וירג'יניה (BB-13)

אוניית המערכה וירג'יניה (BB-13) הייתה האונייה הראשונה מבין חמש אוניות המערכה מסדרת וירג'יניה שנבנו עבור צי ארצות הברית, והייתה הספינה החמישית שנשאה שם זה. וירג'יניה הונחה במאי 1902 בחברת Newport News Building and Dry Dock Company בניופורט ניוז, וירג'יניה, הושקה באפריל 1904, והוכנסה לשירות בצי במאי 1906. האונייה הייתה חמושה בסוללה התקפית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) ושמונה תותחי 8 אינץ' (203 מילימטרים), והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 19 קשרים (35 קמ"ש). במשך כל הקריירה שלה, וירג'יניה שירתה בצי האטלנטי, רובו בילה בביצוע אימונים בזמן שלום כדי לשמור על מוכנות הצי. בשנים 1907–1909 היא השתתפה בשייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם. היא הייתה מעורבת בהתערבות האמריקנית במהפכה המקסיקנית בשנים 1913–1914, כולל כיבוש וראקרוס. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, היא שימשה תחילה להכשרת תותחנים לצי המתרחב בזמן המלחמה, ולאחר מכן לליווי שיירות לאירופה. במהלך תקופה זו, היא שירתה לזמן קצר כאוניית הדגל של הפלגות הראשונה והשלישית, כוח אוניות המערכה. לאחר סיום המלחמה בנובמבר 1918, היא שובצה למבצע הובלת חיילים אמריקאים חזרה מצרפת. וירג'יניה הושבתה ב-1920 ובסופו של דבר הוטבעה כספינת מטרה ב-1923 על פי תנאי האמנה הימית של וושינגטון. עבודת העיצוב על סדרת וירג'יניה החלה בשנת 1899, לאחר ניצחון ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–ספרד, אשר הוכיחה את הצורך באוניות מערכה לים הפתוח המתאימות למבצעים בחו"ל, ופתרה סוף סוף את הוויכוח בין תומכי הסוג הזה לבין אלו אשר העדיפו אוניות עם לוח חופשי נמוך להגנה על החוף. המתכננים כללו סידור מרוכז של התותחים הראשיים וחלק מהתותחים המשניים, מה שהוכיח את עצמו כאכזבה משמעותית בשירות, שכן ירי של כל אחד ממערכות התותחים הפריע לאחרות, והאט את קצב האש. וירג'יניה הייתה באורך כולל של 441 רגל 3 אינץ' (134.49 מטרים), רוחב של 76 רגל 3 אינץ' (23.24 מטרים) ושוקע של 23 רגל 9 אינץ' (7.24 מטרים). הדחק האונייה היה 14,948 טונות ארוכות (15,188 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 16,094 טונות ארוכות (16,352 טונות) במעמס מלא. האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים עם שני מדחפים, בדירוג של 19,000 כוחות סוס (14,000 קילוואט), עם קיטור המסופק על ידי עשרין וארבעה דוודי ניקלאוס המופעלים בפחם. מערכת ההנעה העניקה של 19 קשרים (35 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני כלוב ב-1909. היה לה צוות של 812 קצינים ומלחים. האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) /40 קליבר Mark 4 בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, מקדימה ומאחורה. הסוללה המשנית כללה שמונה תותחי 8 אינץ' (203 מ"מ) /45 קליבר ו-12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) /50 קליבר. תותחי ה-8 אינץ' היו מורכבים בארבעה צריחים תאומים; שניים מהם הוצבו על גבי צריחי הסוללה הראשיים, כאשר שני הצריחים האחרים לצד הארובה הקדמית. תותחי ה-6 אינץ' הונחו בקזמטים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה 12 תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר המורכבים בקזמטים לאורך דופן הגוף ו-12 תותחי 3 פאונד. היא גם נשאה שני תותחי 1 פאונד. כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה באותה התקופה, רוד איילנד נשאה ארבעה צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב. חגורת השריון הראשית של וירג'יניה הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי המכונות ובעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) במקום אחר. חזיתות צריחי תותחי הסוללה הראשיים (והצריחים המשניים מעליהם) היו בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים). כל צריח נשען על ברבטות תומכות שהיו מוגנות עם חיפוי שריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). למגדל הניווט היו דפנות בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים). וירג'יניה הונחה בבניית הספינות ניופורט ניוז ב-21 במאי 1902 והושקה ב-5 באפריל 1904. היא נכנסה לשירות פעיל ב-7 במאי 1906. קפטן סיטון שרדר היה המפקד הראשון של האונייה. וירג'יניה החלה בהפלגת ניסויים במפרץ צ'ספיק, וירג'יניה, לניופורט, רוד איילנד, ואז ללונג איילנד, ניו יורק, לפני שהגיעה לברדפורד, רוד איילנד ב-9 באוגוסט. ניסויים ימיים באו בעקבות רוקלנד, מיין, בהם רשמה האונייה מהירות רשמית של 19.734 קשרים (36.547 קמ"ש), לפני שהמשיכה ל-Oyster Bay, לונג איילנד, שם נסקרה על ידי הנשיא תאודור רוזוולט בין 2 ל-4 בספטמבר. האונייה חזרה לשייט הניסויים שלה. בינתיים החלה מהפכה בקובה נגד הנשיא תומאס אסטרדה פאלמה, שביקש התערבות של ארצות הברית כדי להגן על ממשלתו. וירג'יניה נשלחה ב-15 בספטמבר כדי להגן על הוואנה מפני התקפה; היא נשארה שם מ-21 בספטמבר עד 13 באוקטובר, כשחזרה לסוול'ס פוינט, וירג'יניה. לאחר מכן המשיכה וירג'יניה לנורפוק, שם הטעינה פחם לפני שהמשיכה לטומפקינסוויל, סטטן איילנד. לאחר מכן היא הפליגה למספנת הצי של ניו יורק ונכנסה למבדוק היבש כדי לצבוע את החלק התחתון של גוף האונייה שלה. האונייה חזרה למספנת הצי של נורפוק לצורך תיקונים שנמשכו בין 3 בנובמבר 1906 ל-18 בפברואר 1907, בעקבות התנגשות עם ספינת הקיטור Monroe בתעלת נורפוק-כף הנרי. התאונה גרמה לנזק משמעותי לשני כלי השיט ונטען כי מערכות ההיגוי של וירג'יניה היו תקולות, ותרמו לתאונה. ציוד בקרת אש הותקן בין 19 בפברואר ל-23 במרץ. לאחר מכן חזרה וירג'יניה לקובה, והגיעה למפרץ גואנטנמו ב-28 במרץ. היא ערכה אימוני ירי מול קובה עד 10 באפריל, אז עזבה להמפטון רודס, וירג'יניה, שם נשארה בין 15 באפריל ל-15 במאי. במהלך תקופה זו, היא השתתפה בתערוכת ג'יימסטאון לציון יום השנה ה-300 של המושבה ג'יימסטאון. צי בינלאומי שכלל ספינות מלחמה בריטיות, צרפתיות, גרמניות, יפניות ואוסטרו-הונגריות הצטרף לצי האמריקני באירוע. באמצע מאי, כשהיא נכנסה למספנת הצי של נורפוק לתיקון, שנמשך עד תחילת יוני. בין 7 ל-13 ביוני היא השתתפה בסקירה ימית עבור רוזוולט בהמפטון רודס. אימון מטרה נמשך ליד מפרץ כף קוד מאמצע יוני עד אמצע יולי. וירג'יניה ושאר הפלגה שלה שייטו אז בחוף המזרחי, עצרו בניופורט, ניו יורק ובפרובינסטאון, ולאחר מכן אימוני קרב לילה במפרץ כף קוד. בספטמבר 1907 חזרה וירג'יניה למספנת הצי של נורפוק לצורך תחזוקה, שנמשכה בין 24 בספטמבר ל-24 בנובמבר. שם היא צוידה בכמה מציוד הרדיו לטווח קצר הראשון שנישא באונייה, המיועדים לשימוש במהלך הקפת כדור הארץ הקרובה, ולאחר מכן עברה למספנת הצי של ניו יורק לעבודות תיקון נוספות לפני שחזרה להמפטון רודס ב-6 בדצמבר. במהלך עשרת הימים הבאים, ערך צוות האונייה הכנות להקפת כדור הארץ על ידי הצי הלבן הגדול. השייט של הצי הלבן הגדול נתפס כדרך להפגין כוח צבאי אמריקאי, במיוחד כלפי יפן. המתיחות החלה לעלות בין ארצות הברית ליפן לאחר ניצחונה של האחרונה במלחמת רוסיה–יפן ב-1905, במיוחד בשל התנגדות גזענית להגירה היפנית לארצות הברית. העיתונות בשתי המדינות החלה לקרוא למלחמה, ורוזוולט קיווה להשתמש בהפגנת הכוח הימי כדי להרתיע את התוקפנות היפנית. הצי שייט דרומה לאיים הקריביים ולאחר מכן לדרום אמריקה, וערך עצירות בפורט אוף ספיין, ריו דה ז'ניירו, פונטה ארנס וולפראיסו, בין ערים אחרות. לאחר הגעתו למקסיקו במרץ 1908, הצי בילה שלושה שבועות באימון ירי. לאחר מכן חידש הצי את מסעו במעלה חוף האוקיינוס השקט של אמריקה, ועצר בסן פרנסיסקו ובסיאטל לפני שחצה את האוקיינוס השקט לאוסטרליה, ועצר בדרך בהוואי. העצירות בדרום האוקיינוס השקט כללו את מלבורן, סידני ואוקלנד. לאחר שעזב את אוסטרליה, פנה הצי צפונה לפיליפינים, ועצר במנילה, לפני שהמשיך ליפן שם נערך טקס קבלת פנים ביוקוהמה. לאחר מכן ערך הצי שלושה שבועות של תרגילים במפרץ סוביק בפיליפינים בנובמבר. האוניות חלפו על פני סינגפור ב-6 בדצמבר ונכנסו לאוקיינוס ההודי; הם הטעינו פחם בקולומבו לפני שהמשיכו לתעלת סואץ והטעינו שוב פחם בפורט סעיד, מצרים. הצי ביקר במספר נמלים ים תיכונים לפני שעצר בגיברלטר, שם צי בינלאומי של ספינות מלחמה בריטיות, רוסיות, צרפתיות והולנדיות קיבל את פני האמריקנים. לאחר מכן חצו האוניות את האוקיינוס האטלנטי כדי לחזור להמפטון רודס ב-22 בפברואר 1909, לאחר שעברו 46,729 מיילים ימיים (86,542 ק"מ). שם ערכו סקירה ימית עבור תאודור רוזוולט. החל מ-26 בפברואר, וירג'יניה נכנסה למבדוק יבש במספנת הצי של נורפוק לצורך תיקונים לאחר ההפלגה בת השנתיים. האונייה דרשה תחזוקה מקיפה, שנמשכה עד 26 ביוני. חמישה עשר החודשים הבאים הושקעו בניהול שגרת האימונים הרגילה בזמן שלום, עם תמרונים שונים מחוץ לכף וירג'יניה וניופורט. בסוף 1909, וירג'יניה ואוניות אחרות מהצי האטלנטי חצו את האוקיינוס האטלנטי כדי לבקר בברסט, צרפת, ובגרייבסנד, אנגליה; הביקורים נמשכו בין 15 בנובמבר ל-7 בדצמבר בברסט ובין 8 ל-29 בדצמבר בגרייבסנד. הצי חזר למפרץ גואנטנמו לתמרונים, שנמשכו מ-13 בינואר עד 13 במרץ 1910. לאחר מכן חזרה וירג'יניה לכף וירג'יניה לתרגילים נוספים. היא ואחותה, ג'ורג'יה, יצאו ב-11 באפריל, לכיוון מספנת הצי בבוסטון, והגיעו ב-13 לסיבוב נוסף של תחזוקה תקופתית. התיקונים בווירג'יניה נמשכו עד 24 במאי, אז יצאה האונייה למחוז פרובינסטאון. שם, היא התנסתה בציוד לפחם בזמן שהייתה בדרכה עם מובלת הפחם Vestal וערכה אימוני טורפדו. היא חזרה לבוסטון ב-18 ביוני. במשך שלוש השנים הבאות, וירג'יניה דבקה בשגרת האימונים בזמן שלום עם מעט הפרעות. עד 1913 החלו התנאים במקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית להחמיר, והצי האמריקני החל לפרוס ספינות מלחמה למדינה כדי להגן על אזרחים אמריקאים במדינה. וירג'יניה פעלה שם מחוץ מטמפיקו ווראקרוס בין 15 בפברואר 1913 ל-15 במרץ לפני שחזרה לחוף המזרחי של ארצות הברית לאימונים נוספים. במאי, היא השתתפה בטקס להקדשת האנדרטה הלאומית של USS מיין. וירג'יניה חזרה למימי מקסיקו עד 4 בנובמבר, כשהגיעה לווראקרוס; היא שייטה במימי מקסיקו עד ינואר 1914, אז עזבה לקובה. שם, היא ערכה תמרוני צי עד אמצע מרץ, ולאחר מכן תרגילי אימון נוספים ליד כף וירג'יניה ואימוני ירי במפרץ צ'ספיק. זה האחרון כלל ירי על שרידיה של סן מרקוס (לשעבר אוניית המערכה טקסס). רוב חודש אפריל בילה במספנת הצי בבוסטון לצורך תיקונים. בינתיים, ארצות הברית כבשה את וראקרוס לאחר התקרית בטמפיקו. וירג'יניה נשלחה לשם לתמוך בפעולות נגד מקסיקו לאחר שיצאה מהמספנה, והגיעה ב-1 במאי. היא נשארה שם עד תחילת אוקטובר, תוך הפרעה רק על ידי אימון ירי מ-18 בספטמבר עד 3 באוקטובר במפרץ גואנטנמו. לאחר שעזבה את וראקרוס באוקטובר, היא חזרה לחוף המזרחי של ארצות הברית, שם נשארה עד תחילת 1916. ב-20 במרץ, היא הוכנסה למילואים במספנת הצי של בוסטון לצורך שיפוץ גדול; היא עדיין עברה תיקונים באפריל 1917 כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה, ונכנסה למלחמת העולם הראשונה. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמה, תפס הצי האמריקני את כל ספינות הסוחר הגרמניות שנכלאו קודם לכן בסכסוך. הצוות של וירג'יניה עלה על מספר ספינות גרמניות בבוסטון, כולל אמריקה, סינסינטי, ויטקינד, קלן ואוקנפלס. עבודת התיקון של ווירג'יניה הסתיימה לבסוף ב-27 באוגוסט, מה שאיפשר לאונייה להפליג לפורט ג'פרסון, ניו יורק, שם הצטרפה לפלגה השלישית, כוח אוניות המערכה של הצי האטלנטי. היא שירתה כספינת אימונים לתותחנים לשנה הבאה. אדמירל אלברט וו. גרנט, מפקד כוח אוניות המערכה, התלונן שהאנשים שבפיקודו היו מאומנים בצורה גרועה מאוד. הוא דיווח כי 87 אחוז מהמתגייסים של וירג'יניה מעולם לא שירתו על סיפונה של ספינת מלחמה, ורוב הקצינים בעצמם לא היו מאומנים מספיק. במהלך תקופה זו, היו לה שתי קדנציות קצרות כאוניית דגל, הראשונה בדצמבר כאוניית הדגל של הפלגה הראשונה תחת אדמירל משנה ג'ון א. הוגוורף, והשנייה עבור מפקד הפלגה השלישית, אדמירל משנה תומאס סנודן. בסוף 1918, עברה וירג'יניה שיפוץ במספנת הצי בבוסטון, ולאחר מכן הוטלה עליה משימה ללוות שיירות באמצע האוקיינוס האטלנטי, לנקודות מפגש בהן אוניות ליווי אחרות ייקחו אותן לצרפת. השיירה הראשונה שלה - שיירת כוחות עם 12,176 חיילים - יצאה מניו יורק ב-14 באוקטובר. היא ליוותה שיירה נוספת ב-12 בנובמבר, אם כי גרמניה חתמה על שביתת הנשק שסיימה את הלחימה באירופה יום קודם לכן. עם סיום המלחמה, וירג'יניה הייתה מצוידת להעביר חיילים אמריקאים חזרה מצרפת; השינויים כללו דרגשים נוספים ומתקנים לחיילים. ב-17 בדצמבר היא יצאה מנורפוק בנסיעות הראשון מתוך חמישה לברסט, צרפת. מסע זה נערך יחד עם אוניית האחות שלה רוד איילנד, ושתי האוניות הגיעו לברסט ב-30 בדצמבר. הם קיבלו על עצמם 2,043 חיילים לפני שעזבו שלושה ימים לאחר מכן. קפטן האונייה, הנרי ג'וזף זיגמאייר, סירב להעביר יחידות שחורות (כגון רגימנט הרגלים ה-369) הביתה לארצות הברית "בטענה שאף שחורים לא נסעו מעולם על אוניית מערכה אמריקאית". המסע האחרון שלה הסתיים ב-4 ביולי 1919 בבוסטון, ובמהלך חמשת המסעות היא נשאה 6,037 חיילים חזרה לארצות הברית. וירג'יניה השיקה את המבדוק היבש בבוסטון בינואר 1920 על ידי גלישה דרך מחרוזת פרחים עטופה על פני הכניסה שלו ו"חתכה את הסרט" עבור המתקן החדש והחשוב, ולאחר מכן נשארה שם במשך שנה. היא סווגה מחדש כ-BB-13 ב-17 ביולי 1920 והוצאה משירות ב-13 באוגוסט. על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922, שחייב קיצוץ משמעותי בכוח הימי, היה צריך לגרוט את וירג'יניה; היא הועמדה תחילה למכירה ב-12 ביולי 1922, אך הצי במקום העביר את האונייה למחלקת המלחמה ב-6 באוגוסט 1923. במקום זאת, וירג'יניה הייתה אמורה להיות ספינת מטרה לניסויי הפצצה, יחד עם אחותה ניו ג'רזי ואוניית המערכה אלבמה. בדיקות אלו יתקיימו בשיתוף עם שירות האוויר של צבא ארצות הברית, בפיקוחו של הגנרל בילי מיטשל. ב-5 בספטמבר, וירג'יניה וניו ג'רזי עוגנו ליד ספינת המגדלור של Diamond Shoals, ליד כף האטרס, קרוליינה הצפונית לצורך הניסויים, שנערכו על ידי מפציצי מרטין NBS-1 של קבוצת ההפצצה השנייה. משקיפים היו על סיפונה של אוניית התובלה של הצבא St. Mihiel. גיחות ההפצצה החלו קצת לפני 9:00, ובמתקפה השלישית שבעה מטוסי NBS-1 הפילו זוג של פצצות במשקל 1,100 ליברות (500 קילוגרם) כל אחת, עם שתי פגיעות שגרמו נזק רב. הפיצוץ הרס את הגשר והפיל את שני התורנים ואת כל שלושת הארובות. שאר הפצצות נחתו קרוב לאונייה, וגרמו לנזק תת-מימי גדול. תוך עשרים דקות, וירג'יניה התהפכה, ועשר דקות לאחר מכן, היא החליקה מתחת לגלים ושקעה לעומק 50 פאתום, והצטרפה לניו ג'רזי, שהוטבעה מוקדם יותר באותו יום. מדיה וקבצים בנושא וירג'יניה בוויקישיתוף