laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טן

טן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנה מולבוי טן – שחקנית אנגלייה ויליאם טן (Tenn) - סופר מדע בדיוני יהודי אמריקאי יהושע טן-פי – משורר עברי, עיתונאי, מילונאי, עורך וסופר ילדים לואי-ז'ורז' טן (Tin) - אקדמאי ופעיל זכויות אדם צרפתי קספר טן בום (ten) - אזרח הולנדי נוצרי שסייע ליהודים וללוחמי מחתרת להימלט מהישג ידם של הנאצים בזמן השואה; אביהן של בטסי וקורי טן בום בטסי טן בום (אנ') – אשה הולנדית שסייעה ליהודים בזמן השואה קורי טן בום (אנ') – אשה הולנדית שסייעה ליהודים בזמן השואה, נודעה בספרה הביוגרפי "מקום המסתור" (אנ') מוזיאון טן בום – מוזיאון המוקדש ל"מקום המסתור", נושא ספרה של קורי טן בום Ten – אלבום של פרל ג'אם טן חברה לדלק – מקבוצת פישמן טאן תן
סן איגנסיו (בליז)

סן איגנסיו (San Ignacio) היא עיר במחוז קאיו שבמערב בליז והיא משמשת כמרכז התרבותי והכלכלי של המחוז. העיר צמחה סביב תעשיית עצי המהגוני ועצי הגומי שהתפתחו במהלך תקופת השלטון הבריטי. במשך השנים משכה העיר אנשים מהאזורים השכנים וכתוצאה מכך אוכלוסיית העיר מגוונת מאוד כיום. במקור נקראה העיר "אל קאיו" על ידי הספרדים. ב-19 באוקטובר 1904 הוכרזה אל קאיו רשמית כעיר על ידי ממשלת הונדורס הבריטית. בעבר היה האזור כולו מוקף נחלי מים והחל משנות הארבעים של המאה ה-20 אחד הנחלים התייבש. העיר שוכנת על גדותיהם של נהרות המאקל והמופן, במרחק של 100 ק"מ ממערב לבליז סיטי ו-35 ק"מ ממערב לבירת המדינה בלמופן. שטחה של העיר הוא כ-6.5 קמ"ר. אוכלוסיית העיר מורכבת בעיקר ממסטיסים, אנשים ממוצא אפריקאי וכן אנשים ממוצא לבנוני ומעם המופן. בעיר מתגוררת קהילה גדולה של סינים שרובם היגרו בגלים מגואנגג'ואו באמצע המאה ה-20. קהילה גדולה של מנוניטים מתגוררת ליד העיר. בשנים האחרונות התמזגה לסן איגנסיו, העיירה השכנה סנטה אלנה. יחד מהוות הערים את האזור האורבני השני בגודלו בבליז. שתי הערים מחוברות באמצעות הגשר התלוי היחידי בבליז שנבנה ב-1949. מדיה וקבצים בנושא סן איגנסיו בוויקישיתוף סן איגנסיו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האולוסין של בליז 2010, עמוד 8
הפיגוע במעבורת סופרפרי 14

הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 התרחש ב-27 בפברואר 2004. בעת ששייטה במפרץ מנילה שבפיליפינים התפוצצה פצצה במעבורת, חוללה בה שרפה וגרמה למותם של 116 מנוסעיה. המעבורת, בעלת תפוסה של 10,192 טון, הפליגה מנמל מנילה בדרכה ליעדים באיים נגרוס, פאנאי ומינדנאו, כשעליה 744 נוסעים ו-155 אנשי צוות. בשעה 23:00 נמצאה המעבורת ביציאה ממפרץ מנילה. אז התפוצץ באחד מסיפוניה התחתונים מטען חבלה במשקל של 3.6 קילוגרמים, שהוסתר בתוך מקלט טלוויזיה. כתוצאה מכך פרצה דלקה, שהתפשטה ואחזה במעבורת. יושבי האונייה נטשו אותה לסירות הצלה או קפצו למים. המעבורת שקעה חלקית בים. בסך הכל נספו בפיגוע 116 איש. גופות 63 בלבד מהם נמצאו, מתוכן 16 שחולצו מתוך המעבורת על ידי צוללנים. בין הנספים היו 15 ילדים עד גיל 16. למרות שמספר ארגוני טרור פרסמו הודעות נטילת אחריות לאסון, סברו בתחילה חוקרי האסון שהשרפה אירעה במעבורת כתוצאה מדליפת גז ולא מחבלה. בהדרגה, נוכח עדויות של ניצולים, התחזק החשד כי נעשתה חבלה במעבורת. חמישה חודשים לאחר האסון, לאחר שהמעבורת נגררה למים רדודים יותר ויושרה, מצאו צוללנים בתוכה ראיות להתפוצצות. בהמשך נעצר לטענת משטרת הפיליפינים חבר בתנועה האסלאמית המקומית רג'ה סולימאן והודה כי הטמין את מטען החבלה, הפעיל קוצב זמן שיפעיל אותו וירד מהמעבורת לפני הפלגתה. לדבריו נעשתה הפעולה עבור קבוצת הטרור האסלאמי הפיליפינית אבו סיאף, החשודה בקיום קשרים עם ארגון אל-קאעידה. ב-11 באוקטובר 2004 הודיעה נשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו כי חוקרי האסון במעבורת הגיעו למסקנה שהמדובר בפיגוע. לדבריה זוהו שישה חשודים הקשורים בפיגוע, ששניים מהם נעצרו. חוקרי המשטרה היו סבורים שהפיגוע נעשה לאחר שהחברה בעלת המעבורת לא נענתה ב-2003 לדרישה מאת קבוצת אבו סיאף לשלם לה דמי חסות של מיליון דולר. ביולי 2008 נעצר בבחריין רובן עומר פסטנו לווילה (Ruben Omar Pestano Lavilla), מייסד קבוצת רג'ה סולימאן והחשוד כמארגן הפיגוע, והוסגר לפיליפינים בחודש שלאחר מכן. טביעת המעבורת MV דוניה פאז מדיה וקבצים בנושא הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 בוויקישיתוף על הפיגוע באתר USA Today, ‏29 בפברואר 2004 על הפיגוע באתר ה-BBC, ‏11 באוקטובר 2004 הדר פרבר וסוכנות איי פי, אבו סאיאף הוא אשר אחראי לפיגוע במעבורת בפיליפינים בו נהרגו מעל 100 בני אדם באתר News1, ‏11 באוקטובר 2004 על הפיגוע באתר Human Rights Watch
סן פדרו (בליז)

סן פדרו (San Pedro) היא עיירה בחלקו הדרומי של האי אמברגריס שבמחוז בליז שבבליז. זוהי העיירה השנייה בגודלה במחוז. העיירה, שבעבר הייתה כפר דייגים מנומנם, הוכרזה כעיירה בשנת 1984. רוב תושבי העיירה דוברים אנגלית וספרדית באופן שוטף. כמו כן דוברים רבים מתושבי העיירה את השפה הקרואילית. העיירה מזוהה בעיקר עם השיר "La Isla Bonita", אותו כתבה הזמרת מדונה ביחד עם פטריק לאונרד, בהשראתה. (השיר מתחיל עם השורה "אתמול בלילה חלמתי על סן פדרו") פליטיה של "מלחמת הקאסטות", שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במחצית השנייה של המאה ה-19, ברחו בעיקר דרומה למקום המקלט בצפון בליז, שם הגנו עליהם השלטונות הבריטים ועודדו אותם להתיישב באזור. צעד זה בוצע בתקווה שהם יתיישבו במחוז קורוזל. תנועת הגירה זו הייתה הגורם העיקרי להתיישבות בצפון בליז. אוכלוסיית מחוז קורוזל גדלה מפחות מ-200 תושבים ב-1846, ל-4,500 ב-1857 ול-8,000 ב-1858 על פי מפקד האוכלוסין של 1861 מנתה אוכלוסיית צפון הארץ כמעט כפליים מזו של בליז סיטי וסביבתה. המתיישבים הראשונים בסן פדרו הגיעו למקום בין השנים 1848 – 1849. היו אלה ככל הנראה קרובי משפחותיהם של דייגים שהקימו קודם לכן באזור מחנות דיג והעבירו את משפחותיהם למקום המבטחים על האי בזמן המרד של המאיה בסנטה קרוס. בתחילה התיישבו במקום ארבע משפחות בלבד, אך עד מהרה הצטרפו אליהם משפחות נוספות. בהמשך צמח היישוב להיות כפר בן 30 בתים ויותר מ-50 תושבים. היה זה יישוב אופייני לחבל ארץ זה. הפליטים שהגיעו מיוקטן היו חקלאים ודייגים באזור מוצאם והמשיכו לעסוק במקצועות אלה גם בסן פדרו. ב-27 בנובמבר 1984 הוכרזה סן פדרו רשמית כעיר. מדיה וקבצים בנושא סן פדרו בוויקישיתוף האתר של האי אמברגריס מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמוד 8 "Ambergris Caye, Belize History". Retrieved 2013-02-23.
תעמולת בחירות

תעמולת בחירות היא פרסום שנועד לשכנע מצביעים לבחור במועמד או מפלגה בבחירות. פרסומים כאלו הם חלק ממאמץ מתמשך המכונה "קמפיין בחירות" (קמפיין פרסומי שהוא קמפיין פוליטי)-מהלכים הנעשים לאורך תקופה וכוללים בחירת אסטרטגיה תקשורתית, קביעת תכנים ותקצוב אמצעי הפרסום (שלטים וכרזות, תשדירי רדיו וטלוויזיה, מודעות באינטרנט). במדינות רבות יש חוקים הקובעים את המותר והאסור בתעמולת בחירות, מתוך כוונה למנוע השפעה בלתי הוגנת על הבוחר. בין השאר נקבעו במדינות שונות איסורים על גובה התרומות שמותר לקבל מאדם אחד לצורך תעמולת בחירות. במדינות אחרות יש חוקים הקובעים מקסימום של הוצאות המותרות לתעמולת בחירות. מחקרים שבדקו את היעילות של תעמולת בחירות מצאו שהשפעתה מועטה. מחקר משנת 1994 מצא שהוצאה של 100,000 דולר במירוץ לבית הנבחרים של ארצות הברית העלה את מספר הקולות שקיבל המתמודד בשליש נקודת אחוז. תעמולת הבחירות לכנסת ציד קולות כלכלת בחירות הבטחת בחירות דממת בחירות מדיה וקבצים בנושא תעמולת בחירות בוויקישיתוף יונדב סמט ועדו שלזינגר, ‏הערת מערכת: פיל בקופה של מחט: בחינה מחודשת של דיני תעמולת בחירות ברשת, משפטים ‏נ"ב שחר גינוסר, גיא ליברמן, עבודה שחורה, באתר "ידיעות אחרונות", 9 באוגוסט 2018 תעמולת בחירות במדריך למועמד הפוליטי גיא ליברמן, שחר גינוסר, "גזענות ושנאה? זה עובד הכי טוב בבחירות", באתר "ידיעות אחרונות", 15 באוגוסט 2018 בחירות מקומיות: פריטי מקור ומשאבי הוראה, באתר החינוך של הספרייה הלאומית Binyamin Appelbaum, Who Wants to Buy a Politician?, NY Times, December 9, 2014
סן איגנסיו

האם התכוונתם ל... סן איגנסיו (אל סלוודור) – עיר באל סלוודור סן איגנסיו (בליז) – עיר בבליז סן איגנסיו דה ולאסקו – עיר במזרח בוליביה סן איגנסיו דה מוקסוס – עיר בצפון בוליביה סן איגנסיו מיני – מיסיון ישועי שפעל במאה ה-16 ובמאה ה-17 בצפון-מזרח ארגנטינה סן איגנסיו (פרגוואי) – עיר בפרגוואי סן איגנסיו (צ'ילה) – עיר בצ'ילה
סן פדרו

האם התכוונתם ל... "סן פדרו" (בספרדית: San Pedro) היא הגרסה הספרדית לשמו של פטרוס הקדוש. על שמו נקראים: כלא סן פדרו – כלא בלה פאס שבבוליביה מפרץ סן פדרו – מפרץ בקליפורניה שבו שוכן נמל לוס אנג'לס סן פדרו (ארגנטינה) – עיר בארגנטינה סן פדרו (בליז) – עיר בבליז סן פדרו גארסה גארסיה – עיר בצפון מקסיקו סן פדרו (הר געש בגואטמלה) סן פדרו (הר געש בצ'ילה) סן פדרו דה אטקאמה – עיר בצפון צ'ילה סן פדרו דה איצ'ומנדיו – עיר במרכז פרגוואי סן פדרו דה יוק – עיר בצפון פרו סן פדרו דה לה פאס – עיר במרכז צ'ילה סן פדרו דה מקוריס – עיר ברפובליקה הדומיניקנית סן פדרו דל פינאטאר – עיר בדרום-מזרח ספרד סן פדרו דל פרנה – עיר בדרום פרגוואי סן פדרו (חוף השנהב) – עיר בחוף השנהב סן פדרו חוקופילאס – עיר במערב גואטמלה סן פדרו לה לגונה – עיר במערב גואטמלה סן פדרו (לוס אנג'לס) – רובע בלוס אנג'לס סן פדרו (נהר באריזונה) סן פדרו נולאסקו – אי במפרץ קליפורניה שבמקסיקו סן פדרו סולה – עיר בצפון הונדורס סן פדרו (פיליפינים) – עיר בפיליפינים סן פדרו (קואווילה) – עיר במדינת קואווילה בצפון מקסיקו סן פדרו (קקטוס) – מין קקטוס (Echinopsis pachanoi) הנפוץ בהרי האנדים סן פדרו קרצ'ה – עיר במרכז גואטמלה
גביע דייוויס 1934

אתגר הטניס הבינלאומי 1934 (באנגלית: 1934 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-29 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי בריטניה ומשחק הגמר נערך בווימבלדון. לתחרות נרשמו 28 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת אוסטרליה ששיחקה בבית אירופה. המשחק על התואר נערך ב-28-31 ביולי 1934 בווימבלדון, בריטניה. נבחרת בריטניה שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית וניצחה עם תוצאה 1:4. בכך היא זכתה בגביע בפעם השנייה ברציפות. בית זה כלל 5 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים. בתת הבית הצפוני שיחקו 3 נבחרות. בתת הבית הדרומי ברזיל זכתה בניצחון טכני על פרו. בהמשך, נבחרת ברזיל לא התייצבה למשחק על ראשות הבית ונבחרת ארצות הברית הוכרזה כמנצחת. הבית כלל 23 קבוצות, כולל אוסטרליה, יפן, ניו זילנד והודו הבריטית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בווימבלדון, בריטניה, במהלך 25-21 ביולי 1934. נבחרת ארצות הברית ניצחה את אוסטרליה עם התוצאה 2:3. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1934 בוויקישיתוף נתונים על התחרות
אורנג' ווק טאון

אורנג' ווק טאון (באנגלית: Orange Walk Town) היא עיר הבירה של מחוז אורנג' ווק שבבליז. זוהי העיירה הרביעית בגודלה במדינה. אורנג' ווק טאון ממוקמת על גדותיו של הנהר ניו (New River) במרחק של 85 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-48 מדרום לקורוזל טאון. בתקופת המאיה היה האזור ידוע בשם "הולפטין" (Holpatin) ובו שוכן מקדש מתרבות זו. תרבות המאיה החלה להיות במגע עם המתיישבים האירופים בשנות השלושים של המאה ה-16, אז החלו שני הצדדים להילחם על אדמת האזור. ב-1848 החלה נהירה מסיבית של אנשי המאיה ושל מסטיסים ממקסיקו, שנמלטו משם עקב מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. גלי הגירה אלו גרמו לגידול באוכלוסיית האזור. המסטיסים הביאו איתם מסורות שכיום נפוצות באזור. אחד הדברים הוא גידול קנה סוכר, שבמשך השנים הפך להיות הענף הכלכלי המוביל של בליז. כיום ממשיך הענף לשגשג באזור ואורנג' ווק טאון מכונה "עיר הסוכר" (Sugar City). במפעל הסוכר המקומי מרוכזת כל תנובת קנה הסוכר של המדינה. ענפי חקלאות נוספים ותיירות מהווים חלקים חשובים נוספים של כלכלת העיר. האזור מיושב בעיקר במסטיסים, קריאולים, סינים, טאיוואנים, הודים ובני עמים אחרים מאמריקה המרכזית. מדיה וקבצים בנושא אורנג' ווק טאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורנג' ווק טאון אורנג' ווק טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמ' 8
טומבוי (סרט)

טומבוי הוא סרט קולנוע צרפתי מסוג דרמה משנת 2011. הסרט עוקב אחר לור, ילדה בת 10 העוברת עם משפחתה לשכונה חדשה ומציגה עצמה לחבריה כילד בשם מיכאל. משפחתה של לור בת ה-10 עברה לשכונה חדשה בפריז. יום אחד לור פוגשת קבוצת ילדים המשחקים בחוץ, היא יוצאת מביתה במטרה לשחק איתם אך הם נעלמים במהירות והיא פוגשת את ליזה, ילדה המתגוררת בשכונה. ליזה מניחה שלור היא בן ושואלת לשמה, ולור משיבה: "מיכאל". בהמשך ליזה מציגה את לור/מיכאל לשאר ילדי השכונה כילד החדש בשכונה. מיכאל מתחבר עם ליזה ושאר ילדי השכונה, ומשחק איתם כדורגל. כאשר הוא מוזמן ללכת איתם לשחות, הוא מכין לעצמו פין תותב מפלסטלינה כשהם הולכים לשחות יחדיו. מיכאל וליזה מתקרבים ומתחילים להימשך זו לזה, ובהמשך ליזה מנשקת את מיכאל. באחד הימים ליזה מגיעה לחפש את מיכאל בביתו ופוגשת באחותה בת השש של לור, ז'אן. ז'אן מבינה מהשיחה עם ליזה, שלור הציגה עצמה כבן. בהתחלה ג'ין כועסת, אך כשלור מבטיחה לקחת אותה איתה להיפגש עם חבריה עד סוף הקיץ, היא מתרצה ואומרת שאח גדול זה "הרבה יותר טוב" מאחות גדולה. היא גם עוזרת למיכאל להסתפר ולהסתיר את סודו מהוריהם. לאחר שמיכאל מעורב בקטטה עם אחד הילדים, הילד ואמו מגיעים לדבר עם אמו. אמו מעמידה פנים שהיא יודעת מיהו מיכאל, אך לאחר שהם עוזבים היא כועסת על לור על כך ש"העמידה פנים שהיא בן", ומתעקשת שתספר לכולם שהיא בת, לטובתה. ז'אן מבינה את מצבה הקשה של לור ומנסה ככל יכולתה לעזור לאחותה מבחינה רגשית. אמה של לור מכריחה אותה ללבוש שמלה ולוקחת אותה לביתו של הילד שהרביצה לו, וגם לביתה של ליזה. ליזה המומה כשהיא רואה את מיכאל בשמלה ובורחת מבלי לומר מילה. הסרט מסתיים כשלור בביתה עם אמה ואחותה, ואינה רוצה לצאת החוצה. אולם לור רואה מחלון הבית את ליזה מחכה בחוץ, ויוצאת לפגוש בה. לאחר שתיקה ארוכה, ליזה שואלת את לור לשמה, וזו משיבה: "קוראים לי לור", ומחייכת בזווית הפה. לור/מיכאל - זואי הרן. ליזה - ז'אן דיסון. ז'אן, אחותה של לור - מאלון לבאנה. אמה של לור - סופי קטני. אביה של לור - מתיו דמי. "טומבוי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טומבוי", באתר נטפליקס "טומבוי", באתר AllMovie (באנגלית) "טומבוי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טומבוי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "טומבוי", באתר Metacritic (באנגלית) "טומבוי", באתר אידיבי "טומבוי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "טומבוי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אונה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אונה – חלק עצמאי מאיבר פנימי אונה (עיר) (אנ') – עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבמערב גרמניה מחוז אונה – מחוז במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה שבירתו אונה אונה (נהר) (אנ') – נהר בקרואטיה ובבוסניה-הרצגובינה אונה (סרט) – סרט קולנוע אמריקאי-בריטי-קנדי משנת 2016 אישים ששמם אונה: אונה הקדושה – קדושה נוצרייה מצרפת גדעון אונה – זמר ויוצר ישראלי פאול גרשון אונה – רופא עור יהודי-גרמני אונא אונו אישים ששמם הפרטי הוא אונה
2011–2014

"2011-2014" הוא אלבומה השני של להקת האוונגרד הישראלית "שממל", שיצא ב-11 בדצמבר 2014. אלבום זה מחאתי יותר באופיו, עם ביקורת גלויה יותר כלפי האקטואליה הישראלית. כפי שאמר סולן הלהקה דרור ויידמן בריאיון לאתר ynet: "...אם האלבום הקודם היה קצת יותר נונסנסי ואסקפיסטי והביקורת התחבאה מאחורי המון מילים ומשחקי מילים, אז האלבום הזה פחות מנסה להתחבא ויותר להגיד את הדברים כמו שהם". ויידמן תיאר את האלבום כאלבום ש"מתחיל עם המחאה החברתית של 2011, וממשיך עד 2014 ו-'צוק איתן'. זה בעצם סוג של תיעוד של מה שעבר עלי ועל כולנו פה במדינה בזמן הזה". מארק פנחסוב (מרקיסיו) - עיבודים, הפקה מוזיקלית, גיטרות, קלידים ותכנותים. דרור ויידמן – שירה, סקסופון וחלילית יניב רווה - גיטרה, יוקולילי ושירה שם חממי - גיטרה, בנג'ו ושירה אייל רווה - גיטרה באס יוגב גבאי – תופים מיכאל שוורץ - קלידים אורי טבצ'ניק - סקסופון בריטון, ושירה ברק הנר – חצוצרה גל דהן - סקסופון וקלרינט מעיין מילוא – טרומבון ושירה יונתן רובין - סקסופון טנור בשיר "מאחור הזה" מארק פנחסוב (מרקיסיו) - עיבודים, הפקה מוזיקלית, גיטרות, קלידים ותכנותים. גיל נמט - תופים בשיר "מאחור הזה" רן גנז - תופים בשיר "אל תגעו לנו בערק" וחלילית בשיר "שיר אהבה חברתי" ליעד כהן - חלילית ופסנתר קטן בשיר "שיר אהבה חברתי" אוריאל ויינברגר - סקסופון בשיר "אל תגעו לנו בערק" שלומי אלון - סקסופון בשיר "אל תגעו לנו בערק" ספי ציזלינג - חצוצרה בשיר "אל תגעו לנו בערק" יאיר סלוצקי - טרומבון בשיר "אל תגעו לנו בערק" אודי רז - סוזפון בשיר "אל תגעו לנו בערק" ינון פרץ - חצוצרה ופלוגנהורן בשירים "מאחור הזה" ו"רבע לבום" רועי קגן - קרן יער בשיר "רבע לבום" ויטאלי פודולסקי - אקורדיון בשירים "עוף אותו דבר", "צרות של גויים" ו"איסטנבול" ישי אפטרמן - כלי הקשה בשיר "ברלין" אייל מהבד - קולות בשיר "ברלין" שירה ב"אל תגעו לנו בערק": אבי גרייניק, דרור אהבה רומם, שרון טייכר, עוזי פיינרמן, גורי אלפי, לירון לב, תומר שרון, אלון עדר, אלרן דקל, שחם אוחנה, אודי רז, אסתר רדא, תומר שרון, פאנקנשטיין.   האלבום 2011–2014 באתר ספוטיפיי עמי פרידמן, קבלו אלבום מלא וקליפ חדש של "שממל", באתר ynet, 11 בדצמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמנים בישראל

קהילת הארמנים בישראל מונה בין 5,000 ל-6,000 (חלקם גם מתגוררים ברשות הפלסטינית) אנשים והם מהווים חלק נכבד מאוכלוסיית העיר העתיקה בירושלים. רוב הארמנים בישראל הם נוצרים אורתודוקסים, אך יש קיים מיעוט של ארמנים קתולים וארמנים אוונגליסטים. הארמנים האורתודוקסים הם תחת חסותה של הפטריארכיה הארמנית ואילו הקתולים תחת חסותה של הכנסייה הקתולית הארמנית. כבר במאה ה-1 לפנה"ס הייתה נוכחות ארמנית מינורית בארץ ישראל, זאת לאחר שמלך ממלכת ארמניה העתיקה, טיגראנס הגדול הפך את יהודה לוואסל של הממלכה הארמנית. העלייה לרגל הארמנית הראשונה לארץ ישראל הייתה משלחת ארמנית של מספר כמרים בתחילת המאה ה-4, מאז, צליינים ארמנים תמיד עלו לרגל לירושלים. למעשה, אין היסטוריה של ירושלים הנוצרית ללא הנוכחות הארמנית מאז אותה משלחת. הפטריארכיה הארמנית של ירושלים הוקמה ב-638. בסוף התקופה הביזנטית היו בירושלים 70 מבנים של מוסדות וכנסיות ארמניות. שרדו מהם שני אתרים: באתר ברחוב הנביאים, קרוב לשער שכם ובתחומי המנזר הרוסי בהר הזיתים - טור מלכא. הפטריארכיה הארמנית בירושלים נמצאת בה ברצף משנת 1311. מרכז הכנסייה הגריגוריאנית נמצא ברובע הארמני בעיר העתיקה. בשנת 1833 נוסד בית הדפוס הארמני הראשון בירושלים בקתדרלת יעקב הקדוש. הגיליון הראשון של "SION", הירחון הרשמי של הפטריארכיה הארמנית, הופץ לראשונה לציבור בשנת 1866. ב-1841 נוסד הסמינר התאולוגי הארמני הראשון בעיר רמלה, ועבר לרובע הארמני בשנת 1845. בשנת 1929 נפתח בירושלים בית הספר הארמני ("Serpots Tarkmanchats Varjaran") הפועל עד היום. החל משנות ה-50 של המאה ה-19, רבים מהארמנים הפכו לצלמים שפעלו לצלמים הכ הצלם הארמני, גאראבד קריקוריאן הפעיל סדנת צילום ברחוב יפו בשנות ה-70 של המאה ה-19, אחד מתלמידיו היו ח'ליל רעד שנחשב לצלם הערבי הראשון בארץ הקודש. בזמן מלחמת העולם הראשונה גדלה הקהילה הארמנית, לאחר הגעתם של פליטים ויתומים שניצלו מרצח העם הארמני. הללו התיישבו בעיקר בירושלים, אך גם ביפו, חיפה, עכו ומספר כפרים בגליל. בעקבות זאת הוקם כפר הניצולים הארמנים שייח' בראק, שננטש לאחר מכן בשנת 1981. ב-1919 הובאו לירושלים מספר אומנים ארמנים לשיפוץ האריחים של חזית כיפת הסלע, חלק מאותם אמנים נשארו בירושלים לאחר שסיימו לשפץ את כיפת הסלע ופיתחו את אמנות הקרמיקה הארמנית בעיר. לפני מלחמת העצמאות היו בארץ ישראל לכל היותר 10,000 ארמנים. לאחר מלחמת העצמאות ובעקבות חלוקת ירושלים היו בארץ ישראל שתי קבוצות של ארמנים: קבוצה אחת של ארמנים בעלי אזרחות ישראלית שהתגוררו בשטחי ישראל וקבוצה אחת של ארמנים בעלי אזרחות ירדנית שהתגוררו מעבר לקו הירוק (רובם התגוררו ברובע הארמני). "אנחנו תחת מתקפה": הקהילה הנוצרית והארמנית בירושלים מתמודדת עם התנכלויות, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 03:47) "For Armenians in Israel, a Sad Holiday and an Identity Crisis Following Nagorno-Karabakh Conflict". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-12-11. "A Centuries-Old Presence in the Holy Land". אורכב מ-המקור ב-2014-02-24. נבדק ב-2014-02-20. Jerusalem The Old City The Urban Fabric and Geopolitical Implications (PDF). International Peace and Cooperation Center. 2009. p. 43. ISBN 978-965-7283-16-5. אורכב מ-המקור (PDF) ב-28 בספטמבר 2013. נבדק ב-30 באוגוסט 2013. {{cite book}}: (עזרה) ארמנים בישראל, ארמניה: מידע פורטלי, 2014 יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, פרק 3, עמ' 62–63. נורית כנען-קדר, הקרמיקה הארמנית של ירושלים: שלושה דורות, 1919–2000, מוזיאון ארץ-ישראל ויד יצחק בן-צבי, 2002 יעקב שמעוני, ערבי ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ז, עמ' 119.
שבר ענן (סרט)

שבר ענן (באנגלית: Cloudburst) הוא סרט קולנוע קנדי-אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית משנת 2011 המבוסס על מחזה באותו שם ועוסק בזוג לסביות קשישות היוצאות למסע דרכים בדרך לקנדה על מנת להינשא. סטלה ודוט הן זוג לסביות קשישות המתגוררות במיין. דוט היא עיוורת, ובאחד הימים כשהן הולכות לישון היא נופלת ממיטתן ושוברת את אגנה. נכדתה של דוט גורמת לה לחתום על מסמך אפוטרופוסות ומנסה לאשפז אותה בבית אבות נגד רצונה. סטלה פורצת לבית האבות ומשחררת את דוט והן מחליטות יחד לנסוע לקנדה על מנת להתחתן. בדרכן הן אוספות את פרנטיס, רקדן צעיר הנוסע לבקר את אימו הגוססת בקנדה. כשהן מגיעות לביתה של אמו של פרנטיס מסתבר שהיא לא רוצה בנוכחתו והן מחליטות לצרפו להמשך מסען ולתת לו להיות השושבין שלהן. הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלי סרטים שונים ברחבי העולם. אולימפיה דוקאקיס - סטלה ברנדה פריקר - דוט ריאן דוקט - פרנטיס אתר האינטרנט הרשמי של שבר ענן "שבר ענן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שבר ענן", באתר AllMovie (באנגלית) "שבר ענן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שבר ענן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Cloudburst - Awards, Imdb.
ז'אן וילפרו-פאוור

ז'אן וילפרו-פאוור (צרפתית: Jeanne Villepreux-Power;‏ 25/24 בספטמבר 1794 - 25 בינואר 1871), הייתה ביולוגית ימית צרפתייה. בשנת 1832 הייתה וילפרו-פאוור האדם הראשון שבנה אקווריום לחקר בעלי חיים ימיים. וילפרו-פאוור נולדה בעיירה ז'וויאק (Juillac) שבמחוז קורז (Corrèze); היא עברה לפריז ועבדה שם כתופרת; ב-1818 היא נישאה לסוחר אנגלי בשם ג'יימס פאוור והזוג עבר לסיציליה. בסיציליה החלה וילפרו-פאוור לחקור את הטבע, וערכה תצפיות ומחקרים על בעלי חיים ימיים ויבשתיים, תוך שימוש ראשון מסוגו באקווריום. היא חקרה רכיכות ומאובנים של רכיכות, והתמקדה בעיקר בתמנון Argonauta argo ממשפחת הארגונאוטיים. מחקרה העלה כי סוג זה של תמנון יוצר קונכייה בעצמו, ולא משתמש בקונכיות של בעלי חיים אחרים. מכתש, שהתגלה ב-1997 על ידי הגשושית מגלן על כוכב הלכת נוגה, נקרא וילפרו-פאוור על שמה של המדענית. מדיה וקבצים בנושא ז'אן וילפרו-פאוור בוויקישיתוף כתבה על ז'אן וילפרו-פאוור ז'אן וילפרו-פאוור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קורוזל טאון

קורוזל טאון (באנגלית: Corozal Town) היא בירת מחוז באותו שם בבליז. העיירה ממוקמת במרחק של 135 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-15 ק"מ מהגבול עם מקסיקו. עד היותה עיירה בשנות הארבעים של המאה ה-19, היא הייתה אחוזה פרטית. רוב תושביה הם צאצאי פליטי מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. רוב העיירה בנויה על חורבותיה של עיר עתיקה של תרבות המאיה שנקראה צ'טומל, שעל שמה קרויה העיר צ'טומל שבמקסיקו. העיירה ניזוקה קשות בסופה טרופית ב-1955 ומאז נבנתה מחדש באופן נרחב. קורוזל טאון, שהיא העיר הצפונית ביותר בבליז, נוסדה ב-1848 על ידי פליטים מהמרד של אנשי המאיה נגד השלטון הספרדי בחצי האי יוקטן השכן. מרד זה, הידוע בשם "מלחמת הקאסטות", החל כמלחמה כנגד הספרדים, אך בסופו של דבר הפך למלחמה כנגד המסטיסים, בני תערובת של אינדיאנים וספרדים, שהיו בני ברית מובהקים של הספרדים ולפיכך אויבים מושבעים של בני המאיה. טבח שהתרחש בעיר בלאקאר, מעוז מסטיסי במרחק כ-50 ק"מ מצפון לקורוזל, גרם בסופו של דבר להגירתם של אלפי מסטיסים מבלאקאר וסביבותיה. בין השנים 1848 – 1856 חצו מעל 10,000 פליטים את ריו אונדו, הנהר שכיום מהווה את הגבול בין מקסיקו לבליז. מהגרים אלה חיפשו מקלט בצפון בליז ועקב כך גדלה אוכלוסייתה של קורוזל טאון ל-4,500 תושבים. ג'יימס בלייק, שהיה הבעלים של האדמות במחוז קורוזל, אפשר להם להתיישב באזור וסייע להם להקים ענף כלכלי חדש, גידול קני סוכר. הפליטים המסטיסים היו רחוקים מלשבת בהשקט ובבטחה בקורוזל, שכן האינדיאנים של המאיה מהבסיס של סנטה קרוס בראבו שבמקסיקו (כיום, קארייו פוארטו), ביצעו כמה פלישות לעיר. כצעד הגנתי, הפכה קורוזל להיות עיר מבוצרת והמבצר פורט באלרי נבנה במקום ב-1870. כיום, שרידי המבצר הם חלק מבית הדואר המרכזי של קורוזל. המהגרים הביאו איתם את תרבות המסטיסים: השימוש בשפה הספרדית ובשפת המאיה של יוקטן, הדת הקתולית ותרבות המאיה, את המבנה המשפחתי שלהם ואת אורח חייהם. עד מהרה התפתח העתק מקומי של החברה היוקטנית בתחומי המושבה שהייתה בשליטה בריטית. מעבר למפרץ, מול קורוזל, שוכנות חורבותיה של סרוס (Cerros), שהייתה אחת ממרכזי הסחר החשובים ביותר של תרבות המאיה לאורך החוף ושם התפתחה המלוכה הראשונה של תרבות זו. שרידי העיר כוללים כמה מקדשים, כיכרות, תעלות ומבנים נוספים. בתוככי קורוזל ניתן לראות שרידי אתר נוסף מתרבות המאיה מהמאה ה-14, הידוע בשם סנטה ריטה. הפירמידה, ששכנה בנקודה הגבוהה בעיר, שלטה על האזור במשך יותר מאלפיים שנה. לאחרונה נתגלו אתרי קבורה עשירים בחפצי קבורה ותכשיטים. סנטה ריטה הייתה ככל הנראה חלק מצ'טומל העתיקה, בירת המאיה האזורית בתקופת ניסיון הכיבוש הספרדי הראשון בראשית המאה ה-16. חורבות סנטה ריטה שוכנות ליד בית החולים של קורוזל. מדיה וקבצים בנושא קורוזל טאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורוזל טאון קורוזל טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמ' 8
מחוז קוסטופול

מחוז קוסטופול (בפולנית: Powiat kostopolski) היה אחד מאחד עשר המחוזות בפרובינציית וולין וויוודה (וולהיניה) בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה, הנמצא בדרום-מזרח פולין. המושב המנהלי (Siedziba) היה בקוסטופיל. רוב שטח המחוז נמצא כיום באוקראינה וחופף בערך לראיון קוסטופיל במחוז רובנו. האזור נכבש על ידי הנאצים בשנת 1941. בשני אירועים באוגוסט ובאוקטובר 1941, נרצחו לפחות 1870 יהודים בקוסטופיל וסביבתה. באוקטובר 1941 רוכזו יהודי קוסטופיל בגטו. ב-25 באוגוסט 1942 החליטו הגרמנים להשמיד את כל תושבי הגטו. האוקראינים שיתפו פעולה עם השלטון הנאצי וחפרו תעלות ליד קוסטופול,[דרוש מקור: לכך שהאוקראינים חפרו את התעלות] במקום שנקרא חוטינקה (Chotenka). היהודים הובלו לשם, נזרקו לתעלות ונורו למוות. רבים מהיהודים שהצליחו לברוח הוסגרו על ידי כפריים אוקראינים ונרצחו. קוסטופול, האנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.