laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זנאבווורק

וווֹיזֵארוֹ זֶנֵאבּוווֹרְק הייתה אשתו של המירדאזמאץ' של ממלכת שאווה ווסאן סגד, אמו של המלך האתיופי סהלה סלאסי, השליט הראשון של שאווה שנשא בתואר נגוס (מלך), סבתו של המלך היילה מאלכות והסבתא רבה של הקיסר מנליק השני. ווויזרו זנאבווורק החזיקה במחוזות מאנז וטגלט כאחוזה פיאודלית פרטית. זנאבווורק הייתה האישה החזקה ביותר בשוואה במשך שלטונם של בעלה, בנה ונכדה. חרף המאמצים של סהלה סלאסי לפתור את הוויכוחים הממושכים על טבעו של ישו הנוצרי שהשפיעו על הכנסייה האורתודוקסית האתיופית בשאווה, היא התערבה למען הסוסת לדת ("שלוש הלידות"), שהוליך לצו ב-24 בנובמבר 1841 שגירש את כל הכמרים שלא אימצו את גישתה על טבעו של ישו הנוצרי. היא הצטרפה לכלתה באזאביש, ובגדה בנכדה היילה מאלכות, בזמן הפלישה של הקיסר תוודרוס השני לשאווה ב-1855 על מנת להשליט את המרות של האימפריה האתיופית בממלכת שאווה. מורשתה נשמרה בשפה האמהרית -זנאבווורק הוא כינוי שניתן לנשים אצילות, תואר זה מתאר כיום נשים נשואות בדרך כלל (גברת). משמעות התואר מרידזמץ' הוא מפקד מפחיד, התואר שבו השתמשו שליטי ממלכת שוואה לפני שסהלה סלאסי שינה את התואר למלך Donald Crummey, Priests and Politicians: Protestant and Catholic Missions in Orthodox Ethiopia 1830-1868, 1972 (Hollywood: Tsehai, 2007), pp. 50f ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קירוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מתמטיקה קירוב – קבלת תוצאה הקרובה לערך הנכון אלגוריתם קירוב – אלגוריתם שמוצא פתרון שאינו הפתרון האופטימלי לבעיה נתונה, אלא פתרון שקרוב לפתרון האופטימלי אחר סרגיי קירוב – מבכירי השלטון הסובייטי נקראו על שמו: קירוב (עיר) – עיר ברוסיה (נקראה ויאטקה עד 1934) סיירות המערכה מסדרת קירוב – סדרת סיירות טילים בעלות הנעה גרעינית בצי הרוסי והסובייטי תיאטרון מארינסקי בתקופה הסובייטית
חאק א-דין השני

חאק א-דין השני היה שליט יפאט לקראת סוף המאה ה-14, ובנו של אחמד אבן עלי. טאדסה טמרת כותב על שליט זה "המייסד של ממלכת אדאל כפי שאנו מכירים, שהחלה את מאבקה הארוך כנגד הממלכה הנוצרית (אתיופיה). אף על פי שאל-מקריזי מציין שחאק א-דין ואחיו סעאד א-דין השני נולדו בבית המלוכה האתיופי, שניהם נהפכו להיות השליטים הגדולים של האסלאם בקרן אפריקה. חאק התחיל את הקריירה כפושע בעקבות מחלוקת בין סבו עלי אבן סאבר א-דין לדוד מולה אספה. טאדסה טמרת מזכיר שחאק היה איש שלמד הרבה מאוד תורה איסלאמית ובאותו הזמן נעשה המנהיג של הקבוצות האסלאמיות. תוך שהוא מוקף בחסידים מרובים, הוא הכריז על מלחמה כנגד שני קרובי משפחתו. הוא פנה לקיסר האתיופי ניואיה קראסטוס לעזרה, בסדרת התנגשויות הוא הביס את הצבא המשולב שלהם, ודוד מולה אספה נהרג בקרב. הקיסר האתיופי נכנס ליפאט, על מנת לוודא שסבו של חאק עדיין השליט של העיר, על אף שהוקמה בירה חדשה הנקראת וואהאל. (טרימינאם קורא לעיר זאת בשם וופאט). טאדסה טמרת כותב שהעברת הבירה עזרה לשמר את עצמאותה של יפאט, והחלה להשפיע על הממלכות השכנות דאווארו, האדייה ובלה. חאק א-דין השני מלך כעשר שנים, עד שהוא נהרג בפעולה כנגד חייליו של הקיסר האתיופי. ישנו וויכוח לגבי שנת המוות שלו: אל-מקריזי כותב שחאק נהרג בשנת 776 על פי הלוח המוסלמי (לפי חישוב יוצא שהוא נהרג ב-1373 או 1374), אבל בספר ההיסטוריה של שושלת וואלשמה הוא מת בשנת 1386. הוויכוח ממשיך ואל-מקריזי טוען שהקיסר ששלט בחייו של חאק היה דווית הראשון, בזמן שהמקורות האתיופיים מציינים שמלכותו של חאק החלה בשלטונו של הקיסר ניואיה קראסטוס. טאדסה טמרת טוען שאל-מקריזי צודק בשנת המוות של חאק אך בילבל את הקיסר ניואיה מאריאם עם יורשו המפורסם יותר דווית הראשון, ריצ'רד פאנקהארסט, מקבל את התאריך והזיהוי של אל-מקריזי. ישנה מחלוקת מי היה אביו ג'. ספנסר טרימינאם טוען בספרו אסלאם באתיופיה בעמוד 74 שאביו היה מוחמד אבן וואלשמה, אך לא מספק הסברים. טאדסה טמרת לעומת זאת כותב בספרו כנסייה ומדינה באתיופיה (1270 1527) בעמוד 147, שאביו היה מוחמד אבן עלי וכותב על היחסים ביניהם, לכן נכתב בערך זה שאחמד אבן עלי הוא כנראה אביו. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 147 Taddesse Tamrat, p. 147. Taddesse Tamrat, p. 148. J. Spencer Trimingham ,Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 74 Taddesse Tamrat, p. 154. Taddesse Tamrat, p. 148, 149. Richard Pankhurst, History of Ethiopian Towns (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), p. 57.
רודן

האם התכוונתם ל... רודן (Tyrant) - העומד בראש טיראניה, שליט עריץ, דיקטטור או מנהיג עליון אוגוסט רודן – פסל צרפתי מנדי רודן – מנצח וכנר ישראלי דודנים – דמות מקראית, בן יוון בן יפת. נקרא גם (דברי הימים פרק א) רודנים. רודן – מפלצת מפורסמת מסדרת סרטי "גודזילה"
פרנצ'סקו טולדו

פרנצ'סקו טולדו (איטלקית: Francesco Toldo; נולד ב-2 בדצמבר 1971, בפדובה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת השוער. טולדו החל את הקריירה בקבוצת מילאן, אך מעולם לא שיחק עם הקבוצה. במקום זה, הקבוצה האיטלקית השאילה אותו לטרנטו ורוונה בין השנים 1991 עד 1993. טולדו הצטרף לקבוצת פיורנטינה, שם הפך לשוער הראשון של הקבצה במשך שמונה עונות. בזמנו עם ה"סגולים" המתיק את שהייתו עם זכייה בגביע איטליה פעמיים, והשתתפות בליגת האלופות. שנה לפני פשיטת הרגל של פיורנטינה, הוא הועבר לאינטר מילאנו ב-2001. הוא היה השוער הראשון של הקבוצה הזו למשך 4 שנים, עד קיץ 2005, כאשר השוער הברזילאי ז'וליו סזאר הצטרף וגרם להורדתו של טולדו לספסל למשך משחקי הקיץ. הוא חזר לשחק כשוער הראשון בפברואר 2006 בזמן ירידה בכושר של סזאר, לא לפני פרסום שמועות על מעברו לפאלרמו, מילאן, ובחזרה לפיורנטינה. הארכת החוזה תשאיר אותו במועדון אינטר עד 2009. במשחק עגום מאוד של הקבוצה, טולדו הוציא את הכדור מהרשת לא פחות משש פעמים בגביע איטליה 2007. בשנת 2010 אחרי תשע שנים בקבוצת אינטר פרש טולדו בגיל 39. בסוף 2004, טולדו שיחק בנבחרת איטליה 28 פעמים. הוא היה שחקן רזרבי בטורניריה של איטליה ביורו 96, מונדיאל 1998, מונדיאל 2002, ויורו 2004, למרות היותו אחד השוערים הטובים בעולם בתקופה זו. לעומת חוסר ההשתתפות בטורנירים רבים, הוא הצליח להראות את יכולתו כשוער ביורו 2000. על אף תחרות חזקה עם שוערים כמו ג'אנלואיג'י בופון, טולדו נבחר לפתוח ביורו 2000, מכיוון שבופון שבר את ידו במשחק ידידות נגד נורווגיה רק שמונה ימים לפני תחילת הטורניר. טולדו עזר לנבחרתו להגיע לגמר, שם הפסידו לנבחרת צרפת. בזמן חצי הגמר נגד הולנד, מארחת הטורניר, טולדו הציל פנדל בזמן המשחק ולאחר מכן שניים בקרב הפנדלים. לעומת הצלחתו בחצי הגמר, הוא נכשל בהצלת בעיטה קריטית של סילביאן ווילטורד לקראת סוף המשחק כאשר איטליה הובילו 1-0. בתוספת הזמן צרפת ניצחה הודות לגול של דויד טרזגה. מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו טולדו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרנצ'סקו טולדו פרנצ'סקו טולדו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרנצ'סקו טולדו, באתר Transfermarkt פרנצ'סקו טולדו, באתר Soccerway פרנצ'סקו טולדו, באתר WorldFootball.net פרנצ'סקו טולדו, באתר National Football Teams פרנצ'סקו טולדו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל באתר הקבוצה אינטר מחדשת את חוזהו של טולדו סוכנויות הידיעות, גביע איטלקי: רומא הביסה את אינטר 2:6, באתר ynet, 9 במאי 2007
סעאד א-דין השני

סעאד א-דין השני (מת ב-1422 או ב-1423) היה הסולטאן של יפאט ואחיו של חאק א-דין השני. הוא נולד בחצר המלכות של הקיסר ניואיה קראסטוס. ריצ'רד פאנקהארסט מתאר אותו "כשליט הגדול האחרון של יפאט". סולטאן זה המשיך את המרד כנגד הקיסרים האתיופיים, והגאדלה מארקוראוווס כותב שהוא "הביס בקלות" צבא של קיסר דווית הראשון. האנציקלופד המצרי אחמד אל-קלקשאנדי (שנפטר ב-1418) מהלל גם הוא את סעאד בעקבות ניצחונו על האתיופים. פאנקהארסט מוסיף שסעאד נלחם גם כנגד ממלכת האדייה ועם נוודים הנקראים זלנים שני אלו היו בעלות ברית של אתיופיה. אף על פי כן, טאדסה טמרת כותב שההצלחות היו זמניות, ובתגובה לגידול של הכוח המוסלמי הקיסר דווית הראשון חיזק את ההגנות האתיופיות בגבול והקים את בירתו בעיר טילק שבפטאגר. סעאד הציג אתגר קשה לקיסר האתיופי של פשיטות לתוך דרום הממלכה האתיופית, והמשיך עד אשר נרדף לתוך שטחה של אדאל על ידי האתיופים. אחרי קרב בין חייליו של סעאד לבין חייליו של הגנרל האתיופי בארווה, שבו הצבא של יפאט הובסו ולא פחות מ-400 חיילים מובחרים של יפאט נהרגו, סעאד א-דין יחד עם קומץ חייליו ששרדו נרדפו עד העיר זילע שבסומליה המודרנית. בזילע הקיסר כיתר את העיר והרג את סעאד א-דין השני. עם מות של סעאד, שושלת וואלשמה אימצה את התואר "מלכי אדאל". עשרת ילדיו של סעאד נמלטו ומצאו מקלט בתימן שנשלטה על ידי אחמד אל-אסרף. ישנו וויכוח על שנת מותו של סעאד. ההיסטוריון אל-מקריזי, שמגובה במקורת אתיופים רבים מצהיר שמת ב-1403 על ידי הקיסר האתיופי דווית הראשון. אך בספר ההיסטוריה של וואלשמה נרשם כי מת ב-1415. קברו של סעאד הפך לאתר עלייה לרגל בזילע. החוקר ריצ'רד פרנסיס ברטון שביקר באזור ב-1854 שתיאר את אתר הקבר "כתל של אבנים מחוספסות מקיפות העומדות זקוף". טרימינאם כתב בספרו שביקר באזור ב-1950 אך הים הרס את אתר הקבורה. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 147. Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 50. Taddesse Tamrat, p. 151. Taddesse Tamrat, p. 152. Pankhurst, Borderlands, p. 51 J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 74 n.7. Taddesse Tamrat, p. 149 n.3. Burton, First Footsteps in East Africa, 1856; edited with additional material by Gordon Waterfield (New York: Praeger, 1966), p. 75. Trimingham, p. 250.
הפארק הלאומי וסקראן

הפארק הלאומי וסקראן (בספרדית: Parque Nacional Huascarán) שוכן בקורדיירה בלאנקה ("הרכס הלבן") שבהרי האנדים, במחוז אנקאש שבצפון פרו. הוא הוכרז כפארק לאומי בשנת 1975. ב-1977 הכריז עליו אונסק"ו כשמורה ביוספרית וב-1985 – כאתר מורשת עולמית. הקמת הפארק נועדה להגן על החי והצומח באזור, על האתרים הארכאולוגים ועל נופיה של הקורדיירה בלאנקה. שטחו של הפארק כ-3,400 קמ"ר, הכוללים 663 קרחונים, 296 אגמים ו-3 נהרות אליהם מתנקזים 41 יובלים. גובהו של הפארק הוא למעלה מ-200 מ' מעל פני הים, ופסגותיו הגבוהות כוללות את ההר הגבוה בפרו – הר וסקראן שנתן לפארק את שמו (6,768 מ'), וכן את הר אלפמאיו (5,947 מ') והר פיסקו (5,752 מ'). צמחיית הפארק כוללת 779 מיני צמחים. 112 מיני עופות זוהו בתחומיו, ובהם קונדור האנדים, טינמו הפונה, ברווז הנהרות וקוליבריים ממינים שונים. היונקים המצויים בפארק כוללים, בין היתר, יגוארים, פומות, חתולי פמפס, דובי משקפיים, טפירים ברזילאים, ויקוניות מצויות, גואנקואים ולמות. נופיו של הפארק מהווים מוקד משיכה לתיירים, והפעילויות בו כוללות טרקים, טיפוס הרים וסקי. מרבית המטיילים מגיעים לפארק מהעיירה ואראס הסמוכה. פסל ישו בעיירה יונגאי משקיף לכיוון הר וסקראן פסגת הר וסקראן מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי וסקראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרדית
וילברורד סנל

וילברורד סנל ואן רוין (הולנדית: Willebrord Snel van Royen; ‏ 13 ביוני 1580 – 30 באוקטובר 1626), המוכר גם בשמות סנל ון רוין וסנליוס, היה אסטרונום ומתמטיקאי הולנדי, שמוכר בעיקר בזכות חוק השבירה האופטית שגילה, הקרוי על שמו - חוק סנל. סנל נולד בליידן. בשנת 1613 ירש את אביו רודולף סנל (1546-1613) כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטה של ליידן. בשנת 1615 הוא תכנן וביצע שיטה חדשה למדידת רדיוס כדור הארץ בעזרת קביעת המרחק בין נקודה אחת על האדמה לבין המקבילה לה בקו רוחב אחר, על ידי טריאנגולציה. מאמרו Eratosthenes Batavus ("ארטוסתנס ההולנדי"), שפורסם בשנת 1617, מתאר את השיטה ומציג את התוצאות של יישום השיטה בין אלקמאר וברגן אופ זום—שתי ערים המופרדות על ידי מעלה אחת ברוחב, שהמרחק ביניהן נמדד על ידו להיות 117,449 יארד (107.395 ק"מ). המרחק בפועל הוא בערך 111 ק"מ. סנל היה גם מתמטיקאי בולט, והמציא שיטה חדשה לחישוב π—השיפור המשמעותי הראשון מאז ימי קדם. הוא גם גילה את חוק השבירה האופטית הקרוי על שמו בשנת 1626. הוא נפטר בליידן ב-30 באוקטובר 1626. נוסף על Eratosthenes Batavus הוא פרסם גם את Cyclometria sive de circuli dimensione‏ (1621), ו-Tiphys Batavus‏ (1624). הוא גם ערך את Coeli et siderum in eo errantium observationes Hassiacae‏ (1618), שבו פורסמו התצפיות האסטרונומיות של לנדגרייב ויליאם הרביעי מהסה. חיבור שלו על טריגונומטריה (Doctrina triangulorum) פורסם שנה לאחר מותו. מדיה וקבצים בנושא וילברורד סנל בוויקישיתוף וילברורד סנל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה וילברורד סנל, באתר MacTutor (באנגלית) biography/Willebrord-van-Roijen-Snell וילברורד סנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וילברורד סנל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וירטוס בולוניה

וירטוס פלקנסטרו בולוניה (באיטלקית: Virtus Pallacanestro Bologna) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר בולוניה, המתמודדת בסרייה א' וביורוליג. וירטוס הוקמה בשנת 1879 כמועדון התעמלות, כשמועדון הכדורסל מתחיל להתחרות רק בשנות ה-20 של המאה ה-20. המועדון זכה ב-15 אליפויות מקומיות וב-8 גביעי מדינה. העונה המוצלחת ביותר של וירטוס הייתה עונת 2001 שבה זכה המועדון בליגה האיטלקית, בגביע וביורוליג, כלומר בכתר משולש. הקבוצה זכתה גם באליפות אירופה בשנת 1998 כששחקנה הבולט היה פרדראג דנילוביץ'. הקבוצה הורדה ליגה אחרי עונת 2003 בגלל בעיות כספיות, אך חזרה לליגה הראשונה בעונת 2005/2006 ואף סיימה בעונה הבאה כסגנית הליגה. בשנת 2009 זכתה בולוניה בתואר ראשון מאז 2002 כאשר הניפה את גביע היורוצ'לנג', לאחר ניצחון בגמר מול שולה באסקט, 75-77. סרייה א': אליפות (16): 1946, 1947, 1948, 1949, 1955, 1956, 1976, 1979, 1980, 1984, 1993, 1994, 1995, 1998, 2001, 2021 מקום שני: 1936, 1938, 1940, 1943, 1950, 1952, 1953, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1977, 1978, 1981, 2007, 2022, 2023 הגביע האיטלקי: זכייה (8): 1974, 1984, 1989, 1990, 1997, 1999, 2001, 2002 גמר: 1993, 2000, 2007, 2008, 2009, 2010, 2023 הסופר קאפ האיטלקי: זכייה (4): 1995, 2021, 2022, 2023 גמר: 1997, 1998, 1999, 2000, 2002, 2009, 2010, 2020 הליגה האיטלקית השנייה: זכייה (1): 2017 אליפות אירופה: זכייה (2): 1998, 2001 גמר: 1981, 1999, 2002 גביע ספורטה: זכייה (1): 1990 גמר: 2000 ליגת האלופות: זכייה (1): 2019 יורוצ'לנג': זכייה (1): 2009 יורוקאפ: זכייה (1): 2022 איטליה מרקו בונמיקו איטליה רנאטו וילאלטה איטליה אוגוסטו בינלי ארצות הברית מייקל ריי ריצ'רדסון סרביה ומונטנגרו פרדראג דנילוביץ' צרפת אנטואן ריגודו סלובניה ראשו נסטרוביץ' ארגנטינה מאנו ג'ינובילי סרביה מארקו יאריץ' איטליה אטורה מסינה איטליה סרג'יו סקאריולו בכדורסל האיטלקי הקבוצות נקראות על שם הספונסר הראשי שלהם. להלן רשימה של כל הספונסרים של וירטוס בולוניה: ללא ספונסר 1945–1953 מינגנטי 1953–1958 אורנסודה 1958–1960 אידרוליטינה 1960–1961 ללא ספונסר 1961–1962 קנור 1962–1965 קנדי 1965–1969 ללא ספונסר 1969–1970 נורדה 1970–1974 סינודינה 1974–1980 גרנארולו 1983–1986 דיאטור 1986–1988 קנור 1988–1993 באקלר 1993–1996 קינדר 1996-2002 ללא ספונסר 2002–2003 קרסיבו 2003–2004 קפה מקסים 2004–2006 וידיויצ'י 2006–2007 לה פורטזה (ליגה איטלקית), וידיויצ'י (יורוליג) 2007-2008 מדיה וקבצים בנושא וירטוס בולוניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וירטוס בולוניה (באיטלקית) וירטוס בולוניה, ברשת החברתית פייסבוק
בירה מכבי

בירה מכבי (באנגלית: Maccabee) היא בירת לאגר לתת בהירה, תוצרת חברת טמפו משקאות. הבירה מיוצרת משנת 1968 והיא ונועדה בעיקר לייצוא. לאורך השנים זכתה הבירה ב-4 מדליות זהב בתחרויות בינלאומיות (בלוקסמבורג, פריז, בריסל ורומא)[דרוש מקור]. למכבי פלח שוק יציב יחסית, כ-11% משוק הבירה בישראל[דרוש מקור]. את משווקת בבקבוקים של 330 מ"ל, 500 מ"ל או של 650 מ"ל, בפחיות של 330 מ"ל או 500 מ"ל וגם בחבית של 20 ליטר. בירה "מכבי" הושקה לראשונה באוגוסט 1964. כדי לייצר את הבירה, שנועדה להיות בירת פרימיום, הזמינו מבשלת שיכר לאומית בנתניה ברומייסטר בעל שם בינלאומי מגרמניה. הבירה יועדה לקהל צרכנים ישראלי איכותי בבתי מלון ומסעדות יוקרה ובעיקר לייצוא. הבירה, בת 5% אחוזי אלכוהול, יוצרה בסגנון פילזנר, שמקורו בעיירה פילזן שבצ'כיה. סגנון הפילזן מאופיין בבהירות וצלילות, טעם כשותי ורמת גזים גבוהה. על תווית הבקבוק הראשונה משנת 1968 הופיע ציור של המכבים. בירה מכבי עמדה בציפיות וזכתה בתחרויות בינלאומיות נחשבות לבירה בשנים 1977 בלוקסמבורג, 1979 בפריז, 1981 בבריסל ו-1995 ברומא. על תוויות הבירה התווספו המדליות במהלך השנים. בשנת 2005 יצאה טמפו עם מהדורה מוגבלת של מארזי בירה מכבי מעוצבים בידי אמנים ישראליים. המהדורה הייתה תולדה של שיתוף פעולה בין טמפו לבין ארגון וראייטי תחת השם "מכבי אמנים", במסגרתו עוצבו מארזי בירה מכבי בעיצובים ייחודיים של שלושה אמנים ישראליים, כמו: מנשה קדישמן, יאיר גרבוז ועפרה צימבליסטה. חלק מההכנסות ממכירת הבקבוקים הועברו כתרומה לארגון וראייטי. בשנת 2009 עברה בירה "מכבי" מתיחת פנים. בעזרתה של חברת היינקן העולמית, עודכנה נוסחת המשקה ואחוז האלכוהול עלה מ-4.9% ל-5% אחוזים. בנוסף, הבקבוק והתווית עוצבו מחדש על ידי פיליפ בולקייה. בשנות השבעים השיקה בירה מכבי מאלט לייצוא. בשנת 1991 הושקה "מכבי לייט" בה אחוז האלכוהול ירד ל-3.5. בשנת 2003 יצאה בירה "מכבי ליים" בטעם של בירה עם לימון ליים. בשנת 2006 הושקה בירה "מכבי שנדי"- בירה דלת אלכוהול בתוספת משקה ליים. בסוף שנת 2014 הושקה גרסה נוספת לבירה בה אחוז האלכוהול עלה ל-7.9 תחת התיאור "בירה לאגר חזקה". שווקה גם תחת הסיסמה "שש מכבי - יש חברים". מדיה וקבצים בנושא בירה מכבי בוויקישיתוף בירה מכבי באתר טמפו בירה מכבי לרוויה ולהנאה, חרות, 12 באוגוסט 1964 טמפו מנסה לחזק את הזהות הישראלית של בירה מכבי, באתר ynet, 30 במאי 2005 מתן אברמוביץ', שותים כחול-לבן: בירה "מכבי" חוזרת למדפים במראה ובטעם משודרגים, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009
פלנקה

פָּלֵנְקֵה (מספרדית: Palenque) הוא שמה של עיר קדומה מתקופת המאיה אשר נמצאת במדינת צ'יאפס שבמקסיקו. על אף גודלה הקטן בהשוואה לאתרי מאיה אחרים באמריקה המרכזית, פלנקה מפורסמת בהשתמרות יוצאת הדופן של מבניה, במגוון הרחב של סוגי מבנים ובתחריטים אשר גולפו על ראשי מקדשיה, תחריטים שעזרו רבות בפיענוח אופייה של תרבות המאיה וההיסטוריה שלה. העיר ננטשה שנים רבות לפני הגעת הכובשים הספרדים אל חופי אמריקה, ו"התגלתה מחדש" במאה ה-16, אין הסכמה בין החוקרים מה הייתה סיבת הנטישה. אחת התאוריות, המופיעה בספרו של ג'ארד דיימונד התמוטטות, היא שלאחר סדרה ארוכה של שנים ברוכות משקעים גדלה אוכלוסיית העיר מאוד, וכשהגיעו לאחר מכן שנות בצורת נקלעו רבים מהתושבים למצוקת רעב, החלו למרוד, הסדר החברתי קרס, ותושבי העיר נמלטו מאימת הרעב והמהומות. אריך דניקן ייחד בספרו הפופולרי מרכבות האלים ובסרט בשם זה חלק לתחריט שנמצא בפלנקה, המתאר אדם השוכב על גבו ומסביבו עיטורים. דניקן פירש את התחריט כתיאור של אסטרונאוט קדמוני. אין שום פרט בתחריט התומך בהשערה מרחיקת לכת זו. בשנת 1987 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית. פלנקה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מקסיקו ובנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברית ורשה

ברית ורשה (ברוסית: Варшавский договор) הייתה ברית צבאית בראשות ברית המועצות. הברית הוקמה על ידי מדינות מזרח אירופה ב־14 במאי 1955 לאור משבר ברלין, וכמענה לברית נאט"ו (ובמיוחד לצירוף גרמניה המערבית לברית), כחלק מהמלחמה הקרה. הברית נחתמה בוורשה שבפולין. הברית פורקה לאחר התפוררות הגוש המזרחי בתחילת שנות ה-90. הברית נוצרה כדי לבלום את השפעת ארצות הברית, להתייצב כמשקל נגד לברית נאט"ו ולהגביר את ההשפעה באירופה ואסיה. הברית שלחה נשק למדינות כדי להגדיל את השפעת ברית המועצות בהן, או לאויביהן, כדי שבכל מקרה תהיה לה השפעה באותו אזור. הברית הידקה את הקשרים בין הגרורות בגוש הקומוניסטי ובפועל הייתה כלי לברית המועצות לשליטה במדינות הגוש המזרחי ולאפשר שליטה צבאית. בברית ורשה נכללו המדינות: ברית המועצות, אלבניה, בולגריה, הונגריה, מזרח גרמניה, פולין, צ'כוסלובקיה ורומניה. לברית ורשה הייתה עוצמה צבאית אדירה של כ־300 דיוויזיות, כמות רבה יותר מזו של ברית נאט"ו. ברית ורשה הוסיפה לעימות המזוין הבין־גושי. הברית ניסתה להשתלט על מדינות כמו טורקיה ויוון, שבהן עלה כוחו של השמאל בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. כמו כן דיכא הארגון מרידות אנטי-קומוניסטיות. חוקי הברית קבעו שעל כל חברות הברית חלה חובה לשלוח צבאות במקרה של תקיפה, וזאת בניגוד לחוקי ברית נאט"ו. כך, למשל, נצטוו כל חברות הברית בשנת 1968 להשתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, מדינה שהייתה על סף מהפכה דמוקרטית. הוחלט על הקמת מפקדה משותפת ותוכניות צבאיות משותפות. בראש הברית עמד גוף מדיני עליון וגוף צבאי עליון – המפקדה המאוחדת של הכוחות המזוינים של ברית ורשה. בראש המפקדה עמד מרשל סובייטי. מדי שנה היו נערכים תמרונים צבאיים משותפים. קיימת טענה שעשרים שנה לאחר הקמתה, רקחה הברית את אחד המבצעים הגדולים ביותר שבוצעו עד אותה עת, מבצע "שבעה ימים לנהר הריין". המבצע פירט כיצד בירות וערי אירופה המערבית יופצצו באטום וייכבשו תוך ימים ספורים. המטרה: להגיע לחוף האוקיינוס האטלנטי שבועיים מפרוץ המלחמה, למנוע מארצות הברית ומקנדה לספק תגבורת – ולנצח. ב־1 ביולי 1991, כתוצאה מהתפוררות הגוש הקומוניסטי וברית המועצות בסוף שנות השמונים, פורקה ברית ורשה. החל מ-1999 ובמשך כעשר שנים, הצטרפו בזו אחר זו לנאט"ו מדינות שהיו חברות בברית ורשה. בשנת 2004 הצטרפו לברית הצפון אטלנטית גם המדינות הבלטיות, שהיו חלק מברית המועצות. ברית המועצות ברית המועצות צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה הונגריה (1957–1989) הרפובליקה העממית ההונגרית הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית רומניה (1965–1989) רומניה הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה אלבניה (1946–1992) הרפובליקה העממית של אלבניה (פרשה למעשה ב-1961, עזבה באופן רשמי ב-1968) גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית (הצטרפה ב־1956. פרשה ב-1990 לקראת איחודה עם גרמניה המערבית, חברת נאט"ו) 1955–1960 – איבן קונייב 1960–1967 – אנדריי גרצ'קו 1967–1976 – איוואן יאקובובסקי 1977–1989 – ויקטור קוליקוב 1989–1991 – פיוטר לושב ארגון האמנה לביטחון קולקטיבי נאט"ו שבעה ימים לנהר הריין מדיה וקבצים בנושא ברית ורשה בוויקישיתוף צ' וי' הוכבאום, ‏תרגילי 1978 בברית וארשה ובנאט"ו, מערכות 269, יוני 1979 topic/Warsaw-Treaty-Organization ברית ורשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע על ברית ורשה בקטלוג הספרייה הלאומית קונייב בראש צבאות הגוש המזרחי, דבר, 15 במאי 1955 כך הקרמלין תכנן לגמור את אירופה, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2018 בטקס בפראג נחתם הסכם לפירוק ברית ורשה, חדשות, 2 ביולי 1991
מפתח זר

מפתח זר (באנגלית: Foreign Key) במסדי נתונים הוא מונח מעולם מסדי הנתונים היחסיים, המתאר שדה (עמודה) בטבלה אשר ערכיו האפשריים (Domain) נשאבים משדה מקביל בטבלה אחרת אשר בה משמש השדה כמפתח ראשי. ערכי המפתח הזר אינם בלעדיים (Unique) בטבלת הבן (הטבלה שמכילה מפתח זר) ויכולים לחזור על עצמם. המפתח הזר הוא לעולם לא ריק, מאחר שהוא מצביע למפתח ראשי שתמיד חייב להכיל ערך ייחודי (למשל ת.ז של האב). מפתח זר כמו מפתח ראשי יכול להיות מפתח מורכב, כלומר מפתח שמכיל בתוכו מספר ערכים. ניתן להגדיר קשר זה כאילוץ מפורש (Constraint) בהגדרת הטבלה, כך שמערכת ניהול מסד הנתונים (DBMS) תמנע מופעים של המפתח הזר שאינם עונים לאילוץ, כלומר אינם נמצאים בטבלת האב. כתוצאה מהגדרת אילוץ כזה, לא נוכל גם למחוק רשומה מטבלת האב כל עוד ישנן רשומות בטבלת הבן המכילות את מפתח הרשומה כמפתח זר. על ידי שימוש במפתח זר מגדירים ולמעשה יוצרים את הקשרים בין הטבלאות השונות במסד הנתונים. נתונות שתי הטבלאות הבאות: טבלה של חברות שמייצרות ממתקים וטבלה של ממתקים. לכל חברה יש מספר ייחודי משלה (מזהה חברה) שאינו יכול להתקיים עבור שתי חברות, כלומר הוא מפתח ראשי של הטבלה. בטבלת הממתקים, ישנה עמודה של מזהה חברה - כלומר הפנייה לטבלת החברות. מספר ממתקים יכולים להצהיר שהחברה שמייצרת אותם היא אותה חברה, כלומר העמודה מזהה חברה הוא מפתח זר בטבלת הממתקים. זהו קשר של רבים ליחיד: לכל ממתק יש רק חברה אחת שמייצרת אותו, ומצד שני כל חברה מייצרת הרבה ממתקים. מניתוח של הנתונים אפשר להסיק את הבאות: חברת אטראוס מייצרת רק את הממתק נקופלת. חברת פלית מייצרת את הממתקים נילקי וליפלי. חברת לרמית מייצרת את הממתקים אמבה וגיסלי. אם מספר חברות יכולות לייצר את אותן הממתקים (שלא כמו בדוגמה הקודמת שכל ממתק מיוצר רק על ידי חברה אחת) אז יש להיעזר בקשר הנקרא קשר של רבים לרבים. קשר זה מושג על ידי טבלת קשר שמצליבה בין מזהה ייחודי של ממתק (מפתח ראשי) לבין מזהה ייחודי של חברה (מפתח ראשי). בטבלה זו דוגמה למפתח ראשי מורכב: הוא מכיל שני שדות שכל אחד מהם הוא מפתח זר לטבלאות האחרות, להלן דוגמה: ניתוח של המידע בטבלת הקשר מעלה את הבאים: חברת פלית מייצרת נילקי, נקופלת ואמבה. חברת אטראוס מייצרת נקופלת, אמבה וליפלי. חברת לרמית מייצרת אמבה, ליפלי וגיסלי.
שביתת סטודנטים

שביתת סטודנטים מתבטאת בהיעדרות מאורגנת של סטודנטים מלימודיהם, כדרך של מאבק ומחאה. אין זו שביתה במשמעות המקובלת של מושג זה, המתייחסת לשיבוש עבודה במסגרת סכסוך בין עובדים למעבידים. עילה נפוצה לשביתת סטודנטים היא גובהו של שכר הלימוד. עילות אחרות הקשורות בלימודים הן תנאי הלימוד, מאבק על יחס הממשלה למוסדות להשכלה גבוהה וכדומה. שביתת סטודנטים עלולה לפרוץ גם בהקשר שאינו קשור ללימודים, אלא כדרך להבעת מחאה פוליטית או חברתית. להבדיל משביתה הנערכת במסגרת יחסי העבודה, שנפגעים ממנה המעביד וציבור המשתמשים בשירותיו, הנפגעים הישירים משביתת סטודנטים הם הסטודנטים עצמם, הבטלים מלימודים. בנסיבות אלה, הלחץ העיקרי הגלום בשביתת סטודנטים הוא לחץ מוסרי. לעיתים יוצאים הסטודנטים השובתים להפגנות ונוקטים צעדי מחאה נוספים, להגברת הלחץ שהם מפעילים. שביתת סטודנטים שזכתה לפרסום עולמי היא זו שהתקיימה בצרפת במאי 1968. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בישראל נערכו שביתות סטודנטים אחדות, בעיקר על רקע המחלוקת על גובה שכר הלימוד. בשנת 1998 פתחה התאחדות הסטודנטים בישראל במאבק להפחתת שכר הלימוד לפחות ב-50% או לביטולו כליל. המאבק כלל השבתה של כל מוסדות ההשכלה הגבוהה למשך יותר מחודש, הפגנות (שלוו במעצרים ובתלונות על אלימות משטרתית), שביתת רעב של חלק ממנהיגי הסטודנטים והקמת אוהל מחאה ברחבת אוניברסיטת תל אביב, בו התקיימו 'שיעורים אלטרנטיביים' עם אנשי רוח שבאו לתמוך בשובתים. מאבקם של הסטודנטים מיקד את תשומת הלב הציבורית בשכר הלימוד, ואהוד ברק כלל הבטחה מפורשת להפחתת שכר הלימוד במסע הבחירות שלו לראשות הממשלה ב-1999. למימוש ההבטחה כינס שר החינוך יוסי שריד בשנת 2001 את ועדת וינוגרד, אשר המליצה להפחית את שכר הלימוד ב-50% בתוך חמש שנים; המלצה זו מומשה באופן חלקי בלבד, לאחר החלפת השלטון ושכר הלימוד בישראל הופחת בפועל בכ-20%. בנובמבר 2006 כינסו שרת החינוך יולי תמיר ושר האוצר אברהם הירשזון ועדה חדשה לבחינת נושא שכר הלימוד בישראל, והעמידו בראשה את שר האוצר לשעבר אברהם שוחט. ועדה זו קמה כדי לבדוק את מצב ההשכלה הגבוהה ושכר הלימוד בישראל. נציגי מרצים, סגל זוטר וסטודנטים הביעו התנגדות לעצם כינוס הוועדה והטילו ספק במנדט שניתן לה, בשל הרכבה, שייצג לטענתם בעיקר את משרד האוצר ולא כלל נציגים מטעמם, ומכיוון שלשיטתם מדובר במסמוס ההחלטה שנתקבלה כבר בוועדת וינוגרד. לאחר הסכמי הבנות, שבהן גם הכנסת נציגי הסטודנטים לתת-הוועדה העוסקת בענייני שכר, המרצים קיבלו על עצמם את הוועדה וכך גם בתחילה הסטודנטים, אך האחרונים חזרו בהם כיוון שלטענתם לא היה בכוונת הממשלה לקיים את ההסכמים הללו. לאחר חופשת הפסח, בסמסטר אביב 2007, פתחו ארגוני הסטודנטים בשביתה על מנת להשיג שלוש מטרות מוצהרות: החזרת התקציבים שקוצצו ממערכת ההשכלה הגבוהה מאז שנת 2000, חזרה למתווה וינוגרד, ביטול ועדת שוחט. מדיה וקבצים בנושא שביתת סטודנטים בוויקישיתוף