laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קצח תרבותי

קצח תרבותי (שם מדעי: Nigella sativa) נקרא גם קצח הגינה, הוא צמח חד-שנתי עשבוני במשפחת הנוריתיים שמקורו בדרום-מערב אסיה. הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא. הקצח נפוץ בדרום אירופה, מערב אסיה, צפון אפריקה והודו. הוא לא גדל בר בישראל אולם ניתן למצוא אותו כפליט תרבות בשולי דרכים ושדות מעובדים. הקצח מגיע לגובה של 60-80 ס"מ. ענפיו זקופים העלים בצבע ירוק-אפרפר, דומים לעלים מנוצים פעמיים, אבל העלעלים לא מופרדים לחלוטין. העלים צרים וארוכים אך לא דמויי חוט. הפרחים הם דו-מיניים, מופיעים בחודשים מרץ-מאי, עדינים, ובדרך כלל בצבע כחלחל או לבן, בעלי חמישה עד עשרה עלי כותרת. הפרי הוא הלקט גדול ומנופח בנוי משלוש עד שבע קשוות, כל אחת מכילה מספר רב של זרעים. זרעי הקצח הם חומים עד שחורים, ניתנים לאיסוף בחודשים יולי עד ספטמבר ומשמשים בתור תבלין. בלשון העממית השם קצח מתייחס לזרעים אלו, ולא לצמח המניב אותם. הקצח מתפתח בקרקעות דלות באקלים צחיח ובתנאי שמש מלאה והוא עמיד בכפור. בסביבתו לא יתפתחו צמחים ממשפחת הקטניות. הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא מזה למעלה מ-2,000 שנה. הוא מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו פרק כ"ח פסוק כ"ה: "הלוא אם שוה פניה והפיץ קצח וכמון יזרק". בתקופת המשנה והתלמוד היה נפוץ גידול הקצח בכל חלקי הארץ, וזרעיו שימשו הן כתבלין על הלחם. והן כתרופה יעילה כנגד מחלות לב. על סגולותיו הרפואיות נאמר בתלמוד (מסכת ברכות, דף מ'): "אמר רב חמא בר' חנינא: הרגיל בקצח אינו בא לידי כאב לב". הוא משמש זה מאות שנים (כמקור מזון ומקור להפקת שמן) באסיה, במזרח התיכון ובאפריקה לצרכים רפואיים. באסיה הוא מוכר כ"זרעי בצל שחורים". השימוש המסורתי בו הוא לצרכים של בריאות הריאות, מערכת העיכול, תפקוד הכליות והכבד, מערכת זרימת הדם, שיפור ההרגשה הכללית, שלשול ועוד מחלות רבים. לפי הנטורופתיה, הקצח משמש לאיזון לחץ הדם, בטיפול בכאבים וגזים במערכת העיכול וכתרופה נגד תולעים במערכת העיכול. כמו כן הוא גם משמש כתבלין ללחם. קיים מחקר רפואי המאשר כי לקצח התרבותי השפעות רפואיות. חושבים שרוב ההשפעות קשורות למרכיב בשם תיימוקוויינון (thymoquinone). ההשפעות שנמצאו כללו הורדת לחץ הדם ושיפור הנשימה. לקצח טעם חזק ומריר, וריחו החלש מזכיר ריח תות שדה. בישראל משתמשים בו לרוב במוצרי מאפה, ובמקומות אחרים בעולם גם לייצור סוכריות וליקרים. שמן קצח טהור משמש בעיקר ברפואה אלטרנטיבית כנגד אלרגיות, אסתמה, מחלות עור כפסוריאזיס ודלקת עור אטופית, לחץ דם גבוה, בעיות במערכת העיכול, לאיזון המערכת החיסונית ולצרכים וטרינריים. את השמן המופק בכבישה קרה ניתן להשיג גם בצורת כמוסות. קצח תרבותי, באתר ITIS (באנגלית) קצח תרבותי, באתר NCBI (באנגלית) קצח תרבותי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קצח תרבותי, באתר Tropicos (באנגלית) קצח תרבותי, באתר GBIF (באנגלית) קצח תרבותי, באתר The Plant List (באנגלית) קצח תרבותי, באתר IPNI (באנגלית) מידע על הקצח בעברית מידע מקיף, באתר גאמנון תקציר מאמר על השפעה הרפואית של קצח, באתר NCBI (באנגלית)
דימיטרה כריסטודולו

דימיטרה כריסטודולו (ביוונית: Δήμητρα Χ. Χριστοδούλου; נולדה באתונה בשנת 1953) היא סופרת ומשוררת יוונייה. כריסטודולו למדה משפטים ולשון ועוסקת בהוראה. כריסטודולו, הנחשבת ליוצרת מקורית ורגישה פרסמה קבצים אחדים של שירה ושל סיפורים קצרים, אשר זכו להצלחה מרובה בקהל הקוראים ביוון. בין פרסומיה ניתן למנות את: "סוסיו של מִירוֹבְלִיטוֹס" (1974), "אדמה" (1985), "תפילת החוצפן" (1991), "הברוש של החרוצים" (1995) ו"חוף באור החורף" (1996). בשנת 2008 היא זכתה בפרס ספרותי על יצירותיה. חלק משיריה ומסיפוריה תורגמו לעברית על ידי רמי סערי. קורות חיים הסיפור "חולצה ריחנית" בתרגום לעברית הסיפור "הרדוף" בתרגום לעברית https://www.haaretz.co.il/misc/1.824449
גלמן

האם התכוונתם ל... אברהם יעקב גלמן – ממייסדי מזכרת בתיה אלי גלמן – מנכ"ל אמדוקס ויו"ר ריטליקס אריה לייב גלמן – עיתונאי, סופר ופובליציסט, נשיא תנועת המזרחי העולמית. חבר הסוכנות היהודית ג'ק גילפורד-גלמן – שחקן יהודי-אמריקאי יאני גלמן – שחקן קנדי ידין גלמן – שחקן ישראלי לארי גלמן (אנ') – שחקן יהודי-אמריקאי מארי גל-מאן – פיזיקאי אמריקאי זוכה פרס נובל לפיזיקה פולינה ולדימירובנה גלמן – נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, יהודייה קמרון גלמן – שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי רונן גלמן – רס"ן, מפקד הבסיס מחנה דורי שונות מסע ההרג של מקסים גלמן (אנ') – מסע דקירות שהתרחש בניו יורק בפברואר 2011 על ידי מקסים גלמן הלמן הילמן
דייוויד וורד

דייוויד וורד (באנגלית: David Ward; נולד ב-24 ביוני 1953) הוא פוליטיקאי בריטי המזוהה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית. וורד נודע בעיקר בשל הערות רבות בעלות אופי אנטישמי ואנטי-ישראלי. הוא נבחר בבחירות הכלליות של 2010 לחבר פרלמנט של מחוז ברדפורד מזרח (Bradford East). ביולי 2013 הוא הושעה מהפרלמנט למספר חדשים, לאחר שהטיל ספק בזכות קיומה של מדינת ישראל וסירב להתנצל על דבריו אף לאחר מעשה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בינואר 2013 המפלגה השעתה אותו על שימוש ב"שפה לא ראויה" בהערות על מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים באומרו: "לאחר שביקרתי באושוויץ פעמיים, פעם עם המשפחה ופעם עם בתי ספר מקומיים, אני נעצב כי היהודים שסבלו מרדיפות בשואה יכולים תוך מספר שנים מהשחרור ממחנות ההשמדה לבצע פשעים איומים נגד הפלסטינים במדינת ישראל החדשה וממשיכים לבצע פשעים אלו על בסיס יומי בגדה המערבית ובעזה". כאשר נשאל "האם הוא לא מאשים את היהודים במקום את ישראל ברדיפת הפלסטינים" ענה: "אני מאשים את היהודים שעשו זאת, כך שאם אינך יהודי ולא עשית זאת, איני מאשים אותך." ההתבטאות גררה שלל גינויים חריפים מארגונים יהודיים וכן מאישים בכירים בפוליטיקה הבריטית וזכה לכינוי "אנטישמי" ו"גזען" בגינויים אלו. ביולי 2013 פרסם הודעה בטוויטר: "האם אני טועה או צודק? סוף סוף הציונים מפסידים את הקרב - כמה זמן יכולה מדינת האפרטהייד ישראל לשרוד?" לבסוף, לאור העובדה שסירב להתנצל על דבריו הוא הושעה לשלשה חדשים מהמפלגה הדמוקרטית. הוא נתבקש על ידי יושב ראש המפלגה, אליסטייר קרמייקל (Alistair Carmichael) הורה לו "להשתמש בשפה פרופורציונלית ומדויקת" כאשר הוא מתבטא על ישראל. הארגון "Board of Deputies of British Jews" כינה את ההשעיה "מעט מדי, מאוחר מדי", במיוחד לאור העובדה שההשעיה הייתה ברובה על תקופת פגרה. וורד גינה את ההשעיה באומרו כי בבריטניה, דעותיו הן דעות נפוצות על ישראל. ביולי 2014 פרסם את ההודעה: "השאלה הגדולה היא: אם הייתי חי בעזה, האם הייתי יורה רקטה על ישראל? כנראה שכן." וורד גונה על ידי ארגונים ובכירים. יו"ר המפלגה הקונסרבטיבית, שפס (Grant Shapps), כינה את דבריו "למעשה זו הסתה לאלימות" וביקש ממנו לחזור בו מדבריו. דובר ליברל-דמוקרטי כינה את דבריו "אכזריים ולא נבונים". ניק גריפין - פוליטיקאי ימין-לאומני בריטי מדיה וקבצים בנושא דייוויד וורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דייוויד וורד הייתי משגר טילים לישראל לו גרתי בעזה, גלובס, יולי 2014 Matthew Holehouse, ‏Clegg under pressure to expel David Ward over Gaza tweet, The Telegraph, 23 July 2014 חבר הפרלמנט דייוויד וורד אמר שזכות השיבה הערבית צריכה להיכלל ביום הזיכרון לשואה, ינואר 2014
הורים עובדים לשינוי

הורים עובדים לשינוי היא עמותה ישראלית הפועלת לצמצום הפער שבין חופשות ההורים העובדים וחופשות הילדים במערכת החינוך. בשנת 2008, במהלך חופשת הפסח, פרסמה יערה ישורון עצומת אינטרנט במטרה "לאחד בין ימי החופשות של הילדים, לימי החופשות של ההורים, ולסדר מחדש את לוח החופשות בישראל". הפרסום שלה זכתה העצומה ואלפי החותמים עליה, הביא לקיום דיון בנושא בוועדת החינוך של הכנסת. לאור התמיכה שלה זכתה, הקימה ישורון את הארגון שמאז 2010 הוא גם עמותה רשומה. באוגוסט 2008, נערך כנס הייסוד של הארגון, במעמד יו"ר ועדת החינוך דאז, ח"כ מיכאל מלכיאור, ובהשתתפות פרופ' עמוס רולידר וד"ר אורי ארבל-גנץ. הארגון שם לעצמו למטרה לפעול באמצעות שלוש רגליים עיקריות: קיצור הלימודים. הוספת ימי חופשה לעובדים יצירת מסגרות משלימות עבור הזמן שבו הילדים בחופש וההורים בעבודה. ועדת סלבין, שבראשה עמד שמואל סלבין, מונתה בשנת 2010 בידי שר החינוך דאז גדעון סער בעקבות לחץ ציבורי ופרלמנטרי שנוצר בין היתר כתוצאה מפעילותה הציבורית והתקשורתית של "הורים עובדים לשינוי". נציגי הארגון הופיעו בפני הוועדה. הוועדה אמנם לא קיבלה את הצעות הארגון, אך הכירה בצורך לביצוע שינוי במבנה שנת הלימודים והמליצה על הזזת חמישה ימי חופשה מהחופש הגדול לימים אחרים במהלך השנה. השר גדעון סער אימץ החלטות אלו בשנת 2011. החלטה זו יושמה במשך שלוש שנים ובוטלה בשנת 2014, בלחץ ארגוני המורים. בעקבות האכזבה בארגון מהחלטות ועדת סלבין החליטו בארגון "הורים עובדים לשינוי" לבנות בעצמם תוכנית אלטרנטיבית המבוססת על קיצור שבוע הלימודים לחמישה ימים והעברת ימי הלימוד שיתפנו לקיצור החופשות. התוכנית כללה קיצור החופשות ב-27 ימים: שלושה שבועות מהחופש הגדול, שבוע מחופשת הפסח, חצי מחופשת החנוכה וימי אסרו חג. שני עקרונות חשובים שעמדו בבסיס גיבוש התוכנית היו שימוש במשאבים הקיימים ואי פגיעה בציבור המורים. פרסום התוכנית הביא לקיום דיון ציבורי נרחב בנושא. במקביל לתוכנית לקיצור החופשות, פעלו בארגון להפעלת מוסדות החינוך בחודש יולי במתכונת "בית ספר קיץ" בצורה מאוד דומה לתוכנית "בית הספר של החופש הגדול" שמופעלת משנת 2014 על ידי משרד החינוך. נציגת הארגון הייתה מהדוברים במסיבת העיתונאים שבה הכריז שר החינוך שי פירון על "בתי הספר של הקיץ". תלם יהב, לוחמי החופש, באתר "ידיעות אחרונות", 22 ביוני 2017 אלקנה שור, ההורים שהובילו את היוזמה לקיצור החופש, סופשבוע מעריב, 5 בדצמבר 2013 יו"ר 'הורים עובדים לשינוי': "הארכת חופשת ל"ג בעומר נופלת על כתפי ההורים", ראיון ברדיו ללא הפסקה ערוץ היוטיוב של "הורים עובדים לשינוי" דף הפייסבוק של "הורים עובדים לשינוי" הורים עובדים לשינוי, באתר "גיידסטאר ישראל" עצומה: יאוחדו ימי חופשות ההורים והילדים לאלתר ענת גל-און, ‏12 אלף חתימות נאספו בעצומה הקוראת לצמצם את ימי החופשה של התלמידים ולהוסיף ימי חופשה לעובדים בישראל, באתר גלובס, 26 באפריל 2009 נעמה טלמור‏, ח"כ מלכיאור: "לקצר את החופש הגדול", באתר וואלה, 7 ביולי 2008 סיכום כנס הורים עובדים לשינוי, 8.09.2008 אורן מג'ר, יש מי שנאלצים ללכת לעבודה כשהילדים בחופש - ויש מי שעושים משהו בעניין, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2011 בועז ווליניץ‏, דיון בכנסת: קיצור החופש הגדול - רק בשנה הבאה, באתר וואלה, 6 ביוני 2011 גל לוי, ‏הורים מציעים: "חופש לילדים בשישי", באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2014 אורן מג'ר, יש מי שנאלצים ללכת לעבודה כשהילדים בחופש - ויש מי שעושים משהו בעניין, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2011 עזרי עמרם, ‏החופש הגדול יקוצר - חלק מההורים ישלמו על "בתי הספר של החופש הגדול", באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2013
פצ'וקה

פצ'וקה דה סוטו (בספרדית: Pachuca de Soto), או בקיצור פצ'וקה (‏האזנה‏Ⓘ‏), היא בירת מדינת אידלגו במקסיקו. העיר נמצאת במרחק של 90 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. האזור בו נמצאת פצ'וקה היום היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים עוד לפני בואם של הספרדים לאזור ב-1528. לאחר בואם הם קראו לאזור בשם פצ'וקה והתחיל להתפתח בו יישוב מסודר. ב-1552 נמצאו באזור מחצבים שונים אשר פיתוחם החל ב-1555. עקב כך הכלכלה המקומית עברה מהסתמכות על חקלאות לכרייה וכן ההתיישבות צמחה בצורה משמעותית. פצ'וקה נכבשה על ידי הכוחות המורדים במלחמת העצמאות של מקסיקו ב-1812. ב-1813 פצ'וקה קיבלה מעמד של עיר. לאחר המלחמה מקסיקו העצמאית חולקה למדינות ופצ'וקה הייתה חלק ממדינת מקסיקו. ב-1824 המכרות שהיו עד אז בשליטתם של הספרדים הקולוניאליסטים עברו לידי כורים מקורנוול שבאנגליה. הם המשיכו לשלוט במכרות עד שמלחמת ארצות הברית–מקסיקו, אשר במהלכה נכבשה העיר על ידי ארצות הברית, אילצה אותם למכור את המכרות למקסיקנים המקומיים. עם זאת, הם חזרו לשלוט במכרות ב-1850 ונותרו מרכיב חשוב באוכלוסייה ובתרבות בעיר במשך זמן רב. ב-1869 נוצרה מדינת אידלגו ופצ'וקה נבחרה להיות בירתה. העיר נכבשה פעמיים על ידי הפלגים השונים במהלך המהפכה המקסיקנית, שהתרחשה במהלך העשור השני של המאה ה-20. בשלב מסוים שמה של העיר הפך ל"פצ'וקה דה סוטו" כהוקרה למנואל פרננדו סוטו, שהיה גורם מרכזי בהפיכתה של אידלגו למדינה נפרדת. באמצע המאה ה-20 התחיל צמצום גדול בכרייה, דבר שגרם לירידה משמעותית במצבה הכלכלי של העיר. עקב כך הכלכלה המקומית נאלצה לעבור לתעשייה והצליחה להתאושש במידת מה. למרות הצטמצמות ענף הכרייה במהלך המאה ה-20, הוא עדיין מרכיב חשוב בכלכלה המקומית. במכרות באזור פצ'וקה נכרים בעיקר זהב וכסף. בנוסף לכרייה הכלכלה המקומית מסתמכת על חקלאות, תעשייה ותיירות. בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה האוטונומית של מדינת אידלגו. את פצ'וקה משרת נמל התעופה הלאומי אינחניירו חואן גיירמו וייאסנה שנפתח ב-1975. יש מערכת אוטובוסים מהירה בבנייה בעיר תחת השם "טוסובוס" שצפויה להיפתח באוגוסט 2014. בעיר פועל מועדון הכדורגל פצ'וקה, שהוקם ב-1901 על ידי הכורים האנגלים בעיר. הקבוצה, המשחקת בליגת העל המקסיקנית, זכתה בגביע סודאמריקנה ב-2006 והשתתפה מספר פעמים באליפות העולם לקבוצות. בוליביה לה פאס, בוליביה ארצות הברית ליטל רוק, ארקנסו, ארצות הברית ארצות הברית האריסברג, פנסילבניה, ארצות הברית בריטניה קמבורן, בריטניה מדיה וקבצים בנושא פצ'וקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פצ'וקה פצ'וקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדק

הדק הוא ידית קטנה, בדרך כלל בכלי ירייה, שכאשר לוחצים עליה היא מפעילה את מנגנון הירי, היורה את הקליע. לחיצה על ההדק מפעילה את הפּטיש; הפטיש דוחף את הנוקר שמכּה בפיקה של הכדור, דבר המצית את אבק השריפה שבכדור ומאיץ את הקליע שבו לאורך הקנה. ברוב הרובים האישיים (נשק קל) ההדק נמצא מיד אחרי ידית האחיזה, שאותה מחזיקים ביד ימין (אלא אם היורה הוא איטר, אז הוא מבצע את אותה הפעולה ביד שמאל), ובעזרת האצבע המורה לוחצים על ההדק. ברוב כלי הנשק ההדק נמצא בתוך מסגרת הנקראת "שמורת ההדק". מסגרת זו מקיפה את ההדק ומחוברת לכלי הנשק, היא עשויה לרוב בצורת האות "ר" הפוכה. מטרה למנוע לחיצה לא מכוונת של ההדק (כגון אם הרובה נופל). ברובה סער M-16 שמורת ההדק היא פס מתכת המחבר בין ידית הרובה לבין בית המחסנית. קיימים כלי נשק ללא שמורת הדק, כגון רובה התבור TAR-21 (למעשה יש בו שמורת יד). מדיה וקבצים בנושא הדק בוויקישיתוף
זייתון

זייתון (בערבית: الزيتون) היא שכונה בדרום העיר עזה. שם השכונה נובע מעצי הזית שצמחו בה לרוב בשנותיה הראשונות, בניגוד לצמחיית השכונה הצפונית לה, סברה – שבה שגשגו הסברס. עם ריבוי האוכלוסין בשתי השכונות נעקרה הצמחייה. השכונה התפתחה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, בעיקר הודות למוסדות מארצות חוץ, כמו בית חולים מיסיונרי, סביב אתר של כנסייה נוצרית אורתודוקסית, כנסיית פורפיריוס הקדוש, שהוקמה ב־שנת 425, ורוב בני העדה הנוצרית הקטנה ברצועת עזה חיים בה (בעבר חיו בשכונה גם יהודים). השכונה מתאפיינת במבוך של סמטאות קטנות. בימי המרד הערבי הגדול אירעו בשכונה מספר אירועים ביטחוניים. שכונת זייתון מאוכלסת בעיקר בידי משפחות של תושבי עזה המקוריים מלפני 1948. השכונה נמצאת משני צידי דרך צלאח א-דין, ליד רחוב עומאר אל-מוכתאר. לאחר מלחמת ששת הימים תלמידי בתי הספר בשכונה השתתפו בזריקת אבנים על מכוניות ישראליות שעברו על הציר. בשכונה מרכז של תעשייה קלה כולל מחרטות רבות ששימשו גם לייצור רקטות ארטילריות. בתקופת האינתיפאדה השנייה הייתה השכונה אחד ממוקדי הלחימה בין צה"ל למחבלים. משרדו של אחמד יאסין היה ממוקם בשכונה, ובה הוא נהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל. במאי 2004 אירע בשכונה אסון הנגמ"ש הראשון, שישה חיילים נהרגו בפיצוץ מטען גחון שהשמיד את הנגמ"ש בו נעו, מחבלי החמאס התעללו בשרידי הגופות. בתגובה, נכנסו לשכונה כוחות חילוץ גדולים של צה"ל, בפיקוד מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי במטרה להביא את שרידי הגופות לקבורה נאותה. במבצע זה נהרגו עשרות מחבלים ונגרם נזק רב לשכונה. זייתון המשיכה להיות מוקד טרור גם לאחר נסיגת ישראל מרצועת עזה בקיץ 2005. במהלך מבצע עופרת יצוקה פעלו כוחות צה"ל בשכונה. בתקרית שאירעה ב-4 בינואר 2009 נהרגו לדברי עדי ראייה פלסטינים 48 אזרחים בני משפחת סמוני. ב-20 ביולי 2018 השמיד חיל האוויר הישראלי את מפקדת גדוד זייתון של החמאס, שמוקמה בלב השכונה. במלחמת חרבות ברזל תקפה אוגדה 36 של צה"ל, בהשתתפות יחידות מחטיבת גולני, חטיבה 188, חטיבת ביסלמ"ח ויחידות הנדסה, את גדוד זייתון של החמאס שבסיסיו נמצאים בשכונה. מדיה וקבצים בנושא זייתון בוויקישיתוף גיליון מפת שדה בקנ"מ 1:2500 משנת 1934 של רובע זייתון (גוש 766), באתר המרכז למיפוי ישראל שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, עמוד 17. Cities of the Middle East and North Africa: A Historical Encyclopedia, page 156 דני צדקוני, הנוצרים של הרצועה, דבר, 5 באפריל 1978 לילא עבד אל־נור, עזה, ‏הנקודה היהודית: מה הסיפור של השכונה היהודית היחידה ברצועה?, באתר מעריב אונליין, 24 במרץ 2019 Israel and the Palestinian Territories, 1998, page 455 Joyce Davis, Martyrs: Innocence, Vengeance, and Despair in the Middle East, page 108 מידיעות המשטרה, דבר, 23 במרץ 1937 מידיעות המשטרה, דבר, 31 בינואר 1938 הודעות רשמיות - פצצות, דבר, 9 בינואר 1939 עזרא ינוב, מסיתים בעזה משלחים תלמידות תיכון לרחובות, מעריב, 27 במאי 1968 ארנון רגולר, שכונת זיתון בעזה: ריכוז גדול של מחרטות לייצור רקטות קסאם, באתר הארץ, 12 במאי 2004. גל ברגר, הרצועה בותרה לשלושה חלקים; סגר כללי הוטל על השטחים, News1, 22 במרץ 2004 בן כספית, האזרח זכאי, מעריב, ‏ 03.06.2005, כפי שהועלה באתר פרש. מה באמת קרה בשכונת זיתון?, מאמר בבלוג של עידן לנדו, 1 בפברואר 2009. במאמר קישורים לכמה דפי עדות, באתר "בצלם". צה"ל מבצע תקיפה נרחבת לעבר מטרות טרור של חמאס ברצועת עזה, באתר צה"ל, 20 ביולי 2018. קרבות פנים אל פנים מול מחבלים:תיעוד מיוחד מהלחימה להכרעת גדוד מרכזי של חמאס, באתר צה"ל, 20 בנובמבר 2023
אוסוניוס

דקימוס מגנוס אוסוניוס (בלטינית: Decimius Magnus Ausonius;‏ 310–395) היה משורר רומי. נולד בעיר בורדיגלה (כיום בורדו שבצרפת), אביו, יוליוס אוסוניוס, היה רופא ממוצא יווני ואמו, אמילה אאוניה (Aemilia Aeonia) ממוצא גאלו-רומי. קיבל חינוך משובח בלטינית, פילוסופיה ותורת הנאום. אחרי שסיים את חוק לימודיו שימש כפרקליט, אך העדיף להיות מורה. ב-334 הקים בית ספר לפילוסופיה בבורדו שבו שימש כפרופסור וזכה לפרסום רב. אחד מתלמידיו, פאוליניוס מנולה, הפך לבישוף בנולה ומקדושי הנצרות. אחרי כ-30 שנות הוראה, הוזמן ב-367 על ידי הקיסר ולנטיניאנוס הראשון אל העיר טריר (כיום בגרמניה) כדי לשמש מורה פרטי לבנו גרטיאנוס. ב-368 וב-369 לקח חלק לצדו של הקיסר במערכה נגד האלמנים (שבט שעל שמו נקראת גרמניה). ב-375, אחרי מות הקיסר ולנטיניאנוס, ירש בנו גרטיאנוס את האימפריה הרומית המערבית ומינה את אוסוניוס למושל איליריה, איטליה, אפריקה וגליה בזה אחר זה. ב-379 מינה אותו לקונסול. ב-383 הצבא הבריטי בפיקודו של מגנוס מקסימוס הוביל מרד כנגד גרטיאנוס, שבמהלכו נרצח הקיסר סמוך לליון, ואוסוניוס שב לאחוזתו שליד העיר בורדו, ונשאר שם עד מותו ב-395. יצירתו המפורסמת של אוסוניוס היא הפואמה "מוזלה", שכתב ב-371 בעת שהיה בדרכו מן העיר בינגן אל העיר טריר. בפואמה זו הוא מתאר את הנוף הכפרי של אזור הנהר מוזל, את הגבעות המכוסות בגפנים, את קריאותיהם של הרועים ואת הדייג המשליך חכתו למימי הנהר. כשפרש לאחוזתו בימי זקנתו המשיך אוסוניוס לכתוב שירה, ובין היתר תיאר את עבודת האדמה, ובמיוחד את גידול הגפנים, באזור מולדתו שבסביבות העיר בורדו, אזור המפורסם גם כיום בתרבות היין שלו. שירתו של אוסוניוס כתובה בסגנון קל ושוטף, המזכיר את זה של ורגיליוס, ולמרות פרסומו, אוסוניוס לא נחשב מגדולי משוררי הספרות הלטינית. אדוארד גיבון כתב בספרו "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית", כי "תהילת שירתו של אוסוניוס היא גנאי לטעם דורו" (פרק 27 הערה 1). אוסוניוס מתאר ב"מוזלה" טחנת מים על גדות יובלו של המוזל, קיל, ששימשה לניסור אבני שיש. אמנם אין זה התיאור הראשון לניצול תנועת המים לשימושים שונים (קדמו לו ויטרוביוס ב"על אודות האדריכלות" ופליניוס הזקן ב"תולדות הטבע"), אך זהו מהאזכורים הבודדים לכך בספרות הרומית. מדיה וקבצים בנושא אוסוניוס בוויקישיתוף אוסוניוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוסוניוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אוסוניוס, באתר Discogs (באנגלית)
טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז

טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז (GE222/TNA222), הייתה טיסה פנימית בטאיוואן, שיצאה ב-23 ביולי 2014 משדה התעופה של גאושיונג בדרכה לשדה התעופה של מאגונג (אנ'). המטוס התרסק בעת הנחיתה, בשל צירוף של תנאי מזג אוויר קשים, העמסת שעות טיסה רבות על הטייסים ואי־הקפדה על טיסה על פי הנהלים. בהתרסקות נהרגו 58 אנשים. מדיה וקבצים בנושא טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) בטאיוואן נהרגו 51 נוסעים בהתרסקות מטוס באתר רשת ב, 23.07.14. מספר ההרוגים עודכן בהמשך. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקריות ואסונות תעופה ובנושא טאיוואן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אהרן מטיטיוב

רבי אהרן מטיטיוב (מכונה בשם: רבי ארל'י מטיטיוב, נפטר: ט"ו בטבת ה'תק"ס, או ה' בטבת תקפ"ט) היה נכדו של הבעל שם טוב. בנו של רבי צבי בן הבעל שם טוב. הוא היה נכדו המבוגר ביותר של הבעל שם טוב. ישב בקונסטנטין-ישן וסבל מקשיי פרנסה. לפי המסורת החסידית, נבעה עניותו מאידאולוגיה ששללה קניינים גשמיים. הוא התפרסם בין החסידים כ"בעל מופת". לאחר מכן עבר להתגורר בטיטיוב. בסוף ימיו עבר לפאבלוץ'. לרבי ישראל מרוז'ין מיוחסת האמרה כי ראש חבורת ההולכים בדרכי הבעל שם טוב הוא המגיד ממזריטש; יד ימין של החבורה הוא רבי אהרן מטיטיוב, יד שמאל הוא רבי ברוך ממז'יבוז', והלב הוא רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. בספר בית אהרן (חלק הליקוטים) מובא בשמו שבפיוט "נחשב כצג באיתון" בתפילת מוסף של יום כיפור כלולות כל עבודות יום כיפור. בתו סימה חושא. אשת רבי ברוך ממז'יבוז', בן דודתו אדל בת הבעל שם טוב. לפי גרסה אחת הייתה אשתו השנייה של רבי אהרן מצ'רנוביל. בנו רבי נפתלי צבי מסקווירא. כיהן באדמו"רות בסקווירא. בנו רבי אברהם ממלא מקומו באדמו"רות בסקווירא. בתו שרה שיינא. זהות בעלה מוטלת בספק. לפי מסורת אחת הייתה נשואה לרבי משולם זושא מצ'רנוביל אך לפי מסורת סקווירא רבי זושא היה חתנו של גיסה רבי מרדכי זאב רבינוביץ. בתו חנה סימא. הייתה נשואה לרבי מרדכי זאב רבינוביץ (בן הרב יעקב מלוברטוב) ובזיווג שני לרבי יצחק מסקווירא. רבי אברהם, התגורר בסקווירא. היה חותנו של רבי שלמה מסאווראן. הרב יוסף ירוחם פישל הגר, אבן ישראל: תולדותיהם של צדיקים ראשונים כמלאכים הקדוש רבי צבי ממעזיבוז-פינסק זי"ע... ובנו הקדוש רבי אהרן מטיטיוב זי"ע, ירושלים, תש"ס. דוד הלחמי, רבי אהרן מטיטיוב, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' רמ"א, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור כרך א', פרק "מייסד החסידות רבי ישראל בעל שם טוב". ב"החסידות" 1977 מציין אלפסי את התאריך ה' בטבת תקפ"ט. אליעזר עמנואל הלוי הורוויץ, בוצינא דנהורא, ירושלים, ה'תשס"ז, עמ' קיב. אלפסי. החסידות שם. מופיע במגוון מקורות, ראו: תולדות המחבר, בתוך: קדושת לוי, ירושלים, ה'תשי"ח, חלק עמ' תקלו. הורוויץ, בוצינא דנהורא, עמ' א. ראו עוד בויתילדו 86. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטניסלב מנולב

סטניסלב מנולב (בבולגרית: Станислав Манолев; ‏נולד ב־16 בדצמבר 1985) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בפירין בלגואבגרד בעמדת המגן. מנולב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פירין 1912 ובשנת 2002 עלה לקבוצה הבוגרת. בינואר 2005 הוא עבר לליטקס לובץ'. ב-21 במאי 2008 הבקיע מנולב את שער הניצחון בגמר הגביע הבולגרי נגד צ'רנו מורה וארנה. ב-25 ביולי 2009 חתם בפ.ס.ו. איינדהובן ל-3 שנים, והעסקה יצאה לפועל בתחילת עונת 2009/2010. ב-6 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית נגד צ'רנו מורה וארנה, בדקה ה-44 של אותו משחק הורחק. ב-9 באוגוסט 2009 מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. אחרי שרשם מאזן של 4 בישולים ב-3 משחקים, הבקי ב-12 בספטמבר 2009, את השער הראשון שלו בניצחון 0–3 בבית נגד רודה. בעונת 2011/2012 האריך את חוזהו במועדון עד 2014. בקיץ 2012 הביעו שטוטגרט ובנפיקה ליסבון. ב-31 בינואר 2013 הושאל לפולהאם האנגלית עד לסיום העונה. ב-9 בפברואר 2013, מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד נוריץ' סיטי. ב-20 באפריל 2013 הורחק בדקה ה-85 בהפסד 0–1 נגד ארסנל לאחר עבירה חמורה על אוליבייה ז'ירו. לאחר שחזר לפ.ס.ו. הוא איבד את מקומו בהרכב לסנטיאגו אריאס וג'ושוע בארנט. בקיץ 2013 חתם מנולב בקובאן קרסנודאר. מנולב ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד דינמו מוסקבה. הוא הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 0–4 נגד קריליה סובייטוב סמרה. ב-18 ביוני 2014 עבר לדינמו מוסקבה בהעברה חופשית ובפברואר 2015 שב לקדנציה נוספת בקובאן קרסנודאר. באוגוסט 2008 זומן מנולב לראשונה בקריירה לנבחרת בולגריה לקראת המשחק נגד בוסניה והרצגובינה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד איטליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ליטקס לובץ' הגביע הבולגרי: 2008, 2009 פ.ס.ו. איינדהובן הגביע ההולנדי: 2012 מדיה וקבצים בנושא סטניסלב מנולב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטניסלב מנולב (באנגלית ובבולגרית) סטניסלב מנולב, באתר Transfermarkt סטניסלב מנולב, באתר Soccerway סטניסלב מנולב, באתר BDFutbol סטניסלב מנולב, באתר WorldFootball.net סטניסלב מנולב, באתר National Football Teams סטניסלב מנולב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סטניסלב מנולב".
מושון אלבוחר

מושון (משה) אלבוחר (נולד ב-27 בנובמבר 1951) הוא שחקן ובדרן ישראלי. מזוהה בעיקר מסרטי המתיחות של יהודה ברקן בשנות ה-80 של המאה ה-20. אלבוחר הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך השנים הוא השתתף במספר סרטי קולנוע ישראלים, מזוהה בעיקר מסוגת המתיחות. בשנת 1984 הייתה זו הופעתו הקולנועית הראשונה כאשר השתתף בסרט המתיחות "המתיחה הגדולה", פרי עטם של יהודה ברקן ויגאל שילון. באותה שנה שיחק בסרט "גרין" של גדעון קולירין. בשנת 1985 שיחק בסרט הקולנוע "קומפוט נעליים", בבימוים של יהודה ברקן ועזרא שם טוב. בשנת 1986 השתתף בסרט המתיחות "ניפגש בסיבוב" בבימוים של יהודה ברקן ויגאל שילון. בשנת 1987 השתתף בסרט המתיחות "ניפגש בחוף", בבימוים של יהודה ברקן ויגאל שילון, ולצדם של דנוטה לאטו, משה טימור, ועוד. כשנה מאוחר יותר השתתף כנמתח בסרט מתיחות נוסף של יגאל שילון, "עבודה בעיניים". בשנת 1990 שיחק בסרט הקולנוע "נשיקה במצ"ח". בשנת 1992 שיחק בסרט מתיחות נוסף, פרי עטו של יהודה ברקן, "גברת תפתחי זה אני". בשנת 2007 שיחק בסדרת הדרמה של הוט 3 "הבורר". בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר "מקום אחר", בבימויה של דלית ארנולד. בשנת 2012 שיחק בסרטו של שלומי מיצ'ניק "בין הכוונות", אשר הוצג בפסטיבל קולנוע דרום. כמו כן הוא שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער במחזות: "אישה אחת גרה בתוך אבטיח" ו"אהבת איתמר", שכתבה דבורה עומר, על פי ספרה הנושא שם זה. לאלבוחר רישיון של עו"ד בישראל. מושון אלבוחר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מושון אלבוחר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי