laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אגם מאנאפורי

אגם מאנאפורי (באנגלית: Lake Manapouri) ממוקם באי הדרומי של ניו זילנד. האגם הוא חלק מהפארק הלאומי פיורדלנד. עומקו של האגם הוא 444 מטרים, הוא האגם השני בעומקו בניו זילנד. בסמוך לגדה המזרחית של האגם ממוקמת העיר הקטנה מאנאפורי. שמו המקורי של האגם הוא רוטו-אוא (Roto-ua) שפירושו "האגם הגשום" במאורית. לאחר מכן שונה השם למוטוראו (Moturau) שפירושו "מאה איים". מאנאפורי הוא "האי בעל הלב הפועם" במאורית, בשל האמונה המקומית כי האגם נוצר משתי דמעות של שתי בנותיו של הצ'יף. באגם קיימת תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה בניו זילנד. התחנה ממוקמת בקצה המערבי של האגם, בפארק הלאומי פיורדלנד. העבודות להקמת התחנה החלו בשנת 1964 בהשתתפות 1,800 פועלים וארכו שמונה שנים. התחנה מייצרת בכל שנה חשמל המספק את התצרוכת של כ-619,000 משפחות במדינה. מדיה וקבצים בנושא אגם מאנאפורי בוויקישיתוף ארץ הפיורדים בניו זילנד, מסע אחר אגם מאנאפורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Get lakeside at Manapōuri באתר The New Zealand Automobile Association Inc מאנאפורי באתר newzealand.com Manapouri History, באתר https://www.tourism.net.nz/ Manapōuri hydro station באתר Meridian Energy
Low Life

Low Life הוא סינגל של הראפר האמריקאי פיוצ'ר, בהשתתפות הזמר הקנדי דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2016, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הרביעי של פיוצ'ר, Evol. השיר נכתב על ידי פיוצ'ר, מטרו בומין, דה-ויקנד ודה-הילה, והופק על ידי מטרו בומין, דה-הילה ובן ביליונס, עם הפקה נוספת של דה ויקנד. ב-24 בדצמבר 2015, פיוצ'ר ודה ויקנד צייצו בטוויטר כי הם יוציאו שיר חדש. באותו היום, פרסם פיוצ'ר קטע קצר מהשיר באינסטגרם שלו. ב-25 בדצמבר, "Low Life" הועלה לחשבון ה-SoundCloud של דה ויקנד. ב-4 בפברואר 2016, פיוצ'ר הודיע כי יוציא בקרוב את אלבום האולפן הרביעי שלו, Evol. הוא פרסם את רשימת הרצועות של האלבום, שכללה את "Low Life". האלבום יצא ב-6 בפברואר. "Low Life" הגיע לראשונה למקום ה-52 במצעד הבילבורד הוט 100, בשבוע של 27 בפברואר 2016. כניסת הבכורה שלו נתמכה במכירות של 60,588 עותקים בשבוע הראשון. נכון ל-23 באפריל 2016, הסינגל מכר כ-247,300 עותקים בארצות הברית. לסינגל הוענק תואר הפלטינה המשולשת מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. הווידאו קליפ הנלווה של השיר הוקרן בבכורה ב-25 במרץ 2016 בערוץ ה-Vevo של פיוצ'ר ביוטיוב. בקליפ הופעות קמע של פרנץ' מונטנה ובלי. נכון לאפריל 2021, לקליפ מעל ל-600 מיליון צפיות. סרטון השיר "Low Life" באתר יוטיוב HP Cheung (25 בדצמבר 2015). "The Weeknd & Future Share New Song "Low Life"". Hypebeast. נבדק ב-23 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "FMQB: Radio Industry News, Music Industry Updates, Nielsen Ratings, Music News and more!". אורכב מ-המקור ב-7 במרץ 2016. נבדק ב-27 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Future's "Low Life" Edges Drake's "Summer Sixteen" For Most Added At Rhythmic Radio". Headline Planet. 1 במרץ 2016. ארכיון מ-22 בפברואר 2017. נבדק ב-22 בפברואר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd Releases New Track 'Low Life' with Future [LISTEN]". Music Times. 25 בדצמבר 2015. נבדק ב-4 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "The Weeknd and Future Team Up On "Low Life"". Complex. 25 בדצמבר 2015. נבדק ב-4 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Future Unveils 'EVOL' Album Title, Track List". Rolling Stone. 4 בפברואר 2016. נבדק ב-4 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "EVOL by Future". iTunes. נבדק ב-4 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Hip Hop Single Sales: Rihanna, G-Eazy & Future". HipHopDX. 20 בפברואר 2016. נבדק ב-21 בפברואר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Hip Hop Single Sales: Drake, Desiigner & Rihanna". HipHopDX. 23 באפריל 2016. נבדק ב-7 ביולי 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Future - Low Life ft. The Weeknd". YouTube. 2016-03-25. נבדק ב-2016-09-30.
אגם האורקו

אגם האורוקו (באנגלית: Lake Hauroko) הוא האגם העמוק ביותר בניו זילנד - עומקו 462 מטרים, והוא חלק מהפארק הלאומי פיורדלנד. האגם הוא ה-16 בעומקו מבין אגמי העולם. עד שנת 1930 האגם נקרא "אגם האורוטו". במאורית, פירוש השם האורוקו הוא "אוושת הרוח". באגם האורוקו קיימים שני איים; האי הקטן בצדו הדרומי של האגם, והאי מארי. בצדו המזרחי של האי מארי התגלה אתר קבורה מאורי, המתוארך לשנת 1660 לערך, הכולל מערה ובתוכה שלד אישה. מדיה וקבצים בנושא אגם האורקו בוויקישיתוף מסלולי הליכה על גדת אגם האורקו, באתר Department of Conservation New Zealand אגמי ניו זילנד, באתר teara.govt.nz LAKE HAUROTO, OTAGO WITNESS, ISSUE 2820, ‏1908 The calm between the storms, Otago Daily Times אגם האורקו, באתר SouthlandNZ.com SHORTER COMMUNICATIONS A NOTE ON THE LAKE HAUROKO BURIAL, jps.auckland.ac.nz
יולי סקר

יולי סקר (נולד ב-15 בנובמבר 1983) הוא שחקן ועיתונאי ישראלי. סקר נולד בחיפה לאלה סקר שחקנית תיאטרון ומורה וליובל סקר שחקן תיאטרון ומורה. הוא סיים את בית הספר הדמוקרטי בחדרה בשנת 2001. לאחר שנת שירות בגרעין נח"ל שרת בעיתון במחנה. בעיתון במחנה היה כתב העיתון ברצועת עזה וכתב המגזין ועורך. סיים את בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים בשנת 2010. סיים תואר שני "Advanced Theatre Practice" באוניברסיטת לונדון בשנת 2014. בילדותו הופיע באופן קבוע בתוכניות בטלוויזיה החינוכית. בין היתר הופיע בתוכניות "אוטוטו" ו"חדש בעיניים". סקר שיחק בהצגות רבות ברבים מהתיאטראות בארץ. בין היתר שיחק בתפקיד אמיר הצעיר בהצגה "רודף העפיפונים" בתיאטרון גשר, בתפקיד הורציו בהצגה "המלט", שהוצגה בתיאטרון הבימה. בתפקיד שבע בהצגה "הרדופים" בתיאטראות צוותא ותיאטרון תמונע. עוד שיחק בתפקיד עוז בהצגה "בתולים" שביים מאור זגורי בתיאטרון צוותא, הוא גילם את תפקיד "האח" בהצגה "המשפחה המתה" במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. בשנת 2014 כתב, ביים והשתתפות בהצגה "FLEET" שעלתה בתיאטרון "The Pleasance" בלונדון ובהצגה "Hardcorn" שעלתה בפסטיבל זלומבאס בפראג. משנת 2017 מציג עם בת זוגו צליל-חן זקס את ההצגה "ZOOG" בתיאטרון הבית ובתיאטרון תמונע. ההצגה מבוססת על מחקר שבמסגרתו שלחו בני הזוג לזוגות ברחבי הארץ והעולם ובו נשאלו על הזוגיות שלהם ועל סמך תשובותיהם נכתבה ההצגה. עם ההצגה הופיעו בפסטיבל ספרינט בלונדון בשנת 2018. סקר הוא ממקימי קבוצות התיאטרון הבינלאומיות "VIA COLECTIVE" ו-"THE FHALLACIES". קבוצות של יוצרים מרחבי העולם שפעלו ויצרו בלונדון. סקר השתתף בסרט הקולנוע "חיותה וברל" והשתתף במגוון פרסומות. בין היתר השתתף בפרסומות לבירה מכבי, ארגון וראייטי ושוקו יוטבתה. סקר היה ממפתחי הסדרה "זגורי אימפריה". הוא כתב את העיבוד להצגה "מה שלא הורג" שעלתה בתיאטרון הבית בבימוי עמית לוי. במסגרת מלגת "נקודת פתיחה" מטעם "קבוצת עבודה" ובחסות מפעל הפיס כתב את המחזה המקורי "F U-לכבוש את פאוסט". החל משנת 2013 סקר נותן את קולו לעשרות סדרות וסרטי קולנוע. בין היתר דיבב בהפקות "קפטן תחתונים", "מעמקים", "עולמם הסודי של גמדי הגינה", "הפרוגלים", "טום וג'רי", "מפלצות העל" ו"פלאמלים". מאז 2005 מועסק סקר בעיתון ידיעות אחרונות ובימינו הוא עורך בכיר בעיתון. את דרכו החל מיד לאחר שחרורו מהצבא ככתב מגזין ואז לערוך במוספי העיתון "24 שעות" ו-"המוסף לשבת". החל משנת 2011 משמש כראש דסק החדשות בעיתון. נשוי לשחקנית צליל-חן זקס ולהם שני ילדים. בשנת 2012 זכה סקר בציון לשבח לשחקן מצטיין על תפקידו בהצגה "טוב" בפסטיבל NSDF בשפילד. בשנת 2013 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים על תפקידו בהצגה "קיסר השכונה". יולי סקר, ברשת החברתית פייסבוק יולי סקר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יולי סקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הצגות ילדים: תוצאות פסטיבל חיפה להצגות ילדים פסח 2013, באתר "קינדרלנד"
אלברט אקסלרוד

אלברט "אלבי" אקסלרוד (באנגלית: Albert "Albie" Axelrod;‏ 12 בפברואר 1921 – 24 בפברואר 2004) היה סייף (רומח) אמריקאי-יהודי. זכה במדליית ארד אולימפית (רומא 1960) ברומח אישי. אלוף ארצות הברית הוא ייצג את ארצות הברית ב-5 אולימפיאדת (הלסינקי 1952 – מקסיקו סיטי 1968), זכה במדליות זהב במכביות. אקסלרוד נולד וגדל בברונקס, ניו יורק. בן למשפחה יהודית שהיגרו מרוסיה. במלחמת העולם השנייה הוא שרת בצי ארצות הברית. הוא דירוג במקום הראשון בארצות הברית בשנים 1955, 1958, 1960 ו-1970 באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום 13 ברומח אישי ובמקום 7 ברומח קבוצתי. באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא סיים במקום 13 ברומח אישי ובמקום רביעי ברומח קבוצתי. באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 הוא סיים במקום חמישי ברומח אישי. באולימפיאדת רומא (1960) זכה אקסלרוד במדליית ארד ברומח אישי, אחרי ויקטור ז'דנוביץ' ויורי סיסיקין מברית המועצות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי ברומח קבוצתי. באולימפיאדת טוקיו (1964) הוא סיים פעמיים במקום תשיעי ברומח אישי וברומח קבוצתי. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הוא סיים במקום 11 ברומח קבוצתי. ב-1973 הונצח אקסלרוד ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. ב-1974 הוא הונצח בהיכל התהילה של ארצות הברית בסיף. אלברט אקסלרוד, באתר olympedia.org
גבריאלה ברוך

גַּבְרִיאֵלָה בָּרוּךְ (נולדה ב־1985) היא מאיירת ישראלית. ברוך סיימה את לימודיה לתואר ראשון באיור בשנת 2011 במסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. כבר במהלך לימודיה בבצלאל גיבשה את סגנונה הייחודי והמובחן. בשנת 2013 לימדה איור באוניברסיטת ליי (lehigh) בבית לחם, פנסילבניה שבארצות הברית. ברוך סיפרה כי כבר בגיל חמש חוותה את הכישלון הראשון בתחום האומנות, אך לדבריה החוויה הזו דווקא חיזקה את הבנתה שאם היצירה שלה איכותית ומיוחדת, היא אינה זקוקה לאישור חיצוני לכך: כשהייתי בת 5 ניגשתי למבחנים לבית ספר לאמנויות, וביקשו שאצייר עץ ובית. אני לא זוכרת מה רציתי להביע בציור, אבל זוכרת את התחושה המאיימת של לשבת מול מישהו שבוחן כל קו שאתה מצייר, את הרצון העז להרשים ואת האכזבה מכך שלא התקבלתי. למזלי החוויה לא מנעה ממני להמשיך ליצור. זאת היתה הפעם הראשונה שהבנתי שהעובדה שאיש מקצוע אחד מחליט שהיצירה שלך לא מיוחדת לא אומרת שכך הדבר. — המאיירת גבריאלה ברוך: "ההשראה קופצת מקליפה של אגוז" בשנת 2019 יצא לאור באנגלית ובעברית ספר הילדים היחיד באיורהּ, "אולי" מאת קובי ימאדה. הפרשנות שמעניקה היצירה לטקסט, שיוצרת סיפור מקביל המעמיק את היצירה, זכתה לשבחי הביקורת. לברוך סגנון עבודה ייחודי ומובחן כיוצרת. יצירתה מדויקת וריאליסטית, תוך ירידה לפרטי הפרטים של היצירה. בשונה מהיצירות המקובלות היום, בהשפעת הפלטפורמה הממוחשבת שלרוב מצמצמת את הקווים הדקים והמפורטים שהיו נהוגים בעבודת היד, ברוך משתמשת במברשת הדקה ביותר המדמה עבודה ידנית, ברזולוציות גבוהות מאוד. ברוך מתחברת לעבודה האינטנסיבית הזו על הפרטים הקטנים, ולדבריה הדבר שהיא הכי אוהבת לאייר הוא פרווה של בעלי חיים: אני עובדת לאט ובפירוט על פרטים כאלה, ויש בזה פן מדיטטיבי. אני עובדת ברזולוציה וקלוז אפ מאוד גבוהים כך שכל שערה בפרווה אני רואה בבירור... אני עובדת בגדול ואז מקטינה את הפרווה והיא מקבלת תחושה של פרווה מאוד צפופה ומפורטת. איור של דוב יכול לקחת לי עד שלושה ימי עבודה. — המאיירת גבריאלה ברוך: "ההשראה קופצת מקליפה של אגוז" ברוך שואבת השראה מחפצים קטנים, גלויות ומכתבים ישנים, וגם מאוסף גדול של צעצועים שצברה, המעניקים לה השראה - כיוון שלדבריה ”יש בצעצועים קסם שאני כל הזמן רוצה לשמר בחיים שלי וגם ביצירה שלי, קסם של ילדות, נאיביות, אושר טהור.” אתר האינטרנט הרשמי של גבריאלה ברוך גבריאלה ברוך, ברשת החברתית אינסטגרם הרצאה של גבריאלה ברוך על תהליך עבודתה, בפצ'ה קוצ'ה 12 (2011) איור עכשיו. מפגש 77: גבריאלה ברוך, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2014-02-09 על "אולי" מאת קובי ימאדה וגבריאלה ברוך, באתר עיר-האושר, ‏11 בנובמבר 2019 Bianca Schulze, Kobi Yamada and Gabriella Barouch Discuss Maybe – The Children's Book Review, ‏25 בספטמבר 2019 (באנגלית) רעות ברנע, המאיירת גבריאלה ברוך: "ההשראה קופצת מקליפה של אגוז", באתר כלכליסט, 10 באפריל 2019
חיים פוגל

הרב חיים פוגל (נולד בשנת 1949) הוא יו"ר בית הרב קוק. יו"ר חבר הנאמנים של מכללת אורות ישראל באלקנה ומכללת מורשת יעקב ברחובות. יו"ר מרכז מורשת הרמב"ם. לשעבר רב מכללת אמונה ור"מ בישיבת ירושלים לצעירים. מתלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. זוכה אות הנשיא לשנת תשע"ד. נולד ברומניה ועלה בגיל שנה לפרדס חנה. בגיל התיכון למד בישיבה התיכונית אור עציון ובישיבה בני עקיבא בנתניה, ומשם המשיך למרכז הרב שם למד אצל רבותיו הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. לאחר מכן החל לעסוק בחינוך במספר מקומות. בהקמת ההתיישבות ביהודה ושומרון היה שותף בגרעין אלון מורה. שימש כר"מ בישיבת ירושלים לצעירים ובהמשך אף ניהל אותה. כיהן גם ראש ישיבת B.M.T לבני חו"ל, ונמנה עם מייסדי רשת נעם-צביה. ייסד (לצד הרב חיים סבן) ועומד בראש הגרעין התורני בשכונת אושיות ברחובות מיסודן של ישיבת ההסדר ומכללת מורשת יעקב (היום חלק ממכללת אורות ישראל) הפועלות בעיר, ועל כך קיבל את אות הנשיא לשנת תשע"ד. בנימוק הזכייה נכתב: "חברי הגרעין מתגוררים בשכונה מתוך רצון לחולל שינוי הוליסטי בשכונה ולהעצמתה, היכרות עמוקה זו היא המפתח להבנת הצרכים של האוכלוסייה המגוונת בשכונה, לעבודה משותפת עם התושבים תוך מתן ביטוי לרצונותיהם ויכולותיהם. כתוצאה מכך, פעילות הגרעין הביאה לירידה משמעותית ברמת הפשיעה בשכונה”. כמו כן, ייסד את מדרשת נוגה ברחובות ואת מדרשת אורות הגליל בחצור הגלילית, מדרשה לטיולים באזורי גליל גולן וכרמל. החל משנת תשע"ז מכהן כיו"ר בית הרב קוק. החל מאמצע תשפ"א משמש כמנכ"ל מכללת אורות ישראל. לומד יום-יום בספריה של ישיבת מרכז הרב יחד עם הרב יענקל'ה לוין. נשוי לרות ומתגורר בקרית משה בירושלים. לזוג שלושה ילדים. גיסיו הם הרב יעקב רוז'ה, הרב יחזקאל דאום, הרב מנחם פליקס. הרב חיים פוגל מקבל את אות הנשיא מתוך ערוץ 7 הרב חיים פוגל בכנס ירושלים יהלי מורן זליקוביץ', המורים שצמצמו את הפשיעה ברחובות, באתר ynet, 21 באוקטובר 2009 כתבות בערוץ 7 על הרב חיים פוגל הרב חיים פוגל בראיון לערוץ 7 הרב חיים פוגל בראיון לתוכנית מלווה מלכה ברשת ב' הרב חיים פוגל בראיון לכנס הרמב"ם מתוך קול ישראל הרב חיים פוגל עיונים בסידור התפילה - ברכת אורח לבעל הבית חיים פוגל, דף שער בספרייה הלאומית
מאונט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מאונט – עמדה באמנויות לחימה אישים: אנסון מאונט – שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ויליאם סידני מאונט – צייר אמריקאי מייסון מאונט – כדורגלן אנגלי שפרד אלונזו מאונט – צייר אמריקאי מונט
יחסי הממלכה המאוחדת – הרפובליקה המרכז-אפריקאית

יחסי הממלכה המאוחדת–הרפובליקה המרכז-אפריקאית הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת לבין הרפובליקה המרכז-אפריקאית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1960, זמן קצר לאחר שהרפובליקה המרכז-אפריקאית קיבלה את עצמאותה מצרפת. ב-31 בדצמבר 2020, בעקבות הברקזיט, פרסמה בריטניה סנקציות נגד הרפובליקה המרכז-אפריקאית, כדי לעודד את ממשלת הרפובליקה לעמוד בהתחייבויותיה כלפי האו"ם, ולקדם את השלום, היציבות והביטחון של הרפובליקה המרכז-אפריקאית, וכן לחזק את זכויות האדם במדינה. בריטניה מיוצגת ברפובליקה המרכז-אפריקאית באמצעות שגרירותה בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הרפובליקה המרכז-אפריקאית מיוצגת בבריטניה באמצעות הקונסוליה הצרפתית בלונדון. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – הרפובליקה המרכז-אפריקאית בוויקישיתוף סנקציות נגד הרפובליקה המרכז-אפריקאית, באתר משרד החוץ הבריטי היחסים בין המדינות, באתר משרד החוץ הבריטי הרפובליקה המרכז-אפריקאית בבריטניה, באתר visahq
יחסי אינדונזיה–ארמניה

יחסי אינדונזיה–ארמניה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לארמניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בספטמבר 1992. ב-12 באוקטובר 2005 חתמו שתי המדינות על הסכם הימנעות מכפל מס והקימו פורום ייעוץ דו-צדדי. ב-8 באוגוסט 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי וטכני. ב-1 בנובמבר 2016 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה בתחום החינוך וההשכלה הגבוהה. בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בכ-27 מיליון דולר. ארמניה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה. אינדונזיה מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירותה בקייב, אוקראינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בירוואן. יחסי אינדונזיה–ארמניה, באתר משרד החוץ הארמני אתר על יחסי מדינות
קודקס הילידים

קודקס הילידים (בצרפתית: Le Code de l'indigénat [kɔd də lɛ̃diʒena]) או משטר הילידות, או בצרפתית בקיצור indigénat ("ילידות" -נהגה "אנדיז'נא") היה שורה של חוקים והסדרים בעלי אופי שרירותי שכפו מעמד חוקי נחות על ילידי הקולוניות של צרפת החל משנת 1881 ועד השנים 1944–1947. כללים ברוח זו יושמו קודם באלג'יריה החל משנת 1834 ותורגמו בחקיקה מיוחדת החל משנת 1881 עם צווים נוספים שהורחבו לקולוניות צרפתיות נוספות: בשנת 1881 גם ב-קוצ'ינצ'ינה, ב-1887 בקלדוניה החדשה ובסנגל, ב-1897 באנאם-טונקין ובפולינזיה הצרפתית, ב-1898 בקמבודיה, ב-1901 במאיוט ובמדגסקר, ב-1904 באפריקה המערבית הצרפתית, ב-1910 ב-אפריקה המשוונית הצרפתית, ב-1912 בסומליה הצרפתית ובשנים 1923 וב-1924 בטוגו המנדטורית ובקמרון המדנטורית. הקודקס היה מושג במשפט המנהלי שיושם רק כלפי אנשים שהוגדrו מבחינה משפטית כ"ילידים". משפט מנהלי זה היה מנוגד לעקרונות הכלליים של המשפט הצרפתי, במיוחד מכיוון שאישר ענישה קולקטיבית, גירושי תושבים, ענישה של התנהגויות שאינן אסורות לפי המשפט הרגיל, וזאת ללא אפשרות להגנה משפטית או ערעור. במסגרת "משטר הילידות" ננקטו נגד אוכלוסיות ילידות באימפריה הקולוניאלית הצרפתית, אמצעי דיכוי כגון עבודות כפייה, הפקעות, מס גולגולת וכו'. חקיקה דומה אומצה לפי הדוגמה הצרפתית גם בקולוניות בריטיות, פורטוגזיות, גרמניות, איטלקיות, בלגיות והולנדיות. Olivier Le Cour Grandmaison- De l’indigénat. Anatomie d’un „monstre“ juridique: le droit colonial en Algérie et dans l’Empire français. Zones (Éditions la Découverte), Paris 2010, p. 80–94. (אוליבייה לה קור גראנמזון - משטר ה- indigénat. האנטומיה של "מפלצת" משפטית:המשפט הקולוניאלי באלג'יריה ובאימפריה הצרפתית) Sylvie Thénault L’indigénat dans l’Empire français: Algérie/Cochinchine, une double matrice, Monde(s) 2017/2 (N° 12) Presse Universitaire de Rennes, pages 21 à 40 (סילבי טנו - "משטר הילידים באימפריה הצרפתית: אלג'יריה/קוצ'ינצ'ינה, דגם כפול", 2017 גיליון 12 עמ' 21–40) Claude Lescure - Indigénat, Code de l' - dans Jean-François Sirinelli (ed) le Dictionnaire de l'histoire de France Larousse, 2006 p.457 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משיח משיח

משיח משיח הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי מרדכי בן-דוד והולחן על ידי מונה רוזנבלום ומרדכי בן דוד, השיר יצא לאור כשיר נושא וכשיר סיום באלבום "משיח" של בן דוד בספטמבר 1992. בשנת 1992 הלחין רוזנבלום את המנגינה, ללא שהיו לו מילים עבורה, ובמסגרת שיתוף פעולה בין רוזנבלום לבן־דוד התאים בן־דוד למנגינה המילים 'אני מאמין בביאת המשיח. בעקבות פרסום "היכונו לביאת המשיח" של חסידות חב"ד ודברי הרבי מלובביץ' אודות ביאת המשיח, השיר זכה לפרסום רב, ולדברי בן־דוד שיר זה הוא השיר היהודי הנפוץ ביותר בעולם וגם בקרב גויים רבים. השיר כולל ארבעה בתים: בית ראשון על המילים "אני מאמין באמונה שלמה בביאת המשיח", הבית השני כולל את המילה "משיח" ברצף של שלוש פעמים, הבית השלישי מכיל את המילים "ואף על פי שיתמהמה עם כל זה אחכה לו שיבוא" והבית הרביעי מכיל את המילה "שיבוא" החוזרת על עצמה עד לסיום. השיר הוכלל גם באלבומים אחרים של בן־דוד: קומזיץ ב-2003 ופלטינה ב-2009. השיר זכה לביצועים רבים, והתפרסם גם בציבור הלא־דתי. אחרי שהוקלט באולפני גל קול העביר הטכנאי את השיר לאלי ישראלי שהשמיע אותו בפתח תוכנית הספורט שלו בגלי צה"ל עוד לפני צאת האלבום. בהמשך השיר אומץ על ידי אוהדי הפועל גליל עליון. מילות השיר "משיח משיח" באתר שירונט השיר המקורי מרדכי בן דוד ואברהם פריד בביצוע השיר הרבי בירך: "שתזכה לשמח עד ביאת גואל" אתר col י"ט באדר תשס"ז חנני בלייך, לכל שיר יש סיפור: מאחורי הלהיטים של המוזיקה החסידית, מקור ראשון, 8.10.2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קמנשמיהאיפה

קמנשמיהאיפה (בהונגרית: Kemenesmihályfa) הוא כפר במחוז ואש, בנפת צלדמלק. הכפר שוכן מצפון-מערב לצלדמלק, בין שלושה כפרים קטנים, והוא מוזג כמעט לחלוטין איתם. הכפר מחובר לצלדמלק בכביש 8452, לטקרץ' בכביש 8453, ולקמנששמיין ולוונצק בכביש 8454. היישוב יושב על קו הרכבת סקשפהרוואר-סומבטהיי, שיש לו נקודת עצירה במקום. היישוב וסביבתו מיושבים מאז התקופה הנאוליתית. בשטחו נמצאו גם ממצאים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. המקום הוזכר לראשונה באיגרת בשנת 1272, בה יש דיווח על שני כפרים הרוסים: אול וצ'פ. הראשון תואם ליישוב Csöngé, והשני ל-Mihályfa. השם צ'פ מוזכר גם בפנקס הכנסייתי של סומבטהיי משנת 1409. שם היישוב הוזכר בארכיון שופרון מאז שנת 1466 בשם Myhályfalva. מהמאה ה-15 מוזכר בשם קמנשמיהאיפלבה. השם Mihály נקרא על שם Mihály Ostffy, שהיה ככל הנראה בעל האדמה (ולפי מקורות גם מילא תפקיד ביישוב מחדש של המקום לאחר שצ'פ Csép נחרב). התוספת של המילה "כפר" (falva) לשם המקום התבררה כארוכה מדי. בשנות ה-1700 כבר כתבו את קיצור הסיומת "פה" כלומר "fa" במקום falva. בשנת 1869 האוכלוסייה הייתה כדלקמן: 513 גברים, 533 נשים, כך שהאוכלוסייה הכוללת הייתה 1046. היו קורבנות גם מהכפר במהלך מלחמות העולם. זכרם הונצח בשנת 1968 על גבי לוח שיש על קיר בית בית הלוויות הנוצרי. יהודים ישבו במקום במספרים לא גבוהים, אך אין תיעוד על כך למעט יליד אחד במקום. הכנסייה על שם המרטיר הראשון של סנט סטפן הוזכרה לראשונה בשנת 1439. לאחר הרפורמציה המקום שימש את הלותרנים עד 1732, אז נלקחה מהם בכוח מזוין והוחזרה לקתולים במהלך של אנטי-רפורמציה. משפחת דמלקי נקברה בקריפטה שלה. כנסייה נוספת בכפר היא הכנסייה הלותרנית, אשר נבנתה בשנת 1817. משפחת וידוש מהיישוב קולטה בנתה את הטירה. היא משפחה אצילה ותיקה של מחוז ואש, שאבות אבותיה הועלו לדרגת אצולה בשנת 1272 על ידי המלך אישטוואן החמישי. המשפחה מתוארכת כבעלת אחוזות באזור כבר במאה ה-16. הטירה נבנתה בצורתה הראשונה על ידי ז'יגמונד וידוש במאה ה-19. ברבע הראשון של המאה הזו, בסגנון הקלאסיציסטי. בנו, דניאל, שהפך לסגן המושל של מחוז ואש, שיפץ והרחיב אותה בשנת 1870 בסגנון היסטורי (אקלקטי). שם נשמרו הארכיונים העתיקים של המשפחה, שהכילו כמה מסמכי קלף ישנים. צורת ה-L המוגדלת של היום ניתנה לטירה במהלך השחזור בשנת 1911. אז נבנתה הקומה הראשונה על האגף הקצר יותר, והמגדל מעל הטרסה, בו נוצר חדר מגדל. בקצה האגף הארוך יותר הפונה לרחוב נמצאת מרפסת, אליה מוביל גרם מדרגות מעוטר במעקה מברזל יצוק. באותה תקופה תוכננו חדרי המגורים במרתף. חזיתות הטירה קיבלו אדריכלות אר נובו חדשה לחלוטין במהלך השיפוץ. מיהאי רווס, במקור מיקשה רייזנר (בהונגרית: Révész Mihály; קמנשמיהאיפה, 16 בדצמבר 1884 – בודפשט, 18 במאי 1977) היה עיתונאי, עורך, היסטוריון, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי. מדיה וקבצים בנושא קמנשמיהאיפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קמנשמיהאיפה Kemenesmihályfa, באתר Kemenesvidék Kemenesmihályfa, באתר Kemenesvidék
קסיוס דיו (קונסול, 291)

קסיוס דיו (בלטינית: Cassius Dio; פעל בסוף המאה ה-3 לספירה) היה סנאטור רומאי, שמונה לקונסול בשנת 291 לספירה. קסיוס דיו היה נכדו או נינו של ההיסטוריון קסיוס דיו, שמוצא משפחתו בביתיניה. הוא מונה לקונסול (consul posterior) בשנת 291 לצד גאיוס יוניוס טיבריאנוס (אנ') בגיל צעיר למדי. לאחר מכן הוצב בתפקיד מושל פרוקונסולארי של פרובינקיה אפריקה החל מ-1 ביולי 294 ועד 1 ביולי 295 בקירוב. ב-18 בפברואר 296 הוא מונה לפראיפקטוס אורבי (Praefectus urbi), נציב העיר רומא, תפקיד אותו מילא עד שנת 297. קסיוס דיו היה בעל בית על גבעת הפאלאטיום שנקרא "דומוס דיוניס" (Domus Dionis). בשלב כלשהו, הוא ו-12 סנאטורים אחרים תרמו כל אחד 400,000 ססטרטיוס, ככל הנראה לצורך הקמת בניין. ערך זה הוא קצרמר בנושא רומא העתיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תעסוקה מבצעית

תעסוקה מבצעית היא פעילות שגרתית או מיוחדת, שצה"ל מוביל בשטחי ישראל או מחוץ למדינה, במטרה להגיע אל היעד שהוא מציב לעצמו. כל לוחם שסיים את ההכשרה בבסיס האימונים של החטיבה שלו, שירותו הצבאי יהיה מחולק לשניים: תעסוקה מבצעית ואימון. בכל כמה חודשים הסטטוס של הלוחמים משתנה כדי לשמור על מתח אצל הלוחמים. הלוחמים מתרגלים את שיטות הלחימה הייחודיות לחטיבה ומתנסים במצבי לחימה מדומים כדי להיות מוכנים וטובים יותר בעת הצורך. חודשי התעסוקה המבצעית הם חודשים בהם גדודי החטיבה שומרים על הביטחון באזור מסוים במדינת ישראל. בחודשים אלו, החיילים צריכים להיות עירנים למתרחש בגזרה עליה הם שומרים - ומבצעים שמירות, סיורים בקרב הגבול או בתוך היישובים הצמודים לגבול, עורכים אימונים בשיתוף המועצות האזוריות ועוד. לאחר סיום השירות הסדיר, חיילי המילואים נקראים לתעסוקה מבצעית או לאימון לסירוגין. תעסוקה מבצעית בגבעתי - כך זה נראה, באתר ערוץ 7 תוכנית: תעסוקה מבצעית במילואים – פעם ב-3 שנים, באתר ynet, 3 באוקטובר 2003
שירות המידע הלאומי

שירות המידע הלאומי (פורטוגזית: Serviço Nacional de Informações) ובראשי תיבות - SNI, היה שירות ביון שנוצר על ידי הדיקטטורה הצבאית בברזיל כיורש לשירות הפדרלי למודיעין וסיכול ריגול, בימי הנשיא אומברטו קסטלו ברנקו בשנת 1964. עם המעבר של ברזיל למשטר דמוקרטי פורק השירות. כיום ממלא תפקיד זה שירות בשם "סוכנות הביון של ברזיל" (ובראשי תיבות - ABIN). ה-SNI התחיל את דרכו כשירות אזרחי בפיקודו של גנרל בדימוס בשם גולברי דו קוטו אה סילבה. הוא סיפק לנשיא אומברטו קסטלו ברנקו מקור מידע חיצוני, עצמאי משירותי הביון של הצבא. אנשי ה-SNI החלו את פעולתם כגוף הקרוי "המכון למחקר וללימודים חברתיים" שהוקם על ידי קוטו אה סילבה במטרה לחתור תחת שלטונו של ז'ואו גולאר, נשיאה האזרחי האחרון של ברזיל לפני השתלטות הכת הצבאית ב-1964. ככל שכבדה ידו של המשטר הצבאי בברזיל על תושביה והשפעת הצבא חדרה לכל תחומי החיים; הצליח גם הצבא להשתלט על SNI, ולהפוך אותו לכלי חשוב בשליטתו בברזיל. למרות קיומה של משטרה חשאית בברזיל עוד מימי הרודן ז'טוליו ורגאס בשנות ה-30, השתלטות הצבא על ה-SNI הביאה נטיות אלו לשיאים חדשים. בשנת 1973 הקים ה-SNI גוף משלו לאימון אנשי מודיעין. בשלב זה היה ה-SNI בעל עוצמה רבה שכללה מונופול על אימונם של סוכני ביון, והשפעה רבה במשרד הנשיא. השירות היה בעל אוטונומיה מוחלטת, ורבים מבוגריו ועושי דברו שימשו במשרות בעלות כוח והשפעה בממשל הברזילאי. באופן תאורטי תפקידו של ה-SNI היה לתאם בין פעולות גופי המודיעין של הצבא, כאשר לכל זרוע מזרועות צבא ברזיל, חיל האוויר, חיל הים וזרוע היבשה, היה שירות מודיעין אוטונומי משלו. למעשה, שירות המודיעין של חיל היבשה לא היה כפוף ל-SNI, והיה בעל שרשרת פיקוד מקבילה. גוף זה ניהל מדיניות משלו, והיה אחראי לרציחות, חטיפות ומעצרים בלתי חוקיים. כל שלושת גופי הביון הצבאיים היו אחראים לרדיפת מתנגדי משטר באופן לא דמוקרטי. ה-SNI היה אחראי למתן אישור לכל מינוי בשירות המדינה. באמצעות רשת של מודיעין והאזנות, צבר השירות מידע על אזרחי ברזיל. מחקר היסטורי מעריך כי בשיאו כלל השירות 50,000 איש המועסקים בו (כיום, לדוגמה, מועסקים בשירות המקביל, ABIN, כ-1,600 עובדים). כוחו של השירות היה כה חזק, עד ששניים מנשיאי ברזיל בתקופת המשטר הצבאי, אמיליו גרסטזו מדיסי וז'ואו פיגיירדו שימשו כראשי השירות בטרם קיבלו את משרת הנשיא.