laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספירומטר

ספירומטר (בלועזית: Spirometer) הנקרא גם מד נשימה, הוא מכשיר רפואי המשמש למדידת תפקודי הריאות בגוף. המכשיר מאפשר מדידת נפחי הריאות, ובכך מתאפשר אבחון קשיי נשימה שונים כגון חסמים בקנה הנשימה, בעיות ספיקה של הריאות (אסתמה, סטרידור, מחלת ריאות), וסיבוכים הנובעים מטיפולים וניתוחים שונים במערכת הנשימה. תחילה הנבדק שואף אוויר דרך המכשיר, למלוא תכולת הריאות (נפח זה נקרא TLC), ולאחר מכן נושף אותו במלוא כוחו אל תוך המכשיר, עד לריקון מקסימלי של חלל הריאות מאוויר (נפח זה נקרא "נפח שאריתי" - RV). מכשיר הספירומטר מתוכנן כך שהתנגדותו לספיקת האוויר תהיה מינימלית, כך שמבדיקה זו מתקבלת מדידה של נפחי הריאה, והתנגדות דרכי האוויר של הנבדק לספיקת האוויר (התנגדות מכשיר המדידה לזרימה זניחה). מדידה נוספת מתבצעת על ידי נשימה של הנבדק אל תוך המתקן, המבצע מדידת הנפח הכולל של האוויר הננשף (נפח זה נקרא FVC), וכן מדידת הנפח הננשף במהלך השנייה הראשונה (נפח זה נקרא FEV1). יחס בין הנפחים הללו מאפשר לאבחן אם קיימת חסימה ביציאת אוויר מן הריאות. כמו כן מבוצעת מדידה של משרעת זרם האוויר בעת הנשיפה (ערך זה נקרא FEV). על ידי מדידת מהירות זרימת האוויר ניתן לאבחן מחלות אשר גורמות להאטה בספיקת האוויר (כגון מחלת האסתמה). ישנם שני סוגי בדיקות אשר מתבצעות באמצעות מכשיר הספירומטר: דינאמיות - במהלכן מבוצעות המדידות לאורך זמן, במטרה לנטר שינויים בנפח הריאות לאורך זמן, דבר המעיד פעמים רבות על מחלות היצרות בדרכי הנשימה. סטטיות - במהלכן מבוצעות המדידות ללא תלות בזמן, במטרה לבדוק את הגבלת הריאות. VC - הפרש הנפחים בין שאיפה לנשיפה. SVC - הוצאה איטית של האוויר מן הריאות, ללא תלות בזמן. FVC - שאיפה מקסימלית ונשיפה במהירות האפשרית, לשם אבחון לכידת אוויר. FEV1 - הוצאה מהירה של האוויר, ומדידת ספיקת האוויר במהלך השנייה הראשונה (תלויה בזמן). MVV - נפח ננשף מקסימלי של הנבדק, תוך כדי נשימה עמוקה. MV - נפח ננשף של הנבדק, תוך כדי נשימה רגילה. במכשיר הספירומטר נעשה שימוש במגוון חיישנים ומבצעים מדידה אנלוגית של נתונים שונים: מד לחץ הפרשי - המדידה נעשית באמצעות קרומית (ממברנה) אלסטית המשנה את צורתה כתוצאה מהפרש הלחץ בין הלחץ החיצוני (שנוצר מנשימת הנבדק), לבין לחץ מדוד אחר. את השינוי מתרגם החיישן לשינוי מתח חשמלי או לשינוי בהתנגדות חשמלית, אשר ניתנים לניטור. מד לחץ פיאזואלקטרי - גביש פיאזואלקטרי (כדוגמת קוורץ) אשר משנה את מטענם החשמלי כתוצאה מלחץ חיצוני המופעל עליו (כתוצאה מנשימת הנבדק), המתח החשמלי בין הדקי האלקטרודות המחוברות אל גבישים אלו ניתן לניטור. גלאי אופטי - כדוגמת ברקוד או גלאי אינפרא אדום (IR), מנטרים את מיקומה של מסה בצורת כדור. על כדור זה פועלים כוח הכבידה (התלוי במסת הכדור) וכוח הגרר (התלוי מהירות ספיקת האוויר כתוצאה מנשימת המטופל, וכן בגאומטריות הכדור והצינור בעל החתך המשתנה בו הוא נע). ניטור מיקום וגובה הכדור מאפשר לחשב את ספיקת האוויר. רכיבי מכשיר הספירומטר הנפוצים: צינור מעבר אוויר - בעל קוטר משתנה. מסנני הפרעות חישנים - להקטנת שגיאות המדידה. מסננים אנטיבקטריאלים - המיועדים לסטריליזציה של המכשיר. חיישנים - מתרגמים את הנתונים הפיזיקליים האנלוגיים לאות חשמלי אנלוגי. ממיר ADC - הממיר את האותות האנלוגיים המתקבלים מן החיישנים לאותות דיגיטליים. גופי חימום - אשר מקטינים את ריכוז הלחות במכשיר ומשפרים את דיוק המדידות. מחשב/יחידת עיבוד - לשם עיבוד הנתונים הנמדדים. פיזיולוגיה של מערכת הנשימה מחלות חסימתיות של הריאה כח גרר Rachel Booker, 2006, "Vital Lung Function", Class Publishing Ltd Pulmonary function tests, באתר MedlinePlus מַד נְשִׁימָה במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
אלג'יריה במשחקים הפאראלימפיים

אלג'יריה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים של ברצלונה (1992) ומאז משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אלג'יריה חלק מעולם. אלג'יריה זכתה לראשונה במדליה פאראלימפית במסגרת המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) כשהאצן מוחמד אלק זכה בשתי מדליות זהב בתחרות ל-100 ו-200 מטר, תוך שהוא שובר את שיא העולם שלוש פעמים (קטגוריה 36T). בתחרות ל-100 מטר שבר אלק את שיא העולם עם זמן של 12.03 שניות, ובתחרות ל-200 מטרים שבר את שיא העולם הן במקצה המוקדם, עם 24.61 שניות, ובגמר שבר את שיאו פעם נוספת כשקבע 24.32 שניות. אלג'יריה במשחקים האולימפיים אלג'יריה במשחקים האולימפיים לנוער Atlanta 1996 Paralympic Games Men's 100 m T36 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Atlanta 1996 Paralympic Games Men's 200 m T36 באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
סוף לסיפור

סוף לסיפור היא סדרת טלוויזיה ישראלית תיעודית מאת אילנית באומן וברק הימן, המשודרת בערוץ yes דוקו, החל מ-11 בינואר 2012. אתר האינטרנט הרשמי של סוף לסיפור "סוף לסיפור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לילך וולך‏, "סוף לסיפור" של ברק הימן: סדרה מעניינת ונוגעת ללב, באתר וואלה, 12 בינואר 2012 סמדר שילוני, "סוף לסיפור": לבכות על מדרגות הרבנות, באתר ynet, 12 בינואר 2012 פתוח, סגור פתוח, באתר ישראל היום, 12 בינואר 2012 איילה פנייבסקי, "סוף לסיפור": מציאות מדכדכת וטלוויזיה טובה באמת, באתר הארץ, 8 בינואר 2012 מורן שריר, טלוויזיה, סוף לסיפור: היום שאחרי המונוגמיה, באתר הארץ, 12 בינואר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמותת ליל"ך

עמותת ליל"ך (לחיות ולמות בכבוד) היא עמותה ישראלית הפועלת לשמירת כבוד האדם ולכיבוד רצונו שלא להאריך את חייו בהגיעו למצב סופני. העמותה הוקמה ב-1987 ומופעלת על ידי מתנדבים וממומנת מדמי חבר שנתיים המשולמים על ידי חבריה. העמותה חברה בארגון העולמי של האגודות למען הזכות למות בכבוד ובחטיבה האירופית. מספר החברים שנרשמו מאז 1987 הוא 21,601. העמותה נאבקה לקבל הכרה חוקית, משפטית וציבורית בזכותו של אדם לחיות ולמות בכבוד; מאז אישור חוק החולה הנוטה למות בכנסת בדצמבר 2005 שמה לה למטרה להגביר את המודעות אליו בקרב רופאים וחולים, ופועלת כיום למען הרחבתו. המוטו של העמותה הוא שמוות בכבוד הוא מוות בו מניחים לטבע לעשות את שלו וכאשר אדם מגיע למצב סופני, או למצב בו חייו אינם חיים איכותיים והוא לא יכול לחיות ללא מכשירים מאריכי חיים כגון מכונת הנשמה, זונדה, דיאליזה וכדומה, וברור שאין זה מצב ביניים שיש לו סיכוי לגבור עליו - אין להאריך את חייו באופן מלאכותי בניגוד לרצונו, ויש לאפשר לו לסיימם בסבל מועט ככל האפשר בעזרת טיפול פליאטיבי (מקל) בלבד. בעמותה מאמינים כי הזכויות שיש לאדם בחייו אמורות להינתן לו גם בסיומם. לטענת אנשי העמותה, לאדם זכות בלעדית על גופו; הוא רשאי וזכאי לקיים את חייו לפי אמונתו, השקפתו וערכיו, ובתנאי שאינו גורם נזק לזולתו, וזכות זו אמורה לעמוד לו גם בסיום חייו. פעילויות העמותה מתמקדות במספר נושאים: חקיקה – לאחר אישור החוק, פעילות בכנסת למען תוספת חקיקה שתגדיר בצורה הולמת את זכויות החולה הנוטה למות. הסברה – יצירת הבנה ואהדה לפעילות העמותה באמצעות כנסים והרצאות בקרב קבוצות שפעילותן מביאה אותן במגע עם הנושא; רופאים, אחיות, עובדים סוציאליים, משפטנים, אנשי אקדמיה וסטודנטים. הסברה בציבור הרחב לשם העמקת מודעות הציבור לזכויותיו והגדלת מעגל התומכים בהשקפות העמותה. יידוע הציבור אודות טופס "הנחיות רפואיות מקדימות" של משרד הבריאות. שמירה על קשר הדוק עם בתי החולים והמצאת הטפסים הנדרשים של חברי העמותה על-פי דרישה. יו"ר עמותת ליל"ך היא סטלה ניבי. נשיא העמותה היה המשנה לנשיא בית המשפט העליון לשעבר, השופט בדימוס אליהו מצא. אתר עמותת ליל"ך בינה דיבון, תנו למות בכבוד, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2011 עמנואל רוזן ובן כספית, למות בכבוד: עדי טלמור ז"ל תכנן את מותו בקפידה כדי להיגאל מהייסורים, ריאיון עם בינה דיבון, בתוכנית "עמנואל ובן", ברדיו 103FM‏, 8 באוגוסט 2011 אליהו מצא, הכבוד האבוד של החולה הסופני, באתר הארץ, 3 ביולי 2011 אלה לב, למות בכבוד: איך עושים את זה?(הקישור אינו פעיל), באתר וואלה, 20 באפריל 2009 אלפי חולים סופניים בישראל מבקשים להתנתק ממכשירי ההחייאה, ריאיון עם בינה דיבון, בתוכנית לונדון וקירשנבאום, 2 בנובמבר 2010 עמותת ליל"ך, לחיות ולמות בכבוד - וחוק החולה הנוטה למות, פורסם במגזין "הזמן השלישי"
חיים זיסוביץ

חיים זיסוֹביץ (נולד ב-18 בספטמבר 1951) הוא איש תקשורת, שדרן רדיו, עיתונאי ויועץ תקשורת ישראלי. נולד בפרדס חנה לדב ואסתר זיסוביץ, ניצולי השואה. אמו ניצולת אושוויץ ואביו ניצול מחנות עבודה. הוא למד בבית הספר היסודי "ישורון", והמשיך למדרשית נעם בפרדס חנה. ב-1969 התגייס לצה"ל, ושירת כחובש קרבי בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. בתחילת דרכו זיסוביץ היה מדריך חברתי בפנימייה של מדרשית נעם בפרדס חנה, שבה לימד את מקצוע הלשון העברית. באותו זמן גם עבד כמסגר. ב-1977 הצטרף לקורס כתבים של "קול ישראל" ועבר להתגורר בירושלים. בסיום הקורס התקבל ככתב בקול ישראל, שם עבד 27 שנים בתפקידים שונים: כתב לענייני דתות, כתב לענייני חינוך, כתב לענייני ירושלים וככתב פרלמנטרי. הוא הגיש מספר תוכניות אקטואליה ברשת ב', כגון: הכל דיבורים ויומני חדשות. במקביל הגיש בערוץ הראשון מספר תוכניות אירוח על מסורת ודת. ביניהן "על רגל אחת" ו"צירופים". בתום תפקידו ככתב פרלמנטרי התמנה זיסוביץ למזכיר המערכת (מנהל החדשות) של רשת ב', ולאחר שלוש שנים פרש מתפקידו, אך המשיך להנחות יומני בוקר. באותה עת, הוא החל לעבוד כמנהל מכירות בחברת בנייה, ועבד בחברת "צפחה" ובחברת "מ. אביב". ב-1995 נשלח מטעם רשות השידור לוושינגטון בירת ארצות הברית ככתב "קול ישראל". ב-1998 שב עם משפחתו ארצה, וחזר להגיש יומני חדשות ואקטואליה. ב-2004 פרש מרשות השידור ועד 2008 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית במקום רזי ברקאי. במקביל הקים בעיר שדרות משרד ייעוץ תקשורתי לראשי יישובים בדרום. ב-2009 נאלץ לפרוש מהנחיית "תיק תקשורת", לאחר שבעיתון גלובס התפרסמה כתבה על עיסוקו כיועץ תקשורת בנוסף להנחיית "תיק תקשורת". זיסוביץ' הנחה שוב את התוכנית בשנים 2014–2015. ב-2009 הצטרף זיסוביץ לאוניברסיטת בר-אילן כראש מערך דוברות והסברה, וב-2011 מונה גם לראש היחידה ללימודי תעודה בתקשורת, "ערוצים", שאליה גייס בעלי שם רבים מתחום התקשורת. זיסוביץ לימד רדיו במספר מוסדות אקדמיים, כגון: מכללות נתניה, אחווה וכן במכללת ספיר, בה כיהן גם כראש מנהל תוכניות וראש מסלול רדיו. זיסוביץ גם הקים וניהל כמה תחנות רדיו חינוכיות בפסגות ובמכללת אחווה, ובנתיבות הוא הקים וניהל מרכז תקשורת. ב-2004 הוא הצטרף כיועץ לרדיו קול חי והקים את מערך החדשות. אחד החידושים המזוהים עם זיסוביץ הוא פינת "פרשת השבוע" בכל פתיחת יומן הצהריים של רשת ב' בימי שישי, עליה זכה במהלך השנים לתגובות רבות מן המגזר החילוני והדתי. בפינה זו קישר זיסוביץ את פרשת השבוע לענייני אקטואליה. בהסבריו הוא העדיף לא להסתמך על פרשנים מסורתיים אלא להוסיף נקודות מבט משלו. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 ב-2019 שימש כדובר מפלגת מגן של גל הירש. זיסוביץ נשוי לאילנה ואב לחמישה. מתגורר בבית חורון. ירעם אטיה ועידן יוסף, "היום לא הייתי הולך ל'בני עקיבא'", באתר nrg‏, 29 במרץ 2005 קובי אריאלי, ‏אנשי תקשורת דתיים ל"פירמה": אנחנו "דוסי המחמד" של מדינת ת"א, באתר גלובס, 30 במרץ 2010 עפרה לקס, עניין אישי עם חיים זיסוביץ, באתר ערוץ 7, 23 באוגוסט 2011 חיים זיסוביץ, עניין של הרגל לגדף ולהשמיץ, באתר ynet, 1 בנובמבר 2012
צ'יריאקו דה מיטה

צ'יריאקו לואיג'י דה מיטה (באיטלקית: Ciriaco Luigi De Mita; ‏2 בפברואר 1928 – 26 במאי 2022) היה ראש ממשלתה ה-47 של איטליה משנת 1988 ועד 1989. כיהן גם כחבר הפרלמנט האירופי בשנים 2009–2013, וכיהן גם כראש עיריית נוסקו, עיר הולדתו. מגיל צעיר הצטרף דה מיטה למפלגה הדמוקרטית-נוצרית. בשנת 1963 הוא נבחר לפרלמנט מטעמה, ומשנת 1973 כיהן כחבר ממשלה בתפקיד שר התעשייה וכשר לסחר חוץ. בשנת 1982 מונה למזכיר הכללי של המפלגה, בתקופה שהתאפיינה בירידה בכוחה האלקטורלי של המפלגה. בשנת 1986 נבחר שוב לתפקיד זה. לאחר הצלחת מפלגתו בבחירות בשנת 1987 מונה דה מיטה לראש ממשלת איטליה בשנת 1988. הוא כיהן בתפקיד זה במשך שנה אחת בלבד. בתחילת כהונתו בתפקיד הרגו הבריגדות האדומות את יועצו הקרוב הסנטור אלברטו רופילי. משנת 1996 המשיך לכהן כחבר פרלמנט איטלקי מטעמן של מספר מפלגות איטלקיות מהשמאל-מרכז. בשנת 2009 נבחר דה מיטה לכהן בפרלמנט האירופי, וכיהן בתפקיד עד 2013. ב-25 במאי 2014 נבחר לראש עיריית נוסקו שבקמפניה, עיר הולדתו. מדיה וקבצים בנושא צ'יריאקו דה מיטה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוקן צהוב-חזה

טוקן צהוב-חזה (שם מדעי: Ramphastos dicolorus) הוא מין של עוף טרופי דרום-אמריקאי במשפחת הטוקניים. זהו המין הקטן ביותר בסוג Ramphastos (טוקנים אמיתיים) והדרומי ביותר מכל הטוקנים. הוא חי בדרום-מזרח פרגוואי, דרום ומזרח ברזיל וצפון-מזרח ארגנטינה. אורך הגוף 40-46 ס"מ, אורך המקור כ-10 ס"מ ומשקל הגוף-265-400 גרם. בעוד שאין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכרים והנקבה, המקור של הנקבה קטן יותר. לצעירים יש נוצות בהירות יותר ומקור קצר יותר. המבנה החברתי של הטוקנים צהובי-החזה הוא יחידני ולעיתים בקבוצות של כ-8-23 פרטים. הוא מעדיף לחפש את המזון בדרך כלל בחופה, ולפעמים ירד לקרקע כדי לחפש פירות שנשרו מהעץ. עונת הרבייה היא בין אוקטובר לפברואר. בדומה לשאר בני משפחתו ולקלאונאים, מקורם של הטוקנים חלול והטוקן לא יכול לקדוח בעץ חי, אלא רק בעץ מת. לכן, הטוקן מעדיף לחפש חורים בעצים שנגרמו עקב סופות ברקים, חורים טבעיים או חורים שקדחו אחרים. מוטלות 2-4 ביצים. הדגירה נמשכת כ-16 ימים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצה בתורות. הזנב שחור, אחוריו והבטן אדומים, כנפיים וגב שחורים, הגרון צהוב, הראש שחור, טבעת העין אדומה והמקור ירוק. מדיה וקבצים בנושא טוקן צהוב-חזה בוויקישיתוף טוקן צהוב-חזה, באתר ITIS (באנגלית) טוקן צהוב-חזה, באתר NCBI (באנגלית) טוקן צהוב-חזה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוקן צהוב-חזה, באתר GBIF (באנגלית) טוקן צהוב חזה, אתר מידע על ציפורים טרופיות מידע על מיני טוקנים, אתר מידע על המינים במשפחת הטוקניים. טוקן צהוב-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
עניין אישי

עניין אישי היא תוכנית ראיונות אחד על אחד ישראלית-רוסית, עם מנחה קבוע ואורחים מתחלפים. בין אורחי התוכנית פוליטיקאים, אנשי תרבות, שחקנים, אנשי תקשורת ושאר מובילי דעת קהל ברחוב הרוסי בישראל. התוכנית מונה 48 פרקים, ועלתה לאוויר ב-30 בדצמבר 2009 בערוץ yes Raduga. yes הטלוויזיה בלוויין: תוכניות וסדרות
מסרט דפאר

מסרט דפאר (באמהרית: መሰረት ደፋር; נולדה ב-19 בנובמבר 1983) היא אתלטית אתיופית, פעמיים אלופה אולימפית (אתונה 2004 ולונדון 2012), פעמיים אלופת עולם (אוסקה 2007 ומוסקבה 2013) ושיאנית העולם לשעבר בריצת 5000 מטר. דפאר נולדה באדיס אבבה. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, אנגליה בשנת 2003 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:42.58 דקות. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2004 זכתה דפאר במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:11.22 דקות. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דפאר במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:45.65 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דפאר במדליית כסף בתוצאה של 14:39.54 דקות, אחרי בת ארצה טירונש דיבאבה (14:38.59 דקות). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2006 זכתה דפאר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.80 דקות. ב-3 ביוני 2006 בתחרות שנערכה בניו יורק, קבעה דפאר בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:24.53 דקות. שנה לאחר מכן, בתחרות ליגת הזהב שנערכה באוסלו, נורווגיה ב-15 ביוני 2007 שיפרה דפאר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 14:16.63 דקות והוכיחה שהיא מוכנה לאליפות העולם. חודשיים לאחר מכן, באליפות עצמה שנערכה באוסקה, יפן ב-1 בספטמבר היא זכתה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:57.91 דקות. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכתה דפאר בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.79 דקות. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:44.12 דקות, המנצחת הייתה דיבאבה (15:41.40 דקות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:58.41 דקות, אחרי ויויאן צ'רויוט (14:57.97 דקות) וסילביה צ'ביווט-קיבט (14:58.33 דקות) שתיהן מקניה. באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בדוחא, קטר בשנת 2010 זכתה דפאר בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:51.17 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה טגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה דפאר במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:56.94 דקות, אחרי צ'רויוט (14:55.36 דקות) וצ'ביווט-קיבט (14:56.21 דקות). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 2012 זכתה דפאר במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:38.26 דקות. באולימפיאדת לונדון זכתה דפאר בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:04.25 דקות, לפני ויויאן צ'רויוט (15:04.73 דקות) וטירונש דיבאבה (15:05.15 דקות). בשנת 2007 זכתה דפאר בתואר אתלטית השנה בעולם. מדיה וקבצים בנושא מסרט דפאר בוויקישיתוף מסרט דפאר, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מסרט דפאר, באתר olympedia.org מסרט דפאר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית מסרט דפאר, באתר ליגת היהלום מסרט דפאר, באתר Track and Field (נשים) מסרט דפאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אדרמלך

אַדְרַמֶּלֶךְ (בשמו האשורי: אַרְדַ-מוּלִיסִי, או אַרְדַ-מוּלִיסוּ) היה בנו של מלך אשור סנחריב, אשר רצח יחד עם אחיו שראצר את אביהם סנחריב בבית האל נסרוך בנינוה. על פי חוקרים בוצע הרצח בכ' בטבת בשנת 681 לפנה"ס. לאחר הרצח ברחו אדרמלך ושראצר אל ארץ אררט. מאורע זה מוזכר גם בתנ"ך, וכפי שמסופר בספר מלכים ב': ”וַיִּסַּע וַיֵּלֶךְ וַיָּשָׁב סַנְחֵרִיב מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיֵּשֶׁב בְּנִינְוֵה: וַיְהִי הוּא מִשְׁתַּחֲוֶה בֵּית נִסְרֹךְ אֱלֹהָיו, וְאַדְרַמֶּלֶךְ וְשַׂרְאֶצֶר [בָּנָיו] הִכֻּהוּ בַחֶרֶב, וְהֵמָּה נִמְלְטוּ אֶרֶץ אֲרָרָט. וַיִּמְלֹךְ אֵסַר חַדֹּן בְּנוֹ תַּחְתָּיו.” על פי ספרות המחקר, המסופר בתנ"ך באשר לרצח סנחריב בידי שראצר ואדרמלך תואם באופן כללי את המסופר במקורות אשוריים ובבליים. המקורות הללו מספרים כי סנחריב ייעד ליורשו את בנו הצעיר יותר, אסרחדון, כנראה בשל השפעתה של אשתו נקיה-זכותו שהייתה אמו של אסרחדון ולא של אחיו האחרים. מינוי זה, שנישל למעשה את ארד-מוליסי (אדרמלך) ונבו-שרו-אוסור (שראצר) מכס המלוכה, הביא לרציחתו של סנחריב על ידי השניים. מקץ הרצח פרצו מלחמות ירושה על כס מלך אשור, ולאחר שישה שבועות הביס אסרחדון את מתחריו וזכה במלוכה. בילקוט מעם לועז נאמר: ”והקרי 'בניו' ולא כתיב, כיון שבאמת לא היו דומים לסנחריב, שמבני בניהם למדו תורה ברבים, והם שמעיה ואבטליון. והאחד נקרא אדר-מלך, שהיה לו הדר מלכות, ונכתב בא' רמז לאבטליון; והשני שר-אצר, שר באוצר התורה, ומתחיל שמו בש' רמז לשמעיה.” רבי שמואל ב"ר שמשון שסייר בארץ ישראל בתחילת המאה ה-13 (1210 לערך) תיאר בספרו "מסע דפלסטינא" מסורת לפיה בגוש חלב מצויים "קברי שמעיה ואבטליון ובצידם קברי אדרמלך ושראצר". כמו כן תיארו את הקברים נוסעים נוספים מימי הביניים כגון מנחם החברוני, יעקב השליח, תלמיד הרמב"ן, אשתורי הפרחי ועוד. הערך: אדרמלך, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 822. ספר מלכים ב', פרק י"ט, פסוקים ל"ו–ל"ז, ספר ישעיהו, פרק ל"ז, פסוק ל"ח. על מלכים ב', עמ' רכ"ג.
GTP

גואנוזין טריפוספט (Guanosine-5'-triphosphate ובקיצור GTP) הוא תרכובת כימית בעלת מבנה של בסיס חנקני גואנין, בתוספת סוכר ריבוז ושלוש קבוצות זרחה. הבסיס החנקני קשור לפחמן 1' בריבוז וקבוצות הזרחה קשורות לפחמן 5'. GTP היא אחת התרכובות החשובות ביותר בכל היצורים החיים, והיא יכולה לשמש כמצע ליצירה של RNA בתהליך השעתוק, וכמקור אנרגיה וכמפעיל של תהליכים מטבוליים. היא נוצרת במהלך הריאקציה החמישית במעגל קרבס. בין היתר משמשת GTP כמקור אנרגיה ביצירת חלבונים, והיא מנוצלת על ידי חלבוני G במסלולי מעבר אותות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסדר אבירות

מסדר אבירות הוא מוסד אירופי הקיים החל מהמאה ה-14. המסדרים הוקמו על ידי מונרכים, כחיקוי למסדרים הצבאיים שהוקמו בימי מסעות הצלב. מטרתם העיקרית הייתה ליצור קבוצה של אצילים שתהיה נאמנה לשליט, ולשמור על גיבושה ונאמנותה. לפי דברי החוקר יוהאן הויזינחה שעה ששקעו מסדרי האבירים שהשתתפו בפועל במסעי הצלב הועתקו תפקידיהם מן המישור המעשי למישור הסמלי והמשחקי. החל במאה ה-16 הפכו המסדרים למוסדות המאפשרים למלכים, ואחרי כן לממשלות, לגמול לנתינים על שירותים או לציין אותם על הצטיינותם בתחומים שונים. במובן זה, מסדרי אבירות ממשיכים להתקיים כיום במדינות שונות באירופה ובחלקים אחרים של העולם. המונח אביר, שבימי הביניים התייחס ללוחם רכוב על סוס, מתאר לפיכך בימינו את מעמדו של מי שקיבל תואר "אביר". תואר אבירות מוענק כיום בעיקר כהכרה בשירותים שסיפק מקבל התואר לקהילה, שאינם קשורים עוד בהכרח בלחימה. בחלק מהמדינות קיים מסדר אבירים אחד, ובחלקן מספר מסדרים. בנוסף ישנן מדינות, כמו בריטניה, שבהן מוענק גם תואר אבירות שאינו קשור למסדר זה או אחר. תוארי אבירות עדיין מוענקים במקומות הבאים: הממלכה המאוחדת וכמה מארצות חבר העמים הבריטי (Knight; צורת הנקבה היא דֵיים – Dame) הולנד (ridder – "רוכב") דנמרק (מסדר Dannebrog) מלזיה (Datuk) הוותיקן ספרד (מסדר גיזת הזהב) וממלכות אחרות. מסדרי האבירים התגלגלו גם לרפובליקות – כך לדוגמה מסדר לגיון הכבוד בצרפת. בממלכה המאוחדת נלווה אל התואר שמו הפרטי של נושא התואר, ואליו ניתן לצרף גם את שם המשפחה, אולם אין לצרף לתואר את שם המשפחה בלבד. כך, למשל, למוזיקאי אלטון ג'ון אפשר לקרוא "סר אלטון" או "סר אלטון ג'ון", אך לא "סר ג'ון". מדיה וקבצים בנושא מסדר אבירות בוויקישיתוף יוהאן הויזינחה, סתיו ימי הביניים, עמוד 142.
הפרויקט הצילומי של קברי המלחמה

הפרויקט הצילומי של קברי המלחמה (באנגלית: The War Graves Photographic Project) הוא מיזם התנדבותי, שבסיסו בבריטניה, העוסק בצילום של מצבות חללי מלחמה ושל לוחות זיכרון לנופלים על גבי אנדרטאות ברחבי העולם, על מנת להעמיד את הצילומים לרשות כל דורש. מטרת הפרויקט היא להשתמש בטכנולוגיה המודרנית על מנת לסייע בהנצחת הנופלים לאורך שנים ולאפשר את אזכרתם על ידי מי שמתקשים לבקר במקומות הימצאם של קברי המלחמה והאנדרטאות, ובמיוחד קשישים ובעלי מוגבלויות. קהל היעד של הפרויקט כולל גם חוקרים העוסקים בתולדות העימותים הצבאיים בעולם. המיזם נוסד בשלהי העשור הראשון של המאה העשרים ואחת במטרה לצלם את קברי חללי המלחמה של בריטניה ומדינות חבר העמים שנפלו מראשית מלחמת העולם הראשונה ועד כה. לאחר שהיוזמה צברה פופולריות החליטו מובילי המיזם להרחיבו, כך שיתייחס לחללי כל האומות וכל העימותים הצבאיים. המיזם מתבסס על פעולתם של מתנדבים מכל רחבי העולם, המצלמים את המצבות והאנדרטאות ללא תמורה ומשגרים את תצלומיהם אל מטה המיזם. פרטי החללים אשר מצבותיהם (או ציון שמם על גבי אנדרטה) צולמו מוכנסים למאגר מידע, שבו ניתן לחפש באמצעות אתר האינטרנט של הפרויקט. כל אדם רשאי לקבל לבקשתו העתק של איזה מן הצילומים תמורת תרומה בסכום נמוך, המיועדת לכיסוי הוצאות התשתית של המיזם. עד לחודש דצמבר 2011 צילמו מתנדבי הפרויקט למעלה מ-1.6 מיליון מצבות או שמות על גבי אנדרטאות ברחבי העולם. חלק מן הצילומים נאספו על ידי ביקור מרוכז של קבוצות מתנדבים באתרי הזיכרון בארצות שונות. המיזם החל לפעול בשיתוף פעולה עם ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המשרד לקברי המלחמה האוסטרליים, המשרד הקנדי לענייני ותיקי מלחמה ומשרד המורשת והתרבות של ניו זילנד. הפרויקט נעזר במאגרי המידע של הוועדה לצורך איתור אתרי בתי הקברות והאנדרטאות שבהם הוא מבקש לצלם. בעתיד מתוכנן שילוב מאגר המידע של הפרויקט גם במסגרת אתר האינטרנט של הוועדה, בצמוד למידע האישי על הנופלים שהוא מציג. מדיה וקבצים בנושא הפרויקט הצילומי של קברי המלחמה בוויקישיתוף אתר הפרויקט (באנגלית)
פייפר צ'רוקי 6

פייפר PA-32 צ'רוקי סיקס היא סדרה של מטוסים קלים בקיבולת של 6 או 7 מושבים וכן נסע קבוע, אשר יוצרה בארצות הברית על ידי פייפר איירקראפט בין השנים 1965-2007. מטוסי הסדרה משמשים ברחבי העולם לתחבורה אווירית פרטית, סיור, וטיסות חילוץ ורפואה. PA-32-250 צ'רוקי סיקס האבטיפוס לסדרה, עם מנוע Lycoming O-540. נבנו 2 מטוסים מדגם זה. PA-32-260 צ'ירוקי סיקס דגם הייצור הראשוני, עם מנוע Lycoming O-540-E4B5. PA-32-260 צ'ירוקי סיקס B דגם משופר משנת 1969 עם נפח מוגדל בתא הנוסעים. PA-32-260 צ'ירוקי סיקס C דגם משנת 1970 שהוכנסו בו שינויים מזעריים. PA-32-260 צ'ירוקי סיקס D דגם משנת 1971 שהוכנסו בו שינויים מזעריים. PA-32-260 צ'ירוקי סיקס E דגם משנת 1972 עם שינויים בעיצוב תא הנוסעים ובלוח המחוונים. PA-32-300 צ'ירוקי סיקס דגם עם מנוע Lycoming O-540-K. דגם זה כונה פייפר סיקס 300 לאחר שנת 1979. PA-32-300 צ'ירוקי סיקס B דגם משנת 1969 עם שינויים בפאנל לוח המחוונים. PA-32-300 צ'ירוקי סיקס C דגם משנת 1970. PA-32-300 צ'ירוקי סיקס D דגם משנת 1971. PA-32-300 צ'ירוקי סיקס E דגם משנת 1972. PA-32-300LD דגם ניסיוני בעל גרר נמוך לשיפור יעילות צריכת הדלק. מטוס אחד נבנה מדגם זה. PA-32S-300 Seaplane דגם על מצופים שנבנה על ידי חברת פייפר איירקראפט. נבנו מספר מצומצם של מטוסים מדגם זה. PA-32-301 סרטוגה דגם משנת 1980 עם מנוע Lycoming IO-540-K1G5 בהספק 300 כ"ס. PA-301T טורבו סרטוגה סרטוגה עם מנוע Lycoming TIO-540-S1AD בעל מגדש טורבו. למטוס חיפוי מנוע מתוכנן מחדש. PA-32-3M אב-הטיפוס של מטוס PA-32 אשר תוכנן מחדש להתקנת 3 מנועים. המנועים הנוספים, מדגם Lycoming O-235 בעלי 115 כ"ס, הותקנו בכנפיים. המטוס המתוכנן מחדש היווה חלק מתוכנית הפיתוח של מטוס PA-34 סנקה. צוות: טייס אחד קיבולת: 5 או 6 נוסעים אורך: 8.4 מטר מוטת כנפיים: 10 מטר גובה: 2.4 מטר שטח כנף: 16.5 מ"ר משקל ריק: 811 ק"ג משקל המראה מרבי: 1,542 ק"ג הנעה: מנוע Lycoming IO-540-K1A5, שישה צילינדרים, 300 כוח סוס (225 קילו ואט) מהירות מרבית בטוחה: 163 קשר (302 קמ"ש) מהירות מרבית: 174 קשר (280 קמ"ש) בגובה פני הים מהירות שיוט: 168 קשר (272 קמ"ש) טווח: 840 מייל ימי (1,361 ק"מ) סייג רום: 4,950 מטר (16,250 רגל) יחס טיפוס: 5.3 מטר לשנייה (1,050 רגל לדקה) מדיה וקבצים בנושא פייפר צ'רוקי 6 בוויקישיתוף סדרת PA-32 ‏ באתר Airliners.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מטוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.