laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הר מארי (אנטארקטיקה)

הר מארי או הר מורי (באנגלית: Mount Murray) הוא פסגת גרניט חדה, בהרי הנסיך אלברט באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 1,005 מטרים מעל פני הים; הר מארי הוא ההר ה-2,165 בגובהו באנטארקטיקה. ההר ממוקם 11 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר סמית'. ההר ממוקם 15 קילומטרים ממערב לנקודת ברוס; מצידו הצפוני של קרחון מוסון. ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909. שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד. הקרחון נקרא על שמו של ג'יימס מארי (James Murray), ביולוג המשלחת. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 235 • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 195 • Adriaenssens, E. M., Kramer, R., Van Goethem, M. W., Makhalanyane, T. P., Hogg, I., & Cowan, D. A. (2017), Environmental drivers of viral community composition in Antarctic soils identified by viromics, Microbiome, 5(1), 83. https://doi.org/10.1186/s40168-017-0301-7 הר מארי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר מארי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד הר מארי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר מארי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר מארי באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על גובה ההר
קרחון מוסון

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה קרחון מוסון (אנטארקטיקה) – קרחון באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. ניו זילנד קרחון מוסון (החוף המערבי) – קרחון במחוז ווסטלנד, בחבל החוף המערבי, שבאי הדרומי של ניו זילנד
ציר רומא-ברלין

ציר רומא-ברלין הוא הסכם שילוב כוחות בין איטליה הפשיסטית בהנהגת בניטו מוסוליני לבין גרמניה הנאצית בהנהגת אדולף היטלר, שנחתם ב-23 באוקטובר 1936. ברית זו נותרה בתוקף עד לנפילת השלטון באיטליה הפשיסטית ב-1943. הסכם זה, שנחתם לאחר פרישת שתי המדינות מחבר הלאומים, הבטיח לאיטליה בעלת ברית חזקה עם משטר טוטליטרי דומה, והבטיח לגרמניה את נכונותה של איטליה לעמוד לצידה כשתידרש לכך. גרמניה ואיטליה ראו בהסכם זה יצירת חזית אחידה מול ברית המועצות, ובכך ביטלו למעשה את החלטת חבר הלאומים, לבודד אותם משאר העולם. במונח "ציר רומא-ברלין" עשה לראשונה שימוש מוסוליני, שבנובמבר 1936 דיבר על "ציר רומא-ברלין", שסביבו יסתובבו שאר מדינות אירופה. הציר היה הבסיס להקמתן של מדינות הציר, במאי 1939 הפכה ברית זו לברית הפלדה. ציר רומא-ברלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מארק אינדליקטו

מארק אינדליקטו (באנגלית: Mark Indelicato; נולד ב-16 ביולי 1994) הוא שחקן, זמר ובלוגר אופנה אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידו בתור ג'סטין סוארז בסדרה הקומית "בטי" (2006 - 2010) של רשת ABC. אינדליקטו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה; בנם של לין ומארק אינדליקטו האב. הוא שלושת רבעי איטלקי ורבע פורטוריקני. הוא למד משחק תחילה במרכז השחקנים בעיר, והוא למד בבית הספר דופרי למוזיקה בלינווד, ניו ג'רזי. הוא גם למד בתיכון המקצועי לאמנויות הבמה (אנ') בשכונת הלס קיצ'ן, מנהטן, ניו יורק, ולאחר מכן סיים לימודי תואר ראשון מבית ספר גאלאטין של אוניברסיטת ניו יורק. הוא החל לשחק בגיל שמונה בתיאטרון ואלנט סטריט (אנ') בפילדלפיה, והופיע בפרסומות טלוויזיה ארציות, בסדרת הטלוויזיה "האק" של רשת CBS ובתוכנית "המופע של שאפל", ושיחק בתפקיד קבוע בסדרה "בטי" של רשת ABC משנת 2006 עד לסיומה ב-2010. בשנת 2007, אינדליקטו השתתף בפרק של הסדרה "החיים היפים של זאק וקודי" בערוץ דיסני, בפרק מיוחד בנושא היי סקול מיוזיקל. ב-27 באוקטובר 2008, אינדליקטו גילם את בוק ביום השנה החמישי למחזמר "מרשעת" בברודוויי בעיר ניו יורק. הוא הופיע שוב ב-28 בפברואר 2009 בתיאטרון גרשווין למען "מאבק באי-השוויון". הוא כיכב בתפקיד ארטפול דוג'ר בהפקה של CLO למחזמר "אוליבר!" בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא הופיע בפרק מיוחד של תוכנית האירוח "ד"ר פיל" על בני נוער שהיו קורבן לבריונות לאחר שיצאו מהארון. הוא שיתף את חוויותיו כשקיבל איומי מוות רבים והתעללות מילולית מצד אנשים על תפקידו בסדרה "בטי". בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה והמתח "ציפור לבנה בסופת שלג" בבימויו של גרג אראקי; המבוסס על ספרה באותו שם של הסופרת לורה קשיצקי (אנ'). בשנת 2021 החל לשחק בסדרה הדרמה-קומית "Hacks" של רשת HBO Max; בתור דמיאן, עוזרה האישי של דבורה. בשנת 2022 השתתף אינדליקטו בגרסת ה-VIP של תוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול", "המרוץ לדראג של רופול: VIP"; שם הגיע לגמר לצד טטיאנה עלי בעוד שהזוכה היה הזמר אלכסנדר מקלין. מדיה וקבצים בנושא מארק אינדליקטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מארק אינדליקטו מארק אינדליקטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק אינדליקטו, באתר AllMovie (באנגלית) מארק אינדליקטו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Robert Diamond, The Boys from UGLY BETTY Talk to Us! Michael Urie and Mark Indelicato Answer a Few Questions..., Broadway World, ‏21 באוגוסט 2007 James Sims, BWW TV: Ugly Betty's Mark Indelicato Meets Billy Elliot, Broadway World, ‏21 באוקטובר 2008 "The Philadelphia Inquirer Jonathan Storm column: from Phila. acting class to 'Ugly Betty' star". Hignbeam.com. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2013-09-03. William Keck (7 בפברואר 2007). "Indelicato gives bite to 'Betty' : ABC's hit series fashions a rare boy character". Usatoday.com. נבדק ב-2013-09-03. {{cite news}}: (עזרה) Costa, Frank (17 בספטמבר 2012). ""Ugly Betty" Star Mark Indelicato's Journey Through NYU As a Freshman". נבדק ב-11 בינואר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Disney Channel Medianet". Disney Channel Medianet. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2012. נבדק ב-2013-09-03. {{cite web}}: (עזרה) Andrew Gans. "Ashanti, Bean, Block, Reichard and More Follow The Yellow Brick Road Not Taken Oct. 27". Playbill.com. אורכב מ-המקור ב-14 בינואר 2009. נבדק ב-2013-09-03. {{cite web}}: (עזרה) Bullied to Death: Mark, Dr. Phil (באנגלית אמריקאית)
ריאן מקגיניס

ריאן מקגיניס (באנגלית: Ryan McGinnis; נולד ב-15 במאי 1993) הוא שחקן ורקדן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרה הקומית "בטי" של רשת ABC, אוסטין מארלי. הוא הופיע גם בתפקיד גלן צ'יילדס ג'וניור בשני פרקים בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "האישה הטובה" של רשת CBS. מקגיניס למד שיעורי מחול באקדמיה למחול קנכט בלוויטאון, פנסילבניה, עבורה זכה בתוארי מחול לאומיים רבים. הוא היה הפטיט מאסטר דאנס של אמריקה בתחרות "Dance Masters of America" לשנת 2006. לאחר שהופיע בכמה פרסומות ובתפקידים קטנים בקומדיות המצבים של ניקלודיאון "iCarly" ו"ויקטוריוס", וכיכב בפרק של חוק וסדר: כוונה פלילית, מקגיניס לוהק לתפקיד חוזר בעונה הרביעית של הסדרה "בטי", אוסטין מארלי, מושא האהבה של ג'סטין סוארז, אותו מגלם מארק אינדליקטו, שהופיע בחמשת הפרקים האחרונים של התוכנית. הוא מופיע בסרט "Gayby" (אנ') משנת 2012. ריאן מקגיניס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ריאן מקגיניס, ברשת החברתית אינסטגרם ריאן מקגיניס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריאן מקגיניס, באתר AllMovie (באנגלית) ריאן מקגיניס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Lane Napper, lanenappernow.com ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריאן מקגיניס".
תפסיר א-טברי

תפסיר א-טברי (בערבית: تفسير الطبري) הוא תפסיר שנכתב על ידי האימאם מוחמד אבן ג'ריר א-טברי. א-טברי הסתמך בפרשנות שלו על חדית'ים של נביא האסלאם מוחמד, וכלל גם נרטיבים והערות של הצחאבה וא-תאבעון במידת הצורך. תפסיר א-טברי נחשב על ידי רבים לחשוב מבין כל הפרשנויות לקוראן. תפסיר אל-ג'לאלין עולום אל-תפסיר תפסיר אל-קוראן אל-עט'ים תפסיר אל-מאתורידי Tafsir ibn Jarir at-Tabari - Jami' al-Bayan 'an Ta-wil al-Quran -..., SifatuSafwa (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלויס ואך

אלויס ואך (בגרמנית: Aloys Wach ‏; 30 באפריל 1892 - 18 באפריל 1940) היה צייר ואמן גרפי אוסטרי. הוא נטש את שורשיו האמנותיים המודרניים והרחיק את עצמו מיצירותיו האקספרסיוניסטיות המוקדמות על ידי פנייה לדימויים דתיים. ואך החליט להיות אמן בתחילת חייו, והגיע לווינה והוא רק בן 17, אך בתחילה ספג סדרה של אכזבות. הוא נדחה כסטודנט על ידי האקדמיה במינכן וניסה בלי הצלחה ללמוד אמנות בווינה. הוא קיבל חינוך רשמי בבית הספר לציור Knirr-Sailer במינכן וכן בשנת 1913 באקדמיה קולארוסי בפריז. את לימודיו סיים אצל היינריך אלתרר בשטוטגרט. בשנת 1912 עבר לזמן קצר לברלין. שם פגש את הצייר והגרפיקאי יעקב שטיינהרדט, שעודד אותו לנטוש צורות ביטוי ישנות יותר ולהיות אמיץ בחיפוש אחר הסגנון שלו. ואך התמודד גם עם הפעילות בשטורם-גלרי שנפתחה - מרכז האקספרסיוניזם הגרמני. אף שלא ידוע בוודאות, הוא כנראה גם ראה את תערוכת בלאו רייטר (הפרש הכחול) ואת המוצגים הראשונים של התנועה הפוטוריסטית. לאחר מכן עבר לפריז, שם שהה בין השנים 1913–1914. הוא התיידד עם אמדאו מודיליאני. הוא בוודאי ראה עבודות של רובר דלונה. הוא הבין במהירות את חשיבות המבנים החדשים בציור. באותה תקופה הוא יצר בעיקר רישומים אקספרסיוניסטים-קוביסטיים, תחריטים וגילופי עץ. במהלך שהותו בפריז הוא פגש גם את חברו ותומכו החשוב ביותר, הצייר ומבקר האמנות, ארנסט ל. טרוס, אותו פגש שוב בווינה (1919) ובמינכן (1931). בשנים 1915 ו- 1916 יצר ואך סדרת חיתוכי עץ המציגה את אימת המלחמה. חיתוכי עץ בגודל גלויה כמו 'ריקוד המת' משנת 1914 ו'דרך הגורל' מתארים מלחמה מתועשת עם פצצות וכדורים וחיילים גוססים. ואך שירת במלחמת העולם הראשונה במשימות לא קרביות. בשנת 1916/7 פרסם שבעה חיתוכי עץ לליווי שיר מלחמתי של משורר לא ידוע. ואך, יאורג שרימפף ופריץ שפלר היו חברים בקבוצה מהפכנית קצרה אך חשובה שהוקמה בשנת 1919. חיתוכי העץ של ואך הופיעו בקשר לסיבות רדיקליות ומשכו תשומת לב רחבה בעיתונות היומית תוך סיכון רב לעצמו. משנת 1920 הוא יצר טבע דומם אקספרסיוניסטי, ציורי נוף ודיוקנאות בבראונאו, אך מאוחר יותר התרחק מסגנון ציורי תקופה זו. בעקבות האנשלוס בשנת 1938 נאסר על ואך לצייר על ידי המשטר הנאצי. הוא נפטר ב־18 באפריל 1940 משחפת ותת תזונה. עבודותיו נשמרו אצל ארנסט טרוס, שקיבל אותן בדנבר, קולורדו בשנת 1945. בשנת 1956 נערכה תערוכת רטרוספקטיבה במוזיאון להיסטוריה, מדע ואמנות בלוס אנג'לס, עם עבודות שהושאלו למוזיאון על ידי טרוס, שכתב גם את הקטלוג. הנוצרי והכתר קפה איכר עוני נביא אשה בחורבות איכרים מדיה וקבצים בנושא אלויס ואך בוויקישיתוף Aloys Wach - Biography, www.aloyswach.at Barron, Stephanie (1988). German Expressionism 1915-1925: The Second Generation. Los Angeles. p. 113. Alois Wach. An Exhibition of Prints and Drawings. Lent by Ernest L. Tross. (Ausst.) Sept. 4-oct. 1956, Los Angeles County Museum. Los Angeles County Museum. 1956. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלויס ואך".
מרצדס-בנץ W110

מרצדס-בנץ W110 (בגרמנית: Mercedes-Benz W110) היא מכונית סלון בעלת 4 דלתות מסדרת "Ponton-Mercedes", אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1961–1968. יוצרו 628,282 יחידות. 4 דלתות – סדאן. 4 דלתות - סדאן, 7 מושבים. 5 דלתות - סטיישן. "190c". "190Dc". "200". "200D". "230". "מרצדס-בנץ W110" דגם "190 D" "מרצדס-בנץ W110" דגם "190" "מרצדס-בנץ W110" דגם "190 D", שנת 1965 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "מרצדס-בנץ W110" דגם "200" "מרצדס-בנץ W110" דגם "230" "מרצדס-בנץ W110" דגם "Dc 190" - מונית "מרצדס-בנץ W110" דגם "D 200", שנת 1966 - מוניות "מרצדס-בנץ W110" דגם "Dc 190" - מונית, מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "מרצדס-בנץ W110" דגם "190" - סטיישן "מרצדס-בנץ W110" דגם "230" - סטיישן "מרצדס-בנץ W110" - מבט ללוח מחוונים "מרצדס-בנץ W110" - אמבולנס "מרצדס-בנץ W110" - אמבולנס קוו ייצור "מרצדס-בנץ W110" בתצורה אמבולנס, 1964 מרצדס-בנץ W108 מרצדס-בנץ W111 מרצדס-בנץ W112 מרצדס-בנץ W114 מרצדס-בנץ W120 מרצדס-בנץ W180 מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ W110 בוויקישיתוף מרצדס-בנץ W110, סרטון באתר יוטיוב אתר מרצדס-בנץ העולמי אתר מרצדס-בנץ ישראל מרצדס-בנץ סדרת Ponton mbzponton.org/valueadded/other/overview "מרצדס-בנץ W110" mercedes-benz-publicarchive.com/marsClassic/en/instance/ko/200--W-110-B-II-1965---1968 "מרצדס-בנץ W110" דגמים 190-200-230, מפרט automobile-catalog.com/model/mercedes-benz/w-110 "מרצדס-בנץ W110", לימוזינה שנת 1961 - מפרט automobile-catalog.com/make/mercedes-benz/w-110/w-110_limousine/1961 "מרצדס-בנץ W110" לימוזינה, שנת 1967 - מפרט automobile-catalog.com/make/mercedes-benz/w-110/w-110_limousine/1967 "מרצדס-בנץ W110" car.info/en-se/mercedes-benz/w110 מרצדס-בנץ 190c mercedes-benz-publicarchive.com/marsClassic/en/instance/ko/190-c--W-110-B-I-1961---1965 "מרצדס-בנץ W110" דגם "230", שנת 1966 - מפרט automobile-catalog.com/car/1966/1463705/mercedes-benz_230
מקונדו

מקונדו (בספרדית: Macondo) היא עיר דמיונית המתוארת בספרו של גבריאל גרסייה מרקס "מאה שנים של בדידות". הסיפור הטראגי של מקונדו מדומה לעיתים לסיפורו של העולם, ובהתאמה, סופה של מקונדו מדומה לסופו הבלתי נמנע של העולם. יש הסוברים שתיאור העיר מקונדו מבוסס על עיר הולדתו של מרקס, ארקטקה (Aracataca). בשנת 2006 החליטו אנשי העיירה ארקטקה, לערוך הצבעה כדי להחליט האם לשנות את שמה ולקרוא לה על שם יצירתו של יוצא העיירה המפורסם. מעל הכביש הראשי בעיירה מוכת העוני כבר מתנוסס השם החדש, "ברוכים הבאים לעולם הקסום של מקונדו", אלא שההצעה לא עברה ומקונדו תישאר בדיונית בלבד. מדיה וקבצים בנושא מקונדו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולגה ויזינגר-פלוריאן

אולגה ויזינגר-פלוריאן (בגרמנית: Olga Wisinger-Florian‏; 1 בנובמבר 1844 - 27 בפברואר 1926) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית אוסטרית, בעיקר של נופים ודומם פרחים. ויזינגר-פלוריאן נולדה וחיה כל חייה בווינה. היא החלה בשיעורי אמנות פרטיים בגיל 19. מתוסכלת מהתקדמותה ואיכות ההדרכה, עקבה אחר משאלות הוריה והתאמנה כפסנתרנית קונצרטים עם יוליוס אפשטיין. בין השנים 1868 עד 1873 היא זכתה להצלחה מסוימת כפסנתרנית, עד שפציעה ביד אילצה את פרישתה מהפסנתר. בגיל 30 חזרה ויזינגר-פלוריאן לציור, והקדישה את עצמה לחלוטין לחדר העבודה שלה. היא למדה תחילה אצל אוגוסט שפר ואחר כך אצל אמיל יקוב שינדלר. כשהייתה בת 35 נכללה בתערוכה של אגודת האמנות הווינאית. היא הייתה אחת מתשע הנשים היחידות שהתבקשו לתרום ל- Die österreichisch-Ungarische, אנציקלופדיה בת 24 חלקים על הארצות והעמים של האימפריה האוסטרו-הונגרית - מבין שאר הנשים, ויזינגר-פלוריאן הייתה האוסטרית היחידה. משנת 1881 היא הציגה באופן קבוע ציורים בתערוכות השנתיות שהוצגו בבית האמן ובהמשך הוצגה לעיתים קרובות בתערוכות בווינה. העבודה שהציגה בתערוכות הבינלאומיות בפריז ובשיקגו זכתה לשבחים ברחבי העולם. ויזינגר-פלוריאן הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות ובבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי. האמנית, שהייתה פעילה גם בתנועות הנשים של המעמד הבינוני באותה תקופה, זכתה להצטיינות ופרסים רבים. ניתן לייחס את הציורים המוקדמים של ויזינגר-פלוריאן למה שמכונה אימפרסיוניזם אוסטרי. בציורי הנוף שלה אימצה את גישתו של שינדלר לטבע. המוטיבים שהשתמשה בהם, כמו נוף של שדרות עצים, גנים ושדות, הזכירו מאוד את עבודתו של המורה שלה. לאחר שנפרדה משינדלר בשנת 1884 הלכה בדרכה. תפיסת הנופים שלה נעשתה מציאותית יותר. עבודתה המאוחרת בולטת בצבעים מגוונים, עם השפעה ניכרת של אקספרסיוניזם. עם תמונות נוף ופרחים שכבר היו צבעים בסגנון אקספרסיוניסטי בשנות ה-90 של המאה ה-19, היא הקדימה את זמנה שנים. למרות תחילת דרכה המאוחרת כציירת, ויזינגר-פלוריאן נהנתה מהכרה בווינה. עבודותיה נכללו בתערוכת City of Women אמניות בווינה בין השנים 1900–1938. נוף חופי אגרטל פרגים ארוחת בוקר בקרלובי וארי טחנה בגויסרן חדר מגורים הבריכה מעבר לבית שוק הדגים בוונציה גינה בחווה מדיה וקבצים בנושא אולגה ויזינגר-פלוריאן בוויקישיתוף Harriman, Helga H. (1989-01-01). "Olga Wisinger-Florian and Tina Blau: Painters in "Fin de Siècle" Vienna". Woman's Art Journal. 10 (2): 23–28. doi:10.2307/1358208. JSTOR 1358208. Austrian Women Painters: 1893 Exposition--page 3, arcadiasystems.org City of Women | Belvedere Museum Vienna, www.belvedere.at
יוסף פרדס

יוסף פרדס (נולד ב-28 בדצמבר 1928) היה מפקח ארצי ומנהל השירות הקהילתי ושיקום שכונות במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים על השירותים הקהילתיים, חוקר בתחום העבודה הסוציאלית. זוכה פרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה (1990) ופרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1993). יוסף פרדס נולד בי"ד בטבת תרפ"ט (28 בדצמבר 1928) בירושלים לזהרה ואליהו פרדס, שם סיים את לימודיו בבית הספר העממי. הוא קטע את לימודיו בבית הספר התיכון ובשנת 1944 יצא להכשרת לקיבוץ שדה אליהו. בשנת 1945 התגייס לארגון ההגנה. בשנה זו נעצר על ידי הבריטים כחשוד בפעולות טרור, נעצר ונחקר במשטרת נצרת, משם הועבר לקישלה בירושלים ולאחר מספר שבועות שוחרר. בשנת 1946 השתתף בהכנת הביצורים ביום העלייה לקיבוץ עין הנצי"ב ולאחר כמה חודשים לקח חלק בהדיפת ההתקפה של פורעים ערבים על הקיבוץ. בפברואר 1946, השתתף בעליה ההמונית לביריה ובשנת 1947 היה ראשון חברי ההכשרה שעלה לביריה להתיישבות קבע. היה אחראי על ארבעת הסליקים בביריה, היה נציג הקיבוץ בוועד ישובי הגליל העליון ויצג את הקיבוץ במחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית ושל הקרן הקיימת ובמוסדות התנועה. בפקודת ההגנה התגייס למשטרה הבריטית, בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת ביריה/חצר תל-חי בגדוד השלישי של חטיבת יפתח. השתתף בכיבוש המשלט לצורך פריצת הדרך בין ביריה לעין זיתים, בפיצוץ הבתים בסעסע, בימי המצור היה בין אנשי שיירות הלילה מהר כנען לראש פינה, שנשאו נשק, תחמושת (בפרט פגזי דוידקה) ומזון להר כנען, עין זיתים וביריה. הוא השתתף בלווי השיירה הראשונה לירושלים בדרך בורמה וכן במבצע חירם. פרדס השתתף בכל מלחמות ישראל עד מבצע שלום הגליל. פרדס יזם והיה חלק מתהליך שיקום מצודת ביריה, והקמת המוזיאון במקום. לאחר מלחמת העצמאות הצטרף למייסדי משואות יצחק והיה שם בשנים 1949–1958. הוא נשלח מטעם המשק כמורה ומדריך בישובי עולים. היה מראשוני סגל עובדי חבל לכיש וראשון המיישמים את שיטת העבודה הקהילתית בישראל. בשנים 1961–1967 היה מנהל המחלקה הסוציאלית והמחלקה לפתוח קהילתי במועצה האזורית שפיר. בשנים 1967–1993 היה מפקח מחוזי, מפקח ארצי, סגן מנהל ומנהל השרות לעבודה קהילתית ושיקום שכונות ומנהל השרות לילד ולנוער במשרד העבודה והרווחה. כן היה היוזם, המתכנן ויו"ר המועצה של בתי הספר לפעילים לקידום מנהיגות ברשויות המקומיות. למד ולימד בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, המציא ב-1978 את "שיטת פרדס" להקצאת משאבים למערכות שירותים, ששימשה לקביעת תקנים במשרד הרווחה במשך שנים רבות. 90 פרסומים בתחום התמחותו, חלקם תורגמו על ידי משרד החוץ וארגונים בינלאומיים לשפות רבות. יוסף פרדס נשוי ואב לשתי בנות, מתגורר בירושלים. 1990 - בפרס חזני לחדשנות בשירותי רווחה. 1993 - בפרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית, על פיתוח והקמה של בתי ספר לפעילים לקידום מנהיגות ברשויות המקומיות, על קביעת "שיטת פרדס", ועל פרסומיו הרבים בתחום. יוסף פרדס: חתן פרס סאלד לשנת התשנ"ג 1993 : פעליו, תולדותיו, שורשיו, עיריית באר שבע, 1993. רשימת הפרסומים של יוסף פרדס, בקטלוג הספרייה הלאומית יוסף פרדס, באתר הפלמ"ח. "מועדוני הכביסה" הוכנסו למרכזים קהילתיים בשכונות, דבר, 31 ביולי 1973 משרד העבודה והרווחה, דוח מבקר המדינה 51ב לשנת 2001, עמ' 550
אלפרד צוף

אלפרד צוף (בגרמנית: Alfred Zoff‏; 11 בדצמבר 1852 - 12 באוגוסט 1927) היה צייר נוף פוסט-אימפרסיוניסטי אוסטרי. אביו היה רופא שהגיע במקור מקרינתיה. אלפרד נולד בגראץ. הוא החליט להיות אמן כבר בגיל צעיר, אף שהחל בלימודי רפואה, בשנת 1869 הוא למד שיעורים באקדמיה הממלכתית לציור בגראץ אצל צייר הנוף הרמן פון קניגסברון. בשנת 1880 הוא החליט על אמנות כקריירה ונרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל אדוארד פיתנר פון ליכטנפלס. לאחר מות אביו בשנת 1882 עברה אמו לקלגנפורט ולעיתים קרובות הוא ביקר שם כדי לצייר. המקום נשאר כמועדף למשך שארית חייו. הוא ערך גם נסיעות לאיטליה ובלגיה. את לימודיו סיים בשנת 1890 באקדמיה לאמנויות יפות, קרלסרוהה, עם גוסטב שנלבר, שהכיר אותו בבית הספר ברביזון לציור נוף. לאחר מכן התגורר במינכן ובקרמס אן דר דונאו. החל משנת 1907 היה פרופסור לציור נוף ודומם באקדמיה בגראץ, שם היה מעריץ של הסגנון הווינאי אימפרסיוניסטי. הוא קיבל פרסים רבים, כולל מדליית ארד בתערוכה העולמית (1900). בשנת 1927, זמן קצר לפני מותו, הוא קיבל אזרח כבוד (Bürgerrechte) על ידי העיר גראץ. עבודתו מצאה קונים ואספנים רבים במהלך חייו. הוא אפילו קיבל את ההכרה הגבוהה ביותר מחצר הקיסריות בווינה באמצעות רכישת מספר עבודות. נופי הים שלו זכו לפופולריות מיוחדת. סימטה בפוריו בתי חווה גשר נמל בריביירה מדיה וקבצים בנושא אלפרד צוף בוויקישיתוף Ernst Elsheimer (Hrsg.): Verzeichnis der Alten Burschenschafter nach dem Stande vom Wintersemester 1927/28. Frankfurt am Main 1928, S. 592. Zoff: Monografie und Werke (ארכיון)
השחור החדש

האם התכוונתם ל... תנועת השחור החדש – שם נוסף ל"רנסאנס של הארלם", תנועת תחייה תרבותית אפרו-אמריקנית השחור החדש (אלבום) – אלבום מאת גיא מזיג משנת 2015 השחור החדש יותר – אלבום מאת גיא מזיג משנת 2021 כתום זה השחור החדש – סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית מבית היוצר של חברת נטפליקס צ'אנסלה, השחור החדש – סרט תיעודי ישראלי
איגוד הטניס בישראל

איגוד הטניס בישראל הוא הגוף האמון על ניהול של ענף הטניס במדינת ישראל, שהוקם לצורך פיתוח ענף הטניס בישראל וארגונו. האיגוד מנהל את תחרויות הטניס בישראל ומתחזק את נבחרת ישראל בטניס. האיגוד נוסד לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך במתכונתו הנוכחית האיגוד קיים משנת 1984. בין מוסדות האיגוד מצויים בית דין משמעתי, ועדת ביקורת ובית דין עליון. חברי ועדת הביקורת: אודי אש-יו"ר, מר יהודה בן רובי ומר צבי שורצבורד. נשיא בית הדין העליון הוא כבוד השופט (בדימוס) פרופ' עודד מודריק. בבית הדין מכהנים כדיינים עו"ד אהרון זרגרי, עו"ד אייל יפה ועו"ד יורם שטרית. בבית הדין המשמעתי מכהנים כדיינים עו"ד אריאל פרייברג ועו"ד איל אברמהוב. בבחירות בשנת 2023 נבחר יושב-הראש היוצא אבי פרץ, לכהונה נוספת כיו"ר איגוד הטניס בישראל. מנכ"לית האיגוד סיגל חדד הודיעה על התפטרותה, ומר אילן גרין מונה לתפקיד מנכ"ל האיגוד במקומה. לבית הדין העליון נבחר השופט (בדימוס), הפרופ' עודד מודריק להמשיך לכהן כנשיא. עוד נבחרו כדיינים עו"ד יורם שטרית, עו"ד אהרון זרגרי, עו"ד רונן מימון ועו"ד איל יפה. עו"ד אריאל פרייברג אשר כיהן כדיין בבית הדין המשמעתי נבחר על ידי הנהלת האיגוד ליו"ר בית הדין המשמעתי אשר מונה כיום ארבעה דיינים. יושב ראש בית הדין הדיין עו"ד אריאל פרייברג, עו"ד יהב ארגמן, עו"ד משה לובצקי ועו"ד משה באשי. בבחירות האספה השנתית של טניס יורופ שהתקיימה בפורטורוז שבסלובניה, במרץ 2024 נבחר לראשונה נציג ישראלי - יו"ר האיגוד הישראלי אבי פרץ - לכהן כאחד משמונת חברי ההנהלה של טניס יורופ לארבע השנים הקרובות, לצד נציגים של טניס יורופ, מטעם איטליה, בריטניה, הונגריה, טורקיה, מונטנגרו, צרפת וקרואטיה. אליפות ישראל בטניס אליפות ישראל הפתוחה בטניס אליפות תל אביב הפתוחה בטניס אליפות מיתר הפתוחה בזוגות אצטדיון קנדה שברמת השרון המרכז לטניס בישראל נבחרת גביע הפדרציה של ישראל נבחרת גביע דייוויס של ישראל אתר האינטרנט הרשמי של איגוד הטניס בישראל (בעברית) איגוד הטניס בישראל, ברשת החברתית פייסבוק איגוד הטניס בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל" הישג היסטורי: אבי פרץ יצטרף לטניס יורופ - ערוץ הספורט, באתר Sport5.co.il - אתר ערוץ הספורט, ‏2024-03-24 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחיעם פלד

יחיעם פלד (1946 – 5 בנובמבר 2013) היה חלילן ומורה למוזיקה ישראלי, נגן חליל ופיקולו ראשי בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. נולד בקיבוץ עין השופט. למד נגינה באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל אורי טפליץ, שהיה החלילן הראשון של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. שירת בלהקת הנח"ל, וניגן בתוכניות ה-20 וה-21 של הלהקה. ניגן את נגינת החליל בשיר "שלווה", וכן בשירים "בשמלה אדומה", "החיים היפים" ו"קרנבל בנח"ל". הופיע בהרכבי נגנים במופעים שונים, כמו כן הופיע בתוכניות "קול ישראל", ובהם "שלכם לשעה קלה". היה חלילן ראשי בתזמורת הקאמרית הקיבוצית. לאחר מכן הצטרף לתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והיה נגן חליל ופיקולו ראשי. בין הקלטותיו: היצירה "meditation" מאת דב כרמל, ו"השתקפויות", תקליטור שבו ניגן עם הנבלנית רות מעייני קטעים מתוך אופרות. עסק בהוראת מוזיקה. נמנה עם המורים הראשונים בבית הספר רימון ולימד גם בקונסרבטוריונים של גבעתיים ושל רמת גן. היה נשוי להגר ואם לשלוש בנות. התגורר ברמת גן. נפטר בשנת 2013, בגיל 67, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ משמר העמק. לאחר מותו מחולק פרס על שמו למוזיקאים מצטיינים, מטעם בית הספר למוזיקה על שם בוכמן-מהטה ואיגוד המוזיקאים. בשנת 2015 הוציא "המכון למוזיקה ישראלית" דיסק עם יצירות מוזיקליות שונות, שאחת מהן – סונטה לחליל ולפסנתר מאת תאודור הולדהיים – הוקדשה ליחיעם פלד. חגי חיטרון, נפטר החלילן יחיעם פלד, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013 יחיעם פלד, באתר "שרים במדים" יחיעם פלד, באתר MusicBrainz (באנגלית)