laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה גנטשוף

משה גֳנְטְשוֹף (1904–1997 ט' באב ה'תשנ"ז) היה חזן ומלחין מוזיקה ליטורגית יהודית. משה גנטשוף נולד באודסה, אוקראינה. אביו היה חבר מפלגת הבונד. בנערותו היגרה משפחתו לארצות הברית, המשפחה השתקעה לראשונה בטולדו, אוהיו, שם החל לקבל שיעורים במוזיקה וסולפג' מחזן מקומי בשם אירוינג קורבין. הוא שר במקהלת בית הכנסת עם החזן שלום צבי צמחזון. לאחר מכן עבר לניו יורק שם המשיך בלימודי חזנות ומוזיקה אצל החזן יהושע לינד. הוא שר במגוון מקהלות בניו יורק, תחת שרביטם של המנצחים הידועים ליאו לוב ומאיר מכטנברג. את משרתו הראשונה קיבל בשנת 1928, בבית כנסת ברובע הברונקס. בשנת 1944 לאחר פטירתו של החזן הדגול דוד רויטמן, קיבל את משרתו בבית הכנסת שערי צדק במנהטן. בשנות הארבעים, החלה קריירת החזן שלו לפרוח, כיהן בכמה בתי כנסיות בניו יורק, יצא למסעות קונצרטים ברחבי אמריקה, אירופה וישראל, ואף הקליט תקליטים. בשנים אלה תפס מקום של כבוד בחזנות, כאשר הוא פעיל באגודות החזנים למיניהן, מלמד חזנים צעירים. במשך כ-25 שנה, שידר במסגרת שידורי הרדיו היהודי בניו יורק – WEVD תוכנית חזנות, בה שר בעצמו, לרוב יצירות שלו, ואף ארח חזנים אחרים. החזן גנטשוף התאפיין ב"אמירה" מיוחדת, ברצ'יטטיבים הייחודיים לו, בלחניו הרבים, ובאינטרפרטציה שהעניק ללחנים אחרים. נודע בשיתוף הפעולה המיוחד שהיה לו עם החזן ישראל אלטר, שאף הלחין עבורו יצירות רבות. דבר זה גרם לאמרה שנפוצה אז, שיצירות אלו הן "כדת משה וישראל" (משה גנטשוף וישראל אלטר). משה גנטשוף, באתר Discogs (באנגלית) משה גנטשוף, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה של החזן(הקישור אינו פעיל) בשפה האנגלית ידיעה בניו יורק טיימס על פטירתו הקלטות של החזן משה גנטשוף בארכיון הצליל בספרייה הלאומית
אפוגיאה ופריגיאה

אַפּוֹגֵיאָה (באנגלית: Apogee) ופֶּרִיגֵיאָה (Perigee) הן האפסידים במסלולו של לוויין (טבעי או מלאכותי) סביב כדור הארץ, כלומר הנקודות שבהן נמצא הלוויין במקום הרחוק ביותר מכדור הארץ (אפוגיאה) או הקרוב אליו ביותר (פריגיאה). ערך מורחב – ירח-על מסלולו האליפטי של הירח סביב כדור הארץ יוצר נקודות אפוגיאה ופריגיאה. האפוגיאה של הירח היא בת 405,696 קילומטר (0.0027 יחידות אסטרונומיות) והפריגיאה שלו היא בת 363,104 קילומטר (0.0024 יחידות אסטרונומיות). אירוע ויזואלי מיוחד מתרחש כאשר הירח נמצא בנקודת הפריגיאה (כלומר - במיקום הקרוב ביותר לכדור הארץ) באמצע החודש העברי, כאשר הירח נראה מכדור הארץ מואר כולו. במועד מיוחד זה, הירח נראה מפני כדור הארץ גדול יותר מהרגיל, ואורו בוהק באופן מיוחד. דוגמה לתאריכים שבהם אירע מאורע שכזה הם 12 בדצמבר 2008, 5 במאי 2012, 23 ביוני 2013, 10 באוגוסט 2014, 28 בספטמבר 2015, 14 בנובמבר 2016 ו-1 בינואר 2018 אז הגיע הירח למרחק של 356,565 קילומטר בלבד מכדור הארץ. משיקולי שימור תנע בעת אירועי גאות ושפל, הירח מתרחק מכדור הארץ כ-3.8 סנטימטר כל שנה. אפהליון ופריהליון גאות ושפל והתרחקות הירח מחשבון מרחק כדור הארץ והירח, באתר פורמילאב (באנגלית) מאיר ברק, מדוע הירח מתרחק מכדור הארץ?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 1 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פויבה (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית פוֹיבֶה – "בעלת עטרת הזהב" (ביוונית עתיקה Φοίβη) שבשמה שלה הייתה ההעתק הנשי של פובוס, הייתה אחת מן הטיטאנים – צאצאי אורנוס וגאיה. על פי המסורת היא יוחסה לירח (ראו סלנה), כפי שמציג מייקל דרייטון ביצירתו "אנדימיון ופויבה" (1595) – הייחוס הנרחב הראשוני לאגדת אנדימיון בשפה האנגלית. בן זוגה הוא אחיה הטיטאן קויוס, איתו היו לה שתי בנות – לטו, אשר ילדה את ארטמיס ואפולו, ואסטריה, אלת הכוכבים, שלה בת יחידה – הקטה. דרך לטו הייתה פויבה סבתם של אפולו וארטמיס. השמות פויבה ופבוס רומזות על מילים נרדפות לארטמיס וככינויים לאפולו. על פי נאום שאייסכילוס שם בפיה של כוהנת דלפית, במחזהו "EUMENIDES" ("נוטות החסד" – על פי תרגומו של שלמה דיקמן), פויבה השיגה שליטה על האורקל מדלפי דרך תמיס. "פויבה תחת ירושה זו נראית כהמצאה הפרטית שלו", ד.ס רוברטסון הגיע למסקנה ששלוש החלוקות הגדולות של כוחות הנבואה בדלפי, מקבילות לשלושת דורות האלים, "אורנוס, העניק את האורקל לאשתו גאיה וקרונוס מן הראוי העניק זאת לאחותו תמיס." בכל אופן, בתורו של זאוס להעניק את המתנה, אייסכילוס לא יכול היה לדווח שהאורקל ניתנה ישירות לאפולו, אשר עדיין לא נולד, וכך פויבה נכנסה לתמונה. מדיה וקבצים בנושא פויבה בוויקישיתוף פויבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Wishbone Ash

Wishbone Ash (בתעתיק לעברית: ווישבון אש) היא להקת רוק בריטית שהוקמה בסוף שנות השישים. הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי גיטריסט הבס מרטין טרנר והמתופף סטיב אפטון. השניים היו חברים בלהקה בשם טנגלווד יחד עם גלן טרנר, אחיו של מרטין. כאשר גלן עזב, הלהקה פרסמה מודעה לאיתור גיטריסט חדש במגזין מלודי מייקר. כך הצטרפו ללהקה הגיטריסטים טד טרנר ואנדי פאוול. שם הלהקה נבחר מתוך שתי רשימות של מילים שבאחת מהן הופיעה המילה wishbone, כלומר עצם המזלג בגופם של עופות, שנחשבת למביאת מזל טוב, ובשנייה הופיעה המילה ash, שפירושה אפר. ב-1970, כשחיממו את להקת דיפ פרפל, הגיטריסט ריצ'י בלקמור שם לב לכישרון חבריה ועזר לחיבורם הראשוני עם תעשיית המוזיקה הבריטית. הוא המליץ עליהם למפיק דרק לורנס, ועזר להם להשיג חוזה עם חברת התקליטים דקה. ב-1972 הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי והמצליח ביותר "ארגוס", שהגיע למקום ה-3 במכירות באותה שנה בבריטניה. באלבום זה הביאה הלהקה למיצוי את יכולת ניגון הגיטרה של שני חבריה, טד טרנר ואנדי פאוול, ונודעה מאז כלהקה המקפידה להפעיל שני גיטריסטים מובילים ברוב שיריה, דבר שהיה פחות מקובל באותן שנים. באותה שנה נחשבה הלהקה כאחת המבטיחות במוזיקה העולמית וקיבלה שבחים רבים, בעיקר על יכולת הניגון הווירטואוזית בהרמוניה של טרנר ופאוול. עם השנים עזבו רוב חברי הלהקה והיא פועלת היום בהובלת אנדי פאוול, שנשאר החבר המקורי היחיד. מדיה וקבצים בנושא Wishbone Ash בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Wishbone Ash (באנגלית בריטית) Wishbone Ash, ברשת החברתית פייסבוק Wishbone Ash, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Wishbone Ash, ברשת החברתית אינסטגרם Wishbone Ash, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Wishbone Ash, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Wishbone Ash, באתר ספוטיפיי Wishbone Ash, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Wishbone Ash, באתר Last.fm (באנגלית) Wishbone Ash, באתר AllMusic (באנגלית) Wishbone Ash, באתר MusicBrainz (באנגלית) Wishbone Ash, באתר דיזר Wishbone Ash, באתר Discogs (באנגלית) Wishbone Ash, באתר Songkick (באנגלית) Wishbone Ash, באתר Genius Wishbone Ash, באתר בילבורד (באנגלית) Wishbone Ash, באתר טיידל (באנגלית) אודות מרטין טרנר, באתר הרשמי של Wishbone Ash (ארכיון) אודות אנדי פאוול, באתר הרשמי של Wishbone Ash (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב שריד

יעקב שריד (שניידר) (י' בטבת תרס"ג, 9 בינואר 1903 – כ"ד בכסלו תשל"ז, 16 בדצמבר 1976) היה מחנך ישראלי, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בין השנים 1967–1970. שריד נולד בשם יעקב שניידר בעיירה רפלובקה (ברוסית: Рафаловка) (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). הוא למד ב"חדר" ואחר כך בבית המדרש למורים העברי של "תרבות" בווילנה. עבר כמורה במקומות שונים בווהלין ובמקביל היה פעיל ציבור בהסתדרות המורים העבריים בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ועבד כמורה ומנהל בית ספר ברחובות (כיום קרוי על שמו בית הספר "שריד" בעיר זו). לאחר שנודע לו שכל בני משפחתו נספו בשואה שינה את שם משפחתו לשריד. מאוחר יותר התברר לו שלא כל בני משפחתו נספו ועדיין נשארו בני משפחה עם השם שניידר. לאחר הקמת מדינת ישראל היה למנהל "המרכז לחינוך" של זרם העובדים ועסק בקליטת ילדי העולים לבתי ספר של זרם העובדים. בשנת תשי"ג עבר לעבוד במשרד החינוך, ובראשית שנת הלימודים תשט"ו התמנה לאחראי על מספר תחומים במשרד ובהם החינוך היסודי, כוח האדם בהוראה והקשרים עם הסתדרות המורים, בדרגת משנה. בפברואר 1967 מונה על ידי השר זלמן ארן למנכ"ל משרד החינוך, לאחר התפטרותו של חנוך רינות . הוא כיהן בתפקידו עד ספטמבר 1970, אז פרש לגמלאות והוחלף באלעד פלד. שריד היה נשוי לדובה (דובל) לבית גרובר (התאבדה ב-1961 בעקבות מחלת הדיכאון בהיותה בת 58, לאחר שנטלה כמות גדולה של כדורים) אחותם של יוסף גדיש (ראש עיריית עכו) וסוניה רֶפֶּטוּר (אשתו של ברל רפטור), שאותה הכיר בבית המדרש למורים בווילנה. בנו היה יוסי שריד ונכדו הוא עוה"ד והסופר ישי שריד. בתו, הדסה אבטליון (נפטרה ב-2012), הייתה מחנכת. שתי בנותיה של אבטליון עוסקות גם הן בחינוך: ליאת באומינגר היא פסיכולוגית חינוכית, ודלית דננברג (אשתו של הקרדיולוג פרופ' חיים דננברג) היא מחנכת בירושלים. בתו של יוסי שריד, נעה שריד הראל, היא מנהלת בית ספר יסודי בתל אביב. על שמו נקרא בית ספר יסודי י.שריד ברחובות. מדיה וקבצים בנושא יעקב שריד בוויקישיתוף יעקב שריד באתר משרד החינוך דני רובינשטיין, בין מורה טוב למורה גרוע, דבר, 11 בספטמבר 1970 (עם פרישתו; ראיון ותצלום דיוקנו) יוסי שריד, אבא שלי מעולם לא ביטל את ביקור הביטלס בארץ, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2008 י. שריד – מנכ"ל משרד החינוך והתרבות, מעריב, 24 בינואר 1967. טקס חילופי מנכ"לים נערך במשרד החינוך, דבר, 1 בספטמבר 1970. דובה שריד, מעריב, 3 בספטמבר 1961 (ידיעה על מותה). מיכאל גלבוע, לזכר נעדרים: דובל שריד (לבית גרובר), דבר, 9 באוקטובר 1961. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנזיל

בנזיל (באנגלית: ) היא קבוצה פונקציונלית עם הנוסחה הכימית C6H5CH2. הקיצור Bn משמש לעיתים קרובות כדי לציין את החלק הבנזילי של מולקולה גדולה יותר. לדוגמה בנזיל אלכוהול יקרא BnOH. הקיצור Bz אינו מציין בנזיל אלא בנזויל C6H5C(O). ניתן לראות את הבנזיל כפניל הקשור ל-CH2. בנזילפניצילין מדיה וקבצים בנושא בנזיל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנת השלישי, מלך סקוטלנד

קנת השלישי (באנגלית: Kenneth III; בגאלית סקוטית: סינאד מק דויב - Cináed mac Duib באיות עתיק, Coinneach mac Dhuibh באיות מודרני, כלומר "קנת בנו של דואיב";‏ 967 לערך - 25 במרץ 1005), המכונה "ראש השבט'" (בגאלית סקוטית: "אן דון" - An Donn), היה מלך סקוטלנד משנת 997 ועד מותו. הוא היה מלך סקוטלנד האחרון שנבחר בשיטת הטניסטרי. קנת היה בנו של דאב בן מלקולם. תעודות היסטוריות אינן מתעדות אירועים מתקופת שלטונו, למעט אירוע משנת 999 לערך המוזכר בדברי ימי ממלכת אירלנד, לפיה נרצח דונגל מק קינאד על ידי גייל קומגיין מק קינאד. יש הסוברים כי מדובר באירוע בו אחד מבניו של המלך רצח את אחד מבניו האחרים; אחרים סוברים כי מדובר בבניו של קנת השני. קנת נהרג בקרב במונזייוויירד שבסטראת'רן על ידי מלקולם השני בשנת 1005. אירוע זה מתואר בדברי ימי אלסטר ובכרוניכון סקוטורום וכן בדברי ימי מלכי אלבה. בנו של קנת, בודהי (Bodhe) או בוייט (Boite) לא מלך אחריו, ונכדו של קנת (בנו של בוייט) נרצח על ידי מלקולם השני בשנת 1032 (לפי האמור ב"דברי ימי אלסטר"). נכדתו של קנת, גראוך, בתו של בוייט, הייתה רעייתו של גיל קומגיין ממוריי ולאחר מותו של גיל, נישאה למקבת' (והיא לידי מקבת' המוזכרת במחזה "מקבת'" של ויליאם שייקספיר). בנה, לולאך ונינו של קנת' מלך לאחר מותו של מקבת'. מדיה וקבצים בנושא קנת השלישי, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף דברי ימי אלסטר קנת השלישי, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סורניה

סורניה (באיטלקית Soragna) היא עיר בנפת פארמה שבמחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה. אוכלוסיית העיר מונה כ-4,800 נפש (נכון ל-2015). יהודים התיישבו בעיר במאה ה-16 ומאז ועד 1971 היה רצף יישוב יהודי במקום. המוזיאון היהודי על שם פאוסטו לוי של סורניה (באיטלקית: מוזאו אברייקו "פאוסטו לוי" די סורניה) נמצא במבנה בית הכנסת לשעבר, מבנה שנבנה ב-1855 במקום בו שכן בית כנסת מהמאה ה-17. במוזיאון יש תצוגה של חפצי קודש ומסמכי ההיסטוריה של יהודי סורניה מאז ראשית ההתיישבות היהודית בעיר ועד ימינו. מדריך איטליה בהוצאת מראה מקום, עמוד 62 מדיה וקבצים בנושא סורניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סורניה אתר האינטרנט הרשמי של סורניה (באיטלקית) יהדות סורניה(הקישור אינו פעיל) סורניה (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר שפר

אליעזר שפר (י' בשבט ה'תרצ"ג, 6 בפברואר 1933 – י"ב בחשוון תשע"ט, 21 באוקטובר 2018) היה איש ציבור ישראלי. שפר נולד בטבריה. הוא היה דור שישי למשפחה של חסידי קרלין, שעלתה לארץ ישראל בשנת תקל"ז–1777 בעליית החסידים. סבו, משה לייב, הקים את מלון שפר – האכסניה היהודית הראשונה בטבריה. אביו, חיים שפר ניהל את חברת "אגד" בטבריה עשרות בשנים. אבי סבו, רבי יהושע ביין, הקים את הבית היהודי הראשון בכפר מירון[דרוש מקור], בית שבו שוכנת כיום ישיבת בני עקיבא במירון. למד בתלמוד תורה ובישיבת "אור תורה" בטבריה, ולאחר סיום לימודיו במחזור הראשון של הישיבה הטכנולוגית בכפר אברהם המשיך ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בשנת 1953 התגייס לצבא ההגנה לישראל. את השירות הצבאי עשה בגדוד הראשון (890) של חטיבת הצנחנים. השתתף במלחמות ישראל. היה נשוי משנת 1958 ועד למותו לאסתר לבית גרוס. שפר היה מורה ומדריך בכפר בתיה שברעננה. למד באוניברסיטת בר-אילן פסיכולוגיה וחינוך. בתפקידו כיועץ תעסוקה בכיר במשרד הרווחה הקים רשת לייעוץ תעסוקתי והכשרה מקצועית במחוז השרון ובשירות התעסוקה לאוכלוסייה הערבית במזרח ירושלים בשנת 1968[דרוש מקור]. בשנת 1970 יצא בשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית לארצות הברית. לאחר שובו מהשליחות בשנת 1973, השתתף בהקמת החטיבה לדור ההמשך ופיתוח מנהיגות בהסתדרות הציונית העולמית. כאשר נבחר לעמוד בראש החטיבה, הקים רשת עולמית של מכונים ללימודי יהדות ולפיתוח מנהיגות קהילתית יהודית ציונית[דרוש מקור]. בתפקיד ראש המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה של ההסתדרות הציונית היה אחראי על תפעול מפעלי חינוך ותרבות תורנית ועל הוצאה לאור של ספרי לימוד, עיון, הגות וערכות הוראה בשפות שונות. בתפקידו כראש המרכז לשירותים רוחניים בתפוצות הפעיל רשת של סמינרים לרבנים וראשי קהילות וייסד את "העצרת העולמית של המנהיגות האורתודוקסית" שהתכנסה בירושלים. שפר החל את פעילותו הציבורית במשמרת הצעירה של המפד"ל, ובחודש ניסן תש"כ (אפריל 1960) עמד בראש כנס היסוד של "חוגי הצעירים" במפד"ל, שהתארגנו על ידי זבולון המר ודניאל ורמוס. שפר עמד בראש המועצה העולמית לחינוך תורני, היה יו"ר איחוד בתי הכנסת בישראל, יו"ר הארגון העולמי של בתי הכנסת והקהילות האורתודוקסיות ונשיא לשכת בני ציון של בני ברית בירושלים. כמו כן היה חבר בתוכנית "מלווה מלכה" ששודרה במוצאי שבת ברשת ב'. משנת 1993 למד בכולל "יום השישי" של ישיבת הכותל. פרסם מאות מאמרים וסיפורים בעיתון "הצופה". ספרו "סיפורי הזמן והמקום" יצא לאור בהוצאה עצמית. נפטר בירושלים בי"ב מרחשוון, תשע"ט, 21 באוקטובר 2018. "עיטור לוחמי המדינה" של לוחמי חרות ישראל (לח"י) יקיר החינוך הדתי תשס"ו–2006 עיטור הכבוד "יקיר ירושלים" לשנת תשס"ז–2007 עיטור יקיר הרובע היהודי לשנת תשע"ג–2013 פרס ירושלים של בשבע איחוד בתי הכנסת בישראל (ששפר עומד בראשו) טוריו של אליעזר שפר, באתר דתילי מירון של פעם, 80 שנה רצופות, ריאיון עם אליעזר שפר, 25.5.2016, אתר 'קול הזמן' דור תש"ח: ריאיון עם אליעזר שפר, סרטון באתר יוטיוב אליעזר שפר הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 21 באוקטובר 2018 אליעזר שפר (1933-2018), דף שער בספרייה הלאומית
הדרבי של מדריד

הדרבי של מדריד (בספרדית: El Derbi madrileño) הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר מדריד, ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד, המשחקות בליגת העל הספרדית. המשחקים בין שתי הקבוצות נערכים בסנטיאגו ברנבאו, אצטדיונה של ריאל, או במטרופוליטנו, אצטדיונה של אתלטיקו. בין שתי הקבוצות שוררת יריבות ארוכת שנים, ומשחקי הדרבי זוכים לתשומת לב רבה. בתחילת המאה ה-20 שכן הסנטיאגו ברנבאו בסמוך למוסדות פיננסיים גדולים, ואילו הווינסטה קלדרון היה מקום צנוע בהרבה. ריאל זכתה לפופולריות רבה בשל הישגיה הרבים, ואילו אתלטיקו הייתה אהודה בעיקר בקרב אנשי מעמד הפועלים. באופן מסורתי נחשבה ריאל לקבוצה ממסדית, דבר שהתבטא במיוחד בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו. מבחינה סטטיסטית זכתה ריאל ליותר הצלחות, וניצחה במשחק הדרבי פעמים רבות יותר. ריאל מחזיקה בשיא של 13 שנים בלי הפסד בדרבי, החל משנת 2000 ועד לשנת 2013, אז ניצחה אתלטיקו בגמר גביע המלך הספרדי. הניצחון הגבוה ביותר בדרבי הוא 7–3, במשחק ידידות על אדמת ארצות הברית ב-27 ביולי 2019, בו ניצחה אתלטיקו את ריאל, כשדייגו קוסטה כבש רביעייה והורחק בכרטיס אדום. בסוף עונת 2013/2014 ריאל ואתלטיקו נפגשו בגמר ליגת האלופות באצטדיון האור בליסבון. אתלטיקו הובילה 0-1, אך שער דרמטי של סרחיו ראמוס כפה הארכה. בהארכה ריאל כבשה 3 שערים וזכתה בתואר. שנתיים לאחר, מכן בעונת 2015/2016, נפגשו ריאל ואתלטיקו פעם נוספת בגמר ליגת האלופות, באצטדיון סן סירו במילאנו. לאחר 1-1 בתום 120 דקות המשחק הגיע לפנדלים, בהם ריאל ניצחה 5:3 וזכתה פעם נוספת בתואר. המפגשים בין ריאל ואתלטיקו מדריד בגמרי ליגת האלופות היוו את הפעמים החמישית והשישית ששתי קבוצות מאותה מדינה נפגשות בגמר מפעל זה אך את הפעם הראשונה והשנייה אשר שתי הקבוצות מגיעות גם מאותה העיר. בעונת 2018/2019 נפגשו הקבוצות במסגרת הסופר קאפ האירופי ובה אתלטיקו מדריד ניצחה את ריאל 4:2. זו הפעם הראשונה שאתלטיקו מדריד מנצחת במפגש אירופי ביניהם. הקלאסיקו מדיה וקבצים בנושא הדרבי של מדריד בוויקישיתוף נכון ל-12 בדצמבר 2021. כולל את המשחקים בליגה, בגביע הספרדי, בליגת האלופות, בגביע הליגה הספרדית, בסופר קאפ הספרדי וסופר קאפ האירופי. בלתי נשכח:7–3 משפיל של אתלטיקו על ריאל במשחק הכנה, באתר ערוץ הספורט, 27 ביולי 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון ל. ווטסון

ג'ון ל. ווטסון (באנגלית: John L. Watson;‏ נולד ב-5 בספטמבר 1951 באומהה, נברסקה) הוא שחמטאי אמריקאי בדרגת אמן בינלאומי. למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ווטסון הוא תאורטיקן ידוע בתחום השחמט, שכתב ספרים מובנים וביקורות על ספרי שחמט. תמונתו הופיעה על שער חוברת מאי 1969 של הביטאון Chess Life(אנ') לאחר שניצח באליפות השחמט הראשונה של בתי ספר תיכוניים בארצות הברית. הוא גם מאמן מצליח, שבין חניכיו נמנה אלוף העולם לנוער לשנת 1997, טל שקד. ווטסון כתב למעלה משלושים ספרים על היבטים שונים בשחמט. ספרו משנת 1999 "סודות של אסטרטגית שחמט מודרנית" זכה בפרס איגוד השחמט הבריטי ותורגם לשפות רבות. ספרו בארבעה כרכים על הפתיחה האנגלית היה לרב מכר במשך למעלה מ-25 שנים. Play the French, third edition, (Cadogan Chess Books) ISBN 1-85744-337-3 Chess Strategy in Action ISBN 1-901983-69-2 The Unconventional King's Indian ISBN 1-84382-150-8 The Gambit Guide to the Modern Benoni ISBN 1-901983-23-4 Secrets of Modern Chess Strategy: Advances since Nimzowitsch, Gambit Publications, 1999, ISBN 1-901983-07-2 Chess Strategy in Action, Gambit, 2003, ISBN 1-901983-69-2 English 1...P-K4 ISBN 1-84382-144-3 Mastering the Chess Openings, Gambit Publications. Volume 1 (1. e4): ISBN 1-904600-60-3 (2006), volume 2 (1. d4): ISBN 1-904600-69-7 (2007). מדיה וקבצים בנושא ג'ון ל. ווטסון בוויקישיתוף ג'ון ל. ווטסון, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ג'ון ל. ווטסון, באתר פיד"ה (באנגלית) ביקורות ספרים שכתב ווטסון ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גריזלי

האם התכוונתם ל... דוב גריזלי – תת-מין של הדוב החום XA-38 גריזלי – מטוס קרב מתוצרת ביצ'קראפט M1 גריזלי – טנק הנדסה אמריקני פסגת גריזלי – הסמל של פארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, המצוי באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה ענק הגריזלי – פרט של עץ סקוויה ענקית, הגדול ביותר בפארק הלאומי יוסמיטי בארצות הברית ממפיס גריזליס – קבוצת כדורסל אמריקאית שמשחקת בליגת ה-NBA מפרץ גריזלי – מפרץ הממוקם במחוז סולאנו במדינת קליפורניה
פונטוגרפר

פונטוגרפר (באנגלית: Fontographer), הידועה גם בשמה הקודם מקרומדיה פונטוגרפר, היא תוכנת עיצוב גופנים המפותחת כיום על ידי חברת FontLab. התוכנה מסוגלת לייצר גופנים בפורמטים הפופולריים TrueType ו-PostScript ובמספר פורמטים נוספים. התוכנה זמינה למערכות ההפעלה "חלונות" ו-Mac OS X. פונטוגרפר פותחה במקור על ידי חברת Altsys למחשבי מקינטוש בלבד. התוכנה שוחררה לראשונה בסתיו 1986. בינואר 1995 חברת Altsys נרכשה על ידי חברת מקרומדיה. גרסה חדשה של תוכנת פונטוגרפר נכללה בחבילת תוכנות הגרפיקה של מקרומדיה, ותרמה רבות לתפוצה הנרחבת לה זכתה התוכנה. אף על פי שפיתוח התוכנה הופסק בשנת 1998, לאחר יציאת גרסה 4.1 של התוכנה, מעצבי גופנים ומעצבים גרפים רבים עדיין המשיכו להשתמש בתוכנה. במאי 2005 חברת פונטלאב הודיעה שרכשה את זכויות הפיתוח וההפצה של התוכנה מחברת מקרומדיה ושתמשיך לפתח את התוכנה. ב-31 במרץ 2006 הוציאה החברה את גרסה 4.7.3 של התוכנה למקינטוש. הגרסה האחרונה למערכת ההפעלה "חלונות" הייתה גרסה 4.1.5. ב-20 ביוני 2010 הוציאה החברה את גרסה 5.0 של התוכנה למערכות ההפעלה "חלונות" ו"מקינטוש". אתר האינטרנט הרשמי של פונטוגרפר
חרש אופן

חרש אופן הוא בית החרושת הראשון בישראל לייצור אופניים. ראשיתו של בית החרושת, בעסק שהוקם על ידי מנחם גולדברג (1872 - 1961) ליבוא אופניים מבריטניה לארץ ישראל, בשנת 1921 בתל אביב. בשנת 1950, עקב מגבלות חדשות שהוטלו על עסקי היבוא סמוך לאחר קום המדינה, הוקם בית החרושת חרש אופן, במטרה לייצר אופניים "כחול לבן" ולהשתתף בפיתוח התעשייה הצעירה במדינת ישראל. בשיא פעילותו של בית החרושת, היו כ- 40% מכלל האופניים במדינה מתוצרת חרש אופן. משפחתו של מנחם גולדברג, מייסד בית החרושת, המשיכה את דרכו, באמצעות בנו, בנציון גולדברג (1907 - 1960), ונכדו, יאיר גולדברג. כיום מנוהל בית החרושת על ידי אינג' אשר י. כשר, אשר הצטרף לעסק המשפחתי לאחר נישואיו לנכדתו של מנחם גולדברג עדנה גולדברג בשנת 1962. בית החרושת פעיל ומייצר אופניים מסוגים שונים, לרבות אופני עבודה, תלת-אופן ואח', במשכנו באזור התעשייה קריית אריה בפתח תקווה. בגלל יבוא מסין וסיבות נוספות נקלע בית החרושת לקשיים ונמסר שהוא עומד להיסגר ב- אוגוסט 2020. המייסד, אשר כשר, נפטר ביוני 2023. עופר אדרת, בעל מפעל האופניים הראשון נפטר, באתר הארץ, 29 ביוני 2023
אדמית

אֲדָמִית הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, השייך למועצה האזורית מטה אשר. הקיבוץ ממוקם בגליל המערבי בסמוך לגבול עם לבנון, מזרחית לעיר נהריה, בגובה של כ-474 מטרים מעל פני הים. את השם "אֲדָמִית" משבשים לעיתים קרובות ל"אִידְמִית". הקיבוץ נקרא בשם אתר סמוך – "חִ'ירבֶּת אִידְמִית' (خربة إِدمث), וזו כנראה הסיבה לשיבוש הרווח. בשם אֲדָמִית נקראת גם הרמה הנישאה מעל הנחלים נמר ובצת, שממנה נשקפים נופי הגליל והלבנון. מקור השם לא הוברר עד תומו. שמות מקומות מקראיים דומים הם אָדָם, אֲדָמָה, אַדְמָה, אֲדָמִי ומַעֲלֵה אֲדֻמִּים. המתיישבים בקיבוץ, בוגרי תנועת השומר הצעיר ילידי הארץ ועולים מצרפת, הגיעו למקום למחרת יום הכיפורים, בספטמבר 1958. בתי היישוב נבנו לפני הגעת המתיישבים למקום. הקיבוץ הוקם כיישוב ספר בסמוך לגבול לבנון מול הכפר הבדואי ערב אל-עראמשה. הוא נקרא על שמה של חורבה סמוכה בשם אִידְמִית. בשנת 1969 ננטש הקיבוץ והמקום הוחזק על ידי בני קיבוצים מהקיבוץ הארצי בשנת שירות. בשנת 1971 יושב הקיבוץ מחדש על ידי עולים חדשים מאנגליה, ארצות הברית וקנדה, לאחר שעברו שנת הכשרה במשמר העמק. באותה העת התפרנסו חברי הקיבוץ בעיקר מענפי החקלאות אשר היה מבוסס על גידולי שדה, מטעי עצים נשירים, פרדסים, גידולי אבוקדו, גידולי טבק, חומוס, לול, בננות וענבים. בהמשך התרחב הקיבוץ, עם קליטתם של גרעינים נוספים. במהלך שנות השמונים הורע מצבו הכלכלי של הקיבוץ כתוצאה מהצטברות חובות כספיים, והוחל בהליך של הסדר חובות מול הבנקים שהסתיים בשנת 2011. בשנת 2003 יזם הקיבוץ את הקמתה של שכונת ההרחבה, שכוללת 187 מגרשים לבניה עצמית, והיא כיום בתהליך מואץ של אכלוס. כלכלת הקיבוץ מבוססת היום על לולי פיטום, מטעי נשירים, מטע אבוקדו וגידולי שדה. במקום גם המפעל "מתאד", לעיבוד שבבי. הקיבוץ עבר תהליך של הפרטה ופתח את שעריו לקליטה. בקיבוץ בריכת שחייה. בעבר פעלה בקיבוץ מרפאה של שירותי בריאות כללית. החל משנת 2016 פועלת בקיבוץ שלוחה של המכינה הקדם-צבאית רבין. חזית בניין חדר האוכל חדרי אירוח שהיו ביישוב בריכת היישוב מדיה וקבצים בנושא אדמית בוויקישיתוף אדמית, באתר הרשות לפיתוח הגליל אדמית, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מיכאל יעקובסון: סיבוב בשלושה חדרי אוכל בקיבוצים גדות, שמרת ואדמית, באתר 'חלון אחורי', 23 בספטמבר 2017 חבלה במחסן בקיבוץ ליד גבול ישראל-לבון, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1967 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מקום בלב (משמעויות שמות ישובים בקווי העימות), באתר האקדמיה ללשון העברית יהודה אריאל, התנחלות באדמית 1958, הארץ, 10 באוקטובר 1958 יואל דר, אדמית קמה לתחיה, דבר, 6 במאי 1971
ג'רזי סיטי

ג'רזי סיטי (באנגלית: Jersey city) היא עיר במחוז הדסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית. לפי סקר אוכלוסייה שנערך בארצות הברית בשנת 2000 חיים 240,055 תושבים בג'רזי סיטי, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בניו ג'רזי, אחרי ניוארק. ג'רזי סיטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר ההדסון מהצד השני של מנהטן שבעיר ניו יורק, והיא חלק ממטרופולין ניו יורק (שנמצאת במדינה אחרת). ג'רזי סיטי, מרכז מסחרי ותעשייתי, היא נמל כניסה ומרכז ייצור. עם כמעט 18 קילומטר של גישה לים ותשתית רכבות מפותחת, ג'רזי סיטי היא מרכז תחבורה וניידות חשוב. יש בה מוסכי רכבות, מזקקות נפט, מחסנים, ומפעלים שמייצרים מבחר של סחורות, בהן כימיקלים, דלק, מוצרי חשמל, ביגוד ומוצרי טיפוח. ג'רזי סיטי הרוויחה ממיקומה ליד האי מנהטן מכך שרוב החברות בה הן שלוחות של עסקים שמקורותיהם במנהטן בעיר הענק ניו יורק. הפיתוח שנעשה בעת האחרונה כלל העלאת מספר יחידות המגורים ומרכזי הקניות. אולם, חלקים מהעיר נשארים כפי שהיו בזמן המהפכה התעשייתית. האדמה שעליה יושבת ג'רזי סיטי כיום הייתה פעם אזור פראי שאוכלס על ידי קבוצת שבטים אינדיאניים בשם לנאפי. בשנת 1609 עגן הנרי הדסון, שעל שמו קרוי נהר ההדסון המפורסם שליד העיר ג'רזי סיטי, שחיפש מסלול חלופי למזרח אסיה, את אונייתו בחצי האי סנדי הוק. לאחר שסייר באזור במשך תשעה ימים ופגש את התושבים המקומיים, הוא חזר להולנד. ההולנדים ארגנו את חברת הולנד החדשה המאוחדת על מנת לנהל את הטריטוריה החדשה וביוני 1623, הפכה הולנד החדשה לפרובינציה הולנדית, שבסיסה בניו אמסטרדם (עם הזמן, ניו יורק). מייקל ריינירז פאו, לורד אכטינהובן ומנהל בחברת מזרח הודו, קיבל מעמד של פטרון בתנאי שיקים מושבה של פחות מ-50 איש במהלך ארבע שנים. הוא בחר בגדה המערבית של נהר ההדסון וקנה את האדמה מהלנאפי. בדצמבר 2019 הסתבכה פעילות של המשטרה המקומית לתפיסת סוחרי סמים. במהלך הירי בג'רזי סיטי נהרגו שלושה אזרחים ושוטר. פרו קוסקו, פרו (מ־1988) יוון קארפתוס, יוון (מ־1992) דרום קוריאה צ'נגוון, דרום קוריאה (מ־1993) הודו ניו דלהי, הודו (מ־1993) הודו אחמדאבאד, הודו (מ־1994) הרפובליקה העממית של סין ננטונג, הרפובליקה העממית של סין (מ־1994) הפיליפינים אוזאמיז, הפיליפינים (מ־1995) ישראל ירושלים, ישראל (מ־1997) ספרד אוביידו, ספרד (מ־1998) איטליה סנט ארסניו, איטליה (מ־1999) הודו כלכותה, הודו (מ־2001) אנטיגואה וברבודה סנט ג'ונס, אנטיגואה וברבודה (מ־2002) פלורידה פלקתה, ארצות הברית, פלורידה (מ־2016) גאנה מערב גמואה, גאנה (מ־2018) ישראל בית שמש, ישראל (מ־2022) אתר האינטרנט הרשמי של ג'רזי סיטי ג'רזי סיטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'רזי סיטי (ניו ג'רזי), דף שער בספרייה הלאומית