laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמעון רוקח

שמעון רוקח (כ"ג בסיוון תרכ"ג, 10 ביוני 1863 – י"ב בשבט תרפ"ב, 10 בפברואר 1922; כונה גם השיח' או הש"ר, על פי ראשי תיבות שמו) היה ממייסדי נווה צדק, משכונותיה הראשונות של תל אביב, כתב "הצבי" ופעיל ציבור בארץ ישראל. נכדו של ישראל ב"ק, אחיו הצעיר של אליעזר רוקח ואביהם של ישראל רוקח ויצחק רוקח. שמעון רוקח נולד וגדל בירושלים, להורים חסידים בני היישוב הישן. מצד אביו, יצחק רוקח, היה צאצא של הרב אלעזר רוקח אשר עלה לארץ מפולין בשנת 1740. סבו של שמעון (מצד אמו מרים), היה הרב ישראל ב"ק. דודו היה ניסן ב"ק, הממונה על כולל החסידים בירושלים. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים. ב-1884, והוא בן 21, עבר ליפו, לאחר שהתבקש על ידי אביו, אשר קיבל מהשלטונות העות'מאנים את הזיכיון על גביית "מס המרכבה" ("בדל-אל-קרוסה"), לנהל את גביית המס בדרך בין יפו לירושלים, בח'אן בשער הגיא. שמעון נחל הצלחה בענייני הכספים ויכול היה גם להתפנות לפעילות ציבורית למען קהילת יהודי יפו. באותה שנה הקים יחד עם רעייתו, רחל לבית מנכין, ואחיו, אליעזר רוקח, את אגודת "בני ציון". מטרת האגודה הייתה סיוע לנזקקים שבין תושבי יפו היהודים. "בני ציון" הייתה האגודה הציבורית הראשונה ביישוב היהודי ביפו. עת ששימש כראש קהילת יהודי יפו, ב-1886, הקים רוקח ביחד עם אחיו ודוד אביטבול את אגודת "עזרת ישראל", שמטרתה הייתה לסייע לעולים המגיעים ביפו, ולצמצם את ממדי העזיבה והחזרה לאירופה בקרבם ולשם מתן פתרון לבעיית הצפיפות ההולכת וגדלה בעיר. האגודה אף ניסתה לאחד את הקהילה היהודית-אשכנזית ביפו, שהייתה מפוצלת בין חסידים ומתנגדים. בנוסף, האגודה הקימה את בית החולים היהודי הראשון ביפו (בית החולים שער ציון) ואת הספרייה הראשונה בעיר, "שער ציון" (שלימים הפכה לספריית בית אריאלה). רוקח הכיר היטב את תהליך היציאה מן החומות כפי שהתרחש בירושלים בעת ששהה בה, והחליט להציע לתושבי יפו תהליך דומה. 48 איש נרשמו לאגודה, ויחדיו הקימו ב-1887 את שכונת נווה צדק על קרקעות שמכר להם, בתנאים נוחים ביותר, אהרון שלוש. ב-1903 היה ממקימי אגודת "פרדס" וניהל אותה במשך כעשרים שנה. בשנת 1905 ביחד עם פרץ פסקל וכמה אנשים נוספים הקים את פרדס "בחריה" שהיה הפרדס הגדול ביותר בארץ על שטח של כ-600 דונם. בתקופת גירוש יהודי תל אביב-יפו על ידי הטורקים שהחל באפריל 1917 עמד שמעון רוקח ביחד עם מאיר דיזנגוף, מנחם יצחק קליונר, בצלאל יפה ואחרים בראש ועד ההגירה המרכזי של מגורשי תל אביב שלקח על עצמו את הטיפול בענייני המגורשים. לשמעון ולאשתו רחל נולדו חמישה ילדים: יוסף, חנה, יצחק, ישראל ומרים. לימים היה בנו, ישראל רוקח, ראש עיריית תל אביב. בנו יצחק רוקח, היה לימים מנהל אגודת "פרדס", מייסד "הסינדיקט לתפוזי יפו" וחבר התאחדות האיכרים. בתו, חנה, נישאה לרופא לאון מג'רו. לבני הזוג נולדה הבת לאה, לימים פסלת וציירת. שמעון רוקח נפטר בשנת תרפ"ב בווינה, אליה נסע להתרפא. הובא לקבורה בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב. "בית שמעון רוקח" הוקם בנווה צדק בשנת 1887 ותוכנן על ידי אדריכל אוסטרי. הוא היה מהמפוארים בשכונה, וכלל כיפת נחושת. כיום עומד ברח' רוקח מס' 36. נכדתו של שמעון רוקח, הפסלת לאה מג'רו מינץ, החלה בשיפוץ הבית בשנת 1982 באופן עצמאי, ללא כל תמיכה ציבורית. כיום מוצגות שם עבודותיה ומוצגים הקשורים בתולדות המשפחה והשכונה. על שמו רחוב שמעון רוקח בשכונת בית ישראל בירושלים. דוד תדהר (עורך), "שמעון רוקח", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 68 יעקב יערי-פולסקין, 'שמעון רוקח', דואר היום, 7 בספטמבר 1934, עמ' 10.
תורית זנבנית

תורית זנבנית (שם מדעי: Oena capensis) היא מין יחיד בסוג של יונה החיה באפריקה שמדרום לסהרה וכן במזרח התיכון וגם בישראל. תורית זנבנית קטנה יחסית למשפחתה, אורכה 22 ס"מ בממוצע ומוטת כנפיה 28-33 ס"מ. משקלה עד 40 גרם. כמו ששמה מרמז יש לתורית זנב ארוך מאוד. לזכרים יש פנים וחזה שחורים מלפנים ולבנים מאחור, עם מקור ורוד שקצהו צהוב. הרגליים ורודות וקצה הכנפיים כהה מאוד. הנקבות דומות לתור רגיל וצבען אפור-ורדרד. הם אינם עופות קולניים ביותר, אך נוטים להשמיע צלילים בזוגות כששיר אחד הוא קצר וחלש ושני גבוה וממושך. תוריות אלה חיות במגוון בתי גידול מערבות, סוואנות, ביצות ואזורים תת-מדבריים לאורך אפריקה, מדגסקר והמזרח התיכון והן מצפינות עד לטורקיה. הן נודדות מרחקים גדולים כדי למצוא מזון. כמו רוב היונים הן ניזונות מזרעים שונים, למשל של עשבים ועצי סוואנות, פרחים וחרקים. במקווי מים הן נמצאות בלהקות גדולות, אך מחוץ להם הן חיות בבדידות יחסית. התוריות לא מגביהות ביותר עוף במעופן, אך הן מהירות מאוד ויכולת זו עוזרת להן לברוח טורפים כמו בזים ונצים. מדיה וקבצים בנושא תורית זנבנית בוויקישיתוף תורית זנבנית, באתר ITIS (באנגלית) תורית זנבנית, באתר NCBI (באנגלית) תורית זנבנית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תורית זנבנית, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) תורית זנבנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תורית זנבנית, באתר GBIF (באנגלית) תורית זנבנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
שטפן קרמר

שטפן יואכים קרמר (בגרמנית: Stephan Joachim Kramer, נולד ב-1968) הוא פוליטיקאי יהודי (גר) גרמני, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית, המכהן מאז 1 בדצמבר 2015 כראש שירותי הביטחון הפנימיים של מדינת תורינגיה (Amt für Verfassungsschutz Thüringen), אחת מ-16 מדינות הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. קודם לכן היה במשך כעשר שנים (2004–2014) המזכיר הכללי של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. קרמר נולד ב-1968 בעיר זיגן שבמרכז גרמניה המערבית דאז, להורים נוצרים, אולם מסיבה בלתי ידועה הוא מעולם לא הוטבל לנצרות, ומשהגיע לבגרות, התגייר. הוא למד משפטים, אך לא קיבל רישיון עריכת דין. בעל תואר שני במדעי החברה (חינוך) (עבודת המאסטר שלו הייתה על קליטתם בישראל של העולים מאתיופיה). נשוי ליהודייה אמריקאית, ואב לשתי בנות. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כעוזר פרלמנטרי, דווקא אצל חברי הבונדסטאג מטעם מפלגת ה-CDU, מפלגת המרכז-ימין בגרמניה. אחר כך שימש כעוזרו האישי של איגנץ בוביס, נשיאה דאז של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, שהיה חבר המפלגה הליברלית הגרמנית (FDP), ומ-2004 ובמשך כעשר שנים כיהן כמזכירה הכללי של המועצה. בתקופה זו הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית ומאז הוא חבר בה ומכהן כנציגה או לעיתים רק באופן אישי בגופים פוליטיים ויהודיים שונים, לרבות ועידת התביעות, Amcha Deutschland, "המועצה הגרמנית ליחסי חוץ", חבר הנאמנים של הקונגרס היהודי העולמי ועוד. במהלך שנת 2015 התגלה כי קיים שיתוף פעולה עמוק בין גורמים שונים בשירות הביטחון הפנימי של מדינת תורינגיה לבין גורמים נאו-נאציים במדינה. בעקבות זאת החליט שר הפנים של תורינגיה, איש ה-SDP מפלגתו של קרמר על פיזורו של גוף זה ופירוקו כמעט לחלוטין, ועל מינויו של קרמר לראש השירות, ובעצם, מי שיקים אותו מחדש. ב-1 בדצמבר 2015 נכנס קרמר לתפקיד. Wagnis Zukunft. 60 Jahre Zentralrat der Juden in Deutschland.. Hentrich und Hentrich, Berlin 2011, ISBN 978-3-942271-10-3. ספרון מאת שטפן קרמר, עם הקדמה מאת ריכרד פון וייצקר, מי שהיה נשיא גרמניה בשנים 1984–1994 Beschneidung: das Zeichen des Bundes in der Kritik. Zur Debatte um das Kölner Urteil. Metropol, Berlin 2012, ISBN 978-3-86331-098-1. ספר בעריכת שטפן קרמר בשיתוף עם ההיסטוריון יוהנס הייל איגנץ בוביס מדיה וקבצים בנושא שטפן קרמר בוויקישיתוף "Zentralrat der Juden greift Berliner Gemeindeführung an", באתר "ברלינר צייטונג", 17 בספטמבר 2007 אתר המועצה המרכזית של יהודי גרמניה "Neuer Verfassungsschutzchef Stephan Kramer: Nicht geeignet für Spitzenamt in Thüringen?", באתר "תורינגר אלגמיינה", 24 בנובמבר 2015
קרלס פלאנס

קרלס פלאנס אנטולינס (בקטלאנית-ספרדית: Carles Planas Antolínez, נולד ב-4 במרץ 1991 בסנט סלוני שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כמגן שמאלי במדי א.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. פלאנס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה והיה קפטן ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, לפני שהצטרף לסלטה ויגו. ב-2001, כשהיה בן 10, הצטרף פלאנס למחלקת הנוער של ברצלונה. הוא התקדם במהרה בדרגים השונים של קבוצות הנוער עד שהגיע לקבוצת הנוער הבכירה ב-2009. באותה שנה זכה לערוך את הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה בליגה השלישית, ב-15 בפברואר, תחת המאמן לואיס אנריקה. בעונת 2009/2010 הופיע בשני משחקים של ברצלונה ב', שעלתה בסוף העונה לליגה השנייה. בעונת 2010/2011 השתלב יותר במשחקי הקבוצה וערך 17 הופעות. בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, היה לעמודי התווך של הקבוצה והוא שותף ב-32 ממשחקיה במהלך העונה. בקיץ 2012 השתתף עם הקבוצה הבוגרת של המועדון במספר משחקי ידידות, תחת המאמן טיטו וילאנובה. ב-28 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הקבוצה, במשחק גביע המלך הספרדי מול דפורטיבו אלאבס, כשהחליף את אדריאנו קורייאה קלארו. ב-5 בדצמבר פתח במחזור האחרון של שלב הבתים של ליגת האלופות, מול בנפיקה ליסבון. פלאנס המשיך לשחק בברצלונה ב' ואף היה הקפטן שלה. ב-5 בינואר 2013 הבקיע שער בכורה במדיה, בניצחון 3-1 על ויאריאל, ובסך הכול הופיע ב-32 משחקים במהלך עונת 2012/2013. בעונה הבאה, בה הבקיע שער נוסף, הפעם לרשתה של הרקולס ב-12 בינואר 2014, היה מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שהגיעה להישג שיא בתולדותיה - מקום שלישי בליגה השנייה. ב-5 ביוני 2014 שוחרר מברצלונה וחתם בסלטה ויגו, אותה אימן אדוארדו בריסו. בעונת 2014/2015 השתתף פלאנס ב-11 משחקי ליגה ועזר לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8. נכון ל-7 ביוני 2014 מדיה וקבצים בנושא קרלס פלאנס בוויקישיתוף קרלס פלאנס, באתר Transfermarkt קרלס פלאנס, באתר Soccerway קרלס פלאנס, באתר BDFutbol קרלס פלאנס, באתר WorldFootball.net קרלס פלאנס, באתר FootballDatabase.eu Villa salva la papeleta,‏ מארקה, 28.11.2012 Barcelona stalemate not enough for Benfica,‏ אתר אופ"א, 5.12.2012
גיל-לי אלון קוריאל

גיל-לי אלון קוריאל (נולדה ב-1960) היא מאיירת וסופרת ישראלית. גיל-לי אלון קוריאל נולדה וגדלה בחיפה. למדה במכללת ויצו חיפה במגמה לתקשורת חזותית, וסיימה את לימודיה ב-1984. בתערוכת סוף השנה בויצ"ו, ביקרו נציגים של ספרית הפועלים שהתרשמו מעבודותיה, ונתנו לה לאייר את ספרה הראשון: "העגלה בורחת" מאת חוה טל שיצא לאור בספרית פועלים ב-1984. מאז איירה קוריאל-אלון כ-70 ספרים, כולם באיור ידני. היא כתבה ואיירה את הספר "מאחורי הדלת יש שביל" שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. זכתה בפרס עיריית תל אביב על שם נחום גוטמן לאיור בשנת 1992 על איור הצל של יאיר מאת יאיר לפיד, ובציון לשבח ממוזיאון ישראל בשנת 2006 על איוריה לספרה של שלומית כהן-אסיף, "מאחורי וילון האפרסקים". מרצה לאיור במכללת ויצו חיפה ובמכללת עמק יזרעאל. קוריאל-אלון נשואה ואם לשלוש בנות, היא מתגוררת בחיפה. מאחורי הדלת יש שביל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012 שושה, הוצאת הקיבוץ המאוחד. פניה ברגשטיין, "שיר חדש היום יהיה לי תמר אדר, אמא תחזור עוד מעט, יסוד, 1985 חוה טל, העגלה בורחת, ספרית פועלים, 1984 עוזי בן כנען, ילד אחד רגיל, מסדה, 1986 סמדר שיר, חץ בלב, ספרית מעריב, 1987 תמר אדר, לו־רק ..., ספרית מעריב, 1987 אורית רז, כולם כבר יודעים, כתר, 1990 מרים ילן שטקליס, לשפן יש בית / דביר, 1991 דליה קרח-שגב, יונה זילברמן, בקר בבית : הספר המפעיל לילדי הגן, מודן, 1991 רימונה די-נור, זהירותי מהירותי, ספרית מעריב, 1992 יאיר לפיד, הצל של יואב, זמורה, ביתן, 1992 מיריק שניר, מרים והים, הקיבוץ המאוחד, 1992 יונה טפר, פלא זרע־עץ, הקיבוץ המאוחד, 1993 מיריק שניר, יונה טפר, אני וכל מיני חיות, הקיבוץ המאוחד, 1993 נעמי בן-גור, הזבלצת, ידיעות אחרונות, 1994 עדינה בר-אל, הדודה סימונה באה לבקור, יסוד, 1995 מאשה קלו, החידות הראשונות שלי, מודן, 1997 אסתי לי-דר, הסוד של אמא שושה, כתר, 1998 רות פלס, תינוק, צא כבר, ספרית פועלים, 2000 שמעון ריקלין, שירה של הים, עם עובד, תשס"א 2001 יונה טפר, הנסיכה "יכולה הכל בעצמי", הקיבוץ המאוחד, 2001 מיריק שניר, מעשה קטן בזרת, הקיבוץ המאוחד, 2001 קורנל מקושינסקי, השערוריות של באשה, זמורה־ביתן, תשס"ב 2002 סיגל פלד-דריאל, יש עכבר במטה, הקיבוץ המאוחד, 2002 צפורה דולן, תמרי נוסעת עם אמא לסבתא, כתר, 2003 שלמה אבס, אגדת גשר, עגור, 2003 רעיה בלטמן, בית על גלגלים, כתר, 2004 שלומית כהן-אסיף, מאחורי וילון האפרסקים, הקיבוץ המאוחד, 2004 חנה גולדברג, קישתא אל תבכי, הקיבוץ המאוחד, 2007 מיריק שניר, "חנות של סבלנות", יסוד, 2010 מאחורי הדלת יש שביל, דףדף יותם שווימר, מאחורי המאיירת יש סופרת, הפנקס יובל סער, איור עכשיו מפגש 69: גיל-לי קוריאל אלון, פורטפוליו פרופיל אמנית: גיל-לי קוריאל אלון, הפנקס גיל-לי אלון קוריאל, דף שער בספרייה הלאומית גיל-לי אלון קוריאל, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
וימר

האם התכוונתם ל... ראובן וימר – פרסומאי, סופר ומתרגם ישראלי הרברט וימר – כדורגלן עבר גרמני ויימאר – עיר במדינת תורינגיה שבגרמניה רפובליקת ויימאר – תקופה שלטונית בתולדות גרמניה
ארמיית הפו

ארמיית הפו (באיטלקית: L'Armata Po) הייתה ארמיית שריון של הצבא המלכותי האיטלקי שלחמה במלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-3 באוקטובר 1938 ביוזמת רמטכ"ל איטליה דאז אלברטו פאריאני. בסיס הארמייה היה בעמק הפו ומכאן שמה. הארמייה נועדה לרכז את כל עתודות השריון של הצבא האיטלקי, והייתה אמורה להיות מוכנה לנוע ולהגן על כל חלק של חצי האי האפניני בהתרעה של רגע. כמפקד הארמייה מונה גנרלו אטורה בסטיקו, שגיבש תוכנית לרכז את הארמייה באזור טרוויזיו במקרה של מלחמה עם אוסטריה, ובאזור אודינה במקרה של מלחמה עם יוגוסלביה. בהמשך שולבו בארמייה גם יחידות מיוחדות של "החולצות השחורות". ב-6 בנובמבר 1940 שונה שם הארמייה לארמייה התשיעית שהועברה לאלבניה. בהמשך הוקמה ארמיית הפו מחדש, והופקדה על הגנת דרום איטליה סיציליה וסרדיניה. ביוני 1943 מונה אלפרדו גוצוני למפקד הארמייה, ושמה שונה לארמייה השישית. הארמייה ספגה אבדות כבדות במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה, ומאוחר יותר, כאשר הוורמאכט פלש לאיטליה, נכנעה כל הארמייה לגרמנים. אטורה בסטיקו (1938–1939) מריו ורקלינו (1939–1940) פרנסיסקו זינגאלאס (1940–1941) איצו רוסי (1941–1943) מריו רואטה (פברואר 1943 - יוני 1943) אלפרדו גוצוני (יוני 1943 - ספטמבר 1943) ארמיית הפו באתר Axis History (באנגלית) ארמיית הפו באתר אקסיס היסטורי
הארמייה השישית (האימפריה היפנית)

הארמייה השישית (ביפנית: 第6軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי. הארמייה היפנית השישית הוקמה לראשונה ב-4 באוגוסט 1939 כחיל מחיל המצב היפני במנצ'וריה, שנועד להגן על האזור מפני פלישה אפשרית של הצבא האדום. ב-11 במאי החשש אכן התגשם, וסכסוך פרץ בין האימפריה היפנית לברית המועצות שנודע בשם "תקרית נומונהאן". בקרב חלקין גול ספגה הארמייה הפסדים קשים ולקח לה זמן להתאושש. לאחר הקרב, הועברה לאזור העיר האילר במונגוליה הפנימית, העיר הייתה בסיס הצבא היפני באזור. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, היא לא לקחה חלק פעיל ושימשה בעיקר כחיל מצב וכוח מילואים. ב-26 בינואר 1945, הארמייה השישית הועברה לאזור סין והוצבה תחת פיקוד "צבא המשלוח סין". היא נשלחה לדרום סין כדי לחזק את הכוחות יפניים בחזית ווהאן-צ'אנגשה האסטרטגית. העברתה נועדה למלא את החלל שנוצר באזור בעקבות מבצע איצ'י-גו. ב-15 באוגוסט 1945, בעקבות כניעת האימפריה היפנית, נכנעה הארמייה השישית לכוחות בעלות הברית באזור מחוז ג'ג'יאנג. לוטננט גנרל ריפאי אוגישו (1 באוגוסט 1939 - 6 בנובמבר 1939) לוטננט גנרל טוג'י יאסוי (6 בנובמבר 1939 - 15 באוקטובר 1941) גנרל סאיצ'י קיטה (15 באוקטובר 1941 - 1 במרץ 1943) לוטננט גנרל טאיצו אישאיגורו (1 במרץ 1943 - 7 בינואר 1944) לוטננט גנרל ג'ירו שוגאווה (7 בינואר 1944 - 15 באוגוסט 1945) History of Imperial General Headquarters Army Section (Revised Edition), HyperWar Foundation.
הנס טילקובסקי

הנס טילקובסקי (בגרמנית: Hans Tilkowski;‏ 12 ביולי 1935 – 5 בינואר 2020) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בבורוסיה דורטמונד, באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת השוער. טילקובסקי נולד בדורטמונד שבגרמניה. הוא החל את קריירת הבוגרים שלו בווסטפאליה הרנה בשנת 1955, ושותף במדי הקבוצה ב-219 משחקי ליגה. בשנת 1963 עבר טילקובסקי לבורוסיה דורטמונד, בה נחל הצלחות רבות. בשנת 1965 זכה טילקובסקי עם דורטמונד בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2:0 בגמר על אלמניה אאכן. זכייה זו העניקה לבורוסיה דורטמונד את הכרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1965/1966. בורוסיה דורטמונד המשיכה במפעל זה עד לזכייה. במשחק הגמר ניצחה בורוסיה דורטמונד בתוצאה 2:1 את ליברפול, לאחר הארכה. טילקובסקי שיחק במשחק זה 120 דקות. באותה עונה, סיימה בורוסיה דורטמונד במקום השני בבונדסליגה אחרי מינכן 1860 שזכתה באליפות. טילקובסקי ספג בעונה זו 36 שערים בלבד ב-34 משחקי ליגה, כמות שהייתה הנמוכה ביותר מבין כל שוערי הבונדסליגה באותה עונה. טילקובסקי נבחר לכדורגלן השנה בגרמניה לשנת 1965 בגין הצטיינותו באותה תקופה. בשנת 1967, בתום 4 עונות בבורוסיה דורטמונד בהן צבר 81 הופעות ליגה, עבר טילקובסקי לאיינטרכט פרנקפורט. בפרנקפורט שיחק טילקובסקי שלוש עונות, בהן הופיע 40 פעמים, ופרש בשנת 1970. טילקובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1957. בשנת 1962 נסע טילקובסקי עם הנבחרת למונדיאל 1962 שנערך בצ'ילה, אך לא שותף באף משחק, ושימש גיבוי מהספסל לוולפגנג פאהריאן. במונדיאל 1966 שנערך באנגליה טילקובסקי הפך לשוער ראשון, והיה השחקן המבוגר ביותר בסגל הגרמני לאותו מונדיאל, כאשר היה בן 31. טילקובסקי עמד בשער בכל המשחקים, לרבות משחק הגמר, בו הפסידה נבחרת גרמניה המערבית בתוצאה 4:2 לאחר הארכה לנבחרת אנגליה. בשנת 1967 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת. טילקובסקי התנסה באימון במהלך שנות ה-70. הוא אימן את ורדר ברמן, מינכן 1860, נירנברג, פ.צ. זארבריקן וא.א.ק. אתונה. נפטר ב-5 בינואר 2020. בורוסיה דורטמונד הגביע הגרמני: 1965 גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966 תארים אישיים כדורגלן השנה בגרמניה: 1965 הנס טילקובסקי, באתר Transfermarkt הנס טילקובסקי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) הנס טילקובסקי, באתר WorldFootball.net הנס טילקובסקי, באתר National Football Teams הנס טילקובסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
סרג'י גומס

סרג'י גומס אי סולה (בקטלאנית-ספרדית: Sergi Gómez i Solà, נולד ב-28 במרץ 1992 בארניס דה מר שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת הבלם באספניול. גומס גדל במחלקת הנוער של ברצלונה, ולאחר ששיחק מספר עונות במדי קבוצת המילואים שלה, עבר לסלטה ויגו. גומס הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה ב-2006 והוא התקדם במהרה בין דרגיה השונים. את עונת 2009/2010 החל בקבוצת הנוער, אך לקראת סוף העונה זומן על ידי לואיס אנריקה כדי להחליף את אנדראו פונטאס בהגנת ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון ששיחקה באותה עונה בליגה השלישית. הוא פתח בשלושה מארבעת ממחזורי הסיום של העונה ואף הבקיע שער, ולאחר מכן השתתף בכל משחקי פלייאוף ההעפלה לליגה השנייה, בהם הצליחה ברצלונה ב' במשימתה ועלתה ליגה. בקיץ 2010 הופיע במדי הקבוצה הבוגרת, אותה אימן ז'וזפ גוארדיולה, במספר משחקי ידידות. במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול סביליה, שנערך ב-14 באוגוסט, נעדרו מספר שחקנים של ברצלונה בשל השתתפותם במשחקי נבחרות זמן קצר לפני המשחק. בשל כך פתח גומס בהרכב ברצלונה והוא היה שותף להפסד 3-1. בגומלין, בו גומס לא לקח חלק, ניצחה ברצלונה 0–4 וזכתה בתואר. הנהלת המועדון החליטה להשאיר את גומס בקבוצת הנוער לעונת 2010/2011 ולשלבו בהדרגה בקבוצת המילואים. הוא עזר לקבוצת הנוער לזכות באליפות ספרד לנוער, והוא אף פתח במשחק הגמר מול ריאל מדריד בו ניצחה קבוצתו 3-1. במקביל, ערך במהלך העונה 9 הופעות בליגה השנייה במדי ברצלונה ב'. בעונה הבאה, תחת המאמן אוסביו סקריסטן, ערך גומס 21 הופעות בליגה השנייה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-8. בקיץ 2012 השתתף פעם נוספת עם הקבוצה במשחקי הידידות שערכה במהלך הקיץ, והוא כבש במשחק מול רג'ה קזבלנקה בו ניצחה ברצלונה 0–8. גומס נשאר בקבוצת המילואים של ברצלונה, והוא כבש שערים ראשונים בליגה השנייה - הראשון בניצחון 1–4 על וסקה ב-31 באוקטובר והשני בתיקו 1-1 על אלקורקון ב-18 במאי 2013. בסוף העונה הגיעה ברצלונה ב' למקום ה-9 בליגה השנייה. בעונה הבאה, עונת 2013/2014, היה מעמודי התווך של הקבוצה שהגיעה להישא שיא בתולדותיה - מקום 3 בליגה השנייה. במהלך העונה הופיע גומס 36 פעמים. ב-30 ביוני 2014 חתם במדי סלטה ויגו שמהליגה הראשונה בספרד, שם הצטרף לחברו מברצלונה ב', קרלס פלאנס. בעונתו הראשונה בקבוצה החדשה, תחת המאמן אדוארדו בריסו, ערך 22 הופעות, מתוכן 14 בהרכב, והוא סייע לסלטה ויגו להגיע למקום ה-8 בסוף העונה. ברצלונה הסופר קאפ הספרדי: 2010 סביליה הליגה האירופית: 2019/2020 נבחרת ספרד עד גיל 19 אליפות אירופה עד גיל 19: 2011 מדיה וקבצים בנושא סרג'י גומס בוויקישיתוף סרג'י גומס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סרג'י גומס, ברשת החברתית אינסטגרם סרג'י גומס, באתר Transfermarkt סרג'י גומס, באתר Soccerway סרג'י גומס, באתר BDFutbol סרג'י גומס, באתר WorldFootball.net סרג'י גומס, באתר FootballDatabase.eu S. Roberto i Gómez, renovats fins al 2012, האתר הרשמי של ברצלונה, 23.6.2010 El triplete de Sergi Gómez, מונדו דפורטיבו, 26.6.2010 Debutan Miño, Sergi Gómez, Romeu y Adriano,‏האתר הרשמי של ברצלונה, 14.8.2010 Repaso al Madrid y título para el juvenil del Barça, ספורט, 7.5.2011 Sergi Gómez, al Celta,‏ האתר הרשמי של ברצלונה, 2.7.2014
כנסיית השילוש הקדוש (סטרטפורד על נהר אייבון)

כנסיית השילוש הקדוש בעיר סטרטפורד על נהר אייבון במחוז ווריקשייר שבבריטניה היא כנסייה אנגליקנית, הידועה כמקום הטבלתו ומקום קבורתו של המחזאי והמשורר האנגלי ויליאם שייקספיר. מבנה הכנסייה הוקם בשנת 1210 באתר בו עמד מנזר סקסוני. הכנסייה, הניצבת על גדת הנהר אייבון, היא המבנה העתיק ביותר בסטרטפורד. מבנה הכנסייה בנוי בתבנית של צלב לטיני, שממפגש שתי זרועותיו מתנשא צריח מרובע ועליו גג מחודד. בכנסייה מצויים מספר חלונות ויטראז' שנוצרו בימי הביניים ובהם מראות קדושים תנ"כיים וקדושים אנגלים. לוח מזבח האבן בכנסייה, שנוצר לפני תקופת הרפורמציה, נטמן תחת רצפת הכנסייה, התגלה מחדש בתקופה הוויקטוריאנית והושב למקומו. בכנסייה מצוי עוגב שנוצר בשנת 1841. מדי שנה מבקרים בכנסייה כ-200 אלף איש. ויליאם שייקספיר נטבל לנצרות בכנסייה ב-26 באפריל 1564. הוא נקבר בה ב-25 באפריל 1616, יומיים לאחר מותו. במהלך ילדותו בעיר ולאחר שעזב את העיר ושב לגור בה ביקר בכנסייה מדי שבוע. לצידו קבורות אשתו אן האת'אווי, שנפטרה שבע שנים אחריו, ובתם הבכורה סוזנה. מצבת הקבורה של שייקספיר קבועה בקיר בצד מקום קברו. המצבה חרותה באבן ובמרכזה מוצגת בה דמותו של שייקספיר (אחת משתיים בלבד שנוצרו והמוחזקות כמציגות את מראהו באמינות) צבועה בצבעים חיים, כשהיא מחזיקה נוצת כתיבה בידה האחת ופיסת נייר בידה האחרת. שני עמודים משני צידי הדמות נושאים אנטבלטורה ועליה שלט יוחסין נושא גולגולת ומשני צידיו דמויות סמליות. מתחת לדמות חרותה כתובת בלטינית ובאנגלית. המצבה נבנתה במועד כלשהו לפני 1623, שוקמה במאה ה-18 ונצבעה מאז מספר פעמים. על גבי קברו של שייקספיר חרותה כתובת מחורזת המזהירה מפני הוצאת שרידיו של שייקספיר מן הקבר. על פי ספרו של לארקין דאנטון הרתיעה כתובת זו מהוצאת גופת שייקספיר לבדיקה ומהעברתה לקבורה בכנסיית וסטמינסטר. עם זאת בדיקת הקבר באמצעות מכ"ם חודר קרקע העלתה שגולגולתו של שייקספיר הוצאה ממנו. מדיה וקבצים בנושא כנסיית השילוש הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית השילוש הקדוש Dunton, Larkin (1896), The World and Its People. AP, חוקרים אישרו: גולגולת שייקספיר נעלמה מקברו, באתר ynet, 24 במרץ 2016
תחתונים

תחתונים הם בגד הלבשה תחתונה הנלבש בצמוד לגוף, מתחת למכנסיים, חצאית וכו', במטרה להגן על בד הבגדים מהפרשות. התחתונים מכסים את אברי המין ואת פי הטבעת. את התחתונים נהוג לכבס בתדירות יומיומית. כבר המצרים הקדמונים לבשו לעיתים כסות מותניים עשויים מבד ארוג מכותנה מעורבת בפשתן, שהוחזקו על המותניים בעזרת חגורה והסתירו את אבריהם הפרטיים. כיוון שהמעמדות הנמוכים והעבדים היו לרוב ערומים מלבד כסות המותניים, אז עבורם זה היה גם הבגד החיצוני. אמנות מצרית בעמק המלכים מ-1189 לפנה"ס ועד 1177 לפנה"ס מראה את הפרעונים לבושים בגדים שקופים עליונים מה שהופך את כסות המותניים לבגד תחתון. הרומאים גם לבשו מיני בגדים תחתונים, נשים וגברים רומאיים לבשו מעין כסות מותניים או מכנס קצר שנקרא בלטינית subligaculum. נשים לבשו גם פס בד או עור סביב חזיהן שנקרא בלטינית strophium =רצועת חזה או רצועת ראש. בימי הביניים גברים לבשו מכנסיים קצרים מפשתן, אך נשים בדרך כלל לא לבשו תחתונים עד למאה ה-19. הבגד התחתון היחידי שהן לבשו היה שמלת פשתן ארוכה שהן לבשו מתחת לשמלה שלהן. במאה ה-19 הבגדים התחתונים הפכו הרבה יותר משוכללים. השם האנגלי pants בא מדמות מהקומדיות האיטלקיות בשם פנטלונה [Pantalone], הוא לבש בגדים ארוכים שהגיעו עד לקרסוליו, בעוד רוב הגברים באותה תקופה לבשו בגדים שהגיעו רק ברכיהם. באנגליה של המאה ה-18 הם נקראו פנטלונס, במאה ה-19 שמם קוצר לפנטס. באנגלית שם זה הפך לשמם של מכנסיים שכיסו את כל הרגל. ו trousers הפך לשם של הבגד שנלבש מעליהם. נשים התחילו ללבוש תחתונים בראשית שנות ה1800, לעיתים ארוכים עד הברכיים ולעיתים ארוכים יותר ומקושטים בתחרה ורקמה. בתקופה הוויקטוריאנית נשים לבשו תחתונים. אליזבת מילר המציאה מין מכנסיים רפויים שנקראו לעיתים בלומרס, הרעיון הופץ על ידי אמיליה בלומר בשנת 1849. התחתונים כפריט לבוש תחתון נעשו נפוצים יותר בתחילת העידן הוויקטוריאני - המלכה ויקטוריה טענה כי לא מכובד שאיברי המין יגעו בבד המכנסיים. בשל כך פותחו בגדים תחתונים מכותנה מלאה ללבישה מתחת למכנסי הגבר - גטקס. התחתונים הראשונים היו ארוכים עד הברכיים ורק לקראת סוף העידן הוויקטוריאני קוצרו לכשליש מגודלם המקורי. התחתונים יוצרו בגזרה אחת ובגוון אחד בלבד - לבן. עם התחלת המהפכה התעשייתית החלו יזמים לייצר את התחתונים לגבר בצורה תעשייתית. מחירי הכותנה ירדו ואנשים עם הכנסה נמוכה יכלו להרשות לעצמם לקנות פריט לבוש זה. במלחמת יום כיפור, התפרסם השיר 'אין לך מה לדאוג' שהפזמון שלו מתחיל ב'שלחי לי תחתונים וגופיות'. מילים: תלמה אליגון-רוז, לחן: קובי אשרת. כיום מיוצרים במספר רב של דגמים, גוונים וסוגי בדים. הפריט הדומה ביותר לתחתונים הקדומים הם תחתוני הבוקסר אשר נפוצים בעיקר בעולם המערבי. חוטיני ביקיני דניאל זילברברג, האבולוציה של תחתוני גברים, באתר אלכסון, 2.5.2013 היילי פלאן, הניו יורק טיימס, נשים צעירות אומרות לא לחוטיני, באתר הארץ, 1 ביוני 2015 Tim Lambert, A BRIEF HISTORY OF UNDERWEAR, SHEIN (באנגלית) Alana Clifton- Cunnigham, A brief history of briefs – and how technology is transforming underpants, The Conversation, ‏17/7/2018 (באנגלית) D.A. Kidd, G.F.Maine (ע), S, Collins LATIN GEM Dictionary, 1961, Great Britain: COLLINS, 1957, עמ' 320. (בלטינית - אנגלית) תחתונים וגופיות (אין לך מה לדאוג), באתר סיפורו של שיר
פריג'

פַרִיג' (בערבית: فريج) הוא שם משפחה ממקור ערבי. האם התכוונתם ל... אליאס פריג' – ראש עיריית בית לחם עיסאווי פריג' – פוליטיקאי ישראלי יונתן פריג' – מוזיקאי ישראלי שונות פְּרִיג' (כפר) – כפר בהונגריה