laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מפקח (חינוך)

במערכת החינוך, מפקח הוא עובד חינוך שתפקידו: להציב מורים או גננות במוסדות החינוך, להעריך רמת מורים או גננות במוסדות החינוך שבפיקוחו, לשפר את איכות ההוראה שלהם או לגרום לפרישתם מן המערכת. להבדיל ממנהל בית הספר, העוסק בניהול שוטף של בית הספר והוא חלק מצוות המוסד החינוכי, המפקח אינו חלק מצוות בית הספר אך הוא מגיע תדירות לביקורים מקצועיים. זוהי אחת מחובותיו הבסיסיות. באחת משתי דרכים בוחר המפקח לעבוד: בגישה ההיררכית, המסורתית והמקובלת עדיין על הרוב, המפקח הוא מומחה הפועל מעמדתו הסמכותית כלפי המורה. בגישת האימון הקוגניטיבי המפקח והמורה פועלים ביחד על מנת להעצים את יכולותיו של המורה. בישראל גישת המנהיג-המדריך הזו, ננקטת רק על ידי חלק מהמפקחים בשיתוף מנהלי ומוסדות החינוך, ביוזמתם או ביוזמת הממונים הישירים עליהם. בישראל, בהתאם לחוק חינוך ממלכתי, משרד החינוך הוא מעבידם הישיר של המפקחים, הוא המנווט והמדריך אותם בעבודתם. ובהתאם, מינוי מפקחים חינוכיים וקביעת סדרי הפיקוח הם בסמכותו של משרד החינוך, בשיתוף נציבות שירות המדינה. לגילאי גן חובה יסודי וחט"ב, המפקח בלבד מאשר ומציב מורים חדשים; בחטיבות העליונות או תיכונים ארבע-שנתיים המפקח מאשר מקצועית את קליטתם או פרישתם. במוסדות החינוך בכל רמות החינוך, למפקח הסמכות המקצועית הבלעדית לאשר את שיבוץ המורים למשרה קבועה במערכת. המפקח הוא המוסמך המקצועי הבלעדי להמליץ על פיטורי מורה שכשל במלאכת ההוראה או החינוך. ארגון עבודת המפקחים החינוכיים הוא חלק אורגני מן התבנית הארגונית הכללית של משרד החינוך, תבנית שתי וערב. ובהתאם, כולל מנגנון הפיקוח מפקחים המנותבים לעיסוק ממוקד באחד מן הנתיבים הבאים או במשולב: הנתיב המקצועי: מפמ"רים (מפקחים ראשיים) לתחומי לימוד מוגדרים. כגון: מתמטיקה, תנ"ך, ערבית, עברית, אזרחות, זהירות בדרכים ועוד נתיב אגפי גיל: גן ילדים, בית ספר יסודי, על יסודי - חטיבת ביניים (ז'-ט'), חטיבה עליונה (י'-י"ב), תיכוניים 4 שנתיים (ט'-י"ב). נתיב המגמה: חינוך ממלכתי, חינוך ממלכתי-דתי, חינוך מוכר שאינו רשמי. בתוך החינוך הממלכתי מתקיימת לרוב חלוקת עבודה גם לפי עדה: יהודי, ערבי, דרוזי, צ'רקסי. מטה משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית ואגפי הגיל המקצועיים מטעמה, הם האחראים להדרכתם המקצועית של המפקחים. דרגת המנווטים במטה היא גם כן דרגת פיקוח ובעברם, רובם היו מפקחים "מן השורה" במוסדות החינוך. בעבודתם היומיומית מרבית המפקחים מופעלים באמצעות מנהלי מחוזות ומפקחי מחוז האחראים לטריטוריה מוגדרת. במסגרתה, לכל מפקח סמכות פעולה מוגדרת ברשויות חינוך מסוימות (אשר בדרך כלל חופפות לרשויות מוניציפליות) בלבד. אחת לכמה שנים (3- 5 שנים) מוחלף "אזור הפיקוח" של כל מפקח אשר אחראי בפועל להצבה להדרכה ולהערכה הפדגוגית או לפרישה השוטפת של מורים או גננות ב"שדה החינוך" גופו. חוק זכויות התלמיד, כפי שתוקן בשנת 2009, מקנה למפקח סמכות לאשר למנהל בית הספר הרחקה לאלתר של תלמיד מבית הספר. מנהלי חינוך, דף שער בספרייה הלאומית
מיכאיל כורכיה

מיכאיל כּוֹרכּיה (בגאורגית: მიხეილ ქორქია‏, 10 בספטמבר 1948 – 7 בפברואר 2004) היה כדורסלן סובייטי שזכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל הסובייטית שהשתתפה באולימפיאדת מינכן (1972). כמו כן זכה גם במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול (1976). שיחק במועדון דינמו טביליסי. כורכיה נולד בכותאיסי שהייתה באותה עת חלק מגאורגיה הסובייטית. הוא נפטר בטביליסי, בירת גאורגיה. פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א מיכאיל כורכיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים ובנושא סובייטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האנציקלופדיה של תורת המידות

האנציקלופדיה של תורת המידות (Encyclopedia of Ethics) היא אנציקלופדיה אקדמית בתחום התאוריה של האתיקה; רואה אור בהוצאה לאור ראוטלדג'. היא כוללת "מאמרים ביוגרפיים, ערכים על תחומים ונושאים הקשורים לתורת המידות, טיפול במסורות עיקריות של האתיקה הדתית, כיסוי נושאים בעלי חשיבות תאורטית באתיקה יישומית, סקירות על ההיסטוריה של תורת המידות, ומידע רב על מצבו הנוכחי של המחקר הפילוסופי בתחום תורת המידות בכל רחבי העולם." העורכים הראשיים של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה, ובה שלושה כרכים, הם לורנס ק' בקר ושרלוט ב' בקר. ראוטלדג' הוצאה לאור מצהירה שהמהדורה השנייה נכתבה על ידי 325 אקדמאים מובחרים. היא כוללת קרוב ל-600 מאמרים חתומים שעברו תהליך של ביקורת עמיתים. ההקדמה לאנציקלופדיה מידע על האנציקלופדיה רשימת העורכים והתורמים
סופיה, מלכת ספרד

סופיה מיוון ומדנמרק (נולדה ב-2 בנובמבר 1938 באתונה, יוון) היא אשתו של חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד הקודם, ומ-22 בנובמבר 1975 עד 19 ביוני 2014 הייתה מלכת ספרד, מתוקף נישואיה. היא אמו של פליפה השישי, מלך ספרד הנוכחי. שמה המלא הוא: סופיה מרגריטה ויקטוריה פרדריקה גליקסבורג (ביוונית: Σοφία Μαργαρίτα Βικτωρία Φρειδερίκη Γλύκσμπουργκ, בספרדית: Sophía Margaríta Viktoría Frederíki Glýksbourgk). סופיה היא בתם הבכורה של מלך יוון פאולוס ואשתו המלכה פרדריקה מהנובר. מקור משפחתה הוא בעיקר מדנמרק, עם קשרי דם חשובים בגרמניה וברוסיה. במהלך ילדותה נאלצה משפחת המלוכה היוונית לנטוש את יוון עקב מלחמת העולם השנייה ולהשתקע במצרים ודרום אפריקה. המשפחה חזרה ליוון בשנת 1946. בצעירותה למדה טיפול בילדים, מוזיקה וארכאולוגיה. השתתפה באולימפיאדת הקיץ ברומא בשנת 1960 כמחליפה בנבחרת שיט המפרשיות של יוון. היא פגשה את בעלה לעתיד, הנסיך חואן קרלוס הראשון מספרד, בשנת 1961 בלונדון, בעת ששניהם הוזמנו לחתונת הדוכסים מקנט. השניים נישאו ב-14 במאי 1962 באתונה בטקס קתולי ואורתודוקסי. לזוג נולדו שלושה ילדים: הנסיכה אלנה, ב-20 בדצמבר 1963 הנסיכה כריסטינה, ב-13 ביוני 1965 מלך ספרד, פליפה השישי, ב-30 בינואר 1968 ב-19 ביולי 1969 אישר הפרלמנט הספרדי את הצעתו של פרנקו למנות את הנסיך חואן קרלוס ליורשו, אשר בבוא העת יהפוך למלך ספרד. אחרי מותו של פרנקו הוכרז חואן קרלוס כמלך ספרד ב-22 בנובמבר 1975, וחמישה ימים לאחר מכן הוכתר בטקס הכתרה שהתקיים במדריד. רעייתו סופיה קיבלה את התואר מלכת ספרד, ובנם פליפה הפך ליורש העצר הספרדי וקיבל את התואר נסיך אסטוריאס. סופיה מקדישה חלק נרחב מזמנה לתרומה לקהילה ולעבודה סוציאלית. היא נשיאת האגודה הנושאת את שמה, נשיאת כבוד של האגודה למען חינוך ועזרה למוגבלים וכן של האגודה למלחמה בסמים. היא מקדישה תשומת לב מיוחדת לנושא זה ומשתתפת בעצמה בהרצאות וסמינרים בנושא. כמו כן, היא עושה רבות למען שיפור מעמד האישה. היא ידועה באהבתה הרבה למוזיקה ולכל סוגי האמנות. היא בוגרת כבוד של האקדמיה המלכותית לאמנויות של סן פרננדו והאקדמיה המלכותית להיסטוריה. כמו כן, יש לה תוארי כבוד נוספים מאוניברסיטאות קיימברידג', אוקספורד וניו יורק. בין מוסדות האמנות והחינוך הספרדיים שנושאים את שמה נמצאים: בית הספר הגבוה למוזיקה על שם המלכה סופיה, מוזיאון ריינה סופיה וארמון האמנויות על שם המלכה סופיה. הודות לחינוך הקפדני שקיבלה, סופיה דוברת יוונית, אנגלית, גרמנית וספרדית. (1938-1962) הוד מלכותה הנסיכה סופיה מיוון ומדנמרק (1962-1969) הוד מלכותה האינפנטה גברת סופיה מספרד (1969-1975) הוד מלכותה סופיה, נסיכת ספרד (1975-2014) הוד מלכותה, המלכה (משנת 2014) הוד מלכותה סופיה, מלכת ספרד מדיה וקבצים בנושא סופיה, מלכת ספרד בוויקישיתוף דף הבית הרשמי של בית המלוכה הספרדי (בספרדית ובאנגלית) קרן המלכה סופיה (בספרדית) סופיה, מלכת ספרד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
כבלים

האם התכוונתם ל... טלוויזיה בכבלים אינטרנט בכבלים כבלים (סרט) HOT – חברת טלוויזיה בכבלים ישראלית כבל (פירושונים)
דלק (בעל חיים)

דָּלָק (שם מדעי: Martes) הוא סוג של טורף לילי קטן ממשפחת הסמוריים ומתת-משפחת הסמורים. הדלק נפוץ בשטחי החורש והיער של צפון אמריקה, אירופה ומרכז אסיה ונחשב למטפס עצים וסלעים מצוין. הדלק גדול מהסמור ומבנה גופו מוצק יותר. הפרווה עבה והזנב עבות. למרבית המינים פרווה חומה בחלק גוף עליון ובהירה יותר בחלק התחתון. הדלקים ניצודים על ידי האדם בשל פרוותם היפה. בדומה לשאר חברי המשפחה, מפריש הדלק בשעת סכנה חומר בעל ריח חריף המבריח את אויביו. אותו חומר משמש לו גם לסימון טריטוריה. תזונת הדלק מגוונת ביותר וכוללת זוחלים, מכרסמים, עופות, פירות, ביצים ודורבנים. בישראל מצוי מין אחד בסוג זה – דלק הסלעים, והוא בין הטורפים הקטנים בארץ. מיני הסוג: דלק הסלעים Martes foina – נפוץ בישראל דלק אמריקני Martes americana דלק צהוב-גרון Martes flavigula דלק נילגירי Martes gwatkinsii דלק אירופאי Martes martes דלק יפני Martes melampus דלק קליפורני Martes pennanti דלק סיבירי Martes zibellina מדיה וקבצים בנושא דלק בוויקישיתוף דלק, באתר ITIS (באנגלית) דלק, באתר NCBI (באנגלית) דלק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דלק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דלק, באתר GBIF (באנגלית) דלק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דנוטה לאטו

דנוטה לאטו (בפולנית: Danuta Lato; נולדה ב-25 בנובמבר 1963) היא דוגמנית, שחקנית וזמרת פולנייה. דנוטה לאטו נולדה בפולין בשנת 1963. בשנות השמונים עברה לגרמניה במטרה להפוך לדוגמנית ובסופו של דבר, התפרסמה כדוגמנית עירום. החלה בקריירת קולנוע קצרה. צילומים שלה הוצגו מספר פעמים בכתבי עת ובמגזינים; כמה מהם ארוטיים. משנות השמונים המאוחרות ועד שנות התשעים פיתחה קריירה מוזיקלית. כזמרת, זכתה להצלחה מסוימת באירופה עם הסינגל שלה, "Touch My Heart". שיריה האחרים יצאו בסינדיקציה בדיסקים אירופיים של אוסף שירי דיסקו איטלקי בשנים אלה. היא הופיעה בדיסק-אוסף עם שתי דוגמניות עירום אחרות שהפכו לזמרות: סמנתה פוקס וסברינה. לאטו התפרסמה בישראל (בשמה הפרטי, דנוטה) עקב הופעתה בשני סרטי מתיחות של יהודה ברקן, חלק מסדרת סרטים מסוגה זו שיצר וזכו להצלחה רבה. שיחקה גם בסרט "נשיקה במצ"ח". דנוטה לאטו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דנוטה לאטו, באתר AllMovie (באנגלית) דנוטה לאטו, באתר MusicBrainz (באנגלית) דנוטה לאטו, באתר Discogs (באנגלית) יובל צוקר, עשר המכות של הקולנוע הישראלי, באתר nrg‏, 12 באפריל 2006 80's pinups: Danuta Lato - "Research and Development" - Issue 17 of the newsletter חלק מהופעות הטלוויזיה של דנוטה לאטו Danuta, discogs.com
מנצ'וריה

מַנְצ'וּריה וצפון־מזרח סין הם שמותיו של חבל ארץ בצפון־מזרח סין שכיום מצוי בשטחה של הרפובליקה העממית של סין וגובל ברוסיה ובקוריאה הצפונית. כיום מונה אוכלוסיית החבל כ־110 מיליון איש. במאה ה־17 פלשה קואליציה של שבטים מצפון לחומה הסינית, בהנהגת שבט אַיִסִין גיוֹרוֹ, ממנצ'וריה לסין, והחליפה בשלטון את שושלת מינג. השבט הקים שושלת חדשה, שושלת צ'ינג, ששלטה בסין עד תחילת המאה ה־20 והייתה לשושלת הקיסרית האחרונה ששלטה בסין. למן העשור האחרון של המאה ה־19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית המזרח־אסיאתית דרך חרבין לוולדיווסטוק. אחרי מלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב־1906 לדאליאן (פורט ארתור). בשנים 1932–1945 הייתה מנצ'וריה תחת כיבוש האימפריה היפנית, והייתה למדינת חסות יפנית ששמה מנצ'וקוו. במדינה שלט שליט בובה, הקיסר הסיני לשעבר פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג. חבל הארץ הוחזר בשנת 1945 לסין לאחר כניעתה של יפן. הפלישה היפנית למנצ'וריה מנצ'ורית מבצע סערת אוגוסט מדיה וקבצים בנושא מנצ'וריה בוויקישיתוף מנצ'וריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מנצ'וקוו, דף שער בספרייה הלאומית דני אורבך, ‏רשמים מטיול בחבל מנצ'וריה שבצפון סין, באתר GoTravel סלע המחלקות בירכתי מזרח, הצפירה, 19 בפברואר 1904 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גלובוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גלובוס – מפת כדור הארץ על גבי כדור יורם גלובוס – מפיק ישראלי ישראל גלובוס – ספורטאי ישראלי קן גלובוס – שחקן, תסריטאי ומלחין יהודי-אמריקאי פרס גלובוס הזהב – פרס אמריקני גלובוס (תוכנית) – תוכנית בערוץ הראשון בהנחיית דודו ויצטום ובעריכת אורן נהרי
היינריך אוטו וילנד

היינריך אוטו וילנד (בגרמנית: Heinrich Otto Wieland;‏ 4 ביוני 1877 - 5 באוגוסט 1957) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1927, "על מחקריו בתחום חומצת המרה וחומרים קרובים". וילנד נולד בפפורצהיים, באדן, שבגרמניה, במשפחת אנשי עסקים ליברלים. אביו היה כימאי שעבר בתחום הרוקחות ורכש אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1871-1870 מפעל לטיהור מתכות יקרות. הוא למד באוניברסיטאות מינכן, ברלין ושטוטגרט, וב-1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן, תחת הדרכתו של יוהאן טילה. בשנת 1905 עבר בחינת "הביליטציה" עם תזה על תחמוצות חנקן. בהמשך במקביל לעבודתו כמרצה במינכן, עבד וילנד למשך שנים רבות כיועץ ומתן חוות דעת מומחה. היה לו קשר ארוך שנים שם המפעל הכימי-הפרמצבטי "בהרינגר אינגלהיים" שבאינגלהיים אם ריין. ב-1917 ירש את אדולף פון באייר כפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן. במשך כל הקריירה שלו חקר תרכובות אורגניות הכוללות חנקן, ביניהן מורפיום וסטריכנין. פרסומיו בתחום חומצות המרה, שהחלו ב-1912, הגיעו לשיאם ב-1932, כאשר הצליח לזהות את מבנה השלד הפחמני של סטרואידים. הוא פעל גם בתחום הרדיקלים, ותהליכי חמצון בתאים חיים, שסייעו לו לזהות את האוניברסליות של תהליכי דהידרוגנציה בטבע. ב-1941 הצליח וילנד לבודד את הרעלן אלפא אמניטין, החומר הפעיל העיקרי בפטרייה הרעילה ביותר בעולם, אמנית המוות Amanita phalloides. וילנד פעל רבות להגנה על סטודנטים, במיוחד יהודים, שסבלו מאפליה גזעית בעקבות חוקי נירנברג. סטודנטים שסולקו יכלו להישאר בקבוצתו של וילנד ככימאים, או כ-"Gäste des Geheimrats" (אורחים של חבר המועצה). אחד מתלמידיו, הנס קונרד לייפלט, הוצא להורג לאחר שאסף כסף למען אלמנתו של קורט הובר, חבר קבוצת הוורד הלבן. וילנד נישא ליוזפין בארטמן ב-1908, ונולדו לזוג שלושה בנים ובת: וולפגנג, פרופסור לרוקחות; תאודור, פרופסור לכימיה; אוטו, פרופסור לרפואה; ואווה, שנישאה לפרופסור פאודור לינן, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מינכן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1964. מאז שנת 1964 מוענק מדי שנה פרס על שם היינריך וילנד לקידום המחקר בתחומי הכימיה, ביוכימיה, פיזיולוגיה, ורפואה של ליפידים וחומרים קרובים. הפרס המוענק ממומן על ידי חברת התרופות בהרינגר אינגלהיים, בה עבד וילנד מספר שנים כיועץ, והיה גם דודנה של אשת מקים החברה. מדיה וקבצים בנושא היינריך אוטו וילנד בוויקישיתוף היינריך אוטו וילנד, באתר פרס נובל (באנגלית) היינריך אוטו וילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היינריך אוטו וילנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עוגיית מדלן

עוגיית מדלן (בצרפתית: madeleine או petite madeleine - "מדלן הקטנה") היא עוגייה מסורתית שמקורה בחבל המז בצפון מזרח צרפת. לעוגיות המדלן צורה מסורתית של קונכייה, שמקורה בתבנית בעלת הצורה בה הם נאפות. לעוגייה מרקם של עוגת ספוג וטעמי חמאה ולימון מורגשים. ניתן להכין וריאציות של עוגיית המדלן המסורתית בטעמי וניל, תפוז ושוקולד. מרכיבי העוגייה כוללים קמח, ביצים, חמאה וסוכר. עוגיות המדלן זכו לפרסום בכל רחבי העולם בשל ספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד" - À la recherche du temps perdu. בספר זה מספר פרוסט על עוגיות המדלן שצורתן כצורת קונכייה. המחבר מספר כי טבל את העוגייה בתה, ושילוב הטעמים העלה בו אושר גדול וזיכרונות ילדות: "היא שלחה להביא מאותן עוגיות סמיכות וגוצות המכונות מדלנות קטנות, שנוצקו, כמדומה, בקשוה גלית כקונכיית סן-ז'אק. לא עבר זמן, ובמכאניות, מדוכדך מן היום המשמים ומהסתמנותו של מחר עגום, הגשתי אל שפתי כפית של תה, שבה טבלתי חתיכה מהמדלן. אבל בשבריר הרגע שבו נגעה בחכי הלגימה הבלולה בפתיתי העוגייה, עבר בי רעד, נדרכתי למופלא שהתחולל בקרבי. עונג פשט בי, מבודד, בלי שורש סיבתו. בן רגע הכה את תהפוכות החיים, עשה את אסונותיהם לסתמיים, את קוצר ימיהם לתעתוע, כדרך שפועלת האהבה, מציף אותי הוויה יקרה: ואולי, הוויה זו לא הייתה בי, היא הייתה אני. חדלתי להרגיש בינוני, מקרי, בן חלוף. מנין יכול היה לבוא בי ששון כזה? חשתי כי הוא קשור בטעם התה והעוגיות, אלא שחרג ממנו לאין שיעור, לא מאותו מין היה. מנין בא? מה משמעו? איך אשיג אותו?" — מצרפתית: הלית ישורון מדיה וקבצים בנושא עוגיית מדלן בוויקישיתוף אילי תימור, מדלן: בעקבות העוגייה האבודה, באתר ynet, 10 ביולי 2007 עוגיות מדלן(הקישור אינו פעיל) באתר וואלה אוכל רוני ונציה, עוגיות מדלן, באתר ynet, 13 ביולי 2005 עוגיית מדלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נישואי הזוג ארנולפיני

נישואי הזוג ארנולפיני (בהולנדית: Portret van Giovanni Arnolfini en zijn vrouw) הוא ציור של יאן ואן אייק שנעשה בשנת 1434. זהו ציור שמן על עץ אלון שגודלו 69X82 ס"מ. הציור מציג דיוקן של זוג ממשפחת ארנולפיני שנישא לאחרונה. הציור מוצג כיום בגלריה הלאומית בלונדון. בתמונה נראה הבעל ג'ובאני, סוחר עשיר שחי בעיר ברוז', עומד בצד שמאל. הוא מחזיק בידה של ג'ואנה אשתו, שצדה השמאלי פונה אל המתבונן, ומרים את ידו השנייה לשבועה. הזוג מוצג כשהוא עומד בחדר השינה המפואר שלהם. סגנון התמונה הוא ריאליסטי ונטורליסטי. תיאור הדמויות והפריטים יורד לפרטי פרטים, תוך דייקנות בהדגשת המרקמים השונים של העצמים. ג'ובאני, הבעל, נראה לבוש בגלימה חומה ויוקרתית שבשוליה פרווה, וחובש כובע צילינדר דבר המדגיש את מעמדו הגבוה. אשתו ג'ובאנה עטופה בבגד ירוק עשיר, עשוי קטיפה ומעוטר בפרווה. היא מרימה את שמלתה כך שנראה כאילו היא בהיריון. כלב עומד בין ג'ואנה לג'ובאני. באותה תקופה כלב היה סימן ההיכר של בני המעמד הגבוה. כלב הוא גם סימן לנאמנות ושלום בית, כמו זו המתבקשת בנישואים. הנברשת היא מתכתית ומגיע אליה ברק מן האור הבוקע מהחלון שמשמאל. בנברשת דולק רק נר אחד, וייתכן כי זהו סמל לכך שהמשפחה רק הוקמה, ובעתיד יהיו יותר נרות ויותר חום. על הקיר מאחורי הזוג ישנה מראה ועליה ציורים של 12 הקדושים הנוצרים. למעשה, במראה מצוירת ההשתקפות של כל הציור, כלומר, ניתן לראות את הציור גם מאחור. דרך המראה ניתן לראות גם את יאן ואן אייק בעצמו. נעליים מופיעות פעמיים ביצירה. ישנו זוג אחד משמאלו של ג'ובאני ואחד ליד הכורסה מאחורי הזוג. נעלי הבית מסמלות ביתיות, נוחיות וחמימות. נעלי הבית האדומות מסמלות זאת במיוחד משום שהצבע האדום מסמל גם את מעמד האצולה וגם חמימות. לצד החלון ועל השידה מונחים פירות שמסמלים פוריות ושפע. מעל המראה נמצאת חתימתו של האמן. הוא מנציח את עצמו ורושם "אני ואן אייק, הייתי נוכח כאן בשנת 1434". המראה מאפשרת לצופה לראות את החלקים שלא ניתן לראות בתיאור פרספקטיבי רגיל. היא יוצרת עומק ומראה את החלל הכולל של החדר. הפריטים ביצירה צוירו בדיוק כפי שנראו בעין האמן ולכן נוצר עומק ללא תכנון. לדוגמה, פרט אחד צויר קטן יותר מהאחר כי כך הוא באמת נראה, ולכן נראה כי הוא רחוק יותר (כפי שקרה במציאות). על הרצפה קווים המתנקזים אל נקודת מגוז, מה שיוצר בציור עומק. מקור האור המרכזי מגיע מן החלון בשמאל התמונה. האור מעוצב בדייקנות והוא חודרני. הוא תורם לאווירה השקטה והרוגעת שבתמונה. בנוסף ישנו עוד מקור אור, חלוש יותר, מהנר בנברשת. טכניקת צבעי השמן ושליטתו של האמן בה אפשרה תיאור נאמן של החומרים השונים, כגון רצפת העץ והבדים. ישנו מיזוג מושלם של הגוונים. משיכות המכחול אטומות, שקופות למחצה או שקופות. משיכות עדינות ומלוטשות שלא ניתן להבחין בהן. נוצרת תחושה של תיעוד אמיתי. רות אלמוג, נא לחלוץ קבקבים, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2011
כיס האשכים

אצל זכרים של בני אדם ויונקים אחרים, כיס האשכים או שק האשכים הוא קפל עור השוכן מתחת לפין, אשר מכיל את האשכים. דפנות כיס האשכים עשויות מכמה שכבות; אלו מוקפות במעטה של עור מקומט בעל פיגמנטציה חזקה יחסית. בין השכבות נמנות: החיתולית השטחית, שכבה של רקמת חיבור המכילה סיבי שריר, ושלוש שכבות של חיתולית שמקורן בשכבות שריר של דופן חלל הבטן. סיבי שריר בחבל הזרע תורמים בוויסות הטמפרטורה בכיס האשכים על ידי כיווצו של הכיס לעבר הגוף כשקר והרחקתו מהגוף כשחם וזאת על מנת לעזור לאשכים לייצר כמה שיותר תאי זרע, כיוון שהם מייצרים אותם בצורה מהירה בטמפרטורה של 3–5 מעלות צלזיוס מתחת לטמפרטורת הגוף; דהיינו, 32-34 מעלות. בתוך חלל האשכים קיימים הגלימה הנרתיקית, שהיא שק קטן המכיל מעט נוזל, המפחית את החיכוך ומגן על האשכים בעת תנועתם; ועילית האשך, שהוא חבל מוארך ומכווץ שאורכו כ-6 מטרים, אשר אוגר את תאי הזרע עד הגיעם לבשלות. מדיה וקבצים בנושא כיס האשכים בוויקישיתוף כיס האשכים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בן הדד

האם התכוונתם ל... בֶּן הֲדָד הוא שמם של שלושה ממלכי ארם דמשק המוזכרים במקרא כמי שבאו במגע עם מלכי ישראל ויהודה. נקראו על שם האליל הדד. יש הסוברים, שכל מלכי ארם נקראו בשם בן הדד. בן-הדד הראשון – מלך בתחילת המאה ה-9 לפנה"ס בימי אסא מלך יהודה, ובעשא מלך ישראל. בן-הדד השני – מלך באמצע המאה ה-9 לפנה"ס בימי אחאב מלך ישראל. בן-הדד השלישי – היה בנו של המלך חזאל. הוא מלך בתחילת המאה ה-8 לפנה"ס בתקופת יהואחז ויהואש מלכי ישראל ויהודה.
פורמייקה

פוֹרְמַייקָה (מאנגלית: formica) היא מוצר תעשייתי המיועד בעיקר לציפוי משטחים ולוחות. פורמייקה עשויה מנייר קראפט (נייר אריזה) מוספג במלמין נוזלי וכבוש בטמפרטורה גבוהה. הפורמייקה עשויה לרוב שתי שכבות, כאשר שכבת הבסיס היא בצבע חום כהה והשכבה העליונה צבעונית עם מרקם פני שטח מסוגים שונים. פורמייקה הומצאה בארצות הברית בשנת 1912 כמבודד חשמלי שיהווה תחליף למיקה ("for mica"). הבקשה לפטנט הוגשה ב-1912 ואושרה ב-1918. פורמייקה היא שם גנרי, שמקורו בשם המסחרי Formica. ציפוי רהיטים (פנימי וחיצוני) על פלטות חתוכות מראש ציפוי פלטות בתהליך הייצור (Post Forming) פורמייקה רב שכבתית – לאלמנטים דקורטיביים HPL – פורמייקה מעובה הכבושה בלחץ גבוה (High Pressure Laminate) המשמשת כחומר גלם ללא צורך במצע, משמשת לייצור מחיצות, רהיטים, ציפוי מבנים ועוד. עמידה במים ובוונדליזם. עובי הלוחות 3 עד 30 מילימטר ואף יותר. פורמייקה לציפוי חיצוני – כל סוגי גימור פני השטח. עובי 0.8 - 1.2 מילימטרים. פורמייקה לציפוי פנימי – מבריק, עובי 0.5 מילימטרים. פורמייקה עמידה בכימיקלים – לרוב פורמייקה מעובה (1 עד 3 מילימטרים) ומיועדת למעבדות ועוד. פלסטיק מדיה וקבצים בנושא פורמייקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פורמייקה (באנגלית) פורמייקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביסקוטי

ביסקוטי (באיטלקית: Biscotti מלטינית: bi scoctus - "נאפה פעמיים", ובצורת יחיד באיטלקית: ביסקוטו - biscotto), הידועות גם בשם קנטוצ'יני, הן סוג של עוגיות איטלקיות המכילות אגוזים. מקורן של העוגיות בעיר פראטו שבטוסקנה. עוגיות הביסקוטי מוכנות על ידי הכנת עוגת אגוזים - בדרך כלל שקדים, פיסטוקים או צנוברים, פריסתה לפרוסות ואפייתה בשנית עד לייבוש הפרוסות. העוגה מכילה קמח, סוכר, ביצים, אבקת אפייה, וטעמים שונים כגון אניס, שוקולד או אגוזים. האפייה הכפולה של העוגיות מאפשרת שמירתן לזמן רב, ולכן נהגו להכין עוגיות אלה כצידה לדרך למסעות ארוכים. באזורי איטליה השונים התפתחו וריאציות של עוגיות אלה, ואופן התיבול שלהם שונה. בטוסקנה נהוג לאכול את העוגיות בליווי וין סזאנטו (יין מקומי). עם התפשטות רשתות מכירת האספרסו בעולם המערבי ובפרט בארצות הברית בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו רשתות אלה להגיש ביסקוטי עם האספרסו, דבר שהביא לעליית הפופולריות של העוגיות. מדיה וקבצים בנושא ביסקוטי בוויקישיתוף ביסקוטי באתר וואלה! אוכל ביסקוטי באתר "על השולחן" רוני ונציה, קוּארסימאלי - ביסקוטי איטלקי בניחוח קינמון, באתר ynet, 13 במרץ 2007 - ביסקוטי קינמון
בן פקועה

בהלכה היהודית, בן פקועה הוא עובר שהוצא מבטן הבהמה לאחר שחיטתה. בתורה נאמר: "וכל בהמה המפרסת פרסה ושסעת שסע שתי פרסות מעלת גרה בבהמה אותה תאכלו". מהמילה 'בבהמה', דרשו חז"ל, שהעובר הנמצא בתוך הבהמה השחוטה, מותר באכילה אף ללא שחיטתו, שכן רואים בו חלק מגופה של אימו, שנשחטה כהלכה. הביטוי "בן פקועה", משמעו שהעובר יצא לאחר שהתפקעה בטנה של אימו. על פי המדרש, הדיבה שהוציא יוסף על אחיו היה בין השאר, שסיפר לאביו שראה אותם אוכלים "אבר מן החי", כשלאמיתו של דבר היה זה בן פקועה. אם העובר שנמצא בשחיטה הוא בן שמונה חדשים, כלומר - עדיין לא נשלמה התפתחותו, הותר בוודאי, ואפילו אם נמצא חי. אמנם, במקרה שנמצא בבטן האם עובר חי בן תשעה חדשים, נחלקו התנאים האם הותר או לא. לדעת רבי מאיר, עובר זה הוא כבהמה בפני עצמה ואין שחיטת אמו מתירתו. לדעת חכמים, אף עובר זה מותר. למחלוקת זו משמעות נוספת, לגבי חֶלבו של העובר, וגיד הנשה שלו. שכן הדין הוא, שעובר שהותר על ידי שחיטת אמו, לא רק בשרו מותר אלא גם חלבו וגידו (ראה להלן: דינים נוספים). מכיוון שכך, לדעת חכמים המתירים עובר חי בן תשעה חדשים, יהיו חלבו וגידו מותרים גם כן. ואילו לדעת רבי מאיר המצריך שחיטה בעובר כזה, יהיה דינם של חלבו וגידו ככל הבהמות ולא יותרו באכילה. גם לדעת חכמים המתירים עובר חי שנשלמה התפתחותו, ייושם ההיתר בפועל רק במקרה שהעובר לא הספיק לעמוד על רגליו על גבי הקרקע, לפני שהומת. אבל אם העובר עמד על רגליו לאחר שהוציאו אותו מבטן אמו, ישנה חובה לשוחטו, משום מראית עין - שלא יטעה הרואה ויאמר, שבהמה מותרת לאכילה בלא שחיטה. דין זה הוא תקנת חכמים, ואינו חיוב שחיטה מן התורה. כאמור לעיל, כאשר מותר העובר על ידי שחיטת אמו, מותרים אף חלבו וגידו של העובר, וזאת למרות ששחיטה רגילה אינה מתירה איסורים אלו. המקור לכך הוא, משום שבתורה נאמר: "כל...בבהמה תאכלו", כלומר שכל מה שנמצא במעי הבהמה מותר, ובכלל זה אף החלב והגיד. איסור נוסף הקיים בגוף הבהמה, שאינו ניתר בשחיטה, הוא איסור דם. איסור זה נוהג אף בעובר, כמו בבהמה רגילה. אמנם, האמוראים נחלקו האם איסורו של דם זה חמור ככל דם, ויהיה עליו עונש כרת; זו דעת רבי יוחנן. או שאיסורו קל יותר, ולא יהיה בו עונש זה; זו דעת ריש לקיש. מחלוקת זו נאמרה לפי שיטת חכמים, המתירים גם עובר שהתפתחותו הושלמה ונמצא חי. לשיטת רבי מאיר האוסר עובר זה, אין כל הבדל בין דמו לבין דם שאר הבהמות. בגמרא נשנו עוד דינים רבים הנוגעים למצבו יוצא הדופן של העובר, וכמה מחלוקות יסודיות נאמרו בעניינים אלו. הנושאים המדוברים כוללים, בין היתר, דין החֵלֶב של העובר אם נתלש ממנו כשהיה במעי אמו; דינו של עובר זה לגבי פדיון פטר חמור (האם הוא נחשב שה שניתן לפדות בו); ועוד נידונים רבים נוספים. אבר היוצא הערך "בן פקועה", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא בן פקועה, באתר ספריית אסיף בן פקועה באתר דעת. ספר דברים, פרק י"ד, פסוק ו'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ד, עמוד א'. זו דעת רוב הראשונים (רי"ף, רא"ש, רמב"ן, שם). אמנם הרמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ז', הלכה ג'), אוסר את חלבו של העובר, אף על פי שהוא מתיר את יתר הבשר בלא שחיטה. בבלי שם עמוד ב. תוספות, בבלי שם דף עה עמוד א בבלי שם דף עד עמוד א.
בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת

בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת (הקולג' הרבני הרקונסטרוקציוניסטי; מאנגלית: Reconstructionist Rabbinical College, בר"ת: RRC) הוא סמינר לרבנים המשתייך לתנועה ליהדות הרקונסטרוקציוניסטית. הסמינר נוסד בשנת 1968 על ידי עירא אייזנשטיין. הסמינר שוכן בעיירה וינקוט (Wyncote) שבפנסילבניה, כ-16 ק"מ מצפון למרכז העיר פילדלפיה, בארצות הברית. הסמינר פתוח לגברים ולנשים כאחד ולומדים בו גם תלמידים הומוסקסואליים מוצהרים. בעבר עמד בראש המוסד ארתור גרין. מרדכי קפלן מדיה וקבצים בנושא בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת (באנגלית) בית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת, ברשת החברתית פייסבוק בית מדרש ליהדות מתחדשת, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.