laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איי האנטיפודה

איי האנטיפודה (באנגלית Antipodes Islands) הם קבוצת איים געשיים באוקיינוס השקט בשטח כולל של 62 קמ"ר, השוכנת כ-650 ק"מ דרומית-מזרחית לאי סטיוארט. האיים שייכים לניו זילנד ומאז שנת 1998 הם מוכרזים כאתר מורשת עולמית כחלק מהאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד. הקבוצה כוללת את האי העיקרי ששטחו 60 קמ"ר, את איי בולונס (Bollons Island), קבוצת איים משנית בשטח של 2 קמ"ר, ומספר איונים וסלעים נוספים. הנקודה הגבוהה ביותר באיי האנטיפודה היא בהר הגעש גאלווי (Mount Galloway) הנישא לגובה של 402 מטר, ובו אף נצפתה הפעילות הגעשית האחרונה באיים. האיים התגלו בשנת 1800 ושמם בא להם מהעובדה שהם שוכנים באנטיפודה של אנגליה, אם כי למעשה האנטיפודה המדויקת שוכנת סמיכות לעיר שרבור בצרפת. ניסיון לגדל בקר באיים היה קצר מועד בשל התנאים הקשים, אך החל בשנת 1804 החל להתפתח צייד הטורפים הימיים במימי האיים. שמם של האיים יצא לשמצה בשל מספר ספינות שנטרפו לחופיהם. ב-1866 התגלו באי העיקרי שברי כלי חרס פולינזים מוקדמים, דבר שהצביע על ביקור של יורדי ים פולינזים במקום. האיים הם ביתם של מספר מיני עופות שחלק מהם אנדמיים למקום. על אלה נמנים האלבטרוס האנטיפודי ושני מינים של תוכיים מהסוג ציאנורמפוס (Cyanoramphus unicolor ו-Cyanoramphus novaezelandiae). בנוסף משמשים האיים כביתה של מחצית מאוכלוסיית הפינגווין המצוייץ (eudyptes sclateri) העולמית (כ-300,000 פרטים). מדיה וקבצים בנושא איי האנטיפודה בוויקישיתוף תמונות מהאיים(הקישור אינו פעיל)
איי קמפבל

איי קמפבל (אנגלית Campbell Islands) הם קבוצה של איים באוקיינוס השקט, השוכנים במרחק של 640 ק"מ מהאי הדרומי של ניו זילנד ונמצאים בשליטתה. האיים הם אתר מורשת עולמית מאז שנת 1998 כחלק מההכרזה על האיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד, שטחם כ-115 קמ"ר והם אינם מיושבים. האי קמפבל (Campbell Island; מאורית Motu Ihupuku) הוא האי העיקרי בקבוצה, ושטחו 115 קמ"ר. האי הררי וחלקו הדרומי נישא לגובה של יותר מ-500 מטר. בצדו המזרחי של האי חודר לשטחו הפיורד העמוק "פרסווירנס הרבור" (Perseverance Harbour) שכמעט ומחלק אותו לשתיים. האי התגלה ב-4 בינואר 1810 והיה ליעדם של ציידי הטורפים הימיים שכמעט וכילו את כל אוכלוסייתם. במהלך מלחמת העולם השנייה פעלה תחנת משמר החופים הניו זילנדי באי, ולאחר המלחמה היא הפכה לתחנה מטאורולוגית. זו אוישה עד שנת 1995, כאשר הוחלפה בתחנה אוטומטית, ומאז האי אינו מיושב, ומבקרים בו בעיקר חוקרים. בשנת 2001 טוהר האי ממין של חולדה (חולדת חוף Rattus norvegicus) אשר פשטה בו מאז שהובאה אליו כמעט 200 שנים קודם לכן. הצלחת המבצע שנחשב לגדול מסוגו בהיסטוריה אושרה בשנת 2003, ומאז חלה התאוששות בצמחייה ובקרב בעלי החיים באי. האי ידוע בעשבי הענק (Megaherb) שבו, פרחי בר רב-שנתיים גדולים, המתאפיינים בעלים ענקיים ובפריחה צבעונית במיוחד. דנט איילנד (Dent Island - "אי השן") משתרע על שטח של 260 דונם כשלושה ק"מ מערבית לאי קמפבל, ושמו בא לו מצורתו המזכירה ניב משונן. האי ז'אקמאר (Jacquemart Island) נחשב לטריטוריה הדרומית ביותר של ניו זילנד, אם כי התואר שייך למעשה לאי זעיר השוכן 50 מטר מדרום לו. נוסף לאלה נמנים עם איי הקבוצה גם איי פולי (Folly Islands) ומספר איונים וסלעים נוספים. דנט איילנד האי ז'אקמאר נוף אופייני של עשבי ענק באי קמפבל מראה באי מדיה וקבצים בנושא איי קמפבל בוויקישיתוף מפה מפורטת של איי קמפבל אתר מקיף אודות האיים
איי סנארס

איי סנארס (אנגלית The Snares; מאורית Tini Heke) היא קבוצת איים קטנה הממוקמת כ-200 ק"מ מדרום לאי הדרומי והשייכת לניו זילנד. שטחם הכולל של האיים הוא 3.28 ק"מ בלבד, מהם 2.8 קמ"ר משתרעים בתחומי "האי הצפון-מזרחי" (North East Island). באי זה שוכנת הנקודה הגבוהה באיים הנישאת לגובה של 110 מטר. כ-5 ק"מ מערבית לאי הצפון מזרחי משתרעת קבוצת איים המכונה "השרשרת המערבית" (Western Chain), ואייה נקראים לפי סדר המספרים של השפה המאורית (Tahi - "אחד", Rua - "שתיים", Toru - "שלוש", Wha - "ארבע" ו-Rima - "חמש"). מאז שנת 1998 מוכרזים האיים כאתר מורשת עולמית כחלק מהאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד. האיים היו ידועים למאורים ואלה כינו אחד מהם בשם "טה טניפה" (Te Taniwha), או "מפלצת הים". לראשונה נתגלו איי סנארס לאירופים ב-23 בנובמבר 1791. שמם ניתן להם על ידי ג'ורג' ונקובר שגילה אותם ואשר סבר כי הם מסוכנים לשייט ("Snare" באנגלית הוא סוג של מלכודת). ייתכן שבשל קרבתם היחסית לחופי האי הדרומי והאי סטיוארט, במאה ה-19 היה ציד לווייתנים וצייד טורפים ימיים במקום מפותח ביחס למצב באיים הסאב-אנטארקטיים האחרים של ניו זילנד. האיים הם ביתם של מספר מיני עופות אנדמיים, שהידוע שבהם הוא המין פינגווין חסון וכן של מספר חסרי חוליות אנדמיים. מדיה וקבצים בנושא איי סנארס בוויקישיתוף איי סנארס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
איי באונטי

איי באונטי (באנגלית: Bounty Islands) היא קבוצה של 22 איונים וסלעים עשויים גרניט באוקיינוס השקט. האיים משתרעים על פני שטח כולל של 1.3 קמ"ר ושייכים לניו זילנד. איי באונטי שוכנים כ-650 ק"מ דרומית-מזרחית לאי הדרומי וכוללים שלוש קבוצות של איים - "הקבוצה העיקרית" (Main Group), "הקבוצה המרכזית" (Centre Group) ו"הקבוצה המזרחית" (East Group). המרחק המרבי בין האיים הקיצוניים בקבוצה כולה הוא 5 ק"מ בלבד, והנקודה הגבוהה ביותר נישאת לגובה של 73 מטר. האיים נהנים משפע במשקעים המגיעים לממוצע שנתי של 1,000 עד 1,500 מ"מ. הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על כ-10 מעלות צלזיוס. הקרקע של האיים עשוי סלעים, בעיקר גרניט. האיים נעדרי צמחים וסקולריים, אולם יש בהם סוגי חזזית ואצות ירוקות. לאורף החופים יש סוג של קלפ. האיים עשירים בבעלי חיים, בהם: טורפים ימיים, פינגווינים ואלבטרוסים. איי באונטי התגלו ב-8 בספטמבר 1788 על ידי ויליאם בליי אשר קרא להם על שם ספינתו. חודשים ספורים לאחר מכן התרחש בהם המרד על הבאונטי. האיים היו יעד פופולרי לציידי טורפים ימיים במהלך המאה ה-19 אך הם לא נושבו מעולם וכך גם כיום. בשנת 1870 הם סופחו לניו זילנד. מאז שנת 1998 מוכרזים איי באונטי כאתר מורשת עולמית כחלק מהאיים הסאב-אנטארקטיים של ניו זילנד. מדיה וקבצים בנושא איי באונטי בוויקישיתוף Conservation of Islands in the Southern Ocean: A Review of the Protected, pages 75-79 איי באונטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Conservation of Islands in the Southern Ocean: A Review of the Protected, page 75
הרובע השמיני של פריז

הרובע השמיני של פריז (בצרפתית: VIIIe arrondissement) הוא רובע בפריז, אחד מעשרים הרבעים של פריז, ונמצא בגדה הימנית. יחד עם הרובע השני והרובע התשיעי, הוא מאכלס את אחד ממרכזיה העסקיים של העיר, שמקובצים סביב האופרה גרנייה ובתי מלון יוקרתיים. על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999, ברובע זה הוצעו יותר משרות מאשר בכל רובע אחר. ציר המונומנטים האקס היסטוריק חוצה אותו ממזרח למערב. אתרים מרכזיים רבים, ממוקמים באזור, בהם השאנז אליזה, שער הניצחון, המוזיאונים: הארמון הקטן (Petit Palais) והארמון הגדול (Grand Palais) כיכר הקונקורד עם האובליסק, כנסיית מדלן,פארק מונסו וגשר אלכסנדר השלישי . ברובע נמצא גם ארמון האליזה שהוא מעונו הרשמי ומשרדו של נשיא צרפת. בשדרה ז'ורז' החמישי (Avenue Georges V), הקרובה לשאנז אליזה מצויים בתי אופנה עלית ובתי מלון, הידוע מביניהם הוא ז'ורז' החמישי, בסגנון אר דקו. שטחו של הרובע השמיני הוא 3.881 קמ"ר. שיא צפיפות האוכלוסין ברובע היה בשנת 1891, אז הגיע מספר התושבים ל-107,485 איש (שהם 27,695 תושבים לקמ"ר). מאז משך הרובע בעיקר פעילות עסקית ושימש פחות כאזור מגורים. בשנת 1999 מנתה האוכלוסייה רק 39,314 איש וברובע הועסקו 171,444 בני אדם. כל אחד מעשרים הרבעים של פריז מחולק בעצמו לארבעה רבעים (quartiers). הרבעים הפנימיים של הרובע השמיני הם: רובע דה שאנז אליזה (Quartier des Champs-Élysées) רובע די פוּבּוּרג-די-רוּל (Quartier du Faubourg-du-Roule) רובע דה לה מַדְלֵן (Quartier de la Madeleine) רובע דה לְ'אֶרוֹפּ (Quartier de l'Europe) שער הניצחון שאנז אליזה תחנת סן לאזאר מלון נפוליאון כיכר הקונקורד כיכר שארל דה גול (במשותף עם הרובע השישה עשר והרובע השבעה עשר) ארמון האליזה כנסיית מדלן כנסיית אוגוסטינוס הקדוש פארק מונסו גשר אלכסנדר השלישי מוזיאון הגראן פאלה מוזיאון הפטי פאלה שגרירות ארצות הברית בצרפת מטה המינהל המרכזי של המשטרה המשפטית אתר האינטרנט הרשמי של הרובע השמיני של פריז (בצרפתית) הרובע השמיני של פריז, ברשת החברתית פייסבוק הרובע השמיני של פריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרובע השמיני של פריז, ברשת החברתית LinkedIn
בית המדינה של מדינת מרילנד

בית המדינה של מדינת מרילנד (באנגלית: Maryland State House) ממוקם באנאפוליס בירת מדינת מרילנד שבארצות הברית. המבנה משמש את האספה הכללית של מרילנד, והוא מבנה בית המחוקקים המדינתי הוותיק ביותר בארצות הברית, ונעשה בו שימוש ברצף מאז בניית המבנה, בשנת 1772, ועד ימינו. כיפת המבנה היא כיפת העץ הגדולה ביותר בארצות הברית. המבנה הניצב כיום באתר הוא המבנה השלישי שנבנה עבור בית המחוקקים. המבנה הוכרז בשנת 1968 כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית. הקמת המבנה החלה בשנת 1772 והושלמה רק בשנת 1779 בשל המהפכה האמריקאית. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ג'וזף הורשיו אנדרסון (Joseph Horatio Anderson). בראש כיפת המבנה הוצב קולט ברקים על ידי בנג'מין פרנקלין. בין ה-26 בנובמבר 1783 ל-3 ביוני 1784 שימשה העיר אנאפוליס כבירת ארצות הברית, ובניין בית המחוקקים של מדינת מרילנד שימש את קונגרס הקונפדרציה (בית המחוקקים הראשון של ארצות הברית). באולם הסנאט שבמבנה התפטר ג'ורג' וושינגטון מתפקידו כמפקד הצבא הקונטיננטלי ב-23 בדצמבר 1783. חודש לאחר מכן, ב-14 בינואר 1784, אושרר במקום חוזה פריז. מאז שנת 1969 מנוהל המבנה על ידי "קרן הנאמנות של בית מדינת מרילנד" ("State House Trust"). הבניין מורכב משני מבנים - המבנה המקורי, מהמאה ה-18 (שנבנה במקור מעץ וצופה גבס), ומבנה חדש שנבנה בין השנים 1902–1906, המצופה משיש איטלקי. המבנה החדש תוכנן על ידי האדריכלים פרנסיס בולדווין (Francis Baldwin) וג'וסיה פנינגטון (Josiah Pennington). במבואת הבניין מצויר על הרצפה קו שחור המסמל את קו ההפרדה בין שני המבנים. בתוך המבנה מצויה רוטונדה גבוהה ובמרכזה העתק של ספינה - ה"פדרליסט של מרילנד". הספינה המקורית נבנתה בשנת 1788 על מנת לסמל את אשרורה של מרילנד לחוקת ארצות הברית, והיו לה שבעה מפרשים על מנת לסמל את היות מרילנד המדינה השביעית לאשרר את החוקה. ההעתק נבנה בשנת 1987 לרגל יובל המאתיים לאשרור החוקה. בתוך הבניין המקורי, מימין לכנסה מצוי חדר הסנאט המקורי של המדינה. בחדר זה התכנס הקונגרס הקונטיננטלי, ובו התפטר וושינגטון מתפקידו. פסל של וושינגטון הלובש העתק הבגדים שלבש בעת נאומו נמצא בחדר (הבגדים המקוריים מצויים במוזיאון הסמית'וניאן). לאולם זה שתי קומות - כאשר הקומה העליונה נועדה לאפשר לנשים לצפות בנאומים (נשים לא הורשו להיכנס לקומה הראשונה). מרפסת הנשים מעוטרת במוטיב של עלי טבק המסמלים את חשיבות הטבק לכלכלת המדינה והתבססות הכלכלה על הטבק באותה עת. משמאל לאולם הכניסה למבנה מצויים חדר קלוורט (Calvert Room) - על שם המושל הראשון של המדינה, וחדר הכסף של מרילנד (Maryland Silver Room) בו מוצגים מסמכים היסטוריים של המדינה. שני חדרים אלה ממוקמים במקום בו עמד הבית התחתון המקורי של המדינה (the House of Delegates). בבניין החדש ממוקמים אולם הסנאט ואולם הנבחרים הנוכחיים של המדינה. אולם הסנאט החדש מעוטר בצבעי אדום ולבן, ואילו אולם הנבחרים מעוטר בשחור וזהב. ארבעת צבעים אלה הם צבעי דגל מדינת מרילנד. על שטיח אולם הסנטר מופיע סמל מדינת מרילנד משנת 1648, ועל קירות האולם ציורים של ארבעת חותמי הכרזת העצמאות האמריקאית מהמדינה. אולם בית הנבחרים שופץ בשנת 1992, ועל קירותיו מופיעים דיקנאות היושבי ראש של הבית התחתון. בסמוך לבניין ניצב בית הממשלה - מעונו הרשמי של מושל המדינה. מדיה וקבצים בנושא בית המדינה של מדינת מרילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית המדינה של מדינת מרילנד (באנגלית) אתר הבית של בית המחוקקים ארכיבי מדינת מרילנד קרן הנאמנות של בית המחוקקים של מדינת מרילנד ההיסטוריה של בית המחוקקים של מדינת מרילנד קולט הברקים שבראש בניין המדינה
אביר הר-אבן

אביר הר-אבן (נולד ב-1947 בשם רוברט הרשקו) הוא רב אמן בינלאומי בשחמט בכתב אלוף ישראל לשחמט בכתב בשנים 1966, 1974 ו-2007 (במשותף עם אילן רוטמן). תושב עמנואל והתמודד בה על ראשות המועצה כמייצג הזרם הליטאי בעיר. טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתף בעבר ומשתתף בהווה. "תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב אמן. נכון לאפריל 2015, הר-אבן מדורג במקום העשירי בישראל בשחמט בהתכתבות. אביר הר-אבן, באתר פיד"ה (באנגלית) אביר הר-אבן, באתר האיגוד הישראלי לשחמט
ליגת העל הצ'כוסלובקית

אליפות צ'כוסלובקיה בכדורגל היה טורניר שנערך בין 1925 ו-1938, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין 1945 ו-1993, בין מועדוני כדורגל מצ'כיה וסלובקיה בתקופה ששתי המדינות היו חלק מצ'כוסלובקיה. עם התפרקות הגוש הצ'כוסלובקי בשנת 1993, הוקמו ליגת העל הצ'כית וליגת העל הסלובקית, הוקמו התאחדויות כדורגל נפרדות וכן נבחרות לאומיות נפרדות. הקבוצות בעונה האחרונה של הליגה (1992/1993) היו: ספרטה פראג, סלאביה פראג, סלובן ברטיסלאבה, דוניאסקה סטרדה, סיגמה אולמוץ, באניק אוסטראבה, אינטר ברטיסלאבה, בובי ברנו, הראדץ קראלובה, ויטקוביצה, טאטרן פרסוב, ניטרה, צסקה בודייבויצה, דוקלה פראג, בוהמיאנס פראג, ספרטק טרנבה. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הצ'כוסלובקי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי צ'כיה צ'כיה ← ליגת העל הצ'כית (החל מ-1993) סלובקיה סלובקיה ← ליגת העל הסלובקית (החל מ-1993) ליגה שכללה קבוצות מפראג בלבד ליגה שכללה קבוצות מפראג ומרכז בוהמיה הורחבה וכללה גם קבוצות ממוראביה ליגה הורחבה וכללה גם קבוצות סלובקיות ליגה בזמן מלחמת העולם השנייה תחת הכיבוש הנאצי, כאשר צ'כוסלובקיה מחולקת
הידרוקסיל

הידרוקסיל (Hydroxyl) המסומן לעיתים בנוסחה: ROH, הוא קבוצה פונקציונלית, המורכבת מאטום אחד של חמצן ואטום אחד של מימן הקשורים בקשר קוולנטי דרך החמצן אל קבוצה אחרת של אטומים או אל אטום בודד. הקבוצה נקראת כך כאשר אין בה מטען עודף. צמד האטומים OH ללא מטען עודף נקרא הרדיקל ההידרוקסילי. לעומת המצב בהידרוקסיל, כאשר צמד אטומי החמצן והמימן OH מחוברים בקשר יוני, וישנו אלקטרון עודף, המקנה ליון מטען חשמלי שלילי OH-, הם נקראים יון הידרוקסיד, ובאנגלית: Hydroxide שמה של הקבוצה מורכב מהשורשים היווניים הידרו (קיצור של "מימן") ואוקסי (קיצור של "חמצן"). קבוצת ההידרוקסיל מסוגלת ליצור קשרי מימן עם אטומי מימן במולקולות אחרות (ובעיקר: עם מים), עובדה המקנה קוטביות מסוימת לכל התרכובות בהן קיימת קבוצת הידרוקסיל. התרכובות האורגניות הפשוטות ביותר המכילות קבוצת הידרוקסיל הן הכהלים. כוהל יכול להכיל יותר מקבוצת הידרוקסיל אחת; דיולים מכילים שתי קבוצות, טריולים - שלוש, וכן הלאה. נגזרות של כהלים מכילות גם הן קבוצת הידרוקסיל. אנולים, למשל, מכילים קבוצת הידרוקסיל הצמודה לקשר קוולנטי כפול בין שני אטומי פחמן. קיימות כמה נגזרות לקבוצת ההידרוקסיל עצמה: קבוצת אלדהיד (מסומלת CHO ולעולם לא COH, כדי להבדילה מאטום פחמן הקשור לקבוצת הידרוקסיל) וקבוצת קרבוקסיל (COOH; שמה מורכב מהמילים קרבוניל והידרוקסיל). כהלים מתנהגים לעיתים כחומצות ולעיתים כבסיסים. כבסיסים הם מסוגלים להגיב עם חומצות קרבוקסיליות לקבלת מלחים אורגניים הקרויים אסטרים, והמכילים את הקבוצה הפונקציונלית COO. פחמימות מכילות קבוצות הידרוקסיל רבות; כמעט לכל אטום פחמן בסוכרים קשורה קבוצת הידרוקסיל. קיומה או היעדרה של קבוצת הידרוקסיל באחד מאטומי הפחמן של הסוכר ריבוז, המהווה מרכיב בכל הנוקלאוטידים, יוצר את אחד ההבדלים העיקריים בין DNA ל-RNA. השיירים של שלוש חומצות אמינו (סרין, תראונין וטירוזין) מסתיימים בקבוצת הידרוקסיל, המקנה להן קוטביות חשמלית. זירחון קבוצת ההידרוקסיל, קרי הוספת יון זרחה (   P O 4 − 3 {\displaystyle \ _{PO_{4}^{-3}}} ) אליה, מגדיל באופן ניכר את הקוטביות החשמלית של השייר האמיני. כך גדלה ההידרופיליות של השייר ומסיסותו במים ובחומרים קוטביים אחרים משתפרת. זירחון שיירים באתרי מפתח לאורך החלבון עשוי לשנות את הקיפול המרחבי שלו וכך להשמיש או להשבית אותו. נוכחות של יוני הידרוקסיד בתמיסה מימית נקראת בסיסיות. ערך ה-pOH של תמיסה מהווה מדד לבסיסיותה, והוא למעשה היפוכו של ערך ה-pH, המודד חומציות. ניתן לחשב את ערך ה-pOH על ידי החסרת ערך ה-pH מ-14. לדוגמה, תמיסה בעלת pH=2 היא בעלת pOH=12. תרכובת של מתכת עם יון הידרוקסיד היא תמיד בסיס. הידרוקסידים של המתכות האלקליות, ובמיוחד נתרן הידרוקסידי (NaOH) ואשלגן הידרוקסידי (KOH) הם בסיסים חזקים מאוד, המסוגלים לאכל כמעט כל חומר. כשהידרוקסיד מגיב עם חומצה מתקבל מלח, וכמה מהמלחים הידועים ביותר נוצרים בתגובות כאלו, ביניהם מלח בישול, הנוצר כשנתרן הידרוקסידי מגיב עם חומצת מימן כלורי.
ליגת העל הנורווגית

ליגת העל הנורווגית היא הליגה הבכירה לכדורגל בנורווגיה. בליגה משחקות 16 קבוצות, וישנם 30 מחזורים בעונה סדירה, המתחילה מדי שנה בחודש מרץ ומסתיימת בחודש נובמבר. עם הקמת הליגה, בשנת 1937, שלטו בה בעיקר פרדריקסטד, לין אוסלו וסקייד פוטבול אך הליגה הופסקה במהרה בשל מלחמת העולם השנייה וכיבושה של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית. הליגה הוקמה מחדש בשנת 1947. מבחינה היסטוריה, מאז הקמת הליגה, היו בה שלוש קבוצות מובילות, פרדריקסטד, רוזנבורג וויקינג שזכו כולן ביחד ב-39 אליפויות נורווגיות, כאשר רוזנבורג מובילה מעל השתיים עם 23 אליפויות מתוכן 13 רצופות (1992–2004), מקום שני באירופה אחרי סקונטו ריגה הלטבית בעלת 14 אליפויות רצופות. למעט השלוש הללו, ישנן עוד מספר מועדונים חשובים בנורווגיה כגון לין אוסלו, אוד גרינלנד (זכתה 12 פעם בגביע הנורווגי, יותר מכל מועדון אחר בנורווגיה), לילסטרום, מולדה, ואלרנגה ובראן. נכון להיום, אלופת נורווגיה מעפילה לסיבוב השני המוקדם של ליגת האלופות, בעוד שהסגנית והקבוצה במקום השלישי, בנוסף לזוכת הגביע הנורווגי מעפילות לליגה האירופית. כמו כן, ארבעת המועדונים הנורווגים שסיימו בראש טבלת הליגה בסוף העונה משתתפים ברויאל ליג, טורניר הכדורגל הבכיר בסקנדינביה. נכון להיום, לפי דירוג אופ"א לליגות הכדורגל של אירופה, ממוקמת נורווגיה במקום ה-18, מתחת לליגה הבולגרית והליגה השווייצרית ומעל הליגה הישראלית והליגה הסרבית. בשל כך, נורווגיה היא הליגה הסקנדינבית הבכירה ביותר. לאורך השנים, לא הגיעו קבוצות נורווגיות רבות לשלבים הגבוהים בליגת האלופות, בגביע המחזיקות ובגביע אופ"א, וההישגים הגדולים ביותר לאורך השנים היו (לפי סדר כרונולגי): ההעפלה של לין אוסלו לרבע-גמר גביע אירופה בעונת 1968/1969, אז הפסידה לברצלונה ההעפלה של בראן לרבע-גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1996/1997, אז הפסידה לליברפול. רוזנבורג העפילה שמונה עונות ברציפות לשלב הבתים של ליגת האלופות בין 1998 ו-2005, שיא אותו שברה רק מנצ'סטר יונייטד עם תשע עונות רצופות. בעונת 1999/2000 העפילה רוזנבורג לשלב הבתים השני של ליגת האלופות, אז הוגרלה מול קבוצות באיירן מינכן, ריאל מדריד ודינמו קייב (מגרמניה, ספרד ואוקראינה בהתאמה) והודחה. באותה עונה העפילה גם קבוצת מולדה לשלב הבתים של ליגת האלופות אחרי שעברה בשלב הראשון את צסק"א מוסקבה ובשלב השני את מיורקה בשערי חוץ. בשלב הבתים הוגרלה מול פורטו, ריאל מדריד ואולימפיאקוס פיראוס. מולדה סיימה עם ניצחון בודד על אולימפיאקוס. 16 הקבוצות הבאות יתחרו באלייט-סריין הנורווגית בעונת 2024: קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הנורווגי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. מדיה וקבצים בנושא ליגת העל הנורווגית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הנורווגית
הגבנה

הגבָּנה היא תהליך שבו יוצרים גֶּבֶן מחלב. תהליך זה הוא חלק מתהליך הכולל שבסופו מתקבלות גבינות. ניתן לבצע שני סוגים של הגבנות - אנזימטית וחומצית. הגבנה אנזימטית - שימוש באנזים הגבנה (בדרך כלל מסוג כימוזין או פפסין) על מנת לשנות את מבנה החלבון שבחלב. האנזים חותך את חלבון החלב מסוג "קזאין" וגורם לחלבונים להיקשר זה לזה וליצור רשת סיבית. הגבנה חומצית - שימוש בחומצה על מנת להוריד את ערך ההגבה (pH) של החלב למינימום אשר בו חלבוני החלב משנים את צורתם (עוברים דנטורציה) (קשור ל - PKa). שינוי צורתם של החלבונים חושף בהם אזורים הנוטים להיקשר זה לזה וכך נוצרת רשת סיבית חלבונית. תוצר ההגבנה החומצית נקרא בעברית קוֹם. במחקר שגילה את הרצף של החומצות האמיניות שבחלבוני הקפא-קזאין האחראיות על הגיבון והאלרגיות הייתה התאמה מושלמת (100%) בין אלרגיה לחלב פרה לאלרגיות לחלב "בהמות לא טהורות". תוצאות המחקר לא עולות בקנה אחד עם העובדה כי עדיין לא נעשה מחקר הבודק אלרגיה לחלב גמלים אצל אנשים האלרגיים לחלב פרות או עם העובדה כי אלרגיה לחלב עזים לא נמצאת במתאם מושלם לאלרגיה לחלב פרות אלא רק ברוב המקרים. זהר עמר דוד אילוז ועוזי מרין, "גיבון חלב: קריטריון כשרות להבחנה בין בעלי חיים טהורים לטמאים", "בדד - בכל דרכיך דעהו - כתב-עת לענייני תורה ומדע", תשס"ט, עמ' 75- 94. הטכנולוגיה של יצירת גבינה מחלב גמלים. מקוטג' ועד גאודה: הכימיה של הגבינה, באתר מכון דוידסון D. Iluz, Z. Amar, M. Goldberg, U. Merin & Y. Katz, "Biblical Milk Taboos and Scientific Methodology with Ancient Nomenclature", Natural Resources, 2/4 (2011), pp. 240-243 Camel's Milk as a Safe Alternative in Cow's Milk Allergy - Full Text View - ClinicalTrials.gov Is Goat’s Milk Safe for Dairy Allergy? | Allergic Living
בקעצור

בקעצור (שם מדעי: Saxifraga) הוא סוג של צמח בעל פרחים. זהו הסוג הגדול ביותר במשפחתו, ותחתיו מצויים כ- 40 מיני צמחים, רובם רב שנתיים, הנפוצים באזורים לחים וקרירים באירופה ובאסיה. המינים החד-שנתיים גדלים בדרום תחום תפוצת הסוג. שני מיני בקעצור חד-שנתיים צומחים בר בארץ ישראל, אולם שניהם נדירים: בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות (Saxifraga tridactylites). מינים שונים בסוג זה תורבתו כפרחי נוי. המפורסם שבהם הוא גאוות לונדון (London Pride). ברפואה האלטרנטיבית יש שמשתמשים בתמצית בקעצור (העשויה מהרתחת העלים והפרחים) כתרופה לאבני כליות והקלה על שיגדון. "בקעצור" הוא הלחם של המילים "בקע" ו"צור", תרגום כמעט ישיר של שמו הנפוץ באנגלית - Stonebreaker. הצמח קיבל את שמו בעקבות השתרשות חלק ממיניו באדמות סלעיות. יש המייחסים את השם העברי "בקעצור" לצמח הידרנג'אה (hydrangea). גישה זו אינה עומדת בקנה אחד עם פרסומי האקדמיה ללשון העברית. עם זאת, בהיעדר שם עברי להידרנג'אה, עדיין יש המכנים אותו "בקעצור". בקעצור, באתר ITIS (באנגלית) בקעצור, באתר NCBI (באנגלית) בקעצור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בקעצור, באתר Tropicos (באנגלית) בקעצור, באתר GBIF (באנגלית) בקעצור, באתר IPNI (באנגלית) בקעצור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרטון

רובע מֶרְטוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Merton, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר. הרובע נקרא על שם הרובע הכנסייתי ההיסטורי מרטון, שהיה ממוקם באזור וימבלדון של ימינו. הרובע כולל את השכונות: בושי מיד (Bushey Mead) וימבלדון (Wimbledon) ופארק וימבלדון מוטספור פארק (Motspur Park) מורדן (Morden) ומורדן פארק (Morden Park) מיטצ'האם (Mitcham) מרטון פארק (Merton Park) גבעת פולארדס (Pollards Hill) סאמרזטאון (Summerstown) סנט הלייר (St.Helier) קוטנהאם פארק (Cottenham Park) קוליירז ווד (Colliers Wood) ריינז פארק (Raynes Park) בשנת 1236 נפגש מלך אנגליה הנרי השלישי עם בארוניו במנזר באזור מורטון והסכים לצו מורטון - אחד מבסיסי המשפט המקובל האנגלי. בשנה זו שב המלך עם רעייתו אלינור מפרובנס למנזר מרטון ובו הוכתרה כמלכת אנגליה. בשנת 1437 הוכתר הנרי השישי כמלך אנגליה במנזר מרטון (והיה המלך היחיד מבין מלכי אנגליה שהוכתר שלא במנזר ווסטמינסטר מאז כיבוש אנגליה בשנת 1066). במנזר מרטון למדו תומאס בקט וניקולס ברייקספיר (לימים האפיפיור אדריאנוס הרביעי), וכן וולטר דה מרטון (לימים הלורד צ'נסלור של אנגליה, בישוף רוצ'סטר ומייסד מכללת מרטון באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1264). מנזר מרטון נהרס בשנת 1538 במסגרת הוראתו של הנרי השמיני לפירוק המנזרים. עם פירוק המנזר הפך אזור מרטון למרכז מסחר, בשל מיקומו על נהר וונדל שאיפשר העברת סחורות במורד הנהר ולעבר התמזה. לצד הנהר נבנו טחנות קמח, וכן מפעלי ייצור צבע, עיבוד עורות ונפחיות. בשנות ה-50 של המאה ה-18 הפך אזור מרטון למרכז ייצור קאליקו, ובשנת 1803 נבנתה במקום מערכת הרכבת הציבורית הראשונה - שנמשכה על ידי סוסים. בשנת 1801 הקים הוריישו נלסון בית כפר ברחוב הראשי של מרטון, והפך את האזור לפופולרי. בשנת 1881 הקים ויליאם מוריס מפעל לייצור בדים מודפסים, ריהוט וזכוכית במורטון. הקמת מסילות ברזל לאזור מרטון איפשרו למעמד הגבוה של לונדון לעבור ולהתגורר ברובע, ובשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 נפתחו ברובע חנויות שמכרו מוצרים לאנשי החברה הגבוהה. בשנת 1868 נוסד מועדון הקריקט "All England Croquet Club" הפועל עד ימינו. בראשית המאה ה-20 חשמליות נבנו באזור מיטצ'ם (בשנת 1906) ווימבלדון (בשנת 1907) שברובע, ובשנת 1914 הוקם קו אוטובוס בין הרובע ורחוב ליברפול. ב-1926 הגיעה הרכבת התחתית של לונדון אל הרובע. התפתחות התחבורה איפשרה את פיתוח האזור, ומ-1,000 תושבים בשנת 1900 התגוררו בו 12,618 בשנת 1926. במלחמת העולם השנייה, במהלך הבליץ נפגעו מבנים רבים ברובע, ושיקומו לאחר המלחמה ארך זמן רב, והושלם רק בשנת 1956. רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של מיטצ'ם, הרובע המוניציפלי של וימבלדון והרובע העירוני של מרטון ומורדן שהיו חלק ממחוז סאריי. בראשות הרובע עומדת מועצה בת 60 חברים. מאז הקמת המועצה, בשנת 1965 ועד שנת 1990 להמפלגה השמרנית היה רוב במועצה (למעט תקופה קצרה בין 1971–1974 בו הייתה למפלגת הלייבור רוב). בין השנים 1990–2006 הייתה למפלגת הלייבור רוב במועצה, ובשנת 2006 התהפך שוב הגלגל, וכיום למפלגה השמרנית 30 מושבים, למפלגת הלייבור 27, ולמפלגה מקומית - "תושבי פארק מרטון" - 3 מושבים במועצה. תוצאות הבחירות למועצה זהות לתוצאות הבחירות לפרלמנט הבריטי בהתאם לשני אזורי הבחירה הפרלמנטריים מהם מורכב הרובע (באחד האזורים רוב לשמרנים ובשני רוב למפלגת הלייבור). ב-23 במאי 2007 בחרה מועצת הרובע את חבר המועצה ג'ון דהני ממפלגת הלייבור כראש עיריית הרובע. מדיה וקבצים בנושא מרטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרטון מרטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מחוזות רובע מרטון