laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
3ds Max

3ds Max היא תוכנת גרפיקה ממוחשבת תלת־ממדית אשר פותחה על ידי חברת Autodesk. התוכנה פועלת על חלונות בגרסת 32 הסיביות ופלטפורמת 64 סיביות. היא עברה גלגולים רבים, והיא עכשיו בגרסה השש-עשרה. התוכנה בגרסתה המקורית נוצרה למערכת ההפעלה DOS על ידי חברת "Yost Group", מפתחי Autodesk Animator ופותחה על ידי Autodesk, יוצרי התוכנה האדריכלית אוטוקאד. אוטודסק קנו את הזיכיון הבלעדי לפיתוח התוכנה לאחר יציאת הגרסה השנייה של התוכנה לשווקים. לאחר יציאת "3D Studio 4" לשווקים, התוכנה הומרה לפלטפורמת חלונות NT, ובתחילה נקראה "3D Studio MAX". גרסה זו בתחילה גם כן פותחה על ידי חברת "Yost Group". גרסה זו הופצה לשווקים על ידי חברת "Kinetix", אשר באותה העת הייתה מחלקה של חברת אוטודסק. החל מגרסה 2.03, נקנתה התוכנה על ידי Autodesk, ששינתה את שם המוצר ל"3ds Max". התוכנה 3ds Max נמצאת בשימוש רחב היקף בתעשיות משחקי המחשב, הפרסומות, ההדמיות האדריכליות וליצירת אפקטים מיוחדים בקולנוע. לתוכנה יכולות מידול תלת-ממדי חזקות במיוחד, ופלאגין ארכיטקטוני גמיש. בנוסף ליכולותיה במידול ובאנימציה, בגרסאות האחרונות של התוכנה נוספו טכניקת Shaders מיוחדת, סימולציית דינמיקה, Radiosity, מערכת חלקיקים (Particle System), מיפוי מיוחד, אופציות לתאורה מתקדמת וכן אפשרות ליצירת תסריט קבוע מראש. בנוסף, יכולת הרינדור (קרי, הבאת הפרויקט להמחשה ויזואלית) קיבלה שדרוג בצורתן של תוספות הרינדור המתקדמות V-Ray, Mental Ray ו-Brazil R/S בין היתר. בין הכלים המצויים בתוכנה ניתן למנות את: בנייה בנייה פוליגונלית (צורות בסיסיות מוגדרות מראש כדוגמת ספירה, גליל, חרוט, קנקן תה וכיוצא בזה) בנייה במשטחי Nurbs\Surface\Patch (צורות מתקדמות וגמישות יותר של הבנייה הפוליגונלית הבסיסית) התוסף Character Studio שמאפשר בניית שלד אנושי ועריכתו בהמשך לפי מפרקים (Bones) עריכה עריכה מתקדמת לתצורות הפוליגונליות כדוגמת כיפוף, סיבוב, הגדלה וכיוצא בזה, כמו גם עריכה פרטנית (Sub-Object editing) למודלים השונים על ידי השפעה על נקודות האחיזה שלהם (Vertexes) יצירת דינמיקה מציאותית כדוגמת סימולציה של קפיץ נמתח, כוח גרביטציה, רוח וכיוצא בזה יצירת סימולציה של חלקיקים כדוגמת סערת שלגים, מפל מים, פיצוץ פצצה לחלקים שונים וכיוצא בזה תאורה ומצלמות אפקטים מיוחדים כדוגמת התוסף Video Post שמאפשר יצירת גופים זוהרים, אפקטים של חשמל וכיוצא בזה הבאה לרינדור מיפוי, טקסטורות ורינדור סופי ממשק התוכנה בנוי מארבעה חלונות עיקריים המייצגים היטלים למבט על, צדדי, קדמי ופרספקטיבה. נוסף על כך, קיימות שורות לחצנים בחלק העליון והצדדי של התוכנה - העליון אחראי לפקודות הבסיסיות בעוד הצדדי מאפשר גישה נוחה לתפריטי התוכנה השונים והמגוונים. בצידה התחתון של התוכנה קיימת שורת לחצנים שאחראית על האנימציה. נוסף על ארבעת ההיטלים הרגילים ניתן לבחור בכל היטל אחר (אחורי, תחתון ומבט מצלמה אם קיימת מצלמה). גרפיקה ממוחשבת גרפיקת תלת-ממד Computer-generated Imagery בלנדר (תוכנה) Autodesk Animator אוטוקאד מדיה וקבצים בנושא 3ds Max בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של 3ds Max (באנגלית) 3ds Max, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Autodesk.com האתר הרשמי של החברה המפתחת 3DS MAX Tutorials [1]
תסמונת מאייר-רוקיטנסקי

תסמונת מאייר-רוקיטנסקי (אנגלית: Mayer-Rokitansky- Küster-Hauser Syndrome) היא תסמונת המתאפיינת בהפרעה בהתפתחות מערכת המין הנקבית המתבטאת באי התפתחות של הנרתיק (Vagina), רחם חסר או לא מפותח, בנוכחות חצוצרות תקינות או לא מפותחות. השחלות, לרוב תקינות, אם כי לעיתים מעורבות בבקע מפשעתי או שאינן מפותחות. במידה ותפקודן תקין, בגיל ההתבגרות השחלות יתחילו לבייץ ולהפריש הורמונים, כך שיופיעו סימני ההתבגרות המינית המשניים (שיער שחי ושיער ערווה והתפתחות שדיים). בשל היעדר רחם (או רחם קטן אטום ולא מתפקד) לא תופיע וסת. לרוב החולות יתייצגו בגיל ההתבגרות עם היעדר וסת, שדיים ושיער ערווה מפותחים בהתאם לגיל, אך ללא נרתיק. לעיתים, התסמונת מלווה גם באנומליות במערכת השתן דוגמת היעדר כליה, כליה שאינה במקומה הטבעי (ectopic kidney), כליית פרסה (horseshoe kidney) ומערכת מאספת כפולה. ייתכנו גם אנומליה במערכת השלד שתתבטא בעקמת ודפורמציה בחוליות עמוד השדרה. חלק מהנשים יסבלו בנוסף מתסמונת Klippel-Feil המתבטאת בצוואר קצר, קו צמיחת שיער נמוך, הגבלה בטווח תנועה ותסמינים נוירולוגיים שנובעים מאיחוי בחוליות בעמוד השדרה. הסיבה לתסמונת אינה ידועה, אך נראה שהיא קשורה בהפסקה בהתפתחות מערכת הרבייה של העוברית סביב השבוע החמישי להריון. שכיחות התופעה: 1 ל-5,000 נשים לוקה בתסמונת רוקיטנסקי. טרם זוהה הגן הגורם לתסמונת זו, כמו כן לא נמצא קשר משפחתי המצביע על מעבר תורשתי של התופעה. במחקר שפורסם בינואר 2009 ב-Gynecol Endocrinol ב"פאבמד", הספרייה הלאומית של ארצות הברית לרפואה, נמצא דרך חקר גנטי המתמקד בגנים "ההורמון האנטי מולרי" (הצינור המולרי - MULLERIAN DUCT - שהתפתחותו היא שנפגעת בגדר התסמונת) והרצפטורים שלו כי הגנים WT1, PAX2,CFTR, HOX אלו גנים שלא התפתחו. רק הגן WNT4 נמצא כגורם משפיע על התסמונת וכן נמצאו סימנים קליניים ו/או ביולוגיים של היפר אנדרוגנים (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) ב-3 צורות עבודה שונות. חוץ מריבוי בפגם שייתכן וקשור לתסמונת רוקיטנסקי, ישנו גם קשר לפגיעה בכליות, פגיעה שלדית, פגיעה בלב ובעיות שמיעה. תסמונת רוקיטנסקי והיפר אנדרוגניזם (ייצור מוגבר של הורמון זכרי) מסמלים הפרעה חדשה קלינית וגנטית. עם האיבחון, ההערכה הראשונית צריכה לכלול בדיקה גנטית (karyotype), בדיקת אולטרה סאונד של האגן והכליות וצילום של עמוד השדרה. על מנת לאפשר לבעלת התסמונת לקיים יחסי מין מספקים, ניתן ליצור לה נרתיק על ידי ניתוח כירורגי בו פותחים כעין תעלה במקום בו הוא אמור להיות, ומצפים אותה בעור שנלקח מאזור אחר בגוף (אגן הירכיים). במקרים בהם יש חלק קטן מאוד של תעלת הנרתיק, מורחב הנרתיק באמצעות מכשיר מיוחד אותו מחדירה המטופלת לנרתיקה, ובאופן הדרגתי מרחיבה אותו. באופן זה ניתן להגיע לנרתיק המאפשר קיום יחסי מין תקינים. מאחר שלנשים אלו אין רחם, הן אינן יכולות להרות, לשאת הריון וללדת. אולם השחלות המבייצות מאפשרות להן הורות ביולוגית, באמצעות הפריה חוץ גופית ובעזרת אם פונדקאית. אפשרות של השתלת רחם נמצאת עדיין בחיתוליה. לתסמונת זו, מטבע הדברים, נלווים קשיים רגשיים משמעותיים. ראשית, גילוי התסמונת כרוך בטראומה נפשית כאשר מתברר לנערה צעירה שהיא חסרת רחם, צוואר הרחם, חצוצרות ונרתיק. בהמשך ההתמודדות עם החסר והאובדן קשה דורשת סיוע פסיכולוגי. טיפול פסיכולוגי מכל סוג שהוא עשוי להיות יעיל במקרים אלו, ולסייע לנערה או האישה להתמודד ביתר הצלחה עם הטיפול הקשה, השונות החברתית וההשלכות האחרות של התסמונת. קומונת רוקיטנסקי בתפוז אנשים תסמונת רוקיטנסקי באתר eMedicine מאמר על תסמונת רוקיטנסקי
אמפיפיליות

אמפיפיליות (מיוונית: αμφις, אמפי – דו; φιλíα, פילי – אהבה, חיבה) היא תכונה ייחודית המתארת מולקולות שהן בד בבד גם הידרופוביות ("שונאות", דוחות מים) וגם הידרופיליות ("אוהבות", נמשכות למים). מולקולות בעלות התכונה אמפיפיליות נקראות אמפיפתיות (amphipathic). החלק ההידרופובי בנוי משרשרת אליפטית CH3(CH2)n כאשר n>4. החלק ההידרופילי יכול להיות מאחד משניים: לא יוני, פולארי, כגון קבוצות אתר: R-O-R או כוהלים עם קבוצות R ארוכות. יוני: קטיוני: כגון קבוצות אמיניות RNH3+ אניוני: כגון קבוצות קרבוקסילט: COO- או סולפט: SO3- בשל האמפיפיליות מולקולות אלו משמשות בתור חומרים פעילי שטח, או בקיצור של העגה המקצועית: חפ"ש על מנת להוריד את מתח הפנים. בנוסף תכונה זאת ניתן למצוא בפוספוליפידים היוצרות ממברנות דווקא בשל האמפיפיליות שלהן. מולקולות נוספות היוצרות ממברנות הן כולסטרול וגליקוליפיד, אך רוב הממברנות בנויות מפוספוליפידים. מיצלה
חומרים פעילי שטח

חומרים פעילי שטח (ראשי תיבות: חפ"ש) היא קבוצה גדולה של חומרים, המשמשים ליצירת קולואידים (מערכות מפוזרות): מערכות בהן פאזה אחת (נוזל, מוצק או גז) מפוזרת בפאזה אחרת. שימוש נוסף ועיקרי של משפחה זו הוא הורדת מתח הפנים של נוזל. לרוב מדובר בתרכובות אורגניות אמפיפיליות, כלומר שהמולקולות שלהן בנויות מחלק הידרופובי (המכונה "זנב") וחלק הידרופילי (המכונה "ראש"). לחומרים אלו שימוש נרחב בחיי היום יום ובתעשייה. חומרים פעילי שטח יכולים לעיתים להתארגן באופן ספונטני וליצור מבנים דוגמת מיצלות וליפוזומים. יצירת מבנים אלה באופן ספונטני מתאפשרת אם קיים רווח אנרגטי משיקולים תרמודינמיים או משיקולים גאומטריים. לעיתים, ניתן לעזור למערכת על ידי חימום, בחישה או הפעלת מאמצי גזירה. חומרים פעילי שטח מסוגלים לחצוץ בין שתי הפאזות ולהקטין בכך את מתח הפנים של הנוזל. הקטנת מתח הפנים גורמת לנוזל לאבד את צורתו ובמקרה של דטרגנטים מאפשרת ספיגה של חתיכות לכלוך שומני אל תוך הנוזל. לדוגמה, באינטראקצית מים-אוויר למים ישנו מתח פנים של 72erg/cm², וזאת בשל קשרי המימן החזקים של המים. מתח פנים גבוה זה הוא שגורם לכך שטיפות מים מקבלות את צורתן (העובדה שהמורפולוגיה של החומר נקבעת על פי מתח פנים נכונה לא רק במים). על מנת להוריד את מתח הפנים הזה משתמשים במולקולות פעילות שטח: בתמיסה מימית, מגיעות המולקולות לפני השטח כאשר הזנב ההידרופובי שלהן פונה כלפי חוץ ואילו החלק ההידרופילי שלהן פונה לתוך התמיסה ובכך יורד מתח הפנים בין המים לאוויר. החל משלב מסוים הוספה של מולקולות חפ"ש לא תוריד יותר את מתח הפנים שכן פני השטח מלאים ואין מקום למולקולות חפ"ש נוספות. בשלב זה ישנה שכבה אחת של מולקולות חפ"ש על פני הנוזל - monolayer. לאחר הגעה ל monolayer, אם נמשיך להוסיף מולקולות חפ"ש, המולוקולות יסתדרו בצורה של מיצלות. הריכוז שבו מולקולות החפ"ש מתחילות ליצור מיצלות נקרא ריכוז המיצלה הקריטי (CMC (Critical Micelle Concentration. ריכוז זה משתנה כפונקציה של הממס, סוג החפ"ש והטמפרטורה. . בשל תכונותיהן הייחודיות שהוזכרו לעיל חפ"ש יכולים לשמש לאחד מהתפקידים הבאים: דטרגנטים וסבונים מזון - במזון נעשה שימוש נרחב בחומרים פעילי שטח. חומרים מְתחלבים חומרי הדברה ייצור של ננו-חלקיקים: המיצלות הנוצרות ממולקולות חפ"ש הן בעלות גודל ננו-מטרי ואחיד, בזכות שתי תכונות אלה הן משמשות כתבניות לייצור חלקיקים ננומטרים. דוגמה אחת לכך היא נוזל מגנטי. חפ"ש אניוני - סודיום דודציל סולפט - SDS חפ"ש נון-יוני - פוליאוקסיל אתילן אוריל אתר - BRIJ חומרים פעילי שטח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חפ"ש

חפ"ש הם ראשי תיבות. האם התכוונתם ל... חייל פשוט – סלנג צה"לי המתייחס לחייל בצה"ל שאינו מפקד חומרים פעילי שטח – חומרים המשמשים להורדת מתח פנים של נוזל
פלומריה ריחנית

פְּלוּמֶרִיָה ריחנית או פִיטְנָה (שם מדעי: Plumeria rubra) היא עץ נוי ממשפחת ההרדופיים הנפוץ בישראל. הפלומריה היא סוג בן 11 מינים שמקורו באמריקה הטרופית והסוב-טרופית. הסוג מורכב ברובו ממיני עצים ושיחים נשירים. מקור הפלומריה הוא בוונצאולה, מדינות מרכז אמריקה ומקסיקו, אך היא משגשגת בכל אזור בעל אקלים טרופי. הפלומריה קרובה מבחינה בוטנית להרדוף הנחלים וכמוהו מכילה שרף חלבי רעיל ביותר. ניתן להרבות את הפלומריה הן בצורת ייחורים והן על ידי הנבטה של זרעים. מיני הפלומריה השונים נבדלים זה מזה בצבע הפרחים ובצורת העלים. פרח הפלומריה הריחנית הוא פרח גדול בעל מרקם רך ועסיסי, צבעו לבן ובמרכז כתם צהוב גדול שמכסה גם את עלי הכותרת. יש גם זנים בהם הפרח הוא בגווני ורוד עדינים עד עזים, וגם בהם כתם צהוב. פרחי הפלומריה ריחניים ובשעות הלילה מגבירים את ריחם על מנת למשוך אליהם עשים להאבקה. לפרחי הפלומריה אין צוף ולמעשה הם מוליכים שולל את העשים שעוברים מפרח לפרח ומאביקים אותם. הסוג פלומריה נקרא על שמו של החוקר והבוטנאי הצרפתי בן המאה השבע עשרה שארל פלומיה (Charles Plumier) אשר סייר בעולם החדש ותיעד מינים רבים של חיות וצמחים. בשפות לטיניות המין פלומריה ריחנית נקרא גם פרנג'יפני (Frangipani) על שם משפחת פרנג'יפאני - משפחת אצולה איטלקית שפיתחה בושם המופק מפרחי הצמח. בשפת הנאוואטל האצטקית שמו של הפרח הוא קאקאלוֹסוּצ'יל (נכתב: Cacaloxuchitl) שפירושו הוא "פרח העורב" והאצטקים השתמשו בו למטרות רפואיות רבות. בעברית הפלומריה הריחנית מכונה גם פִיטְנָה. במדינות רבות ברחבי אסיה הפרח משמש כמנחה במקדשים בודהיסטים, משום שעל פי האגדה בודהה עצמו היה בגלגול קודם עץ פלומריה. בישראל נפוצה הפלומריה הריחנית כעץ נוי, בעיקר בערים ויישובים. ישנם זנים רבים של פלומריה ריחנית בהם הפרחים באים בצבעים שונים, רובם מתורבתים. בישראל נפוץ הזן הלבן, בו מרכז הפרח צהוב. הפלומריה הריחנית פורחת החל מסוף האביב ועד סוף הקיץ (מיוני עד נובמבר). פלומריה ריחנית בישראל, תקריב על הפרחים פלומריה עם פרחים ורודים-צהובים תקריב על הפרחים עץ פלומריה ריחנית בתל אביב, ישראל עץ פלומריה ריחנית לבנה באל-באהג'ה, עכו, ישראל עץ פלומריה עץ פלומריה ריחנית ורודה באל-באהג'ה, עכו, ישראל עץ פלומריה בפקיסטן מדיה וקבצים בנושא פלומריה ריחנית בוויקישיתוף פלומריה ריחנית, באתר ITIS (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר NCBI (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר Tropicos (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר GBIF (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר The Plant List (באנגלית) פלומריה ריחנית, באתר IPNI (באנגלית) נורית חרמון, שגעון של פיטנות, גן ונוף צחי אבנור, פלומריה ריחנית בישראל, פליקר פלומריה ריחנית ביוטיוב פלומריה ריחנית באתר הרשימה האדומה של IUCN Plumeria rubra, World Flora Online Data, ‏14-1-2022
פלומריה

פלומריה (שם מדעי: Plumeria) הוא סוג של עץ נוי נפוץ ממשפחת ההרדופיים בן שמונה מינים שמקורו באמריקה הטרופית והסוב-טרופית. הסוג מורכב ברובו ממיני עצים ושיחים נשירים. מקור הפלומריה הוא בוונצאולה, מדינות מרכז אמריקה ומקסיקו, אך היא משגשגת בכל אזור בעל אקלים טרופי. בארץ הצמח נקרא פיטנה, שייתכן שזהו גם שמו הערבי.[דרושה הבהרה] הפלומריה קרובה מבחינה בוטנית להרדוף הנחלים וכמוהו מכילה שרף חלבי רעיל ביותר. מיני הפלומריה השונים נבדלים זה מזה בצבע הפרחים ובצורת העלים. פרחי הפלומריה ריחניים ובשעות הלילה מגבירים את ריחם על מנת למשוך אליהם עשים להאבקה. לפרחי הפלומריה אין צוף ולמעשה הם מוליכים שולל את העשים שעוברים מפרח לפרח ומאביקים אותם. ניתן להרבות את הפלומריה הן בצורת ייחורים והן על ידי הנבטה של זרעים. הסוג פלומריה נקרא על שמו של החוקר והבוטנאי הצרפתי בן המאה השבע עשרה שארל פלומיה אשר סייר בעולם החדש ותיעד מינים רבים של חיות וצמחים. בשפות לטיניות המין נקרא גם פרנג'יפני (Frangipani) על שם משפחת פרנג'יפאני - משפחת אצולה איטלקית שפיתחה בושם המופק מפרחי הצמח. בשפת הנאוואטל האצטקית שמו של הפרח הוא קאקאיוחוצ'יטל שפירושו הוא "פרח העורב" והאצטקים השתמשו בו למטרות רפואיות רבות. במדינות רבות ברחבי אסיה הפרח משמש כמנחה במקדשים בודהיסטיים, משום שעל פי האגדה בודהה עצמו היה בגלגול קודם עץ פלומריה. בארץ נפוץ המין פלומריה ריחנית, שנשתל כעץ נוי ביישובים רבים וגינות פרטיות. פלומריה במלזיה. פלומריה במלזיה. פלומריה בליל, צרפת. פלומריה בבנגלור, הודו. פלומריה ורודה. פלומריה לבנה. פלומריה לבנה. פלומריה בהודו. מדיה וקבצים בנושא פלומריה בוויקישיתוף פלומריה, באתר ITIS (באנגלית) פלומריה, באתר NCBI (באנגלית) פלומריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלומריה, באתר Tropicos (באנגלית) פלומריה, באתר GBIF (באנגלית) פלומריה, באתר IPNI (באנגלית) פלומריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וינקה

וינקה (שם מדעי: Vinca) היא סוג צמח במשפחת ההרדופיים הכולל 5 מינים. המין וִינְקָה עֶשְׂבּוֹנִית (שם מדעי: Vinca herbacea) הוא היחיד שגדל בר בארץ. המינים פלורה גדולה (Flora major) ופלורה קטנה (Flora minor) הם צמחי תרבות נפוצים. הווינקה היא לרוב צמח עשבוני משתרע ולעיתים בן שיח ירוק עד רב שנתי ומקורה באירופה, צפון-מערב אפריקה ודרום-מערב אסיה. שני מינים, בהם הווינקה העשבונית, הם בני חלוף (החלק שמעל הקרקע מת בחורף). גבעולי הווינקה דקים ומשתרעים באורך של מטר עד שניים ומסתעפים לשלוחות של 20 עד 70 סנטימטרים. העלים מנוגדים, אזמליים עד ביצתיים בצורתם, שפתם תמימה, 9–1 סנטימטרים באורכם, 6–0.5 סנטימטרים ברוחבם. הפריחה מופיעה ברוב ימות השנה, פשוטה בצורתה, ברוחב של 7–2.5 סנטימטרים. חמשת עלי הכותרת, לרוב סגולים (ולעיתים לבנים) מחוברים בבסיסם ויוצרים מעין צינור. המפוחית (הפרי) מכילה זוג זרעים. כאשר המפוחית בשלה היא נפתחת לאורך התפר המצוי בצד אחד לשם פליטת הזרעים. בעקבות השבחה קיימים זנים רבים של וינקה גדולה וקטנה בצבעי פריחה ועלווה שונים. הווינקה צומחת בתנאי שמש מלאה עד צל מלא, עמידה ביובש ובקור ואינה רגישה לעודף השקיה. ניתן להרבות את הווינקה על ידי ייחורים המשרישים בקלות במים. המינים וינקה גדולה ווינקה קטנה נחשבים באזורים רבים, אליהם הובאה הווינקה כצמח נוי, כעשבים שוטים וכצמח פולש. זאת בשל הצמיחה וההתפשטות המהירה החונקת לעיתים צמחי-בר מקומיים. המדובר בעיקר בחלקים מאוסטרליה, ניו זילנד ובחוף קליפורניה שבארצות הברית. במקרים אחרים נחשבת הווינקה כאמצעי יעיל לעיכוב שריפות. מיני הווינקה השונים מכילים לפחות 86 אלקלואידים, לכן הם נחשבים כרעילים. המין וינקה ורודה מגודל באופן תעשייתי, לשם הפקת התרופות וינקריסטין (Vincristin) ווינבלאסטין (Vinblastin) המשמשות לריפוי מחלות לוקמיה ומחלות סרטן אחרות. וינקה עשבונית בהונגריה וינקה גדולה וינקה קטנה שיח וינקה ורודה השוואת גודלם וצורתם של עלי הוינקה הגדולה והקטנה וינקה ורודה וינקה, באתר ITIS (באנגלית) וינקה, באתר NCBI (באנגלית) וינקה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) וינקה, באתר Tropicos (באנגלית) וינקה, באתר GBIF (באנגלית) וינקה, באתר IPNI (באנגלית) וינקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וינקה בגאמנון צמחים ומרפא וינקה באתר האוניברסיטה העברית(הקישור אינו פעיל) vinca L., World Flora Online
רהיט

הגדרת המושג רהיט אינה הגדרה מדויקת. על פי רוב, רהיט הוא עצם המצוי בתוך בניין, או במקום פתוח ומעוצב (גינה, רחוב) המשמש להישענות (מושבים ומיטות), אחסון (למשל, ארונות, כונניות, שידה, שעון, כיסא) או החזקת עצמים ומשטחי עבודה בגובה הרצוי מעל פני השטח (שולחן, אצטבה). מרבית הרהיטים הם ניידים ועמידים במשך שנים רבות. יוצאים מן הכלל: רהיטים מתכלים. רהיטים המקובעים למקומם (ספסל רחוב). רהיטים שיוצרו כחלק מהבניין בו הם מוצבים (כגון ארון קיר שחלק מדפנותיו הם קירות הבניין). חפצים ניידים המצויים בבתים ואינם נתפשים כריהוט (מקרר, תמונה ארגז). הרהיט יכול להיבנות בעיצוב אמנותי, והרהיטים נחשבים כחלק מתחום האמנות הדקורטיבית. בנוסף לשימושם המעשי של הרהיטים, הם יכולים לשמש למטרות סימבוליות או דתיות. רהיטים ביתיים, יחד עם אבזרים כשעונים ואבזרי תאורה, משמשים ליצירת אווירה נעימה ונוחה בחלל הפנימי. ניתן לייצר ריהוט מחומרי גלם רבים, כגון עץ, מתכת, פלסטיק, ואפילו קרטון. ריהוט היה חלק מהסביבה המעוצבת בידי האנושית בתרבויות שלא נדדו. ניתן לראות ראיות לשרידי רהיטים מהתקופה הנאוליתית ומאוחר יותר בעת העתיקה בצורה של ציורים, כמו ציורי הקיר שהתגלו בפומפיי; מגוון רהיטי אבן ייחודיים נחשפו בכפר הנאוליתי שממוקם באורקני. האתר מתוארך ל-2500-3100 לפנה"ס ובשל המחסור בעץ שהיה באורקני, אנשי סקארה נאלצו לבנות באמצעות אבן, חומר זמין שניתן לעבד אותו בקלות ולהפוך אותו לפריטים שימושיים בתוך הבית. כל בית הראה רמה גבוהה של תחכום והיה מצויד במגוון נרחב של רהיטי אבן, החל מארונות, שידות ומיטות למדפים, מושבי אבן ועוד. שידת אבן נחשבה כחשובה ביותר כפי שבאופן סמלי פנתה לעבר הכניסה בכל בית, ולכן זה היה הפריט הראשון שאתה רואה כאשר אתה נכנס, מספר יצירות אמנות דקורטיביות כגון מספר כדורים חצובים באבן נאוליתית נמצאו גם באתר. ריהוט עתיק נמצא כבר בטומולוס מה-8 לפנה"ס, טורקיה. פריטים שנמצאו במקום כוללים שולחנות אוכל משובצים. ישנם גם יצירות ששרדו מהארמון האשורי מהמאה ה-8 או ה-9 לפנה"ס. השטיח העתיק ביותר ששרד, הוא שטיח פאזיריק מהמאה ה-3 לפנה"ס שהתגלה בקבר קפוא בסיביר. רהיטים עתיקים ששוחזרו ממצרים כוללים מיטות מוזהבות, כיסאות מקבר קווין, ודוגמאות רבות כגון תיבות, מיטות וכיסאות מ-2550 לפני הספירה. ריהוט נגיש פיל, צ'רלוט ופיטר, ספר אומנות דקורטיבית, תרגום: בון, 2000. פלמינג, ג'ון והיי הונוור, יון של אומנות דקורטיבית. ניו יורק: הרפר ורוו, 1977. אודית לורן בלקין, ‏עיצוב, זה כל הסיפור, באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2012 מילון למונחי רהיטים (1914), באתר האקדמיה ללשון העברית רהיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רהיטים, דף שער בספרייה הלאומית עיונה - סיפור פשוט בעץ
ג'איפור

ג'איפור (בהינדית: जयपुर, באורדו: جے پور) היא בירת מדינת ראג'סטאן שבצפון־מערב הודו. העיר ידועה בכינויה "העיר הוורודה". ב-2019 העיר הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשל האדריכלות שבה. בנוסף העיר כוללת שני אתרי מורשת עולמית נוספים: מכלול המבנים האסטרונומיים ג'נטאר מנטאר ומצודת אמר, חלק מאתר המורשת העולמית מצודות הגבעות של ראג'סטאן. העיר תוכננה ונוסדה ב-1727 כעיר מוקפת חומה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני (1699 - 1744) שבירת ממלכתו עד אותה שנה הייתה עיר המבצר אמבר הסמוכה. העברת עיר הבירה התאפשרה היות שהאימפריה המוגלית נחלשה, עקב כך פחתה הסכנה להתקפת פתע על העיר ותושביה. להבדיל מאמבר ההררית, ג'איפור נבנתה במישור, על קרקעית אגם יבש, ולכן היה קל לתכננה על פי עקרונות תכנון הערים שהיו נהוגים באותה תקופה. גם כיום ניתן לראות בבירור את הרבעים השונים של העיר העתיקה מופרדים על ידי שדרות רחבות. בשנת 1875 הורה הראג'ה, ששלט על העיר, על צביעת בתי העיר בצבע ורוד כהה, המסמל הכנסת אורחים, כהכנה לביקורו של הנסיך אלפרד מוויילס (שהפך להיות המלך אדוארד השביעי). מסורת זאת של צביעת בתי החלק העתיק של העיר שבתוך החומות נמשכת עד היום. מאז היציאה מתחום חומות העיר העתיקה התרחבה העיר ברחבי המישור, וכיום היא עיר רחבת ממדים בה חיים כ-3.3 מיליון תושבים. חומות העיר עדיין קיימות ברובן וכן שבעת השערים המקוריים, אם כי מקצתם הורחבו למעבר משאיות. בעיר נמצאים מספר מוקדי עניין המרוכזים ברובם בעיר העתיקה מוקפת החומה. אִיסוָוארִי מִינָאר סוָוארגָה סָאל - "הצריח המתנשא לשמיים". הָאוָוה מָאהָאל - "ארמון הרוחות", חזית ארמון (ללא ארמון מאחריה) דרכה יכלו נשות המלוכה לצפות בעיר ובתושביה. הסיטי פאלאס - "הארמון המלכותי", שבו עדיין מתגורר הראג'ה הנוכחי ובו מוזיאון תרבות ונשק ומוזיאון טקסטיל בו מוצגים בגדי מלכי העיר. מצפה הכוכבים גָ'נטָאר מָנְטָאר שנבנה על ידי המהראג'ה ג'אי סינג השני בין השנים 1727–1734 והוא כיום אתר מורשת עולמית. המוזיאון המרכזי "אלברט הול" (Albert Hall Museum) שהוא העתיק ביותר במדינת ראג'סטאן ומשמש גם כמוזיאון הרשמי שלה. וכן מקדשי דת ושווקים צבעוניים רבים. בג'איפור נמצא גם אולם קולנוע הגדול בהודו, לדברי לשכת התיירות המקומית זהו אולם הקולנוע הגדול בעולם, "ראג' מנדיר" (המקדש המלכותי) המכיל 1,237 מקומות. בקרבת העיר נמצא ארמון ראני סיסודיה. בשנת 2012 הסתיימה בנייה של פארק הסחר העולמי בג'איפור. טנזניה דודומה, טנזניה ארצות הברית פרימונט, קליפורניה, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של ג'איפור העיר ג'איפור, ראג'סטאן באתר אונסק"ו (באנגלית) עושים כבוד לנסיך: העיר הוורודה בלבה של הודו, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2017 פטריק סקוט, הניו יורק טיימס, העיר בוורוד: מה עושים בג'איפור?, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2018 ג'איפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) העיר ג'איפור, ראג'סטאן באתר אונסק"ו (באנגלית). אוכלוסיית ג'איפור 2014 The Jantar Mantar, Jaipur - UNESCO World Heritage Centre ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יידוי פטיש

יידוי פטיש הוא ענף ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה. בתחרות יידוי פטיש זורקים המתחרים כדור ברזל המחובר לתיל שבקצהו ידית, המכונים "פטיש". המנצח הוא הזורק למרחק הרב ביותר. שם הענף נובע מתחרויות מוקדמות יותר בהיסטוריה, במהלכן נזרק פטיש של ממש. תחרויות יידוי פטיש נערכו לראשונה באולימפיאדת פריז (1900). האלוף האולימפי הראשון היה ג'ון פלנגן מארצות הברית, שניצח גם בשתי האולימפיאדות הבאות, והיה היחידי בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכה 3 פעמים. התאחדות האתלטיקה הבינלאומית אישרה תחרויות לנשים בענף זה רק בשנת 1995, וההופעה הראשונה של הנשים הייתה באולימפיאדת סידני שנערכה בשנת 2000. יש הבדל בין משקל הפטיש בתחרות הגברים למשקל הפטיש בתחרות הנשים: משקל פטיש הגברים הוא 7.257 ק"ג, ושל הנשים 4 ק"ג. אניטה ולודרצ'יק (פולין פולין), מחזיקה בשיא העולם ביידוי פטיש לנשים בתוצאה של 82.98 מטר ונקבע ב-28 באוגוסט 2016 בוורשה. יורי סדיך (ברית המועצות ברית המועצות), מחזיק בשיא העולם ביידוי פטיש לגברים בתוצאה של 86.74 מטר ונקבע ב-30 באוגוסט 1986 בשטוטגרט. אניטה ולודרצ'יק (פולין פולין), מחזיקה בשיא האולימפי ביידוי פטיש לנשים בתוצאה של 82.29 מטר, שיא שנקבע ב-15 באוגוסט 2016 במהלך אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סרגיי ליטבינוב (ברית המועצות ברית המועצות), מחזיק בשיא האולימפי ביידוי פטיש לגברים בתוצאה של 84.80 מטר ונקבע באולימפיאדת סיאול (1988) יבגניה זבולוטני, מחזיקה בשיא ישראל ביידוי פטיש לנשים, 60.60 מטר, נקבע בשנת 2016. איגור גילר, מחזיק בשיא ישראל ביידוי פטיש לגברים, 65.70 מטר, נקבע בשנת 1995. מעודכן ליוני 2023 מעודכן לאוגוסט 2024 מדיה וקבצים בנושא יידוי פטיש בוויקישיתוף יידוי פטיש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) באתר בריטניקה
קופשטיין

קופשטיין (בגרמנית: Kufstein) היא עיר במדינת טירול אשר באוסטריה, ומרכז המחוז הקרוי על שמה. קופשטיין שוכנת בעמק נהר האין ובסמוך למעבר הגבול למדינת בוואריה שבגרמניה. העיר מתפרשת על שתי גדות נהר האין. במערבה נמצאים ההרים מאיסטאלר וההאוסברג-פנדלינג, בצפונה הר תיר, הקאייזרגבירגה והשטאטברג ממזרחה ויער קופשטיינר בדרום. העיר ממוקמת בגובה של כ-500 מטרים מעל גובה פני הים, בקרבת היציאה מעמקי נהר האין האלפיים של אוסטריה ורק קילומטרים ספורים מפסגות האלפים של בוואריה. באזור העירוני של קופשטיין נמצאת גם קאייזרטאל, העיירה האחרונה שנותרה באוסטריה ללא קשר לאזור עירוני המפקח עליה באופן כלשהו. בתוך העיר זורמים כמה נחלים ומתחברים אל הזרם המרכזי של נהר האין. השניים הגדולים שמבין הנחלים נקראים וייסאכה וקאייזרבאך, כאשר השני מהווה את הגבול הצפוני של העיר. נחלים נוספים הם המיטרנדורפר, והקין מימין לאין, והקרויצבאך, מורסבאך ורוכן משמאלו. במרכז העיר נמצאים גם מספר הרים קטנים, ובכללם הצלרברג, פסטונגסברג, הלדנהיגל (הנקרא גם הר קאלבארין), לאוסבול וקינקפארק. בצידה השמאלי של העיר נמצאים מספר אגמים אם כי בעבר נמנו באזור מספר רב יותר של אגמים ובריכות טבעיות. בקופשטיין מתגוררים כיום כ-17,000 אנשים. מספר התושבים גדל ב-14% אחוזים בין השנים 1991–2001 ובשנים 2002–2003 בשני אחוזים. בכרך, הכולל את העיר ויישובים סמוכים, מתגוררים כ-45,000 אנשים. לפי נתונים לשנת 2001, 69.9% מתושבי קופשטיין הם קתולים, 8.9% איסלאמיים ו4.6% אוחזים באמונה פרוטסטנטית. 47.2% מהתושבים הם גברים, 52.8% הם נשים. 86.2% בעלי אזרחות אוסטרית ו-13.7% בעלי אזרחות זרה כלשהי. 17.7% מהתושבים הם ילדים מתחת לגיל 15, ו-16.9% הם מבוגרים מעל גיל 60. בקופשטיין ישנם מיעוטים דוברי דיאלקט בווארי מערבי. לקופשטיין יש 3 ערים תאומות: שווייץ פראונפלד, שווייץ איטליה רוברטו, איטליה טורקיה אמסיה, טורקיה מדיה וקבצים בנושא קופשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קופשטיין (בשפות מרובות) קופשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
זנבון

סימון הזנב או זנבון (פולנית Ogonek – זנב קטן) הממוקם בפינה הימנית תחתונה של תנועה באלפבית הלטיני, הוא סימן דיאקריטי המסמן אנפוף (נזאליזציה) של התנועה בפולנית, וחנכוך (פלטליזציה) בליטאית. מקורו באדפטציה של האלפבית הלטיני לשפה הפולנית; וכיום הוא משמש לכתיבה של פולנית, ליטאית ומספר שפות אינדיאניות. אותיות עם זנב מקודדות כך בסטנדרט Unicode: באלפבית הפונטי הבינלאומי (IPA) משמש הזנבון לציון עיצורים כפופים (עיצורים מכתשיים עם קיפול פנימה של קצה הלשון): ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.