laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יואל אלראי

יואל אלראי (1930 – 21 בספטמבר 2023) היה פוליטיקאי שכיהן כראש עיריית נתניה בשנים 1983–1993 מטעם מפלגת הליכוד. בצעירותו היה כדורגלן בקבוצת מכבי נתניה, ולפני היבחרו לתפקיד ראש העיר כיהן מספר שנים כחבר במועצת העיר. יואל אלראי נולד ב-1930 בפתח תקווה כיואל שפיגל. כשהיה בן שלושה שבועות עברה משפחתו לנתניה. להוריו היה פרדס ביישוב, שנהרס במאורעות תרצ"ו, ועקב כך סבלה משפחתו מעוני. בבגרותו עברת את שמו לאלראי. התגייס ל"הגנה" ובהמשך שירת בחיל התותחנים. במבצע סיני השתתף בכיבוש רפיח. לחם גם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה, ובשנת 1973 עבר לפרקליטות הצבאית. בשנים 1947–1960 שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי נתניה, ואף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בשנת 1954. למד במשך שנה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, והמשיך בתיכון "טשרניחובסקי" בנתניה, שאותו סיים ב-1947. התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת לונדון, והמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבל תואר שני ב-1954. ובהמשך פתח משרד עריכת דין בנתניה, כשלוחה של משרדו של שמואל תמיר. היה מזכיר ועד עורכי הדין בעיר. בין השאר ייצג בשלב הערעור במשפט קסטנר, וכן ייצג שני חיילי חיל האוויר שהועמדו לדין באשמת גרימת מוות באסון מחניים והביא לזיכוים. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1973 הוצב במקום השני ברשימת הליכוד לעיריית נתניה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1978 עמד בראש רשימת הליכוד לעיריית נתניה. הוא התמודד בסיבוב שני מול ראובן קליגלר, שנבחר לראש העירייה, ואלראי היה חבר מועצת העירייה באופוזיציה. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1983 נבחר לראשות העירייה, כמועמד מטעם הליכוד. במהלך כהונתו הראשונה כראש העירייה עברה העיר נתניה תנופת פיתוח, נבנתה הטיילת סמוך לחוף הים וכן הוקמו מדרחוב הרצל ומדרחוב תל-חי. בתקופתו החלו ניצני הפריחה של הפרוור שהוקם בדרום העיר "רמת פולג", שהפכה במהלך השנים לשכונה היוקרתית ביותר בעיר נתניה. בשנת 1993, לאחר שכיהן במשך שתי קדנציות, הפסיד בבחירות לראשות העיר, ובמקומו נבחר צבי פולג. בשנת 1998 התמודד שוב, הפעם כמועמד עצמאי (לאחר שבתנועת הליכוד בנתניה, בתמיכת המטה הארצי, עמדו על קיום פריימריז לתפקיד המועמד מטעם התנועה לראשות העיר). בבחירות אלה, בהן נטלו חלק חמישה מועמדים, לא הצליח אלראי להיבחר מחדש, ולתפקיד נבחרה מועמדת הליכוד, מרים פיירברג-איכר. שימש כיושב ראש העמותה למען הקשיש בנתניה, ובשתי מערכות הבחירות המקומיות האחרונות לפני מותו כיהן, מתוקף ניסיונו הרב, כיושב ראש ועדת הבחירות למועצת העיר. יואל אלראי נפטר ב-21 בספטמבר 2023 והובא לקבורה בנתניה. יואל אלראי, באתר "מורשת נתניה" גיא פישקין, ראש עיריית נתניה לשעבר: "הסתובבתי עם אקדח ולא פחדתי מעבריינים", באתר nrg‏, 18 ביוני 2012 ניר איסקוב, העשור ההוא: בגיל 88, ראש עיריית נתניה בעבר יואל אלרואי, עושה חשבון נפש, באתר mynet‏ נתניה, 3 באוגוסט 2018 נפטר יואל אלרואי, ראש העיר לשעבר של נתניה, באתר נתניהנט, ‏21 בספטמבר 2023 יואל אלראי, באתר "מורשת נתניה" הותקף עורך־דין, חרות, 12 ביוני 1960 2 אנשי חיל־אוויר זוכו מגרימת מוות, בתאונת מסוקים בגליל, מעריב, 6 בספטמבר 1977 הילד הראשון של נתניה גמקוום השני ברשימת הליכוד, מעריב, 24 בדצמבר 1973 ע. פרי-פז, תצלומי בגין לא סללו הדרך למועמד הליכוד בנתניה, דבר, 10 בנובמבר 1978 ישי פלדמן, "זהו יום חג לקשישי המדינה", באתר "נתניה NOW!", 18 באפריל 2011
פרסי מיטב נוליווד

פרסי מיטב נוליווד (באנגלית: Best of Nollywood Awards, הידועים גם כ-BON Awards) הם אירוע קולנוע שנתי הנערך על ידי מגזין Best of Nollywood Magazine בהכרה בהישגים יוצאי דופן הניגרי בתעשיית הקולנוע. המהדורה הראשונה נערכה ב-6 בדצמבר 2009, באיקג'ה, שבמדינת לאגוס. פרסי מיטב נוליווד 2009  פרסי מיטב נוליווד 2010 פרסי מיטב נוליווד 2011  פרסי מיטב נוליווד 2012 פרסי מיטב נוליווד 2013 פרסי מיטב נוליווד 2014 פרסי מיטב נוליווד 2015 פרסי מיטב נוליווד 2016 פרסי מיטב נוליווד 2017 יש כ-35 קטגוריות של פרסים: השחקן הטוב ביותר (אנגלית) השחקנית הטובה ביותר (אנגלית) השחקן הטוב ביותר (יורובה) השחקנית הטובה ביותר (יורובה) שחקן המשנה הטוב ביותר (אנגלית) שחקנית המשנה הטובה ביותר (אנגלית) שחקן המשנה הטוב ביותר (יורובה) שחקנית המשנה הטובה ביותר (יורובה) השחקן המבטיח ביותר השחקנית המבטיחה ביותר השחקן-הילד הטוב ביותר השחקנית-הילדה הטובה ביותר הקומדיה של השנה הסרט עם המסר החברתי הטוב ביותר הנשיקה הטובה ביותר בסרט האיפור הטוב ביותר השימוש הטוב ביותר באוכל ניגרי הסרט הקצר הטוב ביותר התלבושת הטובה ביותר התסריט הטוב ביותר פרס העריכה הטובה ביותר פרס הקול הטוב ביותר עיצוב ההפקה הטוב ביותר הצילום הטוב ביותר במאי השנה סרט השנה אפקטים מיוחדים השחקן הטוב ביותר (האוסה) השחקנית הטובה ביותר (האוסה) שחקן המשנה הטוב ביותר (האוסה) שחקנית המשנה הטובה ביותר (האוסה) תגלית השנה (אישה) תגלית השנה (גבר) פרס עיתונות הקולנוע משווק השנה בין זוכי הפרס: איג'אומה גרייס אגו דאיו אמוסה קהינדה בנקולה פרינסס ברון נג'ואה ריטה דומיניק אלקס אקובו מייק אזורואוניה נסה איקפה-אטים ג'ומוקה אודטולה אומוני אובולי אולמידה דייוויד סילביה אולוצ'י אולומידה אוורו אדבאיו סלמי או. סי, אוקג'ה מאטסה אוואטסה אתר האינטרנט הרשמי של פרסי מיטב נוליווד "BON Awards to break World record". Vanguard News. 22 באוקטובר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "BON Targets World Longest Record Red Carpet". Punch Newspaper. 17 באוגוסט 2013. אורכב מ-המקור ב-1 בפברואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Official Website of the BON Awards". Best of Nollywood Magazine. "Full list of 2013 BON Winners". BellaNaija. 8 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "All Winners and Record breaking Red Carpet photos of BON Awards". Ladun Liadi. 8 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Tolu (7 בדצמבר 2013). "BON Awards Winners with photos". Information Nigeria. {{cite web}}: (עזרה)
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1999

האירוויזיון לרוקדים צעירים 1999 היא התחרות ה-8 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. צרפת אירחה את התחרות באופרה הלאומית של ליון (אנ'). המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות. המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם: רוסיה רוסיה - בוריס אייפמן צרפת צרפת - מאגויי מרטין אוסטרליה אוסטרליה - מייריל טאנקארד צרפת צרפת / מונקו מונקו - ג'אן-כריסטוף מיילוט פינלנד פינלנד - טרו סרינן ספרד ספרד - ויצ'נטה סאז יוון יוון - ויקטוריה מאראגפואלו 16 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר: אל הגמר העפילו 10 מדינות. אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון לרוקדים צעירים 1999 "Eurovision Young Dancers 1999: About the show". European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2016-08-13. נבדק ב-5 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Eurovision Young Dancers - Format". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-02-11. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה)
עדן פרטוש

עדן פַּרטוֹש (בהונגרית: Pártos Ödön‏; 1 באוקטובר 1907 – 6 ביולי 1977) היה מוזיקאי ומלחין ישראלי יליד בודפשט, ויולן, מורה ומנהל הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב. חתן פרס אנגל (1948 ושוב בשנת 51–1950) ופרס ישראל למוזיקה (1954). פרטוש נולד בבודפשט (בהונגריה שהייתה חלק מן הקיסרות האוסטרו-הונגרית), ולמד (יחד עם חבריו לכיתה אנטל דוראטי ומתיאש שייבר) באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, נגינה בכינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטן קודאי. לאחר סיום לימודיו, התקבל ככנר ראשי בתזמורת לוצרן ולאחר מכן בתזמורות נוספות ובהן תזמורת ברלין. בשנת 1934, עם עליית היטלר לשלטון, חזר פרטוש לעיר הולדתו, בודפשט, בה הוא שימש כנר ראשי בתזמורת הסימפונית. בשנת 1936 ייסד ברוניסלב הוברמן את התזמורת הארצישראלית, אליה גויסו נגנים יהודיים שגורשו מתזמורות אירופה. הוברמן ביקש לגייס גם את פרטוש, אולם, הצטרפותו של פרטוש לתזמורת נדחתה בשל חוזה שהיה לו עם ממשלת ברית המועצות, בעקבותיו הגיע לעיר באקו, בה לימד כינור וקומפוזיציה בקונסרבטוריון. בשנת 1937 עזב את ברית המועצות (לאחר שבתקופת "משפטי מוסקבה" סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית) וחזר לבודפשט, שם הוא שימש כנר ראשי בתזמורת וכן ערך מסעות קונצרטים בארצות אירופה. באותו זמן הזמין ברוניסלב הוברמן את פרטוש לפגישה בפירנצה, שם הציע לו להיות ויולן ראשי בתזמורת הארצישראלית. למרות הצעות מפתות מדרום אמריקה (פרו) בחר פרטוש בארץ ישראל, ובשנת 1938 עלה לארץ. בין השנים 1938 ל-1956 היה נגן ראשי בקבוצת הוויולות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן סולן בהופעות רבות בישראל ובעולם. בשנת 1946 הקים פרטוש ביחד עם לסלו וינצה את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. פרטוש הוביל את הקמת בית הספר תלמה ילין בשנת 1959. בשנת 1951 התמנה פרטוש למנהל האקדמיה למוזיקה, תפקיד בו החזיק עד מותו (אם כי בחמש השנים האחרונות לחייו נבצר ממנו בשל מצב בריאותו לקחת חלק פעיל בניהול, אותו מילא בפועל סגנו ומנהל האקדמיה אחריו, אריה ורדי). בשנת 1963 חיבר פרטוש את המוזיקה לסרט בירושלים בבימויו של דוד פרלוב. פרטוש נמנה עם המלחינים הישראלים החשובים; זכה בפרס אנגל בשנת 1948 ושוב בשנת 1950-51, ובשנת 1954 היה לחתן הראשון של פרס ישראל למוזיקה. עם תלמידיו של פרטוש נמנים גם דבורה ברטונוב, מנחם ברויאר, אילן גרוניך, רבקה גולני, יהושע לקנר ונעה בלאס. נפטר בקיץ 1977, בשנה ה-70 לחייו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה, דינה לבית ריזקין. ארכיונו מופקד בארכיון לתולדות אוניברסיטת תל אביב. על שמו רחוב בבאר שבע. כמו כן על שמו פרס לביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית, שמוענק על ידי משרד התרבות. אבנר בהט, עדן פרטוש: חייו ויצירתו, תל אביב: עם עובד, 1984 מדיה וקבצים בנושא עדן פרטוש בוויקישיתוף עדן פרטוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדן פרטוש, באתר ספוטיפיי עדן פרטוש, באתר MusicBrainz (באנגלית) עדן פרטוש, באתר Discogs (באנגלית) עדן פרטוש, דף שער בספרייה הלאומית עדן פרטוש, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים משה גורלי, "פרס אנגל למרק לברי ולעדן פרטוש, דבר, 7 בינואר 1949 אהרון דולב, "מוקד וקידה", מעריב, 24 ביולי 1964 פרס אנגל של עיריית תל אביב לקומפוזיטורים מ. לברי וע. פרטוש, דבר, 2 בדצמבר 1948; משה גורלי, 'פרס אנגל' – למ. לברי ולע. פרטוש, דבר, 7 בינואר 1949. משה גורלי, "פרס אנגל" לקומפוזיטורים ישראליים, דבר, 2 בנובמבר 1951
משפחת שמחון (סרט)

משפחת שמחון הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1964 בבימויו של יואל זילברג עם מאיר מרגלית בתפקיד הראשי. התסריט נכתב על ידי ליאו פילר ויואל זילברג והוא מבוסס בחלקו על תסכית הרדיו הקומי "משפחת שמחון" מאת משה בן אפרים שהשתתף גם הוא בכתיבת התסריט. בסרט מופיע גם החצוצרן המפורסם אדי קלברט (אנ') שכונה "האיש בעל חצוצרת הזהב" ותזמורתו. נח שמחון (מאיר מרגלית) הוא בעל משרד ליצוא ויבוא. בכל יום בשובו מהעבודה הוא נוהג לשאול את אשתו צפירה (שושנה ברנע): "אין אוכל? (תשובה - יש אוכל), בא דואר? (לא בא דואר), נאוה בבית? (כן), נו אז - לאכול." בעבר היה נח בעל אידיאלים והיה בגדוד העבודה, סלל כבישים וייבש ביצות והיה מוקסם מהמנהיג שלו, יוסקה שולמן, שתמונתו תלויה בדירתו. לנח שני ילדים: גבי (עודד קוטלר), סגן בצה"ל, ג'ובניק שעדיין גר בבית הוריו ולווה כספים מהחנווני מנדל (ליאון קסבינר) כדי לממן את בילוייו, ונאוה רינה גנור תלמידת תיכון שאורי בעל הווספה (חנן גולדבלט) מחזר אחריה. הזוג שמחון נוהג לשחק קלפים אצל יחזקאל צווירן (זלמן לביוש) ואשתו דבורה (עדנה פלידל). נח ויחזקאל הם חברים מימי גדוד העבודה וחברי מפלגה (מפא"י). יחזקאל מבקש מנח שימליץ עליו במפלגה לשליחות באפריקה שם הוא רוצה לדבריו להיות בגלל "אידאולוגיה" ובעיקר בגלל רווח כספי. בתמורה יעזור לו לקבל מכרז ליבוא מכונת דפוס עם רווח גדול בצד. כן מצדד יחזקאל בדעתה של צפירה כי נח צריך לעבור לדירה יותר גדולה ומרווחת. גבי מחזר אחרי הדוגמנית גלינה (יעל אביב) וכן גם צלם האופנה מר קליק (שלמה צפריר). כשהם מבלים במועדון לילה מצטרפים אליהם מר קליק ואשתו סילביה (אליס בונפילד). מר קליק לוקח את גלינה וגבי נאלץ לרקוד עם גב' קליק. גבי מתאהב בסוף באורנה (תקוה מור) מזכירת המשרד של אביו וחושב על חתונה. גידי צווירן (ישראל פוליאקוב) הוא נער שעשועים וגם הוא מחזר אחרי נאוה. הוא לוקח ללא רשות את רכב הוולוו של אביו ומסיע את נאוה במהירות מופרזת כששוטרים רודפים אחריו עד שהוא נתקל בעמוד ונעצר. נח ויחזקאל מוזעקים למשטרה כדי לשחרר אותם ומתחילים לריב על מי מוטלת האשמה. בינתיים שולח יחזקאל את ידידו המתווך מאיר פיינר (שרגא פרידמן) שמצליח למכור לנח דירת פנטהאוס יקרה בצפון תל אביב. הוא שולח לו גם את מעצבת הפנים היוקרתית אריקה (אלישבע מיכאלי) לעצב את הדירה. נח המרוגז לא ממליץ במפלגה על יחזקאל ומשום כך אינו זוכה במכרז ונכנס לחובות כבדים. הוא סובל מסיוטי לילה בהם נגלה אליו יוסקה שולמן שהיה חסיד ההסתפקות במעט. צפירה מצליחה לשכנע את החנווני לקנות את דירת הפנטהאוס ונח נרגע אם כי תמורת זאת הוא חייב לעשות "רמונט" לדירה הישנה. "משפחת שמחון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משפחת שמחון", באתר ספר הקולנוע הישראלי "משפחת שמחון", באתר אידיבי "משפחת שמחון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "משפחת שמחון", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
גוסטב בולאנז'ה

גוסטב קלרנס רודולף בולאנז'ה (בצרפתית: Gustave Clarence Rodolphe Boulanger;‏ 25 באפריל 1824 – 22 בספטמבר 1888) היה צייר צרפתי, שנודע בשילוב בין סגנון קלאסי לאוריאנטלי ביצירותיו. בולאנז'ה נולד ב-1824 בפריז. הוא התייתם בגיל 14 ועבר תחת חסותו של דודו, ששלח אותו לבית הספר לאמנויות היפות בפריז, שם למד אצל האומנים פול דלארוש ופייר ז'ול ז'וליבה. הוא סיים את בית הספר בהצטיינות בשנת 1840. ב-1845 ביקר בולאנז'ה באלג'יריה, שם ספג את הסגנון האוריינטלי. ב-1849 זכה בפרס רומא מטעם האקדמיה לאמנות בפריז על יצירתו "יוליסס". בעקבות זכייתו בפרס רומא, קיבל מלגה לאקדמיית צרפת ברומא שבאיטליה, שם גם ביקר בהריסות העיר פומפיי, מראה שתרם לו רעיונות רבים ליצירותיו העתידיות. הוא ביקר גם ביוון ובמדינות בצפון אפריקה, דבר שתרם לו בביטוי מדויק של אלמנטים תרבותיים של הסגנון האוריאנטלי ולמיומנותו בציור גוף האישה. בין יצירותיו הידועות ניתן למנות את "הקפה המורמוני" (1848), "קיסר ברוביקון" (1865), "טיול ברחוב הקברים, פומפיי" (1869) ויצירתו הידועה ביותר, "שוק העבדים" (1882). במהלך השנים הספיק לזכות בעוד מספר עיטורים נחשקים. ב-1882 החל ללמד במכון של צרפת. תלמידיו העידו עליו כי הוא מורה בעל השפעה חזקה על תלמידיו, שהתבלט מאוד בחוסר אהבתו לסגנון האימפרסיוניסטי. בולאנז'ה נפטר ב-1888 בפריז, בה חיי כל חייו. בולאנז'ה לימד תחילה באקדמיה ז'וליאן ולאחר מכן במכון של צרפת. בין תלמידיו ניתן למנות את: ז'ול בנואה לוי וולטר לופטהאוס דין ארתור וויסלי דואו ארנסט פרידריך פון ליפהארד תיאופיל פואלפו אוסמאן המדי ביי אלכסנדר איגנטיוס רושה ז'ורז' רושגרוס אלמר בויד סמית' אלברט בק ונזל צ'ארלס ויליאם ברטלט מדיה וקבצים בנושא גוסטב בולאנז'ה בוויקישיתוף
פטימה רושדי

פאטמה רושדי (בערבית: فاطمة رشدي;‏ 15 בפברואר 1906 – 23 בינואר 1996) הייתה שחקנית, במאית ומפיקה ממוצא מצרי, אשר הוגדרה כ"אחת מחלוצות הקולנוע המצרי". פאטמה רושדי נולדה באלכסנדריה ועברה לקהיר בגיל ארבע עשרה כדי להיות שחקנית. ב-1926, ללא כל הכשרה פורמלית, כשהשפה היחידה בפיה הייתה ערבית מדוברת, היא ייסדה להקת תיאטרון , במסגרתה הייתה במסע הופעות ברחבי צפון אפריקה. מנכ"ל התיאטרון עזיז עיד התאהב בה ועודד אותה ללמוד לקרוא ולכתוב. היא נודעה בכינוי "שרה ברנאר של המזרח" בזכות תפקידיה המפורסמים כשכיכבה בגרסה המצרית לסרטים בהם שיחקה השחקנית המפורסמת. הסרט הראשון בו הופיעה היה בסרטו השני של אבראהים לאמא, "אסון על הפירמידות" (فاجعة فوق الهرم, 1928). בשנת 1933 היא ביימה את סרטה "החתונה" (الزواج) אשר יצא לאקרנים בפריז. לא נותרו עותקים מהסרט, ובאוטוביוגרפיה שלה מ-1970 העידה רושדי כי היא בעצמה מחקה כל זכר לגרסה הסופית של הסרט. בסרט גילמה רושדי אישה אשר אביה דוחף אותה לנישואים לא מאושרים, ובסופו היא מתה באופן טרגי. היא שיחקה במגוון סרטים של כמאל סלים, ביניהם הסרט "ההחלטה" (العزيمة) משנת 1939, בו היא גילמה בחורה צעירה ממעמד הפועלים המתאהבת בבנו של השכן. ב-1943 השתתפה בסרט "דרך הישר" (الطريق المستقيم) בבימויו של תוגו מזרחי. היא גילמה את דמותה של ת'ריא, זמרת צעירה שגיבור הסרט הנשוי נשבה בקסמיה. הופעתה האחרונה הייתה כשכיכבה בתפקיד הראשי בסרט "תן לי לחיות" (دعوني أعيش), סרטו של אחמד דיא א-דין (أحمد ضياء الدين). בשנות ה-60 רושדי יזמה וניהלה חוגי סלון של במאים ותלמידים במוסד האקדמי ללימודים גבוהים לקולנוע בקהיר (Cairo Higher Institute of Cinema). רושדי פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, זכרונות פאטמה רשדי: שרה ברנאר של המזרח והשחקנית הראשונה בתיאטרון הערבי (مذكرات فاطمة رشدي: سارة برنار الشرق وممثلة المسرح العربي الأولى), בשיתוף עם מוחמד רפעת רושדי בהוצאת "דאר א-ת'קאפה". רח' פאטמה רשדי בפאתי קהיר (אזור גיזה). מדיה וקבצים בנושא פטימה רושדי בוויקישיתוף פטימה רושדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטימה רושדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פאטמה רושדי באתר elcinema.com Leaman, Oliver (2003). "Rushdi, Fatima (b. 1908, Alexandria)". Companion Encyclopedia of Middle Eastern and North African Film. Routledge. p. 122. ISBN 978-1-134-66252-4. Rebecca Hillauer (2005). Encyclopedia of Arab Women Filmmakers. American Univ in Cairo Press. pp. 30–1. ISBN 978-977-424-943-3. Landau, Jacob M. (1958). Studies in the Arab Theater and Cinema. Routledge. p. 81. ISBN 978-1-317-24627-5. Cathlyn Mariscotti (2008). Gender and Class in the Egyptian Women's Movement, 1925–1939: Changing Perspectives. Syracuse University Press. p. 129. ISBN 978-0-8156-3170-5.
תיאטר דואיסבורג

תיאטר דואיסבורג (בגרמנית: Theater Duisburg) שוכן בדואיסבורג, גרמניה והוא אחד משני בתי האופרה שבהם מופיעה הדויטשה אופר אם ריין. השני הוא אופרנהאוז דיסלדורף בדיסלדורף. התיאטרון המקורי נבנה ב-1912, נהרס במלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש ב-1950. מחמת השיפוצים שנערכו בבית האופרה של דיסלדורף (שנבנה ב-1956), התקיימו חגיגות היובל להתחדשות הלהקה אחרי המלחמה בדואיסבורג, ב-28 בספטמבר 2006, בביצוע "אלקטרה" של ריכרד שטראוס, שביצוע הבכורה שלה על ידי להקת האופרה היה ב-29 בספטמבר 1956. מדיה וקבצים בנושא תיאטר דואיסבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטר דואיסבורג תיאטר דואיסבורג, ברשת החברתית פייסבוק
Quién Sabe

"Quién Sabe" (בעברית: "מי יודע") הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2018 על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום הבכורה שלה, IlumiNATTI. השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שברפובליקה הדומיניקנית, והשני במצעד השירים הטרופיים. השיר בדומה לשאר שיריה של נאטי נטשה, נכתב על ידה והוא שיר בסגנון הבצ'טה והפופ הלטיני. כבר כשיצא, הצליח השיר להיכנס למצעדי אייטונס רבים, תוך שהפך לאחד משיריה המצליחים ביותר במדינות שונות כמו הרפובליקה הדומיניקנית וספרד. לאורכו של השיר, מדברת נטשה על כמיהותיה ועל הכאב הכרוך בהן. הסגנון שמאפיין את הז'אנר הוא הבצ'אטה והפופ הלטיני. שירה של נטשה "Soy Mia", מאופיין באותם הסגנונות גם כן. הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-22 ביוני 2018, ביום שיצא כסינגל רשמי. השיר צולם בכנסייה ומציג בתוכו את נטשה בכמה סצנות, כשהיא לבושה בבגדי נזירה שחורים ולבנים. ישנן סצנות בהן ניתן לראותה, כשהיא בחדר מבודד בו ניצב צלב גדול מאחוריה. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-400 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מהקליפים הנצפים ביותר בשנת 2018. מידע על הסינגל "Quién Sabe" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Quién Sabe" באתר יוטיוב NATTI NATASHA on Instagram: ““La gente desde hace mucho tiempo me pedía una canción sola y sentí que este era el momento para hacerlo, se me presentó la oportunidad y…”, Instagram (באנגלית) monitorLATINO. "Top 20 Republica Dominicana". charts monitorLATINO (בספרדית). נבדק ב-2018-10-13. "Natti Natasha Quien Sabe Chart History". Billboard. נבדק ב-2018-10-13. NATTI NATASHA on Instagram: “🙏🏻 Bachata Dominicana pal Mundo 🌍 🇩🇴🖤#nattinatasha #quiensabe #pinarecords G R A C I A S Donde más nos falta ?”, Instagram (באנגלית) Natti Natasha – Quién Sabe, נבדק ב-2022-10-15 Natti Natasha – Quién Sabe (באנגלית), נבדק ב-2020-05-14 Natti Natasha (Ft. Kany Garcia) – Soy Mia (באנגלית), נבדק ב-2020-05-14 Natti Natasha (2018-06-21), Natti Natasha - Quien Sabe ❤ [Official Video], נבדק ב-2018-10-13 YouTube - Most Viewed Music Videos in 2018, kworb.net 2018-10-12, Billboard (בספרדית) Natti Natasha Charts, [https://twitter.com/NattiChart/status/1151663200854781957 "ilumiNATTI" eligible certifications in the US Quién Sabe — 3× Platinum Me Gusta — 2× Platinum La Mejor Version de Mi — Platinum Oh Daddy — Gold Pa' Mala Yo — Gold Album — Platinumpic.twitter.com/2HTprD0zmo], @NattiChart, ‏2019T18:21 (בספרדית)
לטביה באירוויזיון לרוקדים צעירים

לטביה השתתפה בתחרות האירוויזיון לרוקדים צעירים 5 פעמים, ב-1997, ב-1999, ב-2001, ב-2003 וב-2005. מאז לא השתתפה יותר. האירוויזיון לרוקדים צעירים לטביה באירוויזיון Eurovision Young Dancers
עדי שטרן

האם התכוונתם ל... עדי שטרן (פיזיקאי) (יליד 1960) – פיזיקאי תאורטי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע עדי שטרן (מעצב גרפי) (יליד 1966) – מעצב גרפי ישראלי, פרופסור ונשיא בצלאל עדי שטרן גרונדלנד (ילידת 1978) – מיקרוביולוגית ישראלית, פרופסורית למחקר ביו-רפואי וחקר הסרטן באוניברסיטת תל אביב שטרן (פירושונים)
מתחם לביאה

מתחם לביאה (ח'רבת לַוִיֶה במקור) הוא אתר ארכאולוגי רחב ממדים, שעיקרו מתקופת הברונזה הקדומה, השוכן בשיפוליה המערביים של רמת הגולן. האתר ממוקם בקצה שלוחה צרה בין נחל סמך בדרום ובין נחל כנף בצפון, ולמרגלותיו ממערב נמצא מושב רמות. מהאתר תצפית מרשימה על הכנרת. ראשון חוקרי האתר היה סיר לורנס אוליפנט, אשר ביקר בו בשנת 1885, והבחין בו, בין היתר, בשרידי מבנה ציבורי עם עמודים, אותו זיהה כבית כנסת מתקופת התלמוד. בחפירות שנערכו במקום בידי משלחת "ארץ גשור" בראשות פרופסור משה כוכבי מטעם אוניברסיטת תל אביב, בין השנים 1987 ו- 1997, נמצא כי באתר התקיים במהלך תקופת הברונזה הקדומה יישוב עירוני מבוצר ומפותח, שחרב ככל הנראה במהלך מלחמתי. ראשית ההתיישבות במקום הייתה בערך בשנת 3300 לפני הספירה, בשלב הראשון של תקופת הברונזה הקדומה. הממצאים באתר אשר העידו על ביצוריו וחשיבותו בתקופה זו, בשנים 3,300 עד 2,300 לפני הספירה, הם מערך חומות מפותח, שכלל חומות לאורך מצוקי השלוחה מעל הנחלים, חומה פנימית, וכן חומה חיצונית אדירה, שרוחבה כשישה עשר מטרים וגובהה כעשרה מטרים. כן נמצאו באתר, באופן המעיד על סדר והיררכיה, שרידי מבני ציבור, מבני מגורים, בית קברות ומבנים תעשייתיים להפקת שמן ושמירתו. במדרון הדרומי של השלוחה נמצא בית קברות ובו מבני קבורה מעוגלים, שקושרים את האתר לאתר גלגל רפאים הסמוך ולדולמנים הרבים שבאזור. שרידי שער העיר מעידים על שני מגדלים שעמדו בצדו ועל פריצתו במהלך מלחמתי, לנוכח סימני שרפה וריכוז מאות אבני קלע לצדו. המבנה שתיעד אוליפנט באתר בסוף המאה ה-19 לא אותר בחפירות שנערכו במקום כמאה שנים לאחר מכן, אולם ברחבי האתר נמצאו חרסים מן התקופה הביזנטית, אבני גזית, חוליות עמודים, פריטים ארכיטקטוניים, וכן פסל של אריה, הדומה לפסל האריה מבית הכנסת של עין נשוט הסמוכה[דרוש מקור]. כל אלו, בצירוף עדותו של אולפינט, מעידים על אפשרות קיומו של בית כנסת במקום במהלך התקופה הביזנטית[דרוש מקור]. י' פז, לביאה: יישוב עירוני מבוצר מתקופת הברונזה הקדומה בדרום הגולן, מ' ראובני ומ' ליבנה (עורכים), הגולן אדם ונוף, תל אביב תשס"ה, עמ' 37-21. ר' פלג, בנתיבות הגולן והחרמון, יד יצחק בן-צבי, ירושלים 2011, עמ' 29-28. ד' וע' מאיר, בית כנסת קדומים ברמת הגולן, יד יצחק בן-צבי, תשע"ג, 138. מתחם לביאה באתר רשות העתיקות. רן שפירא, החומות האדירות לא מנעו את הכיבוש, באתר הארץ, 6 ביולי 2004
גביע ליגת הכדורגל הלאומית

גביע ליגת הכדורגל הלאומית (ברוסית: Кубок Футбольной национальной лиги) הוא טורניר גביע שנערך בין הקבוצות הטובות ביותר בליגת הכדורגל הלאומית ברוסיה במהלך פגרת החורף. הגביע נערך בשנים 2012–2020. מטעמי חסות, נקרא בשם "אולימפ-גביע ליגת הכדורגל הלאומית" (Олимп-Кубок ФНЛ). התחרות נערכה באופן מסורתי בקפריסין, פרט לשנים ב-2014 ו-2015 בהן נערכה בטורקיה. בשנת 2019 נחתם הסכם חסות עם סוכנות ההימורים אולימפ (OLIMP). בדצמבר 2020 הטורניר בוטל במסגרת מיתוג מחדש בליגה הלאומית. ב-1 דצמבר 2011 אושר פורמט הגביע. לפי תקנון הטורניר, הקבוצות המשתתפות נחלקות לשני בתים (הקבוצות בחצי העליון של טבלת הליגה מתמודדות בבית א', הקבוצות מהמקומות הנמוכים — בבית ב'). בסופו של שלב הבתים, נקבעות שמונה הקבוצות המשתתפות במשחקי הגמר. נקבע כי בסדרת הפלייאוף במקרה של תיקו בזמן החוקי, הקבוצות ייערכו דו-קרב פנדלים, ללא תוספת זמן. בנוסף, הקבוצות היו רשאיות לערוך שישה חילופים. מאז 2015 בטורניר השתתפו 16 קבוצות המתמודדות בשלב הראשוני בארבעה בתים, בני ארבע קבוצות. חוקי הפורמט השתנו לעיתים (למשל, ב-2016, משחקי הבית נערכו על פי עיקרון הפלייאוף). כמה קבוצות מליגת הכדורגל הלאומית (בהתאם ללוח הזמנים שלהן לקראת חידוש העונה, או מסיבות כלכליות) עשויות היו שלא ליטול חלק בתחרות ובמקרה כזה הן מוחלפות בדרך כלל בקבוצות מליגת הכדורגל המקצוענית או ליגת העל הרוסית. ב-2018 השתתפה לראשונה קבוצה זרה — "ריגה" מליגת העל הלטבית. ב-2019 השתתפה גם לבדיה טאלין האסטונית. אתר האינטרנט הרשמי של גביע ליגת הכדורגל הלאומית БК «Олимп» стала титульным партнером Кубка ФНЛ Утверждён регламент кубка ФНЛ В «Оренбурге» объяснили от Кубка ФНЛ Из-за отсутствия денег ФК «Байкал» отказался от участия в Кубке ФНЛ Астраханский "Волгарь" не примет участия в Кубке ФНЛ 2018 года из-за финансовых проблем http://tass.ru/sport/4801155 כתב מודגש מתייחס לשנת זכייה