laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גורוקה

גורוקה (Goroka) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז הרמה המזרחי. אוכלוסייתה של העיירה מנתה 16,700 תושבים בשנת 2011. העיירה שוכנת בגובה של 1546 מטרים מעל פני הים על הכביש הראשי של אזור הרמה של פפואה גינאה החדשה במרחק 285 ק"מ מלאה ו-90 ק"מ מהעיירה הסמוכה קאינאטו (Kainantu). האקלים מתון והוא ידוע כ"אביבי נצחי" בעיירה פועלים ארגונים לאומיים שונים כמו תחנת רדיו נוצרית, המכון למחקר רפואי של פפואה גינאה החדשה, מכון הקולנוע הלאומי, המכון המלנזי, תיאטרון והאוניברסיטה המקומית. כמו כן פועלים בעיירה כמה ארגונים חוץ-ממשלתיים כמו ארגון אוקספם וארגון הצילו את הילדים (Save the Children). בעיירה פועל בית מלון. גורוקה היא גם מרכזם של שבט אנשי הבוץ (Asaro). הענף הכלכלי העיקרי הוא גידול קפה. תעשיות נוספות הם חוות גידול דגי טרוטה, גידול חזירים, דבוראות גידול אננס וגידול ירקות. בחודש מאי מארחת גורוקה את פסטיבל הקפה הלאומי. בחודש ספטמבר, בתקפות יום העצמאות של פפואה גינאה החדשה (16 בספטמבר), מארחת גורוקה התכנסות רב-שבטית גדולה שמתקיימת כבר מאמצע שנות החמישים. השוק בגורוקה סופרמרקט בגורוקה בקתות מסורתיות בגורוקה תושבים מקומיים בגורוקה מדיה וקבצים בנושא גורוקה בוויקישיתוף אתר אוניברסיטת גורוקה אתר המכון המלנזי אתר תחנת הרדיו הנוצרית אתר ההתכנסות הרב-שבטית (Goroka Show ) גורוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de
ויק ויילד

ויקטור "ויק" איבנוביץ' ויילד (באנגלית: Vic Ivan Wild; ברוסית: Виктор Иванович Уайлд;‏ נולד ב-23 באוגוסט 1986) הוא ספורטאי עבר יליד ארצות הברית שהתחרה עבור רוסיה בסנואובורד, האלוף האולימפי, בעל 2 מדליות זהב מאולימפיאדת סוצ'י (2014). משנת 2011 החל ויילד להתחרות עבור רוסיה, לאחר נישואיו לאלנה זברזינה מרוסיה, גולשת סנואובורד בעצמה. רעייתו, זכתה באולימפיאדת סוצ'י, באותו יום ובאותה תחרות לנשים, סללום ענק מקביל, במדליית הארד. לאחר שזכה במדליית הזהב הראשונה שלו אמר ויילד: "רוסיה היא המדינה שאפשרה לי לנצח. אם הייתי נשאר בארצות הברית, כנראה שהייתי עדיין יושב בבית, עושה עבודה רגילה, עושה משהו בנאלי, לא מעניין. תמיד רציתי משהו שונה. זה פשוט מדהים אני זכיתי במדליית הזהב הזו עבור רוסיה. עשויים לחשוב, שהבחור הזה עדיין נשאר אמריקאי. אבל זה לא נכון! אני לא בחור אמריקאי החלטנו שזה יהיה קל יותר להגיע לאולימפיאדה במדינה שבה סנואובורד לא מפותח וזה טוב. בחרתי נתיב קשה, הלכתי עם זה עד הסוף". ב-2021 התגרש מאשתו. ב-2022 הכריז על פרישה. מדיה וקבצים בנושא ויק ויילד בוויקישיתוף ויק ויילד, ברשת החברתית אינסטגרם ויק ויילד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ויק ויילד, באתר olympedia.org ויק ויילד באתר fis-ski (באנגלית) How an American snowboarder helped Russia win the Sochi Games' medal table, sports.yahoo.com (באנגלית אמריקאית)
מיכאל וילף

מיכאל וילְף (1937 - 1 בספטמבר 1997) היה סופר, מבקר ספרות וביבליוגרף ישראלי, ספרן אקדמי במקצועו. מיכאל וילף נולד ב-1937 בפולין. ב-1957 עלה לישראל. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לספרות עברית ומקרא, וב-1967 סיים בה לימודי ספרנות. סיפורו הראשון נדפס בכתב העת הספרותי "גזית" בשנת תשל"ב. מאז פרסם סיפורים ומאמרי ביקורת בכתבי עת ובמוספים לספרות. מיכאל וילף נישא בשנת 1968 והיה אב לשני ילדים. נפטר בשנת 1997. מיכאל וילף (אסף וערך), הסיפורת העברית ההיסטורית: ביבליוגרפיה, חיפה: מפעל השכפול שליד אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת חיפה, תשכ"ח. ("ביבליוגרפיה מוערת הכוללת רומנים וסיפורים היסטוריים מקוריים שיצאו לאור בספר ממאפו עד שנת תשכ"ו–כ"ז") מיכאל וילף (אסף וערך), המחזאות הישראלית המקורית: תש"ח–תשכ"ח: ביבליוגרפיה ליובלה ה-20 של מדינת ישראל, חיפה: פאר אופסט, תשל"ב. מחאג' עד נוודים: מיתוס ומציאות בסיפור העברי המודרני: רשימות ביקורת, חיפה: אוניברסיטת חיפה, תשל"ה. יצירה מקורית: השריפה באלכסנדריה: סיפורים ומחזות, תל אביב: אל"ף, תשל"ג. צור עיר של אניות: שירים, תל אביב: אל"ף, תשל"ד 1974. (שירים על נושאים היסטוריים, וכן תרגומים משירת יאן קוחנובסקי ואדם מיצקביץ') האשה בשרב: סיפורים, תל אביב: טרקלין ליד עקד, תשל"ה. מעשה באשת השוחט: סיפורים, תל אביב: אופיר, תשנ"ב 1992. כתביו של מיכאל וילף באתר WorldCat Identities מיכאל וילף, דף שער בספרייה הלאומית מיכאל וילף, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מיכאל וילף, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מיכאל וילף, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של מיכאל וילף, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המוסמכים של תלמידי האוניברסיטה בירושלים: תעודות לגומרי בית-הספר לספרנות, דבר, טור 3, 13 ביולי 1967. אל"ף., ספרים חדשים: עיון ראשון | שירים היסטוריים, מעריב, טור 2, 1 במרץ 1974. ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וייווק

וייווק (Wewak) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז ספיק מזרח. העיירה שוכנת על חופו הצפוני של האי. היא העיירה הגדולה ביותר בין מדנג שבפפואה גינאה החדשה לבין ג'ייפורה שבמערב גינאה החדשה אשר תחת שלטון אינדונזיה. וייווק היא מקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של וייווק. אוכלוסיית העיר מנתה 33,000 תושבים בשנת 2011. בין השנים 1943–1945 הייתה וייווק הבסיס האווירי הגדול של חיל האוויר היפני בגינאה החדשה. הבסיס היווה מטרה שהופצצה פעמים רבות על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ועל ידי חיל האוויר האמריקני, בולטת במיוחד ההפצצה במסגרת הפשיטה על וייווק ב-17 באוגוסט 1943. ממערב לווייווק נמצא חצי אי הנקרא כף וום (Wom), שבו נכנעו הכוחות היפנים בגינאה החדשה לבעלות הברית וכיום ניתן לראות בו אנדרטה לציון האירוע. באוגוסט 1945 נשפטו שני פושעי מלחמה יפנים בבית דין שהוקם ליד וייווק באשמת הטלת מומים ובאשמת קניבליזם. אחד מהם נדון למוות אך עונשו הומתק לחמש שנות מאסר והשני זוכה מכל אשמה. המרכז הישן של העיירה ממוקם על חצי אי קטן ושאר האזור הבנוי של העיירה משתרע על רצועת אדמה צרה שבין חוף הים לבין רכס הרים שבתוכי הארץ. חלקה המזרחי של העיירה גם הוא חצי אי שעליו שוכנים בית החולים של העיר ונמל התעופה. וייווק מקושרת באמצעות כביש לשלושה כפרים השוכנים על נהר ספיק, למרות שהכביש לא תמיד במצב המאפשר נסיעה. בנוסף, מחוברת העיר באמצעות כביש החוף המקשר אותה עם ערי החוף שממערב לה. האקלים בווייק הוא טרופי. הטמפרטורה היומית הממוצעת היא כ-31 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה הלילית הממוצעת היא כ-23 מעלות צלזיוס. משקעים יורדים בכל השנה. הפשיטה על וייווק מדיה וקבצים בנושא וייווק בוויקישיתוף וייווק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de Japanese cannibalism מתוך הטיימס 4 בנובמבר 1945
שקדי החך

שקדי החך (באנגלית: Palatine tonsils), המוכרים יותר בכינויים השקדים, הם זוג איברי לימפה הנמצאים בגרון ומהווים חלק ממערך השקדים המצוי בלוע. השקדים דומים בצורתם לפרי השקד ומכאן שמם. הם משתתפים בתפקוד המערכת החיסונית. לעיתים גדלים השקדים וחוסמים את מעבר האוויר בגרון, דבר הגורם לנחירה, לקשיי נשימה, להתעוררות בזמן השינה, ולהפסקות נשימה. סימנים נוספים יכולים להיות שינה סוערת, התעוררות לילה והרטבות בלילה. סימנים אלה יכולים לגרום לבעיות ריכוז, לעייפות יום, ליתר פעילות (היפראקטיביות) ולהתפתחות וגדילה איטית. כאשר שקדים חוסמים את מעבר האוויר, עשוי רופא אף אוזן גרון להמליץ על ניתוח שקדים. דלקות שקדים ודלקות במעברי אוויר העליונות הן בעיה נוספת. השקדים יכולים להזדהם על ידי חיידקים. במקרה של זיהום השקדים נעשים גדולים ונפוחים, צבעם אדום ותחושת כאב עז מורגשת בגרון. כאשר הזיהום הוא ממקור חיידקי, הטיפול ייעשה בעזרת אנטיביוטיקה. לדלקת זו עשויה להתלוות תופעת אבני השקדים. על פי האקדמיה האמריקנית לרפואת אף אוזן גרון, דלקת שקדים חוזרת נחשבת אם ישנם שבעה אירועים בשנה אחת, חמישה אירועים בשנה במשך שנתיים רצופות או שלושה אירועים בשנה במשך שלוש שנים רצופות. רופא אף אוזן גרון עשוי להמליץ במקרים חמורים של דלקת שקדים חוזרת על ניתוח להסרת שקדים. כיום מקובל לבצע ניתוח שקדים בעיקר עקב הפרעות נשימה ותסמונת דום נשימה בשינה. על פי האקדמיה האמריקנית לרפואת אף אוזן גרון, 80% מניתוחי כריתת שקדים מבוצעים בגיל 2–8 עקב הפרעות נשימה ותסמונת דום נשימה בשינה בעוד שרק ב-20% מהמקרים ההתוויה היא דלקות חוזרות. מחקרים רבים קישרו בין ניתוח שקדים לבין השמנת יתר. לדוגמה, אחד מהמחקרים מציג ממצאים לפיהם כריתת שקדים העלתה בכ-61% את הסיכון להשמנת יתר בקרב ילדים שעברו כריתת שקדים ללא כריתת אדנואידים. כשבמקביל לכריתת השקדים בוצעה כריתת אדנואידים עלה הסיכון להשמנת יתר בכ-136%. החגורה הלימפטית על שם ולדייר ניתוח שקדים דלקת שקדים ניתוח כריתת שקדים באתר שקדים "כריתת שקדים קשורה להשמנה אצל ילדים". Reuters. 2009-03-30.
קפטן פיליפס

קפטן פיליפס (באנגלית: Captain Phillips) הוא סרט קולנוע מסוגת מתח-הישרדות בבימויו של פול גרינגראס ובכיכובם של טום הנקס וברקהאד עבדי. הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של קפטן ריצ'רד פיליפס אשר נלקח בשבי על ידי פיראטים סומליים שחטפו את אונייתו בשנת 2009. תסריט הסרט עובד על ידי בילי ריי, והוא מבוסס על ספרם של פיליפס ושל סטפן טאלטי "חובת הקפטן" ("A Captain's Duty"). סקוט רודין, דנה בארנטי ומייקל דה לוקה הם מפיקי הסרט. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בניו יורק בשנת 2013, והוא שוחרר בתפוצה מלאה ב-11 באוקטובר באותה שנה. הסרט זכה להצלחה כלכלית עם הכנסות של 217 מיליון דולר. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר, עריכת הסאונד הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר. ריצ'ראד פיליפס, הוא קפטן של אוניית מכולות "MV Maersk Alabama" של החברה הדנית מארסק שיצאה להפלגה מעומאן כדי להגיע לקניה. במטענה בין השאר מזון המיועד לכמה מדינות באפריקה. האונייה משייטת במים הבינלאומיים סמוך לחופה של סומליה שם פועלות מספר כנופיות שודדי ים המבצעות שוד ימי לחופי סומליה. לאחר מספר ימים של התחמקויות, סירה ועליה ארבעה חמושים סומלים הצליחה לעלות על הסיפון. על פי חוק, צוות הספינה אינו נושא נשק ולכן מסתתר בחדר-המכונות. פיליפס מצליח לתמרן את הפיראטים לעזוב את הספינה בסירת-ההצלה ולקחת רק 30,000 דולר במזומן שהיה בכספת, אך נחטף כבן ערובה לצורך תשלום כופר. לאחר מספר ימים, צי ארצות הברית מאתר את הסירה ומקיף אותה בשלוש אוניות מלחמה. צוות של אריות הים מנהל משא ומתן ממושך עם החוטפים במסגרתו הם מפתים את מנהיג החוטפים לעלות לאחת מאוניות המלחמה כדי לדון בהעברת התשלום, ואז יורים בשלושת החוטפים הנותרים ומחלצים את קפטן פיליפס ללא פגע. אתר האינטרנט הרשמי של קפטן פיליפס (באנגלית) קפטן פיליפס, ברשת החברתית פייסבוק קפטן פיליפס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "קפטן פיליפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קפטן פיליפס", באתר נטפליקס "קפטן פיליפס", באתר AllMovie (באנגלית) "קפטן פיליפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קפטן פיליפס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "קפטן פיליפס", באתר Metacritic (באנגלית) "קפטן פיליפס", באתר אידיבי "קפטן פיליפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, מזמן לא היה פה סרט מותח כמו "קפטן פיליפס", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2013
נמל התעופה עובדה

נְמַל התעופה עוּבְדָּה הוא נמל תעופה השוכן בבקעת עוּבדה, כ־65 ק"מ מצפון לאילת. נמל התעופה שימש, עד לפתיחתו של נמל התעופה רמון, גם לקליטת חלק מהטיסות הבין-לאומיות לאילת. בנמל שני מסלולי המראה מקבילים: האחד באורך 2,600 מטר, והשני באורך 3,000 מטר. הנמל פעל מ-1982 ועד 2019. כיום פועל במקום בסיס עובדה, בסיס טיסה והכשרות של חיל האוויר הישראלי (בח"א 10). בסיס חיל האוויר עובדה הוקם בשנים 1979–1981, כתחליף לבסיס עציון, ונחנך בנובמבר 1981. בשנת 1982 הקימה רשות שדות התעופה מסוף אזרחי בבסיס, והוא החל לקלוט טיסות שכר ישירות מאירופה. קודם לכן נחתו טיסות השכר מאירופה בשדה התעופה עציון. בשנת 1988 הוחלט כי טיסות בין-לאומיות המביאות תיירים לאילת ינחתו בעובדה במקום באילת. הדבר אִפשר את הפעלתם של מטוסי נוסעים גדולים כגון בואינג 767 וגדולים ממנו, שאינם מסוגלים לפעול בשדה התעופה באילת. מאז ועד לסוף מרץ 2019 נחתו רוב הטיסות הבין-לאומיות לאילת בעובדה, והוא היה הנמל השני בגודלו בישראל לאחר נמל התעופה בן-גוריון מבחינת תנועת נוסעים בינלאומית. מהנמל פעלו טיסות עונתיות לאירופה. בשנת 2011 עברו דרך הנמל 136,791 נוסעים ב־1,200 תנועות מטוסים. נמל התעופה פעל בעיקר בין אוקטובר למאי. ב־23 ביולי 2014 הכריז שר התחבורה על פתיחת נמל התעופה עובדה לטיסות בין-לאומיות עקב סירוב חברות תעופה זרות לנחות בנמל התעופה בן-גוריון בשל פגיעת רקטה ביהוד במהלך מבצע צוק איתן. לאחר שנמל התעופה רמון נפתח, כל הטיסות הבין-לאומיות הועברו בהדרגה מעובדה לנמל התעופה רמון. ב-31 במרץ 2019 הופסקו כל ההמראות והנחיתות של הטיסות האזרחיות הבין-לאומיות בנמל התעופה עובדה והועתקו לנמל רמון. לאחר מכן חזר נמל התעופה להיות בסיס טיסה צבאי בלבד. ב-2020 IES בשיתוף עם התעשייה האווירית החלו לקדם תוכנית להקמת מתקן לאומי לחניית מטוסים בשטח של כ-2,600 דונם שקיבולתו עד 500 מטוסים לצד נמל התעופה. מתחם זה נועד לתקופות בהן פעילות התעופה מצומצמת ומטוסים רבים זקוקים לחנייה ממושכת. תנאי האקלים היבש בעובדה מאפשרים את חניית המטוסים בשטח הפתוח למשך תקופות ללא חשש לנזקי קורוזיה, ומכון הבדק של חטיבת התעופה בתעשייה האווירית יהיה אחראי על תחזוקתם של המטוסים החונים לצד אפשרויות שירות נוספות כגון: ביצוע עבודות הסבה של מטוסי נוסעים למטוסי מטען, פירוקם לחלפים ועוד. Frank N. Schubert, Building Air Bases in the Negev: The U.S. Army Corps of Engineers in Israel, 1979-1982. Office of History, Corps of Engineers and Center of Military History. United States Army, Washington D.C., 1992 (53 MiB, 322 pages). אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה עובדה נמל התעופה עובדה, באתר רשות שדות התעופה סטטיסטיקה של תנועת מטוסים בנמל התעופה עובדה, באתר רשות שדות התעופה, מאורכב בארכיון האינטרנט מתאריך 16 בדצמבר 2015 אבי אשכנזי‏, הטיסות יחודשו? שדה התעופה בעובדה הוכשר לנחיתות זרות, באתר וואלה, 23 ביולי 2014 מיכל רז-חיימוביץ', ‏מהיום: כל הטיסות לאילת נוחתות וממריאות משדה התעופה רמון, באתר ‏מאקו‏, 2 באפריל 2019 דין וחשבון 2016 רשות שדות התעופה, באתר רשות שדות התעופה (ארכיון) ב-2017 עלתה תנועת הנוסעים בטיסות בינלאומיות ב”עובדה” ב-63%, באתר ias(הקישור אינו פעיל) מיכל רז-חיימוביץ', ‏על רקע משבר התעופה העולמי: התעשייה האווירית מצטרפת לחיים גייר להקמת פרויקט אחסון המטוסים איירפארק, באתר גלובס, 1 באפריל 2020
מונטיאק סיני

מונטיאק סיני (נקרא גם מונטיאק רבסי, שם מדעי: Muntiacus reevesi) הוא אייל מסוג מונטיאק שחיי במרכז סין ובדרומה. נפוץ גם בטאיוואן. הריון של המונטיאק הסיני נע בין 209 ל-220 ימים. המונטיאק הסיני כמו מונטיאקים רבים מתגורר במקומות גבוהים, עד 4000 מטר מעל פני הים. מוצא מחסה בנקיקים תלולים, מזונו, עלים, צמחים ופירות. גובה כתפיים: עד 50 ס"מ. אורך גוף וראש: עד 95 ס"מ. משקל: נע בין 10-18 ק"ג. מדיה וקבצים בנושא מונטיאק סיני בוויקישיתוף מונטיאק סיני, באתר ITIS (באנגלית) מונטיאק סיני, באתר NCBI (באנגלית) מונטיאק סיני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מונטיאק סיני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) מונטיאק סיני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מונטיאק סיני, באתר GBIF (באנגלית) מונטיאק סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וואבג

וואבג (Wabag) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז אנגה (Enga). מבין כל הבירות של המחוזות במדינה, וואבג היא הקטנה ביותר באוכלוסייתה, אשר מנתה 5,020 תושבים בשנת 2011. העיירה שוכנת על נהר לאי (Lai) והכביש הראשי של רמות פפואה גינאה החדשה עובר דרכה. הביקור הראשון של אירופאים בעיירה התקיים בערך בשנים 1938–1939. באותה תקופה הוקמה תחנת רדיו והוכשר מסלול נחיתה למטוסים, אך מגבלות על ההגעה למקום ואי פוריותה של האדמה בסביבה האטו את התפתחותה. האוכלוסייה בסביבה היא כפרית בעיקרה. הגידול העיקרי הוא קפה, אם כי מעשי ביזה במהלך מלחמות שבטיות וקשיים בשיווק האטו את התפתחותה המשמעותית של חקלאות כלכלית ובכל מקרה העיר מאונט האגן, בירת מחוז הרמה המערבי הסמוך, היא המרכז המסחרי של האזור ולא וואבג. בעיות פשיעה מעיבות על חיי העיר התקינים של וואבג. הגיעו הדברים לידי כך שהספרייה הציבורית שהוקמה בעיר לפני קבלת העצמאות הושחתה ובניין מועצת המחוז נשרף כמה פעמים. וואבג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de הערך וואבג מתוך אנציקלופדיה בריטניקה
ג'יימי אלכסנדר

ג'יימי לורן אלכסנדר (באנגלית: Jaimie Lauren Alexander; נולדה ב-12 במרץ 1984) היא שחקנית אמריקאית. מוכרת בזכות תפקידיה בתור סיף בסרטים "תור", "תור: העולם האפל", בתור ג'סי הולנדר בסדרה "קייל XY" ובתפקידה בסדרה "שטח מת". נולדה בשם ג'יימי לורן טארבוש (Jaimie Lauren Tarbush) בגרינוויל, קרוליינה הדרומית שבארצות הברית. היא עברה להתגורר בגרייפויין שבטקסס בהיותה בת 4. היא הבת היחידה מתוך חמישה ילדים. שנה וחצי לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון עברה להתגורר בלוס אנג'לס כדי לקדם קריירת משחק. בשנת 2005, הופיעה לראשונה בתפקיד אורח בסדרת הסיטקום "פילדלפיה זורחת" בעונתה הראשונה, בתפקיד תמי. בשנת 2006 המשיכה את דרכה כשחקנית בתפקידים זניחים במותחן "הצד האחר" ובסרטי האימה "תחנת עצירה" בהפקת דניאל מייריק ו"אדמה קדושה" היא התגלתה בשנת 2007 בסדרת הדרמה המדע בדיונית "קייל XY" בה הופיעה בתפקיד הצעירה ג'סי הולנדר המתחברת לנער קייל (מאט דאלאס). על תפקידה הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. ב-2009, התארחה בסדרות "בונז" ו"CSI: מיאמי", והשתתף בקליפ לשיר "Save You" של הזמר מת'יו פרימן ג'ונס. ב-2010, הופיעה בסרט "על אהבה וסמים אחרים". בשנת 2011 הופיעה אלכסנדר בתפקיד משני בסרט גיבורי-העל "תור" בבימויו של קנת בראנה. הסרט היה לשובר קופות מצליח ואלכסנדר זכתה להערכה רבה על תפקידה בתור הלוחמת האסגרדית סיף. באותה שנה היא התארחה בסדרות "פרשיות סמויות" ו"האחות ג'קי". ב-2012, שיחקה בסרט "לוסיז". בשנת 2013 חזרה אלכסנדר על תפקיד סיף בשובר בקופות "תור: העולם האפל" והשתתפה בסרט הפעולה "עומד אחרון" בתפקיד השוטרת שרה טורנס. בשנת 2015 החלה לשחק בתפקיד הראשי של ג'יין דו / רמי בריגס בסדרת הטלוויזיה "שטח מת" ברשת NBC, על אישה שנמצאה בתוך מזוודה שהונחה בכיכר טיימס, בניו יורק, וכל גופה מקועקע. אלכסנדר שבה עם תפקידה לעונות הבאות שחודשו, וב-2020 עלתה העונה החמישית והאחרונה של הסדרה. בשנת 2012, החלה אלכסנדר לצאת עם השחקן פיטר פצ'ינלי, אותו הכירה על הסט של הסרט "לוסיז". השניים התארסו במרץ 2015, אך הודיעו על ביטול אירוסיהם בפברואר 2016. בשנת 2012, אלכסנדר ספגה חבלות קשות כאשר החליקה מעל גרם מדרגות מתכתיות במהלך בוקר גשום על הסט של "תור: העולם האפל". הנפילה גרמה לה לשבירת דיסק בין-חולייתי בעמוד השדרה וסדקה 11 חוליות, כמו גם לנתק את כתפה השמאלית ולקרוע את השרירים המעוינים. החבלות הוציאו אותה מהצילומים במשך חודש. במרץ 2018, אושפזה אלכסנדר בבית החולים ועברה ניתוח לאחר שהתוספתן נקרע לה בהמשך היא התאוששה. ג'יימי אלכסנדר, ברשת החברתית פייסבוק ג'יימי אלכסנדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'יימי אלכסנדר, ברשת החברתית אינסטגרם ג'יימי אלכסנדר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יימי אלכסנדר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'יימי אלכסנדר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'יימי אלכסנדר, באתר Metacritic (באנגלית) ג'יימי אלכסנדר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
קונדיאבה

קונדיאבה (Kundiawa) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז סימבו (Simbu). אוכלוסיית העיר מנתה 11,455 תושבים בשנת 2011. העירה שוכנת על הכביש הראשי של רמות גינאה החדשה, בערך במחצית הדרך בין גורוקה ומאונט האגן, בירות מחוז הרמה המזרחי ומחוז הרמה המערבי, בהתאמה. קונידאבה היא עיירה קטנה יחסית ובה פועלים בנק, תחנת משטרה, אחד משדות התעופה היחידים במחוז, כמה חנויות, בית חולים, סניף דואר, שוק לחפצים משומשים, שני שווקים למזון וכמה כנסיות. הכביש הראשי העובר דרכה הוא הכביש הסלול היחידי בה ובנוסף מובילים ממנה כמה כבישים בלתי סלולים, כולל זה המוליך להר וילהלם (Mount Wilhelm), הגבוה ביותר בהרי פפואה גינאה החדשה. קונידאבה היא המרכז התעסוקתי, המסחרי והתחבורתי של האזור. משני צדדיה של העיירה זורמים שתי נהרות. האדמה סביב העיירה מאוד הררית ותלולה ועקב כך הגישה לכפרים באזור קשה ולא נגישה לכלי רכב. הדבר מקשה על שיווק התוצרת החקלאית. עם זאת ידועים תושבי האזור בחקלאות המדרגות שלהם. הגידולים העיקריים הם בטטה, טארו, בננה וקנה סוכר. קפה הוא היבול המכניס ביותר. קונדיאבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de
אלוטאו

אלוטאו (Alotau) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מפרץ מילן (Milne Bay) בדרום-מזרח המדינה. אוכלוסיית העיירה מנתה 12,628 תושבים בשנת 2011. אלוטאו שוכנת באזור בו הצבא היפני הקיסרי ספג את תבוסתו הראשונה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ב-1942, לפני קרב שביל קוקודה. פארק זיכרון באתר הקרב מנציח את האירוע. אלוטאו הפכה לבירת המחוז ב-1969 במקום סאמראי (Samarai). 12 ק"מ מאלוטאו שוכן שדה התעופה גרני (Gurney Airport) שקרוי על שם מפקד הטייסת של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, צ'ארלס ריימוד גרני, שנהרג באזור ב-1942. העיירה מהווה נקודת מעבר לכמה מהאיים הנידחים שנמצאים בתחומי המחוז. מפרץ מילן ידוע בשוניות האלמוגים שבו המהווים אתרי צלילה פופולריים. אלוטאו היא גם מקום הכינוס השנתי של שרי ממשלות אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה. מדיה וקבצים בנושא אלוטאו בוויקישיתוף אלוטאו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics - www.citypopulation.de
נאנצ'אנג Q-5

נאנצ'אנג Q-5 (נקרא גם Q-5 פאנטאן) (באנגלית: Nanchang Q-5, בסינית: 航空機 Q-5), הוא מטוס תקיפה למטרות אוויר-קרקע. המטוס פותח בשנות ה-60 ונכנס לשירות בשנת 1970 ונמצא בשימוש עד היום בכמה צבאות בעולם. Q-5: גרסת הייצור המקורית של המטוס. Q-5 nuclear bomber: גרסה שמותאמת לנשיאת נשק גרעיני. Q-5 Anti-ship missile carrier: גרסה שמותאמת לנשיאת נשק נגד ספינות. Q-5I: מסוגל לקבל 70% יותר דלק מהכמות בגרסה המקורית ומסוגל לטוס למרחקים יותר ארוכים. Q-5IA: דגם משופר של Q-5I. Q-5II: דגם משופר של Q-5IA, הוספו לו יותר מכ"מים. Q-5III: דגם משופר של Q-5II, הוספה לו מערכת ניווט אינרציאלית. Q-5IV: דגם משופר של Q-5III, המנוע שונה והמטוס מסוגל לטוס יותר מהר. Q-5A: גרסה שבעלת תוספת מקום לחימוש טילים. Hongdu Q-5D: גרסת התקפת אוויר-אוויר בתוספת לאוויר-קרקע. Nanchang Q-5D גרסה שמאפשרת למטוס לטוס גם במזג אוויר של סערות חזקות. Q-5E: מטוס עם היכולת להטיל פצצות מונחים לייזר. Q-5F: גרסה בעלת יותר חימוש ובעלת מכ"מים רבים יותר מהגרסאות הקודמות. Q-5J: גרסה בעלת שני מושבים במטוס. Q-5K Kong Yun: גרסה בעלת מד טווח לייזר ובעלת עוד הרבה שיפורים לעומת הגרסאות הקודמות. Q-5M: פרויקט סיני-איטלקי שמוסיף שיפורים למטוס. A-5: גרסה צפון קוריאנית למטוס. A-5B: גרסה צרפתית לגרסה Q-5II של המטוס. A-5C: גרסה אמריקאית לגרסה Q-5III של המטוס. A-5D: גרסה אמריקאית לגרסה Q-5IV של המטוס. A-5K: גרסה אמריקאית לגרסה Q-5K Kong Yun של המטוס. A-5M: גרסה אמריקאית לגרסה Q-5M של המטוס, בשימוש על ידי חיל האוויר הפקיסטני. צוות: 1 אורך: 15.65 מטרים מוטת כנפיים: 9.68 מטרים גובה: 4.33 מטרים שטח כנף: 27.95 מ"ר משקל ריק: 6,375 ק"ג משקל טעון: 9,486 ק"ג משקל ההמראה מרבי: 11,830 ק"ג מנוע שני מנועי Liming Wopen-6A טורבו סילון בנגלדש בנגלדש - חיל האוויר הבנגלדשי הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין - חיל האוויר הסיני וחיל הים הסיני מיאנמר מיאנמר - חיל האוויר המיאנמרי קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית - חיל האוויר הצפון קוריאני סודאן סודאן - חיל האוויר הסודני פקיסטן פקיסטן - חיל האוויר הפקיסטני Q-5 Q-5 על המזח מינסק איור מלמעלה של המטוס Q-5 מספר #0064 מיג-19 F-4 פנטום מדיה וקבצים בנושא נאנצ'אנג Q-5 בוויקישיתוף אוסף תמונות של נאנצ'אנג והכנסה (בסינית) החימוש של המטוס (בסינית)
ניו יורק סאן

ניו יורק סאן (באנגלית: The New York Sun) היה עיתון יומי שנדפס בניו יורק בשנים 2002–2008. העיתון שכן ברחוב צ'יימברס 105, לא רחוק מהרחוב בו שכן מרכז הסחר העולמי. העיתון הופיע לראשונה ב-16 באפריל 2002 ואימץ לעצמו את הלוגו של היומון "השמש" (The Sun), שנוסד ב-3 בספטמבר 1833 בניו יורק והופיע עד ב-4 בינואר 1950. העיתון הוקם כדי להציע אלטרנטיבה שמרנית לעיתונות הליברלית של ניו יורק, ולהיות משקל נגד ל"ניו יורק טיימס". בגיליון הראשון שלו הופיע פתרון של התשבץ שהופיע בגיליון הסגירה של העיתון הישן מ-4 בינואר 1950. העיתון היה בבעלות קבוצה של 12 אילי הון, ביניהם קונרד בלק, שהיה איל עיתונות ששלט באימפריית תקשורת שכללה גם את ג'רוזלם פוסט, שיקגו סאן טיימס ודיילי טלגרף הלונדוני. בספטמבר 2008 נתפרסם כי העיתון עומד על סף סגירה. החל מ-30 בספטמבר 2008 העיתון הפך לאתר אינטרנט בלבד, בו מתפרסמים בעיקר מאמרי דעה שבועיים. מדיה וקבצים בנושא ניו יורק סאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניו יורק סאן (באנגלית) סת ליפסקי, עורך ב"וול סטריט ג'ורנל", גייס 15 מ' ד' ממייקל שטיינהרט ומשקיעים יהודים נוספים להקמת עיתון חדש בניו יורק, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2001 ניו יורק סאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עיתון אמריקאי חדש: "ניו יורק סאן", באתר הארץ, 18 באפריל 2002 רן דגוני, ‏עיתון חדש-ישן יופיע בניו יורק: ה"סאן", בשליטת קונרד בלק ומייקל שטיינהארט, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2001 שלמה שמיר, ה"ניו-יורק סאן" על סף סגירה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2008 ארה"ב: העיתון "ניו יורק סאן" נסגר, באתר ynet, 30 בספטמבר 2008