laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פול מיסרקי

פול מיסרקי (בצרפתית: Paul Misraki‏; 28 בינואר 1908 – 30 באוקטובר 1998) היה מלחין יהודי-צרפתי בסגנון ג'אז שכתב מוזיקה ליותר מ-140 סרטי קולנוע וטלוויזיה. נולד בקונסטנטינופול למשפחה יהודית צרפתית ממוצא איטלקי. מקור שם המשפחה הוא כנראה "מזרחי", שהותאם לשפת המקום. הוא התחיל לעסוק במוזיקה בגיל צעיר מאוד. בגיל ארבע הוא ניגן על פסנתר ובגיל שבע הלחין את הוואלס הראשון שלו. הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר היוקרתי "Lycée Janson de Sailly", שם גם הכיר את ריי ונטורה ויחד הם יצרו תזמורת Ray Ventura et ses Collegiens (= ריי ונטורה והתיכוניסטים שלו) במהלך מלחמת העולם ה-2 הוא עבר מצרפת לדרום אמריקה שם ניגן בקברטים של ברזיל וארגנטינה. לאחר מכן עבר להוליווד ובסוף המלחמה חזר לצרפת. עבד ויצר בצרפת ועל תרומתו הגדולה בתחום המוזיקה זכה בעיטור אביר לגיון הכבוד הצרפתי. נפטר בפריז. כתב מוזיקה לזמרים צרפתיים כמו ז'אן סבלון, שארל טרנה, איב מונטאן. הוא כתב גם מוזיקה לבמאיים אורסון ולס, ז'אן-לוק גודאר, ז'אן-פייר מלוויל ורוז'ה ואדים שזכתה להצלחה. התפרסם במוזיקה לסרטו של גודאר אלפוויל. בישראל השיר חוץ מזה הכל בסדר תורגם על ידי דן אלמגור. כתב ספרים "בית אבי" (1941), "לכלוך על עיניי" (1955) וספר אוטוביוגרפיה Atoll K (1951) Mr. Arkadin (1955) Et Dieu… créa la femme (1956) La mort en ce jardin (1956) Les cousins (1959) À double tour (1959) Les bonnes femmes (1960) Le doulos (1962) Alphaville, une étrange aventure de Lemmy Caution (1965) Misraki. Paul, and Jacqueline Chassang. 1948. La maison de mon père; échange de lettres à la recherche de la foi, par Paul Misraki et Jacqueline Chassang. Préface du père A.-M. Carré. Paris: Revue des jeunes. Misraki, Paul. 1960. Paul Misraki. L'Éclat du verre: roman. Paris: Flammarion (Lagny-sur-Marne, Impr. de Lagny). THOMAS, Paul. Les Extraterrestres. pp. 224. Paris, 1962, 1962. Print. Misraki, Paul. 1983. Ouvre-moi ta porte. Paris: R. Laffont. מדיה וקבצים בנושא פול מיסרקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פול מיסרקי פול מיסרקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פול מיסרקי, באתר AllMovie (באנגלית) פול מיסרקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פול מיסרקי, באתר AllMusic (באנגלית) פול מיסרקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פול מיסרקי, באתר Yandex.Music (ברוסית) פול מיסרקי, באתר Discogs (באנגלית) פול מיסרקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פול מיסרקי (1908-1998), דף שער בספרייה הלאומית
מהומות הלחם (מצרים)

מהומות הלחם הוא כינויה של התקוממות עממית ספונטנית שזיעזעה את הערים הגדולות במצרים ב-18 וב-19 בינואר 1977. במהומות אלה השתתפו כמיליון וחצי מצרים מהמעמד הנמוך, במחאה על החלטת שר הכלכלה להפסיק את התמיכה הכספית במוצרי המזון בסיסיים. בהפגנות נהרגו כ-79 איש, והן הסתיימו רק לאחר התערבות הצבא המצרי. מאז עלייתו לשלטון בתחילת העשור, ביקש הנשיא סאדאת להנהיג מדיניות כלכלית ליברלית. בשנת 1976 ביקש סאדאת הלוואות מהבנק העולמי על מנת להקל על נטל החוב של המדינה, אולם הבנק מתח ביקורת על מדיניות הממשלה לסבסד מוצרי מזון בסיסיים. בעקבות זאת הכריז סאדאת בינואר 1977 על קיצוץ של 250 מיליון דולר בסובסידיה לקמח, לאורז ולשמן לבישול וכן על ביטול הבונוסים לעובדי המדינה. ב-18 וב-19 בינואר התפרעו בני המעמד הנמוך שהיו צפויים להיפגע בצורה הקשה ביותר מביטול התמיכה. המהומות פרצו בכל רחבי הארץ, מאסואן במצרים העילית ועד לאלכסנדריה שעל שפת הים התיכון. במשך יומיים תקפו המתפרעים מטרות שסימלו את השחיתות של המשטר ואת השגשוג של בני המעמד הבינוני. הושמעו סיסמאות כגון: "יא בטל אלעבור, פין אלפטור?" ("גיבור הצליחה, איפה ארוחת הבוקר שלנו?"), ו"גנבי האינפיתאח (קרי, מדיניות הפתיחות הכלכלית), העם רעב ללחם". נשמעו גם קריאות "נאצר, נאצר". כ-79 בני אדם נהרגו ו-800 נפצעו במהלך המהומות. המהומות אילצו את סאדאת ואת סגנו חוסני מובארכ לבטל את המדיניות החדשה. לדעת משקיפים, המהומות גם הובילו את סאדאת למסקנה שאין טעם לחסוך מפת לחמם של הנתינים עבור תקציבי הביטחון והכנות למלחמה עם ישראל, וכי הגיעה העת להגיע עמה להסדר. גיא בכור, סודו של הנילוס, ומד המרדנות במזרח התיכון, 19 בינואר 2008
דניאל יוהנסן

דניאל יוהנסן (בגרמנית: Daniel Johannsen; ‏ נולד ב-1978) הוא זמר טנור אוסטרי, מן המבוקשים ביותר בזמרי באך ומוזיקה כנסייתית בין בני דורו. יוהנסן למד שירה אצל מרגיט קלאוסהופר ופרשנות ליד אצל רוברט הול בווינה. הוא השתתף בכיתות אמן אצל דיטריך פישר-דיסקאו, ניקולאי גדה וכריסטה לודוויג, וזכה בתחרויות רבות. מאז סיום לימודיו בשנת 1998 הוא מופיע בשירת אורטוריות, לידר ואופרות במרכזי המוזיקה החשובים ביותר באירופה, בצפון אמריקה, במזרח התיכון וביפן. הוא מרבה להופיע במוזיקפריין ובקונצרטהאוס בווינה וכן בפסטיבלי מוזיקה חשובים, בהם פסטיבל זלצבורג ועם תזמורות ידועות שם, בהן הפילהרמונית של וינה והתזמורת הקאמרית של אירופה ותחת שרביטם של מנצחים נודעים כמו סר נוויל מרינר, ג'ורדי סאוואל ואחרים. בתחום האופרה מבצע יוהנסן את התפקידים הליריים של מוצרט, אופרות מתקופת הבארוק ויצירות מודרניות לצד אופרטות. הוא מרבה להופיע ברסיטלים של לידר מן הרפרטואר הגרמני ואיננו מתעלם גם מן הרפרטואר האנגלי והצרפתי. באביב 2010 הקליט את מחזור השירים "אהבת משורר" של רוברט שומאן, בהמשך לתקליטור הסולו הראשון שלו, המכיל אריות של באך. בעונת 11–2010 יופיע יוהנסן ב"אורטוריית חג המולד" של באך ובמשיח של הנדל במינכן, בניצוח הנסיירג אלברכט. במינכן ימלא גם את תפקיד טאמינו ב"חליל הקסם" של מוצרט, ויופיע במחזור "הטוחנת היפה" של שוברט. בעונה זו צפויות לו גם הופעות בבון, בפריז, ב"שוברטיאדה" בישראל, בחגיגות באך בלייפציג ובפילהרמונית של לוקסמבורג. אתר האינטרנט הרשמי של דניאל יוהנסן דניאל יוהנסן, באתר ספוטיפיי דניאל יוהנסן, באתר AllMusic (באנגלית) דניאל יוהנסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) דניאל יוהנסן, באתר Discogs (באנגלית) קונצרט "קאמרי בצהרי ששי", 28.1.11, היכל התרבות של ראשון לציון, בליווי דניאל גורטלר
שירת היפה והחיה

שירת היפה והחיה (באנגלית: Beauty and the Beast) היא שיטת שירה הנפוצה בעיקר במטאל הגותי, בה יש שילוב בין שירה נשית מלודית, לעיתים קרובות בקול סופרן, לנהמות גרואלינג או בס צרוד מצד הזמר. כבר באמצע שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקות דום מטאל שילבו לעיתים שירה נשית נקייה לצד הסולן. השיר המפורסם ביותר של שלב זה הוא Gothic של Paradise Lost שניגנה אז דום-דת'. שילוב זמרת נשית על בסיס קבוע החל מהמחצית השנייה של שנות ה-90 בנורווגיה, אז להקות כמו Theatre of Tragedy,‏ Trail of Tears,‏ Tristania ו-The Sins of Thy Beloved החלו לשלב זמרת סופרן או מצו סופרן קלאסי על בסיס קבוע לצד גרואלינג שביצע הסולן של הלהקה. להקות אלה פיתחו את סוגת המטאל הגותי הסקנדינבי שלצד שירת היפה והחיה הציג גם קלידים, כינור וליווי של מקהלה בשיריו. חלק מלהקות המטאל הגותי התפתחו ללהקות מטאל סימפוני ושילבו זמרות בעלי הכשרה אופראית לצידן. לעומתן, להקות אחרות, כגון Within Temptation, התרככו וויתרו על שירת היפה והחיה לטובת שירה נשית בלבד. אף ששירת היפה והחיה היא אחד המאפיינים של המטאל הגותי ניתן למצוא להקות מטאל גותי שבהן יש רק זמר זכר או רק זמרת נקבה, ללא שילוב בין שני הסגנונות. כמו כן, ישנן להקות מטאל, כמו Nightwish, שמשלבות לעיתים שירה בסגנון זה אך הן אינן להקות מטאל גותי. סגנון שירת היפה והחיה משלב בין הרכות והקול הצלול של השירה הנשית (בעיקר כשמדובר בקול סופרן) לבין החספוס והעוצמה של שאגת הגרואלינג (בקול באס). בדרך כלל הזמר והזמרת שרים בנפרד, בתורות, כל אחד חלק אחר מהשיר, אך לעיתים הם גם שרים ביחד שורות או בתים שלמים. ברוב להקות המטאל הגותי המבצעות את שירת היפה והחיה, קטעי הגרואלינג ארוכים יותר מקטעי השירה הנשית, אך לרוב את הפזמונים (בתים החוזרים על עצמם בשיר) מבצעת הזמרת. ישנן להקות, כמו טריסטניה, שלצד שירת היפה והחיה משלבות גם שירה גברית נקייה ואף ליווי של מקהלה. טריסטניה: ויבקה סטנה (מצו-סופרן לירי) ומורטן ולנד (גרואלינג וגיטרות). The Sins of Thy Beloved: אניטה אוגלנד (סופרן), גלן מורטן נורדבה וארילד כריסטנסן (גרואלינג וגיטרות). אפיקה: סימונה סימונס (מצו-סופרן עד אלט) ומארק יאנסן (גרואלינג וגיטרות). Draconian: אנדרס יאקובסון (גרואלינג) וליסה יוהנסון (מצו סופרן) והייקה לנגהנס (אלט). Theatre of Tragedy עם הזמרת ליב קריסטין (שירה נשית) לצד גראולינג. Beyond Forgiveness: טליה הויט (סופרן), ריצ'רד מרקוס (גרואלינג) וגרג ויטוור (גרואלינג וצרחות בלאק מטאל). Galadriel מטאל גותי מטאל סימפוני גרואלינג
ז'אן-פייר מלוויל

ז'אן-פייר מלוויל (בצרפתית: Jean-Pierre Melville‏; 20 באוקטובר 1917 – 2 באוגוסט 1973) היה במאי ושחקן קולנוע יהודי-צרפתי. מלוויל נולד בשם ז'אן פייר גרומבאך (Jean-Pierre Grumbach), ומאוחר יותר אימץ את השם- מלוויל – בהיותו לוחם המחתרת הצרפתית, מלחמת העולם השנייה כמחווה לסופר האהוב עליו ביותר, הרמן מלוויל. עם שם זה נשאר גם לאחר תום המלחמה. מלוויל נולד בפריז, צרפת, למשפחה יהודית מאלזס. מגיל צעיר היה פוקד את אולמות הקולנוע מדי יום. הוא שירת במלחמת העולם השנייה, תחילה בצבא הבריטי, והשתתף במבצע דרגון. כשחזר מהמלחמה הוא הגיש בקשה ב-SNTPCT (האיחוד הלאומי של טכנאים ועובדי הפקה קולנוע וטלוויזיה) להיות עוזר במאי ונדחה. כתוצאה מכך, החליט לביים את סרטיו בגפו. מלוויל הפך לבמאי עצמאי. את סרטו הראשון, "שתיקת הים", (Le Silence de la Mer) משנת 1949 כתב, הפיק, ביים וערך, מה שהפך אותו למודל לחיקוי בקרב אנשי הגל החדש בקולנוע הצרפתי כבמאי השולט באופן עצמאי על יצירתו. מלוויל נודע בסרטיו הטרגיים והמינימליסטיים בקטגוריית הפילם פוליסייר, הפילם נואר הצרפתי, אף שביים גם כמה דרמות ועיבודים ספרותיים כגון "ילדים נוראים", על פי ז'אק קוקטו, ו-"ליאון מורין, כומר", על פי רומן מאת באטריס בק. הסרט "הסמוראי" (1967), בכיכובו של אלן דלון, שהיה השחקן המועדף עליו, נחשב ליצירת המופת שלו. גם סרטו "בוב המהמר" (1956), נחשב לאבן-פינה בסוגו. סרטו "צבא הצללים" (1969), על פי רומן של ז'וזף קסל, נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר על המחתרת ותקופת הכיבוש הנאצי בצרפת. "המעגל האדום" (1970), בכיכובם של איב מונטאן, אלן דלון, בורביל וג'אן-מריה וולונטה, נחשב אף הוא כפסגה ביצירתו. מלוויל העניק חשיבות רבה לתסריט, למורכבויות סיפוריות ולשימור מתח פסיכולוגי לאורך כל הסרט. לעיתים קרובות סרטיו פסימיים וחוקרים את הצדדים האפלים של האדם. בעזרת יכולת נדירה של התבוננות בנפש האדם, הצליח מלוויל לזכות באהדת הקהל וכן באהדת הביקורת, ששיבחה את סרטיו.[דרוש מקור] מלוויל היה אחד הבמאים הראשונים שצילמו בלוקיישנים אמיתיים ולא בתוך אולפן ובכך השפיע מאוד על סרטי הגל החדש. הוא הופיע בתפקיד משני בסרטו של ז'אן-לוק גודאר "עד כלות הנשימה", ואף עזר לו בעריכת הסרט (סגנון ה"ג'אמפ-קאט" החדשני לאותה התקופה). בשנת 1963 היה חלק מחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-13 בברלין. מלוויל ביים 13 סרטים באורך מלא, חצי מהם סרטי פשע. הוא היווה השראה והשפיע על במאים כז'אן-לוק גודאר, קוונטין טרנטינו, מרטין סקורסזה וג'ון וו. מלוויל היה רווק מושבע, אינדיבידואל אדוק (שנודע כדון-ז'ואן), הסתובב תמיד עם משקפי שמש כהים (גם בלילות) וחי הרחק מעין-הציבור. הוא נפטר בפריז בגיל 55 מהתקף לב. I believe that you must be madly in love with cinema to create films. You also need a huge cinematic baggage. בשנת 2008 הופק סרט תיעודי באורך 26 דקות, שנקרא "שם קוד מלוויל" (Code Name Melville), החושף את תפקידו החשוב של מלוויל בהתנגדות הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה ובגישתו לעשיית סרטים. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-פייר מלוויל בוויקישיתוף ז'אן-פייר מלוויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן-פייר מלוויל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ז'אן-פייר מלוויל, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן-פייר מלוויל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, ז'אן־פייר מלוויל: במאי נצחי שבישר את הגל החדש הצרפתי, באתר הארץ, 12 ביולי 2017 ז'אן-פייר מלוויל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אן-פייר מלוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רקע

רקע (באנגלית: Setting) הוא מכלול הדברים אשר נותנים את הטון בהם מתרחש הסיפור, כולל זמן, תפאורה ומיקום. רקע מיוחס גם כסביבה חברתית המערבת אלמנטים כתרבות, גאוגרפיה ותקופות זמן היסטוריות. יחד עם עלילה, סגנון, דמות ותמה, הרקע נחשב לאחד המרכיבים הבסיסיים בסיפורת. לרקע תפקיד חשוב בעלילה, כמו למשל סיפורי אדם נגד הטבע או אדם נגד חברה. בכמה מהסיפורים, הרקע הופך לדמות משל עצמו. בתפקיד זה הוא מיוחס ככלי עלילתי או כטכניקה ספרותית. סוגי רקעים: היסטוריה חלופית עולם מערכה דיסטופיה אוטופיה יקום/מדינה/מיקום דמיוני יקום מקביל מציאות וירטואלית מציאות מדומה מצג רקע, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רקע (ספרות), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערי הזהב הנסתרות (ספר)

ערי הזהב הנסתרות (באנגלית: The King's Fifth - בתרגום חופשי "החמישית של המלך") הוא רומן היסטורי לילדים מאת סופר הילדים האמריקני סקוט אודל אשר יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1966. הספק עוסק בקונקיסטאדורים וביחס של הכובשים לעמים הילידיים של יבשת אמריקה, וכן מעלה סוגיות של מצפון ומוסר מול תאוות בצע. הספר היווה מקור השראה לסדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות". בשנת 1540 מצטרף אסטבן דה סנדובל (Estéban de Sandoval), צייר מפות בן חמש-עשרה, למשלחת ספרדית אל אזור סיבולה (Cìbola) המסתורי (באזור דרום-מערב ארצות הברית של ימינו) בחיפוש אחר שבע ערי הזהב של סיבולה. הזהב אינו מעניין אותו; הוא חולם לצייר מפות של אזורים המסומנים בינתיים כ"לא ידוע". בין חברי המשלחת: קפיטן מנדוסה (Captain Mendoza) האכזר וצמא-הזהב וכן זיאה טרויאנו (Zia Troyano), מתורגמנית בת שלוש-עשרה מבני הנאיאריט. שנתיים מאז יציאת המשלחת אסטבן בן השבע-עשרה הוא היחיד ששרד מכל חבריה (מלבד זיאה, אשר שבה לכפרה). הספר כתוב בצורת זכרונותיו של אסטבן, היושב כעת בכלא בוראקרוס שבמקסיקו, מואשם בכך שלא מסר חמישית מן האוצר שמצאו לקופת המלך כנדרש בחוק. אסטבן כותב כדי להבין את עצמו, להבין מה אירע לו במהלך השנתיים הללו של קדחת הזהב המאיימת על כל חברי המשלחת והאם בעקבות כל מה שקרה הוא ראוי עדיין להיקרא אדם. ערך מורחב – ערי הזהב הנסתרות בתחילת שנות השמונים הופקה סדרת האנימה "ערי הזהב הנסתרות" (בצרפתית: Les Mystérieuses Cités d'Or) אשר היא עיבוד חופשי לרומן. מלבד אלמנטים בסיסיים שזהים בין הסדרה לספר (כמו שמות הדמויות, התקופה בה מתרחשת העלילה ומסעותיהם של הכובשים הספרדים ביבשת אמריקה בחיפוש אחר זהב) עלילת סדרת האנימציה שונה באופן מהותי מעלילת הספר ומכילה אף מוטיבים של פנטזיה ומדע בדיוני (כגון גזע של חייזרים ומכונות תעופה משוכללות). הסדרה אשר שודרה בישראל בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים, זכתה לפופולריות בקרב ילדי ישראל. ערי הזהב הנסתרות, תרגם אסף שור, סדרת הרפתקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2016 ערי הזהב הנסתרות, באתר OCLC (באנגלית)
מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה

מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה (Marguerite II de Flandre או Marguerite de Hainaut;‏ 2 ביוני 1202 - 10 בפברואר 1280) הייתה בתם הצעירה של בלדווין התשיעי, רוזן פלנדריה (שהיה גם רוזן אנו בשם בלדווין השישי) ושל מארי משמפאן. אביה יצא למסע הצלב הרביעי לפני לידתה, ואמה הצטרפה אליו שנתיים לאחר מכן. אחרי מות אמה ב- 1204 ומות אביה בשנה שלאחריה, מרגריט ואחותה הבכורה ז'אן הועברו להשגחתו של דודן, פיליפ מנאמור עד 1208 כאשר העביר אותן לחצרו של פיליפ השני, מלך צרפת. ב-1212, בהסכמתו של פיליפ השני, מלך צרפת מרגריט נישאה ל בושאר הרביעי מאוון, שהיה מושל אנו ואשר בתוקף תפקידו זה שימש כאפוטרופוס וכמורה של מרגריט. אחותה ז'אן, שהתקנאה במרגריט על כך שנישואיה הבטיחו לה ירושה גדולה, ניסתה לבטל נישואים אלה בטענה שמרגריט הייתה בת עשר שנים בלבד, ולכן לא היה בכוחה להשלים את נישואיה. מבלי לחקור הרבה בדבר, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי גינה את נישואיה של מרגריט, אם כי לא ביטל אותם. בושאר ומרגריט המשיכו בחייהם המשותפים והביאו לעולם שלושה ילדים, אך ז'אן לא ויתרה והביאה למעצרו של בושאר ב- 1219. הוא שוחרר ב-1221 בתנאי שיסכים להיפרד ממרגריט. ז'אן שכנעה את מרגריט להינשא לגיום השני מדאמפייר, שהיה אציל משמפאן. מנישואים אלה נולדו שני בנים: גיום וגי דה דאמפייר (מאוחר יותר, גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה). עם מותה של ז'אן ב-1244, מרגריט הפכה לרוזנת פלנדריה ולרוזנת אנו. מצב זה גרם לשערורייה משום שמרגריט הייתה עדיין נשואה לבושאר. פרץ מאבק בין שני הבעלים בדבר חוקיותם של הילדים - מאבק שנמשך עשרות שנים וגרם למלחמות הירושה של רוזנות פלנדריה ושל רוזנות אנו. ב-1246, לואי התשיעי, מלך צרפת, ששימש כבורר בין הצדדים, נתן לילדיו של גיום השני מדאמפייר את הזכות לרשת את רוזנות פלנדריה, ולילדיו של בושאר הרביעי מאוון את הזכות לרשת את רוזנות אנו. ב-1253 התעוררו שוב בעיות: ז'אן הראשון, רוזן אנו, שהיה בנו בכורו של בושאר, שכנע את ויליאם השני, רוזן הולנד וזיילנד לכבוש את רוזנות אנו וחלקים של רוזנות פלנדריה שהיו סמוכים לגבולות האימפריה הרומית הקדושה. התפתחה מלחמת אזרחים שבסופה בקרב ואלקרן כוחותיו של ז'אן הראשון, רוזן אנו הביסו את אלה של בני משפחת דאמפייר ולקחו אותם בשבי. מדיה וקבצים בנושא מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה בוויקישיתוף
קניאל

האם התכוונתם ל... דוד קניאל – ראש עיריית עפולה יהושע קניאל – פרופסור להיסטוריה של עם ישראל יהושע קניאל (רב) – הרב הראשי לחיפה נועם קניאל – זמר ומלחין ישראלי שמואל קניאל – פרופסור אמריטוס למתמטיקה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים קבוצת קניאל – מהחברות המובילות בארץ בתחום אריזות המתכת קרניאל
כבש (מישור משופע)

כֶּבֶשׁ או רמפה (מאנגלית: Ramp) הוא מדרון משופע המשמש כאמצעי מעבר ממפלס אחד למשנהו. בניגוד למדרגות, אמצעי זה שמיש לאנשים הדוחפים עגלות ורוכבים על כלי תחבורה קלים כמו אופניים. כאשר הכבש עומד בדרישות מסוימות, הוא נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים. כבש שאינו נגיש למשתמשי כיסאות גלגלים עשוי לתפוס שטח רצפה דומה לזה של גרם מדרגות או להשתלב בקלות בגרם מדרגות כזה. אולם כבש נגישות חייב להיות בשיפוע מרבי של שמונה מעלות, ולכן הוא מתפרש על שטח רצפה גדול בהרבה מזה של גרם מדרגות. מעבר לכך, כבש כזה צריך להיות רחב דיו עבור כיסאות גלגלים, ואם הוא ארוך, הוא חייב לכלול מקומות בהם שני משתמשי כיסאות גלגלים יכולים לחלוף זה על פני זה ולשלב בתוכו משטחים ישרים בהם משתמשי כיסא גלגלים ידני יכולים לנוח. בשל שטח הרצפה הגדול שתופס כבש הנגישות, בתוך בניינים ובמקומות רבים מחוצה להם אין לו מקום, ובמקומו מותקנים מעלית או מעלון. חסרונם של אלו על פני כבש הוא הצורך שלהם בתחזוקה שוטפת ואי-יכולתם לעבוד בהפסקות חשמל, ובחלק מהמקרים גם בשעות חירום. בתעופה מקובל הביטוי כבש המטוס שהוא המדרגות שמחברים אל דלת המטוס, והמאפשרים לנוסעים לרדת. בביקורי מנהיגים, מקובל להתחיל את טקסי קבלת הפנים כאשר האורח מגיח מהמטוס אל כבש המטוס ומתחיל לרדת בו. כבש (מזבח) מישור משופע
פאראסקבה האדוקה

פאראסקבה האדוקה (ביוונית: Αγία Παρασκευή) הוא כינויה של קדושה הנערצת בכנסיות השונות של הכנסייה האורתודוקסית הנוצרית ונחשבת לפטרונית המגינה של מולדובה. שרידי הקדושה הובאו על ידי וסילה לופו ליאשי ב-13 ביוני 1641 מאז נשארו בה ומשמשים כמקום עלייה לרגל. היום המוקדש לה הוא 14 באוקטובר, שהוא גם יום מותה. פאראסקבה נולדה בתחילת המאה ה-11 בכפר אפיוואט (Epivat), תראקיה המזרחית, בקרבת קונסטנטינופול. אחיה, המבוגר ממנה, אפטימיה (Eftimie), היה נזיר שהגיע לדרגת בישוף. פאראסקיבה נהגה, החל מגיל 10, להתחלף בלבושה הנאה עם עניים לבושי בלויים, חרף נזיפות אימה. בגיל 15 נכנסה פאראסקיבה למנזר וכעבור חמש שנים, בגיל 20, עברה פאראסקיבה למנזר קטן במדבר יהודה. בגיל 25 שבה לכפר הולדתה ושירתה ליד הכנסייה המקומית עד מותה בגיל 27 וקבורתה בקרבת הים. בעקבות נסים, שהתרחשו ליד קברה, הוכרזה פאראסקיבה כקדושה ושרידיה הועברו לכנסיית כפרה. ב-1223, הצאר הבולגרי העביר את שרידיה לוליקו טרנובו, בירת בולגריה באותה תקופה. ב-1393, לאחר שבולגריה נכבשה בידי הטורקים, הועברו השרידים לידי מירצ'ה הזקן לתקופה של שלוש שנים ולאחר מכן הוענקו על ידי הטורקים לסרבים, שהעבירו אותם לבלגרד. ב-1521 כבשה האימפריה העות'מאנית את סרביה ושרידי הקדושה נלקחו כמשכון והועברו לקונסטנטינופול. הפטריארכיה של קונסטנטינופול פדתה את השרידים בסכום של 12,000 דוקטי זהב והם נשארו בחזקתה עוד 120 שנה. ב-1641, הפטריארכיה של קונסטנטינופול העניקה את השרידים לשליט נסיכות מולדובה, וסילה לופו, כהכרת תודה על מעשיו למענה ועל תשלום חובותיה. וסילה לופו העביר את השרידים ליאשי והשכין אותם במנזר שלושת בכירי הכנסייה. מדיה וקבצים בנושא פאראסקבה האדוקה בוויקישיתוף קדושים רומנים - הקדושה פאראסקבה מיאשי (ברומנית) Sfânta Parascheva ne veghează de aproape patru secole - הקדושה פאראסקבה שומרת עלינו מזה קרוב ל-400 שנה, בעיתון Lumina(הקישור אינו פעיל) (ברומנית) "האדוקה" הוא תואר הניתן לנזירות נוצריות ובמיוחד לנזירות שהוכרזו כקדושות ולא היו מרטיריות.
מישל פורד

מישל ג'אן פורד-אריקסון (באנגלית: Michelle Jan Ford-Eriksson; נולדה ב-15 ביולי 1962). היא שחיינית עבר מאוסטרליה. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-800 מטר חופשי. פורד נולדה בסידני. באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה פורד במקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.72 דקות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.24 דקות. בתחרות שחייה שנערכה בבריזביין אוסטרליה ב-6 בינואר 1978 קבעה פורד במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש של 8:34.86 דקות, שיפור לשיא העולם של פטרה תימר ממזרח גרמניה (8:35.04 דקות). שבועיים לאחר מכן באליפות ניו סאות' וויילס שנערכה בסידני היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 8:31.30 דקות. חודש לאחר מכן, שיא זה נישבר באליפות אוסטרליה בשחייה על ידי בת ארצה טרייסי ויקהאם (8:30.53 דקות). במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, אלברטה, קנדה בתחילת אוגוסט אותה שנה זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.29 דקות, בשתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.25 דקות, אחרי ויקהאם (4:08.45 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:25.78 דקות, שוב אחרי ויקהאם שקבעה שיא עולם חדש של 8:24.62 דקות ובשתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי (2:01.64 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:54.11 דקות) [1] שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה סיימה פורד במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.45 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.16 דקות. בשנת 1979 עברה פורד לנשוויל טנסי, שבארצות הברית על מנת להתאמן תחת הדרכתו של דון טלבוט. באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:28.90 דקות, לפני אינס דירס (8:32.55 דקות) והייקה דהנה (8:33.48 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.66 דקות, אחרי אינס גייסלר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.44 דקות וסיביל שונרוק (2:10.45 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.65 דקות, אחרי 3 שחייניות ממזרח גרמניה, המנצחת במשחה זה הייתה דירס (4:08.76 דקות). בשנת 1982 עברה פורד להתגורר באינדסטרי סיטי, פרבר של לוס אנג'לס. למרות שלא צלחה את המבחנים למשחקי חבר העמים, דורגה רק במקומות חמישי (800 מטר חופשי) ושישי (200 מטר פרפר), הוחלט לצרפה לנבחרת ובמשחקים עצמם שנערכו בבריזביין באוקטובר אותה שנה זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.89 דקות והגנה על תוארה ובמדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.74 דקות, אחרי יריבתה המושבעת ויקהאם (8:29.05 דקות). בשנת 1983 קיבלה פורד מלגת לימודים לאוניברסיטת דרום קליפורניה שם למדה לתואר בתקשורת, והתאמנה למשחקים האולימפיים. באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון קנדה אותה שנה זכתה פורד במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:15.38 דקות. [2] לאחר שלא עמדה בדרישות איגוד השחייה האוסטרלי החדשות ולא הצליחה להתברג לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) פרשה פורד משחייה תחרותית. בסך הכל קבעה פורד שני שיאי עולם במשחה ל-800 מטר חופשי וזכתה ב-4 תוארי אליפות אוסטרליה במשחה ל-200 מטר פרפר. בשנת 1994 זכתה פורד להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[3] התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי מישל פורד, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מישל פורד, באתר olympedia.org מישל פורד, באתר Swimrankings מישל פורד(הקישור אינו פעיל), באתר Sports123 (באנגלית)
יולי הרגיל-שדה

יולי הרגיל (נולדה ב-9 בספטמבר 1967) שחקנית ובמאית ישראלית. בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי". יולי היא נכדתו של משה חורגל (1901–1990) שחקן תיאטרון הקאמרי. לאורך השנים השתתפה אמת בהצגות רבות, בהן: "שבועת האדרה" בתיאטרון לילדים ונוער" (כיום תיאטרון אורנה פורת, "פילומנה", "המסיבה" בתיאטרון בית ליסין, "השושנה המקועקעת", "תעלולי סקפן" ב"הבימה", "הדוד וניה" בתיאטרון חיפה. גילמה דמויות רבות גם על המסך בין השנים 1994–2010: היא שיחקה בערוץ 2 ב"זהב של שוטים", "בנות בראון", "מתחם אויב", "חטופים" ועוד. לאורך השנים השתתפה יולי בפרסומות רבות. נשואה ואם לבן. מתגוררת ברמות השבים. משמשת גם כמנחת סדנאות "תיאטרון מהספרים". יולי הרגיל-שדה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יולי הרגיל-שדה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בהרב

בהרב הוא שם משפחה עברי ומשמעו "בן הרב". האם התכוונתם ל... אשר בהרב – איש עסקים ומוציא לאור ישראלי דב בהרב – מנהל ישראלי ישראל בהרב – איש עסקים ישראלי, טייס קרב ותת-אלוף בצה"ל אלישב בהרב – קצין בצה"ל מוטי בהרב – משורר, שחקן ובמאי ישראלי גלי בהרב-מיארה – עורכת דין ישראלית והיועצת המשפטית ה-15 לממשלה פרטים באתר "בית התפוצות", באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"