laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הר כרמים

הר כרמים הוא הר געש רדום ברמת הגולן, המתנשא לגובה של 1,190 מטרים מעל פני הים. ההר הוא חלק מקו התלים הישראלי, והוא שוכן בין ההר הצפוני ביותר בקו, הר רם לבין הר ורדה, כ-26 ק"מ צפונית מזרחית מקצרין, ו-5 ק"מ דרומית למג'דל שמס. מדיה וקבצים בנושא הר כרמים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון אינמן

פרדריק ג'ון אינמן (באנגלית: Frederick John Inman)‏ (28 ביוני 1935 - 8 במרץ 2007) היה שחקן טלוויזיה אנגלי. אינמן נולד בפרסטון, בלנקשייר שבאנגליה. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לבלקפול, שם אמו ניהלה אכסניה ואביו היה ספר. הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1970 בסדרה "Two In Clover". ב-1972 התבקש להופיע בצילומי הפיילוט של "מישהו מטפל בך?". הופעתו כללה תפקיד זוטר, אולם במהרה הוא התבקש לצעוד לקדמת הבמה, ודמותו קיבלה "נפח". אינמן גילם את "מיסטר המפריז" בתפקיד שבו התנסה במציאות, שכן בגיל 17 עבד בעיצוב חלונות ראווה. תפקידו כמר המפריז זיכה אותו בתואר "איש השנה ב-BBC" בשנת 1976, וקוראי ה-TV TIMES זיכו אותו בתואר "האישיות הקומית". בשנים 1980–1981 כיכב גם בגרסה האוסטרלית של הסדרה ובשנת 1977 בסרט המבוסס על הסדרה. לאחר סיום התוכנית, נודע שמו של אינמן כאמן פנטומימה בסוגה הנקראת pantomime dame, והופיע בלמעלה מ-40 הפקות. ב-2004 הופיע שוב בטלוויזיה בסדרות "Doctors" ו-"Revolver". ב-23 בדצמבר מיסד את יחסיו עם בן זוגו מזה 35 שנה, רון לינץ'. בשנותיו האחרונות סבל מהתרופפות מצב בריאותו. ב-1993 הובהל לבית חולים לאחר התקף ברונכיט, ובשנת 1995 התמוטט בזמן הופעה. ב-2001 אושפז עקב קשיי נשימה. בדצמבר 2004 נאלץ לבטל הופעה עקב דלקת כבד, ולאחר מכן לא עבד עוד. בגיל 71 נפטר בבית החולים "סיינט מרי" בלונדון. מדיה וקבצים בנושא ג'ון אינמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון אינמן ג'ון אינמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון אינמן, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ון אינמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ון אינמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון אינמן, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון אינמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לין הארל

לין הארל (באנגלית: Lynn Harrell;‏ 30 בינואר 1944 – 27 באפריל 2020) היה צ'לן אמריקאי. הארל נולד בניו יורק להורים מוזיקאים. אביו היה הבריטון מאק הארל ואמו, מרג'ורי פולטון, הייתה כנרת. בגיל שמונה החליט לין לנגן בצ'לו. כשמלאו לו 12, עברה משפחתו לדאלאס, טקסס, שם למד לין אצל לב ארונסון. אחרי התיכון למד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק ואחר במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה. בין מוריו לצ'לו שהשפעתם עליו הייתה רבה היו ליאונרד רוז ואורלנדו קול. הופעתו הראשונה בפומבי הייתה ב-1961, כשניגן עם הפילהרמונית של ניו יורק בקרנגי הול. הארל התייתם עוד בנעוריו. אביו מת מסרטן בשנת 1960 וכעבור שנתיים נהרגה אמו בתאונת דרכים, כשלין היה בן 17. כאשר מלאו לו 18 שנים, הצטרף לתזמורת קליבלנד באמצעות קשרים. גאורג סל, מנצח התזמורת הכיר את אביו מהופעותיהם המשותפות במטרופוליטן אופרה. הארל נשאר בתזמורת קליבלנד ובין השנים 1964 עד 1971 היה הצ'לן הראשי שלה. הרסיטל הראשון של הארל היה בניו יורק ב-1971 ומאז הוא מופיע ברחבי העולם ברסיטלים, בנגינת מוזיקה קאמרית וכסולן עם תזמורות שונות. הוא עשה לו שם כמורה, המלמד בבתי ספר למוזיקה וקונסרבטוריונים יוקרתיים, ביניהם האקדמיה המלכותית בלונדון, פסטיבל המוזיקה של אספן, המכון למוזיקה של קליבלנד וג'וליארד. הוא כיהן כמנהל המכון שליד הפילהרמונית של לוס אנג'לס משנת 1988 עד 1992. היה חבר בסגל המורים של בית ספר שפרד למוזיקה באוניברסיטת רייס עד 2009. לין הארל ניגן בצ'לו מונטנייאנה שנבנה ב-1721, שקנה מירושת הוריו ובצ'לו סטרדיוואריוס מ-1673, שהיה שייך לצ'לנית הבריטית המנוחה ז'קלין די פרה. בשנת 2020 ייסד עם אשתו עמותת צדקה בשם קרן HEARTbeats. נפטר ב-27 באפריל 2020. נסיבת פטירתו לא ידועות. אלמנתו היא הכנרת הלן נייטינגייל. לזוג יש שני ילדים, והארל אב לשני ילדים נוספים מנישואים קודמים. פרס פיאטיגורסקי פרס אמני הקונצרטים של קרן פורד פרס הפתיחה של אוורי פישר (יחד עם מאריי פרחיה) פרסי גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית: ולדימיר אשכנזי, לין הארל ויצחק פרלמן על בטהובן: כל שלישיות הפסנתר (1988) ולדימיר אשכנזי, לין הארל ויצחק פרלמן על צ'ייקובסקי: שלישיית פסנתר בלה מינור (1982) אתר האינטרנט הרשמי של לין הארל לין הארל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לין הארל, באתר AllMusic (באנגלית) לין הארל, באתר MusicBrainz (באנגלית) לין הארל, באתר Discogs (באנגלית) לין הארל, באתר Songkick (באנגלית) Caroline Warnock, Lynn Harrell Dead: American Cellist Dies at 76, Heavy, ‏28 באפריל 2020 (באנגלית)
שליט (קלפים)

שליט, במשחקי קלפים שמבוססים על לקיחות כמו למשל ברידג' וויסט (אך גם אחרים) הוא אחת מארבע צורות הקלפים שנבחרה כעדיפה על יתר הצורות באותו משחק . אלה הם הקלפים (בדרך כלל כל הקלפים בסדרה מסוימת), שנחשבים לחזקים יותר מאשר קלפים שאינם מסדרת השליט, ושגוברים עליהם בלקיחה אלא אם כן שליט גבוה יותר מונח על השולחן כחלק מהלקיחה. ברוב המשחקים הללו, אי אפשר לשחק קלף שליט אם יש בידך קלף מהסדרה הנדרשת ללקיחה; בעוד שבמשחקים בודדים דווקא ניתן לעשות זאת. התוצאה היא שמי שהניח את קלף השליט ככל הנראה יזכה בלקיחה שהתחילה מקלף שאינו מסדרת השליט. במשחקים מסוימים הנחת שליט נקראת חיתוך. לקיחה היא סיבוב שבו כל משתמש מטיל קלף והקלף הגבוה היותר בערכו מנצח. ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפה - מיפוי והוצאה לאור

מפה - מיפוי והוצאה לאור בע"מ היא חברה העוסקת בהוצאה לאור של מפות, אטלסים, מדריכי טיולים, לקסיקונים וספרי עיון. החברה הוקמה בשנת 1985 על ידי דני טרץ', ששימש מנכ"ל, ומולי מלצר, ששימש עורך ראשי, נקראה "ספרי תל אביב" ועסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור. בשנת 1994 החלה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה. תחום המיפוי הפך לתחום פעילות בולט של החברה. אל המפות הצטרף מגוון רחב של מדריכי טיולים למטיילים בישראל, בסדרת "מדריך מפה", ובהם "שביל ישראל", "בילוי עם הכלב", "טיולי אופניים", "טיולי רכב בשטח", "טיולי מים" ורבים אחרים. בתחילת שנת 2000 החלה "מפה" לעסוק בתחומים נוספים של הוצאה לאור, ובהם: לקסיקונים, ובהם: "היונקים", "לקסיקון מפה: הציפורים", "האישים", "ביולוגיה", "ספורט", "ספר המכוניות השלם" ועוד. סדרת "מיתוסים", על מיתולוגיות של תרבויות שונות. "הסדרה הקטנה" - ספרי עיון בתחומי מדע פופולרי, היסטוריה, חברה, תרבות ואמנות. מדריכי חיים, ובהם: "מדריך מפה לחיים ירוקים", "המדריך לסטודנט", "מדריך מפה לריפוי טבעי" ועוד. בשנת 2001 החל לפעול "מדריך מפה באינטרנט" - אתר אינטרנט למנויים בתשלום המספק מידע למטיילים בישראל: מפות, אתרים, מסעדות, מקומות בילוי וכדומה. לדברי החברה, בתחילת 2005 היו לאתר קרוב ל-40,000 מנויים. במסגרת פעילותה בתחום המידע למטיילים מקיימת החברה את מפעל "מומלץ מפה", העוסק בדירוג של מסעדות, מקומות לינה, אטרקציות ואירועים בישראל. הדירוג משלב חוות דעת של מומחי "מפה" וחוות דעת של מנויי האתר וקוראי המדריכים של החברה. תחום מוביל בחברת מפה הוא תחום GIS (מאגרי מידע גאוגרפיים), ובהם ניווט מונחה לוויינים (GPS). מאגר המידע הגאוגרפי של מפה (GISrael) מהווה את בסיס הנתונים הגאוגרפי (מפות ונקודות עניין) של רוב תוכנות הניווט בישראל (GPS). בנוסף מספקת מפה את בסיס הנתונים של מפות ישראל לחברות וארגונים כמו משטרת ישראל, פיקוד העורף, חברות הסלולר ועוד. שימושים לדוגמה במאגר המידע ניתן למצוא בתוכנות כמו גוגל מפות ו-Google Earth, איתוראן GPS, מיו מאפ, סלקום נוויגיטור, פלאפון GPS ואורנג' GPS. באפריל 2007 רכשה חברת "איתוראן" את מלוא הבעלות על חברת "מפה", תמורת 13 מיליון דולר, לשם חיזוק מעמדה של "איתוראן" בתחום השירותים המבוססים על מיקום. שירותיו של "מדריך מפה באינטרנט" נכללים באלה הניתנים למנויי "איתוראן". לאחר רכישת מפה בידי איתוראן, מונה חזי לוי, אז בן 43, בוגר החוג לגאוגרפיה של אוניברסיטת תל אביב למנכ"ל הקבוצה (מפה מיפוי והוצאה לאור ומפה באינטרנט). החברה מפעילה "מועדון עמיתי מפה" בו חברים ללא תשלום כל מי ששלח ל"מפה" תיקון טעות, לנכתב בספרים שלה. החברות במועדון מקנה בין היתר 30% הנחה על כל ספרי מפה, בחנויות מסוימות. אתר האינטרנט הרשמי של מפה - מיפוי והוצאה לאור מדריך מפה באינטרנט (הקישור אינו פעיל) שירי לב-ארי, שירות לקוחות, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2006 יצחק לאור, כמעט כולנו על המפה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2001 אבשלום חלוץ, הולכים רחוק, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2010 כרוניקה של הצלחה ידועה מראש, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2003 תני גולדשטיין, איתוראן רוכשת את "מפה" ב-13 מיליון דולר, באתר ynet, 26 באפריל 2007
מפרקים

מְפָרְקִים הם יצורים במארג המזון המפרקים תרכובות אורגניות, באמצעות הפרשת אנזימי עיכול מתוך תאיהם אל הסביבה. מקצת תוצרי הפירוק - תרכובות אורגניות קטנות ומסיסות - נספגות אל תוך גופם של המפרקים ומשמשות להם מקור אנרגיה וכמקור תרכובות פחמן. תוצרי פירוק אחרים, כמו למשל תרכובות אי-אורגניות, נשארים בסביבה ומנוצלים במחזוריות על ידי האורגניזמים החיים בקרקע וגם על ידי הצמחים תהליך שנקרא ,מיחזור תרכובות מזון (nutrient cyceling) - אלו יכולים להיות פחמן דו-חמצני ומים ועוד אי אלו מלחי מזון שונים שנוצרים בעת תהליך הפירוק ,שלבסוף ייקלטו בחזרה על ידי בעלי החיים השונים, כמו הצמחים שינצלו את הפחמן הדו-חמצני והמים (וכן את אור השמש) לשם קיום תהליך ההטמעה, הידוע בתור "פוטוסינתזה" בו הם מייצרים לעצמם את הסוכרים אקסודטות שיופרשו משורשיהם(exudates) על מנת לתחזק את אותן מפרקים מה שמשלים את התהליך המחזורי. בדרך זו המפרקים משתתפים בתהליכי פירוק או קומפוסט בשפה נכונה או כך נוצר הומוס בטבע וממחזרים חומרים רבים, ולכן יש להם תפקיד חשוב במחזורי החומרים בבית הגידול. במארג מזון, המפרקים מפרקים את שיירות (שאריות) הפסולת שמופרשת מהיצורים החיים וכן את היצורים שאינם חיים. בזכות כך, נוצרת מחזוריות דרכה המפרקים מפרקים את האורגניזמים המתים ושאריותיהם, וכתוצאה מכך הם (המפרקים) פולטים את הדרוש לצמח- פחמן דו-חמצני ומים כדי שצמח חדש יוכל לבצע פוטוסינתזה ולהיות בבסיס מארג המזון. בין המפרקים נמנים בעיקר חיידקים, פטריות ותולעים. במערכות אקולוגיות רבות המפרקים העיקריים הם הפטריות. בניגוד לחיידקים, שהם אורגניזמים חד-תאיים, הפטריות מצויות במקבצים ומתחברות דרך דפנות התאים הקרובים, וכך יוצרות יחידה גדולה יותר, תפטיר, המוקפת בדופן תא גדול. הפטריות מסוגלות לחדור גם לאזורים לא חשופים של האורגניזם, ובנוסף הן היחידות שמסוגלות להשתמש באנזימים לפירוק ליגנין. שני יתרונות אלו הופכים את הפטרייה למפרק העיקרי ביערות, שבהם התרכובות האורגניות מכילות בעיקר ליגנין. הפטריות מפרקות את האורגניזם על ידי הפרשת חומצות מגופן שגורמות לו להירקב ולהתמוסס, ושואבות אותו חזרה ביחד עם החומצה והאורגניזם המומס. במשך הזמן הפטריות יאכלו את כל האורגניזם הרקוב. כאשר המקבצים נוגעים זה בזה, נוצרת פטרייה חדשה בנקודת המפגש, וכך הפטרייה מתרבה. ישנם סוגים מסוימים של תולעים המוגדרים כמפרקים מפני שהתנהגותם דומה לאוכלי פגרים. לדוגמה, תולעת שמפרקת תפוח הורסת את הקליפה, ובכך חושפת את החלק הפנימי ועוזרת לו להירקב. בנוסף, בעקבות פירוק הקליפה, היא חושפת את החלק הפנימי של הפרי למפרקים אחרים. סוגים מסוימים של תולעים מפרקים גם בעלי חיים. מחזור הפחמן מחזור החנקן
עין יזרעאל

עין יזרעאל הוא מעיין העתק תת-קרקעי הנובע לרגלי העיר המקראית יזרעאל, ליד הגלבוע. המעיין נקרא בערבית עין אלמיתה שפירושו המעיין המת. המקום מוזכר בתנ"ך: ”וְיִשְׂרָאֵל חֹנִים בַּעַיִן אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל”. המעיין נמצא בין צומת נבות לבין צומת יזרעאל, סמוך לקיבוץ יזרעאל. עין יזרעאל הוא מעיין נקבּה בו המים נובעים בחדר תת-קרקעי בעל שני פתחים עיליים, שדרך אחד מהם היה ניתן לרדת לניקבה אל המים ולעלות חזרה. כיום הנקבה חסומה לכניסה. המים מהמעיין יוצאים בתעלת אבן לבריכה קרובה ובה שרידי מבנה משאבה ותעלות מים. המקום היה מוקף צמחייה עבותה. הקרן הקיימת לישראל הכשירה את המקום כאתר נופש וטיולים, ונסללה אליו דרך עפר. המים מהבריכה זורמים אל נחל נבות וממנו אל נחל חרוד. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] יבש המעיין כמעט כליל, והחל משנת 2009 מוזרמים אליו מים מקידוח של חברת מקורות. הקידוח, שנמצא ליד צומת נבות, כבר אינו משמש למי שתייה מכיוון שמימיו מלוחים, ומימיו מוזרמים אל עין יזרעאל. בעקבות כך הבריכה חזרה להיות שוקקת פעילות ומים. ויקטור גרן, שסייר בארץ ישראל במאה התשע עשרה, מספר שהמעיין היה מתייבש מדי שנה בעונת הקיץ עד שהתייבש כמעט לגמרי. בשנת 1834 חידשו את המעיין על ידי חפירה ומאז לא חדל לנבוע ולספק את צורכי המים של תושבי הכפר זרעין. זרעין הייתה כפר ערבי קטן שישב במקומה של העיר המקראית יזרעאל ובשמו שימר במידת מה את שם המקום הקדום. הניקבה הורחבה בתקופת המנדט הבריטי כדי להגביר את שפיעת המים מהמעיין. המקום שימש מקום אימון ומסתור לאנשי ההגנה באזור בשל היותו נסתר ומוקף צמחייה עבותה. במלחמת העצמאות פונו תושבי הכפר הערביים לג'נין. עין יזרעאל מוזכר בהקשר לקרב המכריע של שאול נגד הפלשתים, בספר שמואל א פרק כט: א וַיִּקְבְּצוּ פְלִשְׁתִּים אֶת-כָּל-מַחֲנֵיהֶם, אֲפֵקָה; וְיִשְׂרָאֵל חֹנִים, בַּעַיִן אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל. במקום התרחשה גם פרשת נבות היזרעאלי שאחאב מלך ישראל רצה לרשת את כרמו ואשתו של אחאב איזבל, ארגנה משפט לנבות שבסופו ניסקל למוות ואליהו הנביא ניבא את חורבן ממלכת אחאב. תל יזרעאל ויקטור גרן, תיאור ארץ ישראל, כרך 4 השומרון, עמודים 205 - 207, עין אלמיתה. תרגם מצרפתית חיים בן עמרם. המהדורה המקורית פריז 1868. הוצאת יד בן צבי תשמ"ד, 1984. זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עמוד 2805. הוצאת עם עובד 1986. יעקב שקולניק, לטייל בשבילי העבר,קרן קיימת לישראל. 2007, עמוד 18. אורי מאור, ארץ המעיינות - המדריך השלם לנקודות המים הקסומות בישראל, הוצאת ספריית בית אל, 2011, עמ' 6 - 7 מדיה וקבצים בנושא עין יזרעאל בוויקישיתוף עין יזרעאל - מעיין ונקבה למרגלות הגלבוע, באתר למטייל ספי בן יוסף, עין יזרעאל: גיא עקוב מדם, באתר ynet, 28 בדצמבר 2003 עין יזרעאל: העמק הוא חלום רטוב, באתר ynet, 24 באוגוסט 2006 תל יזרעאל - עין יזרעאל, מנהלת הטיולים של משרד החינוך עין יזרעאל, מועצה אזורית הגלבוע כתבה מצולמת כולל מפות ותרשים מאתר yoaView משה גלעד, כשהחום בעמק יזרעאל כבד יש בועה מוצלת, שלווה ויפה שאפשר לברוח אליה, באתר הארץ, 28 ביולי 2021 ספר שמואל א', פרק כ"ט, פסוק א'
ישראל זלמן אלכסנדרובסקי

הרב ישראל שלמה זלמן אהרן הכהן אלכסנדרובסקי (תקפ"ב, 1822 – תרמ"ז, 1887) היה רב בפולין, מחבר ספרים בנושא רפואה ושחיטה. נולד בשנת תקפ"ב ליצחק אייזיק בעיירה טרנוגרוד במחוז לובלין. אביו היה מקורב לרב נח מלכוביץ וביחד עם אביו ביקר אצלו. הרב מלכוביץ היה זה שגילה את כשרונותיו הרבים. כשהתבגר למד לעומק את הלכות שחיטה ורפואה ושימש כשוחט ובודק וכן בודק שוחטים אחרים בעיר שרשוב ואף קנה לעצמו שם כאחד מגדולי הבקיאים בדור[דרוש מקור] בהלכות אלה. רבים התייעצו איתו בנושאים אלו. הוא התכתב רבות עם גאוני התקופה ביניהם רבי מרדכי מאושמינא, רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק ורבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה. הוא נחשב כבקי בתורת הרפואה. כמו כן הוא חיבר ספר על הלכות שחיטה בשם "תיקוני שלמה", והספר הפך לנפוץ עד כדי כך שבדורו כל מי שרצה לקבל סמיכה בשחיטה הצטרך ללמוד[דרוש מקור] את ספרו. נפטר ביום ח' בטבת ה'תרמ"ז. בנו מרדכי סנדר הדפיס לאחר מותו את הספר "תיקוני שלמה". תיקוני שלמה, ורשה 1870-הגהות ותיקונים לספר אוהל שלמה אגרת החיים, ורשה 1908 אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' רטז-רלא. ישראל שלמה זלמן אהרן אלכסנדרובסקי, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנט (מוזיקה)

סנט היא היחידה המקובלת ביותר להשוואה בין מרווחים מוזיקליים וייצוגם. הסנט היא יחידת מדידה הנובעת מחלוקה לוגריתמית של חצי הטון המושווה ל-100 חלקים שווים. 1200 סנטים שווים לאוקטבה אחת ו-100 סנט שווים לחצי טון בכוונון מושווה. הנוסחה המשמשת לחישוב סנטים של כל מרווח שהוא היא: c e n t s =   l o g 2 r ∗ 1200 {\displaystyle cents=\ log_{2}r*1200} כאשר r מסמל את יחס התדירויות בין הצלילים. אם ידועות התדירויות של שני תווים (a,b), ניתן לחשב את הפרש הסנטים ביניהם (n) לפי הנוסחה הבאה: n = 1200 log 2 ⁡ ( a b ) ≈ 3986 log 10 ⁡ ( a b ) {\displaystyle n=1200\log _{2}\left({\frac {a}{b}}\right)\approx 3986\log _{10}\left({\frac {a}{b}}\right)} בדומה לכך, אם ידועה תדירותו של תו אחד (b) וגודל המרווח בסנטים (n) בינו לבין תדירות התו השני (a), הרי שניתן לחשב כי: a = b × 2 n 1200 {\displaystyle a=b\times 2^{\frac {n}{1200}}} יחידת הסנט הומצאה על ידי אלכסנדר ג'ון אליס (Alexander john Ellis) בהסתמך על שיטתו של דה פרוני לחישוב חצאי טון "לוגריתמים אקוסטיים". השיטה פורסמה בתרגומו של אליס לספרו של הלמהולץ- "On the Sensations of Tone" בשנת 1875. תאוריית המוזיקה - מונחים מחשבון למציאת סנטים ותדירויות על הסנט ב"אנציקלופדיה למוזיקה מיקרוטונלית"
כדורגל אמריקאי

האם התכוונתם ל... כינוי חלופי רווח למשחק הפוטבול הנפוץ בארצות הברית וקנדה משחק הכדורגל המכונה באנגלית אמריקנית Soccer. ראו כדורגל בארצות הברית משחק הכדורגל בקנדה - ראו כדורגל בקנדה
האיים האיאוליים

האיים האיאוליים (באיטלקית: Isole Eolie, בסיציליאנית: Ìsuli Eoli, בלטינית: Insulae Aeoliae; נקראים גם האיים הלִיפַּארִיִים – Isole Lipari) הם קבוצת איים געשיים בים הטירני, מול החוף הצפוני של סיציליה. האיים הם חלק ממחוז מסינה. אוכלוסיית האיים נאמדת בכ-15,000 נפש. בימי הקיץ מהווים האיים אתר תיירות מבוקש ומספר המבקרים השנתי נאמד ב-200,000 תיירים. קיימת תחבורה בספינות לחוף האיטלקי ולסיציליה, אבל ההסעה העיקרית היא ברחפת המגיעה לאיים מדי יום. האיים האאולים קרויים על שמו של איולוס השלישי (Aeolus), אל הרוחות במיתולוגיה היוונית. לעיתים קרובות נקרא הארכיפלג "האיים הליפאריים" על שם האי הגדול ביותר – ליפארי. בימי השלטון הפשיסטי שימשו חלק מהאיים כמחנות ריכוז לאסירים פוליטיים. האיים האיאוליים הם קשת איים אשר נוצרה כתוצאה מתנועת הלוחות הטקטונים. באזור זה מתרחשת הפחתה של הלוח האפריקאי הנע צפונה אל מתחת ללוח האירואסייתי. תהליך זה יוצר קשת איים געשיים, בדומה לאיים הגעשיים אשר נוצרו בקשת ההלנית בים האגאי. האיים האיאוליים מורכבים מקבוצה של שמונה איים ושטחם 116 קמ"ר. הצפוני שבהם הוא סטרומבולי (Stromboli), המהווה מוקד תיירות, המערבי אליקודי (Alicudi), הדרומי וולקנו (Vulcano) - משמו נגזר הכינוי הכולל של הרי הגעש, ושאר האיים: ליפארי (Lipari) - מרכז האיים (בשלושה מערי האי מתרכזת רוב האוכלוסייה), סלינה (Salina), פיליקודי (Filicudi), פנראה (Panarea), ובסילוצו (Basiluzzo). באיים מתנשאים שני הרי געש פעילים: סטרומבולי ווולקנו, ואחרים המעלים אדים ופומרולות - למשל ליפארי ופנראה. ההר הגבוה ביותר באיים נמצא באי סלינה וגובהו 962 מטר מעל פני הים. מרחקי האיים מהיבשה: מנאפולי לאי הקרוב ביותר (סטרומבולי) - 240 ק"מ; מסיציליה לאי הקרוב ביותר (האי וולקנו) - 25 ק"מ. בין שלושה איים מרכזיים המרחק הוא 17 ק"מ. בעבר נכרו באיים סלעי פומיס לבן - סלע געשי הנקרא גם "אבן ספוג", אולם מכרות הפומיס נסגרו בעקבות הכרזת האיים כאתר מורשת עולמי. מהאי ליפארי מגיע יין מיוחד. באי וולקנו יש מכרות אלום (alum) - מלח כימי. האיים האיאוליים נבחרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית בזכות חשיבותם כאתר טבע נבחר על ידי אונסק"ו. UNESCO World Heritage Sites, Aeolian Islands Aeolian Islands tourism website (in Italian). information about Aeolian or Lipari islands משה גלעד, האיים האיאוליים: שבעת הסודות המופלאים של איטליה, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2018 האיים האיאוליים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקישור לאתר
ג'ון קיטס

ג'ון קיטס (באנגלית: John Keats‏; 31 באוקטובר 1795 - 23 בפברואר 1821), היה מחשובי המשוררים הרומנטיים האנגלים. קיטס נולד בכפר ליד לונדון. אביו, שהיה בעל אורוות, נהרג בשנת 1803 בתאונה. אמו נישאה זמן קצר אחרי כן, אך עזבה את בעלה ועברה לגור עם סבתו של קיטס. האם נפטרה ממחלת השחפת ב-1810. קיטס ואחיו נשלחו על ידי סבתם לאפוטרופוסים שדאגו להמשך חינוכם. קיטס נשלח ללמוד רפואה, הוא התמיד בכך עד 1814 ואחר כך החליט להתמסר לעולם הספרות אליו נמשך מילדות. קיטס התוודע ליוצרים מובילים של תקופתו, בהם לי האנט והמשורר פרסי ביש שלי. בשנת 1816 לי האנט עזר לו לפרסם את שירו הראשון בכתב-עת שערך. שנה מאוחר יותר, פרסם קיטס כשלושים שירים בקובץ שנקרא "שירים", הקובץ קיבל ביקורות פושרות. קיטס התחיל לטפל באחיו הצעיר טום, שהיה חולה בשחפת. באותה תקופה כתב את שירו "אנדימיון" (Endymion). אחיו מת ב-1818, וסימני מחלת השחפת התגלו גם בג'ון. הוא עבר לגור בלונדון עם חברו, ושם התאהב בבחורה בשם פאני ברון (אנ') שהתגוררה עם אמה בבית חברו. בתקופה זו בקיץ 1819 כתב כמה מהטובים בשיריו: "אודה לפסיכה" (Ode to Psyche), "אודה לכד יווני" (Ode on a Grecian Urn) ו"אודה לזמיר" (Ode to a Nightingale). שקוע באהבה ובשירה, הוא התיש את עצמו. ב-1820 פרסם את קובץ שיריו השני, הפעם זכה לביקורות משבחות. עקב מחלתו נצטווה על ידי רופאיו להתרחק מהחורף האנגלי, והוא עבר להתגורר באיטליה. בתחילה חי בנאפולי ואחר כך ברומא. בריאותו השתפרה מעט אך אחרי זמן קצר חלה הידרדרות במצבו. הוא מת ברומא בגיל 25 ממחלת השחפת, ונקבר בבית העלמין הפרוטסטנטי של רומא(אנ'). בחודשים האחרונים לחייו טיפל בו ידידו, הצייר ג'וזף סוורן(אנ'), שנקבר לצידו של קיטס. לאחר מותו, נחשב קיטס כאחד מגדולי המשוררים של התקופה הרומנטית, למרות שבחייו זכה לביקורות מעורבות. הוא היווה מקור השראה לרבים מהאומנים שבאו אחריו, ביניהם המשורר אלפרד טניסון והאומנים הקדם רפאלים. שירתו של קיטס עוסקת ביופי, אידיאלים והשוואה בין שלמות האידיאלים למימושם במציאות. הוא הרבה לעסוק בנושאים מתוך המיתולוגיה היוונית, וכן ביופי הטבע והאומנות. כתיבתו מתאפיינת באהבה שופעת חיים לשפה, ליצירי הדמיון וליופי, אבל גם מהולה במלנכוליה. ג'ון קיטס, ברשת החברתית Goodreads אתר המוקדש לחייו ויצירתו של ג'ון קיטס ג'ון קיטס, אודה לזמיר, באתר הארץ, 5 במאי 2008 ג'ון קיטס, אודה לזמיר, מאנגלית: רונן סוניס, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2022 ג'ון קיטס, הגבירה הנאווה חסרת-הרחמים, באתר הארץ, 17 באפריל 2009 עופרה עופר אורן, "שיר הלל לעונת הסתיו": מה היה קורה אלמלא מעל עורך הדין בתפקידו, בבלוג "סופרת ספרים", 26 בספטמבר 2016 רשימת תרגומים לשירים של ג'ון קיטס באינדקס "פואטרנס" לתרגומי שירה ג'ון קיטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון קיטס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון קיטס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון קיטס (1795-1821), דף שער בספרייה הלאומית ג'ון קיטס באתר www.bl.uk
פסטיבל המוזיקה של אספן

פסטיבל המוזיקה של אספן שנוסד ב-1949 ובית הספר שלידו הוא פסטיבל נודע למוזיקה קלאסית, המציג מוזיקה ברמה בינלאומית במסגרת אינטימית של עיר קטנה. כמו כן הוא מאפשר מגרש אימונים מן המדרגה הראשונה לנגנים בוגרים צעירים. את הפסטיבל ובית הספר ייסדו אנשי הרוח ובעלי החזון אליזבת(אנ') ווולטר פפקה(אנ') משיקגו בהסתמך על הרעיון האומר, שהשילוב של אמנות וטבע מטפח את צמיחתה של רוח האדם. כל היבט של ארגון הפסטיבל עודנו חדור בעיקרון המנחה הזה. יותר מ-350 אירועי מוזיקה מתקיימים במשך 9 שבועות בכל קיץ, מיוני עד אוגוסט, ביניהם הופעות של חמש תזמורות באתר הפסטיבל, מוזיקה קאמרית, אופרה, מוזיקה בת-זמננו, אירועים לילדים, הרצאות ודיונים. מדי יום מתקיימים עד 8 אירועים ויותר מ-100,000 מבקרים מכל רחבי העולם באים להשתתף בהם. לתלמידי מוזיקה, התוכנית בת תשעת השבועות מספקת שילוב של שיעורים עיוניים והתנסויות ביצוע. תוכנית לימודים רחבה כוללת נגינה בתזמורת, שיעורים אינדיבידואליים, כיתות אמן ורסיטלים. שבע-מאות וחמישים מוזיקאים צעירים לומדים בבית הספר, מרחבי ארצות הברית והעולם. כמעט 40 אומות מיוצגות, ביניהן אוסטרליה, סין, איסלנד, מקסיקו, שוודיה וונצואלה. הגיל הממוצע הוא 23. הקשר בין מורה אמן למתלמד, אושיות החינוך המוזיקלי, בא לביטוי באופן מלא בבית הספר. הסטודנטים של אספן זוכים בהזדמנות בלתי רגילה לבצע כחברים בתזמורת, עם כמה מן הנגנים המעולים בעולם ותחת שרביטם של מנצחים בעלי שם עולמי. נגנים בני כל הגילים לומדים ממדריכיהם לא רק בחדרי הכיתה, אלא גם בנגינה שכם אל שכם עמם בתזמורת הפסטיבל, בתזמורת הקאמרית של אספן, הסינפוניה של אספן, תזמורת הקונצרטים של אספן ובמוזיקה קאמרית במשך כל הקיץ. גם למנצחים יש הזדמנות לנצח על תזמורת באקדמיה האמריקאית לניצוח באספן. בוגרי פסטיבל אספן תופסים משרות מוזיקה מקצועיות חשובות ברחבי העולם, אם בנגינה בתזמורות צמרת, אם בבתי אופרה ואם בהוראה בבתי ספר למוזיקה. שרה צ'אנג, ג'יימס קונלון, לין הארל, רנה פלמינג, ג'יימס לוויין, צ'ו-ליאנג לין(אנ'), רוברט מקדאפי(אנ'), סוזן מנצר, יצחק פרלמן, ליאונרד סלטקין, נדיה סאלרנו-זוננברג(אנ'), פיליפ גלאס, ברייט שנג(אנ'), אוגוסטה ריד תומאס(אנ'), ויליאם בולקום, ברברה הנדריקס ודון אפשאו הם בין אלה, שהקריירות צמחו מפסטיבל המוזיקה ובית הספר של אספן. המנהל המוזיקלי הוא דייוויד זינמן ואילו אלאן פלטשר (מלחין) משמש כנשיא ומנכ"ל. יוכבד קפלינסקי שימשה במשך שנים רבות כמורה במקום. מדיה וקבצים בנושא פסטיבל המוזיקה של אספן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסטיבל המוזיקה של אספן פסטיבל המוזיקה של אספן, ברשת החברתית פייסבוק פסטיבל המוזיקה של אספן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פסטיבל המוזיקה של אספן, ברשת החברתית אינסטגרם פסטיבל המוזיקה של אספן, סרטונים בערוץ היוטיוב
קולהאס

האם התכוונתם ל... רם קולהאס – אדריכל הולנדי הנס קולהאזה – פורע חוק גרמני שנוי במחלוקת מיכאל קולהאס – נובלה של היינריך פון קלייסט משנת 1811, המבוססת על סיפור חייו של הנס קולהאזה