laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל אברג'ל

הרב ישראל אברג'ל (נולד בח' בשבט תשמ"א, 13 בינואר 1981) הוא רב ישראלי וראש מוסדות המאי"ר לארץ. בנו של הרב יורם אברג'ל. נולד בנתיבות לרב יורם וגאולה אברג'ל. נקרא "ישראל" על שמו של רבי ישראל אבוחצירא ה"בבא סאלי". בילדותו, למד בתלמוד תורה "תורת חיים", שעל ידי ישיבת הנגב בראשות הרב יששכר מאיר. ולאחר מכן למד בישיבה הגבוהה "ישיבת הנגב" ו"אבן האזל". בשנת תשס"א (2000) התחתן עם רבקה ברדוגו. לזוג נולדו תשעה ילדים. לאחר נישואיו החל ללמוד בכולל "רב פעלים - קול רינה" שהונהג באותם ימים על ידי אביו הרב יורם אברג'ל ובהמשך התמנה לראש הכולל "רב ברכות" והכולל "'אור השכינה ושומרים לבוקר". לאחר פטירת אביו הרב יורם אברג'ל באוקטובר 2015 הוגדרו בניו הרבנים ישראל ויוסף חיים כממשיכי דרכו. הרב ישראל המשיך במסורת השיעורים ברחבי הארץ שהחל בה אביו, לצד שיעורים חדשים במוקדים נוספים. בשנת תשע"ח (2017) הקים את עמותת "המאיר לארץ". בשנת 2022 העסיקה העמותה כ-50 עובדים עם מחזור של 27 מיליון שקל. היה בקשר קרוב עם הרב ברוך מרדכי אזרחי חבר מועצת גדולי התורה. לאחר פטירת הרב ברוך מרדכי, נמשך הקשר עם אחיו הרב יצחק אזרחי, מראשי ישיבת מיר. ניהל את מכון "רב ברכות" להוצאת כתבי אביו, עד לפטירתו של אביו בתשרי תשע"ו. אז לבקשתו של הרב שלמה משה עמאר המשיך את מוסדות אביו "רב פעלים קול רינה", יחד עם אחיו הרב חיים יוסף דוד. בשנת תש"פ החל לפתח את רשת המוסדות "המאיר לארץ" יחד עם קבוצת משפחות. המוסדות כוללים בית מדרש, מכון להוצאת ספרים, כוללי אברכים, מקווה טהרה ובית כנסת, מוקדי הפצה מרכזיים של ספריו וספרי אביו בדרום הארץ ובצפונה, סיוע למשפחות נזקקות ואברכים. עומד בראשות שלושה כוללי אברכים: כולל ישיבתי עיוני, כולל ידיעת התורה, וכולל חצות הלכתי. מדי יום ראשון מוסר שיעור תורני שבועי ברדיו קול ברמה. בנוסף, מעביר שיעורים שבועיים באשדוד ונתיבות וכן מבקר בקהילות יהודיות בארצות הברית. חלב הארץ - הלכות והנהגות על השולחן ערוך, בשילוב דעת המקובלים ובעלי תורת החסידות. נכון לתשפ"ב פורסמו חמישה כרכים על סימן א' בשולחן ערוך. בשנת תשפ"ג יצאו ג' כרכים נוספים ז-ח-ט. המאיר לישראל - שיחות ומאמרים על פרשיות השבוע משיעוריו. מסילות אל הנפש - על התורה, על פי דרך אביו. בספר, מדרשים, סיפורים, והנהגות רבות. נכון לשנת תשפ"ד (2024) יצאו לאור 15 כרכים. הספרים מאגדים גם עלונים שבועיים המחולקים מדי שבוע באלפי עותקים. העלונים מתורגמים אף לשפות אנגלית, רוסית וצרפתית. שו"ת מאירת עיניים - 22 תשובות בענייני קנייני התורה. נדפס יחד עם ספרו של אביו - "חיי עולם". אודותינו, באתר אודות - המאיר לארץ כאשר נולד, הזמין אביו הרב יורם את ה"בבא סאלי" לשמש כסנדק בברית המילה. ה"בבא סאלי" השיב, כי לא יוכל להשתתף בברית, אבל הוא מבקש לקרוא לרך הנולד בשם "ישראל", על שמו. ישי כהן, ‏הרבנים יוסף חיים וישראל אברג'ל - 'ממשיכי דרכו' של הרב יורם אברג'ל, באתר כיכר השבת, 10 באוקטובר 2015 המאיר לארץ ע"ש ציס"ע אבינו רבינו יורם מיכאל אברג'ל זיעא (ע"ר), באתר גיידסטאר של משרד המשפטים משה ויסברג, תיעוד: גדולי ישראל בחתונת בת הגה"צ רבי ישראל אברג'ל, באתר בחדרי חרדים, ‏23/11/2022 הגר"י אזרחי ביקר במוסדותיו של הגר"י אברג'ל בנתיבות, באתר בחדרי חרדים, ‏12/08/2023 ישי כהן, אבא היקר שלנו, תנוח בשלום. אבל תחזור אלינו הכי מהר" באתר כיכר השבת, 11 באוקטובר 2015 מתוך "לוח השיעורים" המופיע באתר מוסדותיו. יצאו כרכים א-ג, ה-ו. חלק ד' לא יצא לעת עתה לאור.
בית הכנסת בית אברהם (איסטנבול)

בית כנסת בית אברהם הוא בית כנסת הממוקם מאחורי תחנת הרכבת המרכזית בסירקצ'י באיסטנבול, טורקיה. זהו בית הכנסת הקרוב ביותר לאזור העיר העתיקה של איסטנבול (היפודרום) וניתן להגיע אליו בקלות ברגל על מנת להתפלל בשבתות. יהדות טורקיה היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות באזור הבלקן ובאזור המזרח התיכון. כבר בימי הבית השני התיישבו יהודים באסיה הקטנה. האימפריה העות'מאנית, אשר בה היו קהילות יהודיות שונות ומגוונות, הזמינה את היהודים שגורשו מספרד ומפורטוגל במאה ה-15 להתיישב בה ורבים התיישבו בטורקיה. רוב יהדות טורקיה היגרה מהמדינה - רובם עלו לארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-20 וחלקם היגרו למדינות אירופה וצפון אמריקה. הקהילה היהודית בטורקיה מונה כיום כ-15,000 חברים, רובם המוחלט מתגורר באיסטנבול. כיום קיימים באיסטנבול 16 בתי כנסת. יהדות טורקיה רשימת בתי הכנסת בטורקיה הרבנות הראשית לטורקיה עיתון שלום - העיתון היהודי הראשי בטורקיה "Chief Rabbinate of Turkey (Türkiye Hahambaşılığı)". אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2010. נבדק ב-30 במרץ 2008. {{cite web}}: (עזרה) יאיר קראוס, ‏הנשיא הרצוג בבית הכנסת באיסטנבול: "בני כל הדתות יכולים וצריכים לחיות בשלום", בעיתון מקור ראשון, 10 במרץ 2022 musevicemaati.com Turkish Jews Today "Turkish Jews Today: The present size of Jewish Community is estimated at around 26.000." (טורקית, אנגלית)
לרה לודוויג

לרה לודוויג-בוס (בגרמנית: Laura Ludwig-Bowes; נולדה ב-13 בינואר 1986) היא שחקנית כדורעף חופים גרמניה, אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלופת העולם (וינה 2017), לצד שותפתה קירה ווקנהורסט. היא נולדה וגדלה במזרח ברלין. בהיותה בת 18 זכתה באליפות אירופה ובאליפות העולם עד גיל 18 ביחד עם יאנה קוהלר. לאחר ששרדה אירוע מוחי שכמעט סיים את הקריירה שלה, היא חזרה לשחק ביחד עם שרה גולר. הן זכו באליפות אירופה עד גיל 23 וסיימו במקום רביעי באליפות אירופה שנערכה בהאג, הולנד. באליפות אירופה שנערכה בוולנסיה, ספרד בשנת 2007 הן זכו במדליית כסף. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית זהב ביחד עם שותפתה קירה ווקנהורסט לאחר ניצחון במשחק הגמר על אגאתה בדנרצ'וק וברברה סיישאס מברזיל (2 בעולם) בתוצאה 2–0 (21–18, 21–14). בשלב חצי הגמר הן ניצחו את לריסה פרנסה וטליטה אנטונס מברזיל (1 בעולם) בתוצאה 2–0 (21–18, 21–12) באליפות העולם בכדורעף חופים שנערכה בווינה, אוסטריה בתחילת אוגוסט 2017 היא זכתה במדליית זהב ביחד עם קירה ווקנהורסט לאחר שניצחו במשחק הגמר את אפריל רוס ולורן פנדריק מארצות הברית בתוצאה 2–1 (19–21, 21–13, 15–9). באולימפיאדת טוקיו זכתה לשאת את דגל גרמניה בטקס הפתיחה ביחד עם הקופץ למים פטריק האוזדינג. במשחקים עצמם היא הפסידה בשלב רבע הגמר ביחד עם מרגרטה קוזוך לאליקס קליינמן ואפריל רוס מארצות הברית בתוצאה 0–2 (19–21, 19–21) ולא הצליחה להגן על תוארה. מדיה וקבצים בנושא לרה לודוויג בוויקישיתוף לרה לודוויג, ברשת החברתית אינסטגרם לרה לודוויג, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לרה לודוויג, באתר olympedia.org
רעידת האדמה בים יפן (2024)

רעידת האדמה בים יפן אירעה ב-1 בינואר 2024, בשעה 16:10 (שעון יפן, JST). הרעידה בעוצמה 7.5Mw אירעה בחצי האי נוטו שבמחוז אישיקווה, יפן. רעידת האדמה גרמה לצונאמי לאורך ים יפן. מספר גדול של רעידות משנה פקדו את האזור, החזקה שבהן בעוצמה של 6.1Mw. הרעידה גרמה למאות הרוגים ומעל אלף פצועים. יפן ממוקמת על גבול מתכנס בין האוקיינוס השקט, הים הפיליפיני, לוח אוחוצק והלוח האמורי. לאורך החוף המזרחי והדרום-מזרחי של קשת האי קיימת הפחתה של לוחות האוקיינוס השקט והים הפיליפיני בשקע יפן ובננקאי, בהתאמה. החוף המערבי של הונשו, הגובל בים יפן, הוא גבול מתכנס מגמתי מצפון לדרום. הגבול הזה בין לוחות אמוריאן ואוחוטסק נחשב כאזור הפחתה, המורכב משברי דחף הנדחפים מזרחה. רעידות אדמה וצונאמי נוצרות מדחף ולחץ המושט על הגבול, בעוצמה בטווחים של 6.8–7.9. רעידות אדמה גדולות וצונאמי לאורך גבול זה התרחשו בשנים 1741, 1940, 1964, 1983 ו-1993, אם כי מקורו של הצונאמי של 1741 נותר פתוח לוויכוח. המכון הגאולוגי של ארצות הברית דיווח על עוצמה של 7.5 ועומק של 10 ק"מ במוקד רעידת האדמה. מנגנון המוקד של הזעזוע הראשי תאם שבר אורך רדוד מגמתי לצפון-מזרח שצולל לצפון-מערב או לדרום-מזרח, המתרחש לאורך הגבול המתכנס בין לוח אוחוצק ללוח האמורי. רעידת משנה בעוצמה של 6.2 אירעה תשע דקות לאחר מכן. בעשרות אלפי בתים נותק החשמל כתוצאה מהרעידה. מדיה וקבצים בנושא רעידת האדמה בים יפן בוויקישיתוף "M 7.5 - 42 km NE of Anamizu, Japan". United States geological Survey. 1 בינואר 2024. נבדק ב-1 בינואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) "Magnitude 7.6 earthquake strikes Japan, tsunami warning issued". Channel News Asia. Reuters. 1 בינואר 2024. נבדק ב-1 בינואר 2024. {{cite news}}: (עזרה) Mulia, Iyan E.; Ishibe, Takeo; Satake, Kenji; Gusman, Aditya Riadi; Murotani, Satoko (3 בספטמבר 2020). "Regional probabilistic tsunami hazard assessment associated with active faults along the eastern margin of the Sea of Japan". Earth, Planets and Space. 72 (123): 123. Bibcode:2020EP&S...72..123M. doi:10.1186/s40623-020-01256-5. {{cite journal}}: (עזרה) Hurukawa, Nobuo; Harada, Tomoya (2013). "Fault plane of the 1964 Niigata earthquake, Japan, derived from relocation of the mainshock and aftershocks by using the modified joint hypocenter determination and grid search methods". Earth, Planets and Space. 65 (12): 1441–1447. Bibcode:2013EP&S...65.1441H. doi:10.5047/eps.2013.06.007. Tamaki, Kensaku; Honza, Eiichi (20 באוקטובר 1985). "Incipient subduction and deduction along the eastern margin of the Japan Sea". Tectonophysics. 119 (1–4): 381–406. Bibcode:1985Tectp.119..381T. doi:10.1016/0040-1951(85)90047-2. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite journal}}: (עזרה) Satake, Kenji (2007). "Volcanic origin of the 1741 Oshima-Oshima tsunami in the Japan Sea" (PDF). Earth Planets Space. 59 (5): 381–390. Bibcode:2007EP&S...59..381S. doi:10.1186/BF03352698. National Earthquake Information Center (1 בינואר 2023). "M 6.2 - 4 km SSW of Anamizu, Japan". United States Geological Survey. נבדק ב-1 בינואר 2023. {{cite web}}: (עזרה)
בית הכנסת בית ניסים (איסטנבול)

בית הכנסת בית ניסים (בטורקית: Bet Nissim Sinagogu) הוא בית כנסת בשכונת קוזגונצ'וק (אנ'), איסטנבול, טורקיה. ביקורים אפשריים בתיאום מראש. יהדות טורקיה היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות באזור הבלקן ובאזור המזרח התיכון. כבר בימי הבית השני התיישבו יהודים באסיה הקטנה. האימפריה העות'מאנית, אשר בה היו קהילות יהודיות שונות ומגוונות, הזמינה את היהודים שגורשו מספרד ומפורטוגל במאה ה-15 להתיישב בה ורבים התיישבו בטורקיה. רוב יהדות טורקיה היגרה מהמדינה – רובם עלו לארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-20 וחלקם היגרו למדינות אירופה וצפון אמריקה. הקהילה היהודית בטורקיה מונה כיום כ-15,000 חברים, רובם המוחלט מתגורר באיסטנבול. כיום קיימים באיסטנבול 16 בתי כנסת. בית הכנסת הוקם בשנת 1840 בשכונת לה ויראן באיסטנבול, שכונה בה חיו יהודים שלא היו עשירים במיוחד. אהל הקודש בבית הכנסת הוא מסוף המאה ה-18. לאחר עזיבתם של יהודים רבים, בית הכנסת נאבק שוב ושוב נגד סגירתו לצמיתות. בית הכנסת נפתח מחדש לאחר סגירה ב-1980, 1994 ו-1997. פירוש שמו של בית הכנסת בית ניסים הוא סמל לכך שבית התפילה התמודד עם מצוקות במשך עשרות שנים. בית כנסת נוסף בשכונה הוא בית הכנסת בית יעקב. יהדות טורקיה רשימת בתי הכנסת בטורקיה הרבנות הראשית לטורקיה עיתון שלום - העיתון היהודי הראשי בטורקיה "Chief Rabbinate of Turkey (Türkiye Hahambaşılığı)". אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2010. נבדק ב-30 במרץ 2008. {{cite web}}: (עזרה) יאיאר קראוס, ‏הנשיא בבית הכנסת באיסטנבול, בעיתון מקור ראשון, 10 במרץ 2022 musevicemaati.com Turkish Jews Today "Turkish Jews Today: The present size of Jewish Community is estimated at around 26.000." (טורקית, אנגלית) Bet Nissim Synagogue, ‏2019-02-12 (באנגלית)
חגורת כסף

חגורת כסף (באנגלית: Money belt) היא חגורה עם תאים נסתרים, אשר מכילה בתוכה לרוב מזומן, דרכון, כרטיסי נסיעה, רישיון נהיגה, כרטיסי אשראי, תכשיטים וחפצי ערך אחרים. חגורות כסף נלבשים לרוב על ידי תיירים ומטיילים. ישנם שני סוגים של חגורות כסף: חגורה עם פאוץ' חגורה רגילה עם כיס נסתר אחד או יותר עם רוכסן מדיה וקבצים בנושא חגורת כסף בוויקישיתוף money belt, Cambridge Dictionary (ארכיון) Kathleen Crislip, How to Use a Money Belt When Traveling, TripSavvy (באנגלית) (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא אופנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צה"מ ספירפיש

צה"מ ספירפיש הייתה צוללת מחלקה שנייה מסדרת S שנבנתה במהלך שנות ה-30 עבור הצי המלכותי. היא הושלמה בשנת 1936, והשתתפה במלחמת העולם השנייה. הצוללת הייתה אחת מ-12 הצוללות שנקראו בשיר "Twelve Little S-Boats". עד כה היא הייתה הספינה היחידה של הצי המלכותי שנקראה ספירפיש. המחלקה השנייה של צוללות מסדרת S תוכננה כגרסאות משופרות ומוגדלות מעט של הצוללות המוקדמות יותר של הסדרה ונועדו לפעול בים הצפוני והבלטי. אורך הצוללות היה 208 רגל 8 אינץ' (63.6 מטרים) בסך הכל, רוחב של 24 רגל (7.3 מטרים) ושוקע ממוצע של 11 רגל 10 אינץ' (3.6 מטרים). הדחק הצוללת היה 768 טונות ארוכות (780 טונות) על פני השטח ו-960 טונות ארוכות (980 טונות) בצלילה. לצוללות מסדרה S היו צוות של 40 קצינים ומלחים. היה להם עומק צלילה של 300 רגל (91.4 מטרים). להפלגה על פני המים, הצוללות הונעו על ידי שני מנועי דיזל 775 כוחות סוס (578 קילוואט), כאשר כל אחד מניע ציר מדחף אחד. בעת הצלילה כל מדחף הונע על ידי מנוע חשמלי 650 כוחות סוס (485 קילוואט). הם יכלו להגיע ל-13.75 קשרים (25.47 קמ"ש) על פני השטח ו-10 קשרים (19 קמ"ש) מתחת למים. על פני השטח, לצוללות המחלקה השנייה היה טווח של 6,000 מיילים ימיים (11,000 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש) ואילו בצלילה היה להן טווח של 64 מיילים ימיים (119 ק"מ) במהירות של 2 קשרים (3.7 קמ"ש). הצוללות מסדרה S היו חמושות בשישה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ) בחרטום. הם נשאו שש טורפדות לטעינה מחדש בסך הכל תריסר טורפדות. הם גם היו חמושים בתותח סיפון 3 אינץ' (76 מ"מ). הצוללת הוזמנה ב-18 בפברואר 1935, הונחה ב-23 במאי 1935 במספנת קאמל לירד בבירקנהד והושקה ב-21 באפריל 1936. הצוללת הושלמה ב-11 בדצמבר 1936. הקריירה שלה בתקופת המלחמה החלה בצורה לא טובה, כאשר ב-24 בספטמבר 1939, היא נפגעה קשות מספינות מלחמה גרמניות ליד הורנס ריף. היא הצליחה להימלט למרות שלא הצליחה לצלול. משימת חילוץ בוצעה על ידי כוח האמבר הבריטי וצי הבית, כולל נושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל, ואוניית המערכה אה"מ נלסון, שביצעו את תפקיד הליווי בזמן שנעשו ניסיונות חיפוש והצלה. הצי הותקף על ידי מפציצי יונקרס Ju 88 של ה-Campfgeschwader 30 של הלופטוואפה, ופצצה גרמה נזק קל לסיירת המערכה אה"מ הוד. ספירפיש הוכנסה בבטחה לרוזית' ב-26 בספטמבר, והתיקונים הושלמו בתחילת מרץ 1940. פעולה בולטת נוספת התרחשה ב-11 באפריל 1940, בזמן שסיירה בקטגט, בפיקודו של לוטננט קומנדר ג'ון היי פורבס, היא טרפדה ופגעה בסיירת הכבדה הגרמנית ליצו, והוציאה אותה מכלל פעולה במשך יותר משנה. באותה עת דווח שהיא הטביעה את אוניית האחות, אדמירל שר. מאוחר יותר באותה שנה, ב-20 במאי, היא הטביעה שתי ספינות דיג דניות S.130 ו-S.175 עם ירי בים הצפוני. ספירפיש הפליגה מרוזית' ב-31 ביולי 1940, עדיין בפיקודו של "ג'וק" פורבס, כדי לפטרל מול החוף הנורווגי. ב-1 באוגוסט היא נצפתה על פני השטח על ידי הצוללת הגרמנית U-34 בפיקודו של וילהלם רולמן שתקפה והטביעה אותה, כ-180 מיל (290 קילומטרים) מערב-דרום-מערב לסטוונגר. היה רק ניצול אחד, איש הים הכשיר ויליאם פסטר, שנלקח על U-34 כשבוי מלחמה. HMS Spearfish (N 69) of the Royal Navy
אביפונים

אַבִּיפּוֹנִים (בספרדית: Abipones) היו עם ילידי מחבל גראן צ'אקו שבארגנטינה, אשר חדל להתקיים כקבוצה אתנית עצמאית בראשית המאה ה-19 ונטמע בחברה הארגנטינאית. האביפונים דיברו אביפונית, אחת מהשפות גוואיקורואניות. האביפונים ישבו בחלקו הארגנטינאי של חבל גראן צ'אקו, באזורים הנמוכים של נהר ברמחו. במקור היו בני הקבוצה נוודים, ציידים-לקטים ודייגים, ובמידה מסוימת גם עסקו בחקלאות. לקראת אמצע המאה ה-17, השיגו האביפונים סוסים מהמתיישבים הספרדים ונטשו את החקלאות עבור פשיטות וציד. באותה תקופה הם עוד חיו מצפון לנהר ברמחו. שכניהם והחקלאים הספרדים חששו מפניהם, והם אף איימו על חוות וערים גדולות, כגון אסונסיון וקוריינטס. האביפונים ככל הנראה נדחקו דרומית לאזור המחיה המקורי שלהם על ידי הספרדים ושבטים ילידיים אחרים, כגון טובה. לבסוף הם התרכזו בשטח שבין סנטה פה לסנטיאגו דל אסטרו, בין נהר ברמחו בצפון לנהר סלאדו בדרום. למן 1710 יצאו הספרדים במבצעים צבאיים להשגת שליטה וריבונות על האביפונים. בעשורים שלאחר מכן אורגנו מיסיונים ישועיים (בעיקר על ידי מרטין דובריצהופר, שהיה מיסיונר בפרגוואי במשך 18 שנה), והם התנצרו ברובם והפכו ליושבי קבע. למושבות האביפונים היו חיכוכים בלתי פוסקים עם המתיישבים הספרדים, ולעיתים קרובות הם חוו פשיטות מצד עמי הטובה והמוקווי. לקראת סוף שנות ה-60 של המאה ה-18 יותר ממחצית מהאביפונים מתו ממחלה, ומספרם לא עלה על 5,000. גירוש הישועים בידי הספרדים באותה שנה היה קטלני עבור האביפונים. כאשר הם ניסו לחדש את אורחות חייהם הקודמים, הם מצאו את אדמותיהם המסורתיות כבושות על ידי מתיישבים ועמים ילידיים אחרים. עמי הטובה והמוקווי, יחד עם מחלות, חיסלו את האביפונים כקבוצה אתנית במהלך פחות מחצי מאה. הניצולים נטמעו באוכלוסייה הארגנטינאית הכללית, למדו לדבר ספרדית, ונטשו את מנהגיהם הישנים. הדובר האחרון של אביפונית מת כנראה במאה ה-19. לפי מרטין דובריצהופר, שחי עמם במשך שבע שנים, האביפונים היו קבוצה של אנשים גבוהים, חטובים, נאים, בעלי עיניים שחורות, אף נשרי ושיער שחור ועבה, שאותו מרטו מהמצח ועד לכתר שחבשו כסימן שבטי. פניהן, שדיהן וזרועותיהן של הנשים קועקעו בדמויות שחורות בעיצובים שונים בהתאם לגילן ומעמדן החברתי, והשפתיים והאוזניים של שני המינים נוקבו. הגברים היו לוחמים אמיצים, וכלי הנשק העיקריים שלהם היו החץ והקשת, החנית והאלה - כולם מגולפים מעץ מקומי - כמו גם בולאדורים. בקרב הם עטו שריון שהוכן מעור טפיר, שמעליו תפרו עור יגואר. אפילו נשות האביפונים נודעו כתוקפניות והחזיקו בכוח ניכר בטקסים הדתיים. האביפונים היו שחיינים ופרשים טובים. בעונת השיטפונות שנמשכה חמישה חודשים הם חיו על איים או אפילו תפסו מחסה במקלטים שנבנו בין העצים. הם חלקו את רוב המנהגים של עמי הגוואיקורו, כולל הקובאדה. רק לעיתים רחוקות הם נישאו לפני גיל שלושים. צ'ארלס דרווין דיווח כי "כאשר גבר אביפוני בוחר אישה, הוא מתמקח עם ההורים על המחיר, אולם לעיתים קרובות הילדה מבטלת את מה שהוסכם בין ההורים והחתן, ודוחה בעקשנות את עצם אזכור הנישואין לעיתים קרובות, תוך שהיא בורחת ומסתירה את עצמה, וכך חומקת מהחתן". רצח תינוקות היה נפוץ, ומעולם לא גדלו יותר משני ילדים במשפחה אחת. התינוקות ינקו עד גיל שנתיים. מדיה וקבצים בנושא אביפונים בוויקישיתוף אביפונים, באתר אוסף eHRAF אביפונים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
לייסי

לייסי (באסטונית: Leisi; בגרמנית: Laisberg) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בצפון האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת אוריסארה, ממערב מוסטיאלה, ומדרום (ממזרח למערב): פיהטלה, קארמה וקארלה. שטחה של לייסי הוא כ-347 קמ"ר, והיא השנייה בגודלה במחוז סארה (אחרי קארמה). בשנת 2005 אוכלוסייתה מנתה 2,139. היישוב הגדול והמרכזי בלייסי ("בירת הנפה") הוא העיירה לייסי (2,154 תושבים - בשנת 2004) שעל-שמה נקראת הנפה, מלבדה ישנם גם 53 כפרים נוספים. בלייסי ישנה כנסייה גותית מהמאה ה-14 ושתי כנסיות אורתודוקסיות בלייסי ובכפר מֵצְקלָה. במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא. מדיה וקבצים בנושא לייסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לייסי (באסטונית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסטוניה ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדום ירוק

אדום ירוק הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית לזהירות בדרכים אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1997–2001, כשברצועת הילדים "החופש הגדול", התכנית נהפכה לפינת חידות. ברצועת השידורים ששודרה בחנוכה הסדרה הוצגה כפינת חידות, שבהם הקהל היה צריך לענות נכון. בהמשך החידה והפתרון הוצגו יחד. בתחילת שנות ה2000 פרקי העונה הראשונה דובבו לערבית ושודרו ברצועת שידורי הילדים בערבית בימי שישי בבוקר ב"חינוכית 1". אדום ירוק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
ג'ון מקדונלד (פסיכיאטר)

ג'ון מרשל מקדונלד (באנגלית: John Marshall Macdonald;‏ 9 בנובמבר 1920 – 16 בדצמבר 2007) היה פסיכיאטר משפטי שידוע בשל תיאורו את שילוש מקדונלד, אוסף תכונות אצל ילדים שנטען כי הן יכולות להצביע על כך שהילד יגדל להיות רוצח סדרתי. מקדונלד קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת אוטגו ב-1967, עבודת הדוקטורט שלו נקראת "The threat to kill". The threat to kill, ourarchive.otago.ac.nz (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רופאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרול וסוף העולם

קרול וסוף העולם (באנגלית: Carol & The End of The World) היא מיני סדרת טלוויזיה דרמה קומית אפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה מונפשת אמריקאית למבוגרים שנוצרה על ידי דן גוטרמן עבור נטפליקס. הופקה על ידי Bardel Entertainment, ושודרה במשך עשרה פרקים ב-15 בדצמבר 2023. כוכב הלכת המסתורי קפלר (לכאורה נקרא על שמו של יוהנס קפלר) דוהר לעבר כדור הארץ, לקראת הכחדה של האנושות. בעוד שרוב האנשים מרגישים משוחררים להגשים את חלומותיהם הפרועים ביותר, אישה אחת שקטה ומגושמת, קרול, עומדת לבדה - אבודה בין ההמונים הנהנתנים. הבמאי דן גוטרמן תיאר את הסדרה כ"מכתב אהבה לשגרה. הצגה על נוחות המונוטוניות. קומדיה קיומית מונפשת על הטקסים היומיומיים המרכיבים את הפערים שמרכיבים חיים". המיני-סדרה בת 10 הפרקים שוחררה ב-15 בדצמבר 2023 בנטפליקס. אתר הביקורת Rotten Tomatoes מדווח על דירוג ממוצע של 8/10, על סמך 12 ביקורות מבקרים. באתר Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה ציון של 79 מתוך 100, על סמך 5 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". ג'נה שרר מ- The AV Club נתנה לסדרה ציון A- ואמרה, "קרול וסוף העולם היא סדרה מצחיקה, כן, ויש בה הרבה סלפסטיק אבסורדי; אבל בבסיסה, זו סדרה סבלנית ומדיטטיבית על מה זה פירושו להיות אדם החי בין אנשים אחרים". Hibberd, James (26 באוקטובר 2023). "Martha Kelly to Lead Voice Cast for Netflix Animated Series From 'Rick and Morty' Writer". The Hollywood Reporter. נבדק ב-26 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) ערב בלי חדשות: סוף העולם מגיע ואתם בדיכאון. מה תעשו עכשיו?, באתר "Time Out ישראל", 17 בדצמבר 2023 Campione, Katie (26 באוקטובר 2023). "'Carol & The End Of The World' Adult Animated Limited Series To Debut On Netflix With Martha Kelly Leading Voice Cast". Deadline. נבדק ב-26 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Scherer, Jenna (15 בדצמבר 2023). "Carol & The End Of The World review: Netflix's adult-animated miniseries moves to a rhythm all its own". The A.V. Club. נבדק ב-16 בדצמבר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "קרול וסוף העולם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קרול וסוף העולם", באתר נטפליקס "קרול וסוף העולם", באתר Metacritic (באנגלית)
המרכז הקהילתי הלהט"בי (ניו יורק)

המרכז הקהילתי הלהט"בי (מוכר גם בשמות המרכז הקהילתי הלסבי, הגאה, הביסקסואלי והטרנסג'נדרי והמרכז הקהילתי ההומו-לסבי; Lesbian, Gay, Bisexual & Transgender Community Center ו-Lesbian and Gay Community Services Center) הוא ארגון ללא מטרות רווח אמריקאי-להט"בי שנוסד ב-1 בדצמבר 1983. בסיס הארגון נמצא בווסט וילג' ברחוב 208 ווסט 13 במנהטן התחתית, ניו יורק, בבניין היסטורי אשר שיכן בעבר בית ספר יסודי ותיכון ללימודי מסחר במזון. בפברואר 2011, המרכז הסתבכך בתוך מחלוקת של Siegebusters, קבוצה פרו-פלסטינית שהייתה אמורה לקיים מסיבה במרכז הלהט"בי ב-5 במרץ במהלך "שבוע האפרטהייד הישראלי". הקבוצה תכננה להכשיר פעילים ולגייס כספים עבור כלי שיט נוספים כדי להפר את ההסגר על רצועת עזה. השחקן האמריקאי מייקל לוקאס איים להחרים את המרכז והאשים את הקבוצה באנטישמיות וכן טען כי ישראל היא המדינה הידידות להומואים היחידה במזרח התיכון, וכי להט"בים בשטחים הפלסטיניים עובריים עינויים ונהרגים. מאוחר יותר, המרכז ביטל את המסיבה וקבע כי הקבוצה הפרו-פלסטינית איננה קשורה ללהט"ב. הקבוצה מחתה על ההחלטה על ידי ארגון עצומה מקוונת. במאי 2011, הודיע המרכז כי יאפשר לקבוצת קווירים נגד האפרטהייד הישראלי (אנ') להיפגש במרכז. המרכז הגן על המהלך וקבע כי הוא "מספק מקום למגוון קולות להט"בים בקהילה [הגאה] לעסוק בשיחות במגוון נושאים". עם זאת, בתחילת יוני 2011 החליט המרכז לאסור השכרת שטחים במכרז ל"קבוצות המתארגנות סביב הסכסוך הישראלי-פלסטיני". Michael Lucas Says LGBT Center Pressed Jewish Group to Move Meeting (אורכב 27.07.2011 בארכיון Wayback Machine), Duncan Osbourne, Gay.com news, February 2011 LGBT Center Cancels Israel Apartheid Event (אורכב 29.12.2011 בארכיון Wayback Machine), The Advocate, February 22, 2011. NY gay center pulls plug on Israel-Apartheid event NY gay center pulls plug on Israel-Apartheid event (אורכב 26.01.2013 בארכיון Wayback Machine), Gil Shefler and Benjamine Weinthal, The Jerusalem Post, February 24, 2004. Don’t Mess With Jewish Porn King Michael Lucas (אורכב 07.10.2011 בארכיון Wayback Machine), Michael Kaminer, The Jewish Daily Forward, February 23, 2011. N.Y. gay center rapped for renting space to anti-Israel group (אורכב 29.05.2011 בארכיון Wayback Machine), Jewish Telegraphic Agency, May 26, 2011; accessed May 26, 2011 New York LGBT center ejects Queers Against Israel Apartheid (ארכיון) אתר האינטרנט הרשמי של המרכז הקהילתי הלהט"בי (באנגלית) המרכז הקהילתי הלהט"בי, ברשת החברתית פייסבוק המרכז הקהילתי הלהט"בי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המרכז הקהילתי הלהט"בי, ברשת החברתית אינסטגרם המרכז הקהילתי הלהט"בי, סרטונים בערוץ היוטיוב המרכז הקהילתי הלהט"בי, באתר פליקר
JazzWeek

JazzWeek הוא מגזין ג'אז וסמות' ג'אז מריקאי שהוקם על ידי אד טרפזגר באוגוסט 2001. המגזין, אשר נמצא בבעלות סוכנות המדיה האמריקאית Trefzger Media, מפרסם חדשות מתעשיית המוזיקה וכן את מצעדי המוזיקה 100 שירי הג'אז (פעיל מאז אוגוסט 2001) ו-100 שירי הסמות' ג'אז (היה פעיל באוגוסט 2001 – פברואר 2012), על בסיס נתונים שנאספים מתחנות רדיו ג'אז מקומיות. בנובמבר 2004, המגזין החל להשתמש בנתונים שנאספו על ידי שירות המוזיקה Mediaguide. בפברואר 2012, שירות המוזיקה פורק, ובשל כך הנתונים נאספים על ידי המגזין עצמו. המגזין מארח מאז 2002 (למעט 2006 ו-2013) את ועידת הג'אז השנתית JazzWeek Summit. ב-2002–2004 ו-2007–2011, הוועידה התקיימה ברוצ'סטר. ב-2005, הוועידה התקיימה בסירקיוז. ב-2012, הוועידה התקיימה בדטרויט. מאז 2014, הוועידה מתקיימת בסן חוזה, קליפורניה. אתר האינטרנט הרשמי של JazzWeek JazzWeek, ברשת החברתית פייסבוק JazzWeek, ברשת החברתית אקס (טוויטר) JazzWeek, ברשת החברתית אינסטגרם "Arturo Gómez Wins Music Director of the Year from JazzWeek for Fourth Time!". KUVO. 10 באוגוסט 2015. נבדק ב-20 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה)