laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכל רשף

מיכל רשף (נולדה ב-19 באפריל 1983) היא זמרת ומדבבת ישראלית. רשף התמודדה בעונה השנייה של התוכנית כוכב נולד, ולאחר מכן נסעה ללמוד מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון. בקדם אירוויזיון 2006 הייתה בין זמרות הליווי של מיכאל קירקילן. בשנת 2006 השתתפה כתפקיד אורח בפרק 12 של הסדרה המצליחה "הפיג'מות" בערוץ הילדים בתפקיד עצמה. היא עוסקת רבות בתחום הדיבוב, ובין ההפקות שלקחה בהן חלק נמנות מועדון ווינX, בנות הים פיצ'י פיצ'י פיץ', החמישייה הסודית, סיילור מון, עיר המלאכים, הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים, סוכני העל, ספיידרמן המדהים, פופיXי, פט שופ, טינקרבל, טינקרבל והאוצר האבוד, טינקרבל והסוד הקסום, טינקרבל וסוד הכנפיים, פיניאס ופרב ועיר הארנבים. מיכל רשף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיכל רשף, סרטונים בערוץ היוטיוב מיכל רשף, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיכל רשף, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מיכל רשף, באתר MusicBrainz (באנגלית) אור ברנע, היא עוד תגיע רחוק, באתר ynet, 19 במרץ 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל קאנאל

ישראל קאנאל, הידוע גם בשמות מייטק ויהודה, היה חייל התנגדות היהודית בגטו ורשה, השתתף במרד גטו ורשה בשנת 1943. ישראל קאנאל נולד בבידגושץ' שבפולין. הוא היה חבר בארגון הציוני עקיבא. קאנאל שירת במשטרה היהודית בגטו בפיקודו של יוסף שרינסקי. בתחילת המאבק בגטו החליטו מנהיגי הארגון כי יש להתנקש בבוגדים בגטו ובמשתפי פעולה עם הנאצים. בראש רשימת החיסול הציבו ראשי ההתנגדות את מפקד משטרת הגטו שרינסקי. קאנאל נבחר לביצוע גזר הדין. הוא התאים למשימה בשל ניסיונו כשוטר וכן משום שבמסגרת עבודתו יכול היה להסתובב בגטו ללא חשש. ב-20 באוגוסט ארב קאנאל לשרינסקי. הוא ירה בו באקדח היחיד שהיה ברשות הארגון. שרינסקי נפצע בצווארו, אך לא מת; הוא רק נעלם משטח הגטו. ישראל קאנאל הצליח להסתלק. ב-21 באוגוסט 1942 הוא ביצע ניסיון חיסול כושל בשרינסקי בדירתו ברחוב נובוליפקי בוורשה. שרינסקי נפצע קשה משני כדורים. במהלך מרד הגטו באפריל 1943 היה קאנאל מפקד של לוחמי ה-JCO בגטו המרכזי. עם נפילת בונקר המפקדה במילא 18 בידי הגרמנים, ישראל היה בין המפקדים והלוחמים של אי"ל שיצאו מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה ב-10 במאי 1943. בין המפקדים שיצאו איתו היו מארק אדלמן, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן, מיכאל קלפפיש, יהודה ונגרובר, הירש ברלינסקי, אליעזר גלר וטוביה בוז'יקובסקי. הלוחמים הועברו ליערות לומיאנקי, כ-7 ק"מ צפונית לוורשה, במטרה להצטרף לפרטיזנים, באמצעות משאיות שארגן שמחה רותם (קז'יק). מאוחר יותר הוא נעצר על ידי הגרמנים וככל הנראה נרצח באושוויץ-בירקנאו בשנת 1943. שמו של ישראל קנאל מופיע על לוח הזיכרון שהוצב באנדרטה לפינוי לוחמי גטו ורשה ברחוב פרוסטה 51 בוורשה. מיכאל קלפפיש יצחק צוקרמן מדיה וקבצים בנושא ישראל קאנאל בוויקישיתוף Bartoszewski, Władysław (1984). 1859 dni Warszawy (בפולנית). Znak. ISBN 9788370061524. Apfelbaum, Marian (2007). Two Flags: Return to the Warsaw Ghetto (באנגלית). Gefen Publishing House Ltd. ISBN 9789652293565. Kerenji, Emil (2014-10-10). Jewish Responses to Persecution: 1942–1943 (בערבית). Rowman & Littlefield. ISBN 9781442236271. Zuckerman, Yitzhak ("Antek") (1993-05-07). A Surplus of Memory: Chronicle of the Warsaw Ghetto Uprising (באנגלית). University of California Press. p. 302. ISBN 9780520912595. Izrael Kanal. ישראל גוטמן, יהודי ורשה 1939–1943, גיטו, מחתרת, מרד, הוצאת ספרית הפועלים, 1977, עמ' 432 צביה לובטקין, בימי כיליון ומרד, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ם-1980, עמ' 179-169 שמחה רותם (קז'יק), ובתוכי העבר... בארגון היהודי הלוחם, משרד הביטחון-הוצאה לאור, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד-1984, עמ' 61-58 איתמר לוין, שלומית לן, הקרב האחרון, מרד גטו ורשה: הסיפור האמיתי, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2009, עמ' 352-347 אהרן כרמי, חיים פרימר, מן הדליקה ההיא, סיפורם של שני לוחמים מגיטו וארשה, בית לוחמי הגטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ג-1961, עמ' 239-237
צבת (ביולוגיה)

צְבָת (ברבים: צְבָתוֹת) הוא איבר בפרוקי רגליים, המאפשר להם לשאת משאות, להתגונן מפני יצורים אחרים או לתקוף טרף. בחרקים, הצבתות נמצאות בדרך כלל בלסת התחתונה, ולעיתים קרובות משמשות להחדרת ארס או חומצה לגופו של האויב, תוך כדי תקיפה. לחלק מפרוקי הרגליים, כגון סרטנים קצרי בטן, לובסטרים ועקרבאים יש צבתות בקצות הגפיים הקדמיות (רגלבחנין), כדי לסייע בהאכלה, בהגנה או אפילו בחיזור. רגלבחנין ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים ובנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קורנליוס קריגהוף

קורנליוס קריגהוף (באנגלית: Cornelius Krieghoff‏; 19 ביוני 1815 – 5 במרץ 1872) היה צייר הולנדי-קנדי מהמאה ה-19. קריגהוף מפורסם ביותר בזכות ציוריו של נופים קנדיים וחיי קנדה בחיק הטבע, שהיו מבוקשים בתקופתו. הוא מפורסם במיוחד בזכות סצינות החורף שלו, שאת חלקן צייר במספר גרסאות. קריגהוף נולד באמסטרדם, הולנד. כשקורנליוס היה ילד, אביו עבר לגרמניה ועבד אצל וילהם סאטלר להקמת מפעל טפטים. משפחתו התגוררה בשלוס מיינברג, טירה מהמאה ה-12 בבעלות סאטלר, הממוקמת על נהר מיין. בתחילה לימד אותו אביו, בסביבות 1830 הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בגרמניה. הוא עבר לניו יורק בשנת 1836, והתגייס לגדוד הראשון של ארטילריה בצבא ארצות הברית בשנת 1837. בעודו בצבא, הוא עשה רישומים של קרבות. הוא שוחרר מהצבא בשנת 1840. קריגהוף נסע לפריז בשנת 1844, שם העתיק יצירות מופת בלובר בהנחיית מישל מרטין דרולינג (1789–1851). יחד עם אשתו אמיליה גוטייה, הוא עבר למונטריאול בסביבות 1846. הוא השתתף בסלון האמנים של מונטריאול. שם התיידד עם המוהוקים שחיו בשמורת האינדיאנים ועשה רישומים רבים מהם הפיק מאוחר יותר ציורי שמן. בשנת 1847 הוא הוזמן להשתתף בתערוכה הראשונה של אגודת האמנים בטורונטו. הוא ומשפחתו עברו לעיר קוויבק בשנת 1853. הוא חזר לאירופה בשנת 1854, ביקר באיטליה ובגרמניה. בשנת 1855 שב לקנדה, ושוב עזב לאירופה בין השנים 1863 ל-1868 ואז עבר לשיקגו כדי לפרוש. הוא נפטר בשיקגו ב-5 במרץ 1872 בגיל 56 ונקבר בבית העלמין גרייסלנד בשיקגו. עשור לאחר מכן, ב-8 ביוני 1881, השריפה הגדולה בקוויבק השמידה רבים מהשרטוטים שעשה בזמן שירותו בגדוד הראשון של התותחנים בפלורידה. האוספים הציבוריים המחזיקים עבודות מאת קורנליוס קריגהוף הם הגלריה לאמנות של המילטון (המילטון, קנדה), הגלריה לאמנות של אונטריו (טורונטו, קנדה), הגלריה לאמנות ביברברוק (פרדריקטון, קנדה), מוזיאון ברוקלין (ניו יורק), מוזיאון גלנבוב (קלגרי, קנדה), ועוד. ב-29 בנובמבר 1972 הוציא דואר קנדה בול 'קורנליוס קריגהוף, צייר, 1815–1872' שתוכנן על ידי ויליאם רוטר על פי ציור "המסגרייה" (1871), מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו. ב-7 ביולי 2000 הוציא דואר קנדה בול נוסף - "האמן בניאגרה, 1858, קורנליוס קריגהוף" ביצירות המופת של סדרות האמנות הקנדיות. את הבול עיצב פייר-איב פלטייה על פי ציור שמן "האמן בניאגרה" (1858) מאת קורנליוס קריגהוף בגלריה לאמנות באונטריו, טורונטו, אונטריו. מדיה וקבצים בנושא קורנליוס קריגהוף בוויקישיתוף קורנליוס קריגהוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורנליוס קריגהוף, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קורנליוס קריגהוף, באתר MusicBrainz (באנגלית) קורנליוס קריגהוף, באתר Discogs (באנגלית) Mario Béland, Krieghoff, Cornelius, Oxford University Press, 2003, Oxford Art Online Reid, Dennis (1999). Cornelius Krieghoff: The Development of a Canadian Artist, Krieghoff, Images of Canada. Vancouver: Douglas & McIntyre. pp. 45–97
אז הלכתי

אז הלכתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם, אשר נכתב על ידי אבי אוחיון והולחן ועובד על ידי אסף צרויה. הסינגל יצא לאור ב-10 במאי 2015, והוא משמש כסינגל הרביעי מתוך אלבומו הרביעי של הזמר, "מודה אני", אשר יצא לאור על ידי חברת התקליטים פליי רקורדס. לאחר שיצאו לאור שלושה סינגלים מתוך האלבום "מודה אני" של עומר אדם, יצא לאור סינגל זה ביוטיוב וברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. הסינגל זכה להצלחה רבה, כאשר הוא הגיע למקום התשיעי במצעד של מדיה פורסט ב-17–23 במאי 2015. השיר מספר על בעל דוכן שהתאהב באחת הקונות שלו, אשר עושה לו חיים קשים. יוסי חרסונסקי, בלוגר ומבקר מוזיקה, כתב שהסינגל, לעומת שירים אחרים באלבום, אינו צפוי. כמו כן הוא כתב שהעיבוד של הסינגל הוא בין היפים באלבום. ברשימת "Rewind" של יוטיוב לשנת 2015, הקליפ של הסינגל, בו מופיעה עטיפתו, נמצא במקום השביעי בקטגוריית עשרת הקליפים הכי נצפים בישראל עם 9 מיליון צפיות. נכון ל-6 במאי 2021, לסינגל יש כ-19,457,198 צפיות ביוטיוב. תכנות תופים ולופים: אסף צרויה בס: אל-עד טרי גיטרות: אסף צרויה ויוני קובני כלי נשיפה: גל דהן חליל: אמיר שחסר פסנתר וקלידים: יהודה סעדו כלי הקשה: גולן קולש קולות: יוני קובני מיקס: אסף צרויה אולפן הקלטות: טריטורי מאסטרינג: הוק אנד היי מאסטרינג בע"מ סרטון השיר "אז הלכתי" באתר יוטיוב מילות השיר "אז הלכתי" באתר שירונט אז הלכתי, באתר ספוטיפיי מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט יוסי חרסונסקי, מודה אני, באתר יוסמיוזיק, 28 באוגוסט 2018 מפאודה ועד דודו אהרון: מה אהבתם ביוטיוב השנה?, באתר ynet, 9 בדצמבר 2015
ינה סקיי (משורר)

ינה סקיי (במקור שפיצר עד 1904, בהונגרית: Székely Jenő; בקשצ'בה, 9 בפברואר 1889 – בודפשט, 14 במאי 1965) היה משורר, מספר סיפורים יהודי-הונגרי, רוקח ומחבר ספרות מקצועית בתחום תעשיית התרופות. ינה סקיי נולד במשפחה יהודית כבנם של פרנץ סקיי (1862–1931) בעל מפעל רהיטים ושל הרמין שפיצר. בשנת 1917 קיבל תעודת רוקחות באוניברסיטת בודפשט (שמו היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה רוקח בטרגו מורש ואז חזר להונגריה. סקיי הוא אחד ממייסדי "הסתדרות הרוקחים ההונגרית", והיה עורך כתב עת שלה בשם "רוקחות" (Gyógyszerészet). הוא הופיע באגודת ז'יגמונד קמני כבר בשנת 1929 עם סיפור קצר ובשנת 1930 עם קטע ממחזהו "רחוב אחורי 38" (Hátsó utca 38); משנת 1932 הפך לחבר באגודה ספרותית זו. על פי מבקר האמנות גאבור גאל, הרומן שלו "משפחת צ'הי", שפורסם על ידי המוציא לאור "גילדת האמנות הטרנסילבנית" (Erdélyi Szépmíves Céh), הוא "נושא פרוע וקשה: התפוררותה של משפחה זעיר-בורגנית מושחתת. [המחבר]...אומר דברים לא נוחים, מתאמץ להציג נתונים חברתיים לא נעימים ומבטיח - גם דמויות מעניינות - כי הכל, למרבה הצער, הוא רק הבטחה." בת זוגו הראשונה הייתה וילמה יוזפה בראון, עמה התחתן ב-14 בנובמבר 1916. הם התגרשו בשנת 1945 וסקיי התחתן עם אידה ינצ'ו בבודפשט בשנה שלאחר מכן. שקט. שירי מלחמה. הקדמה מאת ארנה ספ (בודפשט, 1916) מלך השקרנים. רומן; (בודפשט, 1921) מפעל החרסינה. דרמה; (בודפשט, 1925) חיי המתאבד (דרמה, בודפשט, 1926) משפחת צ'הי (רומן, קלוז'-נאפוקה, 1928) טיולים שקטים (שירים, בודפשט, 1932) ינה סקיי בבסיס הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969 לקסיקון ספרות הונגרית ברומניה: ספרות יפה. 2010. Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 31899/1904. Forrás: MNL-OL 30806. mikrofilm 402. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1904. év 57. oldal 18. sor "Születési bejegyzése a békéscsabai izraelita hitközség születési akv. 8/1889. folyószáma alatt". "Halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi állami halotti akv. 205/1965. folyószáma alatt". "Házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 418/1916. folyószáma alatt".
גינטר וכטרסהויזר

גינטר וכטרסהויזר (בגרמנית: Günter Wächtershäuser;‏ נולד בשנת 1938 בגיסן) הוא כימאי גרמני, שהפך לעורך דין לפטנטים, אשר ידוע רבות מעבודתו על מוצא החיים, ובמיוחד "תאוריית עולם ברזל-גופרית" (Iron-sulfur world theory), תאוריה לפיה לחיים על כדור הארץ יש מקור הידרותרמי. התיאוריה עולה בקנה אחד עם ההשערה שהחיים מקורם בסמיכות לנביעות הידרותרמיות בקרקעית הים. וכטרסהויזר למד כימיה בשנים 1958–1965 באוניברסיטת מרבורג (אנ'), שם קיבל את הדוקטורט בכימיה בשנת 1965. משנת 1966 הוא למד עריכת דין לפטנטים במשרד עורכי דין גרמני ובאיסטמן קודאק ושות' בארצות הברית. בשנת 1969 הוא הוסמך כעורך דין לפטנטים במינכן, ובשנת 1970 הוא הקים את משרד עורכי הדין "וכטרסהויזר והרץ" (Kanzlei Wächtershäuser & Hartz). בשנת 1983 התיידד עם הפילוסוף קרל פופר, שההמלצה שלו עליו אפשרה לו לפרסם בכתבי עת מקצועיים. בשנת 1988 פרסם לראשונה את התאוריה שלו על מוצא החיים. הכימאית קלאודיה הובר (Claudia Huber) ביצעה ניסויים באוניברסיטה הטכנית של מינכן כדי לבדוק את התאוריה שלו. הוא עבד יחד גם עם המיקרוביולוג קרל שטטר (אנ'). לדברי וכטרסהויזר, החיים על פני כדור הארץ החלו במינרלים של ברזל וגופרית, כלומר סולפידים, שנוצרים עד היום בתהליכים גאולוגיים בהרי הגעש בעומק הים, מה שמכונה מעשנות שחורות, ואולי התרחשו לעיתים קרובות הרבה יותר במיליוני השנים הראשונות של כדור הארץ. היתרון של רעיון זה על פני תאוריות אחרות הוא בכך שהוא יכול להסביר כיצד ניתן לקשר בין יצירה של ביומולקולות למקור אנרגיה זמין ואמין באופן רציף. מקור אנרגיה זה מורכב מחיזור של מינרלי גופרית ברזל מחומצנים באופן חלקי כמו פיריט עם מימן תוך מתן אנרגיה מספקת לתגובות הסינתזה האנדותרמיות של אבני בניין מונומריות של ביומולקולות ולפילמור שלהן. בשנת 1993 קיבל וכטרסהויזר את הפרס השנתי של האקדמיה למדעים ומדעי הרוח של בוואריה (אנ') ובשנה שלאחר מכן הוא קיבל מעמד של מרצה מן החוץ לביוכימיה אבולוציונית באוניברסיטת רגנסבורג (אנ'). בשנת 1999 קיבל וכטרסהויזר את פרס הכימיה של בון (Bonner Chemiepreis), ובשנת 2008 הוא קיבל מינוי של פרופסור אורח באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. Origin of Life: Life as We Don't Know It. Science 289, 2000, 1307–1308, online. Evolution of the First Metabolic Cycles. Proceedings of the National Academy of Sciences 87, 1990, 200–204 online. The origin of life and its methodological challenge. J Theor Biol 187, 1997, 483–494. מדיה וקבצים בנושא גינטר וכטרסהויזר בוויקישיתוף
איוואן סרגייב (כדורגלן)

איוואן ולדימירוביץ' סרגייב (ברוסית: Иван Владимирович Сергеев) הוא כדורגלן רוסי, המשחק בעמדת החלוץ בקריליה סובייטוב. סרגייב מחזיק בשיא הכיבושים לעונה אחת, בליגת המשנה הרוסית (39 בסך הכל בעונת 2020/2021). סרגייב התוודע לכדורגל בעיר הולדתו, צ'רפובץ שבמחוז וולגוגרד, המאמן הראשון שלו היה אולג פודרוז'קו. הוא החל את הקריירה שלו במועדון הליגה השנייה "סטרוגינו" מוסקבה. בעונה הראשונה שלו עם הקבוצה סטרוגינו זכתה באליפות המערב בליגה. כשחקן סטרוגינו כבש 35 שערים. בקיץ 2016 עבר ללטביה, שם שיחק בהשאלה עבור מועדון ליגת העל הלטבית ריגה. באותה עת אימן אותה הרוסי דמיטרי חומוקה. לאחר מכן ניסה לעבור לטמבוב, אבל לא שיחק ועבר לטורפדו מוסקבה מליגת המשנה, כאשר כשחקן טורפדו כבש 35 שערים. בתום עונת 2019/2020, ב־14 באוגוסט 2020, חתם על חוזה לשנתיים בקריליה סובייטוב סמרה, כשסכום ההעברה היה 200 אלף יורו ובמדיה החל לפרוח: הוא הבקיע חמישה שלושער בליגת המשנה והוכתר למלך השערים הטוב ביותר של קריליה סובייטוב בעונה אחת בכל הזמנים עם 39 שערים (השיא הקודם נקבע בעונת 1989 והיה שייך לוולדימיר קורוליוב ועמד על 28). בעונה הראשונה במדי קריליה סובייטוב, הוא כבש 42 שערים בכל המסגרות, עם 40 שערי ליגה וקבע שיא חדש בליגת המשנה. ב-10 בינואר 2022 עבר לזניט סנקט פטרבורג וחתם על חוזה לשלוש שנים. כבש את שער הבכורה כבר במשחק הבכורה במדי זניט בליגה הרוסית במחזור 19 מול רובין קאזאן כשהבקיע את השער המכריע בניצחון קבוצתו 3–2, ב-28 בפברואר. הבקיע גם את השער המכריע בדרבי מול ספרטק, ב־7 במאי 2023, בניצחון 3–2, שהעניק את הניצחון והזכייה באליפות רוסיה חמישית רצופה לזניט. בספטמבר 2024 חזר לקבוצתו הקודמת קריליה סובייטוב. באוגוסט 2017, כחלק מנבחרת הסטודנטים הרוסית בטורניר הכדורגל של האוניברסיאדה שנערכה בטייפה הסינית, כבש סרגייב שישה שערים בחמישה משחקים — נגד ברזיל, איטליה (4) וארצות הברית. ב־1 בנובמבר 2021 זומן סרגייב לנבחרת רוסיה למשחקים מול קפריסין וקרואטיה, אך ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רק במשחקי ידידות: במשחק ב-16 באוקטובר 2023, מול קניה ערך את הופעת הבכורה בשוויון 2:2. את שער הבכורה הבקיע במשחק הידידות מול סרביה בניצחון 4:0, ב-21 במרץ 2024. ליגת הכדורגל הלאומית קריליה סובייטוב סמרה זכייה 2020/21 גמר הגביע הרוסי בכדורגל: 2021 ליגת הכדורגל המקצוענית טורפדו מוסקבה זכייה 2018/19 (אזור מערב) סטרוגינו מוסקבה מקום שלישי: 2014/15 (אזור מרכז) זניט אליפות רוסיה(3): 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 הסופר קאפ הרוסי בכדורגל (3):2022, 2023, 2024 גביע רוסיה (1): 2023/2024 מלך השערים אוניברסיאדה (1) 2017 אליפות ליגת הכדורגל הלאומית (2): 2019/20, 2020/21 ליגת הכדורגל המקצוענית, אזור "מרכז" (2): 2017/18‏, 2018/19 שונות 5 שלושער בעונה אחת (2020/2021) בליגה הלאומית 4 פעמים רצופות מלך השערים של הליגה (2017/18, 2018/19, 2019/20, 2020/21) מדיה וקבצים בנושא איוואן סרגייב בוויקישיתוף איוואן סרגייב, ברשת החברתית אינסטגרם איוואן סרגייב, באתר Transfermarkt איוואן סרגייב, באתר Soccerway איוואן סרגייב, באתר WorldFootball.net איוואן סרגייב, באתר FootballDatabase.eu איוואן סרגייב, באתר sportbox.ru Сергеев побил рекорд Федькова! Иван Сергеев — игрок "Зенита"!, FC Zenit Saint Petersburg. 10 January 2022 "Иван Сергеев стал лучшим бомбардиром "Центра", отыграв только полгода" (ברוסית). Спорт-экспресс. 27 במאי 2018. נבדק ב-2018-05-17. {{cite web}}: (עזרה)
יהוכל בן שלמיהו

יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בן שבי (גם יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה, יוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ) היה שר בממלכת יהודה אשר פעל בירושלים סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (587 לפנה"ס), בשירות צדקיהו, המלך האחרון של יהודה. הוא מוזכר פעמיים בספר ירמיה, וכן שמו מופיע על חותם טביעה שנמצא במבנה האבן הגדול בעיר דוד על ידי משלחת בראשות הארכאולוגית אילת מזר מהאוניברסיטה העברית. הוא אחד ממספר דמויות מקראיות אשר קיומן אושש ממקורות ארכאולוגיים, בהם אחאב המלך וגמריהו בן שפן. בשנת 2008, באותו אתר, נמצאה טביעת החותם של שר נוסף בשירות צדקיהו בשם גדליהו בן פשחור. יהוכל ואביו שלמיהו, הם חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות. ירמיה לז, ג: וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ צִדְקִיָּהוּ אֶת-יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה וְאֶת-צְפַנְיָהוּ בֶן-מַעֲשֵׂיָה הַכֹּהֵן אֶל-יִרְמְיָהוּ הַנָּבִיא לֵאמֹר: הִתְפַּלֶּל-נָא בַעֲדֵנוּ אֶל-ה' אֱלֹהֵינוּ. ירמיה לח, א-ד: וַיִּשְׁמַע שְׁפַטְיָה בֶן-מַתָּן וּגְדַלְיָהוּ בֶּן-פַּשְׁחוּר וְיוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ וּפַשְׁחוּר בֶּן-מַלְכִּיָּה אֶת-הַדְּבָרִים אֲשֶׁר יִרְמְיָהוּ מְדַבֵּר אֶל-כָּל-הָעָם לֵאמֹר... וַיֹּאמְרוּ הַשָּׂרִים אֶל-הַמֶּלֶךְ, יוּמַת נָא אֶת-הָאִישׁ הַזֶּה... חותם ממבנה האבן הגדול: ליהוכל.ב נ. שלמיהו בנ. שבי "דף הבית" של יהוכל בן שלמיה באתר הניווט בתנ"ך צילום של חותם "ליהוכל בן שלמיהו בן שבי" ב-Taipei Times Purdue researcher verifies the existence of 53 people mentioned in the Hebrew Bible, בעקבות מחקר שנערך באוניברסיטת פורדו, אינדיאנה, ארצות הברית רשימת הדמויות מופיעה בסוף מאמר זה
אצטדיון אשדוד

אצטדיון אשדוד הוא אצטדיון עתידי, אשר נבנה כחלק מקריית ספורט עתידית בסמוך לפארק אתגרים בצפון העיר אשדוד וצפוי להיחנך בשנת 2026 והוא יבוא במקומו של אצטדיון הי"א באשדוד שייהרס. האצטדיון צפוי לשמש את קבוצת הכדורגל של מועדון ספורט אשדוד ואת שאר הקבוצות בעיר, שצפויות גם להעביר את אימוניהן לקריית הספורט. ביוני 2021 אושרה רשמית בניית האצטדיון על ידי ועדת הרישוי של עיריית אשדוד, שיהיה חלק מקריית ספורט שעלותה המוערכת היא כ-800 מיליון שקלים, כאשר האצטדיון לבד יעלה כ-300 מיליון שקלים, ומימונו צפוי להגיע מכספי קרנות, מפעל הפיס, הטוטו ווינר, משרד הספורט ומשרדי השיכון והאוצר, ועיריית אשדוד. מלבד האצטדיון החדיש בעל 20,000 המקומות, הקומפלקס יכלול: אולם רב-תכליתי בעל 5,000 מקומות למשחקי כדורסל וענפים נוספים, ולצידם תיבנה בריכה אולימפית לתחרויות שחייה. בשטחו השני של הפארק ייבנו מגרשי אימונים לטניס וכדורגל. בדצמבר 2022 זכתה חברת הבנייה "קן התור" במכרז להקמת האצטדיון, תמורת כ-311 מיליון ש"ח, החברה התחייבה להשלים את הבנייה בתוך 3 שנים. בשלב מתקדם יותר של העבודות עלות בנייתו המשוערת עלתה כבר לכ-430 מיליון ש"ח. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון אשדוד בוויקישיתוף עיצוב אצטדיון אשדוד, באתר StadiumDB (באנגלית) אור אבולעפיה, ‏20 אלף מקומות: צפו באצטדיון החדש באשדוד, באתר ערוץ הספורט, 6 ביוני 2024 יניב טוכמן‏, ראש עיריית אשדוד מכריז: אצטדיון חדש יוקם בעיר עד 2022, באתר וואלה, 9 ביולי 2018 גיל לוין, ‏המתחם והחניכה: פרטים חדשים על המגרש באשדוד, באתר ערוץ הספורט, 27 באפריל 2021 שמואל סרדינס, צפו: עבודות העפר בדרך להקמת קריית הספורט באשדוד – בעיצומן (וידאו), באתר אשדוד נט, ‏16 באוקטובר 2020 דוד לוי, אושרה בניית האצטדיון החדש באשדוד: כמה מקומות יהיו בו וכמה הוא יעלה?, באתר כאן דרום אשדוד, ‏22 ביוני 2021 עמית קרקו, ‏אצטדיון חדש ייבנה באשדוד, יכיל 16,000 מקומות, באתר ONE‏, 9 ביולי 2018 מערכת "כאן דרום", איצטדיון עירוני חדש באשדוד בתוך 3 שנים: כך התחייבה החברה שזכתה במכרז, באתר כאן דרום אשדוד, ‏6 בדצמבר 2022
האיש הדרומי

האיש הדרומי (באנגלית אוסטרלית: Southern man) הוא סטריאוטיפ ניו זילנדי לפיו 'האיש הדרומי', החי באי הדרומי והכפרי יותר, רגיל לתנאי בדידות ולמגורים בארץ הררית וטרשית, או במישורי-רעיה פתוחים. לרוב, 'האיש הדרומי' גר רחוק מהעיר הסואנת והרועשת, בדומה לחקלאים החיים במערב התיכון בארצות הברית או לחקלאים בטריטוריות הצפוניות בקנדה. על פי הסטראוטיפ הוא לובש בדרך כלל חולצת פועלים רפויה, תג וכובע רפוי. תיאור זה מקושר לרוב לאנשים העוסקים בתחום רעיית הצאן וחקלאות. סטריאוטיפ זה קשור קשר הדוק עם מטאפורה הנפוצה בסיפורת הניו זילנדית, "האיש הבודד" (Man alone) – חקלאים החיים לבדם, או עם בני משפחה מועטים ללא אמצעים טכנולוגיים מרובים. הסטריאוטיפ מתבסס על תמונות פרופיל של חקלאים וציידים במדינה, במיוחד מאזורים כמו מרכז אוטגו ואגן מקנזי, שעובדים ברעיית צאן – כבשים במיוחד, ולעיתים קרובות משתמשים בסוסים, פרים וכלבים ולא בתחבורה ממוכנת, לרוב בעיקר בגלל תוואי השטח שהם צריכים לכסות. אופי ניו זילנדי ארכיטיפי זה, אף על פי שהוא חזק במסורת, עומד כיום בפני איום על קיומו בעולם החיצוני, הודות לשינויים באורח החיים הכפרי המסורתי של ניו זילנד. הסטריאוטיפ התפרסם באמצעות קמפיין הפרסום של בירת הלאגר החיוורת הידועה של מחוז אוטגו – בירת ה:"Speight's" בסדרת פרסומות שהפיקה מאז תחילת שנות ה-90. חברת Speight's מימנה יציקת פסל ברונזה המייצג את הסטריאוטיפ "האיש הדרומי", או בשם הפסל: "הדרומי מהדרום" מאת סם מהון, שניצב בכניסה לשדה התעופה הבינלאומי דנידין מאז שנת 2000. מאוחר יותר הופיע הסטריאוטיפ בשיר שנחשב כהמנון הלא רשמי של דנידין ומחוז אוטגו עצמו. השיר נכתב על ידי מנהל הפרסום של סוכנות המודעות האזורית, רוי מאיירס, בהפקתו והלחנתו של מאריי גרינדליי. שיר זה בוצע עבור מבשלות "Otago Rugby and Speight's" על ידי המוזיקאי המקומי דניס הנדרסון. האדם הדרומי נקשר גם להפקות במה מאת ריצ'רד מרוס אשר מצדיעות ופועלות לשימור הסטריאוטיפ לאיש הדרומי. הרומנים האוטוביוגרפיים-למחצה של בארי קראמפ, אף שהם מתרחשים באי הצפוני, תואמים מאוד את הסטריאוטיפ של האדם הדרומי. דמותו של הדוד הק (בגילומו של סם ניל) בסרטו טאיקה ואיטיטי – "המצוד אחר אנשי הפרא" – מאת רומן קראמפ היא התגלמות במסך גדול של דמות האיש הדרומי. https://www.stuff.co.nz/business/farming/rural-women/76620222/what-makes-the-perfect-southern-man Patricelli, E. Moving south, aspiringguides.com, 2014. Retrieved 13 July 2017. https://interactives.stuff.co.nz/2018/01/last-of-the-southern-men/ https://teara.govt.nz/en/ephemera/29266/southern-man https://www.scoop.co.nz/stories/CU1203/S00105/is-there-a-place-for-the-southern-man-in-todays-nz.htm ערך זה הוא קצרמר בנושא ניו זילנד ובנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרמבולה

קרמבולה (שם מדעי: Averrhoa carambola. מכונה פרי כוכב או כוכבית) הוא עץ פרי קטן עד בינוני, תדיר-ירק, מוצאו מהארצות הטרופיות של דרום-מזרח אסיה. משתייך למשפחת החמציציים. פרי הקרמבולה, על מגוון זניו, נפוץ מאוד בארצות מוצאו ומשמש כפרי מאכל חשוב, בדרום סין ובצפון הודו, במאלאיה, בתאילנד, בווייטנאם, בברזיל ובאיי הפיליפינים, ובארצות נוספות. בכל ארץ הוא זכה לשם ייחודי משלו. פרי הקרמבולה נאכל בארצות אלה גם כפרי וגם כירק חמוץ ומשמש לעיתים גם כירק לשימורים. צורת הפרי של הקרמבולה היא כוכב, משום כך יש המשתמשים בו לקישוט של מאכלים אחרים והוא מוגש כמעדן במסעדות שונות. עץ הקרמבולה רגיש מאוד לקור ולרוחות, ומשום כך מגדלים אותו בחלקות מוגנות או בבתי-צמיחה. בארצות מוצאו מוכרים טיפוסים וזנים שונים של העץ, מחמוצים מאוד ועד לתפלים (חסר טעם) ומתקתקים. הזנים נבדלים זה מזה לא רק במידת מתיקותם, אלא גם בצבעם, הנע מלבן ולבנבן ועד לכתום. פרי הקרמבולה מבשיל בארצות הטרופיות כמה פעמים בשנה. העונה העיקרית משתנה על פי המקום הגאוגרפי. העץ קטן, נוח לעיצוב, מניב שפע פרי מן השנה השנייה או השלישית, ומתרבה על ידי זרעים. הוא עשיר בויטמינים, בעיקר ויטמין C וויטמין A, ומשמש למטרות מאכל רבות ומגוונות: מאכל טרי, שימורים, תוסף למשקאות קלים ובסיס למשקאות חריפים. כצמחים נוספים ממשפחת החמציציים, פירותיו עשירים בחומצה אוקסלית, הרעילה במינונים גבוהים. ישנם דיווחים על הרעלות שמהם סבלו אנשים שעברו דיאליזה וחולים במחלות כליות, שנגרמו על ידי הנוירו-טוקסין קאראמבוקסין (אנ') הנמצא בפרי. רעלן זה מסונן על ידי הכליות באנשים בריאים, אך חולים במחלות כליות עלולים להראות תסמינים קשים, ידוע אף על מקרי מוות בעקבות שתיית מיץ הפרי או אכילתו. עצי קרמבולה ראשונים ניטעו בארץ כבר בשנות השלושים של המאה העשרים אבל במשך שנים רבות הקרמבולה בארץ נחשב לאגדה.[דרושה הבהרה] החל משנות השבעים גידול הקרמבולה התפתח, ניטעו גם עצים בודדים רבים וכן חלקות ניסיון קטנות. הזן הנפוץ בארץ הוא גולדן סטאר. גידול הקרמבולה טרם פרץ לייצוא, אבל נעשים ניסיונות שונים כדי למצוא זני קרמבולה מתאימים לגידול בארץ למטרת ייצוא. מדיה וקבצים בנושא קרמבולה בוויקישיתוף קרמבולה, באתר ITIS (באנגלית) קרמבולה, באתר NCBI (באנגלית) קרמבולה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרמבולה, באתר Tropicos (באנגלית) קרמבולה, באתר GBIF (באנגלית) קרמבולה, באתר The Plant List (באנגלית) קרמבולה, באתר IPNI (באנגלית) Julia F. Morton, Carambola. p. 125–128. In: Fruits of warm climates. CHANG, J.M., HWANG, S.J., KUO, H.T. et al., Fatal outcome after ingestion of star fruit (Averrhoa carambola) in uremic patients, .Am J. Kidney Dis 35, 2000, עמ' 189-193