laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טלה בר

טלה בר (נולדה ב-1934) היא חוקרת, סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית. טלה בר נולדה בקיבוץ עין חרוד. למדה בלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן למדה לשון וספרות עברית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת לונדון, ולשון וספרות אנגלית בקולג' וסלי באוניברסיטת אוקספורד. טלה בר תרגמה כ-20 ספרים מהספרות האנגלית הקלאסית לעברית, ובהם אהבה וגאווה, שהוא תרגום לרומן Pride and Prejudice מאת הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן. עוד תרגמה מכתביהם של ד.ה. לורנס, ג'ון גולסוורתי, הנרי ג'יימס, אדגר אלן פו, אוסקר ויילד, והאחיות שרלוט ואמילי ברונטה. הוציאה ספרי פרוזה בעברית וכן כתבה מאמרים בכתבי העת "קשת" ו"דבר לילדים", במגזין האינטרנט "האייל הקורא", ב"במעריב ברשת" ובאתר "ויקה-ישראל". כותבת גם סיפורים ומאמרים באנגלית, שפורסמו בכתבי-עת שונים, באינטרנט ובדפוס. כתבה מאמרים, שרוכזו לאחר מכן בספר "אלתו של עגנון - מוטיבים פגאניים ביצירתו", וכן ערכה מחקר ספרותי ומיתולוגי על טריסטן ואיזולדה אשר התפרסם כספר. עוד פורסמו באינטרנט ספריה האלקטרוניים "גאיה" וארץ-גן", וכן ספר אגדות לילדים בשם "הנסיכה לכלוכית". בין ספריה בעברית - 'מיכל - בת המלך' (בהוצאת גוונים- חלונות), וכן 'אלה' ו'ונוס - אגדות למבוגרים' (שניהם בהוצאת אסטרולוג). ספר שירים בשם "עונות" יצא בהוצאת "סער", ושירים וסיפורים נוספים מפרי עטה מתפרסמים באתר האינטרנט "במה חדשה". מדיה וקבצים בנושא טלה בר בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של טלה בר, בקטלוג הספרייה הלאומית טלה בר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" טלה בר, באתר "במה חדשה" טלה בר, באתר האייל הקורא הספרים של טלה בר, באתר "סימניה" טלה בר, דף שער בספרייה הלאומית טלה בר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
מרסלה

האם התכוונתם ל... מרסלה (עיר) – עיר במערב סיציליה מרסלה מרומא (או מרסלה הקדושה) - דמות מפתח בייסוד הנזירות בנצרות, חיה במאה ה-4 ונחשבת קדושה בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית מרסלה (יין) – יין מחוזק שמקורו בעיר מרסלה ספינת מרסלה – טרופת של ספינת מלחמה קרתגית שנחשפה בנמל מרסלה מרצ'לה (סדרה) – סדרת משטרה בריטית
PLS

PLS‏ (Primary lateral sclerosis), היא מחלה נוירולוגית מקבוצת מחלות הנוירון המוטורי הפוגעת בנוירון המוטורי העליון וגורמת לחולשת שרירים מתקדמת אך לא פטלית. במחלה זו נפגע הנוירון העליון בניגוד למחלת ALS בה נפגעים הנוירון המוטורי העליון והתחתון והיא מחלה קשה יותר ולרוב פטלית. המחלה מופיעה לרוב לאחר גיל 50. היא פוגעת בשרירים הרצוניים ברגליים, ידיים ולשון. בתחילת מופיעה חולשה בשרירי הרגליים הגורמת להפרעות בשווי המשקל אך מה שמאפיין את המחלה הוא התכווצויות כואבות של השרירים. המחלה פוגעת גם בשרירי הפנים וגורמת להפרעה בבליעה ובדיבור. בניגוד ל-ALS אין כאן ניוון שרירים. הבעיה העקרית היא ההתכווצויות של השרירים המלוות בכאב. ההתכווצויות אין סימטריות ומופיעות בפתאומיות דבר הגורם לנפילות. המחלה אינה תורשתית אם כי תוארו מקרים בודדים של PLS בצעירים בהם זוהתה מוטציה בגן ALS2. אין ריפוי למחלה אלא טיפול תומך. הסבל העיקרי הוא מהתכווצויות השרירים והתרופה העיקרית בישראל לטיפול בבעיה זו היא בקלופן. התרופה ניתנת דרך הפה אולם במקרים קשים אפשר להשתיל משאבת בקלופן המחוברת לתעלת עמוד השדרה ומזליפה בקלופן ישירות לאזור חוט השדרה. תרופות נוספות לטיפול בהתכווצויות הן כינין או פניטואין. כן יש שיפור מסוים בטיפול פיזיותרפיה, רפואה תעסוקתית, טיפול בדיבור ועוד. רוב החולים במחלה זו חיים שנים רבות ונפטרים מסיבות שלא קשורות בה. אין כאמור ריפוי למחלה וטווח הפגיעה שלה הוא רחב. יש כאלה שמסוגלים ללכת וכאלה שנזקקים לכסא גלגלים, מקל הליכה או לאמצעי עזר אחרים. PLS באתר Medscape PLS באתר NIH משאבת בקלופן הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ירון לוי (קצין)

ירון לוי הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שימש כראש מספן המטה בחיל הים הישראלי. עם גיוסו לצה"ל השלים קורס חובלים. בשנים 1995–1997 שירת כמפקד ספינת טילים, שימש מדריך ראשי בקורס חובלים, בשנים 1999-2001 שימש מפקד פלגה 914, שימש מפל"ג בשייטת 3 בשנים 2001–2002 ומפקד קורס חובלים בשנים 2002–2004. לאחר מכן שימש ראש מחלקת מבצעים במספן הים, מפקד בסיס אשדוד בשנים 2008–2010 וכראש מספן המודיעין בשנים 2010–2011. ב-2012 מונה לראש מספן המטה, תפקיד בו לקח חלק בין היתר במבצע חשיפה מלאה. לאחר שחרורו שימש בראש מחלקת הסייבר במטה לביטחון לאומי ולאחר מכן עבר לעבוד בחברת אלביט מערכות. לוי בעל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה מאוניברסיטת חיפה, תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא ירון לוי בוויקישיתוף אביחי חיים, רמד"ן חיל הים: חיל הים נערך לאיומים הטכנולוגיים הימיים באזורנו, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 8 בפברואר 2011. עמוס הראל, חיזבאללה וחמאס מאיימים על הנמלים ואסדות הגז, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2011. רוני דניאל ואודי סגל, ‏מאחורי הקלעים של מבצע ההשתלטות, באתר ‏מאקו‏, 5 במרץ 2014. אהרון לפידות, זירה ימית חדשה: ההגנה על שדות הגז, באתר ישראל היום, 6 במרץ 2014. יואב זיתון, חיל הים: הפגנו כוח כדי לא להפעיל כוח, האונייה בידנו ואנחנו עדיין סורקים אותה, באתר ynet, 5 במרץ 2014. רמ"ט חיל הים: "האוניה שנלכדה תגיע לאילת תוך מספר ימים", סופהשבוע, ‏ 05.03.2014. אמיר בוחבוט‏, הרמטכ"ל הבא? מצעד תתי-האלופים המבטיחים בצה"ל, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2012. חדשות nana10, צפו במפקד חיל הים מעדכן: "זיהוי ודאי של רקטה שמסכנת מיליונים", באתר nana10‏, 5 במרץ 2014.
אהרן צרויה

אהרן (אַנרי) צרויה (בצרפתית: Henri Sérouya;‏ 3 באפריל 1895 – 1968) היה חוקר יהדות ופילוסוף יהודי-צרפתי יליד ירושלים. אהרן צרויה נולד בירושלים בשנת 1895, בן למשפחה יהודית-ספרדית ותיקה שהגיעה לירושלים מחלב. בנעוריו למד בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר. בשנת 1911 עברה משפחתו למצרים, ונותרה בה במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה. צרויה השלים את לימודיו התיכוניים במצרים ובשנת 1919 נסע ללימודים בפריז. אף על פי שהיה חסר אמצעים כלכליים, התקבל ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת סורבון והשלים בה תואר דוקטור לפילוסופיה. בין מוריו היה הפילוסוף היהודי-צרפתי הנודע אנרי ברגסון. לאחר שהשלים את לימודיו היה למרצה בסורבון וחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. צרויה היה כותב וחוקר פורה. ספריו הראשונים ("מבוא לאמנות הציור בימינו", "הבעיה הפילוסופית של המלחמה והשלום", "מבוא לפילוסופיה בת זמננו") התקבלו בהערכה בחוגים הספרותיים בצרפת. בהמשך עבר לעסוק בפילוסופיה יהודית ובין היתר פרסם ספרים על הפילוסופיה של שפינוזה (1933) והפילוסופיה של הרמב"ם (1951). אחד מספריו החשובים ביותר היה ספר גדול על הקבלה, מקורותיה והמטאפיזיקה שלה (1947), שיצא לאור בצרפתית בשלוש מהדורות ותורגם לשפות נוספות, בהן גרמנית וספרדית. מחקריו הנרחבים על הקבלה חלקו בנושאים מסוימים על מסקנותיו של חוקר הקבלה הנודע גרשם שלום, שמצדו ביקר את צרויה על כך שמחקריו מושפעים מהאסכולה התאוסופית שצמחה בצרפת מהמאה ה-19. צרויה עסק גם בפילוסופיה יהודית של העת העתיקה, ובשנת 1959 פרסם ספר על האיסיים. כמו כן חיבר ספר על המחשבה הפילוסופית הערבית (1967). מלבד ספריו פרסם מאמרים רבים מעל כתבי עת אקדמיים צרפתיים ואנגליים. על מחקריו זכה למספר פרסי הוקרה מהאקדמיה הצרפתית. בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל כמו שאר יהדות צרפת מהאנטישמיות של משטר וישי. בפשיטה על ביתו ניזוקה ספרייתו הגדולה ורבים מכתבי היד נלקחו. בשנת 1949 הוזמן כאורח למדינת ישראל הצעירה, וביקר בה גם מספר פעמים נוספות לאחר מכן. Initiation à la peinture d'aujourd'hui, Paris: La Renaissance du Livre, 1931. Le problème philosophique de la guerre et de la paix, Paris: M. Rivière, 1932. Spinoza : sa vie et sa philosophie, Paris: Editions Excelsior, 1933. La Kabbale : ses origines, sa psychologie mystique, sa métaphisyque, Paris: Grasset, 1947. Maimonide : sa vie, son oeuvre / avec un exposé de sa philosophie, Paris: Presses universitaires de France, 1951. Les esséniens, Paris: Calmann-Lévy, 1959. La Pensée arabe, Paris: Presses universitaires de France, 1967. Les Étapes de la philosophie juive Antiquité hébraique, Paris: Fasquelle, 1969. אברהם אלמליח, 'הפילוסוף והוגה הדעות הנרי (אהרן) צרויה', אוצר יהודי ספרד ח' (1965), עמ' 113-129. רשימת הפרסומים של אהרן צרויה, בקטלוג הספרייה הלאומית Henri Serouya באתר WorldCat Identities. יוסף מנובלא, הפילוסוף הנרי צרויה, דואר היום, 6 בינואר 1933 פילוסוף ארץ-ישראלי שהתפרסם בעולם המדע, דואר היום, 30 באוקטובר 1931 יוסף כרוסט, הפרוש מפריז, חרות, 4 בדצמבר 1959 החוקר והסופר אהרן (הנרי) צרויה, הד-המזרח, 27 במאי 1949 Henri Serouya Bibliothèque de l’Alliance israélite universelle אהרן צרויה (1895-1968), דף שער בספרייה הלאומית
אלן ניט

אֶלֶּן נִיט (באסטונית: Ellen Niit ‏; 13 ביולי 1928 - 30 במאי 2016) הייתה ציירת, סופרת, מתרגמת ומאיירת ספרי ילדים אסטונית. אלן ניט נולדה בשם אלן היוב בטאלין, בירת אסטוניה. במהלך חייה הספיקה לחוות רבות מהתהפוכות שטלטלו את ארצה במהלך המאה ה-20: ילדות אידילית באסטוניה החופשית, זוועות מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הנאצי, הכיבוש הסובייטי, גירוש קרובי משפחה לסיביר, תקופת טיהורים ועריצות מחשבתית באוניברסיטה, תביעות אידאולוגיות שהתמקדו ביוצרים האסטונים אשר נדרשו להתגייס לשורות הריאליזם הסוציאליסטי ולבסוף השתחררותה של אסטוניה וצעדיה הדמוקרטיים הראשונים. ניט החלה לפרסם את יצירתה בשנת 1960. שירי ספר הביכורים שלה, "הָאָרֶץ מְלֵאָה מְצִיאוֹת", מורים על כיווני שירתה העתידיים – בעלי דמיון, עשירים במצלול מגוון, רגישים ומדויקים, מודרניסטיים ואינטימיסטיים. ניט הואשמה בפורמליזם בעקבות פרסום ספר הביכורים. בעקבות כך, ספרה השני, מְכַיֵּר הַצִּפּוֹר, יצא כעבור עשר שנים (1970). ספרה השלישי, הַהוֹלֵךְ עַל-פְּנֵי הַמַּיִם (1977), קדם למבחר קְבִיעוּת הָעוֹלָם (1978), שכלל שירים משלושת הספרים הקודמים. אחריו התפרסמו, בין השאר, מִשְׂחַק מַרְאַת הַסְּתָו (1981) ושִׁירַת אֶבֶן הַסִּיד (1998). אֶלֶּן נִיט תופשת מזה כשלושים שנה מקום מרכזי בשירה האסטונית: שיריה נחשבים לנכס צאן ברזל של המודרניזם האסטוני, רבים מהם הולחנו ורבים עוד יותר נמצאים בספרי לימוד. ניט היא אחת היוצרות האהובות ביותר באסטוניה, הן על ילדים והן על מבוגרים, ואסטונים רבים רואים בה מחנכת אישית שלהם, משוררת של שלושה דורות. לגילוי העולם, לשמחת החיים ולאהבת הטבע יש מקום מרכזי בשירה זו, הנרתעת מהאופטימיזם המאולץ של התקופה הסטליניסטית ומחצינה את החן שבשימוש הטהור והצלול בשפה פיוטית נקייה ממליצות ומנביבות. אחדים משירי נִיט תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בכתב-העת שְׁבוֹ. ניט הייתה נשואה בשנים 1949–1957 לחוקר הספרות האסטוני הלדור ניט. לשניים נולד בן משותף. בשנת 1958 נישאה ליָאן קְרוֹס, אחד מגדולי הסופרים האסטונים במאה העשרים, ולשניים נולדו שני בנים. לניט עוד בת. בשנת 2008 נפטר יאן קרוס. אלן ניט הלכה לעולמה בטאלין ונטמנה לצד בעלה. מדיה וקבצים בנושא אלן ניט בוויקישיתוף אלן ניט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן ניט, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלן ניט, באתר Discogs (באנגלית)
טורווזאורוס

טורווזאורוס (שם מדעי: Torvosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד, טורף ממשפחת מגלוזאוריים, שחי בשלהי תור היורה, באמריקה הצפונית ואירופה. פירוש שמו של דינוזאור זה הוא "לטאה פראית". המין Torvosaurus tanneri נתגלה ב-1971 באמריקה הצפונית ואירופה ותואר ב-1979. המין Torvosaurus gurneyi התבסס על מאובנים שנתגלו ב-2006 בפורטוגל וכללו בעיקר חלקים מהלסת וסווג כמין חדש רק ב-2014. טורווזאורוס היה אחד הטורפים הגדולים של תקופתו: אורכו הגיע עד ל-9–10 מטרים ומשקלו ל-2–4.5 טון. מבנה גופו היה אופייני לתרופוד טורף גדול: צוואר קצר וחזק שנושא גולגולת חזקה, לסת החמושה בשיניים חדות באורך 10 ס"מ, רגליים שריריות למרדף וזנב ארוך ומוצק שנועד לאיזון הגוף בעת מרדף אחרי טרף. זרועותיו היו קצרות (אך לא כמו של הטירנוזאוריים) וחזקות. דינוזאור זה הופיע בסדרה מהפכת הדינוזאורים. איור המשחזר Torvosaurus tanneri שחזור שלד של Torvosaurus gurneyi שחזור שלד מגלוזאורוס מדיה וקבצים בנושא טורווזאורוס בוויקישיתוף טורווזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טורווזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) Torvosaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) אבי בליזובסקי, ‏דינוזאור חדש התגלה בפורטוגל, הטורף הקרקעי הגדול ביותר שחי באירופה בתקופת היורה, באתר "הידען", מרץ 2014 Ferocious dino was European giant, אתר ה-BBC,‏ 5 במרץ 2014 אבי בליזובסקי, ‏דינוזאור חדש התגלה בפורטוגל, הטורף הקרקעי הגדול ביותר שחי באירופה בתקופת היורה, באתר "הידען", 17 במרץ 2014
הרפובליקה העממית של קרים

הרפובליקה העממית של קרים (בטטרית של קרים: Qırım Halq Cumhuriyeti) הייתה מדינה שקמה בחצי האי קרים בעת התפרקות האימפריה הרוסית ובירתה בבכצ'יסאראי. הרפובליקה התקיימה מדצמבר 1917 ועד ינואר 1918, ונחשבת למדינה המוסלמית החילונית הראשונה בהיסטוריה (ולאחריה אזרבייג'ן, אך הרפובליקה האזרית היא המדינה המוסלמית החילונית היחידה מביניהן שעודנה קיימת). ההחלטה על הקמת הרפובליקה התקבלה בקורילטאי על ידי האוכלוסייה הטטרית בחצי האי, טטרים של קרים ילידי המקום, ודוברי השפה הטטרית של קרים. הטטרים אמנם לא היוו רוב האוכלוסייה בחצי האי קרים (הרוסים היו 42% מהאוכלוסייה והאוקראינים 11%) אך היו הקבוצה המגובשת והמובילה ולכן כראש הממשלה נבחר המופתי, נומאן צ'לבידז'יהאן. מתקפה של כוחות בולשביקים, בתמיכת אניות מצי הים השחור השיגה כיבוש של סבסטופול ב-16 בדצמבר. הבולשביקים המשיכו בלחצם ומולם עמדו שני רגימנטים של פרשים טטרים ורגימנט אחד רגלי ועוד כמה יחידות רוסיות. הלחץ הסובייטי נמשך וב-14 בינואר נכבשה סימפרופול. נומאן צ'לבידז'יהאן נאסר על ידי הסובייטים, נכלא בסבסטופול וב-23 בפברואר 1918 הוצא להורג ללא משפט. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה העממית של קרים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדינות ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יציבות נומרית

באנליזה נומרית, יציבות נומרית מציינת את מידת דיוקו של האלגוריתם הנומרי ובהתאם את שגיאת הקירוב המוערכת שלו. אי יציבות נומרית נוצרת ממגבלת ייצוג מספרים במחשב (או בכל אמצעי אחר), המוגבל על ידי גודל הזיכרון המוקצה למטרה זו, וגורם לכך שהמספר מקוצץ או מעוגל מעבר למספר ספרות זה. לדוגמה פאי ( π {\displaystyle \pi } ) שווה ל-3.141592653589793 ביצוג 64 ביט, ביצוג של 32 ביט 3.1415927, וביצוג של 16 ביט ל-3.14. מגבלת הייצוג עלולה לגרום לשגיאות בחישוב אם האלגוריתם רגיש לתנודות קטנות במספרים שלאחר הנקודה העשרונית, תנודות שעלולות לשנות את תוצאת החישוב בצורה ניכרת. לעיתים, מגבלת ייצוג העשרוני יכולה לגרום לשגיאה לגדול במהלך חישוב אלגוריתם התלוי בתוצאת חישובים קודמים שלו (לולאה או רקורסיה) ועלולה להשפיע במידה משמעותית על תוצאת הסופית. מצב זה נקרא אי-יציבות נומרית. יציבות נומרית, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרי וליסו

מָרִי וַלִּיסוֹ (באסטונית: Mari Vallisoo;‏ 12 בנובמבר 1950 - 4 באוגוסט 2013) הייתה משוררת אסטונית. מרי וליסו נולדה במשפחה כפרית במזרח מחוז ייגבה באסטוניה. בשנת 1973 סיימה לימודי תכנות במכללה הטכנית של טאלין ועבדה במכון למדעי המחשב בטרטו. עם היבחרה לאגודת הסופרים האסטונים ב-1983, נטשה את עיסוקה בתכנות והתמסרה לכתיבה. וליסו חיה בצניעות, לא השתתפה באירועים פומביים ונמנעה מראיונות בתקשורת. מרי וליסו נפטרה בטרטו כתוצאה מתאונת דרכים, כאשר מכונית פגעה בה במעבר חציה. וליסו פרסמה שמונה ספרי שירה ואוסף אחד: כְּלָבִים אֲהוּבִים (Kallid koerad)‏, 1979 מְדַבֶּרֶת אִתְּךָ בְּחֹדֶש הָאָבִיב (Kõnelen sinuga kevadekuul)‏, 1980 צִפֳּרִים נוֹדְדוֹת בַּחֶדֶר הַסָּמוּךְ (Rändlinnud kõrvaltoas')‏, 1983 מְדַבְּרוֹת וְעָפוֹת (Kõnelevad ja lendavad)‏, 1986 מִלּוֹת חַיִּים וּבְשׂוֹרוֹת מָוֶת (Sünnisõnad ja surmasõnumid)‏, 1991 הוֹוֶה הַיָּחִיד (Ainsuse olevik)‏, 2000 מילות הנחשים (Ussisõnad)‏, 2001 מבחר מן השנים 1979-2000 (Tabamatu toalävel)‏, 2011 מחברת כוכב השחר (Koidutäht koolivihikus)‏, 2011 וליסו זכתה ב-4 פרסים על יצירתה: הפרס השנתי של אגודת הסופרים האסטונים, 1992 פרס יוהאן ליב, 1995 פרס יוהאן ליב, 2001 פרס התרבות הממלכתי, 2012 שירתה משלבת בין מסורת וחדשנות – תערובת של היסטוריה ומיתוס, אמת ובדיה, קדושה וחול. בשיריה היא משתמשת ביסודות הלקוחים מהשירה העממית של אסטוניה. השירים כוללים לא פעם תעלומה מבודחת ומציאות חידתית, שבדרך כלל לא מציעות פתרונות, אך מאפשרות לקורא לקבל תמונה של עולם שלם מבעד לשברים ורסיסים. לפי תפיסתה של וליסו, היא יועדה לתפקיד זה, ומתמסרת לו רוב יומה. לפיכך היא עסוקה בשיריה בהכנת אוכל, בכביסה, בניקיון ובטיפול בחיות - מיתוסים ישנים עוזרים לה לטפח את ביתה הרוחני בתקופה שהיא תופסת כנדודים פוסט-מודרניים, אובדן דרך וניכור. אחדים משירי מָרִי וַלִּיסוֹ תורגמו לעברית וראו אור בכתב-העת שְׁבוֹ. "לא בונה", שיר מאת מרי וליסו בתרגום לעברית
התחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן

התחרות לקריקטורה הומוריסטית ע"ש פרידל שטרן היא תחרות קריקטורה דו-שנתית הנערכת על ידי המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון. התחרות, המתקיימת פעם בשנתיים, מהווה חלק מצוואתה של הקריקטוריסטית הישראלית פרידל שטרן, שתרמה את עיזבונה האמנותי למוזיאון וביקשה לערוך תחרות בנושא קריקטורות הומוריסטיות. כל תחרות מתרכזת בנושא אחד והיא מלווה בתצוגה מיצירותיה של שטרן. במסגרת התחרות מוענקים פרס במסלול המיועד לאמנים מוכרים ופרס נוסף המוענק ליוצרים חובבים. נועם נדב (זוכה בקטגוריית מקצוענים) גילי לפלר (זוכה בקטגוריית חובבים) יונתן וקסמן (זוכה בקטגוריית מקצוענים) הקריקטורה הזוכה של יונתן וקסמן קרן סייג (זוכה בקטגוריית חובבים) הקריקטורה הזוכה של קרן סייג לנה ברונשטיין (זוכה בקטגוריית מקצוענים) אורי פנחסי (זוכה בקטגוריית חובבים) רפאל בלומנברג זכה בקטגוריית מקצוענים. דניאל סוויד זכתה בקטגוריית חובבים. מישל קישקה זכה בקטגוריית מקצוענים. רותם אנגלמאייר זכתה בקטגוריית חובבים.
טנו אנפלו

טנו אנפלו (Tõnu Õnnepalu, נולד ב-13 בספטמבר 1962) הוא סופר ומשורר אסטוני, המוכר גם בשם-העט אמיל טודה. אֱנֶּפָּלוּ נולד בטאלין בירת אסטוניה. בשנים 1980 עד 1985 למד ביולוגיה באוניברסיטת טרטו וסיים לימודיו בהצטיינות. בשנים 1985 עד 1987 עבד כמורה לביולוגיה וכימיה בבית ספר באי היומאה. בשנים 1989–1990 שימש כעורך כתב-העת האסטוני "קשת בענן" (Vikerkaar) לענייני תרבות. לאחר מכן עבד כמתרגם, סופר והיסטוריון עצמאי. הוא התגורר מספר שנים בפריז וניהל את "המכון האסטוני" שם. אנפלו התחיל את דרכו הספרותית בשלושה ספרי שירה מעניינים: "הבית על גדת הנהר" (1985), "איתקה" (1988) ו"בארץ ההיא" (1990). עם פרסומם עוררו ספריו עניין רב בקהל הקוראים של ארצו, ומבקריו ראו בו את "אחת ההבטחות הגדולות של השירה האסטונית החדשה". לספרי השירה הקודמים שכתב נוסף בשנת 1996 הספר "מידה". למרות הצלחתו זאת, לא קנה היוצר הצעיר את תהילתו בשיריו, אלא דווקא ביצירותיו בסיפורת. מאז פרסום ספר הביכורים שלו בפרוזה, מעוררת כל יצירה חדשה שלו סקרנות, עניין והתלהבות. עד כה פרסם הסופר את הרומנים "מדינת גבול" (1993), "המחיר" (1995), "הנסיכה" (1997) ו"רדיו" (2002). באותה שנה הוציא לאור את הרומן האוטוביוגרפי "תרגילים" תחת שם העט "אנטון ניגוב" (Anton Nigov). על ספרו מדינת גבול, שתורגם ליותר מתריסר שפות והוא הספר האסטוני הראשון שראה אור בעברית (תרגום: רמי סערי, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005), זכה היוצר בפרס הלאומי לספרות של הרפובליקה האסטונית, בפרס של מועצת המדינות הבלטיות ובפרס טוּפִּילָק על התרגום השוודי של הספר. אנפלו תרגם סיפורת מצרפתית והוא חבר במועצת המנהלים של האוניברסיטה למדעי החיים בטרטו. "הבית על גדת הנהר" (Jõeäärne maja) ‏, 1985 "איתקה" (Ithaka) ‏, 1988 "בארץ ההיא" (Sel maal) ‏, 1990 "מידה" (Mõõt) ‏, 1996 Enne heinaaega ja hiljem, 2005 "מדינת גבול" (Piiririik),‏ 1993. יצא לאור במהדורה עברית בסדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005 "המחיר" (Hind),‏ 1995 "הנסיכה" (Printsess),‏ 1997 "רדיו" (Raadio),‏ 2002 "תרגילים" (Harjutused),‏ 2002 "יומן פלנדריה" (Flandria päevik),‏ 2008 מדיה וקבצים בנושא טנו אנפלו בוויקישיתוף טנו אנפלו באתר מרכז המידע לספרות אסטונית (אנגלית)
עמנואל ענתי

עמנואל ענתי (נולד ב-14 במאי 1930) הוא ארכאולוג ישראלי. ענתי הגיע לתודעה הציבורית בעיקר בגלל קביעתו השנויה במחלוקת כי הר כרכום הוא הר סיני המקראי. נולד בפירנצה שבאיטליה לאוגו ואלזה קסטלנואבו, משפחה יהודית מבוססת. ב-1942, לפני תחילת גירוש חלק מיהודי פירנצה למחנות ריכוז, ברחה המשפחה מהעיר ונדדה בין כפרים בטוסקנה. לבסוף מצאה מקום ביער הסמוך לעיירה וילה א ססטה (איט') שבנפת סיינה. אב המשפחה חפר מערה ביער בעזרת מקומיים ושם מצאה המשפחה מסתור מחורף 1944 ועד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, ב-1945, עלתה המשפחה לישראל. את התארים בוגר ומאסטר סיים ענתי בשנים 1953 ו-1956 בהתאמה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה היסטורית ואת התואר דוקטור באתנולוגיה קיבל ב-1960 מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ענתי התגורר בישראל בשנות ה-70 ולימד באוניברסיטת תל אביב. הוא ביצע חפירות ארכאולוגיות במקסיקו, טנזניה, אוסטרליה והודו. ענתי הוא פרופסור בדימוס לפלאו-אתנולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Lecce) באיטליה. להר כרכום הגיע ענתי לראשונה בשנת 1954, כאשר ביקר בנגב כסטודנט לארכאולוגיה. ציורי הסלע הפזורים בהר כרכום (שנקרא אז "רכס עדיד") משכו את תשומת לבו. ב-1980 חזר להר לחקור אותו לעומק, וב-1983 פרסם לראשונה את מסקנתו שהר כרכום הוא הר סיני, וערער על הזיהוי הרווח יותר של ג'בל מוסא בדרום סיני כהר סיני. בסוף 1956 הגיע ענתי לחקור את ציורי הסלע (פטרוגליפים) בוואל קמוניקה, עמק ארוך המשתרע מצפון לדרום במורדות האלפים, צפונית לברשה בלומברדיה שבאיטליה. על כך שיש באזור ציורי סלע כבר היה ידוע בעקבות תגלית של גאוגרף איטלקי בשם Gualtiero Laëng מ-1908. ענתי עסק במחקר, קטלוג ותיארוך הציורים. ענתי הקים בקאפו די פונטה (Capo di Ponte) שבמרכז העמק, שסביבה יש ריכוז גדול של ציורי סלע, את "מרכז קאמונו ללימודי הפרהיסטוריה" (Centro Camuno di Studi Preistorici), מוסד לימודי ייחודי המתמחה באמנות פרהיסטורית שענתי משמש כמנהלו הפעיל. ב-1979 הכריז ארגון אונסק"ו על ציורי הסלע בוואל קמוניקה "אתר מורשת עולמית", בין השאר, הודות למאמציו של ענתי. "הר כרכום – לאור התגליות החדשות", הוצאת אריאל, 2001 "התקופות הארכאולוגיות בארץ ישראל", מטכ"ל, קצין חינוך ראשי, ענף השכלה, 1957 Emmanuel Anati - "Mountain of God" - Rizzoli, 1986 Emmanuel Anati - "Camonica Valley" – Knopf, 1960 Emmanuel Anati - "Palestine Before The Hebrews A History, From the Earliest Arrival of Man to the Conquest of Canaan" – Knopf, 1963 מדיה וקבצים בנושא עמנואל ענתי בוויקישיתוף ביוגרפיה של עמנואל ענתי (באנגלית) רשימת המאמרים של עמנואל ענתי באתר רמב"י הר האלוהים ראיון שערך צור שיזף עם עמנואל ענתי על הר כרכום ב-24 באוקטובר 2005. האם הכרכום הוא הר סיני? כתבת וידאו שערך צור שיזף עם עמנואל ענתי על הר כרכום למבט 2 ב -2010. עמנואל ענתי (1930-), דף שער בספרייה הלאומית Gabe Friedman, Three Italian brothers seek to reconnect with their life during the Holocaust, באתר The Times of Israel,‏ 17 ביולי 2017 העלאות ומינויים באוניברסיטת תל אביב, דבר, 11 באוגוסט 1965 העלאות ומינויים בסגל האוניברסיטה של ת"א, מעריב, 13 באוגוסט 1969
ישיבת קלצק (ארץ ישראל)

ישיבת קלצק פרדס חנה - רחובות, הייתה ישיבה שהוקמה על ידי הרב צבי יהודה מלצר, על שם ישיבת קלצק בליטא, שהוקמה על ידי אביו הרב איסר זלמן מלצר, ובראשה עמד גיסו הרב אהרן קוטלר. הישיבה פעלה בין השנים תש"א - תשי"ז, אז התאחדה עם ישיבת הדרום. הרב צבי יהודה פתח את הישיבה כסניף של ישיבת קלצק בליטא. הרב אהרן קוטלר סייע לו בהקמת הישיבה והבטיח סיוע חודשי, אך עד הקמת הישיבה, בשנת תש"א, חרבה ישיבת קלצק בליטא. הקבוצה הראשונה של הבחורים הייתה של שלושים בחורים, בעיקר מישיבת חברון, בהם הרב שניאור קוטלר והרב דב יפה. בין צוות הישיבה היה הרב זבולון גרז שהתגורר בחדרה והרב יואל קלופט ששהה כל השבוע בישיבה, וחזר לירושלים רק לשבת. הרב קוטלר מסר שיעורים בישיבה בעודו בחור. הישיבה הוקמה בבית הכנסת של המושבה פרדס חנה. שחדרי השיעורים וחדר האוכל היו בחדרים הסמוכים לבית הכנסת. לאחר תקופה, כשראה שבני המושבה אינם שולחים את בניהם לישיבה, פתח הרב מלצר את מדרשית נעם. בשנת תש"ז, מונה הרב מלצר לרבה של רחובות, במקום חותנו הרב צבי שטיינמן. הוא העביר את הישיבה לרחובות, כשיחד עמו עברו גם הרב קלופט והרב גרז אותם מינה גם לרבני שכונות בעיר. הישיבה שכנה בבית הכנסת הגדול של רחובות ברחוב בנימין, ומול בית הכנסת, במבנה ארעי, היה חדר השיעורים. מעבר לכביש היה חדר האוכל ומגורי התלמידים, במבנים ששמשו קודם לכן כאורוות של הצבא הבריטי, שעמדו סמוך למקום בו ניצב כיום בית שפירא. עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרפו התלמידים לכוחות הלוחמים והישיבה התפרקה. לאחר קום המדינה הוקמה הישיבה מחדש. באותה תקופה הביא את בן דודתו, הרב שך, לכהן כר"מ בישיבה. הרב שך נשאר כל השבוע בישיבה, ולשבתות חזר לירושלים. לאחר מעברו של הרב שך לישיבת פוניבז' בשנת תשי"ב, מילא את מקומו הרב יצחק קוליץ. בנוסף כיהן בישיבה הרב אלימלך בר שאול, עמו הגיעו מספר תלמידים מישיבת חברון, אשר כונו ה"עבריתניקים", בשל רצונם לשמוע שיעורים בעברית. בנוסף כיהנו בישיבה הרב מאיר צבי ברגמן, ראש ישיבת רשב"י וחתנו של הרב שך והרב משה שמעון וינטרוב. בשנת תשי"ד הקים הרב מלצר את ישיבת הדרום, לבחורים ממשפחות פחות אדוקות. הישיבה הוקמה לצד ישיבת קלצק. בשנת תשי"ז בנה מבנה לישיבת הדרום, סמוך לביתו של חיים ויצמן. בתקופה זו התאחדו שתי הישיבות. חלק מצוות הישיבה, בהם הרב ברגמן, המשיכו ללמד בישיבת הדרום. קהילות המבשר, כ"ו אדר א' תשע"ד, ראיון עם ידעאל מלצר. הרב צבי יהודה מלצר זצ"ל, באתר web.archive.org, ‏2016-03-03 סבי הרב צבי יהודה מלצר זצ"ל - המעין - מכון שלמה אומן, באתר www.machonso.org רבנים ראשיים ברחובות, באתר עיריית רחובות-ארכיון חוק בתי הדין הרבניים (אישור מינויים), תשי"ב-1952 הרב צבי יהודה מלצר זצ"ל, באתר mdrehovot