה'תשמ"ה (1985) וכעבור מספר חודשים נישא לחנה לאה לבית טיקוצקי. בני הזוג מתגוררים בלייקווד ונולדו להם בת ובן. הינדא עברה להתגורר בבית הוריה בבני ברק וממשיכה בסירובה לקבל את הגט. הפרשה עוררה סערה גדולה בין המחנות במגזר החרדי-ליטאי ושימשה רקע למחזהו של אמנון לוי "שיינדלה". הרב קוטלר משמש כראש הישיבה, לצד גיסו הרב דוד שוסטאל ובני דודיו הרב ירוחם אולשין והרב ישראל ניומאן. קונטרס הגות תשובה, על הלכות תשובה לרמב"ם, ה'תשס"א אריה מלכיאל קוטלר (1951-), דף שער בספרייה הלאומית "הרב שניאור קוטלר, בן 64, ראש בית המדרש לרבנים בניו ג'רזי", הניו יורק טיימס, 27 ביוני 1982, (אנגלית) ראו דברי המתנגדים בקונטרס אמת קנה שיינדלה, באתר www.weilcenter.org.il טל לוין, שיינדלה: הצגה שלא החליטה מה היא רוצה להגיד, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2010 עמוס בונים, אירווינג מ' בונים, 1901-1980, האיש והשפעתו על היהדות האורתודוקסית האמריקנית, הוצאת פלדהיים, 1989, עמ' 244 (אנגלית)
קיר רפלקטיבי

"קיר רפלקטיבי" הוא שם קבוצת פסלים של האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסלים מוצבים במקומות שונים כגון מוזיאון תל אביב לאמנות, קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ועוד. קבוצת הפסלים "קיר רפלקטיבי" נוצרה במהלך המחצית השנייה שנות ה-70 של המאה ה-20. בתקופה זו זנח תומרקין את סגנון הפיסול האסמבלאז'י, המשלב חלקי נשק, לטובת עיסוק במבניות וצורה גאומטריים. תצוגה של שבעה פסלים, אותה כינה תומרקין "מחוה לארצות-הברית", נפתחה ב-1 בספטמבר 1976 בפארק פלאשינג מדוז שבניו יורק. פסלים נוספים הוצגו באותה עת גם ליד מוזיאון קווינס במנהטן ופסל נוסף בסוהו, בסמוך לגלריית "Sculpture Now". בעקבות השחתה של פסלים ובעיות של ביטוח, פירק תומרקין את התצוגה בחודש נובמבר. חלק גדול מן הפסלים נפגע בתאונת דרכים. תומרקין תיקן את חלקם והעבירם לתצוגה בסטנפורד, ניו ג'רזי, באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס, באוניברסיטת בוסטון ופסל נוסף הותקן בביתו של אספן פרטי בווסטר, מסצ'וסטס. היצירות מורכבות ממסגרות מתכת בהן שילב תומרקין משטחי זכוכית. משטחים אלו חושפים בפני הצופה את מנגנוני הבנייה של הפסל ואף מהווים רקע לקומפוזיציה של צורות המשולבת במערכת המסגרות של הפסל. תומרקין קשר את הסגנון הפיסולי של היצירות אל חוויותיו מן התרבות האמריקאית. "הביקור בניו יורק", כתב תומרקין, "נותן לי עוד זווית ראייה; הזכוכית והקורטן, הסביבה משתקפת בפסלים. פסליי הופכים לאופקיים, כניגוד לאדריכלות הבינלאומית המכוונת לגובה. קיר רפלקטיבי מס' 1, 1975 אוניברסיטת בוסטון, ארצות הברית Moma Reflection‏, 1975, פלדת קורטן וזכוכית, אורך 6 מ' ניו יורק, ארצות הברית מחווה למיס ון דר רוהה, 1975-6 פלדת קורטן וזכוכית, אורך 16 מ' אוסף פרטי Absoloutely Horrizntal‏, 1976 פלדת קורטן, אורך 16 מ' מוזיאון רוז לאמנות, וולטמן (Waltham), מסצ'וסטס, ארצות הברית קיר רפלקטיבי מס' 5, 1976-8 ברזל פלדה וזכוכית, אורך 8 מ' קמפוס אדמונד י' ספרא, גבעת רם, ירושלים קיר רפלקטיבי, 1978 ברזל ופקסיגלס מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו ראו: תומרקין, יגאל, I תומרקין, מסדה, 1981, עמ' 289-297. יגאל תומרקין, "ציוני דרך אוטוביוגרפיים", בתוך: גינתון, אלן (אוצרת), תומרקין, פסלים 1957-1992, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1992, ללא מספרי עמודים.
סטריגיל

סטריגיל היה כלי מתכתי קטן ומעוקל ששימש ביוון העתיקה וברומא העתיקה לקירצוף לכלוך וזיעה מהגוף, בתקופות בהן עדיין לא היו סבונים יעילים. ניקוי הגוף התבצע בשלבים: תחילה נמרח שמן מבושם, אחר כך גורד השמן מהגוף יחד עם הלכלוך על ידי הסטריגיל. עבור העשירים ביצעו משרתים את הפעולות הללו. סטריגיל שימשו לעיתים קרובות אתלטים וכן במרחצאות רומיים. הכלי יוצר בגדלים שונים, עבור אברי גוף שונים. לסטריגיל נלווה "אריבלוס" - קנקן שמן קטן. יצירות אמנות בנות התקופה מציגות אתלטים עם אריבלוס וסטריגיל. סטריגיל ארד רומי, המאה הראשונה שני אתלטים, הימני אוחז סטריגיל, השמאלי - אריבלוס אתלט מנקה את גופו באמצעות סטריגיל אתלט מתכונן לקפיצה. על הקיר תלויים ספוג, סטריגיל ואריבלוס שלט פסיפס מבית מרחץ רומי בסברתה, מציג סנדלים רומיים וסטריגיל מגרד גב מדיה וקבצים בנושא סטריגיל בוויקישיתוף
M-75

M-75 היא רקטת 8 אינץ' (200 מילימטרים) ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס. הרקטה מגיעה לטווח של 70–75 קילומטר, ובעת שיגור מרצועת עזה מסוגלת לפגוע בין היתר בתל אביב ובירושלים. ראש הנפץ של הרקטה נושא מקסימום 10 קילוגרם חומר נפץ. הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן, עת שוגרה לעבר ירושלים ותל אביב. ב-16 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, שוגרה רקטה שכזו לעבר ירושלים ונפלה במזרח גוש עציון. לפי עלי ברכה, נציג חמאס בלבנון, הרקטה היא גרסה מקומית של פג'ר 5, אשר מיוצרת בעזה עם טכנולוגיה שמקורה באיראן. שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף ראשי תיבות שם משפחתו של איבראהים מקאדמה, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס שנהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל בשנת 2003. כמו יתר הרקטות שבשימוש החמאס, בהן הפג'ר 5 המגיעה לטווח של עד 75 קילומטר וה-M-302, גם ה-M-75 אינה מצוידת במערכת הנחיה ולכן דיוק הפגיעה שלה במטרות מוגבל, אך הטווח המוגדל שלה הופך אותה לאפקטיבית יותר מיתר הקסאמים שברשות הארגון. הרקטה הפכה לסמל לניצחון עבור החמאס, ובעת חגיגות ה-25 שנה להקמתו הציג הארגון דגם קרטון ענק של הרקטה, וכן הושקו בושם שנושא את שם הרקטה וכיכר בעזה על שמה. במהלך מלחמת חרבות ברזל חשף החמאס רקטה חדשה מדגם M-90, שהיא ככל הנראה שיפור של ה-M-75 בה הוגדל טווח הירי ל-90 קילומטרים. רקטות מסוג זה שוגרו לראשונה לאזור המרכז ב-8 בדצמבר בשעות הערב. בליל השנה החדשה 2024 בדיוק בחצות, שיגר החמאס מטח של רקטות M-90 לכיוון המרכז, שיורטו על ידי מערכת קלע דוד. קסאם פג'ר (רקטה) כיפת ברזל רועי קייס, תיעוד: חמאס ממשיך לייצר רקטות M-75, באתר ynet, 14 באוגוסט 2014 יואב זיתון, חמאס מייצר רקטות המסוגלות להגיע לגוש דן, באתר ynet, 15 ביולי 2013 אליאור לוי, מהקסאם ל"גיהנום של אשקלון": כך שדרגו ארגוני הטרור את האיום הרקטי מרצועת עזה, באתר ynet, 7 במאי 2021 אהוד יערי, ‏חמאס פרסם סרטון: "ירי לכנסת הציונית", באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2012 באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם האלוף מאיר עמית חשבון הטוויטר של גדודי עז א-דין אל-קסאם ניר יהב‏, משעל בביקור ברצועה: "היום עזה, בהמשך כל פלסטין", באתר וואלה, 7 בדצמבר 2012 (Bennett Ruda - Google+ - Introducing Hamas M75 Perfume ב Archive.today (אורכב 17.12.2012)) אזעקות במרכז ובשפלה, באתר ynet, 8 בדצמבר 2023 חמאס: "שיגרנו יותר מ-20 רקטות לעבר תל אביב והמרכז", באתר ynet, 31 בדצמבר 2023
אביעזר פילץ

הרב אביעזר פילץ (נולד בכ"ב באב ה'ת"ש, 26 באוגוסט 1940) הוא ראש ישיבת תושיה במושב תפרח ("ישיבת תפרח") וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. נולד וגדל בכפר אברהם, לרב יצחק מרדכי, ראש ישיבת "תורה ומלאכה" במקום, וגולדה-דבורה פילץ. למד בישיבת אור ישראל לצעירים ובישיבת חברון בירושלים. בתחילת שנות ה-60 נישא לאפרת, בתו של הדיין הרב יצחק מאיר בן מנחם-פצ'ינר, חתנו של הרב איסר זלמן מלצר. באירוסיו שנערכו בפתח תקווה נכח דוד הכלה הרב אהרן קוטלר, ששהה באותה עת בביקור בישראל. בתקופת אירוסיו למד בישיבת לייקווד במשך כשנה אצל הרב קוטלר. לאחר נישואיו התגורר בביתו של סב אשתו הרב איסר זלמן מלצר בשכונת בתי ברוידא בירושלים ולמד בכולל של בוגרי ישיבת חברון בשכונת גבעת שאול בירושלים. בשנות ה-70 הצטרף לצוות הרבנים של ישיבת תושיה במושב תפרח בראשות הרב יעקב פרידמן, וכעבור זמן התמנה לעמוד בראשות הישיבה. בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה. לישיבה תקנות רבות אשר מטרתן לשמר את הצביון הייחודי של הישיבה. עם השנים צירף לצוות הישיבה את גיסו הרב מנחם בן-מנחם ואת תלמידיו הרב יעקב שיינברג והרב דניאל ארנפרוינד. במהלך השנים הקים הרב פילץ מוסדות נוספים בתפרח ובהם ישיבה קטנה בראשות תלמידו הרב בצלאל גנצרסקי. בשנת ה'תשע"ג פתח הרב פילץ סניף בעיר בית שמש בשם "נתיבות התורה", בראשות הרב יוסף רובינשטיין. הרב פילץ הוא נשיא הסניף ובתחילת דרכו מסר בו אחת לשבועיים שיעור כללי. הרב פילץ דוגל בקו ההשקפתי השמרני של הרב שך, שהיה קרוב משפחתו. הוא בעל השפעה על קהילות ומוסדות תורה, בעיקר בדרום הארץ. הוא סייע רבות בהקמת ישיבת רכסים, בראשות הרב אליהו ציון סופר. במבצעי צה"ל, "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן", הורה על המשך לימודים סדירים של הישיבה, בניגוד לישיבות אחרות בדרום שהעתיקו את פעילותן לאזור המרכז. לקראת ההתנתקות התבטא בשיחה שהעביר לבני ישיבתו כי אילולא צער המשפחות היה ראוי שהמפונים יחגגו "יום טוב" על כך "שנגאלו מן העבודה הזרה של הציונות". הרב פילץ נאם בעצרת רבבות של "דגל התורה" לקראת הבחירות לכנסת העשרים ודיבר בחריפות בגנות מדינת ישראל והציונות. בשבועות הראשונים של התפרצות הקורונה בישראל, הורה להמשיך את הלימודים בישיבה כרגיל, למרות הוראת משרד הבריאות לסגור את הישיבה. בי"ח בכסלו תשפ"א צורף כחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה. בין תלמידיו: הרב פנחס אבוחצירא והרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר. נשוי לאפרת פילץ, מחנכת במכללת אופקים. הם הורים לשני בנים. בנם הבכור, הרב מאיר, מחבר ספרי "אורי וישעי" על התלמוד, וראש כולל "בית ישראל" בירושלים. בנם השני, איסר זלמן, חתנו של הרב בנימין קרליבך, ר"מ בישיבת מיר. משה ויסברג, תיעוד וידאו בלעדי: ראש הישיבה מובל תחת החופה בהקפות שניות, באתר בחדרי חרדים, 13 באוקטובר 2017 ציטוט מלא כאן, עלון "רוממות", עמוד 2, בסוף הקטע "התנפצות אליל הציונות" התקבצו חרדים • כ- 40 אלף איש בעצרת למען 'יהדות התורה', אתר רדיו קול חי ישיבת 'תושיה' בתפרח - לא נסגרת כיכר השבת חנני ברייטקופף, הדרמה הלילית מאחורי המינויים החדשים למועצת של דגל, באתר ככר השבת משה ויסברג, החידושים בהיכלי הישיבות - פרויקט מיוחד, באתר בחדרי חרדים, 9 באוקטובר 2018
פרנץ קאהן

פרנץ קאהן (או כהן, בגרמנית: Franz Kahn; ‏13 ביוני 1895 – אוקטובר 1944) היה מנהיג ציוני בצ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם. קאהן נולד בפלזן שבבוהמיה, אז בתחומי אוסטרו-הונגריה. אביו היגר בצעירותו עם אחיו לארצות הברית וחזר לעיר, שם התחתן ונולדו לו שני ילדים, פרנץ וסטלה. ההורים נפטרו והותירו את ילדיהם יתומים. פרנץ הצעיר הצטרף, בזמן לימודיו בבית הספר התיכון, לתנועת הנוער היהודית "תכלת לבן". לאחר שהחל את לימודי המשפטים גויס, בזמן מלחמת העולם הראשונה, לצבא האוסטרי ושרת כקצין בחזית המזרח, שם נפצע ואבד את זרועו. לאחר שהות בבית חולים לשבויי מלחמה בנורווגיה חזר לפלזן, והשלים את לימודי המשפטים. בשנת 1921 מונה למזכיר הכללי של הפדרציה הציונית בצ'כוסלובקיה וכחבר הנהלתה. הוא היה אחראי על ארגון רוב הקונגרסים הציוניים בתקופה שבין מלחמות העולם. כמו כן עבד במשרדי תנועת 'החלוץ' ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם יעקב אדלשטיין לקידום עליית צעירים יהודים לפלסתינה. עם סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה הנאצית ב-1938 היה קאהן פסימי באשר לגורל היהודים במדינה, ובפרט לא חשב שתצמח תועלת ליהודים משיתוף פעולה עם הכובש הנאצי. עם זאת, החליט קאהן להישאר במדינה, מתוך מחשבה שיוכל לקדם את האינטרסים הציוניים בצורה טובה יותר בגולה. יחד עם אשתו אולגה (לבית פרידלר), היגר בסוף שנת 1938 מהעיר אוסטרובה לכיוון העיר פראג, בעוד את שני ילדיו, שושנה ורפאל, שלח ארצה במסגרת עליית הנוער. קאהן ואדלשטיין היו אנשי הקשר הרשמיים של המוסדות הציוניים, כמו גם של האס-דה (שרות הביטחון הנאצי) ומוסדות המדינה הצ'כוסלובקית. קאהן לקח חלק חלק בקונגרס הציוני ה-21 שהתקיים בסוף אוגוסט 1939 בז'נבה. הוא סירב להצעת חבריו לקונגרס להעתיק את מקום מגוריו לשווייץ. לאחר גירוש אדלשטיין לגטו טרזינשטט בדצמבר 1941 המשיכו קאהן ואשתו לעבוד שנה נוספת במשרד התרבות היהודית בפראג. בסוף ינואר 1943 נעצר קאהן יחד עם אשתו ופעילים ציונים נוספים והוגלה לגטו טרזינשטט. קאהן לא הביע רצון למלא תפקיד משמעותי במועצת הזקנים של הגטו, בין היתר משום שהוטלה עליה מלאכת הכנת רשימת הנידונים לגירוש באקציות. אף על פי כן, לקח על עצמו את תפקיד מנהל מערך ההרצאות במחלקת התרבות, תוך שימת דגש על עבודה עם נוער, ציונות ויהדות. מאמצים רבים שנעשו על ידי גורמים מחוץ לארץ להביא לשחרורו, העלו חרס. בחגיגת הרצל בגטו בשנת 1944 נשא ד"ר קאהן את נאומו האחרון, וסיימו במילים "עם ישראל חי". בתאריך 4 לאוקטובר 1944 הוגלה קאהן יחד עם מרבית מנהיגי הגטו ומשפחותיהם למחנה ההשמדה אושוויץ בירקנאו, שם, בסמוך להגעתו, נרצח בתאי הגזים. ישראל גוטמן, האנציקלופדיה של השואה, Piper, 1998 חיים יחיל, פרנץ קאהן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) פרנץ קאן (כהן), באתר יד ושם פרנץ קאהן, באתר המוקדש לגטו טרזיינשטט (בגרמנית) פרנץ כהן באתר המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה של יד ושם הספרון טרזינשטאט, הוצאת מפא"י, ‏1947 19th Zionist Congress, סרטון באתר יוטיוב. קטע וידאו של פרנץ קאהן בקונגרס הציוני ה-19 בשנת 1935, מתוך ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג. הספרון טרזינשטאט, עמ' 141
נועה וולמן

נועה וולמן (נולדה ב-12 בדצמבר 1986) היא שחקנית, דוגמנית וקומיקאית ישראלית. וולמן נולדה בתל אביב, לדפנה, אמנית, ויגאל, רופא נשים. כשהייתה בת 12 הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה ואחיה ואחותה הקטנים לרמת השרון. בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון. בוגרת הסטודיו למשחק "אימפרו". ב-2008 הייתה הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של וולמן בתוכנית הסאטירה "דבר עם הסוכן שלי" עם אסי עזר, בה שימשה ככתבת שטח. בשנת 2009 שיחקה וולמן בסדרה "אלכס בעד ונגד" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד זואי. בשנת 2010, שיחקה וולמן בסדרות "חצויה" ששודרה ב-HOT ו"תיכון השיר שלנו" ששודרה ב-Yes. כמו כן, שיחקה וולמן בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה". הייתה חברת פאנל בתוכנית "מועדון לילה" בעונתה הרביעית בערוץ 2 של קשת. בין השנים 2010-2012 שיחקה בשתי העונות של הסדרה הקומית "המשרד" ששודרה ב-yes בתפקיד שירי. בשנת 2012, השתתפה וולמן בתפקיד אורח בסדרה ״כאן גרים בכיף״, שם גילמה את תמרה חברתו הדתייה של דניאל אותו גילם דניאל מורשת. בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה קטמנדו. בשנים 2012 ו-2015 השתתפה וולמן בשתי עונות של קומדיית המצבים "נשואים פלוס" בערוץ 2, לצד ליאור אשכנזי, דורית בר אור ועוד. בשנת 2013, שיחקה בתפקיד אורח את חברתו של אדם, ענבל, בסדרה "סברי מרנן", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה, גם התארחה בתוכנית הקומית "מצב האומה". בשנת 2015 שיחקה בסרט הישראלי "איביזה" בתור ג'ניפר. ב-2016 היא גלמה את מיל בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל בפרק 12. במהלך 2016 פרשה מהתחום זמנית. היא השתתפה בפרסומות ל"חומוס אחלה", "מקדונלד'ס", "יופלה" ו"קוקה-קולה". בשנת 2008 נבחרה להיות פרזנטורית של רשת אופנת "פנקייר". באותה שנה הצטלמה יחד עם ירדן הראל לקמפיין קיץ של רשת "אינטימה". כמו כן, דגמנה עבור "ג'ינס Lee" ו"פוקס" במסעות פרסום לצדם של יעל בר זוהר ויהודה לוי. בספטמבר 2013 התחתנה עם תום לביא, וביולי 2015 נולד בנם הבכור ובאוקטובר 2018 ילדה את בתה השנייה. נועה וולמן, ברשת החברתית פייסבוק נועה וולמן, ברשת החברתית אינסטגרם נועה וולמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועה וולמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נועה וולמן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שי פרץ, היפה והחנונית, באתר ynet, 17 ביוני 2009 נעמה נחושתאי / צילום: אלכס ליפקין, נועה וולמן, באתר ynet, 4 באוגוסט 2009 אלקנה שור, חכמה בלילה: ריאיון עם נועה וולמן, באתר nrg‏, 11 במאי 2012 חיים אתגר, ‏נועה וולמן לא רק בלונדינית, באתר ‏מאקו‏, 3 ביוני 2012 נועה וולמן תוביל קמפיין לאופנת פאנקייר תמורת סכום מדווח של 60 אלף שקל, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2008 צילומים: אפרת כפרי‏, בלי ריטוש. באורגינל, באתר וואלה, 28 בינואר 2008 נועה רום, הדס בשן, בציר טוב, באתר ynet, 4 ביוני 2008 גיל משעלי, ‏כבר לא תטוס לאיביזה: נועה וולמן ילדה בן בכור, באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2015
יצחק מאיר בן-מנחם

הרב יצחק מאיר בן מנחם (פצ'ינר) (תרנ"ח, 1898 – ז' בסיוון תש"ך, 2 ביוני 1960) היה חבר בית הדין הרבני הגדול, כמו כן עסק בההדרת ספרי הראשונים. נולד בפולין בשם יצחק מאיר פצ'ינר, בנו של מנחם מנדל פצ'ינר, שהשתייך לחסידות גור. למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של הרב נפתלי טרופ. באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל. למד בישיבת חברון ונחשב לבכיר התלמידים בה. לאחר מכן למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בשנת תרפ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המאורעות, נישא לשרה, בתו של הרב איסר זלמן מלצר. בשנת תרצ"ח (1938) פרסם את ספרו "פרשת המלך" על הלכות אישות בספר משנה תורה לרמב"ם. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים ובאותה תקופה הוציא את חידושי הרשב"א על מסכת נידה עם הגהות ומראי מקומות. בשנת תש"ב פרסם את פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים, עם הערות, הגהות ומראי מקומות. בשמת תרצ"ג (1933) התמנה כדיין בבית הדין בפתח תקווה. בין הרבנים שכיהן לצדם לאורך השנים: הרב עובדיה הדאיה, הרב ישראל אריה ספיר, הרב עובדיה יוסף, הרב שמעון יוז'וק והרב צבי ברוידא. לאחר מלחמת העולם השנייה עברת את שמו ל"בן מנחם", שבו הנציח את שם אביו שנהרג בשואה. בשנת תשט"ז (1956) מונה כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכיהן בתפקידו עד לפטירתו בשנת תש"ך (1960). בן מנחם נפטר ב-2 ביוני 1960 ונקבר בהר המנוחות בירושלים. לאחר פטירתו יצאו שני כרכים נוספים בסדרת ספריו "פרשת המלך", הכוללים באורים וחידושים בסוגיות בסדר מועד, וכן חידושים ובאורים על ספרי מדע, אהבה וזמנים של הספר "משנה תורה" לרמב"ם. בנו, הרב מנחם אליהו בן מנחם, הוא ר"מ בישיבת תושיה בתפרח. חתנו, הרב אביעזר פילץ, הוא ראש ישיבת תושיה. נכדו, הרב דוד בן-מנחם מכהן בתפקיד 'נושא-ונותן' בישיבת חברון בירושלים. פרשת המלך - על ספר משנה תורה לרמב"ם, תרצ"ח, תשנ"ה ותשנ"ו (3 כרכים) חדושי הרשב"א על מסכת נדה - עם הגהות ומראי מקומות, תרצ"ח פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים - עם הערות, הגהות ומראי מקומות, תש"ב יצחק מאיר בן מנחם, דף שער בספרייה הלאומית יצחק מאיר בן-מנחם באתר GRAVEZ עד שבחברון, עמ' 55, עדות הרב דב כהן. בספרו האוטוביוגרפי "וילכו שניהם יחדיו" (עמ' 166) מגדיר הרב דב כהן את הבחור יצחק מאיר פצ'ינר: "הבחור החשוב בישיבה". רבנות ראשית כרך א', באתר ארכיון המדינה, עמ' 53 הנשיא מינה דיינים, דבר, 18 באפריל 1956; הודעה על מינוי דיינים, ילקוט הפרסומים תשט"ז, עמ' 849; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 33
מספרי בל

בקומבינטוריקה, מספרי בל (על שם המתמטיקאי האמריקאי אריק טמפל בל) ניתנים על ידי נוסחת הנסיגה הבאה: B 0 = 1 , B n = ∑ k = 0 n − 1 ( n − 1 k ) B k {\displaystyle B_{0}=1,\quad B_{n}=\sum _{k\,=\,0}^{n\,-\,1}{\binom {n-1}{k}}B_{k}} עבור מספר החלוקות הזרות של קבוצה לא-ריקה A {\displaystyle A} , כאשר איחוד הקבוצות מכסה את A {\displaystyle A} . לקבוצה בת 3 איברים ישנן 5 חלוקות זרות שונות: { { 1 } , { 2 } , { 3 } } { { 1 } , { 2 , 3 } } { { 2 } , { 1 , 3 } } { { 3 } , { 1 , 2 } } { { 1 , 2 , 3 } } {\displaystyle {\begin{aligned}&{\bigl \{}\{1\},\{2\},\{3\}{\bigr \}}\\&{\bigl \{}\{1\},\{2,3\}{\bigr \}}\\&{\bigl \{}\{2\},\{1,3\}{\bigr \}}\\&{\bigl \{}\{3\},\{1,2\}{\bigr \}}\\&{\bigl \{}\{1,2,3\}{\bigr \}}\end{aligned}}} תהי קבוצה בת n {\displaystyle n} איברים. ללא הגבלת הכלליות, נבחר איבר כלשהו ונוסיפו לקבוצה בת 0 ≤ k ≤ n − 1 {\displaystyle 0\leq k\leq n-1} איברים שאותם נבחר ב- ( n − 1 k ) {\displaystyle {\tbinom {n-1}{k}}} אפשרויות. על כל אפשרות כזו ישנן B n − k − 1 {\displaystyle B_{n-k-1}} אפשרויות לחלוקת n − k − 1 {\displaystyle n-k-1} האיברים הנותרים לקבוצות לא-ריקות. על פי זהות פסקל נקבל: B n = ∑ k = 0 n − 1 ( n − 1 k ) B n − k − 1 = ∑ k = 0 n − 1 ( n − 1 n − k − 1 ) B n − k − 1 = ∑ k = 0 n − 1 ( n − 1 k ) B k {\displaystyle B_{n}=\sum _{k\,=\,0}^{n\,-\,1}{\binom {n-1}{k}}B_{n-k-1}=\sum _{k\,=\,0}^{n\,-\,1}{\binom {n-1}{n-k-1}}B_{n-k-1}=\sum _{k\,=\,0}^{n\,-\,1}{\binom {n-1}{k}}B_{k}} משולש בל (נקרא גם משולש פרס או משולש אייטקן), הדומה למשולש פסקל, מספק את ערכי הסדרה: 1 1 2 2 3 5 5 7 10 15 15 20 27 37 52 52 67 87 114 151 203 203 255 322 409 523 674 877 {\displaystyle {\begin{matrix}&\color {red}1\\&1&\color {red}2\\&2&3&\color {red}5\\&5&7&10&\color {red}15\\&15&20&27&37&\color {red}52\\&52&67&87&114&151&\color {red}203\\&203&255&322&409&523&674&\color {red}877\end{matrix}}} האיבר הראשון הוא 1. בשמאל השורה הבאה נכתוב את האיבר הימני ביותר בשורה הקודמת. כל איבר (החל מהשני משמאל) הוא סכום האיבר השמאלי לו והאיבר מעל השמאלי לו. כלומר: C ( m , n ) = C ( m − 1 , n − 1 ) + C ( m , n − 1 ) {\displaystyle C(m,n)=C(m-1,n-1)+C(m,n-1)} מספרי בל, באתר MathWorld (באנגלית)
ז'אן-פרנסואה קופה

ז'אן-פרנסואה קופה (בצרפתית: Jean-François Copé; נולד ב-5 במאי 1964), הוא פוליטיקאי יהודי צרפתי ששימש כשר אוצר בשנים 2005–2007, ובין התאריכים 19 בנובמבר 2012 - 15 ביוני 2014 כיהן כנשיא מפלגת האיחוד למען תנועה עממית, מפלגת האופוזיציה העיקרית בצרפת. מכהן כראש העיירה מו. ז'אן-פרנסואה קופה נולד במשפחה של מהגרים יהודים לצרפת; משפחת האב היגרה מרומניה ומשפחת האם מאלג'יריה. הוא מגדיר את עצמו כיהודי חילוני. קופה היה ממובילי המסע הציבורי, שהביא לחקיקה נגד לבישת בורקה בציבור בצרפת. קופה אב לארבעה ילדים, שלושה מנישואיו הראשונים לולרי דוקינג (Valérie Ducuing), ואחת מזוגיות שנייה. את חברתו ממוצא אלג'ירי, נדיה חממה (Nadia Hamama), נשא לאישה בדצמבר 2011. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-פרנסואה קופה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'אן-פרנסואה קופה ז'אן-פרנסואה קופה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Jean-François Copé wins conservative party election (באנגלית) שם המשפחה קופה נגזר משם סבו, מרקו הירש קופלוביץ', שהיה רופא כללי ביאשי, רומניה.
פילץ

האם התכוונתם ל... פילץ – עיר בפולין פסאז' פילץ – שמו הקודם של פסאז' הוד בתל אביב קפה פילץ – בית קפה ברחוב הירקון בתל אביב הקטנה אביעזר פילץ – ראש ישיבת תושיה במושב תפרח אברהם פילץ – קבלן ואיש עסקים האדמו"ר מפילץ – שושלת אדמו"רי חסידות פילץ: הרב פנחס מנחם אלעזר יוסטמן ובנו הרב חנוך גד יוסטמן אריה פילץ – קבלן ויזם תל אביבי אוסקר פילץ – עורך אנציקלופדיית ברוקהאוס אורנה פילץ – סופרת ילדים ארגוס פילץ' – דמותו של השרת בבית הספר לקוסמים הוגוורטס שבסדרת הארי פוטר דרור פילץ – שף ישראלי רותי פילץ-בורשטיין – מנכ"לית מכון וינגייט קרול פילץ – שחמטאי פולני