laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיטוי סולארי

החיטוי הסולארי, הוא שיטה חדשה יחסית לחיטוי לא-כימי של קרקע חקלאית בעזרת קרינת השמש, שפותחה בישראל על ידי יעקב קטן וחבריו. שיטה זו משמשת ברובה בשלב המקדים לזריעה ומשמשת לקטילת מזיקים שוכני קרקע ועשבים מזיקים. השיטה פורסמה לראשונה במגזין המדעי "Phytopathology" בשנת 1976. חיטוי הקרקע מתבצע על ידי כיסויה ביריעות פוליאתילן שקופות בעונה החמה, כך שחום קרינת השמש חודר לעומק הקרקע דרך היריעות וקוטל את המזיקים. השיטה התאפשרה רק בעקבות ההתפתחות הניכרת בתעשיית הפלסטיק בשנות ה-50 של המאה ה-20. מאז פרסומה, יושמה שיטת החיטוי הסולארי במגוון מערכות גידול ובאזורי אקלים שונים. השיטה הוכחה כיעילה כנגד מגוון של מזיקים שוכני קרקע, ביניהם פטריות דוגמת דוררת, מגלת (פוזריום) ופיתיום, חיידקים, נמטודות ועשבים מזיקים. בעקבות אמנת וינה 1985 ופרוטוקול מונטריאול, שאסרו את השימוש במתיל ברומיד לחיטוי קרקע והדברה, התרחב השימוש בשיטת החיטוי הסולארי, כשיטה יחידה או בשילוב עם חומרי הדברה במינון מופחת, בממשק מסורתי או אורגני. כיום החיטוי הסולארי משמש באלטרנטיבה לחיטוי קרקע מסורתי בלמעלה מ-70 מדינות, בעלות אקלים מתאים ורמת קרינה מתאימה, בין השאר גם במטעים קיימים ולא רק בשדות פתוחים לפני הזריעה. למעלה מ-1,400 מחקרים מדעיים פורסמו עד כה בנושא החיטוי הסולארי. מדיה וקבצים בנושא חיטוי סולארי בוויקישיתוף אתר החיטוי הסולארי, בפקולטה לחקלאות חיטוי סולרי (שימשי) בקרקע(הקישור אינו פעיל), המרכז הארצי למורי ביולוגיה
זלצבורגר נוקרל

זלצבורגר נוקרל (בגרמנית: Salzburger Nockerl, ובניב אוסטרו-בווארי Soizburga Noggal) הוא קינוח סופלה מתוק שמקורו בעיר זלצבורג שבאוסטריה. בשלב הראשון מעורבבים חלמוני ביצה עם קמח, סוכר ווניל ליצירת בלילה. חלבוני הביצה מוקצפים עד לקבלת קצף יציב המעורבב בעדינות עם הבלילה. מן התערובת יוצרים כופתאות הנאפות בתנור בחום נמוך. הקינוח מוגש מיד לאחר אפייתו, בדרך כלל בליווי אבקת סוכר ובתוספת רוטב פירות יער. זלצבורגר נוקרל, ביחד עם האפפלשטרודל והקייזרשמרן, הוא אחד מסמלי המטבח האוסטרי. בשנת 1938 חיבר המלחין האוסטרי פרד ריימונד אופרטה בשם Saison in Salzburg - Salzburger Nockerln (עונה בזלצבורג - זלצבורגר נוקרלן) ובה הוא משבח את הקינוח במילים אלה: Süß wie die Liebe und zart wie ein Kuss (מתוק כאהבה ועדין כנשיקה). גרמקנודל מתכון להכנת זלצבורגר נוקרל
דורנגו (עיר)

ויקטוריה דה דורנגו (בספרדית: Victoria de Durango; לעיתים נקראת סיודד דה דורנגו, בספרדית: Ciudad de Durango), או בקיצור דורנגו, היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת דורנגו במקסיקו. במהלך המאה ה-16 חוקרי ארצות וקונקיסטאדורים ספרדים, כמו קריסטובל דה אוניאטה ונוניו דה גוסמאן, עברו באזור בדרכם לצפון מקסיקו במטרה למצוא מצבורי כסף. אחד מהם היה פרנסיסקו דה איברה, שהיה ממוצא בסקי וקרא לאזור "עמק גואדיאנה" ב-1554. כעבור שנתיים נוסד בכפר הילידי אנלקו בעמק מנזר פרנציסקני בשם "סן חואן באוטיסטה דה אנלקו". דה איברה ייסד במקום התיישבות בקרבת המנזר ב-8 ביולי 1563 תחת השם "וייה דה דורנגו", על שם העיירה דורנגו שנמצאת בחבל הבסקים בספרד. ב-1620 נוסדה דיוקסיית דורנגו. עקב כך, ב-1621 פליפה הרביעי, מלך ספרד, העניק לדורנגו מעמד של עיר. ב-1824 לאחר קבלת עצמאות מקסיקו, נוצרה מדינת דורנגו כשהעיר דורנגו היא בירתה. בשלב מסוים שם העיר שונה ל"ויקטוריה דה דורנגו" כהוקרה לגואדלופה ויקטוריה, שהיה הנשיא הראשון של מקסיקו. כלכלת דורנגו מסתמכת בעיקר על תיירות. בין האטרקציות המרכזיות בעיר ניתן למנות את מרכז העיר ההיסטורי, רכבל דורנגו והעתק של גשר בלוארטה. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של דורנגו, אוניברסיטת חוארס דל אסטדו דה דורנגו ואוניברסיטת אספניה דה דורנגו. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל גואדלופה ויקטוריה, המציע טיסות לערים אחרות במקסיקו וכן ליעדים בארצות הברית. דורנגו מקושרת לעיר קונקורדיה במדינת סינלואה דרך גשר בלוארטה. הגשר, שנחנך ב-2012, נמצא בגובה של כ-390 מטרים, מה שהופך אותו לאחד הגשרים הגבוהים בעולם. ספרד דורנגו, ספרד ספרד ויגו, ספרד ארצות הברית דורנגו, קולורדו, ארצות הברית ברזיל פורטו אלגרה, ברזיל מדיה וקבצים בנושא דורנגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דורנגו
דולוס מיקל

דולוס מיקל אי אבליה (בקטלאנית: Dolors Miquel i Abellà; נולדה ב-18 ביולי 1960) היא משוררת קטלאנית. נולדה בעיר ליידה שבנפת סגריה (צפון-מערב קטלוניה). מיקל עוסקת בכתיבה עיתונאית ובהוראה, סגנונה הייחודי מצטיין במיוחד בישירותו ובתפוצה הנרחבת של צורות לשוניות דיאלקטליות בשימוש הלשון. על ספר הביכורים שלה, "הרוח והבית הסגור", שראה אור בשנת 1990, זכתה היוצרת בפרס ע"ש רוזה לוורוני מטעם עיריית קאדאקס. בין ספריה האחרים: "ספר הגברים" (1998), "שירי הייקו של נהג המשאית" (1999), "צוענייה רוק" (2002) ו"רוחות האדמה" (2004), שעליו זכתה בפרס עיריית ברצלונה. בשנת 1992 פרסמה את קובץ סיפוריה היחיד. דולוס מיקל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Dolors Miquel i Abellà, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) ריאיון עם המשוררת באנגלית דולוס מיקל, תרגום: רמי סערי, כחול, באתר רמי סערי, ‏24 באוקטובר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוארני (עם)

גוּאָרַנִי (בספרדית: Guaraní) הם עם אינדיאני החי ברובו בפרגוואי וחלקו בארגנטינה וברזיל, דוברי שפת הגוארני. כרבע מיליון מבני העם נחשבים גוארנים טהורים ועוד מאות אלפים מבניו התערבבו ברבות השנים עם המתיישבים הלבנים בפרגוואי ועם קבוצות ילידים אחרות אך שמרו על שפת הגוארני אשר מהווה את השפה הרשמית השנייה של פרגוואי. ערך מורחב – גוארני גוארני היא שפה המדוברת בפי אינדיאנים ומסטיסים בפרגוואי, שבה היא שפה רשמית לצד הספרדית, וכן בארגנטינה, בוליביה ודרום-מערב ברזיל. היא שייכת למשפחת השפות טופי-גוארני. על פי הערכה יש בערך 6 מיליון דוברי גוואראני בכל העולם. גואראני היא השפה האינדיאנית הילידית היחידה, שחלק גדול מדובריה אינם צאצאים ישירים לאינדיאנים הילידים. השפה נותרה על כנה ואף התפשטה בקרב האוכלוסייה המעורבת. תופעה זו נחשבת כאנומליה ביבשת אמריקה, בה היה פיחות משמעותי, ולעיתים הכחדה, של שפות הילידים, כאשר הן באו במגע עם השפות הקולוניאליות האירופיות. לפני המפגש עם הספרדים באמצע המאה ה-16 חיו הגוארני בעשרות שבטים נפרדים, בכפרים קטנים כציידים-לקטים נוודים למחצה, בעלי חקלאות זוטרה. הגוארני מאמינים במיתולוגיה אנימיסטית לפיה רוח חיים קיימת בחיות, צמחים וחפצים דוממים, וכמו כן דמויות רבות סובבות במרחב: גובלינים, פיות, שדים, רוחות ואלים. מפלי איגואסו הם בעלי חשיבות דתית גדולה עבור הגוארני והם מבטאים את רצונות האלים והרוחות ואת המאבקים ביניהם. בשנת 1537 הגיע גונסלו דה-מנדוסה (Gonzalo de Mendoza) לאזור פרגוואי של ימינו ופגש לראשונה את הגוארני. הוא נחשב למייסדה של אסונסיון בירת פרגוואי. המושל הספרדי באזור הנהיג מדיניות של נישואי כפייה בין נשות הגוארני למתיישבים הספרדים, גברים רבים נלכדו ונמכרו כעבדים בשוק העבדים שבסאו פאולו. מיסיונרים נוצרים נכנסו לקהילות גוארני במטרה לשנות את אורח חייהם ולהמירם לנצרות בהתייחסם אליהם כאל עובדי אלילים. בעומקי הג'ונגל נותרו גוארני רבים אשר נמנעו מהמפגש עם המתיישבים והמשיכו לחיות באורך חייהם המסורתי. בפרגוואי נחשבים הגוארני לעם מקומי שורשי, בעלי זכויות, בעלי השפעה ושפתם נלמדת בבתי הספר. במדינות שונות בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל ובוליביה נאבקים הגוארני על מעמדם. במאה ה-20 כבשו חוכרי אדמות, סוחרי עץ, חוואים שטחים נרחבים מיערות העד בהם חיים הגוארני. יחד עם פקידי ממשל הם פעלו לגירוש הגוארני וצמצמו את מרחב המחיה שלהם וזאת בעזרת שימוש רב באלימות. גם היום מבקשים לגרש בני גוארני בברזיל מאדמותיהם. The Guarani, באתר עמותת "Survival", הפועלת להשרדות שבטי ילידים Guaraní: The Language and People, Nathan Page, 1999 Guaraní Indians, מתוך האנציקלופדיה הקטולית, מוני ג'יימס, 15/7/1910 The Guarani באתר של הארגון Survival international אוליבר ג'נביב, Pour un futur durable dans un monde solidaire, קמפין להצלת הגוארני, 7 ביולי 2009 (בצרפתית)
איירון מן - דמויות

בחוברות הקומיקס של איירון מן קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים. טוני סטארק הוא תעשיין מולטי-מיליונר וממציא גאון, אשר נפצע אנושות ונשבה במהלך מלחמת וייטנאם. כדי להצילו מרסיסים שחדרו לליבו, חברו לשבי ינסן מחבר אלקטרומגנט לחזהו ועוזר לסטארק לבנות חליפת שריון שבעזרתה נמלט מהשבי. בד בבד עם ניהול חברת "תעשיות סטארק", בה עובדים גם פפר פוטס, ג'יימס רודס והארולד הוגאן, סטארק נלחם כאיירון מן בנבלי-על רבים ובאיומים שונים על חברתו, אשר רובם מנסים לגנוב את טכנולוגיית השריון לתועלתם הזדונית. קטגוריית חברי "תעשיות סטארק" בפרויקט ויקיה של מארוול קומיקס
רוברט סטולורו

רוברט ד. סטולרו (באנגלית: Robert D. Stolorow) (נולד ב-4 בנובמבר 1942) הוא פסיכואנליטיקאי ופילוסוף אמריקאי, הידוע בעיקר על רעיונותיו בתחום הגישה האינטרסובייקטיבית בפסיכותרפיה. עסק גם בתאוריות אודות טראומה נפשית. ב-1964 קיבל תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת הרווארד, והמשיך שם לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית (1967) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית (1970). ב-1974 סיים את הכשרתו כפסיכואנליטיקאי ופסיכותרפיסט במכון לפסיכואנליזה בניו יורק. ב-2005 קיבל תואר שני נוסף, בפילוסופיה, מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, וב-2007 קיבל שם תואר דוקטור נוסף בתחום זה. ב-1987 ייסד את "המכון ללימודי פסיכואנליזה וסובייקטיביות" בניו יורק, יחד עם ראשוני הגישה האינטרסובייקטיבית - ג'ורג' אטווד, ג'יימס פושאג ופרנק לכמן. סטולרו הוא גם ממייסדי "המכון לפסיכואנליזה עכשווית" בלוס אנג'לס (1991), חבר ומדריך בו. במקביל הוא מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. משנות ה-70 כתב מספר ספרים וכ-200 מאמרים בתחומים שונים בפסיכואנליזה וטראומה. סטולרו זכה על פועלו להוקרה ופרסים שונים, בין השאר מטעם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית (1995), מרכז סן פרנסיסקו לפסיכואנליזה (2011), והמרכז הבינלאומי לחינוך פסיכואנליטי (2012). Stolorow, R. D. & Atwood, G. E. (1979, 1993). Faces in a Cloud: Subjectivity in Personality Theory. Northvale, NJ: Jason Aronson. Atwood, G. E. & Stolorow, R. D. (1984, 2014). Structures of Subjectivity: Explorations in Psychoanalytic Phenomenology and Contextualism. London & New York: Routledge. Stolorow, R. D., Brandchaft, B., & Atwood, G. E. (1987). Psychoanalytic Treatment: An Intersubjective Approach. Hillsdale, NJ: Analytic Press. Stolorow, R. D. & Atwood, G. E. (1992). Contexts of Being: The Intersubjective Foundations of Psychological Life. Hillsdale, NJ: Analytic Press. Orange, D. M., Atwood, G. E., & Stolorow, R. D. (1997). Working Intersubjectively: Contextualism in Psychoanalytic Practice. Hillsdale, NJ: Analytic Press. Stolorow, R. D., Atwood, G. E., & Orange, D. M. (2002). Worlds of Experience: Interweaving Philosophical and Clinical Dimensions in Psychoanalysis. New York: Basic Books. Stolorow, R. D. (2007). Trauma and Human Existence: Autobiographical, Psychoanalytic, and Philosophical Reflections. New York: Routledge. Stolorow, R. D. (2011). World, Affectivity, Trauma: Heidegger and Post-Cartesian Psychoanalysis. New York: Routledge. אתר האינטרנט הרשמי של רוברט סטולורו האתר של רוברט סטולרו (באנגלית) הבלוג של סטולרו באתר The Huffington Post (באנגלית) ביוגרפיה קצרה של סטולרו, Psychology Today (באנגלית) ביוגרפיה וראיון עם סטולרו (באנגלית) הפנומנולוגיה של טראומה והאבסולוטיות של חיי היום יום: מסע אישי מאת רוברט סטולרו, באתר "בטיפולנט" המכון ללימודי פסיכואנליזה וסובייקטיביות - היסטוריה, באתר המכון המכון לפסיכואנליזה עכשווית - היסטוריה, באתר המכון
גאי גבריאל קיי

גאי גבריאל קיי (באנגלית: Guy Gavriel Kay; נולד ב-7 בנובמבר 1954) הוא סופר פנטזיה קנדי יהודי, הידוע בכך שהעולמות הבדיוניים שהוא יוצר מבוססים על מקומות אמיתיים במהלך תקופות היסטוריות אמיתיות, כמו קונסטנטינופול במהלך שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון או ספרד בימי אל סיד. כתיבתו היא דוגמה לסוגת הפנטזיה ההיסטורית, אם כי קיי עצמו מעדיף להימנע מקטגוריזציה של עבודתיו. נכון ל-2019, קיי פרסם 14 רומנים וספר שירה, וספריו תורגמו ללמעלה מ-30 שפות. נולד בוייבורן ססקצ'ואן וגדל בוויניפג בירת פרובינציית מניטובה. כסטודנט באוניברסיטת מניטובה, קאי יצר קשר עם כריסטופר טולקין, דרך קשרים משפחתיים - אשתו השנייה של כריסטופר, הייתה קנדית וקרובת משפחה של קיי. כאשר טולקין הזדקק לעזרה בעריכת עבודת אביו שלא יצאה לאור, הוא יצר קשר עם קיי, שלבסוף עבר לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1974 כדי לעבוד עם טולקין על עריכת "הסילמריליון". גאי לא מוכן לדבר המון על התהליך והיחסים עם כריסטופר, אולם מציין שהסיבות שטולקין בחר בו הן ההעדפה שלא להיעזר באקדמאי, אלא בקרוב משפחה. גאי הצהיר שהעבודה על ה"סילמריליון" הייתה מלמדת ומאירת עיניים עבורו, ככותב, שלמד שמלאכת הכתיבה לא מתחילה מגרסה סופית ומצוינת, אלא כרוכה בהרבה עבודת שכתוב, עריכה, מחיקה והוספה. בתום השנה של קיי באוקספורד, הוא חזר לקנדה ב-1976 על מנת לסיים תואר במשפטים באוניברסיטת טורונטו, והחל להתעניין בכתיבת ספרים בדיוניים. הוא נעשה לכותב הראשי ולאחד המפיקים של סדרת רדיו קנדית, "מאזני הצדק". ב-1984 יצא לאור ספר הפנטזיה הראשון שלו, "עץ הקיץ", שהיה הספר הראשון בטרילוגיה "מארג פיונאבאר". קיי הגיע לישראל בשנת 2004 והיה אורח הכבוד של פסטיבל אייקון של אותה השנה. כל הספרים תורגמו לעברית בהוצאת אופוס הוצאה לאור. מארג פיונאבאר, מסעם של חמישה אנשים מכדור-הארץ אל ממד אחר, בשלושה חלקים: עץ הקיץ (1984) האש הנודדת (1986), זכה בפרס אורורה 1987. הדרך האפלה מכול (1987) טיגאנה (1990), זכה בפרס אורורה 1991. עיר-מדינה המדוכאת בידי מכשף-עריץ, המבוססת באופן חופשי על איטליה של ימי-הביניים. אריות אל-ראסאן (1995), סיפורם של שני אסטרטגים צבאיים (אחד המבוסס על אל סיד) בעיר המבוססת באופן חופשי על ספרד של ימי-הביניים. הפסיפס הסרנטיני, אומן פסיפס בשירותו של הקיסר ואלריוס השני (המבוסס על יוסטיניאנוס הראשון) בסרנטיום (המבוססת באופן חופשי על קונסטנטינופול), בשני חלקים: הפלגה לסרנטיום (1998) אדון הקיסרים (2000) שיר לארבון (1992), מבוסס על מסע הצלב האלביגנזי בפרובאנס של ימי-הביניים. מבעד לבית אפל זה (2003), אוסף שירים. אורה האחרון של השמש (2004), סיפור המבוסס על פלישת הויקינגים לאנגליה וויילס במהלך שלטונו של אלפרד הגדול. איזבל (2007), פנטזיה אורבנית מודרנית המתרחשת בפרובאנס, אשר במרכזה נער מתבגר והתקלויותיו עם דמויות מן העבר הרחוק. הספר קשור באופן רופף לטרילוגיית "מארג פיונאבאר". מתחת לרקיע (2010), סיפור המתרחש בעולם דמוי סין תחת שושלת טאנג של המאה ה-8, ועוסק באירועים שהובילו למרד אן לושן. נהר הכוכבים (2013), המשך של "מתחת לרקיע", כארבע מאות שנה מאוחר יותר, בהשראת סין של שושלת סונג, על מלחמות ג'ין-סונג. ילדי הארץ והרקיע (2016), מתרחש באותו העולם של אריות אל-ראסאן, הפסיפס הסרנטיני ואורה האחרון של השמש, בהשראת קרואטיה של המאה ה-16. אתר האינטרנט הרשמי של גאי גבריאל קיי גאי גבריאל קיי, ברשת החברתית Goodreads גי גבריאל קי, דף שער בספרייה הלאומית Alison Flood‏, Guy Gavriel Kay: ‘I learned a lot about false starts from JRR Tolkien’ מתוך הגארדיאן, 24 באוקטובר 2014 (באנגלית)
סרטי טאצ'סטון

סרטי טאצ'סטון (באנגלית: Touchstone Pictures) הייתה חברת הפקות סרטים אמריקאית, שהייתה אחת מהחברות בזרוע ההפצה של אולפני וולט דיסני, כאשר הייתה בבעלות חברת וולט דיסני. החברה הוקמה ב-16 בפברואר 1983 על ידי מנכ"ל חברת וולט דיסני דאז רון מילר בשם "Touchstone Films". החברה הוציאה לאור סרטים המופנים לקהל בוגר יותר, לעומת הסרטים שיצאו לאור תחת התווית של וולט דיסני שהופנו לקהל צעיר יותר. ב-2016, החברה פורקה סופית, אך נשארה בזכויות חברת וולט דיסני העולמית. החברה היא מותג של חברת וולט דיסני, והיא אינה פעולה עסקית נפרדת ואינה קיימת כחברה נפרדת ועצמאית. בשנים שלאחר הקמתה, החברה קיימה שותפות ביצירת סרטים עם חברות הפקה גדולות אחרות, ביניהן "Summit Entertainmanet", "סרטי ג'רי ברוקהיימר", "סרטי קולומביה", "האחים וורנר", "Icon Productions"‏, "Imagine Entertainment"‏, "DreamWorks" ועוד. סרטי וולט דיסני נכנסו לעסקה ארוכת טווח עם DreamWorks הכוללת הפצה של 30 סרטים, במסגרת עסקה זו סרטי חברת DreamWorks שיצאו לאור יעברו דרך חברת Touchstone למשך שבע שנים החל משנת 2011. בסוף 1979, וולט דיסני הפקות שחררה את הסרט "החור השחור" ("The Black Hole"), סרט מדע בדיוני שהיה ההפקה הראשונה של האולפנים שקיבלה דירוג PG‏ (Parental Guidance), שממליץ לילדים לא לצפות ללא השגחת הוריהם (סרטי טאצ'סטון, לעומת זאת, כבר הפיקו סרט עם דירוג PG ללא התווית של דיסני עליו - "Take Down", כמעט שנה לפני שחרורו של החור השחור). במהלך השנים הבאות דיסני ניסתה להפיק ולהפיץ יותר סרטים שיכולים לקבל את דירוג ה-PG, ביניהם "קונדורמן" ("Condorman") ב-1981, "טרון" ("Tron") ו"טקס" ("Tex") ב-1982 (בו הוצגו סצנות של צעירים המעשנים מריחואנה, "Never Cry Wolf",‏"Running Brave" (שניהם כללו סצנות עם גברים עירומים), "משהו מרושע בדרך זו" ו"מעיל כבד" ב-1983. הסרט האחרון קיבל ביקורת שלילית עקב היותו כולל תכנים למבוגרים שאינם מתאימים לדיסני. באותו הזמן, השם "דיסני" היה סמל לסרטי ילדים ובכלל לתכנים הקשורים לילדים, והשימוש בשם של דיסני ייתכן והשפיע לרעה על ההכנסות מסרטים אחרים שהופנו לקהל מבוגר יותר, כגון "השטן ומקס דוולין" מ-1981 ו"טרון" מ-1982. אתר האינטרנט הרשמי של סרטי טאצ'סטון (באנגלית) סרטי טאצ'סטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מכתב מאת תומאס סטאגס (יושב ראש חברת אתרי הנופש של וולט דיסני ומנהל הכספים הראשי בחברת וולט דיסני) אל הוועדה לניירות ערך ולבורסות, מה-1 במרץ 2007. טופס בשם Form 10-K שהוגש מטעם חברת וולט דיסני אל הוועדה לניירות ערך ולבורסות עבור שנת הכספים שהסתיימה ב-30 בספטמבר 2006, עמוד 15. "The Walt Disney Company: 2011 Annual Financial Report", אתר חברת וולט דיסני. Disney signs deal with DreamWorks, אתר Variety. "Trivia for Trenchcoat (1983)",‏ IMDb.
ישיבת מעלות

ישיבת מעלות יעקב (על שם הרב ד"ר יעקב הרצוג) היא ישיבת הסדר השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. הישיבה ממוקמת בעיר מעלות-תרשיחא שבגליל המערבי. בראש הישיבה עומד הרב יהושע ויצמן. בשנת 1974 החליטה הממשלה על הקמת ישיבת הסדר נוספת. באוגוסט 1974 החליטה ועדה של משרד הדתות שהישיבה תוקם במעלות, כדי לחזק את המקום בעקבות הפיגוע במעלות. בינואר 1975, לאחר שהבטחת שר הדתות, יצחק רפאל, להקים ישיבת הסדר בקרית שמואל העלתה חשש שישיבה זאת תבוא על חשבון הישיבה המובטחת במעלות, הבטיח שר הדתות להעניק 100,000 ל"י לצורך הקמת הישיבה במעלות. בתחילת מרץ 1975 החליטה ועדת החינוך של הכנסת שתוקם ישיבה במעלות ולא בקריית שמואל, על פי הצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד. הישיבה הוקמה תחת מרכז ישיבות בני עקיבא בעזרת תלמידים מישיבות כפר הרא"ה, נתיב מאיר ועוד. בראשות הישיבה עמד בתחילה הרב מנחם גרינשפן, ולאחר מכן הרב שמואל דיקמן, שמונה באפריל 1977 לדיין בחיפה. בשנת ה'תשל"ט התמנה לראשות הישיבה הרב חיים אליעזר מילר מקריית מוצקין. באותה תקופה לימד בישיבה בין היתר הרב ברוך גיגי. בשנת ה'תש"ן התמנה לראשות הישיבה הרב יהושע ויצמן ומאז הוא עומד בראשה. מנהל הישיבה בשנים תשל"ט–תשע"ה היה משה ברח"ד. בשנת 2014 הוענק לישיבה ולרב ויצמן פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה. הרב ויצמן מוביל בישיבה ובשלוחותיה גישה הנקראת 'תורת ארץ ישראל'. על פי דרך זו, המסתמכת על דברים שכתב הראי"ה קוק, לימוד הגמרא נעשה באופן של חיפוש והעמקה בקווים מחשבתיים המתחברים לפרטי הסוגיות ההלכתיות. בשיעוריו מבאר הרב ויצמן מחלוקות ראשונים בסוגיות הלכתיות בעזרת פסקאות מהזוהר, מכתבי הרב קוק, ומכתבי הגות ומחשבה נוספים. הרב ויצמן מסביר שזוהי דרכה של תורת ארץ ישראל, וקורא לכל לומדי התורה לאמץ את שיטתו הלימודית. בישיבה פועלת "תוכנית חו"ל" המיועדת לבני התפוצות הבאים ללמוד בישיבות בארץ. בשנת ה'תשנ"ז הישיבה קיבלה על עצמה לשקם את ישיבת נוה דקלים (לשעבר ישיבת ימית אשר הוקמה במקור במקביל לישיבת מעלות, על מנת לחזק את חבל הארץ ימית), הרב ויצמן שלח לשם את הרב דוד גבריאלי, יחד עם שני ר"מים ועשרה תלמידים. מאלול ה'תשנ"ח חזרה ישיבת נוה דקלים להיות ישיבה עצמאית. ארבע ישיבות הסדר נוספות הוקמו על ידי הישיבה: בשנת ה'תשס"א הוקמה ישיבת נתיב טפחות על ידי בוגרי הישיבה במטרה להוות מסלול ראשון מסוגו לבוגרי תיכונים דתיים אשר ממעטים להמשיך את לימודיהם בישיבות הסדר רגילות, בראש הישיבה עומד הרב אייל גריינר. ישיבת עכו "רוח צפונית" - בראשה עומד הרב יוסי שטרן חתנו של הרב ויצמן. ישיבת חולון בראשה עמדו בוגרי הישיבה עד לשנת תשפ"ב. ישיבת ההסדר נוף הגליל, הוקמה בשנת ה'תשע"א בנצרת עילית (כיום נוף הגליל), ועומד בראשה הרב דני סגליס. הישיבות פועלות כיום באופן עצמאי. בנוסף פתחה הישיבה את מדרשת "תכלית" בעכו תחת ישיבת "רוח צפונית" ברשות הרבנית עפרה שטרן בתו של הרב ויצמן. אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת מעלות ישי פרידמן, "הקוסמים" כתבה על בוגרי ישיבת מעלות מתנועת 'אל עצמי' בשבועון מעייני הישועה ישיבת מעלות יעקב (מעלות-תרשיחא), דף שער בספרייה הלאומית מנחם רהט, תובעים לממש הבטחה ל"ישיבת הסדר" במעלות, מעריב, 25 בדצמבר 1974; מנחם רהט, ראש מועצת מעלות: ניאבק בהחלטה לבטל הקמת ישיבת הסדר בעיירה, מעריב, 2 בינואר 1975 תולדות הישיבה, באתר ישיבת מעלות מנחם רהט, ישיבת הסדר תוקם במעלות, מעריב, 7 בינואר 1975 ישיבת הסדר תוקם במעלות ולא בחיפה, דבר, 7 במרץ 1975 מנחם רהט, "במעלות יש דירות פנויות - אך לא לחיילי הישיבה", מעריב, 19 בינואר 1976 ניר הר זהב, פרס היצירה התורנית- לרב וייצמן ולישיבת מעלות, באתר ערוץ 7, 10 ביולי 2014; "פרס היצירה התורנית" לישיבת מעלות ולראש הישיבה, באתר של ישיבת מעלות
מקס בלנקנהורן

מקס לודוויג פאול בלנקנהורן (בגרמנית: Max Ludwig Paul Blanckenhorn, ‏16 באפריל 1861 - 13 בינואר 1947) היה גאולוג גרמני, פרופסור באוניברסיטת מרבורג. בלנקנהורן היה אחד מחלוצי החקר הגאולוגי של מצרים, ארץ ישראל וסוריה. מקס בלנקנהורן נולד ב-1861 במשפחה גרמנית לותרנית בעיר זיגן, בימינו במדינת נורדריין-וסטפאליה, בנם של קרל בלנקנהורן ושל פאולינה לבית היגננל. בלנקנהורן למד לימודי גאולוגיה באוניברסיטאות גטינגן ובון. אחרי סיום לימודיו בשנת 1885 היה עוזר מחקר של אבקה (Oebbecke) באוניברסיטת ארלנגן. בשנת 1891 עבר מבחני ההסמכה להוראה. בשנים 1899-1897 הצטרף בלנקנהורן כפאליאונטולוג וגאולוג לסקר הגאולוגי של מצרים. כמתנדב במכון הגאולוגי של פרוסיה השתתף בלנקנהורן בעריכת חלק גדול מהמפות הצבאיות של הסן התחתונה. בשנת 1905 התמנה לפרופסור באוניברסיטת מרבורג. על סמך מסעותיו הרבות במזרח הקרוב בשנים 1888–1931, כתב בלנקנהורן ספר יסודי על הגאולוגיה של מצרים. כמו כן ביסס יסודות ראשונים לסטרטיגרפיה המודרנית של סוריה וארץ ישראל. בלנקנהורן העביר את אוספיו, שכללו כ-8,000 פריטים, לידי האוניברסיטה העברית. האוסף נרכש כבר ב-1921 על ידי אוטו ורבורג, אך סודר ונערך על ידי בלנקנהורן, קודם שהחלה ב-1928 העברתו לירושלים. העברת האוספים הושלמה ב-1934. בלנקנהורן התחתן בשנת 1894 עם מריה הרמינה מרגרטה האטנבך, בת למשפחה קתולית. לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות. בלנקנהורן הלך לעולמו במרבורג ב-1947. בין 1894 ל-1908 ערך בלנקנהורן חמישה מסעי מחקר במזרח התיכון. הסולטאן עבדול חמיד השני, שניכס לעצמו את הבעלות על אזור עמק הירדן וים המלח, גילה עניין בהערכת אוצרות הטבע הטמונים בשטחים אלה ובפוטנציאל הכלכלי שלהם. בלנקנהורן שהוזמן לערוך את מסעי המחקר באזור ביקש להעניק להם אופי מדעי טהור. בשנת 1894 הוא חיפש במקום מרבצי נחושת ועקבות נפט אך בסופו של דבר, בשכבות הסינון בעבר הירדן המזרחי גילה מרבצי פוספטים. כימאי גרמני ממכריו, שקיבל ממנו את המידע, ניצל זאת לרעה ומבלי לגלות לבלנקנהורן יצא בשם חברה אנגלית לערוך חיפושים באזור במטרת הפקה ניסיונית. השלטונות העות'מאנים לא הרשו זאת לא לאנגלים ולא לצרפתים ומסרו את הזיכיון לחברת הרכבת החג'אזית שהייתה בשליטתם ונוהלה על ידי מייסנר פאשה הגרמני. למסע מחקר לים המלח בשנת 1904 צורף גם הבוטנאי הארץ ישראלי אהרן אהרנסון. אהרונסון השתתף גם במסע נוסף, בשנת 1908, שנערך סביב לים המלח, לצידם של הזואולוג ישראל אהרוני והמהנדס ומודד הקרקעות יוסף טריידל. למסע זה, שהיה במקור יוזמה של ההסתדרות הציונית, הובטח מימון של הסולטאן, אך בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים, התנערה הממשלה העות'מאנית מהתחייבותיה הכספיות. לחלק ממסעות בלנקנהורן הצטרף גם יחזקאל חנקין כצייד. Naturwissenschaftliche Studien am Toten Meer und im Jordantal, Entstehujg und Geschichte des Toten Meeres, Z. D. P. V. 1986 1908 - מדליית ליאקט מטעם האימפריה העות'מאנית 1923 - מדליית לייבניץ חקר ים המלח מדיה וקבצים בנושא מקס בלנקנהורן בוויקישיתוף Pflanzl, Günter, ‏Blanckenhorn, Max Ludwig Paul במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה (1955, עמ' 284) (בגרמנית) נתן שור - חקר אזור ים המלח במאה ה-19 - בספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית מתוך הספר "ים המלח ומדבר יהודה 1967-1900:,מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר" בעריכת מרדכי נאור, יד יצחק בן צבי, ירושלים 1990 מכס בלנקנהורן (1861-1947), דף שער בספרייה הלאומית נכס יקר לאוניברסיטה העברית, אספו של בלאנקנהורן קם לה לקנין, דבר, 15 בנובמבר 1934 נתן שור 1990 השנה הראשונה של כנרת, דבר, 24 באפריל 1929
אנדרה

האם התכוונתם ל... אנדרה (מדינה) – מדינה הודית שהתקיימה בין 1953 ל-1956 אנדרה הענק – שחקן ומתאבק מקצועי צרפתי שם משפחה: ג'ון אנדרה – איש צבא בריטי ז'וזף אנדרה – כומר קתולי, חסיד אומות העולם מוריס אנדרה – חצוצרן צרפתי פביאן אנדרה – מלחין, מעבד, פסנתרן, מנצח ואיש רדיו בתחום המוזיקה הקלה והג'אז קרל אנדרה – אמן מינימליסטי אמריקאי אנדראס אישים ששמם הפרטי הוא אנדרה
עמק המלכים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עמק המלכים – עמק במצרים שבו מצויים קברים של פרעוני הממלכה החדשה ושליטי השושלות ה-18 עד ה-20 (1070-1550 לפנה"ס) עמק המלכים (טיבט) – רוגמים עבור קבורת מלכי טיבט שנמצאים כ-27 ק"מ דרומית לעיר צטאנג (Tsetang) במחוז האוטונומי הטיבטי (לחצו לצפייה בסביבת עמק המלכים ברקע דגלי תפילה טיבטיים, מנזר Riwo Dechen, מצודת Taktsé) עמק המלכים (סרט) – סרט הרפתקאות הוליוודי שהופק על ידי מטרו גולדווין מאייר בשנת 1954 בכיכובם של רוברט טיילור ואלינור פארקר עמק המלכות
AUTOEXEC.BAT

AUTOEXEC.BAT הוא קובץ מערכת אשר מקורו במערכות הפעלה מסוג DOS. הוא קובץ טקסט פשוט הנכתב כקובץ אצווה, ונמצא בתיקיית השורש שבהתקן האתחול. שם הקובץ הוא קיצור של המילים "automatic execution" המתארות את הפונקציה של הרצת פקודות אוטומטית בזמן הפעלת מערכת ההפעלה. שם הקובץ נטבע בהתאם למגבלות ה"שם קובץ 8.3" של משפחת מערכות הקבצים FAT. הקובץ AUTOEXEC.BAT נקרא בתום עליית מערכת ההפעלה בכל הגרסאות של מערכת ההפעלה DOS, כולל MS-DOS 7.x אשר נמצא בשימוש במערכות ההפעלה חלונות 95, 98 ו-ME, ששם הוא רק מנתח משתני מערכת כחלק מהניסיון להפחית תלויות בהורשה. תחת מערכות DOS, הקובץ AUTOEXEC.BAT מורץ לאחר שעובד הקובץ CONFIG.SYS. ‏ב-Windows NT ויורשותיה XP, ו-Vista, הקובץ מורץ בעת התחברות המשתמש. בחלונות ME, כל מידע המתקבל מהקובץ חוץ מקבלת משתני מערכת, אינו מעובד . Windows 98 Config.txt File תרגום לעברית: הרצה אוטומטית "Subst" Command Does Not Work in Autoexec.bat File in Windows Millennium Edition "Some features of MS-DOS 8.0" INFO: Configuring Parsing of the AUTOEXEC.BAT File ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.