laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב

יומנו של חנון – עשה זאת בעצמך שוב הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון". הספר, שחובר על ידי ג'ף קיני, הוא המשך לספר יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך. הספר יצא לאור בעברית ב-7 במרץ 2013. הספר כולל שני חלקים. החלק הראשון כולל פעילויות, משחקים, חידונים (לענות לשאלות שמוצגות על ידי דמויות הסדרה), קומיקס (להשלים ולצייר קומיקס) וציורים (לצייר אנשים); החלק השני נקרא "מה הסיפור שלך?" ובו ניתן לנהל יומן. ניתן גם לצייר כריכה לספר ולכתוב בסופו תודות ו"על הסופר" (כמו בכל סוף ספר של "יומנו של חנון"). הספר כולל יותר מ-16 עמודי קומיקס (שלא כמו הספר הראשון). רוב הספר זהה לספר הראשון, ומכיל עוד פעילויות שלא היו בספר הקודם. יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך האתר הרשמי של הספר (באנגלית) יומנו של חנון עשה זאת בעצמך, באתר הוצאת כנרת זמורה ביתן ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שעת אפס!

שעת אפס! (באנגלית: Zero Hour!‎), הוא סרט אסונות אמריקאי משנת 1957, בבימויו של הל ברטלט ובכיכובם של דיינה אנדרוז, לינדה דרנל וסטרלינג היידן, ואשר הופץ על ידי אולפני סרטי פרמאונט. התסריט לסרט, שנכתב על ידי ארתור היילי, הוא עיבוד של מחזהו של היילי משנת 1956, שהופק בקנדה, בשם "לטוס אל תוך הסכנה". בשנת 1958 היילי, בשיתוף עם ג'ון קסטל, כתבו רומן, המבוסס על אותו הקונספט, שכותרתו "לטוס אל תוך הסכנה: מסלול אפס-שמונה". הזכויות לסרט זה נרכשו על ידי יוצרי סרט הפרודיה משנת 1980 "טיסה נעימה", מה שאיפשר להם לבסס את תסריטם על פי התסריט והדיאלוגים של "שעת אפס!" כמעט מילה במילה. הסרט נרכש על ידי סרטי האחים וורנר, ושוחרר להפצה ב-DVD ב-26 ביוני 2007. הסרט זכה לשתי ביקורות בלבד באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, ועל כן לא זכה עדיין לציון. בוזלי קראות'ר ("ניו יורק טיימס") קרא לסרט זה "התבוננות מרגשת של הרפתקה מפחידה בשמיים", המבוססת על תסריט "תמציתי וטוב"... "דנה אנדרוס בתפקיד הגיבור וסטרלינג היידן בתפקיד הקפטן מצוינים בתפקידיהם, שומרים על דמויותיהם קשוחות וחסרות פשרה". "טיים מגזין" כינה את התסריט "הגזמה פראית של תוכנית טלוויזיה משנת 1956", וציין כי "המאבק המוסרי שבסרט עובר בצורה די טובה, אולם המצב הכללי מאולץ בעליל, כמו חלום בהקיץ של וולטר מיטי". טיסה נעימה "שעת אפס!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שעת אפס!", באתר נטפליקס "שעת אפס!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שעת אפס!", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שעת אפס!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שעת אפס!, קדימון הסרט באתר יוטיוב Ben Mankiewicz, commentator (17 ביולי 2010). TCM presentation of "Zero Hour!". Turner Classic Movies. {{cite AV media}}: (עזרה) Commentary, Airplane! DVD "Zero Hour!‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) Bosley Crowther (14 בנובמבר 1957). "The Screen - 'Zero Hour, Aviation Melodrama at Loew's State". The New York Times. נבדק ב-2011-03-23. {{cite web}}: (עזרה) "Cinema: The New Pictures". Time. 9 בדצמבר 1957. נבדק ב-2011-03-23. {{cite web}}: (עזרה)
שעת אפס

האם התכוונתם ל... שעת אפס (לימודים) – לימודים בשעה שלפני שעת תחילת הלימודים המקובלת שעת האפס (1945) – מונח בחקר ההיסטוריה המתייחס לדימוי של השינוי הרדיקלי שעברה גרמניה לאחר תבוסתה במלחמת העולם השנייה, מחברה גזענית-נאצית-מיליטריסטית לחברה מודרנית המנסה להתנתק מעברה הנאצי. שעת אפס: משבר בזמן – מיני סדרת קומיקס שעת אפס! – סרט אסונות אמריקאי משנת 1957 שעת אפס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית שעת האפס (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה אמריקאית שעת האפס אלבום) – אלבומו השני של הזמר הישראלי רגב דהן שעת האפס (סדרה) – תוכנית טלוויזיה בריטית - קנדית תיעודית שעת האפס (1996) – ספרו של הסופר האמריקאי ג'וזף פיינדר שעת האפס (2003) – סרט מתח אמריקאי עם הילרי סוונק ואהרון אקהרט חצות – שעה המיוצגת בספרות 00:00 ידועה גם כשעת האפס
Arabian Nights: Sinbad's Adventures

Arabian Nights: Sinbad's Adventures (ביפנית: アラビアンナイト シンドバットの冒険) היא סדרת אנימה יפנית שהופקה לטלוויזיה בבימויו של הבמאי היפני פומיו קורוקאווה. הסדרה בת ה-52 פרקים שודרה במקור ברשת הטלוויזיה היפנית Fuji TV בין השנים 1975 - 1976. עלילת הסדרה מבוססת על סיפור הילדים הנודע "סינבד המלח" מתוך אוסף סיפורי העם הערביים "סיפורי אלף לילה ולילה". בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ 2 הירדני בתחילת שנות התשעים. סינבד הוא ילד צעיר החי בבגדאד במהלך המאה ה-12. סינבד הצעיר נהנה במיוחד להקשיב לסיפורי ההרפתקאות של עלי דודו, אשר ערך מסעות רבים ברחבי העולם ואשר הביא עמו, מאחד ממסעותיו, ציפור מדברת בשם יסמינה אותה העניק לסינבד. סינבד מחליט לצאת למסע ברחבי העולם יחד עם דודו עלי בתקווה שיוכל לקחת חלק בהרפתקאה הבאה של דודו, ובעקבות כך סינבד מתגנב בחשאי לסיפון ספינת דודו ומפליג יחד עמו. אף על פי כן, לאחר שלוויתן ענק מתקיף את ספינתם, סינבד נסחף לבדו לאי בודד. סינבד, אשר הופרד מדודו, מתחיל את ההרפתקה לבדו כאשר רק יסמינה הציפור מהווה לו חברה. לאורך הסדרה סינבד מגיע ליעדים שונים יחד עם יסמינה וחבריו - עלי באבא ואלאדין. במהלך המסע הם פוגשים ביצורים מוזרים רבים, בהם ציפור ענקית, נחשי ענק, בתולות ים, שדים, ענק ירוק ואימתני שאוכל בני אדם ומכשפים. סינבד - הגיבור של הסדרה. סינבד הוא הבן של סוחר מכובד בעיר בגדאד שבעיראק. סינבאד הוא ילד אמיץ, סקרן והרפתקן. יסמינה - ציפור מדברת ציפור מסוג מיינה מצויה אותה נתן לסינבד דודו. בהמשך הסדרה מתברר כי יסמינה היא למעשה נסיכה אשר הפכה לציפור לאחר שמכשף מרושע הטיל עליה כישוף. בסוף הסדרה, היא הופכת חזרה לבת אדם וחוזרת להוריה. עלי באבא - חבר טוב של סינבד ואלאדין. הרפתקן נועז שמצטרף לסינבד במסעו. אלאדין - חבר טוב של סינבד ועלי באבא. מצטרף להרפתקאותיו של סינבד. חסן - חברו הטוב ביותר של סינבד. ילד עני וחסר בית אשר למחייתו מוכר צנצנות מים ברחובות בגדאד. "Arabian Nights: Sinbad's Adventures", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Arabian Nights: Sinbad's Adventures", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יוסף יואל קאהן

רבי יוסף יואל קאהן (נולד בי"ז באדר ב' תשי"ט, 27 במרץ 1959) הוא משפיע חסידי ואדמו"ר. מכונה האדמו"ר ממבקשי אמונה. רבי יוסף יואל הוא בנו הצעיר של רבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן, וחתנו של הרב מנחם מנדל מונדרר, האדמו"ר מקוסוב-ירושלים. בי"ב באדר ב' תשע"א (2011), לאחר 33 שנות נישואים שבהן היה חשוך ילדים, נולדו לו תאומות. הרב קאהן נוהג לנסוע לשבתות ביישובים בישראל כדי לערוך טישים ולמסור שיחות מוסר. נוהג זה מקורו מחמיו של חמיו, הרב אלעזר בריזל. הוא אחד מראשי חבורת "אש קודש" בבני ברק, חבורה חסידית המיועדת לבחורים שאין להם חצר חסידית אחרת. כמו כן עומד בראשות כולל אברכים בבית הכנסת ישועות יעקב. בדבריו במסעות שעורך ברחבי הארץ נוהג לתת דגש על שמירת העיניים ושמירת הברית, הינזרות משימוש באינטרנט שאינו כשר, ומאיץ להינשא בהקדם ולא לדחות את גיל הנישואין. עקיבא נוביק, אחרי 33 שנות עקרות: תאומות לאשת האדמ"ור, באתר ynet, 20 במרץ 2011
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק

רביעיית המיתרים מס' 12 בפה מז'ור אופוס 96 (ה"אמריקאית") היא יצירה קאמרית מאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק. דבוז'אק הלחין את הרביעייה בשנת 1893, במהלך חופשת הקיץ מניהול הקונסרבטוריון הלאומי בניו יורק. דבוז'אק שהה בחופשתו בכפר של קהילת מהגרים מצ'כיה - ספילוויל אשר באיווה. הרביעייה נכתבה באותו הזמן שנכתבה יצירת המופת של דבוז'אק - הסימפוניה מן העולם החדש. על זמנו בספילוויל אמר דבוז'אק "באשר לסימפוניה החדשה שלי, הרביעייה בפ'ה מזור והחמישייה - לא הייתי כותב אותן סתם כך, לו לא ראיתי את אמריקה". בפרק השני ניתן לשמוע מנגינת ספיריטואלז אפרו-אמריקאית בעלת כמיהה עגמומית, רגש שדבוז'אק אכול הגעגועים הזדהה עמו. הפרק השלישי הוא שיר רפסודי של ציפור אמריקאית. בפרק האחרון ניתן לשמוע רכבת על מסילת ברזל. השמעת הבכורה בוצעה בבוסטון בראשון בינואר 1894 בקונצרט של רבעיית קניזל. מאוחר יותר (לאחר אחד עשר יום) היצירה בוצעה בניו יורק בקרנגי הול. הרביעייה מיועדת למבנה הרגיל של שני כינורות, ויולה וצ'לו ומכילה ארבעה פרקים. ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כ-30 דקות. מידע על היצירה "רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק" באתר AllMusic רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רביעיית מיתרים מס' 12 באתר פרויקט ספריית התווים הבין-לאומי (באנגלית)
קואליציית הצדקה

קואליציית הצדקה (באנגלית: (UG)‏ Union of Good, בערבית: ائتلاف الخير, איתילאף אל-ח'ייר) היא ארגון גג המורכב מכ-50 קרנות צדקה אסלאמיות וקרנות ייעודיות של החמאס ברחבי העולם, אשר מעבירות כספים לתנועת החמאס. הארגון נוסד סמוך לפרוץ האינתיפאדה השנייה במטרה לגיוס תרומות באופן חד פעמי, אך בעקבות הצלחת המבצע המשיך לפעול והפך במשך השנים לגוף מרכזי בכלכלת החמאס. על פי הערכות שונות העבירה "הקואליצייה" בין השנים 2001–2009 מאות מיליוני דולרים למוסדות החמאס. רוב הכסף המגויס מועבר ברובו באופן ישיר למוסדות החמאס ביהודה ושומרון וברצועת עזה ולתמיכה במעטפת הטרור הפלסטיני על ידי הענקת סיוע כספי לפעילי טרור ולבני משפחותיהם. פעילות הקואליצייה סייעה לחמאס לבסס את עצמה כאלטרנטיבה שלטונית לרשות הפלסטינית. בראש הארגון שמרכזו בסעודיה עמד עד מותו השייח' יוסוף אל-קרדאווי ובמועצת הנאמנים שלו חברים אישים בולטים מתנועת האחים המוסלמים, פעילי חמאס מוכרים ומנהיגים אסלאמיים מרחבי העולם, בהם השייח' ראאד סלאח והשייח' עכרמה צברי. עם הקרנות והארגונים המשתייכים ל"קואליציית הצדקה" נמנים בין השאר: קרן אל-אקצא, IHH (טורקיה), אינטרפאל (בריטניה), קרן האדמה הקדושה (ארצות הברית), ארגון הסעד האסלאמי העולמי (סעודיה), הכנס העולמי לנוער אסלאמי (סעודיה) וידיים מוסלמיות (בריטניה). "קואליציית הצדקה" והקרנות החברות בה הוצאו מחוץ לחוק בישראל בשנת 2002 ובשנת 2008. בנובמבר 2008 הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בארצות הברית. "קואליציית הצדקה": ארגון גג של למעלה מ-50 קרנות אסלאמיות ברחבי העולם, המנתב כספים למוסדות "חמא"ס" ב"שטחים", באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 2 בספטמבר 2005 "קואליציית הצדקה" – מיפוי וניתוח מערך מימון כספי טרור, באתר שירות הביטחון הכללי, ספטמבר 2009 מילולית: "קואליציית הטוב"; הכוונה ל"ציר הטוב", בניגוד להגדרת "ציר הרשע" על ידי ארצות הברית חברות "קואליציית הצדקה" Defense Minister signs order banning Hamas-affiliated charitable organizations, אתר משרד החוץ, 7 ביולי 2008 סקירה בנושא "הדעוה" - התשתית האזרחית של חמאס ותפקידה במימון טרור, באתר שירות הביטחון הכללי, מרץ 2009
ניו יורק, ניו יורק

ניו יורק, ניו יורק (באנגלית: New York, New York) הוא סרט דרמה מוזיקלי בבימויו של מרטין סקורסזה. זהו סרט מחווה המכיל שירים של ג'ון קנדר ופרד אייב, ולעיר מולדתו של סקורסזה ניו יורק[דרושה הבהרה]. בסרט מככבים רוברט דה נירו ולייזה מינלי כצמד מוזיקאים ואוהבים. הסיפור נפתח בחגיגות יום הניצחון על יפן בשנת 1945, במועדון לילה עמוס בניו יורק. ג'ימי דויל (רוברט דה נירו) סקסופוניסט אנוכי וחד לשון פוגש בפרנסין אוואנס (לייזה מינלי) זמרת אנונימית. פרנסין בודדה אך עדיין אינה מעוניינת בשום קשר עם ג'ימי שלא מפסיק ללחוץ עליה בבקשה לקבל את מספר הטלפון שלה. למחרת בבוקר השניים במקרה חולקים מונית, ובניגוד לרצונה פרנסין מוצאת עצמה מתלווה לאודישן של ג'ימי. באודישן ג'ימי נכנס לוויכוח עם בעל המועדון וכדי להציל את האודישן של ג'ימי, פרנסין מתחילה לשיר שיר מפורסם משנות ה-30 וג'ימי מצטרף אליה עם הסקסופון. הבעלים מתרשם מהם ולתדהמתה של פרנסין הוא מציע לשניהם עבודה כצמד. מערכת היחסים שלהם נבנית עד לכדי נישואין. אך ישנה בעיה, התנהגותו האלימה והווכחנית של ג'ימי גורמת לו לריב עם כולם ובעיקר עם פרנסין שנכנסת להריון ממנו. במהלך וויכוח קשה במיוחד פרנסין מקבלת צירים. ג'ימי לוקח אותה לבית החולים אך הוא מבין שאינו מוכן עדיין להיות אבא ונוטש אותה בחדר הלידה. מספר שנים מאוחר יותר פרנסין מקליטה שיר שנהיה ללהיט מסחרי. היא הופכת לדמות ידועה בתעשיית המוזיקה הפופולרית ולשחקנית. גם ג'ימי מתפרסם והופך לנגן ג'אז מפורסם ובעלים של מועדון. ג'ימי מקליט את השיר "ניו יורק ניו יורק" שכובש את המצעדים, גם פרנסין לוקחת בו חלק כזמרת ומבססת את מעמדה בתור זמרת. ההופעה שלה מתקבלת יפה בעיני הקהל באותו מועדון שבו פרנסין וג'ימי נפגשו בפעם הראשונה. לאחר ההופעה ג'ימי מתקשר אליה מציע לה להתלוות איתו לדייט לארוחה. פרנסין מתפתה וצועדת אל עבר היציאה מהבמה אך ברגע האחרון משנה את דעתה וג'ימי שמחכה לה מבין שהיא לא תופיע. הוא מתהלך ברחוב לרקע של שיר הנושא, השיר שלו – ניו יורק, ניו יורק. הסרט יצא לאחר סרטו המצליח של סקורסזה – "נהג מונית". בניגוד לסרטו הקודם, "ניו יורק, ניו יורק" נכשל בקופות. התקציב שלו היה 14 מיליון דולר, סכום נכבד לאותה תקופה. הוא גרף רק 13.8 מיליון בקופות. האכזבה המסחרית והביקורות הפושרות הכניסו את סקורסזה לדיכאון ולנטילת סמים. במהדורת DVD חדשה שיצאה לסרט ב-2005 הסביר סקורסזה שחיפש לעשות משהו שונה מסרטי הפשע הריאליסטיים שמהם התפרסם ועשה מעין מחווה למחזות זמר מתקופת הוליווד הקלאסית. מסיבה זאת עיצוב הסרט ותחושתו היא מעט מלאכותית מבחירה, והוא הבין שבחירתו האמנותית אינה מרצה את כולם. כשהסרט יצא לראשונה אורכו היה כ-155 דקות. לאחר שנכשל בקופות הוחלט לקצרו לכ-136 דקות. הסרט יצא מחדש ב-1981 עם הסצנות שירדו בעריכה הכוללות קטע מוזיקלי ארוך שגם בגרסה המקורית היה רק חלק קטן ממנו. הזמן הכולל של ההוצאה המחודשת הוא 163 דקות. שיר הנושא מהסרט חודש על ידי פרנק סינטרה ב-1979 וזכה להצלחה מסחררת. שתי הגרסאות, גם של מינלי וגם של סינטרה, הפכו למזוהות ביותר עם העיר ניו יורק, ומינלי ממשיכה להופיע עם השיר כמעט בכל הופעה שלה. בשנת 2023 עתיד לעלות בברודוויי מחזמר המבוסס על הסרט. "ניו יורק, ניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ניו יורק, ניו יורק", באתר AllMovie (באנגלית) "ניו יורק, ניו יורק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ניו יורק, ניו יורק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ניו יורק, ניו יורק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) New York, New York, Playbill (באנגלית)
תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס

תחרות אכילת הנקניקיות של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" היא תחרות אכילה שנתית של נקניקיות הנערכת מאז 1916 ביום העצמאות האמריקאי (ה-4 ביולי) בסניף של רשת המזון המהיר "ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד בברוקלין, ניו יורק. התחרות משודרת בטלוויזיה בערוץ ESPN משנת 2004, וברדיו של רשת ABC. ב-2010 מנה הקהל באירוע יותר מ-40,000 איש, ו-1.677 מיליון אנשים צפו בשידור מבתיהם. על פי אגדה אורבנית, התחרות הראשונה נערכה בשנת 1916 ב-4 ביולי כאשר 4 סועדים מהגרים בסניף של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" ערכו תחרות אכילת נקניקיות לשם קביעה מי הכי פטריוט מביניהם. מאז נערכה תחרות במקום כמעט בכל שנה בתאריכים שונים, כאשר מאז 1972 היא נסובה מחדש סביב יום העצמאות האמריקאי. משנת 2011 נערכת תחרות נפרדת לנשים, כאשר לפני כן נערכה תחרות משולבת אחת. הזוכה בתחרות (מ-2011, בתחרות הגברים) מקבל חגורה מעוטרת בתכשיטים בצבע חרדל צהוב, ואילו הזוכה בתחרות הנשים מקבלת חגורה דומה בצבע ורוד. במחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000, בעקבות רצף זכיות של מתחרים יפנים, הוצגה החגורה במוזיאון בעיר סאיטאמה היפנית. ב-2007 זכה בתחרות משתתף אמריקאי, ומאז החגורה "שמורה" בארצות הברית. גיל ההשתתפות המינימלי הוא 18, והתחרות פתוחה ל"אכלנים מקצוענים" בלבד, חברי "פדרציית האכילה התחרותית הבינלאומית" (IFOCE), אשר משתפת פעולה עם האירוע מאז 1997. בעבר השתתפו בתחרות גם חובבים וקטינים, ואף זכו בה מספר פעמים. המשתתפים הם: זוכה השנה הקודמת. זוכי תחרויות ההעפלה המוקדמות השנתיות. שני wildcards. מוזמנים על ידי IFOCE. בעבר נמשכה התחרות 12 דקות, ומאז 2008 היא אורכת 10 דקות. המנצח הוא מי שאכל את המספר הגדול ביותר של נקניקיות בלחמנייה. ניתן לטבול את המזון בכוס משקה, בטבילה שלא תארוך יותר מ-5 שניות, ורוב המתמודדים טובלים את הנקניקיות במים. "שיא הנקניקיות" ל-10 דקות עומד על 76, ונקבע על ידי האמריקאי ג'ואי צ'סנאט בשנת 2021. מדיה וקבצים בנושא תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס (באנגלית) האם ישבור את שיאו, העומד על 68 בעשר דקות? / טל בן יהודה מאתר דהבאזר Haring, Bruce (July 4, 2021). Nathan’s Hot Dog Eating Contest Sees Joey Chestnut Embrace The Spirit of 76. Deadline Hollywood. Retrieved July 4, 2021
פרס אנגל

פרס אֶנְגֶל הוא פרס מטעם עיריית תל אביב-יפו, הניתן מאז 1945 למוזיקאים מצטיינים בתחום היצירה או המחקר המוזיקלי שמקום מושבם הקבוע הוא ישראל. בשנים 1945 עד 1960 חולק הפרס מדי שנה בשנה, לאחר זאת היו רווחי הזמן נתונים לשינויים. בעדכון האחרון של תקנון הפרס לשנת תשע"א נקבע בעיריית תל אביב שהפרס יינתן מדי שנתיים. פרס אנגל מנציח את שמו של יואל אנגל, מלחין וחוקר מוזיקה יהודית וזמר עברי, שעסק במשך שנים בפעולתו זו ברוסיה ואחר, מאז 1924, בארץ ישראל, עד מותו ב-1927. מועצת עיריית תל אביב-יפו החליטה על מתן הפרס בישיבתה ב-17 בדצמבר 1944. מוענק פרס ליצירה מוזיקלית, פרס למחקר מוזיקלי, פרס למוסדות מוזיקליים וכן פרס לזמר העברי ע"ש יוסף אלקוני. בין מקבלי הפרסים במהלך השנים יוצרים, חוקרים ומוסדות ידועי-שם בתחום המוזיקה בישראל. להלן רשימה חלקית של מקבלי הפרס. 1945 - פאול בן-חיים, מרדכי סתר 1946 - אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', אריך ולטר שטרנברג 1947 - מנחם אבידום 1948 - מרק לברי, עדן פרטוש 1949 - יוסף טל 1950-51 - קראל שלמון, יהויכין סטוצ'בסקי, יהודה שרת, מתתיהו שלם, ההוצאה למוזיקה של "המרכז לתרבות" 1952 - אברהם דאוס, חנוך יעקבי 1955 - יהודה ווהל, יצחק אדל 1956 - שרה לוי-תנאי 1958 - יוסף טל 1959-60 - בן-ציון אורגד 1962-63 - עמי מעייני 1970 - סרג'יו נטרא 1985 - עמנואל עמירן 1991 - נעם שריף, משה רסיוק 2001 - שמעון כהן 2005 - רון וידברג 2007 - לאון שידלובסקי 2009 - בנימין יוסופוב 2011 - הילת בן קנז 2013 - יוסף ברדנשווילי 2015 - חיים פרמונט 2021 - בעז בן-משה 2023 - דוד זבה 1947 - מנשה רבינא 1955 - שלמה הופמן 1958 - פרופ' ליאו קסטנברג 1966 - ברכה צפירה 1970 - פרופ' אסתר גרזון-קיוי 2011 - פרופ' יהואש הירשברג 2013 - פרופ׳ אבנר בהט 2015 - ד"ר אסף שלג 2017 - פרופ׳ גדעון לבינסון 2019 - ד"ר נתן שחר 2021 - ד"ר ביאטריס בר 2023 - ד"ר רונית סתר וד"ר אורי גולומב 1950 - פרס מיוחד להוצאה המוזיקלית הישראלית 1966 - התזמורת הפילהרמונית הישראלית 2007 - סימפונט רעננה 1951 - מתתיהו שלם 1952 - מרדכי זעירא 1954 - יואל ולבה 1957 - נחום נרדי 1958 - יששכר מירון 1959-60 - דוד זהבי בין מקבלי הפרס במשך השנים היו אחדים שזכו בפרס פעמים אחדות, בהם בן חיים, סטוצ'בסקי, סתר, פרטוש, טל ושטרנברג. אתר האינטרנט הרשמי של פרס אנגל אתר עיריית תל אביב-יפו, רשימת הזוכים בפרס אנגל עד 2015(הקישור אינו פעיל) פרס אנגל – לקומפוזיטורים סטרומינסקי ובן-חיים; פרס-כבוד לש. רוזובסקי, משמר, 13 ביוני 1945 פרס אנגל חולק לזוכים בו, הצופה, 13 ביוני 1945 פרס אנגל, בן חיים, יעקבי ודאוס, מעריב, 22 בינואר 1953 פרס אנגל למוסיקה תשי"ד, חרות, 4 באפריל 1954 פרס אנגל לשני מלחינים, דבר, 30 בספטמבר 1963 "פרס אנגל" לשנת 1963 – לברנד ברגל ועמי מעייני, מעריב, 30 בספטמבר 1963 פרס אנגל, לתזמורת, לסטוצ'בסקי וברכה צפירה, מעריב, 9 במרץ 1967 על יוסף אלקוני (אולקיניצקי) (1894–1946) ראו דף המוזיקאי באתר זמרשת. רשימת זוכי פרסי אנגל 2015-1945, באתר של עיריית תל אביב-יפו חולק פרס אנגל מטעם עיריית ת"א, דבר, 26 באוקטובר 1951 בן-חיים, יעקבי ודאוס חתני פרס-אנגל, מעריב, 22 בינואר 1953; "פרס אנגל" חולק בת"א, דבר, 23 בינואר 1953; משה גורלי, חלוקת פרס אנגל, דבר, 30 בינואר 1953.
אחוזת מיינדורף

אחוזת מיינדורף (Майендорф) המכונה לעיתים גם טירת מיינדורף, היא מעון ממלכתי רשמי ברוסיה המשמש כמעון הנופש של נשיא רוסיה, ושוכן באזור רובליובקה, בכפר בארוויחה במחוז מוסקבה. המעון נבנה עבור הברונים מיינדורף בסגנון של ארמון צרפתי. האדריכל הראשון היה פיוטר בויצוב שפיקד על פרויקט הבנייה הראשון שנמשך מ-1874 ועד 1885. את הבנייה הזמינה נאדג'דה קזאקובה, שנישאה תחילה לקצין המטה הכללי הרוסי וריגין אך ב-1891 הוא נפטר והיא נישאה ב-1904 לברון בוגדן מיינדורף, שגריר רוסיה בדנמרק, ב-1914 נסעו הברונים לנופש מחוץ לרוסיה, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה קברו כל סיכוי לשוב לביתם. לאחר מהפכת אוקטובר התגורר ולדימיר לנין בטירה, וב-1935 נבנה מרכז נופש והבראה של ממשלת ברית המועצות, שבו נחו מיכאיל בולגאקוב, סרגיי קורוליוב ויורי גגארין. בתקופת מלחמת המולדת הגדולה, המעון שימש כבית חולים צבאי. בפארק שלצד המעון היה בית עלמין צבאי שמאוחר יותר הוצבה בו אנדרטה ופסלו של יבגני ווּצ'טיץ', לזכר קרב סטלינגרד. כיום המעון שייך לנשיא רוסיה, ומשמש את הנשיא בעת פגישתו עם מנהיגים זרים ובדיונים עם מנהיגי המפלגות בפרלמנט. כך למשל בנובמבר 2008 נחתם במקום "הסכם מיינדורף", הסכם בין ארמניה ואזרבייג'ן על סיום הסכסוך על נגורנו קרבאך. מדיה וקבצים בנושא אחוזת מיינדורף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אחוזת מיינדורף תולדות טירת מיינדורף ברוסית
גורקי-9

גורקי-9 (Горки-9) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא רוסיה, ושימש כמקום המגורים המועדף על בוריס ילצין. כיום מתגורר בו דמיטרי מדבדב עם משפחתו. זהו מעון ממלכתי השוכן במרחק 15 ק"מ ממוסקבה באזור רובליובקה והוא נחשב לאחד מארבעת המעונות הרשמיים של הנשיא, לצד הקרמלין, מעון פלגי בושארוב ומעון אוג'ין. שטח המבנה הוא כ-2000 מ"ר. גורקי-9 הוא המעון הממלכתי הגדול ביותר המשמש את נשיא רוסיה, ושימש כמעון המגורים של בוריס ילצין. גם לאחר התפטרותו הוא המשיך להתגורר במעון עד שעבר לבארוויחה, שם השתכן עד מותו ב-2007. לאחר מכן לא נעשה כל שימוש במקום. ב-2008 עבר דמיטרי מדבדב להתגורר במעון הממלכתי. הוא המשיך להתגורר בו גם לאחר שסיים את כהונת הנשיא ומונה לתפקיד ראש הממשלה. מדיה וקבצים בנושא גורקי-9 בוויקישיתוף
רומן אדמוב

רומן סטניסלבוביץ' אדמוב (ברוסית: Роман Станиславович Адамов; נולד ב-21 ביוני 1982 בבלאייה קליטבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ. אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד. במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק. בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים. מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה. ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן. בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה. בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה. בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה. ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים. בספטמבר עבר לוויקטוריה פלזן הצ'כית. את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדליית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר. קבוצתיים אליפות רוסיה - 2008 (רובין קאזאן) גמר הגביע הרוסי - 2002/03 (רוסטוב), 2006/07 (מועדון הכדורגל מוסקבה) זכייה בליגה הרוסית הראשונה (טרק גרוזני) אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר) אישיים מלך השערים בליגה הרוסית לשנת 2007 (יחד עם רומן פבליוצ'נקו, שניהם הבקיעו 14 שערים) מדיה וקבצים בנושא רומן אדמוב בוויקישיתוף רומן אדמוב, באתר Transfermarkt רומן אדמוב, באתר National Football Teams רומן אדמוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל באתר נבחרת רוסיה בכדורגל (ברוסית)
גביע וזינה

גביע וזינה (באנגלית: The Vezina Trophy) הוא גביע המוענק מדי שנה, מאז 1927, לשוער המצטיין של העונה הרגילה בליגת ה-NHL. הגביע נתרם על ידי מונטריאול קנדיאנס לזכר ז'ורז' וזינה, שהיה שוער הקבוצה בין 1910 ו-1925, אז התמוטט במהלך משחק והתברר שחלה בשחפת. וזינה מת ממחלתו ב-1926. הקריטריון לבחירת הזוכה השתנה פעמיים במהלך השנים. בין 1927 ו-1945 הוענק הגביע לשוער שנבחר למצטיין בליגה. בין 1946 ו-1981 שונה הקריטריון, והגביע הוענק לשוער של הקבוצה שספגה הכי פחות שערים בליגה, כאשר במהלך אותה תקופה הוכנס קריטריון נוסף - הגביע הוענק רק לשוערים ששיחקו לפחות 25 משחקים בעונה. אם לאותה קבוצה היה יותר משוער אחד שמילא אחר התנאי, הוענק הגביע במשותף לשוערי הקבוצה שעמדו בתנאי. ב-1981 שונה הקריטריון שוב, לקריטריון הנוכחי. את הזוכה בוחרים 31 המנכ"לים של קבוצות ה-NHL, כשכל אחד מהם מדרג את שלושת השוערים המצטיינים לדעתו. הראשון ברשימה של כל מנכ"ל מקבל 5 נקודות, השני 3 נקודות, והשלישי - נקודה אחת. בשנים אלה נבחר השוער המצטיין בליגה. בשנים אלה קיבל את הפרס השוער, או השוערים, של הקבוצה שספגה הכי מעט שערים בעונה הרגילה. במהלך השנים נוסף גם תנאי שעל כל זוכה לשחק לפחות 25 משחקים בעונה. בשנים אלה נבחר השוער המצטיין בליגה על ידי מנכ"לי כל הקבוצות ב-NHL. מדיה וקבצים בנושא גביע וזינה בוויקישיתוף
ישראל חיים קאהן

הרב ישראל חיים הכהן קאהן הוא האדמו"ר מנחלת אהרן, בנו החמישי של הרב אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן. נישא בי"א בסיוון ה'תשל"ה לשרה בת הרב אברהם צבי בעק, אב"ד מלבורן שבאוסטרליה. עם פטירת אביו הוכתר כרב קהילת תולדות אהרן. לאחר כשש שנים העתיק את מגוריו ומרכז פעילותו לבית שמש, והתמנה על ידי אחיו, הרב דוד קאהן, שירש את אביהם כאדמו"ר מתולדות אהרן, לרב בית המדרש 'תולדות אהרן' ברמת בית שמש ב'. בשנת 2010 פרש הרב קאהן מחסידות תולדות אהרן, בעידוד אחיו האדמו"ר[דרוש מקור], והקים את חסידות נחלת אהרן, הקרויה גם היא על שם הרב אהרן ראטה מייסד חבורת שומר אמונים. לחסידות קהילות בבית שמש, בשכונת ברכפלד שבמודיעין עילית ובאשדוד. הרב קאהן מרבה לדרוש בקרב הציבור הליטאי. עיקר פעילותו בעיר מודיעין עילית. בנו הרב אהרן קאהן, חתן רבי יהודה אליעזר דוד ניישלאס, אב"ד סערדהאלי ודומ"ץ בעדה החרדית, הוא ראש ישיבת "פרח מטה אהרן" בבית שמש. בן נוסף, הרב שמואל, הוא מגיד שיעור בישיבת תולדות אהרן בירושלים. חסידות מבקשי אמונה הרב ישראל חיים הכהן קאהן שליט"א(הקישור אינו פעיל) כולי עלמא - חצרות נחלת אהרן ומבקשי אמונה(הקישור אינו פעיל)