laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרוח'

פרוח' הוא שמה של שושלת שהחזיקה בין השנים 1603–1670 לסירוגין בתפקידים של מושל (סנג'ק ביי) במחוזות ירושלים ושכם ובתפקיד הממונה על שיירת החג' למכה (אמיר אל-חג'). שני הבולטים בבני המשפחה היו פרוח' אבן-עבדאללה (נפטר ב-1621) ובנו, מוחמד אבן פרוך (נפטר ב-1638). שניהם נודעו בידם הקשה כלפי תושבי ירושלים. הם היו קשורים בקשרי משפחה וחסות למשפחות המושלים של מחוזות עזה (בית רצ'ואן) ולג'ון (בית טורבאי). עאדל מנאע, משפחת פרוח': שלטונה ופועלה, עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ח-1978. עאדל מנאע, "מושלי ירושלים מבית פרוח' ויחסיהם עם הבדווים", בתוך: אמנון כהן (עורך), פרקים בתולדות ירושלים בראשית התקופה העות'מאנית, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ט-1979, עמ' 196–232. מינה רוזן (עורכת ומהדירה), חרבות ירושלים, מגיד מקצת הצרות אשר עברו על ירושלים עיר הקודש בימי השלטון של מחמד אבן פרוח'; יצא לאור לראשונה בעילום שם המחבר בשנת שצ"א בעיר ויניציאה, אוניברסיטת תל אביב, תשמ"א-1981. דרור זאבי, המאה העות'מאנית: מחוז ירושלים במאה השבע-עשרה, ירושלים: יד בן-צבי, תשנ"ז-1997. ראו: אריה מורגנשטרן, ‏יהדות הגולה והכמיהה לציון, 1240-1840, תכלת 12, אביב תשס"ב 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטרנודון

פטרנודון (שם מדעי: Pteranodon; מילולית: "מעופף חסר שיניים") הוא סוג של זוחל קדום מעופף מסדרת הפטרוזאוריה. מוטת הכנף של הפטרנודון הייתה באורך 8 מטרים, ועל ראשו הייתה כרבולת ארוכה. ניזון מדגים ששהו קרוב לפני המים על ידי דקירתם במקורו החד, מבלי שהוא עצמו יטבול במים. הפטרנודון התקיים בתקופת הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית. נמצאו למעלה מ-1,200 מאובנים של פרטים מסוג זה, ורבים מהם נשמרו היטב. עם זאת, ישנה מחלוקת לגבי מאובנים אלה באשר לשאלה האם בכולם מדובר באותו סוג של פטרנודון, או שמא חלק מהמאובנים הללו למעשה משתייכים לענף עצמאי שהתפתח בשלב מאוחר יותר. החוקר ברונו (מייקל) שטיינהרדט הוא אחד החוקרים הבולטים המצדדים בסברה השנייה. הוא דמה מאוד לפטרוזאור גאוסטרנברגיה וזמן רב סברו חוקרים כי מדובר באותו הסוג. הפטרנודון תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1876. הפטרנודון הופיע בכל סרטי פארק היורה למעט בסרט הראשון (לא נראה גם בשני הספרים). הוא מתואר כיצור גדול ותוקפני שיכול לתפוס אנשים ולהמריא כשהם אחוזים תחתיו. אך ליוצרי הסרט היו כמה טעויות: לפטרנודון לא היו שיניים, קרומי כנפיו לא היו מכוסי עור אלא בשריר, זנבו מוצג בתנוחה שגויה והוא לא היה מסוגל לנחות על ענפים או לתפוס טרף ברגליו מאחר שלא היו לו אצבעות אחוריות, והוא גם לא נהג לקנן. הפטרנודון הופיע בעוד כמה סרטים חשובים כמו קינג קונג והסדרות פלאווורלד, בראשית ובראשית: עולם חדש. פרטי פטרנודון נראים גם בסרטיו של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים ומפלצות ים. הפטרנודון מופיע במספר משחקי מחשב כמו Jurassic World Evolution 2, עולם היורה: המשחק, Jurassic World: Alive ופארק היורה 3: בניית פארק. בנוסף הפטרנודון הוא המאובן הלאומי של קנזס לצד הטילוזאורוס. דגם של פטרנודון מדיה וקבצים בנושא פטרנודון בוויקישיתוף פטרנודון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פטרנודון, באתר ITIS (באנגלית) פטרנודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פטרנודון, באתר GBIF (באנגלית)
נתרן תיוסולפט

נתרן תיוסולפט (ידוע גם בשם: אנטי כלור) הוא מלח שנוסחתו הכימית Na2S2O3, בצורתו הממוימת: S2O3•5H2O. אניון התיוסולפט S2O3-2 הוא טטראדרלי ומתקבל מהחלפת אטום חמצן אחד באניון הסולפט בגופרית. החומר מופיע כגבישים מונוקליניים, והוא חסר צבע. תיוסולפט מתפרק בנוכחות חומצות מהולות ומתקבלים גופרית, גופרית דו-חמצנית ומים: . S 2 O 3 − 2 + 2 H + → S + S O 2 + H 2 O {\displaystyle S_{2}O_{3}^{-2}+2H^{+}\rightarrow S+SO_{2}+H_{2}O} החומר משמש לנטרול כלור במים (למשל באקווריומים או בריכות שחייה) משום שהוא מחזר הלוגנים S 2 O 3 − 2 + I 2 → S 4 O 6 − 2 + 2 I − {\displaystyle S_{2}O_{3}^{-2}+I_{2}\rightarrow S_{4}O_{6}^{-2}+2I^{-}} התגובה עם ברום וכלור נותנת סולפט S 2 O 3 − 2 + 4 C l 2 + 5 H 2 O → 2 S O 4 2 − + 8 C l − + 10 H + {\displaystyle S_{2}O_{3}^{-2}+4Cl_{2}+5H_{2}O\rightarrow 2SO_{4}^{2-}+8Cl^{-}+10H^{+}} הריאקציה עם היוד שימושית לטיטרציה יודומטרית. למשל, כדי לקבוע ריכוז כלור במים מוסיפים יודיד בעודף שמתחזר ליוד על ידי הכלור (כך שמתקבל ריכוז יוד השווה לריכוז הכלור שהיה במים). את היוד מטטרים עם תמיסת נתרן תיוסולפט בריכוז ידוע. בחנויות לחיות מחמד נמכרת תמיסה מיימית של נתרן תיוסולפט לנטרול הכלור במי ברז המוכנסים לאקווריום בשם "אנטי כלור". כתמיסה הוא משמש להמסת הלידי כסף. ברפואה החומר משמש לטיפול בהרעלת ציאניד.
חזקה

האם התכוונתם ל... חֶזְקָה (מתמטיקה) – פעולה מתמטית חזקה ריבועית (2) חזקה מעוקבת (3) במשפטים חֲזָקָה (קניין) – מונח משפטי המתאר שליטה אפקטיבית בנכס חֲזָקָה (פרזומפציה) – מונח משפטי המניח מראש נכונות עובדה מסוימת, בהינתן עובדה אחרת חֶזְקַת החפות – כל אדם הוא חף מפשע אלא אם כן הוכחה אשמתו חזקת השיתוף – חזקה חשובה בדיני המשפחה בישראל חזקה על ילד – הזכות לקבוע את מקום מגוריו של ילד בהלכה ובמשפט העברי קניין חזקה – דרך לקנות נכס על ידי פעולה מעשית בגוף הנכס חזקה (הלכה) – פירושו ויישומו של המונח המשפטי חזקה במשפט העברי חזקת שליח עושה שליחותו – חזקה הקובעת כי לאחר שנשלח שליח, הנחת העבודה היא כי הוא ביצע את המוטל עליו חזקה דרבא – חזקה הקובעת כי כל נער או נערה שהגיעו לגיל 13 או 12, בהתאמה, יש להניח שהגיעו לבגרות גופנית חזקת קרקעות – חזקה הקובעת כי מי שהחזיק בקרקע שלוש שנים מניחים כי הוא קנה את הקרקע חזקה כל מה שתחת יד אדם שלו – חזקה הקובעת כי מטלטלין שנמצאים אצל אדם מניחים כי הם שלו חזקה קמייתא – חזקה הקובעת כי במקרה ובו יש ספק במצבו הפיזי של גוף, יש להניח כי המצב הבסיסי לא השתנה חזקת שור המועד – חזקה הקובעת כי כאשר מציאות מסוימת חזרה על עצמה מספר פעמים, השתנה המצב הקודם חזק
ג'יימס מונרו (מזרחן)

ג'יימס מונרו (באנגלית: James T. Monroe) הוא פרופסור אמריטוס לספרות ערבית קלאסית וספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ג'יימס מונרו הוא בעל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. מחקריו של ג'יימס מונרו התמקדו בספרות ערבית קלאסית וספרות היספנית-ערבית. מונרו חרג במחקריו מן הגישה הפילולוגית הצרה שאפיינה בלשנים ערבים בני זמנו, הוא יצר בהם שילוב של דיסציפלינות שונות ותאוריות ממדעי החברה. כתב ספרים חשובים על המקאמות, ביניהם ספר על המקאמות של בדיע א-זמאן אל-המד'אני. וכתב מאמרים חשובים על שירת הזג'ל של אבן קוזמן. ב-1974 פרסם אנתולוגיה של שירה היספנית-ספרדית. Islam and the Arabs in Spanish Scholarship (Sixteenth Century to the Present) (Leiden: E.J.Brill 1970). The Shu'ubiyya in al-Andalus. The risala of Ibn Garcia and five refutations (University of California Press 1970). Risalat al-tawabi' wa z-zawabi'. The treatise of familiar spirits and demons by Abu 'Amir ibn Shuhaid al-Ashja'i al-Andalusi (University of California 1971). Hispano-Arabic Poetry. A student anthology (University of California Press 1974, reprint Gorgias Press 2004). The art of Badi'u 'l-Zaman al-Hamadhani as picaresque narrative (American University of Beirut c1983). Ten Hispano-Arabic Strophic Songs in the Modern Oral Tradition co-authored with Benjamin M. Liu (University of California Press 1989). Al-Maqamat al-luzumiyah, by Abu-l-Tahir Muhammad ibn Yusuf al-Tamimi al-Saraqus'i ibn al-Astarkuwi (Leiden: Brill 2002). "Oral Composition in Pre-Islamic Poetry" in Journal of Arabic Literature, 3: 1-53 (1972). "Hispano-Arabic Poetry during the Caliphate of Cordoba" in Arabic Poetry: Theory and Development (Wiesbaden 1973) at 125-154, edited by G. E. von Grunebaum and Otto Harrassowitz. "Stylistics (Formulaic Diction and the Common Origins of Romance Lyric Traditions" in Hispanic Review, 43: 341-350 (1975). "Which came first, the Zagal or the Muwass'a? Some evidence for the oral origin of Hispano-Arabic strophic poetry" in Oral Tradition, vol.4, #1 & #2 (1989). ג'יימס מונרו, באתר ResearchGate
פארק באטרי

פארק באטרי (באנגלית: Battery Park; "פארק הסוללה") הוא פארק ציבורי הממוקם בשכונה הנקראת על שמו "הבאטרי" בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפארק נקרא על שם סוללת תותחים שהייתה ממוקמת בו בתקופת השליטה ההולנדית והבריטית בעיר, במטרה להגן על נמל ניו יורק. בפארק מצויות אנדרטאות רבות ובהן: אנדרטת החוף המזרחי - לזכרם של ימאים וחיילים של ארצות הברית שנפלו באוקיינוס האטלנטי המערבי במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע. אנדרטה למלחמת קוריאה "גן התקווה" שמוקדש לנפטרים ממחלת האיידס אנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר הנקראת "הספירה". סוללת התותחים הוצבה באתר בו נמצא כיום הפארק כבר בראשית המאה ה-17, וככל הנראה מאז נודע הפארק בשם זה. כבר בתקופה זו, היה אזור הפארק אתר פופולרי למטיילים מבין תושבי העיר אשר באו לנפוש בסמוך לגדת הנהר, והלכו לאורך חומות העיר. באתר נערכו חגיגות יום הפינוי לרגל עזיבת אחרוני חיילי הממלכה המאוחדת לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית. הפארק הקיים כיום, הוקם במהלך המאה ה-19, באמצעות ישוב הנהר בחזית האי מנהטן, שהיה כבר באותה עת בנוי בצפיפות. בשטח הפארק הייתה ממוקמת טירת קלינטון - מצודה שהוקמה בסמוך על אי שיובש מהים לפני מלחמת 1812 במטרה להגן על העיר, וקרויה על שם ראש עיריית ניו יורק באותה עת דוויט קלינטון. בהמשך יובש מצר הים שבין המצודה לפארק וכיום היא חלק מהפארק. לאחר המלחמה הועברה הטירה לרשות העיר ניו יורק, והפכה לחלק מהפארק הציבורי. באמצע המאה ה-19 כוסתה רחבת המצודה בגג והפכה לתיאטרון ציבורי (אחד התיאטראות הראשונים בעיר ניו יורק). כחצי שנה לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוצב בפארק פסלו של פריץ קוניג "הספרה" כאנדרטה לזכר ההרוגים בפיגוע. בשל מיקומו, שימש הפארק כבעל תפקיד ראשי בהקמת מערכת התחבורה של ניו יורק - אפשרות החפירה מתחת לפארק איפשרה הקמת מערכות תחבורה תחתיו, ובהם מנהרת ברוקלין באטרי המקשרת את האי מנהטן עם רובע ברוקלין, המעבר התחתי פארק באטרי - המקשר את תחבורת כלי הרכבת בין דרך FDR לרחוב וסט, וקווים של הרכבת התחתית של ניו יורק העוברים תחת הפארק: קו ברודוויי השדרה השביעית וקו לקסינגטון. מקצהו של הפארק יוצאות מעבורות בהן מפליגים לאי החירות ולאליס איילנד, מקום משכנו כיום של מוזיאון ההגירה האמריקאי. פארק הבאטרי מוזכר בשיר של המחזמר ניו יורק, ניו יורק, שנכתב על ידי ליאונרד ברנשטיין בשורה "and the Battery's down" המושרת על ידי ג'ין קלי, פרנק סינטרה וג'ולס מונשין, המציינת את מיקום הפארק במנהטן התחתית. הפארק מוזכר גם בשירו של ג'ון מארייר "City Love", בשירם של הביסטי בויז "Open Letter to NYC", בשירו של בילי ג'ואל "(Miami 2017 (Seen The Lights Go Out On Broadway", ובשירו של דייוויד בואי "New Killer Star" המתאר את פיגועי 11 בספטמבר בשורה: "ראי את הצלקת הגדולה הלבנה מעל פארק באטרי". סרטים רבים צולמו בפארק בהם: סרטו של ג'קי צ'אן "The Protector" משנת 1985, הסרט "Desperately Seeking Susan" מאותה שנה. בפארק ממוקמת הכניסה למפקדת הגברים בשחור בסרט משנת 1997 ובסרט המשך משנת 2002 (גברים בשחור 2). כמו כן הפארק מופיע בפרק "The Bookstore" מהסדרה סיינפלד, במספר פרקי יורשים ואף בסדרה הסימפסונים. מדיה וקבצים בנושא פארק באטרי בוויקישיתוף קרן שימור פארק באטרי אתרי מורשת בעיר ניו יורק ב-8 בדצמבר 2005, בעת ביצוע חפירה לצורך הקמת תחנה לרכבת התחתית, התגלו שרידי החומה. מאמר על כך מאתר MSNBC.
הספירה

האם התכוונתם ל... ספירת הנוצרים הספירה הארמילרית – דגם לספירה השמימית. הספירה (לאס וגאס) – מבנה בידור בלאס וגאס. ספירת העומר – המצווה ביהדות לספור כל יום במשך 49 הימים שבין חג הפסח לחג שבועות; הספירה (פסל) – פסל הניצב בפארק באטרי באי מנהטן לזכר פיגועי 11 בספטמבר; ספרה (סרט) – מותחן פנטזיה משנת 1998 בבימויו של בארי לוינסון על בסיס ספר מאת מייקל קרייטון. הספירה של רימן – באנליזה מרוכבת - הדרך לראות את המישור המרוכב המורחב (המספרים המרוכבים יחד עם נקודת האינסוף), כך שנקודת האינסוף אינה נבדלת מכל נקודה מרוכבת סופית. ספירה
הספירה (פסל)

הספֵירה (באנגלית: The Sphere) הוא פסל מעשה ידי הפסל הגרמני פריץ קוניג שהוצב בעבר ברחבת אוסטין טובין שבין מגדלי התאומים, ומוצב כיום כאנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בפארק החירות בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היצירה הוזמנה בשנת 1966 עבור מרכז הסחר העולמי על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. במהלך התכנון של מגדלי התאומים שאפה הרשות להזמין את הפסל מהפסל הנרי מור אולם קוניג נבחר לאחר שהאדריכל מינורו יאמאסאקי ראה תערוכה של עבודותיו של קוניג בגלריית סטמפפלי. קוניג עבד על היצירה בסטודיו שלו בבוואריה, וסיים את העבודה עליו בשנת 1967 - זמן רב לפני שהחלה בניית המגדלים. האמן קרא ליצירה בשם Große Kugelkaryatide (הספירה הקאריאטידית הגדולה) אולם היצירה זכתה במהרה לכינוי המקוצר "הספירה". היצירה נועדה לסמל את השלום העולמי שיבוא באמצעות סחר עולמי, והוצבה במרכז מזרקה בין שני המגדלים. היצירה עשויה מ-52 חלקי ברונזה הניצבים על בסיס פלדה, ושקלה 22.5 טונות. גובהה של היצירה 7.62 מטרים וקוטרה 4.6 מטרים. היצירה נפגעה במהלך פיגועי 11 בספטמבר מפגיעות חלקי מבנה בעת קריסת מגדלי התאומים. במהלך פינוי המגדלים פורקה היצירה הפגועה (גובהה הופחת מעט בשל הפגיעות), והועברה לאחסנה בסמוך לשדה התעופה הבינלאומי קנדי. שישה חודשים לאחר מכן, בעקבות סרט דוקומנטרי שנקרא "הקוגל של קוניג" שהופק אודותיה על ידי הבמאי הגרמני פרסי אדלון, הוחלט להציבה כחלק מאתר הנצחה בפארק באטרי שבדרום האי מנהטן ב-11 במרץ 2002. האנדרטה נחנכה בנוכחות ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, קודמו בתפקיד רודולף ג'וליאני והפסל עצמו. בשנת 2017 הפסל הועתק למקומו החדש בפארק החירות שהוקם במתחם מרכז הסחר העולמי. מדיה וקבצים בנושא הספירה בוויקישיתוף "הסרט התיעודי "הקוגל של קוניג"", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "The Sphere, a Symbol of Resilience After 9/11, Is Unveiled at Liberty Park". 2017-09-06. נבדק ב-2017-09-30. Warerkar, Tanay (2017-09-06). "World Trade Center's iconic 'Sphere' sculpture is now on view at Liberty Park". Curbed NY. נבדק ב-2017-10-01.
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה. הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון. האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה. לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי. לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית. בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם. לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה. לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה. מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי. במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג. בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל. לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר באיפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה. שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה. שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד. במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי. המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום. הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה. בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת קאזאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת קאזאן
הוסאר

האם התכוונתם ל... הוסר (Huszár) – סוג של פרש קל שהיה נפוץ באירופה בעת החדשה הוסר (איי פארו) (אנ') (Húsar) - כפר באי קאלסוי שבאיי פארו אישים ברונו הוסאר (Hussar‏; 1911–1996) - נזיר דומיניקני, מייסד הכפר נווה שלום יוסיף הוסאר (Hussar‏; 1867–1933) – עיתונאי יהודי רומני
מוזיאון חברון

מוזיאון חברון הוא מוזיאון הממוקם בבית הדסה ביישוב היהודי בחברון, ומטרתו להנציח את תולדות ההתיישבות העברית בעיר חברון. המקום מספר את סיפורה ההיסטורי של "עיר האבות והאימהות" כמקום שורשי עם ישראל. המוזיאון מציג נקודות היסטוריות לאורך 4000 שנים בחברון. במיצג "לגעת בנצח" המבקרים מצטרפים למשפחה ישראלית העוברת משבר משפחתי שבעקבותיו היא יוצאת למסע שורשים היסטורי. יחד עם המשפחה הם חווים את מעמד רכישת מערת המכפלה בידי אברהם אבינו, ממשיכים במפגש יעקב ובניו, ועוברים את דרכו ההיסטורית של עם ישראל מימי התנ"ך, דרך היישוב הישן ופרעות תרפ"ט עד ימינו. המוזיאון כולל אולם אירועים, מרכז מבקרים וחנות מזכרות. אולם ההרצאות משמש את המדריכים כהרצאת מבוא קודם הביקור באולמות התצוגה. במקום מוקרן החיזיון האור קולי "לגעת בנצח". במוזיאון יש חמישה אולמות תצוגה, אשר מעוטרים בציורי קיר של שמואל מושניק. הציורים יוצרים אווירה היסטורית תואמת לכל אחד מהאולמות. המבקר עובר מתקופה לתקופה על פי סדר כרונולוגי באמצעים טכנולוגיים. החדר הראשון - מוקדש לתקופה התנ"כית, לתקופת בית שני ועד לסוף ימי הביניים. החדר השני - מוקדש לתקופה שבין שנת 1540 (הקמת הרובע היהודי בחברון בידי רבי מלכיאל אשכנזי) ועד למאורעות תרפ"ט. מוצגים בו הקהילות המקומיות - הספרדית, החסידית והליטאית, הקהילה היהודית בכללותה ומערת המכפלה, ספרות רבני חברון ועוד. החדר השלישי - מוקדש לטבח ביהודי חברון שאירע בי"ח אב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929. מוצגות בו תמונות של הפצועים וההרס, מצבת זיכרון להרוגים וסרטים דוקומנטריים של ניצולי הפרעות. החדר הרביעי - סוקר את ההיסטוריה שבין פרעות תרפ"ט למלחמת ששת הימים והוא כולל מתאר את הניסיון לחידוש היישוב היהודי בשנות ה-30, את ההרס שנעשה בבתי היהודים בימי הכיבוש הירדני, את מלחמת ששת הימים ופעילות צה"ל אחריה וכן את שיבת היהודים אל מערת המכפלה. החדר החמישי – עוסק בחידוש היישוב היהודי בחברון: החל מליל הסדר בפסח ה'תשכ"ח ב"מלון פארק", דרך ההתיישבות בממשל הצבאי ועד למאבק לשיקום בית הכנסת אברהם אבינו וחידוש היישוב בבית הדסה וחיי התושבים כיום. הכניסה למוזיאון. אולם ההרצאות גלעד לנרצחים בפרעות תרפ"ט תלמידי ישיבת חברון על קבר חבריהם, נטבחי תרפ"ט, ביום ה-30 לטבח תמונות של ההרס ביישוב היהודי חברון, כפי שנגלה בתשכ"ז. נפגעי הפרעות. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון חברון בוויקישיתוף מוזיאון חברון, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון -באתר היישוב היהודי בחברון
תקודונטיה

תקודונטיה (Thecodontia) היא קבוצה פרפילטית של זוחלים טורפים שהתקיימו בסוף הפרם עד סוף הטריאס. בעבר נחשבה זו לקבוצה שממנה התפתחו הדינוזאורים, הפטרוזאורים והתנינאים. בין התקודונטים הקדומים היו הולכים על ארבע, אולם התארכות הרגליים האחוריות והשינויים שחלו באגן הירכיים מרמזים על הסתגלות שהתחילה בכמה מהם להליכה על שתיים. בקבוצה זו ישנם 4 טקסונים: Proterosuchia - קבוצה שהתפרקה מהענף דמויי ארכוזאורים פייטוזאוריים (Phytosauria) אטוזאורים (Aetosauria) פסאודוסוכיה (Pseudosuchia) תקודונטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית המדפיס הממשלתי

בית המדפיס הממשלתי הוא מבנה לשימור בדרך חברון בירושלים, המהווה אחד המייצגים המובהקים בעיר של הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. כיום הוא מהווה חלק מרובע המדיה, והמשרדים של קרן הון הסיכון והקבוצה הבינלאומית JVP. המבנה הוקם בשנת 1937 בתכנונו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בממשל המנדט הבריטי. בשונה מבניינים אחרים שתכנן הריסון בעיר בשרות הממשל הבריטי, שכללו אלמנטים אוריינטליים-רומנטיים רבים (ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר ועוד), תכנן הריסון מבנה זה לחלוטין ברוח המודרניזם הבינלאומי. הבניין תוכנן כמבנה תעשייתי חדיש הבנוי מבטון בציפוי טיח לבן, בדומה למבני העיר הלבנה של תל אביב מאותה תקופה, ובשונה ממבני הסגנון הבינלאומי שהוקמו בירושלים של ימי המנדט, אשר חופו באבן ירושלמית על פי חוק. ברוח הסגנון הבינלאומי, הבניין מתאפיין בקווים אופקיים ישרים ומתמשכים, המודגשים בחלונות רצועה וגגוני בטון לאורך המבנה. הבנייה בוצע תוך שיתוף פעולה עם מהנדס יהודה שפירא. קומת הקרקע של המבנה כללה חללים תעשייתיים מוארים ורחבי ידיים שצוידו במערכות הסקה מרכזית, ובהם פעלו מכונות דפוס חדישות בשיטת "ליינוטייפ". בבניין הודפסו שטרות כסף והוטבעו מטבעות, וכן נדפסו בו המסמכים הרשמיים של ממשלת המנדט. הבניין הוקם בצמוד לתחנת הרכבת ירושלים, דבר שנועד לייעל את שינוע חומרי הגלם אל מפעל ההדפסה ואת הפצת החומר המודפס ממנו לרחבי הארץ. בתוך המתחם ישנם שרידים של מחסומי קצה של מסילת הברזל, שהיוותה שלוחה של המסילה הראשית לירושלים. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לרשות ממשלת ישראל, מי שהקים וניהל את המדפיס הממשלתי היה עזריאל רונן, ממשלת ישראל המשיכה להשתמש בו כבית הדפוס הממשלתי. כמתקן רגיש ומאובטח הוגבהו קירותיו בגדרות תיל, שעם השנים החלידו והפכו מפגע אסתטי, יחד עם הטיח המתקלף והמלוכלך שבציפויו החיצוני, וקשה היה לראות בו מבנה בעל ייחוד ארכיטקטוני. המדפיס הממשלתי התרחב עם השנים והתפשט למבנים נוספים, חדישים יותר, שנבנו מדרום למבנה הישן, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ננטש סופית המבנה ההיסטורי. במשך כעשור עמד הבניין נטוש ומוזנח, עד שבשנת 2007 החלו בו עבודות שימור ושיקום ביוזמה פרטית ובמימון של קרן הון הסיכון JVP, בראשות אראל מרגלית. את עבודת החידוש והשימור תכנן משרד פלסנר אדריכלים, במטרה לייעדו למרכז מדיה בינלאומי לפיתוח טכנולוגיות דיגיטליות לאנימציה בקולנוע ובמשחקי מחשב. מעטפת הטיח הלבן בחיפוי הבניין חודשה, והוסרו ממנו תוספות מאוחרות שכיערו את חזיתו. אולמות הייצור המרווחים עברו הסבה לאולמות סטודיו ליוצרים, למשרדים ולשירותים נלווים. הבניין המשופץ נפתח ביוני 2008 וכולל 3,000 מטר רבוע שטח בנוי. הבניין במבט מתחנת הרכבת הכניסה הראשית הכניסה הראשית בית הדפוס עובדי המדפיס הממשלתי חצר בית המדפיס הממשלתי עם קבלת מכונות הדפוס, 1937 מדיה וקבצים בנושא בית המדפיס הממשלתי בוויקישיתוף דוד קרויאנקר, קצת צניעות לא תזיק, באתר הארץ, 29 במאי 2008 בית המדפיס הממשלתי – בית JVP באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
יוהנס טאפיסיה

יוהנס טאפיסיה (בצרפתית: Johannes Tapissier, נולד ב-1370 בקירוב – נפטר ב-1408) היה מלחין ומורה צרפתי משלהי ימי הביניים, בתקופת המעבר לסגנון הרנסאנס במוזיקה. הוא היה אחד החברים הראשונים באסכולה הבורגונדית, קבוצת המלחינים שנקשרה עם דוכסות בורגונדיה, שממנה התפתח סגנון האסכולה הפרנקו-פלמית. הרשומה הראשונה הקשורה בחייו היא משנת 1391, כשנשכר לשמש כמשרת אישי ומלחין בחצר פיליפ האמיץ,הוא נלווה אל הדוכס במסעותיו, לפחות פעמיים נסע לאביניון, ב-1391 ושוב ב-1395, שם פגש ללא ספק את המלחינים של רפרטואר אביניון; אביניון הייתה אותה תקופה מרכז של קומפוזיציה בסגנון המנייריסטי "ארס סובטיליור". ייתכן שהיה אחד התורמים לרפרטואר,אבל אם הותיר אחריו איזו שהיא מוזיקה חילונית, או מוזיקה בסגנון המסובך והמעושה של הארס סובטיליור, היא אבדה או נשארה אנונימית. ה"Règles de la seconde rhétorique" האנונימית, שנכתבה בסביבות 1400, מונה את טאפיסייה בין המשוררים, הזמרים והמלחינים הצרפתים המפורסמים ביותר בתקופתו. בסביבות זמן כתיבתה של הרשימה הזו, והלאה אל העשור הראשון של המאה ה-15, ניהל טאפיסיה בית ספר לשירה בפריז; רשומות מן החצר הבורגונדית מלמדים, שנערים נשלחו לשם ללמוד לשיר. לשיא התפתחותה הגיעה הקאפלה בחצר הבורגונדית ב-1404, לפני מותו של פיליפ, אז השיגה בתפארתה את הקאפלות של "מתנגד האפיפיור" באביניון ושל מלך צרפת,ורבים מתלמידיו של טאפיסיה תרמו את חלקם להתפתחות זו. עוד רשומות מצביעות על כך, שתלמידיו התייצבו ל"מבחן שירה" אצל ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, דוכס בורגונדיה החדש, בשנת 1408 ומילאו את תפקידם בשירותו בהמשך אותה שנה. טאפיסיה לא היה עוד בין החיים באוגוסט 1410 אבל אין עוד פרטים על נסיבות מותו. טאפיסיה הוא בין המוזיקאים שהזכיר מרטין לה פראנס בפואמה הארוכה שלו, Le Champion des dames: Tapissier, Carmen, Césaris N'a pas longtemps si bien chanterrent Qu'ilz esbahirent tout Paris (טאפיסיה, כרמן וסזארי, הן לא מכבר היטיבו כה לשיר, עד להפליא את כל פריז) רק שלוש יצירות של טאפיסיה שרדו עד ימינו: שני פרקי מיסה, קרדו וסנקטוס, ומוטט אזוריתמי, קינה על המחלוקת המערבית שפילגה את הכנסייה הקתולית. בוד קורדיה, אחד ממלחיני ה"ארס סובטיליור", כתב "גלוריה", שמהווה אולי צמד עם ה"קרדו" של טאפיסיה. כל יצירותיו של טאפיסיה נכתבו לשלושה קולות. אף כי כולן כנסייתיות, הן קרובות יותר בסגנונן לשאנסונים של תקופתו מאשר לפרקי מיסה. Craig Wright: "Johannes Tapissier", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 7, 2006), (subscription access) Craig Wright, "Burgundy", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2 Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4 קרייג רייט: "יוהנס טאפיסיה", מילון גרוב המקוון למוזיקה, עורך ל. מייסי (7 בינואר 2006) קרייג רייט, "בורגונדיה" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן 1980. גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954. יוהנס טאפיסיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) Wright, "Tapissier, Johannes", Grove. Reese, p. 13. Wright, "Burgundy", Grove Wright, "Tapissier, Johannes", Grove Reese, p. 12.
חבורת פואנקרה

חבורת פואנקרה היא חבורת האיזומטריות של מרחב מינקובסקי. במילים אחרות, חבורת פואנקרה היא אוסף הטרנספורמציות המעבירות בין מערכות ייחוס שקולות מבחינת תורת היחסות הפרטית, כלומר אוסף כל הטרנספורמציות במרחב-זמן   ( t , x , y , z ) {\displaystyle \ (t,x,y,z)} שאינן משנות את המטריקה d s 2 = d t 2 − d x 2 − d y 2 − d z 2 {\displaystyle ds^{2}=dt^{2}-dx^{2}-dy^{2}-dz^{2}} . החבורה קרויה על שמו של המדען הצרפתי אנרי פואנקרה. חבורת פואנקרה היא חבורת לי לא קומפקטית מממד 10. לחבורת פואנקרה יש שתי תת־חבורות חשובות: חבורת ההזזות (אנ') – חבורה אבלית מממד 4 הכוללת הזזות בזמן ובמרחב. חבורת לורנץ (אנ') – חבורה מממד 6 הכוללת סיבובים וטרנספורמציות לורנץ. בנוסף חבורה זו כוללת טרנספורמציות דיסקרטיות של שיקוף בזמן ובמרחב. הטרנספורמציות הדיסקרטיות מחלקות את החבורה לארבעה רכיבי קשירות. חבורת פואנקרה היא מכפלה חצי ישרה של החבורות הנ"ל. לחקר ההצגות של חבורת פואנקרה יש חשיבות רבה בתחום פיזיקת החלקיקים. האופן בו טרנספורמציית פואנקרה משפיעה על חלקיק נקבעת על פי ההצגות של החבורה. באופן זה ניתן להסיק קיום תכונות שונות, דוגמת מסה וספין, בעזרתן ניתן לאפיין את החלקיקים. חבורת לורנץ החבורה האוקלידית ביחידות בהן מהירות האור c=1