laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטונייטה סטלה

אנטונייטה סטלה (באיטלקית: Antonietta Stella;‏ 15 במרץ 1929 – 23 בפברואר 2022) הייתה זמרת אופרה איטלקייה, סופרן ספינטו (אנ') מן הטובות ביותר בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, ששמה נקשר בעיקר עם תפקידי ורדי ופוצ'יני. סטלה, ילידת פרוג'ה, איטליה, למדה באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. הופעתה הראשונה הייתה בספולטו ב-1950, כליאונורה בטרובדור של ורדי. ב-1951 הופיעה באופרה של רומא כליאונורה בכוחו של גורל, גם היא של ורדי. היא עברה חיש מהר בשירה בין ערי איטליה, נאפולי, פארמה, טורינו, קטניה, ורונה, ונציה ועוד. הופעתה הראשונה בלה סקאלה, מילאנו, בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי, הייתה בשנת 1954, ושם המשיכה לשיר ולקצור הצלחות עד 1963, בתפקידים כגון ויולטה בלה טרוויאטה, אליזבטה בדון קרלו, אמליה בנשף מסכות, אאידה, טוסקה, מימי בלה בוהם, מדאלנה ב"אנדראה שנייה" של ג'ורדאנו, צ'ו-צ'ו-סאן במאדאם באטרפליי ועוד. בשנת 1955 הופיעה לראשונה באופרה של וינה, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה גרנייה בפריז, לה מוניי בבריסל והאופרה הלירית של שיקגו ובשנה שלאחריה, במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם שרה בהצלחה עד 1960, ואז גרמה עזיבתה לפני סוף העונה, בתואנת מחלה, לסכסוך עם הנהלת המטרופוליטן, לאחר שנודע כי ימים אחדים לאחר פרישתה הופיעה על בימת לה סקאלה. הנהלת המטרופוליטן תבעה אותה לדין ונאסר עליה להיכנס לארצות הברית במשך שנתיים. בלה סקאלה, בשנת 1963, הסתלקה מהפקה של "הנערה מן המערב" של פוצ'יני, כנראה בגלל אי-התאמה בינה לבין הטנור פרנקו קורלי. היא לא חזרה להופיע בלה סקאלה. מסוף שנות ה-60 עד 1975 שרה ברומא. על הצלחתה של סטלה, כזו של רבות מן הזמרות הנודעות של שנות ה-50 וה-60, העיבה במידת מה התחרות בין מריה קאלאס לרנאטה טבאלדי, אבל היא בנתה לעצמה קריירה ראויה לציון והשאירה כמה הקלטות רבות ערך, שכללו יצירות כמו "לינדה די שאמוני", "הקרב על לניאנו", "האפריקאית" ו"סימון בוקנגרה". היא השתתפה בהפקה של הטלוויזיה האיטלקית ל"אנדראה שנייה", מול מריו דל מונקו וג'וזפה טדאי בשנת 1955, שיצאה בהמשך ב-DVD. אפשר גם לשמוע אותה בשידור של הרדיו האיטלקי ביצירתו של גספרה ספונטיני "אגנס פון הוהנשטאופן" (המבוצעת לעיתים נדירות), מול מונסראט קאבאייה. השידור יצא על גבי תקליטור. סטלה נפטרה ב-23 בפברואר 2022. דוניצטי – "לינדה די שאמוני" – טוליו סראפין (פיליפס, 1956) ורדי – הטרובדור – טוליו סראפין (DG 1962) ורדי, לה טרוויאטה – טוליו סראפין EMI, 1955) ורדי – נשף מסכות – ג'נאנדראה גאוואצני (DG, 1960) ורדי – דון קרלו – גבריאלה סנטיני (DG, 1960) ורדי – "סימון בוקנגרה" – פרנצ'סקו מולינרי-פראדלי (צ'טרה, 1951) ג'ורדאנו – "אנדראה שנייה" – גבריאלה סנטיני (ENT, 1963) פוצ'יני – לה בוהם – פרנצ'סקו מולינארי-פראדלי (פיליפס, 1957) פוצ'יני - טוסקה – טוליו סראפין (פיליפס, 1957) Operissimo.com מדיה וקבצים בנושא אנטונייטה סטלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטונייטה סטלה (באנגלית) אנטונייטה סטלה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנטונייטה סטלה, באתר ספוטיפיי אנטונייטה סטלה, באתר AllMusic (באנגלית) אנטונייטה סטלה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטונייטה סטלה, באתר Yandex.Music (ברוסית) אנטונייטה סטלה, באתר Discogs (באנגלית) http://www.marjaleenapelho.com/site/career.html
אנדרו לינקולן

אנדרו ג'יימס קלאטרבאק (באנגלית: Andrew James Clutterbuck; נולד ב-14 בספטמבר 1973) המוכר בשם הבמה אנדרו לינקולן (Andrew Lincoln), הוא שחקן אנגלי. נודע בעיקר בשל כיכובו בסדרה "המתים המהלכים". נולד בשם אנדרו קלאטרבאק בלונדון שבממלכה המאוחדת. אביו היה מהנדס ואמו, ילידת דרום אפריקה, אחות, והוא גדל בלונדון ובבאת'. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, החל ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון, אז גם שינה את שמו. תפקידו הראשון על מסך הטלוויזיה היה ב-1994, כשהשתתף בפרק בקומדיית המצבים "Drop the Dead Donkey". פריצת הדרך שלו הייתה ב-1996, כשלוהק לסדרת הדרמה "החיים האלה", בה גילם את דמותו של אג, עורך דין צעיר שמפקפק בבחירותיו המקצועיות. סדרה בולטת נוספת בה השתתף היא "חדר מורים" ("Teachers")‏ (2001–2003), בה גילם את דמותו של המורה סיימון קייסי. לינקולן גם ביים כמה מפרקי הסדרה, ואף היה מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית הבמאי החדש הטוב ביותר בשנת 2001. בשנת 2003 השתתף בסרט הקולנוע "אהבה זה כל הסיפור", בו גילם את דמותו של מארק, המאוהב בכלתו של חברו הטוב ביותר. בשנת 2004 השתתף בסדרה "סיפורי קנטרברי", על פי ספרו של ג'פרי צ'וסרבאותו השם. בשנים 2005-2006 גילם תפקיד טלוויזיוני ראשי נוסף, ד"ר רוברט ברידג' בסדרה "החיים שאחרי". בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מכת מחץ" בתור יו קולינסון. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "איזה מין שוויון", ובסרט הצרפתי "שובר לבבות" של הבמאי פסקל שומיי. החל מ-2010 כיכב בסדרה הפוסט-אפוקליפטית "המתים המהלכים" של רשת AMC בתור ריק גריימס, שריף לשעבר. תפקיד אשר גילם עד העונה התשיעית ב-2018. בשנת 2020 שיחק לצדה של נעמי ווטס בסרט הדרמה הביוגרפי "לומדת לעוף" בתור קמרון בלום, בעלה של סאם. בנוסף לתפקידיו כשחקן, עוסק לינקולן גם בקריינות של תוכניות טלוויזיה. בשנת 2006 נישא לגאל אנדרסון, בתו של איאן אנדרסון (סולן להקת ג'ת'רו טאל), ובשנת 2007 נולדה בתם הבכורה. אנדרו לינקולן, ברשת החברתית פייסבוק אנדרו לינקולן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרו לינקולן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אנדרו לינקולן, באתר AllMovie (באנגלית) אנדרו לינקולן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנדרו לינקולן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנדרו לינקולן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדרו לינקולן באתר filmreference לירון סיני, ראיון - אנדרו לינקולן: "באפוקליפסה אמיתית אמות ראשון", באתר ynet, 2 במרץ 2013 רותה קופפר, כימיה עם המורה לביולוגיה, באתר הארץ, 15 בפברואר 2004 אורי קליין, צפייה מספקת, באתר הארץ, 19 ביולי 2005 Rich Pelley, ‘It just got madder and madder’ – how we made Channel 4’s Teachers, The Guardian, ‏26 Apr 2021 אורי קליין, מרד הזנב המכשכש, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2003 רותה קופפר, החורף אינו מספק את האביב, באתר הארץ, 21 ביוני 2004 אורי קליין, הסרט "איזה מין שוויון" מתאר בצורה ישירה וחוייכת את מאבק התופרות בבריטניה, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2010 אור בר שלום, עכבר העיר, מה סוד ההצלחה של "המתים המהלכים"?, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2012 חן חדד, אנדרו לינקולן, הכוכב הראשי של "המתים המהלכים", צפוי לעזוב, באתר הארץ, 30 במאי 2018
אסתר ויז'בצקי-זיו

אסתר ויז'בצקי זיו (נולדה ב-22 בפברואר 1947) היא סופרת ישראלית. היא נולדה בלגניצה שבפולין בשם אלאונורה גרינוורצל. עלתה לישראל עם הוריה ואחיה בשנת 1957. עד 1959 התגוררה עם משפחתה במעברה בטבריה עלית, משם עברה המשפחה לחולון. לאחר שירותה הצבאי סיימה לימודי ספרות, פילוסופיה וחינוך באוניברסיטת תל אביב. בשנה השלישית ללימודיה החלה ללמד בבתי ספר תיכוניים. כמו כן לימדה עברית באולפנים והנחתה בחוג לספרות באוניברסיטה הפתוחה. באותה שנה נישאה ולאחר מכן נולד בנה היחיד. כמה שנים מאוחר יותר התגרשה. בין השנים 1985-1979 עבדה כעיתונאית בעיתון "מעריב". בשנת 1985 עברה לירושלים והחלה לכתוב פרוזה. היום היא חיה בירושלים ומנהלת גלריה לצורפות, "גרינוורצל עיצוב". ויז'בצקי זיו מפרסמת בקביעות רשימות וספורים בבלוג שלה בשם "חביתה" ב-"קפה דהמרקר" וב-"blogspot", תחת שם העט "באבא יאגה". בשנת 1989 יצא לאור ספרה הראשון, "שאון מותו של שימק" בסדרת "פרוזה אחרת" בהוצאת "עם עובד". בשנת 2001 פורסם ספרה "באבא יאגה" ב"הוצאת הקיבוץ המאוחד". סיפורים קצרים שלה ושירים פורסמו בכתבי עת ובעיתונים בישראל ובעולם, ובהם "הארץ", "מעריב", "פרוזה", "אלפיים (כתב עת)" ו-"גג" - כתב עת לספרות. אסתר ביימה אף סרטים תיעודיים קצרים, "סרטוני אכפת לי" שהופקו על ידי "עידן" הטלוויזיה הקהילתית. בשנת 2016 ביימה את "חיים בדרך", אשנב לחייו של מנקה מדרגות ובניינים, חיים פקוביץ (איש דתי ורחב אופקים). חיים חי חיים אחרים על פי דרכו. באותה השנה ביימה את "חיים SUPER", אודות חייה של ענת ברמן, קופאית בסופר, אם חד-הורית וסטודנטית. לא סתם חיים, אלא SUPER חיים. בשנת 2017 ביימה את "פעם עברה פה הרכבת", סרט על פארק המסילה בירושלים, שבשטחו נחתם הסכם השלום הראשון בין יהודים לערבים בשנת 1930. גם היום הפארק מחבר בין יהודים לערבים, בין שכונות עשירות לשכונות עניות. בשנת 2019 ביימה את "הפוך - לתרגל ויתור", המתעד את פרויקט היוגה החינמי בגיא בן הינום בירושלים, ואת תרומתה של היוגה על מתרגליה. בשנת 2021 ביימה את הסרט "תהרוס את הגדר עכשיו" בו תיעדה יהודים ופלסטינים שחיים בירושלים, בשכונת התפר אבו תור\א-ת'ורי, משני עברי הרחוב, שהחליטו לפעול יחד למען האינטרסים המשותפים שלהם כשכונה. מדיה וקבצים בנושא אסתר ויז'בצקי-זיו בוויקישיתוף אסתר ויז'בצקי-זיו, ברשת החברתית פייסבוק אסתר ויז'בצקי-זיו, ברשת החברתית LinkedIn אסתר ויז'בצקי-זיו, סרטונים בערוץ היוטיוב נועה לימונה, דווקא עכשיו, הסרט הזה מזכיר שהכוח לשנות נמצא בידינו, באתר הארץ, 24 במאי 2021 מתי שמואלוף, ביקורת על הספר "תהרוס את הגדר עכשיו". המבוקש מספר 2. 27 באפריל 2021 אסתר ויז'בצקי-זיו, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אסתר ויז'בצקי-זיו, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של אסתר ויז'בצקי-זיו, בקטלוג הספרייה הלאומית הבלוג "חביתה" ב-"דהמרקר קפה" הבלוג "חביתה" ב-"תפוז" (אורכב 24.09.2015 בארכיון Wayback Machine) "שאון מותו של שימק" אסתר ויז'בצקי זיו ב"סופרים קוראים", סרטון באתר יוטיוב שי סיני וילוז'ני קורא סיפורים מתוך "שאון מותו של שימק" באתר "הספרייה המרכזית לעיוורים ולקויי קריאה". "גג" - כתב עת לספרות חיים בדרך ביוטיוב חיים SUPER ביוטיוב פעם עברה פה הרכבת ביוטיוב הפוך - לתרגל ויתור תהרוס את הגדר עכשיו ביוטיוב https://www.youtube.com/watch?v=DGZ8c8AAd9E&t=48s
אלכסנדר באלאס

אלכסנדר באלאס (ביוונית עתיקה: Ἀλέξανδρoς Bάλας) היה שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 152 או 150 לפנה"ס ו-146 לפנה"ס. אלכסנדר באלאס נולד למשפחה ממוצא צנוע בעיר סמירנה (אנ'). בחיצוניותו דמה לאנטיוכוס אאופטור, בנו של אנטיוכוס אפיפנס, אשר נרצח בידי דודו, דמטריוס הראשון, לאחר שהיה שליט האימפריה הסלאוקית במשך שנתיים. הוא ניצל דמיון זה, ובעזרת שר הכספים של אנטיוכוס אפיפנס הראקליאידס ובתו של אנטיוכוס אפיפנס לאודיקה השיג את תמיכתם של הסנאט הרומי, תלמי פילומטור, מלך מצרים ואחרים, וזאת על אף שכל המעורבים בעניין ידעו כי טענתו להיות בנו של אנטיוכוס אפיפנס היא שקרית. הוא נישא לקלאופטרה תאה, בתו של תלמי, והחל בניסיונות לקבל את השלטון בממלכה הסלאוקית. בתחילה לא נתקלו נסיונותיו בהצלחה, אך לבסוף הביס את המלך דמטריוס הראשון בשנת 150 לפנה"ס והפך לשליטה הבלתי מעורער של הממלכה הסלאוקית. במרידתו נעזר ביונתן הוופסי, מנהיג ממלכת החשמונאים, אותו מינה לכוהן גדול והעניק לו משרות וחסדים מרובים. לאחר עלייתו לשלטון התמסר לחיי תענוגות והזניח את נתיניו. בנו של דמטריוס הראשון, דמטריוס השני, ניצל את חולשותיו של באלאס והביא לכך שרוב תומכיו של באלאס סרו מעליו. תלמי פילומטור, חותנו של באלאס עבר לצידו של דמטריוס, ואף הרומאים הסירו את תמיכתם. יונתן לבדו נותר בן ברית, אך הדבר לא סייע לבאלאס. באלאס הובס בקרב באנטיוכיה ונמלט אל ממלכת הנבטים, שם נרצח בשנת 146 לפנה"ס. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר באלאס בוויקישיתוף על אלכסנדר באלאס אלכסנדר באלאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1713

שנת 1713 היא השנה ה-13 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1713 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. מרץ–אפריל – הסכם אוטרכט מעניק את גיברלטר לאנגלים ומסייע לסיום מלחמת הירושה הספרדית 15 במרץ – ניקולא לואי דה לאקאי, אסטרונום צרפתי (נפטר ב-1762) 23 בספטמבר – פרננדו השישי, מלך ספרד (נפטר ב-1759) 5 באוקטובר – דני דידרו, פילוסוף צרפתי (נפטר ב-1784) 7 בנובמבר – יחזקאל לנדא, "הנודע ביהודה", רב העיר פראג (נפטר ב-1793) 25 בפברואר – פרידריך הראשון, מלך פרוסיה (נולד ב-1657) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1713 התחילה ביום י"ד בטבת ה'תע"ג (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-ג' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1713 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1713‎ נפטרים ב-1713‎ מדיה וקבצים בנושא 1713 בוויקישיתוף
מחוזות סומליה

מבחינה מנהלית סומליה מחולקת ל-18 מחוזות (gobolka). המחוזות מחולקים לנפות. המדינה נמצאת בעיצומה של מלחמת האזרחים וחלק משמעותי שלה לא נמצא בשליטת הממשל המרכזי. חלק מהצדדים במלחמת האזרחים מצדדים בהפרדת השטח שבשליטתם מסומליה והכרזת עצמאות. למרות שחלק משמעותי של המדינה אינו נמצא בשליטת הממשל המרכזי, בשנת 2023 המדינה חולקה ל-7 מדינות: מדיה וקבצים בנושא מחוזות סומליה בוויקישיתוף
אדריאן לג

אדריאן לג (באנגלית: Adrian Legg, נולד ב-16 במאי 1948) הוא מוזיקאי, מלחין, גיטריסט ומורה לגיטרה אנגלי, המנגן בגיטרות שהן שילוב בין גיטרה חשמלית לגיטרה אקוסטית. טכניקת הפינגר סטייל שהוא משתמש בה זיכתה אותו בתואר "נגן הפינגר סטייל האקוסטי" הטוב ביותר במשך ארבע שנים ברציפות (1993–1996). מתקופת תחילתו כטכנאי לשיפוץ וכוונון גיטרות, לג עבר להוראה ופרסם ספרים וקטעי וידאו בנושא טכניקות נגינה בגיטרה. לאחר שניגן במשותף עם ג'ו סטריאני וסטיב ואי בשנים 1996–1997, אמר עליו סטריאני כי "הוא הנגן האקוסטי הטוב ביותר ששמעתי מעודי. אני לא מכיר מישהו אחר שיכול לנגן רצף כזה מושלם של פריטות... אדריאן מנגן כאילו יש לו פטישים במקום אצבעות". לג נולד במרכז רובע האקני, מזרח לונדון. כילד, הוא למד לנגן באבוב, אך עם התבגרותו תחום ההתעניינות שלו עבר לנגינה בגיטרה. בתחילת שנות ה-70 זכה לג בקטגוריות ההלחנה והביצוע בתחרות שנערכה על ידי מגזין Guitar, מה שהוביל את לג לפרסם מאמרים לעיתון עד תחילת שנות ה-80. במשך השנים 1979–1981 הוא עבד גם כטכנאי גיטרות. עד לשנת 1990, לג הוציא חמישה אלבומים בהקלטה מקומית. אלבומו הראשון שיצא בארצות הברית, "Guitars and Other Cathedrals", זכה להערכה רבה. הוא הופיע בפסטיבל הג'אז במונטרה וניגן עם אמנים כריצ'רד תומפסון, דייוויד לינדלי, ג'ו סטריאני, אריק ג'ונסון וסטיב ואי. 1976 All Round Gigster 1977 Requiem for a Hick 1983 Technopicker 1985 Fretmelt 1986 Lost For Words 1990 Guitars & Other Cathedrals 1992 Guitar for Mortals 1993 Wine, Women & Waltz 1993 Mrs. Crowe's Blue Waltz 1994 High Strung Tall Tales 1997 Waiting for a Dancer 1997 Fingers & Thumbs 2001 A Postcard From London 2003 Guitar Bones 2004 Inheritance מדיה וקבצים בנושא אדריאן לג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדריאן לג אדריאן לג, באתר AllMusic (באנגלית) אדריאן לג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדריאן לג, באתר Discogs (באנגלית) אדריאן לג, באתר Songkick (באנגלית) Adrian Legg Reviews, Interview by Chris Fetters Adrian Legg Quotes, Joe Satriani in Guitar Magazine October 1997
אזורי קמרון

מבחינה מנהלית קמרון מחולקת ל-10 אזורים (Région). האזורים מחולקים לנפות. מדיה וקבצים בנושא אזורי קמרון בוויקישיתוף Cameroon Regions, www.statoids.com Mark Dike DeLancey, Mark W. Delancey, Rebecca Neh Mbuh, Historical Dictionary of the Republic of Cameroon, Rowman & Littlefield, 2019-06-15, ISBN 978-1-5381-1968-6. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבחרת אירלנד בכדורסל

נבחרת אירלנד בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של אירלנד. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אירלנד ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-90 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם. הטורניר המשמעותי היחיד בו השתתפה הנבחרת הוא המשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 1948. במשחקים אלה הפסידה נבחרת אירלנד בכל משחקיה וסיימה במקום ה-23 האחרון. הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לאליפות העולם בכדורסל. כיום הנבחרת שייכת לדרג ב' של הנבחרות האירופאיות. 1950 עד 2014 - לא העפילה 2019 עד 2023 - לא השתתפה 1947 עד 1975 - לא השתתפה 1977 - לא העפילה 1979 - לא השתתפה 1981 עד 1983 - לא העפילה 1985 - לא השתתפה 1987 - לא העפילה 1989 עד 1995 - לא השתתפה 1997 עד 2003- לא העפילה 2005 עד 2009 - דרג ב' 2011 עד 2022 - לא השתתפה 2025 - לא העפילה מדיה וקבצים בנושא נבחרת אירלנד בכדורסל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נבחרת בלארוס בכדורסל

נבחרת בלארוס בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת בלארוס. הנבחרת הוקמה בשנת 1992 בעקבות היפרדותה של בלארוס מברית המועצות והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. נבחרת בלארוס לא דורגה ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים, נכון ל-10 באוגוסט 2024 הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לכל טורניר משמעותי אחר. 1993 - לא השתתפה 1995 עד 2003 - לא העפילה 2005 עד 2011 - דרג ב' 2013 עד 2022 - לא העפילה 2025 - הורחקה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון דיקסון קאר

ג'ון דיקסון קאר (באנגלית: John Dickson Carr; ‏30 בנובמבר 1906 – 27 בפברואר 1977) היה סופר מתח אמריקאי, שפרסם ספרים גם תחת שמות עט נוספים - קרטר דיקסון (Carter Dickson) ורוג'ר פאירברן (Roger Fairbairn). הוא נחשב לאחד מגדולי סופרי המסתורין של "תור הזהב" של ספרות הבלשים, שאופיינה בעלילות מורכבות בהן הפתרון המפתיע מובא בסוף העלילה. קאר היה אומן הסיפור של "החדר הנעול", בו הבלש פותר תעלומות רצח בלתי אפשריות לכאורה. דוגמאות לתעלומות כאלו הן רצח בחדר נעול או רצח בה הגווייה מוטלת בשלג או בחול, כשרק עקבותיה מתגלות בו. ב-1950 זכה בפרס אדגר היוקרתי לספרות בלשית, ובשנת 1963 זכה בו בשנית על כתיבה של 40 שנה בתחום. ב-1963 שותקה מחצית גופו של קאר עקב שבץ, והוא המשיך לכתוב ביד אחת עד מותו מסרטן ריאות ב-1977. ספריו תורגמו לעברית בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין וכן בהוצאת כתר. גיבורי ספריו המפורסמים ביותר של קאר הם שני הבלשים - ד"ר פל (אנגלית: Dr. Fell) וסר הנרי מריבל (אנגלית: Sir Henry Merrivale). ד"ר פל נחשב ליצירתו הבדיונית העיקרית והיא מושווה לעיתים לשרלוק הולמס, יציר כפיו של ארתור קונאן דויל ונירו וולף גיבור ספריו של רקס סטאוט. הסופר הבריטי קינגסלי אמיס לדוגמה, דרג את ד"ר פל כאחד משלושת הבלשים האהובים עליו אחרי שרלוק הולמס. ג'ון דיקסון קאר, ברשת החברתית Goodreads אגודת מעריצי ג'ון דיקסון קאר ג'ון דיקסון קאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון דיקסון קאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'ון דיקסון קר (1906-1977), דף שער בספרייה הלאומית
מחוזות רואנדה

מבחינה מנהלית רואנדה מחולקת ל-5 מחוזות (intara), כאשר כל מחוז מחולק לנפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא מחוזות רואנדה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריאה

האם התכוונתם ל... בריאת העולם – מיתוסים שונים על היווצרות העולם בריאת העולם (יהדות) בריאת אדם וחוה בריאה - היקום בריאה ספונטנית בריאה – שמה של העיירה ברה-סור-סן בספרות הראשונים
תחנת הרכבת אייל

תחנת הרכבת אייל או תחנת הרכבת קלקיליה (שם קודם בערבית: قلقيلية, קלקיליה באנגלית Qalqilyah) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית. התחנה שכנה בקטע המסילה בין טולכרם לראש העין, כקילומטר וחצי ממערב לקיבוץ אייל וכ-2.5 קילומטרים מצפון מערב לקלקיליה. התחנה הוקמה על ידי הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה במסגרת פתיחת קו הנוסעים חיפה - לוד - קנטרה שפעל תחת הרכבת המנדטורית ושימשה את תושבי קלקיליה, כפר סבא וכן להבאת חומרי בנייה להקמת יישובי הסביבה. התחנה הוקמה מצפון לקלקיליה, לפי הנטען, כדי שתוכל לשמש גם כפרים אחרים במשולש. בשנות ה-30 נסלל כביש השרון שחיבר את מושבות השרון, כפר סבא, רעננה והרצליה, לתחנת קלקיליה. בעת תכנון הכביש, בקשו במושבות שכביש השרון יחבר לתחנת מגדיאל, אולם בקשתם לא נתקבלה. במהלך המרד הערבי הגדול שביולי 1938 הוצתו מבני התחנה פעמיים. במלחמת העצמאות שימשה התחנה כבסיס לכוחות ערביים בקרבות של אזור כפר-סבא, אך במהלך הקרבות נכבשה התחנה ונותרה עם קטע המסילה מראש העין צפונה בתחומי מדינת ישראל. בשנת 1949 נפתח קו הרכבת מחיפה לתל אביב ולירושלים דרך המסילה המזרחית ועל התחנה הוצבה שלט בעברית: "תחנת קלקיליה". בהמשך, שם התחנה שונה ל"אייל". עם פתיחת מסילת החוף בשנת 1953 צומצם מאוד שירות הנוסעים בתחנה והיא שימשה בעיקר רכבות משא ואת רכבות הנוסעים בין חיפה לירושלים. בשנת 1960 התחנה הייתה היחידה שבין תחנת ראש העין לתחנת חדרה, השימוש בה על ידי נוסעים היה אפסי ועלו תלונות על כך שהרכבת עוצרת בתחנה. בשנת 1968 נסגרה התחנה סופית. כבר ב-1957 נפתחה במקום תחנת משטרה שעשתה שימוש בחלק מהמבנים. כיום נמצא על רוב שטח התחנה בסיס של מג"ב שמחזיק ברוב המבנים של התחנה. מבנה בודד נמצא מחוץ לתחום הבסיס. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת אייל בוויקישיתוף מושב חרות - סיפורה של דרך קלקיליה וכפר סבא, דבר, 25 ביוני 1967 מסיבה בועד מושבות השרון, דבר, 25 בנובמבר 1931 כביש השרון, דבר, 24 בפברואר 1932 בועד מושבות השרון, דבר, 13 במרץ 1933 לקראת עונת ההדרים, דבר, 14 בנובמבר 1935 שרפו את תחנת קלקליה, דבר, 14 ביולי 1938 שוב הציתו תחנת קלקיליה, הַבֹּקֶר, 27 ביולי 1938 מרכז מידע פלמ"ח - קורות חייו של יוסף הראל תחנת קלקיליה, מעריב, 20 בספטמבר 1949 תלונה וברכה בצידה, דבר, 20 ביוני 1960 נחנכה תחנת משטרה באייל, הצופה, 2 בספטמבר 1957
נבחרת גאורגיה בכדורסל

נבחרת גאורגיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של הרפובליקה של גאורגיה. הנבחרת הוקמה לאחר הכרזת העצמאות של גאורגיה והפרדותה מברית המועצות בשנת 1991. הדירוג הנוכחי של נבחרת גאורגיה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-24 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. הנבחרת העפילה לראשונה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל בשנת 2011 וסיימה במקום ה-12. זהו הישג השיא שלה נכון להיום. בין שחקני הקבוצה נמנים זאזא פאצ'וליה המשחק בליגת ה-NBA וניקולוז צכיטישווילי שחקן NBA לשעבר המשחק בליגת העל האיטלקית בכדורסל. נבחרת גאורגיה העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גמר אליפות העולם בכדורסל בשנת 2023 והעפילה בו לסיבוב הבתים השני. סגל נבחרת גאורגיה לאליפות אירופה בכדורסל 2017: מדיה וקבצים בנושא נבחרת גאורגיה בכדורסל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת גאורגיה בכדורסל דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נבחרת מולדובה בכדורסל

נבחרת מולדובה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת מולדובה. הנבחרת הוקמה בעקבות היפרדותה של מולדובה מברית המועצות בשנת 1991 והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת מולדובה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-155 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, ירידה של 11 מקומות לעומת דירוג קודם. הנבחרת מעולם לא התמודדה בטורניר אליפות אירופה בכדורסל או בכל טורניר משמעותי אחר ואפילו לא התמודדה בטורניר מוקדמות לטורניר שכזה. כיום הנבחרת משחקת בדרג ג' האירופי. דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נבחרת סלובקיה בכדורסל

נבחרת סלובקיה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת סלובקיה. הנבחרת הוקמה בעקבות היפרדותה של סלובקיה מצ'כוסלובקיה בשנת 1993 והיא אחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת ישראל ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-41 בעולם, נכון ל-10 באוגוסט 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם. הנבחרת מעולם לא העפילה לטורניר אליפות אירופה בכדורסל או לכל טורניר משמעותי אחר. 1995 עד 2003 - לא העפילה 2005 עד 2011 - דרג ב' 2013 עד 2022 - לא העפילה נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורסל אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סלובקיה בכדורסל (בסלובקית) דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
1714

שנת 1714 היא השנה ה-14 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1714 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 7 באוגוסט – קרב גנגוט הימי מסתיים בניצחון הצי הרוסי 11 בספטמבר – העיר ברצלונה נופלת לידיו של מלך ספרד פליפה החמישי בסופו של מצור, זהו "היום השחור ביותר" בהיסטוריה של קטלוניה 7 באוקטובר – מהומות אזרחיות באלקמאר, הולנד, עקב הטלת מס על בירה 21 בינואר – אנה מורנדי מנזוליני, אמנית איטלקייה (נפטרה ב-1774) 8 במרץ – קרל פיליפ עמנואל באך, מלחין גרמני (נפטר ב-1780) 17 ביולי – אלכסנדר גוטליב באומגרטן, פילוסוף גרמני (נפטר ב-1762) 14 באוגוסט – קלוד ז'וזף ורנה, צייר צרפתי (נפטר ב-1789) 10 בספטמבר – ניקולו יומלי, מלחין איטלקי (נפטר ב-1774) 18 בדצמבר – ניקולאוס אסטרהאזי, נסיך הונגרי (נפטר ב-1790) 23 בדצמבר – רניירי דה קלצאביג'י, משורר איטלקי (נפטר ב-1795) מתיו תורנטון - מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית (נפטר ב-1803) 8 ביוני – סופיה מהנובר, אמו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה (נולדה ב-1630) 1 באוגוסט – אן, מלכת בריטניה (נולדה ב-1665) 15 באוגוסט – קונסטנטין ברנקוביאנו, שליט ולאכיה ("הארץ הרומנית" או מונטניה) (נולד ב-1654) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1714 התחילה ביום כ"ה בטבת ה'תע"ד (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-י"ד בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1714 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1714‎ נפטרים ב-1714‎ מדיה וקבצים בנושא 1714 בוויקישיתוף