laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תומאס ווטסון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תומאס ווטסון – איש עסקים אמריקני, נשיא IBM הראשון תומאס ווטסון הבן – איש עסקים, פוליטיקאי ואיש ציבור אמריקני, נשיא IBM תומאס ווטסון (רופא) – רופא בריטי שנודע בשל תיאורו את דופק הלם המים
קרל אלמנדינגר

קרל אלמנדינגר (בגרמנית: Karl Allmendinger;‏ 3 בפברואר 1891 – 2 באוקטובר 1965) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. אלמנדינגר נולד ב-3 בפברואר 1891 באבצגמינד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-122 (וירטמברג ה-4 - פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ומלך הונגריה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר אלמנדינגר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 מונה למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1932 הועבר אלמנדינגר למחלקת ההדרכה במשרד המלחמה, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1934 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-1 של הרייכסווהר, וב-15 באוקטובר 1935 לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה אלמנדינגר לדרגת אוברסט, ב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-35, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לראש אגף 10 בOKH. ב-15 באוקטובר 1939 מונה אלמנדינגר לראש מטה הקורפוס ה-5, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל מיור, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה 5. במהלך מבצע ברברוסה לחם אלמנדינגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-39 וה-5 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וב-17 ביולי 1941 קיבל אלמנדינגר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה הוחזקה הדיוויזיה בעתודת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן פעלה במסגרת יחידת האבטחה האחורית. ב-5 בנובמבר 1941 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים הקלה ה-5, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית. בפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-10, וביוני 1942 פרש אלמנדינגר לחופשה קצרה, שבמהלכה הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-5. ביולי חזר אלמנדינגר לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 בדצמבר 1942 קיבל אלמנדינגר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-4 בינואר 1943 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-1 באפריל 1943 הועלה אלמנדינגר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 ביולי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולחם עמו בקרבות בגשר קובאן ובחצי האי קרים. ב-1 במאי 1944 מונה אלמנדינגר למפקד הארמייה ה-17 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-9 במאי קיבל אישור לפנות את המבצר של סבסטופול לאחר התקפות רוסיות כבדות. ב-25 ביולי 1944 פרש אלמנדינגר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקאי. אלמנדינגר שוחרר מהשבי בסוף שנת 1947. לאחר שחרורו התגורר אלמנדינגר באלוואנגן עד למותו ב-2 באוקטובר 1965. מדיה וקבצים בנושא קרל אלמנדינגר בוויקישיתוף קרל אלמנדינגר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
פרידריך פון מילר

פְרִידְרִיךְ פוֹן מִילֶר (בגרמנית: Friedrich von Müller;‏ 17 בספטמבר 1858–18 בנובמבר 1941) היה רופא גרמני. מילר היה בנו של מנהל המחלקה הרפואית בבית החולים באאוגסבורג. הוא למד מדעי הטבע ורפואה במינכן, תחת שרביטו של קארל פון פויט, ובווירצבורג. הוא קיבל את הדוקטורט שלו במינכן בשנת 1882, והיה לעוזרו של קארל גרהרדט בווירצבורג ולאחר מכן בברלין. ההביליטציה שלו ברפואה פנימית התקיימה ב-1888, והוא הפך למרצה למבוא לרפואה קלינית ולרפואת גרון בבון. לאחר מכן הוא אייש משרות בברסלב, במרבורג ובבזל, בטרם חזר למינכן ב-1902. גישתו ללימוד קליני ושיפור החינוך הרפואי השפיעו רבות על החינוך הרפואי בבריטניה ובארצות הברית. על שמו של מילר נקרא סימן מילר, המתאר את פעימות הענבל בעת הסיסטולה. סימן זה ניכר במטופלים עם אי-ספיקת מסתם אבי העורקים בדרגה חמורה. בשנת 1907 הוא קיבל תואר אבירות, ובשנים שלאחר מכן גם קיבל את התארים הופרט וגהיימרט בממלכת בוואריה. בשנת 1933 הוענק לו מגן העיט של הקיסרות הגרמנית עם ההקדשה "הקלינאי הגדול". ב-1922 נהיה לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים לאופולדינה. בין השנים 1927–1934 היה נשיא האקדמיה הגרמנית. בשנת 1927 הפך גם לאזרח כבוד של העיר מינכן.
דניאל קפלן

דניאל קפלן (1906 – 1984) היה הצלם הראשון של כפר סבא והשרון. דניאל קפלן נולד ב-1906 בעיר אוגוסטוב שבמזרח פולין, למשפחה ציונית אמידה. את מלחמת העולם הראשונה, שבה איבד אח, העביר יחד עם משפחתו בנדודים בין פולין לליטא. בשנת 1922 למד צילום ולאחר שנה הצטרף לתנועת החלוץ ועבר הכשרה בקבוצת ההכשרה שחריה שבפולין לשם קבלת סרטיפיקט (אשרה) לעליה לארץ ישראל, שם גם למד את מקצוע הצילום. בשנת 1927 יצא בדרכו ארצה. על מנת להימנע ממעצר וגיוס, חצה את הגבול לצ'כיה באופן בלתי חוקי, עבר את הגבול לאוסטריה אך שם נתפס ונעצר. דניאל ישב בבית הסוהר במשך שנה בהמתנה לקבלת האשרה לעליה ושחרורו מבית הכלא האוסטרי. ביולי 1929 הגיע האישור והוא הפליג לנמל יפו. עם הגעתו עבד בנטיעת פרדסי חבקין ברמן בפתח תקווה ובדצמבר 1929 הגיע, רכוב על חמור ומצויד במצלמתו, למושבה הצעירה, כפר-סבא. בשנת 1930 הקים את חנות הצילום הראשונה בעיר "הצלמניה של ד. קפלן" ברחוב השרון (לימים רחוב וויצמן) שהמשיכה לפעול במשך 50 שנים בעיר. בשנת 1933 התחתן עם רחל לבית רוזנברג במושבה, בה בנו את ביתם ובה נולדו שני בניהם, משה (1935) ועודד (1941) ובה חי ופעל עד יומו האחרון. דניאל צילם את תושבי העיר בסטודיו הקטן שבחנותו והרבה לצאת לרחבי העיר והאזור לתעד את התפתחותו ואת אנשיו. בין המקומות הנוספים שתיעד היו רמת הכובש, מגדיאל (לימים חלק מהוד השרון) ועוד רבים מישובי הסביבה. בתצלומיו תיעד את בניין המושבה והעיר כפר סבא, ההתמודדות במאורעות ובמלחמות, ילדי בית הספר והגנים, היבול החקלאי, ביקורים חשובים בעיר (דוד בן-גוריון ואחרים), הפגנות נגד השלטון הבריטי ועוד. בנוסף, היה דניאל חבר בארגון ההגנה ובמטבח ביתו הותקן סליק להסתרת נשק. בשנת 1981, כשפרש מעבודתו, תרם את אוסף התצלומים לעיריית כפר סבא, ללא כל תמורה. הוא האמין שהזדהות עם העבר ושורשיו תתרום לחיזוק הזהות של הדורות הבאים. תצלומיו הרבים מעטרים את אולם בית העירייה, אולם הכניסה של בית ספיר ועוד אתרים נוספים בעיר ובאזור השרון בו פעל. תמונותיו של דניאל קפלן זכו לפרסום בתערוכות המוצגות במוזיאון הארץ, מוזיאון ההגנה, בבית התפוצות ובלוחמי הגטאות וחלקן אף זכו בפרסים (אורזי התפוזים משנת 1935, משמרות המחאה של הסופרים לעבודה עברית מ-1934) 300 מתצלומיו של דניאל קפלן נסרקו על ידי לשכת העיתונות הממשלתית והם מופיעים באוסף התמונות הלאומי של מדינת ישראל. ב 12 ביוני 2018 נחנכה על שמו של דניאל קפלן סימטה בשם "סמטת הצלם קפלן". הסמטה מחברת בין רחוב אהרונוביץ' לרחוב ארלוזורוב והיא ממוקמת מול אהרונוביץ' 19 - ביתם של דניאל קפלן ומשפחתו. בנובמבר 2019 הפיקה קבוצת הטלוויזיה הקהילתית של כפר סבא סרט לזכרו. בינואר 2020 מוזאון כפר סבא הוציא לאור את האלבום "פוטו ד. קפלן 1929–1981" המציג מאות מצילומיו ההיסטוריים, בעריכת ירדנה ויזנברג, מנהלת ואוצרת מוזיאון כפר סבא, ורינה גור. מדיה וקבצים בנושא דניאל קפלן בוויקישיתוף דניאל קפלן, באתר עיריית כפר סבא תמונות מחזור היסטוריות של תושבי כפר-סבא בשיתוף הציבור הרחב, באתר עיריית כפר סבא פרויקט בצילום "אז ועכשיו" של הצלם יובל נדל אוסף התמונות הלאומי(הקישור אינו פעיל) (יש לבצע חיפוש באנגלית Daniel Kaplan או Kaplan Daniel) ויקימדיה ישראל (Daniel Kaplan) ויקימדיה ישראל (Kaplan Daniel) ידיעה על חנוכת הסימטה על שם הצלם קפלן (אורכב 08.07.2018 בארכיון Wayback Machine) סרט לזכרו שהופק על ידי הטלוויזיה הקהילתית של כפר סבא הצלמוניה - פוטו ד.קפלן, באתר יוטיוב, 29 באוקטובר 2019
אנגרה (כור גרעיני)

הכור הגרעיני אנגרה (בפורטוגזית: Central Nuclear Almirante Álvaro Alberto, באנגלית: Angra) הוא הכור הגרעיני היחיד בברזיל. הוא ממוקם באנגרה דוס רייס (אנ'), ריו דה ז'ניירו. הוא מורכב משני כורים מבוססי מים קלים, אנגרה 1, עם תפוקה של 637MWe שחובר לרשת החשמל המקומית בשנת 1985, ואנגרה 2, עם תפוקה של 1,350MWe שחובר בשנת 2000. כור שלישי, אנגרה 3, שאמור לספק 1,405MWe נמצא בבנייה. הפרויקט שלו הותנע בשנת 1984 ופעל 4 שנים עד להקפאתו. עבודה על הפרויקט חודשה בשנת 2010 והוא מתוכנן להיכנס לשימוש פעיל ב-2018. מדיה וקבצים בנושא אנגרה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואי דה פינס

לואי ז'רמיי דויד דה פינס דה גאלארזה (בצרפתית: Louis Germain David de Funès de Galarza;‏ 31 ביולי 1914 – 27 בינואר 1983) היה שחקן קולנוע צרפתי. נחשב לאחד השחקנים הבולטים של הקומדיה הצרפתית של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. דה פינס נולד בפרוור פריזאי שבצרפת, לזוג שהיגר מסביליה שבספרד (היו לו גם שורשים גליסיים ופורטוגליים מצד אמו; ובאסקיים מצד אביו יליד-העיירה הספרדית, פינס (אנ')). היה נוצרי-קתולי אדוק. את דרכו החל כנגן פסנתר ג'אז במסבאות, ובקריירת משחק החל כשחקן תיאטרון, שם זכה להצלחה בינונית בלבד. לפרסום זכה משהפך לשחקן קומי בסרטי סלפסטיק צרפתיים. הצלחתו הגדולה באה בהיותו בן 49 עם הסרט "השוטר מסן טרופז" (1964), קומדיה בה גילם שוטר עצבני, אנוכי ומגוחך. הצלחת הסרט גררה מספר סרטי המשך. בסרטיו שיחק דה פינס לצד גדולי שחקני צרפת, ובהם ז'אן גאבן ובורביל. למרות יכולתו לגלם תפקידים רציניים, הוא לוהק בעיקר לתפקידים קומיים. עיקר האפקט הקומי במשחקו נבע ממנעד רחב של הבעות פנים קיצוניות, ומיכולתו לעבור בקלות בין הבעות זעם, שביעות רצון או תדהמה. דמותו הטיפוסית הייתה של גבר גוץ בגיל העמידה, היפראקטיבי, תככן, ובעל התקפי זעם בלתי נשלטים ומעוררי גיחוך. דה פינס הופיע בחייו בלמעלה מ-150 סרטים, וכיכב ברבים מהם. הוא ביים סרט אחד בחייו, יחד עם היוצר ז'אן ז'ירו (אנ') הבמאי של סדרת הסרטים "השוטר מסן טרופז". את הסרט "הקמצן" (L'Avare) ביימו השניים. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1980, ונחל כישלון קופתי. למרות הצלחתו הרבה בצרפת ובשאר מדינות אירופה, כמו גם בברית המועצות ואף בישראל, הוא נותר בלתי ידוע במדינות דוברות אנגלית. בארצות הברית התפרסם לראשונה רק בשנת 1973 עם יציאתו לאקרנים של הסרט "הרפתקאותיו של רבי יעקב", שצולם בחלקו בניו יורק. דה פינס סבל מבעיות לב וסיכן את בריאותו עם כל הופעה, אך למרות זאת המשיך להופיע עד מותו; בגיל 68 מהתקף לב. הוא היה חובב נלהב של עולם הצומח ובפרט ורדים, ועל-כן בטירה של אשתו הוקמה לכבודו אנדרטה בדמות גינת ורדים, בה אחד הזנים קרוי על שמו – "לואי דה פינס רוז". 1955: "נפוליאון" 1958: "מונית, קרוואן ויהלום" 1963: "פויק, פויק" 1964: "פנטומס" 1964: "השוטר מסן טרופז" 1965: "הקאדילק הלבן" 1965: "פנטומס 2" 1965: "השוטר מסן טרופז 2 – השוטר בניו יורק" 1966: האנגלים באים, האנגלים באים בצרפתית: La Grande Vadrouille 1966: "המסעדה הגדולה" 1967: "אוסקר" 1967: "החופשה הגדולה" 1967: "פנטומס 3" 1968: "המתרחץ הקטן" 1968: "השוטר מסן טרופז 3 – השוטר מתחתן" 1968: "המקועקע" 1969: "ישנון" 1970: "אומנת ממין זכר" 1970: "השוטר מסן טרופז 4 – השוטר בחופשה" (השוטר ממריא) 1971: "ג'ו" 1971: "שגעון הגדלות" 1973: "הרפתקאותיו של רבי יעקב" 1976: "רבע עוף" 1978: "הוויכוח" 1979: "השוטר מסן טרופז 5 – השוטר והחוצנים" 1980: "הקמצן" ( סרט על-פי מחזה קומי מאת מולייר -הקמצן) 1981: "מרק כרוב" 1982: "השוטר מסן טרופז 6 - השוטר והשוטרות" מדיה וקבצים בנושא לואי דה פינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לואי דה פינס לואי דה פינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואי דה פינס, באתר AllMovie (באנגלית) לואי דה פינס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לואי דה פינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לואי דה פינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואי דה פינס, באתר Discogs (באנגלית) אלון גור אריה, לא סתם מטומטם, מטומטם מקצועי, באתר ynet, 20 באוגוסט 2010 אורי קליין, מצטער, טעיתי: לואי דה פינס הוא קומיקאי ענק, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2016 דודי פטימר, ‏במלאת 40 שנה למותו: בחזרה לסיפורו של השחקן לואי דה פינס, באתר מעריב אונליין, 21 בינואר 2023 לואי דה פינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פול לואי דורוזייה

פּוֹל לוּאִי דוּרוֹזְיֶה (בצרפתית: Paul Louis Duroziez;‏ 8 בינואר 1826 – 16 בינואר 1897) היה רופא צרפתי אשר תיאר את מחלת דורוזייה, סוג מולד של היצרות המסתם הצניפי, ואת סימן דורוזייה, סימן של אוושה סיסטולית מעל עורק הירך בהאזנה במסכת בעת לחיצה במקום מקורב לעומת מקום ההאזנה, ומנגד, אוושה דיאסטולית מעל עורק זה בעת לחיצה במקום המרוחק לעומת מקום ההאזנה, אשר מופיע באי-ספיקת מסתם אבי העורקים. דורוזייה למד רפואה בפריז וסיים את לימודיו בשנת 1853. הוא עבד עם ז'אן-מרטן שארקו ומאוחר יותר כמנתח במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. הוא עבד כרופא כללי במרפאה, ולא בבית חולים, אך המוניטין שלו נודע עקב פרסומיו בתחום מחלות הלב. הוא נבחר לנשיא האגודה הרפואית של פריז ב-1882 וקיבל תואר אבירות של לגיון הכבוד ב-1895. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וורלד ואן

ווֹרְלְד וַאן (באנגלית: World One) הוא גורד שחקים במומבאי, הודו. עלות הפרויקט 321 מיליון דולר והוא הושלם ב-2020. עם השלמתו היה למגדל המגורים הגבוה בעולם, 280.2 מטרים. דירות במגדל נמכרות החל מ-1.1 מיליון דולר ועד 7.5 מיליון דולר. הבעלים, חברת לודהה ממומבאי, מצפים להכנסות של כ-750 מיליון דולר על מכירת הדירות. האדריכלים מתכנני המבנה הם מקבוצת "פיי קוב פריד ושות'" מניו יורק, וחברת הייעוץ בתחום הנדסת המבנה היא חברת "לסלי אי. רוברטסון" מניו יורק. מדיה וקבצים בנושא וורלד ואן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וורלד ואן (באנגלית) וורלד ואן, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון מצודת חלב

מוזיאון מצודת חלבּ (בערבית: متحف قلعة حلب, בתעתיק מדויק: מתחף קלעת חלבּ) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר חלב בסוריה, בשטח מצודת חלב. המוזיאון נפתח בשנת 1994 במבנה קסרקטין השוכן במצודת חלב ושימש את צבאו של הקצין המצרי אבראהים פאשא. המבנה נבנה בשנת 1834 לאחר מסע המלחמה המוצלח שלו נגד האימפריה העות'מאנית. המבנה משתרע על שטח של 754 מ"ר בצדה הצפוני של המצודה, והוא שופץ ב-1994 על ידי מחלקת העתיקות והמוזיאונים של חלב בעזרתה של קרן אגא חאן (Aga Khan Foundation). המוזיאון נפתח ב-26 בספטמבר 1994 במעמד שר התרבות הסורי נג'אח אל-עטאר (نجاح العطار). מבנה המוזיאון הוא מלבני, גודלו 57 על 13 מטר והוא מחולק לשלושה אולמות. אולם התצוגה הראשי נמצא במרכזו של המבנה והוא משתרע על שטח של 404 מט"ר. שני האולמות האחרים, כל אחד בגודל של 175 מט"ר, ממוקמים בשני הקצוות של הבניין. התצוגה במוזיאון כוללת ממצאים עתיקים שנמצאו במהלך החפירות במצודת חלב. בנוסף לכך, מוצגים במוזיאון ממצאים מתרבויות קדומות יותר של סוריה, כגון התרבות השומרית, האכדית, החתית, הרומית והתקופה האסלאמית. במוזיאון מוקרן סרט על אודות האתר. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון מצודת חלב בוויקישיתוף
סמל אריתריאה

סמל אריתריאה הוצג ב-24 במאי 1993, ביום הכרזת העצמאות של אריתריאה. בסמל מופיע גמל, מוקף בזר של ענפי זית. בתחתית מופיעים שמות המדינה בשפות הרשמיות - מימין בערבית, במרכז באנגלית ובצד שמאל - בתיגרינית. דגל אריתריאה המנון אריתריאה מדיה וקבצים בנושא סמל אריתריאה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לודוויג טראובה

לוּדְוִיג טְרָאוּבֶּה (בגרמנית: Ludwig Traube;‏ 12 בינואר 1818–11 באפריל 1876) היה רופא גרמני-יהודי ואחד ממייסדי הפתולוגיה הניסויית בגרמניה. טראובה נולד ברטיבור שבשלזיה. אביו היה סוחר יין יהודי. בגיל 17 עזב את הגימנסיה ברטיבור. הוא למד רפואה בברסלאו, ברלין ווינה. עם מוריו נמנו יאן פורקינייה ויוהנס מילר. מלבד רפואה, עסק בלימודי פילוסופיה ובמיוחד העריך את כתביו של ברוך שפינוזה. ב-1840 קיבל את הדוקטורט שלו על מחקרו בנושא נפחת הריאות. לאחר מכן עבר לווינה להרחבת הידע שלו אצל קארל פון רוקיטנסקי ויוזף שקודה. החל מ-1841 היה עוזרו של רופא שטיפל בעניים בברלין. בשנת 1848 היה למרצה בלא שכר, ושנה לאחר מכן לעוזר האזרחי הראשון של יוהאן לוקאס שנליין בבית החולים שריטה. באירועי אביב העמים ב-1848 היה טראובה מעורב כרופא. בשנת 1853 היה לרופא הבכיר במחלקה לרפואת ריאות בשריטה, ולאחר מכן מנהל המרפאה הראשונית. כמו כן, הוא גם היה מורה בסמינרים רפואיים צבאיים, ובבית החולים של הקהילה היהודית בברלין היה לרופא הבכיר במחלקה לרפואה פנימית. אף שמוצאו היהודי של טראובה היה לו למכשול במהלך הקריירה שלו, הוא התברג להיות פרופסור מן המניין במכון פרידריך וילהלם בברלין. בשנת 1866 קיבל את התואר "Geheimer Medizinalrath", ובשנת 1872 מונה לפרופסור באוניברסיטת ברלין. טראובה מת כתוצאה ממחלת לב כלילית שממנה סבל. הוא קבור בבית הקברות היהודי ברחוב שנהאוזר בברלין. טראובה נודע בשל העובדה שייסד את תחום מחקר הפתולוגיה הניסויית בגרמניה. הוא שיפר שיטות בדיקה גופנית כגון האזנה וניקוש, והיה מסווג תיעוד רפואי. הוא חקר את הפתופיזיולוגיה של הנשימה וויסות חום הגוף, ונתן את הבסיס המדעי לטיפול בדיגיטליס. על שמו של טראובה קרויים מספר סימנים קליניים, בהם: אוושת טראובה – קול שלישי המופיע בעת טכיקרדיה ומרמז על מחלה גופיפי טראובה – תאי דם אדומים בצורת סהר אשר איבדו את תכולת ההמוגלובין שבהם הצליל הכפול על שם טראובה – קול כפול הנשמע כיריית אקדח מעל עורק הירך במצבים של אי-ספיקת מסתם אבי העורקים והיצרות המסתם הצניפי מרווח טראובה – מרווח של כ-12 מ"מ בצורת סהר מעל לגבול הצלע לודוויג טראובה היה אחיו הגדול של מוריץ טראובה, כימאי וחוקר הכימיה הפיזיולוגית. הוא נשא לאישה את קורה מרקוולד, והיו להם שלוש בנות ושני בנים. אחד מבניו מת בגיל 5 מדיפתריה. בנו השני, גם שמו לודוויג, היה פלאוגרף. חתנו, מוריץ ליטן, ואחיינו, אלברט פרנקל, היו אף הם רופאים. אחיין נוסף, וילהלם טראובה, היה כימאי. אנדרטה לזכרו של טראובה הוקמה בתחום בית החולים שריטה בשנת 1878. ב-1927 נקרא על שמו רחוב ברטיבור. מדיה וקבצים בנושא לודוויג טראובה בוויקישיתוף
גארון עילית

גארון עילית (בצרפתית: Haute-Garonne) הוא מחוז בחבל אוקסיטניה שבדרום-מערב צרפת. שם המחוז בא מנהר הגארון. נכון לשנת 2012, מתגוררים במחוז 1,279,349 תושבים. בירת המחוז היא העיר טולוז. גארון עילית היא אחת מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו ב-4 במרץ 1790 במהלך המהפכה הצרפתית. מחוז זה נוצר כחלק מחבל לנגדוק ההיסטורי. בהקמתו, היה מחוז זה גדול יותר. ההפחתה בשטחו נבעה מתוקף צו של נפוליאון מ-21 בנובמבר 1808 שהורה ליצור את מחוז טארן וגארון מצפון, המחוז החדש לקח שטחים מחמישה מחוזות כולל גארון עילית. גארון עילית היא אחת משמונה מחוזות בחבל מידי-פירנה. מחוז זה מוקף במחוזות ז'ר והפירנאים העליונים ממערב, טארן וגארון מצפון, וטארן, אוד וארייז' ממזרח. מחוז זה גובל גם בספרד מדרום. חלקו העליון של נהר הגארון עובר דרך מחוז זה (ומכאן שמו של המחוז). נהר הגארון נכנס מספרד לעיירה פוס שבצרפת ועובר דרך בירת המחוז טולוז. בדרום המחוז נמצאים הרי הפירנאים שממשיכים לתוך ספרד. ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר במחוז נמצא במטרופולין העיר טולוז. בדרום המחוז האוכלוסייה הרבה יותר דלילה מהחלק הצפוני. על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999 מתגוררים במחוז זה יותר ממיליון תושבים. אחוז הצעירים במחוז זה הוא גבוה, כאשר 55% מכלל התושבים הם מתחת לגיל 40, ומתוכם, 16% בין הגילאים 20–29. הסיבה לאחוז הגבוה של הצעירים היא אוניברסיטת טולוז שבה לומדים סטודנטים רבים. נכון לשנת 2012, מתגוררים במחוז 1,279,349 תושבים. היישובים הגדולים ביותר הם: עיריית טולוז טירת ל'ראול הרי הפירנאים, כפי שצולמו מבאנייר דה-לושון עיר החלל (Cité de l'espace), פארק שעשועים המתמקד בחלל ובכיבוש החלל חבל מידי-פירנה מחוז טארן וגארון מדיה וקבצים בנושא גארון עילית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גארון עילית גארון עילית, ברשת החברתית פייסבוק גארון עילית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גארון עילית, ברשת החברתית אינסטגרם גארון עילית, ברשת החברתית LinkedIn תיירות בגארון עילית (בצרפתית) עד תום שנת 2015 השתייך המחוז לחבל מידי-פירנה.
אלברט וודריג

גנרל אלברט וודריג (בגרמנית: Albert Wodrig;‏ 16 ביולי 1883 – 31 באוקטובר 1972) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה. וודריג נולד ב-16 ביולי 1883 בברלין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1901 התגייס וודריג לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-26 (הנובר ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר וודריג ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1928 מונה וודריג למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-4, וב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1930 מונה לקצין מטה בקבוצת הארמייה הראשונה, ובאביב 1931 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-3. ב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בדצמבר 1931 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-1. ב-1 באפריל 1934 הועלה וודריג לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הדיוויזיה ה-21. ב-1 במרץ 1936 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-10 בנובמבר 1938 פרש מתפקידו. בפרוץ המלחמה מונה וודריג למפקד קורפוס מאולתר, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוקטובר 1939 הועלה וודריג לדרגת גנרל חיל התותחנים, והקורפוס שבפיקודו הפך לקורפוס ה-26. במהלך המערכה על צרפת לחם וודריג עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-19 ביולי 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם וודריג עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באוקטובר 1942 פרש וודריג מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-1 בפברואר 1943 מונה למפקד המחוז הצבאי הראשון. ב-1 בנובמבר 1944 פרש וודריג מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-28 בפברואר 1945 פרש וודריג לביתו. לאחר המלחמה התגורר וודריג בבאד הויינהאוזן, עד למותו ב-31 באוקטובר 1972. אלברט וודריג באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
מארקיפלייר

מארק אדוארד פישבאק (באנגלית: Mark Edward Fischbach; נולד ב-28 ביוני 1989) ידוע כ-"מארקיפלייר", הוא יוטיובר, פרשן וגיימר אמריקאי. מארק התחיל את קריירת היוטיוב שלו בסינסינטי, אוהיו. נכון ל-28 בינואר 2022, לערוץ היוטיוב שלו יש כ-32.8 מיליון מנויים ויותר מ-17 מיליארד צפיות. נכון ל-27 בפברואר 2023, פרסם מארקיפלייר 5,203 סרטונים בערוץ, מתוכם 134 מסוג YouTube Shorts. מארק ידוע בעיקר מסרטוני "בואו נשחק" של משחקי אינדי ופעולה, ובמיוחד ממשחקי הישרדות-אימה. מארק נולד באואהו, הוואי בבית חולים צבאי שממוקם באי. אביו של מארק שירת בצבא, שם פגש את אמו, ממוצא קוריאני. לאחר מכן, עברה משפחתו לסינסינטי, אוהיו. הוריו נפרדו כשהיה ילד, מה שהקשה על ילדותו. כשהיה בן 18, אביו מת מסרטן. מארק הצטרף ליוטיוב ב-26 במאי 2012 כאשר יצר ערוץ ושמו "Markiplier". המשחק הראשון שאיתו מארק קיבל הכרה נקרא אמנזיה - Amnesia: The Dark Descent. לאחר ששיחק עוד כמה וכמה משחקים, הערוץ נחסם בטענה שהוא היה ממוסחר. מארק ביקש ודרש שהערוץ יוחזר לפעולה אך ללא הצלחה. משום כך הוא פתח ערוץ חדש בשם "MarkiplierGAME", שלאחר זמן מה, שונה בחזרה ל־Markiplier, וכיום ערוץ זה הוא הערוץ הרשמי של מארק. במקור, הוא למד באוניברסיטת סינסינטי כדי להפוך למהנדס, אבל נשר מהלימודים בשביל להמשיך בקריירת היוטיוב שלו. בשנת 2015 הקליט קולות דיבוב לדמותו שלו בשביל משחק המחשב והפלאפון - "PewDiePie: The Legend of the BroFist" של כוכב היוטיוב "פיודיפאי" יחד עם יוטיוברים אחרים כמו ג'קספטיקאיי. בנוסף, ניתן לשחק כמארקיפלייר במשחק. ביולי 2015 הוא השתתף במשחק TableTop בהנחיה של ויל ויטון והפסיד לאלי ברוש. נכון להיום, מארק מתגורר בלוס-אנג'לס, קליפורניה, לאחר שחבריו מאט וריאן עברו דירה. הוא גר עם הכלבה שלו -צ'יקה. למארק יש כיום חברה בשם איימי וצוות עורכים הכולל את חבריו אית'ן, איימי וקת'רין וחבר נוסף המופיע איתו בהרבה מסרטוני הסקצ' קומדי שלו הוא טיילר. נכון להיום באירוע פאקס בארצות הברית בפאנל שלו "מארקיפלייר וחברים", הודיע מארק כי הוא הולך לצאת לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית וייתכן כי יפתח בסיבוב עולמי במידה וסיבוב ההופעות הנוכחי יוכתר כהצלחה. ב-15 בנובמבר 2019 יצר יחד עם היוטיובר אית'ן נסטור את הערוץ "Unus Annus" (בלטינית: שנה אחת), ערוץ שבמשך השנה הקרובה יועלה בו סרטון אחד במגוון נושאים מדי יום, ויימחק מיד לאחר מכן. הערוץ זכה להצלחה גדולה, וצבר מיליון מנויים בחמשת הימים הראשונים לפעילותו ול-11.5 מיליון צפיות בשבוע הראשון לפעילותו. ב-14 בנובמבר 2020, 365 יום מתחילת פעילותו של הערוץ, ולאחר סרטון ששודר בשידור חי וזכה ל-1.5 מיליון צפיות, נמחק הערוץ, וכל אזכור רשמי שלו הורד מהאינטרנט לנצח. בשנת 2022 דורג במקום ה־11 ברשימת יוצרי התוכן המרוויחים ביותר של פורבס, עם רווחים של כ־38 מיליון דולר בשנת 2021. מדיה וקבצים בנושא מארקיפלייר בוויקישיתוף מארקיפלייר, ברשת החברתית פייסבוק מארקיפלייר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארקיפלייר, ברשת החברתית אינסטגרם מארקיפלייר, סרטונים בערוץ היוטיוב מארקיפלייר, ערוץ באתר Twitch.tv ערוץ הגיימינג ביוטיוב "Markiplier" מארקיפלייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Yanna Berman Erez, Markiplier YouTube Stats and Analytics, ThoughtLeaders, ‏27 לפברואר 2023 Alexandra Sternlicht, Top Creators 2022, Forbes (באנגלית)