laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סמסונג גלקסי נוט 10.1 (2014)

Samsung Galaxy Note 10.1 גרסת 2014 הוא מחשב לוח מבוסס מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 (ג'לי בין) עם ממשק הטאצ'וויז של החברה. המכשיר מיוצר ומשווק על ידי חברת סמסונג. הוא שייך לדור החדש של מחשבי הלוח המיוצרים על ידי סמסונג הכולל את ה-Galaxy note 8.0. הוא הוכרז ב-4 בספטמבר 2013 והושק ברחבי העולם באוקטובר 2013. הוא היורש של ה-Samsung Galaxy Note 10.1 הראשון. Samsung Galaxy Note 10.1 הוכרז ב-4 בספטמבר 2013. הוא הוצג יחד עם ה-Galaxy note 3 וה-Galaxy Gear בתערוכת IFA 2013 ובניו יורק בו זמנית. סמסונג הודיעה שהמכשיר יושק בחודש אוקטובר ברחבי העולם, במחיר של החל מ-549 דולר. רוב התכונות הייחודיות למכשיר הם עבור עט הסטילוס ה-S Pen שמגיע עם המכשיר. זה כולל: חלונות "צפים", חיפוש במכשיר, כתיבה על המסך, מחברת, זיהוי כתב יד (עובד גם בעברית) ועוד. למכשיר יש את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.3 (ג'לי בין) וכולל את ממשק ה-TouchWiz UX מבית סמסונג. הוא כולל יישומים של סמסונג, חלקם לקוחים ממכשיר הטאבלט שהוצג יחד איתו ה-Galaxy note 3 ומכשיר הדגל ה-Galaxy S4 ביניהם גם מחוות שונות (לא כולל את כל המחוות שכלולות במכשירים סלולרים לשוק הגבוה מבית סמסונג) כמו: my magzin, ה-s voice. המכשיר כולל גם יישומים של Google הכלולים במערכת ההפעלה אנדרואיד: Google Play ,YouTube ,Gmail ועוד. המכשיר זמין ב-WIFI בלבד, WIFI/3G, WIFI/ 4G. למכשיר יש שני סוגים של מעבדים בגרסאות ה-WIFI בלבד וה-WIFI/3G הוא כולל מעבד מבית סמסונג הכוללת את פלטפורמת ה-Exynos 5420 הכולל 4 ליבות לביצועים כבדים במהירות 1.9GHz ו-4 ליבות לביצועים חלשים במהירות 1.3GHz ומאיץ גרפי ARM Mali-T628MP6 . גרסת ה-4G כוללת מעבד מרובע ליבות ופלטפורמת ה-Snapdragon 800 במהירות 2.3GHz . למכשיר יש חיישן אינפרה אדום לשליטה עבור מכשירים שונים. יש לו מסך בגודל 10.1 אינץ' WQXGA TFT עם רזולוציה של 2560X1600 הנותן צפיפות פיקסלים (PPI) של 300 פיקסלים לאינץ' (רזולוציה וצפיפות פיקסלים הגבוהה ביותר למחשב לוח בהשקתו, הרזולוציה וצפיפות הפיקסלים זהה לזה שבמכשיר ה-Nexus 10) הוא כולל מצלמה אחורית 8MP הכוללת פלאש LED יחיד ומצלמה קדמית 2.1MP, שניהם יכולים לצלם וידאו ב-1080P HD. למכשיר יש סוללה בנפח 8,220mAh וחריץ הרחבה לכרטיס micro SD עד 64GB. הזיכרון מגיע בשלושה נפחי אחסון: 32GB,16GB ו-64GB (בפועל מקום האחסון יהיה פחות). המכשיר מגיע בשני צבעים: כחול ולבן. מדיה וקבצים בנושא סמסונג גלקסי נוט 10.1 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סמסונג גלקסי נוט 10.1 הוכרז: טאבלט Samsung Galaxy Note 10.1 מודל 2014 עם מסך ברזולוציית WQXGA ועט S-Pen משודרג באתר Gadgety הוכרז: טאבלט Samsung Galaxy Note 10.1 מודל 2014 בפורום FXP
גוויניד'

גוויניד' (בוולשית: Gwynedd) הוא מחוז ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, בממלכה המאוחדת. המחוז נוצר בשנת 1974 על בסיס מחוז קרנארבונשייר ההיסטורי וחלק ממחוז מריונת'שייר, כאשר הגבולות כיום נקבעו בשנת 1996. המחוז נקרא כך על שם ממלכת גוויניד' שהתקיימה בין המאה ה-5 למאה ה-12. המחוז הוא השני בגודל שטחו (אחרי פוויס) ובעל צפיפות האוכלוסין הנמוכה ביותר מבין מחוזות ויילס. הבירה האדמיניסטרטיבית של המחוז נמצאת בעיירה קרנארבון בעוד שהעיר הגדולה ביותר היא בנגור (שניהם בחלק הצפוני, לצד מצר מנאי). מחוז גוויניד' גובל מצפון עם מחוז אנגלסי (אי המופרד מגוויניד' באמצעות מצר מנאי), מדרום-מערב הוא גובל עם מחוז קרדיגיון, מדרום-מזרח עם מחוז פוויס וממזרח עם דנבישייר וקונווי. המחוז נמצא בפינה הצפון-מערבית של ויילס, הדופן המערבית מורכבת מחוף הים האירי והדופן המערבית נמצאת לחופי מצר מנאי. מעבר לרצועת החוף בצד הצפון-מערבי של המחוז, פנים המחוז מאופיין באזורים הרריים כאשר במחוז נכלל רוב שטחי סנודוניה, שכוללת את רכס הרי סנודון ואגם באלה, השמורה גם מרכיבה את חלק הארי של המחוז. המחוז כולל גם את חצי האי ל'ין (Llŷn), חצי אי באורך 48 קילומטרים היוצא מוויילס לתוך הים האירי. מלבד עיר הבירה של המחוז קרנארבון (Caernarfon) עם 9,611 תושבים, ערים ועיירות נוספות המחוז כוללות את בנגור (Bangor) עם 16,358 תושבים, פסטיניוג (Ffestiniog) עם 5,500 תושבים, פורת'מדוג (Porthmadog) עם 4,764 תושבים, בת'סדה (Bethesda) עם 4,327 תושבים, פול'הלי (Pwllheli) עם 3,861 תושבים, טיווין (Tywyn) עם 3,264 תושבים, דולגל'אי (Dolgellau) עם 2,678 תושבים, נווין (Nefyn) עם 2,602 תושבים, ברמות' (Barmouth) עם 2,522 תושבים, אברדווי (Aberdyfi) עם 1,282 תושבים, באלה (Bala) עם 1,980 תושבים, הרלך (Harlech) עם 1,952 תושבים, וקריקאית' עם 1,753. עיירה נוספת שראויה לציון היא אברגווינגרגין השוכנת בפינה הצפון-מזרחית של המחוז ואשר שימשה במאה ה-13 בתור עיר הבירה של נסיכות ויילס ואחת ממרכזי השלטון החשובים בממלכת גוויניד' ההיסטורית. תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב) - נולד בכפר טרמד'וג (Tremadog). דייוויד לויד ג'ורג' - פוליטיקאי וראש ממשלת בריטניה, נולד במנצ'סטר אך גדל בכפר ל'אניסטרומדווי (Llanystumdwy). ממלכת גוויניד' אתר האינטרנט הרשמי של גוויניד' (בולשית) עמוד הבית הרשמי של המחוז. גוויניד', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתוני האוכלוסייה מתייחסים לשנת 2011.
הפרויקט הקאמרי הישראלי

הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת. הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית. הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב הבית של מרכז האמנויות אלמא שבזכרון יעקב. חברי ההרכב הם מוזיקאים ישראלים, בוגרי בתי ספר למוזיקה מן השורה הראשונה, כמו בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטואר של פריז ואוניברסיטת ייל וזוכי תחרויות בינלאומיות, כגון תחרות צ'ייקובסקי, תחרות ג'ורג'ה אנסקו ותחרות הנבל הבינלאומית. הנגנים הקבועים בהרכב הם: טיבי צייגר - קלרינט איתמר זורמן, דניאל ברד - כינור גיא בן ציוני - ויולה מיכל קורמן - צ'לו אסף ויסמן, יעל קרת - פסנתר סיון מגן - נבל אתר האינטרנט הרשמי של הפרויקט הקאמרי הישראלי עומר שומרוני, ‏קלאסי הפרויקט הקאמרי הישראלי, באתר גלובס, 1 במרץ 2012 גל אפלרויט, ריחוף של שעתיים וחצי עם הפרויקט הקאמרי והילה בג'יו, באתר הארץ, 18 במרץ 2016 אמיר מנדל, הרמוניה לטווח ארוך, באתר הארץ, 6 במרץ 2018 על הפרויקט בעונת 2018-2017
רעיית יתר

רעיית יתר היא מצב בו צמחים נחשפים לרעייה אינטנסיבית למשך זמן ארוך, בו לא מספיקה הצמחייה להשתקם. התופעה יכולה להיגרם כתוצאה מגידול משמעותי של אוכלוסיית חיות בר באזור או כתוצאה מרעייה של חיות משק ללא תכנון, דהיינו ללא חלוקה שווה בין אזורי המרעה, או בזמן שאינו מתואם עם מחזור הצמיחה של העשב.[דרוש מקור] הטענות כי רעיית יתר מובילה לצמצום יעילות הקרקע ופריונה ולצמצום מגוון הצומח בה עתיקות יומין. טענות נוספות הן כי היא תורמת למדבור ולסחיפת קרקע משום ששורשי הצמחים אינם מחזיקים את הקרקע והבהמות הרבות מהדקות אותה, תהליך הגורם למי נגר מוגברים. כתוצאה מצמצום ספיגת משקעים בקרקע, מאגר הפחמן והחנקן בקרקע יורד והיא נעשית פורייה פחות. נטען גם שהיא מסייעת להתפתחות מינים פולשים של צמחים. רעיית יתר מובאת כדוגמה העיקרית של הטרגדיה של נחלת הכלל. פתרונות שהוצעו לרעיית יתר הם ויסות ותכנון הרעייה. התכנון יכול להיאכף על ידי חלוקה וגידור אזורים שונים שיאפשרו לצומח בהם לגדול. שיטות חקלאות בת קיימא כגון פרמקלצ'ר נותנות אף הן מענה לתופעה. בניסיון לצמצם את רעיית היתר נחקק בשנת 1950 ה"חוק להגנת הצומח (נזקי עזים)". החוק הגביל את מספר העזים הרועות בשטח קרקע נתון ובפרט באזורים מיוערים. עם זאת, בשנות ה-90 טענו חוקרים שהחוק היה טעות היסטורית ושהבעיה בישראל היא מחסור ברעיה ולא רעיית יתר.. סיכום של מחקרי רעייה בישראל הראה שאין בישראל רעיית יתר, ושרעייה הכרחית לשמירה על מגוון ביולוגי בישראל. הטרגדיה של נחלת הכלל סחיפת קרקע מדיה וקבצים בנושא רעיית יתר בוויקישיתוף המיתוס של רעיית יתר בנופי החורש הים-תיכוני, אבי פרבולוצקי ונועם זליגמן הטרגדיה של נחלת הכלל, גארט הרדין נוסח החוק אתר כלנית וספר המרעה בישראל
יוהאן פרייה

יוהאן הנרי אליזה פרייה (בהולנדית: Johan Henri Eliza Ferrier; ‏12 במאי 1910 – 4 בינואר 2010) היה המושל האחרון של סורינאם, והנשיא הראשון שלה. פרייה היה מורה, מנהיג איגוד מקצועי וחלוץ רדיו ממייסדי המפלגה הלאומית של סורינאם. נולד בפרמריבו (עיר הבירה של סורינאם), ונפטר באוגסטגסט. סורינאם הייתה מושבה הולנדית, ופרייה שימש באותה עת כיועץ לשר החינוך. בשנת 1950 קיבל את הדוקטורט באמסטרדם לצורך לימוד פדגוגי בנושא סורינאם. בשנת 1968 הפך למושל סורינאם. המדינה הפכה עצמאית ב-25 בנובמבר 1975, ופרייה היה לנשיא הראשון של סורינאם. הממשלה הודחה בהפיכה צבאית בשנת 1980, על ידי דסי באוטרסה. פרייה ומשפחתו עברו להולנד שם הוא כתב ספר ילדים בשם "אננסי הספר". מדיה וקבצים בנושא יוהאן פרייה בוויקישיתוף Dr. J.H.E. (Johan) Ferrier, PARLEMENT.com ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולם הקונכייה

אולם הקונכייה הוא היכל ספורט רב תכליתי הממוקם בבאר שבע ומונה 3,000 מקומות ישיבה. ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל של הפועל באר שבע. הוא הוקם במסגרת קריית ספורט חדשה הכוללת גם את אצטדיון טרנר. אולם הקונכייה פתח את שעריו בדצמבר 2013 במופעים של הפסטיגל, וב-25 בפברואר 2014 הוא נחנך על ידי רוביק דנילוביץ', ראש העיר של באר שבע, שמואל פרנקל, יו"ר מנהלת הליגה, ואיציק לארי, יו"ר וינר, לפני משחק האולסטאר המסורתי של ליגת העל. אולם הקונכייה תוכנן על ידי האדריכל גדעון פובזנר. ההיכל כולל 5,000 מ"ר בנוי והוקם בהשקעה של כ-50 מיליון ש"ח, כשחלק מהמימון בסיוע מפעל הפיס. ההיכל נבנה באמצעות החברה הכלכלית לפיתוח באר שבע ונוהל על ידי חברת "כיוונים". החל מינואר 2021, במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל, שימש ההיכל לפרקים כמתחם חיסונים נגד COVID-19 של שירותי בריאות כללית. אצטדיון טרנר מדיה וקבצים בנושא אולם הקונכייה בוויקישיתוף מתי סיבר, מופעי הילדים הגיעו לבאר שבע, באתר ynet, 18 בדצמבר 2013 ערן ויצמן, אולסטאר: הזרים גברו על הישראלים 103:111, ישראל פוסט, 25 בפברואר 2014 רון עמיקם , ‏370 מיליון שקל על מתחם ספורט: הפרויקט של עיריית ב"ש, באתר גלובס, 21 במאי 2014 דובר עיריית באר שבע, חברי שירותי בריאות כללית יתחסנו לקורונה בהיכל הקונכייה, באתר עיריית באר שבע, ‏25 בדצמבר 2020, בדיקה אחרונה ב־13 בספטמבר 2021 עודד בר-מאיר, "המאבק בקורונה: מתחם החיסונים בהיכל ה"קונכייה" יפתח מחדש", mynet באר שבע, 4 באוגוסט 2021
מחלף יהלום מתחלף

מחלף יהלום מתחלף הוא מחלף יהלום שבו שני כיווני הכביש החוצה מחליפים צדדים כאשר הם חוצים את הכביש המהיר. כך כל המחלף מרומזר בשני רמזורים (בדומה לכל מחלף יהלום), אך הפניות לכל כיוון נעשות ללא רמזורים כלל. ייחודו של המחלף הוא בכך שבחלק הכביש החוצה את הכביש המהיר, התנועה נעה במסלול הנגדי ביחס לרגיל. יתרונו של מבנה מחלף כזה הוא במספר הרמזורים הקטן יותר שעומד בדרכם של כלי הרכב הפונים, רמזור בודד במקום שניים במבנה מחלף יהלום רגיל. התנועה הנעה בכביש המשני בלבד, עוברת שני רמזורים בדומה למחלף יהלום רגיל. עם זאת, מחלף יהלום מתחלף דורש שטח גדול יותר בהשוואה למחלף רגיל. מדיה וקבצים בנושא מחלף יהלום מתחלף בוויקישיתוף סרטון שמדגים תנועה במחלף, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבטת תילול (טניס)

חבטת תילול בטניס היא חבטה בכדור במסלול גבוה, תלול ועמוק אל תוך חלק המגרש של היריב. ניתן להשתמש בה כנשק התקפי או הגנתי בתלות במצב. חבטת התילול נצפתה לראשונה על ידי אלוף ווימבלדון השני, פרנק האדו, בהפסדו לספנסר גור. מסיבה זו נודע האדו כ"אלוף הנשגב ביותר". חבטת תילול נחבטת בדרך כלל כאשר היריב עומד קרוב לרשת וממתין לחבטת יעף. המטרה בחבטה זו היא להעביר את הכדור מעל לשחקן היריב, אל חלק המגרש הפתוח שמאחוריו. חבטת תילול התקפית טובה היא כזו שהיריב לא מספיק להגיע אליה, כלומר חבטה נמוכה ובעלת מהירות מספקת שלא תאפשר ליריב לרוץ לאחור, לרדוף אחר הכדור ולהגיע אליו. חבטה זו מסוגלת לְזַכּוֹת את החובט ישירות בנקודה, אולם יש בה גם סיכון מסוים. סיבוב עילי משפר באופן משמעותי את יעילותה של חבטת התילול ההתקפית, אולם גם הופך אותה לקשה יותר לביצוע. בעת ביצוע חבטת התילול, שחקנים חובטים לרוב בכדור בזווית שבין 0 מעלות (חבטה שטוחה) ל-45 מעלות (חבטה אלכסונית). שחקנים מסוימים, דוגמת אנדרה אגאסי, מייקל צ'אנג, ולייטון יואיט, פיתחו חבטות תילול התקפיות טובות. מטרתה של חבטת תילול הגנתית, לעומת זאת, היא פשוט לדחוק את היריב בחזרה לאחור, לקו הבסיס, ולהאריך את הנקודה. כאשר שחקן מוּצָא מתחומי המגרש במהלך נקודה, חבטת תילול הגנתית שימושית גם משום שהיא מקנה לשחקן המגן זמן לרוץ לאחור ולהגיע לעמדה הגנתית טובה יותר. חבטת תילול לא מוצלחת היא כזו שהיריב מסוגל להגיע אליה (לרוב משום שהיא איננה גבוהה דַּיּוֹ) ולסיימה בהנחתה בסבירות גבוהה. בזוגות מפעילים על חבטת התילול סיבוב או חיתוך, וזאת במטרה להעביר את הכדור מעל לראשו של השחקן שברשת וכן שיקפוץ הרחק מן השחקן שבקו הבסיס. שחקנים מסוימים מסוגלים לייצר חבטת תילול שלמראית עין נראית חזקה וארוכה מדי, אולם בפועל החבטה מספיק עמוקה כדי לנחות באזור קו הבסיס ובתוך חלק המגרש של היריב, ובכך מתווסף לה לעיתים גם ערך מוסף של הטעיית היריב. חבטה מסוג זה נוצרת באמצעות סיבוב אחורי רב או חיתוך של הכדור המתווספים לה ומסייעים להעברתה מעל לראשו של השחקן היריב. חבטה זו, אותה ניתן לחבוט גם באמצעות סיבוב עילי רב, מכונה גם "חבטת יעף דמוית ירח". בספר הביוגרפיה העצמית שלו הקדיש טניסאי העבר האמריקני ג'ק קרמר עמוד אחד לחבטות הטניס הטובות ביותר שראה מימיו. הוא כתב: "חבטת תילול - ריגס כמובן. אך גם אלו של סגורה, ביטסי גרנט ורוזוול היו יעילות כמעט באותה מידה. גם זו של קונורס מצוינת". שחקנים נוספים שנודעו בחבטת התילול המצוינת שלהם הם: (שחקנים מודגשים הם שחקנים פעילים). מאטס וילאנדר כריס אוורט איליה נסטאסה רוג'ר פדרר רפאל נדאל נובאק ג'וקוביץ' אנדי מארי גרגור דימיטרוב דויד נלבנדיאן גיירמו קניאס מייקל צ'אנג אנדרה אגאסי פיט סמפראס לייטון יואיט מרטינה הינגיס ילנה יאנקוביץ' קים קלייסטרס קרוליין ווזניאקי ז'וסטין הנין אגניישקה רדוונסקה וידאו: חבטת תילול
בריגיטה הקדושה משוודיה

בריגיטה הקדושה משוודיה (בשוודית: den heliga Birgitta, בלטינית: Birgitta de Suecia ו-Sancta Birgitta; ‏ 1303 - 23 ביולי 1373), הייתה מיסטיקאית בימי הביניים. קדושה נוצרית, אחת מששת הקדושים-הפטרונים של אירופה, הפטרונית של שוודיה ואחת הנשים החשובות והמפורסמות ביותר בהיסטוריה שלה. נולדה בשם בריגיטה בירגרסדוטר במצודת פינסטה שליד אופסלה למשפחת אצולה חשובה, אביה היה מושל אופלנד ואמה נצר לבית המלוכה השוודי. לפי עדותה כבר מגיל שבע זכתה לחזיונות של מריה הקדושה. בגיל עשר התייתמה מאמהּ והביעה רצון להצטרף למנזר, דבר שאביה התנגד לו. במקום זאת למדה תאולוגיה והיסטוריה של הכנסייה ממורה פרטי. בגיל 13 השיא אותה אביה לנסיך אולף בן ה-18. לבני הזוג היו שמונה ילדים, מהם שרדו חמישה, בהם בנה הבכור האהוב קרל. ב-1336 נקראה לשמש כגבירה בחצר המלך מגנוס הרביעי בסטוקהולם. ב-1341 יצאו בריגיטה ובעלה למסע צליינות לסנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד, אך בדרך לשם חלה הנסיך והזוג נאלץ לשוב על עקבותיו. הנסיך מת במנזר אלבסטרה בשוודיה (Alvastra) ב-1344. בריגיטה שבה להתגורר בחצר המלוכה. מאותו זמן החלו פוקדים אותה חזיונות דתיים. בין היתר הורו לה החזיונות לייסד מסדר נזירים ונזירות חדש. בשנת 1350 הורו לה החזיונות לצאת לרומא ולהפגש עם האפיפיור. בריגיטה יצאה לרומא יחד עם בנה קרל ובתה כריסטינה, ושהתה ברומא כעשרים שנה. ב-1370 אשרר האפיפיור אורבנוס החמישי את המסדר שייסדה, מסדר הבריגיטינים (הקיים עד היום). ב-1371 הורה לה ישו בחיזיון לצאת לירושלים. בריגיטה נסעה דרך נאפולי (שם מת בנה קרל), קפריסין ויפו והגיעה לירושלים. היא השתכנה באכסניית עניים בהר ציון וביקרה בכנסיית הקבר, בהר הזיתים ובבית לחם וכן טבלה בנהר הירדן. בכל המקומות הללו נגלו אליה ישו, מריה ויוחנן המטביל בחזיונות מפורטים, חלקם מתארים אירועים מכתבי הקודש שאירעו באתרי הביקור. כשנתיים לאחר בואה, בעת שהתפללה על קבר מריה, הורתה לה הבתולה הקדושה לשוב לרומא. בריגיטה שבה לרומא והכתיבה את זכרונותיה וחזיונותיה לשני כמרים מוודים שיצרו שתי גרסאות של סיפוריה בלטינית. זמן קצר לאחר שסיימה להכתיב מתה ברומא. מסע החזרת גופתה לשוודיה היה, על פי הכרוניקה, רצוף ניסים. זמו קצר לאחר מותה החל תהליך הקאנוניזציה שלה (הכרזתה כקדושה) וב-1391 הכריז עליה בוניפקיוס התשיעי כקדושה. ב-1999 הוכרזה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני כקדושה הפטרונית של אירופה, יחד עם אדית שטיין (יהודייה מומרת) וקתרינה מסיינה. זכרונותיה וחזיונותיה שהוכתבו לכמרים ברומא נבחנו ונמצאו תואמים את הדוגמה הקתולית. הם ראו אור בשבעה כרכים וזכו לפופולריות רבה. ב-1391 הוציא הבישוף שהיה אחראי על הקאנוניזציה שלה כרך נוסף. חזיונותיה הציוריים השפיעו על תולדות האמנות, למשל בדרך הסטנדרטית בה מתוארת לידת ישו. אליעזר ויצטום ומשה קליאן, ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים. אריה ניר הוצאה לאור, 2013, עמ' 120–125. סילביה שיין, "בריג'יט משוודיה ומרג'ורי קמפה: מיסטיקניות וקדושות בירושלים בשלהי ימי הביניים", אריאל, חוברת המאה חלק א': ארץ־ישראל בספרות הנוסעים ועולי הרגל, עמ' 217–226. מדיה וקבצים בנושא בריגיטה הקדושה משוודיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בריגיטה הקדושה משוודיה ערך באנציקלופדיה הקתולית אתר מסדר הבריגיטינים (אורכב 07.09.2013 בארכיון Wayback Machine) בריגיטה הקדושה משוודיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בריגיטה הקדושה משוודיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הכרזת האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 2000 על צירופה לקדושים המגנים של אירופה רות אלמוג, השוודית המפורסמת ביותר מאז הקדושה בריגיטה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2008
רניירי הקדוש

רניירי הקדוש, רניירי מפיזה או רנינריוס (באיטלקית: Ranieri או Raniero, בלטינית: Rainerius; ‏1115/1117 – 1160 הוא קדוש נוצרי, הקדוש-הפטרון של העיר פיזה. הוא היה בנו של סוחר אמיד מפיזה. בנעוריו הרבה לנדוד ובאחד ממסעותיו פגש מטיף סגפן בשם אלברטוס מקורסיקה, שנהג ללבוש בגד צמר גס. רניירי הושפע מאוד מהאיש ועבר חוויה דתית ורוחנית בהשפעתה הפך להיות נזיר סגפן בעצמו. ב-1146 הפליג רניירי מפיזה בספינת סוחר לצור, אז בשטח ממלכת ירושלים הצלבנית וממנה המשיך לירושלים. בעת תפילת חג המולד בה השתתף, אמר הכומר ש"בן האלוהים נמצא עמנו בקהל", רניירי הבין זאת כפניה אישית אליו. בעת שהותו בירושלים נפטר מכל רכושו, כולל בגדיו והחל להתהלך עם בגד צמר גס לגופו. הוא התפרנס מקבצנות בכנסיית הקבר בה שהה רוב ימיו ולילותיו. מדי פעם יצא למקומות הקשורים בישו כגון נצרת, הר תבור, בית לחם, חברון והר קרנטל שליד יריחו. בעת שהותו בירושלים שמע רניירי קולות אותם החשיב לקול אלוהים הדובר בו. האל בישר לו כי נבחר להוביל את הנוצרים ולהנהיגם ושהוא הביאה השנייה של ישו. חייו של רניירי בירושלים נחקרו על ידי ההיסטוריון בנימין זאב קדר והפסיכיאטר אליעזר ויצטום רואה בו דוגמה מוקדמת לסינדרום ירושלים. לאחר שבע שנים בארץ הקודש שב רניירי לפיזה ונכנס למנזר. הוא הפך למטיף מבוקש ופעל כמגרש שדים ועושה ניסים. עוד בחייו נחשב לקדוש. עם מותו נקבר בדואומו של פיזה. בתקופת האפיפיור אלכסנדר השלישי חיבר בישוף בשם בנינקאזה (Benincasa) חיבור הגיוגרפי על תולדות חיי הקדוש, בו תיאר את גופו ככלא בו התגלגלה נפשו של ישו עצמו. במאה ה-14 יצר אנטוניו ונציאנו סדרת פרסקאות בקמפו סנטו שבצפון פיאצה דיי מיראקולי, הכיכר המרכזית של פיזה. ב-1632 בחרו נכבדי פיזה ברניירי כקדוש הפטרון של עירם. ב-1689 הועבר ארון הקבורה שלו למזבח הדואומו אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים". אריה ניר הוצאה לאור, 2013 עמ' 97–99 Benjamin Z. Kedar, A Second Incarnation in Frankish Jerusalem in Peter Edbury, Jonathan Phillips (Eds.), The Experience of Crusading, Cambridge University Press, 2003 Vol 1. chap. 5 מדיה וקבצים בנושא רניירי הקדוש בוויקישיתוף
פרחית נעמי

פרחית נעמי (שם מדעי: Oxythyrea noemi; נקראת גם זיבלית-פרחים נעמי וזיבל-פרחים נעמי) היא חיפושית פרחים ממשפחת הזבליתיים. פרחית נעמי היא חיפושית בצבע שחור בוהק שעליו תבנית מורכבת של נקודות וכתמים לבנים, וגודלה נע בין 10 ל-15 מילימטר. פרחית נעמי היא המין הנפוץ ביותר של הסוג Oxythyrea (אנ') בארץ ישראל, וניתן למוצאה בכל חלקי הארץ. החיפושית פעילה ביום בעיקר בסוף החורף ובאביב (עד יוני) על פרחים מהם היא ניזונה. הפגיות (לרווה) ניזונות משורשי צמחים. מינים נוספים בסוג Oxythyrea בישראל הם פרחית אביגיל ופרחית נקודתיים. מראם הכללי דומה לזה של פרחית נעמי: גוף שחור ועליו נקודות לבנות, אך תבנית הנקודות שעליהם שונה מאשר זה של פרחית נעמי והם נדירים יותר. סימן זיהוי בולט של פרחית נעמי לעומת מינים אלה הוא פסים לבנים בצידי החזה. מדיה וקבצים בנושא פרחית נעמי בוויקישיתוף פרחית נעמי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרחית נעמי, באתר GBIF (באנגלית) עוז ריטנר, The genus Oxythyrea Mulsant in Israel, אתר חקר החרקים הישראלי http://www.entomology.org.il/ נחושתניות וסימני זיהוי של פרחית נעמי, באתר הטבע של עוז ריטנר תמונות של פרחית נעמי, הבלוג של אילנה לקשטיין צחי אבנור, פרחית נעמי Oxythyrea noemi, פליקר ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש M40

הכביש המהיר M40 (באנגלית: M40 Motorway) הוא כביש מהיר בממלכה המאוחדת המקשר את העיר לונדון לברמינגהאם. הכביש מהווה חלופה ל-M1 וה-M6 בחיבור לונדון למערב המידלנדס. ה-M40 מתחיל מערבית ללונדון באזור אוקסברידג' כהמשך לכביש ה-A40 (אשר נכנס למרכז לונדון ומתחבר לדרך מרילבון). לאחר מכן הוא ממשיך בכיוון מערב צפון-מערב ונפגש במחלף עם כביש הטבעת של לונדון (ה-M25) באזור פולמר. לאחר מכן הוא עובר לצד ביקונספילד, היי וייקום ועוקף את אוקספורד מספר קילומטרים מצפון. לאחר מכן הוא עובר דרום-מערבית לביצ'יסטר, מזרחית לבאנברי ודרומית ללמינגטון ספא. בהמשך הוא מסתיים במפגש עם הכביש המהיר M42, מדרום למרכז העיר ברמינגהאם. הכביש מהווה חלק מהכביש האירופי ה-E05, אשר מחבר את אלג'הירס בדרום ספרד, לגריינוק במערב סקוטלנד. ה-M40 נבנה בשני שלבים עיקריים; השלב הראשון החל בשנת 1967 והושלם בשנת 1974 הוקם כדי להקל על התנועה בכביש ה-A40 והוא חיבר את לונדון לאוקספורד. בשלב זה, הוחלט להקים כביש מהיר שיחבר את לונדון ומערב המידלנדס כדי להקל על הM1 וה-M6, רק בשנת 1983 הוחלט שה-M40 ימשיך לכיוון צפון-מערב ויתחבר לבסוף עם ברמינגהאם. העבודות על השלב השני של הכביש החלו באוקטובר 1987, עבודות אלו נמשכו במספר פרקים עד שהכביש נפתח במלואו בינואר 1991. בשלב זה, החלק המקורי של הכביש שודרג אף הוא, כך שבסיום העבודות, הכביש כולו היה בעל שלושה נתיבים לכל כיוון. לקראת סוף שנות ה-90 הורחבו חלקי הכביש הראשונים, עד למחלף השלישי (J3) ליד היי וייקום, לכדי ארבעה נתיבים לכל כיוון. כביש M40 במאגר הכבישים הבריטי ה-'CBRB'. (באנגלית)
ויקטור שקלובסקי

ויקטור בוריסוביץ' שְׁקְלוֹבְסקי (ברוסית: Виктор Борисович Шкловский;‏ 12 בינואר ‏1893, סנקט פטרבורג – 5 בדצמבר 1984) היה חוקר ספרות וסופר רוסי ממוצא יהודי. ויקטור שקלובסקי נולד בסנקט פטרבורג, הצעיר מבין ארבעת ילדיו של בוריס שקלובסקי, יהודי מומר, מרצה למתמטיקה בבית הספר הגבוה לקציני חיל התותחנים, וברברה בונדל (שהייתה ממוצא גרמני). לאחר סיום בית ספר תיכון למד היסטוריה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התנדב לצבא. סיים קורס קצינים מזורז ושירת ביחידת השריוניות. לאחר מכן היה מדריך בבית הספר לקצינים. בשנת 1917 נפצע בחזית. באותה שנה עוטר בצלב גאורגי מדרגה 4 על אומץ ליבו בקרבות. שקלובסקי לקח חלק פעיל במהפכת פברואר ואף נבחר להיות חבר בסובייט פטרוגרד מטעם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. כחבר המפלגה הוא התנגד לההפיכה הבולשביקית. בתחילת 1918 לקח חלק פעיל במרד אנטי-קומוניסטי בסנקט פטרבורג. לאחר כישלון המרד נמלט לקייב, שם גויס לצבאו של פבלו סקורופדסקי, שליט אוקראינה. לאחר נפילת משטרו של סוקורופדסקי בנובמבר 1918 חזר שקלובסקי לרוסיה. בעזרתו של מקסים גורקי קיבל חנינה מהשלטון הקומוניסטי בתמורה להימנעות מכל פעילות פוליטית. בשנים 1919–1920 היה מרצה לספרות באחד המוסדות האקדמיים של סנקט פטרבורג. בקיץ 1920 גויס לצבא האדום והשתתף בקרבות נגד הצבא הלבן בדרום אוקראינה. בתום הקרבות חזר לסנקט פטרבורג. שקלובסקי הקים את ה-OPOJAZ, אחת משתי הקבוצות (השנייה הייתה המעגל הבלשני של מוסקבה) של אסכולת "הפורמליזם הרוסי". שקלובסקי הוא הוגה מושג ההזרה, ובמיוחד ידועים מאמריו על "טריסטרם שאנדי" ועל האמנות כטכניקה. שקלובסקי תפס את הספרות כאמנות שנועדה לשנות את תפיסת האדם את העולם סביבו. במקום התפיסה הרגילה של העולם המציאותי, שהיא תפיסה אוטומטית ומהירה, ללא כל רגש אמנותי, צריכה הספרות להביא לתפיסה איטית יותר, מעוכבת, מהורהרת. האמצעי להשיג אפקט זה הוא ההזרה. ההזרה גורמת לנו לראות דברים באופן אחר מזה שהורגלנו בו. יצירת הזרה יכולה להתבצע באמצעים שונים, כמו שינוי נקודת המבט, שימוש במילים מוקשות, או פירוק העולם לרכיבים. שקלובסקי תפס את הצורה האמנותית כאלמנט העיקרי בספרות, ואת העולם הבדיוני המיוצג כאלמנט משני. האפקטים הספרותיים, לדידו של שקלובסקי, צריכים להיות מודגשים: על התחבולה האמנותית להיות מעורטלת מההסוואות ה"מציאותיות" של העולם הבדיוני. הזרה biography/Viktor-Borisovich-Shklovsky ויקטור שקלובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויקטור שקלובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויקטור שקלובסקי (1893-1984), דף שער בספרייה הלאומית ויקטור שקלובסקי, ברשת החברתית Goodreads ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא סובייטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.