laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארגמנת על שם שונליין-הנוך

ארגמנת על שם שונליין-הנוך (באנגלית: Henoch-Schönlein purpura) היא מחלה שבה יש דלקת של דופן כלי הדם (וסקוליטיס סיסטמי), המאופיינת בהצטברות של קומפלקסים אימוניים הכוללים את הנוגדן IgA. הצטברות זו מתקיימת בעור ובכליה, אולם יכולה לערב גם את המפרקים, מערכת העיכול ובמקרים נדירים, את מערכת העצבים המרכזית. מחלה זו פוגעת בעיקר בילדים בגילאי 4–8, עם שכיחות גבוהה יותר בבנים, כאשר ב-75% מהמקרים זיהום בדרכי הנשימה יקדים את המחלה. עם זאת, המחלה יכולה להופיע גם אצל מבוגרים, לרוב עקב תרופות מסוימות או מחלת רקע. המחלה תוארה לראשונה בשנת 1837 על ידי יוהאן שונליין ובהמשך תיאר תלמידו, אדוארד הנוך את כאבי הבטן ואת ההשלכות על הכליות. התסמינים הקליניים כוללים בין היתר: פריחה עם פפולות נמושות (אדומות, לאחר מכן סגולות ובסוף חומות), אשר יכולות להתמזג לצברים. הפריחה מופיעה בעיקר בגפיים התחתונות, עד קו העכוז, ויכולה להופיע גם בגפיים העליונות, ואצל ילדים קטנים, גם באפרכסת ובפנים. כאב בטן קטן עוויתי מסוג colic pain' קיים במרבית מהמקרים, וזאת כתוצאה מאיסכמיה של המעי (מחסור באספקת חמצן למעי כתוצאה מהווסקוליטיס). כאב הבטן מלווה לרוב בהקאה ודם סמוי בצואה. מספר סיבוכים ארוכי טווח יכולים להיגרם מהמעורבות הבטנית של המחלה, והם מהווים את מירב הסיבוכים לטווח ארוך שיכולים להיגרם. דלקת מפרקים שחולפת לחלוטין, קיימת במרבית מהמקרים. פגיעה כלייתית, קיימת במחצית מהמקרים, אשר עוברת לאחר מספר חודשים (אם כי, לעיתים מעורבות הפגיעה היא גדולה). בבדיקת מעבדה ניתן למצוא עליה בטסיות הדם, ושקיעת דם מוחשת. ניתן לראות בבדיקת שתן כי יש פגיעה כלייתית, דם בשתן (המטוריה מיקרוסקופית) וכן חלבון בשתן (פרוטאינוריה). המחלה חולפת מאליה לאחר 6–16 שבועות, ובמקרים של סיבוך כלייתי ניתנים סטרואידים לטיפול בעור. בנוסף, חשוב לעקוב אחר תפקוד הכליות כדי לוודא שאין התדרדרות. הרחבה מתוך קידספדיה הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ולדימיר ופניק

ולדימיר נאומוביץ' וַפְּניק (ברוסית: Владимир Наумович Вапник; ‏נולד ב־6 בדצמבר 1936) הוא מחשובי התאורטיקנים בתחום למידת המכונה. ופניק נולד בברית המועצות. קיבל תואר מוסמך במתמטיקה באוניברסיטה האוזבקית הלאומית ב-1958, ודוקטור בסטטיסטיקה במכון למדעי הבקרה של מוסקבה ב-1964. הוא עבד במכון זה בין השנים 1990-1961 ואף כיהן כראש המחלקה למדעי המחשב. ב-1990 עבר לארצות הברית והצטרף למחלקה לחקר מערכות לומדות של מעבדות בל. ב-2002 עבר למעבדות NEC בפרינסטון, שם הוא פועל עד היום. בנוסף הוא מכהן כפרופסור למדעי המחשב ולסטטיסטיקה באוניברסיטת לונדון מ-1995, וכפרופסור באוניברסיטת קולומביה מ-2003. ב-2006 הצטרף לאקדמיה הלאומית להנדסה וב-2008 זכה בפרס פאריס קאנלקיס. ב-2012 זכה במדליית בנג'מין פרנקלין בתחום מדעים קוגניטיביים. לוופניק השפעה מכרעת על התאוריה המודרנית של למידה סטטיסטית מתוך דוגמאות. יחד עם צ'רבוננקיס פיתח את המדד הקרוי בשם ממד VC, האומד את הסיבוכיות של משפחת היפותזות וקובע האם היא ניתנת ללמידה ומהם גודלי המדגם הדרושים. תרומתו הבולטת השנייה הייתה בהצגת האלגוריתם והתאוריה של מכונת וקטורים תומכים, שהוא אלגוריתם הלמידה הנפוץ ביותר כיום. ולדימיר ופניק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ולדימיר ופניק, באתר dblp ולדימיר ופניק, באתר גוגל סקולר ולדימיר ופניק באתר מכון פרנקלין
פדריקו צוקרי

פדריקו צוקארי (איטלקית: Federico Zuccari‏; 1539 – 20 ביולי 1609) היה אמן איטלקי, אחיו של הצייר טדאו צוקרי. פדריקו צוקארי השלים בפירנצה, בשנים 1576–1579, פרסקאות, שבציורם התחיל ג'ורג'ו וזארי, בכיפת הקתדרלה סנטה מריה דל פיורה. הוא גם עיטר בציורי פרסקו את ארמון הדוכס בוונציה. אחד מהציורים בארמונו של הדוכס מוונציה, הוא ציור המתאר את פרידריך ברברוסה ואת האפיפיור אלכסנדר השלישי. כמו כן, כאשר שהה צוקרי במדריד (בשנים 1585–1589), הוא צייר מספר ציורי מזבח באסקוריל. פדריקו צוקארי היה תאורטיקן חשוב של המאנייריזם, ואת עקרונותיו הוא סיכם בספרו - "L'idea de' pittori, scultori e architetti" (בעברית: "רעיון הציירים, הפסלים והאדריכלים"). את ספרו זה הוא כתב בשנת 1607. צוקארי בנה ארמון בשביל עצמו ברומא. הוא הקים וניהל את האקדמיה של סן לוקא משנת 1593 ועד מותו. מדיה וקבצים בנושא פדריקו צוקרי בוויקישיתוף פדריקו צוקרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ציירים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סכנת א-תורכי

סכנת א-תורכי (בערבית: سكنة التركي; מילולית: "שכונת הטורקי") או סכנת א-סביל (سكنة السبيل, "שכונת הסביל") הייתה שכונה בין אבו כביר ליפו, ששרידיה נמצאים כיום באזור מפגש הרחובות פנחס לבון ובן-צבי בתל אביב. השכונה הוקמה בתקופת שלטונו של אבראהים פאשא בארץ ישראל, באמצע המאה ה-19. אבראהים פאשא, שכבש את ארץ ישראל מידי העות'מאנים ב-1831, הביא עמו עשרות אלפי מצרים, שהתיישבו במקומות שונים ברחבי הארץ, וגם בשכונות שונות שהוקמו סביב יפו, ובהן אבו כביר וסלמה. סכנת א-תורכי, שהוקמה בסמוך לדרך הראשית שהובילה מיפו לירושלים (כיום דרך בן-צבי), הפכה עד מהרה למקום משכנם של פקידי ממשל טורקים, וזהו מקור שמה. שמה השני של השכונה, "סכנת א-סביל" (או "סכנת אל-סביל"), נובע ככל הנראה מקרבתה לסביל אבו נבוט או מקיומם של סבילים רבים בתחומה. השכונה כללה הן בתי עץ פשוטים והן בתי אבן, בהם גם בתי באר. סביבה היו אדמות חקלאיות. במהלך מלחמת העצמאות עזבו התושבים, ובתיהם ננטשו. כיום משמשים חלק מהמבנים למוסכים ולתעשייה זעירה, ומקצתם למגורים. על השטחים החקלאיים מסביב לשכונה נבנו חלקה המערבי של קריית שלום, חלקה המזרחי של יפו א' וכן המכון לרפואה משפטית ובית מעצר תל אביב. דני רכט, סכ'נת אל-טורקי (שכונת הפרסים), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" אסנת לינדר אסולין, אנה מרז'נוב וגילי שינמן, "תיק תיעוד - בית הבאר בדרך בן צבי 79" באתר בתי הבאר רות קרק ואביב אופנהיים, "התפתחות הסכנאת המצריות באזור יפו במאה התשע-עשרה", אריאל, 210 - 211, אוגוסט 2015, עמ' 159 - 176.
טדאו צוקרי

טאדאו צוקארי (באיטלקית: Taddeo Zuccari; 1 בספטמבר 1529 – 2 בספטמבר 1566) צייר איטלקי מאסכולת המנייריזם באיטליה. טדאו צוקרי היה אחיו של האומן פדריקו צוקרי. טאדאו עבד בעיקר ברומא, וצייר ציורי פרסקו בווילה ג'וליה. באחד מציוריו שם הוא מתאר סצנות מיתולוגיות. בשנים 1559–1566 צייר ציורי פרסקו בארמון משפחת פארנזה המכובדת והמפורסמת. ביוגרפיה של טאדאו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. מדיה וקבצים בנושא טדאו צוקרי בוויקישיתוף טדאו צוקרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) טדאו צוקרי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ציירים ובנושא איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימת צ'אד

ימת צ'אד היא הימה הרביעית בגודלה באפריקה. היא גובלת בצ'אד, קמרון, ניגריה וניז'ר. מקור שם הימה הוא ככל הנראה במילה "tsade" שמשמעותה בשפת בקאנורי (אנ') המקומית הוא "אגם". ימת צ'אד בנויה משני אגנים, אשר בין שניהם מפריד רכס, שדרכו עוברת תעלה. שטחה של ימת צ'אד נע בין 1,300 קמ"ר ל-25,700 קמ"ר, ומשתנה מדי שנה. ימת צ'אד שוכנת בתוך אגן צ'אד בגובה של 281 מטרים מעל פני הים, באזור של דיונות בין המדבר בצפון והסוואנה מדרום. הימה נחשבת רדודה אך אף על פי שאין לה מוצא אל הים, ועל אף שההתאדות בה גבוהה, מימיה אינם מלוחים. ימת צ'אד היא שריד לימה עתיקה, שכיסתה את שטח אגן צ'אד. בתקופה הקדומה היו ממדיה פי שלושה מאשר הימה המודרנית. הימה מתמלאת על ידי מי הנהרות שארי ולוגון. שטחה ועמקה תלויים בכמות המשקעים היורדת במקום. הימה מאבדת כמות רבה ממימיה בגלל חלחול והתאדות, וגם בסחף נהרות. אגן צ'אד מכיל את העדויות המוקדמות ביותר לכיבוש האנושי במערב אפריקה, ונראה כי האזור יושב ברציפות מאז 500 לפנה"ס. בין התגליות הארכאולוגיות הגדולות באזור היה תרבות הסאו. ההערכה היא שאנשי דייג בצ'ארי שליד אגם צ'אד, הם צאצאי הסאו. בתקופת ימי הביניים (המאה ה-9 עד המאה ה-16) אזור אגם צ'אד היה מקום מפלט חשוב וגם אזור בו אוחדו אוכלוסיות מגוונות על ידי סמכותן של ממלכות חזקות. קבוצת הקאנמבו המודרנית, למשל, מורכבת מכמה קבוצות שאוחדו על ידי אימפריית קאנם בורנו במאה ה-9; באופן דומה, קבוצת הקנורי המודרנית ירשה את מקומה של קאנם בורנו, שהתקיימה דרומית-מערבית לאגם צ'אד. קבוצות אתניות אחרות התבססו על שפת אגם צ'אד בעבר המאוחר יותר. ההתיישבות הערבית מתוארכת במאה ה-16. הימה נחקרה לראשונה בשנת 1823 על ידי תושבים בריטים אשר הגיעו אליה בבואם מטריפולי דרך מדבר סהרה. אגמי אוניאנגה מדיה וקבצים בנושא ימת צ'אד בוויקישיתוף אריאל שנבל, ‏"לו רק היו פלסטינים": סכנת המוות שמרחפת מעל אפריקה, בעיתון מקור ראשון, 17 בינואר 2018 ימת צ'אד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הקרויה על שם הימה ולה שייך יותר ממחצית שטחה ימת צ'אד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוטו משפחתי

טוטו משפחתי הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי נושא פרסים בהפקת ערוץ 3 ששודר בין השנים 1992 עד 1995. מנחי התוכנית היו דודו טופז ולאחריו ציפי שביט. התוכנית מבוססת על פורמט אמריקאי בשם Family Feud אשר משודר בארצות הברית החל משנות ה-70, וזוכה להצלחה רבה יחסית לאורך השנים. גרסאות נוספות של השעשועון שודרו גם בארצות נוספות לאורך השנים. נציגי המשפחות מוצבים בפני שאלה שנענתה קודם לכן על ידי מאה איש. תשובה נחשבת נכונה אם היא אחת מהתשובות המוסתרות על לוח המשחק, או שנקבעה כמקבילה לכזו על ידי חבר השופטים. נקודות נוספות ניתנות על תשובות שנענו על ידי יותר אנשים בסקר. על תשובה להיענות על ידי שני אנשים לפחות (מן המאה) כדי להיכלל בלוח המשחק. ישנם חמישה בני משפחה בכל קבוצה. דוגמאות לשאלות יכולות להיות: "משהו שעושים בבית הספר", "מה המאכל האהוב", או "מה עושים בזמן הפסקת הפרסומות". המתמודדים אינם נשאלים שאלות בנוגע למה נכון או כיצד דברים מתקיימים במציאות. על פני כן, הם נשאלים שאלות בנוגע למה האדם הממוצע יחשוב שנכון. בצורה זו, תשובה הגיונית לחלוטין עלולה להתברר כשגויה משום שלא עברה את סף הסקר (לדוגמה: בשאלה "מה עושים בבית הספר?", דבר הגיוני לעשות בבית הספר הוא ללמוד מתמטיקה, אך ייתכן שתשובה זו לא ניתנה על ידי יותר מאדם אחד, ועל כן תיחשב כשגויה.) "טוטו משפחתי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
פרידריכסהיין-קרויצברג

פרידריכסהיין-קרויצברג (Friedrichshain-Kreuzberg) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. פרידריכסהיין-קרויצברג מורכב משתי שכונות בלבד: פרידריכסהיין וקרויצברג. זהו מספר השכונות הקטן ביותר מבין רובעי ברלין. זהו הרובע הקטן ביותר בשטחו והצפוף ביותר מבין רובעי העיר. שטח הרובע מהווה 2.3% בלבד משטח העיר, אך מתגוררים בו 7.7% מתושבי העיר. צפיפות האוכלוסייה ברובע גדולה פי 3 מהצפיפות הממוצעת בברלין. רובע פרידריכסהיין-קרויצברג נוצר כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. זהו הרובע היחיד, לצד רובע מיטה, אשר הורכב משכונות ששכנו משני עברי חומת ברלין. פרידריכסהיין שכנה עד לנפילת החומה במזרח ברלין; קרויצברג שכנה במערב. חומת ברלין היוותה עד לשנת 1989 את הגבול בין שתי השכונות. רובע פרידריכסהיין-קרויצברג שוכן בלב ברלין. הוא גובל ברובע מיטה מצפון-מערב, בפנקו מצפון, בליכטנברג ממזרח, בטרפטו-קפניק מדרום-מזרח, ובנויקלן וטמפלהוף-שנברג מדרום. זהו מספר הגבולות הגבוה ביותר בברלין, עובדה המשקפת את מיקומו המרכזי של הרובע. אתר האינטרנט הרשמי של פרידריכסהיין-קרויצברג (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של פרידריכסהיין-קרויצברג (בגרמנית)
טצ'יבאנה קוזאבורו

טאצ'יבאנה קוזאבורו (18 במרץ 1893 – 30 במרץ 1974) היה הוגה דעות יפני. היה חברו לזרם ה"נוהון שוגי" ("חקלאות כבסיס") של הוגה הדעות גונדו. תמך בחזרתה של יפן לערכי החקלאות והמוסר ונטישת תרבות המערב. נולד באיבראקי שליד טוקיו. בשנת 1915 הוא הקים את ההתיישבות הסוציאליסטית "כפר האחים", ובשנת 1931 הקים מכון בו לימד את הצורך באהבת ההתיישבות הכפרית. בשנת 1932 הוא כתב את ספרו "עקרונות הרפורמה הפטריוטית של יפן". הוא טוען שיפן צריכה לחזור למסורותיה העתיקות מכיוון שיועד לה תפקיד חשוב של החזרת אסיה לערכי המוסר. לאחר תקרית ה-15 במאי 1932 בה ניסו קושרים לתפוס את השלטון, נאשם טצ'יבאנה בסיוע למורדים ונידון למאסר עולם. גונדו קיטה איקי אוקאוה יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן.
טרפטו-קפניק

טרפטו-קפניק (גרמנית: Treptow-Köpenick) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה. רובע טרפטו-קפניק נוצר כתוצאה מאיחוד שני רבעים לשעבר, טרפטו וקפניק, במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את הרובע שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. הרובע שוכן בדרום-מזרח העיר והוא גובל ברבעים פרידריכסהיין-קרויצברג מצפון-מערב, ליכטנברג ומרצאן-הלרסדורף מצפון, נויקלן ממערב ובמדינת ברנדנבורג מדרום וממזרח. רובע טרפטו-קפניק הוא הרובע הגדול בשטחו בברלין. שטחו מהווה כמעט חמישית משטח ברלין. אוכלוסייתו, לעומת זאת, היא הקטנה ביותר בברלין אחרי רובע שפנדאו. זהו לפיכך הרובע הדליל ביותר בברלין; צפיפות האוכלוסייה בו קטנה יותר מפי 2 מהממוצע בברלין. רובע טרפטו-קפניק מורכב מ-15 שכונות. זהו מספר השכונות הרב ביותר מבין רובעי ברלין. השכונות הן: אלט-טרפטו (טרפטו הישנה; Alt-Treptow) פלנטרוואלד (Plänterwald) באומשולנווג (Baumschulenweg) יוהאניסתאל (Johannisthal) נידרשנוויידה (Niederschöneweide) אלטגליניקה (Altglienicke) אדלרסהוף (Adlershof) בוהנסדורף (Bohnsdorf) אוברשנוויידה (Oberschöneweide) קפניק (Köpenick) פרידריכסהאגן (Friedrichshagen) ראנסדורף (Rahnsdorf) גרינאו (Grünau) מיגלהיים (Müggelheim) שמקוויץ (Schmöckwitz) כרבע מתושבי הרובע מתגוררים בשכונה קפניק. זוהי השכונה הגדולה ביותר בשטחה מבין 95 שכונות העיר ברלין, והיא מהווה כחמישית משטח הרובע. לחלקים גדולים מרובע טרפטו-קפניק אופי כפרי. למעשה, מספר שכונות ברובע הן כפרים לכל דבר אשר סופחו לשטח ברלין במהלך המאה העשרים. ברובע טרפטו-קפניק יותר שטחי טבע מאשר בכל רובע אחר בעיר. חלקים נרחבים מהרובע מכוסים יער; 41% מכל שטח היערות בברלין שוכנים בטרפטו-קפניק. ברובע נמצא האגם הגדול ביותר בברלין, מיגלזה (Müggelsee), המתפרש על-פני 7.5 קמ"ר. אתר האינטרנט הרשמי של טרפטו-קפניק (בגרמנית)
טוסיי-הא

טוסיי-הא (מיפנית: 統制派; בתעתיק לטיני: Tōseiha; סיעת השליטה) הייתה סיעה פוליטית בצבא האימפריה היפנית שפעלה בשנות ה-30 של המאה ה-20. לאחר ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 היו בצבא יפן דעות שונות אשר חלקן חייבו את ניסיון ההפיכה והזדהו עם מניעי הקושרים וחלקן שללו את השימוש באלימות וטענו כי גם אם יש צורך בשינוי הממשל המושחת, אסור כי זה יבוא על ידי אלימות, טרור והפיכות. בגלל חילוקי דעות אלו התפלג הצבא לשתי סיעות: סיעת הקודו-הא (סיעת הדרך הקיסרית) וסיעת הטוסיי-הא. הטוסיי הא סברה כי יש להגביר את השפעת הצבא בניהול ענייני החוץ והפנים של המדינה, אך שללה לחלוטין אלימות וטרור. בתחילה הייתה הטוסיי-הא הסיעה החלשה בצבא וזאת בשל העובדה ששר הצבא, הגנרל סדאו אראקי נמנה עם חברי סיעת הקודו-הא, אך עם סיום תפקידו של האחרון בשל שערורייה פוליטית בה היה מעורב, ולאחר רצח הגנרל נגאטה, מראשי הטוסיי-הא, על ידי מתנקש המקורב לקודו-הא, הוחלט על העברת האוגדה הראשונה למנצ'וריה. בעקבות החלטה זו פרץ ב-26 בפברואר 1936 "מרד הנפל". עם כישלון המרד נידונו רוב ראשי סיעת הקודו-הא למוות והיא למעשה התפרקה, וכך בעצם הסתיימה תקופת המאבק בין שתי הסיעות. למפרע תרם מרד הנפל לסיעת הטוסיי-הא בשל העובדה שהיא כביכול הוכיחה לקיסר שיש צורך בחיזוק כוחו של הצבא על מנת למנוע מרידות עתידיות. סיעת הדרך הקיסרית, קודו הא קיטה איקי ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932 יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן. מדיה וקבצים בנושא טוסיי-הא בוויקישיתוף
מתחת לאף שלך

מתחת לאף שלך הוא ספר ובו אסופת מאמרים, מסות וסיפורים של הסופר הבריטי הנודע ג'ורג' אורוול (1903–1950). שם הספר לקוח מאחד המשפטים של אורוול המופיע בספר: "כדי לראות את מה שמתחת לאף נדרש מאבק מתמיד". ג'ורג' אורוול כתב בשנת 1946 כי "הדבר שהכי רציתי לעשות לאורך כל עשר השנים האחרונות הוא להפוך כתיבה פוליטית לאמנות". זאת למרות ההבנה שלו כי "בעולם הספרות האליטיסטי אתה 'מסתדר', אם אתה 'מסתדר' בכלל, לא כל כך בזכות היכולת הספרותית שלך כמו בזכות היותך הרוח החיה של מסיבות קוקטייל ומלקק ישבניהם של אריות קטנים שורצי כינים". ועוד כתב כי "בתקופתנו אין דבר כזה 'להישאר מחוץ לפוליטיקה'. כל הנושאים הם נושאים פוליטיים, והפוליטיקה עצמה היא מסה של שקרים, התחמקויות, איוולת, שנאה וסכיזופרניה" הכתיבה הזו מאפיינת את הכתוב בספר. אורוול מתגלה בספר כסופר ישיר ומחוספס אך גם אירוני ודק אבחנה. הוא חושף שקרים פוליטיים ומנתח יצירות ספרות. מאמריו מלאים אמונה ברוח האדם. אורוול מחה נגד הקולוניאליזם בתקופה שהוא נתפס כדרך הטובה ביותר לקדמה. ממאמריו עולה קריאה לשוויון בין בני אדם, לשימור היופי של הטבע והצורך למצוא דרכי ביטוי אמיתיות. אורוול התנגד לטוטאליטריות, בז לקומוניזם כאשר הוא נחשב לשיא השחרור של האדם מכבליו. אורוול יצא גם נגד העריצות הקפיטליסטית. אורוול התאמץ לחתור אל האמת הנמצאת אולי אצל היריב ולמחות על העוול גם אם הוא נמצא במחנה שלו. כתב על מגוון רחב מאוד של נושאים. אורוול מושפע משירותו בבורמה שהביא לשנאת האימפריאליזם. הוא שב לאנגליה ורצה להתערות במעמדות הנמוכים, אולי כתוצאה מהרגשות האשם על ימי בורמה אותם הפליא לתאר בסיפור הריגת פיל משנת 1936. גם הרצון שלו להכיר טוב יותר את הרקע ואת החיים של החיילים ששירתו איתו הביאו להתענינות הזו. הוא הבין שכאשר האדם הלבן הופך לרודן הוא הורס את החרות שלו עצמו. נסע לספרד כדי לכתוב כעיתונאי על מלחמת האזרחים בספרד והחליט להצטרף לכוחות הרפובליקנים. ההשתתפות הזו הובילה אותו להבחנות כלליות יותר על לחימה ומה היא עושה לנפש האדם. המלחמה בספרד גרמה לו להתאכזב מהקומוניזם. השרות במנגנון ההסברה הבריטי במלחמת העולם השנייה הביאה את הסלידה שלו מהבירוקרטיה. הספר כולל מבוא מקיף שכתב העורך, הערות היסטוריות שנכתבו בגוף הספר ומפתח שמות ונושאים בסוף הספר. על העטיפה מופיעה תמונה של ג'ורג' אורוול בדירתו באיזלינגטון בלונדון בשנת 1946, תמונה שצילם ורנון ריצ`רדס. ג`ורג` אורוול, מתחת לאף שלך (מאנגלית: יועד וינטר שגב; עריכה מדעית: גיורא גודמן), הוצאת דביר, 2005. 432 עמודים. עידן לנדו, מהות האנושיות לפי ג'ורג' אורוול, באתר הארץ, 15 בינואר 2007 גלעד סרי לוי, ג'ורג' אורוול / מתחת לאף שלך מתחת לאף שלך - מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול, באתר text אריק גלסנר, בעיקר על ג'ורג' אורוול, מקור ראשון, 2008 לירז אקסלרד, מתחת לאף, הגרסה הבריטית, באתר ynet, 13 בפברואר 2006 הספר "מתחת לאף שלך", באתר "סימניה"
שבט בני קורייט'ה

בַּנוּ קורייט'ה (بني قريظة; بنو قريظة, תעתיק מדויק: בנו קריט'ה) היה שבט כהנים יהודי שחיו בצפון חצי האי ערב עד המאה השביעית, ונכחד בקרב השוחה. אנשי שבט בני קורייט'ה היו שבט כהנים יהודי שחיו בצפון חצי האי ערב עד המאה השביעית, בנווה המדבר ית'ריב (לימים, העיר אל-מדינה). בעיר חיו שני שבטים יהודים נוספים - שבט בני נדיר ושבט בני קינוקאע. על פי המסורת, יהודים הגיעו לחג'אז לאחר מלחמות היהודים עם הרומאים (המרד הגדול). הם פיתחו את החקלאות באזור, דבר שהעניק להם יתרון מובהק בתרבות, בכלכלה ובפוליטיקה המקומית. במאה החמישית לספירה הגיעו לאזור מתימן שני שבטים אחרים - בנו אוס (بنو أوس, Banu Aws) ובנו ח'זרג' (بنو الخزرج, Banu Khazraj) - ותפסו מקום דומיננטי באזור. בעת ששני שבטים אלה הסתכסכו בינם לבין עצמם, השבטים היהודים במדינה כרתו בריתות עם שני הצדדים ובנו קורייט'ה עם בנו נדיר כרתו ברית עם שבט האוס. בשנת 622 הגיע לית'ריב ממכה נביא האסלאם מוחמד, וארגן ברית בין הצדדים הניצים. אחר כך גבר המתח בין האוכלוסייה המוסלמית הפורחת לבין האוכלוסייה היהודית. בשנת 627 שבטו של מוחמד, קורייש, צר על העיר עם בעלי בריתו, בקרב שנקרא "קרב השוחה" (غزوة الخندق, The Battle of the Trench). בני שבט בנו קורייט'ה קיימו משא ומתן עם מקימי המצור, ללא תועלת, ובסופו של דבר הם נאלצו להיכנע למוסלמים. המוסלמים, תחת פיקודו של מוחמד, הרגו כמעט את כל הגברים, בין 400 ל-900 איש, בעריפת ראש, מלבד כמה מן הגברים, שהתאסלמו. כ-1,000 נשים וילדים מבני השבט נשבו, אולצו להתאסלם ונמכרו לעבדות. לאורך השנים היו חוקרי אסלאם שהטילו ספקות בקיומו של האירוע או במניין ההרוגים. לדבריהם, המקור העיקרי לסיפור הוא כתביו של ההיסטוריון אבן אסחאק, שהסתמך על עדויותיהם של צאצאי בני קורייט'ה, ואלה כנראה הגזימו בתיאוריהם. ההיסטוריון אבן חג'ר אל-עסקלאני התייחס לסיפור בספקנות, והאימאם מאלכ אבן אנס הגדיר אותו כשקר מוחלט, שמטרתו היא הכפשת היהודים. חוקרים נוספים הצליבו את תיאור האירוע עם מקורות נוספים ומצאו בו סתירות רבות. בין החוקרים המודרניים המטילים ספק באמינותו ההיסטורית של האירוע נמנים פטרישה קרון ומייקל קוק. שבט בני נצ'יר שבט בני קינוקאע "חיי מוחמד" (תרגום ועיבוד של ה"סירה אלנבויה מאת המחבר הערבי הקלאסי אבן-האשם), יוסף יואל ריבלין, 2007 משה גיל, בני החזיר ובני הקוף, באתר הארץ, 9 במאי 2011 בנו מלשון "בני" מקורות שונים טוענים שגם הם היו יהודים.
נטבוק

נטבוק (באנגלית: Netbook) הוא מחשב נייד קל משקל וקטן ממדים. מקור השם הוא בפרפרזה על הכינוי המקובל למחשבים ניידים בשפה האנגלית Notebook, תוך שימוש בהלחם עם המילה "נט" (אינטרנט). השם הגנרי נטבע על שם המוצר הראשון מסוג זה - הנטבוק של פסיון (Psion). מחשבי נטבוק נוטים להיות חלשים ממחשבים ניידים אחרים, אך מנגד - קלים וזולים יותר. קהל היעד שלהם הוא משתמשי ענני מחשוב, אשר לא צריכים כוח עיבוד גדול, או משתמשים אחרים אשר דרישותיהם בתחום זה צנועות. מחשבי הנטבוק לרוב שוקלים כקילוגרם וגודלם לרוב קטן מזה של מחשבים ניידים רגילים, על אף שישנן גרסאות באורך של כ-30 ס"מ. כתוצאה, לרוב צג המחשב יהיה קטן מידות אף הוא (לרוב 9-10 אינץ'), ובמידה רבה יכתיב את גודל המחשב עצמו. מקלדת המחשב תהיה אף היא פעמים רבות קטנת מידות ולעיתים בסידור מעט שונה ממקלדות מחשב רגילות, על אף שסידור QWERTY למקשי האותיות נותר בעינו. עקב הגודל הקטן, והרצון לחסוך באנרגיה ובכך לאפשר אורך חיי סוללה ארוך, יכולת העיבוד גם היא נחותה לרוב מזו של מחשבים ניידים רגילים. רוב מחשבי הנטבוק מתבססים על מעבדי Atom של אינטל או מעבדי AMD ו-VIA Technologies. מגבלות אלו משפיעות בהתאם גם על היכולת לשאת מערכות הפעלה המצריכות כושר עיבוד גבוה, ולכן מקובל במחשבים אלו להשתמש ב-Windows XP או מערכות הפעלה מבוססות לינוקס, בעוד מערכות הפעלה חדישות יותר, כגון Windows Vista, עלולות להכביד על משאבי העיבוד של הנטבוק או, במקרה שאלו מוגבלים במיוחד, לא לפעול כלל. הנטבוק מתבסס על יכולת התקשרות לרשת האינטרנט, לרוב באמצעים אלחוטיים, לשם ביצוע משימות שונות שאינן יכולות להתבצע על גבי המחשב עצמו. רוב מחשבי הנטבוק מצוידים באמצעי להתחברות WiFi לרשתות מחשבים ולאינטרנט, ולעיתים גם יכולות בלוטות'. הדיסק הקשיח של הנטבוק גם הוא איננו גדול במיוחד, ולעיתים אף אין מדובר בדיסק קשיח של ממש, אלא בזיכרון פלאש. אלו נוטים להכיל כמות זיכרון פנוי קטנה במיוחד, בעוד אחרים, הכוללים דיסק קשיח של ממש, מגיעים לעיתים גם ל-150 ג'יגה בייט ויותר. בשנת 2011, גוגל השיקה נטבוק ייחודי משלה, המתבסס כמעט לחלוטין על חיבור לאינטרנט, בדומה למחשבי ה-Chromebook שיצרה. פסיון היו הראשונים שייצרו נטבוק, ואף טבעו את המונח כמותג למספר מחשבים שיצרו החל באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. עם עליית הדרישה למחשבים ניידים זולים יותר על חשבון יכולת עיבוד, בין השאר בעקבות פרויקט מחשב נייד לכל ילד, החלו בשנות ה-2000 חברות שונות לעסוק בפיתוח מחשבי נטבוק. פריצת הדרך הייתה ככל הנראה מחשב ה-ee PC של חברת ASUS, שצבר פופולריות רבה לקראת סוף 2007. בעקבות הצלחתו מיהרו חברות נוספות לפתח מחשבי נטבוק, בהן MSI ,Acer ועוד. חברות אחרות, כגון HP ו-דל, יצרו גרסאות "מיני" של המחשבים הניידים הרגילים שלהן. מכירות הנטבוק המשיכו לנסוק ואט-אט החלו לנגוס בנתח השוק של המחשבים הניידים, וב-2009 צפויים להימכר כ-35 מיליון מחשבי נטבוק. לאחרונה מכירת שוק הנטבוקים החלה לצנוח והטאבלט תפס את מקומם. שוקי גלילי, PC Magazine, קטן ועצבני: הכל על טרנד הניידים הזעירים, באתר ynet, 8 באוקטובר 2008 יוסי גורביץ, הערכה: אף יצרנית מחשבים גדולה לא תייצר נטבוקים ב-2013, באתר כלכליסט, 1 בינואר 2013 נטבוק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://www.futurelooks.com/ces-2009-msi-unveils-the-x320-macbook-air-clone-netbook/ http://www.newlaunches.com/archives/asus_ee_pc_is_americas_most_wanted_christmas_gift.php http://www.abiresearch.com/press/1355-35+Million+Netbook+Shipments+Expected+in+2009:+An+Era+Begins
כתר דני

כתר דני או קרונה דנית (בדנית: Danske kroner) הוא ההילך החוקי הרשמי בממלכת דנמרק. הבנק הלאומי של דנמרק הכניס לראשונה את הכתר בשנות ה-70 של המאה ה-19. הכתר הפך להיות ההילך החוקי במדינה ב-1873 והחליף את הריגסדלר בשער המרה של 2 כתר לריגסדלר אחד. ההחלפה הייתה תוצאה של חילופי המטבעות בכל רחבי סקנדינביה מהמטבעות הקודמים לכתרים, חילופין שנמשכו עד מלחמת העולם הראשונה. השם קרונה (krone בדנית) פירושו "כתר", שם שהוטבע לראשונה במדינות סקנדינביה. בין השנים 1940 ל-1945 (מלחמת העולם השנייה) נקשר המטבע למארק הגרמני לאחר כיבוש דנמרק. בסיום הכיבוש הגרמני הוחזר הכתר לשימוש פעיל בשער המרה של 24 כתר לפאונד בריטי. מאז עברו המטבעות והשטרות של הכתר שתי גרסאות. בשנת 2005 פורסמה סדרת מטבעות של 10 קרונה, הכוללים מוטיבים מהאגדות של הנס כריסטיאן אנדרסן. דנמרק אמנם לא הצטרפה להחלפת המטבע המקומי למטבע האירו, בדומה לרוב מדינות אירופה, אולם היא הצטרפה בשנת 1999 למנגנון שער החליפין האירופי (ERM II) לפי הודעה לעיתונות מיום 17 בנובמבר 2020, הבנק הלאומי הדני הנפיק שטרות חדשים ומעודכנים של 500 קרונות בדומה להנפקות הקודמות של שטר זה, אך עם חתימות חדשות (Moeller), חוטי אבטחה חדשים, פסי פנינה ודמויות גאומטריות מובלטות למשתמשים לקויי ראייה להבחין בין הערכים השונים של השטרות. שטרות חדשים אלו מודפסים בצרפת. השטר החדש של 500 קרונות הוא השטר הראשון שיונפק, ואחריו יגיע השטר של 100 הקרונות וערכים נוספים בשנים הקרובות. מדיה וקבצים בנושא כתר דני בוויקישיתוף Danish banknotes and coins today באתר "הבנק הלאומי של דנמרק" פרוט שטרי הכסף הדניים באתר NUMISTA Editorial Style Guide 2020, World Bank Group, appendix D pp.134–139 מתוך שער ההמרה של כתר דני לשקל חדש