laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'לאל-אבאד

ג'לאל-אבאד (בקירגיזית: Жалал-Aбад; ברוסית: Джалал-Абад) היא עיר בדרום-מערב קירגיזסטן ובירתו של מחוז בעל שם זהה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2022 אוכלוסיית בעיר מנתה 127,122 בני אדם, מה שהופף אותה לעיר השלישית בגודלה בקירגיזסטן, אחרי בישקק ואוש. העיר משתרעת על פני 88 קילומטרים רבועים בפינה הצפון-מזרחית של עמק פרגנה במרחק של כ-250 ק"מ דרום-מערבית לבירה בישקק ובסמוך לגבול עם אוזבקיסטן. העיר שוכנת לאורך נהר קוגרט ולמרגלות הרי בבאשה אתא. ג'לאל-אבאד נמצאת בדרך המשי. העיר מושכת מטיילים זה אלפי שנים. בין המטיילים בעיר ניתן למנות סוחרים, תיירים ועולי רגל המגיעים למקומות הקדושים באזור. אנשים חולים ביקרו בג'לאל-אבאד כדי למצוא תרופה החבויה בהר איוב טאו בגובה 700 מטר מעל פני הים, שלושה קילומטרים מחוץ לעיר עצמה. בתחילת המאה ה-19 נבנה חאן קטן באזור. עם הזמן החאן גדל ושימש לאירוח אנשים רבים, עד שהאוכלוסייה בעיר התפתחה. התושבים המקומיים עסקו בחקלאות ובמסחר. בשנת 1870 הגיעו מהגרים רוסים לאזור. הם הקימו משמר לעיר ובית חולים צבאי. האזור שבו שוכנת העיר ידוע באגוזי המלך שלו. מדיה וקבצים בנושא ג'לאל-אבאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'לאל-אבאד ג'לאל-אבאד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kyrgyzstan: Administrative Division (Region and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de ערך זה הוא קצרמר בנושא קירגיזסטן ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דייוויד סימן

דייוויד סימן (באנגלית: David Seaman; נולד ב-19 בספטמבר 1963) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער, המשמש כיום כמאמן השוערים של מועדון החובבים האנגלי, אף. סי. וומבלי. סימן שיחק כשוערה של קבוצת ארסנל ב-564 משחקים במשך 13 עונות, בהן זכה בתשעה תארים. הוא נחשב לשוער המוצלח ביותר בתולדות ארסנל, אך מזוהה עם כישלונותיה הגדולים ביותר של הנבחרת הלאומית של אנגליה בשנות התשעים. סימן לבש את מדי הנבחרת ב-75 משחקים. מדיה וקבצים בנושא דייוויד סימן בוויקישיתוף דייוויד סימן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד סימן, באתר Transfermarkt דייוויד סימן, באתר Soccerway דייוויד סימן, באתר BDFutbol דייוויד סימן, באתר WorldFootball.net דייוויד סימן, באתר National Football Teams דייוויד סימן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt דייוויד סימן באתר הרשמי של ארסנל nrg מעריב, קלאודיו קאניג'ה חוזר למגרשים, באתר nrg‏, 24 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה לאסיצקנה

מריה אלכסנדורבנה לאסיצקנה (ברוסית: Мария Александровна Ласицкене; נולדה ב-14 בינואר 1993) היא אתלטית רוסייה, האלופה האולימפית (טוקיו 2020), שלוש פעמים רצופות אלופת העולם (בייג'ינג 2015, לונדון 2017, דוחא 2019), פעמיים אלופת העולם באולם (סופוט 2014, ברמינגהאם 2018), אלופת אירופה (ברלין 2018) ופעמיים אלופת אירופה באולם (פראג 2015, גלאזגו 2019) בקפיצה לגובה. בעלת שיא אישי של 2.06 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בכל הזמנים. בשנת 2019 זכתה לאסיצקנה בתואר אתלטית השנה באירופה. לאסיצקנה (שם נעוריה קוצ'ינה) נולדה ברפובליקת קברדינו-בלקריה שברוסיה. ב-2009 זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה באליפות העולם מתחת לגיל 18 ובמדליית כסף בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער. ב-2010 זכתה במדליית זהב באולימפיאדת הנוער סינגפור בתוצאה של 1.89 מטר. ב-2011 השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה באולם אך לא העפילה לגמר. באותה שנה זכתה במדליית זהב באליפות אירופה מתחת לגיל 20 בתוצאה של 1.95 מטר וב-2012 זכתה במדליית ארד באליפות העולם מתחת לגיל 20. ב-2013 זכתה במדליית כסף באוניברסיאדת קאזאן בשיא אישי של 1.96 מטר לאחר המנצחת קמילה ליצ'וינקו מפולין שרשמה אותה תוצאה אך עם פחות פסילות. ב-2014 זכתה במשותף עם ליצ'וינקו במדליית זהב באליפות העולם באולם כששתיהן השיגו תוצאה של 2.00 מטר. באוגוסט אותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות אירופה כשעברה רף של 1.99 מטר וסיימה לאחר המנצחת רות בייטייה. בתחרותיות ליגת היהלום ניצחה שלוש פעמים וזכתה בתואר הכללי. במרץ 2015 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 1.97 מטר, באוגוסט זכתה במדליית זהב באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא אישי של 2.01 מטר. היא לא הורשתה להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשל החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית להשעות את רוסיה מתחרויות בינלאומיות. מאותה סיבה לא הורשתה להשתתף גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017. באליפות רוסיה באולם שנערכה בפברואר 2017 שיפרה את שיאה האישי ל-2.03 מטר, תוצאה שלא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית משום שנקבעה בתקופת השעיית רוסיה. בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין במאי 2017 ניצחה בתוצאה של 2.03 מטר. ביוני אותה שנה שיפרה את שיאה האישי ל-2.04 מטר. ביולי זכתה בתחרות ליגת היהלום בלוזאן בשיא אישי של 2.06 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרתה באופן עצמאי לאחר שרוסיה הושעתה מתחרויות בינלאומיות, היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 2.03 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 הגנה על תוארה עם תוצאה של 2.01 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.01 מטר. בשנת 2019 זכתה לאסיצקנה בתואר אתלטית השנה באירופה. מדיה וקבצים בנושא מריה לאסיצקנה בוויקישיתוף מריה לאסיצקנה, ברשת החברתית אינסטגרם מריה לאסיצקנה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מריה לאסיצקנה, באתר olympedia.org מריה לאסיצקנה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מריה לאסיצקנה, באתר ליגת היהלום מריה לאסיצקנה, באתר Track and Field (נשים)
מתקן התפלה שורק

מתקן התפלה שֹוֹרֶק הוא מפעל התפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO) המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל. המפעל הוא מתקן ההתפלה הגדול בישראל ובין הגדולים בעולם. המפעל ממוקם כקילומטר דרומית למפעל השפד"ן, וסמוך לנחל שורק באזור חולות ראשון לציון. הקמת המפעל החלה בינואר 2011, והמפעל החל לספק מי שתייה באוגוסט 2013, כאשר הזרמת המים לרשת מקורות החלה באוקטובר 2013. עלות הקמת המפעל הייתה כ-1.4 מיליארד ש"ח. המתקן בעל כושר ייצור של 150 מיליון מטר מעוקב לשנה (מלמ"ש), ומתכונן בעתיד לספק 300 מלמ"ש. המתקן הוקם והופעל בשנים הראשונות על ידי חברת Sorek Desalination LTD, בבעלות משותפת של החברות האצ'יסון ווטר והנדסת התפלה (IDE) שבשליטת קבוצת דלק ואלפא קפיטל. בתחילת 2019 מכרה IDE את חלקה לחברת דן קפיטל, כדי שיתאפשר לה להתמודד על הקמת מתקן התפלה נוסף בשורק. ב-2019 עלו חשדות כי המתקן סיפק מים ברמת מליחות גבוהה משמעותית מכפי שנקבע בהסכם עם הזכיין, כדי לחסוך בחשמל. ועדת בדיקה ממשלתית הגיעה למסקנה כי מנהלי המתקן הונו את הרשויות בצורה שיטתית וסיפקו מים באיכות ירודה, החל משנת 2017, ואפשר שאף קודם לכן, ועד שהתגלו החריגות במרץ 2019. ריכוז הכלורידים במים שסיפק המתקן לאורך רוב שעות היממה עמד על 100 מ"ג לליטר, שאינה נחשבת למזיקה לבריאות אך גבוהה בהרבה מהריכוז שאליו התחייב – 20 מ"ג. כדי שלא יבחינו בתרמית, נדגמו המים רק בשעה אחת ביום, שבה פעל המתקן כנדרש. במאי 2020 זכתה חברת IDE בפרויקט זה שאמור להיות מתקן ההתפלה הגדול בעולם. המתקן בעלות משוערת של כ-2.5 מיליארד שקל אמור להתפיל 200 מיליון ממ"ק ולצידו אמורה לקום תחנת כוח פרטית בהספק 150 מגהוואט שתספק לו חשמל וקיטור. בדומה למתקני ההתפלה האחרים בארץ, גם במתקן שורק ב' המכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון היה אחראי לביצוע המודל לפיזור התמלחת במסגרת בחינת השפעת המתקן על הסביבה הימית.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא מתקן התפלה שורק בוויקישיתוף מתקני התפלה בישראל, מתוך: האתר הרשמי של רשות המים בישראל אורה קורן, פרשת המים החומים: "לפתוח בחקירה פלילית נגד הבעלים של מתקן ההתפלה שורק", באתר TheMarker‏, 5 במאי 2019 מתקן שורק: מים בששון, באתר "חדשנות ישראלית" נעה פישר, הצצה למתקן ההתפלה הגדול בישראל, באתר ynet, 6 במרץ 2021 מתקן התפלה שורק, באתר משרד האוצר מתקן התפלה שורק ב' באתר משרד האוצר Does size matter? Meet ten of the world's largest desalination plants, ‏19 באפריל 2021 (באנגלית) אורה קורן, "מים חומים בברז": כך הצליח מתקן ההתפלה בשורק "לשחק" עם נתוני איכות המים, באתר TheMarker‏, 1 במאי 2019 אורה קורן, טיוח ותאוות בצע? השאלות הקשות בפרשת המים החומים בברזים, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2019 מתקן התפלה שורק ב' – אחד הגדולים והמתקדמים בעולם, באתר רשות המים, ‏02.12.2021
ופרצת

ופרצת הוא פזמון חסידי מניגוני חב"ד. השיר מסמל את הסיסמה החב"דית שהוביל הרבי מלובביץ', ”וּפָרַצְתָּ יָמָּה וָקֵדְמָה וְצָפֹנָה וָנֶגְבָּה” (בראשית כח יד). החל משנות ה-60 אז התפרסם, נחשב במשך הרבה שנים להמנון הבלתי רשמי של שלוחי חב"ד והיה לאחד הסממנים המזוהים עם פעילותה של תנועת חב"ד. זמן הלחנת השיר המדויק אינו ידוע, אך נודע שהולחן בתחילת מאה ה-19 על ידי חסידי חב"ד בעיר דוברובנה שבבלארוס. מאז, הופיע ב"ספר הניגונים - חב"ד" מספר קמ"ג (143), בשם דובראוונער ניגון (מיידיש: הניגון מדוברובנה), אך ללא מילים, כי היה זה לפני שחיברו המילים ופרצת ללחן. הניגון מופיע בפרויקט היכל הנגינה בגרסה הישנה שלפני הוספת המילים. בשלהי שנת ה'תשי"ח החל רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' לעודד את חסידיו לפתח ולהגדיל את מפעל שלוחי חב"ד ולפתוח בתי חב"ד ברחבי העולם, לצורך כך הוא טבע את הסיסמה החב"דית "ופרצת" והשתמש בפסוק ”וּפָרַצְתָּ יָמָּה וָקֵדְמָה וְצָפֹנָה וָנֶגְבָּה” כסיסמת שלוחי חב"ד. לבקשת הרבי, ניסו חסידיו לחבר את מילות הפסוק לניגון ללא מילים על מנת להנחיל את הסיסמה. באלול ה'תשי"ח, במהלך סעודת שבע ברכות של הרב משה לנדא, חיבר המוזיקאי יוסף יהודה מרטון את המילים ל'ניגון מדוברובנה' החבד"י. בתשרי תש"כ הביא הרב חנוך גליצנשטיין את הניגון אל רבי מנחם מנדל, שהחל מאז לשיר אותו בתדירות בפומבי במהלך ההתוועדויות במרכז חב"ד העולמי - 770, כשבדרך כלל היה מושר בשמחה ובקצב מהיר. מאז, נעשה שימוש נרחב במונח ופרצת בחסידות חב"ד, והוקמו ארגונים שונים הנושאים שם זה. המשפט מופיע בלוגו היישוב כפר חב"ד, בבול, ישיבות ועוד. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח. ולאחר מכן בשנת 1972 באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. ב-1974 הופיע בגרסת כיסוי באלבום קפה אצל ברטה של יגאל בשן. בגרסאות כיסוי נוספות זה הופיע ב-2011 הופיע באלבום לחיים טיש - חב"ד, ב־2017 הופיע באלבום צמאה 4 בביצוע אריאל זילבר, ב־2012 הופיע ללא מילים באלבום "חדוותא דניגונא" של גיל עקיביוב. במהלך השנים בוצע השיר פעמים רבות על ידי האמנים יעקב שוואקי, וכן יוני שלמה מנדי ג'רופי ושמחה פרידמן, בני פרידמן, ישי לפידות ואמנים אחרים. מידע על היצירה "ופרצת" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "ופרצת" והאזנה לו באתר זמרשת הרב מרטון מספר: כך הולחן השיר "ופרצת" ופרצת, סרטון באתר יוטיוב ופרצת, בביצוע "להקת העוזים" בעיבוד אמיתי נאמן, ביוטיוב דובראָוונער מארש (ופרצת) מתוך תקליט ישן "ריקודי חסידים" הניגון מושר ומעודד על ידי הרבי מלובביץ', ביוטיוב היכל הנגינה, ניגון ופרצת (דער דובראוונער ניגון) - בחלק הראשון של הרצועה (לאחר מכן יש את הביצוע של עם המילים "ופרצת" של ניח"ח, וכן שהרבי מלובביץ' שר זאת עם המילים) ראה למשל: ניגון ופרצת בהוועדות אצל הרבי מלובביץ', התוועדות י' שבט תשכ"ט. בול חב"ד - ופרצת, שיצא בישראל ישיבת חב"ד 'ופרצת' רוממה פתחה את שנת הלימודים חב"ד אינפו ופרצת באתר חב"ד אורג ופרצת באתר חב"ד אורג ופרצת ביוטיוב ופרצת ביוטיוב אריאל זילבר // ופרצת ביוטיוב ופרצת, ביוטיוב יוני שלמה, מנדי ג'רופי ושמחה פרידמן, מחרוזת חב"ד מקפיצה - מנדי ג'רופי, יוני שלמה ושמחה פרידמן, קטע "ופרצת" - דקה 0:51, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 54 שניות) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אק לאקומב

ז'אק לאקומב (נולד ב-14 ביולי 1963 בקאפ-דה-לה מדליין, קוויבק) הוא מנצח קנדי. לאקומב החל את לימודי המוזיקה בשירת מקהלה. בהמשך למד נגינה בעוגב. הוא המשיך בלימודיו בקונסרבטואר למוזיקה של קוויבק במונטריאול ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה בווינה, אוסטריה. בשנים 1994 עד 1998 היה לאקומב עוזר למנצח של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ובהמשך למנצח האורח הראשי שלה. הוא היה המנצח הראשי והמנהל המוזיקלי של הבלט הקנדי (Les Grands Ballets Canadiens) משנת 1990 עד 2003. בשנת 2006 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית Trois-Rivières. באירופה, כיהן לאקומב כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של לורן במץ, צרפת, בשנים 1998–2001. בנובמבר 2008 ניצח לאקומב לראשונה כאורח על התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי. הופעתו זו הובילה למינוי באוקטובר 2009 כמנהל המוזיקלי ה-13 של התזמורת, החל בעונת 2010–2011. לאקומב חזיק בתואר מנהל מוזיקלי מיועד בעונת 2009–2010. החוזה ההתחלתי כמנהל מוזיקלי היה ל-3 שנים. ביולי 2012 הודיעה תזמורת ניו ג'רזי על הארכת החוזה של לאקומב כמנהל מוזיקלי עד עונת 2015–2016,באוקטובר 2014 הודיעה התזמורת על סיום מתוכנן של תקופת כהונתו של לאקומב כמנהל מוזיקלי, בתום עונת 2015–2016, אז פרש מתפקידו כמנהל המוזיקלי של תזמורת ניו ג'רזי. המלחין דאריל קוביאן הקדיש את יצירתו החדשה "O For a Muse of Fire" ללאקומב ולתזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי, שניגנה אותה בביצוע בכורה במרץ 2015. באוגוסט 2015 הודיע התיאטרון של בון על מינוי לאקומב למנצח הראשי החדש של האופרה של בון, החל בעונת 2016–2017, בחוזה התחלתי לשנתיים. לאקומב נשא לאישה בשנת 2004 את ג'אנט, שאותה הכיר בשנת 2003. ב-2012 עוטר לאקומב בתואר אביר המסדר הלאומי של קוויבק. ז'אק לאקומב, ברשת החברתית פייסבוק ז'אק לאקומב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'אק לאקומב, באתר AllMusic (באנגלית) ז'אק לאקומב, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אק לאקומב, באתר Discogs (באנגלית) Jacques Lacombe official website Orchestre symphonique de Trois-Rivières French-language biography (אורכב 15.07.2014 בארכיון Wayback Machine) Colbert Artists Management Inc. Marie-Thérèse Norris, 'Married to the Maestro – the Prelude'. The French Touch blog, 27 March 2012 רוני רייך, ה"סטאר לג'ר", "ז'אק לאקומב הוא המנהל המוזיקלי החדש של תזמורת ניו ג'רזי", 19 באפריל 2010 פגי מקגלון, ה"סטאר לג'ר", "איש המוזיקה החדש של תזמורת ניו ג'רזי", 23 בפברואר 2010 שאנטה ג'קסון, סטאר לג'ר, "תזמורת ניו ג'רזי יוצרת הרמוניה בין-לאומית" 10 בנובמבר 2008 תזמורת ניו ג'רזי ממנה את ז'אק לאקומב למנהל מוזיקלי, 20 באוקטובר 2009 רוני רייך, סטאר לג'ר, "ז'אק לאקומב יישאר בתזמורת ניו ג'רזי כמנהל מוזיקלי", 10 ביולי 2012 רוני רייך, סטאר לג'ר, "תזמורת ניו ג'רזי מבצעת את רחמנינוב, צ'ייקובסקי וקוביאן 24 במרץ 2015 לאקומב למנצח ראשי שח האורה של בון, 24 באוגוסט 2015 נייר עבדו, סטאר לג'ר, "תמונת תקריב של ז'אק לאקומב ותזמורת ניו ג'רזי", 24 בדצמבר 2010 2024 Juno Award Winners: Charlotte Cardin, Karan Aujla & more, ca.billboard.com (באנגלית)
קרייג הריסון

קרייג הריסון (באנגלית: Craig Harrison; נולד בנובמבר 1974) הוא קורפורל במילואים של רגימנט הכחולים והמלכותיים של צבא בריטניה, אשר התפרסם כאשר קבע את שיא מרחק הצליפה הגדול ביותר בקרב כאשר ירה במחבלים של הטליבאן ממרחק של 2,475 מטרים. שיא זה נבדק ואומת על ידי ספר השיאים של גינס. הריסון ידוע בעיקר בשל פועלו באפגניסטן, אם כי לקח חלק גם בקרבות בעיראק ובבלקן. הפעם הראשונה בה הריסון ירה ברובה צלפים הייתה במחנה אימונים בספליט, קרואטיה, הרובה היה מדגם דרגונוב שמיוצר ברוסיה. בספרו האוטוביוגרפי תיאר הריסון את הרובה כקלצ'ניקוב "מוארך" וכן שלאחר שפגע בעץ בעזרת הרובה התבקע זה באמצעו. בנובמבר 2009 פגע הריסון ביריה אחת בשני מקלענים של ארגון הטליבאן בעיר מוסה קאלה שבאפגניסטן ממרחק של 2,474 מטרים, הירי הושג באמצעות רובה צלפים בריטי מדגם L115A3 (הדגם של צבא בריטניה של רובה האקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר מגנום (AWM)). בריאיון לרשת BBC, סיפר הריסון כי נזקק לתשע יריות איכון בטרם ירה את הקליע הקטלני. לאחר מכן ירה ירייה מדויקת לעבר המטרה ופגע ב"מכה אחת" בשני המקלענים. המחבל הראשון נורה בבטנו והשני נורה מצד הגוף. מאוחר יותר באותו היום, חג מסוק אפאצ'י מעל נקודת הפגיעה במחבלים ובעזרת מכשירי לייזר נקבע מרחק הצליפה במדויק, וכך הושג האישור שמדובר בצליפה המרוחקת ביותר בהיסטוריה. הריסון הוסיף וסיפר שבעת הירי התנאים היו אידיאליים לצליפה מושלמת: רוח אפסית, מזג אוויר נעים וראות מרבית. אביו ואימו של הריסון היו מאלפי כלבים בשירות משטרת חיל האוויר המלכותי. הם נפרדו כאשר היה צעיר מאוד, והוא השני מבין שני בנים. בגיל 16 הצטרף לאקדמיה הצבאית ובהמשך שירת ברגימנט הכחולים והמלכותיים. הוא נשוי לטניה ולזוג בת אחת. לאחר חזרתו מאפגניסטן בשנת 2009 למולדתו, הוא החל לפתח תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית ושוחרר משירות צבאי בשנת 2014. בראיון שנערך עמו בנושא אמר: הצטרפתי [לצבא] בגיל 16 ומאז שכל זה קרה הרגשתי נטוש, לגמרי נטוש על ידי הרגימנט שלי...השקעתי 22 שנים בנאמנות לרגימנט הזה, סיכנתי את חיי בביצוע סיורים, והם פשוט נטשו אותי. האמון שלי באנשים, אנשי הצבא - נעלם. משרד ההגנה הבריטי שילם להריסון 100,000 פאונד על כך שזהותו נחשפה והוא היה תחת איום אפשרי של חטיפה על ידי אנשי הטליבאן. הלחץ שהופעל על הריסון גרם לו לעומס נפשי שהוביל לשחרורו מהצבא. הריסון כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "The Longest Kill" על חייו ועל הקריירה שלו כצלף צבאי.
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה

נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Soekarno–Hatta) הוא נמל תעופה השוכן 20 ק"מ צפון-מערבית לג'קרטה שבאי ג'אווה, בירת אינדונזיה. נמל התעופה הוא העמוס ביותר באינדונזיה ואחד העמוסים בחצי הכדור הדרומי. הנמל נפתח לפעילות ב-1985 ומהווה את בסיס הפעולה המרכזי של מספר חברות תעופה, בהן חברת גארודה אינדונזיה. הנמל קרוי על שמם של סוקרנו, נשיאה הראשון של אינדונזיה, ומוחמד האטה, סגן הנשיא הראשון של אינדונזיה. מתחילת שנות ה-70 החלה הממשלה האינדונזית בקיום סקרי שטח על מנת לאתר מקום לנמל תעופה חדש שיחליף את הנמל הקודם, נמל התעופה קמאיורן (אנ'), שהיה נחשב למיושן ולא יכול היה לעמוד בקצב גידול הנוסעים. ב-12 בנובמבר 1976 זכתה החברה הצרפתית Aeroport de Paris במכרז לבניית נמל התעופה. במאי 1977 הוסכם על העיצוב הסופי. ב-1 בדצמבר 1984 הושלמה בנייתו של נמל התעופה, והוא נפתח לפעילות ב-1 במאי 1985 תחילה לטיסות פנים בלבד. מסוף שני, לטיסות בינלאומיות נפתח ב-1 במאי 1991. למבני הטרמינלים בנמל התעופה עיצוב ייחודי בסגנון אדריכלות הפנדופו (Pendopo) של האי ג'אווה, כאשר גנים טרופיים ממלאים את המרווחים שבין המבנים. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה (באינדונזית) ב-4 באוגוסט 1997, עברו בשדה התעופה תייר ותיירת ישראליים. המקום נראה לישראלית, חשוך. ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית

המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית: Biographical Directory of the United States Congress) הוא לקסיקון ביוגרפי של כל חברי הקונגרס של ארצות הברית בהווה ובעבר ושל זה שקדם לו, הקונגרס הקונטיננטלי. בלקסיקון נכללים גם חברים חסרי זכות הצבעה בקונגרס שהם נציגים מהטריטוריות של ארצות הברית (איי הבתולה של ארצות הברית, גואם, סמואה האמריקנית ואיי מריאנה הצפוניים), מוושינגטון די. סי. וכן נציבים (Resident Commissioner) מהפיליפינים ומפוארטו ריקו. המהדורה המקוונת כוללת גם מדריך לאוספי מחקר (רשימת המוסדות בהם ניירות, מכתבים, תכתובת, ופריטים אחרים של חברי קונגרס נמצאים בארכיון), וכן ביבליוגרפיה מורחבת של עבודות שפורסמו אודות חבר הקונגרס (רשימה ביבליוגרפית קצרה יותר כלולה בביוגרפיה עצמה של חבר הקונגרס). חומרים נוספים אלה, בעת שהם זמינים, ניתן להיכנס אליהם דרך לחיצה בצד שמאל באתר הרשמי של חבר הקונגרס. מדיה וקבצים בנושא המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) אתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב אשכנזי

האם התכוונתם ל... יעקב בן אשר – בעל "הטורים", כונה רבי יעקב אשכנזי יעקב בן אליעזר אשכנזי – מקובל, מחבר "ספרא דצניעותא דיעקב", מכונה רבי יעקב טמרליש
מיה דרייפוס

מיה דרייפוס (נולדה ב-5 בספטמבר 1975) היא במאית, תסריטאית ויוצרת ישראלית, בוגרת אוניברסיטת תל אביב ומרצה לתסריטאות באוניברסיטת תל אביב. דרייפוס החלה לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, אך עברה לחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2001 ביימה את סרטה הקצר הראשון, "שעווה זה כואב". בשנת 2005 ביימה את "ביקור חולים", סרט הגמר שלה, שהתקבל והוקרן בפסטיבל קאן וזכה במקום השני בתחרות הסרטים הקצרים. הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים נוספים ברחבי העולם, בבייג'ינג, בטאיוואן ובתל אביב. לאחר סיום לימודיה החלה ללמד תסריטאות בחוג לקולנוע בתל אביב. בשנת 2014 יצא סרטה העלילתי הראשון באורך מלא "ההיא שחוזרת הביתה", בכיכובם של טלי שרון, אלון אבוטבול, לאורה ריבלין ואלי כהן. הסרט זכה בפרס סרט הביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפרס השחקנית לטלי שרון ובפרס הצילום. ריבלין זכתה באותה שנה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על השתתפותה בסרט זה. דרייפוס ערכה את התסריט של סרטה של הבמאית עילית זקצר "סופת חול", שיצא בשנת 2016 וזכה בשישה פרסי אופיר (בהם פרס הסרט הטוב ביותר), וכן בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס באותה השנה. עוד בשנת 2016 יצא הסרט "גיבורה", פרויקט קולנועי שיצרה וניהלה אמנותית עם מיכל ויניק. הסרט מורכב מחמישה סרטים קצרים של חמש במאיות צעירות, בוגרות החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. דרייפוס מלמדת תסריטאות ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש ובמכללה האקדמית בית ברל. סרטה השני, "כביש הסרגל", אשר זכה במענק "נשים בתמונה" והשתתף בחממת הקולנוע בירושלים 2016 יצא בשנת 2024 וזכה בפרס הראשי של פסטיבל המותחנים Reims Polar בצרפת. "שעווה זה כואב" (2001) - תסריט ובימוי "ביקור חולים" (2005) - תסריט ובימוי "ההיא שחוזרת הביתה" (2014) - תסריט ובימוי "סופת חול" (2016) - עריכת תסריט "גיבורה" (2016) - ניהול אומנותי "ברש" (2016) - עריכת תסריט "כביש הסרגל" (2024) - תסריט ובימוי פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "ההיא שחוזרת הביתה / שיחה עם מיה דרייפוס", עמ' 98–121. מדיה וקבצים בנושא מיה דרייפוס בוויקישיתוף מיה דרייפוס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיה דרייפוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיה דרייפוס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נירית אנדרמן, הנשים שיחוללו את המהפכה בקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2013 דובדבני, שמוליק (2014-03-18). ""ההיא שחוזרת הביתה": פרובוקציה לפני הכל". Ynet. נבדק ב-2024-08-14. אורי קליין, "ההיא שחוזרת הביתה": כעס נשי חד-ממדי, באתר הארץ, 17 במרץ 2014 "כביש הסרגל" זכה בפרס הראשי בפסטיבל ריימוס פולר, באתר arts.tau.ac.il ישראלים בקאן, באתר ynet אורון שמיר, "כביש הסרגל": היה כדאי לחכות יותר מעשור לסרט הזה, באתר הארץ, 24 ביולי 2024
בנימין ריבלין

רבי בנימין ריבלין (ריבלעס) משקלוב (תפ"ח 1727–1728 – תקע"ג 1812) היה תלמידו של הגאון מווילנה. שם אביו "שלמה זלמן". לפי המסורת המשפחתית היה הדמות המרכזית במימוש יוזמת עליית תלמידי הגר"א, כשלפי אותה מסורת לאחר מותו הנהיג בנו, רבי הלל ריבלין משקלוב, אליו מיוחס חיבור הספר "קול התור". מסורות אלו אינן מקובלות במחקר. רבי בנימין נולד לרבי שלמה זלמן ריבלין. הוא היה ידוע מגיל צעיר כבעל כישרונות וכתלמיד מצטיין. מלבד זאת, התמסר ללימודי שפות ומדעים מינרלוגיה, זואולוגיה ובוטניקה. בבגרותו הקים, יחד עם קרובו הרב יהושע צייטלין, את בית המסחר לרפואות בעיר שקלוב. בית המסחר התרחב וסניפים נפתחו במוהילב, מינסק, ויטבסק וכן בטורקיה. באורחות חייו נהג שלא לאכול בשר ולשתות יין, אף לא בימים טובים, והיה מסתפק בפירות, זרעונים וקפה נטול דבש. בשנת תקל"ב (1772) ייסד יחד עם רבי יהושע צייטלין את "ישיבת העילויים" בשקלוב. במעמד ייסוד הישיבה נכח הגאון מווילנה. האמצעים לקיומם הישיבה ולכלכלת תלמידיה סופקו על ידי בית המסחר ריבלין-צייטלין, ולאחר מכן גם על ידי עשירי שקלוב. מלבד גמרא ופוסקים, הונהג בישיבה לימוד תנ"ך שיטתי על פי שיטת הגר"א, שיעור בעברית ודקדוק, הלכות רפואה אותן לימד ר' בנימין לקבוצת תלמידים. מלבד שיעור זה, דרש אחת לחודש בבית המדרש לבעלי מלאכה. עסקנותו של רבי בנימין הביאה לפיתוחה הנרחב של שקלוב, והוקמו בה כמה בתי דפוס (עד לסגירתם על ידי הממשלה). להמחשת מרכזיותו בעיירה, בין היתר נאמר עליו ש"על ידו נבנתה עיר שקלוב וחכמיה". לפי המסורת המשפחתית, בהשפעת הגר"א, משנת ה'תק"מ והלאה החלה תסיסה גדולה לקראת גאולה ויישוב הארץ. תנועה זו זכתה לתמיכת עושרו של ר' בנימין. ביום השני של ראש השנה תקמ"א, לאחר קריאת ההפטרה בספר ירמיהו (פרק לא), נשא רבי בנימין את דרשת ”עורי צפון ובואי תימן”. בדרשה מנה כמה יעדים אסטרטגיים בקידום הגאולה השלישית, בהם רכישת אדמות והתיישבות בירושלים העתיקה. דרשות נערכו גם בעיירות היהודיות שברוסיה, פולין וליטא ובאותה שנה הוקם הוועד "חזון ציון". לצורך העלייה הקים קרן תמיכה בעולים לארץ ישראל, כספים שכונו "מעות ריבליס" וכן התכונן לקניית אדמות בירושלים והחלה הטפה לדיבור בלשון הקודש. לצורך כך הוקם הוועד "חזון ציון", לאחר שהשם "שיבת ציון" נדחה על ידי הגר"א, למנוע התנכלות מצד השלטון הרוסי. לעיתים נדרשה תנועת "חזון ציון" להשתמש בשמות חלופיים, כגון "קופת ארץ הקודש" מחמת חקירות הממשלה והצנזור. מטעם תלמידי הגר"א נשלח רבי עזריאל משקלוב ללמוד את שאלות העלייה וההתיישבות. רבי בנימין התכונן גם הוא לעלייה לארץ ישראל, אך השמועות על המגפות שפקדו את הארץ וקשיי העברת כספים מהמדינה, הביאו אותו להתעכב בשקלוב. בערוב ימיו יצא עם קבוצה מתלמידי הגר"א לארץ ישראל, אך נפטר בדרכו בעיירה מוהילב בשנת תקע"ג. פעילותו הרבה בהנעת מפעל עליית תלמידי הגר"א הקנתה לו את הכינוי "הסוכן הראשי של הגאון מווילנה" ("דער הויפט אגענט פון ווילנער גאון"). כאמור, מסורות אלו אינן מקובלות עוד במחקר. עליית תלמידי הגר"א ספר גביעי גביע הכסף בוויקיטקסט אלי אליאך, רבי בנימין ריבלין משקלוב תלמיד הגר"א נפטר בדרכו לא"י, מתי זה אירע?, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י. בנימין בן שלמה זלמן ריבלין (1728-1812), משקלוב, דף שער בספרייה הלאומית בנימין ריבלין, הרב משה רבקש זצ"ל, י-ם תשל"א, עמ' 24. אריה מורגנשטרן, גאולה בדרך הטבע - תלמידי הגר"א בארץ-ישראל, י-ם תשנ"ז, עמ' 55-28. קריה נאמנה, עמ' 278 חזון ציון - שקלוב וירושלים, עמ' 12-13 חזון ציון - שקלוב וירושלים, עמ' 15 קריה נאמנה, עמוד 162 אלי אליאך, רבי בנימין ריבלין משקלוב תלמיד הגר"א נפטר בדרכו לא"י, מתי זה אירע?, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י.
טאבארד

טאבארד הוא מעיל קצר, מעוטר מלפנים ומאחור בשלט האצולה של שליט או ריבון, הנחשב ללבוש טיפוסי של כרוזים. לטאבארד מספר גזרות - ללא שרוולים, עם ריפוד לכתפיים או עם שרוולים קצרים. לבוש דומה שימש את האבירים בימי הביניים לכיסוי שריונם - עם ובלי הדפסי שלט אצולה. בימי קדם השם "טאבארד" שימש, כמו כן, לתיאור אריג צמר גס ומחוספס אותו לבשו בעיקר צמיתים. ערך זה הוא קצרמר בנושא טקסטיל ובנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.