laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר

ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, (באנגלית: William Cavendish, 4th Duke of Devonshire; ‏8 במאי 1720 – 2 באוקטובר 1764) היה מדינאי בריטי מהמפלגה הוויגית שכיהן כראש ממשלת בריטניה. הוא היה בנם של ויליאם קוונדיש, הדוכס השלישי מדבונשייר, ושל קאתרין הוסקינס. קוונדיש נבחר לבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה של דרבישייר (Derbyshire) בבחירות של 1741 וב-1747. הוא היה מתומכיו של סר רוברט וולפול ולאחר פרישתו היה מתומכיהם של האחים פלהם, הנרי פלהם ותומאס פלהם-הוליס, דוכס ניוקאסל. בין השנים 1751–1755 הוא כיהן כמגיסטר אקוויטום, מינוי שהצריך את פרישתו מבית הנבחרים והעברתו לבית הלורדים ולמועצה המלכותית. דבונשייר תמך בדוכס ניוקאסל לאחר מותו של אחיו הנרי פלהם ב-1754 ומונה כלורד לפטננט של אירלנד מאפריל 1755 ועד ינואר 1757 במסגרת ממשלתו של ניוקאסל. במקביל הוא מונה להיות אחד מלורדי המשפט. בדצמבר 1755 ירש את תואר הדוכס לאחר מות אביו. מלחמת שבע השנים התנהלה בצורה גרועה מבחינתה של בריטניה תחת מנהיגותו של ניוקאסל ועם התפטרותו באוקטובר 1756, ביקש המלך ג'ורג' השני מדבונשייר להרכיב ממשלה. הוא קיבל את המינוי בתנאי שזה יימשך רק עד לסיום כהונת הפרלמנט. הוא האמין שזוז חובתו להסכים לבקשת המלך כדי שהמלחמה תנוהל באופן נאות. דבונשייר מונה כאביר מסדר הבירית וקיבל את תפקיד הלורד הראשון של האוצר (למעשה היה זה תפקיד ראש הממשלה) בנובמבר 1756 ושירת בתפקיד זה עד למאי 1757. למעשה מי שניהל את פעילותה של הממשלה היה ויליאם פיט האב. ממשלתו של דבונשייר המשיכה להבטיח את הזרמת התקציב לטובת המלחמה, כוחות נשלחו לאמריקה ונחקק חוק המליציה. בסופו של דבר פוטרה הממשלה של דבונשייר מכמה סיבות שאחת מהן הייתה פרשת משפטו והוצאתו להורג של האדמירל ג'ון בינג. אחריה הוקמה ממשלת ניוקאסל השנייה שהובילה את בריטניה במשך רובה של מלחמת שבע השנים. דבונשיר שימש כלורד צ'מברלין בממשלתו השנייה של ניוקאסל והיחסים ביניהם היו קרובים. באוקטובר 1760 מת ג'ורג' השני ובמקומו עלה לכס המלוכה נכדו, ג'ורג' השלישי, שיחסו כלפי דבונשייר וניוקאסל היה חשדני. עם התפטרותו של ניוקאסל במאי 1762, אמר דבונשייר כי הוא לא מתכוון להשתתף בישיבות ממשלתו של ג'ון סטיוארט, הרוזן מביוט. כאשר התבקש דבונשייר על ידי המלך להשתתף בישיבת הקבינט באוקטובר על הסכם השלום, הוא סירב, בטענה שהוא לא מצוי בנושא. ב-28 באוקטובר, בעת נסיעתו מארמון קיו ללונדון, הדביק המלך את המרכבה שבה נסעו דבונשייר וניוקאסל מתוך מחשבה ששני הדוכסים מתכננים מזימה ושדבונשייר מתכוון להגיש את התפטרותו. דבונשייר אכן היה בדרכו לעשות כן. ארבעה ימים לאחר מכן הוא גם הוצא מהמועצה המלכותית. כאות הזדהות עם ניוקאסל ועם רוקניגהאם הוא התפטר מתפקידו כלורד לוטננט כאשר אלה פוטרו מתפקידיהם. מצב בריאותו שלא היה שפיר החמיר אף יותר בשנים אלה. הוא מת כאשר שהה לצורך ריפוי באתר מי מרפא בעיר ספא שבבלגיה. מותו היווה אובדן גדול מבחינה פוליטית לבעלי בריתו במפלגתו. הוא היה ראש הממשלה הבריטי שמת בגיל הצעיר ביותר ונקבר בקתדרלת דרבי. מדיה וקבצים בנושא ויליאם קוונדיש, הדוכס מדבונשייר בוויקישיתוף ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מידע על ויליאם קוונדיש באתר משרד ראש ממשלת בריטניה
נבחרת פורטוגל ברוגבי

נבחרת הגברים של פורטוגל ברוגבי היא קבוצת הרוגבי יוניון המייצגת את פורטוגל במשחקים בינלאומיים. ממשחקה הראשון ב-13 באפריל 1935 נחשבה הנבחרת הפורטוגלית לקבוצה חובבנית; למרות זאת, הצליחה לזכות באליפות אירופה לאומות ברוגבי בשנת 2003/4. משחקה הראשון של נבחרת פורטוגל התקיים ב-13 באפריל 1935 נגד ספרד, משחק אותו הפסידה בנקודה אחת. עד לשנת 1966 הפסידה הנבחרת בכל משחקיה, וניצחונה הראשון היה מול נבחרת ספרד, 9 - 3. עד לשנות ה-70 נחשבה נבחרת פורטוגל לאחת הנבחרות האירופאיות החלשות שהשתתפו בתחרויות רוגבי לאומיות. מתחילת שנות ה-80 החלה הנבחרת להתחזק והתקדמה בבתים האירופאים של אליפות אירופה לאומות, אולם כשלה פעם אחר פעם להעפיל לגביע העולם. היא התייצבה והשתתפה באחד משני הבתים הראשונים מסוף שנות ה-80. באליפות אירופה של שנת 2003-2004 היא הגיעה לראשות הבית העליון וזכתה באליפות אירופה לאומות, הנחשב לגביע השני בחשיבותו ברוגבי באירופה לאחר טורניר שש האומות. גביע העולם: 1987 - לא הוזמנה 1991 - לא העפילה 1995 - לא העפילה 1999 - לא העפילה 2003 - לא העפילה 2007 - הודחה בסיבוב הראשון 2011 - לא העפילה 2015 - לא העפילה מדיה וקבצים בנושא נבחרת פורטוגל ברוגבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת פורטוגל ברוגבי (בפורטוגזית) איגוד הרוגבי הבינלאומי ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טקירדא

טקירדא (בטורקית: Tekirdağ; בטורקית עות'מאנית: Tekfurdağı; ביוונית: Βισάνθη או Βυσάνθη (קרי: ויסנת'י) וכן Ῥαίδεστος (קרי: רד'סטוס); בשפות אירופאיות: Rodosto) היא עיר בטורקיה לחופו הצפון-מערבי של ים השיש, באזור מזרח תראקיה (החלק האירופאי של טורקיה), ובירת הנפה הנושאת את שמה. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה כ-1.14 מיליון בני אדם. באתר העיר התקיימה ברציפות עיר בעלת חשיבות מתקופת יוון המיקנית (כ-1000 לפנה"ס) ואף לפניה, דרך תקופות יוון העתיקה, התקופה הביזנטית והאימפריה העות'מאנית ועד העת החדשה. שרידים ארכאולוגיים בעיר מעידים על התיישבות החל מ-4,000 לפנה"ס. ביצירתו של קסנופון, אנבסיס מוזכרת העיר בשם ביזנטיום כשייכת לתראקיה. הרודוטוס (VII, 137) מזכיר אותה בשם "ביזנטיום". הדרך הרומית העיקרית ממערב למזרח, ויה אנטיה (Via Egnatia) עברה דרך העיר. בתקופה הביזנטית היא מוזכרת על ידי ההיסטוריון פרוקופיוס בשם ראידסטוס, בהקשר הרפורמות של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. בשנת 813 נבזזה העיר על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה. למרות שהייתה רוב הזמן חלק מן האימפריה הביזנטית, בין השנים 1204-1235 נשלטה העיר על ידי הרפובליקה הוונציאנית. בשנת 1206 התחולל בה קרב רודסטו בין האימפריה הבולגרית השנייה והאימפריה הלטינית, במסגרתו נבזזה על ידי הבולגרים בפיקודו של קאלויאן, קיסר בולגריה, שכבשו את האזור זמנית. בעת האימפריה העות'מאנית הוסב שם העיר לטקפורדאג והיא השתייכה לולאיה (מחוז) רומליה ולאחר מכן, בהתאם לשינויים המינהליים באימפריה, לולאיות של גליפולי, סיליסטרה ואדירנה. ב-1717 שיכן הסולטאן אהמט השלישי בעיר את הגיבור הלאומי ההונגרי הגולה פרנץ ראקוצי ואנשיו. העיר הפכה למשך כעשרים שנה מושבה להונגרים גולים, בהם אנשי רוח ואצילים רבים. ביתו של ראקוצי הפך למוזיאון שהוא רכוש ממשלת הונגריה, אבריו הפנימיים קבורים בכנסייה בעיר ומוצב בה קונסול כבוד הונגרי. בראשית המאה ה-20 כמחצית מ-350,000 תושבי העיר השתייכו לכנסייה היוונית אורתודוקסית וכמחציתם היו מוסלמים, בנוסף חיו בעיר קהילות של יהודים, ארמנים ובולגרים. בסביבות העיר התקיימו כרמי גפנים והראקי (משקה אלכוהולי) שיוצר בה זכה לתהילה. בשנת 1923 הועברו הנוצרים תושבי העיר ליוון במסגרת חילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה. בזכות הקרבה לאיסטנבול וקלות התחבורה (שעתיים נסיעה בכביש מהיר) נבנו בעיר בתי קיט רבים לתיירות פנים על שפת הים ולתיירים הונגרים רבים המבקרים בה. בעיר נמל לתוצרת חקלאית. ב-2006 נפתחה בעיר האוניברסיטה על שם נאמיק כמאל. לטקירדא 9 ערים תאומות והן: יוון קוואלה, יוון בולגריה קרדז'אלי, בולגריה בולגריה וליקו טרנובו, בולגריה בולגריה סליבן, בולגריה הונגריה שארושפאטאק, הונגריה הונגריה קצ'קמט, הונגריה מקדוניה טופולצ'אני (אנ'), מקדוניה רומניה טכירגיול (אנ'), רומניה קוריאה הדרומית פיונגטק (אנ'), קוריאה הדרומית מדיה וקבצים בנושא טקירדא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקירדא טקירדא, ברשת החברתית פייסבוק טקירדא, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טקירדא, ברשת החברתית אינסטגרם טקירדא, סרטונים בערוץ היוטיוב טבלת אקלים העיר טקירדא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טקירדא (טורקיה), דף שער בספרייה הלאומית Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map קסנופון, הלניקה, ספרים 1 ו-2 (באנגלית) כיום סלול בתוואי זה הכביש המהיר מאיסטנבול D100
כריסטינה פרי

כריסטינה פרי (באנגלית: Christina Judith Perri; נולדה ב-19 באוגוסט 1986) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית אמריקאית. פרי נולדה בבנסלם, פנסילבניה (פרבר של פילדלפיה), בתם וילדתם הצעירה של מרי ודנטה פרי. אחיה הגדול הוא המוזיקאי ניק פרי. אביה מאיטליה ואמה מפולין. שיר הבכורה שלה, "Jar of Hearts", בוצע ב-2010 בתוכנית ברשת פוקס "So You Think You Can Dance" (מקור הפורמט של "נולד לרקוד"). השיר הפך ללהיט עולמי ומכר מעל 3 מיליון עותקים בארצות הברית לבדה. השיר דורג בעשירייה הפותחת במצעדי פזמונים ברחבי העולם ובמקום ה-19 במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי לשנת 2012. מספר חודשים לאחר מכן הוציאה מיני-אלבום בשם The Ocean Way Sessions, שכלל את שיר הבכורה וארבעה שירים נוספים. בעקבות הצלחת שיר הבכורה הוחתמה על חוזה אצל חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. אלבום הבכורה שלה, Lovestrong, יצא במאי 2011. האלבום הוכר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) כאלבום פלטינה לאחר שנמכרו ממנו למעלה ממיליון עותקים. ב-2012 כתבה והקליטה עבור הסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" את השיר "A Thousand Years". השיר מכר מעל 8 מיליון עותקים בארצות הברית. באוקטובר 2012 הוציאה לאור מיני-אלבום שני, A Very Merry Perri Christmas. אלבום שני, Head or Heart, יצא ב-1 באפריל 2014. הסינגל המוביל, "Human", יצא בנובמבר 2013. ב-19 באוגוסט 2016, ביום ההולדת ה-30 של פרי, יצא השיר "Brave Enough" של היוצרת לינדזי סטרלינג שאת השירה בו ביצעה פרי. האלבום השלישי שלה, A Lighter Shade of Blue, יצא ב-15 ביולי 2022 נשואה לפול קוסטאביל והשניים הורים לבת. בינואר 2019 הוציאה אלבום המוקדש לביתה, Songs for Carmella: Lullabies & Sing-a-Longs. בנובמבר 2020 פרי דיווחה בחשבון האינסטגרם שלה שחוותה לידה שקטה. 2011: Lovestrong 2014: Head or Heart 2019: Songs for Carmella: Lullabies & Sing-a-Longs 2021: Songs for Rosie 2022: A Lighter Shade of Blue 2023: Songs for Pixie 2023: Songs for Christmas מדיה וקבצים בנושא כריסטינה פרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריסטינה פרי כריסטינה פרי, ברשת החברתית פייסבוק כריסטינה פרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטינה פרי, ברשת החברתית אינסטגרם כריסטינה פרי, ברשת החברתית טיקטוק כריסטינה פרי, סרטונים בערוץ היוטיוב כריסטינה פרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר ספוטיפיי כריסטינה פרי, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר דיזר כריסטינה פרי, באתר Yandex.Music (ברוסית) כריסטינה פרי, באתר Discogs (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר Songkick (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר Genius כריסטינה פרי, באתר בילבורד (באנגלית) כריסטינה פרי, באתר טיידל (באנגלית) כריסטינה פרי, Lovestrong, באתר יוסמיוסיק, נובמבר 2011 כריסטינה פרי, באתר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי Christina Perri - Head or Heart, באתר allmusic נווה קולישר, מרגשת: כריסטינה פרי בסינגל חדש - "Human", באתר פרוגי, 24 בנובמבר 2013
יאם

יאם (באנגלית: Yam; בצרפתית: Igname) הוא שמם המשותף של כמה מיני צמחים בסוג דיאוסקוריאה (שם מדעי: Dioscorea) שבמשפחת הדיאוסקוריקיאים (שם מדעי: Dioscoreaceae), אשר יוצרים פקעות הראויות למאכל. אלו הם עשבים מטפסים רב שנתיים, המשתרגים על עצמים שבסביבתם בעזרת קנוקנות. היאם טופח במיוחד עבור מדינות מתפתחות באפריקה, באסיה, באמריקה הלטינית, באיי הקריביים ובאוקיאניה, כדי לספק לתושביהן מזון עשיר בעמילן. למרות שהבטטה לא שייכת למשפחה זאת, אלא למשפחת החבלבליים, נוהגים לכנות, בטעות, בחלקים שונים של ארצות הברית ושל קנדה את הבטטה בשם יאם. ניתן להכין את היאם למאכל בדרכים מגוונות: צלייה על הגריל, אפייה, טיגון, בישול, עישון וגירור למטרת הכנת קינוח. בניגריה נחשב היאם למאכל העיקרי, ובני שבט האיגבו מכנים אותו בשפתם "ג'י". מדי שנה בתקופת קציר היאם מקיימים הניגרים והגאנאים את פסטיבל היאם. הם חוגגים את הקציר, ומביאים את היאם מהכפרים לערים, מחלקים מהיבול לנוכחים, ומלווים זאת במוזיקה ובריקודים. בטטה ארטישוק ירושלמי יאם סגול מדיה וקבצים בנושא יאם בוויקישיתוף יאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בנק סין לתעשייה ומסחר

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] בנק סין לתעשייה ומסחר בע"מ (באנגלית: Industrial and Commercial Bank of China Ltd או ICBC, בסינית מסורתית:中國工商銀行, בסינית מפושטת:中国农业银行, פִּין-יִין:Zhōngguó Gōngshāng Yínháng, ובאופן נפוץ רק: 工行 Gōngháng) הוא הבנק הגדול בעולם מבחינת נכסים ושווי שוק, הוא אחד מארבעת הבנקים הגדולים (Big Four) של סין. יוסד כחברה בע"מ ב-1 בינואר 1984. במרץ 2010 היה בעל נכסים בשווי 1.9 טריליון דולר (ארצות הברית). ב-2013 דורג במקום הראשון בדירוג Forbes Global 2000 לחברות ציבוריות, וכן במקום הראשון ברשימת 1000 הבנקים המובילים בעולם, דירוג שהושג לראשונה עבור בנק סיני. ב-10 באוקטובר 2005 נרשמה הפעילות של הבנק בהונג קונג תחת השם ICBC Asia וזאת באמצעות רכישת החברה-הבת המקומית של בנק פורטיס (BNP Paribas Fortis). ב-28 באפריל 2006, בסיבוב גיוס מוקדם לפני הנפקה מתוכננת גויסו 3.7 מיליארד דולר מ"משקיעים אסטרטגיים". גולדמן סאקס קנו 5.75% מהמניות תמורת 2.6 מיליארד דולר, הסכום הגבוה ביותר שהשקיעה החברה מעולם. בנק דרזדנר הגרמני (Dresdner Bank) השקיע מיליארד דולר. אמריקן אקספרס השקיעה 200 מיליון דולר. ההנפקה הראשונה אשר ביצע הבנק ב-2010 הייתה הגדולה ביותר בזמנו, והשנייה בגודלה בהיסטוריה הגיוס עמד על 21.9 מיליארד דולר. ברבעון האחרון של 2014 עמד שווי השוק של הבנק על 271 מיליארד דולר. מדיה וקבצים בנושא בנק סין לתעשייה ומסחר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בנק סין לתעשייה ומסחר (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של בנק סין לתעשייה ומסחר (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של בנק סין לתעשייה ומסחר (בטורקית) אתר האינטרנט הרשמי של בנק סין לתעשייה ומסחר (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של בנק סין לתעשייה ומסחר (באנגלית) בנק סין לתעשייה ומסחר, ברשת החברתית פייסבוק בנק סין לתעשייה ומסחר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בנק סין לתעשייה ומסחר, סרטונים בערוץ היוטיוב שלשת האחרים הם: בנק סין, בנק סין לחקלאות ובנק סין לבניין Global 2000 - The World's Largest Public Companies 2020, Forbes (באנגלית) חברה-בת של Commerzbank. והראשונה אף היא של בנק סיני - בנק סין לחקלאות עם גיוס של 22.1 מיליארד דולר.
כנסיית האור

כנסיית האור (יפנית 茨木春日丘教会 - "כנסיית קסוגאוקה באיבראקי") היא כנסייה פרוטסטנטית שנבנתה ב-1989 על ידי האדריכל טדאו אנדו, בעיר איבראקי, כ-25 ק"מ צפונית-מזרחית מאוסקה שביפן. אנדו שילב במבנה את המסגרת הפילוספית שלו: שילוב בין טבע ואדריכלות, בו האור יכול להגדיר וליצור תפיסה מרחבית חדשה. הכנסייה הייתה חידוש של מתחם נוצרי קיים, ובשנת 1999 הורחב המתחם ונוסף לו מבנה של בית ספר ללימודי יום ראשון. הכנסייה קטנה למדי ושטחה הכולל הוא 113 מ"ר. היא עשויה משלושה מבנים רבועים. המבנה עשוי כולו מבטון וסגנונו ברוטליסטי מודרני. הוא נעדר מוטיבים נוצריים מסורתיים, למעט הצלב שבחזית הפונה מזרחה. מעטפת הבטון תורמת לחשכה שבחלל המבנה ומשרה אווירת צניעות ומינימליזם. הצלב שבחזית המזרחית הוא מקור האור היחיד, ונודעת לו משמעות סימבולית. מדיה וקבצים בנושא כנסיית האור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית האור כנסיית האור באתר ארכיטקטורה אודות הכנסייה איפה נמצאת כנסיית האור?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
מוחי א-דין א-שריף

מוחי א-דין א-שריף (בערבית: محيي الدين الشريف, בתעתיק מדויק: מחיי אלדין אלשריף; 5 בינואר 1966 – 29 במרץ 1998), הידוע גם בכינוי "המהנדס 2", היה טרוריסט פלסטיני, תלמידו וממשיכו של יחיא עיאש. נולד בשנת 1966 בבית חנינא שבאזור ירושלים. למד הנדסת אלקטרוניקה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אל-קודס שבמזרח ירושלים. נעצר בשנת 1991 באשמת חברות בזרוע הצבאית של חמאס. לאחר מכן היה בן טיפוחו של יחיא עיאש, שהיה אז ראש הזרוע הצבאית של חמאס בגדה המערבית. כשעיאש חוסל, הפך א-שריף למהנדס החבלה של חמאס. הוא סיפק את מטעני החבלה לפיגועי ההתאבדות שבאו כנקמה על חיסולו של יחיא עיאש ב-6 בינואר 1996. היה אחראי על פיגועים בהם נהרגו 64 אזרחים ונפצעו 373 אזרחים. בין השאר היה אחראי על הפיגועים באוטובוסים בקו 18 בירושלים (1996) ופיגוע בטרמפיאדה ליד אשקלון. אלמונים רצחו את א-שריף ב-29 במרץ 1998 במכוניתו בפתח מעבדת נפץ ברמאללה, ולא ברור מי האחראי לכך. על פי אחת הגרסאות, שהופיעה בהצהרות חמאס, החיסול נעשה על ידי השב"כ. הוא נמצא ירוי בתוך מכונית שעלתה באש. על פי גרסה אחרת, מנגנון הביטחון המסכל של ג'יבריל רג'וב עצר את א-שריף בסוף מרץ, חקרו אותו בעינויים, ירו בו (לפי הדו"ח הפתולוגי), וכדי לטשטש את העקבות ביימו את פיצוץ המכונית במוסך ברמאללה. כתמיכה לגרסה זאת נטען שביום הפיצוץ ברמאללה עצר המנגנון המסכל פעילי חמאס, שנטען שא-שריף הסגיר בחקירתו, כבר ביום הפיצוץ. גם גרסה זאת הופיעה בהצהרות חמאס. בישראל התקבל האירוע בברכה, וראש השב"כ אף גמל ליאסר ערפאת בתודה פומבית על עזרתו בסיכול פיגועים. בתגובה לגל החשדות, הצהיר רג'וב שא-שריף נרצח על ידי האחים עוודאללה, מפקדי גדודי עז א-דין אל-קסאם בגדה, בעקבות סכסוכי כוח על השליטה בארגון, ואף הציג הודאה כתובה של רסאן עדאסי – אחד מעצורי יום הפיצוץ. מאות צעירים התפרעו בתום הלוויית שריף; המשטרה הפלסטינית עצרה פעילי חמאס, באתר גלובס, 5 באפריל 1998
כריש שונית קריבי

כריש שונית קריבי (שם מדעי: Carcharhinus perezi) הוא כריש ממשפחת הכרישיים הנפוץ בקרבת החוף האטלנטי של אמריקה מפלורידה ועד ברזיל הוא הכריש הנפוץ ביותר בים הקריבי. כריש שונית קריבי הוא בעל גוף חזק ויעיל. מין זה אינו יוצא דופן משאר מין הכרישים. מאפיין בולט אצל מין זה הם סנפיריו הכהים. גודלו של כריש שונית קריבי הוא עד 3 מטר. כריש שונית קריבי ניזון מדגים ומדיונונים ורודף בדרך כלל אחר טרפם בקרקעית הים או במערות פנימיות. ספר: Shark!, Jeffrey L. Rotman מדיה וקבצים בנושא כריש שונית קריבי בוויקישיתוף כריש שונית קריבי, באתר ITIS (באנגלית) כריש שונית קריבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כריש שונית קריבי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כריש שונית קריבי, באתר FishBase (באנגלית) כריש שונית קריבי, באתר GBIF (באנגלית) כריש שונית קריבי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
LOC

האם התכוונתם ל... מעבדה על שבב (בקיצור "LOC") ספריית הקונגרס ("LOC") - הספרייה של הקונגרס של ארצות הברית אדון הכאוס – הספר השישי מתוך סדרת הפנטזיה "מחזור כישור הזמן" מאת רוברט ג'ורדן, נקרא בקיצור על ידי מעריצים כ-"LoC" האופרה הלירית של שיקגו ("LOC") - להקת אופרה שהוקמה בשיקגו
מלגז

בסירת משוטים, מלגז (באנגלית: Oarlock) הוא מתקן המחבר את המשוט לסירה. בזמן החתירה בסירה המלגז משמש כציר, וכך, הכוח שמפעיל החותר על המים באמצעות המשוט מועבר דרך המלגז אל הסירה. בסירת משוטים רגילה מבנה המלגז הוא כעין מזלג דו-שיני בעל רגל אחת. המלגז מותקן בתוך כנה ייעודית בלזבזת הסירה, אליה נכנס צוואר המלגז. המשוט מותקן בין שתי הקרניים. מקובל לאבטח את המלגז לגוף הסירה באמצעות חבל אבטחה, וזאת על מנת למנוע את אובדנו במקרה שהוא מתנתק מן הכנה, או במקרה של התהפכות הסירה. המלגז עשוי בדרך כלל ממתכת או סגסוגת עמידה לחלודה כגון פליז, קופרניקל או פלדה בלתי מחלידה. חלקי המלגז בסירת חתירה ספורטיבית ("חתירה אקדמית"), המלגז הוא מסגרת ריבועית קשיחה הניתנת לנעילה. המלגז מותקן בקצה זרוע המשתרעת אל מחוץ לדופן הסירה הנקראת "שֶׁלַח" או "מִלְבָּרִית" (באנגלית: Outrigger). מכיוון שסירות חתירה ספורטיביות הן צרות ביותר, הרחקת נקודת הציר מן החותר מעניקה מנוף גדול יותר, ומאפשרת שימוש במשוטים ארוכים יותר. משוט חתירה (ספורט) תלת-חתרית מדיה וקבצים בנושא מלגז בוויקישיתוף Anu Dudhia, Physics of Rowing, Oxford University (באנגלית) בדרך כלל נחושת 90% וניקל 10%, בתוספת כמויות מזעריות של ברזל ומנגן.
יונצ'ה חריסטובסקי

יוֹנְצֶ'ה חְרִיסְטוֹבְסְקִי (במקדונית: Јонче Христовски;‏ 1931, ביטולה, ממלכת יוגוסלביה – 15 באפריל 2000, סקופיה, מקדוניה) היה זמר, מלחין וכוריאוגרף מקדוני, מן הבולטים והחשובים שבזמרי ויוצרי הפולק והמוזיקה העממית של מקדוניה. חריסטובסקי נודע בסגנונו הייחודי בחייו ובהופעותיו. הוא נהג להשליך את מעילו לקהל בעת הופעותיו, ולנשק את רצפת הבמה. שיריו הבליטו פטריוטיות למולדתו ותושביה, לצד שירי אהבה. ב-1963 שכל את רעייתו ברעידת האדמה בסקופיה ונותר לגדל את שתי בנותיו. שנה לאחר האסון כתב והלחין את שירו הנודע ביותר "נערה מקדונית" (במקדונית: Македонско девојче), שהיה לאחד משירי הפולק המזוהים ביותר עם מקדוניה וזכה למאות ביצועים ובכלל זה במספר שפות בנוסף למקדונית, כגון באיטלקית, בספרדית, בדנית וביפנית. בהמשך, כתב חריסטובסקי שורה ארוכה של שירים שזכו להצלחה רבה במולדתו וחלקם אף מחוצה לה, זכו לעיבודים וביצועים רבים, וקיבעו את מעמדו בזמר העממי המקדוני. יונצ'ה חריסטובסקי הלך לעולמו בסקופיה ב-2000 והוא בן 69. ב-2002 הוקם בסקופיה "האנסמבל על שם יונצ'ה חריסטבסקי", המונה 150 חברים ומופיע ברחבי אירופה עם רפרטואר הכולל קטעי פולקלור ומוזיקת עם מקדונית. יונצ'ה חריסטובסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) יונצ'ה חריסטובסקי, באתר Discogs (באנגלית) השיר "נערה מקדונית", באתר Open Society Foundation Macedonia, אוחזר ב-24 במרץ 2014. יונצ'ה חריסטובסקי, באתר Македонска нација, אוחזר ב-22 במרץ 2014 (במקדונית). האנסמבל על שם יונצ'ה חריסטובסקי, באתר האנסמבל, אוחזר ב-22 במרץ 2014 (באנגלית).
ספר הקומיקס הציוני

ספר הקומיקס הציוני הוא ספר בעריכת עמרם פרת ואמנון דנקנר שיצא לאור בשנת 1998, במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל. בספר 50 איורי קומיקס, כל אחד מהם על זוג עמודים. לפני כל קומיקס מופיע זוג עמודים שבו תצלום היסטורי וטקסט, מאת אמנון דנקנר, העוסק בנושא התצלום, והקומיקס שנוצר בהשראתם. את הקומיקס בספר איירו כשלושים קריקטוריסטים וקומיקסאים ישראלים, ובהם דודו גבע, מושיק לין, זאב אנגלמאייר, פרידל שטרן, שלמה כהן, אבנר כץ ורבים אחרים. הספר פותח בתצלום המפורסם שצילם אפרים משה ליליין, ובו בנימין זאב הרצל משקיף ממרפסת מלון שלושת המלכים בבזל שבשווייץ, בעת הקונגרס הציוני החמישי, תרס"ב-1901, שאחריו בא קומיקס מאת דודו גבע שבו הברווז משקיף בעגמומיות על גגות תל אביב. הספר מסתיים בכפולת עמודים, שבצדה האחד שרוליק של דוש, צעיר ואופטימי, ובצדה האחר גרסתו של דודו גבע, לשרוליק מזדקן הצופה בטלוויזיה. נושאים נוספים בספר: טקס הכרזת המדינה, האריה השואג, חידון התנ"ך, ההעפלה, המעברות, נהלל, מגדל דוד, הקיבוץ, חלץ, הסוסיתא, ייבוש החולה, מבצע סיני, משפט אייכמן, דגל הדיו, כיכר דיזנגוף, דוד בן-גוריון, אייבי נתן, משה דיין, הכנסת, מהומות ואדי סאליב, מלחמת לבנון הראשונה, מבצע אנטבה, האינתיפאדה ועוד.
סויוז 20

סויוז 20 (ברוסית: Союз 20, "ברית 20") היא חללית סויוז בלתי מאוישת שהמריאה ב-17 בנובמבר 1975 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. מטרת המשימה הייתה בדיקת מערכות בלתי מאוישת. החללית נשאה עימה מטען ביולוגי ובחנה את השפעות השהייה בחלל על אורגניזמים חיים. חללית התחברה לתחנת חלל סאליוט 4. עגינה עברה ללא בעיות. ב-16 בפברואר 1976 חללית נותקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה בכדור הארץ. בדיקות הראו שחללית מתאימה לטיסות של כ-3 חודשים.
תל נעמה

תל נעמה (בערבית: תל א-נאעמה) היא גבעה בגובה 83 מטר מעל פני הים, כשני קילומטרים ממערב לכפר בלום שבעמק החולה. התל הוא אתר ארכאולוגי. על גבעה זו התיישבה משפחת שוורץ, שהייתה מראשוני החקלאים בארץ ישראל שעסקו בגידול דגי מאכל. בתקופה מסוימת ישבו במקום מקימי קיבוץ כפר בלום. כיום האתר נטוש ומוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. ממצאים שנמצאו על התל (חרסים ושרידים אחרים) מצביעים על התיישבות בתקופות הכנעניות הקדומה והמאוחרת, בתקופה הישראלית, ומהתקופה ההלניסטית ועד לימי הביניים. כפר ערבי, חקלאי, ששכן בקרבת התל. ננטש במאי 1948 במהלך מבצע יפתח. רוב שטחו של הכפר נחרש. תושביו הקימו על התל קבר שייח. הערבים כינו את המקום "תל-אל-חייה" (תל הנחשים) על שם הנחשים ששרצו במקום. מרדכי שוורץ נולד בפולין וגדל בווינה, אוסטריה למשפחה שעסקה בגידול דגים בהיקפים גדולים. ב-1926 עלה לארץ והחל לפתח את ענף בריכות הדגים במספר מקומות בארץ. ב-1940 הגיע מרדכי עם אחיו, משה ופייבל, לתל נעמה ושם הקימו את משק שוורץ (שנקרא רשמית נעמה). במשק גידלה המשפחה דגי קרפיון למאכל. מבני המשק הוקמו בעזרתו של האדריכל אריה שרון והמשק הוקף בכ-900 דונם של בריכות דגים. החווה פעלה עד לשנת 1971 אז הועברו האדמות לקק"ל והוחכרו לקיבוץ משגב עם. במהלך שנות ה-80 יובשו הבריכות וב-1989 עברו האדמות לידי מינהל מקרקעי ישראל. ב-1941 עלה למקום גרעין אנגלו בלטי. גרעין זה הקים ב-1943 את קיבוץ כפר בלום. הגרעין בחר להתיישב על הגבעה בגלל ריבוי הביצות באדמות העמק ובתקופה זו עבדו, בין השאר, בבריכות הדגים של משפחת שוורץ. על התל נותרו בניינים חרבים וחורשת אקליפטוסים. המקום הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. בתחילת שנות ה-90 התיישב במקום האמן שלמה קסל (יליד כפר בלום) ושיחזר את אחד הבתים. קסל היה בין הדוחפים להכרזת המקום כאתר מורשת. מינהל מקרקעי ישראל, שהתנגד לפעילותו של האמן במקום, פעל לסילוקו ובשנת 2000 אף הרס את אחד מהמבנים ההיסטוריים שעל התל. קיבוצי נצ"ח עמק החולה וסביבתו הוצאת ספרים אריאל (ירושלים): כתב עת לידיעת ארץ ישראל, חוברת 75–76, אוגוסט 1990, עמוד 66 שמואל רוטברד, שוורץ של הדגים: (מונולוג של חלוץ מגדלי הדגים בישראל), מערכת, 2014 מדיה וקבצים בנושא משק שוורץ על תל נעמה בוויקישיתוף אלי אשכנזי, "משק שוורץ", מהמפעלים הראשונים בגליל, בסכנת התפוררות, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2005 אמנון לויה, ברנקו זיצר ומפעל הדגים בקורדני 1934-1947, הוצאת קתדרה (אורכב) גיא ליברמן, ‏הנשכחים, באתר "ידיעות אחרונות" (הקישור אינו פעיל) אהוד רם, דגים ב"גבעת הנחשים" דבר, 28 באוקטובר 1955 צבי אילן, חלוץ גידול הדגים, דבר, 11 בדצמבר 1981 אייזיק סדומי, חלוץ גידול הקרפיונים, דבר, 27 בינואר 1982 הגרעין כלל עולים מאנגליה, ארצות הברית ומהארצות הבלטיות בין חברי הגרעין היו נחמיה לבנון, רפאל שוחט ועוד