laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מכון אברהמסון

מכון אברהמסון הוא שמה של רשת מכוני רפואה אלטרנטיבית בישראל, בבעלות אהוד אברהמסון, העוסקת בגמילה מעישון, סוכר, פחמימות ואלכוהול. החברה משתמשת בשיטה הנמצאת בבעלותה כקניין רוחני ונקראת "שיטת אברהמסון". החברה הוקמה בשנת 1983 בידי אהוד אברהמסון. רשת המכונים פרוסה בכל מדינת ישראל ומחזיקה סניפים בארצות הברית, מרכז אמריקה וטורקיה. בינואר 2017 ציינה החברה בתקשורת את המטופל ה-100,000 שלה [דרוש מקור]. שיטת אברהמסון הומצאה ופותחה על ידי אהוד אברהמסון. השיטה נועדה לגמול אנשים מעישון, סוכר, פחמימות, סמים ואלכוהול ולעבור לאורח חיים בריא יותר. השיטה היא שיטת רפואה הוליסטית המשלבת, לצד ייעוץ, רעיונות מהרפואה הסינית כמו שימוש בנקודות לחיצה שברפלקסולוגיה, שיאצו, וביו-אנרגיה. במהלך הטיפול נעשה, לטענת המכון, ניקוי ואיזון המערך ה"ביו-אנרגטי" בגוף, המבוטא במרידיאניים ובמרכזי ה"ביו-אנרגיה" המכונים צ'קרות. בנוסף לטיפול, מפעיל המכון מערך תמיכה המשלב מאמנות אישיות, דיאטניות, וקבוצות תמיכה. במסגרת טיפול הגמילה מסוכר וגלוטן כתב המכון את "טעמים בריאים", ספר מתכונים המותאם לתפריט של הטיפול. במקביל המכון מפתח מוצרי מזון ללא תוספת סוכר וגלוטן. הטיפול במכון הוא טיפול חד פעמי. על פי המכון, מחקרים רבים הצליחו להוכיח כי גמילה בטיפול אחד יעילה ואפקטיבית יותר מניסיונות הפסקה בהדרגה או סדרת סדנאות. בין השאר, בנושא זה, מתבסס המכון על מספר מחקרים מאוניברסיטת אוקספורד ומחקר שפורסם בכתב העת הרפואי Annals of Internal Medicine. ארגון אמון הציבור טען כי טענות המכון אינן מבוססות והמכון לא הציג מחקרים מעין אלו, על אף פניה אליו בבקשה. אתר האינטרנט הרשמי של מכון אברהמסון דר. דניאל סיידמן, "להפסיק בהדרגה או בבת אחת - מה יותר טוב?", הפינגטון פוסט, 23 ביוני 2014. מחקר מצא: הדרך היעילה להפסיק לעשן - מיד או בהדרגה?, באתר ynet, 15 במרץ 2016 מחקר בהובלת פרופ. לינדסון - הואלי שפורסם בכתב העת הרפואי Annals of Internal Medicine, ב-3 במאי 2016. אפרת אהרוני, ‏אמון הציבור: ההבטחות של מכוני הגמילה מעישון - מטעות, באתר גלובס, 3 ביוני 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Union Jack

Union Jack הוא הרכב טראנס מאנגליה, אשר חברים בו סיימון ברי וקלאודיו גוויסיני. ההרכב הוקם ב-1993 והשניים התמקדו בעיקר באסיד טראנס וטכנו. ב-1995 יצא אלבומם הראשון, "There Will Be No Armageddon", אשר מתוכו בלטו השירים "Two Full Moons And A Traut", "Cactus" ו-"Red Herring". שירים אלו היו פופולרים ביותר במועדוני הטראנס ובמסיבות הטבע של שנות ה-90 המוקדמות. סגנונם המוזיקלי שם דגש על מוזיקת טראנס הניתנת לניגון הן במועדונים והן בשמיעה ביתית. הדבר בא לידי ביטוי בשילוב טראנס, מוזיקה אתנית ואמביינט אל תוך שיריהם, על מנת לייצר צליל רך ורקיד. ב-2008, אחרי הפסקה בת 7 שנים בה ההרכב לא הופיע ולא הופק חומר חדש, ההרכב חבר למפיק Paul Brogden על מנת ליצור את הטראק "Papillon" ולחברת התקליטים POB/Seismic Records. לאחר מספר הופעות, בהן הופעה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי Ultra Music Festival, חזר ההרכב לאולפן ההקלטות לעבוד על אלבום חדש. ב-2009 ההרכב הוציא את האלבום - Pylon Pigs, שכלל חומר חדש שהופק לאחר 11 שנות הפסקה. ב-2011 ההרכב הוציא את האוסף "Retrospective" שמסכם את פעילותו של ההרכב. האוסף חומרים משני אלבומי האולפן ב-3 חלקים - Retrospective 1,2,3. בחלק השלישי מופיעים מספר מיקסים חדשים של חומרי ההרכב שלא נמצאים באלבומי האולפן. 1995 There Will Be No Armageddon - הופק על ידי פלטיפוס רקורדס. 2009 Pylon Pigs - הופק על ידי Paul Brogden, חבר ההרכב החדש וחברת התקליטים POB/Seismic Records 2011 Retrospective - אוסף 1993 “Two Full Moons And A Trout” / “Lollipop Man” 1993 “Cactus” / “Morning Glory” 1995 “Red Herring” / “There Will Be No Armageddon” 1997 “Cockroach” / “Yeti” 2009 “Pylon Pigs Club EP” 2009 “Papillon” 2010 “Funnelweb” 2010 “Triclops” 2011 The Complete “Two Full Moons And A Trout” (Remixes) 2011 “Red Herring” (Remixes) 2012 “Papillon” (Remixes) 2012 “Gibbon” / “Baboon" 2014 "Spasm" אתר האינטרנט הרשמי של Union Jack Union Jack, ברשת החברתית פייסבוק Union Jack, באתר MusicBrainz (באנגלית) Union Jack, באתר Discogs (באנגלית) Union Jack באתר של פלטיפוס רקורדס
בוקסטי

בוקסטי הוא סוג של פנקייק אירי העשוי מתפוחי אדמה. המנה מתקשרת לרוב עם מחוזות מרכז-צפון אירלנד, קונכט ודרום אלסטר, ובמיוחד עם מחוז מאיו, מחוז סלייגו, מחוז דניגול, ומחוז ליטרים. יש מתכונים רבים למנה, אך כולם מכילים תפוחי אדמה מגורדים ובכולם המנה מוגשת מטוגנת. המתכון הפופולרי ביותר של המנה מכיל תפוחי אדמה לא-מבושלים מגורדים היטב, מחית תפוחי אדמה, קמח, סודה לשתייה, חובצה ולעיתים ביצים. ניתן לסנן את תפוחי האדמה המגורדים כדי להוריד את כמות העמילן והמים אך אין זה הכרחי. את התערובת מטגנים על כיריים במשך מספר דקות על כל צד, בדומה להכנה של פנקייק. לפי מתכון אחר של המנה, משתמשים אך ורק בתפוחי אדמה מגורדים ומבשלים אותם ככופתה או כמעין קציצה. המאפיין הבולט ביותר של הבוקסטי לעומת מנות אחרות המבוססות על תפוחי אדמה, הוא המרקם האחיד והחלק שלו. הבוקסטי נחשב לחלק מהתרבות באזורים בו הוא נצרך ונכתבו עליו מספר שירים מקומיים כגון השיר: ככל שהמטבח האירי צבר יותר עניין, כך הבוקסטי נהפך למאכל פופולרי יותר. במסעדות רבות במרכז ובצפון אירלנד הבוקסטי מופיע בתפריטים רבים. ניתן לרכוש אותו בתור כופתה בסופרמרקטים ובחניות או בתור תערובת מוכנה לבישול או לטיגון כפנקייק. המתכונים המודרניים של המנה כוללים שום ותבלינים אחרים. לפעמים מגישים את הבוקסטי בתור מעטפת למאכלים אחרים, בדומה לקרפ צרפתי או לטורטיה.
יהודה פאוזנר

יהודה פאוזנר (1910 – 17 בנובמבר 1978) היה מנתח לב ישראלי, מייסד המחלקה הכירורגית של בית החזה והלב בבית החולים תל-השומר, ממייסדי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. יהודה בן משה פאוזנר נולד ב-1910 ברוסיה. הוא נישא לז'ניה (שיינה) לבית הורוביץ בלייז' שבבלגיה. ב-1936, לאחר שסיים שם את לימודי הרפואה, עלה לארץ ישראל. עם עלייתו ארצה שימש כרופא ביישובי "חומה ומגדל" בדרומה של ארץ ישראל. במשך שנים עבד ככירורג בבית החולים בלינסון שם כיהן מאוחר יותר כמנהל המחלקה לכירורגית החזה והלב. ב-1948, בזמן שהותו בהשתלמות בארצות הברית, גויס על ידי פרופ' חיים שיבא ששכנעו לעבוד בתל השומר וכך נמנה עם מייסדי בית החולים שהוקם אז. בית החולים תל השומר שימש אז כבית חולים צבאי מרכזי, וכמנתח הראשי עמדה לפרופ' פאוזנר הזכות לטפל במאות ואלפי הפצועים שזרמו מזירות קרבות מלחמת השחרור של המדינה בהקמה. בתל השומר שימש כמנהל המחלקה לכירורגיה הכללית ומאוחר יותר במקביל ייסד והקים את המחלקה הכירורגית של בית החזה הלב, שבראשותה עמד עד לפרישתו לגמלאות ב-1975. בשנות פעילותו הראשונות בבית החולים בלינסון טיפל בחולי שחפת ששרדו את השואה ונזקקו לניתוחי ריאות. בהמשך, לאחר השתלמויות בארצות הברית, בלונדון ובסטוקהולם התמקד בניתוחי לב שהיו אז בחיתוליהם. פרופ' פאוזנר היה ראש וראשון למנתחי הלב בישראל והיה חלוץ ניתוחי לב פתוח בימים בהם העולם הרפואי בישראל התייחס בחשדנות רבה לאפשרות של התערבות כירורגית בלב. באותן שנים מרב זמנו נתון היה לתיקון כירורגי של מומים מולדים ונרכשים בהם הגיע להשגים רבים, כשגולת הכותרת הייתה ניסיונו הרב, והצלחותיו בקנה מידה עולמי בתיקון מומים מסתמיים לבביים. החולים שנותחו על ידו נהנו מתוצאות הניתוח עוד שנים רבות. בתחילת שנות השישים, עם התקדמות כירורגית הלב בעולם ותחילת עידן ניתוחי לב פתוח, מצא עצמו פרופ' פאוזנר בנסיעות השתלמות רבות, בעיקר בארצות הברית (השתלם גם אצל מייקל דבייקי ביוסטון), שם רכש מיומנות בשדה ניתוחי חדש זה. אז נכנס במלוא כוחו לניתוחים של החלפות מסתמים, תיקון כירורגי של מומים לבביים מולדים מורכבים וכו'. כל אותה עת ותמיד במקביל, המשיך לעסוק בכירורגיה טראומטית ואונקולוגית של בית החזה. עם הקמת בית הספר לרפואה בתל אביב (תחילה כלימודים משנה רביעית לסטודנטים שהחלו ללמוד באירופה) הצטרף לצוות ההקמה בראשות פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור ואחרים. פרופ' פאוזנר היה ממקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, שימש כיו"ר ועדת ההוראה וכראש החוג לכירורגיה. בין תלמידיו נמנו רופאים רבים בעלי שם, ביניהם הפרופ' מוריס לוי, והד"ר יאיר ליברמן, שהתמנה למנהל מחלקת כירורגית חזה (ריאות) בשיבא (1978). לזוג פאוזנר נולדו שלושה ילדים: יונתן (שנפטר כילד), דוד וחנה שהמשיכו בדרכו. ד"ר דוד פאוזנר, רופא נשים, לשעבר משנה למנהל אגף נשים ויולדות ומנהל מחלקת יולדות בבית החולים ליס. וד"ר חנה פאוזנר היא רופאה קרדיולוגית, לשעבר סגנית מנהל המערך הקרדיולוגי ואחראית היחידה לטיפול נמרץ לב בבית החולים מאיר. פרופ' יהודה פאוזנר נפטר בנובמבר 1978. יהודה פאוזנר באתר GRAVEZ יעל פרידסון, האוסף נחשף: מנהיגי ישראל כפי שלא ראיתם, באתר ynet, 11 באוקטובר 2016 פרק מתוך הספר "רופא נשים", מאת פרופ׳ יוסף שנקר דניאל נדב, בית־החולים 5 (תל־השומר) עד העברתו אל משרד הבריאות ב־1953, עיונים בתקומת ישראל 7, 1997, עמ' 439–462 יהודה פאוזנר באתר GRAVEZ
Journal of Tort Law

Journal of Tort Law (כתב העת לדיני נזיקין) הוא כתב עת משפטי היוצא לאור על ידי הוצאת ולטר דה גרויטר (בעבר בהוצאת Berkeley Electronic Press). כתב העת נוסד בשנת 2006 ומפרסם מאמרים העוסקים בדיני נזיקין מזוויות שונות. העורך הראשי הראשון היה פרופ' ג'ולס קולמן מאוניברסיטת ייל, העורך הראשי השני היה פרופ' ג'ון גולדברג מאוניברסיטת הרווארד והעורך הראשי המכהן הוא כריסטופר רובינט מאוניברסיטת ווידנר. כתב העת מדורג ראשון בעולם בתחום. החוקר הישראלי רונן פרי נמנה עם מייסדי כתב העת ואחד מששת העורכים הבכירים. אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Tort Law (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Tort Law אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Tort Law אתר האינטרנט הרשמי של Journal of Tort Law דף הבית של כתב העת ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרו פולר

אנדרו אלן "דרו" פולר (באנגלית: Andrew Alan "Drew" Fuller; נולד ב-19 במאי 1980) הוא שחקן ודוגמן עבר אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו ככריס האליוול בסדרת הטלוויזיה "מכושפות" ולאחר מכן כטרוור לה-בלאנק בסדרה "נשות קבע". נולד בשם אנדרו אלן פולר ב-19 במאי 1980 בעיירה אתרטון, קליפורניה וגדל בעיירת החוף ניופורט ביץ', קליפורניה. יש לו אחות צעירה בשם הילרי. כשהיה בן 12, התגלה פולר על ידי סוכן דוגמנים, לאחר שחבר של המשפחה צילם אותו לשער של מגזין "UCLA" (אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס). פולר מתגורר כיום בלוס אנג'לס. בזמנו החופשי, הוא משחק כדורסל, גולש, מטפס על הרים, מנגן בפסנתר ומשחק טניס. פולר החליט לחכות מספר שנים, ולבסוף הוא החל לעסוק בדוגמנות בגיל 16. לאחר זמן קצר הוא הפך להיות דוגמן בית של חברות מפורסמות כמו: "טומי הילפיגר", "פראדה" וקלאב מד. הוא הופיע בפרסומות רבות, ביניהן: J Crew, Subway, טויוטה, ופפסי לצד בריטני ספירס. ב-2001 הופיע פולר בקליפ של דה קולינג לשיר "Wherever You Will Go", וב-2005, הוא הופיע בקליפ של לינדזי לוהן לשיר "Over". ב-2002, התפרסם פולר בעקבות השתתפותו בסדרה "מכושפות", בה הוא מגלם את דמותו של כריס האליוול. הוא שיחק בסדרה בעונה השישית והשתתף בכמה פרקי אורח בעונה החמישית השביעית והשמינית. בנוסף הופיע בתפקיד אורח בסדרה "The O.C.". ב-2007, החל פולר לשחק בסדרה "נשות קבע" של ערוץ לייפטיים. מדיה וקבצים בנושא דרו פולר בוויקישיתוף דרו פולר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דרו פולר, באתר AllMovie (באנגלית) דרו פולר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דרו פולר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דרו פולר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
וורנר רובינס

וורנר רובינס (באנגלית: Warner Robins) היא העיר הגדולה ביותר במחוז יוסטון (חלק משטח העיר שייך למחוז פיץ') שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. וורנר רובינס נוסדה בשנת 1942 על בסיס יישוב ששכן אז במקום ונקרא וולסטון. העיר נקראה על שמו של גנרל אוגוסטין וורנר רובינס, שהיה אבי המערך הלוגיסטי של חיל האוויר של ארצות הברית. היא התאגדה כיישוב ב-1943 וקיבלה מעמד של עיר ב-1956. על פי המפקד הארצי של 1940 היה וולסטון יישוב שיושב בדלילות בעיקר על ידי חוואים ומשפחותיהם. נקודת הציון הבולטת ביותר ביישוב הייתה תחנת העצירה על מסילת הרכבת. בנוסף היו בוולסטון מנסרה קטנה וחנות מכולת. באדמות שסבבו את העיירה השתרעו מטעי אפרסקים. מלחמת העולם השנייה שינתה את מצב העניינים באזור. מחלקת המלחמה (קודמתה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית) הכינה תוכניות לבנות שדה תעופה באזור. בסיועו של חבר הקונגרס רב ההשפעה, קרל וינסון, פעל מנהיג הקהילה בוולסטון, צ'ארלס בוסטיק ווטסון, יחד עם פקידי ממשל במייקון להגיש הצעה למקם את שדה התעופה המיועד במחוז יוסטון. ביוני 1941 קיבלה ממשלת ארצות הברית את ההצעה להקים את השדה על שטח של 12 קמ"ר. בסיס אווירי זה נקרא בסיס וולסטון והוא נפתח ב-1942. מפקדו הראשון היה קולונל צ'ארלס א. תומאס שרצה לקרוא לבסיס על שם המנטור שלו, אוגוסטין וורנר רובינס. תקנות הצבא אסרו זאת ועל פיהן לבסיס ניתן היה לקרוא על שם העיר הקרובה. קולונל תומאס לא נרתע מכך ושכנע את ווטסון ואת שאר מנהיגי הקהילה לשנות את שמה של וולסטון, כך שב-1 בספטמבר 1942 ניתן לעיירה שם חדש "וורנר רובינס". זמן קצר לאחר מכן, ב-14 באוקטובר אותה שנה, שונה שם הבסיס כפי שביקש ווטסון. בסיס רובינס פעיל עד היום, אך הוא למעשה לא שוכן בתוך שטח השיפוט של העיר ורק כביש 129 מפריד בינו לבין העיר. ליד הבסיס שוכן המוזיאון השני בגודלו בארצות הברית לתולדות חיל האוויר. באפריל 1953 פגעה בעיר ובחלקים מהבסיס סופת טורנדו בדרגה 4 עם רוחות במהירות של 320 קמ"ש. כתוצאה מכך נהרגו 18 איש ונפצעו 300. ב-2009 דירג השבועון ביזנסוויק את וורנר רובינס כמקום הטוב ביותר בג'ורג'יה להקים בו משפחה. באותה שנה דורגה לשכת המסחר של העיר כאחת משלוש לשכות המסחר הטובות ביותר בארצות הברית על ידי אגודת לשכות המסחר הארצית. ב-2012 דירג אתר CNNMoney את וורנר רובינס במקום השביעי ברשימת המקומות הטובים ביותר להתגורר בהם מבין הערים הקטנות בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא וורנר רובינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וורנר רובינס (באנגלית) וורנר רובינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "American FactFinder". United States Census Bureau. Retrieved 2012-12-18. Hellmann, Paul T. (May 13, 2013). Historical Gazetteer of the United States. Routledge. p. 251. Retrieved 30 November 2013. Gopal, Prashant (November 10, 2008). "Business Week Rankings – Top Cities To Raise A Family". Business Week
פלטיפוס רקורדס

Platipus Records הוא מותג הקלטות בלונדון, אנגליה והוא מפיק ומקליט טראנס פסיכדלי. בעל המותג הוא סיימון ברי אשר עמד מאחורי הפרויקטים:,Clanger Union Jack, Plotergeist וArt of Trance. מותג זה שיתף פעולה עם האמנים Terra Ferma, Salamander וQuietMan. ההפקות המפורסמות ביותר של מותג זה הן: "(Anomaly (Calling Your Name" שנעשתה על ידי BT ודי.ג'י טיילור, "Red Herring" של Union Jack, "אלביון" של Air. לאחר שנת 1999 עם הצלחת "מדגסקר" של ההרכב Art of Trance עבר מותג לעסוק רק בטראנס, כאשר סצנת הטראנס הפסיכדלי החלה להתעצם, הקים סיימון ברי "מותגי-בת" כמו Platipus Euro ו-Gekko. אתר האינטרנט הרשמי של פלטיפוס רקורדס
עיר המראות (ספר)

עיר המראות (באנגלית: The City of Mirrors) הוא רומן אימה משנת 2016 של הסופר ג'סטין קרונין, והוא הספר האחרון בטרילוגיית המעבר, כאשר קדם לו הספר התריסר. עיר המראות יצא לאור ב-24 במאי 2016 על ידי ספרי בלנטיין. עיר המראות ממשיך היכן שהתריסר הסתיים, עוקב אחר השמדתם של התריסר והנגועים בווירוס, וחוקר את הרקע של חולה אפס, האדם הראשון שהשתנה בתחילת המאה ה-21. כדי לעשות זאת הספר מציג פלשבק וגם קופץ 900 שנים קדימה על מנת לחשוף את גורל האנושות. http://www.amazon.com/City-Mirrors-Novel-Passage-Trilogy/dp/034550500X Calia, Michael. "Justin Cronin Wraps Up 'The Passage' Trilogy With 'The City of Mirrors'". The Wall Street Journal. נבדק ב-23 במאי 2016. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליקי וויוקלאקי

אליקי וויוקלאקי (ביוונית: Αλίκη Βουγιουκλάκη;‏ 20 ביולי 1934 – 23 ביולי 1996) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע, זמרת ורקדנית יווניה, ששיחקה ב-42 סרטי קולנוע יווניים, מרביתם סרטים מוזיקליים. אליקי נולדה בעיר מרוסי, כ-13 קילומטרים מאתונה. אביה היה מושל אזור בתקופת הכיבוש הנאצי והוצא להורג על ידי הפרטיזנים היוונים באשמת שיתוף פעולה עם הכובשים הנאצים. היו לה שני אחים, האחד מפיק סרטים והשני אדריכל. אליקי למדה תיאטרון ונבחנה בהצלחה עבור התיאטרון הלאומי היווני. היא סיימה את לימודיה בהצלחה גדולה (ציון אחד "טוב מאוד" וכל היתר "מצוין") והופיעה לראשונה בתיאטרון ב-1953, בעיבוד יווני של "החולה המדומה". ב-1954 הופיעה לראשונה בסרט קולנוע ובכך פתחה קריירה מפוארת בתחום הקולנוע היווני. בסרטים רבים היא הופיעה לצד דימיטריס פאפאמיכאיל, מי שעתיד להיות בעלה מ-1965, ולבסוף גרושה משנת 1975, ולשניהם בן. בתקשורת היוונית התחילה לזכות מ-1959 בתואר "הכוכבת הלאומית של יוון". ב-1961 הקימה אליקי להקת תיאטרון משלה ואיתה הופיעה ברחבי יוון. ב-1962 כיכבה בסרט בשפה האנגלית "Aliki, My love", שהוצג לראשונה בלונדון ב-1963, אך לא זכה להצלחה לה קיוו. ב-1970 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סגן משנה נאטאשה", ההצלחה הגדולה ביותר של הקולנוע היווני (היא כיכבה גם בשני הסרטים הבאים בתור). סרטה האחרון היה ב-1981 ולאחר מכן בתקופת השפל של הקולנוע היווני התמקדה במופעי תיאטרון. הסרטים בכיכובה של אליקי זכו להצלחה גדולה בעולם ובמיוחד בישראל ומשום כך נענתה אליקי לבקשת מפיצי סרטיה בישראל והגיעה אליה פעמיים, להקרנות של סרטיה. לאחר ביקוריה בישראל היא סיפרה עליהם ושבחה את ישראל בראיונות בעיתונות ובתגובה נשלחו אליה מכתבי איום מטעם ניאו נאצים יוונים. באפריל 1996 בעודה בסיבוב הופעות בסלוניקי עם המחזמר "צלילי המוסיקה" חלתה בסרטן הלבלב, ונפטרה מהמחלה ב-23 ביולי של אותה שנה, שלושה ימים לאחר יום הולדתה ה-62. מדיה וקבצים בנושא אליקי וויוקלאקי בוויקישיתוף אליקי וויוקלאקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליקי וויוקלאקי, באתר AllMusic (באנגלית) אליקי וויוקלאקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אליקי וויוקלאקי, באתר Discogs (באנגלית) אליקי וויוקלאקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אליקי בישראל, מקבץ כתבות מזמן הביקור, באתר עיתונות יהודית היסטורית
עונת 1979/1980 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1979/1980 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-25 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-29 באוגוסט 1979 ותחרות הסתיימה ב-28 במאי 1980. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד. התחרות הסתיימה בניצחון של נוטינגהאם פורסט בפעם השנייה רציפות. זו הייתה הפעם הרביעית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע. נוטינגהאם פורסט היא הקבוצה היחידה שמספר זכיות שלה בגביע גבוה יותר ממספר זכיות שלה באליפות הליגה. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1980 מדיה וקבצים בנושא עונת 1979/1980 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1979/1980 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"ה
עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-26 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-16 באוגוסט 1980 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1981. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז, והסתיים בניצחון 0-1 של ליברפול על ריאל מדריד וזכייה בפעם השלישית בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם החמישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע. נוטינגהאם פורסט שזכתה פעמיים ברציפות בגביע בעונות הקודמות, הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי צסק"א סופיה תוך שהיא מפסידה פעמיים. טרי מקדרמוט וגריים סונס מליברפול זכו בתואר מלך השערים, לאחר שכבשו 6 שערים בטורניר ושלישייה באותו משחק. לצידם זכה בתואר גם קרל היינץ רומניגה מבאיירן מינכן. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1981 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1980/1981 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"ה ליברפול - ריאל, דבר, 27 במאי 1981 ליברפול אלופת אירופה, דבר, 28 במאי 1981
אוליבר הארט

אוליבר סימון ד'ארסי הארט (באנגלית: Oliver Simon D'Arcy Hart; נולד ב-9 באוקטובר 1948) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי יליד בריטניה, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד וחתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2016. הארט נולד בבריטניה להורים יהודים, פיליפ ד'ארסי הארט, חוקר בתחום הרפואה, ורות מאייר, גינקולוגית. אביו היה ממשפחת אצולה, נינו של סמואל מונטגיו. הארט קיבל תואר ראשון במתמטיקה מקינגס קולג', קיימברידג', ב-1969. את התואר השני בכלכלה קיבל ב-1972 מאוניברסיטת וורוויק, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון ב-1974. לאחר קבלת הדוקטורט חזר ללונדון, לימד בצ'רצ'יל קולג', קיימברידג', ולאחר מכן כיהן כפרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון. ב-1984 חזר לארצות הברית ולימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ומ-1993 כפרופסור באוניברסיטת הרווארד. בין 2000 ל-2003 כיהן כראש המחלקה לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. הארט הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה האקונומטרית, האגודה האמריקאית למימון (American Finance Association), האקדמיה הבריטית, ושל האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. את פרס נובל בכלכלה לשנת 2016 קיבל במשותף עם בנגט הולמסטרום בגין מחקריהם בתורת החוזים. מדיה וקבצים בנושא אוליבר הארט בוויקישיתוף אוריאל פרוקצ'יה, החוזה הטוב ביותר בין קבלן גורר רגליים למעסיק קמצן, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2016 אוליבר הארט, באתר פרס נובל (באנגלית) אוליבר הארט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אוליבר הארט, באתר SSRN אוליבר הארט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מלכיאל

האם התכוונתם ל... אלכסנדר מלכיאל – איש חינוך ישראלי ברטון מלכיאל – כלכלן אמריקאי אישים ששמם הפרטי הוא מלכיאל
אוסף דן הדני

אוסף דן הדני הוא אוסף של כמיליון תצלומי עיתונות, אשר צולמו בישראל בשנים 1965-‏2000 על ידי צלמי סוכנות הצילום י.פ.פ.א (IPPA; ראשי תיבות של Israel Press and Photo Agency). בשנת 2016 נמסר האוסף לספרייה הלאומית. י.פ.פ.א הייתה סוכנות לצילומי עיתונות שנוסדה על ידי דן הדני (נולד ב-24 באוגוסט 1924), ניצול השואה יליד פולין וקצין בצבא הקבע, לאחר פרישתו מן השירות. הסוכנות מכרה צילומים של עובדיה לכלי תקשורת בישראל ומחוץ לה. בשיא פעילותה הועסקו בה 12 צלמים. במשך 35 שנים צילמו צלמי הסוכנות את אוסף הצילומים הגדול, שתיעד את מגוון פניהן של ההיסטוריה, החברה והתרבות במדינת ישראל. אוסף התצלומים צולם על ידי כ-200 צלמים. 15% מהתצלומים הם שקופיות צבע, 25% תשלילים בצבע והיתר תשלילים בשחור-לבן. לאחר סגירת הסוכנות הוחזק האוסף בביתו של הדני ותוחזק על ידו. בשנת 2016 הוסכם על העברת האוסף כולו לספרייה הלאומית, אשר הודיעה כי תנגיש אותו לציבור באמצעות אתר האינטרנט שלה. האוסף מעשיר את אוספי התמונות על ארץ ישראל של הספרייה הלאומית, אשר כלל עד כה בעיקר תמונות מהתקופה שלפני הקמת המדינה. דן הדני נולד ב-24 באוגוסט 1924 בפולין, תחת השם דונק זלוצ'בסקי, לאב שהיה פעיל ציוני ואם עקרת בית. עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939 הועברה משפחתו לגטו לודז'. אב המשפחה נפטר בגטו ב-1942 ויתר המשפחה גורשה לאושוויץ ב-1944, בו דן הדני לפי עדותו פגש את יוזף מנגלה. כל משפחתו נספתה במחנה ההשמדה. הוא עצמו הועבר למפעל טנקים בו עבד בכפייה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה עבד בפולין וגרמניה והצטרף לפעילים ציונים. ב-1948 עלה לישראל תחת זהות בדויה, במסגרת עלייה ד' ומיד גויס לצה"ל, לשירות בחיל הים. הוא נפצע קל במהלך מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה עבר קורס חובלים וקורס קציני מבצעים. השתתף בפיתוח טיל יריחו. בהמשך, הוצב ביחידת דובר צה"ל והיה לקצין עיתונות, שעסק בין היתר בצילומים ומגעים צלמים ותקשורת. ב-1964 השתחרר בדרגת רב־סרן והקים את סוכנות IPPA. ריכז את הצילומים הרבים שהיו ברשותו משירותו הצבאי. היה עיתונאי פרילנס ועבד עם צלמים רבים בישראל ומחוצה לה. העסיק צלמים במשרה מלאה. הדני והסוכנות שלו סקרו וצילמו את אירועי הפיגוע במלון סבוי ב-1975. הצילומים נקנו על ידי דב יודקובסקי מידיעות אחרונות. במקביל לניהול הסוכנות, המשיך לצלם בעצמו ולכתוב כתבות לעיתונות ישראלית וזרה. ב-1977 הצטרף למשלחת ישראלית במצרים ותיעד את מנחם בגין, עזר ויצמן ומשה דיין בפגישתם עם סאדאת. בהמשך השתתף בסקירת מהלך חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים. הסוכנות נסגרה ב-2000, והדני החל לסרוק את אוסף צילומיו, שכולל מאות אלפי נגטיבים ולהעלות אותם לרשת. ב-2016 העביר את הצילומים לרשות הספרייה הלאומית. מדיה וקבצים בנושא אוסף דן הדני בוויקישיתוף על אוסף דן הדני, באתר הספרייה הלאומית מידע על אוסף דן הדני בקטלוג הספרייה הלאומית ארכיון אוסף דן הדני, בספרייה הלאומית עופר אדרת, ארץ ישראל הי.פ.פ.א, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2016 יעל פרידסון, האוסף נחשף: מנהיגי ישראל כפי שלא ראיתם, באתר ynet, 11 באוקטובר 2016 יריב פלג, היסטוריה בעין המצלמה, באתר ישראל היום, 11 באוקטובר 2016 על סוכנות יפ.פ.א האתר הרשמי של דן הדני תמונת ניצחון: רגע לפני גיל 100, מסע עם דן הדני שצילם את ההיסטוריה של כולנו, באתר ישראל היום, 25 באפריל 2024 יעל אינגל, דן הדני, ניצול השואה בן ה-100, עדיין זוכר הכל, באתר הספרנים, ‏2 במאי 2024 לירון הלברייך, דן הדני: מפעל התיעוד של ישראל, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 19 באוגוסט 2024 מהאוסף: מיוחד: תצלומים של הכותל המערבי מהשבוע הראשון לשחרורו, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21.05.2017
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-27 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1981 ותחרות הסתיימה ב-26 במאי 1982. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון פיינורד, רוטרדם. התחרות הסתיימה בניצחון של אסטון וילה בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם השישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע (ליברפול - 3, נוטינגהאם פורסט -2 אסטון וילה -1). דיטר הנס (גרמניה המערבית באיירן מינכן) שזכה בתואר מלך השערים כבש שלושה שערים באחד המשחקים. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין. בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1982 אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף נתונים מאתר אופ"א