laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפתקאותיו של שרלוק הולמס

הרפתקאותיו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Adventures of Sherlock Holmes) הוא אוסף של 12 סיפורים בלשיים מאת ארתור קונאן דויל, שבהם מככב הבלש הפרטי שרלוק הולמס. האוסף אוייר על ידי סידני פאג'ט. סיפורים אלה הם הראשונים מבין סיפורי הולמס הקצרים שפורסמו במקור כסיפורים בודדים בסטרנד בין יולי 1891 ליוני 1892. הספר יצא לאור בממלכה המאוחדת ב-14 באוקטובר 1892 בהוצאת ג'ורג' ניונס בע"מ ובמהדורה אמריקנית ב-15 באוקטובר על ידי הארפר. המהדורה הראשונה בשתי המדינות הופצה בכ-14,500 עותקים. הפצתו של הספר נאסרה בברית המועצות ב-1929 בטענה שהוא מעודד אוקולטיזם, אף על פי שהספר מזכיר מעט, אם בכלל, נושאים קשורים לתורת הנסתר. מאוחר יותר החרם בוטל. שערורייה בבוהמיה אגודת אדומי השיער עניין של זהות תעלומת עמק בוסקומב חמישה חרצני תפוז האיש מעוות השפה הרפתקת הכדכוד הכחול תעלומת הרצועה המנוקדת פרשת אגודלו של המהנדס הרפתקת הרווק רם-היחס פרשת נזר התרשיש הרפתקת עצי האשור האדמדמים מוזיאון שרלוק הולמס ברחוב בייקר 221 ב' בלונדון
המטה לביטחון שדרות

המטה לביטחון שדרות הוקם ב-2006 על ידי קבוצה של תושבי שדרות ומערב הנגב בעקבות התקפות של ארגוני טרור פלסטינים על העיר שדרות והנגב המערבי. מייסד ויו"ר המטה היה אלון דוידי. על פי בדיקת עיתון הארץ ב-2008 המטה אינו רשום ברשם העמותות ופעילותו ממומנת על ידי ארגון "אופק חדש", שגם הוא הוקם על ידי דוידי. לטענת דוידי זהו גוף אחד בעל שני שמות, רשמי ותקשורתי. מטרת התנועה הייתה החזרת הביטחון והשקט לשדרות על ידי לחץ תקשורתי על ממשלת ישראל, הפגנות מחאה, פעילות הסברתית בחו"ל ופעילות משפטית שמטרתה קבלת מלוא הזכויות שצריכות להינתן לשדרות והנגב המערבי לאחר שבמשך כ-7 שנים העיר נמצאה תחת איום מתמיד של רקטות הקסאם. בנוסף ארגן המטה אירועי תמיכה וסולידריות עם תושבי שדרות והסביבה, צעדות הזדהות, הקמת מטה נוער - "נוער למען שדרות", פעילויות כיף לילדים ועזרה למשפחות ולבעלי עסקים שמתקשים לעמוד תחת הנטל. בתחום המשפטי התנועה הגישה עתירה לבג"ץ [1] לחייב את מדינת ישראל למגן את מוסדות החינוך בעיר את בתי הספר וגני הילדים. בג"ץ קיבל את טענות המטה לביטחון שדרות וחייב את המדינה למגן את בתי הספר וגני הילדים מיגון הולם, בניגוד למצב הקיים עד לעתירת המטה לביטחון שדרות - שיטת המרחבים המוגנים שבמקרה של התקפת טילי הקסאם אילצה את התלמידים לרוץ לתוך המרחב המוגן תוך 15 שניות מרגע הישמע אזעקת "צבע אדום". בעקבות העתירה התחייבה מדינת ישראל לבנות 14 בתי ספר חדשים. בשנת 2008 עזב דוידי את המטה כדי להתמודד על ראשות עיריית שדרות, ופעילות המטה נפסקה. באוקטובר 2013 נבחר דוידי לראשות העירייה. עתירה לבג"ץ: להעביר לאלתר התקציב למיגון בתיה"ס בשדרות, באתר ynet, 21 באוקטובר 2006 אפרת פורשר, בג"ץ: למגן את כל הכיתות בטווח הקסאם, באתר nrg, באתר nrg מעריב, 29 במאי 2007 אורי גבאי, אחד על אחד עם אלון דוידי, באתר sderonet, ה-7 ביולי 2008 קישור לווידאו המציג את אלון דוידי, יו"ר המטה לביטחון שדרות, בהפגנה בכיכר רבין לאחר מלחמת לבנון, סרטון באתר יוטיוב סרטון וידאו על המטה לביטחון שדרות, סרטון באתר יוטיוב שלומית שרביט, המטה לביטחון שדרות : "העם ייבחן בנגב", באתר ynet, 7 במרץ 2008 פאדי עיאדאת, בחירות מקומיות בשדרות: כשהמצב שקט, המועמדים עסוקים בהשמצות, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2008 אורי גבאי, בחודש הבא- גימבורי ממוגן בשדרות, באתר sderonet
שנת זשג

שנת זשג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג זשג היא שנה המתחילה בשבת (ז), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום שלישי (ג). שנה מסוג זשג היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 355 ימים שבהם 51 שבתות. שנת זשג היא מהשנים השכיחות בלוח העברי והיא מתרחשת בערך ב-13.7% מהשנים, כאשר מולד הלבנה של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום שישי 9 שעות ו-204 חלקים (3:11:20 בשעון המקומי בירושלים, 2:50:23 בשעון חורף ישראל) ליום השבת 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל), וכשהשנה הבאה פשוטה גם כן הטווח מתחיל מיום שישי 0 שעות ו-408 חלקים (חמישי בערב 18:22:40 בשעון המקומי בירושלים, 18:01:43 בשעון חורף ישראל). בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשי"ג, ה'תשט"ז, ה'תש"ך, ה'תשכ"ג, ה'תש"ם, ה'תשמ"ג, ה'תשמ"ז, ה'תש"ן, ה'תשס"ד, ה'תשס"ז, ה'תש"ע, ה'תשפ"ח, ה'תשצ"א, ה'תשצ"ד, ה'תתי"א, ה'תתט"ו, ה'תתי"ח, ה'תתכ"א, ה'תתל"ח, ה'תתמ"ב, ה'תתמ"ה, ה'תתמ"ח. בשנה מסוג זשג חל ראש חודש בשבת פעמיים, בנוסף לראש השנה שחל בשבת ולא נחשב כראש חודש. ראש חודש שבט חל בשבת וראש חודש תמוז חל בימים שבת וראשון. צום גדליה חל ביום שני, עשרה בטבת חל ביום ראשון, תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי, תענית בכורות חלה ביום שני, ושבעה עשר בתמוז ותשעה באב חלים שניהם ביום שלישי. חנוכה חל בימים שבת עד שבת (כלומר שיש שתי שבתות חנוכה), הדלקת נר ראשון בערב שבת. ט"ו בשבט חל בשבת. פורים חל ביום ראשון ובירושלים ביום שני. יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות נדחים לימי שני ושלישי, ה' וו' אייר. שבועות חל ביום רביעי. בשנת זשג 51 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת ראש השנה, שבת ראשונה של סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות (54, בשנה מסוג זשג כל הפרשות נקראות בשבת) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות כל שש הפרשות שנהוג לחבר בארץ ישראל: ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי, פרשות מטות ומסעי וניצבים ווילך. פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה: פרשת בראשית - קוראים את הפטרת מחר חודש פרשת וישב - שבת ראשונה של חנוכה קוראים את הפטרת "רני ושמחי" פרשת מקץ - השבת השנייה של חנוכה קוראים את הפטרת "ויעש חירם" פרשת וארא - שבת ראש חודש שבט קוראים הפטרת "השמים כסאי" פרשת משפטים - שבת שקלים קוראים את הפטרת פרשת שקלים פרשת תצוה - קוראים הפטרה של שבת זכור פרשת כי תשא - קוראים את הפטרת פרשת פרה. פרשת ויקהל-פקודי - קוראים את הפטרת פרשת החודש. פרשת צו - ברוב הקהילות נהוג לקרוא הפטרת שבת הגדול פרשת קרח - קוראים את הפטרת שבת ראש חודש "השמים כסאי". רק שנת הכז יותר שכיחה ממנה לוח השנה וחשבונו תוך בירור שאלת המחזוריות, יעקב מתלון, אתר שורש. s:טור אורח חיים תכח
פוקה-יוקה

פוֹקה-יוקֶה (ביפנית: "הימנעות משגיאות", ポカヨケ ) הוא מונח יפני שפירושו "חסינות לשגיאות" או "מניעת טעויות בשוגג", המתאר הגבלה שמטרתה למנוע טעויות אנוש. פוקה-יוקה הוא כל מנגנון בתהליך המסייע למשתמש להימנע (yokeru) מטעויות (poka) וכשלים, על ידי מניעה, תיקון, או הסבת תשומת לב לטעויות אנוש, בעודן מתרחשות. הרעיון נהגה, ובהמשך אומץ, על ידי שיגאו שינגו, כחלק ממערך הייצור טויוטה. כמעט בכל תחומי החיים עלולה להתבצע טעות אנוש כזו או אחרת. באמצעות הטלת מגבלות מסוגים שונים, ניתן לכוון את האדם שלא יבצע טעויות, ובמידת האפשר אף לכוון אותו לבצע רק את הפעולה הרצויה/נכונה. רמות בפוקה-יוקה: אזהרה - הדרכה מראש, שילוט ותיעוד; גילוי - חיווי על פעולה תקינה/שגויה; תיקון - תיקון לאחר ביצוע השגיאה; מניעה - פעולה אוטומטית לפני שמתבצעת השגיאה; חסינות - מצב שבו הטעות בלתי אפשרית או לא קיימת. חוק מרפי ערך זה הוא קצרמר בנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספר הפרשיות של שרלוק הולמס

ספר הפרשיות של שרלוק הולמס (באנגלית: The Case-Book of Sherlock Holmes) הוא אוסף הסיפורים הבלשיים האחרון שנכתב על ידי ארתור קונאן דויל. הוא פורסם לראשונה ב-1927, ומכיל סיפורים שפורסמו בין 1921 ל-1927. המהדורה הבריטית הראשונה והמהדורה האמריקנית הראשונה של האוסף פורסמו ביוני 1927. אולם, השמות שלהן היו שונים. השם של המהדורה הבריטית הכיל מקף בין שתי המילים הראשונות ואילו זה של האמריקנית לא הכיל. בלבול נוסף באשר לשם הספר נגרם כאשר במהדורות מאוחרות יותר הוא נקרא The Casebook of Sherlock Holmes (כאשר Casebook היא מילה אחת). במהדורה הכרונולוגית הראשונה סדר הסיפורים היה כך: הפרשה של אבן המזארין פרשת גשר תור פרשת האיש הזוחל פרשת הערפד מסאסקס פרשת שלושת הגרידבים פרשת הלקוח רם המעלה פרשת שלושת הגמלונים פרשת החייל הלבן התעלומה של רעמת האריה פרשת מוכר הצבעים הזקן פרשת הדיירת המצועפת התעלומה באחוזת שוסקומב הישנה אולם, במהדורות אחרות סדר הסיפורים היה כך: פרשת הלקוח רם המעלה פרשת החייל הלבן פרשת אבן המזארין פרשת שלושת הגמלונים פרשת הערפד מסאסקס פרשת שלושת הגרידבים פרשת גשר תור פרשת האיש הזוחל התעלומה של רעמת האריה פרשת הדיירת המצועפת התעלומה באחוזת שוסקומב הישנה פרשת מוכר הצבעים הזקן בעקבות שתי המהדורות השונות, "פרשת מוכר הצבעים הזקן" נחשב לעיתים כסיפור האחרון של שרלוק הולמס שנכתב על ידי דויל, אך למעשה הסיפור האחרון היה "התעלומה באחוזת שוסקומב הישנה". ספר זה מכיל שלושה סיפורים שאינם כתובים מנקודת מבטו של דוקטור ווטסון, כפי שנכתבו רוב סיפורי הולמס האחרים. "פרשת אבן המזארין" מסופר בגוף שלישי, כיוון שהוא היה עיבוד של מחזה שבו לווטסון היה תפקיד קטן מאוד. "פרשת החייל הלבן" ו"התעלומה של רעמת האריה" מסופרים מנקודת מבטו של הולמס, כאשר האחרון מתרחש לאחר פרישתו של הולמס. ישנם חובבי הולמס המתייחסים לסיפורים הללו כאל הסיפורים הפחות טובים בקאנון. הסיפורים הללו נכתבו בתקופה שבה דויל היה שקוע באהבתו החדשה לספיריטואליזם וסיאנסים, והוא התעניין פחות בהמשך הכתיבה של סיפורי הולמס ואף התייחס אליהם כאל מטרד. הספר פורסם 40 שנה לאחר צאתו לאור של הספר חקירה בשני (הספר הראשון שכתב דויל), ותשומת לבו של דויל כבר לא הייתה מרוכזת בהולמס. מדיה וקבצים בנושא ספר הפרשיות של שרלוק הולמס בוויקישיתוף
שנת בחג

שנת בחג היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בחג היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא חסרה (ח) ועל כן יש 29 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום שלישי (ג). שנה מסוג בחג היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 353 ימים שבהם 50 שבתות. שנת בחג נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום השבת 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל) ליום ראשון 9 שעות ו-204 חלקים (3:11:20 בשעון המקומי בירושלים, 2:50:23 בשעון חורף ישראל). לכן בערך 5.7% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת בחג. בין השנים ה'ת"ש–ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשכ"ו, ה'תשנ"ג, ה'תשע"ג, ה'תשע"ז, ה'תשצ"ז, ה'תת"ד, ה'תתכ"ד. בשנה מסוג בחג חל ראש חודש בשבת פעמיים. ראש חודש שבט חל בשבת וראש חודש תמוז חל בימים שבת וראשון. צום גדליה חל ביום רביעי, עשרה בטבת חל ביום ראשון, תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי, תענית בכורות חלה ביום שני, ושבעה עשר בתמוז ותשעה באב חלים שניהם ביום שלישי. חנוכה חל בימים ראשון עד ראשון, הדלקת נר ראשון במוצאי שבת. ט"ו בשבט חל בשבת. פורים חל ביום ראשון ובירושלים ביום שני. עד שנת תשנ"ז, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות התקיימו בימים ראשון ושני. אולם בעקבות טענה לגבי חילול שבת בהכנות לטקס יום הזיכרון במוצאי שבת, הוחלט לדחות את יום הזיכרון ויום העצמאות לימי שני ושלישי, ה' ו-ו' אייר וכך הוחל החל משנת תשס"ד. שבועות חל ביום רביעי. בשנת בחג 50 שבתות כאשר בשתיים מתוכן לא קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי, פרשות מטות ומסעי. בנוסף, מחוברות פרשות ניצבים ווילך, כך שיוצא שפרשת וילך נקראת פעמיים בשנה מסוג בחג. פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה: פרשת מקץ – שבת חנוכה קוראים את הפטרת "רני ושמחי" פרשת וארא – שבת ראש חודש שבט קוראים הפטרת "השמים כסאי" פרשת משפטים – שבת שקלים קוראים את הפטרת פרשת שקלים פרשת תצוה – קוראים הפטרה של שבת זכור פרשת כי תשא – קוראים את הפטרת פרשת פרה. פרשת ויקהל – פקודי – קוראים את הפטרת פרשת החודש. פרשת צו – ברוב הקהילות נהוג לקרוא הפטרת שבת הגדול פרשת קרח – קוראים את הפטרת שבת ראש חודש "השמים כסאי". אין קוראים הפטרת "מחר חודש" בכלל בשנה זו. s:טור אורח חיים תכח לוח השנה וחשבונו תוך בירור שאלת המחזוריות, יעקב מתלון, אתר שורש.
נוסחת אוילר

לאונרד אוילר היה מתמטיקאי שווייצרי דגול, ומספר נוסחאות נקראות על שמו. האם התכוונתם ל... נוסחת אוילר (אנליזה מרוכבת) – מקשרת בין פונקציית האקספוננט לפונקציות הטריגונומטריות מקרה פרטי: זהות אוילר - e i π + 1 = 0 {\displaystyle e^{i\pi }+1=0\,\!} נוסחת אוילר (תורת הגרפים) – מקשרת בין מספר הצמתים, הקשתות והפאות בגרף מישורי נוסחת אוילר (קריסה) – נותנת את כוח הקריסה נוסחת המכפלה של אוילר – מכפלת אוילר לפונקציית זטא של רימן נוסחת אוילר (שברים משולבים) – מציגה שבר משולב כטור פונקציית אוילר – פונקציה המחשבת את מספר המספרים הטבעיים, שהם זרים למספר נתון וקטנים ממנו. נוסחת הפירוק של אוילר – נוסחת הפירוק לפונקציית זטא של רימן ופונקציות L אחרות. נוסחת אוילר לפונקציות הומוגניות – מאפיינת פונקציות הומוגניות חלקות. מסלול אוילר – בתורת הגרפים, מסלול אוילר הוא מסלול בגרף העובר בכל קשת בו בדיוק פעם אחת. ראו גם: משוואת אוילר (פירושונים) משפט אוילר (פירושונים) קטגוריה: לאונרד אוילר
הספירה הארמילרית

הספֵירה הארמילרית (Armillary sphere. בגירסות אחרות: האצטרולב הספרי, ארמיליה, ארמיל. מלטינית: armilla שפירושה צמיד או מעגל) היא דגם לספירה של כיפת השמים. הספירה הארמילרית הידועה המוקדמת ביותר הומצאה בידי המתמטיקאי היווני הקדום ארטוסתנס ב-255 לפנה"ס. גם הסינים המציאו אותה במאה הראשונה לפנה"ס, ובמאה ה-2 לספירה היה זאנג-הנג הראשון שלזכותו מיוחסת בנייתה של ספירה ארמילרית, שבה שימש כוח הנע הידראולי להנעתה הסיבובית. מגוון דגמים של הספירה הארמילרית פותחו ברחבי מחוזותיה של הציוויליזציה ההלניסטית, והם שימשו כאמצעי הוראה החל מהמאה ה-3 לפנה"ס. דגמים גדולים ומדויקים יותר של הספירה הארמילרית שימשו אף כמכשירי עזר לתצפיות אסטרונומיות. בימי קדם מקובל היה להציב במרכז הספירה כדור המייצג את כדור הארץ, ומאוחר יותר, משנפוץ המודל ההליוצנטרי, לפיו השמש נמצאת במרכז היקום, הוצב במרכז הספירה כדור המייצג את השמש. מדיה וקבצים בנושא הספירה הארמילרית בוויקישיתוף הספירה הארמילרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצודת בהלא

מצודת בהלא (בערבית: قلعة بهلاء - קלעת בהלאא') היא אחת מארבע מצודות היסטוריות לרגלי ג'בל אח'דר (الجبل الأخضر) שבהרי חאג'ר (جبال الحجر) הנישא לגובה של 2,980 מטר בצפונה של עומאן. המצודה נבנתה במאה ה-13 ובמאה ה-14 כאשר בני שבט בנו נַבְּהאן המקומיים שלטו על הסביבה. היא הוקמה בנווה המדבר של בהלאא ששימש כמעוזם, והיא שוכנת בליבו של היישוב, סמוך לשוק. ככל הנראה שכן במקום מבנה קודם כלשהו מהתקופה הטרום-אסלאמית, ושלב הבנייה האחרון התרחש במאה ה-16. המצודה עשויה מאבן חול ומגדליה מגיעים לגובה של יותר מ-50 מטר. כתוצאה מגשמים התדרדר מצבם של המצודה ושל מסגד ג'ומעה הסמוך לה מדרום-מערב, והמתוארך למאה ה-14. בנוסף נפגעה החומה המקיפה את העיירה, שאורכה 12 ק"מ וגובהה 5 מטר. בשנת 1987 הוכללה המצודה ברשימת אתרי המורשת העולמית ושנה לאחר מכן הוכרזה כאתר בסיכון. עבודות שיקום נערכו בשנות התשעים של המאה ה-20 בהשקעה כוללת של 6 מיליון לירות שטרלינג, ובשנת 2004 היא הוסרה מרשימת האתרים בסיכון. מדיה וקבצים בנושא מצודת בהלא בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מצודת בהלא המצודה באתר ערוץ ההיסטוריה המצודה במשרד המידע של עומאן אודות בול עומאני המנציח את המצודה
פיטונס

הפיטונס (ספרדית: Pitons) הם שני פקקים געשיים תלולים – שרידיהם של הרים געשיים לחופי מפרץ סופרייר (Soufrière Bay), בסמוך לעיירה סופרייר בדרום-מערב סנט לוסיה באיים הקריביים, הכוללים את הפיטון הגדול (Gros Piton) שגובהו 770 מטר ואת הפיטון הקטן (Petit Piton) מדרום לו, הנישא לגובה של 743 מטר. בין שני ההרים מחבר רכס פיטון מיטאן (Piton Mitan), ובשנת 2004 הם הוכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. קוטר בסיסו של הפיטון הגדול הוא 3 ק"מ ושל הקטן הוא קילומטר בודד, והם שרידיהם של כיפות עשויות לבה שנוצרו בשוליו של הר געש אנדזיטי (אחד או יותר) שהתמוטט לפני כ-300,000 שנים, ועברו תהליכי בליה. שני ההרים שוכנים מעל קלדרה גדולה בקוטר של שבעה ק"מ, שחלקה תת-ימי. האזור הוא דוגמה לאופי ולהיסטוריה של פעילות געשית אנדזיטית לאורך קו המפגש בין לוחות טקטוניים המכונה הקשת הגעשית של האנטילים הקטנים. שני ההרים דומים זה לזה בגודלם, במידותיהם ובאופן היווצרותם, תופעה שאין לה אח ורע בשום מקום בעולם. ההרים נמצאים במרכזו של "אזור הניהול של הפיטונס" (Pitons Management Area או PMA), ששטחו הכולל עומד על 2,909 הקטאר. במקום אזור גאותרמי ובו מעיינות חמים, שרידים של זרמי לבה פירוקלסטיים, קלדרות ופתחים מהם מבעבעת גופרית. הצמחייה באזור אופיינית ליער הגשם הטרופי וליער הגשם הממוזג, ועל שני ההרים השתמר החורש הטבעי בזכות מדרונותיהם התלולים והבלתי נגישים. לפחות 148 מיני צמחים זוהו בפיטון הגדול ו-97 על הפיטון הקטן וברכס המפריד ביניהם. הפאונה כוללת מספר מיני עופות, עטלפים, זוחלים, מכרסמים ודו-חיים, וכן מין של אופוסום, כולם אנדמיים. בתחומי אזור השימור מתגוררים כ-1,500 תושבים שעיסוקם המסורתי בחקלאות נמצא בנסיגה. תחת זאת מתפתח במקום ענף של תיירות אקולוגית ומבקרים בו כ-200,000 איש מדי שנה. שטח של 875 הקטאר במימי הים הקריבי הסמוכים, שצורתו כשל רצועה באורך של 11 ק"מ וברוחב של עד קילומטר בודד, כלול בתחומי האזור המוגן. המדף היבשתי שוקע למעמקי הים במקום זה בצורת מדרון תלול, והוא מכוסה בסלעים ובחול. כ-60% מהשטח מכוסים בשוניות אלמוגים, והמקום הוכרז כשמורת טבע ימית ב-1986. בחלק הימי של אזור השימור נסקרו, בין היתר, 168 מיני דגים, 60 מיני צורבים, שמונה מיני רכיכות, 11 סוגים של קווצי עור ו-15 סוגי פרוקי-רגליים. סמוך לחופים נצפו גם צבי ים, ויונקים ימיים כמו גלובי שחורים וכרישים לווייתניים. מדיה וקבצים בנושא פיטונס בוויקישיתוף
זיכרונותיו של שרלוק הולמס

זיכרונותיו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Memoirs of Sherlock Holmes) הוא אוסף של סיפורים בלשיים על הבלש שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל. האוסף פורסם ב-1894. תריסר הסיפורים (11 במהדורה האמריקנית) בספר הם: כתם כסף הפרשה של קופסת הקרטון (סיפור זה מופיע בקובץ הקידה האחרונה במהדורות האמריקניות של הקאנון) הפנים הצהובות פקידו של סוכן-הבורסה גלוריה סקוט (התעלומה הראשונה שהולמס חקר) הטקס של בני מסגרייב (בין התעלומות הראשונות שהולמס חקר) התעלומה באחוזת רייגייט האיש המעוקם החולה הדייר המתורגמן היווני (מייקרופט הולמס מופיע בפעם הראשונה) ההסכם הימי הבעיה הסופית המהדורה הלונדונית הראשונה של הספר שיצאה לאור ב-1894 לא כללה את הסיפור הזה, למרות שכל תריסר הסיפורים הופיעו בסטרנד. הסיפור נכלל במהדורה האמריקנית הראשונה, אולם תוך זמן קצר היא הוחלפה במהדורה מתוקנת שבה הושמט הסיפור. הסיבה להשמטה זו איננה ברורה. ככל הנראה, הסיפור הוסר מהמדורה הבריטית כיוון שדויל סבר שתכניו לא מתאימים לילדים צעירים. יש הטוענים כי זו הסיבה להשמטת הסיפור גם מהמדורה האמריקנית. כתוצאה מכך הסיפור לא פורסם בארצות הברית במשך שנים רבות, והוא הוסף לאוסף הקידה האחרונה. גם כיום רוב המהדורות האמריקניות של הקאנון מכלילות את הסיפור בקידה האחרונה, בעוד שהמהדורות הבריטיות כוללות אותו בזיכרונותיו של שרלוק הולמס. בנוסף, לאחר הסרת הסיפור נלקחה חלק מהפתיחה שלו, שבה הולמס קורא את מחשבותיו של ווטסון, והוספה לתחילת הסיפור "החולה הדייר". גם כיום ישנן גרסאות של "הפרשה של קופסת הקרטון" שפורסמו ללא הפתיחה המקורית. מדיה וקבצים בנושא זיכרונותיו של שרלוק הולמס בוויקישיתוף זיכרונותיו של שרלוק הולמס, באתר ויקיטקסט ארתור קונאן דויל, ‏זיכרונותיו של שרלוק הולמס, בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
שובו של שרלוק הולמס

שובו של שרלוק הולמס (באנגלית: The Return of Sherlock Holmes) הוא אוסף של 13 סיפורים בלשיים על הבלש שרלוק הולמס, שהתפרסמו בשנים 1903 עד 1904, ונכתבו על ידי הסופר ארתור קונאן דויל. המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בממלכה המאוחדת ב-7 במרץ 1905 בהוצאת ג'ורג' ניונס בע"מ והיא הודפסה ב-30,000 עותקים. המהדורה האמריקנית, שהודפסה על ידי מקלור, פיליפס ושות', הופקה ב-28,000 עותקים נוספים. היה זה אוסף סיפורי הולמס הראשון מאז 1893, כאשר הולמס "מת" בסוף הסיפור "המשימה הסופית". לאחר שהספר כלבם של בני בסקרוויל (שטווח התאריכים בו נקבע לתקופה שלפני מותו של הולמס) פורסם, דויל היה נתון ללחצים רבים שגרמו לו בסופו של דבר להקים את הולמס לתחייה. אוסף זה מכיל סיפורים המתוארכים לשנת 1894 ואילך, כך שהתקופה שבה הולמס היה אמור להיות מת (1891 – 1894) מוסברת בקלות. כמו כן, הצהרתו של דוקטור ווטסון בסוף הספר אומרת שהולמס פרש מעבודתו ואסר עליו לפרסם סיפורים נוספים. תעלומת הבית הריק (הסיפור שבו הולמס "קם לתחייה") הפרשה של קבלן-הבניין מנורווד תעלומת הדמויות המרקדות הרפתקת רוכבת האופניים הבודדה התעלומה בבית-הספר פריורי פרשת פיטר השחור פרשת צ'ארלס אוגוסטוס מילברטון תעלומת ששת הנפוליאונים פרשת שלושת הסטודנטים פרשת משקפי הזהב פרשת שחקן הרגבי הנעדר הרצח באחוזת-אביי הרפתקת הכתם השני מדיה וקבצים בנושא שובו של שרלוק הולמס בוויקישיתוף
הקידה האחרונה

הקידה האחרונה (באנגלית: His Last Bow) הוא אוסף של שבעה סיפורים בלשיים (שמונה במהדורה האמריקנית) בכיכובו של הבלש שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל, כמו גם השם של אחד הסיפורים באוסף. הספר פורסם לראשונה ב-1917, והוא מכיל את סיפורי הולמס שפורסמו בין 1908 ל-1913, כמו גם את הסיפור שנושא את שם הספר מ-1917. האוסף נקרא במקור "העלאת הזיכרונות של שרלוק הולמס" ולא כלל את הסיפור הקידה האחרונה, שהופיע לאחר פרסום הרומן הבלשי עמק הפחד. אולם, מהדורות מאוחרות יותר כן כללו את סיפור הקידה האחרונה ושינו את שם הספר. מהדורות מודרניות יותר משתמשות בכותרת המקורית. התעלומה במעון ויסטריה הפרשה של קופסת הקרטון (סיפור זה נכלל במהדורות הבריטיות של זיכרונותיו של שרלוק הולמס) ההרפתקה של החוג האדום פרשת תוכניות ברוס-פרטינגטון פרשת הבלש הגוסס לאן נעלמה ליידי פרנסס קרפקס? פרשת רגלו של השטן הקידה האחרונה (האפילוג של שרלוק הולמס) כאשר הספר זיכרונותיו של שרלוק הולמס פורסם לראשונה בארצות הברית, המוציאים לאור האמינו שהסיפור "הפרשה של קופסת הקרטון" לא מתאים לקהל האמריקני בגלל שתוכנו מתאים למבוגרים בלבד. כתוצאה מכך, סיפור זה לא פורסם בארצות הברית במשך שנים רבות אך לבסוף הוא הוסף לאוסף זה. גם כיום רוב המהדורות האמריקניות של הקאנון מכלילות באוסף זה את הסיפור הקידה האחרונה, בעוד שרוב המהדורות הבריטיות כוללות אותה במקומו המקורי בזיכרונותיו של שרלוק הולמס. התעלומה במעון ויסטריה לא התפרסם בהתחלה בשם זה; למעשה, מדובר בשני חלקים נפרדים של סיפור, כאשר הראשון נקרא "החוויה הייחודית של מר ג'ון סקוט אקלס" והשני נקרא "הנמר מסן פדרו", ובהוצאה המקורית החלקים הללו לא היו מקובצים תחת כותרת משותפת אחת. ואכן, שבעת הסיפורים הראשונים באוסף היו מקובצים בהתחלה תחת השם "העלאת הזיכרונות של שרלוק הולמס" לפני שהוסף להם הסיפור הקידה האחרונה, שבו מתוארות בגוף שלישי פעולותיו של הולמס המזדקן נגד מעשי הריגול הגרמניים בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה. סיפור זה נקרא במקור "התרומה למלחמה של שרלוק הולמס", וישנן ראיות רבות שדויל התכוון להפסיק את כתיבתו על הולמס לאחר סיפור זה ולסיים את כל הדברים הלא פתורים שנותרו מהסיפורים הקודמים כך שהוא יוכל להתרכז בדברים אחרים שקרובים יותר אל ליבו. אולם, דויל התקשה לעמוד מול התמריץ הכספי שהיה כרוך בכתיבת סיפורים נוספים על הולמס, שכן הוא חזר לכתוב עליו ארבע שנים מאוחר יותר. מדיה וקבצים בנושא הקידה האחרונה בוויקישיתוף
שנת בשה

שנת בשה היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג בשה היא שנה המתחילה ביום שני (ב), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל ביום חמישי (ה). שנה מסוג בשה היא שנה פשוטה (לא שנה מעוברת) ואורכה 355 ימים שבהם 50 שבתות. בערך 11.8% מהשנים בלוח העברי הן מהסוג של שנת בשה, כלומר זה הסוג השלישי בשכיחותו. היא מתרחשת כאשר מולד הלבנה של חודש תשרי של שנה פשוטה חל בין יום ראשון 9 שעות ו-204 חלקים (3:11:20 בשעון המקומי בירושלים, 2:50:23 בשעון חורף ישראל) ליום שני 15 שעות ו-589 חלקים (9:32:43 בשעון המקומי בירושלים, 9:11:46 בשעון חורף ישראל) וכשהשנה הקודמת פשוטה גם כן עד יום שני 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל). בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תש"ב, ה'תש"ה, ה'תש"ט, ה'תשי"ב, ה'תשכ"ט, ה'תשל"ב, ה'תשל"ט, ה'תשנ"ו, ה'תשנ"ט, ה'תש"ף, ה'תשפ"ג, ה'ת"ת, ה'תת"ז, ה'תת"י, ה'תתכ"ז, ה'תת"ל, ה'תתל"ד, ה'תתל"ז. בשנה מסוג בשה חל ראש חודש בשבת פעמיים. ראש חודש טבת חל בשבת וביום ראשון וראש חודש אייר חל בימים שישי ושבת. צום גדליה חל ביום רביעי, עשרה בטבת חל ביום שלישי, תענית אסתר חלה ביום שני, תענית בכורות חלה ביום רביעי, ושבעה עשר בתמוז ותשעה באב חלים שניהם ביום חמישי. חנוכה חל בימים שני עד שני, הדלקת נר ראשון ביום ראשון בערב. ראש חודש טבת חל בשבת, ולכן מוציאים ג' ספרי תורה בשבת זו. ט"ו בשבט חל ביום שני. פורים חל ביום שלישי ובירושלים ביום רביעי. יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות חלים בימי שלישי ורביעי, ד' וה' אייר. כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר. שבועות חל ביום שישי. בשנת בשה 50 שבתות. בשתיים מתוכן אין קוראים פרשה: שבת חול המועד סוכות ושבת חול המועד פסח. על מנת להתאים את מספר הפרשות הנקראות בשבת (53, פרשת וזאת הברכה נקראת בשמחת תורה) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (48), מחוברות הפרשות ויקהל ופקודי, תזריע ומצורע, אחרי מות וקדושים, בהר ובחוקותי ופרשות מטות ומסעי. בנוסף, מחוברות פרשות ניצבים ווילך, כך שיוצא שפרשת וילך נקראת פעמיים בשנה מסוג בשה. בחוץ לארץ, מכיוון שהיום השני של שבועות חל בשבת, קוראים ביחד גם את פרשות חוקת ובלק, כך שכל הפרשות שניתן לחבר מחוברות בשנים מסוג בשה. פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה: פרשת מקץ - שבת חנוכה קוראים את הפטרת "רני ושמחי" פרשת משפטים - שבת שקלים קוראים את הפטרת פרשת שקלים פרשת תצוה - קוראים הפטרה של שבת זכור פרשת כי תשא - קוראים את הפטרת פרשת פרה. פרשת ויקהל-פקודי - קוראים את הפטרת פרשת החודש. פרשת צו - ברוב הקהילות נהוג לקרוא הפטרת שבת הגדול פרשת תזריע ומצורע - קוראים את הפטרת שבת ראש חודש "השמים כסאי". פרשת במדבר - קוראים את הפטרת מחר חודש לוח השנה וחשבונו תוך בירור שאלת המחזוריות, יעקב מתלון, אתר שורש. רק שנת זשג ושנת הכז שכיחים יותר s:טור אורח חיים תכח