אופוסום פטגוני

אופוסום פטגוני (שם מדעי: Lestodelphys halli) הוא סוג של אופוסום קטן שאנדמי לאזור הפטגוניה בדרום אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1934 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון טייט. האופוסום הפטגוני הוא יונק הכיס בעל התפוצה הדרומית ביותר מבין הכיסאים. האופוסום הפטגוני הוא סוג קטן וכבד למדי. אורך ראשו וגופו 13–14 ס״מ, אורך זנבו 8–10 ס״מ ומשקלו עד 76 גרם. מבנה גופו גוצי ומוצק, ראשו גדול וחרוטי, ואוזניו קצרות ועגולות. העיניים גדולות ושחורות, האף קטן וריבועי. מכיוון שהתזונה שלו מורכבת בעיקר מבשר, יש לו התאמות מורפולוגיות שפחות אופיינות לאופוסומים: לוע קצר יותר, קשת זיגומטית רחבה ולסתות חזקות עם עוצמת נשיכה מוגברת, וניבים ארוכים וישרים במיוחד. הזנב עבה במיוחד, ונועד לאגור שומן עבור תקופות קרות שבהם יש מחסור במזון. האופוסום הפטגוני בעל פרווה עבה, רכה וצפופה שנועדה להגן עליו מהקור השורר בבית גידולו בדרום היבשת. צבעה הכללי נע בין אפור כהה מאוד לאפור בהיר, כסוף, חום-אפרפר או חום חיוור. לעיתים יש כתמים מפויחים לא מוגדרים על הכתפיים, הגב והזרועות. החלק התחתון של הגוף בולט בצבעו הלבן-קרם, וכולל את המותניים, הגפיים, המפשעה, הבטן, החזה והגרון. הראש בצבע אפור כהה עד חום חיוור, והפנים לבנבנות. על החרטום יש לעיתים קרובות פס דהוי, אך העיניים חסרות טבעות שחורות האופיינות לאופוסומים הקטנים. האוזניים והחוטם ורדרדים והאף אדמוני. הזנב וכפות הידיים והרגליים בצבע ורדרד, וקצה הזנב לבנבן. האופוסום הפטגוני אנדמי לאזור הפטגוניה באמריקה הדרומית והוא מצוי אך ורק בארגנטינה; הטווח העיקרי שלו נמצא בפרובינציות: צ'ובוט, סנטה קרוס, ריו נגרו וקצה נאוקן, לצד אוכלוסיות מבודדות בפרובינציות לה פמפה ומנדוסה. בית הגידול שלו כולל מישורי טרשים, כיסי סבך נמוכים וערבות-עשב של הפטגוניה והפמפס הדרומי, אזור שבו יש רוחות עזות וחורפים ארוכים וקשים. האופוסום הפטגוני חי בבדידות ופעיל בעיקר בשעות הלילה. הוא מסוגל לקפוץ ולטפס בקלות על עצים, אך מעדיף לתור אחר רמשים ומכרסמים על האדמה. הוא חופר עם טפריו הארוכים בשלג ובאדמה כדי למצוא מחסה או כדי לגלות מכרסמים, לטאות ורמשים, ומתמודד עם טמפרטורות קרות במיוחד או מחסור במזון באמצעות כניסה למצב של קהיון; במצב זה, טמפרטורת גופו צונחת והוא נכנס למעין תרדמת קצרה שנמשכת בדרך כלל 2–7 שעות כדי לחסוך זמנית באנרגיה בתקווה שהמצב ישתפר לאחר מכן. במקרים קשים יותר, הוא עשוי לשהות בתרדמת עד 4 ימים. כדי להתמודד עם מחסור במזון, האופוסום הפטגוני צובר שומנים בזנבו העבה, שמשמש אותו כמאגר חירום בעת הצורך. עובי הזנב משתנה במידה ניכרת בהתאם לתדירות האכילה שלו. בשבי, אופוסומים פטגונים יצרו קינים מחומרים צמחיים, ובניגוד לרוב קרובי משפחתם, הם אינם מפגינים התנהגות תוקפנית בשבי כלפי אופוסומים מאותו המין. בניגוד לרוב האופוסומיים שהם אוכלי-כל, האופוסום הפטגוני מוגדר כטורף, מאחר שמרבית תזונתו מבוססת על בשר והוא גם המזון המועדף עליו בשבי; בהתאם לכך יש לו התאמות מורפולוגיות קלאסיות של טורף בגולגולת ובשיניים. הוא צד בעיקר ציפורים קטנות, לטאות ומכרסמים למחייתו, אך אינו בוחל גם בחרקים ופירות כאשר הם זמינים. כאשר אפשרויות הציד מצטמצות בחורף, האופוסום מסוגל לצוד גם מתחת לשלג. טורפיו העיקריים של האופוסום הפטגוני הם אוח זוטר ותנשמת לבנה. האופוסום עלול להפיק סדרה של ציוצים וצווחות בתגובה לאיום, ובדומה למינים אחרים במשפחה, פוער את פיו כדי להתגונן ועשוי לנשוך כאשר אין לו אפשרויות בריחה. האופוסום הפטגוני חי כאמור בבדידות, והזכרים והנקבות נפגשים רק בעונת רבייה. תקופת ההיריון קצרה יחסית, ובסיומה הנקבה ממליטה שגר של כתריסר וולדות או יותר שנתלים על בטנה. היא מניקה אותם במשך מספר חודשים, והם נגמלים בקיץ ובתחילת הסתיו בתקופה שבה יש שפע במזון. האופוסום הפטגוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, והעדר אינדקציות לפגיעה משמעותית בו. אין איומים גדולים המרחפים על המין, אך האוכלוסיות הצפוניות מאוימות במידה מסוימת מאובדן בית גידול לחקלאות ורעיית חיות משק, והמגמה הכללית של האוכלוסייה נמצאת בירידה. האופוסום הפטגוני נמצא במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים כדי לקבוע את היקף התפוצה של המין. מדיה וקבצים בנושא אופוסום פטגוני בוויקישיתוף אופוסום פטגוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אופוסום פטגוני, באתר ITIS (באנגלית) אופוסום פטגוני, באתר NCBI (באנגלית) אופוסום פטגוני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אופוסום פטגוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אופוסום פטגוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אופוסום פטגוני, באתר GBIF (באנגלית) אופוסום פטגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN