laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמל קולורדו

סמל מדינת קולורדו או חותם מדינת קולורדו (באנגלית: Seal of the State of Colorado) מבוסס על סמל הטריטוריה שקדמה למדינה - סמל שאומץ על ידי האספה הטריטוריאלית הראשונה ב-6 בנובמבר 1861. ההבדל בין הסמל שנבחר לטריטוריה לבין הסמל המדינתי הוא הוספת המילים "מדינת קולורדו" והוספת שנת הכניסה לאיחוד - "1876". ב-15 במרץ 1877 אישר בית המחוקקים הראשון של המדינה את הסמל. לא ברור מי עיצב את סמל הטריטוריה שהפך לסמל המדינתי, אולם סבורים שהיה זה לואיס לדיארד וולד, מזכיר הטריטוריה שמונה על ידי נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן שעיצב את הסמל, ויש הסוברים כי גם מושל הטריטוריה ויליאם גילפין עזר בעיצוב הסמל, מאחר שאלמנטים מסמלי משפחת גילפין ומשפחת וולד מצויים בסמל הטריטוריה. בהתאם לחוק המדינה, נקבע כי קוטר סמל המדינה הוא 2.5 אינצ'ים. בראש החותם מצויה "עין ההשגחה" בתוך משולש, וסביבו קרני אור, הלקוח מסמל ארצות הברית. מתחת לעין מוצג פסקס, קבוצת ענפים מאוגדים יחד וגרזן קרב, סמל שלטוני שמקורו ברומא העתיקה. הענפים מסמלים את החוזק של הקבוצה שאין ביחיד והגרזן מסמל סמכות ומנהיגות. הפסקס עטוף בסרט בצבעי כחול, אדום ולבן, צבעי הדגל, ועליו המילים "Union and Constitution" - איחוד וחוקה. מתחתיו ישנו שלט אצולה עליו מצוירים שלושה הרים על רקע אדום המסמלים את הרי הרוקי שנמצאים בתחומה של קולורדו. פסגות ההרים מכוסות שלג ומעליהן עננים. בחלקו התחתון של המגן מצוירים כלי העבודה של הכורה - מקוש ופטיש על רקע מוזהב. מתחת למגן מופיע המוטו בלטינית: "Nil Sine Numine" - "אין דבר מבלי האל" והשנה 1876 - שנת הצטרפות המדינה לארצות הברית. ההיסטוריה של הסמל - באתר ממשלת מדינת קולורדו ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטירה המלכותית בוורשה

הטירה המלכותית בוורשה (בפולנית: Zamek Królewski w Warszawie) היא טירה, ששימשה בעבר במשך מאות בשנים כמעונם הרשמי של מלכי פולין. הטירה ממוקמת בכיכר הטירה, בכניסה לעיר העתיקה בוורשה. משרדיו האישיים של המלך ומשרדי ההנהלה של בית המשפט המלכותי של פולין היו ממוקמים שם מן המאה ה-16 עד נפילת המונרכיה של פולין. בתחילה שימש הארמון כמקום מגוריהם של דוכסי מזוביה, ומאז המאה ה-16 כמקום מושבו של האיחוד הפולני-ליטאי: המלך והפרלמנט (בית הנבחרים והסנאט). בהיסטוריה הארוכה שלה הטירה המלכותית נשדדה שוב ושוב ונהרסה על ידי צבאות פולשים, בין היתר של פרוסיה ושל הצאר. במאה ה-19, לאחר קריסת מרד נובמבר, היא שימשה כמרכז מנהלי על ידי הצאר ועוצבה מחדש לצרכים של הממשל הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת העולם הראשונה זה היה מקום המגורים של המושל הכללי הגרמני. בשנים 1920–1922 משנת 1926 ועד מלחמת העולם השנייה היה הבניין מגוריו של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי. הבניין נשרף ונבזז על ידי הנאצים שפלשו לפולין בשנת 1939 ונהרס כמעט לחלוטין בשנת 1944. לאחר מרד ורשה שכשל, הטירה נבנתה מחדש לחלוטין ושוחזרה; בשנת 1965 שברים ששרדו של הטירה והספרייה המלכותית, ארמון גג הנחושת הסמוך ואולמות קוביקי נרשמו כמונומנטים היסטוריים על ידי הממשלה. שחזור של הטירה שבוצע בשנים 1971–1984 הובל על ידי הוועדה האחראית לבנייה מחדש של ורשה. בשנת 1980 הטירה המלכותית, יחד עם העיר העתיקה, נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היום זה מונומנט היסטורי ולאומי, והוא מסווג כמוזיאון לאומי. מבקרים בו למעלה מ-500,000 אנשים בכל שנה. הטירה המלכותית, בשל מראה האייקוני וההיסטוריה הארוכה שלה, היא אחד מציוני הדרך הבולטים ביותר של ורשה. מול הארמון ממוקמת כיכר הטירה שבמרכזה מוצב עמוד המלך זיגמונט. בכיכר הטירה מתחיל הרחוב המפורסם של ורשה, קרקובסקה פשדמיישצ'ה. מראה בחצר הפנימית של הטירה אחד מחדרי הארמון הארמון מופצץ, 1939 הארמון בשנת 1940, לאחר שהופגז על ידי הנאצים מדיה וקבצים בנושא הטירה המלכותית בוורשה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הטירה המלכותית בוורשה (בפולנית ובאנגלית)
יחיאל משה סגלוביץ

יחיאל משה סגלוביץ (ה'תרכ"ג, 1863 - ח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941) היה רב ליטאי-פולני ציוני, חבר ועד הרבנים בפולין. נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ. למד מפי אביו ובמקביל התעניין בלימודים כלליים. בשנת 1887 התמנה כרבה של העיירה סופוצקין, אז במחוז סובאלק, בתחום פולין הקונגרסאית, וכיהן בה שש שנים. הוא היה מזוהה עם התנועה הציונית לאחר שפרסם מאמר בשבחה בעיתון "הצפירה" בשנת 1900, הוא גם חתם על הכרוז הראשון של רבנים בפולין בעד "המזרחי". בשנת 1892 נבחר לכהן כרב בעיר מלאווה, פולין, והיה פעיל בין רבני פולין במישור הארצי כחבר ועד הרבנים בפולין. במלחמת העולם הראשונה התפרסם כשלא נטש את עירו ואת מעט היהודים שנשארו בה במהלך הקרבות והכיבושים ההדדיים. בשנת 1923 חבר עם הרב צבי יחזקאל מיכלסון לרב מאיר ורשביאק לעריכת כתב עת לדרשנות של אגודת רבני פולין, הם ערכו יחדיו את הגליונות הראשונים ולאחר מכן המשיך הרב ורשביאק לבדו בעריכת כתב העת. בשנת 1930 הדפיס את ספרו "קטורת סמים" בשני כרכים. שם הספר רומז לשמו, סמ"י - סגלוביץ, משה יחיאל. חלק מדרשותיו נדפסו בכתב העת הדרשני "מאסף דרושי" שהוציא לאור אחיו הצעיר, הרב יעקב מאיר סגלוביץ. עם כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מבני קהילתו למחנה סולדאו, הוא חש ברע והובל ללובלין מלווה באשתו ובבתם. לאחר ימים ספורים נפטר בח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941, ונקבר בבית הקברות היהודי בלובלין. זמן קצר לאחר פטירתו נהרס בית הקברות בידי הנאצים ובשנית בידי הפולנים. יצחק אלפסי, דורשי ציון בפועל, ירושלים תשס"ו, עמ' 316. (כולל תמונתו). הרב יחיאל משה סגלוביץ הי"ד, על מה שמח משה רבינו לפני מותו, אתר תורתך לא שכחתי בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' יחיאל משה סאגאלאוויץ, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמודים 32–33, באתר היברובוקס כתב העת בעריכתו קובץ דרושים - כרך ראשון חלק ראשון, פיעטרקוב תרפ"ג, באתר היברובוקס קובץ דרושים - כרך שני חלק ראשון, פיעטרקוב תרפ"ד, באתר היברובוקס ספרו קטרת סמים - חלק ראשון, דרושים לעניינים וזמנים שונים, פיעטרקוב תר"ץ, באתר היברובוקס קטרת סמים - חלק שני, חידושים וביאורים על פרשיות התורה, פיעטרקוב תר"ץ, באתר היברובוקס http://www.zchor.org/mlawa/mlawa.htm הרב דוד יהודה קריסטל, מכתם לדוד, בני ברק תשנ"ו, מצטט חידושי תורה ודברים נוספים שאמר לו הרב סגלוביץ בהיותם יחד במחנה המעבר דז'לדובה. ראו שם בח"א עמ' נה, ועמ' קז. ובח"ב עמ' קמג.
סגלוביץ

סגלוביץ או סגלוביץ' (ביידיש: סעגאלאוויטש, בפולנית: Segałowicz) הוא שם משפחה יהודי. האם התכוונתם ל... גיא סגלוביץ' – עורך דין ונוטריון זוסמן סגלוביץ' – סופר ומשורר יידי חיים סגלוביץ – רב ופוסק הלכה בווילנה, מחבר "מקור חיים" יחיאל משה סגלוביץ – רב ליטאי-פולני ציוני, חבר ועד הרבנים בפולין. בנו של הרב חיים סגלוביץ יעקב מאיר סגלוביץ – רב ועורך תורני, רבה הראשי של בריסל. בנו של הרב חיים סגלוביץ יואב סגלוביץ – ח"כ מטעם מפלגת יש עתיד, ניצב בדימוס במשטרת ישראל, ראש אגף החקירות והמודיעין קלרה סגלוביץ – שחקנית תיאטרון יידיש בפולין, נספתה בשואה גם השם הפולני Siegałowicz מתועתק Segalovich.
נסיכות שאומבורג-ליפה

נסיכות שאומבורג-ליפה, מגרמנית: Fürstentum Schaumburg-Lippe) הייתה מדינה היסטורית באזור סקסוניה התחתונה של היום, אשר הועלתה בשנת 1807 על ידי נפוליאון למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1640 מת אוטו החמישי, רוזן שאומבורג ללא יורשים, ונחלתו חולקה בין דוכסות הולשטיין, רוזנות הסן-קאסל, ודוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1643 ירש פיליפ, רוזן ליפה-אלפרדיסן שהיה דודו של אוטו (אח אמו), חלק מנחלות שאומבורג וצירפם לנחלתו, שנקראה מכאן והלאה רוזנות שאומבורג-ליפה. לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן. נכדו של פרידריך כריסטיאן וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה היה שליט חזק, והחזיק בצבא של 1,000 חיילים (צבא די גדול יחסית לשטח כה קטן). לאחר מותו של וילהלם ללא ילדים, ירש אותו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות. לאחר מותו של פיליפ השני, ירש אותו בנו גאורג וילהלם. בשנת 1807 שודרגה הרוזנות על ידי נפוליאון לדרגת נסיכות, והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1860 מת גאורג וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה לאוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אך לאחר תבוסת האוסטרים הצטרפה בשנת 1867 לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית. ב-15 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1946, שאז מוזגה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה. פיליפ הראשון (1643–1681) פרידריך כריסטיאן (1681–1728) אלברכט וולפגנג (1728–1748) וילהלם (1748–1777) פיליפ השני (1777–1787) גאורג וילהלם (1787–1807) גאורג וילהלם (1807–1860) אדולף הראשון (1860–1893) גאורג (1893–1911) אדולף השני (1911–1918) אדולף השני (1918–1936) ולדמר (1936–1962) פיליפ ארנסט (1962–2003) אלכסנדר (מאז 2003) מדיה וקבצים בנושא נסיכות שאומבורג-ליפה בוויקישיתוף נסיכות שאומבורג-ליפה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחוון טיסו

מָחְוָן טיסוֹ או אליפסת טיסו (באנגלית Tissot's indicatrix או Tissot's ellipse) הוא צורה גאומטרית של מעגל או אליפסה המאפשרת להעריך את מידת העיוות של היטל גרפי. מחוון זה הומצא על ידי הקרטוגרף הצרפתי ניקולא אוגוסט טיסו. ניתן לחלק את ההיטלים לשני סוגים: באלה הקרויים 'שקולים' נשמר שטח המחוון אך צורתו המעגלית משתנה לאליפסה. הצורות המופיעות בהיטלים אלה יהיו אם כך מעוותות אך היחס בשטחן יישמר. בהיטלים הקרויים 'קונפורמיים' צורתו המעגלית של המחוון נשמרת אך שטחו היחסי למחוון אחר על המפה משתנה. בהיטלים מסוג זה הצורות שעל המפה דומות למקור אך שטחן היחסי זו לזו משתנה. ההיטלים הנפוצים מייצגים פשרה בין שני סוגים אלה. מדיה וקבצים בנושא מחוון טיסו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ ובנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדינה החופשית שאומבורג-ליפה

המדינה החופשית שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Freistaat Schaumburg-Lippe) הייתה מדינה היסטורית ברפובליקת ויימאר באזור סקסוניה התחתונה של היום, והתקיימה בין השנים 1918–1946. ב-12 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הנסיכות, הפכה המדינה למדינה חופשית. שאומבורג-ליפה נשארה מדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר (1918-1933), גרמניה הנאצית (1933-1945), ועוד כשנה לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כאשר הייתה שאומבורג-ליפה באזור הכיבוש הבריטי. בשנת 1946, איבדה ליפה את עצמאותה ואוחדה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה. החל ב-1933 שלטה המפלגה הנאצית במדינה, נציג המפלגה היה אלפרד מייר (אנ') שנשא בתואר "ראש השרים" (אנ'). מדיה וקבצים בנושא המדינה החופשית ליפה בוויקישיתוף שאומבורג-ליפה מדינות גרמניה לאחר 1918 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנאר אמסלם

ברנאר אמסלם (שם מלא בצרפתית: Bernard Amsalem;‏ נולד ב-18 בנובמבר 1951) הוא איש ציבור ומנהל ספורט יהודי צרפתי. מכהן כיום כנשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. בעבר כיהן כסגן נשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה בשנים 2001-1997, כסגן נשיא הוועד האולימפי הצרפתי בשנים 2001–2009 והיה גם ראש המשלחת הצרפתית לאולימפיאדת 2012. אמסלם נולד וגדל בסעידה שבאלג'יריה. בגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. הוא המייסד ונשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. היה חבר במועצת המנהלים של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מאז 2011. הוא שימש גם כנשיא ישיבות Areva בסן דני, צרפת בשנת 2008. חבר במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, בין היתר כיהן גם כראש קומונה ואל-דה-רויל בשנים 2001 - 1981. הוא הועלה לדרגת קצין של לגיון הכבוד הצרפתי ביום ה-31 בדצמבר 2012. מדיה וקבצים בנושא ברנאר אמסלם בוויקישיתוף
ימים של אהבה

ימים של אהבה הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בדצמבר 2005, אשר מבוסס על הסרט "כוכב נולד". הסרט בוים, נכתב והופק על ידי מנחם גולן והשתתפו בו בתפקידים הראשיים מאיה בוסקילה, ניר לוי ומורן אטיאס. מרגלית דהאן (מאיה בוסקילה) היא בחורה פשוטה מאשדוד, העובדת כמלצרית במסעדה של אביה יוסף (יוסף שילוח) עם חלום להצליח בתחום השירה. הכול משתנה בערב אחרי ההופעה של הזמר המצליח דודו בן דוד (ניר לוי) בעיר המגורים של מרגלית, דוד מגיע לפאב בו מרגלית נוהגת לשיר. דודו מגלה אצל מרגלית פוטנציאל אדיר ומבטיח לה להפוך אותה לכוכבת גדולה. הבוקר שבא אחרי היה הפעם שונה, במקום ללכת לעבודה מרגלית נוסעת עם דודו להופעתו בבית שאן, הוא מעלה אותה לבמה לשיר - והקהל אוהב אותה. במהרה הם מתאהבים ומתחתנים בקפריסין, אבל אביה של מרגלית רוצה לעשות לה חתונה יהודית בסגנון מרוקאי אצלו במסעדה. הקריירה המוזיקלית של מרגלית עולה בניגוד לקריירה של דודו, השוקעת עמו כתוצאה משימוש בסמים ובאלכוהול. בעקבות הסמים והאלכוהול נקלעים יחסי הזוג הטרי למשבר, ובאותו הזמן מרגלית נכנסת להיריון. בסוף הסרט לאחר שדודו בגד במרגלית, והיא חוזרת לבית אביה, דודו עולה על אופנוע כשהוא בהשפעת סמים, מאבד את השליטה ומוצא את מותו בתאונה קטלנית. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרי הקולנוע, וכונה סרט בורקס מודרני, אך זכה להצלחה מסחרית לאחר שנרכש להפצה בינלאומית. בתוכנית ארץ נהדרת הוצג בשנת 2006 מערכון הלועג לסרט ולבמאי, מנחם גולן, שהוצג כרודף בצע המחפש רק הצלחה כלכלית וחוסך בכל דרך אפשרית, כולל שימוש בקטעים מסרטים אחרים שצילם וצילום סצנות בחוף בתוך חדר מדרגות. באחד מפרקי הסדרה "הפיג'מות" אילן סיפר שהלך לראות את הסרט בגלל מאיה בוסקילה והיה שם תור עצום. "ימים של אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ימים של אהבה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "ימים של אהבה", באתר אידיבי "ימים של אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "ימים של אהבה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי קליין, באמבטיה עם מנחם גולן, באתר הארץ, 29 בינואר 2006 גואל פינטו, סרטים חדשים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2005 סמדר שילוני, שם הרי גולן, באתר ynet, 29 בדצמבר 2005 שירות גלובס, ‏גולן מסביב לגלובוס, באתר גלובס, 7 בפברואר 2006 מרב יודילוביץ', רוקד עם כוכבים, באתר ynet, 15 בינואר 2006
תומאס לינקה

תומאס לינקה (בגרמנית: Thomas Linke, נולד ב-26 בדצמבר 1969 בזומרדה שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדת הבלם. כיום לינקה מועסק כמנהל ספורטיבי בקבוצת אינגולשטאדט 04 מליגת הבונדסליגה. לינקה נודע במשחק ראש מצוין ובתיקולים קשוחים. הוא שיחק במשך 13 עונות בבונדסליגה, בעיקר בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן, ובנוסף שיחק גם בנבחרת גרמניה בכדורגל. לינקה החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1988 בקבוצת רוט-וייס ארפורט ששיחקה בליגת העל המזרח-גרמנית. ליגה זו התפרקה בשנת 1991 עם איחוד גרמניה, וארפורט סיימה בעונה האחרונה במקום השלישי, שהקנה לה מקום בליגת הבונדסליגה השנייה בעונה העוקבת. הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א באותה עונה עקב הישגה בעונה הקודמת, הדיחה את שאלקה 04 מהגביע הגרמני, אך גם ירדה לליגה השלישית בתום עונת 1992. בשאלקה 04 התרשמו מאוד מיכולותיו של לינקה בהפסדם לארפורט בגביע הגרמני, והחתימו אותו על חוזה. לינקה שיחק 175 משחקים במדי שאלקה במשך שש עונות, והבקיע 13 שערים. לינקה היה חלק בלתי נפרד מהזכייה של שאלקה בגביע אופ"א בעונת 1997, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על אינטר מילאנו. בקיץ 1998 חתם לינקה בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה בדאבל, ופתח בהרכב הקבוצה במשחק גמר ליגת האלופות 1999, בו הפסידה באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן. כעבור שנתיים, בגמר ליגת האלופות 2001, לינקה הבקיע את הפנדל האחרון והמכריע בדו-קרב הפנדלים נגד ולנסיה, שהעניק את הגביע לבאיירן מינכן. כמו כן, היה שותף לזכייה באותה שנה בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על בוקה ג'וניורס. לינקה זכה עם באיירן מינכן בחמש אליפויות, שלושה גביעים מקומיים, ארבעה סופר קאפ, גביע אלופות אחד, וגביע ביניבשתי אחד. בקיץ 2005 חתם לינקה ברד בול זלצבורג, מהבונדסליגה האוסטרית, מועדון שזה עתה עבר מיתוג מחדש לאחר שנים רבות כקזינו זלצבורג, ביחד עם חברו לבאיירן מינכן, אלכסנדר ציקלר. במהרה מונה לינקה לקפטן הקבוצה. בעונת 2007 זכה לינקה באליפות עם רד בול זלצבורג, אך חוזהו לא הוארך. בתום החוזה, חזר לבאיירן מינכן, ושיחק עונה אחת בקבוצת המילואים בליגה השלישית, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2008. לינקה שיחק בנבחרת גרמניה החל משנת 1997, וייצג את גרמניה בגביע הקונפדרציות בשנת 1999, ביורו 2000 ובמונדיאל 2002, בו פתח במשחק הגמר, בו גרמניה הפסידה בתוצאה 2-0 לנבחרת ברזיל. לינקה פרש באופן רשמי מהנבחרת לאחר מונדיאל 2002. בהמשך, זומן על ידי המאמן יורגן קלינסמן למספר משחקים בשנת 2004, אך נפצע ולא זומן ליורו 2004. עם שאלקה 04: גביע אופ"א: 1996/1997 עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (5): 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003, 2004/2005 הגביע הגרמני (3): 1999/2000, 2002/2003, 2004/2005 גביע הליגה הגרמנית (4): 1998, 1999, 2000, 2004 ליגת האלופות: 2000/2001 הגביע הביניבשתי: 2001 עם רד בול זלצבורג: אליפות הבונדסליגה האוסטרית: 2006/2007 מדיה וקבצים בנושא תומאס לינקה בוויקישיתוף תומאס לינקה, באתר Transfermarkt תומאס לינקה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) תומאס לינקה, באתר WorldFootball.net תומאס לינקה, באתר National Football Teams תומאס לינקה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
שמואל זיברטנסקי

רבי שמואל זיברטנסקי (לעיתים: ר' שמואל לוּבְּצֶ'ר; ה'תקע"ח, 1818 - ח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898) היה למדן ליטאי, רב ופוסק הלכה, כיהן במשרת "המו"צ דווילנה", תפקיד שהחליף את הרב הראשי של העיר בתקופה בה לא מונה רב באופן רשמי. נולד בלובץ' לרב יוסף מאסלובטי, הרב המקומי. אביו נפטר בעודו פעוט והוא גדל ולמד אצל סבו, אב אביו. בנערותו נסע ללמוד בווילנה ועשה שימוש חכמים אצל קרוב משפחתו הרב ישראל זרצ'ר (מזרצ'ה) שהיה מגדולי המו"צים בעיר. הוא התפרסם כלמדן בעל תפיסה מהירה וזיכרון טוב, וחבריו כינוהו "דער לובטשער עילוי" (העילוי מלובץ'). בין חבריו בבחרותו שעמדו עמו בקשרי ידידות לאורך כל חייו היו: הרב הלל מיליקובסקי, לימים רבה של סלנט; והרב אלכסנדר משה לפידות מראסיין. הוא נישא לבתו של הגביר ר' משה רודומינר שקיבל על עצמו את הדאגה לפרנסת בני הזוג, כדי לאפשר לו להמשיך בלימודיו. בשנת תרכ"ח, 1868, קיבל כתב רבנות מעיר הולדתו לובץ', נסע לשם וכיהן כרב העיירה תקופה קצרה, אך בשל געגועיו לאווירתה של וילנה היהודית ויתר על רבנותו ושב לווילנה. עשר שנים לאחר פטירת הגביר הווילנאי יודל אופאטוב "התקיף הידוע", הוקם מעזבונו בשנת תרל"ח, 1878, כולל אברכים ב"בית המדרש אופאטוב" בעיר. הכולל החדש יועד לאברכים מופלגים בידענותם ובלמדנותם, ורבי שמואל זיברטנסקי מונה כראש הכולל וכמפקח על הלומדים בו. בשנת ה'תרמ"ג, 1883, נפטר "המו"צ דווילנה" הרב והמדינאי רבי יעקב באריט, ורבי שמואל נבחר לכהן תחתיו בתפקיד זה, לצד רבני הקהילה, רבי יוסף סקוביץ ובהמשך, רבי בצלאל הכהן. הוא החזיק במשרה זו חמש עשרה שנים עד פטירתו בח' בתמוז ה'תרנ"ח, 28 ביוני 1898. לאחר פטירתו הדפיס הרב חנוך אייגש, חתן בנו הרב שלמה זיברטנסקי, חלק מכתביו בספר "עולת שמואל" בשני כרכים. הלל נח מגיד שטיינשניידר, עיר ווילנא - חלק ראשון, וילנה תר"ס, עמ' 74, באתר היברובוקס בן-ציון אייזנשטט, הרב ר' שמואל זיבערטאנסקי, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ב, עמוד 18–19, באתר היברובוקס ק. הילל (עורך), ‏ספר יזכור לקהילת לובץ' ודלטיץ', בספריית העיר ניו יורק, עמ' 88–89 (תמונות 92–93) ספרו עולת שמואל - חלק ראשון, וילנא תרס"א, באתר היברובוקס עולת שמואל - חלק שני, וילנא תרס"א, באתר היברובוקס
תומאס שטרונץ

תומאס שטרונץ (בגרמנית: Thomas Strunz, נולד ב-25 באפריל 1968 בדיסבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדת הקשר האחורי. שטרונץ שיחק 12 שנים בבונדסליגה, בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט, והיה חלק מזכייתה של נבחרת גרמניה ביורו 1996. שטרונץ שיחק בקבוצת הנוער של דיסבורג, וממנה עלה לבוגרים בשנת 1986. בדיסבורג צבר שטרונץ 94 הופעות והבקיע 30 שערים. בשנת 1989, בגיל 21, חתם שטרונץ בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 5 שערים ב-20 הופעות, וזכה באליפות הבונדסליגה. בשנת 1992 עבר שטרונץ לשטוטגרט, בה צבר 79 משחקים והבקיע 12 שערים בשלוש עונות. בשנת 1995 חזר שטרונץ לבאיירן מינכן, והחל לקצור הצלחות ותארים. כבר בעונתו הראשונה זכה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו. שטרונץ שיחק חמש עונות בקדנציה השנייה בבאיירן מינכן, בהן לבד מגביע אופ"א, זכה בארבע אליפויות, שני גביעים מקומיים וארבעה גביעי הליגה הגרמנית, והיה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר ליגת האלופות 1999 והפסידה למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, אך לא שיחק בגמר. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה מיעט לשחק עקב פציעות טורדניות, ונאלץ לפרוש בסוף שנת 2000, בגיל 32. לשטרונץ 41 הופעות במדים הלאומיים. שטרונץ ייצג את גרמניה במונדיאל 1994, ולקח חלק בזכייה הגרמנית בטורניר יורו 1996, כאשר בדרך אל הזכייה הבקיע פנדל בבעיטות הכרעה נגד נבחרת אנגליה בחצי הגמר. שטרונץ שימש כמנכ"ל בוולפסבורג בשנת 2005, פוטר מהתפקיד כעבור שנה. בהמשך הועסק באותו תפקיד על ידי רוט-וייס אסן, ופוטר גם משם. כיום שטרונץ מועסק בפרשנות כדורגל בערוץ ספורט 1 הגרמני. אשתו של שטרונץ, קלאודיה, עזבה אותו לטובת שטפן אפנברג, חברו לבאיירן מינכן ולנבחרת גרמניה. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (5): 1989/90, 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2000/01 הגביע הגרמני (2): 1997/98, 1999/00 גביע אופ"א: 1995/96 גביע הליגה הגרמנית (4): 1997, 1998, 1999, 2000 עם נבחרת גרמניה: יורו 1996 מדיה וקבצים בנושא תומאס שטרונץ בוויקישיתוף תומאס שטרונץ, באתר Transfermarkt תומאס שטרונץ, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) תומאס שטרונץ, באתר WorldFootball.net תומאס שטרונץ, באתר National Football Teams תומאס שטרונץ, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
יופ קאפלמן

האנס-יוזף "יופ" קאפלמן (בגרמנית: Hans-Josef "Jupp" Kapellmann, נולד ב-19 בדצמבר 1949 בבארדנברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בעמדות המגן והקשר. את רוב הקריירה שלו בילה קאפלמן בקבוצות פ.צ. קלן ובאיירן מינכן. בנוסף, ערך 5 הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה. קאפלמן גדל במועדון הנוער של 1930 בארדנברג, והצטרף בשנת 1968 לבוגרים של אלמניה אאכן, עמה זכה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונתו הראשונה. עונה לאחר מכן, אאכן ירדה לליגת המשנה, וקאפלמן עבר לפ.צ. קלן, עמה הגיע למקום השני בבונדסליגה בשנת 1973 והפסיד באותה עונה בגמר הגביע לבורוסיה מנשנגלדבך. הצלחתו של קאפלמן בקלן, הביאה את באיירן מינכן לשלם עבורו 802 אלף מארק גרמני לקלן, סכום שנחשב לשיא בבונדסליגה באותם ימים, ובקיץ 1973 עבר קאפלמן לקבוצה הבווארית. קאפלמן היה חלק משמעותי מבאיירן מינכן שזכתה בשלושה טורנירים רצופים של גביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974–1976, ובזכייה בטורניר הגביע הביניבשתי בשנת 1976 לאחר ניצחון על קרוזיירו. קאפלמן רשם 165 הופעות בבאיירן מינכן, והבקיע 17 שערים. בתום עונת 1979, חצה קאפלמן את הכביש אל היריבה העירונית, מינכן 1860, שם שיחק 40 משחקים. בתום עונת 1981, פרש קאפלמן ממשחק פעיל. לקאפלמן חמש הופעות במדי נבחרת מערב גרמניה. קאפלמן היה חלק מהסגל הגרמני שזכה במונדיאל 1974, אך לא זכה בו לדקות משחק. כיום קאפלמן הוא דוקטור, העוסק בניתוחים אורתופדיים בעיר רוזנהיים שבבוואריה. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה: 1973/74 גביע אירופה לאלופות (3): 1973/74, 1974/75, 1975/76 הגביע הביניבשתי: 1976 עם נבחרת גרמניה המערבית: מונדיאל 1974 יופ קאפלמן, באתר Transfermarkt יופ קאפלמן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יופ קאפלמן, באתר WorldFootball.net יופ קאפלמן, באתר National Football Teams יופ קאפלמן, באתר FootballDatabase.eu
בוסקו הוגאן

בוסקו הוגאן (באנגלית: Bosco Hogan; נולד ב-1949) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירי. הוגאן נולד ב-1949 באירלנד. הוא מוכר מתפקידו כד"ר מייקל ריאן בסדרת הטלוויזיה "בליקיסאנג'ל" (Ballykissangel). שיחק בתפקיד משנה, כעבריין המורשע ג'ורג' סאדן בסרטו של ג'ו בורמן "זרדוז" (1973). תפקידו החשוב הראשון היה ב-1977 כשגילם את סטיבן דדאלוס בסרטו של ג'וזף סטריק "דיוקן האמן כאיש צעיר", עיבוד קולנועי לרומן באותו שם מאת ג'יימס ג'ויס. בקולנוע הופיע הוגאן בסרטים נוספים בהם הסרט "The Outsider" מ-1980, "Screamtime" מ-1983, "בשם האב" בכיכובו של דניאל דיי-לואיס (1993), "אוולין" (2003) והסרט "המלך ארתור" מ-2004. בטלוויזיה גילם את דמותו של ג'ונתן הרקר בגרסה הטלוויזיונית ל"הרוזן דרקולה" עם לואי ז'ורדאן; ב-1970 השתתף בסדרת הדרמה "Prince Regent" בתפקיד פרדריק, דוכס יורק; וב-1981 כיכב בתפקיד אדוארד פררס במיני סדרה "תבונה ורגישות" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. בשנת 1995 שיחק בתפקיד קצין משטרה בפרקים אחדים בסדרת הטלוויזיה "The Chief". בקיץ 2005 הופיע הוגאן במחזה "A Cry from Heaven" מאת המחזאי האירי וינסנט וודס (אנ') בתיאטרון אבי. ב-2007 גילם את דמותו של סנט ג'ון פישר, הארכיבישוף של רוצ'סטר, בסדרת הטלוויזיה של ערוץ שואוטיים "שושלת טיודור". ב-2011 שיחק שוב בתפקיד קרדינל בסדרה "הבורג'ס" וגילם את הבישוף פיקולומיני. בשנת 2017 שיחק בסרט המתח "תמיד גרנו בטירה" לצד טאיסה פרמיגה וסבסטיאן סטן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם משנת 1962 שנכתב על ידי שירלי ג'קסון. הוגאן נשוי לשחקנית לזלי לאלור (Leslie Lalor), ולהם שלושה ילדים. בוסקו הוגאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוסקו הוגאן A beginning full of drama, Independent.ie 09/01/2011
מאוריצ'יו בלנק

מאוריצ'יו (מוריץ) בלנק (ברומנית: Mauriciu Blank‏; 20 ביולי 1848 - 22 בנובמבר 1929) היה בנקאי יהודי רומני, שייסד יחד עם יעקב מרמורוש את בנק מרמורוש, בלנק ושות'. מאוריצ'יו היה אביו של אריסטידה בלנק, שירש אותו בניהול הבנק. מאוריצ'יו בלנק נולד בפיטשט, ולאכיה, הבן הבכור של לייבה בלנקו (Leiba Blanco), צאצא של משפחת יהודים ספרדים, שהגיעו לבוקרשט במאה ה-18 עם השם Derrera el Blanco. בלנק למד מסחר ופיננסים בווינה ובלייפציג וכאשר שב לרומניה ב-1863 נשכר לעבודה על ידי הבנקאי היהודי רומני יעקב מרמורוש. יעקב מרמורוש ניהל בנק, שהקים בעזרת גיסו, יעקב לבל. ב-1869 צירף מרמורוש את בלנק כשותף וב-1870, כאשר פרש, הפך בלנק למנהל הבנק. ב-1874 הבנק שינה את שמו ל"בנק מרמורוש, בלנק ושות'" ובמהרה הפך לבנק החשוב ביותר ברומניה, פרט לבנק הלאומי. בשנת 1877, בעת מלחמת העצמאות של רומניה הבנק בניהולו של בלנק מימן את המערכה הצבאית ולאות תודה הוענקה לבלנק אזרחות רומנית ב-1905 לאחר מות מרמורוש, הפך בלנק את הבנק לחברת מניות עם הון בסיס צרפתי, גרמני, הונגרי ורומני, שהגיע ל-125,000,000 לאי ורכש חלקים במפעלים רבים. הבנק מימן סלילת דרכים והנחת מסילות ברזל ופיתוח המסחר. מאוריצ'יו נעזר בניהול הבנק גם בבנו, אריסטידה וב-1923 היו לבנק 23 סניפים ברומניה וארבעה מחוצה לה, בפריז, בניו יורק, באיסטנבול ובווינה. Blank, Maurice (באנגלית) Capitalistul care a fondat cea mai puternică bancă a "Micului Paris" (ברומנית) אחוזת הקבר של מאוריצ'יו בלנק ביער בנאסה (ברומנית) מאוריצ'יו בלנק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ITINERARIU SEFARD DIN IMPERIUL OTOMAN IN TARILE ROMANE - Mauriciu Blank (Blanco) (1848-1929) (ברומנית) באותה תקופה יהודי רומניה היו חסרי אזרחות, אפילו אם הם, אבותיהם וסביהם נולדו ברומניה וכדי לקבל אזרחות היה צריך הפרלמנט הרומניה לאשר חוק אזרוח לכל יהודי בנפרד - רק בודדים צלחו דרך זו.