laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוונה לינץ'

אוונה פטרישה לינץ' (באנגלית: Evanna Patricia Lynch; נולדה ב-16 באוגוסט 1991) היא שחקנית אירית שהתפרסמה בתור לונה לאבגוד בארבעה מסרטי "הארי פוטר". לינץ' נולדה בכפר טרמונפקין שבמחוז לאות', אירלנד. בתם של מרגורייט ודונאל לינץ. ללינץ' שתי אחיות ואח אחד. בתור ילדה קראה לינץ' את סדרת ספרי "הארי פוטר", הייתה למעריצה אדוקה של הספרים ואף שלחה מספר מכתבים לסופרת ג'יי קיי רולינג. סבלה בילדותה במשך כשנתיים מאנורקסיה וקיבלה מכתבי עידוד מרולינג שעודדה אותה באותה תקופה קשה שחוותה, ואף הזמינה אותה להיבחן לתפקיד לונה כשתבריא.[דרוש מקור: דרוש מקור] למדה במוסדות ציבוריים בכפר בו גדלה ובבית הספר הקתולי לבנות "מכללת הגברת שלנו", בה שימש אביה כסגן מנהל. למדה בבית ספר קיץ המרכזי למחוננים שבחסות "אוניברסיטת דבלין סיטי", לינץ' נאלצה להחסיר שעות רבות לצורך צילומיה לסרטי הארי פוטר. בשנת 2006 ניגשה לינץ' להיבחן לתפקיד תלמידת רייבנקלו לונה לאבגוד בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול", לינץ' כשהייתה בת 14 נבחנה לתפקיד מול 15,000 מתמודדות. המפיקים של הסרט התרשמו מלינץ' וליהקו אותה לסרט בטענה ש"רוב הבנות שנבחנו יכולות לגלם את לונה, אך לינץ' היא לונה בעצמה". ללינץ' לא היה כל ניסיון משחק ממשי לפני ששיחקה בסרט, מלבד מחזות בית ספר בהם השתתפה. לינץ' הייתה שותפה באחד מהמופעים של סטארקיד הפקות, גם כן בתור לונה לאבגוד ב"מחזמר מאוד פוטרי: סיום שנה". הסרט זכה להצלחה הן מבחינת ההכנסות והן מבחינת ביקורות המבקרים על שחקני המשנה, לינץ' עצמה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות על תפקידה בכך שהצליחה ליצור דמות חיובית יותר מאשר מתוארת בספר. ב-2009 הועמדה למספר פרסים והוכתרה על ידי מבקרי קולנוע בריטיים לשחקנית האירית הטובה של השנה על הופעתה בסרט "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם". ב-2010 חזרה לגלם את הדמות בפעם השלישית בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 1" וב-2011 הופיעה בדמותה של לונה לאבגוד בפעם האחרונה בסרט השמיני והרווחי בסדרה "הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2", שגרף למעלה ממיליארד דולרים ברחבי העולם. לינץ' גם תרמה את קולה למשחקי הארי פוטר. לינץ' הפכה לצמחונית בגיל 11, ומשנת 2015 היא טבעונית מטעמים אידאולוגיים. השתתפה בפעילויות רבות למען זכויות בעלי חיים, בהן אירועים ועצומות נגד משלוחים חיים, פעילויות להצלת פילים באסיה, וקריינות בסרט iAnimal על תעשיית החלב. בשנת 2018 ייסדה יחד עם דניאלה מונה חברת קוסמטיקה המייצרת מוצרי קוסמטיקה ללא אכזריות. משנת 2022 מגישה לינץ' פודקאסט בשם "Just Beings" יחד עם מלאני ג'וי, העוסק בהיבטים פסיכולוגיים של הרגלים מזיקים ואי-צדק. על פי ג'וי, מטרת הפודקאסט היא "שינוי צורת החשיבה שלנו כדי ליצור עולם טוב יותר עבור בני האדם, בעלי החיים וכדור הארץ – ובו בזמן לשפר את חיינו האישיים ומערכות היחסים שלנו." מדיה וקבצים בנושא אוונה לינץ' בוויקישיתוף אוונה לינץ', ברשת החברתית פייסבוק אוונה לינץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוונה לינץ', ברשת החברתית אינסטגרם אוונה לינץ', ברשת החברתית Goodreads אוונה לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אוונה לינץ', באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אוונה לינץ', באתר AllMovie (באנגלית) אוונה לינץ', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אוונה לינץ', באתר Metacritic (באנגלית) אוונה לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אוונה לינץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) Evanna Lynch Launches New Podcast with Dr. Melanie Joy, MuggleNet, ‏26 באוגוסט 2022 (באנגלית).
אהרון סטאטון

אהרון סטאטון (באנגלית: Aaron Staton; נולד ב-2 באוגוסט 1980) הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בעיקר מגילום הדמות קן קוסגרוב בסדרה "מד מן" בה שיחק בשנים 2007–2015, ומהסדרה "נרקוס: מקסיקו" בנטפליקס בתור הסוכן בוץ' סירס. סטאטון נולד בווירג'יניה והעביר את רוב ילדותו בג'קסונוויל שבפלורידה. ב-2004 הוא סיים לימודי תואר ראשון בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא נשוי לשחקנית קוני פלטשר, לזוג שני בנים. בשנת 2008 ו-2009, הוא זכה עם שאר צוות השחקנים של "מד מן" בפרס גילדת שחקני המסך על "צוות השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה". במהלך השנים, סטאטון ביצע הופעות אורח בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד", "הרקיע השביעי" ו"ללא עקבות". הוא ביצע דיבוב לדמות הראשית במשחק הווידאו "L.A. Noire" שיצא ב-2011, ועל זאת קיבל מועמדות לפרס באפט"א על דיבוב. מדיה וקבצים בנושא אהרון סטאטון בוויקישיתוף אהרון סטאטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אהרון סטאטון, באתר AllMovie (באנגלית) אהרון סטאטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מארק מוזס

מארק ו' מוזס (באנגלית: Mark W. Moses; נולד ב-24 בפברואר 1958) הוא שחקן אמריקאי, ידוע בתור פול יאנג בסדרה "עקרות בית נואשות" ובתור הרמן "דאק" פיליפס מהסדרה של AMC "מד מן". מוזס נולד בניו יורק. הוא הופיע בכמה סרטים של הבמאי אוליבר סטון, שביניהם "פלאטון", "הדלתות" ו"נולד בארבעה ביולי". בנוסף, שיחק בסרט "ביג מאמא 2" ובפרק בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". למרות השתתפותו בפרויקטים מצליחים, הוא לא נכנס לתודעה הציבורית. ב-2004 הוא הצליח להיכנס לתודעה הציבורית כאשר קיבל את תפקיד פול יאנג בדרמה הקומית של ABC "עקרות בית נואשות", בה שיחק בין השנים 2004-2007. ב-2006, הוא שיחק בהצגת האוף ברודוויי "Burleigh Grimes". בין 2007-2009, הוא שיחק את דאק פיליפס ב"מד מן". היה לו תפקיד קטן בסרט "הקול המכריע" ב-2008, בכיכובו של קווין קוסטנר. ב-2010, הוא חזר לצוות השחקנים של הסדרה "עקרות בית נואשות", כשכיכב בהופעת אורח בסוף העונה השישית, וחזר כשחקן קבוע בעונה השביעית. בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית, בתפקיד יו קיטינג, אבא של גרייס. מוזס ואשתו, אנני להרוסה, עברו יחד עם שני בניהם להתגורר בלוס אנג'לס. פלאטון (1986) נולד בארבעה ביולי (1989) הדלתות (1991) גטיסברג (1993) פגיעה קטלנית (1998) דרקון אדום (2002) רישיון לגנוב (2004) חותנת בהפרעה (2005) מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) ביג מאמא 2 (2006) הקול המכריע (2008) הנשאים (2009) סזאר צ'אבס (2014) Atlas Shrugged Part III: Who Is John Galt?‏ (2014) מייפלת'ורפ (2018) בנות הזהב (1990) הרווק (1996-1995) הרקיע השביעי (2003) הבית הלבן (2003) מלקולם באמצע (2004) המחוז (2004) לאס וגאס (2004) NYPD Blue (י2004) אוליבר בין (2004) עקרות בית נואשות (2011-2004) ללא עקבות (2007) בוסטון ליגל (2008-2007) מד מן (2015-2007) חוק וסדר: מדור מיוחד (2008) גדולה מהחיים (2009) הלוחשת לרוחות (2009) קאסל (2009) מטרה אנושית (2010) CSI: מיאמי (2010) פרשיות סמויות (2011) מחשבות פליליות (2013-2011) המפענחת (2011) ההריגה (2012) קיי ופיל (2012) CSI: זירת הפשע (2012) CSI: ניו יורק (2012) אלמנטרי (2013) שוטרים בדם (2013) סקנדל (2013) רייק (2014) מנהטן (2014) הומלנד (2014) הספינה האחרונה (2018-2015) מר רובוט (2016) תחנת ברלין (2019-2016) תובעת על עקבים (2017) חוק וסדר: פשע אמיתי (2017) חוק וסדר: מדור מיוחד (2017) המושיעים (2018-2017) האנטומיה של גריי (2018) הקוד (2019) מלכת הדרום (2019) השריף (2020) שככה יהיה לי טוד (אנ') (2024-2022) מדיה וקבצים בנושא מארק מוזס בוויקישיתוף מארק מוזס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארק מוזס, ברשת החברתית אינסטגרם מארק מוזס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק מוזס, באתר AllMovie (באנגלית) מארק מוזס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סלובן ליובליאנה

מועדון הכדורסל סלובן (בסלובנית: Košarkarsko društvo Slovan) היא קבוצת כדורסל סלובנית מהעיר ליובליאנה. המתמודדת בליגת העל הסלובנית. המועדון הוקם בשנת 1951 על ידי סטאן אורק שהציע הקמת מועדון כדורסל בשם "פוליין" באחד מבתי הספר התיכוניים בליובליאנה. המועדון החל לשחק באותה שנה בחודש אפריל. אחרי יומיים הם ארגנו טורניר ראשון אליו הוזמנו קבוצות כגון: רודאר (תרבוביה) וקרקה נובו מסטו – שהשתתפו אז בליגת העל. לאחר מכן השתתף המועדון בליגה היוגוסלבית לשעבר. ומאז עצמאות סלובניה היא משתייכת לצמרת ליגת העל הסלובנית. "מועדון הכדורסל פוליין", היה שמו הראשון של המועדון, לפני ששונה פעמים רבות מאז פברואר 1953. המועדון היה מוכר גם בשם "מ.כ קרים", סלביה, אודרד, ולבסוף מ.כ סלובן – נשאר עד היום. הם הוסיפו רק את שם נותן החסות הרשמי שלהם – "גאופלין". הקבוצה שיחקה יותר מ-20 שנה באולם הכדורסל של "תיכון פוליין" בעיר, ומאז שנת 1965 הם מארחים במרכז ספורט "סלובן" בקודלייבו. ליגת העל הסלובנית: מקום שני: 2005, 2006 הגביע הסלובני: גמר: 2003 חצי גמר: 2002, 2004 השתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ' הקבוצה השתתפה שש עונות במסגרת הליגה האדריאטית סלובניה מיחה זופאן גאורגיה ניקולוז צכיטישווילי סלובניה סמו אודריך סלובניה גוראן דרגיץ' סלובניה יאקה לאקוביץ' מדיה וקבצים בנושא סלובן ליובליאנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלובן ליובליאנה
פרידריך פון גנץ

פרידריך פון גנץ או פרידריך גנץ (בגרמנית: Friedrich von Gentz; ‏2 במאי 1764 – 9 ביוני 1832) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות גרמני. מהמתנגדים החריפים ביותר למהפכה צרפתית. את חיבוריו פרסם גנץ בעיתונות האירופאית לאורך כל תקופת חייו הבוגרים. גנץ נולד בברסלאו ב-2 במאי 1764, לאב פרוסי ואם צרפתייה. למד פילוסופיה והיה אחד מתלמידיו המרכזיים של עמנואל קנט. עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 התלהב ממנה גנץ ונחשב לאחד מתומכיה. עד מהרה שינה גנץ את דעתו מן הקצה על הקצה והפך לגדול מתנגדי המהפכה בגרמניה. גנץ אימץ את דעותיו של אדמונד ברק וב-1793 תרגם את חיבורו האנטי מהפכני- מחשבות על המהפכה בצרפת לגרמנית. מעט לאחר מכן כתב את הספר השוואת המהפכה האמריקנית למהפכה הצרפתית, הספר תורגם מאוחר יותר לאנגלית ושימש ככלי תעמולה כנגד הליברלים, תומכי המהפכה הצרפתית בבחירות ב-1800. גנץ האמין בחירויות הפרט מחד והתנגד בכל כוחו לשוויון ולדמוקרטיה. את הדמוקרטיה כינה "דיקטטורה של ההמונים". גנץ כמו ברק הזדהה ותמך במהפכה האמריקנית והתנגד למהפכה צרפתית. במהפכה האמריקנית הוא ראה מלחמה לגיטימית שהגנה על זכויות היסטוריות שהוא ראה אותן כקדושות והשלטון הבריטי פגע בהם. המהפכה הצרפתית לעומת זאת נתפסה אצלו כפגיעה בזכויות ההיסטוריות של האצולה. גנץ כמו ברק שאף לא מעט מהתזה שלו מהמהלך ההיסטורי וטען כמוהו שההיסטוריה מראה שמצב של דמוקרטיה או שוויון זכויות איננו אפשרי. גנץ שימש יועץ לא רשמי לממשלות האירופאיות השונות בניסיון לכרות ברית אנטי- מהפכנית (ריאקציונית) כנגד צרפת המהפכנית. הידידות שנרקמה בין גנץ למטרניך גם היא הגבירה את השפעתו של גנץ, במיוחד עם מיניו של מטרניך לקנצלר של אוסטריה. ב-1814 שימש גנץ כמזכיר הכללי של קונגרס וינה שהחליט על הריאקציה שבעיקרה חזרה למצב הכלכלי, הפוליטי ובעיקר החברתי שהיה לפני המהפכה הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא פרידריך פון גנץ בוויקישיתוף פרידריך פון גנץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איצ'ה ממבוש

איצ'ה (יצחק) ממבוש (1 בספטמבר 1920 – 26 במאי 2015) היה צייר, אוצר ואמן ישראלי, ממייסדי כפר האמנים עין הוד. איצ'ה ממבוש, בן מרדכי וזהבה, נולד בסַטָנוב, אוקראינה. כשהיה בן 6 משפחתו עלתה לארץ והתיישבה בכפר סבא. למד במגמת חרטות בבית הספר מכס פיין. עבד בסדנא מחתרתית של תעש. במקביל למד ציור באולפן בהנהלת יחזקאל שטרייכמן ואביגדור סטימצקי. שם הכיר את מורו ורבו מרסל ינקו. שם גם פגש את רעייתו אביבה מרגלית (1919-2004). ב-1949 הגיע לפריז. הוא נשאר שם כ-4 שנים והשתלם בציור. ב-1953 נענה לקריאתו של מרסל ינקו והיה מראשוני עין הוד. בזכות יכולות הביצוע שלו שימש כיד ימינו של ינקו. ב-1955 הפסיק לצייר והתרכז בעיקר בקרמיקה יחד עם רעייתו אביבה. בראיון מ-1963 הוא אומר: אנחנו עושים כאן כל מה שניתן לעשות מקרמיקה: החל מחרוז, תכשיט וכלי-אוכל וכלה בקירות אמנותיים המשתרעים על מאה מטרים מרובעים. קירות תבליט אלה מוצבים בין השאר בבית החולים זיו ובאוניברסיטת חיפה. ב-1983 נפתח בכפר מוזיאון ינקו דאדא שממבוש פעל רבות להקמתו. ממבוש היה הרוח החיה מאחורי נשפי עין הוד המפורסמים. הוא כונה "המוכתר של עין הוד". ממבוש החזיק אוסף גדול של עבודות מאת מרסל ינקו. ב-1964 השתתף בסרטו של אורי זוהר "חור בלבנה" וב-1968 השתתף בסרטו של זוהר "השכונה שלנו", בו גילם דמות של עבריין. אחיו אריה ממבוש, ביחד עם אשתו נינה מאיו ממבוש, היו מחלוצי הקולנוע האוונגארדי הישראלי. אריה למד צילום קולנוע ובמאי בפריס. בשנת 1969 חזר לארץ והקים יחד עם נינה אולפן קולנוע במתחם חוצות היוצר בירושלים. בנם, אחיינו של ממבוש, הוא דניאל אמבש, ראש הכת הירושלמית. כלי קרמיקה, שנות ה-60 של המאה ה-20 מרסל ינקו ואיצ'ה ממבוש ללא כותרת המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 הבניין הרב תכליתי, אוניברסיטת חיפה, חיפה שמואל בונים: כאן בונים, הוצאת "דביר", 1994 מדיה וקבצים בנושא איצ'ה ממבוש בוויקישיתוף לטפס על הר גבוה ותלול באתר הרשמי של עין הוד אחיה ראב"ד, "המוכתר של עין הוד" הלך לעולמו, באתר ynet, 26 במאי 2015 נחמיה שטרסלר, פרידה מאיצ'ה ממבוש, הבוהמיין האחרון, באתר הארץ, 15 ביולי 2015 מנחם תלמי, "יש הוד בעין הוד" כפר הציירים השליו ממלא את לבך אהבה ממבט ראשון, מעריב, 4 ביולי 1958 מנחם תלמי, כתבה, מעריב, 25 בנובמבר 1963 טוביה כרמל, "השש ושבע" של אריה ונינה, מעריב, 27 בנובמבר 1969 שרית פוקס, ממלכתם המקורית של נינה ואריה - על תעשיית סרטים קטנה בירושלים, מעריב, 15 ביוני 1976
ר"מ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ריש מתיבתא - ראש ישיבה רב המלמד בישיבה - ר"מ ר"ם - רשימה מקובצת - יחידה רישומית של צה"ל ר"מ 2 – יחידה רישומית בצה"ל אליה מסופחים חיילים שלא כשירים רפואית להמשיך את השירות בצורה סדירה, בדרך כלל בעקבות מחלה, שבר או פציעה רבי מאיר – מגדולי התנאים ראש ממשלה – הדמות הבכירה בממשלה ה'ר"ם – שנה עברית (1479–1480) רם (פירושונים) רא"ם (פירושונים)
שיקוי (כישוף)

שיקוי (לטינית: Potio; משקה) הוא מעין תרופה, סם או רעל הנצרך כנוזל. במיתולוגיה ובספרות, שיקוי לרוב נרקח על ידי קוסם, מכשף, פיה או מכשפה והוא בעל תכונות קסם. ניתן להשתמש בו על-מנת לרפא, לכשף או להרעיל אנשים. לדוגמה, שיקויי אהבה גורמים לאדם להתאהב (לעיתים אף גם אהבה עיוורת) באחר. (שיקוי האהבה תואם לרוב הגרסאות של טריסטן ואיזולדה, ובפרט לגרסת האופרה של ריכרד וגנר); שיקויי שינה גורמים לאדם לשקוע בשינה (בפולקלור, אופן השינה משתנה משינה רגילה ועד טרנס עמוק); ושיקויי סם החיים מרפאים כל פצע או חולי (כמו בהאריה, המכשפה וארון הבגדים מאת ק.ס. לואיס). בסדרת ספרי הקומיקס מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו, אסטריקס משיג כוחות על-אנושיים משיקוי קסם שנרקח על ידי אשפיקס הדרואיד. רקיחת שיקויים מסוגים שונים היה מנהג נפוץ בקרב האלכימיה, ולרוב יוחס לכישוף, כמו במחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר. במהלך המאה ה-19, היה זה נפוץ לראות שרלטנים תועים במדינות מסוימות המציעים שיקויים בעלי תכונות מרפא. שיקויים אלה קיבלו מוניטין של תרופות שקר. במרוצת השנים, אלה הפכו בסופו של דבר לתרופת פטנט. בפנטזיה המודרנית, שיקויים לרוב מתוארים ככישוף בצורת נוזל, בעלי יכולת השפעה רחבה, הכוללים ריפוי, שכחה, התאהבות עיוורת, שינוי צורה, אי נראות ואי פגיעות. בנוסף, השיקויים צברו פופולריות במשחקי תפקידים ממוחשבים, כפריט נפוץ המסוגל לרפא את השחקן. זמינות שיקויי הריפוי בסדרת המשחקים הפופולרית פיינל פנטזי הביאה בסופו של דבר ליצירת משקה ביפן הנקרא "שיקוי" על ידי Square Enix, יצרנית המשחק. אפרודיזיאק מרקחה סם החיים הרפתקאות אליס בארץ הפלאות מדיה וקבצים בנושא שיקוי בוויקישיתוף הרעלות בימי הביניים
המפעל לתרגום ספרות מופת

המפעל לתרגום ספרות מופת (בעבר: המפעל לתרגום ספרי מופת) הוא מוסד מימון לעידוד תרגום והוצאה לאור של מיטב הספרות הקלאסית ויצירות מיסודות התרבות העולמית לשפה העברית. המפעל מסייע בהוצאה לאור של תרגומי איכות מלשונות שונות וכן בהוצאה מחודשת של כתבים עבריים קלאסיים. המפעל נדרש כיוון שתרגום יצירה קלאסית הוא מורכב ויקר במיוחד, הוא מצריך מתרגם בעל בקיאות רבה הן בשפה ובתרבות המתורגמת והן ברבדים של שפה העברית. השאיפה היא להדפסה איכותית ומוקפדת במיוחד. קהל הקוראים לספרות כזו אינו מובטח וההכנסות ממכירתה מוגבלות, בפרט בשפה כמו עברית, שמספר דובריה קטן יחסית. לכן, על מנת לעודד מו"לים להיכנס לתחום זה נדרשת, כמו במרבית ארצות העולם, תמיכה מיוחדת. כל מו"ל עברי יכול להגיש בקשה לסיוע בתרגום ספר מופת. בשנת 2005 היה תקציבו השנתי של המפעל כחצי מיליון שקלים והוא העביר להוצאת הספרים את התשלום למתרגמים (על פי רוב כ-1,000 שקלים ל-16 עמודים). המפעל נוסד בשנת 1973 על ידי המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, וכיום הוא חלק מהמרכז לספריות וספרות בישראל ונתמך על ידי מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט. יוזם המפעל, מייסדו ומנהלו עד 2010 היה בועז עברון. מנהלת מפעל מופת היא רוני קנר-שניידר. לצידה של מנהלת המפעל עומדות ועדות מקצועיות המורכבות מאנשי אקדמיה, מומחים לתרבויות ולשונות (אנגלית, צרפתית, איטלקית, סינית, ערבית, יידיש, יפנית, לשונות הודו, ספרדית, פורטוגלית ועוד וכן מומחים לתרבויות יוון העתיקה ורומא העתיקה, אמריקה הלטינית ולכתבי שייקספיר) . בין הספרים שיצאו במסגרת המפעל נמנים סדרת המחזות היווניים הקלאסיים בתרגומו של אהרן שבתאי בהוצאת שוקן, כתבי שייקספיר בעריכת אברהם עוז ובתרגומיהם של ט. כרמי, מאיר ויזלטיר, אברהם עוז, דן אלמגור, שמעון זנדבנק, גלעד רוזנברג ועוד, וכן יוליסס מאת ג'יימס ג'ויס בתרגום יעל רנן, בעקבות הזמן האבוד מאת מרסל פרוסט בתרגום הלית ישורון, פאוסט מאת גתה בתרגומה של ניצה בן ארי, סיפורי קנטרברי מאת ג'פרי צ'וסר בתרגום שמעון זנדבנק, דון קיחוטה מאת סרוונטס בתרגום ביאטריס סקריוסקי-לנדאו ולואיס לנדאו, גרגנטואה ופנטגרואל מאת פרנסואה רבלה בתרגום עידו בסוק, לחטוב עצים מאת תומאס ברנהרד בתרגום רחל בר-חיים ועוד כ-250 ספרים. התרגומים הם שלמים ולא חלקיים וברבים מהמהדורות נכללות הערות שוליים, מבוא ואחרית דבר מאת המתרגמים או מאת מומחים אקדמיים. בנוסף לפעילות העיקרית של תרגומים מקדם המפעל הוצאת ספרים במהדורות דו-לשוניות עברית-ערבית ועברית-רוסית והוצאה מחדש של יצירות עבריות קלאסיות (מן התקופות תור הזהב בספרד, הרנסאנס וספרות ההשכלה). לדברי הביקורת הנמתחת על המפעל ממספר מנהלי הוצאות ספרים, לא תמיד ברורים מניעי חבר ההנהלה למתן תמיכה או מניעתה. כך, למשל, נמנעה ההנהלה מלאשר תמיכה להוצאת ספרי עליית הגג בהוצאת "החטא ועונשו" במהדורה חדשה (דאז) בתרגומו של פטר קריקסונוב, בעוד היא אישרה לאותה הוצאה תמיכה ב"וידויים" לאוגוסטינוס בתרגום אביעד קליינברג. בעת כהונתו של עברון הייתה ההנחה שטעמו האישי קבע רבות. המפעל לתרגום ספרות מופת באתר המרכז לספריות וספרות בישראל הפרויקטים השונים הקיימים כיום במסגרת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל בתמיכת משרד התרבות והספורט: המפעל לתרגום ספרות מופת ~ המפעל לספרי ביכורים ~ המפעל לספרי אמנויות ~ המפעל לספרי שירה ~ אתר הארכיון ~ סדרת מפרשים ~ פרויקט סופרים קוראים קטלוג ספרי המפעל לתרגום ספרות מופת עד 2009 שירי לב ארי, הארי פוטר מקבץ נדבות(הקישור אינו פעיל) כולל דברי ביקורת, באתר וואלה שירי לב ארי, הארי פוטר מקבץ נדבות הארץ, פרק ראשון בספר "לחטוב עצים" מאת תומס ברנהרד, באתר הארץ, 22 בינואר 2018
השיטפון בנהר הצהוב (1938)

השיטפון של הנהר הצהוב ב-1938 (במנדרינית תקנית: 花园口决堤事件 בפין-יין: huāyuán kǒu jué) היה שיטפון שיזמה ממשלת הרפובליקה הסינית במרכז סין במהלך השלבים המוקדמים של מלחמת סין–יפן השנייה במטרה לעצור את ההתקדמות המהירה של הכוחות היפנים. מעשה זה כונה "הפעולה הגדולה ביותר בהיסטוריה של לחימה באמצעות פגיעה בסביבה". מיד לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937 התקדם הצבא היפני הקיסרי במהירות אל לב הטריטוריה הסינית. בהגיע יוני 1938 שלטו היפנים על כל צפון סין. ב-6 ביוני 1938 הם כבשו את קאיפנג, בירת מחוז חנאן ואיימו להשתלט גם על גֶ'נְגְג'וֹאוּ, העיר הגדולה ביותר בחנאן (וכיום בירת המחוז). בגֶ'נְגְג'וֹאוּ הצטלבו מסילת הברזל של פינגהאן ולונגהאי, וכיבושה היה יוצר איום מידי על הערים הגדולות ווהאן ושיאן. על מנת לעצור התקדמות יפנית נוספת לחלקה המערבי והצפוני של סין הורה צ'יאנג קאי שק, על פי עצתו של צֶ'ן גְווֹפֿוּ להרוס את הסכרים שעל הנהר הצהוב בסמוך לגֶ'נְגְג'וֹאוּ. התוכנית המקורית הייתה להרוס את הסכר בגָ'אוֹקוֹאוּ, אך בשל קשיים שנתגלו באתר זה נהרס במקומו הסכר בחְווָאיְוֵּאנְקוֹאוּ שבגדה הדרומית ב-5 ביוני וב-7 ביוני. מי השיטפון הציפו שטחים בחנאן, אנחווי וג'יאנגסו. השיטפונות כיסו והרסו אלפי קילומטרים מרובעים של שטחי חקלאות והסיטו את שפך הנהר הצהוב לים הצהוב מאות קילומטרים דרומה. אלפי כפרים הוצפו או נהרסו וכמה מיליוני כפריים נמלטו מבתיהם והפכו לפליטים. ועדה רשמית של הממשלה הלאומנית שהוקמה לאחר המלחמה העריכה כי כ-800,000 איש טבעו, הערכה שיש הטוענים כי היא נמוכה מדי. הערך האסטרטגי של השיטפון היה[דרושה הבהרה] נתון במחלוקת. הכוחות היפנים היו מחוץ לתחום השיטפון, מצפון וממזרח או מדרום לו. התקדמותם לגֶ'נְגְג'וֹאוּ נעצרה, אך הם כבשו את ווהאן באוקטובר כשתקפו מכיוון אחר. היפנים לא הצליחו לכבוש את רוב שטחה של חנאן עד לשלבים האחרונים של המלחמה ואחיזתם באנחווי ובג'יאנגסו הייתה רופפת. רוב הערים וקווי התחבורה באזורים שהוצפו כבר נכבשו על ידי היפנים; לאחר השיטפון לא יכלו היפנים לחזק את שליטתם על האזור, ובחלקים גדולים ממנו התחוללה לחימת גרילה. מספר הקורבנות בנפש בשיטפון עדיין נתון במחלוקת וההערכות עברו עדכונים על ידי הממשל הסיני וחוקרים אחרים בעשרות השנים לאחר האירוע. הסכרים נבנו מחדש ב-1946 ו-1947 והנהר הצהוב חזר למסלולו שמלפני 1938. Diana Lary, "Drowned Earth: The Strategic Breaching of the Yellow River Dyke, 1938," War In History 2001 Apr 1;8(2): 191-207. In: Academic Research Library [database on the Internet] . Available from: http://www.proquest.com/; Document ID: 1082337951. Steven I. Dutch, "The Largest Act of Environmental Warfare in History," Environmental & Engineering Geoscience 15.4(November 2009): 287-297 מדיה וקבצים בנושא השיטפון בנהר הצהוב בוויקישיתוף Steven I Dutch, "The Largest Act of Environmental Warfare in History" Environmental & Engineering Geoscience 15.4 (November 2009): 287-297
כדורניים

כדורניים (שם מדעי: Theridiidae) היא אחת ממשפחות העכבישים הגדולות בעולם, צורת הבטן שלהם כדורית לרוב, ומכאן שמם. לכולם שלוש ציפורניים בקצות הרגליים, ולרבים מהם מסרק זיפים מיוחד לאורך קצות הרגליים האחוריות. למרביתם כמעט אין שינון בכליצרות. במשפחה זו ישנם מינים הטווים את הקורים בגובה כדי שיתפסו מינים מעופפים כשאחרים משתמשים בקורים כדי להימתח לקרקע ולתפוס חרקים שוני קרקע כמו נמלים. ברגע שהם נוגעים בקור הם נתפסים בו והוא עולה אל הרשת המרכזית שם הטרף נתפס. לסתנית (Enoplognatha) כדורית (Steatoda) כדורן (Theridion) אלמנה (Latrodectus) איתי אופטובסקי, איריס מוסלי, פיליס ויינטראוב ויעל לובין, 'לאן הולכים האויבים הטבעיים של המזיקים כשהחיטה נקצרת? בתי גידול חלופיים–עונתיים לעכבישים בסביבה החקלאית של צפון הנגב', כתב העת 'אקולוגיה וסביבה', פברואר 2013. מדיה וקבצים בנושא כדורניים בוויקישיתוף כדורניים, באתר ITIS (באנגלית) כדורניים, באתר NCBI (באנגלית) כדורניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כדורניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כדורניים, באתר GBIF (באנגלית) כדורניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיאוליאי (כדורסל)

מועדון הכדורסל שיאוליאי היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר שיאוליאי, המשחקת בליגת העל הליטאית. הקבוצה משחקת יותר משמונה העונות תחת הדרכתו של המאמן אנטאנאס סירייקה. השחקנים הליטאים הידועים, דונטאס סלנינה ומינדוגאס ז'וקאוסקס התחילו את הקריירה שלהם במועדון הזה. ההישג הכי גדול של הקבוצה בליגה הליטאית, הוא המקום השלישי, בשנים 2000, 2001, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012 ובמסגרת הגביע הליטאי, הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר בעונות: 2008, 2009, 2010. מאז עונת 1995/96, הקבוצה משתתפת ביורוקאפ. ובעבר גם בגביע קוראץ' וגביע יול"ב. והחל מעונת 2004/05 גם במסגרת הליגה הבלטית, בה הגיעה עד לשלב חצי הגמר בעונות 2005, 2006, 2007, 2010, 2012. בעונת 2013/14 זכתה באליפות הליגה הבלטית לאחר ניצחון מול קבוצת פרינאו פרינאי בסיכום שני מפגשים. מאז שנת 2007 מארחת הקבוצה בשיאולאי ארנה המפואר, המכיל 5700 מקומות ישיבה. הליגה הבלטית: אליפות (3): 2014, 2015, 2016 מדיה וקבצים בנושא שיאוליאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיאוליאי (בליטאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל ובנושא ליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמוס כרמל

עמוס כרמל (31 באוקטובר 1940 - 3 באוגוסט 2011) היה עיתונאי, סופר, עורך ומתרגם ישראלי. זוכה פרס נשיא המדינה לספרות. נולד ברחובות ללוטה ולוי כרמל (ויניק), איש העלייה השנייה שעלה לארץ ישראל ערב מלחמת העולם הראשונה. למד בבית חינוך לילדי עובדים ושירת בצה"ל כצנחן בנח"ל המוצנח ונפצע במהלך מלחמת ששת הימים. כרמל היה בעל תואר בוגר בכימיה ובביוכימיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותוארי מוסמך (1968) ודוקטור בכימיה פיזיקלית מטעם מכון ויצמן למדע ברחובות. את עבודתו כעיתונאי החל ב-1959 כעורך בעיתון הנוער העובד והלומד "במעלה" (1959-60). בשנת 1974 החל לכתוב ב"דבר" וב-1979 הצטרף ל"ידיעות אחרונות". לעיתים השתמש בשם העט "אבי טנא". תרגם וערך ספרים רבים, מרביתם בתחומי המדע הפופולרי, והיסטוריה פוליטית של ישראל. בשנת 1977 זכה בפרס אהרן קציר לכתבה מדעית פופולרית. לאחר מכן, זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת 1999, בפרס ביקורת התקשורת לשנת 2004, עבור מדור הדעות בידיעות אחרונות, וכן בפרס נשיא המדינה עבור הנצחת זכרו של אפרים קציר. כרמל היה נשוי לנעמי ואב לשלושה. בנו הוא העיתונאי אסף כרמל. התגורר ברחובות. נפטר ב-2011, בגיל 71. תחנת בגדד אינה עונה הכול פוליטי – לקסיקון הפוליטיקה הישראלית אלוף הניצחון – אסף שמחוני מלון אורחים - סיפור תולדות המלונאות בארץ ישראל פוספט הוא לחם כל הארץ חזית רשימת הפרסומים של עמוס כרמל, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של עמוס כרמל, באתר "סימניה" תרגומיו של עמוס כרמל, באתר סימניה כרמל, עמוס, באתר העין השביעית, 13 בפברואר 2008 אורי דרומי, אחרי מות | הכל פוליטי: ד"ר עמוס כרמל, מדען, עיתונאי, 1940-2011, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2011 ערן סויסה, עמוס כרמל הלך לעולמו, באתר nrg‏, 3 באוגוסט 2011 אמילי גרינצווייג‏, העיתונאי עמוס כרמל הלך לעולמו, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2011 אייזיק רמבה, הביופיסיקאי שנפצע בקרב על ירושלים, מעריב, 22 במרץ 1968 שלמה נקדימון, פרידה מעמוס כרמל: קינאתי בו, אהבתי אותו, ידיעות אחרונות, 4 באוגוסט 2011; אורי הייטנר, אנציקלופדיה מהלכת; קורות חייו של עמוס כרמל שנפטר ב-3.8.11, בתוך חדשות בן עזר, 667 (ח' באב תשע"א, 8 באוגוסט 2011) הטורים של עמוס כרמל, באתר ynet מאמריו של עמוס כרמל(הקישור אינו פעיל), באתר "אופקים חדשים", כתב-עת בהוצאת קרן ברל כצנלסון עמוס כרמל, דף שער בספרייה הלאומית לוי כרמל (ויניק), דבר, נקרולוג, 10 בנובמבר 1963 פרס על-שם אהרן קציר – לד"ר עמוס כרמל, דבר, 8 ביולי 1977. הכתבה שזיכתה אותו בפרס: ד"ר עמוס כרמל, הקרב הגדול על הרֶקומבינציה, דבר, "דבר השבוע", 4 במרץ 1977, המשך האגודה לזכות הציבור לדעת