רוז ורפמן

רוז ורפמן (לבית גליק); (Rose Warfman née Gluck) נולדה ב-4 באוקטובר 1916, נפטרה ב-17 בספטמבר 2016), הייתה פעילה יהודיה בתנועת ההתנגדות הצרפתית ושורדת מחנה אושוויץ. רוז גלוק נולדה ב-4 באוקטובר ב-1916 בציריך, שווייץ, בתם של פינחס גליק-פרידמן (1886-1964), והניה שיפר (1887-1968). אביה היה צאצא למשפחה חסידית, מצאצאי המגיד ממזריטש (1704-1772), תלמידו וממשיך דרכו של הבעל שם טוב (1698-1760). היו לה שתי אחיות: טאובה רחל, ילידת 1912 ב-אנטוורפן, בלגיה, והנדיל, ילידת 1913 בציריך, וכן גם אח, אברהם שלמה יליד 1914. הוריה היגרו מטרנוב בגליציה (פולין), לבלגיה, ובהמשך לשווייץ, במהלך מלחמת העולם הראשונה. המשפחה נדדה לגרמניה, והתיישבה לבסוף בצרפת בשנת 1921, והשתקעה בשטרסבורג. שם רוז למדה בבית ספר המפורסם Lycée des Pontonniers. לאחר המעבר המשפחה לפריז, היא למדה ב-1941 ו-1942, בבית ספר לאחיות. היא עבדה לפני מלחמת העולם השנייה ב COJASOR, שירות סוציאלי יהודי, בניהולה של לוסי דרייפוס, אלמנתו של קפטן אלפרד דרייפוס. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה לאחותה, אנטואנט, ובעלה הרב דוד פוירוורקר בעיירה בריב-לה-גיארד. הם עבדו יחד עם אדמונד מישלה, לעתיד שר בכיר בממשלתו של שארל דה גול, בתנועה העיקרית של המחתרת הצרפתית, קומבט. בזיכרונותיו מישלה מציין אותה כאחד הסוכנים הפעילים בקומבט. כינויה במחתרת הייתה מרי רוז ג'ררדין. היא נעצרה בבית הכנסת של בריב במרץ 1944 ונלקחה למחנה המעצר דראנסי ומשם, בשיירה 72, ב-29 באפריל 1944, למחנה הריכוז אושוויץ. ד "ר יוזף מנגלה, הרופא הנאצי הידוע לשמצה, ביצע עליה ניסויים "רפואיים". הוא גם ניתח אותה, ללא הרדמה. היא שרדה שלוש סלקציות במחנה הריכוז אושוויץ (אושוויץ-בירקנאו), ומאוחר יותר הועברה למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ממנו היא שוחררה על ידי הצבא הרוסי בפברואר 1945. המספר המקועקע על הזרוע שלה הוא: 80598; מתחתיו קועקע גם משולש, המסמן אותה כיהודייה. השיירה 72 לקחה אותה לאושוויץ ב-29 באפריל 1944. סרג ' Klarsfeld תיאר את השיירה: השיירה הזאת לקחה 1004 יהודים, כולל 398 גברים ו-606 נשים. ביניהם היו 174 ילדים מתחת לגיל 18. המשורר יצחק קצנלסון הוא בין המגורשים בשיירה הזאת, כמו גם הרבה פולנים, נעצר גם הוא כשהיה בויטל, לאחר גירושו מפולין. ישנן משפחות: ילדים Dodelzak, איטה, 12, ז'ורז' 3 ו-Arkadius 3 חודשים; רוטנברג, Naphtalie 7, ניית'ן 5, אסתר 4, פרנץ 2,... בעת ההגעה לאושוויץ, 48 גברים היו עברו את הסלקציה וקיבלו המספרים 186596 עד 186643 ו-52 נשים, עם מספרים סביב 80600. ב-1945 היו 37 ניצולים, כולל 25 נשים. אחיה, ד"ר שלמה שליק גורש בשיירה הבאה, שיירת 73, שיצאה את דראנסי ב-15 במאי 1944. מחנה הריכוז גרוס-רוזן היה ממוקם ליד תחנת רכבת של ברסלו. מקום זה היה גרוע יותר מאושוויץ, למרות שלא הייתה בו משרפה. שם עברה לעבוד במפעל תחמושת, משש בערב עד שש בבוקר עם הפסקה אחת של חצי שעה בין חצות לשתים עשרה וחצי. זה היה קו הרכבה. ללא אפשרות לעצור או להאט. המכות ירדו בשפע על עובדי הכפייה. גם במחנה הריכוז היא עסקה בהתנגדות פסיבית. בבירקנאו, היא צורפה לקבוצה של 50 נשים לעבודת סריגה של גופיות לילדים גרמנים. היא עבדה קשה, ואף צוינה כמודל לחיקוי. אבל בחורף, כאשר נצטוו לסרוג גרביים לחיילים הגרמנים, היא השתדלה להשאיר קשרים גדולים בתוך הגרביים כדי להפוך אותם לבלתי שמישים. בבלוק שלה באושוויץ הייתה עצירה נוספת, סימון וייל אשר מאוחר יותר הפכה לפוליטיקאית צרפתית ואירופאית בכירה. לאחר המלחמה, היא חזרה לפריס והייתה לעובדת הראשונה (ובהתחלה, היחידה) של חברת התעופה אל על, כאשר הסוכנות שלה נפתחה בפריז. היא אירחה והדריכה מנהיגים ישראלים רבים בעת שהותם בפריז וביניהם גולדה מאיר ודוד בן-גוריון. היא הייתה מעורבת במבצעי ההעפלה, בין היתר של ספינת אקסודוס כאשר יחד עם הכומר אלכסנדר גלסברג, שהוכר לאחר מותו בין חסידי אומות העולם על ידי יד ושם, על הצלת יהודים בזמן המלחמה, היא הכינה תעודות זהות מזויפות לנוסעים של אקסודוס. היא זכתה בתואר האביר של לגיון הכבוד על ידי הממשלה הצרפתית על עבודתה של המחתרת, ב-10 בפברואר 1959 ולאורך השנים קיבלה גם את העיטורים הבאים : Médaille Militaire 1939-1945 Croix de guerre 1939-1945, la Croix du combattant volontaire de la resistance”. ב-10 באפריל 2009, הממשלה הצרפתית העניקה לה את התואר קצינת לגיון הכבוד. היא הייתה נשואה לנחמן ורפמן, דוקטור במשפטים (אוניברסיטת גרנובל), רואה חשבון מוסמך (CPA). היו לה שלושה ילדים. היא עברה לגור במנצ'סטר, כדי להיות קרובה אל הילדים, הנכדים והנינים שלה. היא נפטרה במנצ'סטר ב-17 בספטמבר 2016, בגיל 99, רק כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-100. Edmond Michelet (1983). Rue de la liberté. Éditions du seuil. ISBN 978-2-02-003025-0. סרג ' Klarsfeld. Le Mémorial de la Déportation des Juifs de France. ביאטה et סרג ' Klarsfeld: פריז, 1978. אלי Feuerwerker. אחות באושוויץ. שיעור אמונה. העיתונות היהודית, ניו יורק, 3 במאי 1996. אלי Feuerwerker. את הספסל. שיעור אמונה. העיתונות היהודית, ניו יורק, 14 ביוני 1996. אלי Feuerwerker. עליון מעשה של אהבה. שיעור אמונה. העיתונות היהודית, ניו יורק, דצמבר 12, 1997. אלי Feuerwerker. צרפת הנאצים. מכתב למערכת. ניו יורק טיימס, 20 ביוני 2001. Ève Line Blum; Mireille Abramovici (2003). Nous sommes 900 Français. ISBN 978-2-9513703-4-0. אלי Feuerwerker. העיוור לבין אקורדיון. שיעור אמונה. העיתונות היהודית, ניו יורק, ב-11 באוקטובר 2006. סיימון רוקר. צרפת honours מלחמה מחתרת לוחם, 92. היהודים כרוניקל (לונדון), 14 באפריל 2009. ולרי Bazarov. "על הכוונת: היא" ס והמחתרת הצרפתית." מוסתר הילד. Vol. XXI, 2013, עמ'. 8-11. [פורסם על ידי הילדים שהוסתרו קרן/הליגה נגד השמצה, ניו יורק]. סלומון Glück צרפת honours מלחמה מחתרת לוחם, 92. סיימון רוקר, היהודים כרוניקל (לונדון), 14 באפריל 2009 לראות JORF לא 0087 דו 12 אבריל 2009 עמוד 6391, סימס לי לא 6. http://www.theyeshivaworld.com/bde/1100