laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרב כירונאה

האם התכוונתם ל... קרב כירונאה (338 לפנה"ס) – קרב שנתרחש בין מוקדון לאתונה ותבאי. קרב כירונאה (86 לפנה"ס) – קרב שהתרחש בין רומא לפונטוס במהלך מלחמת מיתרידטס הראשונה. כירונאה – עיירה ביוון
סטפן אפיה

סטפן אפיה (אנגלית: Stephen Appiah; נולד ב-24 בדצמבר 1980 באקרה), הוא כדורגלן עבר גאנאי. במהלך הקריירה שיחק אפיה בהארטס אוף אוק (1995-1997), אודינזה (1997-2000), פארמה (2000-2002), ברשה (2002-2003), יובנטוס (2003-2005) פנרבחצ'ה (החל מ-2005) כיום בבולוניה האיטלקית משנת 2009. ב-2 בפברואר 2012 חתם לחצי שנה בקבוצה הסרבית וויבודינה נובי סאד. אפיה היה חלק מנבחרת גאנה באולימפיאדת אתונה (2004), אפיה הופיע במדי נבחרתו במהלך מונדיאל 2006 ומונדיאל 2010. מדיה וקבצים בנושא סטפן אפיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטפן אפיה סטפן אפיה, באתר Transfermarkt סטפן אפיה, באתר Soccerway סטפן אפיה, באתר WorldFootball.net סטפן אפיה, באתר National Football Teams סטפן אפיה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ראיי (סגנון מוזיקלי)

ראיי (בערבית: راي) הוא ז'אנר מוזיקלי שמקורו בעיר אוראן באלג'יריה. כיום הסגנון נפוץ ברחבי העולם ובמיוחד בצרפת ומדינות צפון אפריקה. מקורה של המוזיקה הוא בשירי הבדואים בסביבות העיר אוראן באלג'יר. במחצית השנייה של המאה ה-20 שולבו אלמנטים מודרניים מהמוזיקה המערבית לתוך המוזיקה המסורתית על ידי אומנים צעירים ובכך נוצרה מוזיקת הראיי המודרנית כפי שהיא מוכרת כיום. בהתחלת שנות השמונים הונהגו במוזיקת ראיי סינתסייזרים ותיבות מקצבים, השפעות מן הרוק, פאנק (Funk), רגאיי והדיסקו. במגמה זו הצטיינו הזמרים והמפיקים ראשיד באבא אחמד ואחיו, פתחי באבא אחמד. הדור הראשון של מוזיקאי ומוזיקאיות הראיי המודרניים כונה שייך ושייכה, כגון שייכה רימיטי. הדור החדש יותר, שהחל בעיקר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, מכונה "שבּ" ו"שבּה", מלשון "שבאב" (נוער), כגון שב מאמי. בתחום הראיי פועלים עשרות אמניות ואמני ראיי בולטים, לצד מאות אמנים ידועים פחות. שב חסני היה אחד מהאמנים הבולטים בסגנון הראיי בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. אמנים נוספים בתחום הם שב מאמי, שב נסרו, שבה זהאווניה ועוד. גם שב חאלד נחשב למוזיקאי מצליח ביותר בז'אנר. חאלד זכה להצלחה בינלאומית והיה הראשון לפרוץ את גבולות אלג'יריה עם מוזיקת ראיי. להיטיו הגדולים "c'est la vie" ו"Aïcha" זכו לגרסאות כיסוי בישראל על ידי זמרים ים-תיכוניים. מדיה וקבצים בנושא ראיי בוויקישיתוף דובי לנץ, איך טיפס הראי האלג'יראי מרחובות אוראן אל אולמות הקונצרטים ומצעדי הפזמונים בעולם (ארכיון) חן אלמליח, מוזיקת הראיי היא קולה של המחאה החברתית באלג'יריה, באתר הארץ, 23 באפריל 2019 ראיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חגי אוזן‏, מי הבעלים האמיתיים של השיר "סה לה וי"?, באתר וואלה, 3 במרץ 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליס פיטוסי

אליס פיטוסי (בערבית: أليس فيتوسي תעתיק: אַלִיס פִיתֻוסִי; 9 במאי 1916, בורג' אבו ארג'(אנ')[דרוש תעתוק] – 1978,[דרושה הבהרה] אל ביאר) הייתה זמרת ומוזיקאית יהודיה-אלג'יראית, ילידת בורג' אבו ארג', באלג'יריה הצרפתית. הייתה ידועה בשיריה בסגנון האנדלוסי וה-hawzii במהלך תקופת טרום-העצמאות של אלג'יריה. לאחר קבלת עצמאות אלג'יריה, החליטה להישאר במדינה ונצרבה בזיכרון הלאומי האלג'יראי כזמרת היהודייה היחידה שלא עזבה את ארצה. אליס פיטוסי נולדה בעיר בורג' אבו ארג' (אנ') למשפחה יהודית מוזיקלית. אביה היה רחמים פיטוסי, זמר וכנר מפורסם, ממנו למדה ממנו את מלאכתה. כשרונה המוזיקלי של אליס טופח על ידי אביה מגיל צעיר. בשנות ה-20 המוקדמות באלג'יריה, המוזיקה הייתה עניין רב-תרבותי, עם מוזיקאים יהודים ומוסלמים החולקים היסטוריה מוזיקלית אזורית ארוכה. אז, נוכחות נשית במרחב המוזיקלי הלכה וגברה, למרות שלא פעם נתפסה כשנויה במחלוקת מסיבות מגדריות . נשים יהודיות כמו פיטוסי וחבריה, כגון רנט ל'אוראנז, לא היו נתונות לאפליה מגדרית כמו זו זמרות מוסלמיות, בשל היותן לא-מוסלמיות, ובכך כביכול, לא מפרות את "המסורת המוסלמית" בהופעתן בפני גברים. על אף ההבדלים הדתיים, פיטוסי הופיע לעיתים קרובות עם ולפני המוסלמים. כדי לכבד את מנהגי התרבות האיסלאמית, פיטוסי ניסתה לרצות את דרישות הקהל בהופעות הללו. היא השתמשה בתזמורת מלווה שכולה מורכבת מנשים כשהופיעה עבור נשים מוסלמיות, והופיעה רק עם גברים כשהקהל היה מורכב מגברים מוסלמים. פיטוסי נחשבת לזמרת היהודייה היחידה של התקופה שביצעה שירי אל-מדאח (בערבית: مديح), שירים פואטיים לכבוד הנביא מוחמד, לקהל ערבי-מוסלמי. ב-2006 חלק מההקלטות שלה יצאו מחדש, כדי להגיע לקהל רחב יותר, כחלק מסדרת "Trésors de la Chanson Judéo-Arabe" ("אוצרות השירה היהודית-ערבית") סדרה של חברת התקליטים Mélodie Distribution. מדיה וקבצים בנושא אליס פיטוסי בוויקישיתוף יהודים באוראן, באתר "קפה גיברלטר" אליס פיטוסי, סרטונים בערוץ היוטיוב אליס פיטוסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליס פיטוסי, באתר ספוטיפיי אליס פיטוסי, באתר MusicBrainz (באנגלית) Langlois, Tony (2015). "Jewish Musicians in the Musique Orientale of Oran, Algeria". In Davis, Ruth F. Musical Exodus: Al-Andalus and Its Jewish Diasporas. Scarecrow Press. p. 155. ISBN 9780810881761. אליס פיטוסי - הקשת הדמוקרטית המזרחית, באתר הקשת הדמוקרטית המזרחית, ‏2 באפריל 1916 Gottreich, Emily Benichou; Schroeter, Daniel J., eds. (2011). Jewish Culture and Society in North Africa. Indiana University Press. ISBN 9780253001467. Glasser, Jonathan (2016). The Lost Paradise: Andalusi Music in Urban North Africa. University of Chicago Press. p. 67. ISBN 9780226327372. A Jukebox of Jewish-Arabic Music PBS Frontline/World. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא אלג'יריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Medal of Honor: Heroes 2

Medal of Honor: Heroes 2 הוא משחק יריות בגוף ראשון שפותח על ידי EA LA ל-PSP ועל ידי EA Canada ל-Wii. המשחק יצא לפלטפורמות ה-PSP וה-Wii בלבד. המשחק יצא ל-PSP בתאריכים ה-13 בנובמבר 2007 (ל-צפון אמריקה), בתאריך ה-29 בנובמבר 2007 (ל-אוסטרליה), בתאריך ה-30 בנובמבר 2007 (ל-אירופה) ובתאריך ה-14 בפברואר 2008 (ל-יפן). ל-Wii יצא בתאריכים ה-13 בנובמבר 2007 (ל-צפון אמריקה), בתאריך ה-7 בפברואר 2008 (ל-אוסטרליה), בתאריך ה-8 בפברואר 2008 (ל-אירופה) ובתאריך ה-14 בפברואר 2008 (ל-יפן). מצב שבו כולם מול כולם, אין מטרה כלשהי אלא צריך להרוג אחד את השני. המצב הוא בקבוצות, אחת נגד השנייה, והמטרה היא בסך הכל להרוג כמה שיותר אויבים מהקבוצה השנייה. ידוע גם בשם "לתפוס את הדגל", במצב זה שתי הקבוצות צריכות למצוא את הדגל של הקבוצה האויבת ולקחת אותו אל הבסיס שלהם. בסופו של כל סיבוב, הקבוצה עם הניקוד הגבוהה ביותר, היא הקבוצה המנצחת. Medal of Honor: Heroes Call of Duty אתר הבית של המשחק (באנגלית) מערכת דירוג למשחק (באנגלית) המולטיפלייר שהוסר מהגרסה האוסטרלית (באנגלית) כתבה על המשחק ב-GameSpot (באנגלית) הדירוג ל-Wii באתר GameRankings (באנגלית) הדירוג ל-PSP באתר GameRankings (באנגלית) הדירוג ל-Wii באתר Metacritic (באנגלית) הדירוג ל-PSP באתר Metacritic (באנגלית) הדירוג ל-Wii באתר GameSpot (באנגלית) הדירוג ל-PSP באתר GameSpot (באנגלית) הדירוג ל-Wii באתר IGN (באנגלית) הדירוג ל-PSP באתר IGN (באנגלית)
מוזיאון הילדים של שיקגו

מוזיאון הילדים של שיקגו (באנגלית: Chicago Children's Museum) הוא מוזיאון ילדים, הנמצא בפתח המתחם הנייבי פיר, על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו. השטח הבנוי של המוזיאון הוא 5.3 דונם (למוזיאון אין גינה) והוא תופס חלק מקומת הכניסה ומהקומות שמעליה, בתחילת המבנה המרכזי, של פתח הנייבי פיר. חלק מהתערוכות במוזיאון הן קבועות יחסית (מתחלפות או מקבלות שיפות משמעותי בערך פעם בעשור) ואחרות מתחלפות פעם בכמה חודשים. התערוכות עוסקות בנושאים הקוסמים לילדים, בתחום החינוך לשעת חירום, השכלה כללית, מדע, היסטוריה, בידור, תחבורה, פנטזיה ומשחקי ילדים. המוזיאון משרת יותר מ-650,000 איש בשנה, כולל אלו המבקרים בתערוכות נודדות היוצאות ממנו. המוזיאון הוקם בשנת 1982, בידי אגודת הליגה הצעירה (Association of Junior Leagues International, Inc.), כתגובה לקיצוץ בתקציבי החינוך הממלכתי. משכנו המקורי של המוזיאון היה בשני אולמות בספרייה הציבורית המרכזית של העיר, תוך הוצאה של תערוכות ניידות לאתרים שונים. המוזיאון עבר מאז בין מספר בניינים עד שהשתכן, בשנת 1995, במשכנו הקבוע. בזמן מעבר המוזיאון למשכן הקבע שלו, הוא היה מוזיאון הילדים הגדול ביותר בארצות הברית. בין השנים 2006 עד 2012, המוזיאון בדק אפשרויות ותכנן תוכניות לפתיחת סניף נוסף או למעבר לאתר אחר בפרוורי שיקגו, אך התוכניות בוטלו. למרות שהמוזיאון גובה בדרך כלל דמי כניסה ופתוח במרבית ימי השבוע עד שעה 17:00, בימי ה' הוא פתוח עד 20:00 ואינו גובה דמי כניסה ממבקרים המגיעים אחרי 17:00, שגילם מתחת לגיל 15. (עד לפני שנים אחדות, הכניסה בימים ובשעות אלו הייתה בחינם לכול אדם). המוזיאון מאפשר כניסה חינם גם בימי ראשון, הראשונים של כל חודש. זאת ועוד – המוזיאון חבר בהסכמי מנויים עם מוזיאונים גדולים אחרים, באזור שיקגו, הקוסמים לילדים ומי שמנוי, למשל, למוזיאון הילדים על שם קוהל או למוזיאון המדע והתעשייה (שיקגו), אינו מחויב בדמי כניסה אליו. In the community: FINDING MAGIC AT CHICAGO CHILDREN'S MUSEUM The Reeves: The Chicago Children's Museum Top 10 Things to Do in Chicago with Kids Interactive museums, top-notch zoos and a stellar Skydeck top the list By Michael Schuman מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הילדים של שיקגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון הילדים של שיקגו (באנגלית) מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון הילדים של שיקגו, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון הילדים של שיקגו, סרטונים בערוץ היוטיוב המוזיאון באתר הנייבי פיר המדריך של שיקגו - מידע שימושי, הכנות לטיול, מסלולים וטיולים - אתר מסע אחר היסטוריית המוזיאון, אתר האינטרנט של המוזיאון Susy Schultz (1996-10-07). "A Year at the Pier". The Chicago Sun-Times דף שעות הפעילות באתר המוזיאון
יוסף אורג

יוסף (יוסל'ה) אורג (נולד ב-5 באוקטובר 1936), אקורדיוניסט וד"ר לפיזיקה המתמחה בפיזיקה אטומית. נולד בישראל לדב (טקאץ') אורג ושרה לבית ברזילי. אורג הוא מראשוני להקת הנח"ל, וממייסדי להקת בצל ירוק, בה היה חבר בתפקיד האקורדיוניסט. הוא הלחין מספר משירי הלהקה, ביניהם השירים "הבה נלך לתל אביב" ו"זנב סוס". סגנון נגינתו ואיכויות הליווי הן הטכניות והן ההרמוניות היו ועודם מהווים השראה למעבדי מוזיקה ונגני אקורדיון בארץ. לאחר מותו של חבר להקת בצל ירוק, אליהו ברקאי (ברקו) ופירוקה של הלהקה, אורג לקח פסק זמן מחיי הבמה, ופנה ללימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית ולאחר מכן לפוסט דוקטורט בקנדה שם המשיך את עבודותיו בתחום הפיזיקה האטומית. לאחר שובו ארצה עבד בקריה למחקר גרעיני בדימונה. הוא נשוי לדבורה לבית כהן, ואב ליואב אורג ושאול אורג. מדיה וקבצים בנושא יוסף אורג בוויקישיתוף יוסף אורג, באתר שירונט יוסף אורג, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוסף אורג (1936-), דף שער בספרייה הלאומית מידע על אורג, יוסף, 1936- בקטלוג הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מודעי

האם התכוונתם ל... גשר מודעי – גשר העובר מעל נתיבי איילון וקרוי על שם יצחק מודעי אישים אלעזר המודעי – תנא בדור השלישי בתקופת רבי עקיבא, התגורר ב"הר המודעי" שבקרבת ירושלים בועז מודעי – שגריר ישראלי, בנם של יצחק ומיכל מודעי חיים מודעי – רב יצחק מודעי – מדינאי ישראלי מיכל מודעי – פעילה חברתית בתחום מעמד האישה. אשתו של יצחק מודעי סמדר מודעי – אלופת ישראל ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק
רצח משפחת גצלר

רצח משפחת גצלר היה מקרה של רצח והתאבדות שזעזע את מדינת ישראל בשנת 1959, ושנחשב למקרה רצח של בני משפחה הראשון בישראל. שכונת נווה מגן ברמת השרון הוקמה ב-1955 והתיישבו בה קצינים משוחררי הצבא הבריטי וצה"ל, ובהם חיים בר-לב ועזר ויצמן. הבתים היו חד ודו-משפחתיים צמודי קרקע. כאן התיישב רב-סרן יהודה גצלר עם משפחתו. אשתו, חנה, הייתה גרפיקאית ומאיירת שאיירה ספרי ילדים וכן את ההגדה של פסח. לזוג היו ארבעה ילדים: יהודית בת 15, יעל בת 13, יגאל בן 10 ויובל בן 7 וחצי. יהודה גצלר, בן 52, הקים לאחר שחרורו מצה"ל חברת פרסום בה השקיע את כל כספי הפיצויים שקיבל וגם לווה מאנשים פרטיים. החברה קרסה וגצלר שקע בחובות כבדים, דבר שכנראה היה סיבה לפעולה הקיצונית שהחליט לבצע. גצלר שכנע את שכנו להשאיל לו אקדח 0.22 אינץ' עם כ-6 כדורים, לכאורה כדי להרוג עכבר שפלש לביתו. בליל 1 באפריל 1959 (כ"ב באדר ב' תשי"ט), גצלר דאג שכל הילדים ילכו לישון מוקדם, ואז החל במסע הרצח. תחילה ירה בראשה של אשתו חנה שהייתה בת 45, אחר כך נכנס לחדר הילדות והרג את יהודית ויעל, ואחר כך נכנס לחדר הילדים, הרג את יגאל וירה לעבר הבן הצעיר יובל אך החטיא. מאחר שנשאר לו כדור אחרון, הוא חזר למיטתו והתאבד בכך שירה בראשו. למחרת בבוקר התעורר יובל וראה את כל בני משפחתו שוכבים כשדם ליד ראשם. הוא התרחץ, התלבש והלך לבית הספר. בסוף היום הוא פנה למורתו וסיפר לה את מה שראה בבית, וכשהתברר שגם אחיו ואחותו לא הגיעו לבית הספר הועברה הידיעה למנהלת שהגיעה איתו במהירות לביתו וראתה את כל בני המשפחה ירויים. הערכת המשטרה הייתה כי חובותיו של האיש גרמו לו לבצע את הרצח, וכי רק כשל טכני הותיר בחיים את יובל. המתים כולם נקברו בקבר משותף בבית הקברות הישן ברמת השרון. בהלוויה השתתפו מאות אנשים, וביניהם קציני צה"ל רבים ובהם אל"ם אהרון דורון, שהיה אז ראש מנהל הסגל בצה"ל. הרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון, פסק שאפשר לקבור את יהודה גצלר ביחד עם משפחתו היות שבשעת התאבדותו הוא היה בלתי שפוי. על מצבת הקבר המשותף נכתב כי הם "נפטרו". יובל אומץ על ידי דודו ועבר להתגורר עימו בארצות הברית. עמנואל פרת, יהודה גצלר לא רצה ללכת לבד, מעריב, 3 באפריל 1959 א. זוטא, עדות הילד יובל גצלר, מעריב, 3 באפריל 1959 משפחת גצלר למנוחת עולם, דבר, 6 באפריל 1959 הלווית בני משפחת גצלר, חרות, 6 באפריל 1959 הילד יובל גצלר יסע לדודו בארה"ב, דבר, 10 ביוני 1959 אלי אלון, רצח משפחת גלצר בשנות ה-50, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במרץ 2017 תקוה וויינשטוק, האשה שציירה את ה"הגדה", מעריב, 30 במרץ 1953 מידע על חנה גצלר בקטלוג הספרייה הלאומית הילד היחיד שנשאר בחיים, מעריב, 3 באפריל 1959
נמס בגשם

האם התכוונתם ל... נמס בגשם (סרט) – סרט עלילתי ישראלי העוסק בהורות לילדה טרנסג'נדרית (אשר נולדה בגוף זכרי), שעוברת בהמשך ניתוח לשינוי מין. נמס בגשם (שיר) – שיר שכתב יעקב גלעד והלחין וביצע יהודה פוליקר. השיר נכלל באלבומו של פוליקר, "הילד שבך", שיצא לאור בשנת 1995.
Child in Time

Child in Time (ילד בזמן) הוא שיר מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור ביוני 1970 ונכלל באלבום Deep Purple in Rock. השיר הוא אחד מיצירותיה הנודעות ביותר של הלהקה, ובמשך השנים זכה להערכה רבה בקרב הקהל והמבקרים כאחד, ונחשב לקלסיקת רוק. Child in Time הוא שיר מחאה אנטי-מלחמתי. בראיון שהעניק ב-2002 גילה איאן גילן שהשיר מבוסס על הקטע הפסיכדלי "Bombay Calling" של להקת "It's a Beautiful Day": "לשיר יש שני צדדים - הצד המוזיקלי שבו, והצד המילולי שבו. הצד המוזיקלי שלו מבוסס על השיר "Bombay Calling". היה זה רענן ומקורי כשג'ון ניגן את השיר על הקלידים, וזה נשמע טוב. אז אמרנו שנשנה אותו מעט ונכתוב שיר על בסיס ריף הקלידים שלו. השיר שיקף מאוד את המצב באותה תקופה, על כן הוא נעשה כל כך פופולרי" הצד המילולי שבו מתייחס למלחמת ווייטנאם ולמלחמה הקרה בכלליות. השיר בבסיסו מורכב מנגינה פשוטה, הכוללת פתיחת סולו עוגב, שלושה אקורדים, ושתי דקות של סולו גיטרה הנבנה לאיטו לקצב מהיר עד לסיומו הפתאומי. השיר גם ידוע בזכות שירתו של איאן גילן המתחילה בשירה שקטה ההולכת ומתעצמת עד לשיאה בצווחות של גילן כשהוא מנצל את מירב מנעדו הקולי. על אף שלרוב משתמש בלקמור בגיטרת פנדר סטראטוקסטר, בשיר הוא מנגן ב-Gibson ES-335. השיר היה פופולרי ביותר בהופעותיה החיות של הלהקה בעיקר בין השנים 1970–1973, ובהופעות האיחוד שלהם באמצע שנות השמונים, אך מאז 1995, השיר חדל מלהיות מבוצע כמעט לחלוטין. איאן גילן נתן סיבות שונות מדוע הלהקה הפסיקה לבצע את השיר, אך סביר להניח שהסיבה האמיתית היא גילו המתקדם של גילן ומורכבות השיר שהופך אותו לכמעט בלתי אפשרי לביצוע. בפעם האחרונה שביצעה הלהקה את השיר בחרקוב, הוגברה נגינת הגיטרה על מנת לחפות על מגבלותיו של גילן בחלק שבו הוא צועק. טכניקה דומה נעשית בהופעות כיום בעת ביצוע השיר Space Truckin'. הביצוע החי הידוע ביותר של השיר הוא באלבום ההופעה המפורסם Made in Japan מ-1972. ב-1989 דורג השיר במקום הראשון ברשימת "השירים הגדולים של הזמנים" של "Radio Veronica". ב-1998 דירגו קוראי מגזין "Guitarist" את סולו הגיטרה של השיר במקום ה-16 ברשימת "100 הסולואים הטובים בכל הזמנים". שדרן הרדיו הבריטי ג'ון פיל דירג את השיר ברשימתו המפורסמת "Festive Fifty" (אנ') במקום ה-25. מידע על היצירה "Child in Time" באתר מיוזיק בריינז אסף נבו, יצירת הרוק הגדולה מכולן: Child In Time באתר Mako, ‏ 5 בנובמבר 2010 הראיון עם איאן גילן מאי, 2002 רשימת "Super All-Time List" באתר "rocklistmusic" רשימת The Top 50 Most Influential Guitar Albums Of All Time Ever באתר "rocklistmusic" רשימת John Peel's Festive Fifty באתר "rocklistmusic"
נייבי פיר

הנייבי פיר (באנגלית: The Navy Pier, מילולית: מזח חיל הים) הוא אחד ממתחמי הבילוי הבולטים של שיקגו. המתחם בנוי על מזח באורך 1.01 קילומטר וברוחב של כ-200 מטרים על שפת ימת מישיגן בסמוך לאזור הלופ – מרכז עסקים ראשי של שיקגו. המתחם מכיל שורה של מבנים, שמדרום להם ישנו מדרחוב המשמש גם מזח יציאה לספינות תיירות ומצפון להם ישנו כביש גישה לרכבי אספקה. קומות הקרקע של מרבית המבנים במתחם מחוברות ויוצרות קניון גדול של מסעדות וחנויות ייחודיות, שמסתיים במוזיאון הוויטראז'ים של סמית (Smith Museum of Stained Glass Windows). מלבד מוזיאון הוויטראז'ים של סמית, המתחם מכיל גם את מוזיאון הילדים של שיקגו, בית קולנוע לסרטי תלת־ממדי בשיטה ייחודית, בתי קולנוע, תיאטראות, חממה בה מגודלת גינה נעימה לביקור בחורף של שיקגו ולונה פרק קטן, המכיל גלגל ענק, מגרש מיני גולף ושתי קרוסלות גדולות. אטרקציות נוספות במקום הן השכרת אופניים, כולל אופני באגי (נראים כמו שני זוגות של אופני טנדם, המולחמים זה לזה במקביל), רכיבה על דגם רכבת לילדים, מופעי זיקוקי דינור בערבי הקיץ והסתיו ואירוח פסטיבלים. לפני שנבנה על הנייבי פיר למתחם שעשועים, הוא היה מתקן של חיל הים האמריקני. מדיה וקבצים בנושא נייבי פיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נייבי פיר (באנגלית) נייבי פיר, ברשת החברתית פייסבוק נייבי פיר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נייבי פיר, ברשת החברתית אינסטגרם נייבי פיר, סרטונים בערוץ היוטיוב נייבי פיר, באתר פינטרסט הנייבי פיר מאתר A View on Cities(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פמן

פמן (באנגלית: FEMEN; באוקראינית: Фемен) היא תנועת נשים פמיניסטית שהוקמה בקייב שבאוקראינה בשנת 2008. תנועת "פמן" מגדירה עצמה כתנועה של פמיניזם רדיקלי. ממטרות "פמן" להיאבק בתעשיית המין, בכנסייה הנוצרית ובעמדתה כלפי הפלות, בחברה הפטריארכלית, ובאפליה של קהילת הלהט"ב. פמן גם הביעה התנגדות לאסלאמיזם ולהחלת חוקי השריעה, ודיברה נגד הנוהג של השחתת איבר המין הנשי. הארגון התפרסם בזכות מחאות בהן חברות הארגון חושפות את שדיהן במקומות ציבוריים. אנה האטסול הקימה את הארגון ב-10 באפריל 2008, לאחר שהתוודעה לסיפוריהן של נשים אוקראיניות שמרומות ומנוצלות בתעשיית הסחר בנשים. החל ממאי 2011, ערוצי חדשות מכל העולם משדרים את המחאות של הארגון, דבר אשר הביא לחשיפה מוגברת ל"פמן". בהמשך אותה שנה החלו נשות הארגון להשתתף במחאות בינלאומיות. בדצמבר 2011, שלוש אקטיביסטיות טענו שהקד"ב חטף ועינה אותן לאחר שהפגינו חשופות חזה במינסק. מאז 2013 עומדת בראש הארגון אינה שוויצ'נקו, אשר יזמה את התפתחות הארגון במישור הבינלאומי. ביולי 2018 נמצאה גופתה של אוקסנה שצ'קו, אחת ממייסדות, בדירתה בפריז. פמן הביעה תמיכה במגוון דמויות וארגונים ציבוריים, והביעה התנגדות לאחרים. לדוגמה, הקבוצה שיבחה את "פוסי ריוט" ושיתפה פעולה עם עליא מגדה אל-מהדי. לארגון יש תומכות במדינות רבות בעולם. ב-2013 נעצרה בתוניסיה מפגינה בת 19 שהסירה בגדיה ורשמה: "שהאידיאלים שלכם ילכו להזדיין", ורשמה על גופה העירום: "הגוף שלי שייך לי והוא לא מקור של כבוד של אף אחד אחר". נעצרה על ידי הוריה והוכנסה לבית חולים לחולי נפש, ולאחר מכן נעלמה. מספר נציגות של התנועה הגיעו להפגין בתוניסיה נגד מעצרה, שלוש מתוכן נשפטו למאסר אך לאחר כשבועיים בוטל גזר הדין והן שוחררו. בשנת 2012 הוקם מקום לאימוני הנשים המתכוונות לחשוף את שדיהן. המקום נמצא בעיר פריז ובראיונות שונים נאמר שהן מציגות את פעילותן זו כאימוני הגנה מפני אויבי הנשים. מלמדים אותן שיטות קרב מגע פיזיות לקראת התעמתותן עם המשטרה, ועם התוקפים בכל מקום. אחת מהן אמרה שמדובר בצבא הנשים, ואילו מנהלת המקום אמרה: "אנחנו טרוריסטים פציפיסטים". במאי 2014 נוסדה שלוחה של פמן בישראל. באותה שנה התפרצו פעילות חשופות-חזה מהארגון לבמה המרכזית של מצעד הגאווה בתל אביב, תוך צועקות כנגד אפליה בתוך הקהילה. צעדת השרמוטות מדיה וקבצים בנושא פמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פמן (באנגלית) פמן, ברשת החברתית פייסבוק פמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פמן, ברשת החברתית אינסטגרם פמן, באתר פינטרסט נירית אנדרמן, הסוד המטלטל של המפגינות האוקראיניות חשופות החזה, באתר הארץ, 16 ביולי 2014 זויה פושניקוב, מדוע גברים מפחדים מקצת ציצים? , 20 ביוני 2014, אתר onlife מייסדת ארגון המפגינות בעירום נמצאה מתה בפריז, באתר ynet, 24 ביולי 2018 לאן נעלמה האקטיביסטית העירומה של תוניסיה, באתר הארץ, 24 במרץ 2013 מרכז לאימוני הגנה התקפית, פריז אתר יוטיוב http://timeout.co.il/עירוני/תל-אביב/חזון-אקטיבי
נבחרת אנגולה בכדורגל

נבחרת אנגולה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת אנגולה. הדירוג הנוכחי של נבחרת אנגולה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-85 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,281.09 – עלייה של 5 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 45 נמדד לראשונה ביולי 2000, והדירוג הנמוך ביותר 148 נמדד לראשונה בפברואר 2017. נבחרת אנגולה הופיעה לראשונה בזירה הבינלאומית במוקדמות מונדיאל 1986, אך הודחה על ידי אלג'יריה בסיבוב המוקדמות השני. ב-8 באוקטובר 2005, העפילה הנבחרת לראשונה בתולדותיה לגביע העולם בכדורגל, לאחר שסיימה במקום הראשון בבית המוקדמות. במונדיאל 2006 סיימה במקום השלישי, לאחר תצוגה הגונה לנבחרת בגודלה, עם תוצאות תיקו מול נבחרת מקסיקו ומול נבחרת איראן. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה פבריס אקווה פדרו דניאל אלמקיס בזובה ג'ואו ריקארדו ברתולומאו ז'אסינטו קיסאנגה דולי מנגה ליטו וידיגל פליסיו מילסון שואו נכון ל-25 במרץ 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת אנגולה בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אנגולה בכדורגל דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
פיוטר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פיוטר – סגסוגת מתכתית אישים: פיוטר הגדול – שליט רוסיה בשנים 1682-1725 פיוטר השני – קיסר האימפריה הרוסית בשנים 1727-1730 פיוטר השלישי – קיסר האימפריה הרוסית בשנים 1761-1762 אחר פיוטר רספוטין – דמות קומיקס של גיבור-על מחברת מארוול קומיקס
לידיה סקובליקובה

לידיה סקובליקובה (ברוסית: Лидия Скобликова; ‏8 במרץ 1939 זלטואוסט) הייתה מחליקה על הקרח סובייטית, בעלת 6 מדליות, מהן כולן זהב באולימפיאדות החורף. בנוסף לכך היא זכתה ב-26 מדליות באליפויות העולם. לידיה סקובליקובה נולדה בעיר זלטואוסט (מחוז צ'ליאבינסק) והתאמנה בענפי ספורט שונים. בגיל 14 היא ניצחה בתחרות מקומית בריצה וכעבור שנה החליטה לעבור להחלקה מהירה על הקרח. בשנת 1958 היא זכתה במדליית ארד בתחרות ארצית. בשנת 1960 היא השתתפה לראשונה באליפות העולם וזכתה במדליית ארד בתחרות כוללת. באליפות העולם של שנת 1960 סקובליקובה זכתה במדליית זהב בריצת 500 מ' ו-3000 מ'. בשנת 1960 הענף נכלל בפעם ראשונה בתוכנית האולימפית וסקובליקובה הייתה חלק של נבחרת ברית המועצות. בשנים 1963 ו-1964 סקובליקובה זכתה באליפות העולם כאשר היא ניצחה בכל התחרויות (500 מ', 1000 מ', 1500 מ', 3000 מ'). בעקבות הצלחות אלו פעמיים הוענק לה עיטור הדגל האום של העמל. בשנים 1966–1967 סקובליקובה לא השתתפה בתחרויות וחזרה לקראת הכנות לאולימפיאדה. לאחר ירידה בתוצאות, בשנת 1969 סקובליקובה עזבה את ספורט התחרותי. היא סיימה לימודים במכון למורים בסברדלובסק ועבדה כמרצה. בעלה היה ספורטאי מצטיין בהליכה ובעל שיא עולמי בתחום. סקוו ואלי 1960 הייתה האולימפיאדה הראשונה בה החלקה מהירה על קרח לנשים נכללה בתוכנית האולימפית. סקובליקובה זכתה התחרות זו ב-2 מדליות זהב. באינסברוק 1964 סקובליקובה הייתה המועמדת למדליות ואכן זכתה ב-4 מדליות זהב. עד לשנת 1980 אף ספורטאי לא הצליח להגיע להישג זה. בגרנובל 1968 סקובליקובה התחרה אך לא זכתה במדליה. ההישג הגדול היה מקום שישי במרחק של 3000 מ'. מדיה וקבצים בנושא לידיה סקובליקובה בוויקישיתוף לידיה סקובליקובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לידיה סקובליקובה, באתר olympedia.org לידיה סקובליקובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)