laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה ליבוביץ-ליש

שלמה ליבוביץ-ליש (1927 - י"א בתמוז ה'תשע"ד, 9 ביולי 2014) היה דיפלומט והיסטוריון ישראלי, המייסד של ACMEOR (האיגוד העולמי לתרבות יהדות רומניה), המפרסם של מגילת החורבן של יהודי רומניה, מנהל המחלקה המזרח-אירופית של משרד החוץ הישראלי במשך שנים רבות. שלמה ליבוביץ נולד ב-1927 בבוטושאן שברומניה. בגיל 13 הצטרף לתנועת נוער ציונית. למד בבית ספר יהודי שבניהולו של תאודור לווינשטיין-לבאי. בשנים 1944–1947 היה למנהיג בני עקיבא ברומניה וחבר בהנהגת החלוץ המקומית בין השנים 1944 ל-1949. הוא למד בסמינר למורים ביידיש, עלה לישראל (תחת זהות בדויה) בשנת 1950. ליבוביץ-ליש היה חבר בקיבוץ ניר עציון ועבד כמורה בכפר סבא. בין השנים 1953 ל-1983 הוא עבד במשרד החוץ ובמסגרת עבודתו טיפל בשחרור אסירי ציון מרומניה ובאיחוד משפחות. ליבוביץ-ליש סיים תואר ראשון בהיסטוריה יהודית, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, תואר שני בהיסטוריה יהודית ודוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בנושא "יהודי רומניה 1944–1950 מול משטר משתנה". תחת השם "עמנואל-ליש" ליבוביץ -ליש יחד עם אסיר ציון לשעבר משה מוסקוביץ'-עמנואל חיבר את המילון העברי-רומני ורומני-עברי ששימש במשך עשרות שנים דורות של יהודי רומניה שעלו לישראל. נודע בין היתר בתרומתו להפצת ידע על תולדות העם היהודי והציונות בשידורי קול ישראל בשפה הרומנית. נפטר בישראל ב-9 ביולי 2014. בנו ישראל אריאל הוא מראשי ישיבת עוד יוסף חי, וערך מספר ספרים של הרב יצחק גינזבורג. פרס נימירובר פרס גרופר לספרות פרס ינקולוביץ' מדליית בנב מרנטי התואר פרופסור לשם כבוד של אוניברסיטת באבש-בויאי בקלוז'-נאפוקה עמנואל - ליש - המילון עברי-רומני ורומני עברי (חובר על ידי שלמה ליבוביץ' ליש יחד עם משה מוסקוביץ'-עמנואל) לקסיקון של מונחים יהודיים, ציוניים וישראלים (במהדורה הראשונה - עם משה מאור) Şabat: cununa creaţiei - שבת כתר בראשית Reflecţii despre Iudaism מחשבות על היהדות Între legendă şi realitate (lumea hasidică) - 'בין אגדה למציאות: העולם החסידי Comitetul Democratic Evreiesc "הוועד הדמוקרטי היהודי Evreimea Botoşăneană, mini-monografie -יהודי בוטושאני 2013 - יהודי רומניה בשנים 1950-1944 מדיה וקבצים בנושא שלמה ליבוביץ-ליש בוויקישיתוף מאמר על ריאיון עם שלמה ליבוביץ-ליש ותצלום שלו ברומנית ראיון בו מספר שלמה ליבוביץ-ליש על התשלום שניתן לשלטונות רומניה עבור עליית יהודי רומניה ברומנית ריאיון עם שלמה ליבוביץ-ליש על שואת יהודי רומניה והאנטישמיות ברומניה ברומנית מקור ראשון - על מגילת החורבן של יהדות רומניה שפורסמה על ידי שלמה ליבוביץ-ליש עופר אדרת, אחרי מות | האיש ש״קנה״ מהקומוניסטים את יהודי רומניה, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2014 לוציאן זאב הרשקוביץ'- הספד לשלמה ליבוביץ ליש באתר הארגון "אמיר" שלמה ליבוביץ-ליש (1927-2014), דף שער בספרייה הלאומית לוצ'יאן-זאב הרשקוביץ ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דושן

האם התכוונתם ל... הומוס – בעברית דושן ניוון שרירים על שם דושן אישים: גיום בנז'מן אמנד דושן דה בולון – נוירולוג צרפתי, על שמו ניוון שרירים על שם דושן דני אוגוסט דושן – איש צבא צרפתי מרסל דושן – צייר צרפתי דשן
גומא פפירוס

גּוֹמֶא פַּפִּירוּס (שם מדעי: Cyperus papyrus) הוא עשבוני רב שנתי מסוג "גומא". הצמח, הגדל בנהרות, נחלים וביצות, חסר עלי כותרת. גובהו מגיע עד ל-4 או 5 מטרים. גומא הפפירוס נפוץ בצפון אפריקה ומופיע גם בסיציליה ובישראל. הגומא נכחד כליל ממצרים, שנחשבה פעם למקומו הקלאסי של הפפירוס. בישראל גדל הצמח בעיקר בשמורת החולה. מעט פרטים מצויים גם בצפון מזרח הכנרת, בעמק החולה ובמקום יחיד בשרון. כיום, גומא הפפירוס הגדל בר בישראל הוא צמח מוגן על פי חוק. הגומא שימש בעבר כחומר גלם להכנת גליונות של נייר הפפירוס. הצמח היה שכיח במצרים העתיקה וממנו הפיקו את הנייר הקדום. פפירוס קדום נמצא במצרים כבר מהאלף השלישי לפנה"ס, והוא שימש חומר הכתיבה העיקרי בעולם הקדום עד לתקופת ימי הביניים המוקדמים. הממצא הבוטני-ארכאולוגי ממצרים כולל מאות דגימות וממצאים של גומא הפפירוס עד למאות השמינית-תשיעית לספירה. בנוסף, הצמח שימש לייצור סלים, מחצלאות, חבלים, סירות וסנדלים. בדרום עיראק, באזור בו מתגוררים "ערביי הביצות", משתמשים בפרחי הצמח לצורך הכנת ממתק הנקרא: "חירט". הגומא שימש רבות לצרכים שונים כפי שנזכר בספרות חז"ל ובמקורות ימי הביניים עד לעת החדשה. ה'גמא' נזכר ארבע פעמים במקרא כצמח מים מובהק: "הֲיִגְאֶה גֹּמֶא בְּלֹא בִצָּה". הוא נזכר גם בסמיכות ל'קָנֶה'. היו מתקינים ממנו כלים שונים, כמו 'תֵּבַת גֹּמֶא' וסירות: "הַשֹּׁלֵחַ בַּיָּם צִירִים וּבִכְלֵי גֹמֶא עַל פְּנֵי מַיִם". על פי תרגומים ופירושים קדומים, הגומא הוא שם קיבוצי לצמחי מים שונים כמו Juncus ו-Scirpus (אגמון), ושם מיוחד לגומא הפפירוס, צמח המים שהיה שכיח במצרים התחתונה והיווה את סמלה. מדיה וקבצים בנושא גומא פפירוס בוויקישיתוף גומא פפירוס, באתר ITIS (באנגלית) גומא פפירוס, באתר NCBI (באנגלית) גומא פפירוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גומא פפירוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גומא פפירוס, באתר צמח השדה גומא פפירוס, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גומא פפירוס, באתר Tropicos (באנגלית) גומא פפירוס, באתר GBIF (באנגלית) גומא פפירוס, באתר The Plant List (באנגלית) גומא פפירוס, באתר IPNI (באנגלית) גומא פפירוס באתר הרשימה האדומה של IUCN גומא פפירוס, באתר "צמח השדה" צמח השדה אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח Irene Vallejo, Papyrus: The Invention of Books in the Ancient World, Ch. 1 זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים, תשע"ב, עמ' 218 ספר איוב, פרק ח', פסוק י"א ספר ישעיה, פרק ל"ה, פסוק ז' ספר שמות, פרק ב', פסוק ג' ספר ישעיה, פרק י"ח, פסוק ב'
ערווה

האם התכוונתם ל... אנטומיה כף הערווה – תלולית רכה של בשר המופיעה מעל לאיברי המין. שער הערווה – שער באזור איברי המין של האדם. כיני ערווה – חרק טפילי המוכר בשריצתו בשער הערווה. הלכה איסור עריות – אישה שאסור לגבר לקיים יחסי מין אתה. קול באישה ערווה – איסור לגברים לשמוע קול זמר של אישה מטעמי צניעות. איסור הסתכלות בערווה – איסור על הגבר על הסתכלות מכוונת על דברים שעלולים לגרום עוררות מינית.
פגיעה עמוקה (גשושית)

פגיעה עמוקה (באנגלית: Deep Impact) הייתה גשושית של נאס"א שתוכננה ללמוד את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. הגשושית במשקל 650 ק"ג שוגרה ב-12 בינואר 2005. ב-4 ביולי 2005 בשעה 5:52 UTC האימפקטור של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט תוך שהוא משליך לכל עבר אבק ורסיסי סלע מגרעין השביט. התצלומים מההתנגשות מלמדים כי השביט הרבה יותר מאובק, ופחות קרחוני ממה ששוער תחילה. ההתנגשות יצרה ענן אבק גדול ובוהק שהסתיר את מראה המכתש שנפער. בניגוד למשימות קודמות לשביטים, שרק חלפו לידם וצילמו אותם מרחוק, משימה זו הייתה הראשונה שגרמה לפליטת חומר מפני שביט. הגשושית איבדה קשר עם כדור הארץ באוגוסט 2013, אחרי שהשעון שבה ספר 232 עשיריות שנייה מאז 1 בינואר 2000. תוכנית דיסקברי מדיה וקבצים בנושא פגיעה עמוקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פגיעה עמוקה (באנגלית) דף הבית של פגיעה עמוקה באתר נאס"א אבי בליזובסקי, ‏עדכונים חיים ממשימת דיפ אימפקט, באתר "הידען", 4 ביולי 2005 אבי בליזובסקי, ‏נותק הקשר עם החללית דיפ אימפקט, באתר "הידען", 27 בספטמבר 2013 פגיעה עמוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנימין אוראל

בנימין אוראל (1889 – 3 בדצמבר 1968) היה אמן, צייר, פסל ואדריכל ישראלי, שתכנן בין השאר את תחנת החשמל בנהריים. נולד בשם בנימין פייבלזון למשפחה דתית בפלונגיאן במחוז טלז שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, כיום בליטא), שם שימש אביו כרב העיירה. בעקבות נטיותיו היצירתיות, נשלח על ידי הוריו בשנת 1907 ללמוד בישיבה בארץ ישראל, אך הוא בחר לפרוש מלימודי הקודש ולפנות לבית הספר לאמנות "בצלאל". בבצלאל למד בין השנים 1908–1914 במגמת ציור ופיסול, ולאחר מכן הצטרף כחבר בסגל המורים. בדומה לאדריכלים רבים באותה העת, היות שלא נמצא היה בית ספר לאדריכלות בארץ ישראל וכן לא היה ברשותו תקציב ללימודים אקדמיים בחוץ לארץ, פנה לעבוד כשרטט במשרדי אדריכלים בפריז ובברלין. עם שובו ארצה חבר למהנדס האזרחי יחזקאל זוהר להקמת שותפות במשרד תכנון אשר הוקם בחיפה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. המשרד פעל בשנים 1926–1942, ובמהלכן תכנן עשרות בניינים. עיקר פעילותו הייתה בחיפה, אולם מגוון הפרויקטים בוצעו ברחבי ארץ ישראל המנדטורית, מנהריה ועד רחובות. בין היתר השתתף בתכנון תחנת כוח נהריים של חברת החשמל. בשנת 2008 יצאה לאור המונוגרפיה "בנימין אוראל: אדריכל ללא דיפלומה", מאת בנו ונכדו אלוף ודרור אור-אל, המסכמת את פועלו של אוראל. במקביל הועלה אתר אינטרנט הסוקר את עבודותיו המרכזיות. בנייני האדריכל בנימין אוראל - אתר המסכם את פעילותו האדריכלית (ארכיון האינטרנט, אתר לא תקין) מיכאל יעקובסון, סיבוב בחיפה בבית הצופה ובחומוס אבו יוסף, בבלוג "חלון אחורי", 13 במאי 2010 - סקירה אדריכלית על "בית הצופה" בתכנונו של אוראל מיכאל יעקובסון: סיבוב בשכונת בת גלים כולל סקירה על בית רוזנפלד בתכנון בנימין אוראל, באתר 'חלון אחורי', 27 באוגוסט 2016 מיכאל יעקובסון: סיבוב בארבעה בתי המגורים הכי שווים בשכונת הדר בחיפה, באתר 'חלון אחורי', 23 בנובמבר 2016 מיכאל יעקובסון, לא הדר ולא קודש: בבית הכנסת הנטוש בחיפה לא יתפללו ביום כיפור, באתר Xnet‏, 27 בספטמבר 2017 מידע על אוראל, בנימין, 1889-1968 בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסטלו די ריבולי

קסטלו די ריבולי (באיטלקית: Castello di Rivoli) היא מצודה בריבולי שבקרבת טורינו שבאיטליה, אשר שימשה כאחד המעונות המלכותיים של בית סבויה. כיום משמש המבנה כמוזיאון לאמנות עכשווית של טורינו. מניחים כי המצודה נבנתה בין המאה ה-9 למאה ה-10, אך העדות הראשונה לקיומה היא מסמך משנת 1159, בחתימת ידו של פרידריך "ברברוסה" קיסר האימפריה הרומית הקדושה, המאשר את העברת הבעלות על אזור ריבולזה (Rivolese) הכולל את המצודה, לבישוף של טורינו. במאה ה-11 נרכשה המצודה על ידי בית סבויה, אשר הסתכסך תוך זמן קצר עם הבישוף, סכסוך שבשנת 1184 גרם נזקים למבנה. בשנת 1330 הועברה למצודה פעילות המועצה המנהלית העליונה (Consiglio dei Principi) של האזור הכפרי, על ידי הרוזן אמדאו ה-4. שם גם הוצגו לראשונה תכריכי טורינו בדרכם ליעדם הסופי לתצוגה בכנסייה בטורינו. בשנת 1559 נקבע ב"הסכם שאטו-קאמברסיס" (Treaty of Cateau-Cambrésis) כי הדוכס אמנואלה פיליברטו לא יוכל לשבת בטורינו אלא אם ייוולד לו בן זכר. הדוכס עבר להתגורר במצודה וביצע בה שיפוצים עד להולדת בנו, צ'ארלס אמנואלה ה-1, בשנת 1562, אז עזב את המצודה וחזר לטורינו. השיפוצים במצודה נמשכו עד 1644 עם ייסוד מיבנה ה"גלריה של בית סבויה" אשר נקרא "מניקה לונגה" (Manica Lunga). רוב שכיות החמדה שהוצגו בגלריה נבזזו על ידי החילות הצרפתיים במהלך מלחמת תשע השנים, בסוף המאה ה-17, וכיום ניתן לצפות רק בשרידיהן. בתחילת המאה ה-18 חידש האדריכל פיליפּוֹ יובָרָה את מלאכת השיפוצים בהזמנתו של הדוכס ויקטור אמדאו ה-2, אשר התגורר במצודה כאסיר לאחר שוויתר על כס המלוכה ונכשל לזכות בו שוב. יובָרָה הקים רק את חזית המצודה, אך גם אותה לא הספיק לסיים. עם מותו של אמדאו ה-2 ננטשה המצודה עד לשנת 1863, אז החליטה עיריית ריבולי להפכה לקסרקטין. עשרים שנה מאוחר יותר שימש אגף של המצודה כספרייה. במלחמת העולם השנייה ניזוקה המצודה קשות ונשארה נטושה עד לשנת 1979, אז חודשו עבודות השחזור. כיום כוללת המצודה שני מבנים בלבד: ה"מניקה לונגה" (הגלריה) והחזית הבלתי גמורה שהקים יובָרָה. בשנת 1984 נפתחה המצודה לקהל כמוזיאון לאמנות בת זמננו, הנחשב לאחד המוזיאונים הידועים מסוגו באירופה. עבודות השיפוץ הראשונות נעשו על ידי האדריכל אנדראה ברונו. היוזמה לא הושלמה מכיוון שהתקציב הספיק רק לתיקון הנזקים למבנה. כעבור כמה שנים, בשנת 1967, המשיך ברונו לשבור את החלקים המתפוררים של האטריום, שנבנו בתחילת המאה ה-10. הוא שימר את הטירה במלואה והקים שם את המוזיאון לאמנות מודרנית. הכניסה לאזור "מניקה לונגה" תוספות בנות זמננו ל"מניקה לונגה" מבט כללי מדיה וקבצים בנושא קסטלו די ריבולי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קסטלו די ריבולי "Renovation". castellodirivoli.org. נבדק ב-14 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
הרכבת התחתית של סלוניקי

הרכבת התחתית של סלוניקי (ביוונית: Μετρό Θεσσαλονίκης), היא מערכת הסעת המונים תת-קרקעית בעיר סלוניקי שביוון, המתוכננת להתחיל לפעול ב-2024. השלב הראשון של המיזם יכלול קו רכבת באורך של 9.6 ק"מ, 13 תחנות ודפו בקצהו המזרחי. העבודות החלו, מהקצה המערבי של הקו, כבר בחודש יוני 2006, אך הן אינן צפויות להסתיים לפני 2023. עלותו המוערכת של שלב זה עומדת על כ-1.1 מיליארד אירו. הקרונות של הרכבת התחתית של סלוניקי יהיו זהים לאלו של הרכבת התחתית בקופנהגן ולרכבת דוקלאנדס הקלה בלונדון, והמנהרות לכיווני הנסיעה המנוגדים תהיינה נפרדות. הרכבת התחתית תכלול 18 רכבות ללא נהג, והתחנות יצוידו בקירות ובדלתות זכוכית שיחצצו בין הרציפים לבין פסי הרכבת. המיזם נבנה על ידי תאגיד איטלקי-יווני אנסלוברדה-אנסלדו אס.טי.אס. (Ansaldobreda-Ansaldo STS), וחברת "אטיקו מטרו" האחראית על הפעלתה של הרכבת התחתית באתונה ומפקחת עליו. עיקר המחקר הארכאולוגי, המתבצע במקביל לעבודות ההקמה של קו הרכבת, מתמקד בתחנות שבתחום העיר הבצורה מימי תאודוסיוס ובתחנות הסמוכות מחוץ לחומה. המחקר שנכלל בלוח הזמנים להקמת הפרויקט, חשף ממצאים ארכאולוגיים רבים והפתיע את החוקרים בעושרו. בתחנות האגיה סופיה ווניזלו שבתוך החומות התגלו קטעים מהדקומנוס מקסימוס של העיר הביזנטית, על המזרקות והאכסדרות שלאורכה. הדרך המקורית רוצפה בשיש אך במאה ה-6 הוחלף זה בפיסות אבן גדולות. בתחנת וניזלו התגלתה כיכר עירונית שלאורכה בתי מלאכה ושווקים, ואשר שכנה לצד ויה אגנטיה הקדומה שחצתה את העיר. בתחנות שמחוץ לחומות העיר הקדומה התגלו שרידים לפולחן נוצרי קדום, ובתחנת סינטריוואני שממזרח לחומה התגלתה כנסייה עתיקה שנבנתה מעל מבנה פולחני פרה-נוצרי, ובפסיפס שבה נראית דמותו של עוף החול. כנסייה נוספת ושדה קבורה התגלו בתחנת דימוקרטיאס שממערב לחומה. שיטת הקבורה במקום מעידה על כך ששדה הקבורה היה בשימוש עד הכיבוש עות'מאני במאה ה-15. נאוס סידירודרומיקוס סטאת'מוס (Νέος σιδηροδρομικός σταθμός, תחנת הרכבת החדשה) דימוקרטיאס (Δημοκρατίας) וניזלו (Βενιζέλου) אגיה סופיה (Αγία Σοφία) סינטריוואני (Σιντριβάνι) פנפיסטימיו (Πανεπιστήμιο, אוניברסיטה) פפאפי (Παπάφη) אפקילידי (Ευκλείδη) פלמינג (Φλέμινγκ) אנליפסאוס (Αναλήψεως) פטריקיו (Πατρικίου) וולגרי (Βούλγαρη) נאה אלווטיה (Νέα Ελβετία) דפו (Αμαξοστάσιο Πυλαίας) התוכנית העתידית להארכת המערכת כוללת בשלב הראשוני שלוחה דרומה אל קלמריה (Καλαμαριά) וצפונה לסטוורופולי (Σταυρούπολη). כמו כן נשקלת האפשרות להארכות נוספות אל קודליו (Κορδελιό) מצפון מערב ואל נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה בדרום מזרח. עיכובים בבנייה הפכו את המטרו בסלוניקי לנושא מספר בדיחות ביוון. ראש ממשלת יוון, אלכסיס ציפרס, התבדח על העיכובים ביריד הבינלאומי בסלוניקי 2018: "מה קורה עם המטרו, חבר'ה? האם זה ייבנה כאן? אתרי סאטירה חדשותיים הזכירו את המטרו בהזדמנויות רבות עם סיפורים כמו "מטרו סלוניקי תפעל 24 שעות ביממה במהלך המהומה לחג המולד. הרכבת התחתית של אתונה מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של סלוניקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של סלוניקי הרכבת התחתית של סלוניקי, באתר "אתיקו מטרו" חשיפת ממצאים ארכאולוגיים חשובים בעת בניית רכבת תחתית (באנגלית) Newsroom. "Καραγιάννης: Η Θεσσαλονίκη θα έχει μετρό στα τέλη του 2023". www.kathimerini.gr. נבדק ב-2022-10-10. Μου 'πε πως η αγάπη μας αντέχει / Και ότι είναι σαν το μετρό, δεν θα τελείωνε ποτέ [She told me that our love will endure / And that it's like the metro, it will never end]
אמבידקסטריות

אַמְבִּידֶקְסְטֵרִי (דו-ידי או שְׁווה ידיים) הוא אדם השולט בשתי ידיו במידה שווה, בלי צד דומיננטי. במצב זה לאדם אין העדפת צד, כלומר אינו "ימני" או "שמאלי" ומסוגל לבצע את אותן הפעולות באיכות זהה ביד ימין ושמאל. למעשה אין מדובר רק ביכולת זהה של שתי הידיים אלא גם של הרגלים. במקרה נורמלי, בצד המועדף (הדומיננטי) יבצע הילד כמו המבוגר את מרבית הפעולות הדורשות דיוק ותיאום עין-יד כגון כתיבה, גזירה במספריים וחיתוך. במקביל יעדיף לעמוד על הרגל השנייה ולבעוט בכדור ברגל הדומיננטית (ימני יעמוד על רגל שמאל ושמאלי על רגלו הימנית). רווחת אמונה שעקב השימוש בשני צדי המוח בו-זמנית, אמבידקסטרים הם אנשים חכמים ומוכשרים יותר (מנצלים יותר טוב את המוח) וכן יש להם בעיות בחשיבה לוגית ומתמטית עקב שימוש בשני מרכזי חשיבה בו-זמנית. אמונות אלו לא הוכחו ומחקרים לא מצאו ביסוס מדעי להנחות אלו. בכל מקרה שילד מעל גיל 5 עדיין לא פיתח העדפת צד, יש לברר בירור נוירולוגי אם חוסר ההעדפה אינו נובע מחולשה של הצד הדומיננטי או מפגם נוירולוגי שגורם לילד להתעלמות מצד או קו אמצע חזק מידי. רבים טועים בין אמבידקסטריה ל"דומיננטיות מעורבת" (זה מצב שבו אדם מבצע פעולות מסוימות ביד ימין ואחרות ביד שמאל - קיים הרבה ב"שמאליים" שהוכרחו בילדותם להיות "ימניים"). האמנים והממציאים האיטלקים לאונרדו דה וינצ'י ומיכלאנג'לו והמדענים אלברט איינשטיין וניקולה טסלה ידועים בכך שהיו דו-ידִיים. מקור המילה בשפה הלטינית כאשר "אמבי" פירושה "שניהם" ו"דקסטר" פירושה "ימני" (בניגוד לשמאלי) או מועדף. הפירוש המילולי הוא "ימני בשני הצדדים". המונח העברי שנקבע במילוני האקדמיה ללשון העברית ל"אמבידקסטריות" הוא "שווי ידיים" (בניקוד: שֹׁוִי יָדַיִם; בעבר - דו-ידיות). שם התואר הוא "שְׁווה ידיים". מי ששולט בשתי ידיו צריך על פי ההלכה להניח תפילין ביד שמאל כדרך רוב בני אדם: "ואם שולט בשתי ידיו, מניח בשמאל כל אדם" (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן כ"ז, סעיף ו'). אמבידקסטריות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שְׁוֵה יָדַיִם במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית שֹׁוִי יָדַיִם במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
מנהיר

מֶנְהִיר (בצרפתית: Menhir) הוא מֶגָלית (אבן גדולה) גדול וניצב ממקור אירופאי פרהיסטורי. צורתו מלבנית לרוב, כשקצהו העליון מחודד בצורה גסה. למנהיר צורה פאלית, ולכן חוקרים רבים מתייחסים אליו כמייצג את דמות הזכר. המילה "מנהיר" שימשה לראשונה בידי ארכאולוגים מן המאה ה-19 על בסיס המילה הברטונית העתיקה שפירושה "אבן ארוכה". בברטונית המודרנית (המדוברת במערב צרפת) הביטוי המקובל הוא "פאולבן" (Peulvan). המנהיר הגדול ביותר כיום נמצא בלוקמריקה (אנ') בברטאן, והוא נקרא "המנהיר השבור הגדול" (בצרפתית: "Grand Menhir Brisé"). גובהו היה בעבר 20 מטרים והוא כיום מפורק לארבעה שברים. משקלם הכולל של השברים הוא 330 טון, והמנהיר, כשהיה שלם, היה מהעצמים הכבדים ביותר שהועברו ללא מכונות (אם כי לא בראש הרשימה – ראו למשל כאן). באזורים אחרים באירופה, הושחתו המנהירים בשיטתיות על ידי הנוצרים. בגרמניה למשל, שהייתה בעבר שופעת מנהירים, קיים כיום אחד בלבד. ב-קרנאק בברטאן קיים מערך מנהירים של למעלה מ-3,000 פרטים, המסודרים בשורות ב-3 קבוצות. כיום, אין בידינו ידע אודות ההקשר התרבותי בו נוצרו המנהירים. עד לתקופה האחרונה, הם נחשבו שייכים לתרבות אנשי ביקר, שאכלסו את אירופה באלף השלישי לפני הספירה בשלהי התקופה הנאוליתית ובתחילת תקופת הברונזה. אך מחקרים עדכניים בנוגע לגילם של המנהירים בברטוניה מצביעים על מקור קדום יותר, מלפני כ-6,000 או אף 7,000 שנים. בקומיקס הצרפתי "אסטריקס", עוסקת אחת הדמויות הראשיות, אובליקס, בסיתות ונשיאת מנהירים. דולמן מגליתים באירופה - אתר מנהירים מהן אבני מנהיר?, באתר אנציקלופדית אאוריקה מנהיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1335

שנת 1335 היא השנה ה-35 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. בנדיקטוס השנים עשר מתחיל לתקן את הנזירים ציסטרסיאניים. לאחר מותו של אבו סאיד נפסקת השושלת האילח'אנית. סרגיי רדונז'סקי הקים כנסייה במקום בו התפתחה לאוורת השילוש-סרגייב. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1335‎ נפטרים ב-1335‎ מדיה וקבצים בנושא 1335 בוויקישיתוף
1339

שנת 1339 היא השנה ה-39 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. קשמיר נכבשת על ידי האסלאם. 23 בספטמבר – סימון בוקהנגרה, נבחר להיות דוג'ה ג'נובה הראשון אריק השנים עשר, מלך שוודיה. (נפטר ב-1359). 1 בנובמבר – רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה (נפטר ב-1365) 1 בספטמבר – היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה (נולד ב-1305) 29 באוקטובר – אלכסנדר מטבר, נסיך ולדימיר (נולד ב-1301) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1339‎ נפטרים ב-1339‎ מדיה וקבצים בנושא 1339 בוויקישיתוף
סקאנסן

סקאנסן (בשוודית: Skansen) הוא גן חיות והמוזיאון הפתוח הראשון בשוודיה. המוזיאון, הממוקם באי יורגודן (Djurgården) שבסטוקהולם, נוסד ב־1891 על ידי ארתור הזליוס שביקש לשמר את מראה דרך החיים באזורים שונים בשוודיה. במאה ה־19 שטף גל שינויים גדול את אירופה ודרך החיים הכפרית השתנתה במהרה לטובת חברה מתועשת. הזליוס שראה כיצד המסורות העתיקות נזנחות לטובת דרך החיים המודרנית, חשש שייעלמו לבסוף ויישכחו. לשם כך החליט להקים מוזיאון פתוח שישמר את דרך החיים הכפרית ברחבי שוודיה למען הדורות הבאים. הזליוס שכבר יסד את המוזיאון הנורדי באי יורגודן, החליט להקים עליו מוזיאון נוסף בהשראת המוזיאון הפתוח שהקים ב־1881 אוסקר השני בכריסטיאניה. סקאנסן היה במקור חלק מהמוזיאון הנורדי, אך הפך לארגון עצמאי ב־1963; עם זאת, המוצגים במוזיאון עדיין שייכים למוזיאון הנורדי. לאחר סיורים רבים ברחבי שוודיה רכש הזליוס 150 בתים מרחבי המדינה, פירק חלק אחר חלק ובנה אותם מחדש בתחומי המוזיאון. רק שלושה מבנים ברחבי המוזיאון הם העתקים מושלמים ולא המבנים המקוריים. המושג "סקאנס" ("סקאנסן" היא הצורה המיודעת), שמשמעו בשוודית "ביצור" או "חפיר", הפך לכינוי כללי למוזיאונים אתנוגרפיים פתוחים נוספים ברחבי העולם, ובמיוחד במזרח אירופה, שם הם פופולריים ביותר. סקאנסנים מצויים, בין היתר, בפולין, בצ'כיה, בסלובקיה, בסלובניה ובהונגריה, שבה ממוקם סקאנסן ידוע בסנטאנדרה הסמוכה לבודפשט (Szentendrei Szabadtéri Néprajzi Múzeum). סקאנסנים נוספים מצויים גם באוסטריה (מוזיאון שטיבינג – Stübing) ובשווייץ (Urschweizerische Erlebnissdörfli). מדיה וקבצים בנושא סקאנסן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקאנסן (בשוודית ובאנגלית) סקאנסן, ברשת החברתית פייסבוק סקאנסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סקאנסן, ברשת החברתית אינסטגרם סקאנסן, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר מוזיאון סקאנסן בסנטאנדרה, הונגריה
קבורת אפר יהודי אוסטריה בירושלים (1949)

בקיץ 1949 נקברו בירושלים בטקס ממלכתי צבאי 30 כדים ובהם אפר יהודי אוסטריה שהומתו במחנות ההשמדה בשואה. טקס זה נחשב כיום לטקס הראשון שהתקיים בישראל לזכר נספי השואה ושנשא צביון ממלכתי. הטקס נערך כתוצאה מיוזמתו של שמעון ויזנטל יהודי אוסטרי ניצול שואה, אז עדיין אלמוני. אפרם של יהודי אוסטריה שנספו במחנות ההשמדה נאסף והיה מיועד למשלוח לארץ. באוקטובר 1948 פנה ויזנטל, במכתב לראש עיריית תל אביב-יפו ישראל רוקח ודרש לקיים טקס קבורה הולם לשרידים. המוסדות הרשמיים בישראל התקשו לעכל תכתיבו של ויזנטל. קשיים התעוררו כיוון שעל פי ההלכה אסור לקבור ב"קבר ישראל" דבר מלבד חלקי מת יהודי, ולגבי כדי אפר שנאספו במשרפות אין דרך להבטיח זאת. הסוכנות היהודית סברה שאין זה ראוי מהבחינה הסמלית שטקס קבורת אפר הנשרפים יקדם לטקס הממלכתי של קבורת עצמות הרצל ובני משפחתו, שאף הם הועלו לארץ בקיץ 1949. העלאת עצמות חוזה המדינה נתפסה כסמל לניצחון הציונות, בעוד קבורת שרידי קרבנות השואה נתפסה כסמל לתבוסת הגלות. לאחר התלבטויות הוחלט למלא אחר דרישתו של ויזנטל. הטקס הממלכתי נקבע ל-26 ביוני 1949. בשעה 11:00 הוצא ארון המתים בו הונחו כדי האפר מבית הרבנות הראשית ברחוב יבנה בתל אביב ומסע ההלוויה נע לכיוון בית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי. אחרי הארון נעה הפמליה שכללה שרי ממשלה ונכבדים אחרים. אלפים גדשו את הרחובות ובתי הספר שחררו את התלמידים. חנויות לאורך ציר הנסיעה נסגרו והקהל עקב בדממה אחר התקדמות השיירה. על מדרגות בית הכנסת הגדול אמר הרב האשכנזי של תל אביב, הרב איסר יהודה אונטרמן, קדיש. השיירה המשיכה לרחובות שם נשא דברים אל מול קהל רב, נשיא המדינה, חיים ויצמן. משם החלה השיירה בליווי משטרתי, לעלות לכיוון ירושלים. בירושלים נערכה לוויה צבאית בנוכחות נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ראש העירייה ונכבדים אחרים. השיירה נעה לבית הכנסת ישורון ושם נשא דברים הרב הראשי הספרדי, הרב עוזיאל. הארון נטמן בבית הקברות סנהדריה. גיליון ה"פלסטיין פוסט"(הקישור אינו פעיל) מתאריך 24 ביוני 1949 גיליון ה"פלסטיין פוסט"(הקישור אינו פעיל) מתאריך 27 ביוני 1949 סרטון שצולם בהלוויה ממאגר הסרטונים 'מדינה קמה' זיכרון השואה בישראל (בפרט נושא הגישה הממלכתית) קבורת אפר יהודי אוסטריה בירושלים (1949) באתר ויקיגניה אפר חללי השואה הנאצית הגיע, דבר, 23 ביוני 1949 "זה לא משהו שאנו היהודים באוסטריה מבקשים את הישראלים לעשות, איננו מבקשים את עצתה של ישראל, זה משהו שאנו מודיעים לכם שהחלטנו לעשות ואנו מצפים מכם לכבד את החלטתנו ולמצוא את הדרך ההולמת להביא לקבורה את השרידים". (במקור נכתב ביידיש). מצוטט בתוך: ויזנטל וזיכרון השואה בישראל: הרצאה של תום שגב במכון לחקר השואה ע"ש ויזנטל העתיד לקום בווינה, 8 ביוני 2006 (ההרצאה באנגלית). (הקישור אינו פעיל)
1344

שנת 1344 היא השנה ה-44 במאה ה-14. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. רלב"ג - פרשן המקרא, פילוסוף ומתמטיקאי יהודי שפעל בדרום צרפת (נולד ב-1288). להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1344‎ נפטרים ב-1344‎ מדיה וקבצים בנושא 1344 בוויקישיתוף
1347

שנת 1347 היא השנה ה-47 במאה ה-14. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. מגפת המוות השחור מתחילה באירופה. ג'ון השישי קרטאקוזנוס, אימפרטור ביזנטי לאחר מלחמה אזרחית. 25 במרץ – קתרינה מסיינה, פילוסופית, תאולוגית ומיסטיקאית איטלקייה (נפטרה ב-1380) 11 באוקטובר – לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1282) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1347‎ נפטרים ב-1347‎ מדיה וקבצים בנושא 1347 בוויקישיתוף
1348

שנת 1348 היא השנה ה-48 במאה ה-14. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. המוות השחור מתפשט למערב אירופה. המוות השחור מגיע לאנגליה. נוסד מסדר הבירית על ידי אדוארד השלישי מלך אנגליה. המוות השחור מגיע לקהיר. פסקוב מקבל עצמאות מנובגורוד. הקמת רפובליקת פסקוב. הקמת קולג' נוסף באוניברסיטת קיימברידג'. 7 באפריל – הקמת אוניברסיטת קארל בפראג 6 ביולי – האפיפיור קלמנס השישי מוציא בולה על הגנת יהודים בזמן מגפת המוות השחור 9 ביוני – אמברוג'יו לורנצטי, צייר איטלקי (נולד ב-1290 בקירוב) לאורה, מהאבת של פרנצ'סקו פטרארקה. אדראה פיזנו, פסל וארכיטקט איטלקי. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1348‎ נפטרים ב-1348‎ מדיה וקבצים בנושא 1348 בוויקישיתוף