laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אמוץ שפירא

אמוץ מנחם שפירא (נולד בג' באב ה'תשכ"ח, 28 ביולי 1968) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב לענייני משפט בתאגיד השידור הישראלי. עבד ברשות השידור, גם כמגיש ועורך חדשות, עד סיום שידורי רשות השידור במאי 2017 ועבר לעבוד בכאן 11. שפירא נולד בירושלים. הוא נכדם של הרב שלמה זלמן מן-ההר ושל הרב אלימלך שפירא מתל אביב, האדמו"ר מפיאסצ'נה-גרודז'יסק. אחיו הוא הרב ד"ר הראל שפירא, מייסד "פורטל הדף היומי" ומנהלו. למד ביסודי בבית הספר האזורי בגוש עציון, בכיתה ו' למד בבית ספר רמב"ם בבריסל עת הוריו היו בשליחות חינוכית שם. בתיכון למד בישיבת "חורב" בירושלים, ולאחר מכן למד בישיבת ההסדר "שעלבים" ושירת בצה"ל בחטיבת גבעתי במסגרת מסלול ההסדר. שפירא בעל תואר B.Ed ממכללה ירושלים ובעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן בלימודי משפט. כמו כן למד 'עיתונאות ותקשורת ציבורית' באוניברסיטת בבר-אילן. עסק בהוראה במסגרת הגרעין התורני "שעלי תורה" בבית שמש, ובבית ספר Hebrew Academy ברוקוויל אשר במרילנד במסגרת שליחות חינוכית. נשוי ואב לארבעה. מתגורר בנווה דניאל. שפירא החל את דרכו העיתונאית כעורך המקומון גושפנקא בגוש עציון וככתב חדשות במקומון בבית שמש וככתב ברדיו ירושלים. בתפקידו הראשון בקול ישראל היה כתב לענייני פנים ולתחום בית הנשיא, כולל ברשת מורשת. בשנים 2003–2007 שימש שפירא ככתב חדשות בכיר לענייני משפט בקול ישראל וגם פרסם כתבות בעיתון "מקור ראשון". שפירא סיקר וליווה עתירות ודיונים כמו בג"ץ גיוס בני הישיבות, בג"ץ הגיור, בג"ץ ההתנתקות, פרשת קצב, ומשפטים של חברי כנסת שונים. כמו כן, סיקר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008. לאחר שובו מארצות הברית בראשית 2009, סיקר את מבצע עופרת יצוקה ובהמשך את תחום החרדים. בין החשיפות הבולטות שלו: חקיקת שמו של הנער מוחמד אבו ח'דיר בלוח הזיכרון של נפגעי פעולות האיבה בהר הרצל, חשיפת סרטון ההסתה נגד עו"ד שי ניצן, חשיפת הפרוטוקולים מהוועדה לבחירת שופטים שבהם הודה השופט דאז אשר גרוניס כי שופטים לא מתאימים נשארים במערכת מסיבות כלכליות, וכן חשיפת מסמך הסנגוריה הציבורית שקבע כי האכיפה נגד מוחי ההתנתקות היא פוליטית. בשנת 2010 הוענק לו פרס מנכ"ל רשות השידור על-שם אילן רועה. בספטמבר 2014 הוענק לו עיטור כבוד על ידי תנועת אומ"ץ בגין תרומה מיוחדת לקהילה על תקשורת משפטית אמיצה, על הצטיינותו בעבודתו העיתונאית, אומץ ליבו, הגינותו ודבקותו בעיקרון המקודש של זכות הציבור לדעת.[דרושה הבהרה] במאי 2017 הגיש את המהדורה האחרונה של יומן הבוקר של רשת ב' במסגרת רשות השידור בטרם סגירתה, והמשיך את עבודתו ככתב לענייני משפט בכאן 11. בחודש מרץ 2020 הוציא לאור את הספר 'גאולה' - סיפור יציאת מצרים המסופר מחדש בשפה מודרנית, מנקודת מבטם של נער בן התקופה ואחותו גאולה. הספר בהוצאת 'צמרת'. בחודש פברואר 2022 הוציא לאור את 'הגדת פיאסצנה'- תוכני ההגדה לוקטו מספריו של האדמו"ר קלונימוס קלמיש שפירא המכונה האדמו"ר מפיאסצנה, הקשורים לסיפור יציאת מצרים ולמשנתו וגישתו החינוכית. ההגדה בהוצאת 'דני ספרים'. אמוץ שפירא, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמוץ שפירא פותח את יומן הבוקר האחרון של רשת ב' ברשות השידור דבר ראשון, ‏שדרניות ושדרני 'קול ישראל' נפרדים - "81 שנים היינו כאן בשבילכם", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 במאי 2017 רבקי גולדפינגר, חזק ואמוץ, באתר ערוץ 7, 8 באפריל 2020 סיפורת, גאולה, באתר ארכיון אלון שבות, ‏מרץ 2020 רוטר שרון, הגדת פיאסצנה, באתר אקטואליה יהודית, ‏22/02/2022 ליבסקינד קלמן, ריאיון עם אמוץ שפירא על 'הגדת פיאסצנה', באתר תוכנית 'עצם העניין' (כאן 11), ‏13 באפריל 2022
World Wide Web Consortium

World Wide Web Consortium (בקיצור: W3C) הוא ארגון בינלאומי העוסק בתקינה ברשת (web). ה-W3C התפתח בעקבות תקינת שפת ה־HTML בה כתובים אתרי אינטרנט. ה־W3C מפרסם תקנים נוספים בתחום הצגת וייצוג תוכן ומידע, נגישות באינטרנט, רשת סמנטית (Semantic Web) ועוד. בין התקנים שפרסם ה-W3C נכללים XML ,CSS, RDF(a), OWL ו-HTML. מיסדו והעומד בראש הארגון הוא טים ברנרס-לי, ממציא הרשת (www). מרכז הארגון הוקם במעבדת מחשבים של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבראשה עומד מיכאל לאונידאס דרטאוזוס שתמך רבות לקידום הנושא. לארגון ה-W3C סניפים בכל רחבי העולם ואף בישראל. בניית אתר אינטרנט על פי תקני הרשת גורמת לכך שדפדפנים שונים יציגו אתרים באופן דומה. באופן זה נחסך הצורך לכתוב מספר גרסאות לכל אתר. W3C מנהלת את מיזם WAI (ר"ת Web Accessibility initiative – מיזם נגישות הרשת), שכולל מדריכים ותקנים איך לעצב, לפתח, לערוך ולבדוק נגישות של אתרי אינטרנט, בשם WCAG (Web content Accessibility guide). מדיה וקבצים בנושא World Wide Web Consortium בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של World Wide Web Consortium (באנגלית) World Wide Web Consortium, ברשת החברתית אקס (טוויטר) World Wide Web Consortium, הבלוג הרשמי ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמידות באור

עמידות באור (באנגלית: Lightfastness) היא תכונה של פיגמנט המתארת את מידת עמידותו בחשיפה לאור, ועד כמה משתנה גונו המקורי בעקבות חשיפה זו. עמידות גבוהה באור, משמעה שגם בעקבות חשיפה ממושכת לאור, הפיגמנט כמעט ואינו דוהה או שאינו דוהה כלל. עמידות נמוכה לאור, משמעה שדי בחשיפה קצרה או בינונית להביא לדהייה משמעותית של הפיגמנט. דהייה בהקשר זה היא שינוי ברמת הרוויה, הבהירות או הגוון של הצבע. קיימים מספר תקנים למדידת עמידות באור של פיגמנטים, צבעים ולכות. התקן האנגלי קרוי "צמר כחול" (Blue Wool) ובו ניתן לדרג פיגמנט (וצבע המכיל אותו) כבעל עמידות באור בין 1 ל-8. עמידות באור בדרגה 1 היא נמוכה ביותר, ומשמעה שחשיפה קצרה לאור גורמת לדהייה; עמידות בדרגה 8 משמעה שגם חשיפה ממושכת מאוד לאור לא תגרום לדהייה משמעותית. התקן האמריקאי מוענק על ידי מכון המדידות והתקנים האמריקאי (American Standard Test Measure - ASTM), ומדרג פיגמנטים בין 1 ל-5 בספרות רומיות. הדרגות I ו-II הן העמידות היותר, וצבעים המדורגים כך אמורים להחזיק בין 25 ל-100 שנה ללא דהיה בתנאי תאורת מוזיאון. על פי מונחון האקדמיה ללשון העברית בנושא צבעות מ-1992, התרגום המדויק של Light Fastness הוא עֲמִידוּת בְּאוֹר. תתכנה התייחסויות של גופים שונים למדד זה כעמידות-אור או עמידות לאור, או שמות אחרים. תקני עמידות לאור מהווים חלק בלתי נפרד מכלל הצבעים בשימוש בתעשייה, אך בולטים במיוחד בצבעי אמנים. צבעי שמן, אקריליק ומים, ואף עפרונות צבעוניים מלווים בחוברות המפרטות כל פיגמנט ודירוג העמידות באור שלו, ודירוג עמידות באור של המוצר בכללותו. מספר ספרי הדרכה עוסקים בחשיבות העמידות באור בצבעי אמנים וביצירות אמנות, כולל הערות על ערבוב גוונים והעמידות באור של התוצר הסופי. חברות רבות המייצרות חומרי גלם לאמנות, מוציאות סדרות מוצרים בעלי עמידות גבוהה לאור כמותג נפרד. פיגמנטי צביעה עמידות גוונים באור, Golden Colors בדיקות עמידות באור של PRA, האגודה לחקר הצבע (Paint Research Association, PRA) ASTM D4303 - 10 Standard Test Methods for Lightfastness of Colorants Used in Artists' Materials
צ'רנוביל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... צ'רנוביל – עיר באוקראינה. אסון צ'רנוביל – אסון שאירע בכור הגרעיני שליד העיר צ'רנוביל. צ'רנוביל (מיני-סדרה) – סדרת טלוויזיה בריטית אודות האסון בכיכובו של ג'ארד האריס. צ'רנוביל (סדרת טלוויזיה רוסית) – סדרת טלוויזיה רוסית אודות האסון בכיכובו של איגור פטרנקו. צ'רנוביל (סרט) – סרט קולנוע בכיכובו של דנילה קוזלובסקי. בית צ'רנוביל – קבוצת חצרות חסידיות שמוצאן ברבי מנחם נחום מצ'רנוביל. חסידות צ'רנוביל – חצר חסידית הנקראת על שם העיר צ'רנוביל והיא אחד הענפים של בית צ'רנוביל, שמתקיים עד ימינו.
מירזא מוחמד עלי

מירזא מוחמד עלי (פרסית میرزا محمد علي, 1852-1937) היה אחד מבניו של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. בהאא אללה העניק למירזא מוחמד עלי את התואר "הענף הגדול", אך מינה את בנו האחר עבד אל-בהאא' - אותו כינה "הענף העצום" - ליורשו. בחלוף הזמן תבע לעצמו מירזא מוחמד עלי את תואר מנהיג הדת, והמאבק בין השניים הגיע לשיאו כאשר מירזא מוחמד עלי האשים את עבד אל-בהאא' בבגידה ברשויות העות'מאניות. דבר זה הוביל למעצרם של עבד אל-בהאא' ובני משפחתו. עם מותו של עבד אל-בהאא' ב-1921, ניסה מירזא מוחמד עלי לתפוס את רסן ההנהגה של התנועה, וב-1922 תפס בכוח את החזקה במקדש בהאא אללה באל-באהג'ה בעכו. מושל עכו מטעם המנדט הבריטי דרש את השבת מפתחות המבנה לרשותו, ואלה נמסרו לו בתחילת 1923. המושל העבירם לשוגי אפנדי, מנהיגה המוכר של הדת לאחר עבד אל-בהאא'. מירזא מוחמד עלי הוקע מהתנועה הבהאית והוכרז ככופר, והוא מת ב-1937. מדיה וקבצים בנושא מירזא מוחמד עלי בוויקישיתוף Shoghi Effendi's The Dispensation of Baha'u'llah: Its Continuing Place In History
ויליאם מקסוול

ויליאם סאת'רלנד מקסוול (באנגלית: William Sutherland Maxwell; ‏14 בנובמבר 1874–1952) היה אדריכל קנדי ובן האמונה הבהאית. הוא נודע במיוחד כמי שתכנן את כיפת הבאב במרכז הבהאי העולמי בחיפה, וכן נמנה עם קבוצת "ידי האמונה" הבהאית. מקסוול נולד במונטריאול שבקנדה ולמד אדריכלות בבוסטון ובפריז. הוא היה מעורב בהקמתם ובחידושם של מספר מבנים ידועים ברחבי קנדה, ובהם הפרלמנט של ססקצ'ואן ושאטו פרונטנאק בקוויבק סיטי. מקסוול התוודע לדת הבהאית בעת שהותו בפריז, והיה לבהאי ב-1909, לאחר שפגש את עבד אל-בהאא', מנהיג התנועה באותה עת. ביתו של מקסוול היה למרכז פעילות בהאית בקנדה, ומקסוול אף אירח את עבד אל-בהאא' בעת ביקורו במונטריאול ב-1912. ב-1937 נישאה בתו של מקסוול לשוגי אפנדי, מנהיג הדת הבהאית באותה עת, ולאחר מות אשתו ב-1939 עקר מקסוול לחיפה. בעת שהותו בעיר תכנן את מקדש הבאב, שהוקם החל בשנת 1948. לאות תודה על מלאכתו זו ועל תרומתו לאמונה הבהאית בכלל, מינה אותו שוגי אפנדי ב-24 בדצמבר 1951 כחבר בקבוצת "ידי האמונה" הבהאית. מקסוול נפטר ב-1952 ושערו הדרומי של מקדש הבאב קרוי על שמו. ביתו במונטריאול הוכרז כמקדש והוא נחשב למבנה הקדוש ביותר לבהאים בקנדה. מדיה וקבצים בנושא ויליאם מקסוול בוויקישיתוף ביוגרפיה של ויליאם מקסוול
תאגיד סטטוטורי

תאגיד סְטָטוּטוֹרִי (או תאגיד חָקוּק) הוא ישות משפטית אוטונומית למחצה אשר פועלת מתוקף חוק ויכולה להחזיק בסמכויות חקיקתיות, ביצועיות ושיפוטיות. לעיתים מוקם גוף סטטוטורי ביוזמת חקיקה ממשלתית בכנסת, ולעיתים זהו גוף פרטי שמקבל סמכויות בחוק. המונח "סטטוטורי" פירושו "על פי החוק". תאגידים סטטוטורים משמשים בדרך כלל במדינות המנוהלות על ידי הסגנון הבריטי של דמוקרטיה פרלמנטרית כגון הממלכה המאוחדת ומדינות חבר העמים הבריטי, כגון: אוסטרליה, קנדה, הודו וניו זילנד. מטרת תאגידים סטטוטוריים היא להוות אוטונומיה חוקית מקצועית וביצועית בתחום מסוים אשר לרשויות השלטון אין את המשאבים המקצועיים (לדוגמה: במכון התקנים) או בתחום בו יש צורך באוטונומיה פוליטית (לדוגמה: לשכת עורכי הדין או בנק ישראל) ואין יכולת להעניק לגוף סמכויות על ידי תיאגוד (פרטי או ציבורי). על מנת להעניק לגופים אלה את הסמכויות הנדרשות להם למלא את ייעודם ומאידך לתחום סמכויות אלה לייעודם המקורי בלבד, נדרשת חקיקה. ההליכים המנהליים והפרלמנטריים שקודמים לחקיקתו של החוק המקים את התאגיד הסטטוטורי הם למעשה הליכי הייזום שלו. משום כך, לתאגיד סטטוטורי אין "בעלים". החוק דואג לפרט את זהותם של הגוף או האישיות המוסמכים למנות את הנהלתו, שברוב המקרים הם הממשלה או השר הממונה על הענף. לעיתים, תאגיד סטטוטורי הופך לחברה בע"מ, כך לדוגמה חברת דואר ישראל החליפה את רשות הדואר שהייתה תאגיד סטטוטורי. חברה ממשלתית רשימת תאגידים סטטוטוריים בישראל, באתר חופש המידע אייל צור, התאגידים החקוקים בישראל והפיקוח הפרלמנטרי עליהם - נייר מדיניות מס' 85, ירושלים: פורום קהלת, אדר התשפ"ג - מרץ 2023. מילים ומונחים חדשים (סיוון תשע"ט, יוני 2019), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏17 ביוני 2019 שירה קדרי-עובדיה, איך אומרים לגליזציה בעברית? האקדמיה ללשון אישרה 1,400 מונחים משפטיים חדשים, באתר הארץ, 18 ביוני 2019 הדרה בר-מור, דיני תאגידים - כרך א', האוניברסיטה הפתוחה, 2007 ערן גבאי, חברת דואר ישראל תחליף את רשות הדואר; תצמצם 450 משרות בתוך שלוש שנים, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2005
אתלרד הראשון, מלך וסקס

אתלרד הראשון (באנגלית עתיקה: Æthelred of Wessex; ‏845 – 23 באפריל 871) היה מלך קנט ווסקס משנת 865 ועד מותו. אתלרד היה בנו הרביעי של אתלוולף, מלך וסקס, מאשתו הראשונה אוסבורגה. אתלרד עלה לשלטון לאחר שאחיו, המלך אתלברט, מת ללא צאצאים. בשנתו הראשונה של אתלרד כמלך, הגיע הצבא הוויקינגי הגדול לחופי אנגליה, ובתוך חמש שנים השתלטו על שתי ממלכות חשובות: נורת'מבריה ומזרח אנגליה. ב-868 פנה לאתלרד גיסו, בורגרד, מלך מרסיה, וביקש את עזרתו כנגד הפלישה. אתלרד ואחיו אלפרד (שהפך לימים למלך אלפרד הגדול) יצאו בראש צבאם לנוטינגהאם, אך קרב מכריע לא התחולל במקום, ובורגרד שילם לוויקינגים כדי שיעזבו. ב-874 הביסו הוויקינגים את בורגרד ואילצו אותו לצאת לגלות. ב-870 פנו הוויקינגים לעבר ממלכת וסקס, ובקרב רדינג, ב-4 בינואר 871, ספג אתלרד מפלה מוחצת מידיהם. בקרב אשדון, שנערך שבוע ימים לאחר מכן, הייתה דווקא ידו של אתלרד על העליונה, אך הוא הובס שוב בקרב בסינג ולאחר מכן בקרב מרטון. ב-23 באפריל (או ב-15 באפריל) מת אתלרד, ככל הנראה כתוצאה מפציעה שספג במהלך הקרב. לאחר מותו נקבר אתלרד בכנסיית וימבורן שבדורסט. אחיו הצעיר אלפרד, שנודע לימים בשם אלפרד הגדול, ירש אחריו את הכתר ואת נטל המלחמה בוויקינגים, מכיוון שבניו של אתלרד היו צעירים מדי. אתלרד זכה למעמד של קדוש מקומי לאחר מותו, על אף שלא עבר קאנוניזציה בידי הכנסייה. אתלרד היה נשוי לוולפרידה, ממנה נולדו לו שני בנים, אתלוולד ואתלהלם. אתלוולד מרד בדודנו אדוארד הזקן עם עלייתו לשלטון, ונאבק עמו על הכתר, אך נהרג באחד הקרבות. אתלהלם, לעומת זאת, הכיר בשלטונו של דודנו, וכיהן בתקופת שלטונו כשליט מחוז וילטשייר. משערים כי המלך הרולד גודווינסון נמנה עם צאצאיו. הר אתלרד ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלרד מלך וסקס; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה. מדיה וקבצים בנושא אתלרד הראשון, מלך וסקס בוויקישיתוף אתלרד הראשון, מלך וסקס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתלרד הראשון, מלך וסקס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Anlezark, Daniel. Alfred the Great. Arc Humanities Press, 2017. ISBN 1942401299. עמודים 37-38 הר אתלרד, באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע על מקור השם, באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR
קווירינוס הקדוש מסיסאק

קווירינוס הקדוש מסיסאק (קרואטית Sveti Kvirin Sisački; איטלקית San Quirino di Siscia) הוא קדוש נוצרי שהיה בישוף בעיר סיסאק אשר בפרובינקיית פאנוניה שבאימפריה הרומית (בימינו בקרואטיה), ומת בשל אמונתו בשנת 309 בסומבטהיי אשר בהונגריה המודרנית. לפי אחד המקורות, הוא נאסר ונתפס לאחר שניסה להימלט מכלאו. הוא הצליח לנצר את סוהריו, אך לאחר שלושה ימים נלקח לסומבטהיי, וחויב לוותר על אמונתו. משסירב, נזרק אל מי הסאווה כשאבן מיל כרוכה על צווארו. לפי גרסה אחרת, הצליח להשתחרר ולהימלט, והמשיך להפיץ את הנצרות. לפי הגרסה המקובלת, קברו נוצרים מקומיים את גופתו, ובתחילת המאה ה-5 לקחו אותה תושבי המקום אשר נמלטו מפני פלישת הברברים, והביאוה לרומא. הוא נקבר מאחורי האפסיס של בזיליקת סבסטיאן הקדוש מחוץ לחומות (Basilica di San Sebastiano fuori le mura) הסמוכה לוויה אפיה, וקברו מכונה "פלטוניקה" (Platonica). לפי מקורות אחרים, הועברו שרידיו ממקום למקום, ובין היתר שכנו זמן מה בטיבולי, דבר העשוי להסביר את חשיבותו של קדוש בשם זה בעיירה. התאולוגיה הנוצרית מזכירה מספר קדושים שונים בשם קווירינוס, וקווירינוס הקדוש מסיסאק הוא אחד הידועים שבהם. באמנות מופיע קווירינוס הקדוש מסיסאק באופן מסורתי בבגדי בישוף. יום חגו נקבע ל-4 ביוני, ומאחר שביום זה בשנת 1543 ניצלה סן מרינו מניסיון כיבוש, הוכר קווירינוס הקדוש כאחד הקדושים המגנים של המדינה. מדיה וקבצים בנושא קווירינוס הקדוש מסיסאק בוויקישיתוף קווירינוס הקדוש מסיסאק באנציקלופדיה קתוליקה כנסיית קווירינוס הקדוש בסן מרינו San Quirino di Siscia (איטלקית)
ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות

ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations Truce Supervision Organization, ידוע בראשי תיבות UNTSO), נוסד ב-29 במאי 1948 לצורך שמירת הפסקת אש במזרח התיכון. משימתו העיקרית של הארגון הייתה לספק מסגרת לפיקוד הצבאי של כוחות שמירת הפסקת האש במזרח התיכון, זאת כדי לאפשר למשקיפים לבצע את עבודתם וככל שהדבר נחוץ, לאפשר לצדדים להסכם הפסקת האש לפקח על יישום ההסכם. מבנה הפיקוד של ה-UNTSO נשמר כמסגרת לארגונים שנוסדו מאוחר יותר: אונדו"ף ויוניפי"ל. הקמת UNTSO נעשתה כאשר במענה לבקשתו של המתווך לארץ ישראל מטעם האומות המאוחדות, פולקה ברנדוט, שלח מזכ"ל האו"ם דאז טריגווה לי כוח משמר בן 50 איש של האו"ם, ממקום מושבו של האו"ם אותה עת בלייק סקסס, כדי לסייע למתווך בפיקוח על הפסקת האש לה קראה מועצת הביטחון בהחלטה מספר 50, ב-29 במאי 1948. כל חברי המשלחת הראשונה, אשר הגיעה לישראל בחודש יוני אותה שנה, היו עובדי ציבור מנוסים אשר שירתו במטה האו"ם. במסגרת תפקידם בארץ ישראל המשיכו המשקיפים ללבוש את מדי שומרי האו"ם ופיקחו על הפסקת האש בעת ההפוגה הראשונה. משקיפי הארגון היו אזרחי בלגיה, צרפת וארצות הברית. ב-6 ביולי 1948 נהרג לראשונה משקיף UNTSO מצרפת; הוא נפצע בסמוך לעפולה ומאוחר יותר מת מפצעיו בבית החולים בעיר, זאת בשעה שחקר ידיעה על הפרת שביתת הנשק על ידי כוחות ישראלים. לאורך שישים שנות פעילותו במזרח התיכון אבדו לארגון 49 משקיפים ועובדים אזרחים. עם תום ההפוגה הפסיקו המשקיפים את תפקידם ושבו לפקח על הפסקת האש רק עם תחילת ההפוגה השנייה. עם כניסתה לתוקף מנה הארגון כ־300 משקיפים. לאחר שנחתמו הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הסכמים ששימשו בסיס ליחסים שבין ישראל לשנים ארוכות, נותרו משקיפי הארגון במזרח התיכון לפקח על יישומם של הסכמים אלה. ב-11 באוגוסט 1949 החליטה מועצת הביטחון כי הסתיים תפקידו של המתווך מטעם האו"ם למזרח התיכון וניהולו של ארגון ה-UNTSO עבר למפקד הכח. ביום הקמת הארגון מציינים היום הבין-לאומי של כוחות שמירת השלום של האו"ם. המטה הראשון של הארגון שכן בקהיר. זמן קצר לאחר היווסדו, כבר בחודש יוני 1948, הועבר המטה לחיפה. המטה בחיפה פונה ב-9 ביולי 1948, עם חידוש הקרבות במלחמת העצמאות. עם שובו של הארגון לפעול, ב-7 באוקטובר 1948, הוזז המטה פעם נוספת לירושלים לבניין ארמון הנציב, שם הוא שוכן עד היום. ל-UNTSO משרדים גם בביירות ובדמשק. על המדינות התורמות כח אדם לארגון ה-UNTSO נמנות ארגנטינה, אוסטרליה, אוסטריה, איטליה, אירלנד, אסטוניה, ארצות הברית, בלגיה, דנמרק, הולנד, מלאווי נורווגיה, ניו זילנד, נפאל, סין, סלובניה, סלובקיה, פינלנד, צ'ילה, צרפת, קנדה, רוסיה, שוודיה ושווייץ. באוקטובר 2017 מונתה להיות מפקדת כוח המשקיפים מייג'ור ג'נרל קריסטין לאנד [Kristin Land] מנורווגיה. נכון ליולי 2019 חברים בכוח המשקיפים 153 משקיפים צבאיים הנתמכים בצוות אזרחי של 21 עובדים בינלאומיים וכן 153 עובדים מקומיים; תקציב הארגון עמד על סך 70.29 מיליון דולר אשר באו מתקציב האו"ם. מדיה וקבצים בנושא ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות U.N. General Assembly Resolution 186 באתר Avalon Project, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת יל United Nations Security Council Resolution 50 באתר Avalon Project, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת יל United Nations Security Council Resolution 73 Cohen, Maxwell (1967). "The Demise of UNEF". International Journal. 23 (1): 18–51. JSTOR 40199818.
רובין טאני

רובין טאני (באנגלית: Robin Tunney; נולדה ב-19 ביוני 1972) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור ורוניקה דונובן בסדרה "נמלטים" (2005–2006), בתור טרסה ליסבון (אנ') בסדרה "המנטליסט" (2008–2015). טוני נולד בשיקגו, אילינוי, לאב מוכר מכוניות, פטריק, ולאם ברמנית, קאת'י. אביה של טאני נולד בעיירה סטרייד (אנ'), מחוז מאיו, אירלנד, וסביה מצד אמה היו במקור מקלייר איילנד (אנ'), אירלנד. יש לה אח ואחות גדולה ממנה, פטריק וסוזן. היא בת דודה של טום טאני (אנ'), היועץ המשפטי של מועצת העיר שיקגו (אנ'). טאני גדלה באורלנד פארק (אנ'), פרבר דרום-מערבי של שיקגו. היא חונכה כקתולית, ולמדה בבית הספר תיכון ומכינה קדם אקדמית על שם איגנטיוס מלויולה בשיקגו ולאחר מכן התחנכה באקדמיה לאמנויות של שיקגו (אנ'). בגיל 18, עברה טאני ללוס אנג'לס, קליפורניה. שם היא השתתפה במספר סדרות בתפקיד אורח: "Class of '96", "חוק וסדר", "Life Goes On" ו"Dream On" ולאחר שנתיים השתתפה בסרט "העולם על פי קליפורניה מן" משנת 1992. בשנת 1995 הגיעה פריצתה הגדולה כאשר שיחקה בסרט הנעורים "רקורד חזק". בשנת 1996 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה "הכישוף" (עם פאירוזה באלק, נב קמפבל ורייצ'ל טרו). טאני גילחה את שערה בשביל לשחק בסרט "רקורד חזק", והיא נאלצה לחבוש פאה לסרט "הכישוף". בשנת 1997 שיחקה בסרט "ניאגרה, ניאגרה" (עם הנרי תומאס). על תפקידה בסרט היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה בפסטיבל הסרטים של ונציה. בשנת 1999 שיחקה בסרט "סוף העולם" ביחד עם ארנולד שוורצנגר. בשנת 2004 טאני שיחקה בפרק הפיילוט של הסדרה "האוס" בתור גננת שמתעלפת מול תלמידיה. בשנים 2005–2006 היא שיחקה בתפקיד ראשי בעונה הראשונה של הסדרה "נמלטים", ושבה לתפקיד אורח בעונתה השנייה. בשנת 2008 טאני שיחקה בסרט הדרמה "אוגוסט". בין השנים 2008–2015 טאני שיחקה בסדרה "המנטליסט" בתפקיד סוכנת ה-CBI טרסה ליסבון. בשנת 2018 כיכבה לצד ניקולס קייג' בסרט המתח "חלון אחורי". בשנת 2019 גילמה את הדמות הראשית בסדרת הדרמה המשפטית "התיקון" מבית רשת ABC, בתור מאיה טראוויס, עוזרת התובע המחוזי בלוס אנג'לס. סדרה זו בוטלה לאחר עונה אחת. ב-4 באוקטובר 1997 נישאה טאני למפיק הקולנוע בוב גוס (אנ'), לאחר שנתיים של זוגיות. בני הזוג התגרשו בשנת 2006. בשנת 2009 היא התארסה לבמאי האוסטרלי אנדרו דומיניק (אנ') אולם הם נפרדו בשנת 2010. ב-25 בדצמבר 2012 התארסה לניקי מרמט, בזמן שהיו בחופשה בריו דה ז'ניירו. להם שני ילדים, אוסקר (יליד 23 ביוני 2016) וקולט קת'לין (ילידת 19 בינואר 2020). מדיה וקבצים בנושא רובין טאני בוויקישיתוף רובין טאני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רובין טאני, ברשת החברתית אינסטגרם רובין טאני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רובין טאני, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רובין טאני, באתר AllMovie (באנגלית) רובין טאני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רובין טאני, באתר Metacritic (באנגלית) רובין טאני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Robin Tunney Welcomes Son Oscar Holly, People.com, ‏7 ביולי 2016 (באנגלית) Robin Tunney Welcomes Daughter Colette Kathleen: She's 'Ready to Take Over the World', People.com, ‏23 בינואר 2020 (באנגלית)
אתלרד

האם התכוונתם ל... אתלרד הראשון, מלך וסקס – מלך אנגליה בשנים 866–871 אתלרד השני, מלך אנגליה – מלך אנגליה בשנים 979–1013, 1014–1016
רוזריטה טוויל

רוזריטה טוויל (בערבית: روزاريتا طويل, תעתיק מדויק: רוזאריתא טויל; נולדה בשנת 1988) היא דוגמנית, מעצבת אופנה לבנונית ומלכת היופי של לבנון לשנת 2008. רוזריטה טוויל, לבנונית נוצרייה, נולדה בשנת 1988 בביירות וגדלה בעיירה הנוצרית ג'זין שבדרום לבנון. טוויל היא סטודנטית למנהל עסקים באוניברסיטה האמריקנית בביירות, היא חובבת שחייה, קריאה וטיולים. לפני התמודדותה בתחרות היופי "מיס לבנון", עסקה טוויל בדוגמנות. היא הצטלמה לקטלוגים רבים בלבנון, ביניהם לקטלוג של איב סאן לורן, והופיעה במגזינים ועיתוני האופנה הבולטים ביותר בלבנון ובמדינות ערב רבות. כדוגמנית מסלול, השתתפה במספר תצוגות אופנה שהחשובה שבהן היא של מעצב האופנה הלבנוני פאדי נחלה. טוויל התמודדה בתחרות היופי של לבנון, "מיס לבנון", אשר שודרה בשני חלקים בערוץ הלבנוני הפופולרי LBC. טוויל הגיעה לשלב המועמדות הסופיות ובשלב הגמר, שנערך ב-11 ביולי 2008, זכתה בכתר והוכרזה כמלכת היופי של לבנון לשנת 2008. לאחר זכייתה בתחרות, הופצו ברשת האינטרנט תמונותיה של טוויל כשהיא מצולמת בביקיני וכן בעירום חלקי. מאוחר יותר התברר כי האחראי להפצת התמונות הוא בן זוגה לשעבר של הדוגמנית אשר רצה לנקום בה על שנפרדה ממנו היות שזה ניהל מערכת יחסים עם בחורה אחרת. פרסום התמונות עורר סערה בלבנון, לבנון פרשה מתחרות מיס יוניברס ואף הושמעו קריאות שקראו להנהלת התחרות לשלול מטוויל את הכתר. הפרשה זכתה להד תקשורתי נרחב בלבנון ובעולם הערבי ואף סוקרה בתקשורת העולמית. מדיה וקבצים בנושא רוזריטה טוויל בוויקישיתוף איתמר ענברי, "מיס לבנון" נחשפת ומאבדת את התואר, חדשות nrg כתבה על טוויל באתר Fanoos מאמר על טוויל ופרשת התמונות אתר Lubnan שרשור תמונותיה של טוויל באתר LebSpy ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסקר גלבפוס

אוסקר גלבפוס (בגרמנית: Oscar Gelbfuhs)‏ (9 בנובמבר 1852, שטרנברג - 27 בספטמבר 1877, צ'שין), שחמטאי אוסטרי. גלבפוס הגיע למקום ה-11 בתחרות וינה 1873 (ניצח: וילהלם שטייניץ). בשנת 1873 גלבפוס המציא ופיתח את שיטת הניקוד שפותרת מקרים בהם הגיעו שניים או יותר מתמודדים לאותו מקום עם אותו מספר נקודות. כיום ידועה השיטה כ"שיטת זוננבורן-ברגר". עיקרי השיטה: קביעת ציון שמחושב על ידי חיבור התוצאות של השחקנים נגדם זכה השחקן, בתוספת מחצית הנקודות של השחקנים עמם סיים בתיקו. אוסקר גלבפוס, באתר צ'סגיימס (באנגלית) Vienna (Austria) 21 luglio - 29 agosto 1873, באתר La grande storia degli Scacchi Chess History and Chronology by Bill Wall, באתר Bill Wall's Home Page ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.