laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעילה (הלכה)

בהלכה, מעילה היא שימוש בחפץ, בהמה או כסף השייך להקדש, שלא לצורך המקדש או הקרבנות. בעברית מודרנית למילה משמעות שונה: שימוש במשהו שניתן בידיו של אדם שלא לצורך אליו יועד, ובכלל זה: מעילה בכסף, מעילה בסמכויות, מעילה באמון. המקור להלכות המעילה בתורה מופיע בחומש ויקרא: וַיְדַבֵּר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. נֶפֶשׁ כִּי תִמְעֹל מַעַל וְחָטְאָה בִּשְׁגָגָה מִקָּדְשֵׁי יְהוָה וְהֵבִיא אֶת אֲשָׁמוֹ לַיהוָה אַיִל תָּמִים מִן הַצֹּאן בְּעֶרְכְּךָ כֶּסֶף שְׁקָלִים בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ לְאָשָׁם. וְאֵת אֲשֶׁר חָטָא מִן הַקֹּדֶשׁ יְשַׁלֵּם וְאֶת חֲמִישִׁתוֹ יוֹסֵף עָלָיו וְנָתַן אֹתוֹ לַכֹּהֵן וְהַכֹּהֵן יְכַפֵּר עָלָיו בְּאֵיל הָאָשָׁם וְנִסְלַח לוֹ — ספר ויקרא, פרק ה', פסוקים י"ד–ט"ו במשנה ולאחריה בתלמוד הבבלי הלכות מעילה מרוכזות במסכת מעילה. אדם שלקח מן ההקדש שווה פרוטה, או השתמש בחפץ של הקדש שימוש השווה פרוטה חייב להחזיר את שווי החפץ או השימוש בתוספת חוֹמֶש - בסך הכל 125% (כך שתשלום החומש יוצא חמישית מהסכום הכולל). בנוסף, מתחייב המועל בעונש; מיתה בידי שמיים או מלקות (לפי מחלוקת התנאים והראשונים בעניין) למועל במזיד, וקורבן אשם - כבש בן שנה - למועל בשגגה. באיסור מעילה נכלל גם האיסור לגזוז בהמה המוקדשת לקרבן, אף שלא לצורך שימוש בצמר. הגזיזה והשימוש בבהמה המוקדשת למקדש שלא לצורך הקרבה, אסור רק מדרבנן, ואין עליהם קרבן ותשלום חומש. איסור המעילה לא חל על דברים ששימושם הותר לאדם, אף שהותר רק לאנשים מסוימים בלבד, כגון בשר הקרבנות - כיוון שהותר לאכילת הכהנים, אין בו דיני מעילה. קול מראה וריח אין בהם משום מעילה. לאחר שאדם אחד מעל בחפץ של הקדש, אותו החפץ איבד את קדושתו ויוצא לחולין. לדין זה יש מספר השלכות. ההשלכה הראשונית היא לגבי המשך מעילה באותו החפץ, שאינה יכולה להתקיים מפני שהחפץ כבר אינו קדוש. השלכה זו מבוטאת במשנה במשפט: "אין מועל אחר מועל", אין אפשרות מעילה בפעם השנייה. ההשלכה הנוספת היא לדיני ממונות, שכן החפץ בהיותו מוקדש כבר אינו שייך לבעליו הקודמים, אף על פי שעדיין נמצא ברשותו, אך ברגע שמעל בו והוציאו לחולין, החפץ חוזר להיות שלו מבחינה ממונית. דין זה מוגבל רק לחפצים שחלה עליהם קדושת דמים, כלומר שמשמשים לבית המקדש רק כנכס למכירה ולא משתמשים בהם עצמם, אבל חפץ הקדוש בקדושת הגוף אינו יוצא לחולין במעילתו, כמו בהמה הראויה להקרבה (שאינה בעלת מום) או כלי שרת שנשארים בקדושתם. במסכת קידושין מובאת מחלוקת בין רבי יהודה לרבי מאיר האם דין יציאה לחולין הוא דווקא בשוגג שחייב קרבן מעילה, ובמזיד אין יציאה לחולין, או שדווקא במזיד החפץ יוצא לחולין ובשוגג אינו משנה את מעמדו. להלכה נפסק כרבי יהודה, שזה דווקא בשוגג ולא במזיד. הלכות מעילה, מתוך ספר עבודה במשנה תורה לרמב"ם, באתר ויקיטקסט מאמרים בנושא מעילה, באתר ספריית אסיף מעילה באתר מכון המקדש, הערות 2, 3, 4, 5. נפסקה ההלכה כדעה המחייבת רק מלקות. ראו תוספות, מסכת חולין, דף ק"כ, עמוד ב', ד"ה מה תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף כ"ו, עמוד א' משנה, מסכת מעילה, פרק ה', משנה ג' משנה, מסכת קידושין, פרק ב', משנה ח' תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף נ"ד, עמוד ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטוני

האם התכוונתם ל... אנטוני (כדורגלן) – כדורגלן ברזילאי ג'נין אנטוני – אמנית עכשווית אמריקאית טסי אנטוני – אשתו לשעבר של לואי, נסיך לוקסמבורג כריס אנטוני – מדבבת אמריקאית אנטוניוס אנתוני
שם קוד: מולדת

שם קוד: מולדת (בפולנית: Kryptonim Polska‏; "שם קוד: פולין") הוא סרט קומדיה פולני משנת 2022. העוסק בכנופיית נאו-נאצים בעיר ביאליסטוק. סטאשק (מאצ'יי מוסיאלובסקי), הוא נער פולני ממורמר המתגורר בביאליסטוק. הוא חולם לגור בדירה משלו, אולם לא מצליח להשיג עבודה קבועה. הוא מצטרף לקבוצה מחתרתית נאו-נאצית אשר מונהגת בידי בן-דודו הכריזמטי רומן (בוריס שיץ'). ערכיו עומדים למבחן כאשר הוא מתאהב באקטיביסטית שמאלנית בשם פולה (מגדלנה מסקיאניקה). בתחילה הוא מנסה להסתיר ממנה את חברותו בקבוצה, אולם המצב בביאליסטוק הופך למתוח יותר מיום ליום, וסטאשק נאלץ לבחור צד. "שם קוד: מולדת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שם קוד: מולדת", באתר נטפליקס ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שם קוד: מולדת". ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריק שוראנוב

אריק איגורוביץ' שוראנוב (בגרמנית: Erik Ihorovych Shuranov, באוקראינית: Ерік Ігорович Шуранов; נולד ב-22 בפברואר 2002 בבמברג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני-אוקראיני ממוצא יהודי המשחק בעמדת החלוץ במכבי חיפה. שוראנוב גדל במחלקת הנוער של נירנברג. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בבונדסליגה השנייה. ב-23 במאי 2023 נרכש על ידי מכבי חיפה תמורת כ-900,000 אירו, וחתם על חוזה לשלוש עונות. בשל שורשיו היהודיים, הוא לא נחשב כזר. ב-18 ביולי כבש שער בכורה בקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות בניצחון הביתי 1–2 על אלופת מלטה חאמרון ספרטנס. ב-3 בספטמבר ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון 1-2 על הפועל ירושלים. בין השנים 2018-2019 שיחק בנבחרות הנערים ונוער של אוקראינה. בשנת 2021 החל לשחק בנבחרת גרמניה הצעירה עד גיל 21. מכבי חיפה אלוף האלופים: 2023 אריק שוראנוב, ברשת החברתית אינסטגרם אריק שוראנוב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אריק שוראנוב, באתר Transfermarkt אריק שוראנוב, באתר Soccerway אריק שוראנוב, באתר WorldFootball.net אריק שוראנוב, באתר FootballDatabase.eu ברוך הבא, אריק!, באתר Maccabi Haifa FC - The Official Page
מילה טובה (שיר)

מילה טובה הוא פזמון שכתב בשנת 1981 יעקב גלעד, והלחינה יהודית רביץ, והיא גם המבצעת הראשונה והמזוהה עם השיר. השיר נכלל במופע היחיד הראשון של רביץ, שנקרא על שמו "מילה טובה", בקיץ 1981, והוא מופיע באלבומה "מילה טובה ואוסף שירים" משנת 1982. השיר מביע תקווה וראיית החיובי, ומתייחס ל"מילה טובה" – חיזוק, תמיכה, הבעת תקווה וראיית הטוב – כדבר התורם לאושר ושיש לשאוף אליו. הבית הראשון בשיר בנוי מניגודים: תיאור מצב קשה, וציון אפשרי של סופו הטוב או החיובי. השיר מתחיל במשפט "אֲפִלּוּ בַּשָּׁרָב הֲכִי כָּבֵד / יָדַעְתִּי שֶׁהַגֶּשֶׁם עוֹד יֵרֵד." וממשיך בכך שאפילו "בְּמַשַּׁב סוּפָה וָקֹר" נראתה ציפור בחלון, דבר המסמל את התקווה והחופש. הבית השני מתייחס במפורש ל"מילה טובה" כגורם העושה את ההבדל ומביא לאותה תקווה. "לֹא פַּעַם זֶה קָשֶׁה / אֲבָל לָרֹב – מִלָּה טוֹבָה / מִיָּד עוֹשָׂה לִי טוֹב". הבית השלישי חוזר לניגודים, ומתמקד בקשיים מסוגים אחרים. "אֲפִלּוּ בִּרְחוֹב רָאשִׁי סוֹאֵן", שבו עומס התנועה והרעשים עשויים להיות קשים ובלתי נסבלים, "רָאִיתִי אִישׁ יוֹשֵׁב וּמְנַגֵּן", כלומר ניתן לראות אדם שלמרות הקשיים יכול ליצור אמנות. הבית ממשיך בכך שהחיזוק או תקווה אינם מחייבים משפטים ארוכים או ריבוי מלל. "רַק מִלָּה טוֹבָה, אוֹ שְׁתַּיִם" כדברי השיר, יעשו את ההבדל. "מילה טובה", המתבטאת בהכרת תודה והכרת הטוב, נמצאה מחקרית כאחד הגורמים החשובים בבריאות נפשית, כגורם השני בעוצמתו המנבא אושר, וכפעילות שעשויה לתרום במידה רבה לאושר. סרטון השיר "מילה טובה" באתר יוטיוב מילות השיר "מילה טובה" באתר שירונט השיר בביצוע להקת "זהו זה", בערוץ כאן 11 ביוטיוב יהודית רביץ מילה טובה, באתר yosmusic.com, ‏2022-01-20 אריק ברקר, מחקרים על המוח מגלים מה יכול להפוך אותנו ליותר מאושרים. מתוך אתר "עסקים פנימים" אוחזר בתאריך 31.12.15
שדה מנוחה

האם התכוונתם ל... שדה מנוחה הגדולה (קלנינידורף) שדה מנוחה הקטנה (שטרנדורף)
זיגפריד מילר

זיגפריד פרידריך היינריך מילר (בגרמנית: Siegfried Friedrich Heinrich Müller‏; 26 באוקטובר 1920 – 17 באפריל 1983) היה קצין בוורמאכט אשר לחם במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הפך לשכיר חרב ולחם במשבר קונגו יחד עם אנשיו של מייק הור. מילר נולד ב-26 באוקטובר 1920 בקרסון על האודר שברפובליקת ויימאר (כיום קרוסנו אודרז'נסקייה שבפולין). הוא היה בן למשפחה פרוסית שמרנית בעלת עבר צבאי. אביו לחם במלחמת העולם הראשונה, ולימים הגיע לדרגת אוברסט-לויטננט בוורמאכט. מילר למד בפנימיה בפרייבורג, ובילדותו הצטרף לדויטשה יונגפולק - ארגון הילדים של המפלגה הנאצית. לאחר מכן הצטרף לשירות העבודה של הרייך, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לוורמאכט. הוא השתתף במערכה בפולין, ולאחר מכן הוצב בשטחי הגנרלגוברנמן. הוא השתתף במבצע ברברוסה ולאחר מכן לחם בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. הוא נפצע במהלך מבצע פרוסיה המזרחית, ופונה לבית חולים בפרנקפורט, שם נפל בשבי צבא ארצות הברית. הוא סיים את המלחמה בדרגת אובר-לויטננט ועם צלב הברזל מדרגה ראשונה. ב-1947 הוא שוחרר מהשבי והועסק בידי הצבא האמריקני במסגרת קבוצת העבודה האזרחית. הוא סייע גם באימון חיילים של מדינות נאט"ו. ב-1956 הוא ניסה להתגייס לבונדסוור אולם סורב. לאחר מכן החל לעבוד בפינוי מוקשים במדבר סהרה עבור חברת BP הבריטית. ב-1962 הוא היגר לדרום אפריקה. ב-1964, בעקבות מרד הסימבות בקונגו, הקים הבריטי מייק הור כוח של שכירי חרב אירופאיים שנודע בשם "קומנדו 5", ונועד להילחם לצד השלטון הקונגולזי כנגד הסימבות. מילר התגייס לקומנדו 5, והיה המבוגר ביותר ביחידה. הור העניק לו דרגה של קפטן ומינה אותו למפקד יחידה שכללה 53 שכירי חרב. לאחר מכן הוא הועלה לדרגת מייג'ור. מילר זכה עד מהרה לפרסום בינלאומי בשל כך שתמיד ענד את צלב הברזל שלו. הוא נודע בכינוי "קונגו מילר" והואשם בפשעי מלחמה רבים. בדצמבר 1964 הוא העניק ראיון למגזין הגרמני "Konkret", שבו דיבר בנוסטלגיה על ימי מלחמת העולם השנייה. הוא ציין גם שאימץ את "המנהגים הברברים" של תושבי קונגו והפסיק לקחת שבויים. עד מהרה הוא הפך לדמות מושמצת בגרמניה המערבית. ב-1966 פורסם הסרט הדוקומנטרי האיטלקי "אפריקה אדיאו" אשר בו תועד מילר יורה למוות באסיר. בעקבות הקרנת הסרט בגרמניה, פרצו בארץ הפגנות בדרישה להפסיק את מעורבותם של שכירי החרב האירופאיים במשבר בקונגו. באותה שנה הוקרן סרט תיעודי אודותיו בגרמניה המזרחית בשם Der lachende Mann – Bekenntnisse eines Mörders. לאחר סיום הלחימה בקונגו, מילר חזר לדרום אפריקה. הוא נפטר ביוהנסבורג ב-17 באפריל 1983. זיגפריד מילר בקטלוג הספרייה הלאומית הגרמנית ראיון עם זיגפריד מילר „Kongo-Müller“ und seine Selbstinszenierung in den Medien „Kongo-Müller“ und das „Kommando 52“. Deutsche Söldner im kongolesischen Bürgerkrieg 1964/65. Die Schrecklichen. Der Simbaaufstand und die Rebellion der Söldner im Kongo זיגפריד מילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) זיגפריד מילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Der "Kongo-Müller" und das "Kommando 52"" "The Congo: Moise's Black Magic"
אדם שנער

אדם שנער הוא פרופסור חבר בבית ספר הארי רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן. שנער הוא בעל תואר ראשון במשפטים (בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, ותואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד. שנער התמחה אצל נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, ועבד כעורך דין בעבור מספר ארגוני זכויות האדם בישראל ובהודו. שנער מתמחה במשפט חוקתי ובמשפט חוקתי השוואתי, ותחומי העניין שלו כוללים דיני עבודה, משפט מנהלי, סוציולוגיה של המשפט ופילוסופיה פוליטית. מחקריו של שנער עוסקים בציות לחוק של עובדי ציבור, ביקורת שיפוטית, פרשנות חוקתית, רפורמות במגזר הציבורי, זכויות חוקתיות בשטחים הכבושים, חופש הביטוי והיסטוריה של הצנזורה בישראל. בשנת 2013 הוא זכה בפרס גורני לחוקר צעיר. בשנים 2019 ו-2020 היה פרופסור אורח באוניברסיטה קתוליקה בליסבון. שנער חבר בוועד המנהל של האגודה לזכויות האזרח בישראל, בצוות ההיגוי של מכון זולת, ובוועד המייעץ של פרויקט Versa של בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי, שאחראי על תרגום פסקי הדין של בית משפט העליון בישראל. הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית. שנער הוא בן זוגה של העיתונאית חן ליברמן. השניים הורים לבת ולבן. הוא נכדו של פרופ' פסח שנער. מדיה וקבצים בנושא אדם שנער בוויקישיתוף אדם שנער, באתר של אוניברסיטת רייכמן (באנגלית) אדם שנער, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדם שנער, באתר ResearchGate אדם שנער, באתר גוגל סקולר אדם שנער, באתר SSRN אור קשתי, החוק שיתיר אפליה בשל אמונה דתית יחריב את האפשרות לשוויון בחברה, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2022 חן מענית, הצעד המשלים של לוין – להחליש יועמ"שים. משפטנים: פגיעה בשלטון החוק, באתר הארץ, 11 בינואר 2023 שידור ועדת חוקה, חוק ומשפט - 27.02.23, סרטון בערוץ "ערוץ כנסת", באתר יוטיוב (אורך: 04:23:36) שרון כידון, מורן אזולאי, הכותרת - פודקאסט חדשות יומי: לקראת משבר חוקתי, באתר ynet, 15 במרץ 2023 The Anti-Reform Angle: A Candid Conversation with Law Professor Dr. Adam Shinar, סרטון בערוץ "Two Nice Jewish Boys", באתר יוטיוב (אורך: 1:20) ממאמריו באמצעי התקשורת: ד"ר אדם שנער, אז עד כמה אמון הציבור במערכת המשפט באמת חשוב, באתר ישראל היום, 4 בדצמבר 2022 אליאב ליבליך ואדם שנער, משטרת ישראל בכפוף להנחיות בן גביר, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2022 אדם שנער, הרקורד של העליון בהגנה על עניים רחוק מלהיות מושלם, אבל פסקת ההתגברות אינה התשובה - תלם, באתר תלם, ‏19 בדצמבר 2022 Adam Shinar, "In Israel, the Worst May Be Yet to Come", New York Times, 26 July 2023 אדם שנער, "סמכות הכנסת המחוקקת חוקי יסוד, היא בלתי מוגבלת", 103FM, 26 ביולי 2023. ממאמריו האקדמיים: Adam Shinar, Deconstructing Mixed Constitutions, The Law & Ethics of Human Rights Adam Shinar, Freedom of Expression in Israel: Origins, Evolution, Revolution and Regression, Oxford Handbook on the Israeli Constitution אתר האינטרנט הרשמי של אדם שנער נשיא וועד מנהל, אתר האגודה לזכויות האזרח בישראל. "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
האלוור האנסון

האלוור האנסון (בנורווגית: Halvor Hansson‏; 4 ביוני 1886 – 4 בנובמבר 1956) היה גנרל-מאיור נורווגי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה, ולאחריה שימש לתקופה קצרה כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של נורווגיה. האנסון נולד ב-4 ביוני 1886, ולמד בבית הספר הצבאי באוסלו. ב-1907 הוא התגייס לצבא נורווגיה. הוא למד באקדמיית הצבא הנורווגי, וב-1922 נכנס לשירות במטה הכללי. ב-1927 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-6. ב-1934 הוא מונה לראש מחלקת התקשורת במטכ"ל. ב-1938 מונה לראש המחלקה הצבאית במשרד התחבורה. עם תחילת הפלישה הגרמנית לנורווגיה ב-1940, היה האנסון האחראי על העברת הכוחות מרחבי נורווגיה לחזית. ב-4 במאי הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא לאחר שמרבית הקצינים בצבא הנורווגי נפלו בשבי או נמלטו מהארץ. ב-20 בינואר 1941 הוא נעצר בידי הגסטפו, ועד סוף המלחמה עבר בין מחנות שבויים גרמניים שונים. האנסון היה חבר קרוב של וידקון קוויזלינג, מנהיג מפלגת נאשונל סמלינג ששימש כראש ממשלת הבובות שהקימו הגרמנים בנורווגיה. למרות חברותם הקרובה, האנסון מעולם לא היה חבר במפלגתו של קוויזלינג, וסירב לשתף פעולה עם ממשלתו. אשתו איבור לעומת זאת, הייתה תומכת נלהבת של קוויזלינג וממשלתו. בעקבות כך, בני הזוג התגרשו במהלך המלחמה. עם סיום המלחמה, חזר האנסון לנורווגיה. ב-31 במאי 1946 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את תפקידו ב-31 ביולי של אותה שנה. האלוור האנסון באתר Hvem er hvem? האלוור האנסון באתר Store norske leksikon
ליגת העל האיסלנדית

ליגת העל האיסלנדית (או בשמה המסחרי "בסטה-דיילד קרלה"; באיסלנדית: Besta-deild karla) היא ליגת הכדורגל הבכירה באיסלנד. הליגה הוקמה בשנת 1912 ומשוחקת ברצף מאז. הקבוצה בעלת מספר התארים הרב ביותר היא KR רייקיאוויק שזכתה ב-27 אליפויות. בגלל מיקומה הגאוגרפי של איסלנד והקור בחודשי החורף, הליגה נמשכת בחודשי האביב והקיץ (ממאי עד ספטמבר). הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האיסלנדית (ה-KSI), וכיום יש בה 12 קבוצות. החל מ-2009 ועד עונת 2018 לליגה היה הסכם חסות עם הזיכיון "Ölgerðin", שהוא הזיכיון של חברת פפסי באיסלנד וכך היא נקראה. מעונת 2019 עד עונת 2021 הליגה נקראה "Pepsi Max League" ומכונית ה"פפסי מקס דיילדין". והחל מפברואר 2022 הליגה נקראת בסטה-דיילד קרלה. הליגה, בת 12 הקבוצות, משוחקת במשך 2 סיבובים (בית וחוץ), כאשר שתי הקבוצות במקומות האחרונים יורדות לליגה השנייה ה"1. deild karla" ובמקומן עולות שתי הקבוצות במקומות הראשונים בליגה זו. מנצחת ליגת העל נכנסת לתחרות האירופית ליגת האלופות של אופ"א, מהסיבוב הראשון של המוקדמות. הקבוצות שמסיימות במקומות השני השלישי והרביעי נכנסות לתחרות הקונפרנס ליג מהסיבוב הראשון. להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל האיסלנדית בעונת 2024: קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האיסלנדי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל האיסלנדית הקבוצה היחידה שהשתתפה
מרגית כהן

מרגית כהן (נולדה ב-1959) היא פרופסור מן המניין ומחזיקה בקתדרה למשפט השוואתי ע"ש פאני והרי הרכבי באוניברסיטה העברית בירושלים. כהן שירתה בגלי צה"ל כמפיקת תוכניות (1980-1977). היא בוגרת תואר ראשון (1984) ותואר שני (1995) מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט (2000) מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה לתואר הראשון שימשה יועצת פרלמנטרית לחבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בשנים 1983-1982. היא התמחתה במשרד החוץ ובמחלקת הבג״צים בפרקליטות המדינה (1986-1985). בשנים 2001-1986 היה עבדה במחלקה המשפטית בבנק ישראל, ובשנים 2002-2005 הייתה מרצה בבית הספר למשפטים, אוניברסיטת לסטר בבריטניה. מאז 2006 היא חברת סגל בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר שלה הם משפט ציבורי השוואתי, הרשות המבצעת בהקשר תאורטי והשוואתי, ביקורת שיפוטית, והממשק בין משפט לחברה. כהן חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית. Margit Cohn, “Legal Transplants: A Theoretical Framework”, in Matthias Siems and Po Jen Yap (eds.), Cambridge Handbook of Comparative Law (Cambridge University Press, 2022) Margit Cohn, A Theory of the Executive Branch: Tension and Legality, Oxford: Oxford University Press, 2021. 322 pages + indices Margit Cohn, “The Executive Branch / Core Government”, in Aharon Barak, Barak Medina, and Yaniv Roznai (eds.), The Oxford Handbook on the Israeli Constitution (Oxford University Press, 2024) Margit Cohn, “Judicial Deference to the Administration in Israel”, in Zhu Guobin (ed.), Deference to the Administration in Judicial Review (Springer 2020) 231-269 מרגית כהן בתוכנית "סדר עולמי" באתר מאקו, 22 ביולי 2023 (החל מדקה 22:06). מרגית כהן, ביטול עילת הסבירות בהשוואה לעולם, בתוכנית "סדר עולמי" באתר מאקו, 29 ביולי 2023. דף הבית של פרופ' מרגית כהן באתר האוניברסיטה העברית בירושלים. "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
ג'ון פרטרידג'

ג'ון פרטרידג' (באנגלית: John Partridge;‏ 20 בנובמבר 1789 – 25 בנובמבר 1872) היה אמן וצייר דיוקנאות בריטי. היצירות שלו מתארות רבות מהדמויות הבולטות של זמנו. נולד בגלאזגו, הוא היה הבן השני מבין שנים עשר ילדיו של סמואל פרטרידג'. אחיו ריצ'רד פרטרידג' הפך לנשיא הקולג' המלכותי למנתחים; אחיינו סר ג'ון ברנרד פרטרידג' היה מאייר ושחקן. פרטרידג' למד אצל צייר הדיוקנאות תומאס פיליפס מ-1814; הוא הציג את הציור הראשון שלו, 'מיס פוט בדמותה של לוסילה' באקדמיה המלכותית ב-1815. הוא עבר ללונדון באותה שנה, נכנס לבית הספר של האקדמיה המלכותית ב-1816. בהתחלה הוא התגורר במרילבון, אז שכונה פופולרית של אמנים. בשנת 1820, הוא התחתן עם בת דודתו קלמנטינה שרה קמפבל; היא מוצגת בציור שלו "האמן ומשפחתו" בביתו בכיכר גרוסוונור (בערך 1828–1835). מ-1823 עד 1827, הוא חי באיטליה, שהה בפירנצה, ונציה ורומא. במהלך שהותו שם, התמקדותו הייתה בדיוקנאות בלבד. הוא שרטט נופים ועשה עותקים של מאסטרים מתקופת הרנסאנס כולל קארווג'ו, רפאל, רובנס, וטיציאן. במהלך שהותו באיטליה, הוא התחבר עם כמה פטרונים עשירים. ב-1828, זמן קצר לאחר שובו מרומא, הוא עזב את מרילבון לרחוב ברוק, רחוב של מעמד גבוה יותר, ליד כיכר גרוסוונור, שם התגוררו רבים מהמצוירים שלו. נראה שהמהלך הזה השתלם: הקריירה שלו פרחה. בין 1827 ל-1845, הוא צייר למעלה ממאתיים דיוקנאות, והרוויח 2762 פאונד ב-1841 בלבד. הרבים מהם היו אישים חשובים, כולל עבודה משנת 1836 של לאופולד הראשון מלך בלגיה, שהובילה שנתיים לאחר מכן לחסותה של המלכה ויקטוריה. הוא צייר כמה דיוקנאות מוצלחים של המלכה ושל הנסיך אלברט, ובשנת 1843, הוא הפך ל"צייר הדיוקנאות" של בית המלוכה. אולם, המלכה ויקטוריה הייתה הפכפכה, והגעתו של פרנץ חבייר ווינטרהאלטר ב-1842, הפך אותו לחביב המלכה, וקטעה את הקריירה של פרטרידג' כדיוקנאי מלכותי. בשנת 1846, פרטרידג' קיבל את ההחלטה שלעולם לא יציג שוב באקדמיה המלכותית, לאחר ששני דיוקנאות שלו הוצגו בצורה מעליבה, כנראה כתוצאה ממחלוקת ותיקה, יותר מעשור קודם לכן עם עמיתו אמן האקדמיה המלכותית, רמזי ריצ'רד ריינאגל. הוא לא שינה את דעתו גם כאשר, שנתיים מאוחר יותר, ריינגל הואשם על כך שטען שעבודתו של אמן אחר היא שלו. אף שפרטרידג' הקים גלריה בסטודיו שלו כדי להציג את יצירותיו, ההזמנות צנחו, עם 76 דיוקנאות בלבד בתקופה שבין 1845 ל-1865, והכנסותיו נפגעו בהכרח. לקראת סוף חייו, פרטרידג' התרעם נגד העוול הזה בחוברת שכתב על החוקה והניהול של האקדמיה המלכותית (1864), וכתב שהוא "הודח מהתפקיד שמילאתי בהערכת הציבור ובתעסוקה... ולא נשמרה לי כל מידה של כבוד עצמי ותחושה עצמאית." פרטרידג' מת בלונדון בשנת 1872. הוא תרם מוקדם יותר כמה מציוריו שלא נמכרו לגלריה הלאומית לפורטרטים, שם רבים עדיין מוצגים. ג'יימס ואט הנסיך אלברט הועדה לאמנויות יפות, 1846 מדיה וקבצים בנושא ג'ון פרטרידג' בוויקישיתוף Graves RE. ‘Partridge, John (1789–1872)’ (Noble C, revd), Oxford Dictionary of National Biography (Oxford University Press; 2004) Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Partridge, John Bernard" . Encyclopædia Britannica. Vol. 20 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 876 Ormond R. (1967) John Partridge and the Fine Arts Commissioners Burlington Magazine 109: 397–403 Museum Network: Creative Quarters: The Art World in London 1700 to 2000 Archived Explore the Royal Collection Online, www.rct.uk Corley TAB. 'Reinagle, Ramsay Richard (1775–1862)', Oxford Dictionary of National Biography (Oxford University Press; 2004) National Portrait Gallery: John Partridge (1790–1872), Portrait painter
הורה 79

הורה 79 הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2013 בכתיבה ובימוי של אלי כהן. העלילה עוסקת במחול והזדקנות. להקת מחול מובחרת שהתפרקה בגלל אירוע טראומטי, מוקמת שוב לאחר 33 שנה כדי להופיע חד-פעמית בפסטיבל כרמיאל. במהלך המפגש צצים ועולים אותם מתחים שהיו מנת חלקם בעבר - מתחים רומנטיים, מתחים מיניים, אהבות, שנאות, קנאות. כהן בחר ללהק את הסרט ברקדני להקות מחול אותם בחר ממשתתפים בפסטיבל מחול כרמיאל. הוא התלבט בין ליהוק שחקנים מקצועיים שילמדו לרקוד, או רקדנים מנוסים שיודרכו בתחום המשחק. בסופו של דבר בחר באופציה השנייה - ולא רק בגלל ההיבטים התקציביים (הרקדנים הופיעו בהתנדבות). השחקנים המקצועיים, נתן דטנר, גילה אלמגור ויוסי גרבר, מופיעים בו בתפקידים קטנים כך גם אלי כהן עצמו. הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר (פרס חג'ג') בפסטיבל הקולנוע ירושלים. להקת ריקודי עם "הורה 79", נחשבה כאחת להקות המחול הטובות בישראל. הלהקה התפרקה בעקבות אירוע טראומטי שקרה בארצות הברית ובו נספו שני חברי הלהקה וחבריה נפוצו לכל עבר. בשנת 2012, יוזמת הנהלת פסטיבל המחולות בכרמיאל מופע חד-פעמי, מחווה ללהקה המצטיינת. ברכה (צפי שמעוני) מתמנה למרכזת הלהקה בזכות כשרון ניהול ושליטה. נחמיה - חמי (טוביה טישלר) שהמשיך לעבוד ככוריאוגרף להקות ריקוד, מתמנה לכוריאוגרף הלהקה שתרקוד בדיוק את אותם המחולות מלפני 33 שנה. איתן (שי גוטסמן) היה "החתיך של הלהקה", נפגש עם אהובתו שרונה (מירית לויט) ומתחיל ביניהם רומן אך היא מעדיפה לבסוף לחזור לבעלה. רפי (עמוס קב), עתה הוא הומו מוצהר, מחוץ לארון, אבל אז לא העז להסגיר את סודו. הסוד כלל אהבה גדולה ונואשת למנחם-מאני (אמנון דוייב). המפגש מערער את שלוות הנפש של שניהם. מאני מספר לו על דאגתו לבנו רועי "שיצא מהארון" ובתוכו מתעוררים ספקות לגבי הזהות המינית שלו עצמו. יוסקי (אלי כהן) הוא חבר הלהקה שבמפגש המחודש איש לא זוכר את קיומו מלבד אווה (תמר גולנדר) המחפשת את קרבתו והם מקיימים יחסים בעת הפסטיבל בכרמיאל. מיקי (שרגא ברק) טיפוס מוחצן ועליז, היה בעבר חביבן של הנשים. כעת הוא מרצה עבודות שירות באיכילוב על מרמה ולכולם הוא מספר שהוא מיליונר. שרה ב. (גילה אלמגור), אישה דעתנית ואסרטיבית, בעלת מחסן תלבושות. מנדבת תלבושות לחברי "הורה 79" עבור המופע ובכך מצילה את הלהקה. נחום (נתן דטנר) היה פעם חבר הלהקה ונזרק ממנה. כעת הוא מנהל הפסטיבל ומנסה לחבל בהצלחת הלהקה. דורי (יוסי גרבר) מייסד הלהקה. אדם שנוא על כל חברי הלהקה. התעמר בהם ובגללו התאבד אחד מחברי הלהקה שנסע עם חברת הלהקה והתנגש בכוונה במשאית בעת מסע הלהקה בדנבר, קולורדו. לאחר אימונים בבי"ס אלון בגבעתיים ובכפר הירוק הם מגיעים להופעה בכרמיאל אך נחום הנקמני מבטל את הופעתם באמפיתיאטרון ומעביר אותם לאולם קטן. באולם הריק יושב דורי עם המטפל הסיעודי שלו. הם נותנים הופעה מצוינת ודורי משבח אותם אך הם מתרחקים ממנו ומביעים בשקט את סלידתם ממנו. "הורה 79", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הורה 79", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הורה 79", באתר אידיבי "הורה 79", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הורה 79, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון להורה 79, באתר יוטיוב מאחורי הקלעים של הורה 79, באתר יוטיוב הורה 79 בספר הקולנוע הישראלי סקירה על השחקנים, תפקידם בסרט וחייהם במציאות, באתר "רוקדים"
אולי ברג

אולי ברג (בנורווגית: Ole Berg‏; 7 באוקטובר 1890 – 23 בספטמבר 1968) היה גנרל-לויטננט בצבא נורווגיה אשר לחם במלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של נורווגיה. ברג נולד בפרול ב-7 באוקטובר 1890. הוא למד בבית הספר הצבאי (קריגסקולן), וב-1912 התגייס לצבא נורווגיה. הוא היה קצין ברגימנט הרגלים ה-11, וב-1915 החל ללמוד בבית הספר הצבאי הגבוה (דן מיליטרי הויסקול). הוא סיים את לימודיו ב-1919 והוצב במטה הכללי. ב-1924 הועבר לשמש כשליש במשמר המלכותי, וב-1928 מונה לראש לשכת המודיעין. ב-1930 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3. ב-1934 מונה למפקד בית הספר הצבאי. ב-1937 מונה לראש אגף התקשורת במטה הכללי. עם תחילת הפלישה הגרמנית לנורווגיה ב-9 באפריל 1940, מונה ברג למפקד הבריגדה ה-6, ולחם בגרמנים בצפון נורווגיה. לאחר שהגרמנים כבשו את הארץ, ברג היה ממקימי ארגון ההתנגדות מילורג שביצע פעולות מחתרת כנגד הכובשים. הוא שימש כמפקד הארגון עד ראשית שנת 1943, אז נאלץ להימלט לשוודיה. הוא קיבל דרגת אוברסט מהממשלה הנורווגית הגולה בלונדון, ומונה לנספח הצבאי הנורווגי בסטוקהולם. הוא היה ממקימי המשטרה הנורווגית בשוודיה - גוף שנועד להכין את הקרקע לשחרור נורווגיה לאחר המלחמה. לאחר המלחמה מונה ברג לראש הפיקדו העליון של צבא נורווגיה. ב-31 ביולי 1946 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וכיהן בתפקיד במשך תשע שנים עד 31 באוקטובר 1955. בתקופת כהונתו בתפקיד, היה עליו להוביל את התהליכים שגרמו לבסוף להשתלבותה של נורווגיה בנאט"ו. לאחר פרישתו מתפקיד ראש ההגנה מונה לראש המחלקה להיסטוריה צבאית וכיהן בתפקיד עד 1961. ברג נפטר באוסלו ב-23 בספטמבר 1968. בנו הוא הגנרל אולף ברג. מדיה וקבצים בנושא אולי ברג בוויקישיתוף אולי ברג, Norsk biografisk leksikon אולי ברג באתר Store norske leksikon