laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים 2003

81 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים 2003, והתחרו על 16 מקומות בטורניר הגמר שהיה אמור להיערך ברפובליקה העממית של סין. סין, המארחת, העפילה אוטומטית והותירה 15 מקומות לשאר הנבחרות. 15 המקומות בגביע העולם חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן: אירופה (אופ"א): 5 מקומות, עליהם התחרו 16 נבחרות. אסיה (AFC)‏: 3.5 מקומות (כולל המארחת סין שהעפילה אוטומטית), עליהם התחרו 13 נבחרות. הנבחרת שזכתה בחצי מקום העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת CONMEBOL. צפון, מרכז אמריקה והקריביים (CONCACAF)‏: 2.5 מקומות, עליהם התחרו 18 נבחרות. הנבחרת שזכתה בחצי מקום העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת AFC. אפריקה (CAF)‏: 2 מקומות, עליו התחרו 22 נבחרות (מתוכן פרשו 3 נבחרות לפני תחילת המוקדמות). דרום אמריקה (CONMEBOL)‏: 2 מקומות, עליו התחרו 10 נבחרות. אוקיאניה (OFC)‏: מקום אחד, עליו התחרו 5 נבחרות. משחק המוקדמות הראשון נערך ב-25 באוגוסט 2001 והמשחק האחרון שוחק ב-12 ביולי 2003. בסך הכל נערכו 195 משחקי מוקדמות, בהם הובקעו 867 שערים (ממוצע של 4.44 שערים למשחק). 16 הנבחרות בדרג א' של אופ"א הוגרלו לארבעה בתים, כאשר זוכות הבתים העפילו ישירות לגביע העולם. ארבע הסגניות הוגרלו לפלייאוף, כשהמנצחת במשחקים אלו העפילה גם היא. נורווגיה העפילה ישירות לגביע העולם וצרפת העפילה לפלייאוף היבשתי. שוודיה העפילה ישירות לגביע העולם ודנמרק העפילה לפלייאוף היבשתי. רוסיה העפילה ישירות לגביע העולם ואיסלנד העפילה לפלייאוף היבשתי. גרמניה העפילה ישירות לגביע העולם ואנגליה העפילה לפלייאוף היבשתי. צרפת העפילה לגמר הפלייאוף. אנגליה העפילה לגמר הפלייאוף. צרפת העפילה לגביע העולם. ערך מורחב – אליפות אסיה בכדורגל נשים 2003 סין, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית העפילו לגביע העולם. יפן העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת צפון, מרכז אמריקה והקריביים. ערך מורחב – גביע הזהב של CONCACAF לנשים 2002 ארצות הברית וקנדה העפילו לגביע העולם. מקסיקו העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי מול נציגת אסיה. ערך מורחב – אליפות אוקיאניה בכדורגל נשים 2003 אוסטרליה העפילה לגביע העולם. ערך מורחב – אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2002 גאנה וניגריה העפילו לגביע העולם. ערך מורחב – קופה אמריקה נשים 2003 ארגנטינה וברזיל העפילו לגביע העולם. יפן העפילה לגביע העולם. הועבר במאי 2003 לארצות הברית בעקבות התפשטות מחלת הסארס בסין
תעלת קוש טפה

תעלת קוִֹש טפּה (פרסית: کانال قوش تپه, אוזבקית: Qoʻshtepa kanali) היא תעלה שנבנית בצפון אפגניסטן כדי להסיט מים מהאמו דריה. אורך התעלה הראשית צפוי להיות 285 ק"מ והיוזמה הכוללת שואפת להפוך 550,000 דונם של מדבר לאדמות חקלאיות פוריות. ממשלת הטליבאן הפכה את התעלה לפרויקט בראש סדר העדיפויות והבנייה החלה בתחילת 2022. תמונות שסופקו על ידי Planet Labs מראות כי מאפריל 2022 עד פברואר 2023, נחפרו יותר מ-100 ק"מ של תעלה בקצב מסחרר. יש מומחים ומהנדסים שהביעו ספקנות לגבי הפרויקט, באשר להאם לממשלת הטליבאן יש את הידע להשלים ביעילות את התעלה וכי מימון הפרויקט יהיה קשה. משטר רשמי לחלוקת מי אמו דריה בין ארבע הרפובליקות לשעבר של ברית המועצות של קירגיזסטן, טג'יקיסטן, טורקמניסטן ואוזבקיסטן נעשה בתקופה הסובייטית. בהיותם פנימיים לברית המועצות, הסכמים אלה לא שיקפו את האינטרסים של אפגניסטן. החל משנת 2022, אמנות בינלאומיות הוצבו במקום הסכמים אלה. עם זאת, אפגניסטן עדיין לא הייתה צד לאמנה אזורית או בינלאומית על שימוש במי נהרות חוצי גבולות. לפיכך, לא היו נוהלי יישוב סכסוכים שנקבעו מראש כדי לתת מענה לדאגות האחרות של מדינות אגן אמו דריה. ממשלת הטליבאן טענה כי למדינה יש זכות (גנרית) להשתמש במימי האמו דריה, ללא קשר לקיום הסכם רשמי. אוזבקיסטן, המדינה העיקרית במורד הנהר שעלולה להיות מושפעת, הביעה דאגה כי לתעלה תהיה השפעה שלילית על החקלאות שלה. ב-2023 קיימו גורמים אוזבקיים שיחות עם הטליבאן בנושא, אם כי לא הושגו הסכמות רשמיות. כמה מומחים לאיכות הסביבה העלו חשש שהתעלה תחמיר את מצב ימת אראל על ידי הסטת מים נוספים מהאמו דריה. מדיה וקבצים בנושא תעלת קוש טפה בוויקישיתוף תעלת קוש טפה, בביצוע A 2022 TOLOnews documentary about the canal, סרטון באתר יוטיוב תעלת קוש טפה, בביצוע Afghanistan Is Building Asia's Largest Artificial River In The Desert, סרטון באתר יוטיוב "Uzbekistan pursues dialogue with Afghanistan on fraught canal project". Eurasianet. 24 במרץ 2023. נבדק ב-26 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) "The Taliban are digging an enormous canal". The Economist. 16 בפברואר 2023. נבדק ב-26 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) Kamil, Ikramuddin (2021). "Afghanistan, the Amu Darya Basin and Regional Treaties". Chinese Journal of Environmental Law. 5: 37–62. doi:10.1163/24686042-12340063. נבדק ב-18 במאי 2023. {{cite journal}}: (עזרה) Qooyash, Habib Rahman (19 בפברואר 2023). "Mujahid: Afghanistan Has Right to Use Amu River Water". TOLOnews. נבדק ב-18 במאי 2023. {{cite news}}: (עזרה) Safarov, Ilyos (10 בפברואר 2023). ""Толибон"ни Ўзбекистон учун фожиали канални қуришдан тўхтатиб бўладими? — экспертлар билан суҳбат" (באוזבקית). Kun. נבדק ב-26 במרץ 2023. {{cite web}}: (עזרה) Duffy, Seamus (19 באפריל 2023). "What Afghanistan's Qosh Tepa Canal Means for Central Asia". The Diplomat. נבדק ב-18 במאי 2023. {{cite web}}: (עזרה)
קאטו רניי

קאטו רניי (לפני נישואיה קטלין שולהוף, בהונגרית: Rényi Kató;‏ בודפשט, 24 באוקטובר 1924 – בודפשט, 31 באוגוסט 1969) הייתה מתמטיקאית יהודייה-הונגרייה, קנדידט (דוקטורט קטן - .CSc) במדעי המתמטיקה, אשתו של אלפרד רניי. היא הייתה פרופסורית למתמטיקה עד מותה בטרם עת. קאטו שולהוף נולדה במשפחה יהודית כבתם של הרופא אדן שולהוף ושל רנה יאהודה. סבה וסבתה מצד אביה היו שמואל סלומון שולהוף (1848–1913) עובד הבורסה וגיזלה אמסטר (1856–1899). סבה וסבתה מצד אמה היו אדולף יאהודה ותרזיה בראון. היא החלה את לימודיה באוניברסיטת בודפשט ב-1942 (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) לזמן קצר, הפסיקה בגלל השואה, שרדה והמשיכה את הלימודים באוניברסיטת סגד ב-1945, לאחר מכן באוניברסיטת לנינגרד בשנים 1946–1947, וסיים באוניברסיטת בודפשט ב-1949. בשנת 1950, הפכה למרצה, ובשנים 1951–1954 הייתה דוקטורנטית בהדרכתו של של פאל טוראן. בין 1954 ל-1958 הייתה מרצה בכירה, לאחר מכן בין 1958 לבין 1962 הייתה פרופסור חבר, ומ-1963 ועד מותה היה פרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד במחלקה לניתוח מתימטי. היא שמה קץ לחייה. היא ביצעה עבודה מדעית בתחום תורת הפונקציות המורכבות. פורסמו 21 מאמרים מדעיים שלה. On a conjecture of G. Pólya (Acta Math. Acad. Sci. Hung., 1956) (על השערה של G. Pólya (Acta Math. אקד. Sci. Hung., 1956) On multiple zeros of derivatives of periodic entire functions (Int. Congress of Math., Edinburgh, 1958) (על אפסים מרובים של נגזרות של פונקציות מחזוריות שלמות (קונגרס המתמטיקה, אדינבורו, 1958) כמה הערות על פולינומים טריגונומטריים (מת'. L., 1959) האגודה למתמטית יאנוש בויאי הקימה את פרס קאטו רניי לזכרה. בפרס הזיכרון יכולים לזכות אותם צעירים שהשיגו תוצאות מדעיות עצמאיות משמעותיות במתמטיקה לפני שהשיגו את התואר באוניברסיטה. Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש) Turán Pál: Rényi Kató élete és matematikai munkássága, Matematikai Lapok, 1969. 3–4. sz. (פאל טוראן: החיים והעבודה המתמטית של קאטו רניי, "דפי מתמטיקה", 1969. גיליון 3–4). תקנון פרס הזיכרון של קאטו רניי (בהונגרית) קאטו רניי באתר Arcanum פרס זיכרון קאטו רניי זוג המתמטיקאים אלפרד וקאטו רניי קאטו רניי בלוח המדענים "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1920/1969. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-22. "Schulhof Ödön és Jahoda René házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 577/1923. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-22. "Schulhof Sámuel halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv.1366/1913. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-22. "Amster Gizella halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 1403/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-09-22. Rényi Kató-emlékdíj
בית רוח

בית רוח הוא מקדש לרוח המגוננת של המקום, שיכול להימצא במדינות דרום מזרח אסיה בורמה, קמבודיה, לאוס, תאילנד, מלזיה, אינדונזיה, וייטנאם והפיליפינים. בית הרוח הוא בדרך כלל בצורה של מבנה מקורה קטן, והוא מותקן על עמוד או על במה. הם יכולים לנוע בגודל מפלטפורמות קטנות לבתים גדולים מספיק כדי שאנשים יוכלו להיכנס. בתי רוח נועדו לספק מחסה לרוחות שעלולות לגרום בעיות לאנשים אם לא ירצו אותם. המקדשים כוללים לרוב תמונות או פסלים מגולפים של אנשים ובעלי חיים. מנחות מושארות בבית כדי לרצות את הרוחות. מתקנים משוכללים יותר כוללים מזבח למטרה זהה. בהודו-סין, לרוב הבתים והעסקים יש בית רוח המוצב במקום "בר מזל", לרוב בפינה של הנכס. ניתן לבחור את המיקום לאחר התייעצות עם כומר ברהמין. בתי רוח ידועים בשם နတ်စင် (רוח קודש) או နတ်ကွန်း (מקדש) בבורמזית; ศาลพระภูมิ ( 'בית הרוח השומרת') בתאילנדית; ו- រានព្រះភូមិ ( 'מקדש לרוח השומר'). בדרום מזרח אסיה הימית, בתי רוח מחוברים לטקסים האנימיסטיים המסורתיים השונים הכוללים רוחות. בפיליפינים, בתי רוח מוקדשים לטקסים או למנחות הכוללות את רוחות האניטו וידועים גם כמקדשים. וידועים גם כmagdantang בוויזיאן. ulango או simbahan בטאגאלוג; tangpap, pangkew, או alalot (עבור מזבחות גג קטנים שונים), balaua או kalangan (עבור מבנים גדולים יותר) ב-Itneg; maligai בסובנן; tenin בטירורי; buis (למי שנבנה ליד כבישים וכפרים) parabunnian (למי שנבנה ליד שדות אורז) בבאגובו. בסינית בתי רוח נקראים 土地神屋 או בית טודיגונג, המייצג קישור בין המושג לרעיון של מקדש אדמה המוקדש לריבונו של הארץ. מדיה וקבצים בנושא בית רוח בוויקישיתוף William Henry Scott (1994). Barangay: Sixteenth Century Philippine Culture and Society. Quezon City: Ateneo de Manila University Press. ISBN 9715501354. A. L. Kroeber (1918). "The History of Philippine Civilization as Reflected in Religious Nomenclature". Anthropological Papers of the American Museum of Natural History. XXI (Part II): 35–37. Fay-Cooper Cole & Albert Gale (1922). "The Tinguian; Social, Religious, and Economic life of a Philippine tribe". Field Museum of Natural History: Anthropological Series. 14 (2): 235-493. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בית רוח".
ההסכמה הבלטית

ההסכמה הבלטית בין המדינות הבלטיות אסטוניה, לטביה וליטא, התבססה על הסכם לשיתוף פעולה שנחתם בין שלושת המדינות ב-12 בספטמבר 1934 בז'נבה. ההסכם עסק בעיקר במדיניות חוץ, וכלל תמיכה פוליטית זו בזו וגיבוי הדדי בפורומים בינלאומיים. למרות איחוד הכוחות, למדינות הבלטיות היה כוח מצומצם, בהשוואה לברית המועצות, גרמניה ופולין השכנות. באוגוסט 1939 הסכימו ברית המועצות וגרמניה על חלוקת מזרח אירופה ביניהן במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שכלל גם הסכמה להכללת המדינות הבלטיות ב"אזור ההשפעה" הסובייטי. ביוני 1940 שלושת המדינות נכבשו על ידי ברית המועצות, וחודשיים אחר כך הן סופחו אליה רשמית. הרעיון להקמת איחוד בלטי החל לעלות ב-1914–1918, עם התגברות הדרישה לעצמאות. בתחילה, הרעיון פותח על ידי פליטים שנאלצו לברוח מרוסיה. המאמץ הפך למציאות ב-1918, אחרי שמלחמת העולם הראשונה נגמרה. בזכות ניצחון מדינות ההסכמה, והחולשה היחסית של גרמניה ורוסיה, נוצר עבור המדינות הבלטיות חלון הזדמנויות לממש את התיאוריה שלהן. כל שלושת המדינות הצליחו לקבל עצמאות אחרי שחתמו על הסכם שלום מול רוסיה ב-1920. לאחר מכן כל מדינה קיבלה את הכרתן של האחרות. בספטמבר 1921 התקבלו כל המדינות הבלטיות לחבר הלאומים, מה שנראה כאילו הבטיח את ביטחונן. בסדר החדש באירופה של אחרי המלחמה, עצמאות המדינות הבלטיות הייתה חלק חשוב. למרות הרצון, רק ב-1934 הוקמה ההסכמה הבלטית, זאת בשל מחלוקות בין ליטא לאסטוניה ולטביה. בעוד הראשונה ראתה בברית המועצות ובגרמניה מדינות שיש לרקום ברית עמן, האחרות ראו בהן סכנה. עם זאת, הסכמי אי–התקפה בין ברית המועצות ופולין ובין גרמניה לפולין גרמו לשינוי גישה בליטא. בבסיס ההסכמה עמד הרצון לשמור על שלום מתמשך. בדברי ההקדמה להסכם נכתב: "אנו נחושים בתוקף לקיים ולהבטיח את השלום, ולתאם את מדיניותנו החיצונית ברוח העקרונות של הסכם חבר הלאומים". בלב ההסכם עמדה הקמת סוכנות תיאום שכן ההסכם דרש מדיניות חוץ משותפת. בסעיף 2 נכתב: "לצורך האמור בסעיף הראשון, הצדדים המתקשרים בחרו לקיים ועידות תקופתיות של שרי החוץ של שלוש המדינות". המוקש הראשון שעמד בפני הברית נגע לתקרית בין פולין לליטא שהסתיימה במותו של חייל פולני בגבול. ממשלת פולין השתמשה בתקרית כדי לאלץ את ליטא לקיים עמה קשר ישיר. בנוסף, לא פיתחה הברית כוח צבאי חזק, בשל התפיסה המוטעית לפיה אפשר להישאר נייטליים, חרף האיום המתקרב של מלחמת העולם השנייה. העובדה שהברית לא הפכה לברית צבאית, מנעה מחברותיה להסתמך עליה להגנה. לצד זה, לברית הייתה הגדרה מעורפלת לאויבים. עמימות זו מנעה סימון מטרות משותפות והביאה לתחושה ששיתוף הפעולה אינו מועיל ליתרון ההדדי. גורם אחר לכישלון היה היעדר בסיס כלכלי. המדינות לא בנו שיתוף פעולה כלכלי, מה שגרם להן להתחרות זו בזו. ולבסוף, לא נוצרה תחושת אחדות, וההבדלים במנטליות ובתרבות של המדינות עשו את שלהם. היעדר הזהות המשותפת גרם לפיצול הולך וגובר ביניהן. 22 INTERNATIONAL RELATIONS BETWEEN THE WARS ההסכמה הבלטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Kaslas, Bronis (1976). The Baltic Nations — the Quest for Regional Integration and Political Liberty. Pittston: EuramericaPress. p. 121. Feldmanis, Inesis; Aivars Stranga (1994). Destiny of the Baltic Entente: 1934-1940. Riga: Latvian Institute of International Affairs. p. 12. ISBN 9984-9000-5-3.
אדולף מילר

אדולף מילר (במקור מתיאש שמיד, בהונגרית: Müller Adolf;‏ טולנה, 7 באוקטובר 1801 – וינה, 29 ביולי 1886) היה מלחין ומנצח יהודי-הונגרי-אוסטרי. מתיאש שמיד נולד במשפחה יהודית בעיירה (בת כ-10,000 תושבים) בדרום טרנסדנוביה. את לימודיו המוזיקליים השלים בברנו. הוא עבד בפראג, בלבוב ובברנו ואז ב-1823 עבר לווינה. שם הלחין בתחילה שירים ויצירות לפסנתר, ואחר כך ב-1825 עבר ליצירות בימתיות "קלות". משנת 1826 היה הזמר והמלחין של תיאטר אם קרנטנרטור, שנתיים לאחר מכן עבר לתיאטר אן דר וין, וכן לתיאטרון ליאופולדשטדר (Leopoldstädter Theater) (אנ'), שם עבד כמלחין וכמנצח עד 1865. הפופולריות שלו הגיעה גם לפשט. בין השנים 1827 לבין 1846 הציגה הלהקה הגרמנית בפשט-בודה יותר מחמישים מחזות שלו. מ-1847 עבד רק בתיאטרו אן דר וין. בנו, אדולף מילר הבן (1839–1901) היה גם הוא הן מלחין והן מנצח, בין היתר בתיאטרון הנ"ל. הוא כתב 5006 יצירות מוזיקליות ל-640 יצירות בימתיות (אופרות, מחזמרים, פרודיות, אופרטות וכו'), היה פעיל בבית ספר לזמר, בבית ספר לאקורדיון, וכתב גם כ-400 שירים, וקטעים אינסטרומנטליים. Der Csikós – שיר ( 1840 ); Die schwarze Frau - פארודיה ( 1826 ) נסטרוי: Lumpacivagabundus (1883); רוברט השטן (1833). Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים) Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה) Die schwarze Frau – Wiener Opernparodie nach Boieldieu לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת מדיה וקבצים בנושא אדולף מילר בוויקישיתוף Eintrag zu Adolf Müller senior im Austria-Forum (im AEIOU-Österreich-Lexikon) Werke von und über Adolf Müller senior im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Werke von und über Adolf Müller senior in der Deutschen Digitalen Bibliothek אדולף מילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדולף מילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדולף מילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדולף מילר, באתר MusicBrainz (באנגלית)
האחים כהן וחצי

האחים כהן וחצי הייתה חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי. החברה הוקמה על ידי אריאל כהן ושחר בן חור בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. כמה מהסרטים אותם הפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד סרטי קאלט במגזר. שיתוף הפעולה הראשון בין השניים היה בסרט "אופני הרעם" (2002-2001, בכיכובם של יובל שפרמן, רונן הרשקוביץ, יניב חיים, רוברט הניג ואיציק לילך), דרמה עלילתית אותה כתב וביים כהן והפיק בן-חור, תחת השם "ארבל מדיה". לאחר הצלחת הסרט חברו כהן ובן-חור להפקת סרט עלילתי נוסף בשם "הרפתקה בפראג" (2 חלקים, 2003), לראשונה תחת השם "האחים כהן וחצי". הסרט - שצולם ברובו בפראג בכיכובם של רונן הרשקוביץ ומיכאל וייגל - מרכיב אלמנטים של סרט דרמה, מסתורין, מותחן, מיתולוגיה והיסטוריה. לאחר מכן, החברה הפיקה סדרת מערכונים עבור ערוץ התכלת, שלבסוף אוגדו לכדי שלושה סרטים: "הדיסק הצרוב", "מנין חסר" (2005) ו"הצחקתם אותי" (2007). בראיון למקור ראשון התייחס כהן לשמה של החברה: ”זה התחיל כהלצה יחד עם שותפי, שחר בן-חור על האחים כהן מהוליווד והפך למשהו אמיתי כשגילינו שאמא של שחר גם כהן. מה שהופך אותו לחצי כהן גאה”. החל משנת 2006, עם יציאת טרילוגיית הסרטים המצליחה "חרב דוד" (בכיכובם של אלי גלפרין ודויד בילנקה) הפיקה החברה בעיקר סרטי מתח ופעולה המצולמים (בחלקם) בחוץ לארץ. ב-2008 יצאה סדרת הסרטים המצליחה "נשק שחור" (השתתף בפסטיבל קולנוע דרום 2006 ופסטיבל קולנוע אילת 2007), הסדרה נחשבה לייחודית במגזר שלראשונה הופיעו בה קטעים מוקומנטרים, בשילוב מותחן-פעולה בסגנון ג'ייסון בורן. באותה שנה יצא הכותר "הזדמנות לשינוי", סרט המורכב משלוש עלילות שונות בעלות מסר זהה. ביחס לשאר סרטי האחים כהן וחצי, "הזדמנות לשינוי" לא נחל הצלחה משמעותית. בין השנים: 2010-2008 הפיקה החברה (בשיתוף "מעוף הפקות") סדרת סרטים בהמשכים בשם "כח זיקית". בתחילה, הסדרה תוכננה לצאת בשלוש חלקים, - עקב הצלחת הסדרה, יצא לבסוף פרק ספיישל נוסף. בסוף שנת 2010, לאחר צאת הסרט הרביעי בסדרת "כח זיקית", כמו חברות רבות בתעשיית הקולנוע החרדי-גברי באותן שנים - החברה התפרקה. שנים אלו ידועות כסוף תקופת "תור הזהב" של הענף הגברי. יהודה גרובייס, הנחשב לממציא הקולנוע החרדי והיוצר הבולט בתחום, הוציא את סרטו האחרון "הזכייה הגדולה" בשנת 2011. גם חברת ההפקות הוותיקה "גל דיסק" חתמה את פעילותה בשנת 2009 עם הסרט "טיפות מים". קולנוע חרדי אריאל כהן כוח זיקית האחים גרובייס מתן אהרוני, זה לא קולנוע, זה מפגש חברתי, מוסד ביאליק, 2023 יצחק טסלר, שליפות עם אריאל כהן, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009 אופני הרעם: אל מול פני הסכנה - משימה בלתי אפשרית מול הטרור "חרב דוד" - הונגריה, "נשק שחור" ו"כח זיקית" - טורקיה על כותר הסרט השלישי נכתב: "פרק שלישי ואחרון" על כותר הסרט הרביעי נכתב: "פרק רביעי ומיוחד"
נמניה יוביץ'

נמניה יוביץ' (בסרבית: Немања Јовић; נולד ב-8 באוגוסט 2002 בזבורניק שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן סרבי-בוסני המשחק בעמדת קשר הכנף באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית ונבחרת סרביה. יוביץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. הוא ערך 74 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, בהן הבקיע עשרה שערים. ב-30 באוגוסט 2023 שוחרר מהמועדון. ב-15 בינואר 2024 חצי שנה לאחר שחרורו מפרטיזן חתם יוביץ' באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית. וב-4 בפברואר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–0 על אסטרלה דה אמדורה. ב-7 ביוני 2021 ערך יוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות. נמניה יוביץ', באתר Transfermarkt נמניה יוביץ', באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) נמניה יוביץ', באתר Soccerway נמניה יוביץ', באתר WorldFootball.net נמניה יוביץ', באתר FootballDatabase.eu Nemanja Jovic inscrito pelo Estoril Praia, OneFootball, ‏2024-02-17 (באנגלית)
איימן אל-ואפי

איימן אל-ואפי (באיטלקית: Ayman El Wafi, בערבית: ايمن الوافي, בתעתיק מדויק: אימן אלואפי; נולד ב-11 במאי 2004 בקמאיורה שבאיטליה) הוא כדורגלן מרוקאי-איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוגאנו מליגת העל השווייצרית. אל-ואפי גדל במחלקות הנוער של ליבורנו והלאס ורונה. ב-8 ביוני 2023 חתם אל-ואפי על חוזה לארבע שנים בלוגאנו מליגת העל השווייצרית. ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על סנט גאלן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. אל-ואפי היה חלק מסגל נבחרת מרוקו עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר, בו זכתה נבחרתו. אל-ואפי נולד וגדל בקמאיורה שבאיטליה להורים מרוקאים. בשנת 2012, בגיל שמונה, לאחר מותו של אביו, עבר יחד עם משפחתו לטנג'יר, ושלוש שנים לאחר מכן הם חזרו לאיטליה. נבחרת מרוקו עד גיל 23 גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 (1): 2023 איימן אל-ואפי, באתר Transfermarkt איימן אל-ואפי, באתר Soccerway איימן אל-ואפי, באתר WorldFootball.net איימן אל-ואפי, באתר FootballDatabase.eu DALL'HELLAS VERONA ARRIVA AYMAN EL WAFI באתר הרשמי של לוגאנו, 8 ביוני 2023 (באיטלקית) تشكيلة المنتخب الوطني لاقل من 23 سنة امام غينيا באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 24 ביוני 2023 (בערבית) «Vi prometto che tra due anni sarò in una big» באתר Cronache di spogliatoio, ‏ 2 באוגוסט 2023 (באיטלקית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איימן אל-ואפי".
1930 בצרפת

שנת 1930 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 943 שנות לאום. נשיא צרפת – גסטון דומרג ראש ממשלת צרפת – עד 21 בפברואר – אנדרה טרודו 21 בפברואר – 2 במרץ – קאמי שוטם 2 במרץ – 13 בדצמבר – אנדרה טרודו מ-13 בדצמבר – תאודור סטיג 10 בפברואר – קשר ין באי: חיילים וייטנאמים בשירות צבא צרפת מתקוממים 22 בפברואר – נחתם ההסכם הימי של לונדון, בין בריטניה, צרפת, יפן וארצות הברית 17 במאי – ראש הממשלה אנדרה טרודו מודיע על נסיגת כוחות צרפת מחבל הריין; הם משלימים את העזיבה ב-30 ביוני 21 ביוני – מוחל גיוס חובה לשנה 5 באוקטובר – ספינת האוויר הבריטית R101 מתרסקת בצרפת, במסע הבכורה שלה להודו 2 ביולי – נפתח הטור דה פראנס 13 ביולי – באורוגוואי נערך גביע העולם בכדורגל לראשונה; לוסיאן לורן מבקיע את הגול הראשון במשחק נגד מקסיקו 27 ביולי – אנדרה לדו מנצח בטור דה פראנס 1 בינואר – ז'אן–פייר דופרי, משורר ופסל (נפטר ב-1959) 13 בינואר – פרנסואה פרוו, שחקנית (נפטרה ב-1997) 3 בפברואר – רוג'ר דושן, ביוגרף (נפטר ב-2006) 20 בפברואר – פייר גבאיה, מלחין (נפטר ב-2019) 1 במרץ – פייר מקס דובו, מלחין קלאסי (נפטר ב-1995) 6 במרץ – לורין מאזל, מנצח, כנר ומלחין יהודי (נפטר ב-2014) 10 באפריל – קלוד בולינג, מלחין ופסנתרן (נפטר ב-2020) 14 באפריל – רנה דרמייסון, אלפיניסט ומטפס הרים (נפטר ב-2007) 29 באפריל – ז'אן רושפו, שחקן (נפטר ב-2017) 30 באפריל – פליקס גואטרי, פסיכואנליטיקאי, פילוסוף, סמיוטיקאי, פעיל חברתי ותסריטאי (נפטר ב-1992) 25 במאי – סוניה ריקייל, מעצבת אופנה (נפטרה ב-2016) 9 ביוני – ברברה, זמרת (נפטרה ב-1997) 24 ביוני – פייר רסטני, מבקר אמנות (נפטר ב-2003) קלוד שברול, שחקן ובמאי קולנוע (נפטר ב-2010) 15 ביולי – ז'אק דרידה, פילוסוף (נפטר ב-2004) 23 ביולי – פייר-וידל נקו, היסטוריון (נפטר ב-2006) 1 באוגוסט – פייר בורדייה, סוציולוג (נפטר ב-2002) 17 באוגוסט – ז'אן בורלא, רוכב אופניים מקצועי (נפטר ב-2021) 24 בספטמבר – קתרין רוב-גריל, סופרת, צלמת ושחקנית 1 באוקטובר – פיליפ נוארה, שחקן קולנוע ותיאטרון (נפטר ב-2006) 10 באוקטובר – איב שובן, כימאי (נפטר ב-2015) 18 באוקטובר – מישל דרך, במאי, סופר, מפיק ושחקן (נפטר ב-1990) 29 באוקטובר – ניקי דה סן פאל, פסלת, ציירת ומפיקת סרטים (נפטרה ב-2002) 13 בנובמבר – מישל רובין, שחקן (נפטר ב-2020) שמואל סיראט, הרב הראשי של צרפת בין 1981–1988 (נפטר ב-2023) 14 בנובמבר – פייר ברז', תעשיין (נפטר ב-2017) 3 בדצמבר – ז'אן-לוק גודאר, במאי קולנוע נפטר ב-2022) 4 בדצמבר – רנה פריווה, רוכב אופניים מקצועי (נפטר ב-1995) 11 בדצמבר – ז'אן-לואי טרנטיניאן, שחקן קולנוע ותיאטרון (נפטר ב-2022) לא ידוע – ז'ראר גרנל, פילוסוף ומתרגם (נפטר ב-2000) (קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1930) 19 במרץ – ז'וזף דופון, מיסיונר ובישוף (נולד ב-1850) 24 באוקטובר – פול אמיל אפל, מתמטיקאי (נולד ב-1855) אז'ן גלה, פיזיולוג ואנדוקרינולוג (נולד ב-1857) 24 בנובמבר – פרוספר רנה בלונדלו, פיזיקאי (נולד ב-1849) 22 בדצמבר – מריון מנוויל פופ, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1859) מדיה וקבצים בנושא 1930 בצרפת בוויקישיתוף
אפרים זלמן הלוי סלוצקי

הרב אפרים זלמן הלוי סלוצקי (ה'תר"ב, 1842 - סביב ה'תרע"ח, 1918) היה פוסק הלכה ומורה צדק בוילנא, בלשן, מחבר ספרים, ממפרשי ספר 'הלכות גדולות' וספר 'הערוך', ופעיל ציוני. נולד במיר לאביו הרב נחום דוד. סבו היה הרב בצלאל שהיה אב בית הדין של סלוצק. בילדותו משפחתו היגרה לווילנא. למד בישיבות, ושילב לימודי מדעים. בשנת תרט"ז, נשא את ביתו של רבי יוסף סקוביץ. תחילה לא רצה לקבל תפקיד רבנות, ופנה למסחר. בשנת תרמ"ח, התמנה למורה צדק בווילנא. בשנת תר"ן, לאחר פטירתו חותנו, התמנה תחתיו למסדר הגיטין בעיר. לעיתים פרסם את מאמריו התורניים בירחון שערי תורה שנדפס בקרקוב. התיר להדליק חשמל ביום טוב. סבר שלא יוצאים ידי חובה בשמיעת מגילה מרמקול. סבר שחלזון התכלת שמצא האדמו"ר מראדזין, אינו החלזון הכשר למצוות ציצית. בתחילת המאה העשרים, תיקנו כמה מרבני צרפת קידושין על תנאי, שכשהממשלה תחליט להפריד את הזוג, הקידושין יתבטלו למפרע, ובכך ביטלו את הצורך במתן גט. בשנת תרס"ח יצא כתב מחאה כנגד תקנתם שהוחתם על ידי מאות רבנים מרחבי העולם, רבי אפרים נמנה עם חותמי המחאה. בד' אב תרע"ז (23 ביולי 1917), התקיימה בווילנה אספה גדולה שהשתתפו בה חמישה עשר מורי צדק, בה הוחלט להקים 'הסתדרות לאומית' ששמה לה למטרה: לעזור ליהודי ארץ ישראל לקבל זכויות עצמיות, להפיץ את רעיון שיבת ציון, לדרוש זכויות לאומיות בכל ארצות הגולה. וכן להפיץ את השפה העברית וקורות עם ישראל ברוח המסורת, לחנך את הדור הצעיר על יסודות הדת והלאומיות, להקים מערכת חינוך מסודרת המשלבת לימודים כלליים הכוללת תלמודי תורה, בתי מדרש למורים ורבנים. הרב אפרים זלמן סלוצקי לקח חלק בתעמולה שנערכה בבתי הכנסת בווילנא ודרש בשבת נחמו, בעד ההסתדרות הלאומית. בכ"א אב תרע"ז (9 באוגוסט 1917) עמד בראש החותמים על הצהרה להתאחד ולעבוד יחד עם הציוניים. אגודת אזוב - על המשניות, ורשה תרכ"ח. שו"ת עץ אפרים - נדפס רק על חלק אורח חיים. שו"ת אור חדש - תשובות בענייני חשמל, מכוניות, טלפון, פונוגרף וגרמופון. תרס"ה. שו"ת אבני שוהם אמת ושלום מערכה לקראת מערכה - פירושים והערות לספר 'הערוך' - וילנא תרל"א. רוב החיבור נותר בכתב יד. יד אפרים - פירוש לספר הלכות גדולות, ורשה תרל"ה. תוספות להלכה - על פסקי התוספות לתלמוד. ראו 'דור רבניו וסופריו' חלק ב עמ' 35. ראו שערי תורה תרס"ג-ד, קונטרס יא. שו"ת אור חדש עמ' 54 ב, והלאה. שו"ת עץ אפרים עמ' 58. שו"ת דבר אפרים סימן א. ראו קובץ 'אין תנאי בנישואין' וילנא תר"ץ, עמ' 44. ראו: יצחק ברוידס, 'וילנה הציונית ועסקניה' פרק לב.