laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אור (דעת)

אור הוא מושג פילוסופי, בין השאר במחשבת ישראל ובקבלה. בהגות, מאז העת העתיקה מושאל האור, שהוא עצם חומרי, לתיאור וכינוי המושגים: דעת, נפש, הכרה ברורה, נבואה, רוחניות ואלוהות. ראשית ההבחנה בין אור חומרי לבין אור רוחני, בהגות העת העתיקה, למשל בתנ"ך. בספר תהילים האור נמשל לטוב ולחיוב: ”אור החיים”. רבי סעדיה גאון בספרות אמונות ודעות כתב על ”האור ההוא שנקרא שכינה”. רבי יהודה הלוי, ריה"ל, תיאר את תהליך קבלת הנבואה של משה רבנו כאור רוחני אשר חדר אל נפשו והוקרן כאור גשמי בפניו: ”האור המושכל אשר חל בנפשו מהנבואה, והאור המורגש אשר חל על פניו”. הרמב"ם, רבי משה בן-מימון, השתמש במונח אור, ובמשמע זה, כדי להבחין בין דרגות נבואה שונות בספרו מורה נבוכים, לגבי מדרגה נמוכה של נבואה, כתב: ”ויש מי שלא יגיע למדרגת שיאור חשכו בו בברק וכו', ואפילו האור ההוא הקטן אשר יזריח עליו גם כן אינו תדיר, אבל יציץ ויעלם”. אם בהגות הפילוסופים כגון הרמב"ם וריה"ל עסקו בדרכים להשגת האור הרוחני, הרי שבהגות המקובלים פותח מושג האור הרוחני, ושאלות מהות האור עצמו. המונח אור, במובן רוחני, פותח ושוכלל בחיבוריהם במושגים: אור אין סוף, "אור קדמון", "אור צח", "אור עליון", "אור שבעת הימים", וכן גם "אור נערב" ו"אור הגנוז". כך למשל, החכם אברהם כהן דה-הירירה התייחס בספרו שער השמיים אל נשגבותה של האלוהות מעל ומעבר להשגתו של האדם במילים: ”האור המשתלשל מאין-סוף ברוך הוא כחיה באוֹפן גדלה מעלתו ורוממתו, כי אין לאל יד יתר העלולים (הנבראים) לקבלו”. בראשית העת החדשה, נוצרה בצפת קבלת האר"י ותלמידיו; שאחד מנושאיה הוא הבריאה, ומה שקדם לה בטרם שעלתה ברצונו של האל. תלמיד האר"י רבי חיים ויטאל אשר חי במפנה המאות ה-15 - ה-16, כתב בספרו עץ חיים, על הגדרת מהותו "אור עליון פשוט" שהוא גם "אור אינסוף": ”כי טרם שנאצלו הנאצלים ונבראו הנבראים היה אור עליון פשוט ממלא כל המציאות וכו'. והוא הנקרא אור אינסוף”. בעקבות קבלת האר"י ותלמידיו, הסביר רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל, איש המאה ה-18 בספרו חוקר ומקובל את האלוהות ופעולתה בעולם כאור רוחני, שיש בו סוגים שונים: ”דע שהרצון בכלל קראוהו הארה, ואין סוף (אור) קראוהו אור פשוט”. עם זאת בספרו קל"ח פתחי חכמה מדגיש הרמח"ל כי אין להבין את המושג אור כמהות פיזית, ואין המונח אלא התיאור הקרוב ביותר שניתן להעלות במחשבה, כלשונו: ואמנם שהאלקות לא נוכל לקרא אותו כי אם הארה - זה יתאמן לך בהכרח, יען פשוט הוא שהאלקות לא תוכל לקרא אותו בשום שם או מלה. אמנם כאשר בלא מלה אי אפשר לדבר, על כן צריך לקרא אותו באיזה שם, אבל נבחר את שיוכל להיות רחוק ממנו פחות מהאחרים. האור הוא הדבר היותר הדק שבגשמים, על כן הוא פחות רחוק ממנו מהאחרים, אם כן לא נקראהו אלא הארה. ותבין שאף על פי כן, אין זאת הארה ממש כמו הארת האור הגשמי, אלא מה שנקראהו הארה לתת לו איזה שם — קל"ח פתחי חכמה, פתח ה, א. במאה ה-20, תפיסת האור כרוחניות בוטאה בספריו של הראי"ה קוק, וכותריהם: אורות (תרפ"א-1921), אורות התשובה (תרפ"ה-1925), אורות התורה (ת"ש 1940), אורות הקודש (תשכ"ג-תשל"ג 1973-1962). הארה יעקב קלצקין, הערך: אור, אוצר המונחים הפילוספיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח ספר תהילים, פרק נ"ו, פסוק י"ד. סעדיה גאון, אמונות ודעות, ב, ח. יהודה הלוי, הכוזרי, א, ק"ט. משה בן-מימון, מורה נבוכים, פתיחה. אברהם כהן דה-הירירה, שער השמיים, ח. חיים ויטאל, עץ חיים, שער א - היכל אדם קדמון, ענף ג'. משה חיים לוצאטו, חוקר ומקובל.
שארל פונסה

שארל-ז'אק פּוֹנְסֶה (צרפתית: Charles-Jacques Poncet;‏ 1655, פראנש-קונטה – 1706, איספהאן, פרס) היה רוקח צרפתי שהתגורר בעיקר בקהיר וונודע בזכות מסעותיו לאתיופיה והספר שכתב על אודותיה. פּוֹנְסֶה, שהתגורר במצרים מאז שנת 1687, הוזמן על ידי קיסר אתיופיה ייאסו הראשון כדי לטפל בו ובבנו מפני מחלת הצרעת. הוא יצא למסע בחודש מאי 1698 והגיע לבירה גונדר ביולי 1699. הוא שהה בגונדר במשך תשעה חודשים וטיפל בקיסר ובבנו. בעקבות מסעו כתב את הספר "מסע לאתיופיה בשנים 1698, 1699 ו-1700", שחשיבותו העיקרית היא בכך שזהו המסמך האירופי היחיד המתאר את הנעשה במדינה בשנים אלה. אחת ממטרותיו של פונסה הייתה לבסס קשרים דיפלומטיים בין אתיופיה לצרפת, אך הדבר לא צלח, ומסיבה זו לא זכה ספרו להערכה בימיו. פונסה ניסה להגיע לאתיופיה פעם נוספת בשנת 1702, אך הדבר לא עלה בידו עקב מלחמת אזרחים שהתחוללה במדינה. Charles Jacques Poncet, A Voyage to Æthiopia made in the years 1698, 1699, and 1700, London: William Lewis, 1709 William Foster (ed.), The Red Sea and Adjacent Countries at the Close of the Seventeenth Century: As described by Joseph Pitts, William Daniel, and Charles Jacques Poncet , London: Hakluyt Society, 1949 שארל פונסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חלקו של פונסה באסופה זו זה לקוח מתוך ספרו על המסע לאתיופיה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Cry Me a River

האם התכוונתם ל... Cry Me a River (שיר של ארתור המילטון) – שיר משנת 1953 שהתפרסם בביצוען של ג'ולי לונדון ואלה פיצג'רלד Cry Me a River (שיר של ג'סטין טימברלייק) – שיר של זמר הפופ ג'סטין טימברלייק Cry Me a River (אלבום) – אלבום של ג'ון היקס (אנ') Cry Me a River (סרט) – סרט סיני קצר
Cry Me a River (שיר של ג'סטין טימברלייק)

Cry Me a River הוא שיר פופ של הזמר האמריקאי ג'סטין טימברלייק מתוך אלבומו Justified. השיר יצא כסינגל ב-17 בדצמבר 2002 את השיר כתב טימברלייק יחד עם טימבלנד וסקוט סטורץ' שגם הפיקו את השיר. שם השיר "Cry Me a River", שמשמש גם כפזמון חוזר בשיר, לקוח משיר בעל שם זהה משנת 1953, ובמהלך השיר מספר טימברלייק על בחורה אותה אהב אך היא עזבה וכעת היא חוזרת אליו אך הוא, לאחר שנפגע, לא מוכן לקבלה ומגיב ב-"הגשרים נשרפו וכעת זהו תורך לבכות". בראיון בשנת 2011, אישר טימברלייק כי השיר מבוסס על הפרידה שלו מהזמרת בריטני ספירס. בשנת 2003 היה הווידאו קליפ של השיר מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי ה-VMA מתוכם זכה בשניים, ובשנת 2004 זכה השיר בפרס גראמי בקטגוריה "ביצוע הפופ הטוב ביותר לזמר". השיר הפך לאחד הלהיטים הגדולים של טימברלייק עד היום ונכלל בארבעה סיבובי הופעות של הזמר. השיר התקבל היטב הן אצל הקהל והמבקרים כאחד ו-"Cry Me a River" ללהיט במהרה ונתן דחיפה משמעותית לקריירה של טימברלייק והוביל אותו לפרס גראמי הראשון שלו. השיר נכלל ברשימה המעודכנת של 500 השירים של המגזין "רולינג סטון" בה הוא מופיע במקום ה-484. בשנת 2021 בסרט Framing Britney Spears, הואשם טימברלייק במינוף הקריירה שלו בעזרת השיר על חשבון ספירס; הזמר הביע התנצלות פומבית בחשבון האינסטגרם שלו. מידע על היצירה "Cry Me a River" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Cry Me a River" באתר SecondHandSongs Caroline Frost, Justin Timberlake Reveals Britney Spears Inspiration Behind 'Cry Me A River', HuffPost, ‏22 בדצמבר 2011 עומר דניאל, "אני יודע שנכשלתי": ג'סטין טימברלייק התנצל בפני בריטני ספירס, באתר פנאי פלוס, ‏12 בפברואר 2021 מידע על Cry Me a River, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Cry Me a River, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Cry Me a River, באתר המצעד הגרמני מידע על Cry Me a River, באתר מצעד דנמרק מידע על Cry Me a River, באתר המצעד הנורווגי מידע על Cry Me a River, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Cry Me a River, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Cry Me a River, באתר המצעד השוודי
סרט התבגרות

סרט התבגרות הוא ז'אנר אשר עלילתו מתמקדת בצמיחתו הפסיכולוגית והמוסרית של הגיבור, מילדות ועד בגרות. בדרך כלל, הסרטים יתמקדו בגיל ההתבגרות והמעבר אל הבגרות של הדמות הראשית – נער בשנות העשרה לחייו, המתמודד עם תמות של פיתוח זהות מינית, התפתחות אישית, שינוי אישיותי, פילוסופיה אישית והשקפות עולם פוליטיות. חלק מסרטי ההתבגרות דומים בסגנונם לסרט נעורים, אך ההבדל העיקרי שהעיסוק המרכזי בהם הוא המאבק הדרמטי של הדמות הראשית בקושי של עולם המבוגרים. הפופולריות של סרטים מז'אנר זה עלתה בצורה משמעותית במהלך תקופת ה"בייבי בום" שלאחר מלחמת העולם השנייה, במקביל לשחיקתו של קוד הייז, אשר ביטולו הסופי בשנת 1968 איפשר לז'אנר להתפתח ולחקור תחומים חדשים, שהיו אסורים קודם לכן. סרטים כמו "הבוגר" ו"תפוז מכני" הם דוגמאות בולטות לכך. 1953 – הבטלנים 1955 – מרד הנעורים 1959 – 400 המלקות 1967 – הבוגר 1969 – קאובוי של חצות 1971 – תפוז מכני 1971 – הקיץ של 42' 1971 – הצגת הקולנוע האחרונה 1985 – מועדון ארוחת הבוקר 1986 – אני והחבר'ה 1989 – סינמה פרדיסו 1994 – מלך האריות 2001 – ואת אמא שלך גם 2001 – העולם שבפנים 2002 – ספיידרמן 2005 – קרייזי 2007 – עד קצה העולם 2007 – ג'ונו 2012 – כמה טוב להיות פרח קיר 2014 – התבגרות 2016 – אור ירח 2017 – ליידי בירד 2018 – כיתה ח' 1982 – נועה בת 17 1985 – קוקו בן 19 1987 – בלוז לחופש הגדול 1996 – קלרה הקדושה 2015 – ברש 2018 – פרא אציל 2018 – הנשף סרט מסע רומן חניכה סרט נעורים Yagoda, Ben. "Hollywood Cleans Up Its Act". AmericanHeritage.com. אורכב מ-המקור ב-2010-07-21. נבדק ב-2011-05-25. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרחק מגן עדן

הרחק מגן עדן (באנגלית: Far from Heaven) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2002 שנכתב ובוים על ידי טוד היינס ובכיכובם של ג'וליאן מור, דניס קווייד, דניס הייסברט ופטרישיה קלרקסון. הסרט מגולל את סיפורה של קאתי וויטאקר, עקרת בית בתקופת שנות ה-50 המתגוררת בפרוורי הרטפורד, אשר רואה כיצד חייה המושלמים מתפוררים אט אט. על אף שהעלילה מתרחשת בתקופת עבר שמרנית, הסרט מעלה סוגיות מורכבות בנות-זמננו הקשורות לגזע, תפקידי מגדר, נטייה מינית ומעמד חברתי. הסרט ניחן בתפאורה מוקפדת בסגנון התקופה, והוא מצולם בסגנונו של דאגלס סירק. הרחק מגן עדן היה מועמד לכמה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'וליאן מור), פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (טוד היינס), לסט הצילום (אדוארד לחמן), וכן פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר (אלמר ברנשטיין). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1957 בפרבר בקונטיקט, קאתי ויטאקר (ג'וליאן מור), היא האישה, האמא, ועקרת בית המושלמת. היא נשואה לפרנק (דניס קווייד), מנהל מצליח בחברת פרסום. ערב אחד מטלפנים לקאתי מתחנת המשטרה, שם בעלה עצור. לבריו, הוא נעצר בטעות, אך לא מאפשרים לו לעזוב את התחנה לבד. באותו השבוע קאתי נערכת למסיבה השנתית שלה עם חברתה הטובה, אלינור פיין (פטרישיה קלרקסון). יום אחד היא רואה גבר זר, אפריקאי אמריקאי, משוטט בחצר ביתה. תחילה היא נבהלת, אך עד מהרה מתברר כי מדובר בריימונד דיגן (דניס הייסברט), בנו של הגנן שעבד אצלה בעבר. ערב אחד כשפרנק מתעכב במשרד, קאתי נוסעת לשם ומוצאת אותו מתנשק עם גבר. פרנק מתחיל טיפול המרה. בינתיים קאתי מתחברת עם ריימונד למורת רוח הקהילה השמרנית בה היא חיה. "הרחק מגן עדן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרחק מגן עדן", באתר נטפליקס "הרחק מגן עדן", באתר AllMovie (באנגלית) "הרחק מגן עדן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הרחק מגן עדן", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הרחק מגן עדן", באתר Metacritic (באנגלית) "הרחק מגן עדן", באתר אידיבי "הרחק מגן עדן", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הרחק מגן עדן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הרחק מגן עדן", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
סרט נעורים

סרט נעורים הוא ז'אנר אשר עלילתו מתמקדת בצעירים ובני נוער, ובנושאים בעלי עניין עבור בני גיל ההתבגרות, כגון התבגרות, אהבה ראשונה ומרד נעורים. לעיתים, העיסוק בנושאים רציניים אלו מוצג בצורה סטריאוטיפית וטריוויאלית ולעיתים לא. עלילות סרטים בז'אנר זה מתרחשות בדרך כלל בבתי ספר תיכוניים או אוניברסיטאות הכוללות דמויות של בני נוער בגיל של תלמידי תיכון. העלילות עשויות לכלול בתוכן מסיבות בית ספר, נשף סיום לימודים וכדומה. סרטי הז'אנר עשויים לעסוק גם בנושאים כמו שימוש בסמים, אלכוהול, מיניות, אובדן בתולין וכיוצא באלה. חלקם מזוהים עם הומור בתי שימוש. עם התפתחותו של הקולנוע האמריקאי, נכנס שימוש נרחב ביותר בסטריאוטיפים של קבוצות חברתיות. הסטריאוטיפים הנפוצים ביותר כוללים בדרך כלל ספורטאי, מעודדת, מלכת הכיתה, החנון/ית, העבריין/ית, המורד/ת, החריג/ה וכו'. ג'ון יוז 1955 - מרד הנעורים 1959 - גידג'ט 1978 - גריז 1978- אסקימו לימון 1980 - תהילה 1980 - שיגעון של מסיבה 1980 - חמודות קטנות 1982 - נעורים בקצב מהיר 1982 - נועה בת 17 1985 - מועדון ארוחת הבוקר 1985 - בחזרה לעתיד 1985 - קוקו בן 19 1986- מלכת הכיתה 1986 - שמתי ברז למורה 1986 - אני והחבר'ה 1987 - ריקוד מושחת 1987 - בלוז לחופש הגדול 1988 - היירספריי 1988 - מלכות הכיתה 1989 - ללכת שבי אחריו 1993 - טריפ נעורים 1995 - קלולס 1996 - צעקה 1996 - קלרה הקדושה 1997 - אני יודע מה עשית בקיץ האחרון 1999 - 10 דברים שאני הכי שונאת אצלך 1999 - אמריקן פאי 2001 - העולם שבפנים 2004 - יורוטריפ 2004 - ילדות רעות 2007 - ג'ונו 2007 - סופרבאד - חרמן על הזמן 2009 - שוב בן 17 2012 - כמה טוב להיות פרח קיר 2015 - מתויגת 2015 - ברש 2017 - ליידי בירד 2018 - פרא אציל 2018 - הנשף סרט התבגרות סרט מסע רומן חניכה ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שחק

האם התכוונתם ל... שחק – שמו הישראלי של המטוס מיראז' 3 שחקים – מילה נרדפת לשמים; מקורה בארמית "שחקים" – כתב-עת בהוצאת התעשייה האווירית לישראל גורד שחקים – כינוי למבנים גבוהים במיוחד; מאנגלית: skyscraper אמנון ליפקין-שחק – הרמטכ"ל ה-15 של צה"ל טלי ליפקין-שחק – עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית ישראל שחק – כימאי ישראלי, איש השמאל הרדיקלי שחיקה משחק ליפקין-שחק
Safe Trip Home

Safe Trip Home (בעברית: טיול בטוח הביתה) הוא אלבומה השלישי של דיידו. האלבום יצא בארבעה שלבים. בסוף אוקטובר 2008, הודלף לאתר הבית של דיידו שיר אחר שיר עד לתאריך שחרורו הרשמי באנגליה ב-17 בנובמבר 2008. האלבום יצא בארצות הברית ב-18 בנובמבר, ולאחר מכן בעולם כולו. עטיפת האלבום נבחרה על ידי דיידו ממאגר נאס"א והיא תמונה חופשית לשימוש בארצות הברית. בתמונה האסטרונאוט ברוס מק'קנדלס מרחף בחלל במהלך משימת מעבורת החלל STS-41-B. למרות שהתמונה חופשייה לשימוש, נתבעה דיידו בגין שימוש בתמונה על ידי האסטרונאוט. התביעה הייתה לא על הפרת זכויות יוצרים של התמונה אלא על שימוש בדמותו ללא רשותו. התביעה הגיעה לפשרה ב-2011. דיידו שילבה באלבום שירים המתארים ככלל - מסע. בצאת האלבום, דיידו החלה בפרויקט עולמי לצילום קליפים לאלבום. הפרויקט בחן אלפי קליפים מרחבי העולם ששיקפו את הוואי השיר מהאלבום אותו בחרו לייצג. הקליפים הנבחרים מהערים נזרה, מומבאי, לונדון, צפון אנגליה, בנגקוק, ריו דה ז'ניירו, קטלינס, הפכו לקליפים רשמיים של האלבום. השיר Let's Do the Things We Normally" Do", מצטט את השיר "האיש מאחורי הטייל", שיר מהפכני אירי שנכתב על ידי פדי מק-גייגן. השיר הקורא לשחרור אירלנד הצפונית מאנגליה. השיר זכה לביקורות סוערות ואף לביקורת חריפה של הפרלמנט האירי. במהלך הכנת האלבום אביה של דיידו נפטר. העבודה על האלבום הושהתה למספר חודשים שלאחריהם כתבה דיידו את השירים "Grafton Street" ו-"The Day Before the Day". שני השירים הוקדשו לזכרו של אביה. האלבום מציג שיתופי פעולה עם ג'ון בריאון, בריאן אנו, רולו, וסיטיזן קופ והורכב במשך כ-3 שנים בארצות הברית ובאנגליה. דיידו מספרת בריאיון סטודיו כי קטעים רבים משירי האלבום הוקלטו בהקלטה ביתית "בארונות" וב-"מטבח ביתה". בסרטון המקדם את האלבום, מתארים בריאן אנו ו-ג'ון את איכויות העבודה של דיידו על האלבום, שבו ניגנה על רוב הכלים האינסטרומנטליים. הרכבת השירים כללה קטעים קלאסיים ותזמורת נגנים. בין כלי הנגינה יוצאי הדופן באלבום דיג'רידו (didgeridoo), תוף מרים, סדרת פעמונים, חלילית (Grafton street).סגנונות השירים ניחנים בגוון פופ, אלקטרוני, ברזילאי, אירי וקלאסי. הסגנון המוזיקלי המגוון העניק לבסוף לאלבום את שמו Safe Trip Home. מחיר ההשקעה באלבום בקירוב כ-מיליון וחצי דולר עקב התשלום למפיקים וליועצים. לאלבום היו שתי הופעות בכורה פרטיות במקומות "סודיים" באנגליה וב-סן פרנסיסקו בארצות הברית. האלבום קודם באמצעות הופעות בודדות לשיר Don't believe in love בתוכניות Talk show ברחבי ארצות הברית ובאירופה. האלבום הוא בין 44 הנמכרים ביותר לשנת 2008 בעולם כולו. מידע על האלבום Safe Trip Home באתר MusicBrainz מידע על האלבום Safe Trip Home באתר AllMusic האלבום Safe Trip Home באתר Discogs האלבום Safe Trip Home באתר ספוטיפיי "הדלפת" LookNoFurther |באתר הרשמי של דיידו Dido Sued by Astronaut for Using Space Flight Picture, 2 באקטובר 2010 McCandless v. Sony Music Entertainment et al., Case No. CV10-7323-RGK (C.D. Cal.) (Docket No. 4 [Notice Of Settlement And Dismissal With Prejudice], filed January 14, 2011) הפרויקט | האתר הרשמי Safetriphome מומביי-הקליפ הנבחר | האתר הרשמי Dido ריו-הקליפ הנבחר | האתר הרשמי Dido קאטלינס-הקליפ הנבחר | האתר הרשמי Dido האיש מאחורי הטייל | ביקורת Dailymail הפרלמנט האירי בביקורת על דיידו | האתר הרשמי NME סיטיזן קופ | האתר הרשמי של דיידו ריאיון דיידו | האתר הרשמי bloomberg סרטון מקדם דיידו | האתר הרשמי Didomusic
סריג חופשי

בתורת הסריגים, סריג חופשי הוא הסריג הכללי ביותר בעל תכונות נתונות. באופן פורמלי, מדובר באיבר חופשי בקטגוריה של הסריגים הנוצרים על ידי קבוצה סדורה חלקית נתונה: כל סריג הנוצר על ידי קבוצה P הוא מנה של הסריג החופשי. את הסריג החופשי אפשר להגדיר גם ביחס לכל מערכת של זהויות. כך, לצד הסריג החופשי (הגדול ביותר) הנוצר על ידי P, קיימים גם הסריג המודולרי החופשי, הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי, וכן הלאה. לדוגמה, הסריג החופשי הנוצר על ידי זוג נקודות a,b כולל רק ארבע נקודות:   a , b , a ∧ b , a ∨ b {\displaystyle \ a,b,a\wedge b,a\vee b} . הסריג החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות הוא אינסופי, ולכן הסריג החופשי הנוצר על ידי יחס סדר שיש בו שלוש נקודות שאינן ניתנות להשוואה, הוא תמיד אינסופי. לעומת זאת הסריג המודולרי החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות כולל 28 נקודות (וגובהו 8), כפי שחישב ריכרד דדקינד ב-1900. הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי הנוצר על ידי שלוש נקודות כולל 18 נקודות. הסריג המודולרי החופשי על ארבע נקודות הוא אינסופי (Birkhoff, 1933), בעוד שסריג דיסטריבוטיבי חופשי הנוצר סופית הוא תמיד סופי (לסריג הדיסטריבוטיבי החופשי על 4 נקודות יש 166 נקודות, וגודלו של הסריג הדיסטריבוטיבי החופשי על n נקודות הוא בקירוב   2 ( n [ n / 2 ] ) {\displaystyle \ 2^{\binom {n}{[n/2]}}} ). בעיית המילה פתירה בסריג החופשי, אבל לא בסריג המודולרי החופשי על חמש נקודות (או יותר). את הסריג החופשי אפשר לחשב גם כאשר היוצרים מתייחסים זה לזה. למשל, הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c שבה a<b כולל 9 נקודות (הסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו כולל 8 נקודות, והוא דיסטריבוטיבי). הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c,d שבה a<b<c כולל 20 נקודות (בסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו יש 13 נקודות). הסריג החופשי על הקבוצה a,b,c,d שבה a<b ו-c<d הוא אינסופי, בעוד שהסריג המודולרי החופשי על קבוצה זו כולל 18 נקודות (תוספת היחס a<d יוצרת מנה שבה רק 12 נקודות). Lattice Theory: first concepts and distributive lattices, George Gratzer, Section 5. משפט 5.11, Lattice Theory: first concepts and distributive lattices, George Gratzer Ralph Freese, Free modular lattices, Trans. AMS 261(1), 1980
ג'ון מיד פוקנר

ג'ון מיד פוקנר (באנגלית: John Meade Falkner, ידוע גם בשם הקיצור "ג' מיד פוקנר", 8 במאי 1858 - 22 ביולי 1932) היה סופר ומשורר אנגלי, הידוע במיוחד בשל ספרו "מונפליט" שיצא לאור בשנת 1898, ונחשב לספר ילדים קלאסי ואהוב. הספר עובד לקולנוע ותורגם לשפות רבות. פוקנר היה גם תעשיין מצליח, ועמד בראש יצרנית הנשק הבריטית "ארמסטרונג וויטוורת'" (Armstrong Whitworth) במהלך מלחמת העולם הראשונה. פוקנר נולד בעיירה מנינגפורד ברוס בווילטשייר שבאנגליה. הוא למד במרלבורו קולג' והרטפורד קולג שבאוקספורד וסיים תואר בהיסטוריה ב-1882. לאחר אוקספורד בילה זמן מה כמורה בבית הספר הפרטי דרבי, ולאחר מכן שימש מורה פרטי לילדי משפחתו של אנדרו נובל, אציל בריטי שניהל את חברת הנשק ארמסטרונג וויטוורת'. ב-1915 פרש נובל מניהול החברה והותיר את הניהול בידי פוקנר. ב-1921 פרש פוקנר מניהול החברה, והקדיש עצמו לעיסוקים שברוח. במסעותיו העסקיים מסביב לעולם רכש אוסף עתיקות יקר ערך. כן עסק בפליאוגרפיה - פיענוח כתבי יד עתיקים. הוא קבע את מושבו בדרהאם, וחי שם עד מותו ב-1932, אם כי בתקופה זו גם יצא למסעות רבים. בקריירת הכתיבה שלו כתב שלושה ספרי פרוזה, מספר ספרי שירה, וכן מדריכים לאזורים שונים באנגליה. ספרו הידוע ביותר של מיד הוא "מונפליט". ספר זה מספר את סיפורם של מבריחים בכפר קטן על חופה הדרומי של אנגליה במאה ה-18. הספר נחשב לספר ילדים אהוב, ועובד לקולנוע בשנת 1955 על ידי הבמאי פריץ לאנג. הספר תורגם לעברית פעמיים. פעם אחת בשנת 1958 על ידי יהושכר כרכי בהוצאת י' שמעוני, ופעם שנייה על ידי יעקב שרת בהוצאת "כתר". מיד מכונה "פלקנר" בשני התרגומים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון מיד פוקנר בוויקישיתוף אתר הבית של אגודת ג'ון מיד פוקנר ג'ון מיד פוקנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי ג'ון מיד פוקנר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'ון מיד פולקנר (1858-1932), דף שער בספרייה הלאומית
וייכרט

האם התכוונתם ל... מיכאל וייכרט רפי וייכרט תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג
שדוגרפיה

שֶדוֹגְרַפְיָה (באנגלית: Shadowgraphy) היא שיטה אופטית המשמשת להבחנה בחוסר אחידות בהרכב חומרים, בתווך שקוף כמו אוויר, מים וזכוכית. זוהי אחת הדרכים לביצוע הדמיית זרימה. פירוש השם הוא בהלחם בסיסים מהשפה האנגלית: Shadow - צל, Graphy - רישום. על אף שהאוויר שקוף, עין בלתי מזוינת אינה יכולה להבחין בהבדלים המתרחשים בחומר כגון: טמפרטורה, צמיגות, נוכחות גזים שונים והתפשטות גלי הלם. אמנם היות שהפרעות מעין אלו גורמות לשבירה של קרני אור, הן מטילות צל בקרבת הגופים. לדוגמה, זרמי אוויר חם העולים ממדורה, עשויים להיראות על פני הקרקע באור שמש כצל של עשן מיתמר. שימוש בצל המוחל מקרני השמש להבנת המתרחש בסביבה, אינו בסימן חידוש טכנולוגי, וניתן לומר שגילו כגיל הטבע. טורפים ימיים רבים מזהים את טרפיהם השקופים על פי היטל הצל שלהם על קרקעית האוקיינוס. באותו אופן יונקים ימיים גדולים שהפרש חום גופם ניכר על פני הסביבה, יהיו לזיהוי קל עבור הטורפים. הראשון לבחון את התופעה ולהמחיש אותה היה רוברט הוק ואחריו ז'אן-פול מארה העמיק וחקר את האש. היות שלמיפוי ולהדמיית זרימה חשיבות גדולה במחקר ופיתוח נעשה שימוש רב בשדוגרפיה בהנדסת אווירונאוטיקה, בעירה, בליסטיקה, חומרי נפץ ובבדיקות עמידות זכוכית. על פי פ.ג'.פיינברג על תוצר טכניקת השדוגרפיה להיקרא שֶדוֹגְרַמָה (באנגלית: Shadowgram), כאשר פירוש המילה גרמה הוא תרשים, ציור. השדוגרמה איננה צילום ממוקד אלא צל מוטל של גוף. ההבדלים בעוצמות האור המוטל פרופורציוניים לנגזרת השנייה (לפלסיאן) של המקדם שבירה בחומר שקוף מסוים. מרחק גדול מדי בין הגוף הנבדק למשטח עליו מוקרן הצל, יניב צל מפוזר ומטושטש. אווירודינמיקה מנהרת רוח הדמיית זרימה Hooke, R., "Of a New Property in the Air," Micrographia, Observation LVIII,217-219, London(1665). Marat, J.-P., Recherches physiques sur le feu, Paris, France:Cl. Ant. Jombert, 1780. Weinberg, F.J., Optics of flames: including methods for the study of refractive index fields in combustion and aerodynamics, London:Butterworths, 1963.
האריה שאהב תות

האריה שאהב תות הוא ספר ילדים מאת הסופרת והמשוררת הישראלית תרצה אתר. הסיפור פורסם לראשונה במסגרת ספרה של אתר "יעל מטיילת" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1971). בשנת 2003 יצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד מחדש כספר נפרד, מעוטר באיוריו של הצייר דני קרמן. הספר עובד להצגות ילדים שונות. ראה אור בתרגום לערבית מאת רג'אא בכריה (رجاء بكرية). הסיפור מתמקד באריה המבקש לאכול תותים, ותותים בלבד, אך ביער שבו הוא גר אין תותים. בעוד שאמו הלביאה מנסה לשכנע אותו לאכול מאכלים אחרים, האריה מתעקש לאכול רק תות. כאשר ילדים מטיילים ביער ובאמתחתם תות, מבקש האריה לטעום מהמאכל, אולם הילדים נבהלים ובורחים מהמקום. האריה טועם מהתות שמצא בתיקיהם שנותרו מאחור ואוכל את כל התותים שהם השאירו, כתוצאה מכך הוא החליט שהוא לא אוהב תותים. החוויה משנה את גישתו של האריה ומאותו יום ואילך הוא אוכל בתיאבון את האוכל שנותנת לו אמו. הסיפור מצביע על חשיבותה של העקשנות, שהיא תכונה המסייעת בהתמודדות של ילדים עם מצבים שנדרש בהם מאמץ, ומביאה אותם שלא לוותר ולסגת מהפעולה. כן היא מצביעה על התפתחות עצמאית, ופיתוח אישיות אינדיבידואלית, בה הילד מפעיל שיקול דעת אישי ומביע את רצונותיו בנפרד מרצונותיהם של הוריו. כאשר ילד מתעקש על דבר מה, על אף שההתעקשות יכולה להיות מתסכלת עבור ההורה, יש לאפשר לו להתנסות וללמוד בעצמו ואף בדרך "הקשה", מה הדבר הנכון עבורו. עם זאת, קיימת ביקורת כלפי הספר על כך שהוא מחנך לקונפורמיות, בכך שבסופו של הסיפור האריה "...אוכל רק מה שאמא שלו מכינה ולא רוצה דברים שאין ... והוא כבר לא בוכה ולא מתנהג כמו טיפש". בנוסף, הסיפור הוא גם תובנה עבור מבוגרים וילדים כאחד, והיא שלפעמים אנחנו רוצים מאוד משהו אבל כשאנחנו מקבלים אותו סוף סוף אז מתגלה לנו שהוא בכלל לא דבר רצוי עבורנו. זוהי תובנה הנוגעת ברבדים העמוקים של הנפש האנושית, בדומה למגע הזהב של המלך מידאס.[דרוש מקור] ב-28 ביולי 2013 נחנך בחולון גן סיפור "האריה שאהב תות" ובו פסליו של אסף ליפשיץ. הצגת ילדים שעלתה בישראל בהפקת "משגב עורי הפקות" ומבוססת על הספר שכתבה (תרצה אתר). סמדר שיר כתבה את המחזה, הלחין את המוזיקה משה דץ, עיבד מוזיקלית חזי שקד, ביימה מור פרנק, ושיחקו בה צחי נוי/גיל וסרמן, גילי ורנר, קרן ראובן, ונירית אהרוני. ההצגה עלתה על הבמות משנת 2005 ועד 2018. הצגת ילדים נוספת שעלתה בישראל המבוססת על הספר בכיכובה של מיקי (מיכל מוכתר) בהפקת "משגב עורי הפקות". האריה שאהב תות, הוצאת הקיבוץ המאוחד חנוכת גן סיפור "האריה שאב תות", באתר עיריית חולון "זמן הורים" - האריה שאהב תות (אורכב 29.09.2013 בארכיון Wayback Machine) - הנחיות וטיפים להורים לקריאת הסיפור למה "האריה שאהב תות" הוא ספר בעייתי, באתר בקבוק פודקאסט - "מעשה בשישה סיפורים", האריה שאהב תות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 ביוני 2024 קרמן סיפר שהיה לו ברור שכפי שתרצה אתר השתעשעה במילה תות, גם אצלו תהיה נוכחות חזקה לפרי הזה (במקום אחד אפילו הדמעות של האריה הן בצורת תותים). שעת סיפור - האריה שאהב תות, באתר פורטל יפו למה "האריה שאהב תות" הוא ספר בעייתי