יחסי טרנסניסטריה–מולדובה

יחסי טרנסניסטריה–מולדובה הם היחסים הפוליטיים והכלכליים בין הרפובליקה המולדובנית הפרידנסטרובית (טרנסניסטריה), מדינה לא מוכרת בין נהר הדניסטר לאוקראינה, לבין רפובליקת מולדובה. במהלך התפרקות ברית המועצות, מתחים פוליטיים ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית הובילו לכך שטרנסניסטריה הכריזה על עצמאות ממולדובה, והגיעה לשיאה במלחמת טרנסניסטריה בשנת 1992. כחלק מהסכם הפסקת האש שסיים את המלחמה, הוקמה ועדת בקרה משותפת שהורכבה מכוחות מולדובה, טרנסניסטריה ורוסיה לפיקוח על האזור המפורז שהיה באזור טרנסניסטריה. ועדת הבקרה המשותפת עדיין מפקחת על האזור, והמשא ומתן לפתרון הסכסוך נמשך. המשא ומתן נתמך על ידי רוסיה, אוקראינה, ארצות הברית, האיחוד האירופי והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE). ההכרזה על הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה בשנת 1924 ביססה את מעמדה של טרנסניסטריה כישות אוטונומית. בשנת 1941 תקפו כוחות רומניים בעלי ברית של גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה את ברית המועצות וכבשו את טרנסניסטריה. ברית המועצות כבשה מחדש את מולדובה בשנת 1944, וטרנסניסטריה הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדבית. בשנת 1990, החלק המזרחי של מולדובה הסובייטית הכריז על עצמאותו בתוך ברית המועצות בתור הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפרידנסטרובית המולדבית (PMR). נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב חתם על צו אשר ביטל החלטות שהתקבלו על ידי נציגי העם של טרנסניסטריה. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, המתיחות הבסיסית בין טרנסניסטריה למולדובה הגיעה לשיא במלחמת טרנסניסטריה בחודשים מרץ עד יולי 1992. לפני המלחמה גברה ההתנגדות ללאומיות המולדובנית והתרחשו פשיטות וניסיונות לכבוש את השטח. חיילים רוסים התייצבו לצד הבדלנים במהלך הסכסוך, כאשר חברי צבא המשמר ה-14 הרוסי סיפקו נשק לכוח הצבאי החדש של טרנסניסטריה. בדצמבר 1991, מפקד הצבא ה-14 יקובלב הפך גם לראש צבא טרנסניסטריה. הפסקת האש ביולי אותה שנה יצרה אזור ביטחון שהורכב מחמישה גדודים רוסיים, שלושה גדודים מולדובניים ושני גדודים טרנסניסטריים. במהלך המלחמה, כמה כפרים במרכז טרנסניסטריה מרדו נגד השלטונות הבדלניים. כמה כפרים בגדה המזרחית של הדניסטר (כולל קוצ'יירי, מהלה ופוהריבה ) נותרו בשליטת מולדובה, וחלק מהאזורים בגדה המערבית של נהר הדניסטר (כולל העיר טיגינה) נשלטים על ידי כוחות טרנסניסטריה. כוחות שמירת השלום מכל צד, כולל חיל מרוסיה, מסיירים באזור הביטחון. ועדת בקרה משותפת (המורכבת מכוחות מולדובה, טרנסניסטריה ורוסיה) מפקחת על אזור הביטחון, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) משקיפה. מולדובה מתנגדת לכוחות הרוסיים בטרנסניסטריה, וטוענת כי היא מפרה את ריבונותה. הנייטרליות של מולדובה מתוכננת בחוקתה: "רפובליקת מולדובה מצהירה על נייטרליות קבועה ואינה מודה בהצבת יחידות צבאיות זרות בשטחה". בשנת 1994 חתמו רוסיה ומולדובה על הסכם לפיו רוסיה תסיג את חייליה שלוש שנים לאחר האשרור; עם זאת, הדומה הרוסית לא אישרה אותו. במהלך פסגת OSCE בשנת 1999 באיסטנבול, רוסיה התחייבה להסיג את חייליה מטרנסניסטריה עד סוף 2002. שוב, הדומה הרוסית לא אישרה את הסכמי איסטנבול. בהחלטת נאט"ו מ-18 בנובמבר 2008, רוסיה נקראה "לכבד את התחייבויותיה שנלקחו בפסגת OSCE באיסטנבול ב-1999 ועליה לסגת מהנוכחות הצבאית הבלתי חוקית שלה מאזור טרנסניסטריה במולדובה בעתיד הקרוב". ואדים פיסארי, אזרח מולדובני, נסע דרך מחסום אזור ביטחון בשנת 2012 ונפצע אנושות על ידי חייל רוסי. התקרית הגבירה את המתיחות בין רוסיה למולדובה והובילה לוויכוח נוסף על המשך הנוכחות הרוסית. מולדובנים רבים הפגינו, במיוחד מחוץ לשגרירות הרוסית בקישינב, בירת מולדובה, וקראו לנסיגה של החיילים הרוסים מהאזור. נכון לשנת 2022, הצבא הרוסי עדיין נשאר באזור הביטחון. אין משרדים יצוגיים, קונסוליות או שגרירויות מולדובניות בטרנסניסטריה. ריבונות טרנסניסטריה מוכרת על ידי שלוש מדינות לא מוכרות אחרות: אבחזיה, נגורנו קרבאך (ארצאך) ודרום אוסטיה. טרנסניסטריה, אבחזיה ודרום אוסטיה הן חברות בקהילה לדמוקרטיה ולזכויות האומות, ארגון של מדינות בברית המועצות לשעבר שיש להן הכרה בינלאומית מוגבלת. למרות שרוסיה אינה מכירה בטרנסניסטריה כמדינה עצמאית, היא מחזיקה בקונסוליה בטירספול, בירת טרנסניסטריה. מזכר מוסקבה משנת 1997, הידוע גם בשם מזכר פרימקוב, הוא הסכם שנחתם על ידי נשיא מולדובה פטרו לוצ'ינסי ונשיא טרנסניסטריה איגור סמירנוב, המכונן יחסים משפטיים ומדיניים בין מולדובה לטרנסניסטריה. שני הצדדים אישרו מחדש את הסכם הפסקת האש, ומאמצי התיווך של רוסיה, אוקראינה ו-OSCE התבקשו להמשיך. מזכר קוזאק משנת 2003 היה ניסיון נוסף לשאת ולתת על פתרונות המחלוקת. הדיונים בין נשיא מולדובה ולדימיר וורונין לבין איגור סמירנוב מטרנסניסטריה היו בתיווך הפוליטיקאי הרוסי (ובן בריתו של פוטין) דמיטרי קוזאק. עיקרון ההצעה היה יצירת פדרציה אסימטרית, כאשר מולדובה מהווה את הרוב וטרנסניסטריה המיעוט. ההצעה הייתה מאפשרת לטרנסניסטריה להטיל וטו על שינויים עתידיים בחוקת הפדרציה החדשה, והייתה מתירה נציגות רוסית לשמירת שלום בטרנסניסטריה עד 2020. התעוררה מחלוקת בנוגע למספר המושבים הפוטנציאלי שיוקצו לטרנסניסטריה בסנאט העתידי, והמשך נוכחותם של הכוחות הרוסיים עוררה תגובת נגד ממולדובה. המסמך נדחה בשל הלחץ שהופעל על וורונין. בשנת 2005, ארצות הברית והאיחוד האירופי הצטרפו למשא ומתן של מולדובה וטרנסניסטריה כמשקיפים. כולל רוסיה, אוקראינה ו-OSCE, המשא ומתן נודע כפורמט 5+2 (או שיחות 5+2). משא ומתן לא רשמי התנהל בין השנים 2006 ל-2011, עקב תסכול טרנסניסטרי מהניסיונות של מולדובה ואוקראינה לפקח על הגבול השנוי במחלוקת. למרות שהשיחות נמשכות, אין הסכמה לגבי מעמדה הפוליטי של טרנסניסטריה. ב-20 בספטמבר 2017, הפרלמנט של טרנסניסטריה אישר פה אחד הגשת בקשה לאומות המאוחדות לקבלת מעמד משקיף. הבקשה, שנשלחה למזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש ולנשיא העצרת הכללית של האו"ם מירוסלב ליצ'אק, ביקשה גם מהאו"ם להקים קבוצת עבודה בינלאומית קבועה ולגנות פעולות שמובילות ל"הפרה של זכויות וחירות בלתי ניתנים להסרה ...ועליית המתיחות בכל האזור". הבקשה צוטטה את הרשות הפלסטינית, שאינה חברה באו"ם אך בעלת מעמד משקיף. ב-22 ביוני 2018 הגישה מולדובה החלטה של האו"ם הקוראת ל"נסיגה מוחלטת ובלתי מותנית של כוחות צבא זרים משטחה של רפובליקת מולדובה, כולל טרנסניסטריה". 64 מדינות חברות הצביעו בעד ההחלטה, 83 נמנעו ו-15 הצביעו נגדה. מדינות שהתנגדו להחלטה כללו את רוסיה, ארמניה וקוריאה הצפונית. בשנת 2005, מולדובה העבירה חוק על "ההוראות הבסיסיות של מעמד משפטי מיוחד של התנחלויות בגדה השמאלית של דניסטר", שיצר את היחידות המנהליות-טריטוריאליות של הגדה השמאלית של הדניסטר (יחידה טריטוריאלית אוטונומית של מולדובה). לחוק התנגדה טרנסניסטריה, מאחר שההתייעצות עם הרשויות בטרנסניסטריה הייתה מוגבלת. ב-17 בספטמבר 2006, נערך בטרנסניסטריה משאל עם המבקש מהבוחרים לבחור בין ויתור על עצמאות והפיכה לחלק ממולדובה לבין תביעת עצמאות והפיכה אפשרית לחלק מהפדרציה הרוסית בעתיד. משאל העם העדיף שילוב בין רוסיה למולדובה, בין 98.07 ל-96.61 אחוזים. OSCE, האיחוד האירופי ומדינות רבות אחרות, כולל רומניה, בולגריה וטורקיה, לא הכירו בתוצאות משאל העם. החוק המולדובני על הוראות יסוד עדיין בתוקף, והסדרי השלום עלולים להסתבך בשל המשך קיומו. היחסים הכלכליים בין מולדובה לטרנסניסטריה מאופיינים במשברים ולחצים. למרות שחלק נכבד מהפוטנציאל התעשייתי של מולדובה נמצא בטרנסניסטריה (מיטיבה עם כלכלתה של האחרונה), מספר משברים כלכליים הגבירו את המתיחות בין שני הצדדים. בשנת 1990, טרנסניסטריה הייתה אחראית ליותר מ-40% מהתמ"ג של מולדובה ול-90% מאספקת החשמל שלה. לאחר שמולדובה חתמה על הסכם ההתאגדות של האיחוד האירופי ב-2014, טרנסניסטריה יכלה לייצא סחורות לאיחוד האירופי ללא מכסים. כתוצאה מכך, 27% מהיצוא של טרנסניסטריה הלך למדינות החברות באיחוד האירופי והיצוא לרוסיה ירד ל-7.7%. לחץ מולדובני גרם למשבר כלכלי בטרנסניסטריה; כדי ללחוץ על טרנסניסטריה להשתלב מחדש במולדובה, הורידה האחרונה את מחיר הרכש עבור החשמל בטרנסניסטריה בכ-30% ב-2016. קושי רב יותר לכלכלה טרנסניסטרית מונעת את היצוא לגישה לשווקים בינלאומיים, וההזדמנויות למשוך השקעות זרות מוגבלות. זה הביא לעליות של הגירה המונית ושוק שחור; בשל חוסר ההכרה הבינלאומית בטרנסניסטריה, ישנו קושי רב יותר לנקוט בצעדים משפטיים נגד חברות הקשורות לשווקים שחורים. בשנת 2005, לבקשת נשיא מולדובה וורונין ונשיא אוקראינה, ויקטור יושצ'נקו, השיק האיחוד האירופי משלחת סיוע בגבולות (EUBAM) כדי לסייע בהגבלת פעילות פלילית חוצת גבולות. על פי הנציבות האירופית, ל-EUBAM שלוש מטרות מרכזיות: "לתרום לשיפור יכולות ניהול הגבולות והמכס הכוללות ואת היכולות של רפובליקת מולדובה ואוקראינה להילחם בפשע חוצה גבולות ומאורגן, להתקרב לגבול ולחוק. תקני רשויות האכיפה לאלה של האיחוד האירופי, ולסייע לרפובליקת מולדובה ואוקראינה במילוי התחייבויותיהן במסגרת תוכניות הפעולה של מדיניות השכנות האירופית (ENP AP) והסכמי השותפות והשיתוף (PCA)". ב-3 במרץ 2006 הציגה אוקראינה תקנות מכס חדשות בגבולה עם טרנסניסטריה. אוקראינה הצהירה כי תייבא סחורות מטרנסניסטריה רק עם מסמכים שעובדו על ידי משרדי המכס במולדובה כחלק מפרוטוקול המכס המשותף שהוסכם בין אוקראינה למולדובה ב-30 בדצמבר 2005. חברות טרנסניסטריות שרוצות לייצא לאוקראינה ולחברות במדינות חבר המדינות חייבות להיות רשומות במולדובה. הסכם המכס החדש זכה לביקורת בטרנסניסטריה, כאשר שרת הכלכלה אלנה צ'רננקו אמרה כי המצור דה פקטו עלה לטרנסניסטריה כ-2–2.5 מיליון דולר ליום. דעת הקהל על היחסים בין מולדובה וטרנסניסטריה עוצבה על ידי הרטוריקה של מנהיגיה. מירצ'ה סנגור, הנשיא הראשון של מולדובה, חתם על הסכם הפסקת האש שסיים את מלחמת טרנסניסטריה. סנגור סירב לחתום על תזכיר מוסקבה מ-1997, שנחתם סופית לאחר בחירתו של הפרו-רוסי פטרו לוצ'ינסקי לנשיא. במהלך כהונתם הנשיאותית של לוצ'ינסקי ויורשו הפרו-רוסי, וורונין, רוסיה ניהלה קשרים הדוקים יותר עם מולדובה. לדברי מיהאי גומפו, ממלא מקום נשיא מולדובה מספטמבר 2009 עד דצמבר 2010, נסיגה ללא תנאי של חיילים רוסים והסרה של תחמושת רוסית מטרנסניסטריה היו תנאי מוקדם לפתרון הסכסוך. יורשו, ולאד פילאט מהמפלגה הליברלית הדמוקרטית, אמר: "יש לזהות את החוק של אזור טרנסניסטריה במסגרת השיחות "5+2". יתרה מכך, לאחר מציאת פתרון זה, ההחלטה הסופית תתקבל בקישינב". מריאן לופו, הנשיאה בפועל מדצמבר 2010 עד מרץ 2012, הדגישה גם היא את נכונותה של קישינב לקיים דיאלוג על הסכסוך. לאחר סיפוח חצי האי קרים ב-2014, פוליטיקאים ופעילים רבים בטרנסניסטריה ביקשו מהפרלמנט הרוסי לנסח חוק עבור טרנסניסטריה שתצטרף לרוסיה. בתגובה אמר נשיא מולדובה, ניקולאיה טימופטי, כי כל החלטה של מוסקבה לקבל את טרנסניסטריה "תהווה צעד בכיוון הלא נכון". הנשיא הפרו-רוסי איגור דודון, שנבחר בדצמבר 2016, ציין כי ניסיונותיה של טרנסניסטריה להשיג עצמאות נכשלו: "יש להם את מולדובה או את אוקראינה להתאחד איתן. אף אחד אחר...". איגור סמירנוב היה הנשיא הראשון של טרנסניסטריה, כיהן בשנים 1990–1991 ומ-1991 עד 2011. כהונתו התאפיינה בניסיונות להשיג עצמאות, כולל חתימה על מזכר מוסקבה מ-1997. הביס את המועמד הפרו-רוסי אנטולי קמינסקי, בחירתו של יבגני שבצ'וק ב-2011 לנשיא טרנסניסטריה סימנה שלב חדש ביחסי מולדובה-טרנסניסטריה. למרות שלא הייתה הסכמה לגבי המעמד הפוליטי, שבצ'וק קידם קשרי תקשורת משופרים והסרת מגבלות הסחר. בשיחות בפורמט 5+2, שבצ'וק דחה את קריאתה של מולדובה להחליף את המשלחת הצבאית הרוסית במשימה אזרחית לשמירת שלום והצהיר על הצורך של הכוחות הרוסיים לספק ביטחון לטרנסניסטריה. בבחירות בדצמבר 2016, ואדים קרסנוסלקי ממפלגת המרכז-ימין הפך לנשיא; לפי ה-BBC, קרסנוסלקי אמר שטרנסניסטריה צריכה לצאת להצטרפות "הדרגתית" עם רוסיה. במהלך חגיגות לאומיות בספטמבר 2018, אמר קרסנוסלקי כי טרנסניסטריה עדיין תחפש הכרה בינלאומית והיחידה הצבאית הרוסית היא "גורם חשוב בשמירה על השלום". יחסי טרנסניסטריה–רוסיה יחסי מולדובה–רוסיה מדיה וקבצים בנושא יחסי טרנסניסטריה–מולדובה בוויקישיתוף Dembinska, Magdalena; Danero Iglesias, Julien (2013-04-28). "The Making of an Empty Moldovan Category within a Multiethnic Transnistrian Nation". East European Politics and Societies. 27 (3): 423. doi:10.1177/0888325413484174. ISSN 0888-3254. Coyle, James J. (2017-07-04). "Ukraine". Moldova. Russia's Border Wars and Frozen Conflicts. Springer International Publishing. pp. 23–156. doi:10.1007/978-3-319-52204-3_2. ISBN 9783319522036. Kaufman, Stuart J (2001). Modern Hatreds : The Symbolic Politics of Ethnic War. New York: Cornell University Press. p. 151. ISBN 9781501702006. OCLC 984657339. Woehrel, Steven (2014). Moldova: Background and U.S. Policy. Washington DC: Congressional Research Institute. p. 2. OCLC 610015859. "Judgment on the Interpretation of Article 11 of the Constitution (permanent neutrality)" (PDF). RULAC. 2017. Kamm, Henry. "Russian Troops Quitting a Hot Spot in Moldova" (באנגלית). נבדק ב-2018-11-01. "Istanbul Document 1999". OSCE. 1999. "Resolution 371 on The Future of NATO-Russian relations". NATO Parliamentary Assembly. 2008. אורכב מ-המקור ב-20 במרץ 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Platforma Civică Acţiunea 2012: omorul lui Vadim Pisari trebuie sancţionat". Ziarul de Gardă (באנגלית אמריקאית). 2012-01-13. נבדק ב-2018-11-01. Ministry of Foreign Affairs of Pridnestrovskaia Moldavskaia Respublica (2005). "On Adoption of the Foreign Policy Concept of Pridnestrovskaia Moldavskaia Respublica". Lungu, Karina (2016). "Transnistria: From entropy to exodus". European Council for Foreign Relations. Organization for Security and Co-operation in Europe (1997). "Memorandum on the Basis for Normalization of Relations between the Republic of Moldova and Transdniestria". Tudoroiu, Theodor (2011-04-15). "The European Union, Russia, and the Future of the Transnistrian Frozen Conflict". East European Politics & Societies. 26 (1): 135–161. doi:10.1177/0888325411404885. ISSN 0888-3254. "Moldova's breakaway republic requests observer status at UN". TASS (ברוסית). נבדק ב-2018-11-01. "United Nations Official Document". www.un.org. נבדק ב-2018-10-19. "United Nations Official Document". www.un.org. נבדק ב-2018-10-19. Wolff, Stefan (2012). The Transnistrian issue : moving beyond the status-quo. EUR-OP. p. 19. ISBN 9789282339374. OCLC 953823397. Müller, Beat. "Transnistrische Moldawische Republik (Moldawien), 17. September 2006 : Verzicht auf Unabhängigkeit -- [in German]". www.sudd.ch (באנגלית). נבדק ב-2018-10-19. Müller, Beat. "Transnistrische Moldawische Republik (Moldawien), 17. September 2006 : Unabhängigkeitskurs und Beitritt zu Russland -- [in German]". www.sudd.ch (באנגלית). נבדק ב-2018-10-19. "OSCE will not recognize results of referendum in Transnistria". Moldova Azi. 2006-04-07. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2018-10-19. "EU Presidency Declaration on "referendum" in Transnistrian region". European Union @ United Nations. 2006-09-18. אורכב מ-המקור ב-2011-07-21. נבדק ב-2018-10-19. "Russia Blocked Council of Europe Declaration Regarding the Disapproval of Transnistria Referendum". Moldova Azi. 2006-09-14. אורכב מ-המקור ב-2007-10-08. נבדק ב-2018-10-19. Kolstø, Pål; Malgin, Andrei (1998). "The Transnistrian republic: A case of politicized regionalism". Nationalities Papers. 26 (1): 107. doi:10.1080/00905999808408553. ISSN 0090-5992. European Commission (2017). "Association Implementation Report on the Republic of Moldova - Joint Staff Working Document (2017)" (PDF). "Moldova: Separatist Transnistria Region Reorienting Trade from Russia to EU | Eurasianet". eurasianet.org (באנגלית). נבדק ב-2018-10-19. "The Transnistrian Conflict: A Destabilizing Status Quo? - Foreign Policy Research Institute". Foreign Policy Research Institute (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-19. Wolff, Stefan (2012). The Transnistrian issue : moving beyond the status-quo. EUR-OP. p. 14. ISBN 9789282339374. OCLC 953823397. "European Union Border Assistance Mission to the Republic of Moldova and Ukraine – EUBAM 7 CRIS N° ENPI/2008/20643" (PDF). European Commission. Beyer, John; Wolff, Stefan (2016-07-02). "Linkage and leverage effects on Moldova's Transnistria problem". East European Politics. 32 (3): 343. doi:10.1080/21599165.2015.1124092. ISSN 2159-9165. "Transnistria's economy jeopardized". RosBusinessConsulting. 2011-07-16. אורכב מ-המקור ב-2011-07-16. נבדק ב-2018-11-01. Rogstad, Adrian (2016-10-21). "The Next Crimea?" (PDF). Problems of Post-Communism. 65 (1): 49–64. doi:10.1080/10758216.2016.1237855. ISSN 1075-8216. "Ghimpu: Transnistrian conflict settlement, impossible without Russian troops withdrawal - Moldova.org". www.moldova.org (באנגלית בריטית). 28 באפריל 2010. נבדק ב-2018-11-01. {{cite web}}: (עזרה) "Vlad Filat: The statute of Transnistria to be identified in "5+2" talks - Moldova.org". www.moldova.org (באנגלית בריטית). 5 ביולי 2012. נבדק ב-2018-11-01. {{cite web}}: (עזרה) "Marian Lupu Says Door to Dialog on Transnistria Is Opened - Moldova.org". www.moldova.org (באנגלית בריטית). 15 ביוני 2005. נבדק ב-2018-11-01. {{cite web}}: (עזרה) "Trans-Dniester plea to join Russia". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-03-18. נבדק ב-2018-11-01. "Igor Dodon: Reintegration of the country would start in 2019-2020 - Moldova.org". www.moldova.org (באנגלית בריטית). 22 ביוני 2017. נבדק ב-2018-11-01. {{cite web}}: (עזרה) "New man, old problem". The Economist (באנגלית). נבדק ב-2018-11-01. Woehrel, Steven (2014). Moldova: Background and U.S. Policy. Washington DC: Congressional Research Institute. p. 3. OCLC 610015859. "Trans-Dniester profile". BBC News (באנגלית בריטית). 2018-09-17. נבדק ב-2018-10-19. "В Тирасполе прошел Военный Парад ко Дню Республики – Министерство обороны ПМР". mopmr.org. אורכב מ-המקור ב-2020-10-23.