laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טריניטי קולג' (דבלין)

טריניטי קולג' או אוניברסיטת דבלין (באנגלית: Trinity College; באירית: Coláiste na Tríonóide) הוא מוסד החינוך האקדמי העתיק ביותר באירלנד. המוסד הוקם בדבלין על ידי אליזבת הראשונה בשנת 1592 והוא ממוקם בלבה של דבלין, מול בית הפרלמנט הישן של אירלנד. טריניטי קולג' משתרע על 190 דונם, וכולל שילוב של מבנים חדשים וישנים, מספר חצרות נרחבות, ושני מגרשי דשא. המוסד האקדמי מכיל קולג' ואוניברסיטה. הקולג' מהווה למעשה את המוסד היחיד של האוניברסיטה, ובכך למעשה שני המוסדות הם אחד. ההבדל היחיד בין שני המוסדות הוא שבעוד הקולג' אחראי על תוכניות הלימודים, והסגל האקדמי, האקדמיה אחראית על אישור התארים של הבוגרים בקולג'. האוניברסיטה חברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר וחברה בקבוצת קוימברה. ב-2019 מונתה מארי מקאליס לשמש כנגידת האוניברסיטה. היא החליפה את מרי רובינסון שמילאה תפקיד זה מאז 1998. שתיהן היו הנשים הראשונות לעמוד בראש האוניברסיטה מאז ייסודהּ ב-1592, וקודם לכן היו הראשונות לכהן כנשיאות הרפובליקה של אירלנד. החל משנת 2008, הקולג' מאורגן בשלוש פקולטות אשר מחולקות ל-24 בתי ספר (נכון לשנת 2021): הפקולטה לאמנויות, מדעי הרוח ומדעי החברה הפקולטה להנדסה, מתמטיקה ומדעים הפקולטה למדעי הבריאות טרינטי הוקמה על פי צו מלכותי של המלכה אליזבת הראשונה ב-1592. רשויות העיר של דבלין העניקו לאוניברסיטה את אדמות המנזר "כל הקדושים", שנמצא אז מדרום מזרח לחומת העיר. במהלך השנים, עם התפשטותה של דבלין דרום מערבה, הפך הקולג' להיות מרכז העיר. בשנותיו הראשונות טריניטי פתח את שעריו רק לבני הקהילה הפרוטסטנטים. בשנת 1793 נרשמו בקולג' ראשוני התלמידים הקתולים. בשנת 1873 בוטלו כל מבחני הקבלה הדתיים. בשנת 1904 נרשמה התלמידה הראשונה בטריניטי, ובשנת 1934 התקבלה אישה כפרופסור, לראשונה בתולדות האוניברסיטה. בספריית האוניברסיטה מצויים ספרים עתיקים רבים, אשר הנודע בהם הוא "הספר של קלס" (Book of Kells), אשר כתיבתו מיוחסת לקדוש קולומבה (אם כי יש להניח כי נכתב על ידי נזירים מאוחרים יותר, והוקדש לקולומבה). הספר הוא מלאכת מופת של כתיבה דתית, והוא כולל קליגרפיה מרשימה וציורים מרהיבים. ספרייה זו משמשת גם כספריית הפקדה לספרים שיצאו לאור באירלנד ובבריטניה. מדיה וקבצים בנושא טריניטי קולג' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טריניטי קולג' (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של טריניטי קולג' (באירית) טריניטי קולג', ברשת החברתית פייסבוק טריניטי קולג', ברשת החברתית אקס (טוויטר) טריניטי קולג', ברשת החברתית אינסטגרם
בית הספר היסודי רימון

בית הספר היסודי "רימון" הוא בית ספר ניסויי אזורי שנוסד בשנת 1989, בקיבוץ מסילות. בית הספר הוקם על ידי שלושה קיבוצים: מסילות, רשפים וניר דוד (תל עמל). שמו מורכב מראשי תיבות שמות הקיבוצים. הוא מורכב משתי חטיבות, אחת של החינוך הרגיל והשנייה של החינוך המיוחד. בשנת הלימודים ה'תשס"ט מנה בית הספר כ-340 תלמידים והוא מנוהל על ידי ברכה רפמן. שנה לאחר קום בית הספר, הוקמה לצידו חטיבת "דרור" המחנכת ילדים עם תסמונת ASD - ילדים עם אוטיזם ברמות שונות. הילדים מ"דרור" משולבים על פי יכולתם בכיתות הלימוד ה"רגילות". לאורך השנים הצטרפו לבית הספר ילדי הקיבוצים מבית אלפא, מבית השיטה ומשדה נחום, וכן בבית הספר תלמידים מבית שאן, תל תאומים, חפציבה, גן נר ומבית זינגר, שבכפר יחזקאל. על בית הספר, באתר קיבוץ מסילות מידע על חטיבת "דרור", באתר "מקום מיוחד"
מרינה תל אביב

מרינה תל אביב היא מרינה, השוכנת בחוף ימה של העיר תל אביב, מול כיכר אתרים וממערב לבריכת גורדון. במרינה שישה מזחים, בנוסף לשובר הגלים הצפוני שגם לאורכו מתאפשרת עגינה. המרינה הוקמה בראשית שנות ה-70, ובעת הקמתה הייתה המרינה הראשונה בישראל. היא נחנכה רשמית ב-13 באוקטובר 1976. תחילה נבנו הרציפים, הוקמו תשתיות חשמל ומים ובהמשך החלו לעגון בה סירות ויאכטות. מקימי המרינה היו מיכל וגיורא קדר, אשר קיבלו את זיכיון ההפעלה הראשון מחברת אתרים בשנת 1971. בשנת 1984, רכשה מהם חזרה חברת אתרים את הזיכיון להפעלת המרינה. בשנת 2010 עברה המרינה שיפוץ מקיף בתחום היבשתי (תשתיות חשמל ומים) ובתחום הימי (החלפת רציפים ותשתיות ימיות לעגינה). במרינה הותקנו רציפים צפים וכן מערכות ונקודות חשמל חדשות זמינות וחסכוניות. שובר הגלים שופץ למניעת כניסת גלים בסערות ועל גביו נבנתה טיילת חדשה לרווחת התושבים והתיירים הרבים המגיעים לאזור. כיום יש במרינה כ-400 יכטות. במרינה מקומות עגינה ל-320 סירות באורך של עד 20 מטרים ובשקיעה מרבית של 2.5 מטרים. במקום פועלת נקודת משטרה האחראית על ביקורת הגבולות. בנוסף מתקיימת במרינה פעילות ימית ענפה הכוללת בין השאר את שבט "צופי ים תל אביב", בית הספר לחינוך ימי, מועדון שיט תחרותי "הפועל" ועוד, אשר ביחד מהווים מוקד לחינוך ימי בעיר. המרינה מציעה שירותי תדלוק, אספקת מי שתייה, חיבור לקו טלפון, לרשת החשמל ולטלוויזיה בכבלים. במקום פועלות סדנת תיקונים ומספנה לסירות במשקל מרבי של 20 טון. במרינה כיום מספר מסעדות וחנויות, בתי עסק העוסקים בסחר בציוד ספנות ובאספקה לכלי שיט, מספנה, בתי ספר לצלילה ולשיט ועוד. מנהלי המרינה לאורך השנים: גיורא קדר אריה ברוש איתן גלוזמן עפרה סביר עופר דובנוב מרינה תל אביב ערוכה לנגישות נכים. במרינה קיימים שירותים המותאמים לנכים, שטחי חניה לנכים, ומועדון שיט לאוכלוסיית הנכים של עמותת אתגרים. מבט מהאוויר מכיוון הים המרינה בתל אביב מדיה וקבצים בנושא מרינה תל אביב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרינה תל אביב אתר מספנות המרינה שחר לנדאו, לא מוכן להתחלף בתקופות - פעם סא"ל היום מנהל מרינה- אריה תירוש, בין גלים 165, יוני 1985, עמ' 40. נעמה תורן, אינטימיות של חורף - במרינה תל אביב העבודה נמשכת, בין גלים 167, אפריל 1986, עמ' 64. ארי ליבסקר, דיירי הסירות במרינה של תל אביב נאבקים על הזכות להמשיך לגור בה, באתר כלכליסט, 27 בינואר 2022 המארינה בת"א תיפתח מחר, דבר, 12 באוקטובר 1976 אודות המרינה איה אורנשטיין, אבא חדש למרינה, מעריב, 15 ביולי 1984 60 סירות נטושות עומדות למכירה במרינה, כותרת ראשית, 8 באפריל 1987 מרינה תל אביב, באתר visit-tlv.co.il
הברית הכפולה

הברית הכפולה הייתה ברית שנחתמה בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-7 באוקטובר 1879. לפי ההסכם התחייבו המדינות הללו לסייע האחת לרעותה במקרה של תקיפה על ידי האימפריה הרוסית. בנוסף, המדינות הבטיחו להישאר נייטרליות במקרה שיותקפו על ידי כוח אירופי אחר (הכוונה, כנראה, הייתה בעיקר לצרפת, בייחוד לאחר הברית שנחתמה בין רוסיה לצרפת ב-1892). לאחר כינון הקיסרות הגרמנית ב-1871, הקנצלר הגרמני אוטו פון ביסמרק רצה להעניק למדינתו דימוי של שוחרת שלום ומשמרת הסטטוס קוו האירופי. ב-1878 הביסה רוסיה את האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה. חוזה סן סטפנו שנחתם בעקבות המלחמה העניק לרוסיה בהשפעה בחבל הבלקן. סעיפי החוזה כללו בין היתר וויתור של טורקיה על נכסים חשובים, התחייבות לתת עצמאות לרומניה וסרביה, והקמתה של מדינה בולגרית גדולה. התפתחות זו עוררה את כעסה של אוסטרו-הונגריה אשר הייתה מתחרתה העיקרית של רוסיה על השפעה בחבל הבלקן (למרות היותה בעלת בריתן של רוסיה וגרמניה בברית שלושת הקיסרים). ביסמרק שראה כי ניסיונו לקרב אליו את שתי בעלות בריתו העיקריות- רוסיה ואוסטרו-הונגריה עולה בתוהו, מחליט ב-1878 לכנס ועידה בינלאומית (קונגרס ברלין) כדי ליישב את הסכסוך בדרכי שלום. חוזה ברלין שנחתם בוועידה סילק את השפעתה של רוסיה בעקבות חוזה סן סטפנו, והעניק לאוסטרו-הונגריה פיצוי על הטריטוריה שאיבדה. למרות ניסיונו של ביסמרק למלא את תפקיד "המתווך ההוגן" בקונגרס, הידרדרו היחסים בין רוסיה לגרמניה בעקבות הקונגרס. הכעס הרוסי נבע בעיקר בעקבות חלוקה של חלק מן השטחים למעצמות הגדולות, למרות שלא השתתפו במאמץ המלחמתי כנגד טורקיה. (בריטניה קיבלה את קפריסין, ולאוסטרו-הונגריה ניתנה שליטה מנהלית על בוסניה ורומניה). ברית שלושת הקיסרים הגיעה לקִצה, וכך היו גרמניה ואוסטרו-הונגריה חופשיות לחבור יחדיו נגד רוסיה. ב-1881 הפסידה ממלכת איטליה במאבק מול צרפת להקים קולוניה בתוניס (תוניסיה של ימינו). על מנת לגייס תמיכה דיפלומטית, איטליה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה ויצרה את הברית המשולשת ב-1882. הייתה זו הברית הראשונה במערכת מסועפת של בריתות. אף על פי כן, בעת מלחמת העולם הראשונה לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה במלחמה, אלא נשארה נייטרלית. ב-1915 היא הצטרפה למדינות ההסכמה והכריזה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, ואף על גרמניה בשנה שלאחר מכן. הברית הכפולה התקיימה במלחמה והסתיימה בתבוסת המדינות ב-1918. הברית הכפולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ויקטור זילברמן

ויקטור זילברמן (ברומנית: Victor Zilberman‏; נולד ב-20 בספטמבר 1947) הוא מתאגרף יהודי רומני לשעבר בעל מדליית ארד במשקל חצי בינוני באולימפיאדת מונטריאול (1976)‏. ויקטור זילברמן אומן על ידי מרקו ספאקוב, אחיו של מוצי ספאקוב. בשנת 1969 הוא הגיע לגמר באליפות אירופה. הוא השתתף, מטעם רומניה, בשלוש אולימפיאדות רצופות, החל מאולימפיאדת 1968 ובאולימפיאדת 1976 זכה במדליית ארד. בעקבות הזכייה, דמותו הופיעה על בול בסדרת בולים של רומניה שהציגה מקבלי מדליות אולימפיים. בגמר אולימפיאדת מונטריאול זילברמן לא חזר לרומניה, ביקש מקלט מדיני בקנדה והתיישב בה. מדיה וקבצים בנושא ויקטור זילברמן בוויקישיתוף ויקטור זילברמן, באתר olympedia.org ויקטור זילברמן, באתר BoxRec Pagini românești מאמר קצר על מפגש מחודש של זילברמן וספורטאים רומנים נוספים. (ברומנית) databaseOlympics.com כתב העת הישראלי בשפה הרומנית, Minimum, גיליון מרץ 2009, ע' 36 מיצעד הדגלים בוטל - הגוש המזרחי פרש, מעריב, 8 ביוני 1969 אלכס דורון, אילו כל היהודים היו במשלחת של ישראל ..., מעריב, 3 באוגוסט 1976 ויקטור זילברמן ונאדיה קומנאצ'י על בולי רומניה, מעריב, 17 בדצמבר 1976 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחוב יגאל אלון

רחוב יגאל אלון (נקרא עד לשנות ה-80 רחוב גיבורי ישראל) הוא רחוב מרכזי בתל אביב הנמשך לאורך שלושה קילומטרים, מדרך ההגנה סמוך לשוק התקווה בדרום, ועד לרחוב ערבי נחל בצפונו, סמוך לגבול של תל אביב וגבעתיים. הרחוב נחשב לאחד הרחובות המרכזיים במע"ר של תל אביב, ולאורכו נבנים החל משנות התשעים ותחילת המאה ה-21 בנייני משרדים רבים וגורדי שחקים. הרחוב מתחיל בדרך ההגנה, סמוך לשוק התקווה. מקצהו הדרומי של הרחוב ועד לרחוב וינגייט, הרחוב הוא חלק משכונת יד אליהו, ומשמש למגורים בלבד וכולל נתיב נסיעה לכל כיוון. לאחר רחוב וינגייט, אופי הרחוב משתנה, בצדו המערבי נמצא היכל מנורה מבטחים, שנחנך בשנת 1963, המשמש כאולם הבית של מכבי תל אביב בכדורסל. מצפון להיכל נמצאים בנייני משרדים שנבנו החל משנות התשעים וסניף של רשת המרכולים יוחחנוף. בסמוך לצומת עם יצחק שדה, בקצה הצפון מערבי של שכונת יד אליהו נמצא גן לנדס הנקרא על שמו של ד"ר סטפן לנדס שנפל במלחמת שלום הגליל. לאחר כשהרחוב חוצה את רחוב יצחק שדה, הוא יוצא מתחומה של שכונת יד אליהו, ולאורכו עד לדרך השלום נמצאים כמה מבנים בולטים. עד לשנת 2016, עמד בקצהו הצפון מערבי של הצומת אולם הסינרמה, אשר שימש כבית קולנוע, אולם מופעים, מרכז כנסים, ואולפן טלוויזיה. כיום (2023) נמצא במקומו חניון של אחוזת חוף ומתכונן לקום עליו בניין מגורים בין 40 קומות. מצפון לסינרמה נמצא מגדל טויוטה שנחנך ב-2001. בהמשך נמצאים מספר בנייני משרדים, שהבולטים ביניהם הם מגדלי אלון שנבנו על חורבות מפעל הארגז, בית החולים אסותא השלום, ומגדל אלקטרה. במקטע זה נבנה גשר יהודית המקשר בין מגדלי אלון לשכונת מונטיפיורי מצדו המערבי של נתיבי איילון. הרחוב חוצה את דרך השלום צמוד מאוד למחלף השלום, ובצומת בין שני הרחובות נמצא מגדל תוצרת הארץ, כאשר מגדל נוסף גבוה יותר נבנה בסמוך. מדרך השלום, ועד הרחוב ערבי נחל, הרחוב משמש כגבולה המערבי של שכונת נחלת יצחק, כאשר בצדו המערבי ובחלקים מסוימים גם בצד המזרחי נמצאים מבני משרדים. לאור מבני המשרדים רבים הממוקמים ברחוב ומתוכננים לקם בו, מתוכנן לעבור לאורכו קו המטרו M1, כאשר לאורך הרחוב תהיינה שתי תחנות כשאחת מהן תהייה משותפת יחד עם קו המטרו M2. מדיה וקבצים בנושא רחוב יגאל אלון בוויקישיתוף גיא נרדי, איילון מזרח: האזור התעשייתי הוותיק בתל אביב מתמלא מגדלי משרדים ומגורים, גלובס, 4 בדצמבר 2019
מוזיאון האדם

מוזיאון האדם (בצרפתית: Musée de l'Homme) הוא מוזיאון אתנוגרפי שהוקם בשנת 1937 על ידי פול ריווה (Rivet) עבור התערוכה העולמית לאמנות וטכנולוגיה של העידן המודרני. המוזיאון ממוקם בארמון שאיו שברובע ה-16 של העיר פריז, בירת צרפת. בשנת 2006 הועברו חלק ממוצגי המוזיאון למוזיאון קה בראנלי. מקורם של אוספי המוזיאון ב"חדרי פלאות" - אוספים פרטיים של אצילים ובאוסף המלכותי שכלל מוצגים אתנוגרפיים. מטרת איחוד האוספים תחת קורת גג אחת הייתה להציג במקום אחד את התפתחות של האדם הכל מהתקופה הפרה-היסטורית ואת השונות בין התרבויות השונות. חלק ניכר מהאוספים מקורם בתערוכה שהוצגה במוזיאון הצבא שבארמון האינווליד בה הציגו את התרבויות השונות ברחבי האימפריה הצרפתית הקולוניאלית. אוספים אלה הועברו למוזיאון האדם בין השנים 1910–1917. עם הקמת מוזיאון קה בראנלי הועברו אליו חלק ממוצגי מוזיאון האדם. המוצגים שהועברו היו היפים והמעניינים שבין 15,000 מוצגי מוזיאון האדם. ההחלטה להעביר מוצגים אלה עוררה ביקורת שכן מחד המוצגים הוצאו מהקשרם, ומאידך הייחודיים שבין מוצגי מוזיאון האדם הוצאו ממנו. אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון האדם מוזיאון האדם, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון האדם, סרטונים בערוץ היוטיוב מוזיאון האדם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספריית המוזיאון (בצרפתית) משה גלעד, מוזיאון האדם בפריז מפרש מחדש את אוצרות הקולוניאליזם, באתר הארץ, 18 בפברואר 2016 הניו יורק טיימס, במוזיאון האדם בפריז מוסתר אוסף של 18 אלף גולגולות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא אנתרופולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רחוב יהודה הלוי

רחוב יהודה הלוי הוא רחוב במרכז תל אביב, אחד מחמשת הרחובות הראשונים של העיר. הרחוב קרוי על שם רבי יהודה הלוי. הרחוב מתחיל בפינת רחוב פינס שבשכונת נווה צדק בדרום מערב ומסתיים בפינת הרחובות אבן גבירול ומרמורק בצפון מזרח. בעבר, גם חלקו הדרומי של רחוב אבן גבירול נקרא יהודה הלוי ושמו בקטע הקיים כיום שוּנה בשנות ה-50 ונקרא על שמו של שלמה אבן גבירול, אף הוא מגדולי שירת ימי הביניים של יהדות ספרד. הרחוב היה הדרומי ביותר שחצה את רחוב הרצל, רחובה המרכזי של אחוזת בית ומעבר לשורת הבתים הדרומית שלו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים. בית מס' 25 ברחוב, בית ראובן ורבקה סגל, ממייסדי תל אביב, הוא הבית הראשון שנבנה באחוזת בית. ברוב אורכו מקביל הרחוב לשדרות רוטשילד, והוא מחולק לכמה קטעים בעלי אופי שונה: תחילת הרחוב בשכונת נוה צדק המאופיינת בבנייה נמוכה; אזור המע"ר, בו משולבים בתים נמוכים משנות ה-20 עם מגדלי משרדים; אזור רחוב הרכבת אליו הוא משיק וצפון מזרח הרחוב בו הוא חלק מן העיר הלבנה ומשכונת לב תל אביב. יותר מכל מזוהה הרחוב כמרכז הבנקאות בישראל, משום שלאורך חלקו הדרום-מערבי שוכנים משרדי ההנהלה הראשית של שלושת הבנקים הגדולים: בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט לישראל. המחשה לכך ניתנה בדבריו של אברהם בורג: "מרחוב יהודה הלוי בתל אביב קל לסגור מפעל בחצור הגלילית". בקטע שבין פינת רחוב אלנבי לפינת בצלאל יפה בנוי הרחוב בצדו הצפוני בלבד ומדרום הוא משיק לרחוב הרכבת ומתחבר אליו באחד מן הצמתים הגדולים שבמרכז העיר. באזור זה עברה בעבר מסילת הרכבת יפו–ירושלים שהמשכה המערבי הגיע לתחנת הרכבת יפו, שנסגרה בראשית מלחמת העצמאות. קטע המסילה שעבר ברחוב פורק בראשית 1950. במקום בו נמצא כיום חניון בית הדר (עליו עתידים לקום מגדלים נוספים) פעלה תחנת הרכבת תל אביב דרום עד 1970. בשנה זו, עם העברת התחנה אל מחוץ לעיר, נסגר בניין התחנה ונהרס, והשריד האחרון של המסילה באזור זה הוא בית המכס שהוכרז כמבנה לשימור. מפגש הרחובות יהודה הלוי והרכבת הוא גם משולש גבולות בין רבעים 5, 6 ו-8 של העיר. בהמשך הרחוב, בנקודת המפגש שלו עם רחוב לינקולן, שוכן המרכז למיפוי ישראל ומיד לאחריו נמצא מתחם קריית ספר. תנועת כלי הרכב ברחוב חד-סיטרית לכל אורכו, מכיוון רחוב אבן גבירול לעבר שכונת נווה צדק. בסדרת הטלוויזיה שמש האימפריה של שמש נמצאת בבנין מספר 93, בצומת עם רחוב נחמני. מדיה וקבצים בנושא רחוב יהודה הלוי בוויקישיתוף אורנה יפת, בורג לבנקים: אני מוכן להתחלק איתכם ברווחים אם ישנם כאלה, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2009 תל אביב פושטת צורה ולובשת צורה, מעריב, 2 במרץ 1950
אמירות

אמירות (מערבית: إمارة, אימארה וברבים: إمارات, אימאראת) היא שטח אדמה פוליטי אשר נשלט על ידי אמיר בסגנון שושלת ערבית מונרכית. לדוגמה, איחוד האמירויות הערביות מהווה מדינה פדרלית אשר מורכבת משבע אמירויות שכאלה. כל אחת מהן מנוהלת על ידי אמיר. תואר האמיר עובר בירושה לבן המשפחה שהוא יורש העצר. שבע האמירויות האלה יוצרות את מועצת האלקטורים לבחירת הנשיא וראש ממשלת הפדרציה. כיום רוב האמירויות נעלמו, אם בכך שהשתלבו לתוך מדינה גדולה יותר ואם על ידי שינוי סגנון השליטה בהן לשלטון של מלך או סולטאן, ומדינות כדוגמת איחוד האמירויות הפכו לנדירות, וכיום קיימות בעולם שלוש מדינות כאלו. המונח אמירות בשפה הערבית לעיתים מוכלל כדי לציין כל סוג של פרובינציה מדינית הנשלטת על ידי אדם מהמעמד השולט, במיוחד כאשר מדובר באדם מהמשפחה המלכותית, כדוגמת הממשל בערב הסעודית. מקור המילה אמירות הוא במושג "אמיר", תואר אצולה או כבוד ערבי הנגזר מהשורש הערבי א.מ.ר. (أمر), "מפקד". כווית כווית קטר (מדינה) קטר איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי (אמירות) אבו דאבי עג'מאן עג'מאן דובאי דובאי פוג'יירה פוג'יירה ראס אל-ח'ימה שארג'ה אום אל-קיוין אל-זובייר (ידועה גם בשם אז זובייר) - אמירות שהתקיימה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית בשטחי עיראק של היום מצפון לגבול עם כווית. אמירות אפגניסטן - אמירות שהתקיימה בשטח של אפגניסטן המודרנית בין השנים 1826–1926 סופה היה כששליטה הפך מאמיר לשאה. האמירות האיסלאמית של אפגניסטן (אנ') - שמה של הישות האפגנית שהוקמה על ידי הטליבאן בין 1996 ל-2001. אמירות ארמניה (אנ') - אמירות עצמאית שהתקיימה בין השנים 637 ועד 884 לספירת הנוצרים, אז נכבשה על ידי הנסיך הארמני אשוט הראשון. אמירות בארי (אנ') - אמירות קצרת ימים שהתקיימה בשנים 847 – 871 בשטחי העיר האיטלקית בארי. בחריין - אמירות עצמאית שזכתה לעצמאות מבריטניה ב-1971 והוכרזה כממלכה בשנת 2002. אמירות גרנדה - אמירות שהתקיימה בשנים 1228 – 1492 ונכנעה לפרננדו השני, מלך אראגון הספרדי לאחר מצור על העיר. האמירות האיסלאמית של וזיריסטן - ארגון מרדני בחבל וזיריסטן שבפקיסטן. אמירות טביליסי - אמירות שהתקיימה בשנים 726 – 1080 במקום בו נמצאת היום בירת גאורגיה, טביליסי. אמירות טרארזה (אנ') - אמירות בשטחים שהיום נמצאים בדרום מערב מאוריטניה, שהתקיימה בין השנים 1640 – 1910. היא מתפקדת עד ימינו כהתארגנות מסורתית של אוכלוסייה סמי-נוודית. אמירות סוראן - אמירות כורדית שהתקיימה בשנים 1399 – 1835 בצפון עיראק. אמירות סיציליה - אמירות ששכנה באי סיציליה בין השנים 965 ל-1072. נכבשו על ידי הנורמנים ששימשו כשכירי חרב של האיטלקים. האמירות הקווקזית (אנ') - אמירות בצ'צ'ניה שהוכרזה חד-צדדית ב-31 באוקטובר 2007. מדיה וקבצים בנושא אמירות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משאב מערכת

במחשבים, משאב, משאב מערכת או משאב מחשב (באנגלית: System resource) הוא כל רכיב פיזי או וירטואלי במחשב המוגבל בזמינותו. כל רכיב המחובר למחשב הוא משאב וכך גם כל רכיב פנימי. זמן מעבד זיכרון מחשב, ובפרט זיכרון גישה אקראית וזיכרון וירטואלי נפח אחסון על דיסק קשיח רוחב פס בגישה לרשת כל ציוד היקפי חיצוני: מדפסת, מקלדת, עכבר וכדומה קיימות מספר אפשרויות לניהול משאב מערכת: ידית משאב (resource handle) – מזהה ייחודי למשאב שאותו יש להחזיק כדי לגשת אליו. הידית יכולה להיות חסרת משמעות ואז היא לרוב מקבלת ערך של מספר שלם המזוהה גלובאלית במערכת, או שהיא יכולה להיות מצביע המאפשר גישה למידע נוסף מעבר לנגישות למשאב. ידיות נפוצות בגישה לשקעים (sockets) ולקבצים (file descriptor). מעקב משאבי (resource tracking) – יכולת של מערכת ההפעלה או כל יישום מחשב אחר לשחרר את המשאב המשותף לאחר השימוש בו, גם במקרה שהוא לא שוחרר על ידי המשתמש שהקצה אותו. איסוף זבל הוא מימוש למעקב משאבי זיכרון שמבוצע בסביבות הרצה וירטואליות כגון Java. הגבלת גישה למשאב – הגבלת הגישה למשאב על ידי אובייקטי סינכרון שונים. השימוש באובייקטים אלו עלול להוביל לקיפאון. לעיתים הגבלת הגישה נעשית באמצעות תור, כמו במקרה של הגישה לזמן מעבד, הנעשה על ידי אלגוריתם התזמון של סדרן התוכניות הפועל כחלק מליבת מערכת ההפעלה.
יוסי קוצ'יק

יוסי קוצ'יק (נולד ב-14 בנובמבר 1951 בישראל) הוא פעיל ציבור ואיש עסקים ששימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופת כהונתו של אהוד ברק כראש הממשלה. יוסי קוצ'יק נולד ב-1951 בתל אביב, בן לרינה וחיים קוציק שעלו מפולין, ולו אח ואחות צעירים ממנו. סיים בקיץ 1970 תיכון עירוני א' בתל אביב. בין השנים 1970 ל-1975 שירת בחיל האוויר והשתחרר בדרגת סרן. בין 1978 ל-1980 שימש כיועץ פוליטי לחבר הכנסת יגאל אלון. בשנת 1988 שימש כמנכ"ל משרד הקליטה וכסמנכ"ל למינהל במשרד הבריאות בין 1989 ל-1991. בין השנים 1991 ל-1994 שימש כראש משלחת העלייה בצפון אמריקה. ב-1994, שימש בו זמנית גם כראש המשלחת של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בין השנים 1994 ל-1999 שימש כממונה על השכר במשרד האוצר. באפריל 1999 עזב את משרד האוצר ומונה לסמנכ"ל בנק דיסקונט, וביולי אותה שנה חזר שוב לשירות המדינה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה שימש כמנכ"ל המשרד תחת ראש הממשלה אהוד ברק, לאורך כהונתו בין השנים 1999 ל-2001. לאחר הפסדו של ברק בבחירות עבר לפעילות עסקית. בין השאר שימש כיו"ר חברת כוח האדם מנפאואר וכיו"ר חברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים, האחראית על פרויקט המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הצטרף לתנועה החדשה שרצה ברשימה משותפת עם מפלגת מרצ. לאחר הבחירות לכנסת ה-19 מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של מפלגת "התנועה". בעל תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים ותואר שני במינהל ציבורי, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. חבר בהנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה. ביוני 2017 מונה לעמוד בראשות הוועדה לבחינת סמכויות הנהלת משרד האוצר. בעלים של "קוצ'יק יזמות ניהול וייעוץ בע"מ" שמתמחה בתחום הסכמי שכר ועבודה, שותף עם מירב פרסי צדוק בתחום האסטרטגיה התקשורתית. חבר דירקטוריון ביטוח ישיר וחבר בוועדה המייעצת בישראל של קרן וקסנר. נשוי לנירית ואב לשלושה, מתגורר בהרצליה. אתר הבית של קוצ'יק דיאנה בחור ניר, יוסי קוצ'יק: "כשאמי ראתה שמישהו שמרוויח כסף מתלונן, היא אמרה: 'מזל שיש במה לנגב את הדמעות'", באתר כלכליסט, 3 בנובמבר 2011 מירב ארלוזורוב, "להיות שר בממשלה? גם במקל לא הייתי נוגע בתפקיד הזה; האוצר מסרס את כולם", באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2012 טלי חרותי-סובר, אסא ששון, "כולם הבינו שאנחנו יושבים על פצצת אטום": הסודות מאחורי אחת התוכניות החשובות בתולדות המשק, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2017 דיאנה בחור ניר, יוסי קוצ'יק: "כשאמי ראתה שמישהו שמרוויח כסף מתלונן, היא אמרה: 'מזל שיש במה לנגב את הדמעות'", באתר כלכליסט, 3 בנובמבר 2011 כתבי ynet ו"ידיעות אחרונות", לפיד מאיים: לא חושש להישאר באופוזיציה, באתר ynet, 4 בפברואר 2013 חגי עמית, ועדה מיוחדת תנסה לפתור את המלחמות הפוליטיות במשרד האוצר, באתר TheMarker‏, 19 ביוני 2017 מי אנחנו, באתר קרן וקסנר
ז'רום בונפרטה

ז'רום בונפרטה (בצרפתית: Jérôme Bonaparte, בקורסיקנית: Girolamo Buonaparte)‏; 15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) הוא הצעיר מבין אחיו של נפוליאון בונפרטה, ומי שהיה מלך וסטפאליה, הנסיך הראשון של בית מונפור ומרשל של צרפת. ז'רום נולד באז'אקסיו שבקורסיקה והיה ילד בן 9 כשמשפחתו מצאה מקלט בצרפת. הוא התגייס לצי הצרפתי וב-1800 קיבל דרגת סגן. הוא לקח חלק במשלחת העונשין להאיטי ולאחר מכן הגיע לארצות הברית ונשא לאישה אמריקאית קתולית שילדה לו בן, ז'רום נפוליאון בונפרטה. עוד לפני הלידה תבע ממנו אחיו לעזוב את אשתו ולשוב לצרפת ובסופו של דבר עשה כמצוותו ולאחר שחזר נישא, ב-1807, לקתרינה, נסיכת וירטמברג (נישואיו הקודמים לא בוטלו, למרות מאמצי נפוליאון), בתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. ז'רום קבע את קאסל כבירתו והתיישב בה עם רעייתו החדשה. לזוג נולדו שני בנים, ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה ונפוליאון ז'רום ז'וזף שארל בונפרטה (שכונה פלון פלון) שזכה לתואר נסיך נפוליאון ולאחר מהפכת 1848 היה נציג קורסיקה בפרלמנט הצרפתי ובת, הנסיכה מתילדה בונפרטה. ב-7 ביולי 1807, מיד לאחר חתימת חוזה טילזיט, מינה נפוליאון את ז'רום, למלך על ממלכת וסטפאליה, מדינה מלאכותית, שהורכבה מטריטוריות גרמניות שונות שהיו בשליטה צרפתית. ז'רום בונפרטה נפטר ביוני 1860 נקבר בארמון האינווליד בפריז. ז'רום בונפרטה היה סובלני בנושאי דת ועל פי החוקה שפרסם ב-15 בנובמבר 1807 כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק כשהדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את 15,000 יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים. מדיה וקבצים בנושא ז'רום בונפרטה בוויקישיתוף ז'רום בונפרטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ז'רום בונפרטה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צרפת, הכרמל, 10 ביולי 1860 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסוף כרמלית

מסוף כרמלית הוא מסוף תחבורה ציבורית בדרום-מערב תל אביב, השוכן בין גן הכובשים מדרום לשוק הכרמל מצפון, ובין רחוב הכובשים ממערב לרחוב הכרמל ממזרח. הרחוב המרכזי החוצה את המסוף הוא רח' כרמלית. תחנות המוצא של מספר קווים שוכנות מדרום לגן הכובשים ברח' יצחק אלחנן וכן ממזרח למסוף ברח' הכרמל וממערבה לו ברח' הכובשים. שטח המסוף הוכשר תחילה, בשנת 1965, כמגרש חנייה עבור לקוחות שוק הכרמל, בסוף 1974 עברו תחנות המוצא של כ-10 קווי אוטובוסים לאזור החניון. מסוף כרמלית נפתח ב-1985, לאחר שהוחלט לגרוע כמחצית משטח מגרש חנייה לטובת אוטובוסים, במטרה להעביר את שלל קווי האוטובוס של דן שסיימו את מסלולם בכיכר הכנסת לחניון אוטובוסים מסודר. במהלך שנות השמונים והתשעים עברו אליו קווים אחרים שחנו ברחבי העיר כמו בגן רינה, ברחוב הכרמל הסמוך למסוף, וברחוב מרכז בעלי מלאכה, במטרה לפנות את אותם מקומות מאוטובוסים חונים אשר היוו מפגעים של רעש וזיהום מצד אחד, ולא אפשרו בהם מנוחה לנהגי האוטובוס מצד שני. מהלך דומה נעשה במסוף רידינג בתחילת שנות השמונים. מהמסוף יוצאים אוטובוסים של מספר חברות. חברת דן מפעילה קווי אוטובוס ברחבי גוש דן, מטרופולין מפעילה קווים לשרון הדרומי, קווים מפעילה קווים לקריית אונו, אור יהודה ומודיעין, ואגד עם קו לחולון. מקרא: ♿ - קו נגיש 🌙 -קו לילה מדיה וקבצים בנושא מסוף כרמלית בוויקישיתוף מגרש חנייה במנשייה, קול העם, 28 ביולי 1965 אלכס דורון, 55 אלף מקומות חניה חסרים ביום בתל אביב, מעריב, 10 בספטמבר 1974 שרה פרידמן, גזר דין מוות עלינו עם 2000 אוטובוסים ביום, מעריב, 5 בספטמבר 1985