laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אחמד עוביידאת

אחמד עוביידאת (בערבית: احمد عبيدات; נולד ב-18 בנובמבר 1938) הוא פוליטיקאי ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן מינואר 1984 עד אפריל 1985. אחמד עוביידאת נולד ב-18 בנובמבר 1938 באירביד שבצפון עבר הירדן. למד בבגדאד. שימש כמפקד המודיעין הכללי מ-1974 עד 1982 ושר הפנים מ-1982 עד 1984, תחת שתי ממשלותיו האחרונות של מודר בדראן. בעקבות התעצמות הבעיות הכלכליות בממלכה, לאור העלייה באינפלציה והירידה במחיר הנפט, גברו הקריאות האופוזיציוניות כנגד בדראן הן מן הרחוב הירדני והן מצד "המועצה הלאומית המייעצת", גוף פוליטי שהוקם כתחליף לפרלמנט שפוזר ב-1974. בעקבות זאת התפטר בדראן מראשות הממשלה, לאחר ארבע שנים בתפקיד, ועוביידאת מונה ליורשו ב-10 בינואר 1984. ממשלתו כללה מספר מצומצם יחסית של שרים פלסטינים, לאור היחסים המתוחים בין המלך חוסיין לבין אש"ף של יאסר ערפאת. בנוסף, בממשלת עוביידאת כיהנה לילא שרף, אלמנתו של ראש הממשלה לשעבר עבד אלחמיד שרף והשרה השנייה בהיסטוריה של ירדן. היא כיהנה כשרת ההסברה עד לינואר 1985. ממשלתו של עוביידאת פעלה, כקודמותיה, בעיקר בניסיון לייצב את המצב הכלכלי במדינה. לשם כך הוכנסו מספר רב של כלכלנים לכהן כשרים בממשלה, וננקטו צעדי צנע כלכליים כמו צמצום סובסידיות. פעולות אלו, אמנם, לא עזרה במידה רבה לשיפור המצב הכלכלי. תחום פעילות נוסף של עוביידאת בזמן כהונתו כראש ממשלה היה המאבק בשחיתות, שהייתה לאבן נגף בעייתית בממשל הירדני. גם מאבק זה הצליח בצורה חלקית בלבד. לאחר כינוסו המחודש של הפרלמנט ב-1974, החלו להישמע קולות פוליטיים שקראו לביטול מעמדם החוקי המיוחד של השבטים בממלכה. עיתונים ליברליים קראו בהזדמנות זו להפסקת התרבות השבטית בכללה, שאותה ראו כפרימיטיבית. בעקבות זאת ראשי השבטים פנו בחמת זעם אל המלך חוסיין בדרישה שייפסק מסע ההשמצות. חוסיין שלח מכתב לעוביידאת ודרש ממנו פיקוח רב יותר על העיתונים. בעקבות המעשה, ובעקבות חילוקי דעות נוספים, התפטרה לילא שרף מממשלתו של עוביידאת בראשית 1985. ממשלת עוביידאת המשיכה לכהן עד אפריל 1985, אז הוחלף עוביידאת בידי מקורבו של המלך וראש הממשלה לשעבר זיד א-ריפאעי. הסיבה למינוי א-ריפאעי הייתה יכולתו הדיפלומטית המוכחת וקרבתו למלך, דברים שהמלך נזקק להם לאור ההסכם עם אש"ף בפברואר 1985 והניסיון לפריצת דרך במשא ומתן עם ישראל. לאחר תום כהונתו כראש ממשלה, עוביידאת שימש כציר בפרלמנט ונמנה עם האופוזיציה הבכירה בממלכה, שהתנגדה לכוונותיו של המלך חוסיין לכונן הסכם שלום עם ישראל ולנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן לבין הגדה המערבית. באפריל 1990, בעקבות המהומות שפרצו בממלכה, מונה עוביידאת לראש "הוועדה הלאומית" שתפקידה הייתה לכונן תהליכי דמוקרטיזציה בממלכה. ביוני 1991 פרסמה הוועדה את "האמנה הלאומית של ירדן", שעיקר תוכנה עיגון המשטר בירדן כמונרכיה פרלמנטרית והדגשת זכות הפלורליזם הפוליטי בממלכה. בעקבות פרסום האמנה נסללה הדרך לחזרת הפעילות המפלגתית בירדן ב-1992, לאחר שהופסקה בשנת 1957. עוביידאת התנגד לרגולציה של היחסים בין ישראל לירדן לאחר הסכם השלום בין ישראל וירדן. כיום עוביידאת מכהן כיושב ראש מועצות המנהלים של המרכז הירדני לזכויות אדם. יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 241–260. נבו, עמ' 256 נבו, עמ' 239–240 נבו, עמ' 257 נבו, עמ' 253 נבו, עמ' 285 אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 469
יוסף בן עלים

יוסף בן עלים, או בגרסה התלמודית בן אילם, היה כהן ששירת בבית המקדש השני בסוף המאה הראשונה לפנה"ס וזכה לשמש במשך יום אחד בלבד ככהן גדול. בזמן כהונתו של מתתיהו בן תאופילוס (הראשון), ביום הכיפורים, מנע מעצמו מתתיהו לשרת ככהן, בהיותו טמא כבעל קרי, ומסיבה זאת מינה ליום אחד את קרובו, הכהן יוסף בן עלים: "בימי כהונתו של מתתיה זה אף אירע שמוּנה כהן גדול אחר ליום אחד, היום שהיהודים צמים בו. וזה טעמו (של דבר): למתתיה הכהן נראה בחלום בלילה שלפני הצום שנזדווג (לאשה), ומשום כך לא יכול לשרת ככהן, וכיהן אתו יוסף בן עלים קרובו." — יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ו, פסקה ד, סעיפים 166-165. פסילתו זו של מתתיהו מלשמש בכהונה, היא כנראה הסיבה לחוק, לפיו 7 ימים לפני יום הכיפורים ”מַתְקִינִין לוֹ (לכוהן הגדול) כֹּהֵן אַחֵר תַּחְתָּיו, שֶׁמָּא יֶאֱרַע בוֹ פְּסוּל” וגם משתדלים שלא ירדם בליל הכיפורים. התלמוד מוסיף על כך, כי בן אילם רמז למלך (הורדוס, על פי יוסף בן מתתיהו) שברצונו לקבל את משרת הכהונה הגדולה באופן קבוע וננזף על ידיו בתגובה: "מעשה בבן אילם מציפורין, שאירע קרי לכהן גדול ביום הכפורים ונכנס בן אילם ושימש תחתיו בכהונה גדולה וכשיצא אמר למלך: אדוני המלך, פר ושעיר של יום הכפורים, משלי הן קריבין או משל כהן גדול? וידע המלך מה הוא שואלו, אמר לו: בן אילם, אילו לא דייך אלא ששימשתה שעה אחת לפני מי שאמר והיה העולם. וידע בן אילם שהוסע מכהונה גדולה." — תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק א', הלכה א' (דפוס וילנא: דף ה', עמוד א') דניאל שוורץ, על יוסף בן אילם ומותו של הורדוס, בתוך: יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד (עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן), הוצאת יד יצחק בן-צבי (1993), עמ' 65–74. דפנה ברץ, "יוסף בן אילם", בתוך: טל אילן וורד נעם, בין יוספוס לחז"ל, יד בן צבי, תשע"ז; כרך א: האגדות האבודות של ימי הבית שני, עמ' 417–424. בתרגום אברהם שליט ל"קדמוניות היהודים" ליוסף בן מתתיהו. משנה, מסכת יומא, פרק א', משנה א' פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך ד, שיעור 8, פרק 2, עמוד 163. גם תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, פרק א', הלכה י' ערך זה הוא קצרמר בנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולפגנג לייבניינר

וולפגנג לייבניינר (28 באוקטובר 1905 – נובמבר 1987) היה שחקן גרמני, במאי ומנהל תיאטרון. לייבניינר נולד בעיר לובווקה שבפולין של היום, ובשנת 1928 למד בתיאטרון השפות של מינכן תחת ניהולו של אוטו פאלקנברג, משחק ובימוי. בשנת 1936, לייבניינר הפך להיות חבר בתיאטרון הממלכתי הפרוסי בברלין, ובשנת 1938 הוא מונה למנהל האמנותי של "אקדמיית הקולנוע הגרמני אקדמית באבלסברג". בשנת 1941 הוא ביים את סרט התעמולה הנאצי "אני מאשים" (Ich klage an), בשיתוף פעולה עם משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם. עלילת הסרט הייתה על המתת החסד מרצון של אישה הסובלת מטרשת נפוצה, סרט זה נועד לתמוך בתוכנית המתת החסד אשר הייתה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית באותה תקופה. במהלך השנים 1942–1945 קבל לייבניינר דוקטורט בעת שעבד עבור סרטי אוניברסום AG, אולפן הסרטים הגרמנים הגדול ביותר באותו זמן. בשנת 1947, ביים לייבניינר בבימוי את מופע הבכורה של המחזה "האיש שבחוץ" של וולפגנג בורכרט בהמבורג, ובשנת 1956 זכה לייבניינר להצלחה עם הסרט משפחת טראפ. הוא מת ב -28 בנובמבר 1987 בווינה לאחר מחלה ממושכת. וולפגנג לייבניינר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולפגנג לייבניינר, באתר AllMovie (באנגלית) וולפגנג לייבניינר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וולפגנג לייבניינר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
הגיבורים הלאומיים של ברבדוס

הגיבורים הלאומיים של ברבדוס (באנגלית: Barbadian National Heroes) הם תושבי ברבדוס ששמם ננקב בחוק מסדר הגיבורים הלאומיים, שעבר בפרלמנט של ברבדוס ב-1998. החוק העניק גושפנקא רשמית למעמדם של עשרה אנשים בהיסטוריה של ברבדוס. יום הגיבורים הלאומיים הראשון נחוג ב-28 באפריל 1998, שהיה יובל המאה להולדתו של סר גרנטלי אדמס. 11 הגיבורים הלאומיים הם: בוסה: נולד באפריקה ונהרג במהלך התקוממות העבדים של 1816 כאשר לחם למען שחרורו בברבדוס. שרה אן ג'יל (1795–1866) סמואל ג'קמן פרסקוד (1806–1871) דוקטור צ'ארלס דאנקן אוניל (1879–1936) קלמנט אוסבורן פיין (1904–1941) סר גרנטלי הרברט אדמס (1898–1987) ארול וולטון בארו (1920–1987) סר יו וורל ספרינגר (1913–1994) סר גארפילד סנט אובורן סוברס (1936) סר פרנק לזלי וולקוט (1916–1998) רובין ריהאנה פנטי (1988) כל אחד מ-11 הגיבורים זכאי שיפנו אליו בתואר The Right Excellent. עשרת הגיבורים הלאומיים של ברבדוס באתר barbados.org
קלפר

האם התכוונתם ל... אנשים שזהו שם משפחתם: אריה ניר (קלפר) – מפקד מחוז המרכז של משטרת ישראל ונציב בתי הסוהר גבריאל (גבי) עמיר (קלפר) – תת-אלוף בצה"ל, ניצב במשטרת ישראל ונציב בתי הסוהר שי קלפר – תת-אלוף בצה"ל, מפקד עוצבת הגליל ג'יימס קלאפר – מנהל המודיעין הלאומי של ארצות הברית ראדו קלפר – משורר וסופר ישראלי יליד רומניה אחר: קלאפר (צילום) – בעברית נַקָּשׁ - מכשיר שמשמיע נקישה חדה ומצולם בתחילת כל טייק
מתנד גבישי

מתנד גבישי הוא מתנד חשמלי, המתבסס על גביש פיאזואלקטרי ומגבר (בדרך כלל מגבר שרת), ליצירת תנודות חשמליות בדיוק רב בגורם איכות (Q) גבוה מאוד. תדר זה משמש לייצוב תדר במערכות קליטה ושידור בתדרי רדיו, שעונים, מחשבים ומערכות משובצות מחשב, ועוד. הגביש הנפוץ ביותר הוא גביש קווארץ. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. מדיה וקבצים בנושא מתנד גבישי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תור (מבנה נתונים)

במדעי המחשב, תור (queue) הוא מבנה נתונים מופשט המוגדר על ידי הפעולות הבאות: הכנסה (enqueue) - הוספת אובייקט אחד חדש בסופו של התור הוצאה (dequeue) - הוצאתו של האובייקט הנמצא בראש התור בדיקה אם התור ריק (isEmpty) בדיקת ערך בראש התור (peek) כל הפעולות מתבצעות בסיבוכיות   O ( 1 ) {\displaystyle \ O(1)} , כלומר במספר פעולות שאיננו תלוי בגודל הקלט. פעולות ההכנסה וההוצאה בתור מבוססות על העיקרון נכנס ראשון - יוצא ראשון FIFO, זאת בניגוד למחסנית שמממשת את אותן הפעולות, אבל לפי עקרון הנכנס אחרון - יוצא ראשון - LIFO (או: נכנס ראשון-יוצא אחרון - FILO). ישנם שני מימושים נפוצים לתור: מימוש בעזרת מערך לשמירת הנתונים, ומשתני עזר לשמירת מיקומו של ראש התור וזנבו בתוך המערך. זה למעשה מימוש על ידי חוצץ מעגלי. זהו המימוש הטבעי כאשר גודלו המקסימלי של התור חסום וידוע מראש. כאשר גודלו של תור לא חסום, ניתן לממש אותו בעזרת מערך דינאמי. מימוש באמצעות רשימה מקושרת, עם מצביע אל ראש הרשימה ואל סופה, או בעזרת רשימה מקושרת מעגלית. למימוש זה יתרון על פני מימוש במערך בכך שהוא תופס בזיכרון רק את המקום המינימלי ההכרחי עבור התור בכל רגע נתון, ואין לו חסמים מלאכותיים על גודלו. מצד שני, נדרשת הקצאת זיכרון דינמית, וכן קשה להשיג לוקליות של המידע. תורים משמשים באלגוריתמים הדורשים שמירה על סדר במהלך העברת הנתונים (למשל באלגוריתם חיפוש לרוחב), להעברת הודעות בין תהליכונים (חוטים) של תהליך, ובמבני נתונים מורכבים יותר המשמשים לטיפול בריבוי משימות במערכות הפעלה מודרניות, טיפול בבקשות הנכנסות בשרתי אינטרנט, וכדומה. תור, באתר MathWorld (באנגלית) מימוש תורים בפייתון באתר "מאיה כותבת אלגוריתמים" ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולפנת צפירה

אולפנת בני עקיבא צפירה היא אולפנא אזורית שש-שנתית השוכנת במושב צפריה ומסונפת למרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. האולפנה הוקמה בשנת ה'תשכ"ה (1965), והייתה האולפנה השלישית של בני עקיבא , על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא ובתמיכת הרב חיים דרוקמן. האולפנה היא מוסד תורני ואינטגרטיבי המיועד לכל גוש דן. התלמידות מגיעות ללימודים במערך הסעות האוסף אותן מהיישובים השונים. חטיבת הביניים מונה כ-12 כיתות והחטיבה העליונה מונה כ-11 כיתות. האולפנה מורכבת מאוכלוסייה מגוונת והטרוגנית. באולפנה לומדות בנות יוצאות אתיופיה רבות ממרכזי קליטה מרחבי הארץ ובנות נוספות שנשלחות במסגרת עליית הנוער מכל רחבי הארץ. בראש האולפנה עמד במשך כ-19 שנה הרב משה קליין. כל התלמידות ניגשות לבחינות בגרות ומעל 95% עומדות בהן בהצלחה.[דרוש מקור] האולפנה מאופיינת בעשייה מרובה כגון: שבוע עבודה בכיתה י', התנדבויות במעגל השנה, פרויקט לאורו נלך של בנות י"ב ועוד. רשימת בוגרות האולפנה אולפנת צפירה, מוסד תיכוני תורני לבנות (צפריה), דף שער בספרייה הלאומית אודות אולפנת צפירה, מתוך אתר האולפנה האולפנא השלישית של בנ"ע נפתחה במושב "צפריה", הצופה, 28 באוקטובר 1965 אולפנת בני עקיבא צפירה, באתר מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא
ג'ון סילבר

ג'ונתן (ג'ון) סילבר (באנגלית: Jonathan (John) Silver; נולד ב-1950) היה המתופף השני של להקת ג'נסיס. הוא החליף את המתופף המקורי, כריס סטיוארט בקיץ 1968. סילבר ניגן באלבום הבכורה של ג'נסיס, From Genesis to Revelation ובמארז של הלהקה, Genesis Archive 1967-75. סילבר עזב את הלהקה באוגוסט 1969, והוחלף על ידי ג'ון מיהאו. נכון לשנת 2012 הוא חי בלונדון עם אשתו, לוסי וילדיו ליאו, מקס וליבי. במאי 1973, מייק ראת'רפורד, אנתוני פיליפס ופיל קולינס הקליטו לסילבר שיר מחווה בשם, "Silver Song". הקלטה זו וגרסאות אחרות של השיר נמצאים באלבומיו של פיליפס. סילבר גם מנגן בהקלטה של פיליפס, "Fantomas Opening Theme" מ-1973 הקלטה זו מופיעה באלבומו של פיליפס, Archive Collection Volume II. ג'ון סילבר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון סילבר, באתר Discogs (באנגלית)
דייוויד ג'ינטולי

דייוויד ג'ינטולי (באנגלית: David Giuntoli; נולד ב-18 ביוני 1980) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר ידוע בעיקר מתפקידו בתור הבלש ניק ברקהארט בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "גרים" ברשת NBC ובתור אדי סאוויל בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC. ג'ינטולי נולד במילווקי שבויסקונסין, למרי ודייוויד ג'ינטולי. אביו ממוצא איטלקי ואילו אמו ממוצא פולני וגרמני. הוא גדל בהאנטלי, פרבר של סנט לואיס, מיזורי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של אוניברסיטת סנט לואיס ב-1998, הוא למד באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה, וקיבל תואר ראשון במנהל עסקים בינלאומי ובכלכלה בשנת 2002. הפריצה שלו הגיעה בשנת 2003, כאשר הוא התגלה על ידי צייד כישרונות של רשת MTV ולוהק לתוכנית הריאליטי של הרשת "Road Rules" בעונתה ה-12 שצולמה בדרום האוקיינוס השקט במשך שלושה חודשים. לאחר מכן באותה שנה השתתף גם בעונה השביעית של תוכנית מציאות אחרת "The Challenge"; השתתפותו בתוכניות אלו, סיפקו את חובותיו מימי הקולג' וביססו עוד יותר את החלטתו להמשיך בקריירת משחק כמשרה מלאה. בשנת 2007 עבר ג'ינטולי ללוס אנג'לס שבקליפורניה על מנת להמשיך בקריירת המשחק, מאז הופיע במספר סדרות כגון "ניפ/טאק", "ורוניקה מארס", "ילדות שמנת", "האנטומיה של גריי", "הלוחשת לרוחות" ו"ללא עקבות". בשנת 2009 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "נערת מזג האוויר" בכיכובה טרישה אוקלי. באוקטובר 2011 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "גרים" ברשת NBC, שרצה במשך שש עונות ו-123 פרקים עד ה-31 במרץ 2017. הוא שיחק בתפקיד הראשי של הבלש ניק ברקהארט. בנוסף לעבודתו בסדרה "גרים", ג'ינטולי שיחק בשנת 2012 בסרט הקולנוע "קרוליין וג'קי" בתפקיד משנה. בשנת 2016 הוא שיחק את התפקיד של הסוכן סקוט וויקלנד בסרט המלחמה "13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי" בבימויו של מייקל ביי, ובתפקיד הראשי של דייוויד בסרט הקומדיה "Buddymoon". בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "מיליון דברים קטנים" ברשת ABC. ב-2014 החל לצאת עם השחקנית ביטסי טולוק, אשר כיכבה לצדו בסדרה "גרים". באפריל 2016 הם התארסו, וביוני 2017 הם נישאו. בפברואר 2019 נולדה בתם, ויואן. בינואר 2020, עברה המשפחה להתגורר במדינת וושינגטון, כדי להיות קרובה יותר למשפחתם ולעבודתם בוונקובר. מדיה וקבצים בנושא דייוויד ג'ינטולי בוויקישיתוף דייוויד ג'ינטולי, ברשת החברתית פייסבוק דייוויד ג'ינטולי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד ג'ינטולי, ברשת החברתית אינסטגרם דייוויד ג'ינטולי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד ג'ינטולי, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד ג'ינטולי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דייוויד ג'ינטולי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מילאן קוצ'אן

מילאן קוצ'אן (בסלובנית: Milan Kučan) הוא מדינאי ופוליטיקאי שהיה נשיאה הראשון של סלובניה. מילאן קוצ'אן למד משפטים באוניברסיטת ליובליאנה. הוא הפך למעורב בארגונים פוליטיים קומוניסטים. בשנת 1968 הפך לנשיא הסלובני של אגודת הנוער. בשנת 1978 הוא היה דובר האספה הלאומית ובשנת 1982 הוא היה נציג הקומוניסטים הסלובנים בליגה הקומוניסטית של הוועד המרכזי של יוגוסלביה בבלגרד. בשנת 1986 הוא הפך למנהיג ליגת הקומוניסטים של סלובניה. באותן שנים התחוללה בסלובניה שאיפה לליברליזם ודמוקרטיה בניגוד לשאר מדינות יוגוסלביה שבהן השלטון הקומוניסטי היה יציב וחזק. בעקבות רצון העם הסלובני לשינוי, עזה קוצ'אן את מפלגת הקונגרס וכתוצאה מכך הביא לקריסתה של ליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה. בשנת 1991 כאשר סלובניה הכריזה על עצמאותה, הוא נבחר לנשיאה הראשון. הוא נבחר לכהונה נוספת ב-1997 וסיים את תפקידו בשנת 2002. החליף אותו יאנז דרנובשק. מדיה וקבצים בנושא מילאן קוצ'אן בוויקישיתוף מילאן קוצ'אן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא סלובניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאנז דרנובשק

יאנז דרנובשק (Janez Drnovšek;‏ 17 במאי 1950 - 23 בפברואר 2008) היה פוליטיקאי סלובני ליברלי, ראש ממשלת סלובניה. יאנז דרנובשק נולד בצליה וגדל בעיירה קיסובץ בסלובניה (שהייתה אז חלק מיוגוסלביה). הוא כיהן במספר תפקידים בולטים, בשנים 1989–1990 הוא היה נשיא הנשיאות של יוגוסלביה. לאחר קבלת עצמאותה של סלובניה שימש כראש ממשלתה בשנים 1992–2002. לאחר שסיים את כהונתו כראש הממשלה נבחר לנשיאות סלובניה ושימש בתפקיד בשנים 2002–2007. הוא סיים את כהונתו ב-2007 ובחר שלא לרוץ לכהונה נוספת בשל מחלת הסרטן שבה חלה. לאחר אבחונו במחלת הסרטן בשנת 1999, אימץ דרנובשק אורח חיים טבעוני. מדיה וקבצים בנושא יאנז דרנובשק בוויקישיתוף יאנז דרנובשק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יאנז דרנובשק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Janez Drnovsek: Slovenian president who achieved membership of the EU and Nato for the former Yugoslav republic, independent.co.uk, 25 February 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא סלובניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכל קובאץ'

מיכל קובאץ' (בסלובקית: Michal Kováč; ‏5 באוגוסט 1930 - 5 באוקטובר 2016) היה הנשיא הראשון של סלובקיה, כיהן בין השנים 1993–1998. מיכל קובאץ' נבחר לנשיא הראשון של סלובקיה מטעם המפלגה הפרלמנטרית על ידי המועצה הלאומית של המדינה לאחר התפרקותה של צ'כוסלובקיה בשנת 1993. בתקופת נשיאותו היה מתנגד חריף לראש הממשלה ולדימיר מצ'יאר, והסכסוך ביניהם אף הביא לחשדות השירותים החשאיים SIS בהוראת מצ'יאר הביאו לחטיפת בנו של קובאץ' באוסטריה. כהונתו של קובאץ' הסתיימה בשנת 1998. ב-2008 התפרסם כי קובאץ' סובל ממחלת פרקינסון, דבר שלא אושר על ידי קובאץ' עצמו, אם כי הודה כי הוא סובל מבעיות בריאותיות. הוא נפטר ב-5 באוקטובר 2016 בברטיסלבה מסיבוכים של מחלת פרקינסון. אשתו אמיליה קובאצ'ובה הייתה פרופסור לכלכלה. מדיה וקבצים בנושא מיכל קובאץ' בוויקישיתוף מיכל קובאץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא סלובקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשת רפלקס

קשת רפלקס (או החזר) היא מסילה עצבית, העוברת מקולטן תחושתי, דרך מרכז עצבי, אל עבר שריר או קבוצת שרירים המפעילה תגובה. זהו המסלול האנטומי של התגובה העצבית השולטת בפעילות הרפלקס, והיא איננה רצונית אלא מופעלת באופן אוטומתי. המונח "רפלקס" נטבע על ידי הפיזיולוג האנגלי צ'ארלס סקוט שרינגטון ב-1906 בהגדרה המקובלת גם בימינו: "הרפלקסים הם תנועות סטראוטיפיות המתעוררות על ידי הפעלה של קולטנים תחושתיים בעור ובשרירים, והן מהוות את היחידה הבסיסית של התנועה." שרינגטון התייחס בכתביו להחזרי חוט השידרה, אבל ההגדרה נכונה גם להחזרים העוברים דרך גזע המוח. קשת הרפלקס מקצרת את הצורך של מערכת העצבים לעיבוד מורכב, ומאפשרת תגובה מהירה וסטנדרטית. התובנה של שרינגטון הייתה שלמעשה, צורת ההליכה של היונקים הנבנית על הפעלה של שרירים לסירוגין, בנויה על קשת רפלקס בה עובר הגירוי התחושתי מהשרירים והגידים אל חוט השידרה ובחזרה את השרירים (ראה למטה), מהירות שהיא קריטית לצורך יצירת תנועה רציפה. רפקלסים אחרים מהווים הגנה במצבים מסוכנים. לדוגמה, החזר הרתיעה הרתיעה ממקור כאב. החזרי היציבה, הם חלק ממערכת שיווי המשקל. ניתן לראות דוגמאות נוספות של החזרים רבים המשמשים את הרופאים בתיאור הבדיקה הנוירולוגית. ניתן לחלק את סוגי המסלולים האנטומיים של הרפלקסים לפי הקולטנים התחושתיים המעוררים את התגובה: אלו הרפלקסים אליהם התייחס צ'ארלס שרינגטון, והם מתעוררים על ידי קולטנים הנמצאים בשרירים המשורטטים: רפלקס המתיחה (או ההחזר המיוטטי) - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם במקביל לסיבי השריר, "כישור השריר", המגיב למתיחה של השריר. המתיחה מפעילה את הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר וגורמת לכיווצו, ובאותו זמן גורמת להרפיה של השריר האנטגוניסטי דרך עיכוב של הנוירונים המטוריים אליו בחוט השידרה. הרפלקס הזה מופק על ידי הרופאים בעזרת הפטיש הנוירולוגי המכה על הגיד כחלק סטנדרטי מהבדיקה הנוירולוגית. רפלקס המתיחה ההפוך - נוצר על ידי קולטן פרופריוצפטיבי הממוקם בגידים ונקרא על שם קמיליו גולג'י . הקולטן הזה מגיב לכוח המתפתח בשריר, וגורם להרפיה חדה באמצעות עיכוב של הנוירון המוטורי החוזר לאותו שריר. המדובר ברפלקסים המערבים תאי עצב וסינפסות רבות, וגורמים לתגובת רתיעה אחרי הפעלה של קולטני הכאב. תגובת הרתיעה הזו שונה בעוצמתה בהתאם לעוצמת הכאב, אבל תמיד מערבת במינימום קיפול של הגפה (ומכאן ההגדרה שלה באנגלית Nociceptive Flexion Reflex), עד רתיעה של כל הגוף ושילוב של הגפיים הנגדיות. רפלקס המתיחה רפלקס רפלקסים מולדים מדיה וקבצים בנושא קשת רפלקס בוויקישיתוף קשת רפלקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Valerie Hedges, Spinal Reflexes, 2022-12-15 Spinal Reflexes and Descending Motor Pathways (Section 3, Chapter 2) Neuroscience Online: An Electronic Textbook for the Neurosciences | Department of Neurobiology and Anatomy - The University of Texas Medical School at Houston, nba.uth.tmc.edu Mark F. Bear, Barry W. Connors, Michael A. Paradiso, 13, Neuroscience: exploring the brain, Enhanced fourth edition, Burlington, MA: Jones & Bartlett Learning, 2016, ISBN 978-1-284-21128-3 V. Skljarevski, N. M. Ramadan, The nociceptive flexion reflex in humans -- review article, Pain 96, 2002-03, עמ' 3–8 doi: 10.1016/s0304-3959(02)00018-0
ניקולא גרימל

ניקולא גרימל (בצרפתית Nicolas Grimal;‏ נולד ב-13 בנובמבר 1948) הוא אגיפטולוג צרפתי. ניקולא נולד לפייר גרימל, היסטוריון קלאסי בשנת 1948. השלים תואר בלימודים קלאסיים בשנת 1971, ותואר דוקטור בשנת 1984. כהן כפרופסור בסורבון מ-1988 - 2000. משנת 1989 עד 1999, הוא עמד בראש המכון הצרפתי לארכאולוגיה מזרחית (אנ') בקהיר. מ-1990, הוא היה המנהל המדעי של המרכז הצרפתי-מצרי לחקר המקדשים של כרנך. הוא החזיק בקתדרה לאגיפטולוגיה בקולז' דה פראנס משנת 2000. 1987 - פרס על שם גסטון מספרו מטעם ה-Académie des inscriptions et belles-lettres 1989 - פרס דיאן פוטייר-בואה הניתן לסופר על חיזוק קשרי צרפת-מצרים מטעם האקדמיה הצרפתית אביר בלגיון הכבוד Officer of the Palmes académiques Knight of the ordre national du Mérite 2006 - Member of the Académie des inscriptions et belles-lettres ניקולא גרימל, באתר Academia.edu ניקולא גרימל באתר הקולז' דה פראנס http://www.prix-litteraires.net/prix/492,prix-diane-potier-boes.html ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר עשבים

ספר עשבים (בלטינית: Herbarius) הוא מונח היסטורי המתייחס ל"אוסף של תיאורי צמחים שנאספו יחד למטרות שימוש לצורכי רפואה". בהרחבה, זהו ספר שכולל שמות ותיאורי צמחים, לרוב עם תיאור הסגולות הרפואיות שלהם, בייחוד תכונות ושימושם לצורכי רוקחות, מאכל, רעל, הזיה, ארומה וכישוף, זאת לצד תיאור אגדות המתקשרות לצמח. חלק מספרי העשבים כוללים מיון של הצמחים המוזכרים באוסף, זיהוים, וכן מתכונים של תמציות צמחים, תמיסות ושיקויים להכנה. בחלקם אף ישנם כאלה הכוללים בשימוש בבעלי חיים לצרכים המוזכרים. חשיבותם של ספרי העשבים היא בתיעוד הידע שהצטבר בעת פרסומו בתחום הבוטניקה והרפואה, וגם התפתחות הספרות וייצור הנייר שהיו דרוש לכתיבתו. במספר תרבויות, כגון מצרים העתיקה, סין, הודו ואירופה, ספרי העשבים נמנים עם הספרים הראשונים שהוכנו. בהתאמה, היו ספרים אלו גם בין הראשונים להיות מודפסים עם התפתחות טכנולוגית הדפוס. העיסוק בספרות העשבים פרח במשך מאתיים השנים הראשונות להמצאת הדפוס במערב אירופה (1470–1670). בסוף המאה ה-17, עם עליית ענפי מדע הכימיה, טוקסיקולוגיה ורפואה המודרניים, ירדה חשיבותם של ספרי העשבים. סוגה מדעית זו, שהייתה המקור העיקרי לעיון בצמחים בזמנה, הלכה ופינתה את מקומה לפלורות, שמתארות את מצאי מיני הצומח באזור גאוגרפי מסוים. ספרי העשבים זכו לעדנה מחודשת בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כאשר ההרבליזם ודיסציפלינות קשורות, כגון הומיאופתיה וארומתרפיה, הפכו לצורות מקובלות בקרב הציבור כרפואה משלימה. מדיה וקבצים בנושא ספר עשבים בוויקישיתוף ספר עשבים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרבל, דף שער בספרייה הלאומית
Downtown (שיר)

Downtown (בעברית: מֶרְכָּז הָעִיר) הוא שיר פופ שהלחין טוני האץ' ובוצע במקור על ידי הזמרת הבריטית פטולה קלארק – גרסה שהפכה ללהיט בינלאומי והגיעה בהמשך למקום הראשון במצעד האמריקני ולמקום השני במצעד הבריטי. במהלך 1964 האץ' טס במיוחד לביתה של פטולה קלארק שבפריז עם שירים חדשים שהוא קיווה שיעניינו אותה, אך היא לא התעניינה בשירים שהוא הציע עבורה. האץ' אשר הפך נואש, ניגן בפניה מספר אקורדים מהשיר שכתב בהשראת הביקור הראשון שלו בניו יורק, אותו הוא חשב במקור להציע ללהקת הדו-וופ האמריקנית The Drifters. כאשר קלארק שמעה את המנגינה היא ציינה בפניו כי אם הוא יצליח לכתוב לשיר מילים שיהיו טובות כמו המנגינה, היא בהחלט תהיה מעוניינת להקליט את השיר כסינגל הבא שלה. השיר בביצועה של קלארק, פורסם בארבע שפות שונות במהלך סוף שנת 1964, וזכה להצלחה רבה בבריטניה, בצרפת (הן בגרסה האנגלית והן בגרסה הצרפתית), בהולנד, בגרמניה, באוסטרליה, באיטליה ביפן ובהודו. בעקבות ההצלחה הבינלאומית לה זכה השיר קלארק הפכה לכוכבת בינלאומית. בינואר 1965 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני ובהמשך מכר מעל לשלושה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. השיר זכה בפרס גראמי בשנת 1965 בקטגוריית שיר הרוק אנד רול הטוב ביותר. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר העיר ניו יורק אימצה את השיר בתור שיר הנושא של סדרת פרסומות המעודדות את תיירים לבקר שוב במנהטן. לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו איירין קארה, האוסמונדים, גרין דיי, דוראן דוראן, ניל יאנג, פרנק סינטרה, אמה בנטון, דולי פרטון, והלהקה The B-52's. לאורך השנים השיר נכלל בסרטים שונים, בהם "Twin Town", "נערה בהפרעה" ו"מלתעות 2". כמו כן, לאורך השנים השיר נכלל בסדרות טלוויזיה שונות, בהן פרק של "סיינפלד" בו ג'ורג' קוסטנזה חשב בטעות כי הבוס שלו שולח לו הודעה מוצפנת על דרך מילות השיר, ובפרק הבכורה של העונה השלישית של "אבודים" כאשר השיר נוגן בסצנת הפתיחה. מידע על היצירה "Downtown" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Downtown" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Downtown" באתר SecondHandSongs עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית) השיר בביצוע של פטולה קלארק, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)