laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ריי להוד

ריימונד (ריי) להוד (באנגלית: Raymond H. "Ray" LaHood; נולד ב-6 בדצמבר 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא לבנוני, שכיהן כמזכיר התחבורה של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. קודם לכן, בין 1995 ל-2009, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את המחוז ה-18 של מדינת אילינוי. להוד נולד בעיר פאוריה שבאילינוי, נכד לסב שהיגר לארצות הברית מלבנון. הוא סיים תואר ראשון בחינוך ובסוציולוגיה באוניברסיטת ברדלי המקומית, עבד במשך כשנה כמורה בתיכון, ולאחר מכן בתפקידים שונים במערכת החינוך הציבורית. בין 1977 ל-1982 שימש כעוזר לתומס ריילסבק, חבר בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית באילינוי, לפני שהתמודד על תפקיד ציבורי בעצמו. ב-1982 נבחר לבית הנבחרים של מדינת אילינוי, תפקיד בו כיהן במשך שנה עד שהפסיד בבחירות. בין 1983 ל-1994 שימש כעוזר בכיר וראש המטה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט מישל, ולאחר פרישתו של מישל נבחר במקומו כנציג המחוז ה-18 של מדינת אילינוי בבית הנבחרים. מאז נבחר להוד עוד שש פעמים לתפקיד, עד שהחליט שלא להתמודד שוב בבחירות 2008. בבית הנבחרים נחשב לאחד החברים המתונים ביותר במפלגה הרפובליקנית, הוא היה אחד היחידים שלא חתם על "החוזה עם אמריקה" שיזם מצליף המפלגה ניוט גינגריץ' לקראת הבחירות של 1994. היה אחד משלושת הרפובליקנים היחידים שהצביעו בהצבעה הראשונה נגד חוק הפטריוט נגד טרור, חוק שתמך בו כשהובא להצבעה נוספת. להוד כיהן בוועדת החקלאות ופעל למען תעשיית האתנול, כמו כן שימש כחבר בשדולה הערבית-אמריקאית בקונגרס, פעל למען הסרת החרם על הטיסות ללבנון, ומתח ביקורת על מדיניות משטרת הגבולות בנושא בדיקות בשדות התעופה. בדצמבר 2008 הודיע ברק אובמה כי בחר בלהוד לשמש מזכיר מחלקת התחבורה בממשל שיקים, לפי המסורת שבכל קבינט יש לפחות מזכיר אחד מהמפלגה היריבה. להוד סיים את כהונתו ביולי 2013. כשר התחבורה הפעיל את מבצע "מזומן תמורת טרנטה" ("Cash for Clunkers") שבמסגרתו העניק הממשל תמריצים כספיים לאזרחים ששלחו כלי רכב ישנים ומזהמים לגריטה וקנו במקומם כלי רכב חדשים ויעילים אנרגטית. להוד הוא מרוני קתולי, נשוי לקתי, אב ל-4 ילדים. בנו דרין להוד מכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא ריי להוד בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר מחלקת התחבורה נתי יפת, ‏"אם אתה לא בתחום המכוניות האוטונומיות, אתה לא במשחק", באתר גלובס, 18 באפריל 2017 ריי להוד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ארז וולברג, ‏בית הנבחרים האמריקני מרחיב התוכנית "מזומן תמורת טרנטה", באתר גלובס, 31 ביולי 2009
ויק אייקרס

ויקטור דייוויד אייקרס (אנגלית: Victor David Akers; נולד ב-24 באוגוסט 1946 באיזלינגטון, לונדון) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה. אייקרס שיחק בעמדת המגן השמאלי. אייקרס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פולהאם, אך לא חתם עם המועדון על חוזה מקצוען. הוא עבר למועדון טונברידג' החובבני, לפני שחתם בבקסלי יונייטד ב-1969. ביולי 1971 הוא חתם בקיימברידג' יונייטד תמורת סכום של 5,000£, והיה חלק מהסגל שהוביל את המועדון לפוטבול ליג בפעם הראשונה. אייקרס השתתף ב-129 משחקי ליגה בקיימברידג' לפני שעבר לשחק בווטפורד תמורת סכום של 1,000 או 2,000£. אייקרס היה שחקן הרכב קבוע במחצית הראשונה של המועדון בליגה הרביעית לאחר הירידה, והשתתף ב-22 משחקי ליגה ובארבעה משחקים בטורנירי גביע. ביולי 1976 הוא הועבר לדרטפורד ללא תשלום, וסייע למועדון לזכות בגביע הליגה הדרומית. אייקרס עבר לשחק בהייז ב-1978, והצטרף לסלוג טאון באוקטובר 1980. במרץ 1984 הוא שיחק עבור קרשלטון אתלטיק, ובאותה שנה הצטרף לצוות האימון של ארסנל. אייקרס מונה לראשות אגף הקהילה של ארסנל ב-1986, וב-1987 היה לאחד מהאנשים שהקימו את קבוצת ארסנל ליידיס. אייקרס הוביל את הקבוצה לכל תואר חשוב בכדורגל הנשים האנגלי, וכן לזכייה בליגת האלופות לנשים ב-2007. הוא הוביל את קבוצת הנשים של ארסנל לזכייה בתארים רבים בכדורגל הנשים הבריטי, ופרש מתפקידו בשנת 2009. הוא ממשיך לכהן בצוות האימון של ארסנל. ג'ונס טרפור, The Watford Football Club Illustrated Who's Who (עמוד 21)‏, Surrey: T.G Jones,‏ 1996 (ISBN 0-9527458-0-1) מדיה וקבצים בנושא ויק אייקרס בוויקישיתוף ויק אייקרס, באתר FootballDatabase.eu
קדחת המגרש

קדחת המגרש (באנגלית: Fever Pitch) הוא ספרו האוטוביוגרפי של הסופר הבריטי ניק הורנבי. הספר עובד לשני סרטי קולנוע: הפקה בריטית ב-1997 והפקה אמריקנית ב-2005. קדחת המגרש פורסם לראשונה ב-1992, והיה הספר הראשון שנכתב על ידי הורנבי. בספר מתוארת מערכת היחסים של הורנבי עם הכדורגל בכלל ועם מועדון הכדורגל ארסנל בפרט. הספר מורכב ממספר רב של פרקים קצרים, שכל אחד מהם מתמקד במשחק יחיד בין 1968 ל-1992. הורנבי מתאר את השיאים והכשלונות של ארסנל בתקופה זו, ומקשר אותם לחייו האישיים תוך כדי כתיבה על הערצתו לכוכבי ארסנל כגון ליאם בריידי, וגורלם של שחקנים שנכשלו כגון גאס סיזר. בממלכה המאוחדת נמכרו כמיליון עותקים של הספר. הספר זכה בפרס ספר הספורט על שם ויליאם היל לשנת 1992. הספר הודפס מחדש עם כריכה חדשה כחלק מהערכה שחילק המועדון לקראת עונת 2005/2006, שהייתה עונת הפרידה מאצטדיון הייבורי. גרסה זו של הספר הופקה ב-1997 בכיכובו של קולין פירת'. הורנבי עצמו התאים את הספר לטלוויזיה, והתמקד בעונת האליפות של 1988/1989 ובהשפעתה על מערכת היחסים הרומנטית של גיבור הספר. פירת' שיחק את "פול אשוורת'" המבוסס על הורנבי ועובד כמורה בבית ספר השוכן בצפון לונדון. אשוורת' מנהל מערכת יחסים רומנטית עם שרה יוז (רות' גמל), שהיא מורה חדשה המצטרפת לבית הספר שבו הוא עובד. שיאו של הסרט תואם למשחק המכריע נגד ליברפול, שהסתיים בניצחון 2 - 0 משער בדקה האחרונה של מייקל תומאס והכריע את גורל האליפות לטובת ארסנל. בסרט הופיעו גם ניל פירסון בתפקיד אביו של פול, ומארק סטרונג בתפקיד סטיב, חברו הטוב ביותר של פול. הורנבי עצמו הופיע למשך זמן קצר כמאמן קבוצה יריבה במשחק כדורגל בין שני בתי ספר. חלקים מהסרט צולמו באזור הייבורי, אצטדיונה של ארסנל; אולם, בזמן צילומי הסרט הטראסות של האצטדיון כבר הוסרו, כך שהסצנות הללו צולמו באצטדיון קרייבן קוטג' של פולהאם. גרסה זו הופקה ב-2005 בכיכובם של ג'ימי פאלון ודרו ברימור. בגרסה זו, המבוססת על הסרט הראשון ולא על הספר, העלילה מועבר מלונדון אל בוסטון במקביל להעברת מוקד התעניינותו של הגיבור מכדורגל לבייסבול. הסרט עוסק בעונת 2004 של בוסטון רד סוקס, ששיאה היה בניצחון הראשון מזה 86 שנים בוורלד סיריס של המייג'ור ליג בייסבול. האליפות הייתה מקרית; הסרט צולם במהלך העונה הסדירה ב-2004 והמפיקים נאלצו לשכתב חלקים מהתסריט על מנת להתאימם אל הזכייה באליפות. הסרט התקבל בביקורות צוננות שבהן צוינו מספר מגרעות כגון חוסר אמינות וחוסר כבוד כלפי האוהדים של הרד סוקס. מחוץ לצפון אמריקה הסרט יצא תחת השם "The Perfect Catch" על מנת למנוע בלבול עם גרסת 1997. כתבה על הספר באתר האובזרבר ראיון עם הורנבי על הספר "קדחת המגרש (1997)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קדחת המגרש (2005)", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מידע על גרסת 2005 באתר Baseball Movie Guide קדחת המגרש, באתר OCLC (באנגלית)
לוי שטראוס ושות'

לוי שטראוס ושות' (באנגלית: ‏.Levi Strauss & Co, נהגה באנגלית: ליווי סטראוס) היא חברת טקסטיל אמריקנית אשר מתמחה בייצור מוצרי לבוש, בעיקר כאלה העשויים מבד דנים, תחת שם המותג ליווייס (Levi's). מטה החברה ממוקם בסן פרנסיסקו. החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1858, על ידי לוי שטראוס, מהגר גרמני-יהודי. שטראוס הקים את החברה כעסק ליבוא בגדים יחד עם גיסו דייוויד סטרן. החייט ג'ייקוב דייוויס היה מהגר יהודי מלטביה שנהג לרכוש את בד הדנים מלוי שטראוס. דייוויס הבחין שהמכנסיים נוטים להתבלות בנקודות מסוימות וחשב להשתמש במסמרות נחושת לחיזוק. כיוון שלא היה לו די כסף כדי לרשום פטנט, הוא פנה לשטראוס והציע לו שותפות עסקית. ב-1873 נרשם פטנט מספר 139,121 ("שיפור בהידוק הכיסים") במשרד הפטנטים והסימנים המסחריים, ומסמרות הנחושת שולבו בעיצוב המכנסיים ובפרסומות החברה. על פי אחד הקמפיינים הפרסומיים של החברה, נמכר זוג המכנסיים הראשון לכורה זהב במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה. למעשה החלה החברה לייצר מכנסי ג'ינס רק בשנות ה-70 של המאה ה-19 בעוד הבהלה לזהב התרחשה כמה עשורים קודם לכן. ישנה אגדה אורבנית שלפיה נתפר זוג המכנסיים הראשון מקנבוס. למעשה מאז ומתמיד נתפרו הג'ינס של ליוויס מבד דנים העשוי כותנה, ומידע מוטעה זה הופץ ככל הנראה על ידי ג'ק הרר, אקטיביסט אמריקאי ופעיל למען לגליזציה של סמים קלים. שטראוס נפטר בגיל 73 ב-26 בספטמבר 1902, ואחייניו ירשו את החברה. החברה החלה לייצר את סוגי הג'ינס המודרניים במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20. בשנת 1981 החלה החברה לסגור את המפעלים בארצות הברית ולהעביר באופן הדרגתי את הייצור מעבר לים על מנת לחסוך בעלויות היצור. לחברה יש מספר מותגים נוספים, הידוע בהם הוא "דוקרס". מדיה וקבצים בנושא לוי שטראוס ושות' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוי שטראוס ושות' לוי שטראוס ושות', ברשת החברתית פייסבוק לוי שטראוס ושות', ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוי שטראוס ושות', ברשת החברתית אינסטגרם לוי שטראוס ושות', באתר פינטרסט לוי שטראוס ושות', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע עסקי על חברת לוי שטראוס ושות' באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) לוי שטראוס ושות', בגוגל פיננסים לוי שטראוס ושות', באתר Crunchbase (באנגלית) תיאור מספרי הג'ינס של ליווייס מ-501 עד 569, באתר InsideHook, ‏30 ביולי 2024 (באנגלית)
לאקה (יוון)

לאקה (ביוונית: Λάκκα) היא עיירת נמל והיישוב השני בגודלו באי פאקסי, האי הקטן מבין שבעת האיים היוניים הראשיים. לאקה נמצאת בחלק הצפוני של פאקסי לחופו של מפרץ טבעי גדול. בלאקה נמל לספינות תיירים ולספינות דיג. מסביב ליישוב עצי זית בצבע ירוק כסוף ועצי ברוש. זהו יעד תיירות פופולרי אליו מגיעים בשייט כדי ליהנות מגלישת גלים, צלילה ושחייה. הכלכלה במקום מבוססת על חקלאות שעיקרה גידול עצי זיית והכנה של שמן זית ועל תיירות. מספר התושבים בלאקה מונה מספר מאות. רוב הבתים בלאקה הם בסגנון ונציאני. בלאקה שני חופי ים, האחד נקרא קאנוני (Kanoni) והוא מכוסה חלוקי אבן והשני נקרא הראמי (Harami) והוא חוף חולי. במקום מסעדות, מאפיות ובארים רבים. שרות של אוטובוסים מקשר את לאקה עם גאיוס בירת האי דרך לוגוס. האי פאקסי היה מיושב כנראה כבר בתקופה הפרה היסטורית. באופן מסורתי מייחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו בפאקסי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים פאקסי סבלה מהתקפות של פירטים. בזמן מסעי הצלב עברו במקום חיילים מצבאות הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה פאקסי כשאר האיים היוניים נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית. נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס בסביבות שנת 1800. האי נכבש על ידי כח רוסי טורקי ומייד לאחר מכן בשנת 1815, על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 פאקסוס ויתרה על עצמאותה יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון. מדיה וקבצים בנושא לאקה בוויקישיתוף לאקה, פאקסוס חופשה בלאקה לאקה, פאקסוס, יוון מפת לאקה
נתי הורטיג

נתי הורטיג (נולד ב-9 במרץ 1986) הוא רוכב אופניים ישראלי, אלוף ישראל לשנת 2008 באופני כביש. הורטיג הוא יליד ראשון לציון ומתגורר כיום באזור חבל מודיעין. הורטיג החל להתאמן בקבוצה רכיבת שטח מקומית בהדרכת צביקה יוז'יק בגיל 12. כעבור שנתיים עבר לקבוצת האופניים Velo Club Israel שבסיסה בחולון, מהוותיקות שבקבוצות הענף. בתקופה זו נחשף לענף אופני הכביש והחל להתאמן עם טובי רוכבי ישראל (איתי ליפשיץ, דור דבירי, דניאל הלסטוך וצחי בויגן), תחת הדרכתו של שלום דביר. בשנת 2004 דורג כרוכב ה-2 בארץ בקטגוריית עלית נוער באופני הרים, סיים במקום ה-3 באליפות ישראל באופני כביש לנוער ובמקום השני באליפות ישראל במקצה נגד השעון. בשנה זו הוכר כספורטאי מצטיין טרם גיוסו לצה"ל. בשנת 2006 עבר הורטיג לקבוצה חדשה ומתפתחת "טים מצמן" על מנת להתקדם מבחינה מקצועית. בשל היותו מדריך אימון גופני בצה"ל, הצליח הורטיג לשלב בין שירות הצבאי לתחרויות ואימונים וניצח מספר תחרויות כדוגמת קרמיס יער המגינים, מרוץ חריש ומרוץ סיום עונת 2006 באורים, אותו ניצח בבריחת יחיד מהדבוקה כ-5 קילומטרים מהסיום. בשנת 2008 סיים את שירותו הצבאי וניצח את אליפות ישראל לבוגרים יום אחד בלבד לאחר שהצליח לסיים במקום ה-3 באליפות ישראל נגד השעון (שני המרוצים התקיימו בסוף שבוע אחד באזור אורים). בשנה זו נבחר הורטיג לרוכב השנה של איגוד האופניים בישראל. הורטיג היה חבר בנבחרת ישראל באופני כביש משנת 2004 ועד 2009. נתי הורטיג זכה באליפות ישראל באופני כביש, באתר ONE‏, 28 ביוני 2008 נתי הורטיג-פרופיל של אלוף(הקישור אינו פעיל), כתבה באתר Shvoong
ז'וזפ אסקולה

ז'וזפ אסקולה אי סגלס (בקטלאנית: Josep Escolà i Segalés; נולד ב-28 באוגוסט 1914 בברצלונה שבקטלוניה, נפטר ב-7 במרץ 1998) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת החלוץ. אסקולה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו בברצלונה, וייצג גם את נבחרות ספרד וקטלוניה. לאחר פרישתו ממשחק ב-1948 אימן אסקולה מספר קבוצות, ובהן לבאנטה וסבדל. אסקולה הוא אחד מהראשונים בטבלת מלכי השערים של מועדון הכדורגל ברצלונה בכל הזמנים. אסקולה החל את הקריירה שלו במדי קבוצה שבסיסה בשכונת מגוריו ב-1933. כעבור שנה עבר לברצלונה, ואת הופעת בכורתו בליגת העל הספרדית ערך תחת הדרכתו של פרנץ פלאטקו ב-2 בדצמבר 1934. כבר בבכורתו הבקיע את השער הראשון מבין רבים במדי ברצלונה. בעונתו הראשונה במועדון עזר לו לזכות באליפות קטלוניה. בעונה הבאה, תחת ממשיך דרכו של פלאטקו, פטריק אוקונל, זכתה הקבוצה באליפות קטלוניה נוספת והגיעה לגמר גביע ספרד. לקראת סוף משחק הגמר מול ריאל מדריד, במצב של 2-1 למדריד, נפסקה בעיטת עונשין לטובת ברצלונה. אסקולה בעט את הכדור, אך שוער היריבה ריקארדו זאמורה הדף את הכדור בצורה מרהיבה, ובכך מנע מברצלונה להשוות ולהביא את המשחק להארכה. מלחמת האזרחים הספרדית שפרצה ב-1936 גרמה להשעיית הליגה. כתוצאה מכך השתתפה ברצלונה ב"ליגה התיכונה", שהשתתפו בה קבוצות מהרפובליקה הספרדית השנייה. אסקולה עזר לקבוצתו לזכות בתואר. לאחר מכן, כאשר היה בלתי אפשרי לארגן את הטורניר מחדש עקב חלוקת הרפובליקה, יצא המועדון למסע באמריקה במטרה לגייס כספים, בין היתר. הקבוצה שיחקה 14 משחקים מול קבוצות אמריקניות. רבים מחברי הקבוצה, ובהם אסקולה, החליטו לא לחזור לספרד בשל המלחמה. לכן, אסקולה הצטרף לקבוצה הצרפתית סטה, שהייתה מהבולטות בצרפת באותה תקופה. הוא נשאר בקבוצה עד 1940 ועזר לה לזכות באליפות השנייה בתולדותיה. עם תום המלחמה, הטיל השלטון חרם של שש שנים על השחקנים שברחו מספרד. אף על פי כן, נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה אנריקה פיניירו פעל למען מתן אישור לשחקני הקבוצה לשחק. אכן, אסקולה ושחקנים נוספים הורשו לשחק ב-1941, באמצע עונת 1940/1941. בעונה הבאה, עונה בה אסקולה שיחק רק בתשעה משחקי ליגה, נאלצה הקבוצה להתמודד עם מאבקים כנגד ירידה לליגת המשנה. אי לכך, הצליח המועדון לזכות בגביע הגנרל (השם שניתן לגביע ספרד בימים אלו), לאחר ניצחון 4-3 בגמר עם שני שערים של אסקולה. כמו כן, אסקולה היה מעורב גם במשחק השנוי במחלוקת בגביע הגנרל כשנה לאחר מכן. במשחק הראשון מבין השניים, שנערך בלס קורטס, ברצלונה ניצחה על אף שהשופט איפשר לשחקני ריאל מדריד לתקל בעוצמה את שחקני ברצלונה, ובהם אסקולה, שנאלץ לפרוש מהמשחק במהלכו. במשחק הגומלין ברצלונה הובסה 11-1, ולפי טענות, איימו תומכי השלטון הפאשיסטי (שתמך בעצמו בריאל מדריד) על חייהם של שחקני ברצלונה, ובהם אסקולה. לאחר מכן החלה הקבוצה לשגשג, עם אסקולה במדיה, וזכתה בשלוש אליפויות ובגביע הלטיני. ב-1949, בתום עונה בה זכתה הקבוצה באליפות, פרש אסקולה ממשחק. לאחר פרישתו המשיך אסקולה לעסוק בתחום הכדורגל, אך כמאמן. הוא אימן מספר קבוצות - בדאלונה, סבדל, קאסטיון ולבאנטה. ללבאנטה עזר להעפיל מהליגה השלישית לליגה השנייה. תפקידו האחרון בתחום הכדורגל היה אימון קבוצת הילדים של מועדון הכדורגל ברצלונה. אסקולה שיחק בעשרה משחקים של נבחרת קטלוניה והבקיע שני שערים, בין 1934 ל-1948. במדי נבחרת ספרד הופיע פעמיים - שתי הפעמים היו מול נבחרת פורטוגל ושתיהן הסתיימו בתוצאה תיקו 2. הראשונה הייתה ב-2 בינואר 1941 והשנייה הייתה ב-11 במרץ 1945. ז'וזפ אסקולה, באתר Transfermarkt ז'וזפ אסקולה, באתר BDFutbol ז'וזפ אסקולה, באתר WorldFootball.net ז'וזפ אסקולה, באתר National Football Teams ז'וזפ אסקולה במועדון הכדורגל ברצלונה
גאל קלישי

גאל קלישי (צרפתית: Gaël Clichy; נולד ב-26 ביולי 1985 בטולוז) הוא כדורגלן עבר צרפתי אשר שיחק בעמדת המגן השמאלי. קלישי נולד וגדל בעיר טולוז. קלישי החל לשחק בקאן מליגת העל הצרפתית. בקיץ 2003 הוחתם קלישי על ידי ארסנל של ארסן ונגר תמורת סכום של רבע מיליון לירות שטרלינג, בהסכם בו קלישי הסכים לשמש כמחליפו של האנגלי הבינלאומי אשלי קול בשלוש עונותיו הראשונות בארסנל. למרות זאת קלישי שותף ב-12 משחקים בעונת האליפות 2003/2004, והיה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון הזוכה. לאחר שקיבל את המדליה הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר בפרמייר ליג שעושה זאת. לאחר שאשלי קול נפגע ברגלו באוקטובר 2005 נראה היה שקלישי יהפוך לשחקן הרכב קבוע. ההשערות בנושא זה התחזקו בעקבות הטענות על כך שקול יחתום במועדון מליגת העל הספרדית. אולם, קלישי נפצע באופן זהה לקול, והותיר את ארסן ונגר עם בעיה בעמדת המגן השמאלי. קלישי חזר לסגל הבכיר ב-25 באפריל 2006 במשחק חצי גמר ליגת האלופות נגד ויאריאל, ועלה כמחליף של מתיו פלמיני שנפצע. קלישי נפצע פעם נוספת באותו מקום והחמיץ את יתר העונה כולל גמר ליגת האלופות. הוא חזר לסגל הבכיר רק ב-14 באוקטובר 2006. קלישי הפך למגן השמאלי הבכיר של ארסנל לאחר עזיבתו של קול לצ'לסי באוגוסט 2006. כשהיה מחליפו של קול קלישי השתתף ב-62 משחקים (39 בליגה) במשך שלוש עונות. בעונה שלאחר עזיבתו של קול הוא השתתף ב-27 משחקי ליגה מתוך 40, ומאז היה שחקן הרכב קבוע. בעונת 2007/2008 קלישי נבחר לנבחרת העונה של התאחדות הכדורגלנים המקצוענים. בשנת 2007 קלישי זומן לראשונה לסגל של נבחרת צרפת. הוא זומן פעם נוספת בינואר 2008 לקראת המשחק נגד נבחרת ספרד, וב-5 בפברואר 2008 למשחק של נבחרת צרפת ב' נגד נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. משחקו הראשון של קלישי היה ב-10 בספטמבר 2008 נגד נבחרת סרביה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. בעקבות יכולתו הטובה הוא הוחתם ב-20 ביוני 2008 על חוזה חדש לטווח ארוך. בסיום העונה הוא אף הגיע למקום השני במשאל שחקן העונה שנערך בקרב אוהדי ארסנל. קלישי זכה לענוד את סרט הקפטן במשחק הכנה נגד בארנט לקראת עונת 2008/2009. שערו הראשון במדי ארסנל הובקע בהפסד 1 - 2 לסטוק סיטי ב-1 בנובמבר 2008. בשנת 2011 חתם קלישי במנצ'סטר סיטי. ביולי 2017 חתם קלישי באיסטנבול בשאקשהיר מהליגה הטורקית. בדצמבר 2020 חתם קלישי בסרבט ז'נבה השווייצרית לשנה וחצי. ביולי 2023 קלישי פרש מכדורגל. מדיה וקבצים בנושא גאל קלישי בוויקישיתוף גאל קלישי, באתר Transfermarkt גאל קלישי, באתר Soccerway גאל קלישי, באתר BDFutbol גאל קלישי, באתר WorldFootball.net גאל קלישי, באתר National Football Teams גאל קלישי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
פוקוס (הוצאה לאור)

פוקוס היא הוצאת ספרים שנוסדה בשנת 1972 והחלה את דרכה כהוצאה לאור של ספרי צילום, אותם כתב מייסדה, ד"ר שאול טל. השם "פוקוס", שמזוהה עם תחום הצילום, נשאר עד היום, למרות שמאז פנתה ההוצאה לאפיקים אחרים. בשנת 1988, עם כניסתו הנרחבת של המחשב האישי לשוק, הרחיבה פוקוס את פעילותה והוציאה לאור למעלה מ-300 ספרי מחשב. בתחילת המאה ה-21, עם קריסת שוק ספרי המחשב התמקדה ההוצאה בספרי בריאות, צמיחה אישית, עזרה עצמית, הורות וזוגיות. מאז שנת 2000 הופיעו בהוצאה למעלה מ-200 ספרי בריאות בתחומים הרפואה המשלימה, כגון תזונה ודיאטה, רפואה מונעת, אורח חיים בריא, ריפוי טבעי ממחלות, חיים בריאים וארוכים, פעילות גופנית, בריאות המוח, איזון גוף-נפש ועוד. ההוצאה מתמקדת בגישות בריאותיות המציעות לעיתים טיפול ברפואה אלטרנטיבית. מרבית ספרי הבריאות של פוקוס הם ספרים מתורגמים, מאז היווסדה הוציאה פוקוס לאור למעלה מ-600 ספרים, כאשר עשרות מהם זמינים גם בפורמט דיגיטלי. פוקוס, ברשת החברתית פייסבוק פוקוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר הבית של הוצאת פוקוס
מייקל רומיאו

מייקל ג'יימס רומאו (אנגלית: Michael James Romeo; נולד ב-6 במרץ 1968) הוא גיטריסט אמריקאי, חבר ומייסד להקת הפרוגרסיב מטאל "סימפוני אקס". רומאו נולד בניו יורק. בגיל 10 החל לקחת שיעורי פסנתר וקלרינט. בגיל 12, לאחר ששמע לראשונה את אלבום של להקת קיס החל לנגן בגיטרה. הוא קנה גיטרה אקוסטית ואחר כך עבר לגיטרה חשמלית. הוא הושפע מלד זפלין, ראש, AC/DC, דיפ פרפל בלאק סבאת', הוא הפך לרציני בעניין הגיטרה לאחר שהאזין לאלבום של אוזי אוסבורן. בנוסף הוא הושפע בכבדות מהטכניקה הנאו-קלאסית והסגנון של רנדי רואדס. באותו זמן הוא התחיל לקחת שיעורים על גיטרה קלאסית. ב-1994, בעודו בן 26, רומיאו הקליט את עצמו במכשיר רדיו ביתי. לקלטת בת תשעת הקטעים קרא רומיאו - "The Dark Chapter". את הקלטה זו שלח למספר חברות הקלטות, ולהפתעתו נענה בחיוב מחברת הקלטות יפנית, שהסכימה להחתימו. תנאה היחיד היה שיקים להקה. כך התגלגל רומיאו להקים את להקתו המצליחה, שפעילה באופן רצוף מאז שנת 1994, סימפוני אקס. רומאו הוא המלחין המרכזי בלהקה, והוא אחראי לרוב היצירות שלה. מאחר שסגנונה העיקרי של סימפוני אקס הוא פרוגרסיב מטאל סגנון הנגינה שלו מתאפיין בשימוש במספר טכניקות ברמה גבוהה מאוד, כגון טאפינג, סוויפינג וארפג'. לעיתים הוא אף מערבב בין הטכניקות ויוצר שילובים מעניינים וצלילים שעוד לא נשמעו לפניו. טכניקות אלה הוא שכלל לרמת אמנות, וזכותן ובזכות המוזיקליות הגדולה שלו הוא נחשב לאחד מהגיטריסטים/מוזיקאים המובילים כיום בתחום הפרוגרסיב מטאל. השוואה רווחת בקרב המוזיקאים שבתחום היא בין מייקל רומיאו לג'ון פטרוצ'י מדרים ת'יאטר, שידוע גם הוא ברמת הנגינה הגבוהה שלו. מייקל רומיאו מציין את Uli John Roth, אל דימיולה, Yingwie Malmsteen ורנדי רודס כהשפעותיו המרכזיות. עוד השפעות רבות הן הלהקות אגדיות כדוגמת ראש וקנזס, לצדם מלחינים קלאסיים גדולים כדוגמת בטהובן, באך ומוצארט וגם להקות "כבדות" יותר כדוגמת AC/DC, לד זפלין ו-Black Sabbath. מדיה וקבצים בנושא מייקל רומיאו בוויקישיתוף מייקל רומיאו, ברשת החברתית פייסבוק מייקל רומיאו, באתר ספוטיפיי מייקל רומיאו, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר Last.fm (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר AllMusic (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר MusicBrainz (באנגלית) מייקל רומיאו, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מייקל רומיאו, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר דיזר מייקל רומיאו, באתר Discogs (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר Songkick (באנגלית) מייקל רומיאו, באתר Genius דפו האישי באתר הלהקה אלבום הסולו שלו באתר הלהקה
ג'ון פל

ג'ון פל (באנגלית: John Pell;‏ 1 במרץ 1611 - 12 בדצמבר 1685), מתמטיקאי אנגלי. פל נולד במחוז סאסקס בה אביו היה כומר. בגיל 5 התייתם מאביו וכשהיה בן 6 התייתם מאמו. בגיל 13 הוא החל ללמוד בקולג' טריניטי באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1628 קיבל תואר ראשון ובשנת 1630 הוא קיבל תואר מאסטר. הוא היה למומחה ביוונית ולטינית וככל הנראה התעניין גם במתמטיקה, שכן ידוע שהתכתב עם הנרי בריגס לגבי לוגריתמים. עם תום לימודיו החל לעבוד כמורה בסאסקס ובשנים 1638 - 1643 היה למורה למתמטיקה בלונדון. בשנת 1632 הוא נשא לאישה את איתומריה ונולדו להם שמונה ילדים. בשנת 1643 הוא מונה לקתדרה למתמטיקה באמסטרדם ובשנת 1646 הוא עבר לברדה בה כיהן עד שנת 1652. בשנים 1654 - 1658 הוא היה שליחו של אוליבר קרומוול לקנטונים הפרוטסטנטים של שווייץ. כששב לאנגליה מונה על ידי צ'ארלס השני, מלך אנגליה למשרה כנסייתית בפובינג שבמחוז אסקס, בה החזיק עד שנת 1673. כתביו הגיעו לאחר מותו לארכיון החברה המלכותית. על שמו נקראים משוואת פל וסדרת פל, אולם יש ספק האם הוא תרם לפיתוחן. מדיה וקבצים בנושא ג'ון פל בוויקישיתוף ג'ון פל, באתר MacTutor (באנגלית) ג'ון פל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הדיפת כדור ברזל

הדיפת כדור ברזל הוא ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה. במסגרת ספורט זה אדם הודף כדור ברזל במשקל כבד (7.26 קילוגרם לגברים ו-4 קילוגרם לנשים) למרחק הרב ביותר. ספורט זה נחשב כחלק ממשפחת ענפי הכוח המתפרץ. ההדיפה מתבצעת מתוך מעגל (בדרך כלל עשוי בטון) בקוטר 2.135 מטר. למעגל יש חלק קדמי, הפונה אל משטח דשא וחלק אחורי. בקדמת החלק הקדמי מותקנת מחיצה בגובה של כ-10 ס"מ הנקראת "מחסום כף-רגל" או "מפתן". משני צידי המחיצה יוצאות "קרניים" על הדשא ויוצרות מקטע משולש (גזרה או "סקטור"). ההודף יכול להיכנס למעגל מכל צד, עליו להצמיד את כדור הברזל לצווארו, צמוד לסנטר, בשקע עצם הבריח ולהדוף אותו אל מחוץ למעגל, הרחק ככל האפשר בתוך תחום ה"סקטור" המצויר על הדשא, בתוך 60 שניות מן הרגע שבו קראו בשמו. על מנת שההדיפה לא תיפסל, על הכדור להיות לפחות בגובה הכתפיים של ההודף לאורך כל שלבי ההדיפה. אסור ששום חלק מחלקי גופו של ההודף, כולל חלקי בגד או נעל, ייגעו במחיצת כף הרגל או מחוץ למעגל ההדיפה עד פגיעת הכדור בקרקע. חלקי גופו של ההודף יכולים לעבור את מעגל ההדיפה ומחיצת כף הרגל, כל עוד הם באוויר, ולא נוגעים במעגל. לאחר ההדיפה מותר לו לצאת ממעגל ההדיפה מצידו האחורי. המרחק שאליו נהדף הכדור נמדד כמרחק בין נקודת המגע הראשונה של הכדור בקרקע והנקודה שבה נחתך היקף המעגל עם הקו בין מרכז המעגל לנקודת מגע זו. אם כדור הברזל נוחת על או מחוץ לגבולות הגזרה, ההדיפה נפסלת. תחרויות של הטלת אבנים או עצמים כבדים אחרים ידועות מזמנים קדומים. הומרוס סיפר על תחרויות כאלה באיליאדה. המשקל הנוכחי של הכדור בתחרויות גברים נקבע ב-1860, וב-1906 נקבעו צורותיו ומידותיו של השטח שממנו הודפים. תחרויות הדיפת כדור ברזל מתקיימות באליפות העולם באתלטיקה, באולימפיאדות (ענף ספורט בסיסי באולימפיאדה מאז חידושה לגברים ומאז אולימפיאדת לונדון (1948) לנשים) ועוד. כן מתקיימות תחרויות בבתי ספר ובמכללות, במשקלי כדור מופחתים לפי גיל המשתתפים. בדרך כלל ישנם שלושה "סיבובי" הדיפה לכל הודף משתתף. כל הדיפה נספרת למניין שלוש ההדיפות, אם נפסל ההודף בשל אי-עמידה בכללים הוא אינו מורשה לחזור על ההדיפה. ההדיפה למרחק הרב ביותר נרשמת והזוכה הוא זה אשר נרשמה לו זריקה למרחק הרב ביותר. נטליה ליסובסקאיה (ברית המועצות): 22.63 מטר, הושג במוסקבה ב-7 ביוני 1987 הלנה פיבינג'רובה (צ'כוסלובקיה): 22.50 מטר, הושג ביבלונץ ב-19 בפברואר 1977 ראיין קראוזר (ארצות הברית): 23.56 מטר, הושג בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 במאי 2023 ראיין קראוזר (ארצות הברית): 23.38 מטר, הושג בפוקטלו, איידהו, ב-18 בפברואר 2023 פטר דוידוביץ', לימוד הדיפת כדור ברזל חלק ראשון(הקישור אינו פעיל), חלק שני(הקישור אינו פעיל), חלק שלישי(הקישור אינו פעיל) מתוך סדרת מאמרים על הוראת מקצועות הזריקה מתוך "עולם הריצה", 15 בנובמבר 2005 הדיפת כדור ברזל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דברי ימי מלרוז

דברי ימי מלרוז (באנגלית: Chronicle of Melrose) הוא כרוניקה שנכתבה בימי הביניים. כיום מוצגת הכרוניקה בספריית קוטון שבספרייה הבריטית. זהות כותבי הכרוניקה אינה ידועה, אולם ככל הנראה מדובר בנזירים ממנזר מלרוז. הכרוניקה מתארת אירועים בין השנים 735–1270 ומורכבת משני חלקים: תיאור האירועים בין השנים 745–1140 (שנת ייסוד מנזר מלרוז). חלק זה מורכב מקטעים שנאספו מכרוניקות אחרות ובהם דברי הימים האנגלו-סקסים וכן ספרי ההיסטוריה שנכתבו על ידי סיימון איש דרהאם ורוג'ר מהובדן. תיאורים האירועים החל משנת 1140 ועד 1270 - חלק זה נכתב ככל הנראה על ידי הנזירים עצמם בעת התרחשות האירועים וזמן קצר לאחריהם, ונחשב על ידי היסטוריונים כמדויק יותר מחלקו הראשון של הספר. הכרוניקה הוצאה מהמנזר בתקופת פירוק המנזרים על ידי הנרי השמיני. מדיה וקבצים בנושא דברי ימי מלרוז בוויקישיתוף דברי ימי מלרוז באתר גוגל ספרים