laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הטוחנת היפה

הטוחנת היפה (בגרמנית: Die schöne Müllerin) מספר 795 ברשימת דויטש, מחזור שירים אמנותיים (לידר) לזמר ולפסנתר מאת פרנץ שוברט, אשר הולחן בשנת 1823. זהו מחזור הלידר המוקדם ביותר של שוברט הזוכה להשמעה רחבה, והוא בין יצירותיו האהובות, המושמעות והמוקלטות ביותר, ונחשב לאחת מפסגות אמנות הליד והמוזיקה במאה התשע-עשרה בכלל. מחזור הלידר מבוסס על אסופת שירים באותו שם מאת המשורר וילהלם מילר אשר ראתה אור בשנת 1821 תחת השם "77 שירים מעזבונו של נגן קרן יער נודד". מבין 25 השירים שכתב מילר, הלחין שוברט 20. לפי מכתביו של מילר ומקורות בני-התקופה, נכתבו השירים בשל אהבתו הבלתי-מושגת של מילר למשוררת לואיזה הנזל. לשירים תוכן רומנטי אופייני. שוליית טוחנים צעיר יוצא לטייל. הוא הולך לאורך פלג, המוביל אותו לטחנה, שבה הוא מתאהב לשווא בבת אדונו. אהבתו אל הנערה היפה נותרת בלתי מושגת. לאחר שלרגע נדמה לו כי האהבה עשויה להתממש, בוחרת הנערה בצייד על פניו. בייאושו מטביע עצמו הדובר בפלג, אשר זוכה במחזור השירים לתפקיד של דמות ממש: השוליה פונה אליו ישירות שוב ושוב, בשיר הלפני-אחרון ("הטוחן והפלג") שרים השניים לסירוגין ואילו בשיר האחרון ("שיר הערש של הפלג") מספיד הפלג את השוליה. מאידך, נעדרת דווקא הטוחנת היפה, שהדובר למעשה כלל איננו פוגש בה או משוחח איתה. השירים הראשונים במחזור הם שמחים וזכו ללחן קליל וסוחף, המתבטא גם בנגינת הפסנתר הווירטואוזית. בחלקו השני של המחזור גוברים הייאוש, הכאב והזעם חסר-האונים והשירים מבטאים חדוות-מוות המזכירה את מחזור הלידר המפורסם האחר של שוברט, מסע החורף. את מחזור השירים "הטוחנת היפה" ביצעו מיטב זמרי הטנור והבריטון כגון דיטריך פישר-דיסקאו, פטר שרייר, פיטר פירס, פריץ וונדרליך ותומאס קווסטהוף וכן גם זמרות אלט. מיטב חברות התקליטים הקליטו ליצירה ביצועים רבים . הטוחן הנודד לאן? עצור! שיר הודיה לפלג מנוחה בסופו של יום סקרן אחד קוצר רוח בוקר טוב פרחי הטוחן גשם של דמעות שלי! הפוגה עם סרט הקתרוס הירוק הצייד קנאה וגאווה הצבע האהוב הצבע הרע פרחים נבולים הטוחן והפלג שיר-ערש הפלג מדיה וקבצים בנושא הטוחנת היפה בוויקישיתוף תווים מלאים של "הטוחנת היפה" מילות השירים בגרמנית ובתרגום לשפות אחרות דיסקוגרפיה של 130 הקלטות שונות של היצירה אתר מקיף המוקדש ליצירה, וכולל סקירות מעמיקות על המילים, הלחן והביצועים השונים תערוכה של גלויות בנות התקופה ועליהן מילות השיר Ungeduld (קוצר רוח) מתוך מחזור השירים פרנץ שוברט, וילהלם מולר, הטוחנת היפה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2023
מוגרן בודווה

מועדון הכדורגל מוגרן בודווה (סרבית בכתב לטיני: Fudbalski klub Mogren Budva) הוא מועדון כדורגל מונטנגרי מהעיר בודווה. המועדון, שהוקם בשנת 1920 היה משך שנים אחד הגדולים במונטנגרו ואף שיחק מספר שנים בליגה הבכירה בסרביה ומונטנגרו אך לא זכה במשך שנים בתואר משמעותי כלשהו, עד שבעונת 2007/2008 סיים במקום השלישי בליגה הבכירה במונטנגרו וזכה בגביע המונטנגרי, דבר שזיכה את הקבוצה בהופעה בגביע אופ"א. בעונת 1991/1992, העונה האחרונה בה התקיימה מדינת יוגוסלביה סיימה מוגרן במקום הרביעי בליגת המשנה, מקום שהיה מזכה אותה לראשונה בתולדותיה במקום בליגת היוגוסלבית הבכירה אז פורקה יוגוסלביה והקבוצה שיחקה 4 עונות בליגה הבכירה של סרביה ומונטנגרו. עם פירוק סרביה ומונטנגרו, עברה הקבוצה לשחק בליגה הבכירה של מונטנגרו, בה הפכה לאחת הקבוצות החזקות בליגה. הקבוצה הופיעה בפעם הראשונה בתולדותיה במפעלים האירופיים בעונת 2008/2009 בגביע אופ"א, אז פגשה בשלב המוקדמות הראשון בקבוצת עירוני קריית שמונה הישראלית. המשחק הראשון, שנערך באצטדיון קריית אליעזר נגמר בתיקו 1-1 אך משחק הגומלין במונטנגרו נגמר בניצחון של קריית שמונה 3-0 ומוגרן לא המשיכה לשלב הבא. הליגה המונטנגרית: אליפות (2): 2009, 2011 הגביע המונטנגרי: זכייה (1): 2008 גמר: 2011 מדיה וקבצים בנושא מוגרן בודווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוגרן בודווה פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
מרקוס לוליוס

מרקוס לוליוס (בלטינית: Marcus Lollius; ‏55 לפנה"ס - 2 לספירה) היה מצביא ופוליטיקאי רומאי. יש המזהים את לוליוס עם מרקוס שנזכר בכתביו של אפיאנוס. לפי גישה זו היה לוליוס מתומכיו של מרקוס יוניוס ברוטוס ובשל כך נכלל ברשימת הפרוסקריפציות של הטריומווירט השני ונגזר עליו מוות. שהה עם ברוטוס במזרח ונלחם לצידו בקרב פיליפי. לאחר תבוסת הליברטורים הוא התחזה לעבד ונמכר לאדם בשם ברבולה (המזוהה עם קווינטוס אמיליוס לפידוס) שהפך אותו לעבדו הראשי, ובסופו של דבר גילה את מוצאו האמיתי והצליח להשיג חנינה מאוקטביאנוס, תודות להתערבותו של מרקוס ויפסניוס אגריפה. לאחר מכן, לפי אפיאנוס, הפך לוליוס לתומכו של אוקטביאנוס ונלחם לצידו בקרב אקטיום שבסופו הוא פגש בחברו לפידוס, שנלחם לצדו של מרקוס אנטוניוס. הפעם היה זה לפידוס שהתחזה לעבד, ולוליוס קנה אותו ובסופו של דבר הצליח להשיג לו חנינה מידיו של אוקטביאנוס. תפקידו הראשון של לוליוס הידוע בוודאות היה של מושל גלטיה, הוא נשלח בשנת 25 לפנה"ס לארגן את הפרובינקיה שזה עתה סופחה לקיסרות, הוא הצליח לארגן את הפרובינקיה בלא שפיכות דמים, וצבאה שולב בצבא הרומאי ואורגן מחדש כלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה. לוליוס נבחר לכהן כקונסול בשנת 21 לפנה"ס ביחד עם לפידוס. לא ידוע דבר על פעולותיו כקונסול מלבד כתובת שמעידה על כך שהוא שיקם את גשר ארבעת הראשים. לאחר תום כהונתו כקונסול יצא לוליוס לשמש כמושל מוקדון בשנת 19/18 לפנה"ס, במהלך כהונתו כמושל, נלחם והביס שבט תראקי. הוא מונה לכהן כמושל גאליה קומאטה בשנת 17 לפנה"ס והובס במהלך כהונתו על ידי שבט גרמאני שאף הצליח לשבות את נסו של הלגיון החמישי אלואדה. תבוסה זאת פגמה במוניטין שלו והוא מעולם לא מונה שוב לתפקיד הדורש פיקוד על כוחות צבא. לוליוס היה בפמלייתו של גאיוס קיסר, נכדו של אוגוסטוס, כשזה שוגר למזרח הקיסרות בשנת 2 לפנה"ס כדי לפתור את הסכסוך עם האימפריה הפרתית שנסוב על שאלת השליטה בארמניה. מטרה נוספת לשליחות הייתה רצונו של אוגוסטוס להציג את נכדו, שאותו הועיד ליורשו המיועד, בפני שליטי המזרח. לאחר שהתגלה לקיסר כי לוליוס צבר הון עצום כתוצאה משורה של מעשי שחיתות, התאבד לוליוס בשנת 2 לספירה. Patrick Tansey, Q. Aemilius Lepidus (Barbula?) Cos. 21 B.C., Historia, Volume 57, Number 2, April 2008, pp. 174-207 אפיאנוס, מלחמת האזרחים, 4.49
אשרף ברהום

אשרף ברהום (בערבית: أشرف برهوم; נולד ב-1979) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ערבי נוצרי-ישראלי. ברהום נולד וגדל בתרשיחא, בבית ערבי-נוצרי ממעמד-הפועלים. לברהום שלוש אחיות. הוא סיים את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן החל לשחק בתיאטרון הערבי בחיפה. כיום הוא מתגורר בחיפה. בשנת 2002 שיחק לראשונה בסרט הישראלי "בחודש התשיעי" בבימויו של עלי נאסר בו גילם את גיבור הסרט, אחמד, שתושבי הכפר שבגליל חושדים שהוא העומד מאחורי היעלמותו של ילד, בסרט המתרחש על רקע מלחמת המפרץ הראשונה. בשנת 2004 השתתף בסרטים "אהבה קולומביאנית" של שי כנות ו"הכלה הסורית" של ערן ריקליס. בשנת 2005 שיחק בסרט "גן עדן עכשיו" שביים הפלסטיני-הולנדי האני אבו אסעד. הסרט, אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, עורר את זעמם של גורמים רבים, במיוחד בישראל, ולכן הופץ להקרנה רק בסינמטק תל אביב. בשנת 2007 השתתף בסרט הפעולה ההוליוודי "הממלכה" בו שיחק את דמותו של קצין משטרה סעודי המסייע לצוות חוקרי FBI בחקירת פיגוע שהתרחש בערב הסעודית. בשנת 2009 שיחק בסרט הדרמה ההיסטורי הספרדי "אגורא" של הבמאי אלחנדרו אמנבר ובסרטו הפציפיסטי של שמוליק מעוז, "לבנון". בשנת 2012 גילם את מארוואן בסרטה של היאם עבאס "הירושה" וברקע סכסוך משפחת במשפחה לבנונית החיה בכפר על גבול לבנון-ישראל על רקע מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2013 שיחק בתפקיד קטן בסרטו של ערן ריקליס, "להישאר בחיים" בו כיכב השחקן האמריקאי סטיבן דורף. בשנת 2014 שיחק בתפקיד מרכזי בעונה הראשונה של הסדרה האמריקאית "הרודן", של רשת FX. בהמשך השנה שיחק בשובר הקופות "300: עליית האימפריה" את הקצין הפרסי בנדארי; את הסרט ביים הישראלי נועם מורו. בנוסף, הוא כיכב בסרט הקצר "המעצר" של יאיר אגמון. בשנת 2016 שיחק בסרטו הביוגרפי של האני אבו אסעד "האיידול" אודות חייו של מוחמד עסאף מילדותו במחנה הפליטים ברצועת עזה ועד לזכייתו המרגשת בתוכנית הכישרונות "אראב איידול". בשנת 2021 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הירדני "פארחה". בשנת 2024 השתתף לראשונה בעונה השלישית של הסדרה "מנאייכ" כראש ארגון הפשיעה הערבי שמו היה מוזכר לאורך כל העונות של הסדרה. ברהום משחק בהצגה "פלונטר", הפקה משותפת של התיאטרון הקאמרי ותיאטרון חיפה העוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני. המחזה שהועלה לראשונה משנת 2005 זכה להצלחה ועדיין מוצג מדי פעם (נכון לדצמבר 2009) על במות ברחבי ישראל. השתתף בהצגה "מעיין הכבשים" - הפקה של התיאטרון הקאמרי (2002) של המחזה הספרדי הידוע אודות כפר הנתון תחת כיבוש ובהפקות שונות של התיאטרון הערבי בחיפה. ברהום תרגם לערבית את המחזה רומיאו ויוליה על מנת להעלותו בישראל בקרב המגזר הערבי. אשרף ברהום, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אשרף ברהום, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אשרף ברהום, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אשרף ברהום, באתר ספר הקולנוע הישראלי אשרף ברהום, באתר AllMovie (באנגלית) אשרף ברהום, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרב יודילוביץ', "טרוריסט אני בחיים לא אשחק", באתר ynet, 24 באפריל 2003 אילן שאול, "דו קיום זה חארטה", באתר ynet, 1 בדצמבר 2004 ראיון בלוס-אנג'לס טיימס ראיון בלטינו-רוויו
ספר אקסום

ספר אקסום (בגעז: መጽሐፈ ፡ አክሱም, "מצהפא אקסום") כינוי שהתקבל מאז ימי ג'יימס ברוס לאוסף הכתבים ההיסטוריים ששכנו בכנסיית גבירתנו מרים מציון, ספר זה הוא מקור חשוב ללימוד ההיסטוריה האתיופית. ההיסטוריון קרלו קונטי רוסיני (Carlo Conti Rossini) אשר עיבד את הכתבים חילק אותם לשלושה חלקים: הראשון המתאר את תולדות אותה כנסייה עד לפגיעה בה במאה ה-16 בנוסף לטופוגרפיה של אקסום ועל ההיסטוריה של קיסרות אקסום. החלק השני הוא אוסף של כתבים היסטוריים, רובם עוסקים בתשלומי מס, מתחילת המאה ה-17 הכולל 103 טקסטים. החלק השלישי הוא מסוף המאה ה-17 המכיל כתבים נוספים לגבי היסטוריית אקסום, נוסף לכך קיימים עוד כתבים עד לאמצע המאה ה-19. Lusini, Gianfrancesco "Aksum: Mäṣḥafä Aksum" in Uhlig, Siegbert et alii, Encyclopaedia Aethiopica, vol. 1: A-C (Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2003), p.185.
שושלת האן

שושלת האן (סינית: 漢; פיניין: Hàn), הייתה שושלת קיסרים ששלטה בסין במשך כ-400 שנה, לאחר נפילתה של שושלת צ'ין. למעשה, בני המשפחה הקיסרית של האן שלטו בסין בשתי תקופות נפרדות (ולכן השושלת "מחולקת" לשתיים): שושלת האן המערבית שלטה על סין בין השנים 206 לפנה"ס ל-9 לספירה, ושושלת האן המזרחית שלטה על סין בין 23 לספירה עד שנת 220 (בין השנים 9–23 לספירה שלטה שושלת שין). בתקופת האן התגבשה זהותם של הסינים כבני האן, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסין וכיום הגדולה בעולם, זהות הנשמרת עד ימינו אנו. בתקופת שלטונה של השושלת הפך הקונפוציוניזם לדת המדינה ולפילוסופיה המנחה אותה ואשר המשיכה להנחות את המשטר הסיני עד לקץ העידן הקיסרי בתחילת המאה ה-20. תחת שלטון ההאן עשתה התרבות הסינית התקדמות אדירה בתחומי ההיסטוריוגרפיה, האומנות והמדע. שושלת האן הרחיבה משמעותית את שטחה של סין בסדרה של מסעות צבאיים שהגיעו לקוריאה, לווייטנאם, למונגוליה (הקיסר וו חיזק והרחיב את הממלכה בהודפו את שבטי השׂיוֹנג-נוּ אל תוך מונגוליה של ימינו, תוך שהוא מספח לממלכתו את השטחים בהם ישבו שבטים אלו). שטחים חדשים אלו אפשרו לסין לראשונה לפתח קשר מסחר עם המערב בדרך המשי ולמרכז אסיה. ההיסטוריה של שושלת האן מתחלקת לשתי תקופות, "המערבית" וה"מזרחית", כאשר ב-14 השנים שבין שתיהן שלטה שושלת שין קצרת-היומין של ואנג מאנג. ערך מורחב – שושלת האן המערבית תקופת האן המערבית אופיינה ביציבות פוליטית, בפריחת היצירה האמנותית והתרבות, בעליית קרנו של הקונפוציאניזם (שנרדף בתקופת צ'ין), בפיתוח יחסי החוץ של סין ובתחילת המסחר בדרך המשי. שלטונה נמשך מ-206 לפנה"ס, בה עלה לשלטון הקיסר הראשון ליוּ באָנג, ועד 9 לספירה. חוסר יציבות שלטוני שנגרם עקב השתלטותן של משפחות אצולה על אדמות המדינה תוך ערעור בסיס המיסוי של הממלכה, נוצל על ידי וואנג מאנג, שהקים את שושלת שין (新), ששלטה עד שנת 23 לספירה. ערך מורחב – שושלת האן המזרחית החלה בשנת 25 לספירה, ושלטונה הסתיים בשנת 220 לספירה. עימותים עם בעלי הקרקעות, יחד עם פלישות מבחוץ ומאבקים פנימיים במיעוטים החלישו שוב את השלטון. מרד הטורבן הצהוב שפרץ בשנת 184, סימן את תחילתה של תקופה חדשה, שבה הובילו שליטים צבאיים מלחמות בתוך סין, וסין התפצלה לשלוש ממלכות (蜀 – שׁוּ; 吳 – ווּ; 魏 – וֵיי), שלחמו זו בזו. תקופה זו נודעה בשם תקופת שלוש הממלכות (סינית: 三國; פיניין: Sān Guó). שושלת האן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סין, היסטוריה, שושלת האן, 202 לפני הספירה-220 לספירה, דף שער בספרייה הלאומית שושלת האן, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Han Dynasty by Minnesota State University Han Dynasty art with video commentary, Minneapolis Institute of Arts שושלת האן: תחיית הקונפוציאניזם, באתר הרדיו הבינלאומי של סין בעברית
קוסאשווילי

קוסאשווילי (ქოსაშვილი; בתעתיק מדויק: כּוֹסאשווילי) הוא שם משפחה יהודי-גאורגי. האם התכוונתם ל... בני קוזושווילי – כדורגלן עבר ישראלי דובר קוסאשווילי – במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן ישראלי יונה קוסאשווילי – שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן ואורתופד כירורג לילי קוסאשווילי – שחקנית קולנוע בסרט "חתונה מאוחרת"; אמו של הבמאי דובר קוסאשווילי אברהם קוסאשווילי - זמר בלהקת קולן (פנדורי)
רייקוון

קוריי וודס (באנגלית: Corey Woods; נולד ב-12 בינואר 1970) הידוע בשם הבמה רייקוון (Raekwon) הוא ראפר ושחקן אמריקאי, חבר ההרכב ההיפ-הופ וו טאנג קלאן. ב-1995 הוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Only Built 4 Cuban Linx...", מאז הוא מקליט אלבומי סולו במקביל לעבודתו עם וו-טאנג קלאן. וודס נולד בברוקלין ניו יורק. הוא הצטרף לוו טאנג בזמן ההכנות של האלבום "Enter the Wu-Tang: 36 Chambers", להרכב הייתה הצלחה ראשונית מסיבית. מאוחר יותר הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "לאוד" (שגם הייתה חברת התקליטים של הקלאן) ובה הוציא את האלבום "Only Built 4 Cuban Linx...". בשנת 2009 המיר את דתו לאסלאם. אחרי ההצלחה של אול דירטי באסטרד הבא שהוציא אלבום סולו מהקלאן הוא Raekwon. זה הפתיעה הרבה מעריצים של הקלאן כשהאלבום יצא. רבים חשבו שהבא בתור היה ג'יזה או גוסטפייס קילה כיוון שהם היו ראפרים עם יותר כישרון אבל מסתבר שאחרי האלבום הזה RAE הוכתר ל-Storyteller של ההרכב. האלבום הזה שם בצד את הסאונד המקורי של הקלאן מבחינת הפקות ומבחינה מילולית כאחד. ריזה שינה את סגנון ההפקות שלו מהביטים האפלים והקודרים למשהו יותר סינמטי עם סמפלים של ג'אז וסול. RAE בחר להתרכז בנושא העולם התחתון של ניו יורק, עסקאות סמים וכל דבר שקשור למאפיה. בנוסף הוא גייס את הבן דוד שלו גוסטפייס קילה שהופיע בחלק גדול מהאלבום ואפילו חלק את העטיפה. האלבום קיבל 5 כוכבים כמעט בכל מקום ומכר מעל מיליון עותקים בארצות הברית ופתח דלתות לסגנון שרק התחיל להתפתח בניו יורק שנקרא Mafioso Rap. רייקוון התחיל את קריירת המשחק שלו כאשר שיחק את הדמות 'סיגר' בסרט שחור ולבן, ובמשך השנים שיחק בכמה תפקידים קטנים. Only Built 4 Cuban Linx… - 1995 Immobilarity - 1999 The Lex Diamond Story - 2003 Only Built 4 Cuban Linx II - 2009 מדיה וקבצים בנושא רייקוון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רייקוון רייקוון, ברשת החברתית פייסבוק רייקוון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רייקוון, ברשת החברתית אינסטגרם רייקוון, סרטונים בערוץ היוטיוב רייקוון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רייקוון, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רייקוון, באתר ספוטיפיי רייקוון, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) רייקוון, באתר Last.fm (באנגלית) רייקוון, באתר AllMusic (באנגלית) רייקוון, באתר MusicBrainz (באנגלית) רייקוון, באתר דיזר רייקוון, באתר Discogs (באנגלית) רייקוון, באתר Songkick (באנגלית) רייקוון, באתר Genius רייקוון, באתר בילבורד (באנגלית) רייקוון, באתר טיידל (באנגלית) ביקורת על האלבום באתר 'השרת העיוור' Peter Yeung, ‏Know your Wu-Tang Clan, The Telegraph, 3 June 2015
אדמיה

האם התכוונתם ל... אדמיה (שם משפחה) (ადამია) - שם משפחה גאורגי אישים: גנו אדמיה – ממפקדי הצבא הגאורגי במהלך מלחמת אבחזיה (1991-1992) גאורגי אדמיה – שחקן כדורגל גאורגי המשחק בנפטצ'י באקו (אזרבייג'ן) אליו אדמיה – סופר גאורגי מתקופת גאורגיה הסובייטית (1914-1980) רזו אדמיה או אמליאנה אדמיה - צייר גאורגי נואה אדמיה – מפקד יחידת צוללות גאורגי בעל מדליית גיבור ברית המועצות (1917-1942) רוואז אדמיה (ביולוג) – ביולוג גאורגי רוואז אדמיה – שגריר גאורגיה בארצות הברית, קנדה ומקסיקו
און, מלך אקסום

און (שנת 400 לערך) היה מלך אקסום (שבקרן אפריקה של ימינו). הוא ידוע בעיקר דרך המטבעות שטבע במהלך שלטונו, שבהן שמו כתוב ביוונית בשם " Eon Bisi Anaaph" ("און באיסי אנף"). בעוד "bisi Anaaph" בדרך כלל מתורגם כ"איש אנף". ריצ'רד פרנקסט מציין כי סטפן רייט סבור שהמילה bisi (באיסי) "עלולה לשמש ביחס לסוסו של המלך, באותו אופן שבו אתיופים הרבה יותר מאוחר השתמשו במילה "אבא". למשל, סהלה סלאסי, היה ידוע בכינוי "אבא דינה" לעיתים קרובות (דינה אמור להיות שם הסוס החביב עליו). און עשוי להיות אותו אדם כמו המלך Hiuna, אשר מוזכר ב"ספר החימירים" כמי שהוביל משלחת צבאית מאקסום דרך הים האדום לתוך דרום ערב, מונארו-האי מציין כי "ההבדל באיות הוא הגורם לשוני של שמו בשתי השפות ", אבל מודה כי הזיהוי לא ודאי, אפילו לא בטוח ש Hiuna היה מלך. און גם היה המלך הראשון של אקסום שהישתמש בתואר המסתורי CIN + BAC + + + BAX, אשר מונארו האי מפרש כ:"Basileus habasinon" - "מלך החבשט/חבש", כותרת המשמשת בכתובות דרום ערב לכינוי מלכי אקסום. מדיה וקבצים בנושא און, מלך אקסום בוויקישיתוף .כי סבורים שפירוש המילה הוא בדומה למילה "באסיה" שפירושה בשפת הגעז הוא "איש" Richard Pankhurst, An Introduction to the Economic History of Ethiopia (London: Lalibela House, 1961), p. 30n.68. .דוגמאות נוספות היילה סלאסי - אבא תקל, תוודרוס השני - אבא טתק, ראס אלולה - אבא נגה S. C. Munro-Hay, Aksum: An African Civilization of Late Antiquity (Edinburgh: University Press, 1991), p. 84. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיאורגי ארסנישווילי

גיאורגי ארסֶנישווילי (בגאורגית: გიორგი არსენიშვილი; ‏5 בינואר 1942 בצ'ירסה קאחתי - 17 בנובמבר 2010) או גיאה ארסנישווילי הוא מדען ופוליטיקאי גאורגי שכיהן בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה בין השנים 2000–2001. ארסנישווילי נולד בשנת 1942 בצ'ירסה שבקאחתי. בין השנים 1959–1965 הוא למד מכניקה ומתמטיקה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי וסיים בתואר דוקטור. לאחר שהמשיך ללמוד מתמטיקה שימושית הוא הפך בשנת 1971 לפרופסור חבר (Associate Professor), ובשנת 1982 הוא מונה להיות דיקן הפקולטה למתמטיקה שימושית. בין השנים 1981–1997 הוא עמד בראש הקרן לתמיכה ביישומי שיטות מתמטיות. בין השנים 1995–1999, כיהן ארסנישווילי כמושל מחוז הולדתו, קאחתי. ב-11 במאי 2000, לאחר שאדוארד שוורדנדזה נבחר שוב לתפקיד נשיא גאורגיה, מינה אותו האחרון לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. במהלך כהונתו נוצר קרע במפלגה אליה השתייך, איחוד האזרחים של גאורגיה (בראשות שוורדנדזה) שהביא להתפטרותם של צעירים רבים במפלגה ביניהם הפוליטיקאים הרפורמיסטים, כמו מיכאיל סאקשווילי וזוראב ז'ווניה. הם התאכזבו והוקיעו את אוזלת ידו במלחמה כנגד השחיתות. המשבר הגיע לשיא עם החלטתו של הנשיא להטיל וטו על החוק המחייב את חברי הממשלה לחשוף את הכנסותיהם, עזבו נטשו את המפלגה, ובאמצע שנת 2001, הפסיד איחוד האזרחים את הרוב שהיה לו בפרלמנט הגאורגי. באוקטובר של אותה שנה החלו להופיע בטביליסי הפגנות גדולות שקראו להתפטרותו של שוורדנדזה כתוצאה מפרשת ה"התחמקות ממיסים" של חברי ממשלת גאורגיה, שהופיעה בטלוויזיה הגאורגית בערוץ רוסתווי-2. ההפגנות לוו בפשיטה משטרתית על תחנת המשטרה. כתגובה למחאה הציבורית פיטר שוורדנדזה את כל שרי הממשלה, ב-1 בנובמבר של אותה שנה. האופוזיציה לנשיא גדלה ביתר שאת כאשר מונתה נינו בורג'נדזה ליושבת ראש הפרלמנט הגאורגי, שהייתה האישה הראשונה בגאורגיה שהחזיקה בתפקיד זה. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, פיטר שוורדנדזה את ארסנישווילי עצמו. הוא הועבר למשך שבוע ימים לתפקיד שר החוץ של גאורגיה, עד שמונה, ב-29 בדצמבר 2001, לתפקיד שגריר גאורגיה בצ'כיה, תפקיד אותו מילא עד ל-15 ביולי 2004. לאחר שסיים את כהונתו כשגריר עזב ארסנישווילי את המינהל הציבורי, ובין השנים 2004–2006 הוא עמד בראש הגוף המפקח על הטלקומוניקציה בגאורגיה. לאחר מכן, בין השנים 2006–2007, הוא עמד בראש הגו המפקח על רכבת גאורגיה. בשנת 2008, הוא חזר לפוליטיקה ונבחר לפרלמנט הגאורגי במסגרת "התנועה הלאומית המאוחדת - לניצחון גאורגיה", במחוז הבחירה של נפת תלאווי, ומונה ליושב ראש "הוועדה להגנה על זכויות האדם ואינטגרציה אזרחית". גיאורגי ארסנישווילי, באתר הפרלמנט של גאורגיה, (בגאורגית) גיאורגי ארסנישווילי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלן ג'ון דאי, רוברט איסט וריצ'רד תומאס (2002), מילון פוליטי וכלכלי של מזרח אירופה: מדריך חיוני לפוליטיקה והכלכלה של מזרח אירופה, עמ' 166 ו-230, ISBN 1857430638, (באנגלית) יחסי גאורגיה והרפובליקה הצ'כית, באתר משרד החוץ הגאורגי, (באנגלית)
בוחן מציאות

בוחן מציאות או ביקורת מציאות (באנגלית: Reality testing) הוא כינוי פסיכיאטרי ליכולתו של האדם להעריך נכונה את אופי הסביבה הפיזית והחברתית שלו. אדם בעל בוחן מציאות תקין הוא אדם שמחובר למציאות ותופס באופן מדויק את המצבים והסביבה שבהם הוא נמצא. פגיעה בבוחן המציאות הוא המאפיין המובהק של פסיכוזה. המונח נמצא בשימוש נרחב בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה בהערכת מאפיינים והתנהגויות של אנשים הלוקים בהפרעות נפשיות. למשל, אחד הקריטריונים המרכזיים לאבחון סכיזופרניה הוא בוחן מציאות לקוי. הדבר עשוי להתבטא בהזיות קוליות או ויזואליות של אנשים או אירועים שלא קיימים במציאות. פגיעה בבוחן המציאות קיימת לעיתים גם בקרב הלוקים בהפרעת אישיות גבולית, והיא עשויה להתבטא בהבחנה פגומה של האדם בין "עצמי" ל"לא עצמי". במהלך ההערכה הפסיכולוגית, חשוב להבחין בין בוחן מציאות לקוי לבין חוויה סובייקטיבית שעשויה להתקיים במצבים נורמליים שונים וכן במצבי דחק זמניים או בהפרעות אישיות שונות. מבחני אישיות דוגמת מבחן כתמי הדיו של רורשאך הם בין הכלים האבחוניים המשמשים לבדיקת בוחן המציאות. עם זאת, ישנם לעיתים חילוקי דעות בנוגע להגדרת בוחן מציאות תקין. דעות חלוקות אלו באו לידי ביטוי, למשל, בעת אשפוז כפוי של אנשים שהביעו דעות שונות לאלו שהיו מקובלות בחברה בתקופתם (ובחלקן נתפסות מציאותיות כיום), וכך נוצר מצב של כפיית מציאות, שלעיתים נוצלה לצרכים פוליטיים. לדוגמה, בארצות הברית במאה ה-18 אושפזו עבדים אפרו-אמריקאים במוסדות פסיכיאטרים בתואנה שלקו בסוג של שיגעון, אחרי שניסו לברוח לחופשי ממעבידיהם ולזכות בחירותם. המחלוקת לגבי הגדרת בוחן מציאות תקין - ובהתאם לכך, הגדרת אדם כבריא או חולה בנפשו - היא אחד הנושאים המרכזיים בהם עוסקות תנועות אנטי פסיכיאטריה, שקמו בשנות ה-60 ואילך. תפיסה
פטיו דו קולז'יו

פטיו דו קולז'יו (בפורטוגזית: Pátio do Colégio, נכתב לעיתים בצורה ארכאית: Pateo do Collegio) הוא שמם של כנסייה ובית ספר ישועי היסטוריים בעיר סאו פאולו שבברזיל. השם מתייחס גם לכיכר הרחבה שבחזית המבנה והוא מציין את האתר בו נוסדה העיר ב-25 בינואר 1554 במיסה לכבוד חנוכת בית הספר הישועי. מקורה של העיר סאו פאולו הוא במיסיון שהוקם בידי הישועים מנואל דה נוברגה (Nóbrega), ז'וזה דה אנשייטה (Anchieta) ואחרים בפנים הארץ הברזילאי. הכפר, שנקרא באותם הימים "סאו פאולו של שדות פיראטינינגה" (São Paulo dos Campos de Piratininga), נוסד על רמה נמוכה בין שני הנהרות טמאנדואטיי (Tamanduateí) ואניינגבאו (Anhangabaú), וקושר לכפר סאו ויסנטה שעל חוף הים בדרך שטרם התבססה ביער הגשם. בניין הכנסייה המקורי לא היה אלא בקתה צנועה עם תקרת עלים או קש. בשנת 1556, תחת הנהגתו של האב אלונזו בראז (Brás), נבנו הכנסייה ובית הספר מחדש במבנים עמידים יותר עשויים אדמה נגוחה. בניינים אלו היוו מרכז רוחני וחינוכי ביישוב במשך כמאתיים שנה. בכל רחבי האמריקות עמדה פעילות הישועים לניצור האמרינדיאנים המקומיים בניגוד אינטרסים לפעילות הכלכלית של המתיישבים, שהפיקו רווח מסחר בעבדים ומשיעבודם. גם באזור "פיראטינינגה" התנגש המיסיון באינטרסים של הבנדיראנטס והדבר הוביל לגירוש הישועים מהכפר בשנת 1640. רק בשנת 1653 הורשו הישועים לשוב לכפר ובאותו זמן בנו מחדש את הכנסייה ואת בית הספר. בשנת 1759 הורה מרקיז פומבל על גירוש הישועים מפורטוגל וממושבותיה והמבנה הפך למקום מושבם של המושלים הקולוניאליים של סאו פאולו. גם לאחר עצמאות ברזיל המשיך המבנה לשמש לצרכים מנהלתיים. המבנה נבנה שוב ושוב בסגנונות שונים ובשנת 1896 התמוטטה הכנסייה ורק מגדלה שרד, אם כי הוא שונה בצורה משמעותית. בשנת 1953, במהלך החגיגות לציון 400 שנים לייסוד העיר, ניתנו המבנה וסביבותיו הקרובות בחזרה לידי הישועים. הכנסייה נבנתה מחדש והמגדל ובית הספר שופצו בהתאם למראם הקודם מהתקופה הקולוניאלית בהתאם לסגנון הבנייה הישועי שהיה נפוץ בברזיל במהלך המאה ה-17. בשנת 1979 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לאב אנשיידה, המוזיאון מכיל למעלה מ-600 פרטי אמנות דתית קולוניאלית, ציורים, מסמכים ופסלים המתארים את פעילות הישועים בברזיל. גולת הכותרת של המוזיאון הם ציורים מהמאה ה-17 של האב אנשיידה ושל הכומר אנטוניו וִיאֶירה (Vieira), אף הוא ישועי חשוב. בחצר המבנה, שכיום שוכנת בו מסעדה ובית קפה, מוצג אחד מקירותיו העתיקים של המבנה. בכנסייה עדיין מתקיימת פעילות דתית כגון מיסות, חתונות וטקסים אחרים, כמו גם פעילות תרבותית הכוללת את הפעלת המוזיאון, קונצרטים וכן את ספריית האב ויירה הכוללת כ-13,000 כותרים הקשורים בהיסטוריה של ברזיל ובהיסטוריה של הישועים. מדיה וקבצים בנושא פטיו דו קולז'יו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטיו דו קולז'יו
ג'ירולאמו מיי

ג'ירולאמו מיי (באיטלקית: Girolamo Mei; ‏27 במאי 1519 - יולי 1594) היה היסטוריון והומניסט איטלקי, שעשה לו שם בתולדות המוזיקה בזכות התנופה האינטלקטואלית לקמראטה הפלורנטינית, ששמה לה למטרה להחיות את הדרמה המוזיקלית של יוון העתיקה. ג'ירולאמו נולד בפירנצה ומת ברומא. מיי היה האירופאי הראשון אחרי בואתיוס (Boethius) בן המאה השישית, שערך מחקר בתאוריית המוזיקה של יוון העתיקה. הוא כינס את ממצאיו במסה גדולה, De modis musicis antiquorum (שלא יצאה לאור בפרסום רשמי, אך נכתבה בין השנים 1568 ו-1573). רבים מממצאיו העביר אל המוזיקאי וינצ'נצו גליליי, אביו של גלילאו גליליי באמצעות תכתובת ענפה; למידע הזה היה תפקיד מכריע בגיבוש סגנון מוזיקלי חדש, שהתפתח בפירנצה בשלהי המאה ה-16, סגנון הרצ'יטאטיב החדש (stile recitativo), שממנו התפתחו המונודיה, הדרמות המוזיקליות הראשונות ובסופו של דבר האופרה. גליליי ושאר החברים בקמראטה הפלורנטינית הביו נחושים בדעתם להשיב לחיים את הסגנון המוזיקלי של הדרמה היוונית הקדומה. גם אם אפשר שטעו, בסופו של דבר, באופן שבו בוצע הדבר הלכה למעשה, עובדה היא כי פתחו, תוך שימוש ברעיונותיו של מיי, באחת המהפכות הגדולות ביותר בתולדות המוזיקה. מיי גם ערך ופירש את הטרגדיות של אייסכילוס ואאוריפידס, לצד יצירות רבות אחרות של סופרים קלאסיים. Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 גוסטב ריז. "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954