laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרק 4-D

שרק 4‎-D (באנגלית: Shrek 4-D) הוא סרטון בתלת־ממד שיצא בשנת 2003 מחברת דרימוורקס והופץ בפארק יוניברסל. בעקבות הצלחתו יצא הסרט גם בתקליטור DVD. הסרטון עוסק בירח-הדבש של שרק ופיונה. תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד מהסרט הראשון, חוטף את פיונה. במהלך מרדפם אחרי לורד פרקוואד, מגיעים שרק וחמור לבית הקברות בו קבור לורד פרקוואד. רוחו של פרקוואד מופיעה ומבשרת כי פיונה צריכה למות, על מנת שתינשא לו ובכך הוא יהיה המלך של עולם המתים. דרקונית, אשתו של חמור מגיעה להציל את שרק וחמור. תלוניס מנסה להרוג את פיונה, שניצלת על ידי דרקונית, חמור ושרק. דרקונית יורה אש ברוחו של לורד פרקוואד וזה מתפוצץ. שרק, פיונה וחמור רוכבים על דרקונית לירח הדבש של שרק ופיונה. הסרטון נקרא שרק 4D למרות שהוא בתלת־ממד. הממד הרביעי הוא המים, הרוח והאפקטים הנוספים שמרגיש הקהל שיושב באולם וצופה בסרט בזמן שהדברים מתרחשים על המסך. הסרט הופץ ב-DVD, בו לא ניתן להוסיף את הממד הרביעי, לכן הוא נקרא שרק 3D. שרק (מייק מאיירס): הגיבור הראשי, עוג ירוק שמציל את פיונה מרוחו של לורד פרקוואד. הנסיכה פיונה (קמרון דיאז): אשתו של שרק, נחטפה על ידי תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד. חמור (אדי מרפי): חמור מדבר שעוזר לשרק להציל את פיונה. לורד פרקוואד (הרוח) (ג'ון לית'גאו): רוחו של לורד פרקוואד, האויב של שרק. בגלל שפרקוואד נטרף על ידי דרקונית ומת, הוא רוצה שפיונה תתחתן איתו. לשם כך הוא רוצה להרוג את פיונה. תלוניוס: העוזר הטיפש של לורד פרקוואד. דרקונית: אשתו של חמור, עוזרת לשרק וחמור להציל את פיונה. "שרק 4-D", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שרק 4-D", באתר AllMovie (באנגלית) "שרק 4-D", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מונט ביין דייוויס

מונט ביין דייוויס (Monnett Bain Davis;‏ 13 באוגוסט 1893 - 26 בדצמבר 1953) היה דיפלומט אמריקאי. בתפקידו האחרון כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל. הוא נולד בגרינקאסל, אינדיאנה ונקרא על שם סבתו מצד אימו. במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בחיל המשלוח האמריקאי לאירופה. לאחר שחרורו התקבל לשירות החוץ האמריקאי ונשלח במסגרת תפקידו למספר רב של שגרירויות בעולם. הוא החל את שרותו כקונסול בפורט אליזבת בדרום אפריקה, והיה בתפקידים שונים בסטוקהולם, שאנגחאי, סינגפור, ובואנוס איירס. לאחר שמילא תפקיד מינהלי במשך שנים אחדות במזכירות המדינה בוושינגטון די. סי., נשלח להיות ציר בדנמרק ואחר כך כשגריר בפנמה (1948–1951). בזכות יכולתו בניהול משא ומתן נבחר לתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל. הוא החל את תפקידו בישראל בחודש ינואר 1951. השגריר דייוויס מת בשנתו בשגרירות ארצות הברית בתל אביב ב-26 בדצמבר 1953. גופתו הוטסה לארצות הברית והוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא מונט ביין דייוויס בוויקישיתוף השגריר האמריקני החדש בישראל, מעריב, 17 בינואר 1951. מונט ביין דייוויס באתר מזכירות המדינה של ארצות הברית מונט ביין דייוויס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אודי סגל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אודי סגל (עיתונאי) – כתב מדיני בערוץ 2 אודי סגל (מפיק) – מפיק תוכניות טלוויזיה ובעל חברת "אודי סגל הפקות" אודי סגל (מאמן) – בעבר מאמן קבוצת הכדורסל הפועל אילת אודי סגל (סרבן) – בן קיבוץ תובל שסירב לשרת בצה"ל עקב דעותיו השמאלניות
נערה המאורסה

בהלכה, נערה המאורסה, היא נערה (בין גיל 12 ל-12.5) בתולה המקודשת אך טרם נישאה. בהלכה ישנה החמרה לגבי נערה המאורסה ביחס לבוגרת, נערה שאינה בתולה או שאינה מאורסת בכמה דינים. בהלכה, "זנות" היא, בין השאר, קיום יחסי מין באיסור. במקרא נכתב כי נערה המאורסה ששכבה עם אחר, על אף שהיא מוגדרת כבר כאשתו של זה שקידש אותה - דינה מוות בסקילה, בניגוד לכל אישה נשואה אחרת שדינן מיתה בחנק. אם העדים על כך ששכבה עם אחר בתקופה שהייתה מקודשת באו לאחר שנישאה - סוקלים אותה באבנים בפתח בית אביה: והוציאו את הנערה אל פתח בית אביה, וסקלוה אנשי עירה באבנים ומתה, כי עשתה נבלה בישראל לזנות בית אביה, ובערת הרע מקרבך — ספר דברים, פרק כ"ב, פסוק כ"א. אם באו העדים בעודה ברשות אביה, כלומר לפני הנישואין, במקרה שרוב העיר הם יהודים סוקלים אותה בפתח העיר, אך אם מדובר בעיר שרובה גוים, סוקלים אותה על פתח בית הדין, שכן הכתוב אומר "בשעריך - ולא בשערי גוים". גם אם השתנה דינה בין שעת החטא לשעת העונש, והעדים המעידים על זנותה באו בשעה שהיא בוגרת, דינה בסקילה. משנה מיוחדת נאמרה אודות דינה של נערה המאורסה שהיא גיורת או בת גיורת. ההלכה מבדילה בין שלושה מיני גרים; הראשון הוא אדם שאמו הרתה וילדה אותו בעודה גויה - "שלא בקדושה". סוג שני הוא גר שאמו הרתה אותו כגויה, אך התגיירה בתקופת ההיריון כך שהלידה הייתה "בקדושה". הסוג השלישי הוא אדם שאמו הרתה אותו כשכבר נחשבה יהודייה, והוא נחשב לישראל לכל דבר. בפסוק המורה על המתת הנערה המאורסה נאמר בין השאר "ומתה", מילה מיותרת לכאורה, שכן ברור שהסקילה היא במטרה להורגה, ומכאן מוכיח ריש לקיש שהתורה באה לרבות מיתה גם על נערה שהיה ניתן לומר שהיא לא כלולה בפרשה, והיא נערה שהורתה ולידתה הייתה שלא בקדושה, או הורתה שלא בקדושה ולידתה בקדושה. עם זאת, לא ניתן לסקול את הנערה על פתח בתי אביה, שכן נערה כזו, שבשעת הריונה הייתה אמה או אביה לא יהודים, אינה מתייחסת ואינה נחשבת לבתו של אביה הביולוגי, ולכן אין לה פתח בית אב, ולכן סוקלים אותה על שערי העיר. למרות ריבוי זה המתבטא בפסוק "ומתה", ברור שנערה שגם הורתה לא הייתה בקדושה והיא גיורת גמורה, אינה נסקלת, שכן אותו פסוק אומר "כי נבלה עשתה בישראל", ונערה כזו איננה נחשבת לישראלית, אלא לגיורת גמורה. חכמי התלמוד התחבטו בדינה של נערה מאורסה יתומה ששכבה עם אחר. שכן בפרשת נערה המאורסה שמתחילה בפרשת מוציא שם רע, נאמר "ונתנו לאבי הנערה", ולכן נערה שאין לה אב אינה נכללת, לכאורה, בדין זה. כך אכן פוסק רבי יוסי בר חנינא, שנערה שהייתה יתומה עוד לפני האירוסין אינה כלולה בדין זה, אלא אם כן כבר היה לה אב בשעה ששכבה ורק אחר כך התייתמה. הוא מבס זאת על דברי רבי יוסי הגלילי, לפיהם בפסוק "אם מאן ימאן אביה" ישנה כפילות מיותרת - "מאן ימאן" - ולכן הוא מרבה דין זה ומחיל אותו גם על נערה יתומה שאין לה אב בשעת מעשה. האמורא רבא חלוק על שיטת רבי יוסי בר חנינא והוא פוסק שנערה כזו נסקלת. רבא מוכיח זאת ממשנה אותה לימד התנא אמי, ובה כתוב שהפסוק "כי הוציא שם רע על 'בתולת ישראל'", מלמד שמדובר דווקא בבתולה יהודייה מזה דורות, אך בתולה שהיא בת גרים לא נסקלת. לפי שיטת רבי יוסי הגלילי שנערה ללא אב אינה מקבלת קנס, לא מובן מדוע יש צורך בהיסק זה, כי הרי גיורת אינה מתייחסת אחר אביה ומבחינה הלכתית היא מוגדרת כמישהי שאין לה אב, ולכן בכל מקרה דין זה לא יחול עליה. מכאן מוכיח רבא, על פי דברי רבי יוסי הגלילי, שדין זה כן חל על נערה יתומה. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ד, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ד, עמוד א' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שינוי הדין

שינוי הדין הוא מצב, בו אדם עבר חטא במצב הלכתי מסוים, וכאשר נודע החטא הוא במצב בו השתנה דין העונש על חטא זה, כך שאם היה עובר על חטא זה במצב העכשווי, היה דינו שונה. משנה אותה מביא אחד מחכמי התלמוד בשם שילא, דנה בנידון של נערה המאורסה, שבאו עדים כי זינתה לאחר אירוסיה ולפני נישואיה. ההלכה קובעת כי במקרה כזה דינה מוות בסקילה. השאלה היא מה דינה אם באו עדים לאחר שנהפכה לבוגרת, שדינה בחנק אם זינתה בעודה בוגרת. הספק הוא, אם יש להעניש אותה לפי דינה בשעת העבירה, או לפי דינה בשעת קבלת העונש. לפי הגרסה העממית של אותה משנה ששנה שילא, דינה של האשה הוא בחנק, כמו דינה בשעת העונש. למרות הגרסה העממית, הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן, הגורס במשנתו של שילא כי גם אם באו עדים לאחר שבגרה, דינה בסקילה. ההכרח לכך, הוא מכיוון שישנה ברייתא הפוסקת, כי בעל המוציא שם רע על אשתו, שזינתה לאחר אירוסיה, והתגלה כי הדבר אמת, דינה בסקילה, גם אם בגרה בין האירוסין לנישואין, ומכאן שגרסתו של רבי יוחנן עדיפה. משנה אחרת, במסכת הוריות הדנה בחטא שנעשה בשגגה, על פי פסק שגוי של הסנהדרין. המשנה מבדילה בין דין אדם רגיל שחטא, ובין דינם של מלך וכוהן גדול, שהקרבן אותם צריכים להביא - שונה משל אדם פשוט. דינו של אדם רגיל הוא כבשה או שעירה נקבה, ואילו נשיא מביא שעיר זכר, וכוהן גדול שנמשח בשמן המשחה מביא פר להקרבה. ערך מורחב – קרבן כהן משיח המשנה דנה בנידון, שהמלך והכוהן גדול, חטאו לפני המינוי, ונודע להם לאחר המינוי. לפי תנא קמא, גם אז אין דינם שונה, והם מביאים קרבן כהדיוט - אדם רגיל. לעומת זאת, רבי שמעון בר יוחאי, סבור שכאשר ישנה סתירה בין שעת הקרבן לשעת החיוב, אין להם להביא כלל קרבן, משום שחיוב הקרבן תלוי הן בשעת החטא והן בשעת הידיעה, ומכיוון ששעל החטא מחייבת כבשה ושעת הידיעה מחייבת שעיר, אין לו להביא קרבן. שיטה זו, של רבי שמעון בר יוחאי, היא השיטה היחידה המתחשבת אף בשעה שנודע החטא, אם כי למרות זאת הגמרא מעדיפה את גרסתו של רבי יוחנן בדין נערה המאורסה, שכן אף רבי שמעון שמתחשב בשעת הידיעה, מתחשב גם בשעת החטא, ואין אף דעה במשנה המתחשבת כליל בשעת ידיעת החטא. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"ה, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף י', עמוד א'.
יוליוס קומודוס

יוליוס קומדוס (בלטינית: C. Julius Commodus Orfitianus) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. שימש כקונסול בשנת 157 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה-פלשתינה בשנים 162–165. קומדוס היה מושל פרובינקיית תראקיה ופרובינקית אפריקה. לאחר מכן הוא היה קונסול בשנת 157 לספירה. הוא מונה למושל פרובינקיית סוריה-פלשתינה בשנים 162–165. יוליוס קומדוס מופיע בכתובת הוקרה שהייתה בסיס לפסל שהוקמה לכבודו בבירת הפרובינקיה קיסריה. כתובת לטינית שנמצאה בסביבות יריחו ועכשיו נמצאת בפטריכאיה הארמנית, מתוארכת לתקופת הקיסרים מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס (161–169 לספירה). הכתובת הייתה כתובת הקדשה למושל הפרובינקיה יוליוס קומדוס שפיאר מבנה, והוצבה כנראה על ידי יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס, ששכנה באזור יריחו. (בזמן) הקיסרים מרקוס אנטוניוס האוגוסטוס ולוקיוס ורוס האוגוסטוס, הלגיון העשירי פרטנסיס בנה, בהשגחתו של המושל הקונסולרי יוליוס קומודוס — כתובת מסביבת יריחו המוקדשת למושל הפרובינקית מהלגיון העשירי פרטנסיס . חנה מ' כותן (אנ'), וורנר אק, ‏מושלים ופרסונל בכתובות לטיניות מקיסריה מריטימה, קתדרה חוברת 122, נובמבר 2006, עמ' 39–43 Cotton, Hannah M., Werner Eck, "Governors and their Personnel on Latin Inscriptions from Caesarea Maritima", in: Proceedings of the Israel Academy of Sciences and Humanities VII 7, 2001, pp. 215–38 E. Mary Smallwood, "Commodus", in: The Jews under Roman rule: from Pompey to Diocletian, 1976, p. 552 מדיה וקבצים בנושא יוליוס קומודוס בוויקישיתוף לקריירה שלו: PIR2，J 271 חנה מ' כותן, וורנר אק, ‏מושלים ופרסונל בכתובות לטיניות מקיסריה מריטימה, קתדרה חוברת 122, נובמבר 2006, עמ' 39–43 CIL III 6645 = AE 1999, 1691 = Eck W., Cotton, Hannah M, 'Eine Bauinschrift unter Marc Aurel und Lucius Verus aus Jericho’, ZPE 127, 1999, 211–215
דקימוס סיוס סנקה

דקימוס סיוס סנקה (בלטינית: Decimus Seius Seneca) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה ה-2. כיהן כקונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה, ומושל פרובינקיית סוריה פלשתינה בשנים 155–157. סנקה היה קונסול בשנת 151 או בשנת 152 לספירה. בשנת 1993 פרסמה ברברה בורל (Burrell) כתובת הקדשה מקיסריה של מושל הפרובינקיה סוריה פלשתינה ד. סיוס סנקה, היא תיארכה את הכתובת לשנים 135–212. בשנת 1997 פרסם פטר וויס תעודת שחרור משנת 157 לספירה מהפרובינקיה סוריה פלשתינה, תחת פיקודו של סיוס סנקה. B. Burrell, Two Inscribed Columns from Caesarea Maritima, ZPE 99, 1993, pp. 287–295 C.M. Lehmann, and K. G. Holum, The Greek and Latin Inscriptions of Caesarea Maritima, Boston 2000., pp. 49, No. 15 AE 1997, 1768 = RMD V 421 = P. Weiß, Neue Militärdiplome, ZPE 117, 1997,pp. 256–259 Caesarea Columns, 135-305 CE, Center for Online Judaic Studies PIR2 S, 321 B. Burrell, Two Inscribed Columns from Caesarea Maritima, ZPE 99, 1993, pp. 287-295 = C.M. Lehmann, and K. G. Holum, The Greek and Latin Inscriptions of Caesarea Maritima, Boston 2000., pp. 49, No. 15 * AE 1997, 1768 = RMD V 421 = P. Weiß, Neue Militärdiplome, ZPE 117, 1997,pp. 256-259
מקבילים מדורגים

מקבילים מדורגים (באנגלית: Uneven bars) הם אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים. זהו המכשיר השני, אחרי שולחן קפיצות, בסדר המכשירים האולימפי. המקבילים המדורגים עשויים מסגרת ברזל עם שני בדים עשויים פיברגלס ומצופים בעץ. הבדים, אחד גבוה והשני נמוך, להבדיל ממכשיר המקבילים של הגברים בו הבדים באותו הגובה וקרובים אחד לשני. המרחק בין הבדים במקבילים המדורגים ניתן לשינוי בתוך מגבלות החוקה הבינלאומית. המידות של המכשיר מובאות כפי שנקבעו בחוקת ההתעמלות על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית (Fédération Internationale de Gymnastique - FIG): גובה: בד עליון: 241 ס"מ בד תחתון: 161 ס"מ רוחב המקבילים (אורך הבדים): 240 ס"מ מרחק בין הבדים (באלכסון): 130-180 ס"מ קוטר כל בד: 4 ס"מ תרגיל המקבילים מורכב מאלמנטים תנופתיים אשר מתבצעים על כל אחד מהבדים תוך מעברים ביניהם. התרגיל מתחיל בעליה למכשיר ומסתיים בירידה, שלרוב מתבצעת מהבד העליון. השיפוט מתחיל מרגע הנגיעה במכשיר ומסתיים בנחיתה של המתעמלת. תרגיל המקבילים צריך להכיל את המרכיבים הבאים: אלמנט מעבר במעוף מהבד העליון לתחתון ולהפך אלמנט עם מעוף שמתחיל ומסתיים באותו הבד לפחות שתי אחיזות שונות אלמנט עם סיבוב קרוב לבד אלמנט ללא מעוף שמשלב סיבוב (לדוגמה סיבוב בעמידת ידיים) אלמנט ירידה החוקים ודרגות הקושי נקבעים על ידי פדרציית ההתעמלות הבינלאומית, ומשתנים אחת לכמה שנים, בדרך כלל אחרי אולימפיאדה. הציון מבוסס על רמות קושי של האלמנטים, ביצוע, טכניקה וחיבורים של האלמנטים. שגיאות ביצוע, רמת קושי נמוכה, נפילות, עצירות, תנודות מיותרות, נגיעות מיותרות במכשיר, צעדים בנחיתה ושגיאות נוספות יגרמו להורדה בציון. לכל שגיאה יש טווח הורדות מותר. השופט הוא שקובע על פי ראות עיניו, בהתאם לגודל השגיאה, כמה להוריד. מותר למתעמלות לשים עוריות או לחבוש את הידיים. על הבד מותר למרוח מגנזיום או מים ומגנזיום כדי למנוע החלקה. בניגוד למכשיר המתח והטבעות אצל הגברים, על המתעמלת לעלות ללא עזרה למכשיר. העלייה יכולה להיות מפשוטה ועד קשה, לבד העליון או התחתון. לצורך העלייה מותר להשתמש במקפצה ואף לרוץ כדי לקבל תנופה. העלייה נחשבת לחלק מהתרגיל, כלומר נשפטת. מרגע שהתחיל התרגיל אסור למאמן להיות על הפודיום (סביבת המכשיר), אלא במקרה והמתעמלת מבצעת אלמנט עזיבה. במקרה של נפילה מאלמנט כזה, מותר למאמן לתפוס את המתעמלת. בכל נפילה מהמכשיר, יש למתעמלת 30 שניות לעלות ולהמשיך את התרגיל, אם לא עלתה בפרק זמן זה, התרגיל מופסק. בזמן 30 השניות, מותר למתעמלת לסדר את העוריות או למרוח מגנזיום על הידיים או על הבדים. תרגילי המקבילים המדורגים הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). האלופה האולימפית הראשונה הייתה מרג'יט קורונדי מהונגריה. קורה קרקע קפיצות מדיה וקבצים בנושא מקבילים מדורגים בוויקישיתוף אתר איגוד ההתעמלות בישראל אתר ההתאחדות ההתעמלות הבינלאומית מקבילים מדורגים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גרוסיט

גרוסיט הוא מינרל אוקסידי נדיר מאוד שנתגלה לראשונה בישראל, המכיל סידן ואלומיניום. נוסחת המבנה הכימי של הגרוסיט היא CaAl4O7. הגרוסיט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית מונוקלינית רגילה 2 / m   {\displaystyle 2/m\ } וחבורת סימטריות מרחבית C 2 / c {\displaystyle \mathrm {C} 2/\mathrm {c} \,\!} . הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=12.94‏, b=8.91Å‏, c=5.446Å, וגודל זווית β הוא 107.01°. הגבישים מיקרוסקופיים מופיעים במקבצים המוקפים במליליט. הקשיות של המינרל טרם נקבעה, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.88 גרם לסמ"ק. אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הגרוסיט הם: nα=1.618‏, nβ=1.618‏ ו- nγ=1.652.‏ גבישי הגרוסיט שקופים, צבעם לבן עד חסר צבע. הברק של הגרוסיט הוא זגוגי והנפיצה שלו מובחנת. הגרוסיט זוהה לראשונה על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים אך היא לא סיימה לתארו. המינרל תואר ונקרא על שמה על ידי צמד מינרלוגים גרמנים - דיטמר ובר (Dietmar Weber) ואדולף בישוף (Adolf Bischoff) בשנת 1994. נכון ל-2010 נמצא גרוסיט שנוצר באופן טבעי על פני כדור הארץ במקום אחד בעולם - בתצורת חתרורים מזרחית לערד, שם הוא מצוי באבני גיר חרסיתיות שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה ובלחץ נמוך. הגרוסיט גם נתגלה בתכלילים עשירים בסידן ובאלומיניום, שמעריכים כי נוצרו מהתעבות של גז לוהט, במטאוריטים כונדריטים בכמה מקומות בעולם: במינרל המסומן כ-Acfer 059 שנתגלה בטנזרופט במחוז טמנרסט (ولاية تمنراست) באלג'יריה, במינרל המסומן כ-NWA 470 שנתגלה בא-רשידיה במחוז מקנס-תפלילאת במרוקו, במינרל המסומן כ-ALH) 85085) שנתגלה בהרי אלן (Allan Hills) שבארץ ויקטוריה שבמזרח אנטארקטיקה וייתכן שגם במטאוריטים נוספים. Gross, S., 1977. The mineralogy of the Hatrurim formation. Israel. Geol. Surv. Isr. Bull. 70, 80 p. (המאמר של שולמית גרוס על תצורת חתרורים) Weber, D. and A. Bischoff (1994) Grossite (CaAl4O7) – a rare phase in terrestrial rocks and meteorites. European Journal of Mineralogy; August 1994; v. 6; no. 4; p. 591-594 (המאמר המקורי של ובר ובישוף על גילוי הגרוסיט) מדיה וקבצים בנושא גרוסיט בוויקישיתוף אתר WebMineral אתר Mindat פרויקט rruff פרויקט rruff אתר rruff ד"ר אבי בורג; פרופ' יהושע קולודני -סלעים בוערים בישראל - בית חרושת טבעי למלט ולבטון
קניין הילוך

קניין הילוך הוא מעשה קניין באמצעות הליכה במשפט העברי, ומשמש לעיתים לקניין קרקע. הכלל במשפט העברי אומר, כי שימוש בדבר, דרך הנאתו, הוא מעשה קניין, כלומר על ידי השימוש יש תוקף להעברת בעלות. מסיבה זו, כדי לקנות קרקע, אין די בהילוך בקרקע, שכן ההנאה בהילוך בקרקע נחשבת להנאה מזערית ביחס לשימוש הרגיל בקרקע לחקלאות, ועל כן יש לקנות את הקרקע בשאר הקנינים שקרקע נקנית בהם, בכסף בשטר, או בחזקה שפירושה להחזיק בקרקע דרך בעלות, לדוגמה לנעול את השער של מקום הקרקע שחפץ לקנות, או לפרוץ פריצה בגדר המקפת את השדה, שדברים אלו דרך הבעלים בלבד לעשות בשדה, ובאופן זה היא נקנית לקונה לאלתר. החולק על כלל זה הוא רבי אליעזר במסכת בבא בתרא שסבור כי ניתן לקנות קרקע על ידי הילוך. כראיה לדבר מביא רבי אליעזר את הפסוק בו אמר אלוהים לאברהם אבינו ”קום התהלך בארץ לאורכה ולרוחבה כי לך אתננה”, ומכאן שאברהם אבינו קנה את ארץ ישראל שניתנה לו כמתנה מבורא העולם, על ידי ההילוך. שאר החכמים חלוקים על רבי אליעזר, וסבורים שסיבת ההליכה לא הייתה כדי לקנות את ארץ ישראל, אלא כצעד סמלי וסגולי, ”כדי שתהא נוחה ליכבש לבניו”. למרות המחלוקת בקרקע רגילה, מודים חכמים לרבי אליעזר, כי ניתן לקנות קרקע בהילוך, בקרקע שכל תשמישה הוא בהילוך, כמו למשל שביל של כרמים, כלומר אדם הקונה מחברו שביל כדי שיוכל להיכנס לכרמו, יכול הוא לקנות את הקרקע על ידי הילוך בשביל. לפי שיטת רבי אליעזר, אם אנשים רבים נהגו ללכת בתוך שדה של אדם מסוים, נעשית הקרקע לקניינם ורכושם של הרבים - ”רבי יהודה אומר משום רבי אליעזר, רבים שבררו דרך לעצמם, מה שבררו בררו”. לפי שיטת רבה בר רב הונא יש לרבים כוח מיוחד הנקרא "הפקר רבים הפקר" בדומה להפקר בית דין הפקר, שיכולים להפקיר ממון של יחיד לפי החלטתם, ובדומה ל"מלך שפורץ גדר אין מוחין בידו". הסברא לכלל זה הוא מכיוון שתועלת ותיקון העולם הוא לתת את ההחלטה לרבים, למלך ולבית דין לפעול כפי שיקול דעתם בדיני ממונות, גם במקום שאין הדבר לפי הכללים המקובלים. עם זאת, בניגוד להפקר בית דין הפקר, אין לרבים לכתחילה לקחת דרך של יחיד, אבל בדיעבד - מה שעשו עשו. השיטה מקובצת מסביר, כי כוח הרבים להפקיר דבר מסוים, עדיין אינו מקנה אותה להם, ולכן נצרך רבי אליעזר לקניין ההילוך, שבך נקנית הדרך - לשיטתו - לרבים. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ק', עמוד א'. לא כולם מסכימים להסבר של רבה בר רב הונא בשיטתו של רבי אליעזר. לפי שיטת רב אשי, ההסבר בכך הוא שמדובר בקרקע מסוימת, שהיה בתוכה דרך לרבים, ובנסיבות מסוימות היא אבדה ולא ידוע מקומה איה היא. במקרה כזה, יכולים הרבים להחליט איזו דרך הם רוצים לבחור לעצמם, וזאת בניגוד ליחיד שאבדה לו דרך בתוך שדהו של אחר, שאין הוא יכול להחליט בעצמו איזה דרך לקחת. על פי הסבר השיטה מקובצת. לפי שיטתו, גם בהפקר בית דין הפקר, אין הדבר נקנה למי שבית דין מקנים לו את החפץ, אלא בית הדין רק מפקיר את החפץ מבעליו הכראשונים, ונותן רשות לשני לקנות את החפץ. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
נכסים מועטים

נכסים מועטים הוא כינוי למצב בהלכות כתובה, הדן בחלוקת נכסים מועטים של האב הנפטר בין הבנים (להם זכות הירושה), ובין הבנות, הזכאיות להתפרנס מהנכסים (קבלת מזונות) על פי הכתובה. במקרה והנכסים מועטים מכדי שיתחלקו ברווח לבנים ולבנות, זכות הבנות למזונות קודמת לזכות הבנים לירושה, בנוסף לזכות האלמנה למזונות. המדד לנכסים מועטים, הוא לפי רבן גמליאל ברבי – כדי שיוכלו שתי הקבוצות – הבנים והבנות, לזון מהנכסים במשך זמן של שנים עשר חודש, ולפי שאר החכמים, עד שיגיעו הבנות לגיל בגרות, ויוכלו להתפרנס בעצמן. הגמרא במסכת בבא בתרא מסתפקת האם יש לחשב גם את המזונות שאוכלת האלמנה, או לא, מכיוון שלא ברור אם היא תאכל חלק מהנכסים, וייתכן שהיא תנשא לאדם אחר, ועל פי ההלכה במקרה כזה אין היא מקבלת מזונות מנכסי המת. להלכה נפסק שאין מחשבים את מזונות האלמנה בנכסי המת כדי לחשב אותם כנכסים מועטים. אם היתומים קדמו ומכרו, הם יכולים להפקיע את מזונות אחיותיהם, אבל לא את מזון אשת המת, שכן נכסי המת משועבדים לה בתנאי בית הדין. תחילת פרק תשיעי- "מי שמת". תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"א, עמוד ב'. ובתוספות שם הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
חגורת התנ"ך

חגורת התנ"ך (באנגלית: Bible Belt; "חגורת הביבליה") הוא כינוי לאזור בדרום ארצות הברית המאופיין בשמרנות חברתית ובשייכות לנצרות פרוטסטנטית-אוונגליסטית ומהווה חלק משמעותי מהחברה והתרבות. מספרם באוכלוסייה של המשתייכים ומשתתפים בחיי הכנסייה הנוצרית באיזור זה הוא גבוה במיוחד. לחגורת התנ"ך משתייכים אזורים מדרום ארצות הברית ומדרום מזרח ארצות הברית. בתקופת שלוש עשרה המושבות (1607–1776) היתה דרום ארצות הברית מעוז הכנסייה האנגליקנית. התפשטותם של זרמים אחרים של הנצרות באיזור היותה מהפך והתרחשה במהלך המאה ה-19. בתקופה זו , שכללה גם את הההתעוררות הדתית השנייה המדינות באזור חוו גידול משמעותי בפעילותן של קבוצות אבנגליסטיות, שהשתייכו למה שכונה התחייה הנוצרית (Christian revival). רוב הזרמים האלו היו מזוהים עם הבפטיזם, המתודיסטים והפרזביטראנים,. השימוש הראשון במונח "חגורת התנ"ך" נעשה על ידי העיתונאי ה. ל. מנקן בכתבה שפורסמה בשנת 1924 בשיקגו טריביון. בהמשך החל להעשות שימוש במונח לתיאור אזורים בעלי מאפיינים דומים גם במדינות אחרות, בהן הולנד, קנדה, אוסטרליה, שוודיה, פינלנד, סין והודו. במקור התייחס המונח "חגורת התנ"ך" לדרום המערב התיכון, אך כיום נעשה בו שימוש בעיקר ביחס לדרום ארצות הברית. מחקר שפורסם בשנת 1961 על ידי וילבור זיילינקסקי (Wilbur Zielinkski) תיאר את האזור כזה שהבפטיזם מהווה את הזרם השולט. אזור זה כולל כאמור את רוב דרום ארצות הברית: ממרבית שטחיהן של טקסס ואוקלהומה בדרום-מערב, דרך המדינות שמדרום לנהר אוהיו, ועד לווירג'יניה ווירג'יניה המערבית, חלקה הדרומי של וירג'יניה וחלקים ממרילנד. בנוסף, בחגורת התנ"ך נמצאים חלקים ממיזורי, אילינוי, אינדיאנה ואוהיו. סטיבן ו' טווידי בחן במאמרו משנת 1978 את ההשתייכות לחגורת התנ"ך על-פי הרגלי צפייה בתוכניות דת בטלוויזיה. הוא חילק את חגורת התנ"ך לשניים. חלק אחד מזרחי שנמתח ממרכז פלורידה דרך אלבמה, טנסי, קנטקי, ג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית. החלק השני הוא מערבי ומתחיל במרכז טקסס ובו מרוכזות ארקנסו, לואיזיאנה, אוקלהומה, מיזורי, קנזס ומיסיסיפי. עם זאת ישנן ערים שלמרות ההשתייכות הגאוגרפית שלהן, אינן נחשבות מבחינה תרבותית וחברתית לחלק מחגורת התנ"ך וזאת בשל גידול באוכלוסיות כגון יהודים, להט"בים ואוכלוסיות לא-דתיות. עם ערים אלו נמנות יוסטון, אוסטין, סנט לואיס, ניו אורלינס, אטלנטה, אשוויל ואזור דרום פלורידה. Randall Balmer; Encyclopedia of Evangelicalism Baylor University Press, 2004 Denman, Stan. "Political Playing for the Soul of the American South: Theater and the Maintenance of Cultural Hegemony in the American Bible Belt" Southern Quarterly (2004) v. 42, Spring, 64-72. Heatwole, Charles A. "The Bible Belt; a problem of regional definition" Journal of Geography (1978) 77; 50-5 Christine Leigh Heyrman, Southern Cross: The Beginnings of the Bible Belt (Knopf, 1997) Samuel S. Hill, Charles H. Lippy, and Charles Reagan Wilson, eds. Encyclopedia Of Religion In The South (2005) George M. Marsden, Fundamentalism and American Culture: The Shaping of Twentieth-Century Evangelicalism, 1870-1925 (1980). Chris C. Park; Sacred Worlds: An Introduction to Geography and Religion Routledge, 1994 Tweedie, S.W. (1978) Viewing the Bible Belt. Journal of Popular Culture 11; 865-76 Fred R. Shapiro (ed.). Yale Book of Quotations. Yale University Press (2006). ISBN 978-0-300-10798-2. Tweedie, S.W. (1978) Viewing the Bible Belt. Journal of Popular Culture 11; 865-76