laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחסי גרמניה–לסוטו

יחסי גרמניה–לסוטו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ממלכת לסוטו. גרמניה וממלכת לסוטו מקיימות יחסים דיפלומטיים המבוססים על אמון הדדי מאז שהאחרונה קיבלה עצמאות בשנת 1966. שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק בגופים בינלאומיים, במיוחד באו"ם. גם לאחר סגירת השגרירות הגרמנית במאסרו ב-1994, שמרה לסוטו על שגרירותה בבון ואז בברלין. בתחילת 2005 פתחו גרמניה וצרפת משרד קונסולרי משותף בבניין Alliance Française במאסרו. מאז אמצע 2014,למדינות אירופה החברות כבר לא היו שגרירויות משלהם במאסרו. כעת הם מיוצגים על ידי משלחת האיחוד האירופי. היוצא מן הכלל היחיד הוא בריטניה, שפתחה שגרירות דו-צדדית חדשה במאסרו במאי 2019 בגלל הברקזיט ורצונה להחיות את חבר העמים הבריטי. באפריל 2013 הגיע המלך לטסי השלישי לביקור רשמי בגרמניה בליווי אשתו המלכה מסנתה מוהאטו סיסו. בברלין נפגש הזוג המלכותי עם נשיא גרמניה, יואכים גאוק, ואז עם ראש העירייה קלאוס וורייט. התוכנית שלהם כללה גם מספר אירוסים בסקסוניה התחתונה. המלכה ביקרה בעבר בגרמניה בשנת 2008, יחד עם שר החוץ מוהלבי צקואה. שיתוף הפעולה הפיתוח הדו-צדדי בין לסוטו וגרמניה הסתיים במידה רבה. גרמניה בכל זאת נשארה מעורבת בלסוטו באמצעות שיתוף פעולה אזורי עם הקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC). באמצע 2016, הושק פרויקט חדש לשיפור החינוך וההשתתפות האזרחית בתמיכת האיחוד האירופי. בנוסף, סוכנויות לא-ממשלתיות ממשיכות להיות פעילות בלסוטו במימון המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה כלכלי ופיתוח (BMZ). הסחר הגרמני עם לסוטו הוא בעל נפח מאוד צנוע, והנתונים המוחלטים אינם משמעותיים במיוחד ועשויים להשתנות במידה רבה משנה לשנה. בשנת 2017 לסוטו ייבאה מגרמניה סחורות בשווי של כ-1.4 מיליון אירו וייצאה לגרמניה סחורות בשווי של כ-2.1 מיליון אירו. הייבוא העיקרי של לסוטו מגרמניה הוא כלי רכב, מכונות, תרופות ומוצרים כימיים. היבוא העיקרי של גרמניה מלסוטו הוא חומרי גלם, טקסטיל ומזון. גרמניה מיוצגת בלסוטו באמצעות שגרירותה בפרטוריה, דרום אפריקה. לסוטו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין. מדיה וקבצים בנושא יחסי גרמניה–לסוטו בוויקישיתוף יחסי גרמניה–לסוטו, באתר משרד החוץ הגרמני יחסי גרמניה–לסוטו, באתר משרד החוץ הגרמני אתר על יחסי מדינות
אילן בן-דב (דיפלומט)

אילן בן-דב (נולד בשנת 1959) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל בשוודיה ובסינגפור, כסגן שגריר וכממלא מקום שגריר ישראל באוסטריה וכקונסול בגרמניה. בן-דב נולד בתל אביב-יפו, ישראל, בשנת 1959. למד בתוכנית לתואר ראשון במדעי המדינה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן כחתן מלגת רוטשילד, וקיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בתום שלוש שנות שירות בצה"ל ולאחר עבודה של שנה כעוזר פרלמנטרי בכנסת שביצע במהלך לימודיו, הצטרף בן-דב לשירות הדיפלומטי בישראל במשרד החוץ בשנת 1986. בשנים 1990–1995 היה בן-דב אחראי על הדיפלומטיה הציבורית בשגרירות ישראל בגרמניה. בתפקיד זה הוא היה מהפקידים הישראלים הראשונים שהתחילו את המגעים החדשים עם גרמניה המזרחית לשעבר, כמה חודשים לאחר איחוד גרמניה. בשגרירות ישראל בווינה, אוסטריה, החל בן-דב כסגן ראש המשימה ולאחר מכן שימש כסגן השגריר. בשנת 2000, לאחר שישראל החזירה את שגרירה מווינה, הפך בן-דב לממלא מקום השגריר ולשגריר בפועל לתקופה של כשנתיים. בין השנים 2005–2009 שימש בן-דב כשגריר ישראל בסינגפור, ועסק בעיקר בקידום תעשיית ההיי-טק הישראלית וביחסים בתחומי החדשנות והמו"פ עם סינגפור. במשרד החוץ בירושלים מילא בן-דב כמה תפקידים בכירים, לאחרונה כמנהל המחלקה המרכז-אירופית. בן-דב נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא דובר עברית, אנגלית וגרמנית. מדיה וקבצים בנושא אילן בן-דב בוויקישיתוף "Israels nya ambassadör sträcker ut en hand till Sverige". www.dagen.se (בשוודית). 2017-09-08. נבדק ב-2019-05-07. "Israel's Diplomatic Community in Asia". www.jewishtimesasia.org. אורכב מ-המקור ב-2019-05-07. נבדק ב-2019-05-07. "Inblick träffar Israels nye ambassadör". Inblick.se. נבדק ב-2019-05-07. "Nya ambassadörer till Sverige". Government of Sweden. נבדק ב-13 בפברואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
ריינהולד לפסיוס

ריינהולד לפסיוס (גרמנית: Reinhold Lepsius‏; 14 ביוני 1857 – 16 במרץ 1922), היה צייר דיוקנאות ואמן גרפי גרמני חבר הזצסיון הברלינאי. ריינהולד נולד בברלין, בנו של קרל ריכרד לפסיוס (1810–1884), פרופסור באוניברסיטת "פרדריק ויליאם" ומייסד המוזיאון המצרי, ואשתו אליזבת קליין (1828–1899), בתו של המלחין ברנהרד קליין, נכדתו של פרידריך ניקולאי. אחיו הצעיר יוהנס לפסיוס הפך לתאולוג פרוטסטנטי, הומניסט ומזרחן. ריינהולד לפסיוס היה קשור באופן סגנוני לזצסיון הברלינאי ובמידה מסוימת לאימפרסיוניזם הגרמני. הוא היה אחד הציירים הראשונים שצייר מתוך תצלומים של הדמות. לפסיוס נודע בדיוקנאותיו של הארכאולוג ארנסט קרטיוס, הפילוסוף וילהלם דילתיי, והמשורר סטפן ג'ורג' שארגן מפגשים ספרותיים בביתו בווסטנד. הוא נבחר לחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1916 והצטרף גם לדויטשר קונסטלרבונד ("התאחדות האמנים הגרמנים"). הוא היה נשוי לציירת סבין לפסיוס, לבית גרף (1864–1942), אחותו של היסטוריון האמנות בותו גרף. לזוג נולד בן, סטפן, יליד 1897 ונקרא על שם המשורר סטפן ג'ורג'. הוא נהרג במלחמת העולם הראשונה בתחילת אפריל 1917. לפסיוס נפטר בברלין חמש שנים לאחר מכן בגיל 64. רבים מדיוקנאותיו שהזמינו לקוחות יהודים נחשבים לאבודים לאחר הביזה הנאצית. מדיה וקבצים בנושא ריינהולד לפסיוס בוויקישיתוף Literatur von und über Reinhold Lepsius, portal.dnb.de (בגרמנית)
Hyve Group

קבוצת Hyve Group plc, או קבוצת ITE לשעבר, היא מארגנת בינלאומית של תערוכות וכנסים. הקבוצה מארגנת[דרוש מקור] למעלה מ-130 תערוכות וכנסים מסחריים מדי שנה ב-14 מדינות ומעסיקה למעלה מ-1,200 עובדים ב-17 משרדים ברחבי העולם. החברה הצהירה על חזון[דרוש מקור] לספק את הפורטפוליו המוביל בעולם של אירועים מונחי תוכן, חובה להשתתף עם חוויה יוצאת מן הכלל והחזר השקעה עבור לקוחותיה. החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון. הקבוצה הוקמה על ידי משפחת שאשואה בשם "תערוכות סחר בינלאומיות" (ITE) בשנת 1991 ואז השיקה סדרת אירועי סחר בכלכלות השוק החדשות של רוסיה וחבר המדינות. היא הונפקה לראשונה בבורסת לונדון בשנת 1998. בשנת 2008 היא רכשה את Primexpo NW LLC, מארגן כנסים הממוקם בסנקט פטרבורג ורכשה לאחר מכן עסקים נוספים במוסקבה (MVK), קרסנודאר (Krasnodar LLC), איסטנבול (YEMF ו-Exhibitions Platform), קייב (Autoexpo ו-Beautex), מומבאי (ABEC) וקואלה לומפור (Trade Link). החברה מיתגה מחדש מקבוצת ITE לקבוצת Hyve בספטמבר 2019. בדצמבר 2019 רכשה Hyve שני אירועים בארצות הברית: "Shoptalk" ו-"Groceryshop". אתר האינטרנט הרשמי של Hyve Group Hyve Group, באתר הבורסה לניירות ערך בלונדון מידע עסקי על חברת Hyve Group באתרים Yahoo! Finance, MarketWatch (באנגלית), גוגל פיננסים Hyve Group, באתר Crunchbase (באנגלית) "ITE shrugs off concerns of backlash on Moscow food exhibition". FT. 16 בספטמבר 2014. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Morning Eyecatchers: May house prices down 2.4% month-on-month". Citywire. 5 ביוני 2008. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Reinvigorated telecoms sector pushing all the right buttons". The Times. 18 בדצמבר 2010. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "ITE acquires Russian expo business". Exhibition World. 3 במרץ 2011. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "ITE buys into Turkish exhibition business". Exhibition World. 3 ביולי 2011. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "ITE Group buys another Ukraine organiser". Exhibition World. 12 באפריל 2012. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "ITE Group Subsidiary Increases Stake In India's ABEC Exhibitions". Morning Star. 3 בנובמבר 2015. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "ITE acquires Trade Link in Malaysia". TSNN. 11 בפברואר 2013. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Colston, Paul (20 בספטמבר 2019), "ITE Group rebrands to Hyve Group with new centralised, global message", Exhibition World, נבדק ב-15 בינואר 2020 {{citation}}: (עזרה) LaToya Harding, ‏Hyve buys US exhibitions Shoptalk and Groceryshop in £111m deal, The Telegraph, 18 December 2019
אנדרו אבוט

אנדרו אבוט (באנגלית: Andrew Abbott; נולד ב-16 בנובמבר 1948) הוא סוציולוג אמריקאי, אחד הסוציולוגים הבולטים בתחום חקר המקצועות. בשנת 1970 קיבל אבוט תואר בוגר בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1975 הוא קיבל תואר מוסמך בסוציולוגיה, ובשנת 1982 קיבל תואר דוקטור בסוציולוגיה, שניהם באוניברסיטת שיקגו. בשנים 1991–1978 לימד אבוט סוציולוגיה באוניברסיטת ראטגרס, ומשנת 1991 הוא משמש כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו. התאוריה המרכזית של אבוט היא אודות "המאבק על תחומי שיפוט" בין קבוצות מקצועניות שונות. לפי התאוריה של אבוט, המאבק בבסיסו הוא על ידע ועל הזכות לייצר תאוריות ולהעניק שירותים מקצועיים עבור בעיות אשר יש ביקוש לפתרונן בחברה. במידה ומקצוע מסוים משתלט על אופן הטיפול בבעיה ספציפית, הדבר בהכרח יבוא על חשבונו של מקצוע אחר. דוגמה לכך אפשר למצוא במאבק על תחומי שיפוט בין הרפואה כמקצוע לפסיכולוגיה. לפני שהתחילה הפסיכולוגיה למסד עצמה כמקצוע, הרופאים היו אלו שהיו אחראיים על הטיפול במחלות נפש. משהחלה הפסיכולוגיה לבסס עצמה, החל מאבק בין שני מקצועות אלו כדי שהטיפול בנפש יוכלל במסגרת תחום השיפוט של הפסיכולוגיה ולא של הרפואה הכללית (כיום יש התמחות ברפואה של פסיכיאטריה). הביקורת העיקרית כלפי אבוט מצד סוציולוגים אחרים היא שההתייחסות שלו למערכת של מקצועות היא כבלתי ניתנת לשינוי. לפי אבוט קיימת מערכת - מבנה תחומים עליו נאבקות קבוצות מקצועניות שונות. לפי אבוט, המערכת הזו היא קבועה ואינה משתנה; בעוד שבמציאות, מקצועות סופגים לתוכם תחומי אחריות ומוציאים מתוכם אחרים. או, שמתגלות טכנולוגיות חדשות ונפתחות אפשרויות לחקר תחומים חדשים. למשל, אם קיימת טכנולוגיה חדשה, מתגלה ידע חדש וכדומה, לא בהכרח ניתן יהיה לנתח מקצוע זה לפי המסגרת הקבועה של מאבק על תחומי שיפוט. משמע, מערכת הפרופסיות, משתנה בהתאם למבנה החברתי ואינה קבועה מראש. מאוחר יותר, אבוט הסכים כי יש מקום לחקור לא רק מקצועות אלא גם ישויות מקצועיות (שעדיין לא התגבשו לכלל מקצוע) ואת גבולותיהן. אנדרו אבוט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף הבית של אנדרו אבוט
שברולט קמארו הדור השני

שברולט קמארו הדור השני היא מכונית פוני אמריקאית, שיוצרה על ידי שברולט בין השנים 1970 ל-1981. המודלים היו ממש דומים חוץ מה-SS שהיה שונה מהם. הגיע עם מנוע V8 3.8 L שמספק כ-350 כ"ס ובהמשך עם מנוע אחר. הגיע עם מנוע V8 3.8 L שמספק כ-350 כ"ס ובהמשך עלה הכוח סוס בקצת. הגיע עם מנוע V8 3.8 L שמספק כ-350 כ"ס ובהמשך עם מנוע V8, שונה בצורה מהמודלים האחרים. Z28 SS RS 1970- התחלת היצוא. 1971- קצת שינויים במראה. 1972- עצירת היצור למשך 174 יום עקב תקלות. 1973- חבילות חדשות לרכבים. 1974- גדילה בכמה מ"מ. 1975- העלאת הספק ה-כ"ס. 1976- שינויים במראה. 1977- העלאת הכוח סוס לקמארו Z28. 1978- צבעי גוף חדשים. 1979- החלפת פנים המכונית. 1980- החלפת מנוע V6 ל- V8. 1981- הוספת בקרת מחשב למנוע וסיום יצור. RS SS SS SS SS SS Z28 Z28 Z28 Z28 שברולט קמארו שברולט קמארו הדור השישי שברולט קמארו הדור החמישי שברולט קמארו הדור הרביעי שברולט קמארו הדור השלישי מדיה וקבצים בנושא שברולט קמארו הדור השני בוויקישיתוף שברולט קמארו - היסטוריה web.archive.org/web/20151116201845 שברולט קמארו ss-396, שנת 1970 carfolio.com/chevrolet-camaro-ss-396 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גווינת' קיוורת'

גווינת' אנז'ולי קיוורת' (באנגלית: Gwyneth Anjuli Keyworth; נולדה ב-15 בספטמבר 1990) היא שחקנית ולשית. קיוורת' נולדה באברסטווית' שבוויילס. היא התחילה לשחק בתיאטרון לנוער בשפה הוולשית. בהמשך החלה להופיע עם התיאטרון הלאומי לנוער (אנ'). אחרי שסיימה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, הופיעה קיוורת' בתוכניות טלוויזיה בריטיות, בהן בסדרה "עברייני על" ו-"The Great Outdoors". ב-2012 השתתפה קיוורת' בסרט "אפי הופקינס". ב-2014 שיחקה בדרמה הקומית "קרוב יותר לירח". בתיאטרון הופיעה קיוורת' בשנת 2015 בהפקה של הגלוב של המחזה "הכפירה שבאהבה" מאת הלן אדמונדסון, ובהפקה של המחזמר "חנות קטנה ומטריפה". ב-2014 כיכבה בתפקיד פריאל בקומדיה "Vodka Diaries". ב-2015 גילמה את קליאה בעונה החמישית של הסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. גווינת' קיוורת', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Andrew Peters. "Gwyneth Keyworth". Essence. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Julie McNicholls Vale (18 בפברואר 2018). "Misfits and Black Mirror actress' advice for young actors". Cambrian News. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) "The Heresy of Love by Helen Edmundson / Shakespeare's Globe". web.archive.org. 5 בספטמבר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Why Queen Elizabeth didn't take the Iron Throne, and more Game of Thrones interview and casting details". Watchers On The Wall. נבדק ב-27 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי הממלכה המאוחדת – לסוטו

יחסי הממלכה המאוחדת–לסוטו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין ממלכת לסוטו. ב-1818 איחד מושושואה הראשון את שבטי הבסוטו והפך למלכם. בתקופת שלטונו התרחשו קרבות עזים בין לסוטו לדרום אפריקה ורבים משטחיה של לסוטו נכבשו. על מנת להציל את ממלכתו, פנה המלך למלכה ויקטוריה בבקשת סיוע, והשטח שהוא כיום לסוטו הפך לפרוטקטורט בריטי בשנים 1871-1868, ובהמשך, מאז 1884, למושבת כתר בריטית (Crown colony) בסוטולנד (אנ'). לסוטו זכתה בעצמאותה מידי בריטניה ב-4 באוקטובר 1966. מאז עצמאותה לסוטו חברה בחבר העמים הבריטי ושמרה על קשרים חזקים עם בריטניה, ואף החליפה נציבים עליונים בין הממשלות בהתאמה. הממלכה המאוחדת שמרה על מעמדה כאחת מספקיות ציוד ההגנה העיקריות של לסוטו, כמו גם השקעה משמעותית שהגיעה מבריטניה כדי לסייע במניעה ובניהול איידס / HIV וכן בפרויקטים תשתיתיים אחרים. בשנת 2005 סגרה בריטניה את הנציבות העליונה במאסרו. מאז אמצע 2014, למדינות אירופה החברות באיחוד האירופי כבר לא היו שגרירויות משלהם במאסרו. כעת הם מיוצגים על ידי משלחת האיחוד האירופי. היוצאת מן הכלל היחידה היא בריטניה, שפתחה שגרירות דו-צדדית חדשה במאסרו במאי 2019 בגלל הברקזיט ורצונה להחיות את חבר העמים הבריטי. בריטניה מחזיקה בלסוטו נציבות עליונה במאסרו. לסוטו מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – לסוטו בוויקישיתוף באסוטולנד תקבל עצמאות ב־4 באוקטובר אר מכל עבריה - דרום־אפריקה, מעריב, 10 באוגוסט 1966 אתר על יחסי מדינות
סליק אבידוב בנהלל

סליק אבידוב בנהלל היה סליק מרכזי של ארגון ההגנה שנבנה ב-1943 בחצר ביתו של יעקב אבידוב בנהלל. לאחר הקמת המדינה הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וניתן לסייר במקום. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה החלו יישובים רבים לאסוף ולרכוש נשק כשכל ישוב דאג לעצמו ובהתאם לכך כל ישוב טרח והקים סליקים פרטיים בתחום היישוב בכוחות עצמו. החל מ-1925, עם קום ארגון ההגנה, החלו ראשי הארגון בתהליך כלל ארצי של הרחבת היקף הנשק הנאגר ושיפור אופן אחסנתו. במסגרת זו הקים הארגון ארבעה סליקים ארציים מרכזיים (בגבעתיים, קבוצת גבע, קבוצת כנרת ובאיילת השחר). בנוסף פעל הארגון לשפר את הסליקים ביישובים נוספים ברחבי הארץ. מאחר שרוב הסליקים הוקמו בקיבוצים היו אלו "על הכוונת" של הבריטים דבר שהתבטא בפשיטות ובחיפושים חוזרים ונשנים בקיבוצים. לכן החליטו ראשי ההגנה לפזר את הסיכון ולהקים סליקים גם במושבים. החלטה זו לוותה בהרבה חששות בגלל העונשים הכבדים שהטילו הבריטים בעקבות גילוי סליקים. בעוד שבמקרה של גילוי סליק בקיבוץ אין גורם אחד שניתן להאשים אותו הרי שבמקרה של גילוי סליק במשק פרטי במושב כן ניתן להאשים גורם ספציפי. על אף החשש החל ארגון "ההגנה" בבניית סליקים במושבים כשאחד מהם נבנה במשק של יאני אבידוב בנהלל. בניית הסליק במשק אבידוב החלה ב-1943. כדי להסוות את מטרת הבנייה הכריז אבידוב על בניית בור איסוף שתן של הפרות ברפת המשק. התכנון היה לחפור שני בורות כשלבור הקטן אכן ייאסף השתן בעוד שהבור הגדול יהפוך לסליק. את החפירה ביצעו פועלים, מומחי חציבה, מחיפה. עבודתם לוותה במחאה של תושבי נהלל שלא היו בסוד העניינים והתנגדו לעבודת שכירים במושב. לאחר סיום חציבת שני הבורות נוצק בטון בקירות ובתקרה. הסליק נבנה בעומק 2.5 מטר ובשטח של כ-5 מ"ר. פיר חיבר אותו אל פני הקרקע שם הוסתר פתחו במשאבה אותה ניתן היה להזיז. במקביל לבנייה הונחו ארבעה צינורות אוורור אנכיים שהוסוו כעמוד חשמל וכעמודי תמיכה למבנה הרפת שנבנתה מעל הסליק. עם סיום בניית הסליק החלו אנשי ההגנה להעביר אליו נשק במהלך הלילה. בשבת השחורה לא גילו הבריטים את הסליק אך מחשש שבחיפוש נוסף הוא יתגלה נאטם הפתח עד פרוץ מלחמת העצמאות אז הוא נפתח שוב והנשק שבו נמסר לכוחות הלוחמים. על אף הקמת המדינה וצה"ל נותר בארגונים שונים החשש מפני הממלכתיות. אחד הארגונים האלו היה מפ"ם שחשד במנגנונים של מפא"י ולכן הורתה הנהגת מפ"ם לקיבוציו להכין נשק בסליקים. ב-1949 נרשם ניסיון דומה של מפ"ם להשתלט על הסליק במשק אבידוב. דב אבידוב (בנו של יאני) הוזמן לפגישה עם משה סנה בחיפה כשבהמשך החלו שליחים של מפ"ם לשפץ את הסליק ללא אישור המשפחה. הנושא דווח למשה דיין ואיסר הראל והניסיון נעצר. נכדו של יאני, עופר אבידוב, שיפץ את הסליק והפך אותו לאתר תיירות הפתוח למבקרים המשולב במספר אתרים נוספים הקשורים לסיפור משפחת אבידוב. כמחווה לסליק אבידוב מספר מאיר שלו, בספרו רומן רוסי, על שומר הכפר, רילוב, על הסליק שהקים ברפת שלו, ועל שלל כלי הנשק שצבר שם. ד"ר רפי קיטרון, ארץ ישראל הנסתרת - סיפורם של הסליקים ותולדותיהם, הוצאת אריאל, 2010, עמודים 144–145 מדיה וקבצים בנושא סליק אבידוב בנהלל בוויקישיתוף סליק אבידוב בנהלל, באתר "המועצה לשימור אתרים" סליק אבידוב, באתר מושב נהלל סליק בנהלל, באתר המועצה האזורית עמק יזרעאל (אורכב) הסליק בנהלל באתר "סברסים" הסליק בנהלל, סרטון באתר יוטיוב, 18 בדצמבר 2009 אבידוב היה פעיל בארגון ההגנה תחילה הוזזה המשאבה ידנית ובהמשך הורכב מנוף שהקל על הזזת המשאבה
יחסי אלג'יריה – הרשות הפלסטינית

יחסי אלג'יריה–הרשות הפלסטינית מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אלג'יריה להרשות הפלסטינית. הברית בין שתי הטריטוריות נותרה חזקה ונמשכה עד עצם היום הזה. כיום אלג'יריה תומכת בתהליך השלום בהמזרח התיכון, אך אין לה שום יחסים עם ישראל. אלג'יריה תמכה בפלסטינים נגד ישראל מאז שזכתה בעצמאות מצרפת בשנת 1962. חזית השחרור הלאומית או FLN היו תומכים חזקים בעניין הפלסטיני. במהלך מלחמת העצמאות האלג'יראית בין השנים 1954–1962, פלסטינים רבים ראו באלג'יריה ובמאבק שלה לעצמאות מודל טוב ללמוד ממנו. אלג'יריה תמכה בארגון לשחרור פלסטין מאז 1970 ואף סיפקה נשק והכשרה למיליטנטים פלסטינים. בשנת 1974 נפתחה שגרירות פלסטינית באלג'יר ובשנת 1975, אלג'יריה נתנה חסות והצביעה לתמיכה בהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם אשר השוותה את הציונות לגזענות (ההחלטה בוטלה מאוחר יותר עם החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1991, אך אלג'יריה הצביעה נגד אותה החלטה). לאחר הסכמי קמפ דייוויד אלג'יריה ניתקה את כל היחסים הדיפלומטיים עם מצרים והמשיכה לתמוך בפלסטינים, אם כי הפעם בצורה פחות ברורה. במהלך האינתיפאדה הראשונה, אלג'יריה גינתה בחריפות את פעולות ישראל וכינסה את פסגת הליגה הערבית ב-1988. לאחר הכרזת העצמאות הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988, אלג'יריה הפכה למדינה הראשונה בעולם שהכירה במדינת פלסטין החדשה ב־15 בנובמבר 1988 וכוננה רשמית יחסים דיפלומטיים מלאים עימה עד ה-18 בדצמבר 1988. אולם אלג'יריה נכנסה במהרה לסערה פוליטית ועד מהרה התפתחה למלחמת אזרחים לאחר הבחירות לפרלמנט באלג'יריה בדצמבר 1991 שבוטל על ידי הצבא האלג'יראי בינואר 1992. לאחר הסכמי אוסלו משנת 1993, אלג'יריה המשיכה לתמוך בעמדה הפלסטינית יותר מאי פעם, ותמכה גם ביוזמת השלום הערבית משנת 2002. במהלך מבצע עופרת יצוקה אמר ראש ממשלת אלג'יריה אחמד אוייהיה "בשם הממשלה, אני מביע את גינוינו החזק לפשעים נגד האנושות שביצעה ישראל למשך שבוע נגד בני עזה". לאחר המשט לעזה ב-2010, אלג'יריה גינתה "במילים החזקות ביותר" את ההתקפה הישראלית נגד צי הסיוע הבינלאומי לעזה וביקשה תגובה "חזקה פה אחד" מהקהילה הבינלאומית. במהלך מבצע עמוד ענן בנובמבר 2012, גינתה אלג'יריה, באמצעות דובר משרד החוץ, עמר בלני, את "התוקפנות הישראלית נגד רצועת עזה" וקראה למועצת הביטחון של האו"ם ולקהילה הבינלאומית לקחת על עצמם את אחריותם "ולשים סוף להסלמה מסוכנת זו" ב-29 בנובמבר 2012. במהלך הסכסוך בין ישראל לעזה בשנת 2014, שר החוץ רמטנה לממרה דחק בקהילה הבינלאומית לפעול כדי לגרום לישראל לחדול מיידית מהתקפותיה נגד פלסטין ולכבד את ההפוגה מנובמבר 2012. "תוך שהוא מגנה בחומרה את ההתקפות הברבריות נגד לעם הפלסטיני חסר ההגנה, אנו מאמינים כי התקפות אלה עודדו על ידי שתיקתה השאננה של הקהילה הבינלאומית למדיניות ההרחבה הישראלית והשפעתן השלילית על השלום והביטחון באזור", אמר לממרה. הוא גם הדגיש את הצורך בפעולה דחופה בתוך האומות המאוחדות כדי להגיע לנוסחה שמאלצת את ישראל לעצור את התוקפנות שלה בעזה. אברהם סלע // מגזין "הזמן הזה", המשבר באש"ף והיום שאחריו, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2019
יחסי גרמניה–קיריבטי

יחסי גרמניה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה של קיריבטי. הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הכירה בקיריבטי על פי החוק הבינלאומי כשקיבלה עצמאות מבריטניה בשנת 1979. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1 ביולי 1980. קיריבטי חברה בקבוצת המדינות בנושא אקלים וביטחון באו"ם. גרמניה זוכה להערכה רבה מצד תושבי קיריבטי, שכן מספר גדול של מלחים מהמדינה - כיום 560 איש - עובדים על ספינות גרמניות. לצד הענקת רישיונות דיג, העברות הכספים מהוות מקור המטבע הגדול ביותר במדינה. מרכז אימונים ימי (MTC) הוקם בקיריבטי על ידי חברות ספנות גרמניות בשנת 1967 והוא מנוהל עדיין על ידי מומחים מגרמניה. מאז הקמתה הכשירה החברה למעלה מ-5,000 מלחים. הסחר בין גרמניה לקיריבטי מוגבל מאוד. על פי נתוני משרד הסטטיסטיקה הפדרלי, הייצוא של גרמניה לקיריבטי הסתכם ב-30,000 אירו בלבד בשנת 2019, בעוד שהיבוא מהמדינה הסתכם ב-59,000 אירו. הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מממנת מיקרו-פרויקטים של שיתוף פעולה טכני בקיריבטי. ה-Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH מבצעת גם פרויקטים שונים במדינות האוקיינוס השקט מהם נהנית קיריבטי. מטרת הפרויקט האזורי הנוכחי, התמודדות עם שינויי אקלים באזור איי האוקיינוס השקט, היא לחזק את יכולות ההסתגלות לשינויי האקלים באזור על ידי מתן שירותי ייעוץ בין השנים 2009–2020. המימון הכולל של הפרויקט מסתכם ב-53.472 מיליארד אירו. גרמניה מסייעת גם לקידום התפתחותה של קיריבטי באמצעות תרומותיה לקרן הפיתוח האירופית (EDF). הדגש העיקרי כאן הוא על בריאות, אך גם על פיתוח חקלאי, מקורות אנרגיה חלופיים והכשרה מקצועית. גרמניה מיוצגת בקיריבטי באמצעות שגרירותה בוולינגטון, ניו זילנד. קיריבטי מחזיקה בגרמניה קונסוליית כבוד בהמבורג. יחסי גרמניה–קיריבטי, באתר משרד החוץ הגרמני יחסי גרמניה–קיריבטי, באתר משרד החוץ הגרמני
פרס סדרברי

פרס סדרברי (בשוודית: Söderbergska priset) הוא פרס מדעי, המוענק אחת לשנתיים לחוקרים בולטים בכלכלה או במשפטים ובכל שנה שנייה ברפואה. הפרס נוסד במשותף בשנת 1986 על ידי קרנות טושטן סדרברי ורגנאר סדרברי. משנת 2014, קרן טושטן סדרברי עומדת לבדה מאחורי הפרס. בשנים 1987–2015 הוא הוענק על ידי מלך שוודיה, באמצעות האקדמיה השוודית למדעים וכל שנתיים ברפואה באמצעות האגודה הרפואית השוודית. סכום הפרס הוא מיליון קרונה שוודית שהם כ־115,000 דולר ארצות הברית, נכון לשנת 2020. הפרס מוענק על מאמצים בעלי ערך מדעי גבוה, שהשפעותיהם נחשפו בעשר השנים האחרונות. הפרס נועד להדגיש מאמצים משמעותיים ולעודד מחקר ופיתוח נוסף בתחומי הדעת. הערה: * פרס לכלכלה או (*) פרס למשפטים, * * פרס לרפואה 1986 - רולף לופט * 1987 - אסר לינדבק * * 1988 - נילס ג' קוק * * 1989 - קורט גרונפורס * 1990 - פר ביורנטורפ * * 1991 - לארס סוונסון * 1992 - פר-אינגוואר בראנמרק * * 1993 - ברטיל בנגסון * 1994 - יאן הולמגרן ואן-מארי סווננהולם * * 1995 - טורסטן פרסון * 1996 - ביורן דאהלבק * * 1997 - אנדרס אגל * 1998 - יאן-אקה גוסטפסון * * 1999 - יורגן וויבול * 2000 - אנדרס ביורקלונד ואולה לינדוואל * * 2001 - פר הנריק לינדבלום * 2002 - הנס ג' בומן * * 2003 - לארס קלמפורס * 2004 - אניטה אפריה * * 2005 - נילס ג'רבור ויאן רמברג * 2006 - קתרינה סוונבורג ולארס ביארק * * 2007 - פר קרוסל * 2008 - פליקס מיטלמן * * 2009 - לנארט פלססון * 2010 - לארס קלרסקוג * * 2011 - ברטיל הולמלונד * 2012 - כריסטופר גילברג * * 2013 - מערית יאנטרה-ג'רבורג (*) 2014 - לייף גרופ * * 2015 - טורה אלינגסן ומגנוס יוהנסון * 2016 - קצ' ובלנו * * 2017 - אין דיבידנד 2018 - מארכוס הילדג' * * 2019 - אין דיבידנד קרן טושטן סדרברי (בשוודית) אתר האינטרנט של פרס סדרברי (בשוודית) Söderbergska priset. 18 februari 2020. Läst 25 maj 2020.
אודסה (טקסס)

אודסה (באנגלית: Odessa) היא עיר בטקסס שבארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-123,000 תושבים. מבחינה פוליטית, העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים הנבחרים על ידי כלל תושבי העיר. מבחינה כלכלית, הנפט הוא מרכיב משמעותי בפעילות הכלכלית של העיר. מעסיקים משמעותיים נוספים הם החברות וולמארט והליברטון. ההתיישבות באזור נוסדה בשנת 1881 כתחנת מים ונקודת הובלת בקר ברכבת טקסס. סניף הדואר הראשון נפתח בשנת 1885. היישוב הוכרז כעיר בשנת 1927. בתקופה זו העיר חוותה צמיחה משמעותית בעקבות גילוי נפט בסביבתה. בשנת 1925 מנתה האוכלוסייה רק 750 איש. עד 1929 המספר עלה ל-5,000 נפש. בשנת 1950 כבר התגוררו בעיר כ-29,495 תושבים. מדיה וקבצים בנושא אודסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אודסה (באנגלית) אודסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי הממלכה המאוחדת – קיריבטי

יחסי הממלכה המאוחדת–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין הרפובליקה של קיריבטי. האיים נקראו על שם רב החובל הבריטי תומאס גילברט אשר חצה את האיים בשנת 1788. בשנת 1892 הפכו האיים לפרוטקטורט בריטי, ולמושבה בשנת 1916. במהלך מלחמת העולם השנייה האיים נכבשו והוחזקו על ידי יפן בין השנים 1941–1943. בנובמבר 1943 כבשו האמריקאים את אטול טאראווה במה שנודע כקרב טאראווה. ניסויים גרעיניים נערכו באזור סביב אחד האטולים, קריטימטי (אי חג המולד), על ידי בריטניה בסוף שנות החמישים, ועל ידי ארצות הברית בשנת 1962. בשנת 1971 קיבלו האיים אוטונומיה ובשנת 1979 הפכו למדינה עצמאית. לאחר העצמאות כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. באמצעות הממלכות השונות של חבר העמים הבריטי באזור (פיג'י, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, ניו זילנד ואוסטרליה) מקיימת בריטניה תוכניות דו-צדדיות עם קיריבטי בחסות משרד החוץ והקהילה, המחלקה לאיכות הסביבה והמחלקה לפיתוח בינלאומי ואחרים. משרדי ממשלה. ההתקשרות של ממשלת בריטניה בקיריבטי נמסרת ברובה באמצעות חבר העמים הבריטי, האיחוד האירופי ובנק הפיתוח האסייתי. בעבר החזיקה בריטניה בקיריבטי שגרירות בדרום טאראווה, אולם היא נסגרה בשנת 2004, והיום היא מיוצגת באמצעות הנציבות העליונה בסובה, פיג'י. קיריבטי מחזיקה בבריטניה קונסוליית כבוד באברגווני. מדיה וקבצים בנושא יחסי הממלכה המאוחדת – קיריבטי בוויקישיתוף אתר על יחסי מדינות