laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בן של אם אחרת

בן של אם אחרת (באנגלית: Another Mother's Son) הוא סרט דרמה מלחמתי בריטי, שביים כריסטופר מנואל ונכתב על ידי ג'ני לקואט אחייניתה של לואיזה גולד גיבורת הסרט. בסרט מככבים ג'ני סיגרוב בתפקיד לואיזה גולד, ג'וליאן קוסטוב, רונאן קיטינג, ג'ון האנה ואמנדה אבינגטון. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי אודות הכיבוש הגרמני באיי התעלה, על אישה מהאי ג'רזי בשם לואיזה גולד (בגילומה של סיגרוב), שמספקת מחסה לעובד כפייה רוסי צעיר הנמלט (בגילומו של ג'וליאן קוסטוב), ומסתירה אותו מהגרמנים בעזרת אחיה הרולד לה דרולינק ואחותה אייבי פורסטר. ג'ני סיגרוב בתפקיד לואיזה גולד ג'וליאן קוסטוב בתפקיד פיאודור "ביל" בוריי רונאן קיטינג בתפקיד הרולד לה דרילינק ג'ון האנה בתפקיד ארתור פורסטר אמנדה אבינגטון בתפקיד אייבי פורסטר ברנוק אוקונור בתפקיד רקס פורסטר פיטר וייט בתפקיד רנה לה מוטי סוזן המפשייר בתפקיד אלנה לה פברה פלסיט דו ג'ו בתפקיד ניקול גוון טיילור בתפקיד לילי ויברט ג'ואנה דייוויד בתפקיד מוד ויברט בזיל איידנבנץ - פרידריך כריסטופר מנואל ביים את הסרט על פי התסריט של ג'ני לקואט, אחייניתה של לואיזה גולד. חברת סרטי ביל קנרייט הפיקה את הסרט יחד עם דניאל-קונרד קופר. הצילומים החלו ב-9 בנובמבר 2015 בבאת', סאמרסט. הצילומים התקיימו גם בבניין גילדהול בעיר באת' ובאולפני מערב לונדון. הצגת בכורה נערכה בלונדון ב-16 במרץ 2017. "בן של אם אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בן של אם אחרת", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בן של אם אחרת", באתר Metacritic (באנגלית) "בן של אם אחרת", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Rosser, Michael (12 בנובמבר 2015). "Jenny Seagrove, John Hannah, Ronan Keating join 'Another Mother's Son'". screendaily.com. נבדק ב-12 בנובמבר 2015. {{cite news}}: (עזרה) "Storm Keating on Twitter". twitter.com. נבדק ב-12 בנובמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה)
חואן זאנוטו

חואן זאנוטו (באיטלקית: Juan Zanotto;‏ 26 בספטמבר 1935 – 13 באפריל 2005) היה קומיקסאי ממוצא ארגנטינאי, יליד איטליה, שעבד באירופה ובארגנטינה. זאנוטו ידוע בגיבורות העל שאייר שהיו טובות-מראה, ונראתה בהן ההשפעה מדמותה של וונדר וומן. זאנוטו נולד בטורינו שבאיטליה, ועבר עם משפחתו בגיל שלוש עשרה לארגנטינה. שם למד בבית הספר לאמנות בצפון אמריקה (לימים בית הספר האמריקאי לאמנות). בשנת 1953 החל לעבוד בהוצאת הספרים "קודקס עריכה" (ספ') שם אייר לעיתים ספרים של כותבים שונים, ומאוחר יותר החל לכתוב ולצייר סיפורי הרפתקאות ומערבונים עבור רצועות קומיקס מוכרות כגון The Phantom (אנ'). בשנת 1955, יחד עם אלפרדו גראסי, יצר זאנוטו את "ריק דה לה פרונטרה", ובאותה שנה החל לעבוד על יצירת רצועת הקומיקס אל מונדו דל הומברה רוג'ו (המבוסס על אגדות אינדיאניות מצפון אמריקה). בשנת 1958 עבד עם ההוצאה האנגלית Fleetway ויצר כמה רצועות קומיקס שפורסמו אף באנגליה. בשנת 1965 נכנס זאנוטו לתפקיד המנהל האמנותי ב"קודקס עריכה" ועשה כריכות ואיורים לספרים שונים. בשנת 1974 הפך למנהל האמנותי של Ediciones Record. יחד עם ריי קולינס הוא יצר את דמותו של "יור הצייד" (אנ') באמצעות תסריטים שכתב יחד עם דייגו נבארו (הסרט "יור, הצייד מהעתיד" מ-1983 מבוסס על רומנים גרפיים אלה). בשנות השבעים והשמונים פרסם זאנוטו מספר רב של רצועות קומיקס, חלקן פורסמו גם מחוץ לארגנטינה, יחד עם כותבים רבים נוספים, בהם ריקרדו באריירו, אמיליו בלקרצ'ה ועוד. בשנת 1991 צייר את War Man, רומן גרפי של מארוול קומיקס, שנכתב על ידי צ'אק דיקסון ופורסם בשני חלקים כחלק מסדרת Heavy Hitters. משנת 1993 עד שנת 2003 פרסם בהמשכים את היצירה הראשונה שגם כתב וגם אייר - פאלקה. הדמות, שהייתה עליה השפעה ברורה של וונדר וומן, הצליחה מאוד בארגנטינה וארצות הברית. חואן זאנוטו נפטר בשנת 2005 בבואנוס איירס, ארגנטינה. הנגה, אל קזדור (1974, נכתב על ידי ריי קולינס) ווקאנטנקה (1976, נכתב על ידי הקטור אואסטרהלד) ברברה (1979, נכתב על ידי ריקרדו באריירו) ניו יורק שנת אפס (1984, נכתב על ידי ריקרדו באריירו) דברי הימים של ימי הביניים (נכתב על ידי אמיליו בלקרצ'ה) בית סוהר (1989, נכתב על ידי ריקרדו באריירו) אופקים אבודים (מתוך פלקה, 1993) לוס לאדרונס דל טימפו, (1998) חואן זאנוטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) FFF - Juan ZANOTTO, www.lfb.it ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חואן זאנוטו".
ג'נה ג'ונסון

ג'נה לי ג'ונסון (באנגלית: Jenna Leigh Johnson; נולדה ב-11 בספטמבר 1967) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) במשחי שליחות, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) במשחה ל-100 מטר פרפר, סגנית אלופת עולם (מדריד 1986) ואלופת פאן פסיפיק (טוקיו 1985) במשחה ל-100 מטר חופשי. ג'ונסון נולדה וגדלה בסנטה רוזה, קליפורניה. בתחרות שנערכה בשנת 1984 קבעה ג'ונסון במשחה ל-100 יארד פרפר שיא ארצות הברית חדש של 53.95 שניות. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה ג'ונסון ב-3 מדליו, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרי סטיינסייפר, דארה טורס וננסי הוגסהד בשיא אמריקה חדש של 3:43.43 דקות, לפני הולנד שקבעה שיא לאומי חדש של 3:44.40 דקות וגרמניה המערבית שקבעה שיא לאומי חדש של 3:45.56 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 56.46 שניות, בשלב המוקדמות כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 55.63 שניות ובמשחה שליחות 4X100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.37 שניות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.19 דקות, אחרי בת ארצה מרי טי מאהר (59.26 שניות) וקארין זייק ממערב גרמניה (1:01.36 דקות). באליפות הפאן פסיפיק הראשונה שנערכה בטוקיו, יפן באמצע אוגוסט 1985 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.36 שניות, לפני בת ארצה קרי סטיינסייפר (56.75 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.47 שניות. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בסוף אוגוסט 1985 זכתה ג'ונסון ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.29 שניות, אחרי קוני ואן בנטום מהולנד (55.87 שניות). באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 היא זכתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.70 שניות, אחרי קריסטין אוטו ממזרח גרמניה בשיא אליפות חדש של 55.05 שניות ולפני קוני ואן בנטום (55.79 שניות), בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 55.58 שניות ועלתה ראשונה למשחה הגמר. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם דארה טורס, מרי טי מאהר ובטסי מיצ'ל בתוצאה של 3:44.04 דקות, אחרי גרמניה המזרחית שקבעה שיא עולם חדש של 3:40.57 דקות ולפני הולנד (3:46.89 דקות) ובמשחה שליחות 4X100 מטר מעורב ביחד עם בטסי מיצ'ל, ג'ני האו ומרי טי מאהר בתוצאה של 4:07.75 דקות, אחרי גרמניה המזרחית שקבעה שיא אליפות חדש של 4:04.82 דקות ולפני הולנד (4:10.70 דקות). נוסך לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 26.07 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.76 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:00.48 דקות ועלתה ראשונה למשחה הגמר. באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באמצע אוגוסט 1987 היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.11 שניות, אחרי דארה טורס (55.86 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.90 דקות, אחרי הונג קיאן מסין (1:00.39 דקות) ובת ארצה אנג'ל מרטינו (1:00.62 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באמצע אוגוסט 1989 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:01.01 דקות. ג'נה ג'ונסון, באתר olympedia.org כל התוצאות מאליפות העולם בשחייה 1986
טאריק צאלח

טאריק צאלח (בשוודית: Tarik Saleh; נולד ב-28 בינואר 1972, סטוקהולם) הוא מפיק, עיתונאי ובמאי קולנוע שוודי. טאריק צאלח נולד בסטוקהולם מאם שוודית ואב מצרי. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה בין אמני גרפיטי בולטים במדינה. בהמשך הוא התחיל לעבוד בטלוויזיה השוודית. בשנת 2007 הוא זכה בפרס על עבודתו בטלוויזיה. בשנת 2009 הוא כתב תסריט וביים סרטו Metropia. הסרט הוצג במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים לרבות פסטיבל הסרטים של ונציה. בהשראת רצח סוזן תמים הוא כתב תסריט וביים סרט The Nile Hilton Incident. סרט זה זכה בפרס הסרט הטוב ביותר של האקדמיה השוודית לקולנוע. בשנת 2019 פורסם כי יביים סרט חדש בשם "חוזה מסוכן" וכריס פיין ישחק את התפקיד הראשי, בעוד הסרט עתיד לצאת לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-1 באפריל 2022. בשנת 2022 הוקרן סרטו "הילד מגן עדן" בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בקאן, ואף זכה בפרס התסריט הטוב ביותר לאותה שנה. בסרט משחקים גם השחקנים הערבים-ישראלים תאופיק ברהום, מוחמד בכרי ומכרם ח'ורי. מדיה וקבצים בנושא טאריק צאלח בוויקישיתוף טאריק צאלח, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טאריק צאלח, באתר AllMovie (באנגלית) טאריק צאלח, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קורות חיים אמיר בוגן, "אני הסיוט של הנאצים, הפשיסטים וכל הימין הקיצוני כי אני לא חלק משבט", באתר ynet, 23 במאי 2023
This Is Love

האם התכוונתם ל... This is Love (שיר של דמי) – שיר של הזמרת היוונייה דמי שייצג את יוון באירוויזיון 2017. This Is Love (שיר של ויל.איי.אם) – שיר של הזמר האמריקאי ויל.איי.אם בהשתתפות הזמרת ההולנדית אווה סימונס.
המצפה הבלשני

המצפה הבלשני (בצרפתית: Observatoire linguistique; באנגלית: Linguasphere Observatory, "מצפה לינגואספיר") הוא מכון מחקר בלשני בינלאומי. הוא הוקם בקוויבק, קנדה בשנת 1983 ובהמשך הוקם ונרשם בנורמנדי בצרפת כעמותה ללא כוונת רווח, תחת נשיאות הכבוד של ליאופולד סדאר סנגור, משורר בשפה הצרפתית והנשיא הראשון של המכון. המנהל המייסד של המכון הוא דייוויד דאלבי, שהיה מנהל המכון האפריקאי הבינלאומי, ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת לונדון. מזכיר המחקר הראשון של הרשת היה פיליפ בלאנשט, משורר בשפה הפרובנסאלית, המשמש כיום פרופסור לסוציולינגוויסטיקה באוניברסיטת רן. מאז שנת 2010, סגן מנהל ומנהל המכון הוא פייריק לה פובר, ויושב ראש מועצת המחקר שלה הוא רולאן ברטון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת פריז השמינית. מרכז המחקר של המכון נמצא כיום באיחוד האירופי, בפריז ובקרמארתנשייר בוויילס. המכון פתח תוכנית חדשנית של מיון בלשני של שפות העולם החיות. השפות מתועדות ומקודדות בקוד על בסיס עשרוני בשם "לינגואסקאלה", על פי קטגוריות גנטיות ("פילוזונים") של יחסים בין השפות השונות וקטגוריות גאוגרפיות ("גאוזונים"). בין 2001 ל-2005 המכון שיתף פעולה עם מכון התקנים הבריטי בתכנון ובפיתוח קוד בן ארבע אותיות, המכסה באופן פוטנציאלי את כל השפות המוקלטות בעולם. אולם המכון לא היה קשור או אחראי לתקן הסופי, ISO 639-6, שהיה תוצאה חלקית של שיתוף פעולה זה, ואושר ופורסם על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) בשנת 2009. על פי מדיניות המכון, עבודה עצמאית בקידוד שפות צריכה להיות משלימה ותומכת בסדרת התקנים הבינלאומיים ISO 639. אקדמיה ללשון קוד שפה האטלס העולמי של מבני השפות אטלס השפות בסכנת הכחדה בעולם קטלוג השפות גלוטולוג קטלוג השפות אתנולוג מדיה וקבצים בנושא המצפה הבלשני בוויקישיתוף המצפה הבלשני באתר ארכיון האינטרנט
גלוטולוג

גלוטולוג הוא מאגר ביבליוגרפי של השפות הפחות מוכרות כיום בעולם שפותח במכון מקס פלנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית בלייפציג שבגרמניה. גלוטולוג מספק קטלוג של שפות העולם הידועות וביבליוגרפיה על השפות הפחות מדוברות כיום בעולם. מאגר זה שונה מהקטלוג הדומה של מכון אתנולוג לחקר השפות בכמה מובנים: הוא מיועד לכלול רק את השפות שהעורכים הצליחו לאשר שהן קיימות ומובחנות. נעשה ניסיון לסווג שפות למשפחות שהוכח כי הן תקפות. הוא כולל מידע ביבליוגרפי, במיוחד עבור שפות פחות מוכרות. שמות חלופיים של שפות מפורטים על פי המקורות המשתמשים בהם. שמות השפות המשמשים בערכים הביבליוגרפיים מזוהים על ידי קוד ISO 639-3 או קוד פנימי של גלוטולוג עצמו. לא מסופק מידע אתנוגרפי או דמוגרפי מלבד נקודה אחת במפה במרכז האזור הגאוגרפי בו מדברת כל שפה. קיימים קישורים למסדי נתונים של ISO, אתנולוג, ומאגרי שפה מקוונים אחרים. אקדמיה ללשון קוד שפה המצפה הבלשני האטלס העולמי של מבני השפות אטלס השפות בסכנת הכחדה בעולם אתנולוג אתר האינטרנט הרשמי של גלוטולוג (באנגלית)
In Case You Didn't Know

In Case You Didn't Know הוא אלבום האולפן השני של הזמר הבריטי אולי מארס. האלבום יצא לאור ב-25 בנובמבר 2011 דרך חברת התקליטים אפיק רקורדס. להוצאת האלבום קדמו הסינגלים "Heart Skips a Beat" ו-"Dance with Me Tonight", שהגיעו שניהם לפסגת מצעד הסינגלים הבריטי. האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים הבריטי, לאחר שמכר מעל ל-148 אלף עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, והיה לאלבום הראשון של מארס שהגיע להישג זה במצעד. עד לנובמבר 2018 מכר האלבום מעל ל-1.12 מיליון עותקים בבריטניה, שם הגיע לתואר פלטינה משולשת. מידע על האלבום In Case You Didn't Know באתר MusicBrainz מידע על האלבום In Case You Didn't Know באתר AllMusic האלבום In Case You Didn't Know באתר ספוטיפיי Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית) In case you didn't know, Olly Murs is Number 1!, www.officialcharts.com (באנגלית) Olly Murs' Top 10 biggest hits on the Official Chart, www.officialcharts.com (באנגלית) תוארי האלבום באתר BPI מידע על In Case You Didn't Know, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על In Case You Didn't Know, באתר המצעד הגרמני מידע על In Case You Didn't Know, באתר המצעד השוודי מצעד סוף השנה - בריטניה, pdf מצעד סוף השנה - בריטניה, pdf The UK's Official Top 100 biggest albums of the decade, www.officialcharts.com (באנגלית)
ינה שבשטין

ינה שבשטין (במקור שטרן, בהונגרית: Sebestyén Jenő; קורד, 26 בנובמבר 1881 – בודפשט, 30 באפריל 1949) היה שחקן יהודי-הונגרי, אחיהם של דז'ה, מיהאי וגזה שבשטין. ינה שבשטין נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד שטרן וגיזלה וירת. הוא הפך לשחקן בספטמבר 1902. בשנים 1906–1908 שיחק בעיר קצ'קמט, בשנים 1908–1909 הופיע עם השחקן מיקלוש מריהאזי, ובשנים 1910–1911 הופיע על הבמה בעיר מישקולץ. בסתיו 1911 היה חבר בלהקתו של מנהל התיאטרון ומנהל במה ההונגרי-יהודי בלה פאטק בגיור כקומיקאי רקדן. הוא חתם חוזה בעיר סגד בחודש פברואר 1913, ואחר כך נסע לקלוז'-נאפוקה בסתיו אותה שנה. בשנים 1914–1915 שיחק בתיאטרון של העיר פץ', בספטמבר 1917 היה חבר בתיאטרון בודה (Budai Színkör). בשנים 1917–1918 הופיע בתיאטרון העירוני של בודפשט (Városi Színház), בשנים 1921–1922 בעיר ארד ובשנים 1924–1925 בקבוצת טרנסילבניה של ההונגרי-יהודי יליד העיר מאטסלקה מיהאי סנדראי (קודם שטרסנוב). בין השנים 1927 עד 1930 היה אמן התיאטרון העירוני, ואז בין השנים 1930–1935 הועסק על ידי תיאטרון האופרטה של בודפשט. לאחר 1935 לא היה לו חוזה קבוע, אך שיחק בתיאטרון העירוני ובתיאטרון בודה. בשל יהדותו והחוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי בין 1940 – 1944 לא היה יכול להופיע, אלא רק בתיאטרון גולדמארק עבור קהל יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בשנים 1945 – 1948 שיחק בתיאטרון האופרטה בבודפשט. מותו נגרם מאי ספיקת לב, ניוון שריר הלב. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. ב־23 באפריל 1903 הוא התחתן עם השחקנית פרידה ורטהיימר בבודפשט. התגרש ממנה בשנת 1921. אשתו השנייה הייתה ארז'בט ואנאי. ד"ר טאדה מורפין, מייסד דת (Rényi A.: Miss Vandergold) שוער ראשי (ק. קומיאטי: אביב וינאי) הרוקח מוואג (ל. לייטאי: אמא חכמה) לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרי. ג'רג' סקיי. בודפשט, 1994 לקסיקון אומנויות הבמה ההונגריות (1929–1931, עורך. אלאדר שופפלין) מדיה וקבצים בנושא ינה שבשטין בוויקישיתוף ינה שבשטין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Születése bejegyezve a hőgyészi izr. egyházközség szül. anyakönyvének 1127. (folytatólagos) folyószáma alatt az 1881. évben, 69. lap. "Halotti bejegyzése a Budapest XIV. kerületi állami halotti akv. 376/1949. folyószáma alatt". A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 404/1903. folyószáma alatt. P.85/922/2. sz. kecskeméti tszéki ítélet.
אלישה בו

אלישה בו (שם בשפת המקור: Alisha Ilhaan Bø; נולדה ב-6 במרץ 1997) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ילידת נורווגיה. היא התפרסמה בתפקידה כג'סיקה דייוויס בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" של נטפליקס. בו נולדה באוסלו, נורווגיה לאב ממוצא סומלי ולאם נורווגית, ילידת טרונדהיים. היא עברה עם אמה ללוס אנג'לס בגיל שבע כשאמה נישאה בשנית לאמריקאי. בו למדה בבית הספר התיכון אל-קמינו שם למדה במגמת תיאטרון. לאחר סיום הלימודים היא המשיכה בקריירת המשחק שלה, והפכה לשחקנית הראשונה ממוצא סומלי שקיבלה תפקיד ראשי בסרט אמריקאי מאז אימאן. את הופעת הבכורה שלה בו עשתה בשנת 2008, אז קיבלה את התפקיד של ליסה סוואן הצעירה בסרט האימה "שעשוע". שנה לאחר מכן, היא הופיעה בסרט "He's On My Mind", ושיחקה בסרט האימה "פעילות על-טבעית 4" משנת 2012. בשנת 2014 היא התארחה בסדרה "משפחה מודרנית" ובשני פרקים של הסדרה "אקסטנט" ברשת CBS. בנובמבר 2014 הצטרפה לצוות השחקנים של אופרת הסבון "ימי חיינו" של NBC בתפקיד החוזר של דפני. את הפריצה בקריירה שלה עשתה בשנת 2017 כאשר לוהקה לתפקיד של ג'סיקה דייוויס בסדרת הטלוויזיה "13 סיבות" מבית נטפליקס המבוססת על הספר באותו שם. בשנת 2018 השתתפה בוידאו קליפ לשירם של שון מנדס וזד "Lost in Japan". בשנת 2021 לוהקה לסרטו הראשון של ג'סי אייזנברג כבמאי "When You Finish Saving the World" המבוסס על ספר מוקלט של אייזנברג משנת 2020, ובו תגלם את ליילה, לצדם של ג'וליאן מור ופין וולפהארד. מדיה וקבצים בנושא אלישה בו בוויקישיתוף אלישה בו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלישה בו, ברשת החברתית אינסטגרם אלישה בו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלישה בו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלישה בו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
האני עאדל

האני עאדל (בערבית: هاني عادل; נולד ב-8 בספטמבר 1976) הוא גיטריסט, זמר ושחקן קולנוע מצרי. הוא החבר המייסד של הלהקה הערבית ווסט אל-בלד. כמו כן שיחק בתפקידי משנה משמעותיים במספר סרטים מצריים עכשוויים העוסקים בסוגיות חברתיות ופוליטיות שנויות במחלוקת העומדות בפני החברה הערבית. סרטים אלה כוללים מיקרופון (2010), סרט העוסק במלחמות התרבות במצרים, אסמעא (2011) על אישה שחיה בקהיר עם איידס, הסרט פאת אל מסנאא ("נערת המפעל") משנת 2013 על מגדר ואפליה מעמדית בחברה המצרית המודרנית והסרט אישטיבאק ("התנגשות") שהתרחש לאחר האירועים הפוליטיים ביוני 2013. האני עאדל, ברשת החברתית פייסבוק "Wust El-Balad". wustelbalad.com. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Microphone (2010) – Plot Summary". IMDb. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Asmaa: Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Fatat el masnaa (2013)". IMDb. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}: (עזרה)
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2005

טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2005 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים: 9: "מרי פופינס" 8: "המפיקים" 5: "החגיגה" ו"האישה בלבן" 4: "סוף טוב הכול טוב" ו"נערי ההיסטוריה" 3: "המלט", "חומריו האפלים", Peter Grimes, "פתאום, בקיץ האחרון" ו"העז, או מי זאת סילביה? 2: "סוף משחק", "גרנד הוטל", Lady Macbeth of the Mtsensk District ו"סוויני טוד" ההפקות הבאות זכו במספר פרסים: 3: "נערי ההיסטוריה" 2: "חומריו האפלים", "מרי פופינס" ו"המפיקים" פרסי אוליבייה לשנת 2005
ליליינטל נורמל-זגל-אפראט

ליליינטל נורמל-זגל-אפראט (בגרמנית: Lilienthal Normalsegelapparat) היה כלי טיס למטרת גלישה אווירית שפותח על ידי המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בשנת 1893. בין השנים 1896–1893 יוצרו 10 יחידות בקיסרות הגרמנית ליליינטל היה האדם הראשון שתכנן ובנה גלשן אוויר שיכול היה לשאת אדם. בשל תרומתו הרבה בתחום זה והמידע הרב שצבר בחקירות שניהל, ליליינטל נחשב לאחד האישים המוכרים והמשפעים ביותר מבין החלוצים בתחום התעופה. כלי התעופה אותו המציא מוכר כיום כגלשון אוויר. יוצרו 10 יחידות. צוות: 1 טייס. אורך: 5.30 מטר. מוטת כנפיים: 6.70 מטר. שטח כנפיים: 13.6 מ"ר. משקל: 20 ק"ג (ריק). מרווח קרקע מקסימלי (שהגיעו אליו על ידי ליליינטל): 250 מטר. שליטה על ידי העברת משקל הטייס כמו בגלישה מטוסי זנב ניידים. כנפיים מתקפלות (להקל את ההובלה). בין השנים 1894 עד 1896 מחיר היחידה היה 500 גולדמרק. "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" (צולם בשנת 1895, הטייס: אוטו ליליינטל) "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" (צולם בשנת 1895, הטייס: אוטו ליליינטל) "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" (צולם בשנת 1895, הטייס: אוטו ליליינטל) "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" גלישה אווירית דאון דרוויצר גלייטר ליליינטל בי-פלאן Nitsch, Stephan. Vom Sprung zum Flug (From the jump to the flight). Berlin, Brandenburgisches Verlagshaus, 1991. ISBN 3-327-01090-0.Modified second edition: Die Flugzeuge von Otto Lilienthal. Technik - Dokumentation - Rekonstruktion. (The airplanes of Otto Lilienthal. Technique - Documentation - Reconstruction). Otto-Lilienthal-Museum Anklam, 2016. ISBN 978-3-941681-88-0. מדיה וקבצים בנושא ליליינטל נורמל-זגל-אפראט בוויקישיתוף ליליינטל נורמל-זגל-אפראט, סרטון באתר יוטיוב דגמי כלי הטיס שבנה "ליליינטל בי-פלאן" lilienthal-museum.de/olma אוטו ליליינטל centennialofflight.net/essay/Prehistory/lilienthal "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" artsandculture.google.com/asset/normalsegelapparat-otto-lilienthal מלילינטל אל האחים רייט / ראו "ליליינטל נורמל-זגל-אפראט" lilienthal-museum.de/olma/ewright Nitsch: Die Flugzeuge von Otto Lilienthal. Anklam 2016. ISBN 978-3-941681-88-0
אריקה מואן

אריקה מואן (באנגלית: Erika Moen; נולדה ב־1983) היא קומיקסאית אמריקאית הידועה בעיקר בשל הרומן הגרפי האוטוביוגרפי שלה, "!DAR", ובקומיקס החינוכי-מיני שלה, "Oh Joy, Sex Toy". מואן נולדה בשנת 1983 בפורטלנד, אורגון. היא סיימה את לימודיה במכללת פיצר (אנ') עם תואר ראשון בסיפורת מאויירת בשנת 2006. מאז שנות העשרים לחייה מזדהה מואן כג'נדרקוויר. היא ובעלה, האמן מתיו נולאן, נשואים מאז אוקטובר 2008. מואן היא היוצרת של הקומיקס האוטוביוגרפי "!DAR" שפורסם תחילה בחלקים ברשת, ומאוחר יותר פורסם תחת כריכה קשה. היא יצרה מספר ספרי קומיקס אירוטים העוסקים ביחסים מיניים בקרב חבי הקהילה הלהט"בית, בהם "הספר האירוטי הטוב ביותר" (Last Gasp) ו"פורנו אמיתי כרך 2" (Alternative Comics). היא תרמה סיפור קומיקס לכרך הראשון של Flight בעריכת קאזו קיבואישי בשנת 2004. בשנת 2005 אספה וערכה את אוסף הסיפורים הגרפיים "Unsafe for All Ages", שמלקט סיפורי קומיקס אירוטים מאת אמני הומוסקסואלים. בשנת 2004 הוגדרה מואן ככישרון חדש ומבטיח "שהשתלט על עולם הקומיקס עם סיפוריה על תרבות הקוויר, המין, ההומור והנערות החמודות" על ידי מגזין Sequential Tart. בשנת 2011, שיתפה פעולה עם סופר הקומיקס ג'ף פארקר (שמזוהה בעיקר בזכות עבודתו עם מארוול קומיקס) ויחד השניים יצרו את הובקומיקס Bucko (אנ'). הסיפור פורסם בהמשכים והסתיים ב־2012, ומאוחר יותר התפרסם בצורה מודפסת על ידי הוצאת Dark Horse Comics. מאז 2012 מואן היא חברה בסטודיו פריסקופ שבפורטלנד. בשנת 2010 הציגה מואן את עבודותיה כחלק משורה של אמני קומיקס בכנס "Stumptown Comics" שנערך באפריל ובמאי אותה שנה במרכז פורטלנד לאמנויות הבמה. מאז אפריל 2013, מואן עובדת במשרה מלאה על פרויקט הקומיקס שלה "Oh Joy, Sex Toy", שמטרתו להביא ביקורת "על כל מה שקשור למין, מיניות ותעשיית המין". מדיה וקבצים בנושא אריקה מואן בוויקישיתוף Erika Moen, www.erikamoen.com Confessions of an Immature Pervert: Erika Moen Overcomes Puritanism, PublishersWeekly.com (באנגלית) Johanna, Interview With Erika Moen (DAR), Comics Worth Reading, ‏2009-10-06 (באנגלית) Sequential Tart: Erika Moen – Girly Queer Vibrating Comics (vol VII/iss 12/December 2004), www.sequentialtart.com Bucko HC :: Profile :: Dark Horse Comics, www.darkhorse.com David Stabler | Special to The Oregonian/OregonLive, Spaces to create: Portland artists make their magic in dusky rooms and McDonald's (really), oregonlive, ‏2010-07-17 (באנגלית) Kristi Turnquist | The Oregonian/OregonLive, Portland celebrates 'Comic Book Month' in April, oregonlive, ‏2010-03-26 (באנגלית) New Readers, Oh Joy Sex Toy (באנגלית)
אל-עאלם אל-יום

אל-עאלם אַלְ-יַוְם (בערבית: العالم اليوم – "העולם היום") הוא עיתון עסקים בערבית שמפורסם בקהיר, מצרים. זהו העיתון העצמאי הפרטי הראשון של המדינה. על-עאלם אל-יום, שבסיסו בקהיר, הושק בשנת 1991 כעיתון העסקי הראשון במצרים. בנוסף, זהו העיתון העצמאי הראשון בבעלות פרטית של המדינה. יאסר ת'אבת ועמאד אדיב הם מייסדי העיתון. הבעלים של העיתון הם חברת Good New 4Me Holding אשר מחזיקה גם בעיתון נוסף ושמו Nahdet Misr. עמאד אדיב הוא גם היו"ר ולמיס אל-חדידי הוא מנכ"ל העיתון. העיתון מתפרסם שש פעמים בשבוע ומתמקד בחדשות עסקיות ביחס למצרים, המזרח התיכון ושאר חלקי העולם. העיתון מציע גם ניתוחים פיננסיים. קהלי היעד שלה כוללים מובילי דעה, נשות עסקים וגברים ומקבלי החלטות בתאגידים רב לאומיים ופרטיים. לעיתון משרדים בפריז, לונדון, ז'נבה, בון, ערב הסעודית, כווית, קטר, בחריין, מרוקו וביירות. הוא מפרסם מהדורה מצרית ומהדורת אזור המפרץ. בשנת 2003 מספר הקוראים המשוער היה 650,000 והמחזור היה 15,000 עותקים. תפוצת העיתון בשנת 2005 הייתה 35,000 עותקים. Who's Who in the Arab World 2007-2008. Walter de Gruyter. 2007. p. 23. ISBN 978-3-11-093004-7. "Al Alam Al Youm". City Scape Egypt. 2013. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2014. נבדק ב-2 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) African Media and ICT4D: Documentary Evidence: a Baseline Study on the State of Media Reporting on ICT and Information Society Issues in Africa. United Nations Publications. 2003. p. 32. ISBN 978-92-1-125088-6. "Yasser Thabet". Institute for Cultural Diplomacy. נבדק ב-2 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Andrew Hammond (2005). Pop Culture Arab World!: Media, Arts, and Lifestyle. ABC-CLIO. p. 76. ISBN 978-1-85109-449-3. "Senior Management". Good News Media Group. אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2014. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Divisions (אורכב 27.11.2019 בארכיון Wayback Machine) Artoc. Retrieved 2 January 2014. Asma Yousef (באוגוסט 2002). "Post-9/11 Media Coverage of International News". Washington Report on Middle East Affairs. 21 (6). נבדק ב-3 בינואר 2014. {{cite journal}}: (עזרה)(נדרשת הרשמה) Mohammad Abdel Rahman (2 בפברואר 2012). "Emad el-Din Adeeb: The Return of "Citizen Mubarak"". Al Akhbar. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2014. נבדק ב-5 בינואר 2014. {{cite news}}: (עזרה) "Muslim Women: Past and Present". WISE. אורכב מ-המקור ב-23 ביולי 2014. נבדק ב-2 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "AppliTek featured in Egyptian business newspaper Al Alam Al Youm". AppliTek. 26 במאי 2008. נבדק ב-2 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה) William A. Rugh (2004). Arab Mass Media: Newspapers, Radio, and Television in Arab Politics. Greenwood Publishing Group. p. 123. ISBN 978-0-275-98212-6. "Zoellick's visit to Egypt (July 13–14)". Wikileaks. 18 ביולי 2005. נבדק ב-2 בינואר 2014. {{cite web}}: (עזרה)