laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום הילד הבין-לאומי

יום הילד הבין-לאומי או בשמו הנוסף יום זכויות הילד, מצוין במדינות שונות במועדים שונים ונועד לקידום רווחתם של ילדים ושל נערים בעולם. שני התאריכים הנפוצים ביותר לציון יום הילד הם 1 ביוני ו-20 בנובמבר. במקור, יום הילד הראשון בהיסטוריה חל ביום ראשון השני של יוני 1856. יום הילד היה רעיון של הכומר ד"ר צ'ארלס לאונרד מהכנסייה הכלל עולמית בצ'לסי, מסצ'וסטס (universalist church of the redeemer). הוא קרא ליום "יום הוורדים" (rose day), לאחר כמה שנים שונה שמו ל"יום ראשון של הפרחים" (flower Sunday), ורק לאחר מכן שונה לשמו הנוכחי "יום הילד". יום הילד הבין-לאומי הוכרז לראשונה כחג לאומי באופן רשמי על ידי הרפובליקה הטורקית ב-1929, ונקבע ל-23 באפריל, אך נחגג באופן לא רשמי כבר בשנת 1923. אף על פי שהוא לא הוכרז רשמית כחג לאומי עד 1929, תאריך זה כבר היה מוכר בעיתונות ובשלטון כיום שמוקדש לזכויות הילד. החל משנת 1950 יום ההגנה על ילדים הוכר במדינות רבות, נקרא יום הילד ונחגג ב-1 ביוני. הוא הוכר באופן רשמי במדינות רבות בזכות הפדרציה הבין-לאומית של נשים בקונגרס שנערך במוסקבה בשנת 1949. מאז, לכל מדינה יש גרסה משלה ליום הילד. יום הילד ב־1 ביוני נחגג בארץ החל מ 1950 בעצרות שונות. בשנת 1954 המליץ האו"ם למדינות החברות בו לציין מדי שנה את יום הילד הבין-לאומי, ואף נקבע לו תאריך – 20 בנובמבר. מטרות יום הילד הן, בין היתר: גיוס התקשורת למודעות וקידום מעמדם וזכויותיהם של הילדים ברחבי העולם בקרב הציבור והעלאת המודעות לזכויות הילד בקרב הילדים עצמם. ב-20 בנובמבר 1959 הוכרזה באו"ם הצהרת זכויות הילד. בהצהרה מוזכרים עשרה עקרונות הנוגעים לילדים ולזכויותיהם. שלושים שנה לאחר מכן, ב-20 בנובמבר 1989, אימץ האו"ם את אמנת זכויות הילד. האמנה מכילה כללים מפורטים לשמירה על הזכויות שהופיעו בהצהרת זכויות הילד, והיא אושרה על ידי 200 מדינות וביניהן ישראל, בה אישור ההצהרה לווה בתיקון לחוק העונשין, לפיו מתקיימת חובת דיווח על אלימות במשפחה. לכן, 20 בנובמבר הוא היום הבין לאומי לציון זכויות הילד. במסגרת יום זה אמצעי התקשורת מתגייסים למען העלאת המודעות לרווחת ובריאות הילדים ולעידוד השמירה על זכויותיהם ברחבי העולם. יום הילדה הבין-לאומי מדיה וקבצים בנושא יום הילד הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום הילד הבין-לאומי (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של יום הילד הבין-לאומי (באנגלית) Universal Children's Day, באתר האו"ם פרטי עיתונות היסטוריים על יום הילד הבין-לאומי באתר עיתונות יהודית היסטורית היום הבין-לאומי לזכויות הילד וציונו במערכת החינוך, באתר של משרד החינוך יום הילד הבין-לאומי, 20 בנובמבר, בארכיון החגים הקיבוצי עינת בן מנחם, יום הילד הבינלאומי, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, באתר הכנסת אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד אמנת האו"ם בדבר זכויות הילד - תרגום לעברית, אתר משרד החינוך יום זכויות הילד הבין-לאומי (Universal Children's day), אתר האו"ם יום הילד הבינלאומי, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית שבוע זכויות הילד והילדה הבין-לאומי, בפורטל עובדי ההוראה רות לוביץ', מועצת הפדרציה העולמית של הנשים הדמוקרטיות במוסקבה, קול העם, 1 בפברואר 1950 "יום הילד הבינלאומי" הוחג בסימן המאבק הבינלאומי לשלום, קול העם, 12 ביוני 1950 ראשון לחסות ולסעד, על המשמר, 1 בנובמבר 1959 83, חדשות, 29 בנובמבר 1989
עונת 1963 בגביע ליברטדורס

עונת 1963 בגביע ליברטדורס הייתה העונה הרביעית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-7 באפריל 1963 והתחרות הסתיימה ב-11 בספטמבר 1963. בתחרות השתתפו 9 קבוצות (נציגת בוליביה לא השתתפה). התחרות הסתיימה בניצחון של סנטוס בפעם השנייה בתולדות המועדון. בתחרות השתתפו 9 קבוצות. מנצחת העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית עלתה למשחקי חצי הגמר. במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות, ההכרעה נקבעה על ידי משחק נוסף. בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שתי נקודות. מדיה וקבצים בנושא עונת 1963 בגביע ליברטדורס בוויקישיתוף פרטים על התחרות
יאן אובה ולדנר

יאן אובה ולדנר (בשוודית: Jan-Ove Waldner;‏ נולד ב-3 באוקטובר 1965) הוא שחקן טניס שולחן שוודי. הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם בעל 15 מדליות מהן 5 מדליות זהב. 1988 - שמינית גמר (יחיד) 1992 - זהב (יחיד) 1996 - שמינית גמר (יחיד) 2000 - כסף (יחיד) 2004 - חצי גמר (יחיד) 1983 - כסף (קבוצה) 1985 - כסף (קבוצה) 1987 - כסף (יחיד וקבוצה) 1989 - זהב (יחיד וקבוצה) 1991 - כסף (יחיד), זהב (קבוצה) 1993 - ארד (יחיד), זהב (קבוצה) 1995 - כסף (קבוצה) 1997 - זהב (יחיד), כסף (זוגות) 1999 - ארד (יחיד) 2000 - זהב (קבוצה) 1982 - כסף (יחיד) 1986 - זהב (זוגות וקבוצה) 1988 - ארד (יחיד), זהב (זוגות וקבוצה) 1990 - זהב (קבוצה) 1992 - זהב (קבוצה) 1994 - כסף (יחיד וקבוצה) 1996 - זהב (יחיד, זוגות וקבוצה) 2000 - זהב (קבוצה) מדיה וקבצים בנושא יאן אובה ולדנר בוויקישיתוף יאן אובה ולדנר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי יאן אובה ולדנר, באתר olympedia.org יאן אובה ולדנר, באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן
עונת 1964 בגביע ליברטדורס

עונת 1964 בגביע ליברטדורס הייתה העונה החמישית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-3 באפריל 1964 ותחרות הסתיימה ב-12 בספטמבר 1964. בתחרות השתתפו 11 קבוצות, לראשונה כל חברי הארגון השתתפו בתחרות. התחרות הסתיימה בניצחון של אינדפנדיינטה בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בתחרות השתתפו 11 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית הייתה עולה למשחקי חצי הגמר. במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף. בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות. מדיה וקבצים בנושא עונת 1964 בגביע ליברטדורס בוויקישיתוף פרטים על התחרות
אריאב

האם התכוונתם ל... הרב אריאב עוזר ראש ישיבת איתרי חיים אריאב – איש ציבור ישראלי ירום אריאב – ממנכ"לי משרד האוצר בישראל מנחם אריאב – מראשי עיריית נצרת עילית נמרוד שלום אריאב – מנכ"ל התעשייה האווירית תמר אריאב – מנשיאות מכללת בית ברל
המוזיאון הפתוח בנגבה

המוזיאון הפתוח בנגבה הוא מקבץ של אתרים בקיבוץ נגבה. בין האתרים, שחזור של "חומה ומגדל", הקרנת סרטים היסטוריים בצריף חדר האוכל, הטנק המצרי, מגדל המים הנקוב, האנדרטה בבית הקברות הצבאי, גבעת תום ותומר לזכר 73 חללי אסון המסוקים ועוד. ערכים מורחבים – חומה ומגדל, המערכה על נגבה הקיבוץ הוקם על ידי גרעין "גבעת גנים" של חברי השומר הצעיר מפולין, אליו הצטרפו החברים הפולנים של גרעין "שמיר" שרוב חבריה עלו מרומניה. היישוב הוקם ב-12 ביולי 1939 כיישוב חומה ומגדל, בסיוע חברי קיבוץ גבעת ברנר. בעת הקמתה הייתה נגבה הנקודה היהודית הדרומית ביותר בכל ארץ ישראל, למעט סדום על חוף ים המלח. כשפרצה מלחמת העצמאות היה נגבה היישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל, למעט יישובי הנגב. במקום נערכו קרבות כבדים נגד הצבא המצרי וערביי האזור. למרות ההתקפות המצריות הכבדות שנסתייעו במטוסים, בטנקים ובתותחים, לא עלה בידם לכבוש את הקיבוץ. נגבה נהרסה, אך מגיניה התחפרו בבונקרים, בתעלות ובעמדות, ומשם המשיכו בעמידתם האיתנה בפני ההתקפות החוזרות ונשנות, שנמשכו כשלושה חודשים. במבצע יואב הובס הצבא המצרי, וב-9 בנובמבר 1948, לאחר כמה ניסיונות נפל, נכבשה משטרת עיראק סואידן על ידי כוחות צה"ל. בכך באה הרווחה לחברי נגבה שהחלו מיד בשיקום הריסותיה. עמידת הקיבוץ במערכה על נגבה, הפכה לסמל של עקשנות ונחישות בה עמדו מעטים מול רבים. בשנת 1953 הוצבה במקום אנדרטה לזכר החללים בסמוך לבית העלמין הצבאי, המציינת את אחוות הלוחמים: חבר וחברה של הקיבוץ עם חיל לוחם. אנדרטה זו פוסלה על ידי הפסל נתן רפופורט. גם מגדל המים המנוקב בפגזי האויב נותר כזכר למערכה הכבדה. מול האנדרטה ניצב טנק לוקסט M22 כתחליף לטנק המצרי שנבלם מדרום לקיבוץ ב-12 ביולי 1948. ליד שער הקיבוץ נמצא שחזור של מבנה חומה ומגדל. מגדל המים המנוקב הטרקטור והמחרשה הראשונים בנגבה טנק מסוג לוקוסט M22 המשמש כזיכרון לקרב על נגבה גבעת תום ותומר, גן בוטני לצמחי ארץ ישראל ואתר הנצחה ל-73 נספי אסון המסוקים. אתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבה אתר חומה ומגדל של קיבוץ נגבה ממעוף ציפור מדיה וקבצים בנושא המוזיאון הפתוח בנגבה בוויקישיתוף אתר המוזיאון הפתוח המוזיאון הפתוח, באתר הקיבוץ המוזיאון הפתוח (אורכב 20.11.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל המוזיאון הפתוח (קיבוץ נגבה), דף שער בספרייה הלאומית אורי דרומי, הלוחמת מעמדה 6, באתר הארץ, 10 ביולי 2007 נתן, נגבה, דבר, 14 באוגוסט 1939
הארמייה ה-16 (ברית המועצות)

הארמייה ה-16 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ביולי 1940 כחלק מהמחוז הצבאי טרנס-באיקל, והועמדה תחת פיקוד מיכאיל לוקין. ב-25 במאי 1941 הועברה הארמייה למחוז הצבאי קייב, וב-26 ביוני זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לסמולנסק. הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, והושמדה ב-8 באוגוסט לאחר שנכשלה בפריצת הכיתור בסמולנסק. ב-10 באוגוסט 1941 הוקמה הארמייה מחדש, ככוח מאולתר שהורכב משרידי הארמיות ה-16 וה-22, אשר הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית באזור סמולנסק, והועמדה תחת פיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי. הכוח הגן על מעברות הדנייפר באזור ירצבו, והצליח לבלום את התקדמות קבוצת הפאנצר השלישית מצפון לסמולנסק. במהלך השלב הראשון של המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) כותרה הארמייה ה-16 ומרבית כוחותיה הושמדו. לאחר מכן מילאה הארמייה תפקיד חשוב במהלך קרבות ההגנה על מבואות מוסקבה תחת פיקוד החזית המערבית. הארמייה הגנה על אחד הצירים המרכזיים המובילים למוסקבה (כביש רז'ב-וולוקולמסק-איסטרה-מוסקבה) והצליחה להאט, ולאחר מכן לעצור, את התקדמות הכוחות הגרמניים בגזרתה, למרות שספגה אבדות כבדות ביותר. החל מראשית דצמבר 1941 השתתפה הארמייה במתקפת הנגד של הצבא האדום באזור מוסקבה. בראשית 1942 הועברה הארמייה דרומה, והוצבה תחת פיקוד חזית בריאנסק. הארמייה המשיכה להילחם בגזרה המרכזית, וב-1 במאי 1943 שונה שמה לארמיית המשמר ה-11. ב-10 ביולי 1943 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית המזרח הרחוק. באוגוסט 1945 השתתפה הארמייה במבצע סערת אוגוסט, ובאוקטובר 1945 פורקה הארמייה. מיכאיל לוקין (יולי 1940 - 8 באוגוסט 1941) קונסטנטין רוקוסובסקי (10 באוגוסט 1941 - יולי 1942) איוואן בגרמיאן (יולי 1942 - 1 במאי 1943) מיכאיל דובקוב (10 ביולי 1943 - 8 בספטמבר 1943) לאונטי צ'רמיסוב (8 בספטמבר 1943 - 8 באוקטובר 1945) הארמייה ה-16 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניסוי האבולוציה של אי קולי

ניסוי האבולוציה לטווח ארוך של האי קולי (LTEE – E. coli long-term evolution experiment) הוא ניסוי אבולוציה מתמשך בראשות ריצ'רד לנסקי (Lenski) העוקב אחרי שינויים גנטיים ב-12 אוכלוסיות של מין החיידקים Escherichia coli, אוכלוסיות שהיו זהות בראשיתן מאז 24 בפברואר 1988. האוכלוסיות הגיעו לאבן-דרך של 50,000 דורות בפברואר 2010 ו-65,000 ביוני 2016. במהלך הניסוי דיווחו לנסקי ועמיתיו על מגוון רחב של שינויים פנוטיפיים וגנוטיפיים באוכלוסיות ה-E. coli. אלה כללו שינויים שהתרחשו ב-12 אוכלוסיות ואחרים שהופיעו רק באחת האוכלוסיות או בחלקן. לדוגמה, כל 12 האוכלוסיות הראו דפוס דומה של שיפור בולט בכשירות, שיעורי גדילה מואצים וגדילת התא. בחצי מהאוכלוסיות התפתחו פגמים ב-DNA שגרמו לפנוטיפים בעלי שיעורי מוטציות מוגברים. האדפטציה הבולטת ביותר שדווחה עד כה היא האבולוציה של תזונה מציטראט – תכונה יוצאת דופן ב-E. coli. תכונה זו התפתחה באחת האוכלוסיות של ה-E. coli בשלב כלשהו בין הדורות 31,000 ו-31,500. מדיה וקבצים בנושא ניסוי האבולוציה של אי קולי בוויקישיתוף אתר הניסוי של לנסקי באוניברסיטת מישיגן (הקישור אינו פעיל) Pennisi, Elizabeth (2013-11-15). "The man who bottled evolution". Science (New York, N.Y.). 342 (6160): 790–793. doi:10.1126/science.342.6160.790. ISSN 1095-9203. PMID 24233702. Lenski, Richard E. (2000). "Source of founding strain". Richard E. Lenski Homepage. Michigan State University. נבדק ב-2008-06-18. "Richard E. Lenski (@RELenski) | Twitter". twitter.com. נבדק ב-2016-07-02. Blount, Zachary D.; Borland, Christina Z.; Lenski, Richard E. (2008). "Historical contingency and the evolution of a key innovation in an experimental population of Escherichia coli". Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (23): 7899–906. Bibcode:2008PNAS..105.7899B. doi:10.1073/pnas.0803151105. JSTOR 25462703. PMC 2430337. PMID 18524956. "Genomic analysis of a key innovation in an experimental Escherichia coli population". Nature. 489 (7417): 513–518. 2012-09-27. Bibcode:2012Natur.489..513B. doi:10.1038/nature11514. PMC 3461117. PMID 22992527.
עונת 1965 בגביע ליברטדורס

עונת 1965 בגביע ליברטדורס הייתה העונה השישית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-31 בינואר 1965 ותחרות הסתיימה ב-15 באפריל 1965. בתחרות השתתפו 10 קבוצות, נציגת קולומביה לא השתתפה עקב מחלוקת עם הנהלת ה-CONMEBOL. התחרות הסתיימה בניצחון של אינדפנדיינטה בפעם השנייה ברציפות. בתחרות השתתפו 10 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית הייתה עולה למשחקי חצי הגמר. במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף. בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות. לאחר שמשחק השלישי לאחר הארכה הסתיים בתיקו, אינדפנדיינטה קודמה בעקבות זכות של שער. בהתאם לתקנות נערך משחק נוסף מדיה וקבצים בנושא עונת 1965 בגביע ליברטדורס בוויקישיתוף פרטים על התחרות
ששון דוד

סר ששון יעקב חי דוד (11 בדצמבר 1849 – 27 בנובמבר 1926) היה איש עסקים יהודי-הודי, בכיר בבנק של הודו, נציג בגוף המחוקקים של הודו הבריטית ובמועצת העיר מומבאי, וחבר קהילת יהודי עיראק שחיה במומבאי מסוף המאה ה-18 ועד המאה ה-20. ששון דוד נולד ב-1849 בבומביי ליעקב חי דוד, בנו של דוד ששון, אבי משפחת ששון. משפחת ששון, שמוצאה מבגדאד ועברה לבומביי בשנות השלושים של המאה ה-19, צברה הון מופלג באמצעות מסחר הבינלאומי בהודו וההמזרח הרחוק. דוד עסק בהתחלה במסחר בחברת א. ד. ששון ושות', ובילה מספר שנים בסין מטעמה. ב-1885 פרש והקים חברה משלו בשם "ששון יעקב דוד ושות'", שעסקה בחוטי כותנה. היה ממייסדי הבנק של הודו (Bank of India) ומנהלו בשנים 1906–1926. בנוסף לפעולתו העסקית, מונה ב-1905 לשריף של בומביי (אנ'), תואר הניתן למשך שנה אחת לתושב בולט של בומביי הנחשב באופן רשמי לממונה על הוצאתם לפועל של פסקי הדין של בית המשפט הגבוה בבומביי. היה חבר באספה המחוקקת האימפריאלית, הגוף המחוקק בהודו הבריטית. כן היה חבר בעיריית בומביי מ-1911 וכיהן במשרה המקבילה לראש העיר של מומבאי במהלך שנה אחת ב-1921, במסגרת מחזור שנהג בעיר, בו אחת לארבע שנים כיהן הינדואי, פרסי, מוסלמי ואחד שאינו נמנה עם שלושת הקבוצות הללו. דוד היה אחד משלושת היהודים שכיהנו בתפקיד, לצד מאיר נסים (1929) ואליהו משה ראג'פורקר (1937). דוד היה בין התורמים העיקריים להקמתו של אחד המונומנטים הגדולים במומבאי הקרוי "השער להודו". דוד קיבל תואר אבירות במסדר כוכב הודו ב-1905 ותואר ברון ב-1911. נפטר ב-26 בדצמבר 1926 בבומביי. דוד נישא לבת דודתו חנה ששון, בת דודו אליהו דוד ששון, ב-1876. את תואר הברונט הוריש לבנו השלישי, פרסיבל דוד (1892-1964) (אנ'), שהיה אספן גדול של אמנות סינית עתיקה. בשנת 1932 תרם הברונט פרסיבל דוד קתדרה לאוניברסיטה העברית בירושלים - "הקתדרה לאמנות וארכאולוגיה של המזרח הקרוב ע"ש דוד ששון". Sir Sassoon Jacob David, Merchant-philanthropist, Dies in Bombay, Aged 77 - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏29 בספטמבר 1926 Sir Sassoon Jacob David, Merchant-philanthropist, Dies in Bombay, Aged 77 - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏29 בספטמבר 1926 אברהם בן-יעקב, יהודי בבל בתפוצות, הוצאת ראובן מס, תשמ"ה, עמ' 91, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) Joan G. Roland, The Jewish Communities of India - Identity in a Colonial Era, Transaction Publishers, 1989, עמ' 125. (באנגלית) חדשות באוניברסיטה העברית, דבר, 19 באוגוסט 1932
הארמייה ה-19 (ברית המועצות)

הארמייה ה-19 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-יוני 1941 כחלק מהמחוז הצבאי קייב, והועמדה תחת פיקוד איוואן קונייב. ב-25 ביוני 1941 זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה הועברה הארמייה לחזית המערבית, וב-2 ביולי הועברה הארמייה לסמולנסק. הארמייה לחמה בקרב סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות, ולאחר מכן לחמה בכיס ויאזמה, משם נחלצה בקושי רב. במהלך זה, ב-14 באוקטובר נפלו בשבי מפקד הארמייה וראש המטה. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על מוסקבה, וב-20 באוקטובר 1941 פורקה. ב-20 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה מחדש, תחת פיקוד וסילי קוזנצוב, אולם כעבור 3 ימים שונה שמה לארמיית ההלם הראשונה. ב-4 באפריל 1942 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית קרליה, והועמדה תחת פיקוד סטפן מורוזוב. הארמייה לחמה בקרבות סביב לנינגרד, ובחורף 1944 כבשה את האזור הגובל עם פינלנד. ב-15 בנובמבר 1944 הועברה הארמייה לעתודת הסטאבקה, ובינואר 1945 הועברה לחזית הבלארוסית השנייה. הארמייה השתתפה במבצע פומרניה המזרחית, ואף כבשה את גדיניה. לאחר מכן השתתפה בכיתור היחידות הגרמניות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה, וביוני 1945 פורקה הארמייה. איוואן קונייב (יוני 1941 - 12 בספטמבר 1941) מיכאיל לוקין (12 בספטמבר 1941 - 20 באוקטובר 1941) וסילי קוזנצוב (20 בנובמבר 1941 - 23 בנובמבר 1941) סטפן מורוזוב (4 באפריל 1942 - מאי 1943) גאורגי קוזלוב (מאי 1943 - מרץ 1945) ולדימיר רומנובסקי (מרץ 1945 - יוני 1945) הארמייה ה-19 (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת מגן אברהם (הודו)

בית הכנסת מגן אברהם שבאחמדאבאד הוא בית כנסת היחידי הנמצא במדינת גוג'ראט שבהודו. בית הכנסת נבנה ב-1934 באמצעות תרומות מקהילת בני ישראל. בית הכנסת נמצא ברשימת אתרי המורשת בהודו. אבן הפינה של בית הכנסת הונחה ב-19 באוקטובר 1933 והוא נחנך ב-2 בספטמבר 1934 (שבוע לפני ראש השנה). בית הכנסת נמצא בעיר העתיקה של אחמדאבאד וקרוי על שמו של הרופא אברהם בן סולומון אירולקר. בית הכנסת בנוי בסגנון אר דקו, עם רצפת שיש משובצת וארון קודש גדול. הכיסאות ניצבים סביב בימה מרכזית. עזרת הנשים בבית הכנסת שונה מהמקובל בהודו, בכך שאין היא נתמכת בעמודים. הגג המשולש והגבוה נתמך בעמודים יווניים. קהילת היהודים באחמדאבאד הצטמצמה מאוד בעשורים האחרונים, כאשר רבים מבניה עלו לארץ או היגרו לארצות הברית ולאירופה. בשנת 2015 היו כ-139 יהודים בעיר, המהווים את קהילת המתפללים בבית הכנסת, בעיקר בחגים. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת מגן אברהם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת מגן אברהם (באנגלית) על בית הכנסת, באתר חב"ד Only synagogue in state enshrined in heritage list, באתר times of india
אישטוואן סניי

אישטוואן סֵנְיִי (בהונגרית: Szőnyi István;‏ אויפשט שבבודפשט, 1894 – זבגני (אנ')‏, 1960) היה צייר הונגרי, שנודע ביצירותיו "עיקול הדנובה" ו"זבגני" (אנ')‏. לאחר שסיים את בית הספר ללשון, התקבל לאקדמיה לאמנויות יפות בסתיו 1913. בשנת 1918, לאחר שהשתחרר מהשירות הצבאי, חזר לאקדמיה. שנות הלימודים התבררו כקצרות, שכן גורש בגלל השתתפותו בתנועות הרפורמה באקדמיה. בשנת 1937 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, ולימד בה במשך למעלה משני עשורים. אחת מתלמידותיו הייתה הציירת היהודייה, ניצולת השואה אגנס לוקאץ'. הוא ובני משפחתו הצילו יהודים בזמן השואה והוכרו כחסידי אומות העולם ב-2 באוקטובר 1984. סניי היה בין חברי קבוצת הציירים שהקימו מושבת אמנים בבאיה מארה (מושבת האמנים של באיה מארה)‏. מדיה וקבצים בנושא אישטוואן סניי בוויקישיתוף Szőnyi István Memorial Museum Andrew L. Simon (1998). Made in Hungary: Hungarian Contributions to Universal Culture. Simon Publications LLC. pp. 59–. ISBN 978-0-9665734-2-8 Szőnyi István Memorial Museum, szonyimuzeum.hu "Lukács Ágnes". artportal.hu (בהונגרית). נבדק ב-2020-04-15. יד ושם סיימון, שם (1998). ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקיאן פופוב

מרקיאן מיכאילוביץ' פופוב (ברוסית: Маркиан Михайлович Попов‏; 15 בנובמבר 1904 - 22 באפריל 1969), היה מפקד בכיר שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה. פופוב נולד ב-15 בנובמבר 1904 בכפר במחוז קוזקי הדון, ובשנת 1920 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן שירת פופוב בתפקידים שונים, וביולי 1939 מונה למפקד ארמיית הדגל האדום הראשונה. בינואר 1941 מונה פופוב למפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהיה מופקד על הגנת הגבול הצפוני של ברית המועצות. בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, היה פופוב מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהפך לחזית הצפונית. ב-23 באוגוסט 1941 שונה שמה של החזית לחזית לנינגרד, והיא הופקדה על הגנת לנינגרד במהלך המצור הגרמני על העיר. במהלך מתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה פיקד פופוב על הארמייה ה-61, ובקיץ 1942 פיקד לזמן קצר על הארמייה ה-48. לאחר מכן מונה פופוב למפקד הארמייה ה-40, ופיקד עליה במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד. בסתיו 1942 מונה לסגן מפקד חזית סטלינגרד, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד ארמיית ההלם החמישית, עמה לחם במהלך מבצע טבעת. לאחר מכן מונה לתקופה קצרה למפקד ארמיית הטנקים החמישית, וביוני 1943 מונה מפקד חזית בריאנסק, עמה לחם במהלך מבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. ב-10 באוקטובר 1943 מונה פופוב למפקד החזית הבלטית, שהפכה כעבור 10 ימים לחזית הבלטית השנייה. פופוב לחם עם החזית שבפיקודו במהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד, ובאפריל 1944 מונה לראש מטה המפקדה הכללית הצפונית, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה פיקד פופוב על המחוז הצבאי לבוב ועל המחוז הצבאי הטאורי, ובשנת 1951 גילה הצלחה בתרגילים הצבאיים שנערכו באוקראינה. בשנת 1953 הועלה לדרגת גנרל ארמייה, ובשנת 1956 מונה למפקד זרוע היבשה בצבא האדום. בשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה, וב-22 באפריל 1969 מת בביתו שבמוסקבה יחד עם אשתו כתוצאה מהרעלת גז, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא מרקיאן פופוב בוויקישיתוף מרקיאן פופוב (ברוסית) מרקיאן פופוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שכללה את החזית הבלטית השנייה ואת חזית לנינגרד
החזית המרכזית

החזית המרכזית (ברוסית: Центральный фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד חשוב בקרב סמולנסק ובקרב קורסק. החזית הוקמה ב-24 ביולי 1941, וכללה את חלק מהכוחות של החזית המערבית, ולמפקדה מונה פיודור קוזנצוב. החזית לחמה בקרב סמולנסק, שם ספגה אבדות כבדות, וב-25 באוגוסט 1941 פורקה ויחידותיה הועברו לחזית בריאנסק. ב-15 בפברואר 1943 הוקמה החזית מחדש על בסיס חזית הדון, ולמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי. החזית לחמה בקרב קורסק כנגד כוחות הארמייה התשיעית הגרמנית, ולאחר מכן לחמה במבצע קוטוזוב כנגד קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. לאחר מכן לחמה החזית במבצע בריאנסק, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של החזית לחזית הבלארוסית הראשונה. פיודור קוזנצוב (22 ביולי 1941 - 7 באוגוסט 1941) מיכאיל יפרמוב (7 באוגוסט 1941 - 25 באוגוסט 1941) קונסטנטין רוקוסובסקי (15 בפברואר 1943 - 20 באוקטובר 1943)
ריוונג'

ריוונג' (Revenge) היא מילה באנגלית שפירושה "נקמה". האם התכוונתם ל... ריוונג' (אונייה, 1577) – אוניית מפרשים מלחמתית של הצי המלכותי הבריטי אה"מ ריוונג' (1805) – אוניית קו בריטית מדרגה שלישית אה"מ ריוונג' (1892) – אוניית מערכה (קדם-דרדנוט) בריטית. אה"מ ריוונג' (1915) – אוניית מערכה בריטית. נקמה (סדרת טלוויזיה) (נקראת באנגלית Revenge) - סדרת טלוויזיה אמריקאית שעלתה ב-2011
ג'ק קין

ג'ון מ. "ג'ק" קין (בשמו המלא באנגלית: John M. "Jack" Keane;‏ נולד ב-1 בפברואר 1943) הוא גנרל לשעבר בצבא ארצות הברית אשר שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. קין נולד וגדל בניו יורק. קין הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת פורדהם בחשבונאות ותואר שני מטעם אוניברסיטת מערב קנטקי בפילוסופיה. בשנת 1966 התגייס קין לצבא ארצות הברית, הוסמך כצנחן וסיים את קורס הסיירים בבית הספר לחי"ר של הצבא האמריקני בפורט בנינג, ג'ורג'יה. בהמשך הוסמך כקצין חי"ר ושובץ בגדוד ה-2 ברגימנט ה-502 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 כמפקד מחלקה. קין לחם במלחמת וייטנאם ועוטר על גבורתו בכוכב הכסף. בהמשך פיקד על החטיבה ה-1 בדיוויזיה ההררית העשירית, על הדיוויזיה המוטסת ה-101 ועל הקורפוס המוטס ה-18. לאחר מכן שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. קין פרש לגמלאות ב-2003 ושימש כפרשן לנושאי ביטחון לאומי ברשת פוקס. בהמשך היה מהוגי אסטרטגיית "הנחשול" (Surge) במלחמת עיראק, שכללה לחימה אינטנסיבית ואגרסיבית בארגוני הטרור, קיום נוכחות קבועה ומתוגברת של כוחות צבא בשטח ומתן תמריצים לאוכלוסייה לשתף פעולה עם הצבא האמריקני כנגד הטרור. קין משמש כיום כיו"ר חבר המנהלים של המכון לחקר המלחמה (ISW), מרכז חשיבה נאו-קונסרבטיבי, שמושבו בוושינגטון. כמו כן מכהן כחבר הוועדה המייעצת למדיניות במחלקת ההגנה. ב-2017 מונה לחבר בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית. ב-2020 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא דונלד טראמפ. מדיה וקבצים בנושא ג'ק קין בוויקישיתוף ג'ק קין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Fred Kaplan, "The Insurgents: David Petraeus and the Plot to Change the American Way of War", Simon & Schuster, 2013, page 225. Tom Clancy, "Airborne: A Guided Tour of an Airborne Task Force", Sidgwick & Jackson, 1997, page 34. דיווח: הצבא הבריטי יסוג מדרום עיראק תוך חודש, באתר ynet, 2 בספטמבר 2007. פרופיל באתר הוועדה Vazquez, Maegan (10 במרץ 2020). "Trump awards Medal of Freedom to retired Army General Jack Keane". CNN. נבדק ב-11 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון מטלייף

אצטדיון מטלייף (באנגלית MetLife Stadium) הוא אצטדיון פוטבול הממוקם במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי. באצטדיון משחקות קבוצות שתי קבוצות פוטבול מליגת ה-NFL: ניו יורק ג'איינטס וניו יורק ג'טס. תפוסת האצטדיון היא עד 82,500 מקומות ישיבה במשחקי פוטבול. האצטדיון אירח את גמר הקופה אמריקה 2016, משחקי גביע האלופות הבינלאומי, את אירועי רסלמניה 29 ורסלמניה 35 של ארגון ה-WWE ובנוסף יארח את גמר מונדיאל 2026. מ-1976 עד 2010 שיחקה קבוצת ניו יורק ג'איינטס באצטדיון ג'איינטס. הבנייה החלה ב-5 בספטמבר 2007 והסתיימה ב-10 באפריל 2010. עלות הבנייה של האצטדיון הסתכמה בכ-1.6 מיליארד דולר. משחק הבית הראשון של ניו יורק ג'טס באצטדיון האצטדיון, משמאל, במהלך בנייה סמוך לאצטדיון ג'איינטס חצי גמר קופה אמריקה 2024, ארגנטינה - קנדה מדיה וקבצים בנושא אצטדיון מטלייף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון מטלייף אצטדיון מטלייף, ברשת החברתית פייסבוק אצטדיון מטלייף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אצטדיון מטלייף, ברשת החברתית אינסטגרם