laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה

בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה (980-1035) הידוע גם כבולדווין המזוקן, היה איש אצולה צרפתי ורוזן פלנדריה. הוא מלך משנת 987 עד מותו ב-1035. תחת שלטונו הפכה פלנדריה לאחד הכוחות החזקים ביותר במערב אירופה. בלדווין היה בנו של ארנולף השני, רוזן פלנדריה ושל רוצאלה מאיטליה. כשאביו מת בשנת 987 ירש אותו בלדווין כרוזן של פלנדריה. אמו, רוצאלה שלטה כעוצרת בשמו עד שהגיע לגיל המתאים. לאחר מות אביו, התחתנה רוצאלה עם רובר השני, מלך צרפת. כשרובר התגרש ממנה בשנת 991 בלדווין מרד בו. כשהגיעו למשא ומתן, הוחזרו לבלדווין מחוזות שנלקחו מפלנדריה בעבר. בלדווין קיבל את מחוז זיילנד מהיינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמורת שירותיו הצבאיים. הכלכלה של פלנדריה ראתה חיזוק עצום בתקופתו של בלדווין הרביעי. בולדווין החמישי, רוזן פלנדריה, בנה של אשתו הראשונה. אוגיבה מלוקסמבורג, אשתו הראשונה אלינור מנורמנדי, אשתו השנייה יְהוּדִית מפלנדריה, בתה של אשתו השנייה. מדיה וקבצים בנושא בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה בוויקישיתוף ביוגרפיה, באתר geni.com בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורבי אמנואלסון

אורבי אמנואלסון (נולד ב-16 ביוני 1986) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי וכקשר כנף שמאל. אמנואלסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. ב-10 באפריל 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–4 נגד א.ז. אלקמאר. בעונת 2005/2006 סיים את גיל הנוער והצטרף באופן רשמי לקבוצה הבוגרת בה הפך במהרה לשחקן הרכב ואף זכה עם הקבוצה בגביע ההולנדי בתום העונה ואף בתואר "הכישרון של השנה באמסטרדם". בעונת 2010/2011 הוסט לעמדת הקיצוני שמאלי לאחר שגילה יכולת הגנית לקויה. ב-23 בינואר 2011 חתם במילאן ל-3 וחצי שנים תמורת 1.7 מיליון אירו. ב-26 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מילאן נגד סמפדוריה במסגרת קופה איטליה בו בישל שער לפאטו. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי מילאן נגד פלרמו. ב-19 בפברואר 2012 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במילאן נגד פארמה. ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה. כעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. במחזור האחרון של העונה נגד סוונסי סיטי כבש את שער הבכורה שלו עבור פולהאם. ב-11 ביולי 2014 חתם ברומא עד לסיום העונה עם אופציה לשנתיים נוספות. בינואר 2015 עבר לאטאלנטה ושוחרר ממנה ב-1 ביולי אותה שנה. ב-1 בינואר 2016 חתם בהלאס ורונה האיטלקית עד לסוף העונה. ב-6 בספטמבר 2016 חתם בשפילד ונסדיי מהליגה האנגלית השנייה. בקיץ 2017 אמנואלסון חתם באוטרכט. בשנת 2005 אמנואלסון השתתף עם נבחרת הנוער של הולנד באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20. שנה לאחר מכן זכה עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-16 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד אירלנד. אייאקס הגביע ההולנדי: 2005/2006, 2006/2007, 2009/2010 מגן יוהאן קרויף: 2005, 2006, 2007 מילאן סרייה א': 2010/2011 הסופר קאפ האיטלקי: 2011 נבחרת הולנד אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2006 אישיים הכישרון של השנה באמסטרדם: 2006 אתר האינטרנט הרשמי של אורבי אמנואלסון אורבי אמנואלסון, ברשת החברתית אינסטגרם אורבי אמנואלסון, באתר Transfermarkt אורבי אמנואלסון, באתר Soccerway אורבי אמנואלסון, באתר BDFutbol אורבי אמנואלסון, באתר WorldFootball.net אורבי אמנואלסון, באתר National Football Teams אורבי אמנואלסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
איוואן ווקוביץ'

איוואן ווקוביץ' (במונטנגרית: Иван Вуковић; נולד ב-9 בפברואר 1987) הוא כדורגלן מונטנגרי. ווקוביץ' התחיל את הקריירה שלו בזטה. כבר בעונתו הראשונה הפך לשחקן מפתח וסיים את העונה עם הקבוצה במקום ה-3 של ליגת העל של סרביה ומונטנגרו שנחשב להישג הגדול ביותר של הקבוצה עד אז. בקיץ 2006 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה עימה זכה באליפות בתום עונת 2007/2008 אך בעונה זו לא כבש ב-16 משחקים בהם שותף. בשלוש העונות שלאחר מכן, היה מלך השערים של הקבוצה בכל עונה ובעונת 2010/2011 של הליגה כולה עם 20 שערים. בקיץ 2011 חתם בהיידוק ספליט תמורת 425 אלף אירו. ב-28 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בספליט בהפסד 0–1 נגד סטוק סיטי במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בעונתו הראשונה בספליט לא עלה על הציפיות וכבש שני שערים בלבד, אולם עונה לאחר מכן כבש 9 שערים. בקיץ 2013 חתם בסאנגנם הדרום קוריאנית בה שיחק במשחק שנה. ב-1 בספטמבר 2014 חתם בOFK בלגרד הסרבית. בינואר 2015 חזר למונטנגרו כאשר חתם במלאדוסט פודגוריצה בה כבש 7 שערים ב-15 הופעות. ב-4 באוגוסט 2015 חתם במכבי נתניה. אך פרש מהמועדון תוך פחות מחודש. בפברואר 2016 חזר למלאדוסט פודגוריצה לאחר שהיה שחקן חופשי כחצי שנה. ב-18 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו במשחק ידידות נגד בלארוס. איוואן ווקוביץ', באתר Transfermarkt איוואן ווקוביץ', באתר Soccerway איוואן ווקוביץ', באתר WorldFootball.net איוואן ווקוביץ', באתר National Football Teams איוואן ווקוביץ', באתר FootballDatabase.eu רז אמיר, ‏איבן ווקוביץ' וז'רקו גרבוביץ' חתמו לעונה בנתניה, באתר ONE‏, 4 באוגוסט 2015 רז אמיר, ‏רשמי: נתניה הודיעה על שחרורו של ווקוביץ', באתר ONE‏, 4 בספטמבר 2015
Aeternitas (גרמניה)

אטרניטאס (בגרמניה: Aeternitas) היא להקת מטאל סימפוני ומטאל גותי גרמנית. הלהקה נוסדה בשנת 1999 והתפרקה ב-2022. הלהקה הוקמה בשנת 1999 על ידי אניה מלכאו ואלכסנדר הוזינגר שעבדו יחד בלהקת מטאל גותי. השניים החליטו לעבוד על פרויקט במסגרתו הם ילחינו בסגנון מטאל את מיסת הרקוויאם הנוצרית. הפרויקט יצא כאלבומה הראשון של הלהקה (Requiem) בשנת 2000 וזכה להצלחה מקומית. בעקבות ההצלחה החליטו השניים להקים להקה שתוכל לבצע את השירים בהופעות חיות, ולצורך כך צרפו כמה חברי להקה נוספים. פירוש השם של הלהקה בלטינית הוא "נצח"/"אלוהות". אטרניטאס היה הכינוי לקיסרים שהוכרזו כאלים בקיסרות הרומית. בשנת 2004 הוציאה הלהקה את אלבומה השני (La Danse Macabre; ריקוד המוות) הקרוי על שם המוטיב האמנותי הידוע. בשנת 2009 יצא אלבומם השלישי (Rappacinis Tochter; הבת של ראפצ'יני), אלבום קונספט על פי סיפור קצר ידוע של נתניאל הות'ורן וכן סיפורים של אדגר אלן פו. האלבום זכה להצלחה וזכה בפרס האלבום הטוב ביותר בסצנת הרוק הגרמנית. האלבום גם יצא בגרסת הופעה חיה. מאז 2011 עובדת הלהקה על האלבום הרביעי שלהם שיקרא House Of Usher, סינגל ראשון מתוך האלבום יצא בשנת 2014 והאלבום עצמו ב-2016. ב-2018 הוציאה את האלבום Tales of the Grotesque וב-2020 את Haunted Minds. ב-2022 התפרקה הלהקה. requiem ‏(2000) La Danse Macabre‏ (2004) Rappacinis Tochter‏ (2009) House Of Usher‏ (2016) Tales of the Grotesque‏ (2018) Haunted Minds‏ (2020) אתר האינטרנט הרשמי של Aeternitas Aeternitas, ברשת החברתית פייסבוק Aeternitas, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Aeternitas, באתר ספוטיפיי Aeternitas, באתר MusicBrainz (באנגלית) Aeternitas, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Aeternitas, באתר Discogs (באנגלית) Aeternitas, באתר Songkick (באנגלית)
רקוויאם (אטרניטאס)

רקוויאם (Requiem) הוא אלבומה הראשון של להקת המטאל הסימפוני אטרניטאס. האלבום יצא בשנת 2000. האלבום הוא הלחנה בסגנון מטאל את הטקסט הליטורגי של הרקוויאם הקתולי, וכל המילים שבו בלטינית (למעט הקיריה). האלבום הוא פרי יוזמה משותפת של אניה מלכאו ואלכסנדר הוזינגר שבשנת 1999 החליטו ליצור גרסת מטאל לרקוויאם הקתולי. הטקסט הליטורגי של הרקוויאם הוא טקסט המתאים לאופי סצנת המטאל הסימפוני שכן הוא, ובעיקר המזמור דיאס אירה, מלא בתיאורים אודות יום הדין הנורא, הוא מתקשר למוות ושייך למסורת ארוכה של הלחנת מוזיקה קלאסית. הפרויקט המשותף של מלכאו והוזינגר יצא כאלבום בשנה שלאחר מכן וזכה להצלחה. בעקבות הצלחת האלבום הוקמה להקת אטרניטאס, כדי להופיע עם שירי הפרויקט. האלבום במלואו לשמיעה בחינם באתר הרשמי של הלהקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד לפלר

דוד לפלר (28 ביוני 1958 – 21 בדצמבר 2023) היה מנהל במגזר הציבורי הישראלי. כיהן כמנכ"ל במשרד הכלכלה והתעשייה, במשרד להגנת הסביבה ובמשרד המדע והטכנולוגיה, מייסד תנועת OneVoice ישראל ופעיל לדו-קיום יהודי-ערבי. לפלר נולד בחיפה, סיים ב-1984 תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1986 סיים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטה העברית. ב-1994 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה העברית. בתקופת לימודי התואר הראשון שימש עוזרו הפרלמנטרי של יצחק רבין. לאחר כניסתו של שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה, מונה לפלר לעוזרו של נמרוד נוביק, יועצו המדיני של פרס. בשנים 1987 עד 1989 עבד במחלקת המחקר של בית ברל ולאחר מכן שימש עוזרו של יו"ר ועדת הכספים אברהם שוחט עד 1991. ב-1992 מונה למנהל שירות התעסוקה וכיהן בתפקיד עד 1994. שימש דירקטור ויו"ר ועדת המכרזים בחברת החשמל, יו"ר המועצה הציבורית החדשה לבתי ספר לאמנויות, ויועץ לראש עיריית הוד השרון, חי אדיב. במרץ 2002 מונה למנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה תחת השר מתן וילנאי וכיהן בתפקיד במשך מספר חודשים, עד שהוחלף עם כינונה של הממשלה החדשה. בספטמבר 2005 עם מינויו המחודש של וילנאי לשר המדע, תרבות והספורט מונה לפלר למנכ"ל המשרד. גם בקדנציה זו כיהן מספר חודשים בלבד בעקבות פרישתה של מפלגת העבודה מהקואליציה והתפטרותו של וילנאי. בשנים 2007 עד 2013 שימש מנכ"ל חברת אתוס - החברה לאמנות תרבות וספורט חיפה בע"מ. בספטמבר 2013 מונה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה. ביולי 2015, בעקבות חילופי השרים, התפטר מהתפקיד. ב-2016, מונה לפלר כיושב-ראש הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז הדרום. במאי 2020 אישרה הממשלה את מינויו למנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה. בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר. היה חבר ופעיל במפלגת העבודה, מייסד ארגון OneVoice ישראל, היו"ר ומנהלו הראשון ופעל רבות לקידום סיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרכי שלום ודו-קיום ערבי-יהודי בתוך מדינת ישראל. התגורר בהוד-השרון והיה נשוי לתמי ואב לשניים. נפטר ב-21 בדצמבר 2023. קורות חיים, באתר המשרד להגנת הסביבה (כיום, בארכיון האינטרנט "archive.is") על דוד לפלר ולזכרו, באתר הבמה הרעיונית - על פועלו והספדי חברים.ות שליווי אותו בדרכו. עמיר פרץ בהספד לדוד לפלר (יו"ר, חכ ושר לשעבר מטעם מפלגת העבודה ויו"ר התעשייה האווירית. "חידוש תהליך השלום - השבת של מפלגת העבודה", מאמר שהתפרסם בידיעות אחרונות. אושר מינוי דוד לפלר למנכ"ל משרד התרבות, באתר וואלה, 25 בפברואר 2002 נמרוד בוסו, מזמני לקבוע: דוד לפלר ימונה ליו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה של מחוז הדרום, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2016 שלומית צור, ‏"החרדים הם אזרחים כמו כולם, וגם להם מגיע פתרון דיור", באתר גלובס, 31 במאי 2017 אלה לוי-וינריב, ‏אושר מינויו של דוד לפלר למנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, באתר גלובס, 31 במאי 2020 סמדר שילוני, קמפיין: לגבש הסכם באמצעות משאל-עם בשני הצדדים, באתר ynet, 19 במאי 2003 שגיא גרין, קוסטנזה עושה שלום, באתר הארץ, 24 בפברואר 2004
אבא חסיד

רבי אַבְרָהָם אַבָּא חָסִיד (נפטר בשנת ה'תקל"א, 1771), ובפי העם אַבָּא קְרוּפְּנִיק או אַבָּא אֲרִיכָא, היה צדיק נסתר ולמדן מופלג, ידידו של הגאון מווילנה ודמות נערצת בקרב יהודי ליטא. רבי אבא נדד בראשית חייו בין עיירותיה של ליטא, עד שקבע את מגוריו בעיירה קרוז' (קראז) שבפלך קובנה, שבה התפרנס כטוחן, באמצעות מטחנה ידנית שרכש. בשל גובהו כונה "אבא דער הויכער" (אבא הגבוה) או בלשון נמלצת "אבא אריכא", על שמו של האמורא הנודע רב שנשא שם זה. יש שכינוהו "אבא קְרוּפְּנִיק", על שם פרנסתו כטוחן שעורים, והיו מעטים שכינוהו "אבא חסיד", בדרך היתול, משום שנהג להתבודד ולהימנע ממגע עם אנשים, בדרך חסידות (נזירות). לאחר שהתגלה כי הגאון מווילנה מתכתב עמו בסתר, החל ללמד תורה לתלמידים וביניהם גדולי תורה כמו רבי רפאל הכהן כ"ץ, אב"ד אה"ו. בשנים שלאחר פטירתו היה קברו למוקד עלייה לרגל, ובקרב יהודי ליטא נפוצו סיפורים על נסים שקרו בעטיה של תפילה על קברו. נכדו הקרוי על שמו, רבי אברהם אבלי (אבא'לי) רוזאניש, היה מגיד מישרים במינסק. 'ר' אבא חסיד („ר' אבא אריכא”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 23 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1221). יוסף ליב עפשטיין שוש"ן [=שוחט ושמש] דקראז, לחוקרי קדמוניות, המודיע, 13 באוקטובר 1911 (התאריך לפי הלוח היוליאני) ואולם נראה שברבות הימים אבד מיקומו של הקבר, ראו "לחוקרי קדמוניות", להלן "קישורים חיצוניים", המדווח כי בשנת 1911 נעשו ניסיונות שלא צלחו לאתר את הקבר.
אביגדור בן שמואל

רבי אביגדור בן שמואל, המכונה ר' אביגדור חריף (נפטר בט"ו באדר ה'תקל"א, 1 במרץ 1771) היה רב ליטאי שפעל ברחבי ליטא במאה ה-18. רבן של פרוז'ני, רוז'ינוי, וולקוביסק ופודזלווה. בזקנותו עבר להתגורר בווילנה בבית בנו, רבה של וילנה, רבי שמואל בן אביגדור "האב"ד האחרון". הוא נפטר ונקבר בווילנה בשנת ה'תקל"א, 1771. על מצבתו נחרת: אבי אבי רכב ישראל ופרשיו גן אלקים עלות נשמתו לשרשיו דובבים שפתותיו מדור דור ודורשיו ווי העמודים חושקים כוספים לחדושיו רב תנא ופליג יקרא ליורשיו בכו להולך בין עומדים ותרשישיו רבי חילא לעקור הרים וטרשיו שמואל יכבה ויאסף שמשיו ה"ה הרב הגאון החריף המפורסם העניו מכל מורינו ורבינו אביגדור זלה"ה ועולה נשמתו הטהורה ביום ט"ו אדר שנת למשה ירד אביגדור לפ"ק תקל"א כתביו בהלכה לא נדפסו, אך כמה מהם משוקעים בספרי שו"ת של בני דורו, כמו "מקום שמואל" (אלטונה תצ"ח) ו"גבעת שאול" (זולקווא תקל"ד). שמואל יוסף פין, הערך "ה"ר אביגדור בה"ר שמואל", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 5–6, באתר היברובוקס 'ר' אביגדור ב"ר שמואל („חריף”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 23 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1221). דוד הלחמי, רבי אביגדור אב"ד פרוזנא, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ק"ן, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
בודזנטין

בודזנטין (בפולנית: ‏Bodzentyn‏Ⓘ‏) היא עיירה במחוז קיילצה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית. בודזנטין נוסדה בשנת 1355, וקיבלה זכויות עיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. בהמשך המאה ה-14 בוצרה העיירה, ונבנתה בה טירה. בשנת 1410 שהה במקום ולדיסלב השני יגיילו בדרכו לקרב גרונוולד. בשנת 1450 הוקמה במקום כנסייה גותית, והחל מהמאה ה-16 פעלו בעיירה ירידים שנתיים. בעקבות השתתפות תושבי המקום במרד ינואר בשנת 1869, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 1994. יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-19, והשתייכו תחילה לקהילת קיילצה. בשנת 1921 נמנו בעיירה קרוב ל-1,800 יהודים, כמחצית מסך תושביה. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הדתי, צעירי המזרחי ובית"ר. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-700 יהודים. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו העבירו אליה יהודים שגורשו מלודז', מפלוצק וממקומות נוספים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט, והוקם בה גטו. עד אוגוסט 1940 הגיע מספר יהודי העיירה לכ-1,400, ואלו חויבו בביצוע עבודות כפייה בסביבת היישוב. בספטמבר 1942 הועברו יהודי העיירה, יחד עם יהודי דלשיצ'ה הסמוכה ויישובים נוספים באזור, למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נספו כולם. קורות יהודי העיירה תחת הכיבוש הגרמני מתוארים בספר "יומנו של דוד רובינוביץ'" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1964), המביא מכתביו של נער יהודי בן העיירה שנספה בטרבלינקה עם כל משפחתו. מדיה וקבצים בנושא בודזנטין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בודזנטין בודזנטין באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בודזנטין", באתר JewishGen (באנגלית) "בודזנטין", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, בודזנטין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 202–203), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
שמורת יער סינהראג'ה

שמורת יער סינהראג'ה (בסינהלית: සිංහරාජ වනාන්තරය; מילולית: "ממלכת האריות) היא פארק לאומי המגן על יער גשם טרופי בדרום סרי לנקה. הפארק הוכרז ב-1978, ובאותה שנה הוכרז כשמורה ביוספרית. ב-1988 הוכרז כאתר מורשת עולמית. הפארק משתרע על פני שטח של 88.64 קמ"ר. בין היונקים המצויים בפארק שלושה מיני איילים: אייל סמבר, מונטיאק מצוי ואייל חזירוני. הטורף העיקרי בפארק הוא הנמר הסרי לנקי, וטורפים קטנים יותר כוללים את הנמייה מפוספסת-הצוואר וגחן הדקלים האסייתי. כן מצויים ביער קופי לנגור סגול פנים. בעבר נמצאו ביער גם פילים. אחת התופעות הייחודיות בפארק עניינה העופות המאכלסים אותו, ושרבים מהם נעים ביחד בקבוצות בהם מינים שונים. כמה מהמינים המצויים בפארק הם עופות נדירים האנדמיים ליערות הגשם של סרי לנקה, ובהן קוקייה אדומת פנים (Phaenicophaeus pyrrhocephalus), עקעק כחול סרי לנקי (Urocissa ornata), זרזיר כתום-פנים (Turdoides rufescens) וקוקל ירוק-מקור (Centropus chlororhynchos). הזוחלים הנפוצים בפארק הם מיני חרדוניים, הצב המימי צב הודי שחור (Melanochelys trijuga) ונחשי גומצן אסייתי וצפעון מדובש-אף (Hypnale). כן זוהו בפארק תשעה מיני דו-חיים אנדמיים. הצמחייה ביער אופיינית ליער גשם טרופי. צפיפות הצמחייה נאמדת בכ-24 אלף פרטים לדונם, 95% מהם צמחים צמודי אדמה (עד גובה של מטר אחד). גובה העצים מגיע ל-35 עד 40 מטרים, וכמה מהם אף מתנשאים לגובה של 50 מטרים. 211 מיני עצים זוהו ביער, מהם 139 אנדמיים. מדיה וקבצים בנושא שמורת יער סינהראג'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שמורת יער סינהראג'ה
פריץ פון בלו

פריץ פון בֶּלוֹ (בגרמנית: Fritz von Below;‏ 23 בספטמבר 1853 – 23 בנובמבר 1918), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה. פון בלו נולד בדנציג למשפחה עם רקע צבאי. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ושירת בחיל המשמר. פון בלו מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1908 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-21. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד הקורפוס ה-21 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. על הצלחתו בקרב קיבל את העיטור פור לה מריט. ב-4 באפריל 1915 מונה פון בלו למפקד הארמייה השנייה. ב-1 ביולי 1916 הותקפה הארמייה על ידי הכוחות הבריטים במסגרת הקרב על הסום. ב-19 ביולי במהלך הקרב, עקב ריבוי הכוחות בגזרה, שהייתה בפיקוד הארמייה, הוחלט לפצל את הכוחות ולתת את הפיקוד בגזרה הצפונית לארמייה הראשונה שהוקמה מחדש בפיקוד פון בלו, ואילו הארמייה השנייה הועמדה תחת פיקוד גנרל מקס פון גלוויץ. על הצלחתו בבלימת הכוחות הבריטיים, קיבל פון בלו תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-9 ביוני 1918 מונה פון בלו למפקד הארמייה התשיעית, אך עקב דלקת ריאות חריפה פרש מהפיקוד על הארמייה ב-6 באוגוסט 1918. פון בלו נפטר בויימאר ב-23 בנובמבר 1918 זמן קצר לאחר סיום המלחמה. פריץ פון בלו היה בן דודו של הגנרל אוטו פון בלו, שלחם אף הוא בצבא הגרמני, עניין שגרם לבלבול רב בקרב גורמי המודיעין של מדינות ההסכמה ונטע תחושה שפון בלו מצוי במספר חזיתות בו זמנית. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא הגנרל פריץ פון בלו בוויקישיתוף
סמל דלאוור

סמל מדינת דלאוור אומץ ב-17 בינואר 1777. בסמל נערכו מספר שינויים במהלך השנים, והסמל, כפי שהוא כיום אומץ ב-29 באפריל 2004. במרכז הסמל נמצא שלט אצולה שעליו שלושה פסים: אדום בחלקו העליון, כחול במרכז, ולבן בחלקו התחתון. על הפס האדום מצוירת אלומת חיטה וכן קלח תירס, ועל הפס הלבן מצוי שור העומד על עשב. מעל המגן מצוירת ספינה ואת המגן מחזיקים שני גברים - חקלאי מצד שמאל של המגן וחייל מצידו הימני. מתחת למגן כתוב מוטו המדינה. אלומת החיטה לקוחה מסמל מחוז ססקס ומסמלת את פוריותה של הקרקע של המדינה. קלח התירס לקוח מסמל מחוז קנט ומסמל את ענף החקלאות של המדינה. הפס הכחול שבסמל מסמל את נהר דלאוור - עורק התחבורה והמסחר העיקרי של המדינה בעת הקמתה. השור מסמל את חשיבותו הכלכלית של ענף גידול הבקר במדינה. הספינה מסמלת את ענף תעשיית בניית הספינות במחוז ניוקסל ואת המסחר הימי המהווה מרכיב חשוב מכלכלת המדינה. החקלאי מסמל את ענף החקלאות והחייל מסמל את ההכרה בחשיבות החייל המתנדב להגן על החירויות של ארצות הברית. סביב הסמל נמצאת הכתובת: "החותם הגדול של מדינת דלאוור" (באנגלית: "Great Seal of the State of Delaware") והתאריכים 1704, 1776 ו- 1787. תאריכים אלה מייצגים את התאריכים בהם מחוזות דלאוור הקימו את בית המחוקקים שלהם בשנת 1704, את יום ה-15 ביוני 1776 בו הכריז בית המחוקקים של דלאוור הקולוניאלית על היותה של דלאוור מדינה עצמאית, ואת ה-7 בדצמבר 1787 - היום בו אשרר בית המחוקקים של דלאוור את חוקת ארצות הברית - והיה הראשון מבין מדינות ארצות הברית שעשה כן. הסמל הראשון של המדינה אומץ בשנת 1777. שינויים נערכו בסמל בשנים 1793, 1847, 1907 ו-2004. בשנת 1793 הוצאו מהסמל דמויות החקלאי והלוחם. בשנת 1847 הם הושבו ונוסף מוטו המדינה "חירות ועצמאות" (Liberty and Independence). בשנת 1907 שונה הכיתוב של שם המדינה מ- "THE DELAWARE STATE" ל- "THE STATE OF DELAWARE". סמל מדינת דלאוור - אתר המדינה. החותם הגדול של דלאוור.
לוקאס סילבה

לוקאס סילבה בורז'ס (בפורטוגזית: Lucas Silva Borges; נולד ב-16 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקבוצת קרוזיירו. סילבה נולד בבום ז'זוס דה גויאס שבגויאס. ב-2007 סילבה הצטרף לקבוצה הצעירה של קרוזיירו בגיל 14 לאחר שהתחיל את הקריירה בקבוצה עירונית קטנה "אובל". תחילה כמעט יצא מקבוצת הנוער של אובל אך לאחר מכן התחיל להשתפר. ב-2012 הושאל סילבה לנאסיונל אספורטה קלוב עד לסיום אליפות מינאס ז'ראיס של אותה השנה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-10 במרץ בהפסד 2–4 לאתלטיקו מיניירו. ב-26 באפריל 2012 לאחר שחזר מההשאלה הועלה סילבה לקבוצה הבוגרת בה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה ובליגה הברזילאית בכדורגל ב-18 ביולי בניצחון 2–0 בחוץ כאשר נכנס בחילוף במחצית השנייה נגד פורטוגזה ובאותה העונה הופיע 8 פעמים בלבד. ב-2014 סילבה היה דומיננטי יותר לאחר הגעתו של מרסלו אוליביירה. הוא כבש את שערו הראשון ב-1 בספטמבר בניצחון 5–3 ביתי נגד ואסקו דה גאמה והופיע 23 פעמים נוספות ובסופו של דבר זכתה קבוצתו באליפות ברזיל. ב-2014 סילבה היה שחקן הרכב בקרוזיירו ומדי פעם היה משחק בעמדת הקשר האחורי. בסוף העונה זכו פעם נוספת באליפות. ב-22 בינואר 2015 הקבוצה הספרדית ריאל מדריד רכשה אותו תמורת סכום לא ידוע. ישנן שמועות שמחיר העברתו הוא 14 מיליון יורו[דרוש מקור], למחרת הוציא המועדון הודעה רשמית על העברתו. הוא חתם על חוזה למשך 5 וחצי שנים. סילבה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2015 כאשר נכנס במחצית השנייה במקום אסייר אייארמנדי בניצחון 2–0 נגד דפורטיבו לה קורוניה. ב-26 באוגוסט 2015 הושאל למרסיי. במהלך עונת ההשאלה במרסיי ערך סילבה 22 הופעות ליגה בהן לא כבש שערים. בקיץ 2016 סיכם סילבה את תנאיו בספורטינג ליסבון אך לא עבר את הבדיקות הרפואיות במועדון כיוון שהתגלתה בעיה בלבו. ב-10 ביולי 2016, החליט סילבה להקשיב לעצת הרופאים ולאחר ארבע שנות משחק בלבד פרש ממשחק פעיל, אולם בהמשך חזר בו. ב-31 בינואר 2017 הושאל לקרוזיירו לעונה וחצי. ב-1 בינואר 2020 חתם בגרמיו לחמש שנים. ב-10 ביולי 2023 חזר לאחר שלוש וחצי שנים לקרוזיירו. קרוזיירו אליפות סרייה א' הברזילאית (2): 2012, 2013 אליפות מינאס ז'ראיס בכדורגל (1): 2014 נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 21 גביע טולון (1): 2014 הקשר ההגנתי הטוב ביותר בליגה הברזילאית: 2014 מדיה וקבצים בנושא לוקאס סילבה בוויקישיתוף לוקאס סילבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוקאס סילבה, באתר Transfermarkt לוקאס סילבה, באתר Soccerway לוקאס סילבה, באתר BDFutbol לוקאס סילבה, באתר WorldFootball.net לוקאס סילבה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של ריאל מדריד מערכת וואלה! ספורט‏, לוקאס סילבה: "אני לא מתכוון לפרוש מכדורגל, זו לא סוף הדרך עבורי", באתר וואלה, 11 ביולי 2016
כריסטיאן לקרואה

כריסטיאן לקרואה (בצרפתית: Christian Lacroix; נולד ב-16 במאי 1951) הוא מעצב אופנה צרפתי, שיסד חברת אופנה ידועה הנקראת על שמו. כריסטיאן מארי מארק לקרואה נולד בארל שבדרום צרפת. מגיל צעיר החל לשרטט תלבושות היסטוריות. סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1965 ועבר למונפלייה, שם למד היסטוריה של האמנות באוניברסיטת מונפלייה. ב-1971 החל ללמוד בסורבון שבפריז. במהלך עבודתו על הדיסרטציה שלו בתחום הלבוש בציורים צרפתיים מהמאה ה-18, למד לקרואה גם בבית הספר של מוזיאון הלובר, ושאף להיות אוצר במוזיאונים. במהלך שנות ה-70 עבד כפרילנסר בתחום עיצוב נעליים, עוזר מעצב בבית האופנה הרמס, ועוזר מעצב עבור גאי פולי. ב-1981 עבד עם ז'אן פטו, בתקופה בה זכתה החברה שלו להצלחה. ב-1987 נפרד לקרואה מ"פטו" ופתח בית אופנה משלו, ובכך היה לבית האופנה להוט קוטור הראשון מזה שני עשורים שנפתח בפריז. הבגדים שייצר כללו השפעות ממגוון תרבויות, ומבקריו טענו שהוא לא מייצר בגדים מתאימים עבור צרכיהן של נשים עובדות. ב-1989 הוסיף לקרואה גם אביזרי לבוש בעיצובו - תכשיטים, תיקי יד, נעליים, משקפיים, צעיפים ועניבות. ב-1990 שיווק את הבושם הראשון בקולקציה שלו, "C'est La Vie". ב-1995 יצא הליין שלו "Bazar", בסגנון צעיר ויומיומי יותר, שזכה להצלחה. באותה שנה יצא גם ליין הרהיטים ואביזרי הבית שלו. ב-1996 החל לייצר גם קולקציית ג'ינס. ב-2001 הוציא קולקציה לילדים. ב-2002 יצא הבושם "Bazar". ב-2004 יצא ליין הלבשה תחתונה לנשים ולגברים. באותה שנה עיצב גם עבור חברת התעופה אייר פראנס את המדים החדשים של אנשי הצוות שלה. בשנים 2002–2005 עבד גם כמנהל האמנותי של בית האופנה האיטלקי של אמיליו פוצ'י. ב-2007 שיתף פעולה עם חברת מוצרי הטיפוח Avon ויצר בושם על שמו, "Christian Lacroix Rouge" לנשים ו-"Christian Lacroix Noir" לגברים. ליין הבשמים הורחב בשנים הבאות, עם המותגים "Absynthe" ‏(2009), "Nuit" ‏(2011) ו-"Ambre" ‏(2014). ב-2009 פשט רגל ב-2013 ולמשך עונה אחת בלבד היה המנהל האומנותי של סקיאפרלי . לקרואה עסק גם בעיצוב פנים של בתי מלון בפריז, בהם "Petit Moulin" ‏(2005), "Bellechasse" ‏(2007) ו-"Notre Dame" ‏(2010). לאורך השנים הציג את עבודותיו בתצוגות אופנה רבות, והלביש דוגמניות ושחקניות רבות. כיום מחזיקה החברה שבבעלותו בכ-1,000 נקודות מכירה ברחבי העולם (כולל בתוך חנויות כלבו), מתוכן כ-60 בצרפת. ב-1986 זכה לקרואה בפרס "De d'or" על קולקציה של אופנה עילית שיצר. ב-2006 תערוכת היחיד "דיאלוגים" (אוצר: איב סאבורן) שהוקדשה לכבודו בתחנת הכוח רידינג בתל אביב. ב-2009 הוצגה תערוכה של התלבושות שיצר לאורך השנים עבור מופעי אופרה, תיאטרון, מחול ומוזיקה, במוזיאון הלאומי של סינגפור. ב-2022 נערכו חגיגות ה-35 שנה לבית האופנה ,שממשיך לפעול עם קו אביזרי אופנה וטקסטיל לבית, ונערכה לכבודו תצוגת אופנה הוט קוטור לסתיו-חורף 2022-23 של סקיאפרלי ב-1974 נישא לפרנסואז רוזנתייה. כריסטיאן לקרואה, סרטונים בערוץ היוטיוב כריסטיאן לקרואה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של כריסטיאן לקרואה כריסטיאן לקרואה - אתר החברה Christian Lacroix, The Fashion Model Directory Christian Lacroix (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), 2009, Harper's Bazaar יעקב, איתי (2022-08-24). "13 שנה לאחר תצוגת הקוטור האחרונה: כריסטיאן לקרואה שוב במרכז האופנה". Ynet. נבדק ב-2022-08-25. Wallpaper* Magazine, Christian Lacroix’s couture collection for Schiaparelli presented in Paris, Wallpaper*, ‏2013-07-02