laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גן החיות בקלקיליה

גן החיות בקלקיליה (בערבית: حديقة الحيوانات الوطنية, גן החיות הלאומי) הוא גן החיות היחיד שנמצא בשטחי הרשות הפלסטינית (לאחר סגירתו של גן החיות בעזה). שטח הגן הוא כ-20 דונם בהם חיים כ-170 בעלי-חיים, כמו כן, במתחם גן החיות נמצא מוזיאון להיסטוריה של הטבע ובעלי החיים, מתחם שעשועים לילדים ומסעדה. גן החיות הוקם ונחנך בשנת 1986, ביוזמתו של ראש עיריית קלקיליה דאז. מרבית בעלי החיים שבו הגיעו מגני חיות בישראל. עם תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 נאסרה הכניסה למבקרים שאינם מקלקיליה. במהלך שנות פעילות גן החיות נפגעו חלק מהחיות כתוצאה מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, למשל זברות שמתו משאיפת גז מדמיע וג'ירף שמת כשנבהל מקול ירי. הווטרינר של גן החיות, ד"ר סמי חאדר, השתמש בידע שלו בפחלוץ לשימור חלק מהחיות. במהלך השנים הוסיף הגן לקבל בעלי חיים מגני חיות בישראל, כגון גן החיות התנ"כי בירושלים והספארי ברמת גן, כחלק ממהלך שנועד לסמל את שיתוף הפעולה הפלסטיני-ישראלי. מאז הקמת גן החיות, סייע הווטרינר הישראלי, ד"ר מוטקה לויסון, בייעוץ לד"ר חאדר ובהעברת ציוד רפואי בשעות חירום. כמו כן, לויסון שימש כמתווך בעסקאות העברת בעלי-חיים לגן החיות וטיפל בחיות. בספטמבר 2004, שלושה אריות, שלושה יעלים ושתי זברות נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות שבקלקיליה. ב-12 ביוני 2009 שני אריות, זברה ואנטילופה נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות בקלקיליה. ג'ירף דרום אפריקני היפופוטם אריה דוב חום סורי תנין היאור אליגטור אמריקני גמל חד-דבשתי יעל נובי יען מצוי זברה מצויה צבוע מפוספס מספר מיני אייליים, צבאיים, זוחלים, ציפורים, נחשים ומספר מיני קופים. מדיה וקבצים בנושא גן החיות בקלקיליה בוויקישיתוף שיתוף פעולה בין גן החיות בקלקיליה והספארי ברמת גן אורלי הלפרן, בהפסקות מהעוצר הולכים לראות את סובחה הלביאה הזקנה, באתר הארץ, 5 במרץ 2003 Laurie Copans (2004-09-10). "Israeli lions and zebras make new home in Palestinian zoo". JWeekly. (באנגלית) Huggler, Justin. "The world's loneliest zoo: Amid the violence and poverty of the West Bank is a besieged but beautiful animal park, treasured by families on both sides of the divide". הגרדיאן, 14/12/2003. Glover, Julia. "Zebras, giraffes and tear gas". CBC News, 05/08/2004. אבי אשכנזי, מחווה לפלסטינים: אריות ואנטילופה מרמת גן לקלקיליה, באתר nrg‏, 14 ביוני 2009
מבחן התאוג'יהי

מבחן התאוג'יהי (التوجيهي) הוא מבחן מסכם ללימודים התיכוניים בירדן, המקביל לבחינת הבגרות הישראלית. ציוני המבחן משמשים את התלמידים המעוניינים להירשם לאוניברסיטאות. קיימת נוסחה הממירה את ציוני המבחן לציונים המקבילים למבחן ה-SAT. הנושאים בבחינה כוללים ערבית, אנגלית, מתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, גאולוגיה, אזרחות ולימודי אסלאם או נצרות, לפי בחירה. ציוני המבחן מהווים תנאי סף ללימודים אקדמאים. לדוגמה, כדי להתקבל ללימודי רפואה בירדן יש ללמוד במגמה מדעית בתיכון ולקבל ציון 85 ומעלה במבחן התאוג'יהי. מבחן התאוג'יהי ברשות הפלסטינית הוא מורשת מהתקופה בה הייתה הגדה המערבית תחת שלטון ירדן. גם לאחר ממשל צבאי בשטחי יהודה ושומרון, המשיכה ירדן לפקח על בחינות הבגרות ברשות, ואף לאחר שבשנת 1988 חדלה לטעון לריבונות בהם. לאחר חתימת הסכמי אוסלו החלה הרשות הפלסטינית לפקח בעצמה על תוכנית הלימודים ועל המבחן, אולם לירדן יש עדיין מעורבות בתהליך. בשנת 2012 נבחנו כ-87,000 תלמידים בבחינה וכ-62.2% מתוכם קיבלו ציון עובר ומעלה. מתוך הנבחנים כ-52% היו נשים, כ-50,000 התגוררו ביהודה ושומרון ו-37,000 בעזה. בכמה מבתי הספר במזרח ירושלים נפתחו מסלולים מקבילים החל משנות ה-2000, ותלמידיהם יכולים לבחור אם לגשת לבחינת התאוג'יהי או לבחינת הבגרות הישראלית. בשנים האחרונות, ביום פרסום תוצאות המבחן חוגגים הורי התלמידים שסיימו בהצלחה את המבחנים, בירי זיקוקים שמתחיל משעות הבוקר המוקדמות ונמשך עד לשעות הלילה. PA ministry of education announces Tawjihi results דפנה גולן, זיקוקים של תקווה?, באתר הארץ, 30 ביולי 2012 בן אברהמי, אמנון רמון ויוחנן צורף, בין פרגמטיזם להתנגדות לאומית - עמדות הציבור במזרח ירושלים כלפי תוכנית החומש הישראלית בחינוך, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2021 מאיה חושן, מיכל קורח, קהילה מאמינה בחינוך, 2008, עמ' 37 מאיה הורודניצ'אנו ויפעת רוזנברג‏, לרגל חגיגות תוצאות הבגרות: קולות ירי וזיקוקים ברחבי ירושלים - וואלה חדשות, באתר וואלה, 11 ביולי 2020
חיים טהרלב

חיים טהרלב (2 ביולי 1915 – 25 בדצמבר 1963) היה סופר, מחזאי ומשורר עברי. חיים נולד בליטא בשם חיים טרלובסקי. הוא עלה לארץ ישראל ב-1934, כשהיה בן 19, והצטרף לקיבוץ יגור. בשנת 1946 עיבד בעבור הבימה את המחזה "אהבת ציון" לפי אברהם מאפו, בבימויו של צבי פרידלנד. בשנת 1963 הוא עיבד את "המלך מתיא הראשון", ספרו של יאנוש קורצ'אק, למחזה "המלך מתיא בגטו: מחזה לגיל הנעורים". ההצגה זכתה להצלחה ותוכננה להופיע ברחבי הארץ, אולם טהרלב נפטר ממחלה בסמוך להצגתה הראשונה, בעודו בן 48 בלבד. טהרלב פרסם שירים, מאמרים וסיפורים ב"דבר", ב"מעלה", "הדור" וב"דבר לילדים". בשנת 1998 יצאה בעריכת בנו אסופה משיריו, "נוה-סלעים", אשר כתב בשנות הארבעים והחמישים. בנו של טהרלב היה הפזמונאי והמשורר יורם טהרלב. נכדתו היא הציירת רוני טהרלב ונינתו היא המוזיקאית קמה ורדי. עמוד זיכרון באתר 'פני יגור' לחיים טהרלב יורם טהרלב, על אבי חיים טהרלב וספרו "נוה הסלעים" איתמר לוי, הצגה בתוך הצגה, בתוך "דף המידע של איתמר - דף מס' 39", באתר "חנות הספרים של איתמר", 10 ביולי 2014 חיים טהרלב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" חיים טהרלב, דף שער בספרייה הלאומית חיים טהרלב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה חיים טהרלב, בארכיון הבימה
סרטי טריסטאר

סרטי טריסטאר (באנגלית: TriStar Pictures) היא חברת סרטים, הפקות והפצות אמריקאית. החברה היא חברה בת של סרטי קולומביה, שבעצמה נמצאת בבעלות סרטי סוני. הרעיון להקמת סרטי טריסטאר היה בשנת 1982, כאשר סרטי קולומביה, HBO ו-CBS, החליטו לפצל את העלויות ההולכות והגדלות של עשיית סרטים על ידי הקמת מיזם חדש. בשנה זו הוקמה החברה, ובשנת 1983 קיבלה את השם Tristar Pictures. החברה הייתה האולפן ההוליוודי הראשון שהוקם מאז חברת RKO, שהוקמה למעלה מיובל לפני כן. ההפקה הראשונה של החברה, שפורסמה בשנת 1984, הייתה הסרט הטוב מכולם (The Natural) בכיכובו של רוברט רדפורד. במהלך מיזם זה, רוב גרסותיה של טריסטאר יצאו ב-VHS או בווידאו ביתי של סרטי קולומביה-RCA (עכשיו סוני- סרטים ובידור ביתי), CBS/FOX וידאו (כיום CBS בידור ביתי ופוקס המאה ה-20 בידור ביתי), ו-HBO וידאו. בנוסף, HBO הרוויחה זכויות הפצה בלעדיות לסרטים האלה, ורישיונות לשידורי טלוויזיה. רשת CBS נשרה מהמיזם בשנת 1985, אף על פי שעדיין הופצו בה כמה מסרטיה של טריסטאר בווידאו ביתי לפחות עד שנת 1992. בשנת 1986, טריסטאר נכנסה לעסקי הטלוויזיה כ- TriStar Television. בשנת 1987, רשת HBO, גם נשרה ממיזם TriStar וב־7 בספטמבר, סרטי קולומביה קנתה את מניות המיזם שלה וגם את של CBS, ובכך התמזגו קולומביה וטריסטאר לסרטי קולומביה בידור. שתי החברות המשיכו לייצר ולהפיץ את הסרטים שלהן תחת השמות השונים. הלוגו של החברה הוצג לראשונה בשנת 1984 (ניתן לראותו בראש הדף בצד שמאל). בלוגו של החברה נראה פגסוס, שמסביבו נמצאים עננים כתומים, כמו בלוגו של סרטי קולומביה. הלוגו הפך למעין סמל תרבותי. הלוגו השני צויר במקור על ידי אלן ריינגולד והוצג לראשונה בשנת 1992, יחד עם לוגו סרטי קולומביה. גרסת האנימציה נוצרה על ידי Intralink Creative בשנת 1993. המוזיקה הנשמעת במהלך הקרנת הלוגו בתחילת כל סרט של טריסטאר, הולחנה על ידי דייב גרוסין. אתר האינטרנט הרשמי של סרטי טריסטאר (באנגלית) סרטי טריסטאר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
טיול לכוכב הגבינה

טיול לכוכב הגבינה היא הצגה לילדים שכתבו וביימו יואב בר-לב וחנוך רעים. בר-לב ורעים, כתבו וביימו את ההצגה ואף שיחקו בה. הם הופיעו איתה במשך 20 שנה (מ-1993 ועד 2013). המחזה נכתב ובוים בתוך חמישה שבועות בשיטה ייחודית בה מעלים השחקנים-יוצרים סיטואציה, מאלתרים במשך זמן נתון ואז כותבים את הדיאלוג על פי האלתור. התוצאה היא שיח דרמטי מהודק הבנוי מפרטי פרטים קטנטנים ומתקדם מרגע לרגע בהקשרים הנולדים מתוך מילים ותנועות. ההצגה הופיעה בגרמניה בפסטיבל ברלין להצגות ילדים ב-1997 ובפסטיבל באוקינאווה, יפן בשנת 2006. המחזה תורגם לגרמנית, אנגלית וערבית. הוא הועלה פעמיים בגרמנית בתיאטראות בגרמניה, והוא מוצג בערבית בתיאטרון אל סאראייא ביפו. המחזה משמש מרכיב מרכזי בעבודות סמינריוניות ובעבודות דוקטורט שונות העוסקות באספקטים שונים של התיאטרון לילדים. בשנת 2016 חודשה ההצגה על ידי תיאטרון לילדים ולנוער באר שבע, בבימויים של ברלב ורעים ובהשתתפות צוות שחקנים חדש. את שאול מגלם שחף ברגר, ואת גיל- בן צ'רי. ההצגה מאושרת על ידי סל תרבות ארצי ואף קיבלה כוכבית המעידה על המלצת הסל. גיל אינו רוצה לשחק עם איש ועם שאול איש אינו רוצה לשחק. שני הילדים הבודדים האלה נפגשים בחצר האחורית. החיבור ביניהם נראה כבלתי אפשרי אבל פעלול תיאטרוני פשוט מביא אותם לשתף פעולה ויותר מכך: הם יוצאים לטיול אל כוכב הגבינה. שם הם מחליקים, נדבקים, מועדים, נופלים וקמים ובתוך כך הופכים לחברים. זוהי קומדיה פיזית המתרחשת על במה ריקה ללא כל עזרים טכניים. בשנת 2007 הוציא סל תרבות ארצי חוברת "אודות מופע" על ההצגה. מילאת ביברמן, על ההצגה: עולם ומלואו על ספסל עץ פשוט, באתר "סל תרבות ארצי"
ג'ורג' ואקנין

ג'ורג' אלי רפאל ואקנין (8 באוקטובר 1938 – 15 באוגוסט 2002) היה רופא ישראלי, אשר כיהן כמנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב. ואקנין נולד בעיר רבאט שבמרוקו. בגיל 17 החל לפעול כפעיל העפלה מצפון אפריקה. בגיל 20 יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת מונפלייה שבצרפת וסיים את לימודיו ב-1965. שם גם התמחה בנוירוכירורגיה. ואקנין עלה לישראל ב-1968 ועבד עד לשנת 1977 כרופא במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, ושימש שם כראש היחידה לנוירוכירורגיה לילדים. בשנת 1977 עבר לעבוד במרכז רפואי רבין וב-1978 עבר למרכז הרפואי סורוקה. במקביל לעבודתו כרופא שימש מ-1969 כמרצה בחוג לאנטומיה ופתולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב והגיע שם לדרגת פרופסור ב-1974. ב-1979 יצא ואקנין לקנדה ועד 1989 היה פרופסור באוניברסיטת מונטריאול (מ-1988- פרופסור מן המניין) וממונה על לימודי הנוירואנטומיה שם, והוכר כמרצה מצטיין. כן ניהל מ-1987 את המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים Hotel-Dieu de Montreal. ב-1989 שב לישראל והתמנה למנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב, אותה ניהל עד מותו. ואקנין פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום עיסוקו. הוא התעניין במיוחד בניתוחי בלוטת יותרת המוח ואף פיתח שיטה לניתוח הבלוטה בגישה דרך נחיר האף, ללא פתיחת הגולגולת. כמו כן ניהל מחקר חלוצי בפיזיולוגיה של חוט השדרה. בנוסף לעיסוקו הרפואי כתב ואקנין סיפורים קצרים בצרפתית, שתיארו את קורות חייו והידע המדעי שרכש. שבעה מהם זכו בפרסים בתחרויות שנערכו בצרפת. ואקנין חלה בסרטן הלבלב ונפטר בחודש אוגוסט 2002. הוא הוסיף לנתח עד הימים האחרונים לחייו. בשנת 2004 הוקמה על שמו העמותה הישראלית להפרעות יותרת המוח. ג'ורג' ואקנין, באתר העמותה הישראלית להפרעות יותרת המוח אתר "Billiongraves"
רומנסה ופיוט

רומנסה ופיוט הוא אלבום אולפן העשירי שהקליט שלמה ארצי בשנת 1977. האלבום נחשב לחריג במיוחד בקריירה של ארצי, משום שהתמקד בשירת הקודש והחול של יהדות ספרד וסטה מהסגנון המוכר שלו, שכלל שירי פופ ובלדות רומנטיות. האלבום הוקלט בעידודו של יצחק לוי, שנודע כמי שעמד בראש המאמץ לתיעוד ולשימור הפולקלור היהודי-ספרדי ותרבות הלדינו, וחלק מהשירים אכן תורגמו לעברית משפה זו. המפגש הראשון בין ארצי ולוי התקיים זמן מה קודם לכן, במופע בשם שבת אחים שאותו יזם לוי ושהוקדש לשירים ומונולוגים מהווי הקהילה היהודית-ספרדית. לוי, שהעריך את סגנון שירתו של ארצי, יצר עמו קשר והזמינו לקחת חלק במופע. השניים התיידדו, ולוי הכיר לארצי את שירי הלדינו ואת הרומנסות הספרדיות. היכרות זו הביאה את ארצי ליזום הקלטת אלבום אולפן שיוקדש לשירים אלה. בסך הכול הקליט ארצי 12 שירים לאלבום, שאת כולם ליקט לוי מרפרטואר שירי החול והקודש של יהודי ספרד עוד קודם לכן. צד א' של האלבום כלל לחנים מ"ספר הרומנסות הגדול" של לוי, ואילו צד ב' - לחנים מ"אתנולוגיה לחזנות ספרדית". את המלים לשירים תרגם מלדינו משה גיורא, ועל העיבודים המוזיקליים היו אחראים אריה לבנון, אילן גלבוע ושמעון כהן. בכל העיבודים בלטה הנגינה על גיטרה קלאסית ועל חליל, ובחלקם שולבה גם חטיבת כלי קשת. השירים הבולטים באלבום היו "מימי לא ראיתי", "מול ירח ערפילי", "לכה דודי", "לנצח" ו"אבוא כעני על פתח". לוי עצמו לא זכה לראות את הפרויקט מושלם: הוא נפטר ממחלה קשה במהלך הקלטת השירים. בחברת הד ארצי, שהדפיסה את האלבום, קיוו שהוא יהפוך ללהיט. ארצי כבר נחשב אז לכוכב מוכר במוזיקה הישראלית, ואילו סגנון הרומנסות נחשב לנישתי במיוחד ולמזוהה עם זמרי פולקלור דוגמת אברהם פררה. התקווה הייתה שנוכחותו של ארצי הצעיר תהפוך את השירים למושכים יותר מבחינת הציבור הרחב. ואולם, תקווה זו נכזבה. האלבום נכשל לחלוטין מבחינה מסחרית, ולמעשה בתוך זמן קצר גם נמוג מהתודעה הציבורית. גם מבקרי מוזיקה רבים לא היו מודעים כלל לקיומו. ארצי עצמו נמנע מביצוע הרומנסות שהקליט בהופעותיו. תוצאה נוספת של הכישלון המסחרי הייתה הפיכת האלבום לפריט אספני. "הד ארצי" לא הדפיסה מהדורה נוספת של האלבום, והעותקים המעטים שנמכרו מהמהדורה המקורית הפכו נדירים ביותר. בשנת 2008 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת של תשעת אלבומיו הראשונים של ארצי (וכל אלבום אוסף) בפורמט דיסק. "רומנסה ופיוט" נכלל בהדפסה מחודשת זו, וכך הפך שוב לנגיש מבחינת הקהל הרחב. בפברואר 2024 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת לאלבום על גבי תקליט עת שערי רצון להפתח (אלבום)
בית הולנד

בית הולנד (באנגלית: Holland House) הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנה בקנזינגטון. הבניין נבנה ב-1605 עבור סר וולטר קואופ, ונקרא בתחילה "טירת קופ" (Cope Castle). את המבנה ירש בנו של קופ: הנרי ריץ', הרוזן הראשון מהולנד. ראשו של ריץ' נערף במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, והבית הפך למפקדתו של אוליבר קרומוול. לאחר מלחמת האזרחים הושב הבית למשפחת ריץ' עד שנרכש על ידי משפחת אדוארד בשנת 1721. בשנת 1784 נרכש הבית על ידי הרוזן של אילצ'סטר. במאה ה-19 הפך הבית, שהיה אז בבעלות הלורד הולנד השלישי, למקום מפגש של החברה הגבוהה בלונדון, ושהו בו המשורר ג'ורג' ביירון, תומאס מקאוליי, בנג'מין דיזראלי, צ'ארלס דיקנס, סר וולטר סקוט, ואף אליזבת בווס-ליון (אמהּ של המלכה אליזבת השנייה) ובעלה המלך ג'ורג' החמישי נהגו להגיע לנשפים שנערכו בבית הולנד. הבניין נהרס במהלך הבליץ בספטמבר 1940, למעט קיר חיצוני אחד. מדיה וקבצים בנושא בית הולנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הולנד
באד בריקנאו

באד בריקנאו (בגרמנית: Bad Brückenau) היא עיר מרחצאות במחוז באד קיסינגן שבצפון בוואריה. היא שוכנת בעמק של הנהר זִין, בחלקם המערבי של הרי הרון, כ-30 ק"מ מדרום לפולדה. לעיר חמישה חלקים: העיר המרכזית באד בריקנאו ופרווריה מרחצאות המדינה בריקנאו (Staatsbad Brückenau), ורנארץ (Wernarz), פולקרס (Volkers) ורמרסהאג (Römershag). ההיסטוריה המוקדמת של באד בריקנאו אינה מתועדת היטב. בניינים ראשונים הוקמו כנראה בסמוך לגשר על הנהר זין (Sinn), ששימש בתקופתו של קרל הגדול. במאה ה-12 ההתיישבות הפכה לעיר קטנה שנקראה זין-אַאוּ (Sinn-Au). אזכור מוקדם של העיר מופיע במסמך משנת 1249, כאשר פולדה העניקה לעיר הטבות מסוימות. בשנת 1260 בנה הבישוף ארבע טירות מסביב לעיר, והעניק אותן לווסאלים. באותה תקופה גם הוקפה העיר בחומה קטנה. בשנת 1310 העניק המלך היינריך השביעי מעמד של עיר לזין-אאו. בשנת 1337 הגדילה מועצת העיר את חומתה וחיזקה את שעריה. בשנת 1597 קיבלה העיר את שמה הנוכחי, בריקנאו, כאשר נבנה גשר על הנהר זין. באוגוסט 1876 נהרסה העיר כמעט כליל בשרפה. במאה ה-15 ניתן אזכור למעיין מים מרים, ארבעה ק"מ במורד העמק לכיוון דרום-מערב. כבר אז נודעו מים אלה בכוח הריפוי שלהם. בתקופתו של היינריך פון ביברה, מושל פולדה בשנים 1759–1788, נבנו בתי מלון ראשונים, והתגלו עוד שני מעיינות. בשנת 1816 הפכה בריקנאו לחלק מממלכת בוואריה. היא הייתה למרחצאות המועדפים על לודוויג הראשון, מלך בוואריה, שמימן שיפוץ נרחב של המרחצאות. בניין בולט מתקופה זו הוא "גרוסה קורזאל" (Große Kursaal), שנבנה בסגנון נאו-קלאסי. לאחר אביב העמים בגרמניה בשנת 1848 ופרישתו של לודוויג הראשון, הושכרו המרחצאות ליזמים פרטיים. בעשור הראשון של המאה ה-20, לאחר שהעיר שוקמה מהשרפה, התגלו גם בה שלושה מעיינות והוקמו שני פארקים. ברפורמה המנהלית של 1970 אוחדו המרחצאות והעיר, ולבריקנאו המאוחדת נוספה רשמית הקידומת "באד". בבאד בריקנאו התקיימה קהילה יהודית קטנה, ופעלו בה מלונות כשרים אחדים. אחת מסמטאות העיר קרויה עד היום "סמטת היהודים" (Judengasse). בשנות שהותו בגרמניה נפש ש"י עגנון בעיר זו פעמים אחדות. הווי הקהילה היהודית בעיר בתקופה זו מתואר בסיפורו "בין שתי ערים", שבו קרויה העיר "קצנאו". בית הכנסת של העיר נחנך בשנת 1913, ובשנת 1924 הוקם לידו בית ספר יהודי. בית הכנסת נשרף בליל הבדולח, ולאחר מכן נשלחו יהודי המקום למחנות ריכוז ולא שבו. בשנת 2001 נקבע במקום שלט זיכרון שבו נאמר: "במקום הזה עמד פעם בית הכנסת של יהודי באד בריקנאו. אנו זוכרים את השרפה של 9 בנובמבר 1938, וכן את הסבל של בני עירנו היהודים ויתר הקורבנות של הרייך השלישי." אתר האינטרנט הרשמי של באד בריקנאו דן לאור, בין קצנאו לקצנאו הדרך לא ארוכה ויער גדול של ארנים נותן צל, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2012
עצב הלוואי

עצב הלוואי (בלטינית: Nervus accessorius, באנגלית: Accessory nerve; נהוג לסמנו: CN XI) הוא זוג עצבי הגולגולת האחד עשר. עצב תנועה, האחראי על כמה משרירי הצוואר והכתפיים. מקובל לראות בו שני עצבים - עצב הלוואי הגולגולתי ועצב הלוואי השדרתי. עצב הלוואי השדרתי מתחיל בחוט השדרה הצווארי, חודר לגולגולת דרך נקב העורף הגדול, מתאחד עם עצב הלוואי הגולגולתי שיוצא ישירות מהמוח המוארך. העצב המאוחד חודר את בסיס הגולגולות דרך הנקב הצווארי (jugular foramen) יחד עם עצבי הגולגולת התשיעי והעשירי. לאחר מכן מתפצל העצב לשניים: סעיף פנימי (Internal branch), שמקורו עצב הלוואי הגולגולתי (זה שיוצא ישירות מהמוח המוארך) - מתאחד לתוך העצב התועה. סעיף חיצוני (External branch), שמקורו בעצב הלוואי השדרתי (זה שיוצא מחוט השדרה הצווארי) - ממשיך כעצב עצמאי, חודר את שריר עצם החזה, הבריח והזיז הפיטמתי (Sternocleidomastoid muscle) ושולח אליו סעיפים מוטוריים, ולאחר מכן שולח סעיפים מוטוריים אל שריר הטרפז. הפרעה בעצב הלוואי מדיה וקבצים בנושא עצב הלוואי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סומך (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מושג בדקדוק – השם השני בסמיכות מחלף סומך – מחלף בעמק זבולון סומך (תפילה) – לפי חלק מהמנהגים ביהדות, אדם העומד ליד שליח הציבור בתפילות ראש השנה ויום הכיפורים ומחליף אותו בחלק מהפיוטים אישים: עבדאללה סומך – רב, פוסק ואיש חינוך יהודי בעיראק במאה ה-19 ששון סומך – מזרחן, חתן פרס ישראל יחזקאל סומך – תת-אלוף בצה"ל, סגן מפקד חיל האוויר במלחמת ההתשה שמעון סומך (סמעאן) - איש מודיעין, ממפקדי המחלקה הערבית בפלמ"ח סומך חייקין סמך (פירושונים) סומק
הרמן שטראוס

הרמן שטראוס (28 באפריל 1868 - 17 באוקטובר 1944) היה רופא יהודי-גרמני, מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט. הרמן שטראוס נולד בשנת 1868 בהיילברון, בן לאיש העסקים היינריך שטראוס. למד רפואה באוניברסיטת וירצבורג ובאוניברסיטת ברלין. סיים את לימודיו בשנת 1890 עם תזה על שיתוק. הגיע לברלין כעוזר רפואי במרפאה למחלות עצבים ובבית החולים על שם הקיסרית אוגוסטה, ולאחר מכן עבר לבית החולים האוניברסיטאי בגיסן. בשנת 1895 מונה לרופא ראשי בקליניקה רפואית בברלין. ב-1899 נישא לאלזה אִיזָק, שהייתה מחלוצי העבודה הסוציאלית בבית חולים. לזוג נולדו בן, ולטר שטראוס (1900–1976), ובת. בשנת 1906 הקים שתי מרפאות פרטיות משלו. בשנת 1910 מונה למנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. בשנת 1921 מונה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 נשלל ממנו רישיון ההוראה. ב-31 ביולי 1942 נשלחו הוא ואשתו למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם נספה ב-17 באוקטובר 1944. אשתו שרדה את מחנה הריכוז, אך נפטרה ב-13 ביוני 1945, כתוצאה מכליאתה שם. שטראוס הרבה לפרסם בנושאים רפואיים. הוא חיבר 25 ספרים ויותר מ-430 תרומות ליצירות קולקטיביות וכתבי עת רפואיים. פרסומיו כוללים כמעט את כל תחום הרפואה הפנימית. בשנת 1916 אושפז ש"י עגנון במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין, ונמצא בטיפולו של שטראוס. בתום אשפוזו המליץ שטראוס לעגנון שיסע לנופש בפריגנאו, אך בעצת פטרונו, שלמה זלמן שוקן, יצא עגנון לנפוש בבאד בריקנאו. בסיפורו "הרופא וגרושתו" מספר עגנון על שטראוס (בלי לנקוב בשמו): "זקן זה שהעמיד תלמידים הרבה ומצא רפואה לכמה תחלואים מת במחנה ריכוז, שסרדיוט נאצי מתעלל בו כל יום להתעמל בו. פעם אחת ציווה עליו לשכב על כרסו בפישוט ידיים ורגלים, כיוון ששכב ציווה עליו לקום. כיוון שלא נזדרז דרסו במגפו המסומר עד שנקצצו אליוני ידיו והורעל דמו ומת." Harro Jenss, Hermann Strauß (1868-1944): Internist und Wissenschaftler in der Charité und im Jüdischen Krankenhaus Berlin, Hentrich & Hentrich Gbr, 2010 מדיה וקבצים בנושא הרמן שטראוס בוויקישיתוף Hermann Strauß (1868-1944), Haus der Stadtgeschichte Heilbronn (בגרמנית) תמונת הרמן שטראוס, באתר "יד ושם" מידע על הרמן שטראוס בקטלוג הספרייה הלאומית הרמן שטראוס (1868-1944), דף שער בספרייה הלאומית ש"י עגנון - ש"ז שוקן / חילופי אגרות, הוצאת שוקן, 2003, עמ' 48 - גלויה מש"י עגנון לש"ז שוקן, 23 ביוני 1917 ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו", בכרך על כפות המנעול, הוצאת שוקן, עמ' תסט
ויליאם קינג

ויליאם קינג (באנגלית: William King; 22 באפריל 1809 – 24 ביוני 1886), גאולוג אנגלי-אירי, הראשון להציע שהעצמות שנמצאו בשנת 1856 בעמק ניאנדר שבגרמניה אינן עצמות אנושיות, אלא שייכות למין נפרד, האדם הניאנדרתלי. קינג הציע את השם הזה באספה של ה-British Science Association בשנת 1863. רבים חושבים שקינג הוא פרופסור לאנטומיה, אך הוא מעולם לא למד את הנושא. נכדו, שנקרא באותו שם, הוא משיט יאכטות שהקיף את כדור הארץ, והיה קצין בחיל הים המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא ויליאם קינג בוויקישיתוף William King. ההיסטוריה של NUI Galway, הפקולטה למעדים ומדענים קשורים לה. James Mitchell Geology Museum. William King - Dept. of Earth & Ocean Sciences, NUI, Galway. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוס מקדונלד

רוס מקדונלד הוא שם העט של הסופר האמריקאי-קנדי קנת' מילר (13 בדצמבר 1915 - 11 ביולי 1983), שכתב בעיקר ספרי בלשים. נודע במיוחד בסדרה בה יצר את הבלש האפל (Hard Boiled Detective) "לו ארצ'ר". בתחילת דרכו השתמש גם בשם העט ג'ון מקדונלד, מה שגרם לבלבול בינו לבין הסופר ג'ון ד. מקדונלד. מקדונלד נחשב ליורשם של שני גדולי ספרות הבלש האמריקאית, דשיל האמט וריימונד צ'נדלר, אבל ספריו נחשבים לבעלי עומק פסיכולוגי רב יותר. עלילותיו המורכבות מתארות לעיתים קרובות משפחות מרובות סודות, שאותם על הבלש לחשוף. אחד המוטיבים החוזרים בעלילות הוא דמות בן או בת אובדים. הבלש שלו, לו ארצ'ר, שבראשיתו היה דומה מאוד לפיליפ מרלו, גיבורו של ריימונד צ'אנדלר, הופך להיות רגיש ואמפתי באופן גלוי בהמשך. לנקודת המפנה נחשב בדרך כלל הספר The Doomsters מ-1958. ספרו המטרה הנעה עובד ב-1966 לסרט הקולנוע הארפר, בכיכובו של פול ניומן. ספריו עובדו למספר סרטים נוספים, וכן, ב-1975, לסדרת טלוויזיה בת שישה פרקים. המטרה הנעה (במקור: The Moving Target, 1949). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975. דרך המוות (במקור: The Way Some People Die, 1951). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975. פרשת גלטון (במקור: The Galton Case, 1959). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975. קרון המתים המפוספס (במקור: The Zebra-Striped Hearse, 1962). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975. בריכת הטביעה (במקור The Drowning Pool, 1950). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1976. היפהפייה הנמה (במקור: Sleeping Beauty, 1973), תרגם אריה סיון, הוצאת הפועלים, 1979. צמרמורת (במקור: The Chill, 1964), עם עובד, 1982. צדו האחר של הדולר (במקור: The Far Side of the Dollar, 1965). תרגמה נורית פלד, עם עובד, 1983. אויב פנימי. תרגמה נורית פרז, הוצאת מודן, 1984. הצרה דוהרת בעקבותי (במקור: Trouble Follows Me, 1946). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975. עיר כחולה (במקור: Blue City, 1947). תרגמה דפנה לוי, הוצאת כתר, 1983. רוס מקדונלד, ברשת החברתית Goodreads רוס מקדונלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוס מקדונלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוס מקדונלד (1915-1983), דף שער בספרייה הלאומית
אלכסנדר השלישי

האם התכוונתם ל... אישים אלכסנדר השלישי ממוקדון (356–323 לפנה"ס) – ידוע בשם אלכסנדר הגדול אלכסנדר השלישי (אפיפיור) (~1105–1100 עד 1181) – אפיפיור שכיהן בשנים 1159–1181 אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד (1241–1286) – מלך סקוטלנד בשנים 1241–1286 אלכסנדר השלישי, מלך אימרתי (אנ') (1609–1660) – מלך אִימֶרֶתִי בשנים 1639–1660, ראו ממלכת אימרתי אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה (1845–1894) – כונה גם אלכסנדר השלישי "עושה השלום" אחר אימפרטור אלכסנדר השלישי (אוניית מערכה, 1901) – אוניית מערכה של הצי הרוסי הקיסרי שנקראה על שם קיסר רוסיה אלכסנדר השלישי
יין מריאני

יין מריאני (Vin Mariani) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני (אנ') בשנת 1863. המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי. מדיה וקבצים בנושא יין מריאני בוויקישיתוף The Lure of Cocaine, Once Hailed as Cure-All