laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית אברפראו

בית אברפראו (בוולשית: Aberffraw) הוא בית אצולה וולשי שהתקיים כ-500 שנים בין השנים 878–1378 לספירה. צאצאי אברפראו החזיקו בכס נסיכות ויילס, ממלכת גוויניד' ואזורים נוספים בצפון ויילס, מתוך כך בית אברפראו מזוהה במיוחד עם ויילס והלאומיות הוולשית. בית אברפראו נוסד עם מותו של רודרי הגדול בשנת 878, כאשר שלושה מבין בניו חילקו ביניהם את שלושת הממלכות גוויניד', פוויס וסיסלווג. אנרוואד הבכור ירש את ממלכת גוויניד' בצפון ויילס והקים את ששושלת אברפראו על שם עיר הבירה אברפראו באי אנגלסי שנקבעה עוד עם ייסוד ממלכת גוויניד'. בשנת 1216 ל'ואלין הגדול לבית אברפראו הכתיר את עצמו נסיך ויילס לאחר שאיחד את ממלכות ויילס תחתיו, בנו דוויד' הוכר באופן רשמי בתואר זה החל עם מותו של ל'ואלין ב-1240. צאצאי ל'ואלין המשיכו להחזיק בנסיכות עד להוצאתו להורג של אחרון הטוענים לכתר דוויד' אפ גריפיד' ב-1283, לאחר מכן קו הירושה הזכרי המשיך עד למותו של אווין לווגוך ("יד אדומה") ב-1378. לאחר שקו הירושה הבכור הזכרי נפסק, צאצאי רודרי אפ אווין גוויניד' (1147-1195~), דוד מדרגה שנייה של ל'ואלין הגדול, התפצלו לשתי שושלות נפרדות שושלת וין ממשפחת גוויד'יר הבכירה שנגמרת ב-1791 ושושלת אנוויל ממשפחת טיוויל שהיא כיום הנצר האחרון לבית אברפראו. כיום ברון וינסטי ה-11 (נולד ב-1940) הוא היורש האחרון לבית אברפראו. רודרי הגדול (820-878~) ראש בית מנאו אנרוואד אפ רודרי (נפטר 916) - כונה "מלך הבריטונים" אידוואל אפ אנרוואד "אידוואל הגיבור" (נפטר 942) לאגו אב אידוואל אפ מוריג (נפטר 1039) סינאן אב לאגו (1014-1063~) גריפיד' אפ סינאן (1055-1137) - מחזיר את כס ממלכת גוויניד' לאברפראו אווין גוויניד' אפ גריפיד' (1100-1170) הוואל אפ אווין גוויניד' (1120-1170~) לורווארת אפ אווין גוויניד' (1130-1174) ל'ואלין אפ לורוורת' (1172-1240) - ל'ואלין הגדול, הנסיך הראשון של ויילס דוויד' אפ ל'ואלין (1240-1246) ל'ואלין אפ גריפיד' (1223-1282) רודרי אפ אווין גוויניד' (1147-1195~) תומאס אפ רודרי אפ אווין גוויניד' (1170-1195~) לאחר מותו של מרדווית' אפ הוואל (נפטר 1353) הבית מתפצל לשתי שושלות שממשיכות לאחר מותו של אווין לווגוך ב-1378, היורש הזכר הבכור האחרון: שושלת וין ממשפחת גוויד'יר - שושלת שנגמרת ב-1791 שושלת אנוויל ממשפחת טיוויל - כיום ברונטות וינסטי, כאשר הנצר הנוכחי לאברפראו הוא סר ווטקין ויליאמס-וין, ברונט וינסטי ה-11 ממלכת גוויניד' נסיכות ויילס מדיה וקבצים בנושא בית אברפראו בוויקישיתוף
אליפות ברזיל בכדורגל 1967 (טאסה ברזיל)

אליפות ברזיל בכדורגל 1967 (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית: 1967 Taça Brasil) הייתה התחרות הארצית העשירית בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-30 ביולי והסתיימו ב-29 בדצמבר 1967. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. לפני זה באותה שנה נערכה תחרות ארצית נוספת, שגם בה ניצחה פלמיירס. לאור כך, במהלך אותה שנה המועדון זכה בשני תארים אליפות ברזיל. בתחרות השתתפו 21 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף. פלמיירס זכתה באליפות תוך ניצחון על נאוטיקו בסדרת הגמר. זו הייתה הזכייה השלישית בתולדות המועדון. הקבוצות שהשתתפו בגמר העפילו לגביע ליברטדורס צ'יקלטס שחקנה של טרזי כבש 9 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-3 בתים. בית הצפון כלל תשע קבוצות. בגמר הבית נאוטיקו ניצחה את אמריקה סרז'יפה ועלתה לרבע הגמר הארצי. בית הדרום כלל שלוש קבוצות. גרמיו עלתה לרבע הגמר הארצי. בית מרכז כלל שבע קבוצות. בגמר הבית אתלטיקו מיניירו ניצחה את בוטפוגו ועלתה לרבע הגמר הארצי. קרוזיירו ופלמיירס העפילו ישירות לחצי הגמר. נתונים מאתר rsssf
סטיבן סלואן

סטיבן סלואן (באנגלית: Steven Sloane; נולד ב-1958) הוא מנצח אמריקאי ישראלי. סלואן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא החל להתעניין בניצוח בגיל 16. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לתואר מוזיקולוגיה לצד נגינה בויולה. במקביל, למד ניצוח אצל יוג'ין אורמנדי, פרנקו פרארה וגארי ברתיני. סלואן חי ועבד במשך רוב שנות ה-80 בישראל. משנת 1989 עד 1994 היה סלואן קאפלמייסטר ראשון באופרה של פרנקפורט. הוא היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוכום בין השנים 1994 - 2021. סלואן היה המנהל המוזיקלי של אופרת נורת' מ-1999 עד 2002 ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של סטוונגר, נורווגיה מ-2007 עד 2013. בארצות הברית היה סלואן מנהל מוזיקלי של פסטיבל ספולטו משנת 1996 עד 2000. בנובמבר 2000 התמנה סלואן למנהל מוזיקלי של תזמורת המלחינים האמריקאים, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2002 - 2003. מינוי זה היה יוצא דופן בכך, שסלואן לא ניצח מעולם על התזמורת לפני מינויו, אף כי נפגש עם כמה מנגניה במהלך חיפושיהם אחר מנהל מוזיקלי לפני מינויו. סלואן ניצח על התזמורת לראשונה רק במרץ 2002 וסיים את כהונתו עם התזמורת בשנת 2006. משנת 1988 עד 1990 ניצח סלואן על המקהלה הפילהרמונית תל אביב. בין השנים 2019 - 2023 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ירושלים. הוא החליף את המנהל הקודם, פרדריק שאזלן, שסיים את תפקידו לאחר שבע שנים בתפקיד. סלואן ניצח על אופרות ברחבי העולם. סלואן היה נשוי לויולנית טביאה צימרמן. לשניים בת שנולדה בשנת 2003. כיום מתגורר בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של סטיבן סלואן סטיבן סלואן, באתר AllMusic (באנגלית) סטיבן סלואן, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטיבן סלואן, באתר Discogs (באנגלית) סטיבן סלואן, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו חגי חיטרון, סטיבן סלואן שב אל התזמורת הסימפונית ירושלים, בתקווה לחלץ אותה מעוד משבר, באתר הארץ, 18 בפברואר 2019 אנטוני טומאסיני, הניו יורק טיימס, "תזמורת המלחינים האמריקאים ממנה מנהל מוזיקלי" 4 בנובמבר 2000 אמיר מנדל, סטיבן סלואן מונה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית ירושלים, באתר הארץ, 11 בפברואר 2019 Rolf Hartmann, Bochums Musikdirektor Steven Sloane plant Umzug nach Berlin, באתר derwesten.de, ‏9 בפברואר 2011 (בגרמנית)
גיור (כדורגל)

גיוֹר (בהונגרית: ETO FC Győr) הוא מועדון כדורגל מקצועני הונגרי, מהעיר גיור שבהונגריה. המועדון נוסד בשנת 1904, וההישג הגדול ביותר שלו הוא הגעה לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 1964/1965. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון ETO פארק בגיור. אחד משחקניו הבולטים היה אַרְפַּאד אוֹרְבַּאן (בהונגרית: Orbán Árpád) יליד העיר, (1938–2008) היה כדורגלן נבחרת הונגריה הונגרי-יהודי, זוכה מדליית זהב אולימפית באולימפיאדת טוקיו (1964). ליגת העל ההונגרית: 4 1963, 1981/82 ,1982/83 ,2012/13 מדיה וקבצים בנושא גיור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיור פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
פרסי יד ושם למפעלים חינוכיים

פרסי יד ושם למפעלים חינוכיים הם פרסים המוענקים על ידי בית הספר המרכזי להוראת השואה ביד ושם. הפרסים ניתנים למפעלים חינוכיים מצטיינים שבמרכזם לימוד השואה בתחומים: תוכנית חינוכית, מפעל חיים חינוכי, עבודת גמר, וספר לילדים ולנוער. מטרתם לעודד לומדים ומלמדים לעסוק בחקר השואה והוראתה. לתוכניות חינוכיות בהוראת השואה מוענקים שלושה פרסים, שניים למוסדות חינוך פורמלי ופרס נוסף שהוא יוזמת מורים שהשתתפו בהשתלמויות יש ושם. נבדקת ייחודיות התוכנית ומקוריותה, מהימנותה ההיסטורית שיתוף הקהילה ועוד. כל אחת מהתוכניות זוכות בפרס של 6,000 ש"ח, המוענק מהקרן על שם חונו ובלימה ניימן ז"ל. מפעל חיים חינוכי מוענק לדמות שפעלה לקידום הוראת השואה ושימור זכרה, את מקבלי הפרס מאתרת ועדת איתור, ומקבלה זוכה בפרס של 5,000 ש"ח מהקרן על שם חונו ובלימה ניימן ז"ל. לספר לילדים ונוער מוענק הפרס עבור ספר המקרב את הקוראים הצעירים לנושא השואה. הוא ניתן לספר שפורסם בשנים שקרובות לשנת הענקת הפרס. הפרס של 4,000 ש"ח מוענק מתרומתה של סנדרה ברנד לזכר בנה היחיד ברונו שנספה בשואה. כמו כן, מוענקים פרסים לחמש עבודות גמר של תלמידי התיכונים המוקדשות לשואה, גובה כל פרס 500 ש"ח והוא מוענק על ידי הקרן על שם מארק ולובה יובילר ז"ל. מענק ופרס ניתנים לתוכנית חינוכית המתמקדת בתולדות יהודי צרפת ויהודי צפון אפריקה בשואה. מענק ניתן לבית ספר שאת כתיבת עבודות החקר בחטיבת הביניים ניתב להיבטים של שואת יהודי צרפת, ופרס ניתן לעבודת גמר מצטיינת העוסקת בתולדות יהודי צרפת. הפרס מוענק מהקרן לזיכרון השואה בצרפת ואגודת עלומים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. אתר האינטרנט הרשמי של פרסי יד ושם למפעלים חינוכיים
כפניים (סרטנים)

כְּפָנִיִּים המכונים גם מחושתניים (שם מדעי: Scyllaridae) היא משפחה של מעשירי רגל ימיים הקרובים ללובסטרים וללובסטרים הקוצניים והם חיים בימים טרופיים. אורכם של סרטנים אלה מ-40 מ"מ ל-50 ס"מ והם בעלי גוף מגוש, שריון גדול ועיניים גדולות ובעיקר צבתות גדולות מעוגלות הקרובות לראש. ישנם כמה מחושים ליד הראש והלסתות קטנות. ללובסטרים אלה ישנם 10 רגליים. הם חיים במדורים היבשתיים עד לעומק 500 מ' ונעים על פני הקרקעית באיטיות. רבים מהם חיים בים התיכון. הם ניזונים מרכיכות ימיות שונות, סרטנים אחרים, תולעים רב-זיפיות וקווצי עור. מדיה וקבצים בנושא כפניים בוויקישיתוף כפניים, באתר ITIS (באנגלית) כפניים, באתר NCBI (באנגלית) כפניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כפניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפניים, באתר GBIF (באנגלית) https://www.dafni.com/crustacea/Scyllaridae.htm
מגדל השחרור

מגדל השחרור (בערבית: برج التحرير) הוא מגדל תקשורת המתנשא לגובה 372 מטרים בעיר כווית, המבנה השני בגובהו בכווית, ומגדל התקשורת החמישי בגובהו בעולם. בניית המגדל החלה בשנת 1987 לפני הפלישה העיראקית לכווית במלחמת המפרץ, והוא היה אמור להיקרא "מגדל התקשורת הכוויתי". כשהכוחות העיראקיים פלשו לכווית הבנייה (שהייתה כמעט בחצי הדרך) הופסקה זמנית. עם זאת, הבניין לא נפגע במהלך המלחמה, ובנייתו הושלמה בשנת 1993, ושמו שונה ל"מגדל השחרור" כסמל לחירות מהכיבוש העיראקי. המגדל נחנך באופן רשמי על ידי אמיר כווית ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ב-10 במרץ 1996. המגדל בנוי מבטון ופלדה ומחופה באריחי קרמיקה. יש בו 3 חלקים ייעודיים: מסעדה מסתובבת ומרפסת תצפית המשקיפה אל נוף העיר כווית סיטי בגובה 150 מטרים, 6 קומות של משרדים בגובה 210 מטרים לשימוש משרד התחבורה ומשרד התקשורת, וקומפלקס ציוד התקשורת הטכני. במגדל 18 מעליות, והן בין המהירות בעולם. ממשלת כווית פתחה באחרונה סניפים הנגישים לציבור של הרבה ממשרדי הממשלה, ביניהם: משרד המשפטים משרד הפנים משרד החוץ משרד המסחר משרד העבודה והרווחה מכבי אש המגדל היה המבנה הגבוה ביותר במדינה עד שנת 2011. אז נטל ממנו מגדל אל-חמרא את התואר. מדיה וקבצים בנושא מגדל השחרור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל השחרור המגדל, באתר StructuraE
בני טיטלבוים

בני טיטלבוים (נולד ב-1969) הוא עיתונאי ישראלי, עובד תאגיד השידור כאן, שם מגיש תוכנית יומית ברדיו ומשמש ככתב חדשות. טיטלבוים נולד וגדל בשכונת אחוזה שבחיפה ליוסף יליד חיפה, ולטובה, ילידת סלובקיה, שהוחבאה במהלך השואה בבית משפחה נוצרית, ולאחר מלחמת העולם השנייה משפחתה היגרה לאוסטרליה. למד במדרשית נעם שבפרדס חנה. בישיבת ההסדר הגולן שבחיספין ועשה את שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי. במהלך שהותו בדרום לבנון נפצע טיטלבוים מירי מחבלים. לאחר ששוחרר מצה"ל למד בישיבת הכותל ולאחר מכן למד בבית הספר מעלה לתקשורת וקולנוע. לטיטלבוים תואר ראשון במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. ומוסמך לשמש עורך דין. בשנת 1994 החל בתפקידו הראשון בתקשורת כתחקירן בתוכנית מבט שני ששודרה בערוץ הראשון של רשות השידור. כעבור ארבע שנים עבר לקול ישראל. טיטלבוים סיקר ברשת ב' של קול ישראל את תחומי הרווחה, המשפט, והמשטרה. בנוסף היה כתב לענייני מפלגות וכתב בכנסת. ערך יומני בוקר, הגיש יומני חדשות וכן הגיש את התוכנית "הנקודה היהודית" שעסקה ביהדות התפוצות. בשנת 2013 זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה. בשנה זו זכה גם הכתב בני דודקביץ'. בסוף שנת 2014 הוחלט למנותו להגיש את התוכנית הכל דיבורים יחד עם עדי מאירי. התוכנית הוגשה על ידם עד לסגירתה של רשות השידור בשנת 2017. טיטלבוים הצטרף לתאגיד השידור הציבורי וכיום הוא משמש ככתב לענייני העולם היהודי ומגיש תוכנית יומית "הבוקר עם בני טיטלבוים" בתחנת כאן מורשת. נשוי לניצה ואב לחמישה, מתגורר במודיעין. בני טיטלבוים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מירי סער, גם הם עפים על המגזר: בלי ציניות, עם המון ציונות (דתית), באתר nrg‏, 16 באפריל 2013 צביקה קליין, אני עיתונאי דתי, אבל לא עוסק רק בכשרות וחגים, באתר nrg‏, 6 ביוני 2015 רבקי גולדפינגר, עניין אישי עם בני טייטלבוים, באתר ערוץ 7, 8 ביוני 2017 גילי איזיקוביץ, פרס מנכ”ל רשות השידור לכתבים בני טייטלבוים ובני דודקביץ’, באתר הארץ, 11 במרץ 2013 גילי איזיקוביץ, עדי מאירי ובני טייטלבאום יגישו את "הכל דיבורים", באתר הארץ, 3 בדצמבר 2014
Process Explorer

פרוסס אקספלורר (באנגלית: Process Explorer) היא תוכנה חופשית, חלק מאוסף הכלים Sysinternals ומותאמת בעבור מערכות ההפעלה חלונות, מבית מיקרוסופט, היא אינה דורשת התקנה, מספקת אפשרויות זהות לכלי מנהל המשימות של חלונות ובנוסף מכילה בתוכה גם אוסף תוכנות לאיסוף מידע על תהליכים הפועלים במערכת המשתמש. התוכנה הייתה מפוצלת לשתי תוכנות נפרדות HandleEx ו-DLLView, בשנת 2001 מוזגה לתוכנה אחת. הגרסה העדכנית ביותר הניתנת להורדה, היא גרסה 16.21 שוחררה בתאריך 16 במאי 2017. תצוגת התוכנה נפרסת על פני שני חלונות. החלון העליון מציג רשימה של תהליכים הרצים כעת והחלון התחתון תלוי במצב בו נמצא התהליך. התוכנה מאפשרת למשתמש לעקוב אחר תהליך ומציגה מידע מפורט ומדויק כגון: טעינת קובצי DLL בתהליך. הצגת הפקודות המריצות כל תוכנית. עוקב אחר תהליכים ומציג בעיות שעשויות להתרחש. תצוגה היררכית של תהליכים רצים. יציאה, השהיה ועצירת תהליכים. הצגת שם חברה וסמל ליד כל תהליך. הצגת פעילות המעבד, בשורת המשימות. שינוי עדיפות של תהליך. אימות נתונים עם אתר VirusTotal. חיפוש אובייקט לפי שם או אירוע. Netstat רחרחן פורט מיקרוסופט TechNet אתר האינטרנט הרשמי של Process Explorer (באנגלית) עמוד התוכנה באתר מיקרוסופט (באנגלית) אתר מיקרוסופט ישראל (בעברית)
דורון תורג'מן

דורון תורג'מן (נולד ב-1970) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב, בתפקידו האחרון כיהן כמפקד מחוז ירושלים. תורג'מן שירת בצה"ל כלוחם, מפקד וקצין בחטיבת גולני. לאחר שירותו הצבאי התגייס למשטרת ישראל. שירת כקצין מודיעין ובילוש במרחב ציון, שימש מפקד יחידת סיור בתחנה אזורית ציון, במסגרת תפקיד זה עוטר ב-1999 בעיטור המופת של המשטרה, לאחר שטיפס מתוך מרפסת על קיר בניין עד לקומה הרביעית והציל נערה שעמדה להתאבד. ב-2009 קודם לדרגת סגן ניצב ומונה לראש ענף מבצעים במחוז ירושלים. בשנים 2010–2013 פיקד על תחנת לוד. בתפקידו הבא שימש מפקד תחנת נתניה. ב-2015 מונה למפקד מרחב דוד במחוז ירושלים. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב קדם. בינואר 2021 קודם לדרגת ניצב לקראת כניסתו לתפקיד מפקד מחוז ירושלים ב-8 בפברואר אותה שנה. במאי 2024 הודיע למפכ״ל על פרישה מהמשטרה. תורג'מן בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני במנהל עסקים. מתגורר בבית חורון, נשוי לתמר ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא דורון תורג'מן בוויקישיתוף עודד שלום, "מי שיבוא לבצע פה פיגוע, לא יחזור הביתה בחיים", באתר "ידיעות אחרונות", 10 באוגוסט 2017 לירן תמרי, מי אתה תנ"צ דורון תורג'מן? תכירו את המפקד החדש של מחוז ירושלים במשטרה, באתר mynet‏ ירושלים, 24 בינואר 2021 ישי פורת, תנ"צ דורון תורג'מן קודם למפקד מרחב קדם, באתר mynet‏ ירושלים, 6 ביולי 2017 הענקת דרגות ומינויים בסגל הפיקוד הבכיר של משטרת ישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי סבב מינויים בסגל הפיקוד הבכיר של משטרת ישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי, 18 בינואר 2021 ניצב דורון תורג׳מן פורש מהמשטרה | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-05-16
שוקי תחאוכה

שועאע "שוקי" תחאוכה הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, המכהן כמפקד מחוז הצפון. תחאוכה גדל בכפר כמא בן למשפחה צ'רקסית. הוא בוגר בית הספר החקלאי כדורי. התגייס למשטרת ישראל ב-1990. הוא שירת כמפקד ימ"ס רצועת עזה. במהלך שירותו עוטר בעיטור המופת של המשטרה. העיטור הוענק לו על אומץ לב שגילה במרץ 1990 בפעילות מיוחדת. בשנים 2012–2016 שירת כמפקד מג"ב עוטף ירושלים. באוגוסט 2016 מונה למפקד מג"ב צפון. ביולי 2017 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב עמקים. הוא הצ'רקסי הראשון בדרגה זו במשטרת ישראל. בתפקידו זה פיקד ב-2019 על גזרת הר מירון במבצע מירון (ל"ג בעומר). בעקבות המבצע בשנה זו הציע, בניגוד לקו המוביל במשטרה, להגביל את מספר המשתתפים בהילולה – הצעה שהייתה עשויה למנוע את האסון שהתרחש שנתיים מאוחר יותר, אך נדחתה בידי מפקד המחוז בזמנו אלון אסור ומחליפו שמעון לביא. ב-2020 מונה לסגן מפקד מחוז חוף וב-2021 חזר למחוז הצפון כסגן מפקד המחוז. בספטמבר 2022, לאחר פרישת מפקדו שמעון לביא בעקבות האסון, הוחלט על מינוי תחאוכה לתפקיד בדרגת ניצב. בחודש ספטמבר 2024 ביקש לפרוש ממשטרת ישראל. תחאוכה נשוי ואב לשניים. מתגורר בכפר כמא. הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב. מדיה וקבצים בנושא שוקי תחאוכה בוויקישיתוף דני ברנר, לראשונה במשטרה: קצין צ'רקסי בדרגת תת־ניצב, באתר ישראל היום, 12 באפריל 2017 שוקי תחאוכה, באתר הגבורה ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון: דין וחשבון, ה'תשפ"ד–2024 (עמ' 53, 138, 226 ועוד) אלון חכמון, ‏הניצב הצ'רקסי הראשון במשטרה: שוקי תחאוכה מונה למפקד מחוז הצפון החדש, באתר מעריב אונליין, 20 בספטמבר 2022 אורלי הררי, עזיבה נוספת: מפקד מחוז צפון במשטרה פורש, באתר ערוץ 7, ‏3.09.24 אלון חכמון, ‏משטרת ישראל בסחרור: גל העזיבות נמשך עם פרישתו של ניצב נוסף, באתר מעריב אונליין, 3 בספטמבר 2024
משה בר אילן

משה (ארנסט) בר-אילן (1907 – 1999) היה מבכירי ארגון ההגנה, מפקדו הראשון של חיל ציוד והספקה (לימים חיל התחזוקה) של צה"ל עם קום המדינה. משה בר אילן נולד כארנסט בירנבאום ב-1907 בעיירה פירט (Fürth) שבגרמניה. בשנת 1933, חודשים אחדים לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 הצטרף לשורות ההגנה, שם מילא שורה של תפקידים: בשנים 1940–1941 כיהן כראש המחלקה הכללית בש"י (שירות הידיעות), מנגנון המודיעין של ההגנה. לאחר מכן, בשנים 1941–1946 היה המזכיר של מטכ"ל ההגנה. בשנת 1947 מונה לעסוק בנושא ציוד ואספקה באגף חימוש ונשק במטכ"ל ההגנה, תחת פיקודו של יוסף אבידר. הוא המשיך לכהן בתפקיד זה בפרוץ מלחמת העצמאות ב-1947, ועם הקמת מדינת ישראל ב-1948 מונה למפקד שירות ציוד ואספקה במסגרת אג"א עד יולי 1948. כמקים השירות זה, הוא אחראי לאלמנטים רבים בו הידועים עד היום: השם "שק"ם" ("שירות קנטינות ומזנונים") – השירות המספק אוכל וסדקית לחיילים בבסיסי צה"ל – הוא פרי המצאתו, וכן טופס 1004 (תעודת ציוד אישי) – טופס הציוד שעליו חותם כל חייל בעת גיוסו. משה בר אילן היה הראשון בעל שם המשפחה "בר-אילן": לאחר עלייתו לארץ, רצה לעברת את שם משפחתו המקורי, בירנבאום (גרמנית: "עץ אגסים"). הוא פנה לידידו, המשורר ש. שלום, בבקשה שיציע לו שמות אפשריים. האחרון ענה לו במכתב (ראו להלן) ובו הצעות אחדות, רובן המצאות מקוריות שלו, ואחת מהן הייתה "בר-אילן". שם זה נבחר הן בשל הדמיון לצליל השם המקורי והן בשל הדמיון במשמעות, באיות ללא מקף. הרב מאיר ברלין, לימים הרב מאיר בר-אילן, מהמנהיגים הדתיים הבולטים באותה תקופה, הכיר אותו ועיברת את שמו בעקבותיו (ועל-שמו נקראה אוניברסיטת בר-אילן). משה בר אילן נפטר בתל אביב בשנת 1999. יואב גלבר, גרעין לצבא עברי סדיר, עמ' 323.
טריסטן אגולף

טריסטן אגולף (באנגלית: Tristan Egolf;‏ 19 בדצמבר 1971 - 7 במאי 2005) היה סופר אמריקאי, נגן רחוב, פעיל פוליטי. טריסטן אגולף נולד בסאן לורנצו, ספרד לאב נווד ואם ציירת. לאחר גירושי הוריו, אימץ את שם המשפחה של אביו החורג והיגר לארצות הברית. בארצות הברית עקרה משפחתו ממקום למקום מספר פעמים, בין היתר התגוררה בוושינגטון ובפילדלפיה. חופשות הקיץ שבילה אגולף אצל אביו שגר באינדיאנה היוו לו מקור השראה בהמשך דרכו האמנותית. אגולף נרשם לאוניברסיטה בפילדלפיה אך עזב כעבור זמן קצר, והקדיש את זמנו לנגינה. בשנות העשרים לחייו נחל הצלחה מסוימת בתחום המוזיקה כאשר הצטרף להרכב פאנק, אך דווקא כאשר זכה ההרכב לחוזה הקלטות והבטחה למסע הופעות ברחבי המדינה, החליט אגולף לעזוב אותו. לטענתו, הוא חשש שמא הצלחה זו תסיט אותו מייעודו האמיתי - כתיבה. אגולף נסע לאירופה, השתקע בפריז, ומצא את פרנסתו בנגינה ברחובותיה. שם פגש במקרה בחורה בשם מארי מודיאנו, בתו של פטריק מודיאנו, סופר ומוציא לאור מהחשובים בצרפת. בעקבות המפגש חזר אגולף לארצות הברית על מנת להשלים את יצירתו הראשונה - "אדון החצר". מאוחר יותר שב אגולף לפריז כאשר הרומן עדיין לא גמור. מודיאנו סירב לעיין ביצירה עד שתושלם. אגולף עבר לבית מודיאנו בפריז וחילק את זמנו בין נגינה ברחובות לבין כתיבת הרומן. אגולף סיים את כתיבת הרומן והראה אותו למודיאנו. מודיאנו הציע לאגולף להוציא את הספר מיד (1998) בהוצאת גאלימר הצרפתית. אגולף סירב כי רצה שהספר יפורסם בארצות הברית, אך לאחר ששבעים מוציאים לאור אמריקאים דחו את ספרו, הסכים להצעתו של מודיאנו. הספר יצא לאור בצרפת וזכה להצלחה רבה, וכעבור שנה הודפס הספר בארצות הברית והפך תוך זמן קצר לרב-מכר. לאחר יציאת הספר סיפר פטריק מודיאנו לעיתון לה מונד כי עיין בטיוטות של אגולף בשעה שזה גר בביתו: "קצת מוזר לומר, אבל לא הייתי צריך לקרוא הרבה כדי להבין שזו גאונות, הוא היה אז בן 23, ולא יכולתי להעלות בזיכרוני סופר אמריקני אחד שכתב רומן מדהים כזה בגיל כל כך צעיר". אגולף אופיין בכתיבתו הייחודית, תוך דגש על דמויות מוקצנות משולי החברה. בראיון שהעניק לעיתון הארץ באפריל 2001 תיאר את הדמות הראשית בספרו אדון החצר: "גיבור הספר בשבילי הוא פיצוי על הרבה תבוסות. הוא אינדיבידואליסט שנשאר נאמן אך ורק לעצמו ולכן מנודה מהחברה. מתחילת הספר ועד סופו אי אפשר לדעת אם הוא פשוט חולה נפש או האדם הכי שפוי בסביבה". אגולף היה המייסד של קבוצה אקטיביסטית בשם Smoketown Six. הוא ושאר חברי הקבוצה נאסרו ביולי 2004 לאחר שביצעו פירמידה אנושית (לבושים בחוטיני בלבד), בעת ביקור של הנשיא בוש הבן בפנסילבניה על מנת למחות על פרשת ההתעללות באסירים עיראקיים בכלא אבו גרייב. במאי 2005 נמצאה גופתו ירויה בדירה בפנסילבניה, מה שנראה כהתאבדות. חבריו סיפרו לאחר מכן כי אגולף סבל בשנה וחצי שקדמו למותו מדיכאון עמוק. רומן חדש אמור היה לצאת סמוך למותו. אגולף כתב ופרסם חלקים ממנו זמן קצר קודם לכן. אדון החצר - 'הגיע הזמן לשחוט את העגל לסעודה, ולחזק את ישרי הדרך בחבל התירס' (כותרת משנה), תרגמו צילה אלעזר ודנה אלעזר-הלוי, הוצאת מעריב - הד ארצי, 2001. חצאית וכינור, תרגם אסף גברון, הוצאת זמורה-ביתן, 2006. kornwolf על התאבדותו באתר החדשות של כנרת זמורה ביתן על smoketown six בוויקיפדיה האנגלית מאמר עיתונות על מעצר חברי smoketown six דברי הספד על אגולף פרק ראשון מתוך "החצאית והכינור" באתר טקסט לילך וולך, מהפח אל הנחת, 17.01.2007, נענע 10 שירי לבארי, הסופר טריסטן אגולף, מחבר "אדון החצר", התאבד בגיל 33, באתר הארץ, 16 במאי 2005
אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (טורניר רוברטו גומס פדרוזה)

אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (טורניר רוברטו גומס פֵּדְרוֹזָה) (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית: 1968 Torneio Roberto Gomes Pedrosa) הייתה הפעם ה-11 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל של מדינת סאו פאולו וקונפדרציית הכדורגל של מדינת ריו דה ז'ניירו. המשחקים החלו ב-24 באוגוסט והסתיימו ב-10 בדצמבר 1968. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. בהמשך של אותה שנה נערכה תחרות ארצית נוספת, שגם היא קיבלה הכרה של "אליפות ברזיל 1968". בתחרות השתתפו 17 קבוצות. התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו לשני בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. הקבוצות החזקות מכל בית העפילו לבית הגמר שכלל ארבע קבוצות. גם פה המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. סנטוס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השישית בתולדות המועדון. טוניניו, שחקנה של סנטוס, כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. סאו פאולו - 5 גואנברה - 5 ריו גראנדה דו סול - 2 מינאס ז'ראיס - 2 פרנה (מדינה) - 1 באהיה - 1 פרנמבוקו - 1 נתונים מאתר rsssf נתונים מאתר futpedia
אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (טאסה ברזיל)

אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית:1968 Taça Brasil) הייתה התחרות הארצית ה-12 בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-4 באוגוסט והסתיימו ב-4 באוקטובר 1968. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. במהלך באותה שנה נערכה תחרות ארצית נוספת טורניר רוברטו גומס פדרוסה. בתחרות השתתפו 23 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף. בוטפוגו זכתה באליפות תוך ניצחון על פורטלזה בסדרת הגמר. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון. פרנאנדו פררטי שחקנה של בוטפוגו כבש 7 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. זו הייתה התחרות האחרונה במסגרת "טאסה ברזיל". בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-3 בתים. בית הצפון כלל תשע קבוצות. בגמר הבית פורטלזה ניצחה את באהיה ועלתה לרבע הגמר הארצי. בית הדרום כלל שלוש קבוצות. מטרופול עלתה לרבע הגמר הארצי. בית מרכז כלל שבע קבוצות. בגמר הבית קרוזיירו ניצחה את אתלטיקו גויאנינזה ועלתה לרבע הגמר הארצי. נאוטיקו ובוטפוגו העפילו ישירות לחצי הגמר. נתונים מאתר rsssf