laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרפיון גדול-ראש

קרפיון גדול-ראש המכונה גם נַמְרוּן (שם מדעי: Hypophthalmichthys nobilis) הוא מין יחיד בסוגו של דג, השייך למשפחת הקרפיוניים ומצוי בנהרות ואגמים במזרח אסיה. דג זה הוא קרובו של המין כסיף שפל-עין. אורך קרפיון זה מגיע ל-60 סנטימטרים בממוצע אך פרטים גדולים נרשמו באורך 146 סנטימטרים ומשקל של מעל 40 קילוגרם. הדג בעל קשקשים כסופים אפורים עם ראש עבה חסר קשקשים ועיניים הממוקמות נמוך. הוא בעל סנפירים נמוכים ורחבים עם סנפירי חזה מעוגלים. הדג מצוי בטבע במזרח אסיה בין סין לנהר אמור שברוסיה. עם זאת הוא הופץ בידי האדם גם לכמה אגמים בארצות הברית, שם הוא נחשב מין פולש המתחרה בדגים הטבעיים, לפיכך הם אסורים לייבוא (בעודם חיים) במדינות רבות. הקרפיון מסנן מזון בפיו ומחלץ מסביבתו זואופלנקטון, פיטופלנקטון ושאריות צפות. דג זה הוא דג מאכל הנמכר בכמויות גדולות בסין, כשהייצור העולמי שלו מפיק 3 מיליון טון של בשר. מדיה וקבצים בנושא קרפיון גדול-ראש בוויקישיתוף קרפיון גדול-ראש, באתר ITIS (באנגלית) קרפיון גדול-ראש, באתר NCBI (באנגלית) קרפיון גדול-ראש, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קרפיון גדול-ראש, באתר FishBase (באנגלית) קרפיון גדול-ראש, באתר GBIF (באנגלית) קרפיון גדול-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN לפי החלטות האקדמיה ללשון העברית
יחסי אוסטריה–לוב

יחסי אוסטריה–לוב הם יחסי החוץ בין רפובליקת אוסטריה ובין לוב. לאוסטריה יש קשרים ארוכי שנים עם לוב והיא הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו ותמכו במועצת המעבר הלאומית במאבקה להתנער מהדיקטטורה של קדאפי. אוסטריה תמשיך בתמיכתה בבניית לוב דמוקרטית ומשגשגת, נקייה מפחד ודיכוי. ממשלת אוסטריה מצפה להעצים את שיתוף הפעולה שלה עם ממשלת לוב על בסיס דו-צדדי וכן במסגרת האיחוד האירופי. עד כה אוסטריה העניקה טיפולים רפואיים מיוחדים באוסטריה ליותר ממאה לוחמי חופש פצועים. צוותי רופאים אוסטרים ביצעו עשרות ניתוחים בבתי חולים בלוב. חברות אוסטריות, בעלות ניסיון מוצק בלוב, מוכנות לעסוק בשיקום ופיתוח נוסף של לוב. אוסטריה מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי. לוב מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אוסטריה–לוב בוויקישיתוף יחסי אוסטריה–לוב באתר משרד החוץ האוסטרי יחסי אוסטריה–לוב באתר משרד החוץ האוסטרי
טרה נוסטרה

טרה נוסטרה (בפורטוגזית: Terra Nostra) היא טלנובלה ברזילאית של רשת הטלוויזיה הברזילאית רדה גלובו שעלתה לראשונה ב-20 בספטמבר 1999. הסדרה מתרחשת בברזיל בין המאה התשע עשרה למאה העשרים ומתמקדת בסיפורם של מהגרים מאיטליה, ג'וליאנה ומתאו נפגשים במהלך מסעם לברזיל ומיד מתאהבים ומתכננים לחיות יחדיו, אך לאחר ההגעה לברזיל דרכיהם נפרדות. ג'וליאנה מתקבלת על ידי פרנצ'סקו, בנקאי מיליונר הנשוי לז'אנט, אישה מרשעת. בינתיים מתאו עובד בחוות הקפה של גומרסינדו, המתאכזר לבתו רוזאנה אך מתנהג באהבה ותמיכה לבתו אנג'ליקה. מרקו אנטוניו, בנם של פרנצ'סקו וז'אנט, מתאהב בג'וליאנה, היא דוחה אותו ונחושה למצוא את מתאו, אך לאחר שהיא מגלה שמתאו מחכה לילד שעומד להיוולד הוא רואה זאת כהזדמנות להיות עימה, הוא מציאה לה להתחתן איתו וג'וליאנה מפחד מסכימה להצעה. בחווה של גומרסינדו מתאו כובש בקסמו את אנג'ליקה ורוזאנה. "טרה נוסטרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרה נוסטרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סרפסייד

סרפסייד (באנגלית: Surfside) היא עיירה לחוף האוקיינוס האטלנטי, במחוז מיאמי-דייד שבדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, בסמוך לעיר מיאמי ביץ'. שטח העיירה הוא 2.5 קמ"ר, מתוכם 1.3 קמ"ר יבשה ו-1.2 קמ"ר מים. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיירה 5,744 תושבים. השדרות בעיירה קרויות על שם סופרים אמריקאים או בריטים, בסדר אלפביתי ממזרח למערב. בשנת 1979 הוחלף שמו של רחוב 95 בעיירה ל"שדרות יצחק זינגר", על שמו של חתן פרס נובל לספרות, יצחק בשביס-זינגר, שהתגורר ברחוב זה משנת 1977 ועד לפטירתו ב-1991. ב-24 ביוני 2021 התרחש אסון קריסת הבניין בסרפסייד, שבו קרס חלק גדול מבניין בעל 12 קומות בעיירה וגרם ל-98 הרוגים. בעיירה מתגוררים כ-2,500 יהודים אורתודוקסים, ההופכים את העיירה לבעלת האחוז הגדול ביותר של יהודים במטרופולין של מיאמי. ישראל מועצה אזורית שומרון, ישראל (מ־נובמבר 2022) בנובמבר 2022 הגיעה משלחת של ראש עיריית סרספייד לברקן, וחתמה על ברית ערים תאומות עם מועצה אזורית שומרון. אתר האינטרנט הרשמי של סרפסייד (באנגלית) בן סלס, JTA, אטילה שומפלבי, איתמר אייכנר, דתיים, מבוססים וממוצא לטיני: "הקהילה היהודית בסרפסייד בהלם", באתר ynet, 27 ביוני 2021 "Population and Housing Unit Estimates". United States Census Bureau. 24 במאי 2020. נבדק ב-27 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Census of Population and Housing". Census.gov. נבדק ב-4 ביוני 2015. {{cite web}}: (עזרה) Charles Dunst, Miami’s most Jewish area is home to ‘aggressively’ un-kosher deli, The Times of Israel, 9 July 2018 עדו בן פורת, ברית ערים תאומות בין השומרון לעיר סרספייד בפלורידה: "השומרון מגן על המדינה היהודית", באתר ערוץ 7, 10 בנובמבר 2022
ניקולס ניקסון

ניקולס ניקסון (באנגלית: Nicholas Nixon;‏ נולד ב-27 באוקטובר 1947) הוא צלם אמריקאי. ניקסון נולד בדטרויט והושפע בין היתר מעבודתו של ווקר אוונס, הוא סיים תואר באוניברסיטת מישיגן ולאחר מכן למד באוניברסיטת ניו מקסיקו. תערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-1976, עבודות הצילום שלו התמקדו בעיקר בניו יורק ובבוסטון, הוא זכה מספר פעמים בפרס הקרן הלאומית לאמנויות. צילומיו מרבים להתמקד בבתי ספר, ילדים בבית ספר ואישים בעלי מוגבלות. ב-1975 החל את הפרויקט שלו "האחיות בראון" במסגרתו צילם את אשתו ושלוש אחיותיה מדי שנה בסדר קבוע. צילומי הפרויקט הוצגו במספר מוזיאונים ברחבי ארצות הברית. עד שנת 2021 צולמו האחיות ברציפות 47 שנה. הוא שימש כמרצה במכללה לאמנות ועיצוב של מסצ'וסטס (Massachusetts College of Art and Design). ארבעים שנות צילום של האחיות בראון 1975-2014, באתר הניו יורק טיימס ניקולס ניקסון, באתר Discogs (באנגלית)
פרי דין יאנג

פרי דין יאנג (באנגלית: Perry Deane Young; 27 במרץ 1941, וודיפין - 1 בינואר 2019, צ'אפל היל) היה סופר ועיתונאי אמריקני. פרי דין יאנג נולד בוודפין, קרולינה הצפונית כצעיר מבין 13 ילדי המשפחה. במהלך לימודי בית הספר הוא היה עורך של עיתון התלמידים ובסיומה זכה למלגת לימודים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. הוא החל ללמוד בה בשנת 1959 (את הדיפלומה קיבל בשנת 1994). לאחר נשירה מלימודי האוניברסיטה פרי דין יאנג עבד בכמה עיתונים ובשנת 1966 הצטרף לכוחות מילואים. בשנת 1968 הוא הגיע כעיתונאי לסייגון. הוא תיאר את מתקפת טט שהחלה זמן קצר לאחר הגעתו. בשנת 1975 הוא פרסם את ספרו Two of the Missing על זוג עיתונאים אמריקאים שנעלמו במהלך עבודתם בווייטנאם. לאחר שנודע לו על סיפורו של דייוויד קופיי, יאנג הציע לו לכתוב ספר על חייו. הספר פורסם בשנת 1977 והגיע לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. באותה תקופה קופיי ויאנג החלו לחיות כזוג. בנוסף לספרים פרי דין יאנג כתב כמה מחזות שהועלו על הבמה התיאטרון המקומי. בשנים 1996–2003 יאנג עבד כעיתונאי בעיתון מקומי בצ'אפל היל. הוא נפטר בשנת 2019 מסרטן. אתר האינטרנט הרשמי של פרי דין יאנג פרי דין יאנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קורות חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאול מורגן

פאול מורגן (בגרמנית: Paul Morgan) היה שחקן, קומיקאי ומחזאי יהודי-אוסטרי. פאול מורגן נולד בווינה בשם גאורג פאול מורגנשטרן, בנם הבכור של עורך הדין גוסטב מורגנשטרן ואשתו קלמנטינה מורגנשטרן. למד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, שם שיחק לראשונה בהצגת תיאטרון בשנת 1908. לאחר מספר תפקידים באופרטות הוא הופיע לראשונה כניצב בסרט קולנוע בשנת 1910. בשנת 1914 היה בין הכותבים בכתב העת הסאטירי זימפליציסימוס ומשנת 1917 עבד כמנחה בתיאטרון בברלין, תחת שם הבמה פאול סטפן. באותה שנה הוא התחתן עם ג'וזפין לדרר, סטודנטית למשחק (1898–1986). משנת 1920 היה מנהל התיאטרון של רודולף נלסון (אנ'), והופיע לעיתים קרובות במגזינים לצד שחקנים ידועים, בהם הרמן הלר (גר') ואריק שארל (אנ'). באותה תקופה החל להופיע במופעי קברט גרמני, ולקראת סוף העשור הקליט מספר תקליטים עם מקס הנסן (אנ') ועם וילהלם בנדואו (אנ'). בשנת 1919 שיחק בסרטו הראשון של פריץ לאנג, "Halbblut" ("דם מעורב"). לאחר מכן שיחק בסרט נוסף של לאנג, "העכבישים", בתפקיד יהודי. במהלך הקריירה שלו בקולנוע מילא תפקידים שונים בכ-50 סרטים. ב-1 בדצמבר 1924 פתח מועדון קברט בברלין, יחד עם קורט רוביצ'ק (גר') ומקס הנסן. במועדון הופיעו קומיקאים ידועים, בהם ורנר פינק (אנ'), וילהלם בנדואו והיינץ ארהרט (אנ'). בהופעותיו במועדון נהג מורגן לחקות את אדולף היטלר וללגלג על אמירותיו האנטישמיות. מסיבה זו התיאטרון הותקף בכמה הזדמנויות על ידי ביריוני "החולצות החומות". עם התגברות התקיפות האנטישמיות, מורגן עזב את גרמניה והיגר להוליווד, ארצות הברית, שם הופיע כשחקן בהפקות של סרטים אמריקאיים שצולמו מחדש בגרמנית. סרטים אלה לא נחלו הצלחה. בשנת 1933 חזר לאירופה, בתחילה לשווייץ ולאחר מכן לווינה. הוא שב לשתף פעולה עם רוביצ'ק, ובשנים 1935–1936 כתב את הליברטו לאופרטה "אקסל בשערי גן העדן" של ראלף בנצקי (אנ'), בכיכובה של צארה ליאנדר. במרץ 1938, זמן קצר לאחר האנשלוס, מורגן נעצר על ידי אנשי שלטון הנאצים באוסטריה (אנ') וגורש למחנה הריכוז דכאו, ומשם הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-10 בדצמבר 1938 אולץ מורגן לרוץ במחנה בתנאי קור ושלג קיצוניים. הוא חלה בדלקת ריאות קשה ונפטר באותו יום. מדיה וקבצים בנושא פאול מורגן בוויקישיתוף פאול מורגן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאול מורגן, באתר AllMovie (באנגלית) פאול מורגן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאול מורגן, באתר Discogs (באנגלית) פאול מורגן, באתר Songkick (באנגלית) EHRI - Morgan-Ruffner, Josa (fl 1910-1960), ‏2014 (באנגלית).
סרגיי קולוקולוב

סרגיי קולוקולוב (11 באפריל 1962 בחרסון, ברית המועצות – 25 בספטמבר 2008, חרסון, אוקראינה). היה חותר קיאקים שהתאמן והתחרה בנבחרת הקיאקים של ברית המועצות. קולוקולוב זכה מספר מדליות באליפויות העולם לרבות מדליות זהב. סרגיי קולוקולוב נולד בחרסון והחל להתאמן בקיאק בגיל צעיר. בשנת 1981 הוא ניצח באליפות ברית המועצות ובעקבות כך הצוות נשלח לאליפות העולם. באליפות העולם בנוטינהאם הוא זכה במדליית זהב במרחק 10,000 (ביחד עם אלכסנדר ירמילוב) ובמדליית כסף ב-1,000 מ'. בשנת 1982 הוא זכה באליפות ברית המועצות ב-500 מ' ו-1,000. באליפות העולם של אותה שנה הוא זכה במדליית זהב ב-500 מ'. גם באליפות ברית המועצות 1983 סרגיי קולוקלוב זכה בתחרויות 500 מ' ו-1,000 מ'. באליפות העולם הוא זכה במדליית כסף וארד. לסרגיי קולוקלוב היו סיכויים טובים להופעה מוצלחת באולימפיאדת 1984, אך מסיבות פוליטיות משלחמת ברית המועצות לא השתתפה. בשנת 1987 קולוקולוב ניצח בפעם האחרונה באליפות ברית המועצות, עזב את הספורט התחרותי והחל לעבוד כמאמן. הוא נפטר בשנת 2008 ונטמן בעיר הולדותו. תוצאות של קולוקולוב באליפויות העולם
גבינת פניר

פניר (בהינדי: पनीर; באורדו: پنیر; באנגלית: Paneer) היא גבינה הודית, המיוצרת מחלב פרה או תאו ונפוצה במדינות תת-היבשת ההודית. הפניר נחשבת לגבינה רכה אך היא אינה נמסה ובעת ההכנה מוסיפים לה חומצות מזון שמקורם בפירות ומהצומח: מיץ לימון, חומץ, או חמאה מזוקקת. גבינת הפניר מוזכרת לא מעט בתרבות ההודית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלה. אזכור ראשון לגבינת הפניר הוא מהמאה ה-12, בתקופה זו השתמשו הסנסקריטים במרכיבי הפניר על מנת להכין כדורי גבינה בשם סאנה (Chhena). בתרבות הפרסית ובשפות איראניות נוספות הפניר מוזכרת כשם כללי לגבינה, ולכן קיימת האפשרות שהגבינה הגיעה לתת היבשת ההודית בעת השלטון המוסלמי. בשפה הפרסית, גבינת פניר, שבה עוסק ערך זה, מכונה באופן ספציפי בשם "پنیر آسیایی" (הגייה: "פאניר אסייאהי"), שמשמעותו "גבינה אסייתית". טענה נוספת היא שהגבינה הובאה לאזור היבשת ההודית במאה ה-16 על ידי חיילי האימפריה המוגולית. הגבינה קלה להכנה ביתית ולכן נחשבת למרכיב עיקרי במאכלים שונים: פניר פולאו - אורז מטוגן בתוספת תבלינים וגבינת פניר. מטאר פניר - תבשיל אפונה ברוטב עגבניות וגבינת פניר. שהאי פניר - תבשיל עגבניות קרמי שמזכיר שקשוקה בתוספת גבינת פניר. פניר טיקה - קוביות גבינה וירקות על שיפוד הנצלים בטנדור. פאלאק פניר - תבשיל תרד בתוספת ג'ינג'ר, שום וגבינת פניר. מדיה וקבצים בנושא גבינת פניר בוויקישיתוף לימור לניאדו תירוש, מטעמים עם גבינת פניר, באתר הארץ, 7 במרץ 2013 מתכון: גבינת פניר הודית, אתר מאקו אור בצלחת: 5 מתכוני פניר צמחוניים, באתר ynet, 27 באוקטובר 2014 Sunil Kumar, D. C. Rai, K. Niranjan, Zuhaib F. Bhat, Paneer—An Indian soft cheese variant: a review, Journal of Food Science and Technology 51, 2014-5, עמ' 821–831 doi: 10.1007/s13197-011-0567-x Harlan Walker, Milk: Beyond the Dairy : Proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cookery 1999, Oxford Symposium, 2000, ISBN 978-1-903018-06-4. (באנגלית) پنیر, Wikitionary Houghton Mifflin Harcourt Publishing Company, The American Heritage Dictionary entry: paneer, www.ahdictionary.com پنیر آسیایی, אתר 14p.ir, 13 במרץ 2016
קבלת שבת בגני ילדים

קבלת שבת היא טקס שנהוג בגני ילדים יהודיים בישראל. מדי יום שישי נבחרים מבין ילדי הגן ילד, המכונה אבא של שבת, וילדה, המכונה אמא של שבת, לעמוד בראש הטקס. בטקס מדמים בדרך כלל קידוש והדלקת נרות שבת. הטקס מתקיים בגני הילדים היהודיים מדי ערב שבת. בכל שבוע נבחרים ילד וילדה מהגן להשתתף בטקס. נהוג שהילדה מביאה חלה, והילד מביא מיץ ענבים או עוגה[דרוש מקור]. הילדה מדמה את הדלקת נרות השבת כשלראשה כיסוי ראש, והילד חובש כיפה ומדמה את הקידוש. בגני הילדים החרדיים שבהם נהוגה הפרדה מגדרית, מקיימים את הטקס עם "אבא" או "אמא" בלבד. הטקס הוא חלק מ"קבלת השבת" בגן, שכוללת לרוב שירי שבת שונים כמו "לכה דודי" ו"שלום עליכם", ולעיתים סיפורים כמו "שמלת השבת של חנה'לה" או אפיית חלות משותפת. על הטקס בצורתו הקלאסית נמתחה ביקורת מכיוונים שונים, על המוטיבים הדתיים שבו שיכולים להוות הדתה, על חלוקת התפקידים הסטריאוטיפית בין הילד לילדה, על הצגת האפשרות של "אבא ואמא" כאופציה היחידה למשפחה, על כך שהטקס מפלה את תרבותם של ילדים שאינם יהודים אם ישנם בגן, ועל התחרות שהתפתחה בחלק מהמקומות שהביאה להשקעה מוגזמת של ההורים בטקס. בעקבות הביקורת הועלו חלופות שונות לטקס. ארגון חוש"ן המליץ על ההגדרה "מקבלי שבת" במקום "אבא ואמא של שבת". קבלת שבת ערב שבת קבלת שבת בגן באתר האגף לחינוך קדם יסודי, משרד החינוך טקסי שישי בגן – חלופות לקבלת שבת, באתר הפורום החילוני תמר טרבלסי חדד, אבא ואבא של שבת, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בינואר 2017 מיתר שליידר פוטשניק‏, האם הגיע הזמן לבטל את המנהג "אבא של שבת"?, באתר וואלה, 15 בינואר 2017 הנחיה לגנים: לא להגיד "אבא ואמא", באתר ערוץ 7
איירון מן: הרפתקאות משוריינות

איירון מן: הרפתקאות משוריינות (באנגלית: Iron Man: Armored Adventures) היא סדרת אנימציה בגרפיקת תלת-ממד אמריקאית, המבוססת באופן רופף על סדרת הקומיקס איירון מן מבית מארוול קומיקס. הסדרה הופקה לשידור על ידי סטודיו האנימציה Marvel Animations עבור הרשתות הצרפתיות France 2 ו-France 4. היא עלתה לשידור ברשת ניקטונס האמריקאית ב-24 באפריל 2009 ושודרה למשך שתי עונות עד ל-25 ביולי 2012. עורך הסדרה הראשי הוא כריסטופר יוסט, שעבד בין היתר גם על הסדרה וולברין והאקס-מן. סדרת האנימציה אינה קשורה לסרט האנימציה "איירון מן הבלתי מנוצח" משנת 2007, אם כי הוא כולל את אותו צוות דיבוב ומספר אלמנטים מוזיקליים מתוכו. זוהי סדרת האנימציה הראשונה מאז "איירון מן: סדרת האנימציה", שרצה בין השנים 1994 עד 1996, והיא החלה בשידור לאחר הצלחת סרט הלייב אקשן "איירון מן". הסדרה עוקבת אחר ילד הפלא טוני סטארק והאלטר אגו שלו איירון מן, אשר משתמש בהמצאות הטכנולוגיות שלו כדי להילחם באיומים טכנולוגיים אחרים. בהרפתקאותיו המסוכנות והנועזות עוזרים לו חבריו ג'יימס "רודי" רודס ופפר פוטס. עונתה הראשונה של הסדרה כללה 26 פרקים והופיעו בה דמויות רבות כמו טוני סטארק, ג'יימס "רודי" רודס, פפר פוטס, ג'ין חאן, האפי הוגאן, ויטני שטיין, מיסטר פיקס, ויפלאש, אובדיה סטיין והופעות קמע של הפנתר השחור, הענק הירוק, ריק ג'ונס, ניק פיורי וסוכנות הביון S.H.I.E.L.D.. עונתה השנייה של הסדרה כללה אף היא 26 פרקים והופיעו בה דמויותיהם של האלמנה השחורה, הוקאיי, דוקטור דום, מגנטו וג'סטין האמר. החל מינואר 2021, שתי עונות הסדרה ניתנות לצפייה בשירות הסטרימינג דיסני+. אתר האינטרנט הרשמי של איירון מן: הרפתקאות משוריינות "איירון מן: הרפתקאות משוריינות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איירון מן: הרפתקאות משוריינות", באתר נטפליקס "איירון מן: הרפתקאות משוריינות", באתר Metacritic (באנגלית) "איירון מן: הרפתקאות משוריינות", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "איירון מן: הרפתקאות משוריינות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברקלי דאפילד

ברקלי דאפילד (באנגלית: Burkely Duffield; נולד ב-9 באוגוסט 1992) הוא שחקן קנדי, הידוע מתפקידו כאדי מילר בסדרת הטלוויזיה "בית אנוביס" וכהולדן מתיוס בסדרה "הכוח שמעבר". דאפילד נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית קנדה. אחותו היא השחקנית ויקטוריה דאפילד. דאפילד ערך את הופעת הבכורה הראשונה שלו בסרט הדרמה "Under the Mistletoe". לאחר מכן החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המסתורין של רשת ניקלודיאון, "בית אנוביס". בין השנים 2017–2018 שיחק דאפילד בתפקיד הראשי של הולדן מתיוס בסדרת הדרמה המדעית "הכוח שמעבר" שנמשכה שתי עונות. באוגוסט 2019 לוהק דאפילד לסרט הסלאש של נטפליקס "יש מישהו בתוך הבית שלך". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2021. ברקלי דאפילד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ברקלי דאפילד, ברשת החברתית אינסטגרם ברקלי דאפילד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברקלי דאפילד, באתר AllMovie (באנגלית) ברקלי דאפילד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Interview with Burkely Duffield!". Glitter. 15 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Exclusive Interview with Beyond's Burkely Duffield". Talk Nerdy With Us. 5 בדצמבר 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Pop-Culturalist Chats with Beyond's Burkely Duffield". Pop-Culturalist. 18 בינואר 2018. נבדק ב-15 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Kit, Borys (14 באוגוסט 2019). "Shawn Levy-James Wan's Horror 'There's Someone Inside Your House' Sets Cast (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-15 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) "'Lost Ollie' Family Series from 'Spider-Verse' Director in the Works at Netflix". Collider. 6 באוקטובר 2020. נבדק ב-6 באוקטובר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
סלטה

העיר סלטה (בספרדית: Ciudad de Salta) היא עיר הבירה של הפרובינציה סלטה אשר נמצאת בצפון מזרח ארגנטינה. העיר נמצאת ממזרח לרכס הרי האנדים, ומושפעת מהקירבה (היחסית) לבוליביה - בסביבתה מצויים כפרים אינדיאנים המושפעים מהתרבות בבוליביה. סלטה היא העיר השמינית בגודלה בארגנטינה, ובה כ-460 אלף תושבים. מעט צפונית לה, ממוקמת העיר חוחוי. בקרבת העיר נמצאת גבעת "סן ברנרד" שניתן לעלות אליה ברכבל (או כ-1000 מדרגות). בפיסגה יש רחבת תצפית על העיר והאנדים ברקע. סלטה נוסדה ב-1582 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי ארננדו דה לרמה כמוצב בין לימה ובואנוס איירס. במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה, העיר הפכה לנקודה אסטרטגית כלכלית וצבאית בין פרו והערים הארגנטינאיות. העיר יצאה פגועה קשות מהמלחמה מבחינה פוליטית והייתה במצב של פשיטת רגל למשך רוב המאה ה-19, אך גל מהגרים בסוף המאה ה-19 ובמאה ה-20 שיקם את המסחר והחקלאות בעיר. נמל התעופה הבינלאומי מרטין מיגל דה גואמס ממוקם במרחק של 7 ק"מ דרום-מערבית למרכז סלטה ומשרת אותה. הקהילה היהודית בסלטה מונה כ-1000 איש. רב הקהילה הוא הרב רפאל טוויל שליח חב"ד. מדיה וקבצים בנושא סלטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלטה סלטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארגנטינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחשון נגלר

נחשון נגלר (נולד ב-1974) הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת ניצב, המכהן כמפקד המשמר הלאומי של ישראל וכסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידיו הקודמים כיהן כמפקד הימ"מ וכמפקד מרחב הנגב במחוז דרום של משטרת ישראל. נולד וגדל בקיבוץ בארי. בשנת 1993 התגייס לצה"ל והתנדב ליחידת שלדג, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד. השתחרר מצה"ל ב-1998 בדרגת סרן, וב-1999 התגייס למשטרת ישראל כלוחם בימ"מ. ב-2007, במהלך שירותו, איבד את עינו בפעילות מבצעית. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד הימ"מ (בדרגת סגן-ניצב), ובעת כהונתו אירע הפיגוע בכביש 12, בו נהרג פקודו פסקל אברהמי. על תפקודו באירוע, עוטר יחד עם אחדים מלוחמי היחידה בעיטור המופת. בפברואר 2015, עם מינויו של מפקד הימ"מ שלומי מיכאל למפקד מחוז יהודה ושומרון, מונה נגלר לממלא מקום מפקד היחידה. בדצמבר של אותה שנה, מונה על ידי המפכ"ל רוני אלשיך לתפקיד מפקד היחידה באופן קבוע, וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת ניצב-משנה. משך כהונתו כמפקד היחידה היה הארוך ביותר בתולדותיה. במהלך שנים אלה, התמודדה היחידה עם עשרות רבות של אירועים מבצעיים, ביניהם: מעצר רוצחי איתם ונעמה הנקין, סיכול המחבלים שביצעו את פיגועי הירי ברחוב דיזנגוף ובאזור התעשייה ברקן, מעצר רוצחה של אורי אנסבכר וסיכול המחבל שביצע את הפיגוע המשולב בצומת אריאל. כמו כן, הוביל מספר ביקורים של מנהיגי מדינות ושרים בבסיס היחידה. במרץ 2021 הועלה לדרגת תת-ניצב, וביוני של אותה שנה מונה למפקד מרחב הנגב במחוז דרום של משטרת ישראל. בתקופת כהונתו נדרש להתמודד עם מפלס הפשיעה הגובר בנגב ובשלהי כהונתו נפצע בתאונת דרכים יחד עם כמה מבני משפחתו. ביולי 2023 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, ובספטמבר סיים את תפקידו כמפקד מרחב הנגב. בספטמבר 2024 מונה למפקד המשמר הלאומי של ישראל והועלה לדרגת ניצב. בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ותואר שני במדעי המדינה, שניהם מאוניברסיטת חיפה. נגלר נשוי ואב לארבעה. מדיה וקבצים בנושא נחשון נגלר בוויקישיתוף חילופי פיקוד במרחב הנגב, באתר משטרת ישראל, ‏24 ביוני 2023 סנ"ץ נחשון נגלר, באתר הגבורה איציק סבן, המינוי הראשון של אלשיך: מפקד ימ"מ, באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2015 איליה יגורוב, מפקד מרחב הנגב הבא: תת ניצב נחשון נגלר, באתר ישראל היום, ‏24 ביוני 2021 אילנה קוריאל, בכיר המשטרה שעבר תאונה בדרום: "מול מחבלים לא פחדתי כמו בכביש", באתר ynet, 11 ביולי 2023 64 מסתערבים חדשים בשורות מג"ב, באתר פורטל הכרמל והצפון, ‏20 ביולי 2023 סבב מינויים לקצינים בכירים במשטרת ישראל, באתר משטרת ישראל, ‏12 בספטמבר 2024
יחסי אוסטריה–תוניסיה

יחסי אוסטריה–תוניסיה הם יחסי החוץ בין אוסטריה ותוניסיה. אוסטריה ותוניסיה כוננו יחסים דיפלומטיים במהלך שנות ה-60. מאז, שתי המדינות משתפות פעולה ברמה הפוליטית, הכלכלית, התרבותית או המדעית. שתי המדינות חתמו על הסכמים רבים, בתחומי הכלכלה, סחר, מיסים, תחבורה אווירית, ועוד. תוניסיה היא יעד טיול פופולרי עבור אוסטרים רבים. אוסטריה מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס. תוניסיה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אוסטריה–תוניסיה בוויקישיתוף שגרירות אוסטריה בתוניס באתר משרד החוץ האוסטרי שגרירות אוסטריה בתוניס באתר משרד החוץ האוסטרי
יחסי אוסטריה–יוגוסלביה

יחסי אוסטריה–יוגוסלביה היו יחסי חוץ היסטוריים בין אוסטריה ויוגוסלביה. שתי המדינות נוצרו לאחר פירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1918. הרפובליקה האוסטרית הראשונה הייתה מדינה יורשת של האימפריה ואילו יוגוסלביה נוצרה לאחר איחודה של ממלכת סרביה כפי שהייתה קודם מלחמת העולם הראשונה עם מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים (האזורים הדרום-סלאביים באימפריה האוסטרו-הונגרית). בימים שקדמו לאיחוד זה התמזגה ממלכת סרביה עם באנאט, באצ'קה ובארניה וממלכת מונטנגרו. בתקופה בין שתי מלחמות העולם היחסים בין הרפובליקה האוסטרית הראשונה לבין ממלכת יוגוסלביה סומנו על ידי הסכסוך האוסטרו-סלובני בקרינתיה, משאל העם בקרינתיה, 1920 והקמת ההסכמה הקטנה, 1934 פרוטוקולי רומא בין אוסטריה, הונגריה ואיטליה הפאשיסטית והאנשלוס בשנת 1938. מהאנשלוס עד סוף מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית. מלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה החלה ב-6 באפריל 1941 והובילה לחלוקת המדינה ולמלחמת השחרור הממושכת נגד מדינות הציר ומשטרי הבובות שהוקמו במדינה. לאחר תום המלחמה אוסטריה הייתה תחת הכיבוש של בעלות הברית ואילו יוגוסלביה התאחדה בשם הרפובליקה העממית הפדרלית של יוגוסלביה. לאחר חתימת אמנת המדינה האוסטרית על ידי אוסטריה וארבע המעצמות הכובשות (צרפת, ברית המועצות, בריטניה וארצות הברית) נחתם ההסכם גם על ידי יוגוסלביה השכנה. אוסטריה, כמדינה נייטרלית, והפיצול היוגוסלבי-סובייטי לאחר 1948, אשר גרם לכניסת יוגוסלביה לארגון המדינות הבלתי-מזדהות, הביא לשיתוף פעולה בין המדינות באופן הדוק בבניית גשרים באירופה בתקופת המלחמה הקרה, במיוחד במסגרת הוועידה לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (כיום OSCE). היחסים הפורמליים התפתחו עוד יותר עם הקמת קבוצת העבודה האלפים-אדריאטית בשנת 1978. בשנת 1989, יחד עם הונגריה ואיטליה, אוסטריה ויוגוסלביה היו החברות המייסדות של היוזמה המרכז אירופית. בעוד שבשלבים הראשונים של המשבר ביוגוסלביה אוסטריה עדיין לא הייתה מדינה חברה באיחוד האירופי, המדינה עדיין הייתה תמכה בצורה ברורה בזכות ההגדרה העצמית של הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה והרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה. נבחרת יוגוסלביה בכדורגל שיחקה את משחקה הבינלאומי האחרון ב-13 בנובמבר 1991 במוקדמות יורו 1992 של אופ"א מול נבחרת אוסטריה בכדורגל וזכתה בו בתוצאה 2:0. מדיה וקבצים בנושא יחסי אוסטריה–יוגוסלביה בוויקישיתוף Slusser, Robert M.; Triska, Jan F. (1959). A Calendar of Soviet Treaties 1917-1957. Stanford: Stanford University Press. p. 328. Buškulić, Ante. "Točno 25 godina od posljednje utakmice SFRJ... bez hrvatskih igrača". goal.com. נבדק ב-20 בספטמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)