laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איילמר האלדיין

סר ג'יימס איילמר לוות'ורפ האלדיין (באנגלית: Sir James Aylmer Lowthorpe Haldane;‏ 17 בנובמבר 1862 - 19 באפריל 1950) היה גנרל הצבא הבריטי ממוצא סקוטי. האלדיין נולד לד"ר דניאל ראת'רפורד האלדיין ואשתו שרלוט אליזבת מבית לות'ורפ, והיה נצר ממשפחה של אריסטוקרטים סקוטיים מכובדים, הממוקמים בגלניגלס. הוא היה בן דודו של ריצ'רד האלדיין, ויקונט האלדיין הראשון, שר המלחמה 1905–1912, שהיה אחראי על רפורמות האלדיין. בספטמבר 1882, לאחר שלמד באקדמיה באדינבורו ובמכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט, האלדיין הוסמך כקצין בריטי ברגימנט ההיילנדים גורדון. ב-18 בפברואר 1886 הועלה לדרגת לוטננט, וב-8 באפריל 1892 הועלה לדרגת קפטן. בין 1894 ל-1895, האלדיין היה חלק מכוח השדה וזיריסטן והשתתף במשלחת צ'יטרל. הוא נשלח כדי למגר את מרד אפרידיס במערכה בטירה בשנתיים הבאות (1897–1898), קיבל את אות השירות המצוין (DSO) ב-20 במאי 1898, ומאוחר יותר באותה שנה מונה לשלישו של מפקד הודו המזרחית. האלדיין לחם במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה, שם נלקח כשבוי. בעודו כלוא בפרטוריה, הוא תכנן את הבריחה שהפכה את וינסטון צ'רצ'יל למפורסם. האלדיין לא הצליח להימלט באותו זמן ובהמשך התלונן על חוסר היחס של צ'רצ'יל לאלה שהיו צריכים לברוח אתו. עם זאת, אחר כך הצליח האלדיין בבריחתו שלו. האלדיין מונה לתפקיד קצין מטה במחלקת המודיעין במשרד המלחמה ב-27 ביוני 1901, הועלה לדרגת מייג'ור ב-23 ביולי 1902, וקיבל דרגת ייצוג של לוטננט קולונל למחרת. הוא היה נספח צבאי עם הצבא היפני הקיסרי מיולי 1904 עד ספטמבר 1905 במהלך מלחמת רוסיה-יפן, וליווה כוחות יפניים למנצ'וריה. ב-16 במרץ 1906 הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט, וב-29 באוקטובר 1906 הועלה לדרגת קולונל. בשנים 1906–1909 שימש כעוזר מנהל המודיעין הצבאי. ב-1 באוקטובר 1909 קודאלדאן הועלה לדרגת בריגדיר, ובשנת 1910 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-10. האלדיין לחם במלחמת העולם הראשונה ובמהלך קרב איפר הראשון מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, אז חלק מחיל המשלוח הבריטי. הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-6 בצרפת בשנת 1916, ופיקד עליו עד סוף המלחמה. לאחר מלחמת העולם הראשונה מונה האלדיין למפקד הכללי במסופוטמיה בשנת 1920 ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1922. הוא פרש מהצבא בשנת 1925, ומת ב-19 באפריל 1950 בביתו בלונדון,. מדיה וקבצים בנושא איילמר האלדיין בוויקישיתוף איילמר האלדיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Kowner 2006, pp. 139-140. Hart 1903, p. 54a. Haldane 1901.
לואי נופי

לוּאַי נוּפִי (נולד ב-14 בינואר 1985) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ערבי-ישראלי. נופי גדל והתחנך בנצרת, ישראל, בן הזקונים למשפחה ערבית-נוצרית שיושבת בעיר כ-14 דורות. לאביו עסק לתיקון רעפים, אמו עקרת בית. חוג התיאטרון בבית הספר הוביל אותו לעזוב בגיל 18 לתל אביב, כדי ללמוד משחק בבית צבי. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2007, לוהק לתפקיד בסרטו של ערן ריקליס "עץ לימון", והופיע מאז בסדרות רבות, כגון "עספור", "דיג", "מטומטמת", "עבודה ערבית", "מזרח תיכון מרכז" ו"תמרות עשן". בעקבות השתתפותו בסדרה "זגורי אימפריה", החל לקבל זימון לאודישנים להפקות נוספות. הוא גילם דמויות בסרטים "להישאר בחיים", "עלטה", "רוק בקסבה", ו"ערבים רוקדים - זהות שאולה". הוא התפרסם גם בגילום דמויות בסרטים "בקבוק בים של עזה" ו"תחת אותה אש" בבימויו של סאמח זועבי, שליהק אותו גם לסרטו "איש ללא סלולרי". הוא הופיע גם בסרט קצר משנת 2009 בבימויו של יחזקאל לזרוב, "לשביה". השתתף גם בסרט "Pink Subaru" בבימויו של הבמאי היפני קזויה אוגאווה, ובסרט "Miral" בבימויו של ג'וליאן שנאבל. בשנת 2015 שיחק בסדרה "התסריטאי" של סייד קשוע, בסדרה המוזיקלית "אטלנטיקה" גילם את מועמר, לוהק לתפקיד מרכזי בסדרה הקומית "השוטר הטוב" בתור רזי ג'מאלי, והשתתף בתפקיד משנה גם במיני-סדרה "שטוקהולם". משנת 2015 החל להופיע בהפקות בינלאומיות שונות, כולל בסדרות "ההבטחה", "הרודן" ובסרטי הקולנוע "בנו של האחר" ו-"Holy Lands" משנת 2019. בשנת 2018 ו-2019 הופיע בשתי עונות של הסדרה הקומית "שב"ס" מבית כאן 11 בתפקיד - פייסל, אסיר המפיק פודקסט בכלא, זאת כחלק מהחבורה של האסירים הביטחוניים היושבים בתא משותף בכלא ענבים. בשנת 2020 דובב בקולו את אלי כהן במהלך משפטו, בסרט התיעודי מבית כאן 11, "לוחם 566 - הסיפור שלא סופר על אלי כהן". באותה שנה החל להצטלם לסרט הקומי "Gaza Weekend". ביוני 2020 החל לשחק בעונה השלישית של סדרת הנוער "התחנה". השתתף גם בסדרה הקומית "הנחלה" בערוץ קשת 12 בתפקיד פאדי. הוא השתתף בהצגה "הדור השלישי", בתיאטרון הבימה וגילם בהצגה "אלף לילה ולילה" בבימויו של נורמן עיסא. ב-2022 שיחק בעונה הרביעית של "פאודה" בתפקיד עאדל טוואלבה. ב-2023 שיחק בסדרה "שמים אדומים" בערוץ רשת 13. לואי נופי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לואי נופי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואי נופי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי לואי נופי, באתר ספר הקולנוע הישראלי לואי נופי, באתר AllMovie (באנגלית) לואי נופי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואי נופי, בארכיון הבימה הדס בשן, ‏"אני אוהב לבלות, לא להפגין", באתר ‏מאקו‏, 29 ביולי 2015 PINK SUBARU english trailer [1]
טויוטה סאי

טויוטה סאי (ביפנית : トヨタ, באנגלית: Toyota Sai) היא מכונית סלון בעלת הנעה היברידית מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה, אשר יוצרה בין השנים 2017–2009 ב-יפן. דגם "טויוטה סאי" שווק מ-20 באוקטובר 2009 בחודש הראשון לאחר הצגת הדגם "טויוטה סאי" היצרן קיבל 14,000 הזמנות לדגם 4 דלתות. 5 נוסעים. מנוע קדמי : מנוע בנזין + מנוע חשמלי סינכרוני סוג הנעה: הנעה קדמית 4x2. סוללה : סוללת ניקל מתכת-הידריד קיבולת מכל דלק - 55 ליטר. תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.8 שניות. "טויוטה סאי", שנת 2009 "טויוטה סאי", שנת 2009 "טויוטה סאי", שנת 2009 "טויוטה סאי", שנת 2009 "טויוטה סאי", שנת 2009 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "טויוטה סאי", שנת 2013 "טויוטה סאי", שנת 2013 "טויוטה סאי" "טויוטה סאי" "טויוטה סאי" "טויוטה סאי", שנת 2013 טויוטה מדיה וקבצים בנושא טויוטה סאי בוויקישיתוף טויוטה סאי, סרטון באתר יוטיוב טויוטה סאי, סרטון באתר יוטיוב ההיסטוריה של 75 שנים לטויוטה toyota-global.com/company/history_of_toyota/75years/vehicle_lineage/family_tree/index "טויוטה סאי" tc-v.com/specifications/toyota/sai "טויוטה סאי" goo-net-exchange.com/catalog/TOYOTA__SAI היסטוריה טויוטה - 75 שנה / ראו שנת 2009 "טויוטה סאי" toyota-global.com/company/history_of_toyota/75years/data/automotive_business/production/production/japan/general_status/toyota_motor "טויוטה סאי" greencarcongress.com/2009/11/sai-20091124
מכבי ורשה

מכבי ורשה (בפולנית: Żydowskie Towarzystwo Gimnastyczno-Sportowe „Makabi” w Warszawie ) היה מועדון ספורט יהודי, מהעיר ורשה שבפולין. המועדון כלל ספורטאים מענפים שונים: אתלטיקה, כדורגל, כדורמים, כדורסל, שחייה, שיט ועוד. הקבוצה הבולטת ביותר של המועדון הייתה קבוצת הכדורגל, שהורכבה מכדורגלנים יהודים. המועדון הוקם בשנת 1915, ובשנת 1932 כלל כ-2000 ספורטאים. בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה בשנת 1940, בעקבות כיבוש פולין על ידי הגרמניה הנאצית הופסקה פעילות המועדון. בשנת 2014 הוקם המועדון מחדש עם 5 מחלקות חדשות ובשנת 2017 השתתפו ספורטאיי המועדון במכביה העשרים. בין הספורטאים הבולטים של המועדון היו: הכדורגלן יוסף קלוץ, האתלטיות מריה ריטנר, פרנקה טורצקה גוטה להבי והשחיינית וקופצת למים אוגניה פרידמן. בשנת 1928 פרשה קבוצת מכבי ורשה מאליפות ורשה בגלל אפליה בשיפוט, והוחלט לעשות מופע ראווה של קפיצות למים מגשר אלכסנדריה שעל נהר הוויסלה לעיניהם של כעשרת אלפים צופים משני צידי הנהר. במופע לקחו חלק 6 קופצים, 4 גברים ו-2 נשים, בהם היו אוגניה פרידמן ואדוארד טירמונד. בשנת 1930 זכתה פרנקה טורצקה במדליית כסף בריצת 200 מטר באליפות פולין. במכביה הראשונה שנערכה בתל אביב בשנת 1932 זכתה גוטה להבי ב-2 מדליות, במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ובמדליית כסף בזריקת דיסקוס. מדיה וקבצים בנושא מכבי ורשה בוויקישיתוף אספורט, הצפירה, 8 באוקטובר 1926 תחרות- השחיה הגדולה והקפיצות של ה"מכבי" בוורשה, הצפירה, 25 ביוני 1927 Robert Gawkowski: Encyklopedia klubów sportowych Warszawy i jej najbliższych okolic w latach 1918–39. Warszawa: Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego, 2007, s. 97. ISBN 978-83-235-0382-8.
עילאי ברזילי

עילאי ברזילי (נולד ב־24 באפריל 2001) הוא לוחם MMA ישראלי שמתמחה בג'ו ג'יטסו ברזילאי וזכה במספר תחרויות בינלאומיות כשהוא מייצג את ישראל. ברזילי החל את קריירת ה-MMA במכון סוקו ג'ים בהרצליה, כשהוא מתמקד בעיקר בג'יו ג'יטסו ברזילאי. הוא זכה מספר פעמים בתואר אלוף ישראל לנוער בתחרויות הג'יו ג'יטסו ונכנס לנבחרת ישראל בג'יו ג'יטסו שאותה ייצג בתחרויות בינלאומיות של ארגון ה-JJIF בשנת 2018: אליפות אירופה לנוער בה זכה במדליית זהב ואליפות העולם לנוער בה זכה במדליית כסף. עילאי החל להתאמן בשנת 2019 בלאס ווגאס ונלחם במספר קרבות MMA בארגון ה-TUFF N UFF כשהוא הישראלי הצעיר ביותר להילחם בארגון MMA בלאס ווגאס - בירת ה-MMA העולמית. ברזילי נחשב ללוחם בעל פוטנציאל מבטיח בקרב בכירי הענף. 2018 - מדליית כסף באליפות העולם לנוער באבו דאבי (JJIF). 2018 - מדליית זהב באליפות אירופה לנוער בארגון ה-JJIF. 2018 - מדליית זהב באליפות סאו פאולו הפתוחה. 2019 - מדליית זהב באליפות העולם לבוגרים SJJIF בקליפורניה עילאי ברזילי, ברשת החברתית פייסבוק עילאי ברזילי, ברשת החברתית אינסטגרם עילאי ברזילי, באתר שרדוג עילאי ברזילי, באתר טאפולוגי Octopus Academy, פרק 72 - פעמיים עילאי, אחד ברזילי; לוחם צעיר מתחיל קריירה, באתר Octopus Academy, ‏2019-07-31 בדרך למדליה עוצרים באבו דאבי: הכירו את סגן אלוף העולם עילאי ברזילי, באתר mynetherzliya, ‏2018-03-12 אוריאל דסקל, האם עילאי ברזילאי הוא לוחם ה–UFC הישראלי הבא?, באתר כלכליסט, 10 בפברואר 2020 הספתח של ברזילי: אלוף הג'יו ג'יטסו בן ה-18 מהרצליה עולה לקרב MMA ראשון, באתר mynetherzliya, ‏2019-05-10
איש צעיר עם חצוצרה

אדם צעיר עם חצוצרה (באנגלית: Young Man with a Horn) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1950 בבימויו של מייקל קורטיז עם קירק דאגלס, לורן באקול, דוריס דיי והוגי קרמייקל בתפקידים הראשיים. התסריט מתבסס על הרומן "איש צעיר עם חצוצרה" מאת דורותי בייקר (אנ') (1938) המתבסס באופן רופף על חייו של נגן הקורנט ביקס ביידרבק. המלחין והפסנתן הוגי קרמייקל מופיע בסרט כפסנתרן, שחקן וסיידקיק. הוא הכיר את ביקס ביידברק והופיע אתו. את פרקי הנגינה של קירק דאגלס מנגן החצוצרן הנודע הארי ג'יימס. ריק מרטין (קירק דאגלס) מתאהב במוזיקת ג'אז ובנגינה בחצוצרה מאז שהיה ילד קטן. הוא רכש חצוצרה בעזרתו של נגן החצוצרה ארט האזרד (חואנו הרננדז) שלימד אותו את סודות הנגינה והטכניקה בכלי זה. כעת הוא בוגר ומוצא עבודה בתזמורתו של ג'ק צ'נדלר (וולטר ריד) שם הוא פוגש את הזמרת ג'ו ג'ורדן (דוריס דיי) ואת פסנתרן הג'אז "סמוק" (הוגי קרמייקל). שניים מכירים בכישרונו של ריק שמתקשה לנגן בתזמורת ריקודים עם כללי נגינה נוקשים ומרבה לאלתר על החצוצרה, דבר שמביא לפיטוריו. ג'ו מסדרת לו עבודה בתזמורת ביג בנד בניו יורק ומכירה לו את חברתה איימי נורת' (לורן באקול). איימי היא מתמחה בפסיכיאטריה, אכולה בבעיות נפשיות לאחר שאימה התאבדה ומעדיפה מוזיקה קלאסית ונגינה של שופן על פני ג'אז. למרות זאת ריק נמשך אליה והם מתחתנים. הנישואים אינם מוצלחים והם רבים כל הזמן. ריק מתחיל לשתות אלכוהול, להיפגש פחות עם עמיתיו הנגנים ואיכות נגינתו יורדת. ארט האזרד נפגש איתו בבית קפה ומנסה לשווא לעודד אותו. ביציאה מבית הקפה נפגע ארט ממכונית ומועבר לאשפוז. ריק ממהר לבית החולים אבל מסתבר שארט כבר מת. הוא נוכח בעצב בטקס האשכבה שלו בכנסייה. בשובו הביתה אומרת לו איימי כי החליטה לעזוב את ההתמחות ולנסוע לפריז עם חברתה וכי התחתנה איתו רק כדי לחוות מה זה נישואים. היא רוצה להתגרש ובחמת זעם שוברת את תקליטיו הרבים. ריק בורח לרחובות ניו יורק שתוי נופל ברחוב ומובא לבית מחסה לאלכוהוליסטים. סמוק וג'ו מוזעקים למקום ומעבירים אותו לבית חולים. בניגוד לספר ולמציאות, ריק מתאושש וממשיך להופיע עם סמוק וג'ו שמבצעים ביחד את השיר With the Song in my Heart. מדיה וקבצים בנושא איש צעיר עם חצוצרה בוויקישיתוף "איש צעיר עם חצוצרה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש צעיר עם חצוצרה", באתר נטפליקס "איש צעיר עם חצוצרה", באתר AllMovie (באנגלית) "איש צעיר עם חצוצרה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איש צעיר עם חצוצרה", באתר אידיבי "איש צעיר עם חצוצרה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איש צעיר עם חצוצרה, באתר TCM סצנת הסיום של איש צעיר עם חצוצרה, באתר יוטיוב
הנדנדה (פרגונאר)

הנדנדה (בצרפתית: L'Escarpolette) הוא ציור בשמן של הצייר הצרפתי ז'אן אונורה פרגונאר מהמאה ה-18. היצירה מוצגת באוסף וולאס שבלונדון, והיא נחשבת כאחת מהיצירות החשובות ביותר בתקופת הרוקוקו וכיצירתו הנודעת ביותר של פרגונאר. בציור מתוארת אישה צעירה המתנדנדת על נדנדה. בצד שמאל ניתן לראות גבר צעיר שחבוי מבין השיחים ושנמצא בנקודת תצפית על הנערה. בצד ימין עומד בין הצללים גבר מבוגר המושך בנדנדה. ניכר כי הגבר המבוגר אינו מבחין בגבר הצעיר. האישה משליכה את נעלה השמאלית בעוד היא מתנדנדת. בציור ישנם שני פסלים; האחד משמאלה ומעל האישה המתנדנדת. הפסל שם את ידו על פיו כסימן לשתיקה. צמד הפסלים השניים נמצא לצד האיש המבוגר בצד ימין. הציור הוזמן תחילה מהצייר גבריאל פרנסיוס דויאן (אנ'), והבקשה כללה ציור של אדם והפילגש שלו. דויאן סירב לבקשה מפני קלות הדעת של מהות היצירה, והוא העביר את המשימה לפרגונאר. בבקשה הצייר נדרש לצייר בישוף שדוחף את הנדנדה, אבל פרגונאר צייר אדם פשוט במקום איש דת. סגנון היצירות ה"קלות דעת" הוביל לדיון נרחב בקרב פילוסופים של עידן הנאורות שטענו כי אדם מכובד צריך לבקש אומנות המתאימה למעמדו ולא יצירות בסגנון "קליל דעת". זהות מחזיק הציור הראשון לא ידועה. ידוע שהציור הוחזק על ידי איכר שהוצא להרוג על ידי גיליוטינה ב-1794 ולאחר מכן הציור הוחרם על ידי הממשלה. גם המרקיז ראזין דה סיינט מארק (אנ') והדוכס צ'ארלס דה מורני (אנ') החזיקו את הציור לתקופות מסוימות. לאחר מותו של דה מורני בשנת 1865, לורד הרטפורד, ריצ'רד סימור-קונווי (אנ'), רכש את הציור במכירה פומבית. לורד הרטפורד היה מייסד של אוסף וולאס, היכן שהיצירה מוחזקת עד היום. ישנם עוד שני עותקים ליצירה; האחד היה שייך לאדמונד ג'יימס דה רוטשילד ובו לאישה הייתה שמלה כחולה ולא ורודה כמו ביצירה המקורית. עותק שני של הציור נמצא כיום במוזיאון למבינט (אנ') שבורסאי, וזוהי גרסה קטנה יותר מהציור המקורי. פרגונאר לא צייר את שני העותקים. היצירה השפיעה והיוותה השראה על אמנים אחרים. כמו כן, היצירה זכתה להתייחסויות רבות בתרבות הפופולרית. למשל, המשורר האמריקאי ויליאם קרלוס ויליאמס כתב פואמה בשם "דיוקנה של הגברת" שבה ישנה התייחסות ליצירה. מדיה וקבצים בנושא הנדנדה בוויקישיתוף Ingamells, 164. Collé, Charles. Journal et mémoires de Charles Collé sur les hommes de lettres, les ouvrages dramatiques et les événements les plus mémorables du règne de Louis XV (1748-1772). III. Paris: Firmin Didot Frères, Fils et Cie. pp. 165–166. "Fragonard, The Swing", khanacademy.org (באנגלית) Ingamells, 165. Wallace Collection (1908). Catalogue of the Oil Paintings and Water Colours in the Wallace Collection (8th ed.). Bremmer, Jan (1991). From Sappho to De Sade: Moments in the History of Sexuality. Routledge. pp. 80–81. ISBN 978-0-415-06300-5. "L'escarpolette", Catalogue des Collections des Musées de France (בצרפתית) "Portrait of a Lady", University of Illinois (באנגלית)
There Must Be an Angel (Playing With My Heart)

There Must Be an Angel (Playing With My Heart) (בעברית: חייב להיות מלאך (שמשחק בלבי)) הוא שירם של ההרכב הבריטי יורית'מיקס. השיר יצא לאור כסינגל השני מתוך אלבומם החמישי של הצמד, "Be Yourself Tonight". השיר כולל בתוכו סולו מפוחית של הזמר האמריקאי סטיבי וונדר. השיר נחשב על פי תוצאות המצעדים לאחד המצליחים ביותר של הצמד והוא השיר היחיד שלהם שהגיע לפסגת המצעדים של אירלנד, הממלכה המאוחדת ונורווגיה. השיר זכה לגרסאות כיסוי של אמנים רבים מכל רחבי העולם בהם בריטני מרפי, No Angels (גרסה שזכתה להצלחה במדינות דוברות הגרמנית), קיילי מינוג, לוצ'יאנו פבארוטי, פנטסטיק פלסטיק משין, מקס ראבה ופרננדה טאקאי. הקליפ לשיר "There Must Be an Angel (Playing with My Heart)" בוים על ידי אדי ארנו ומארק אינוסנטי וצולם בתיאטרון ניו וימבלדון שבלונדון ביוני 1985. הקליפ מתאר את הזמנים בהם לואי השלושה עשר מלך צרפת (שגולם בקליפ על ידי דייב סטיוארט) נהנה מהופעות עם שירת מלאכים. סינגל בפורמט 7-אינץ' איי סייד - There Must Be an Angel (Playing with My Heart) (7″ edit) - 4:36 בי סייד - Grown Up Girls - 4:17 סינגל בפורמט 12-אינץ' איי סייד - There Must Be an Angel (Playing with My Heart) (LP version) - 5:22 בי סייד - Grown Up Girls - 4:17 סינגל בפורמט 12-אינץ' (ספיישל מיקס דאנס) איי סייד - There Must Be an Angel (Playing with My Heart) (Special Dance Mix) - 6:20 בי סייד - Grown Up Girls - 4:17 מיד לאחר יציאתו הגיע "There Must Be an Angel (Playing with My Heart)" לפסגות המצעדים. הוא הפך לסינגל היחיד של יורית'מיקס להגיע לפסגת המצעדים של הממלכה המאוחדת והגיע בנוסף למקום הראשון גם באירלנד, נורווגיה ופינלנד. השיר הגיע לעשירייה הפותחת גם באוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, גרמניה, צרפת, הולנד, ושוודיה. במצעד הבילבורד הוט 100 של ארצות הברית סיים השיר במקום ה-22. בישראל זכה השיר להצלחה גדולה ברדיו והגיע לצמרת מצעדי הפזמונים של רשת ג' וגלי צה"ל, שם אף הוכרז כשיר השנה במצעד הלועזי השנתי לשנת 1985. במקביל, במצעד השנתי של רשת ג' באותה שנה הוא הגיע למקום הרביעי. בשנת 2013 לאחר הצבעה שנערכה במסגרת המגזין NME הוכרז השיר כשלישי בטובו בכל הזמנים שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. מידע על היצירה "There Must Be an Angel (Playing With My Heart)" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"There Must Be an Angel (Playing With My Heart)" באתר SecondHandSongs Eurythmics on TV איאונטיוי מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד הגרמני מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד הנורווגי מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד הספרדי מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד הפיני מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על There Must Be an Angel, באתר המצעד השוודי
חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה

חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה, התשנ"ג-1993 הוא חוק שקובע, בין האשר, כי אין להגביל את זכותו של עיוור המלווה בכלב נחייה להיכנס למקומות ציבוריים ולהשתמש בכל מתקן המצוי במקום, או להימנע מהעסקתו. מטרת החוק היא להגן על כבודו וחירותו של אדם עם מוגבלות ולבסס את זכותו להשתתפות שוויונית ופעילה חברתית בכל תחומי החיים. וכן, לתת מענה הולם לצרכיו המיוחדים באופן שיאפשר לו לחיות את חייו בעצמאות מרבית. החוק אושר בכנסת ב-19 בינואר 1993, בשם חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, התשנ"ג-1993. בתיקון לחוק משנת 2016 נעשו בחוק שינויים רבים, ובין השאר שונה שמו לשם הנוכחי. החוק קובע שאין להגביל אדם עם מוגבלות מכניסה למקומות ציבוריים בגלל ליווי כלב נחייה. אין לאסור עליו להשתמש במתקנים המצויים במקום ציבורי כלשהו ואין לגבות מאדם נכה המלווה בכלב נחייה תשלום נוסף בשל היותו מלווה בכלב נחייה. כל אדם שחש כי פגעו בזכותו על פי החוק רשאי לתבוע בתביעה אזרחית את האדם, החברה או הגוף שפגעו בזכותו ויכול להימצא זכאי לפיצוי כספי ממי שפגע בו, וכן כך נפסק במספר מקרים. חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה, התשנ״ג–1993, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק איסור הפליית אנשים עם עיוורון המלווים בכלבי נחייה, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת מירב קריסטל, נהגי גט טקסי סירבו להסיע נכה צה"ל, עיוור עם כלב נחייה, באתר ynet, 5 באוקטובר 2017 רענן בן-צור, "ספגטים" רעננה: עיוור עם כלב נחייה נשאר בחוץ, באתר ynet, 7 במרץ 2007 שש עם עודד בן עמי, ‏כך מעלים עיוור למונית, המדריך המלא, באתר ‏מאקו‏, 11 במרץ 2018 גלעד גרוסמן‏, תביעה: מסעדה לא התירה לעיוור להיכנס עם כלב נחייה, באתר וואלה, 3 בינואר 2012 רועי ינובסקי, סירב להעלות כלב נחיה למונית - ויפצה עיוורת באלפי שקלים, באתר ynet, 14 באוגוסט 2016 לי ירון, נהג מונית שסירב להעלות עיוורת מלווה בכלב נחייה יפצה אותה ב-10,000 שקלים, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2016 אלתרמן, ר. צפריר,ט., היבטים משפטיים של בנייה גבוהה: הצורך בשינוי מדיניות, 2004 ברנדט, י., ניהול תיירות נכים – חקר החסמים הניצבים בפני מוגבלי ההליכה והראייה בפעילות תיירותית והפתרונות המוצעים להסרתם, 2007 הרב ד"ר לאו, ב., כניסת אנשים עם כלבי נחייה לרחבת התפילה של הכותל המערבי. אתר המכון הישראלי לדמוקרטיה., 2013 חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, התשנ"ג-1993, ס"ח 1410 מ-27 בינואר 1993 חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע"ו-2016, ס"ח 2564 מ-19 ביולי 2016
חוק גיל הנישואין

חוק גיל הנישואין, תש"י-1950 הוא חוק שנחקק על ידי הכנסת הראשונה בשנת 1950 במטרה למנוע נישואי בוסר בישראל, כאשר הנער או הנערה הם בגיל צעיר ואינם בשלים עדיין לקבל החלטה שתשפיע על מהלך חייהם. החוק קבע כי גיל הנישואים המינימלי יעמוד על גיל 17 שנים, ובדצמבר 2013 הועלה גיל הנישואים ל-18 שנים. החוק קובע איסור נישואים מתחת לגיל 18. החוק נועד למנוע נישואים בגיל צעיר כאשר הנערים אינם מוכנים לקבל החלטה נכונה שתשפיע על עתידם. מטרה נוספת, למנוע נישואים מאילוץ. החוק נועד למנוע את תופעת השידוכים של נערים ונערות בציבור החרדי והערבי שעדיין לא סיימו את לימודיהם ונישאים בכפייה. החוק המקורי, שאושר בכנסת ב-1 באוגוסט 1950, אסר לשאת ולהשיא נערה שטרם מלאו לה 17 שנים. החוק לא הגביל נישואים של נער. בשנת 1960 תוקן החוק ונוסף לו סעיף 5 שקבע שבית משפט מחוזי רשאי להתיר נישואי נערה בשני מצבים: אם היא ילדה או הרתה לאיש אשר לו ברצונה להינשא. אם מלאו לנערה 16 שנים ולדעת בית המשפט קיימות נסיבות מיוחדות המצדיקות מתן היתר זה. בשנת 1995, עם חקיקת חוק בית המשפט לענייני משפחה, הועברה סמכות זו לבית משפט לענייני משפחה. בשנת 1998 תוקן החוק, וההגבלה שחלה על נישואי נערה נקבעה גם לנישואי נער. בדומה לסמכות שניתנה לבית המשפט להתיר נישואי נערה, ניתנה סמכות דומה להתרת נישואי נער. הצעה להעלאת גיל הנישואים ל-18 באה בעקבות מחקרים שהצביעו על אחוזי גירושים גבוהים, מקרי אלימות וקשיים כלכליים. במקרים רבים ובחברות מסוימות, הנישואים נכפים על הנערות שנתפסו כרכוש המועבר מאב המשפחה לחתן המיועד. גם אם נישואי הקטינים נעשים בהסכמתם, דבר זה פוגע ביכולתם לרכוש השכלה ולהתמקצע. הצעת החוק להעלאת גיל הנישואים נוסחה כבר ב-2004 ובשנים האחרונות ניסו אחדים מחברי הכנסת לקדם את ההצעה. הצעה זו נדחתה עקב הלחצים שהפעילו נציגי הציבור החרדי, גם הממשלה סירבה לתמוך בחוק זה, בניגוד לעמדת משרד החינוך. המתנגדים העיקריים לחוק זה היו חברי הכנסת החרדים שטענו שהחוק החדש יפגע בזכויות של הציבור החרדי. בשנת 2013 תוקן החוק, וגיל הנישואים הועלה בו ל-18 שנים. חוק גיל הנישואין, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק גיל הנישואין, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת יאיר אטינגר, יהונתן ליס, סעיף בחוק יתיר לילדי אדמו"רים להינשא לפני גיל 18, באתר הארץ, 5 במרץ 2012 בתחילה הועלו שתי הצעות נפרדות, ממשלתית ופרטית ולאחר מכן הן אוחדו יהונתן ליס, הכנסת אישרה: גיל הנישואים בישראל יעלה מ-17 ל-18, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2013 יהונתן ליס, הממשלה הכריעה להעלות את גיל הנישואין בשנה, באתר הארץ, 4 במרץ 2012 חוק גיל הנישואין, התש"י-1950, ס"ח 57 מ-9 באוגוסט 1950 חוק גיל הנישואין (תיקון), התש"ך-1960, ס"ח 313 מ-31 ביולי 1960 חוק בית המשפט לענייני משפחה, התשנ"ה-1995, ס"ח 1537 מ-7 באוגוסט 1995 חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 4), התשנ"ח-1998, ס"ח 1683 מ-5 באוגוסט 1998 רינה פוליטי, העלאת גיל הנישואין ל-18: בעד או נגד?, באתר משפטי zap, ‏5 במרץ 2012 חוק גיל הנישואין (תיקון מס' 6), התשע"ד-2013, ס"ח 2416 מ-2 בדצמבר 2013 מורן אזולאי, החלטה היסטורית: גיל הנישואים עלה ל-18, באתר ynet, 4 בנובמבר 2013
מריו פוזו

מריו פוזו (Mario Puzo;‏ 15 באוקטובר 1920 – 2 ביולי 1999) היה סופר ותסריטאי אמריקאי שנודע בעיקר בזכות ספריו אודות המאפיה האיטלקית בארצות הברית. זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר עבור הסרט "הסנדק". פוזו נולד למשפחה של מהגרים סיציליאניים במנהטן, בשכונה הלס קיצ'ן. רבים מספריו הושפעו מסביבה זו. פוזו הצטרף לחיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה, והוצב באסיה ובגרמניה. ספרו הראשון, "הזירה האפלה", פורסם ב-1955. ספרו המפורסם ביותר, "הסנדק", פורסם ב-1969. כרקע לכתיבתו שימשו אנקדוטות אודות המאפיה בהן נתקל פוזו בעבודתו כעיתונאי. הספר עובד לטרילוגיה קולנועית מצליחה ומוערכת שבוימה על ידי פרנסיס פורד קופולה; פוזו כתב את התסריטים יחד עם קופולה. ספר אחר שכתב פוזו, "הדון האחרון", שימש בסיס לסדרת טלוויזיה. פוזו כתב גם את התסריטים לסרט האסונות "רעידת אדמה" ולסרט סופרמן. פוזו נפטר ב-2 ביולי 1999 בביתו שבלונג איילנד. דון קורליאונה איש המאפייה, תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת שוקן, 1971. מאמה לוצ'יה הסנדקית, תרגם אליעזר כרמי, הוצאת מ' מזרחי, 1973. שוטים מתים, תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת שוקן, 1979. הסיציליאני, תרגם עמשי לוין, הוצאת כנרת, 1986. קנדי הרביעי, תרגמה עידית פז, הוצאת שלגי, 1991. הדון האחרון, תרגמה מאירה לבנת, הוצאת הד ארצי, 1997. השדרה העשירית, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת נירם, 1998. אומרטה, תרגמה איטה ישראלי, הוצאת שלגי, 2000. המשפחה, תרגם אורי גולדברג, הוצאת שלגי, 2001. אומרטה מדיה וקבצים בנושא מריו פוזו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מריו פוזו (באנגלית) מריו פוזו, ברשת החברתית Goodreads אלי אשד, הסנדק חוזר מריו פוזו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריו פוזו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מריו פוזו, דף שער בספרייה הלאומית