laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Nach dir, Herr, verlanget mich, רי"ב 150

Nach dir, Herr, verlanget mich (בעברית: אליך ה' נפשי אשא), רי"ב 150, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. היא בוצעה במועד לא ידוע, בניגוד לרוב הקנטטות שלו שנכתבו לאירועים או מועדים ידועים. הקנטטה בולטת בתזמור המועט שלה, בשימוש הרב יחסית במקהלה ולא בזמרי סולו ובקטע לשלישייה. כתב היד של היצירה לא שרד לימינו והוא נמצא בכתביו של תלמידו של באך, כריסטיאן פרידריך פנצל. לכן, לא ידוע במדויק תאריך ההלחנה. עם זאת, מקובל להניח שזו אחת הקנטטות המוקדמות שלו, כאשר טווח השנים המשוער ליצירתה הוא 1704-1707 בהיותו בארנשטאדט. קטלוג זוואנג, שסידר את יצירות באך לפי סדר כרונולוגי, קבע את תאריך היצירה מאוחר יותר, ב-1708 או 1709. המוזיקאי הגרמני הנס-יואכים שולץ (Hans-Joachim Schulze), טוען שנפלו טעויות בהעתקת הטקסט של הקנטטה, וכי בגרסה המתוקנת קיים אקרוסטיכון של השם "דוקטור קונרד מקבאך" (DOKTOR CONRAD MECKBACH). מקבאך היה ראש העיר של מילהאוזן ויום הולדתו ה-70 נחגג ב-1707, בעת שחי שם באך. לכן, משער שולץ שהקנטטה נכתבה לכבוד אירוע זה. אחרים משערים על סמך אופי הטקסט שהקנטטה נכתבה עבור טקס חזרה בתשובה. הטקסט משלב פסוקים ממזמור כ"ה בספר תהלים וקטעי שירה של מחבר לא ידוע, שילוב שמאפיין את הקנטטות המוקדמות של באך. הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1884 על ידי "חברת באך" שהוציאה לאור את כל יצירותיו. המלחין יוהנס ברהמס אימץ את המוטיב מקטע המקהלה האחרון והשתמש בו בסימפוניה הרביעית שלו שיצאה בשנה שלאחר מכן. הקנטטה נועדה לביצוע על ידי ארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, בסון אובליגטו ובאסו קונטינואו. בקנטטה שבעה חלקים: סינפוניה מקהלה: Nach dir, Herr, verlanget mich (אליך ה' נפשי אשא) אריה לסופרן: Doch bin und bleibe ich vergnügt (כי הנני אף אשאר מדושן-עונג) מקהלה: Leite mich in deiner Wahrheit (הדריכני באמיתך) אריה לאלט, טנור ובס: Zedern müssen von den Winden (עצי ארז חייבים בטרם סערה) מקהלה: Meine Augen sehen stets zu dem Herrn (עיני תמיד אל ה') מקהלה: Meine Tage in dem Leide (כל ימי סבלותי) היצירה בוצעה והוקלטה למעלה מ-30 פעמים, בהם על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1984), טון קופמן (ב-1994) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000). מדיה וקבצים בנושא Nach dir, Herr, verlanget mich, רי"ב 150 בוויקישיתוף פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) Craig Smith, אתר "Emmanuel Music" Mincham, Julian קטלוג זוואנג באתר bachdiskographie (בגרמנית) Handbook to Bach's Sacred Cantata Texts באתר Classical באתר קנטטות באך
משה מנחמי

משה (מוישה) מנחמי (30 בינואר 1936 - 23 ביוני 2014) היה ממובילי התעופה האזרחית בישראל. בין הישגיו: הקמת חברת התעופה ישראייר, ייסוד מועדון הדאייה במגידו, הקמת בית הספר לנהיגה "הוד", והחייאת המנחת הנמצא מחוץ לעפולה הנקרא "מנחת מגידו" וניהולו עד יומו האחרון (כיום נקרא המנחת "מנחת מגידו מנחמי", על שמו). משה (מוישה) מנחמי נולד לאהובה מליקובסקי מנחמי וצבי מנחמי בשנת 1936 (ב-ו' בשבט התרצ"ו). מנחמי נולד בעפולה והתגורר בה כל חייו, עד לפטירתו. את שירותו הצבאי עשה בגדנ"ע אוויר. בזמן שירותו רישיון טיס אזרחי. בגיל 17 זכה באליפות הארץ בהטסת טיסני מנוע חופשיים ואף הצליח, ביחד עם ברוך גינדין, לשכנע את מפקד חייל האוויר אז, הרצל בודינגר, להחזיר את הדאייה לגדנ"ע אוויר. משה מנחמי נשא לאישה את אורה (שפייזמן) מנחמי בשנת 1962. בשנת 1989 ייסד חברת תעופה בשם "כנפי העמק", עם השנים הכניס את הורן את ליבוביץ' כשותפים לחברה. לאחר הזכייה במכרז להפעלת קו טיסות ממגידו לאילת, בשנת 1996, שם החברה שונה רשמית ל"ישראייר" ועם הזמן היא הייתה לחברת התעופה השלישית בישראל. מנחמי עזב את החברה משום שלא היו לו כספים להשקעה בחברה ולכן מכר את חלקו בחברה לאלכס אכטמן. מנחת מגידו הוקם על ידי הבריטים וכלל שני מסלולים נטושים ומגדל ועד לשנת 1965 עמד המנחת נטוש. מנחמי הצליח להשיג אישור להעברת מיקום מועדון הדאייה מבסיס חייל האוויר ברמת דוד למנחת מגידו. משה וד"ר דוד גור הנקרא גם "דדי" היו הראשונים לחזור להשתמש במנחת. כיום (נכון לשנת 2016) משמש המנחת לפעילות ענפה של מועדון הדאייה, לפעילות חברת מגידו תעופה וכן לפעילות גופים נוספים. מידע נוסף על מגידו תעופה- אתר רשמי של החברה
בן דב אחזקות

בן דב אחזקות בע"מ היא חברה פרטית המוחזקת במלואה על ידי אילן בן דב ועוסקת בהשקעה באיגרות חוב קונצרניות בישראל ובשליטת החברה הציבורית יוזר טרנד שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2013 רכשה בן דב איגרות חוב של חברת חג'ג' נדל"ן בהיקף של 700 אלף ש"ח. בספטמבר 2014 רכשה את השליטה בחברת יוזר טרנד מחברת סאני אלקטרוניקה. סקיילקס חדלת פירעון ובן דב רכש אג"ח ישרס במיליון שקל ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוקולוב פודלסקי

סוקולוב פודלסקי (בפולנית: Sokołów Podlaski) היא עיר מחוז קטנה בפרובינציית מזוביה שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. סוקולוב הייתה מיושבת מהמאה ה-6 לספירה. בשנת 1424 הוענקו ליישוב זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נפגעה העיר בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין. בחלוקת פולין השלישית נכללה העיר בשטח אוסטריה, ובשנת 1809 הועברה לדוכסות ורשה. בשנת 1845 נוסד בעיר מפעל גדול לסוכר, אשר העסיק מאות עובדים, והיווה זרז להתפתחותה של העיר. בשנת 1865 הוצא להורג בכיכר העיר הכומר סטניסלב ברזוסקה, ממנהיגי מרד ינואר נגד רוסים. ערך מורחב – קהילת יהודי סוקולוב פודלסקי בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-5,000 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשתות יבנה ובית יעקב. בשנת 1920 רצחו חיילים פולנים שישה יהודים בעיר, ובשנת 1937 נערכו ביהודי העיר פרעות בידי האוכלוסייה המקומית. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב עברה העיר בסוף ספטמבר 1939 לשליטה גרמנית, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן גיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה, וחובת תשלום סכומי כופר. בשנת 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו קטן שהוקם סביב בית הכנסת הגדול בה, אשר ב-28 בספטמבר 1941 ננעלו שעריו, והוא הוקף בחומה ובגדר תיל. לגטו זה הובאו בהמשך יהודים נוספים, ובקיץ 1942 הגיע מספר יושביו לכ-5,800 איש. בשל הצפיפות והמגפות שפרצו בגטו, מתו רבים מיושביו. ב-22 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים ופולנים, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך ירי במתנגדים. מ. צאנין, סוקולוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 138–142 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם) מדיה וקבצים בנושא סוקולוב פודלסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוקולוב פודלסקי ספר יזכור לקהילת סוקולוב-פודליאסק, בספריית העיר ניו יורק סוקולוב פודלסקי (Sokołów Podlaski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סוקולוב פודלסקי", באתר השטעטל הווירטואלי אדוורד קופובקה (אנ') ולאורה קרגו, סוקולוב פודלסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 442–445), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סוקולוב פודלסקי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
פרד קלי

פרדריק וורן "פרד" קלי (באנגלית: Frederick Warren "Fred" Kelly; ‏12 בספטמבר 1891 – 7 במאי 1974) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) ואלוף ארצות הברית (1913) בריצת 110 מטר משוכות. קלי נולד בבומונט, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קלי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.1 שניות, לפני חבריו לנבחרת ג'יימס וונדל (15.2 שניות) ומרטין הוקינס (15.3 שניות). באליפות ארצות הברית שנערכה בשיקגו, אילינוי בשנת 1913 זכה קלי במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 16.4 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי בשנת 1916 הוא זכה במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע שיא עולם חדש שלה 14.8 שניות ובאליפות ארצות הברית שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה בשנת 1919 הוא זכה שוב במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות, אחרי רוברט סימפסון שקבע תוצאה של 15.2 שניות. ריצת 110 מטר משוכות: 14.6 שניות (1916) התפתחות שיא העולם בריצת 110 מטר משוכות (ויקיפדיה באנגלית) פרד קלי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי פרד קלי, באתר olympedia.org פרד קלי באתר Track and Field Statistics (באנגלית)
הרמות המרכזיות בסרי לנקה

הרמות המרכזיות של סרי לנקה הן אתר מורשת עולמית בסרי לנקה, הכולל את שמורת הטבע פיק ויילדרנס, הפארק הלאומי הורטון פליינס ורכס הרי נקלס. האתר כולל יערות גשם, שגובהם מגיע עד 2,500 מטרים מעל פני הים. האזור מכיל מגוון רחב של מיני יונקים, כמו לנגור סגול-פנים ולוריס שלוח אדום, שנמצאים בסכנת הכחדה. האתר הוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית ב-31 ביולי 2010, במפגשה ה-34 בברזיליה. זהו אתר המורשת העולמית הראשון של סרי לנקה שהוכרז לאחר שמורת יער סינהראג'ה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1988. במקור הוא הוגש כאתר מורשת עולמית תרבותי וטבעי, אבל הוועדה ראתה בו רק כאתר מורשת טבעי. יערות הגשם ההרריים בסרי לנקה שוכנים על הרים שבהם הלחות גבוהה, גובהם מעל ל-1,000 מטרים, והם נמצאים באזור ההררי המרכזי וברכס הרי נקלס. חצי מהפרחים האנדמיים ו-51% מבעלי החוליות האנדמיים שבסרי לנקה מוגבלים לאזור אקולוגי זה. אזור אקולוגי זה מאוכלס על ידי חמישה יונקים אנדמיים ושמונה כמעט אנדמיים. אזור אקולוגי זה מכיל גם חמישה זנים של ציפורים אנדמיות, ועשרים כמעט אנדמיות. האתר מכיל שלושה אזורים מוגנים: שמורת הטבע פיק ויילדרנס - שמורת טבע שגודלה 22,380 דונמים, ונוסדה ב-25 באוקטובר 1940. הפארק הלאומי הורטון פליינס - צמוד לגבולן המזרחי של הרמות המרכזיות של סרי לנקה. הפארק יועד במקור להיות שמורת טבע ב-5 בדצמבר 1969, אך ב-16 במרץ 1988 שונה לפארק לאומי. רכס הרי נקלס - ממוקם בצפון-מזרח הרמות המרכזיות של סרי לנקה, והחי והצומח האנדמיים שלו שונים מאלו של יערות הרריים אחרים של הרכס המרכזי. Rodrigo, Malaka (8 באוגוסט 2010). "Lanka's central highlands win heritage battle". The Sunday Times (Sri Lanka). נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite news}}: (עזרה) "World Heritage Committee inscribes two new sites on World Heritage List". unesco.org. UNESCO. 30 ביולי 2010. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}: (עזרה) Sirimane, Shirajiv (1 באוגוסט 2010). "Central Highlands, a Natural World Heritage". Sunday Observer. אורכב מ-המקור ב-2010-08-04. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Hawai'i and Sri Lanka added to the World Heritage List". IUCN. 31 ביולי 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-08-07. נבדק ב-1 באוגוסט 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Sri Lanka montane rain forests".
רק אלוהים ישפוט אותי

"רק אלוהים ישפוט אותי" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת קרן פלס. השיר נכתב והולחן על ידי פלס, ויצא ב-14 ביוני 2015. השיר היה בראש המצעדים השבועיים של מדיה פורסט במשך ארבעה שבועות. בשיר מתארת פלס שינוי שעברה בשנתיים שחלפו מאז האלבום הקודם, על ילדיה, הירידה במשקל ועוד. השיר מדבר גם על פמיניזם ועל כך שנשים לא צריכות להתבייש במה שהן. כמו כן, השיר עוסק גם בהטרדות מיניות, זהות מינית ובעיות משקל. ב-20 ביולי 2015 פרסמה פלס בעמוד היוטיוב שלה רמיקס לשיר שעיבד נדב שפילמן. מיציאת הסינגל הוא נכנס לסיבוב ההופעות של פלס איך שהשמש תזרח. הוא הופיע גם בסיבוב ההופעות המשותף שלה עם רמי קלינשטיין וכן בסיבוב הופעות מצומצם של המופע "לבד על הפסנתר" שהחל בנובמבר 2016. לסינגל יצא גם קליפ בבימויה של שירי שחר, שצבר כ-1.1 מיליון צפיות ביוטיוב עד כה. בקליפ משתתפות גם אהובה עוזרי שניגנה בשיר על בולבול טרנג, וקרן טפרברג המתופפת שלקחה חלק באלבום הקודם של פלס, "איך שהשמש תזרח", וכן הופיעה לצדה בשנתיים האחרונות. רק אלוהים ישפוט אותי, בביצוע קרן פלס, סרטון באתר יוטיוב מילות השיר באתר "שירונט" LINKTONE קרן פלס - רק אלוהים ישפוט אותי אורגיות וחטאים: כל מה שפספסתם בשיר החדש של קרן פלס, באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2015 הפינה לשיפוטכם: קליפ חדש לקרן פלס, באתר ynet, 14 ביוני 2015 יונתן ריגר, ‏קרן פלס מדברת על האנורקסיה, באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2015 קרן פלס - רק אלוהים ישפוט אותי (נדב שפילמן רמיקס)
סטוצ'ק

סטוצ'ק (בפולנית: Stoczek; ביידיש: סטאק) הוא כפר במחוז ונגרוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1547 ככפר כנסייתי שמגורי יהודים נאסרו בו. עם ביטול הגבלות אלה במאה ה-19 החלו יהודים להתיישב בכפר, ובתחילת המאה ה-20 התיישבו בו חסידים רבים. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד. בשנת 1937 נערך בכפר פוגרום, בו נפצעו 42 יהודים. באמצע בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו העלו בו באש בתי יהודים, וחטפו חלק מיהודי המקום לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. לאחר זמן קצר חויבו יהודי היישוב בענידת טלאי צהוב, והם רוכזו בגטו שהוקם ביישוב, בו מתו רבים מהם ממגפות עקב הצפיפות הרבה. בנובמבר 1941 הועברו לגטו זה כמה מאות יהודים נוספים מכפרי הסביבה. ב-22 בספטמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שביישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה ביחד עם היהודי בצ'קי הסמוכה. מספר יהודים שהצליחו להימלט מקרונות המשא הוסגרו לגרמנים בידי איכרים פולנים. מדיה וקבצים בנושא סטוצ'ק בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת סטאק ביי ווענגראב (סטוצ'ק במחוז ונגרוב), בספריית העיר ניו יורק סטוצ'ק באתר מרכז מורשת יהדות פולין סטוצ'ק (Stoczek), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סטוצ'ק", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין (אנ'), סטוצ'ק ונגרובסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 449–451), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אצטדיון ימק"א

אצטדיון ימק"א היה אצטדיון כדורגל אשר שימש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים ובהמשך גם של הפועל ירושלים (לאחר שהפועל ירושלים עזבה את מגרש קטמון). האצטדיון נבנה על-ידי תנועת צעירי הנוצרים הבינלאומית "ימק"א" (YMCA), בחצר בניין ימק"א ירושלים לצורך הפעילות הספורטיבית של האגודה. הנדבן האמריקאי ג'יימס נאבגין ג'רווי הניח את אבן הפינה של האצטדיון ב-23 באוגוסט 1926. בניית האצטדיון הסתיימה רק ב-1933, אך השימוש בו החל קודם לכן. בנובמבר 1935 התקיימה באצטדיון האליפות הראשונה באתלטיקה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שיחקו במגרש קבוצות חיילים וקבוצות מקומיות מלאומים שונים. המגרש נחשב אז למודרני, משוכלל ונוח. אולם, כעבור חצי מאה הוא כבר היה מיושן. במשך השנים אירח המגרש משחקים מרכזיים רבים, ובהם הדרבי של ירושלים. בשנת 1991 עזבו שתי הקבוצות הירושלמיות את האצטדיון ועברו אל אצטדיון הכדורגל החדש בעיר, אצטדיון טדי. במשחק הדרבי האחרון במגרש ימק"א ניצחה הפועל והורידה את בית"ר לליגת המשנה. האצטדיון הוזכר בשני מערכונים של שלישיית הגשש החיוור, ב"אופסייד סטורי" וב"שירים שערים וטכנאים". האצטדיון מופיע גם בקומיקס רב המכר, "אהלן וסהלן". בעשור הראשון של המאה ה-21 נהרס מתחם האצטדיון יחד עם מתחם מגרשי הטניס, ובשטחו נבנה מתחם מגורים יוקרתי בשם "כתר דוד" הכולל כ-200 דירות לצד גינה ציבורית ומרכז ספורט תת-קרקעי שמופעל על ידי ימק"א. במרכז יש גם בריכת שחייה חליפית לבריכה המקורה של המתחם. קטע קטן מחומת האצטדיון נותר כהנצחה למגרש הכדורגל. באצטדיון שררה אווירה ייחודית של מטען תרבותי ונוסטלגי רב מחד, ושל עזובה ואמצעים פרימיטיביים מאידך. מגרש הכדורגל שבאצטדיון היה קצר במטר וחצי מהתקן הבינלאומי, הטריבונות היו בלויות ומכיוון שנמכרו כרטיסים רבים יותר מהמקומות על הטריבונות, כמעט תמיד היו צופי כדורגל שישבו על העצים שבצד המגרש. באזור הטריבונות היה גם ריח חזק של שתן משום שרבים מן הצופים לא טרחו להגיע אל חדרי השירותים. סביב האצטדיון הייתה חומת אבן גבוהה שבראשה גדר תיל, ננעצו שברי זכוכית במלט בנדבך העליון שלה. עליבותו של האצטדיון הייתה אנטיתזה למבנה ימק"א המפואר שבחצרו שכן: היו שני יציעים מאחורי השערים: יציע האבן מאחורי השער הדרומי נבנה בסוף שנות השישים, יציע העץ הגדול (3000 מקומות) נבנה ב-1973 מאחורי השער הצפוני בגלל הגידול בכמות הקהל. המזרחי והמערבי היו יציעי עמידה. אנשים נכנסו בדוחק רב ועמדו על חביות ופיגומים. ימק"א נודע כמגרש מפחיד כבר בשנות החמישים, אבל עבור השחקנים והעסקנים היה מדובר במגרש מצוין, שהיה כיף להגיע אליו בגלל המקלחות והמתקנים של הארגון הנוצרי. זה היה כמו מעבר מצריף לסוויטה. רק בשנים מאוחרות יותר ימק"א הפך מושא ללעג. המגרש היה מכשול בפני בית"ר הטכנית של שנות השמונים, והיא לא השיגה בו שום תואר. באליפות הראשונה בית"ר אירחה בבלומפילד לאחר שימק"א נפסל, ולאחר מכן הגיעו האליפויות ב-"טדי" בשנות התשעים והאלפיים. הנטישה, ללא ספק, הועילה לקבוצה. — רוני דיאון, באזז ימק"א ירושלים ימק"א (YMCA) רון עמיקם, מאיר גבאי ורוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר, מדיה 14, 2007. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון ימק"א בוויקישיתוף ונעבור לימק"א (יואב ויכסלפיש), דה באזר, באזז, מגזין אורחים אבי שאולי, ‏אפקט הולילנד: דרישה לחקור גם את פרויקט ימק"א בירושלים, באתר גלובס, 18 באפריל 2010 חגית פלג-רותם ואורית בר-גיל, ‏בירושלים, כמו באקפולקו, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2006 דביר סורמלו, מספרים שהיה פה שמח, תיירות, טיולים בארץ הדרבי הירושלמי האחרון בימק"א
אדריאן בולאנד

אדריאן בולאנד (בצרפתית: Adrienne Bolland;‏ 25 בנובמבר 1895 – 18 במרץ 1975) הייתה טייסת צרפתייה, מחלוצות התעופה. הראשונה לחצות את הרי האנדים בטיסה. בולאנד נולדה בארקואיל, בת למשפחת מהגרים מבלגיה, הצעירה מבין שבעה אחים. לאחר קבלת רישיון הטיס, החלה לעבוד אצל רנה קודרון. קודרון הבטיח לה מטוס משלה אם תצליח לבצע לולאה באוויר. בולאנד נעתרה לאתגר, השלימה לולאה באוויר ובכך השיגה מטוס משלה. ב־25 אוגוסט 1920 חצתה את תעלת למאנש. ב־1 באפריל 1921, המריאה ממנדוסה בארגנטינה ונחתה בסנטיאגו דה צ'ילה כעבור 40 שעות טיסה, בחולפה מעל הרי האנדים. בכך הייתה לאדם הראשון שחוצה את האנדים בטיסה. בשנת 1924 עוטרה באות לגיון הכבוד. היא ובעלה פעלו למטרות פוליטיות לאורך כל העשור. הם תמכו בסופרת בלואיז וייס, ובהמשך ברפובליקנים במהלך מלחמת האזרחים בספרד. בזמן מלחמת העולם השנייה נשארה בצרפת ולקחה חלק בתנועת ההתנגדות הצרפתית. בולאנד הלכה לעולמה בפריז בשנת 1975, בגיל 79. מדיה וקבצים בנושא אדריאן בולאנד בוויקישיתוף Adrienne Bolland (1895 - 1975 ), AIR LANGUEDOC ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוכי משונן-מקור

סוכי משונן-מקור (שם מדעי: Scenopoeetes dentirostris) הוא מין יחיד בסוג של סוכי. אורכם של הפרטים ממין זה בינוני ביחס למינים האחרים במשפחה, ועומד על כ-27 ס"מ בממוצע. רוב גופו של הסוכי בצבע חום-זית; בטנו וחזהו חומים בהירים, ומפוספסים בחום. הקשתית חומה; מבנה המקור ייחודי, והעניק למין זה את שמו. הזכר והנקבה דומים במראם, אך הנקבה קטנה מעט מהזכר. הסוכי משונן-המקור אנדמי לאוסטרליה, ומצוי ביערות ההרריים של צפון-מזרח קווינסלנד. הוא ניזון בעיקר מפירות ומעלים צעירים של עצי יער. הזכר פוליגמי. כשאר מיני הסוכיים, הסוכי מבצע את תצוגת החיזור בשטח שנקרא "סוכה" (Bower באנגלית). אצל הסוכי משונן-המקור, שטח זה מפונה מאדמה; לאחר מכן, הסוכי מניח עליו עלים, כשפניהם כלפי מטה. במידה ואדם הופך אחד מהעלים, הסוכי הופך אותו חזרה; אם עלה מתייבש, הסוכי מוציא אותו מרחבת החיזור ומחליף אותו בעלה חדש. שטח התצוגה כולל תמיד ענף אחד לפחות, עליו הסוכי יכול לעמוד. כשבאה נקבה לסוכה, הזכר מתחיל לבצע את תצוגת החיזור. הסוכי משונן-המקור מצוי בתחום תפוצתו המוגבל, ולכן נרשם ברשימה האדום של ארגון IUCN במצב "ללא חשש". מדיה וקבצים בנושא סוכי משונן-מקור בוויקישיתוף סוכי משונן-מקור, באתר ITIS (באנגלית) סוכי משונן-מקור, באתר NCBI (באנגלית) סוכי משונן-מקור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סוכי משונן-מקור, באתר GBIF (באנגלית) סוכי משונן-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN דייוויד אטנבורו, חיי הציפורים, מודן, 2003
סטרדין

סטרדין (בפולנית: Sterdyń) הוא כפר במחוז סוקולוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1425, ועד סוף המאה ה-19 היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. יהודים ישבו ביישוב מראשית המאה ה-19, ומהמחצית השנייה של מאה זו התקיימה בו קהילה עצמאית. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-700 יהודים, כ-90% מתושביו. בין רבני העיירה הרב אליעזר אייבשיץ (תרס"ח - תרפ"ה) ומתרצ"ב הרב בנימין פלטיאל מורגנשטרן, בנו של האדמו"ר מסוקולוב וחתנו של רבי יוסף קאליש מאמשינוב. ב-22 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, והביאו לשטחו יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. בסוף 1940 רוכזו כ-900 יהודי היישוב בגטו קטן שהוקם בו. בסוף ספטמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא סטרדין בוויקישיתוף סטרדין באתר מרכז מורשת יהדות פולין סטרדין (Sterdyń), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סטרדין", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, סטרדין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 446–448), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
האנה קרוג

האנה קרוג סונדבו (בנורווגית: Hanne Krogh Sundbø; נולדה ב-24 בינואר 1956) היא זמרת ושחקנית נורווגית. ידועה בעיקר בכך שזכתה בתחרות האירוויזיון 1985 והיה זה למעשה הניצחון הראשון מתוך שלושה של נורווגיה בתחרות זו. קרוג נולדה בעיירה הוגסונד (Haugesund) שבקרבת העיר סטוונגר שבדרום נורווגיה. בגיל 14 בלבד כבר הוציאה את אלבומה הראשון ואף הייתה מועמדת להשתתף בתחרות האירוויזיון 1970, אך מאחר שנורווגיה לא השתתפה בתחרות בשנה זו האנה קרוג התמודדה לייצג את נורווגיה בשנת 1971 ואכן זכתה בתחרות הקדם הנורווגית וייצגה את נורווגיה עם שיר שכתב והלחין המשורר והזמר הנורווגי המפורסם ארנה בנדיקסן. למרות שהגיעה רק למקום ה-17 בתחרות, היא זכתה לפופולריות רבה בנורווגיה ואף בשוודיה השכנה והמשיכה להקליט ואף השתתפה בסרט נורווגי בשנת 1974 ובסרט שוודי בשנת 1976. בשנת 1984 חברה לזמרת אליזבת אנדריאסן לדואט שנקרא "בוביסוקס!" ("Bobbysocks") ובשנת 1985 השתיים זכו בתחרות האירוויזיון והביאו לנורווגיה את ניצחונה הראשון בתחרות, כאשר עד אז נורווגיה נחשבה באירוויזיון למדינת "אפס הנקודות", והשתיים הצליחו לשבור את הדעה הקדומה שהייתה לנורווגיה בתחרות זו. הדואט "בוביסוקס" התפרק בשנת 1988. בשנת 1991 שוב השתתפה קרוג באירוויזיון ברומא כחלק מהלהקה "Just 4 Fun" וביחד הם הגיעו למקום ה-17 בתחרות. בסך הכל עד שנת 1994 הוציאה קרוג 19 אלבומים כולל אלבום שנקרא "האנה קרוג: 40 להיטים" (Hanne Krogh: 40 beste) ועוד הוציאה כ-20 סינגלים. בנה של האנה קרוג, סוורה סונדבו (Sverre Sundbø), הוא שחקן פוקר ידוע ואלוף עולם בתחום. האנה קרוג עצמה מתגוררת בעיר אוסלו. מדיה וקבצים בנושא האנה קרוג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האנה קרוג האנה קרוג, ברשת החברתית פייסבוק האנה קרוג, ברשת החברתית אינסטגרם האנה קרוג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) האנה קרוג, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) האנה קרוג, באתר ספוטיפיי האנה קרוג, באתר Last.fm (באנגלית) האנה קרוג, באתר AllMusic (באנגלית) האנה קרוג, באתר MusicBrainz (באנגלית) האנה קרוג, באתר דיזר האנה קרוג, באתר Yandex.Music (ברוסית) האנה קרוג, באתר Discogs (באנגלית) האנה קרוג, באתר Genius האנה קרוג, באתר SecondHandSongs האנה קרוג, באתר טיידל (באנגלית)
סטרשין

סטרשין (בבלארוסית: Стрэшын; בפולנית: Streszyn) היא עיירה במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. סטרשין נזכרת לראשונה בשנת 1391, ובמהלך המאות ה-16 עד ה-18 סבלה מפשיטות הטטרים והרוסים. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, רוב תושביה, ופעלו בה קולחוז יהודי, מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את היישוב מאות מיהודיו. באמצע אוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובספטמבר 1941 רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה, אשר נשמר בידי שוטרים מקומיים, תוך שוד רכושם. ב-14 באפריל 1942 נרצחו כ-280 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה בדרך מז'לובין ללבדווקה. מדיה וקבצים בנושא סטרשין בוויקישיתוף סטרשין (Streshin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סטרשין", באתר JewishGen (באנגלית) לאוניד סמילוביצקי (רו'), סטרשין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1736–1737), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
יחזקאל אטלס

יחזקאל אטלס (1913 - 5 בדצמבר 1942) היה רופא ומפקד יחידת פרטיזנים היהודיים בזמן מלחמת העולם השנייה. לוחם ומפקד בתנועת המרי היהודית בזמן השואה. נולד בעיירה רווה מזובייצקה במערב האימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיירה בתחומי פרובינציית לודז' בפולין). למד רפואה בצרפת ובאיטליה ובסיום הלימודים חזר לפולין. בשנת 1939, עם פלישת הצבא הגרמני לפולין, נמלט עם הוריו ואחותו למזרח פולין, לשטח שנכבש על ידי הצבא האדום. בקיץ 1941 פלש הצבא הנאצי לברית המועצות והעיירה בה שהה יחזקאל אטלס עם משפחתו נכבשה. הם הוחזקו בגטו במשך כחמישה חודשים ולאחר מכן נרצחו על ידי הגרמנים. יחזקאל, כרופא, הושאר בחיים ונשלח לטפל באיכרי הסביבה. הוא התגורר בגטו דרצ'ין. בקיץ 1942, ערכו הגרמנים ומשתפי הפעולה המקומיים מבצע לחיסול הגטו. אטלס עם קבוצה של יהודים צעירים הצליח להימלט מהגטו ליערות הסביבה. שם הוא ארגן מהם יחידת פרטיזנים. יחד עם הד"ר יוסף רקובר הקים אטלס בית חולים שדה. בית החולים שירת יהודים ופרטיזנים רוסים גם יחד יחידתו של אטלס, שמנתה כ-120 יהודים, חברה אל גדוד פרטיזנים סובייטי. כדי להוכיח את יכולת יחידתו למפקדים הסובייטים, הוא הוביל את לוחמיו להתקפה על בסיס משטרה בלארוסית (משטרת משתפי הפעולה עם הנאצים) בדרצ'ין. למרות חימושם הדל הצליחו אטלס ולוחמיו להשתלט על הבסיס ולחסל 44 משתפי הפעולה. בהתקפה תפסו שלל רב - רובים ותחמושת, מה שאפשר להם להמשיך במאבק. בתחילת ספטמבר 1942 ערכה פלוגתו של אטלס מספר התקפות על קו רכבת לידא - הורדנה. הפרטיזנים פגעו בקווי הרכב ואף פוצצו רכבת, שהובילה הספקה לכוחות הגרמנים. באוקטובר 1942 ערכו התקפה על הגרמנים בעיירה ז'טל והרגו 30 גרמנים. מבצעיו הקרביים של יחזקאל אטלס, מעשי הנקם שלו ודמותו, עשו רושם רב על הפרטיזנים היהודים והלא-יהודים באזור כלו. ב-5 בדצמבר 1942 נפצע אנושות בקרב עם הגרמנים ונפטר כעבור כמה שעות. חבריו קברו אותו מהר באחת הביצות. ביוני 2008 הועברו עצמותיו של יחזקאל אטלס ממקום קבורתו בביצות אל בית העלמין היהודי בז'טל. יחזקאל אטלס נקבר בטקס צבאי מלא עם משמר כבוד של חיילים בלארוסים. הוא נקבר בסמוך לקבר אחים, בו קבורים יהודי ז'טל שנספו בשואה. שמואל בורנשטיין, פלוגת הד"ר אטלס - סיפורו של פרטיזן יהודי, הקיבוץ המאוחד, 1948 מ. כהנוביץ, מלחמת הפרטיזאנים היהודים במזרח אירופה, עיינות, 1954 י. גרנטשטיין ומ. כהנוביץ', לכסיקון הגבורה, כרך א', יד-ושם, 1965 סיפורו של יחזקאל אטלס באתר של יד ושם יחזקאל אטלס באנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית פרטיזן יהודי הובא היום לקבורה - 66 שנה לאחר נפילתו י. רקובר, ד"ר אטלס - גיבור הפרטיזנים היהודים (עשרים שנה לנפילתו), דבר, 28 במרץ 1963 רחל אוירבך, גורלו ופועלו של הרופא בימי השואה - עם הכינו העולמי ה-8 של רופאים יהודים בישראל, דבר, 15 במאי 1970 נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :רקובר, יוסף פרופ' עמודים 399-400