laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדי טולן

תומאס אדוארד "אדי" טולן (באנגלית: Thomas Edward "Eddie" Tolan;‏ 29 בספטמבר 1908 – 30/31 בינואר 1967) היה אצן אמריקאי. אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 100 מטר. היה לאלוף האולימפי האפרו-אמריקני הראשון בריצה זו. במהלך כל הקריירה שלו הוא ניצח ב-300 ריצות והפסיד רק ב-7. טולן נולד בדנוור, קולורדו, למשפחה בת ארבעה ילדים. בילדותו עבר עם משפחתו לסולט לייק סיטי, שביוטה ובשנת 1924 לדטרויט, מישיגן. בבית הספר התיכון הוא הצטיין בפוטבול ובריצות למרחקים קצרים וקבע שיאים לאומיים לנוער בריצות ל-100 ול-220 יארד. בשנת 1927 בחר טולן לשחק פוטבול באוניברסיטת מישיגן על פני מספר אוניברסיטאות מובילות שרצו בו גם כן. אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה. שתי גרסאות עקריות היו לעובדה שהוא לא שיחק פוטבול. לפי דיווח שפורסם בשנת 2002, למרות שהצטרף לשורות נבחרת הפוטבול, באותה העת, שחקני פוטבול אפרו-אמריקאים לא שיחקו בנבחרת הפוטבול של מישיגן, מאז 1890 שבה שיחק ג'ורג' ג'ווט השחקן האפרו-אמריקאי הראשון. בתחילה הוא הורשה לשחק, אך כבר ביום השלישי לאימונים, מאמן הכדורגל של השנה הראשונה אמר לו: "מספר מאמנים חולקים על הסיכויים שלך וחושבים שלא צריך לאפשר לך לשחק. אני אתמוך בך אך אני חושש שאני הולך להיות במיעוט". וכך היה, הוא הועבר מנבחרת הפוטבול לנבחרת האתלטיקה הקלה. גרסה אחרת טוענת שהוא לא שיחק בשל פציעה בברכו. בהספד שלו, מאמניו טענו שהוא אמר שהעדיף את נבחרת האתלטיקה כי היא נסעה הרבה יותר ברחבי המדינה וזו הייתה הזדמנות גדולה עבורו. באוניברסיטת מישיגן הוא התאמן בהדרכתם של סטיב פארל וצ'ארלס בי הויט. באליפות ארצות הברית באתלטיקה שנערכה בשנת 1929 זכה טולן בשתי מדליות זהב בריצת 100 יארד בשיא עולם חדש של 9.5 שניות ובריצת 220 יארד. שנת 1930 מבחינתו של טולן הייתה שנה לא מוצלחת במבחינת הישגיו בתחרויות. בשנת 1931 זכה טולן פעמיים בריצת 220 יארד, הן במסגרת התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA) והן באיגוד הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה (IC4A). במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים טולן במקום שני אחרי ראלף מטקלף, אך במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, לפני מטקלף שקבע אף הוא שיא עולם חדש (10.38 שניות) ושיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.12 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות) ומטקלף (21.5 שניות). באליפות העולם למקצוענים בספרינטים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 1935 זכה טולן בריצות ל-75, ל-100 ול-220 יארד, ובכך היה לאצן הראשון שזכה בשלוש הריצות הללו. משנת 1963 סבל טולן מאי ספיקת כליות ונאלץ לקבל טיפול בדיאליזה בשארית חייו. הוא נפטר מהתקף לב בשנת 1967. ריצת 100 מטר: 10.38 שניות (1932) ריצת 200 מטר: 20.9 שניות (1931) התפתחות שיא העולם בריצת 100 מטר (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אדי טולן בוויקישיתוף אדי טולן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אדי טולן, באתר olympedia.org אדי טולן, באתר Track and Field (גברים) אדי טולן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדי טולן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אל-עריש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אל-עריש – עיר מצרית, בחצי האי סיני נמל התעופה הבין-לאומי אל-עריש – נמל תעופה בקרבת העיר אל-עריש בסיס אל-עריש – בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי בעבר, שהיה ממוקם בנמל התעופה שבקרבת העיר ואדי אל-עריש – הגדול בנחלי חצי האי סיני תוכנית אל-עריש – תוכנית מדינית שהועלתה על ידי בנימין זאב הרצל בשנת 1903, להתיישבות יהודית בקפריסין או בחצי האי סיני אל עריש (אוסטרליה) – עיירה בקווינסלנד, אוסטרליה, הנקראת על שם העיר המצרית
ויליאם מקרייוון

ויליאם מקרייוון (באנגלית: William H. McRaven; נולד ב-6 בנובמבר 1955) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. מקרייוון נולד בסן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית. בעודו סטודנט באוניברסיטת טקסס נרשם לקורס קציני מילואים של הצי האמריקני. בשנת 1976 התגייס לצי האמריקני והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. מקרייוון היה מפקד צוות לוחמים בצוות 4 של היחידה, ולחם במלחמת המפרץ. בהמשך פיקד על פלגה בצוות 6 של היחידה (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), על כוח משימה במלחמת המפרץ ולבסוף על צוות 3. הוא גם פיקד על הצוות שלכד בסופו של דבר את סדאם חוסיין בדצמבר 2003. בתפקידו הקודם שימש ממונה על המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במסגרת תפקידו, במאי 2011, היה מתכננו ומפקדו של מבצע חנית נפטון לחיסול הטרוריסט אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, במהלך מלחמת אפגניסטן. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2014 פרש לגמלאות. לאחר פרישתו מונה לקנצלר של מערכת האוניברסיטאות בטקסס. בסוף 2017 הודיע על פרישתו מסיבות בריאותיות. מקרייוון הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בעיתונאות ותואר שני מטעם בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, במונטרי קליפורניה. מקרייוון כתב ספר בנושא מבצעים מיוחדים בו ניתח שישה מבצעים מיוחדים שניתן ללמוד מהם רבות על הפעלת כוחות מיוחדים, ובהם מבצע אנטבה. מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012. ויליאם מקרייוון, סדר את המיטה שלך, מטאור, 2020. רונן ברגמן, 24/03/2023. "קומנדו מקרייבן". ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 68-76. מדיה וקבצים בנושא ויליאם מקרייוון בוויקישיתוף הספר "Spec ops" מאת אדמירל ויליאם מקרייוון, באתר אמזון. כתבה על מקרייוון בשבועון ניווויק כתבה על מקרייוון בוושינגטון פוסט אמיר אורן, חיסול אוסמה בן לאדן | מאנטבה לאבוטבאד, באתר הארץ, 7 במאי 2011 שי לוי, ‏גיבור אמריקאי: לכד את סדאם חוסיין, צד את אוסאמה בן לאדן, חיסל פיראטים, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2014 רון מיברג, ‏חזרה גנרלית, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2018 נאום כבוד באוניברסיטת אוסטין טקסס 2014, סרטון באתר יוטיוב ויליאם מקרייוון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כתבה על מקרייוון באתר "daily texan" צוות 6 של אריות הים: מכונת ציד האדם הגלובלית של ארה"ב, באתר הארץ, 8 ביוני 2015 מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 23-25. "אריות הים" - יחידת העילית שחיסלה את בן לאדן, באתר ynet, 3 במאי 2011. רונן ברגמן, 24/03/2023. "קומנדו מקרייבן". ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 68-76. גל פרל פינקל, ‏לצבא האמריקני יש פתרון לכל בעיה, גם לאלו שהוא לא פותר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 בפברואר 2017 גל פרל פינקל, "אם תושפע מהסיכון שמישהו ימות בכל החלטה, תתקשה להיות יעיל", באתר זמן ישראל, 4 בינואר 2021. מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 213-225. אמיר אורן, "מי יפריע להכריע", באתר הארץ, 20 ביולי 2009.
אאוטריצרטופס

אֵאוֹטְרִיצֵרָטוֹפְּס (שם מדעי: Eotriceratops) הוא סוג דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בקרטיקון העליון. הוא נחשב לדינוזאור הצרטופסי הגדול ביותר, גדול במקצת מטורוזאורוס וטריצרטופס. פירוש שמו הוא "טריצרטופס השחר" או "טריצרטופס מוקדם". סוג זה הוא בעל מין טקסונומי יחיד, E. xerinsularis, שתואר ב-2007 בידי וו (Wu) ושותפיו. עם זאת, מספר פלאונטולוגים, כגון גרגורי פאול, מעדיפים להתייחס אליו כאל מין קדום יותר של טריצרטופס ולא כאל סוג טקסונומי נפרד. מאובניו נמצאו בקניון פרסת הסוס באלברטה שבקנדה, והם מתאורכים ל-67.6 מיליון שנה לפני זמננו. דווח שהגולגולת שלו שנמצאה היא באורך של כ-3 מטר. האורך הכולל של האאוטריצרטופס הוערך בכ-9 מטר. האאוטריצרטופס התגלה בשלד בודד לא שלם שנתגלה מפורק בפארק דריי איילנד באפלו ג'אמפ (Dry Island Buffalo Jump Provincial Park) בדרום אלברטה שבקנדה. השלד מורכב מגולגולת לא שלמה הכוללת חלקים מהעטרה (frill, מניפה גרמית בירכתי הגולגולת שנמתחה על הצוואר וקיימת בכל סוגי הצרטופסיים), קרניים גדולות מעל העיניים וקרן קטנה מעל האף, בדומה לטריצרטופס הקרוב לאאוטריצרטופס. נמצאו גם מספר חוליות צוואר וגב ומספר צלעות. מכיוון שהשלד נתגלה בסלע משקע רך מסוג Shale, עצמות רבות נמחצו בצורה קשה. האאוטריצרטופס שונה משאר חבריו לתת-משפחת הכסמוזאוריאניים (תת-משפחה של הצרטופסיים המאופיינת בעטרה ארוכה, קרני גבה גדולות ואילו קרן אף קטנה) במאפיינים ייחודיים בעצמות הגולגולת, כגון: קרני לחי בולטות במיוחד, אֶפּוֹקְסִיפִּיטָלִים (מעין קשקשים או בליטות עצם מחודדות המקיפות את העטרה) ארוכים ושטוחים במיוחד, בדומה לטורוזאורוס מהמין Torosaurus utahensis. המאפיין השונה הבולט מכולם של אאוטריצרטופס הוא זיז אנכי על עצם הפרמקסילה, היכן שהיא נוגעת בעצמות האף. מאפיין זה לא נראה בצרטופסיים אחרים, אך כן נצפה במספר מאובנים של טריצרטופס, אך לא באותו גובה ועוצמה. קרני הגבה שמעל העיניים מתעקלות קדימה והן באורך של כ-80 ס"מ. בגולגולת שנמצאה נראה שיש סימני נשיכה מעל העין, ליד הבסיס של הקרן השמאלית. האאוטריצרטופס היה מבין הצרטופסיים הבודדים עם עטרה ללא "חלונות", יחד עם האווצרטופס והטריצרטופס. מדיה וקבצים בנושא אאוטריצרטופס בוויקישיתוף Meet Eotriceratops – a Possible Ancestor of Triceratops, הבלוג של Everything Dinosaur אאוטריצרטופס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אאוטריצרטופס, באתר GBIF (באנגלית) Wu, X-C., Brinkman, D.B., Eberth, D.A., and Braman, D.R. (2007). "A new ceratopsid dinosaur (Ornithischia) from the uppermost Horseshoe Canyon Formation (upper Maastrichtian), Alberta, Canada." Canadian Journal of Earth Science, 44(9): 1243-1265. Holtz, Thomas R. Jr. (2008). Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages (PDF). Random House. pp. 52, updated appendix. ISBN 0375824197.
זלצברגר

האם התכוונתם ל... לוטה זלצברגר – מרצה וחוקרת עבודה סוציאלית ופעילה פוליטית ישראלית עלי זלצברגר – משפטן ישראלי פניה עוז-זלצברגר – היסטוריונית ישראלית
דה סילבה

האם התכוונתם ל... לואיז אינסיו דה סילבה - נשיא ברזיל חזקיה די סילוה - פוסק, שד"ר, ומגדולי רבני ארץ ישראל במאה ה-17 כדורגלנים אדוארדו דה סילבה דאגלס דה סילבה לאונידאס דה סילבה מרטה ויירה דה סילבה רפאל פריירה דה סילבה
המטה השיתופי

מטה הקיבוצים השיתופיים (מט"ש) בתנועה הקיבוצית כולל כרבע (70) מכלל הקיבוצים בארץ, המקיימים את עקרונות היסוד הקיבוציים: שותפות בבעלות על הנכסים, שוויון בתקציבים, ערבות הדדית מלאה בין החברים והתנהלות דמוקרטית ומשתפת. המטה, בשמו הקודם "הזרם השיתופי", הוקם בכנס בקבוצת יבנה ב-6 ביולי 1999 בתגובה לתהליכי ההפרטה ומעבר לתשלום שכר בלתי שוויוני שאימצו בהדרגה רוב הקיבוצים (כ-200) ומתוך רצון לקיים את ערכי הקיבוץ המקוריים. הקיבוצים החברים בזרם השיתופי, משתי התנועות הקיבוציות (הקיבוץ הדתי והתנועה הקיבוצית הכללית – תק"צ) מאופיינים בחלקם הגדול ביציבות כלכלית ובמנהיגות מקומית – לא שכירה – בעלת תפיסת עולם שיתופית. כמה מהם – סאסא, ברעם, משמר העמק, גן שמואל, חצרים, שדה אליהו, מעברות, יבנה ואחרים – ניצבים בצמרת הכלכלית של התנועה הקיבוצית. מטה הקיבוצים השיתופיים פועל במסגרת כלל התנועה הקיבוצית אך מקיים פעילויות ייחודיות בתחומי סמינרים חינוכיים ורעיוניים, קורסים לניהול ופעילות תקשורתית במסגרת אתרי אינטרנט "שווים" ו"במקום" ושותפות בכתב העת "חברה". לאחרונה הגדיר המטה את פעילותו במסגרת תנועה הקיבוצית כ"תנועה בתוך תנועה". הבדלי ההשקפות בין הקיבוץ המופרט לשיתופי מתבטאים לעיתים במחלוקות בין המטה השיתופי לבין מזכירות התנועה הקיבוצית, בנושאים פנימיים וכלליים, כגון המדיניות הקרקעית ושיוך הדירות, הקצאות לפנסיה, גובה המיסוי על הקיבוצים ותקציבי הפעילות. במטה השיתופי חברים גם גורמים במעגל הקבוצות השיתופיות, הכולל קהילות שיתופיות-משימתיות החיות בערים; תנועות הנוער: השומר הצעיר, הנוער העובד והמחנות העולים וקיבוצים עירוניים כתמוז ומגון וקיבוצים חינוכיים כנערן, רביד, אשבל ופלך. מייסדי המטה השיתופי היו: תק"ם: אשבל, יטבתה, לוטן, קטורה, גבע, חצרים, יזרעאל, שדה בוקר, רביד, רביבים, צאלים, גלעד, נאות סמדר, והקיבוץ העירוני תמוז בבית שמש הקיבוץ הארצי: משמר העמק, גן שמואל, עין השופט, נירים, ניר יצחק, ניר עוז, עברון, ברעם והקיבוץ העירוני מגוון בשדרות הקיבוץ הדתי: עלומים, לביא, שדה אליהו, יבנה, מגדל עוז ב-2004 הצטרף גם קיבוץ נערן שחודש על ידי בוגרי תנועת המחנות העולים. אתר שווים – אתר המטה השיתופי במקום – אתר צעירי הקיבוצים עזרא דלומי, מלחמת שיתוף - מסע שורשים, במקום 22, נובמבר 2010, עמ' 8-11 תרז לנג, איים בזרם, 29 באפריל 2004, הקיבוץ
לירה

האם התכוונתם ל... קבוצת כוכבים נבל – נקראת בשם לירה בלעז לירה (כלי נגינה) – כלי מיתרים, מעין נבל קטן, מן החשובים ביוון העתיקה ליירה – גיבורת הסדרה חומריו האפלים Lyra – חברה גרמנית לייצור כלי כתיבה מקומות: מחוז ליירה – מחוז בפורטוגל לייריה – עיר הבירה של מחוז ליירה לירה (מחוז) – מחוז באזור הצפוני של אוגנדה לירה (עיר) – עיר הבירה של לירה (מחוז) לירה (אנז'ו, צרפת) – עיירה באזור אנז'ו בצפון מערב צרפת מטבעות: לירה (מטבע) – שמה של יחידת מטבע לירה שטרלינג – המטבע של בריטניה לירה ישראלית – המטבע של ישראל עד 1980 לירה ארץ ישראלית – המטבע של המנדט הבריטי במרבית שנות קיומו לירה מצרית – המטבע של מצרים לירה סורית – המטבע של סוריה לירה אירית – המטבע של אירלנד עד אימוץ האירו לירה טורקית – המטבע של טורקיה לירה קפריסאית – המטבע של קפריסין עד אימוץ האירו לירה מלטזית – המטבע של מלטה עד אימוץ האירו לירה לבנונית – המטבע של לבנון לירה איטלקית – המטבע של איטליה עד אימוץ האירו לירת הוותיקן – המטבע של קריית הוותיקן עד אימוץ האירו
הפלישה ללאה-סלמאואה

הפלישה ללאה-סלמאואה הידועה בהיסטוריוגרפיה היפנית בשם מבצע SR, הייתה פעולה צבאית של האימפריה היפנית לכיבוש אזור לאה-סלמאואה (Salamaua-Lae) בטריטוריית גינאה החדשה, בין 8 ל-13 במרץ 1942, במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. המטרה בכיבוש אזור זה הייתה הקמת שדה תעופה ממנו יוכלו מטוסים יפנים לספק סיוע אווירי לכוחות שפעלו במזרח גינאה החדשה ובים האלמוגים. חיל המצב האוסטרלי הקטן ששהה באזור נסוג מיד עם הגעת היפנים, ולא העמיד התנגדות לפלישה. בתגובה לפלישה תקף כוח משימה של נושאות מטוסים של הצי האמריקאי את הכוחות היפנים ב-10 במרץ, טיבע שלוש ספינות תובלה והסב נזק לספינות נוספות. על אף הנזק הצליחו היפנים להשלים את כיבוש האזור והחלו בבניית שדה התעופה. טייסות משדה תעופה זה סייעו מאוחר יותר לביסוס העליונות האווירית היפנית במהלך הניסיון היפני לכבוש את פורט מורסבי, ובמהלך קרבות אחרים באזור. צי הפלישה עזב את רבאול ב-5 במרץ 1942, ומלבד ארבע ספינות התובלה שהובילו את החיילים ליעדם, את הסיוע לפלישה סיפקו ארבע סיירות כבדות, שתי סיירות קלות, שבע משחתות ומספר ספינות עזר. הפלישה החלה ב-8 במרץ, ובעוד שבלאה לא נרשמה כל התנגדות, בסלמאואה השמידה יחידה של מתנדבים ואנשי קשר של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי תשתיות חיוניות ונסוגה להרים. ניסיון מוקדם של אמנעה אווירית מצד טייסות אוסטרליות מהאזור נכשל ונזנח. בשעת בוקר מוקדמת ב-10 במרץ המריאו מטוסים אמריקאים מנושאות המטוסים לקסינגטון ויורקטאון שעגנו במפרץ פפואה שבדרום גינאה החדשה, כ-201 קילומטרים מאזור היעד. המטוסים האמריקאים הצליחו להימנע מגילוי ובשעה 09:22 פתחו מפציצי צלילה מדגם SBD דונטלס במתקפה על הספינות היפניות שעגנו בלאה. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 09:38, תקפו מפציצי טורפדו מדגם TBD דבסטיטור ומפציצי דונטלס נוספים את הספינות בסלמאואה, בעוד מטוסי קרב ירו על החופים. כחצי שעה לאחר מכן הופיע גל תקיפה שני של מפציצים שתקפו בשני האתרים. יום לאחר מכן הגיעו לאזור חמישה מפציצים מדגם B-17 מבצר מעופף והמשיכו בהפגזת האזור. המטוסים האמריקאים טיבעו שלוש ספינות תובלה. בנוסף נגרם נזק לסיירת קלה, לשתי משחתות, לספינת תובלה, למקשת, לשולת מוקשים ולספינת עזר נוספת. הפושטים איבדו את אחד ממפציצי הדונטלס שנפגע מאש נ"מ, ושניים נוספים ביצעו נחיתת חרום בפורט מורסבי בדרכם חזרה. שאר 101 המטוסים שנשלחו חזרו בבטחה לנושאות המטוסים. הפשיטה הביאה לאובדן שני שלישים מצי התובלה של היפנים, אך אבדות נוספות נמנעו בשל העובדה שספינות התובלה עגנו בקרבת החוף והיו מסוגלות להחיף עצמן ולהימנע משקיעה. מעבר לנזק החומרי, הייתה לפשיטה זו השפעה פסיכולוגית על היפנים, שלאחריה העלו את רמת הכוננות והבינו שהאמריקאים מוכנים לסכן את נושאות המטוסים שלהם על מנת למנוע את התקדמותם באזור. המערכה בגינאה החדשה Willmott, H. P. The War with Japan: The Period of Balance, May 1942 – October 1943, SR Books, 2002. ISBN 9780842050326. מדיה וקבצים בנושא הפלישה ללאה-סלמאואה בוויקישיתוף סטיבן בולארד, Japanese army operations in the South Pacific Area, באתר פרויקט מחקר אוסטרליה-יפן. בולארד, עמ' 41.
תאודוריד הראשון

תאודוריד הראשון, המכונה לעיתים גם תאודוריק הראשון (לפני 400–451) היה מלך הויזיגותים בין השנים 418 ו-451. תאודוריד היה כנראה בנו הבלתי חוקי של אלאריק, מייסד שושלת בלתה וירש בשנת 418 את כס המלך ואליה. למרות שלטונו ארוך השנים, רק מעט ידוע על תאודוריד. יורדנס מספר כי היה מתון באופיו, נבון ונמרץ. בתקופתו, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בספרד. הוא ניסה להרחיב את שלטונו גם במזרח, כדי להשתלט על רצועת החוף בואה איטליה והטיל מצור על ארל בשנת 427. בעקבות כישלון המצור, נחתם הסכם בין רומא לוויזיגותים שהגביל את שלטונם לשטחים שניתנו להם באקוויטניה, אך העניק להם ככל הנראה הכרה רשמית למחצה בעצמאותם. מאמץ נוסף של הוויזיגותים תחת תאודוריד להתפשט נרשם בשנת 436, כאשר תאודוריד שם מצור על נרבונה. המצור הוסר על ידי ליטוריוס, שהיה כנראה המגיסטר מיליטום של רומא בגאליה. שלוש שנים אחרי כן שם ליטוריוס מצור על טולוז, עיר מושבו של תאודוריד, הובס ונלקח בשבי. אוויטוס, הפרפקט הפראיטוריאני של רומא בגאליה, הביא לחתימת הסכם שלום. שמו של תאודוריד עולה פעם נוספת בהקשר לנישואי הונריק, בנו של מלך הוונדלים גאיזריק לאאודוקיה בתו הבכורה של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. הנישואים היו חלק מההסכם שרקח פלביוס אאטיוס, האיש החזק ברומא, עם הוונדלים באפריקה. הבעיה הייתה שהונריק היה נשוי לבתו של תאודוריד. עובדה זו לא מנעה מגאיזריק לחתום על ההסכם. הוא האשים את בתו של תאודוריד שזממה להרעילו, העניש אותה בכריתת אפה ואוזניה ושלח אותה כך בחזרה לאביה. משמעות המעשה הייתה כמובן איבת עולם בין הממלכות. תאודוריק השיא זמן לא רב אחרי כן בת אחרת לרקיאר, מלך הסואבים (449). תאודוריד הצטרף לקואליציית השבטים הגרמאנים שנלחמה לצד הרומים ואאטיוס בקרב במישורים הקטאלונים נגד אטילה ההוני. יורדנס מספר שהוא שלח ארבעה מבניו חזרה ונלחם בקרב עם בניו הבכורים, תוריסמונד ותאודוריד. יורדנס מספר שני סיפורים שונים על מותו: לפי אחד, הוא נפל מסוסו בעת שרכב לעודד את צבאו ונרמס על ידי חייליו. אחרים אומרים שמת מחניתו של אנדאג האוסטרוגותי, שנלחם עם אטילה. גילו במותו היה "שיבה טובה", לפי יורדנס. תאודוריד היה נשוי לארקליה ארכיבה קרליאבה ואמאלאברגה מן האוסטרוגותים. היו לו לפחות שישה בנים, שכמה מהם הפכו ליורשיו, ומספר לא ידוע של בנות (לפחות שתיים מוזכרות). מדיה וקבצים בנושא תאודוריד הראשון בוויקישיתוף
בתיה שטיינבוק

בתיה שטיינבוק (נולדה ב-1961) היא פסנתרנית ישראלית. בתיה שטיינבוק נולדה בוורשה בירת פולין. בגיל שנה עלתה לישראל עם משפחתה והחלה לנגן בפסנתר בגיל חמש. מורתה העיקרית בשנים אלה הייתה אירינה זריצקאיה. בין מוריה לפסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב היו יונתן זק, מיכאל בוגוסלבסקי, אלכס וולקוב וולטר אופהויזר. היא בוגרת האקדמיה למוזיקה והחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. שטיינבוק המשיכה את לימודיה לתעודת אמן באוניברסיטה לאמנויות בברלין. בשנים אלה למדה אצל גיאורגי שבוק וכן במלגת לימודים מיוחדת של משרד החוץ האיטלקי, אצל פרנקו רוסי. כן הרבתה להשתתף בכיתות אמן בהדרכת מורים ידועי שם ברחבי העולם. היא הופיעה כסולנית באיטליה, ספרד והולנד וייצגה את איטליה בפסטיבלי מוזיקה חדישה באירופה, שם ניגנה מיצירותיהם של דאלאפיקולה ובריו, הן בפסנתר והן בצ'מבלו. בתיה שטיינבוק פעילה בתחום החינוך המוזיקלי. בין השאר העלתה, יחד עם גיל שוחט, דן אלמגור ורוני פינקוביץ', את אופרת הילדים "מקס ומוריץ", שאותה אף ליוותה בנגינה. היא יושבת כשופטת בוועדות הרפרטואר של סל תרבות ואמנות לעם. בתיה שטיינבוק נשואה לאקרט לורנצן, הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, והם מרבים לנגן בצוותא. ילדיהם של אקרט לורנצן ובתיה שטיינבוק, מאיה (ילידת 1991) ודניאל (יליד 1994), גם הם כנרים מצליחים. בתם עדן (ילידת 2000) היא פסנתרנית מבטיחה. בקונצרט בסדרה "קאמרי בצהרי שישי" של תזמורת ראשון לציון בחודש אפריל 2018 הופיעה כל משפחת לורנצן בשילובים שונים ובהרכב מלא, ביצירות באך ודבוז'אק. לורנצן-שטיינבוק בתיה, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב. בתיה שטיינבוק, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע MO

מבצע MO היה שמה של התוכנית היפנית לפלישה ולכיבוש הטריטוריה האוסטרלית גינאה החדשה במהלך המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. כמו כן כלל המבצע כיבוש אזורים נוספים בדרום האוקיינוס השקט במטרה לבודד את אוסטרליה וניו זילנד מבעלת בריתן ארצות הברית. את המבצע תכנן הצי הקיסרי היפני בתמיכתו של אדמירל איסורוקו יממוטו, המפקד העליון של הצי היפני המשולב. במהלך תכנון המערכה בגינאה החדשה (כיבוש לאה-סלמאואה, רבאול, קָוויֵנג, פינץ' הארבור, בונה ומורובה) ראה המטה הכללי של הצי הקיסרי בכיבוש הטריטוריות אמצעי שיסייע בכיבוש העיר פורט מורסבי. יישום תוכנית זו הוטל על אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, לאחר שהשלים את כיבוש ג'אווה. התוכנית למבצע MO נהגתה עוד ב-1938, אך ללא תאריך יעד מסוים, והייתה תלויה בהצלחת שלבי הכיבוש המוקדמים בדרום-מזרח אסיה. באפריל 1942 אישרו המטות הכלליים של הצבא ושל הצי את התוכנית, שהתחלקה לארבעה שלבים: ב-3 במאי יכבוש כוח משימה את האי טולאגי הסמוך לגוודלקנל שבאיי שלמה, ויקים במקום בסיס מטוסים ימיים ובסיס מבצעים לאזור ים האלמוגים. אותו כוח משימה ימשיך ויכבוש את האיים נאורו ובנבה בשל משאבי הזרחה שבהם. ב-7 במאי ינחתו כוחות בפורט מורסבי, וכוחות נוספים יכבשו את ארכיפלג לואיסיאד שם יקימו בסיס מטוסים ימיים נוסף. אותם כוחות ימשיכו ויכבשו את קלדוניה החדשה, את פיג'י ואת סמואה, בשל היותן נקודות אסטרטגיות מזרחית לגינאה החדשה. כוח ימי יפליג מלגונת טרוק, יעקוף את איי שלמה ממזרח ויפנה מערבה על מנת לחסום את נתיבי השיט לאוסטרליה. לאחר מכן ימשיך הכוח ויתקוף את הערים קואן, קוקטאון וטאונסוויל שבקווינסלנד, אוסטרליה, כשהמטרה הסופית היא תקיפת המתקנים הצבאיים באיי מצר טורס. ליפנים הייתה טייסת בסביבות רבאול ועליו הוטלה משימת תקיפת פורט מורסבי ב-5 וב-6 במאי, כהכנה לנחיתת הכוחות ב-7 במאי. המתכננים היפנים לקחו בחשבון את תגובת בעלות הברית למבצע ושלחו שתי שייטות לקבוצת האיים רנל, דרום-מזרחית לגינאה החדשה. פריסה זו של כוחות איפשרה ליפנים להשתמש במעבר ג'ומארד (מעבר ימי בין גינאה החדשה לרנל) על מנת להגיע ישירות לפורט מורסבי, ללא צורך בעיקוף גדול. היפנים היו מודעים לנוכחותה של נושאת המטוסים האמריקאית יורקטאון באזור מכיוון שפחות מחודש לפני כן תקפו מטוסיה את לאה וסלמאואה. הכוח היפני אכן נחת בטולאגי ב-3 במאי. יום לאחר מכן יצאו מרבאול כוחות נוספים בדרכם דרומה לפורט מורסבי על גבי ספינות. באותו יום תקפו מטוסים אמריקאים את טולאגי, הסבו נזק רב אך לא הצליחו למנוע את כיבוש האי ואת האיים הסובבים לו. שלושה ימים לאחר מכן היה ברור שקרב ימי עומד להתפתח בים האלמוגים, ולפיכך הסתובב הכוח שעשה דרכו לפורט מורסבי ושב לרבאול כדי להימנע מהתקפות. בקרב ים האלמוגים שהתפתח תוך זמן קצר ספג הצי הרביעי היפני מכה קשה באבדו את נושאות המטוסים "שוהו" ו"שוקאקו." היפנים החליטו לזנוח את תוכניתם להנחתת כוחות בפורט מורסבי בדרך הים, והצבא היפני החל בהכנות למבצע חדש. ההכנות נעצרו לאחר שהמטה הכללי של הצבא הורה על הקפאת הפעילות באזור ב-1 ביולי לאחר שהצי המשולב נחל תבוסה בקרב מידוויי. מכיוון שלא יכלו להגיע לפורט מורסבי בדרך הים פתח הצבא במבצע לחציית רכס אואן סטנלי דרך שביל קוקודה וכיבוש העיר בדרך היבשה. בסופו של דבר נכשל גם מבצע זה ופורט מורסבי לא נכבשה על ידי היפנים. מדיה וקבצים בנושא מבצע MO בוויקישיתוף סטיבן בולארד, Japanese army operations in the South Pacific Area, באתר פרויקט מחקר אוסטרליה-יפן. דאגלס מקארתור, JAPANESE OPERATIONS IN THE SOUTHWEST PACIFIC AREA.
ישעיהו גפני

ישעיהו גפני (נולד ב-1944 בניו יורק) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים ונשיאו לשעבר של המרכז האקדמי שלם. ישעיהו גפני נולד בניו יורק ב-1944 וב-1958, בגיל 14, עלה לישראל לבדו. למד באוניברסיטה העברית בחוג להיסטוריה של עם ישראל והתמחה בעת העתיקה. סיים את התואר השני ב־1969 וקיבל את הדוקטורט ב־1978. עבודת הדוקטור בהנחייתו של שמואל ספראי עסקה בישיבות בבל. מאחר שהחזיק גם בדרכון אמריקאי, נשלח על ידי "נתיב" לברית המועצות כדי ללמד יהדות ולחזק את המסר הציוני בין המורים לעברית ומסורבי העלייה. נשוי לנעמי גפני, ציירת ואמנית. אחד מבניהם הוא ההיסטוריון ד"ר ראובן גפני. יהדות בבל ומוסדותיה, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, 1986 יהודי בבל בתקופת התלמוד: חיי החברה והרוח, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1990. קדושת החיים וחירוף הנפש: קובץ מאמרים לזכרו של אמיר יקותיאל, (עורכים: ישעיהו גפני ואביעזר רביצקי), ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ג 1992 מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני (כתב: מנחם שטרן, עורכים: ישעיהו גפני, משה דוד הר, משה עמית), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשנ"א-1991. יהודים ויהדות בימי בית שני, המשנה והתלמוד: מחקרים לכבודו של שמואל ספראי/ העורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני, מנחם שטרן, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, תשנ"ג 1993. היהודים בעולם ההלניסטי והרומי: מחקרים לזכרו של מנחם שטרן, (עורכים: אהרן אופנהיימר, ישעיהו גפני ודניאל שוורץ), ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, החברה ההיסטורית הישראלית, תשנ"ו-1996. כהונה ומלוכה: יחסי דת ומדינה בישראל ובעמים - קובץ מאמרים, (עורכים ישעיהו גפני וגבריאל מוצקין), ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1987 ארוס אירוסין ואיסורין (עורכים ישראל ברטל וישעיהו גפני), ירושלים 1998 קהל ישראל: השלטון העצמי היהודי לדורותיו. כרך א: העת העתיקה. מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשס"א ספר לכבודו אהרן אופנהיימר, מאיר בן שחר, ג'פרי הרמן (עורכים), בין בבל לארץ ישראל: שי לישעיהו גפני, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ז 2016. חבר במערכת JSIJ - כתב עת אלקטרוני למדעי היהדות חבר מערכת אוקימתא - כתב עת שפיט העוסק במגוון ההיבטים השונים של ספרות חז"ל על כל אגפיה והספרות הרבנית. חבר בהנהלת האיגוד לפרשנות התלמוד חבר בהנהלת החברה ההיסטורית הישראלית חבר בוועדה המייעצת של "סגולה", מגזין להיסטוריה יהודית. נשוי לציירת נעמי גפני, בתו של יעקב בר-אור, ולהם ארבעה ילדים, ביניהם ראובן גפני, חוקר וסופר וחנן גפני, חוקר. מתגורר בשכונת רחביה ירושלים. מדיה וקבצים בנושא ישעיהו גפני בוויקישיתוף הספרים של ישעיהו גפני, באתר "סימניה" המאמרים של ישעיהו גפני באתר פשיטא מדענים על הפסים הרצאה של פרופ' ישעיהו גפני: סיפורי המקבים: מה "באמת" קרה? היצירה הרוחנית-ספרותית/ישעיהו גפני בספרית אורנים JSIJ כתב-עת אלקטרוני למדעי היהדות הודעה על מינויו של פרופ' ישעיהו גפני לנשיא המרכז האקדמי שלם (אורכב 11.10.2016 בארכיון Wayback Machine) ישעיהו גפני (1944-), דף שער בספרייה הלאומית