laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר

אצטדיון האתלטיקה ע"ש קרלי קריגר הוא אצטדיון הממוקם בשכונת נווה שאנן שבחיפה. האצטדיון נחנך בשנת 1996 בשטחו של מגרש כדורגל ישן. באצטדיון שמונה מסלולי ריצה מרקורטן המשמשים בעיקר לאימונים של ספורטאים מקצועיים, חובבנים ובני נוער מאזור חיפה והצפון ומפעם לפעם גם באירוח תחרויות אתלטיקה. משטח הדשא באצטדיון משמש לאימון ומשחקי כדורגל בליגות החובבים והנשים. האצטדיון הופעל על ידי חברת אתו"ס שהפעילה את מתקני הספורט השונים בחיפה, ומינואר 2021 ניהולו צפוי לעבור לרשות הספורט העירונית של חיפה. האצטדיון קרוי באופן רשמי על שם קרלי קריגר שהלך לעולמו ב-2002 ותרם לשדרוג האצטדיון ובניית היציע שלו. לבקשת התורם הוקם באצטדיון גם קיר זיכרון ואנדרטה לזכר 11 הנספים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. האנדרטה נחנכה ב-2001 בטקס הנחת אבן הפינה ליציע הקבוע באצטדיון בהשתתפות התורם ובני משפחות החללים. ב-2001 החלו בשדרוג האצטדיון על ידי בניית יציע קבוע שיכיל 2,700 מקומות ישיבה מקורים. בעבודות הוקם יציע בטון עם עמודי תמיכה לגגון שעליו הונחו רק 900 מושבים. בשל פטירת התורם נעצרו העבודות. כיום כולל האצטדיון מגוון רחב של מתקני אתלטיקה נוסף למסלולי הריצה וביניהם: מתקני קפיצה לרוחק ולגובה, זריקת דסקוס, הדיפת כדור ברזל ועוד. בקיץ 2013 הציגה העירייה תוכנית משופרת להשלמת היציע ושדרוג האצטדיון בעלות של 30 מיליון ש"ח. שדרוג האצטדיון יהפוך אותו לכשיר לאירוח תחרויות ואליפויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות וגם למופעים. השדרוג ייעשה תוך כדי פעילותו השוטפת של האצטדיון. התכנון כולל את הפיכת היציע שלא הושלם לכזה שיוכל להכיל 2,700 איש ברמה גבוהה וכן תאי כבוד. מלבד השלמת היציע ייבנו תחתיו חדרים שונים ובהם מרכז לרפואת ספורט, חדרי אימונים וכושר, כיתות הדרכה, מחסנים לציוד, חדרי בקרה ומערכת פוטו פיניש לתחרויות אתלטיקה. באזור האצטדיון יופעל גם מרכז לרכיבה על אופניים עם מסלולים ברמה אולימפית. ב-2019 בוצעו עבודות סלילה מחדש למסלולי הריצה באצטדיון שלאחר עיכובים הושלמו רק בדצמבר 2020. העבודות כללו תוספת של מסלולי חימום לצד המסלולים הראשיים. מרכז הספורט הלאומי - תל אביב אצטדיון האתלטיקה העירוני (ראשון לציון) אצטדיון גבעת רם אתר האצטדיון, חברת אתוס עיריית חיפה נערכת להקמת אצטדיון האתלטיקה המתקדם בישראל, חיפה חיפה אצטדיון האתלטיקה הבינלאומי-חיפה, שגב אדריכלים
קהל צ'יקו בבוקרשט

קהל צ'יקו בבוקרשט או בשמו הרשמי "קהל קדוש שלום" (בלדינו :Kahal Chico ברומנית: Templul Mic Spaniol או Caal Cico, בית הכנסת הספרדי הקטן) היה בית כנסת ברחוב באנו מרצ'ינה מס. 37 בלב השכונה המרכזית של יהודי בוקרשט, באזור אונירי של היום. בית כנסת זה הוקם בגרסתו הראשונה בשנת 1846. ב-8 במרץ 1883 נבנה מחדש אחרי הריסת הבניין הישן. עם הרבנים שכיהנו בו ניתן למנות את אליעזר פאפו, יוסף בנסינור, שהיה באמצע המאה ה-19 גם אב בית הדין של העדה הספרדית וחזן וגם את יעקב יצחק נימירובר שהיה למשך כמה שנים רב ראשי של היהודים הספרדים בבוקרשט, למרות היותו אשכנזי. רבים מנציגי האליטה היהודית ספרדית של רומניה התפללו בבית כנסת זה ואף היו חברים בהנהגתו: דוויצ'ון באלי, הילל מנוח, נסים חלפון ,ז'אק אליאס ואחרים. בחנוכת אבן הפינה של הבניין החדש ב-8 במאי 1883 נאם הרב יוסף בנסינור, ששיבח את יוזמי שיקום בית הכנסת והביע את שמחת הקהילה. בהמשך קרא הרב מתתיהו צורמאני מספר תהלים והרבנים ד"ר מאיר בק וד"ר משה גסטר הסבירו את חשיבות בניית משכן קודש בעיני היהודים. הרב יצחק דוד באלי קרא בעברית וברומנית על תולדות בית הכנסת. הבניין היה בגודל בינוני ובצורה של בזיליקה. היו בו 300 מושבים. הוא כלל שלוש ספינות ושתי קומות – קומת קרקע וקומה עליונה. לבית הכנסת היו שתי כיפות, כמו כן על הגג של החזית היו מיוצגים שני לוחות הברית. החזית הראשית עם הכניסה העיקרית הייתה נסוגה לעומת שני גופי הביניין הצדדיים שכללו כניסות וגרמי מדרגות לעזרת הנשים שבגלריות הקומה עליונה. בינואר 1941 ניזוק בית הכנסת קשות על ידי מרד הלגיונרים, הארגון הפאשיסטי הרומני שניסה לבצע הפיכה וביצע פרעות ביהודים. הבניין לא הוצת, להבדיל מבית הכנסת קהל גראנדה, ככל הנראה מחשש שהדליקה לא תתפשט אל בתים של נוצרים בסביבה. בית הכנסת עבר שיפוצים מאוחר יותר ושיפוץ נוסף אחרי רעידת האדמה ממרץ 1977. בשנים 1987-1984 בית כנסת נהרס בהוראת השלטונות - במסגרת תוכנית הנשיא ניקולאה צ'אושסקו ל"שיקום מחדש" של "המרכז האזרחי" של בוקרשט. לא נשאר ממנו זכר. הרחוב באנו מרצ'ינה אינו קיים עוד ובמקום בית הכנסת נמצא כעת חלק מחצר השרות של חנות הכל-בו הגדולה "אוניריה". מדיה וקבצים בנושא קהל צ'יקו בבוקרשט בוויקישיתוף , Arh.Aristide Streja, Arh.Lucian Schwarz Sinagoga în România Editura "Hasefer" Bucureşti, 2009, (ברומנית) (אדריכל אריסטידה סטרז'ה, אדריכל לוצ'יאן שוורץ - בית הכנסת ברומניה, הוצאת "הספר", בוקרשט, 2009) סימון גייסביהלר - בתי הכנסת האבודים של בוקרשט. מהרבעים היהודיים אל מרחבים עירוניים חסרי זיכרון Simon Geissbühler Die verlorenen Synagogen von Bukarest. Von jüdischen Nachbarschaften zu erinnerungsleeren grossstädtischen Räumen, 2010 Projekt 36, Bern (בגרמנית) גבריאל קטאלאן - חרבן המורשת האדריכלית הדתית היהודית בבוקרשט בימי תכינות הריסה של צ'אושסקו - פרויקט 36, סימון גייסביהלר, ברן, 2010 Gabriel Catalan - Distrugerea patrimoniului arhitectural mozaic în Bucureşti în timpul demolărilor ceauşiste, proiectul 36 Berna, Simon Geissbühler 2010 (ברומנית) כריסטינה יוסיף - על הרובע היהודי לשעבר של בוקרשט (ברומנית) על פרעות הלגיונרים בבוקרשט בינואר 1941 (ברומנית) , Baruh Tercatin, Lucian Zeev Herşcovici Prezenţe rabinice în perimetrul românesc, Hasefer, Bucureşti 2008 (ברוך טרקטין, לוציאן זאב הרשקוביץ' - נוכחויות רבניות במרחב הרומני, הוצאת "הספר", בוקרשט 2008) (ברומנית) B.Tercatin,L.Z.Herşcovici ע' 94 B.Tercatin,L.Z.Herşcovici שם S.Geissbühler ע' 6 על פרעות בוקרשט בבלוג של דוד לב G.Catalan ע' 4 Streja, Schwarz ע'92 Catalan שם
רבנו פטר

רבי פטר בן יוסף מבעלי התוספות בצרפת, תלמיד רבנו תם ואחיו רשב"ם. תושב קרנטן שבצרפת או קרינתיה שבאוסטריה. נהרג בצעירותו על קידוש השם בשנת ד'תתק"ו, במסע הצלב השני. שמו מופיע מספר פעמים בספרי הראשונים האשכנזים וכן ערך חלקים מספר הישר של רבנו תם. יש המשערים כי יש לנקד שמו פַּטֶר, שמובנו "אב", ושמו הוא כינוי לשם העברי "אבא", ולא "פֶּּטֶר" או "פִּטֶר" שהוא שם נוצרי מובהק. השם פטר מופיע גם במצבה העתיקה ביותר שנמצאה בבית הקברות היהודי של בודה. על מותו מסופר בספר זכירה מאת רבי אפרים בן יעקב מבון: "גם בקרנטן נהרגו נפשות אין מספר... והרב הגדול רבי פטר, תלמיד רבנו שמואל ורבנא יעקב מרמרו, נהרג בלוותו לקבר פרנס אחד. אוי לו לדור שאבד מרגלית טובה כזו... אוי ללב הזוכר הריגתו, בואו אחי ורעי וסיפדו לרבכם". בהמשך שם קינה מיוחדת עליו.. הדין שאסור להשתמש בכהן קיים גם בזמן שבית המקדש חרב, אבל כהן רשאי למחול על כך ולהסכים לשמש את ישראל. חבית יין נסך שניקבה וסתמה בזפת, ניתן להכשיר את מקום הזפת בניגוב והדחה בלבד, ואין צריך קילוף. בתוספות מובאת שאלה ששאל את רבנו תם, מדוע בצרפת לא נהוג להפריש תרומות ומעשרות, על פי שיטת רבי יהודה שארץ ישראל מתפשטת מערבה עד האוקיינוס? שם אביו מופיע בספר אור זרוע, חלק ב', סימן פ"ט, סעיף ט'. לדעת הברמן, במהדורתו לספר זכירה, עמ' 25 אורבך, בעלי התוספות עמ' 223 H. J. Zimmels, Rabbi Peter the Tosaphist, The Jewish Quarterly Review 48, 1957-07, עמ' 51 doi: 10.2307/1452745 Fehér Jolán Antónia, Budapest székesfőváros temetőinek története. Bölcsészdoktori értekezés (Budapest, 1933). ספר זכירה, מהדורת הברמן, מוסד ביאליק תש"ל, עמ' 25–26 על קהילת יהודי קרנטן במחוז נורמנדי בצרפת והירצחם לפני מסע הצלב השני נכתב בהרחבה בספר "The Jews in Medieval Normandy: A Social and Intellectual History" מאת נורמן גולב (אנ') הגהות מרדכי, גיטין תס"א תוספות על תוספות, מסכת עבודה זרה, דף ע"ד, עמוד ב'. תוספות, מסכת גיטין, דף ח', עמוד א', ד"ה רבי יהודה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון סוצו

ארמון סוּצוּ (רומנית: Palatul Suţu; לפעמים ידוע בהיגוי השגוי "שוּצוּ") הוא בניין בבוקרשט, בירת רומניה, בשדרות ברטיאנו 2, באזור האוניברסיטה, ברובע 3, שנבנה בשנים 1833–1835 לפי תוכניות האדריכלים הווינאים קונרד שווינק ויוהאן פייט. סגנון הבניין הוא נאו-גותי. כיום שוכן בו "מוזיאון העיר בוקרשט". הארמון נבנה עבור הפוסטלניק הגדול קוסטאקה גריגורה סוצו למטרת מגורים. סוצו קיבל את המגרש שעליו מתנוסס הארמון כנדוניה בחתונתו עם רוקסנדרה רקביצה. לבניין כיפה וארבעה צריחונים מצולעים. הבית יופה בהמשך על ידי נברשת עשויה מפליז משנת 1836 ובעלת 24 פמוטות, הדומה לזו שבכנסיית יוחנן החדש, כמו כן על ידי קישוטים - תקרתיים למשל, פרי יצירתו של הפסל קארל שטורק. באולם המרכזי בנה שטורק שלוש ארקדות ומדרגות מרשימות המתפצלות לשתיים. מעל ראי שהוזמן ממוראנו עומד מדליון מעץ של אירינה סוצו, אשתו של גריגורה סוצו ובתו של הבנקאי שטפאן האג'י מוסקו. מסביב לארמון נמצא בעבר פארק שהיה מגיע עד למנזר סבא הקדוש, ושבמקומו נבנתה אוניברסיטת בוקרשט. בגן הפארק נמצאה בעבר בריכה והסתובבו בו שקנאים, טווסים פסיונים ובעלי חיים אקזוטיים. הארמון עבר בירושה לבן מחוץ לנישואים של קוסטאקה גריגורה סוצו, גריגורה סוצו. המקום נודע בזמנו במסיבות ובנשפים של האריסטוקרטיה המקומית, החשוב ביניהם בליל השנה החדשה (ה"רווליון"). העיתונאי איטלקי רוברטו פאווה שביקר בבוקרשט בשלהי המאה ה-19 החשיב את ארמון סוצו כאחד מהבניינים הייצוגיים של בירת רומניה, לצידם של ארמונות שטירביי, ברנקוביאנו וגיקה. בימי השלטון הקומוניסטי ב-24 בינואר 1959 נהפך ארמון סוצו למוזיאון להיסטוריה של העיר בוקרשט. קיים עוד ארמון סוצו בבלצ'יק בבולגריה. מדיה וקבצים בנושא ארמון סוצו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון סוצו ארמון סוצו [ https://web.archive.org/web/20090205172108/http://bucuresti.romaniaexplorer.com/page_10808.html המוזיאון להיסטוריה של העיר בוקרשט] כתבה מאת רמונה פרארו בעיתון "כרוניקה רומנה", 15 במאי 2012(הקישור אינו פעיל) (ברומנית)
משיק

במתמטיקה, מַשִּׁיק לעקומה בנקודה כלשהי הוא ישר העובר דרך אותה נקודה, ושיפועו שווה לנגזרת העקומה באותה נקודה. המשיק עשוי לחתוך את העקומה, או להשיק לה, בנקודות אחרות, גם ליד נקודת ההשקה. אם הפונקציה גזירה בנקודה   x 0 {\displaystyle \ x_{0}} , משוואת המשיק בנקודה זו היא y − f ( x 0 ) = f ′ ( x 0 ) ( x − x 0 ) {\displaystyle y-f(x_{0})=f'(x_{0})(x-x_{0})} . דרך גרפית להעריך את שיפועו של משיק בנקודה כלשהי, היא לשרטט מיתרים מאותה נקודה לנקודות אחרות על העקומה. ככל שהנקודות יותר קרובות, ההערכה יותר מדויקת. במרחב התלת-ממדי משיק למשטח בנקודה כלשהי, הוא ישר העובר דרך אותה נקודה, ושיפועו שווה לשיפוע גרדיאנט המשטח באותה נקודה. משיק למעגל מאונך לרדיוס העובר בנקודת ההשקה. הזווית הנוצרת בין המשיק למיתר העובר במרכז המעגל שווה לזווית ההיקפית הנשענת על מיתר זה מצדו השני. שני משיקים למעגל היוצאים מאותה נקודה שווים זה לזה. אם מנקודה מסוימת מחוץ למעגל יוצאים שני משיקים למעגל, הקטע המחבר את נקודה זו ואת מרכז המעגל חוצה את הזווית שבין המשיקים. המשיקים המשותפים לשני מעגלים עוברים בנקודת הדמיון שלהם. בפונקציה השימוש במשיק מאפשר לגלות נקודות קיצון, כאשר המשיק מאונך לציר ה-y, נקודות פיתול, כאשר המשיק חוצה את הפונקציה בנקודה, ותחומי קעירות כלפי מעלה וקעירות כלפי מטה, באמצעות התבוננות ביחס הגובה בין המשיק לפונקציה האזורית. משיק, באתר MathWorld (באנגלית) מקור=Adams & Essex, 2010, p. 96 ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלמנדרה כתומה

סלמנדרה כתומה או סלמנדרת האש (שם מדעי: Salamandra salamandra) היא מין של דו-חיים ממשפחת הסלמנדריים, המצויה בעיקר במרכז אירופה. אורכה של סלמנדרה זו 15-25 ס"מ ומשקלה 40 גרם בבגרותה. היא בעלת מבנה גוף גמיש המזדקר מעט מעל לראשה. לסלמנדרה עיניים גדולות בעלות "גבות" צהובות ולסתות מעוגלות. הרגליים שלה קטנות והזנב ארוך. גופה צבוע בצבעי צהוב ושחור - דבר המזהיר טורפים עקב רעילותו של עורה הסלמנדרה היא יצור איטי המעדיף להיות על היבשה מאשר במים, אך היא מתרבית במים והראשנים הבוקעים בעלי זימים העוזרים להם לנשום. הסלמנדרה משריצה מאות ולדות מגופה, אך הצעירים טורפים זה את זה ולבסוף נותרים רק ראשנים גדולים. הן הראשנים והן הבוגרים הם טורפים הניזונים מפרוקי-רגליים שונים וגם מתולעים, רכיכות, דגיגים ודו-חיים צעירים אחרים. הם תופסים את טרפם בלשונם הארוכה והדביקה ועם שיניהם הקטנות. סלמנדרה זו קרובה לסלמנדרה המצויה שחיה בישראל ובעבר האחרונה הייתה תת-מין שלה, אך כיום היא מסווגת כמין נפרד. לסלמנדרה שתי בלוטות ארס בעורף המשמשות לה כהגנה, בנוסף לצבעה המרתיע טורפים. מדיה וקבצים בנושא סלמנדרה כתומה בוויקישיתוף סלמנדרה כתומה, באתר ITIS (באנגלית) סלמנדרה כתומה, באתר NCBI (באנגלית) סלמנדרה כתומה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלמנדרה כתומה, באתר GBIF (באנגלית) סלמנדרה כתומה באתר הרשימה האדומה של IUCN https://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=1092
מיקרופור

סרט מִיקְרוֹפּוֹר דביק (או בקיצור: מיקרופור מאנגלית micropore), הוא גליל של סרט דביק רפואי העשוי מנייר, ניילון, בד או סיליקון. גליל המיקרופור עשוי נייר או בד המנוקב נקבוביות זעירות, אשר מאפשרות במידה מה שחלוף גזים בין תאי העור לסביבה החיצונית, אך עם זאת הנקבוביות הזעירות מונעות מצב של קונטמינציה (זיהום הנגרם מבחוץ), ומכאן שמו (micropore בתרגום מילולי: נקבוביות זעירות). המיקרופור הוא אחד ממוצרי היסוד של החבישה בעזרה ראשונה והוא מצוי בכל תיק או ארון המיועד להגשת עזרה ראשונה. יתרונותיו של המיקרופור ביחס למוצרי חבישה דביקים אחרים, מתבטאים בשני דברים: בכך שהשארת סימנים מעל גבי מקום הדבק - היא מועטת ביחס למוצרים אחרים; ובכך שהוא מונע מחנק לתאי העור ומאפשר נשימה של תאי העור גם כשהוא דבוק עליו או על תחבושת שעליו. במיקרופור סטרילי ניתן להשתמש באופן ישיר או על גבי גאזה סטרילית על העור במקרה של פצעים קטנטנים, אך במקרים של פצעים מדממים יותר, המיקרופור משמש רק באופן עקיף ללחוץ על מקום הפצע באמצעות תחבושת; כמו כן המיקרופור משמש ככלי עזר לקבע תחבושות ורטיות למקומן באמצעות הדבקתן איתו לעור. קיימים כמה סוגי מיקרופור: נייר, בד וניילון. הסוג הנפוץ והזול ביותר הוא מיקרופור - נייר העשוי מכותנה טהורה. הסוג השני הוא מיקרופור ניילון אשר חזק יותר מהנייר. הסוג השלישי הוא מיקרופור בד שהוא החומר החזק ביותר ביחס למיקרופור הנייר והניילון. לאחרונה יצא לאור מיקרופור סיליקון, אשר מתאים לעור רגיש. השימוש במיקרופור, בשונה מאגד מדבק ('פלסטר'), אינו מוגבל לשטחים מצומצמים; כיוון שהוא ארוך ומגולגל בגליל, ניתן לגזור ממנו כל אורך רצוי ולהשתמש בו. כמו כן הוא קיים בעוביים שונים לצרכים שונים החל בסנטימטר אחד וכלה ב-20 סנטימטר. המיקרופור הומצא לראשונה בשנת 1959 על ידי חברת 3M, ומאז זכה להצלחה רבה ברחבי העולם והפך לאחד ממוצרי היסוד בחבישה. כיום, חברות רבות ברחבי העולם מייצרות את המיקרופור; בישראל אין חברה המיצרת מיקרופור והכל מיובא מִחוץ לארץ. שם המוצר באנגלית הוא: Microporous surgical tape (תרגום מילולי: סרט מיקרופור כירורגי) ומכאן בקיצור: surgical tape. וכן ידוע בשם medical tape (סרט הדבקה רפואי). לעומת זאת, בישראל עדיין לא התגבש למוצר זה שם מדויק, ורבים קוראים לו בקיצור על שם תכונתו: "מיקרופור". אך עדיין שכיח שמשתמשים כלפיו בשמות: נייר דבק רפואי; גליל פלסטר; גליל פלסטר בד; נייר מיקרופור; פלסטר מיקרופור; ועוד. צוותים רפואיים קוראים לו בטעות לויקופלסט אך בטפסים הרשמיים של מד"א ומשרד הבריאות, הוא נקרא "מיקרופור". אגד מדבק חבישה עזרה ראשונה לויקופלסט סרטוני חברת M3, הדרכה לשימוש במיקרופור (הדבקה והסרה נכונה ועוד), באתר יו-טיוב. תמונה של סרט מיקרופור של חברת 3M ראו בקישור זה. וכן ויקיפדיה האנגלית בערך: Surgical tape ראו למשל דניס לאשו, אני לומד גרמנית, כנרת זמורה ביתן 2007, עמ' 12.
XviD

XviD הוא גרסה חופשית של פורמט DivX - אלגוריתם לקידוד ודחיסה מאבדת נתונים (lossy compression) של אות וידאו. DivX משתמש בדחיסת MPEG-4 חלק 2, שמתפשרת על איכות הווידאו כדי לקבל דחיסה טובה יותר (כלומר צריכת הזיכרון פחותה). היתרון ביחס לפורמט DVD המבוסס על דחיסת MPEG-2 שאף היא מאבדת נתונים הוא בגודל תוצר הווידאו המכווץ. לפיכך ניתן להשתמש בקידוד זה לשמירת סרטים בצורה יעילה, ולהעברת מידע באינטרנט או ברשתות אלחוטיות אחרות בשימוש חסכוני יותר ברוחב פס. הדחיסה המשופרת, מאפשרת לאחסן סרט עלילתי סטנדרטי, על CD בגודל 700MB, באיכות טובה. ואכן רוב הסרטים המופצים באינטרנט תחת פורמט זה מותאמים לאחסון על CD. מבחני איכות שנעשו באתר Doom9.org בשנים 2003-2005 העלו ש-XviD עולה בביצועיו על DivX[דרוש מקור]. HDTV Blu-ray AVI אתר האינטרנט הרשמי של XviD (באנגלית)
MKV

MKV הידוע בשם מטרוסקה (אנגלית: Matroska) הוא פורמט מכל לשמירת קובצי וידאו, קול ועוד. משמש בין השאר לניגון קובצי וידאו באיכות גבוהה (HD) הנשמרים בדרך כלל על דיסקים מסוג Blu-ray. פורמט זה מנגן וידאו באיכות של 1080p ומעלה. פורמט המכל WebM הוא גרסה מנוונת של מטרוסקה. פירוש השם הוא תעתוק לאנגלית של המילה הרוסית матроска, שפירושה "חולצת חיילים". השם היה אמור להיות תיעתוק לאנגלית של המילה הרוסית матрёшка (מטריושקה) שהיא סדרה של בובות חלולות שנמצאות זו בתוך זו. באותה מידה פורמט המיכל הזה נועד להיות פורמט מיכל כללי וגמיש. הסיומת "mkv" (קיצור של Matroska Video) משמשת לציון קובץ וידאו (לרוב בצירוף רצועות נוספות: קול, כתוביות, ועוד). בפורמט מטרוסקה. סיומות מקובלות נוספות נוספות הן MKA לקובצי קול (כלומר: מכילים קול ולא מכילים וידאו), MKS לקובצי כתוביות (כלומר: מכילים כתוביות בלבד, ללא קול ווידאו) ו־MK3D לקובצי וידאו סטראוסקופיים ("תלת־ממדיים"). הפורמט הוא תקן פתוח ומימושו הסטנדרטי הוא תוכנה חופשית. הוא נתמך במגוון רחב של תוכנות. השימוש בפורמט זה החל עוד לפני ספטמבר 2006, אז הופיעו לראשונה קובצי HD. HDTV WebM מדיה וקבצים בנושא MKV בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של MKV (באנגלית) האתר של מטרוסקה ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלב הצילומים (קולנוע)

שלב הצילומים (באנגלית: Principal photography) הוא שלב בהפקת הסרט שבו הסרט מצולם עם שחקנים על הסט, להבדיל מתחילת ההפקה ולאחר ההפקה. שלב הצילומים הוא בדרך כלל השלב היקר ביותר בהפקת הסרט בשל שכר השחקנים, הבמאי, קבוצת אנשי הצוות הכוללת, העלויות של צילומים מסוימים והעובדה שבצילום על הסט נכללים כל האביזרים או האפקטים המיוחדים שנדרשים לסרט. התחלתו של שלב הצילומים בדרך כלל מסמנת את נקודת האל-חזור של מפיקי הסרט, מכיוון שעד השלמתו לא סביר שיהיה מספיק חומר מצולם כדי להוציא את המוצר הסופי ויהיה ניתן להחזיר את עלויות הסרט. על אף שפעמים רבות סרט מאבד את אישור תחילת הצילומים בראשית ההפקה (למשל, מפני ששחקן חשוב החליט לא לשחק בסרט לבסוף), נדיר מאוד שאולפנים ייסוגו מסרט שהחל את תהליך שלב הצילומים. כאשר בכל זאת קורה מקרה כזה הוא נחשב לכישלון, עקב ההפסד של רוב הכספים שהושקעו בסרט. לאחר שמסתיימים הצילומים העיקריים שהוחלט לצלם, מסתיימת מרבית עבודתו של רוב מי שמעורב בהפקה. בתהליך הפוסט פרודקשן (גמר-הפקה), עלולות להתגלות סצנות מסוימות או אפילו רצפים (sequences) של סצנות שיש לצלם עוד כדי להשלים את הסרט - או משום שהסצנות חסרות ואם משום שהן אינן מושלמות, למשל במקרה שחומר הגלם אינו מספיק באיכותו בשל רמת משחק. בנסיבות אלה, ייתכן שיצולמו צילומים נוספים. אם הסצנות כבר צולמו לפחות פעם אחת או שהן בעלות חשיבות, התהליך מכונה "צילום מחדש" (re-shoot). אם הסצנות המצולמות חדשות וקטנות יחסית התהליך מכונה לעיתים קרובות "איסוף" (pick-up). העבודה מורכבת אך ורק מהצילומים. שלבי בחירת המיקום לצילומים, תאריך מועדי ההתחלה והסיום ובניית סטים לצילום מתוכננים מראש במהלך הפרה-פרודקשן (קדם-הפקה). בשל כמה סיבות, בהן התנגדות של הציבור לסרט שנוי במחלוקת (כפי שקרה על הסט של "מלאכים ושדים"), הפקת הסרט עשויה להחליט להעביר חלק מתוכנית הצילומים או אפילו את רובה לאולפנים. פרה-פרודקשן פוסט-פרודקשן מדיה וקבצים בנושא שלב הצילומים בוויקישיתוף קולנוע - הפקה ובימוי, דף שער בספרייה הלאומית מונחים בקולנוע באות P באתר IMDb ‏שערוריית הצילום של מלאכים ושדים‏ (באיטלקית)
פיליפ קרסנטי

פיליפ קרסנטי (בצרפתית: Philippe Karsenty; נולד ב-25 ביוני 1966) הוא איש עסקים, פוליטיקאי ואיש תקשורת יהודי-צרפתי. ידוע בעיקר בזכות טענתו כי הקלטת המתארת את מותו לכאורה של הילד הפלסטיני מוחמד א-דורה היא מזויפת, וניצחונו בבית המשפט בתביעות דיבה בעקבות טענה זו. קרסנטי נולד באיסי לה מולינו (Issy-les-Moulineaux) שברמות הסן, בן למשפחה יהודית שהיגרה לצרפת ממרוקו. בשנות ה-20 לחייו הקים חברה למסחר במניות בבורסה של פריז ועבד כברוקר עד 1997. ב-1996 הקים חברה לייעוץ עסקי. בשנת 2000 רץ לפרלמנט הצרפתי כמועמד המזוהה עם הימין-מרכז, אך הפסיד לניקולא סרקוזי. בשנת 2008 נבחר לסגן ראש העירייה של ניי-סיר-סן. ב-2012 הוא מתכנן לרוץ שוב למועצה המחוקקת, בתור מועמד המייצג עמדות ימין, כנגד המועמד של מפלגת האיחוד למען תנועה עממית של סרקוזי, ב"מחוז" של אזרחים צרפתיים החיים מחוץ לצרפת. קרסנטי פרץ לתודעה הציבורית ברחבי העולם ב-2004 כאשר נתבע על הוצאת דיבה בידי רשת הטלוויזיה הצרפתית France 2 אחרי שהאשים את הרשת בשידור קלטת מבוימת המראה לכאורה את מותו של ילד פלסטיני בן 12, מוחמד א-דורה, בזמן קרב יריות ליד צומת נצרים ברצועת עזה בשנת 2000. קרסנטי הפסיד בתביעה באוקטובר 2006‏ אך ערער על פסק הדין. הערעור התקבל על ידי בית המשפט לערעורים של פריז במאי 2008 כאשר France 2 סירבה להציג את הסרט המלא מאותה תקרית. רשת France 2 ערערה על הזיכוי בפני ה-Cour de cassation, הערכאה הגבוהה ביותר לערעורים משפטיים בצרפת. קרסנטי זכה בתביעה גם כנגד ערוץ Canal+, ששידר תוכנית המגינה על שארל אנדרלן, הכתב שדיווח על מותו של א-דורה באותה תקרית. קרסנטי טען שהתוכנית מוציאה עליו דיבה בכך שהתעלמה מעובדות המקרה, ובפרט מפסיקת בית המשפט. בעקבות שני ניצחונות אלה, הטענה כי קלטת א-דורה מבוימת או מזויפת זכתה לחיזוק רב. בעקבות זאת, ייסד קרסנטי את חברת Media Ratings העוסקת בביקורת התקשורת על הטיות פוליטיות. ב-2012 ביטל בית המשפט לערעורים את זיכויו של קרסנטי והחזיר את הדיון לבית המשפט לערעורים של פריז. ב-26 ביוני 2013 הרשיע סופית בית המשפט לערעורים של פריז את קרסנטי בלשון הרע וגזר עליו קנס של 7,000 אירו. פיליפ קרסנטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר של Media Ratings Fallows, James. "Who shot Mohammed al-Durra?", The Atlantic Monthly, June 2003. Karsenty, Phillipe. French Court Vindicates Al-Dura Hoax Critic, Pajamas Media, May 21, 2008. Schwartz, Adi. In the footsteps of the al-Dura controversy, Haaretz, November 8, 2007. "La Mairie", Neuilly-sur-Seine local council, accessed January 22, 2010. "Combat sans merci à droite pour le vote des Français d'Israël", Rue 89, June 23, 2011 Durand-Souffland, Stéphane. "France 2 blanchie pour l'image choc de l'intifada". Le Figaro, October 20, 2006. "Al-Durra case revisited", Wall Street Journal Europe, May 28, 2008. "Reportage sur la mort d'un enfant palestinien: Charles Enderlin débouté en appel", Libération, May 21, 2008. Lalande, Julien. "Canal+ et l'agence Tac Presse condamnés pour diffamation", Pure médias, June 11, 2010, accessed January 21, 2011. אביאל מגנזי, פרשת א-דורה: בוטל זיכוי יהודי שטען שהסרט בוים, באתר ynet, 28 בפברואר 2012
חרות (מושב)

חֵרוּת הוא מושב באזור השרון ליד תל מונד השייך למועצה אזורית לב השרון. הוקם בשנת 1930. גובל במזרח בטירה, בצפון-מזרח בכפר הס, בדרום במשמרת, במערב בכביש 4 ובצפון בתל מונד. תחילתו של ארגון "חרות יהודה" בשנת 1927. חברי הארגון - אנשי העלייה השלישית והרביעית - פועלים מרחבי הארץ אשר החליטו לקחת גורלם בידם וליצור מסגרת התיישבותית משותפת. הם קיבלו הלוואות לבניית בתיהם מקרן שייסדו משפחות מייסדי מרקס אנד ספנסר הלורד ישראל זיו וגיסו הארי סאקר, שאף תרמו להקמת בית הספר במושב. שמו של היישוב ניתן לו על כך שבשנת ההקמה מלאו בדיוק 1,800 שנים למרד בר כוכבא, ונקבע ל"חרות יהודה" עד שקוצר ל"חרות". המושב נועד להיות מבוסס על פרדס (בשל טיב הקרקע המים והאקלים האידיאלים לגידול עצי הדר) ורבים מהחברים עבדו בפרדסים שם נצבר ידע חקלאי רב. ב-1928 הוקמה משתלת הדרים בכפר סבא על ידי חברי הארגון, ומשתלה זו היוותה את הבסיס לנטיעת הפרדסים. ב-1930 הוקמו צריפים ראשונים במחנה חרות והחיים התנהלו שם בקומונה - מטבח משותף ועזרה הדדית. הוכנה תוכנית של היישוב, נקדחו בארות שמומנו בכספי החברים ונערכה פרצלציה (חלוקת השטח). לכל יחידה משקית הוקצו 3 דונם כמגרש לבניית הבית ומבני המשק - רפת ולול, 6 דונם לפרדס ועוד כ-3 דונם לגידולי שלחין. ערב מלחמת העצמאות השתרע המושב על כ-1,500 דונם ובהם פרדסים, גידולי ירקות, בוטנים ותפוחי-אדמה, לולים ורפתות. חלק מהחברים עסק בעבודות חוץ להשלמת ההכנסה תוך כדי פיתוח המשקים בעבודה בלילה, בשבתות ובחגים. כחלק מפיתוח המושב נבנו מוסדות ציבור, גן ילדים, מרפאה, צרכנייה, מועדון נוער ובית הכנסת ששכנו בצריפים. לשירות הענפים החקלאים הוקמו מחסן מספוא, בית קירור ומחלבה, בריכות לאגירה ומערכת הולכת מים לשטחים החקלאיים. לאחר מלחמת העצמאות התרחב המושב בשטחו ובמספר תושביו. המושב קלט 20 משפחות עולים ובנים, ניטעו פרדסים חדשים, נבנו מדגרת ביצים מודרנית, מכון תערובת וסילו ומחלבה מודרנית, גם מוסדות התרבות זכו לעדנה - בית עם, מועדון בנוי לנוער ומגרש כדור-סל מרוצף. נסללו כבישים שהקלו את המעבר בחולות הקיץ ובבוץ של החורף. במלחמות ישראל נפלו 13 מבני המושב ושמותיהם חקוקים על מצבת הזיכרון שפיסל דב פייגין, שם מתייחד כל המושב עם זכרם בערב יום הזיכרון. ביניהם, מג"ד הצנחנים, סא"ל יוסי יפה וטייס המסק"ר רן כוכבא מטייסת 190. לאחרונה פשט המושב צורה ואופיו החקלאי הולך ומשתנה. ענף ההדרים שהיווה את גולת הכותרת ירד מגדולתו ובהתאם לכך גם הצטמצמו שטחי הפרדסים והמטעים. גם עיסוקי החברים השתנו, דור הביניים עוד ממשיך בחקלאות – פרדסים, פרחים וכרמי זיתים, אבל הדור הצעיר נוטה כיום לעיסוקים רווחיים יותר. המושב התרחב וקלט 120 משפחות בשכונת בנים רובם צאצאי דור המייסדים המשתלבים בחיי המושב. המושב מונה כ-300 משפחות שהן כ-1,200 נפש. מזרחית למושב ממוקמים שני בתי ספר יסודיים גדולים (בין ההדרים והדר השרון) וחטיבה צעירה, המרכזים ילדים מעשרה יישובים נוספים. בין הנשים הידועות שהתגוררו בחרות כלולות ירדן ג'רבי, נחמה ריבלין, וליאת בן ארי. אתר האינטרנט הרשמי של חרות נועם דביר, אין כניסה לבית העם, באתר הארץ, 30 במאי 2012 אלי אלון, סיפורו של בית העם במושב חרות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בדצמבר 2014 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית העם הנטוש במושב חרות, באתר 'חלון אחורי', 25 בדצמבר 2017 חירות (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021