laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אייר ניוגיני

אייר ניוגיני (באנגלית: Air Niugini) היא חברת התעופה הלאומית של פפואה גינאה החדשה, שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי ג'קסונס שבפורט מורסבי. היא מפעילה טיסות פנים מפורט מורסבי ל-12 שדות תעופה גדולים, בעוד שחברת הבת שלה, Link PNG, מפעילה טיסות לנמלי תעופה קטנים. היא גם מפעילה טיסות בינלאומיות באסיה, אוקיאניה ואוסטרליה על בסיס שבועי. אייר ניוגיני טסה ל-25 יעדים מקומיים ו-14 יעדים בינלאומיים ב-10 מדינות ברחבי אסיה ואוקיאניה נכון למרץ 2017. לחברה יש שותפות קוד עם החברות סולומון איירליינס, קוואנטס וקת'אי פסיפיק. חברת התעופה הוקמה בנובמבר 1973 כחברת התעופה הלאומית של פפואה גינאה החדשה. בעת ההקמה הממשלה החזיקה ב-60% מהמניות, אנסט (16%), קוואנטס (12%) וטרנס אוסטרליה איירליינס (12%). החברה התחילה בשירותים מקומיים בלבד, אך היא התרחבה לטיסות אזוריות זמן קצר לאחר מכן. הקמת החברה התרחשה כתוצאה משאיפות הממשלה לפתח אזורים שונים במדינה גם ללא רשת כבישים ענפה. המטוסים הראשונים שפעלו בחברה היו DC-3 דקוטה ופוקר F27. צי החברה נכון ליוני 2022: מדיה וקבצים בנושא אייר ניוגיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר ניוגיני אייר ניוגיני, ברשת החברתית פייסבוק אייר ניוגיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר ניוגיני, ברשת החברתית אינסטגרם "Privacy Policy." Flight International 27 March 2007 "ANG Fleet History". Airniugini.com.pg. 31 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-2006-10-07. {{cite web}}: (עזרה)
אייר סנגל

אייר סנגל (בצרפתית: Air Sénégal) היא חברת הדגל של סנגל. החברה הוקמה בשנת 2016 והיא בבעלות המדינה. משרדיה ממוקמים בנמל התעופה הבינלאומי שליד דקר, בירת סנגל. חברת התעופה הוקמה בשנת 2016 על מנת להחליף את חברת התעופה סנגל איירליינס שפשטה רגל ופורקה. חברת התעופה הלאומית החדשה היא חלק מהרפורמות שיזם הנשיא מאקי סאל. בראש החברה עומד פיליפ בוהן, סגן הנשיא לשעבר של איירבוס. ב-29 באפריל 2018, חברת התעופה קיבלה את תעודת המפעיל האווירי שלה (AOC), והחלה בטיסות פנים ב-14 במאי עם צי של שני מטוסי ATR 72 חדשים. בסוף 2018 היא שכרה שני מטוסי איירבוס A319, מה שהחברה התרחבה עוד והחלה לטוס לאביג'אן, קוטונו וקונאקרי. בנובמבר 2019 אייר סנגל הייתה לחברת התעופה האפריקאית הראשונה שרכשה שני מטוסי איירבוס A330-900. המטוס הראשון הגיע בינואר 2019 לאחר טיסת משלוח מטולוז והשיק את הקו היומי דקר-פריז. באותה השנה אייר סנגל התרחבה ליעדים נוספים במערב אפריקה, כולל קזבלנקה שבמרוקו, אקרה בירת גאנה, אבוג'ה ולאגוס שבניגריה. ההתרחבות ופעילות החברה הופסקו בחדות במרץ 2020 עקב פרוץ מגפת הקורונה. בסוף 2020 אייר סנגל קיבלה את האיירבוס A321 הראשון שלה, כשהשני הגיע בפברואר 2021. 2 המטוסים הללו הובילו להשקת קווים חדשים, למילאנו שבאיטליה וליון שבדרום צרפת. מסלולים אלו החלו בפברואר ומרץ בהתאמה. נכון ל-2022, אייר סנגל מפעילה טיסות למדינות אפריקה, איטליה, צרפת, ספרד (ברצלונה) וארצות הברית (בולטימור וניו יורק). מדיה וקבצים בנושא אייר סנגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר סנגל Jose Antonio Payet (21 בספטמבר 2019). "Air Senegal Plans to Launch U.S. Flights". Airlinegeeks.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Eutou Xalima (14 באוגוסט 2017). "Who is Philippe Bohn, the new French DG of Air Sénégal SA?" (Translated from the original French). Xalima.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Martin Rivers (30 באפריל 2018). "Newly Certified Air Senegal To Launch Flights In May, Adding A319s". Forbes.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) African Aerospace (7 ביוני 2019). "A New A319 For Air Senegal" (Route Planning & Tourism). African Aerospace. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Airbus SE (2 בפברואר 2018). "Air Sénégal Confirms Its Order For Two A330neo Aircraft". Airbus SE. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Ben Lucky (25 בספטמבר 2018). "Air Senegal Will Start Flying To Paris With A330neos". Onemileatatime.com. נבדק ב-9 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Romania's Blue Air wet-leases B737-500 to Air Sénégal". ch-aviation. 14 בנובמבר 2019. נבדק ב-27 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Jim Liu (16 באוקטובר 2019). "Air Senegal continues Africa network expansion in W19". routesonline.com. נבדק ב-27 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Air Senegal network informations". Air Senegal. 18 במרץ 2020. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Air Sénégal inducts first A321". ch-aviation. 7 בדצמבר 2020. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Air Senegal to begin Lyon flights from March 28". logupdateafrica.com. 21 בינואר 2021. נבדק ב-1 ביולי 2021. {{cite web}}: (עזרה)
Air Côte d'Ivoire

Air Côte d'Ivoire היא חברת הדגל של חוף השנהב, שבסיסה באבידג'אן. החברה ירשה את חברת הדגל לשעבר של המדינה Air Ivoire, שפשטה רגל ב-2011. היא החלה לפעול ב-12 בנובמבר 2012. חברת התעופה הוקמה ב-15 במאי 2012 כישות פרטית-ציבורית, בבעלות חלקית של אייר פראנס (שהתכוונה להפוך את נמל התעופה הבין-לאומי פליקס הופואה-בואני למרכז אזורי) וקרן אגא חאן לפיתוח כלכלי (AKFED). לאייר חוף השנהב היה הון ראשוני של 2.5 מיליארד פרנק CFA. נכון לשנת 2017, ממשלת חוף השנהב מחזיקה ב-58% ממניות החברה, לעומת 11% של אייר פראנס. כיום יעדי החברה כוללים בין השאר את: נמל התעופה הבין-לאומי נג'מנה, נג'מנה, צ'אד נמל התעופה הבין-לאומי רוברטס, מונרוביה, ליבריה נמל התעופה הבין-לאומי מודיבו קייטה, במקו, מאלי נמל התעופה הבין-לאומי מורטלה מוחמד, לאגוס, ניגריה נמל התעופה הבין-לאומי או. אר. טאמבו, יוהנסבורג, דרום אפריקה מדינות נוספות מאפריקה - בנין, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, גבון, סנגל, גאנה, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בורקינה פאסו ועוד. מדיה וקבצים בנושא Air Côte d'Ivoire בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Air Côte d'Ivoire Air Côte d'Ivoire, ברשת החברתית אינסטגרם "Air Cote d'Ivoire to take A319neo after order switch".
ג'בלפור

ג'בלפור (באנגלית: Jabalpur) היא עיר השוכנת על גדות נהר נרמדה במדינת מאדהיה פרדש שבהודו. על פי מפקד האוכלוסין של 2011, זוהי העיר השלישית בגודלה במדינה וה-37 בהודו כולה. ג'בלפור הוא מרכז מנהלי, תעשייתי ועסקי חשוב במאדהיה פראדש. בנוסף על כך, בית המשפט העליון ומשרדים חשובים אחרים של מאדהיה פראדש ממוקמים בג'בלפור. מקובל להסיק שמשחק הסנוקר הומצא בשנת 1875 על ידי חיילים בריטים ששהו בעיר. ג'בלפור היא בירת מחוז ג'בלפור (המחוז השני באוכלוסייתו במדינה). האימפריה המאורית שלטה באזור בשנים 322 עד 185 לפנה"ס. כשהאימפריה נפלה, ג'בלפור הפכה לעיר-מדינה בהמשך נשלטה על ידי ממלכת הגופטה (בשנים 320–550). חלוקה דתית: הינדים – 86.75% מוסלמים – 8.27% ג'ייניזם – 1.37% נוצרים – 0.94% סיקים – 0.54% חסרי דת – 0.21% בודהיסטים – 0.18% אחרים – 0.85% מדיה וקבצים בנושא ג'בלפור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'בלפור ג'בלפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "The History of Snooker". Titansports.co.uk. אורכב מ-המקור ב-17 בדצמבר 2002. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite web}}: (עזרה) Jabalpur City Guide.
מלדיביאן

מלדיביאן (בדיבהי: މޯލްޑިވިއަން) היא חברת התעופה הלאומית של האיים המלדיביים. היא מפעילה טיסות בינלאומיות בנוסף לשירותים בין האיים. הבסיס העיקרי שלה הוא נמל התעופה הבינלאומי ולנה. החברה הוקמה על ידי הממשלה ב-23 באפריל 2009 כחברה בעירבון מוגבל ובבעלות מלאה של הממשלה. חברת התעופה החלה לפעול עם שלושה מטוסים מדגמי בומברדייה דאש 8 ודורניה דו 228. בתחילה החברה טסה רק בתוך האיים המלדיביים. חברת התעופה החלה את טיסותיה הבינלאומיות ב-26 בינואר 2008 עם טיסות סדירות להודו. ב-25 באוגוסט 2008 החברה תויגה מחדש תחת השם "מלדיביאן". יעדי החברה נכון לאוקטובר 2019: בנגלדש: דאקה, בנגלדש – נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל הרפובליקה העממית של סין: צ'אנגשה צ'נגדו צ'ונגצ'ינג פוג'ואו נאנג'ינג ווהאן שיאן האנגג'ואו הודו: צ'נאי קוצ'י טריוונדרום המלדיביים (רשימה חלקית): מאלה – נמל התעופה הבינלאומי של ולנה אטול באה אטול הא דאלו – נמל התעופה הבינלאומי בקולחודופושי אטול ראה אטול שאביאני סרי לנקה: קולומבו תאילנד: בנגקוק – נמל התעופה סוברנבהומי צי החברה נכון ל-2022 מדיה וקבצים בנושא מלדיביאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלדיביאן "About Maldivian". www.maldivian.aero. נבדק ב-21 ביולי 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Maldivian – Our Company". Airline Route. נבדק ב-8 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Destinations Maldivian". "Media | 8th Aug 2019 | RFP to purchase Airbus A330-200 aircraft". maldivian.aero. נבדק ב-10 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
אייר טנזניה

אייר טנזניה (בסוואהילי: Kampuni ya Ndege ya Tanzania) היא חברת הדגל של טנזניה. בסיס הפעולה המרכזי של החברה נמצא בנמל התעופה הבין-לאומי ג'וליוס נייררה, בסמוך לבירת המדינה, דאר א-סלאם. אייר טנזניה הוקמה בשנת 1977 לאחר פירוקה של "East African Airways" והייתה חברה באיגוד אפריקן איירליינס מאז הקמתה. חברת התעופה הייתה בבעלות מלאה של ממשלת טנזניה עד 2002, אז הופרטה חלקית בשותפות עם סאות' אפריקן איירווייז. הממשלה רכשה מחדש את המניות ב-2006, והפכה אותה שוב לחברה ממשלתית בבעלות מלאה. בשנת 2016, ממשלת טנזניה תחת הנשיא ג'ון מגופולי הובילה תהליך התחדשות בחברה ורכשה מטוסים מבומברדייה אירוספייס ומבואינג. עוד התכוונה חברת התעופה להכפיל את צי המטוסים שלה ל-14 מטוסים עד 2022 ולהגדיל את הנתיבים הארוכים והאזוריים שלה. באפריל 2021, הזהיר המבקר והמבקר הכללי כי החברה נמצאת בהספדים ובחובות משמעותיים. נכון ליולי 2022, אייר טנזניה טסה ל-13 קווים מקומיים ול-10 יעדים בינלאומיים, ובהם: נמל התעופה בומביי צ'הטרפטי שיוואג'י – מומבאי, הודו נמל התעופה הבין-לאומי ג'ומו קניאטה – ניירובי, קניה נמל התעופה הבין-לאומי עביד אמאני קארומה – זנזיבר נמל התעופה הבין-לאומי אנטבה – אוגנדה נמל התעופה הבין-לאומי המלך עבד אל-עזיז, ערב הסעודית נמל התעופה הבין-לאומי מסקט, עומאן נמל התעופה הבין-לאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס, יוון נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו, איטליה נמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט, גרמניה נמל התעופה הבין-לאומי אדיס אבבה בולה, אתיופיה נמל התעופה לונדון גטוויק, הממלכה המאוחדת נמל התעופה הבין-לאומי עדן, תימן מדיה וקבצים בנושא אייר טנזניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר טנזניה אייר טנזניה, ברשת החברתית פייסבוק אייר טנזניה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אייר טנזניה, ברשת החברתית אינסטגרם אייר טנזניה, סרטונים בערוץ היוטיוב "Current Members: ATCL". African Airlines Association. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2014. נבדק ב-24 בדצמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) ""ATCL and SAA Officially Divorced", IPP Media". "Bombardier Wins Orders for Two CS300 and One Q400 Aircraft from Tanzania". Bombardier Inc. 2 בדצמבר 2016. נבדק ב-2 בדצמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Tanzania takes delivery of second Boeing 787-8 Dreamliner". Xinhua. 26 באוקטובר 2019. אורכב מ-המקור ב-27 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Tanzania state carrier aims to double fleet to 14 planes by 2022: official". Reuters. 26 אוק' 2019. {{cite web}}: (עזרה)
מישור מור

בטופולוגיה, מישור מוּר הוא דוגמה למרחב טופולוגי ספרבילי המקיים את תכונת האוסדורף, שאינו קומפקטי מקומית ואינו נורמלי. זוהי דוגמה פשוטה יחסית, ולכן נוח להיעזר בה כדוגמה נגדית לתופעות טופולוגיות שונות. הטופולוגיה המאפיינת את מישור מור מוגדרת על המחצית העליונה של המישור האוקלידי הרגיל: M = { ( x , y ) ∈ R 2 : y ≥ 0 } {\displaystyle M=\left\{(x,y)\in \mathbb {R} ^{2}:y\geq 0\right\}} . המבנה הטופולוגי מוגדר באופן הבא: קבוצה פתוחה היא קבוצה המכילה, יחד עם כל נקודה שלה p = ( a , b ) {\displaystyle p=(a,b)} , כדור מתאים: כדור מהצורה B r ( a , b ) = { ( x , y ) : ( x − a ) 2 + ( y − b ) 2 < r } {\displaystyle B_{r}(a,b)=\{(x,y):(x-a)^{2}+(y-b)^{2}<r\}} עבור 0 < r {\displaystyle 0<r} , אם b > 0 {\displaystyle b>0} ; או קבוצה מהצורה { ( a , b ) } ∪ { ( x , y ) : ( x − a ) 2 + ( y − r ) 2 < r } {\displaystyle \{(a,b)\}\cup \{(x,y):(x-a)^{2}+(y-r)^{2}<r\}} עבור 0 < r {\displaystyle 0<r} , אם b = 0 {\displaystyle b=0} . למעט הישר הממשי, הטופולוגיה היא מטרית: חצי המישור הפתוח M = { ( x , y ) : y > 0 } {\displaystyle M=\left\{(x,y):y>0\right\}} הוא תת-מרחב מטריזבילי. לעומת זאת, בנקודה ( a , 0 ) {\displaystyle (a,0)} שעל הישר, אפשר להרכיב בסיס מקומי מן הקבוצות { ( a , 0 ) } ∪ B {\displaystyle \{(a,0)\}\cup B} , כאשר B {\displaystyle B} מייצג כדורים מהצורה B r ( a , r ) {\displaystyle B_{r}(a,r)} , המשיקים לישר הממשי באותה נקודה. בטופולוגיה הרגילה, הנקודה אינה נקודת פנים של אף אחד מן הכדורים האלה. המרחב M {\displaystyle M} הוא ספרבילי, אבל תת-המרחב X {\displaystyle X} המורכב מן הנקודות על ציר ה-x הוא בעל טופולוגיה דיסקרטית, ובפרט (מכיוון שזו קבוצה שאינה בת מנייה) אינו ספרבילי. המרחב אינו קומפקטי, ואף אינו קומפקטי מקומית. הוא מקיים את אקסיומת המנייה הראשונה אבל לא את תכונת לינדלוף (ולכן אינו מקיים את אקסיומת המנייה השנייה). המרחב הוא מרחב האוסדורף, ואף מקיים את תכונת ההפרדה T3, אבל אינו נורמלי. ניתן להוכיח כי מישור מור הוא מרחב בייר, זאת על אף שהוא אינו מקיים את משפט הקטגוריה של בייר.
גולפפורט

גולפפורט (באנגלית: Gulfport) היא העיר השנייה בגודלה במיסיסיפי אחרי בירת המדינה, ג'קסון. לפי מפקד האוכלוסין מ-2020, התגוררו בעיר כ-72,000 תושבים. זה גם ביתם של דבורי הים של הצי האטלנטי של הצי האמריקאי. אזור זה יושב על ידי תרבויות ילידיות במשך אלפי שנים, ונרכש מצרפת על ידי ארצות הברית ב-1803 במסגרת רכישת לואיזיאנה. בשנות ה-30 של המאה ה-19 מרבית מהשטח באזור זה של מיסיסיפי פונה מאינדיאנים, מה שאיפשר התיישבות לבנה ופיתוח חקלאות (שכללה בעיקר כותנה). ההתיישבות באזור גולפפורט עצמה החל בשנת 1855. העיר עצמה התאגדה ב-28 ביולי 1898. בשנת 1902 הושלמה בניית הנמל המקומי, שפעיל ביותר עד היום. ב-1910 נפתח בית דואר בעיר. במרץ 1916 הוכרז כי הקרן הפילנתרופית של אנדרו קרנגי תתרום כספים על מנת לבנות ספרייה עירונית. בדצמבר 1993 סיפחה העירייה 33 מילים רבועים (85 קילומטרים רבועים) צפונית לעיר – מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במיסיסיפי. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2020, התגוררו בעיר 72,926 תושבים ב-25,559 משקי בית ו-15,584 משפחות. מדיה וקבצים בנושא גולפפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גולפפורט (באנגלית) גולפפורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "2020 Population and Housing State Data". United States Census Bureau. 12 באוגוסט 2021. נבדק ב-16 בינואר 2021. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Home". Seabee.navy.mil. אורכב מ-המקור ב-2015-07-17. נבדק ב-2017-05-02. "Sketch II Showing the Progress of the Survey in Section No. 8, 1846 - 1855". United States Coast Survey. 1855. [1] (אורכב 20.03.2011 בארכיון Wayback Machine) "Explore Census Data". data.census.gov. נבדק ב-2021-12-16. "U.S. Census Bureau QuickFacts: United States". United States Census Bureau. נבדק ב-15 בינואר 2021. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
גרנד איילנד (נברסקה)

גרנד איילנד (באנגלית: Grand Island) היא עיר בנברסקה שבארצות הברית. נכון לשנת 2020, מתגוררים בעיר כ-53,000 תושבים. בשנת 1857 35 מתיישבים גרמנים עזבו את דבנפורט שבאיווה והחליטו להתיישב בנברסקה. המתיישבים רצו בתחילה להתיישב באי שנודע בצרפתית La Grande Isle במפגשי הנהרות ווד ונהר הפלאט. המתיישבים הגיעו ליעדם ב-4 ביולי 1857, ועד ספטמבר כבר נבנו בתים מעץ. כשהחלה הבהלה לזהב, גראנד איילנד היה המקום האחרון להשגת אספקה לפני היציאה לקליפורניה. כמספר שנים לאחר מכן הוקמה עיר חדשה באותו השם בסמוך לעיירה המקורית. חברת יוניון פסיפיק רישתה את האזור במסילות רכבת בשנת 1868, מה שעודד את הצמיחה והשגשוג באזור. בעיירה הוקמו מתקנים עבור קטרי הרכבות ומלון לנוסעים. בשנת 1870 כבר חיו בעיירה 1,057 תושבים. בשנת 1872 כבר התאגדה העיר. בשנת 1890 הפכה גראנד איילנד לאחד המקומות הראשונים בארצות הברית שהקים מפעל לייצור וגידול סלק סוכר. נכון למפקד האוכלוסין מ-2010, מתגוררים בעיר כ-48,520 תושבים ב-18,326 משקי בית ו-11,846 משפחות. גודל משק הבית הממוצע הוא 2.59 נפשות וגודל המשפחה הממוצע הוא 3.20 אנשים במשפחה. צפיפות האוכלוסין הייתה 659.4 נפש לקמ"ר. ההרכב המגדרי של העיר הוא 49.8% גברים ו-50.2% נשים. ההרכב הגזעי של העיר הוא: 80.0% לבנים 2.1% אפרו אמריקאים 1.0% ילידים אמריקאים 1.2% אסייתים 0.2% ילידי האוקיינוס השקט 13.1% מגזעים אחרים 2.4% משני גזעים או יותר 26.7% אנשים היספנים או לטינים הגיל החציוני בעיר היה 34.7 שנים. ההרכב הגילאי הוא: 27.6% – 0–18 8.7% – 18–24 26.7% – 25–44 23.9% – 45–64 13% – 65+ מדיה וקבצים בנושא גרנד איילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרנד איילנד (באנגלית) גרנד איילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bowman, J. R. (1882). Shearer, Frederick E. (ed.). The Pacific tourist. J.R. Bowman's illustrated transcontinental guide of travel from the Atlantic to the Pacific Ocean. New York: J.R. Bowman. p. 26. OCLC 752667534. נבדק ב-13 במאי 2018. {{cite book}}: (עזרה) "The Pioneer Spirit". City of Grand Island, Nebraska. 2011. ארכיון מ-23 ביוני 2011. נבדק ב-2 ביוני 2011. {{cite web}}: (עזרה) United States Census Bureau. "Census of Population and Housing". נבדק ב-22 ביוני 2013. {{cite web}}: (עזרה) "United States Census Bureau QuickFacts". United States Census Bureau. נבדק ב-13 בפברואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "U.S. Census website". United States Census Bureau. נבדק ב-2012-06-24.
פיג'י איירווייז

פיג'י איירווייז (באנגלית: Fiji Airways) היא חברת התעופה הלאומית של פיג'י. פיג'י איירוויז מפעילה קווי טיסה ל-13 מדינות ו-23 ערים הכוללות את אוסטרליה, ניו זילנד, סמואה, טונגה, טובאלו, קיריבטי, ונואטו, איי שלמה, הונג קונג, יפן, סינגפור וארצות הברית. באמצעות שותפות קוד, יש לחברה רשת מורחבת של 108 יעדים בינלאומיים. פיג'י איירווייז מטיסה 64% מכלל המבקרים שטסים לפיג'י ומעסיקה למעלה מ-1000 עובדים. לחברה יש הכנסות של למעלה מ-815 מיליון דולר פיג'יאני (390 מיליון דולר אמריקאי). הטיסה המסחרית הראשונה של פיג'י איירווייס בוצעה בשנת 1951 אך מקורותיה של חברת התעופה מתחילים ב-Katafaga Estates Ltd שהוקמה בשנת 1947. לאחר שנרכשה על ידי קוואנטס ב-1958, שם החברה שונה לאייר פסיפיק. במאי 2012 החברה חזרה לשמה המקורי ("פיג'י איירוויז") וזאת כדי לחזק את תדמיתה כחברת התעופה הלאומית של פיג'י. ממשלת פיג'י מחזיקה ב-52% ממניות החברה, לעומת 46% של קוואנטס. ממשלות נוספות באוקיינוס השקט מחזיקות בשאר האחוזים. לחברה יש שיתוף קוד עם חברות רבות, ובהן: ג'טסטאר איירווייז, ג'טסטאר אסיה איירווייז, בריטיש איירווייז, ג'פאן איירליינס, פינאייר, קת'אי פסיפיק, אמריקן איירליינס, אלסקה איירליינס, אייר ניו זילנד, אייר אינדיה, הונג קונג איירליינס, קוואנטס וסינגפור איירליינס. מדיה וקבצים בנושא פיג'י איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיג'י איירווייז פיג'י איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק פיג'י איירווייז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פיג'י איירווייז, ברשת החברתית אינסטגרם Creedy, Steve (19 במרץ 2013). "Air Pacific gets first Airbus A330 as part of its Fiji Airways rebranding". The Australian. News Corps Australia. נבדק ב-2 בינואר 2015. {{cite web}}: (עזרה) Parker Brown, David (באוקטובר 2012). "AIR PACIFIC CHANGES NAME TO FIJI AIRWAYS AND SHOWS OFF NEW LIVERY AND INTERIOR". Airline Reporter. DAVID PARKER BROWN. {{cite journal}}: (עזרה) Lefer, Henry (בפברואר 2000). "Fijian carrier ranges far and wide from its South Pacific home". Transport World. Penton Media, Inc. 37 (2). {{cite journal}}: (עזרה)
מצפה הדר

מצפה הדר הוא מצפה הסמוך ליישוב סלעית שהוקם לזכרו של החייל הדר גולדין שנהרג במבצע צוק איתן. המצפה נמצא בלב שמורת יער מנדטורית, בגבעה המתנשאת לגובה 263 מטר מעל פני הים. המצפה יושב על שרידי מבנה מהתקופה הרומאית שחלש על צומת דרכים בין הדרך לים, לדרך רוחב המחברת בין אפולוניה במערב לשכם במזרח. בשנת 2015 חודשו החפירות הארכאולוגית על ידי המנהל האזרחי ונמצאו במקום שרידי מתקנים חקלאיים, כגון גתות ובתי בד. במצפה מספר מרפסות הצופות לכיוונים שונים, ולאורך השבילים ניצבים פסלי אבן, שפיסלו אומנים כמחווה להדר, כפסל סביבתי העשוי נירוסטה ומשמיע צלילים כאשר נושבת רוח ופסל של אדם בצורת מגן דוד. במצפה ישנם פנורמות קוליות בעברית ובאנגלית המספרות על הנוף הנשקף ממנו ועל הדר גולדין שלזכרו הוקם המצפה, ועל הקשר בין המקומות שצופים בהם לחייו של הדר. בתצפית הנוף ניתן לראות בין היתר במזרח את הרי השומרון - הר עיבל והר גריזים, מעלה לבונה, הר ברכה ובעל חצור, וממערב את מישור החוף ארובות החשמל בחדרה ועד אשדוד, בצפון אפשר לראות את רכס הכרמל - מהמוחרקה ועד כתף הכרמל, ואפשר להבחין במגדל אשכול בחיפה. בדרום אפשר להבחין במורדות הרי השומרון, שפלת יהודה ואלפי מנשה. מצפה הדר באתר מועצה אזורית שומרון נחל סלעית ומצפה אדר באתר למטייל גיא גפן ומור גפני דור, המצפה, הנחל, היער והשביל: ארבע הצעות לטיולים ליד הבית, באתר צומת השרון, ‏4 באוגוסט 2021 מצפה הדר | מסבירן - האתר הרשמי, באתר www.masbiran.com נחל סלעית ומצפה אדר באתר למטייל נחל סלעית - מצפה הדר גולדין, באתר בא לי לטייל
סבובודני

סבובודני (ברוסית: Свобо́дный) היא עיר במחוז אמור שברוסיה, הממוקמת על גדת נהר הזיה, כ-167 קילומטרים (104 מיל) מצפון לבלאגובשצ'נסק (המרכז המנהלי של המחוז). נכון לשנת 2010, מתגוררים בעיר כ-59,000 תושבים (זאת לעומת 64,000 ב-2002 ו-80,000 ב-1989). סבובודני נוסדה ב-1912 במקביל להקמת מסילת אמור (תוואי עוקף של הרכבת הטרנס-סיבירית). העיר נקראה במקור "אלכסייבסק" (Алексе́евск), על שמו של היורש העצר אלכסיי ניקולאייביץ'. ב-1917 שונה שמה של העיירה לסבובודני. בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין נבנה בסמוך לסבובודני מחנה כפייה, על מנת לספק עובדי כפייה לבנייתה של מסילת הרכבת באיקל-אמור. המחנה הפך לאחד הגדולים במערכת הגולאג, עם כ-190,300 אסירים באוקטובר 1935. המחנה גבה את חייהם של אלפי אסירים פוליטיים ואנשי דת. מדיה וקבצים בנושא סבובודני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבובודני סבובודני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pospelov, p. 26
ביסק (עיר)

בִּיסְק (ברוסית: Бийск) היא עיר במחוז אלטאי שברוסיה. זוהי העיר השנייה בגודלה לאחר ברנאול. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-210,115 תושבים. בשנים 1708–1709 הוקם באזור אוסטרוג. זאת לאור הצו שחתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול ב-1708. עם זאת, בשנת 1710 הוחרב האוסטרוג. בשנת 1718 הוקם המבצר מחדש, ושמו שונה לביסקאיה (Бийская) בשנת 1732. בהדרגה הפכה ביסק ממתחם צבאי למרכז מסחרי שבסופו של דבר קיבל מעמד של עיר ב-1782. בשנת 1797 בוטל מעמד העיר של המקום, אך ב-1804 ניתן לביסק מעמד של אוייזד. התעשייה של העיר צמחה במהירות, במיוחד לאחר שמספר מפעלים פונו לאזור ממערב ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה העיר הייתה מרכז חשוב לפיתוח נשק (כולל מנוע דלק מוצק). בעיר יש גם מטה של חברת אובלאר, אחת מחברות התרופות הגדולות ברוסיה. מדיה וקבצים בנושא ביסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביסק ביסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Большая российская энциклопедия. Том 3. Moscow: Большая российская энциклопедия. 2005. p. 473. ISBN 978-5-85270-330-9. Основание Бийской крепости (אורכב 05.06.2014 בארכיון Wayback Machine) "Soviet Solid Rocket Motor Production Plant". FAS. 1996. "Company history - Evalar".
ליבני (עיר)

ליבני (ברוסית: Ливны) היא עיר במחוז אוריול שברוסיה. בשנת 2018, התגוררו בעיר 47,221 תושבים. בסביבות שנת 1586 הוקם מבצר באזור העיר. המבצר שהוקם באזור היה חשוב בשמירת הגבול הדרומי של נסיכות מוסקבה במקרה של פלישת אויבים . 30 שנה לאחר מכן, שלח איוואן הרביעי את הנסיך מסלסקי לבנות עיירה בסמוך למבצר. המקום נבזז ונשרף על ידי הטטרים בהזדמנויות רבות. בשנת 1606, אזרחי ליבני התקוממו כנגד הצאר בוריס גודונוב, הרגו את המושל שלו והכריזו על נאמנותם לדמיטרי הכוזב הראשון. שנתיים לאחר מכן הוקם בסביבת העיר בסיס כנגד הצאר הרוסי וסילי שויסקי. בשנת 1618 נשרפה עיירת העץ על ידי הקוזאקים של פטרו קונשביץ'. העיירה הותקפה שוב ונשרפה עד היסוד ב-1661. ברגע שנפסקו התקפות הטטרים, נפתחה תקופת השגשוג בליבני. במהלך המאה ה-19 ליבני התחרתה ביילץ כמרכז המסחר העיקרי של האזור. העיר נכבשה על ידי גרמניה הנאצית בתאריכים 26 בנובמבר–25 בדצמבר 1941. גרמניה השתלטה מחדש על ליבני לזמן קצר בשנים 1942–1943. הכורה וגיבור העמל הסוציאליסטי, אלכסיי סטחאנוב, נולד בסמוך לליבני. מדיה וקבצים בנושא ליבני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליבני ru:Ливны#cite note-2018AA-3