איקריה

אייקריה (ביוונית: Ικαρία, באנגלית: Icaria או Ikaria) הוא אי יווני בים האגיאי הסמוך לאי סאמוס. האי הוא אחד מהאזורים הכחולים בהם תוחלת החיים גבוהה במיוחד. האי נקרא על שם איקרוס שניסה לעוף ביחד עם אביו דדלוס והשעווה מכנפיו נמסה והוא נפל לים ליד איקריה ונהרג. אביו דדלוס קבר אותו באי. המונח פסטיבל מתייחס למסיבות ריקודים עם אוכל. במקור היו הפסטיבלים חגיגות דתיות. לאחר מלחמת האזרחים ביוון הוגלו לאי קומוניסטים יוונים. תושבים האיקרים שיתפו איתם פעולה ולכן הפסיק השלטון המרכזי לתמוך כלכלית באי. עד תחילת שנות ה-80 של המאה העשרים מנע השלטון המרכזי מעבר סחורות לאי ומהאי לחלקים אחרים של יוון. בגלל העוני הרב החליט המחוז בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים להסב את וועדות הכנסיות לאגודות במטרה לסייע לקהילות הקטנות העניות. הפסטיבלים הפכו גם לאמצעי מימון. הכסף ששילמו המבקרים בפסטיבלים שימש לשירותים לקהילות, כגון: בניית כבישים, בניית אמות מים, כיכרות, נמלים וכיו"ב. חברי הקהילה המקומית עוזבים את עבודתם בימים שלפני הפסיטיבל, בזמן הפסטיבל ובימים שאחריו ועובדים בהתנדבות בארגון הפסטיבל. גם היום כשחלק מהשירותים הממומנים על ידי ממשלת יוון משמשים הפסטיבלים לאיסוף כסף למטרות חברתיות, כגון: מלגות. האוכל הוא בדרך כלל בשר עז טחון וצלוי עם פילאף מבושל במרק עיזים. טבחים ומלצרים מתנדבים מגישים את האוכל על מגשי עץ ענקיים. שותים יין אדום מקומי. מתחילים בריקודים אירופאים ואחרי זה ריקודים יוונים וריקודים איקראים. כל המשתתפים רוקדים, כולל קשישים בגיל מופלג ונערים. איקריה נשלטה על ידי העות'ומאנים משנת 1520 ועד לשנת 1912. לפני הכיבוש העות'ומאני איקריה נשלטה על ידי אבירי סנט ג'ון ולפניהם על ידי הרפובליקה של גנואה ועל ידי הביזנטים. בשנת 1912 מרדו תושבי איקריה באימפריה העות'ומאנית. המרד הסתיים בהצלחה ואיקריה הפכה לזמן קצר לאחת המדינות העצמאיות הקטנות בביותר בעולם. המרד הצליח כמעט ללא שפיכות דמים וללא תמיכה ישירה מבחוץ. לפני מלחמת העולם הראשונה נחלשה האימפריה העות'ומאנית. באזור הסמוך לאיקריה נלחמו העות'ומאנים מלחמה אבודה באיטלקים. איטליה השתלטה על רודוס ועל האיים הדודקאנסיים בשנת 1912. ההשתלטות האיטלקית עודדה את האיקראים לנסות להשתחרר מהכיבוש העות'ומאני כשהשאיפה של התושבים הייתה להתאחד עם יוון ולא להיות תחת שלטון איטלקי. את המרד האיקראי הובילו ד"ר ג'ון מלאכיאס, רופא שלמד באתונה ובפריז וחזר לאי וג'ורג' פומטאליס, נידון למוות על יד העות'ומאנים בשל התגייסותו לצבא היווני. האיקראים רצו להשתחרר מהכיבוש העות'ומאני גם בגלל שהעות'מאנים רצו לגייס לצבא את צעירי איקריה גם בגלל האיסור על גידול טבק באי. לאיקריה הוברח נשק רב מיוון. ב-17 ביולי 1912 50 לוחמים איקראים ניצחו בקרב כוח עות'ומאני הקטן של תשעה לוחמים. לכל צד היה הרוג אחד. המושל העות'ומאני התבצר עם הכוח הקטן שלו התבצר בבניין המושל בעיר הבירה אגיוס קיריקוס. האיקריאם נכנסו לבניין ב-18 ביולי 1912 והעות'ומאנים נכנעו ללא קרב. בגלל סיבות פוליטיות לא ניתן היה לצרף את איקריה מידית ליוון. איקריה הוכזה ביולי 192 ללמדינה עצמאית ייחודית בהיסטוריה. מדינת איקריה החופשית הייתה מדינה ללא ביורוקרטיה, ללא מטבע וללא יחסים דיפלומטיים. היו לה דגל. חוקה, המנון לאומי ובולי דואר, לייצוב כלכלת המדינה נאספו תרומות של איקראים שהגרו לארצות הברית ולמצרים. מדינת איקריה החופשית התקיימה במשך חמישה חודשים. בנובמבר 1912 התאחדה עם יוון. בשנים 1946 עד 1949 הייתה מלחמת האזרחים ביוון. המלחמה הייתה בין הצבא היווני, כוחות הביטחון, השמרנים, המלוכנים והליברליים בתמיכה בריטית ואמריקאית בצד אחד, לבין הצבא הדמוקרטי של יוון (DSE), שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE), מגובה בבולגריה, יוגוסלביה ואלבניה בצד השני. לאחר שהקומוניסטים הפסידו במלחמה, הוגלו לאיקריה כ-13,000 קומוניסטים. בין הקומוניסטים היו מיקיס תאודוראקיס, מנוס קרטרקיס ומנוליס אנאגנוסטקיס. בסוף שנות ה-60 של המאה העשרים התחיל השלטן המרכזי ביוון להשקיע באי איקריה. אחת הסיבות לכך הייתה השאיפה להגדיל את מספר התיירים באי. סאמוס Kalampogias, Antōnēs (2016). Ikaria, o kokkinos vrachos / Ικαρία, ο "κόκκινος βράχος" (in Greek). Athens: Sychroni Epochi. ISBN 978-9604512355. מדיה וקבצים בנושא איקריה בוויקישיתוף איקריה ביוון – המתכון לאריכות ימים, באתר איי יוון לגלות את איקריה: האי היווני שבו הכול קורה לאט, באתר למטייל, אלישבע זלצר פסטיבלי איקריה, באתר Greek Gastronomy Guide על האי הזעיר שניצח את העות'ומאנים, באתר HistoryisTold//, מקס פרדקין Municipality of Ikaria National elections – June 2023 MINISTRY OF INTERIOR איקריה ביוון – המתכון לאריכות ימים, באתר איי יוון פסטיבלי איקריה, באתר Greek Gastronomy Guide פסטיבלי איקריה, באתר Greek Gastronomy Guide על האי הזעיר שניצח את העות'ומאנים, באתר HistoryisTold//, מקס פרדקין על האי הזעיר שניצח את העות'ומאנים, באתר HistoryisTold//, מקס פרדקין Kalampogias, Antōnēs (2016). Ikaria, o kokkinos vrachos / Ικαρία, ο "κόκκινος βράχος" (in Greek). Athens: Sychroni Epochi. ISBN 978-9604512355 פסטיבלי איקריה, באתר Greek Gastronomy Guide