laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הצרעה

הצרעה (באנגלית: Wasp) היא דמות בדיונית של גיבורת על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales to Astonish #44 מיוני 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. הצרעה היא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - ג'אנט ואן דיין ונדיה פים. ג'אנט ואן דיין היא חברה מייסדת של קבוצת האוונג'רס, אשר באמצעות חומר ביוכימי בשם "חלקיקי פים" יש בכוחה לשנות את מצב צבירת גופה לגודל צרעה ולחלופין לגודל ענק, לעוף בעזרת צמד כנפיים הצומחות מגופה בעת שינוי צורתה לגודל צרעה ולירות פרצי אנרגיה. הופיעה לראשונה כשותפתו של הנרי פים, הידוע בכינוייו "איש הנמלה" ו"האיש הענק". נהרגה לכאורה באירועי "פלישה סודית", אך חזרה ליקום מארוול במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן". אחרי מותה לכאורה נטל האנק פים בעצמו את זהות הצרעה למשך זמן מה. נדיה פים היא בתו של האנק פים מנישואיו הראשונים, שנחטפה בידי סוכנים סובייטים וגדלה בחדר האדום ברוסיה. כאשר גילתה על מוצאה האמיתי, היא ברחה בבגרותה מהחדר האדום לאחר שהגיע לידה משלוח לא-חוקי של חלקיקי פים. לאחר שגילתה על מותו של אביה במאבקו האחרון נגד אולטרון, היא התגנבה למעבדתו, והשתמשה בדגמים ישנים של תלבושות "איש הנמלה" כדי ליצור לעצמה תלבושת "צרעה" משלה. נדיה החליטה להשתמש בחלקיקי פים כדי להמשיך את דרכו של אביה, ולזכות בכבודם של בעלי בריתו. היא הגיעה לאחוזת האוונג'רס כאשר רצתה לפגוש את הצרעה הראשונה ואמה החורגת, ג'אנט ואן דיין, ולאחר שהצילה את חייו של ויז'ן נעשתה לבעלת בריתם של הקבוצה. לאחר עזיבתם של נובה, גברת מארוול וספיידרמן, נדיה הצטרפה לקבוצה כחברה ראשית. דמותה של הצרעה מדורגת במקום ה-99 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. דמותה של ג'אנט ואן דיין כצרעה הופיעה בהופעת קמע בפלשבק בסרט "אנטמן" ללא קול, כשבסרט "אנטמן והצרעה" מגלמת אותה השחקנית מישל פייפר. הופ ואן דיין, בתה של ג'אנט המגולמת בידי השחקנית אוונג'לין לילי, מקבלת בסוף הסרט את חליפתה המשודרגת של אמה. לילי שבה לגלם את הדמות כצרעה בסרטים "אנטמן והצרעה", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"אנטמן והצרעה: קוונטומאניה". דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Heroes: #99 - Wasp MARVEL STUDIOS PHASE 3 UPDATE ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בונגו

האם התכוונתם ל... בונגו – בעל חיים ממשפחת הפריים בונגו – מחוז ביפן תופי בונגו עומר בונגו – שליט גבון לשעבר בונגו – סרט קצר מצויר מבית אולפני ההנפשה של וולט דיסני משנת 1947 המבוסס על הסיפור "בונגו הדוב הקטן" של סינקלר לואיס
פאסיפיק (אוניית מעפילים)

פאסיפיק הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה במסגרת פרטית. בהכנתה היה מעורב ברטולד שטורפר, אוסטרי ממוצא יהודי, שפעל להצלתם של יהודי ארצו בשיתוף פעולה עם השלטונות הנאציים. שטורפר היה מעורב גם בהפלגתן של האוניות: "מילוס" ו"אטלנטיק". הפליגה ב-7 באוקטובר 1940 מנמל טולצ'אה שברומניה ועל סיפונה 986 מעפילים. על פי דו"ח שמסר שטורפר 470 מנוסעיה באו מהעיר ברלין והיו חברי התנועה הציונית ובכלל זה החלוץ, 432 נפש מפרסבורג ו-84 נפש מווינה. האוניות "מילוס" ו"אטלנטיק" הפליגו במקביל אליה. עם צאתה לים הוברר כי מלאי המזון והשתייה באונייה חסרים וכן חסר פחם וציוד טכני להפלגה. שטורפר נעזר בברוך קונפינו עמו עמד בקשרים וזה סייע לו להשיג היתר לאונייה לעגון בנמל וארנה. נחתם הסכם בין קונפינו לשטורפר שבתמורה להעלאת 28 מעפילים נוספים בני יהדות בולגריה, תשלים הקהילה היהודית בווארנה את החוסרים בסכום כולל של 114,000 לבות (כ-11,000 דולרים אמריקניים). לקראת סיום העמסת הציוד, ניסתה המשטרה הבולגרית להעלות בכוח עוד כמה עשרות פליטים יהודים אשר גורשו מבתיהם במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים ושהו בווארנה. מעפילי הפאסיפיק שכבר נתונים היו בתנאי צפיפות קשים התנגדו להעלאת הפליטים, והתפתח עימות עם כוחות המשטרה הבולגריים. השוטרים הבולגרים הפעילו כוח רב ואף איימו לפתוח באש, ומעפילי הפאסיפיק נסוגו. הפליטים הועלו בכוח רב לאונייה. בסך הכל עלו לאונייה עוד 75 מיהודי בולגריה ומספר המעפילים על הפאסיפיק גדל לכדי 1,061 נפשות. קונפינו הואשם על ידי הנהגת מעפילי ה"פאסיפיק" בהפרת ההסכם ובכך שפעולת המשטרה הבולגרית תואמה עמו. עוד טענו מנהלי ההפלגה כי לפאסיפיק סופקה סחורה בשווי של 62,430 לבות וכי מדובר במירמה מכוונת מצידו של קונפינו. קונפינו מצידו, הכחיש את המעשים וכן טען שלא ידע מראש על כוונות המשטרה. בדרך לחופי ארץ ישראל, בלב ים, "פאסיפיק" נתפסה על ידי כוחות בריטיים, והובאה לנמל חיפה. ב-1 בנובמבר היא עגנה בנמל חיפה כשעליה משמר של משטרת המנדט. הבריטים העלו את מעפילי הפאסיפיק על אוניית הגירוש "פאטריה", מתוך כוונה לגרשם לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. ב-24 בנובמבר, לאחר הגעת ה"אטלנטיק" לנמל חיפה, פוצצה ה"פאטריה" על ידי "ההגנה" במטרה לסכל את הגירוש. אולם הפיצוץ גרם לחור גדול בדופן הפאטריה והיא טבעה במהירות. מעל מאתיים מהמעפילים נהרגו בטביעה. ניצולי "פאטריה" הועברו למחנה המעצר בעתלית והורשו להישאר בארץ ישראל. יהודה ואלך (עורך), אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה", ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 72. רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה, תל אביב: העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ן-1990, עמ' 142-124. דליה עופר, המסע למאוריציוס ופרשת האוניות "מילוס", "פסיפיק" ו"אטלנטיק" בראי הספרות והמחקר ההיסטורי, בתוך: רעיה כהן ויוסי מאלי (עורכים), ספרות והיסטוריה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ט-1999, עמ' 207–227. על "פאסיפיק", באתר הפלי"ם שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עלייה והעפלה מבולגריה ודרכה בשנים 1939 - 1949, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2004, עמ' 276. ראו: רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, עמ' 130. שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, עמ' 81-83. אריה אבנרי, מ"ולוס" עד "טאורס" 1934-1944, יד טבנקין, המכון לחקר כוח המגן, 1985, עמ' 282
פסיפיק

Pacific היא מילה באנגלית שפירושה "רודף שלום". המילה משמשת גם כשמו האנגלי של האוקיינוס השקט. האם התכוונתם ל... אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק – אוניברסיטה בסיאטל, ארצות הברית The Pacific – מיני-סדרה זוכת פרס אמי על מלחמת העולם השנייה יוניון פסיפיק – חברת רכבות בארצות הברית פאסיפיק (אוניית מעפילים) – אוניית מעפילים שהפליגה בשנת 1940 מרומניה
טיוואסו

טֵיוּוָאסוּ (שם מדעי: Teyuwasu) הוא סוג של זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים. הוא היה מבין הראשונים שבארכוזאורים אשר התפתחו לטורפים גדולים יותר. כמה חוקרים סוברים שהזוחל היה דינוזאור אמיתי מקבוצת התרופודה הגדולה. הטיווסו חי בסוף תור הטריאס, כ-210 מיליון שנה לפני זמננו, ביבשת דרום אמריקה ומאובניו נתגלו בארגנטינה, בפארק הלאומי איסצ'יגואלסטו. משמעות שמו מטופי עתיקה הוא: "לטאה גדולה". הטיוואסו היה אוכל בשר דו-רגלי באורך מטר וחצי ששקל עד חמישה ק"ג, וניזון, ככל הנראה, מזוחלים קטנים יותר. ישנם מדענים הטוענים שסיווגו של הטיוואסו מוטל בספק ומשתייך כנראה לסטאוריקוזאורוס – מראשוני הדינוזאורים האמיתיים. מדיה וקבצים בנושא טיוואסו בוויקישיתוף טיוואסו, באתר GBIF (באנגלית)
נווה מדבר (בית ספר)

נווה מדבר - אבו קוידר הוא בית ספר יסודי לילדי היישוב אלזרנוג–אבו קוידר ויישובים סמוכים. הוקם בשנת 2000 במועצה אזורית אבו בסמה. בית הספר מיועד לכיתות א'-ט' ופועלת בו גם חטיבת גנים. המוסד נמצא בשבט אבו קוידר, בכפר הבלתי-מוכר אל זרנוג, השוכן בצד שמאל של כביש באר שבע–דימונה, 14 ק"מ מזרחית לבאר שבע. בית הספר משרת האוכלוסייה שגרה מסביב ברדיוס של 5 ק"מ ויותר. תחזוקת ושדרוג המבנים והתשתיות בו מתבצעים על ידי המוסד עצמו, ובעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הבלתי מוכרים. בית הספר נטל על עצמו את הרחקת הכביש הראשי של היישוב משער בית הספר והסדרת מגרשי החנייה, הקמת ספרייה, הקמת פינות חמד בתוך בית הספר, שיפור סביבת הלמידה של התלמידים השתתפות בחוגי חינוך גופני למיניהם והשתתפות במפעלים חברתיים ולימודיים אחרים בעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הלא מוכרים. סואן, דן (פרופ') ; אייזנקנג-קנה, פרלה, יסודות השלטון המקומי, האוניברסיטה הפתוחה, 2002–2005. תוכנית פראוור, באתר (פורום דו קיום בנגב לשוויון אזרחי)
עליונות

עליונות (באנגלית: Supremacism) הוא מונח מתייחס לאמונה כי המוצא האתני, הדת, המגדר, הנטייה המינית, או התרבות של קבוצת אוכלוסייה מסוימת נעלים מזו של יתר קבוצות האוכלוסייה ועל כן הדבר מזכה את כל מי שמשתייך לאותה הקבוצה לשלוט בכל מי שהם אינם מזהים כמשתייכים לאותה הקבוצה. לאורך מאות שנים הקולוניאליזם האירופי בדרום אמריקה, אפריקה, אוסטרליה, אוקיאניה ואסיה הובילו להתחזקות התפיסה של עליונות הגזע הלבן על פני יתר אוכלוסיית העולם בקרב קבוצות אוכלוסייה מסוימות ממוצא אירופאי. במאה ה-19 הביטוי "משא האדם הלבן" הפך לביטוי פופולרי שנעשה בו שימוש להצדקת מדיניות אימפריאליסטית כמו כיוזמה נאצלת. בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית, נוסד ארגון הקו קלוקס קלאן במדינות הדרום אשר שאף להחזיר את העליונות הלבנה לאזור לאחר תקופת השיקום. תחילה, הקבוצה צירפה חברים יהודים לתוכה, אך לאחר גדילת האנטישמיות בארצות הברית ולאחר שליאו פרנק נמצא לכאורה אשם ברצח מרי פייגן, הקבוצה הפסיקה לצרף יהודים. חברי הארגון התחילו להטיף לעליונות על כל פני כל יתר קבוצות האוכלוסייה בהם יהודים, ואוכלוסיות מיעוט אחרות. במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 המנהיג הנאצי אדולף היטלר והמפלגה הנאצית בגרמניה התחילו להטיף כי הגרמנים האתניים ואנשים אחרים ממוצא "ארי" משתייכים ל"גזע עליון" אשר נעלה מהגזעים של יתר אוכלוסיית העולם. תפיסה זו, אשר הייתה רווחת במיוחד בגרמניה בשנות ה-30 של המאה ה-20, הובילה בהמשך לכך שהיטלר זכה בפופולריות רבה ובכוח פוליטי רב, שהובילה לניסיון של המשטר הנאצי להקים אימפריה ארית ביבשת אירופה, ולניסיון של הממשל הנאצי להשמיד את העם היהודי. הנאצים נתפסים על ידי רבים כיום כאחת מהדוגמאות המובהקות ביותר לקבוצה שדוגלת בעליונות. באפריקה, רבים מקרב האוכלוסייה הדרום סודנית השחורה טוענים כי קבוצה זו נתונה ליחסי גזעני שנובע מעליונות ערבית, אותה הם השוו לעליונות הלבנה של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. רצח העם שמבוצע במסגרת המלחמה המתמשכת בדרפור מתואר על ידי רבים כדוגמה לגילויי גזענות שמקורם בעליונות ערבית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. על אף שלרוב הם אינם נחשבו בראש ובראשונה לקבוצות הדוגלות בעליונות, ארגוני טרור בולטים כגון אל-קאעידה והחמאס בעלי מאפיינים המזוהים בעיקר עם קבוצות הדוגלות בעליונות הגזע. דוגמאות למאפיינים מהסוג הזה כוללות הפצה של תעמולה אנטישמית בקרב הפעילים של אותן הארגונים והיעדים של הפיגועים שאותם הם מוציאים לפועל – אשר מכוונים לקהל יעד מגזע מסוים או מקבוצה דתית מסוימת. קו קלוקס קלאן נאצים ניאו נאציזם האיגוד הגרמני אמריקאי העבריים השחורים אומת האסלאם כעשרים אלף חברי האיגוד הגרמני אמריקאי במצעד שנערך בניו יורק, ב-30 באוקטובר 1939 השתוללות אנשי הקו קלוקס קלאן, מהסרט הולדת אומה פעיל נאו-נאצי מקנדה המחזיק בדגל עם הכיתוב "גאווה לבנה" ועם הסמל של התנועה הנאו נאצית הפגנה של פלג מתנועת העבריים השחורים. במרכז התמונה: שלט ובו הקבוצות האתניות שמרכיבות, לטענתם, את שבטי ישראל. בתחתית התמונה משמאל: השוואת האדם הלבן לאנטיכרייסט עליונות לבנה עליונות שחורה לאומנות קסנופוביה ג'ינגואיזם מדיה וקבצים בנושא עליונות בוויקישיתוף Racism in Sudan | Public Radio International כמו בגרמניה הנאצית: מסמכים נדירים חושפים - כך פעלה "שיטת חמאס" ב-7 באוקטובר, באתר www.israelhayom.co.il
גדי גולן

גדי גולן (נולד בשנת 1955) הוא מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, פרופסור לאלקטרוניקה, נשיא מכון טכנולוגי חולון מאוקטובר 2011 עד דצמבר 2012 ולאחר מכן נשיא מכללת אורט הרמלין ומרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון בפקולטה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה. בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1986 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. יצא לפוסט-דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 1991 הצטרף לסגל האקדמי של מכון טכנולוגי חולון. היה דקאן הפקולטה להנדסת חשמל אלקטרוניקה ותקשורת וראש המרכז למיקרואלקטרוניקה ושכבות דקות. באוקטובר 2011 מונה לנשיא המכון. בדצמבר 2012 התבקש לסיים את כהונתו כנשיא המכון. פיתח יחד עם פרופ' אדיר בר-לב, במסגרת האוניברסיטה הפתוחה, את הקורסים "מוליכים למחצה" ו"התקני מוליכים למחצה ומיקרואלקטרוניקה", ושימש מרכז ההוראה של קורסים אלו במשך שנים רבות. תחומי המחקר שלו הם: מיקרוסקופיה אקוסטית, אלקטרואופטיקה, הוראה מרחוק באמצעות תקשורת מחשבים, מידענות, התקני גלי שטח אקוסטיים, מיקרואלקטרוניקה בשכבות דקות. עומד בראש חטיבת ההתקנים האלקטרוניים של IEEE מאז 1996 והוא כמזכיר הסניף של IET ישראל. עומד בראש הסניף הישראלי של SID – "החברה למידע תצוגות", והוא חבר הנהלה בהתאגדות המהנדסים SEEEI, האגודה הישראלית לתאי שמש ISES, והאגודה העולמית להנדסת הספק – CIGRE. על שמו רשומים 15 פטנטים. יזם שלש חברות הזנק בתחום ההתקנים החשמליים: ATCT, SILBID, MICRO-D. מדיה וקבצים בנושא גדי גולן בוויקישיתוף גדי גולן, באתר של מכון טכנולוגי חולון גדי גולן, באתר של מכללת אורט בראודה פרופסור גדי גולן מונה לנשיא HIT מכון טכנולוגי חולון, באתר "הידען", 10 באוקטובר 2011 ראיון בלעדי: פרופסור גדי גולן: טכנולוגיית תאי הדלק תוביל את ישראל לחזית המדע, באתר "תשתיות", 23 במאי 2011 גדי גולן, באתר dblp מכּתביו: עידן חדש ברשת החשמל העולמית, באתר "תשתיות", 2 במאי 2010 עידן האינטליגנציה החשמלית – Smart Grid, באתר "תשתיות", 6 ביוני 2011 דוד רפאלי, "לבחון המשך כהונתו של מנכ"ל המכון הטכנולוגי בחולון", באתר כלכליסט, 14 במאי 2014
בטנקור

בטנקור (בצרפתית: Bettencourt) הוא שם משפחה שמקורו בצפון צרפת. במדינות דוברות ספרדית או פורטוגזית נפוץ השם גם במספר אופני איות אחרים. האם התכוונתם ל... אגוסטין דה בטנקור – מהנדס ספרדי שפעל בספרד, צרפת ורוסיה אינגריד בטנקור – פוליטיקאית קולומביאנית שהוחזקה כבת ערובה בידי מחתרת FARC בין 2002 ל-2008 בליסריו בטנקור – נשיא קולומביה בין 1982 ל-1986 גבריאל בטנקור – פוליטיקאי קולומביאני שכיהן כשר החינוך בארצו, אביה של אינגריד בטנקור דני בטנקור – שחקן בייסבול קובני ז'אן דה בטנקור – מגלה ארצות צרפתי יונייסקי בטנקור – שחקן בייסבול קובני ליליאן בטנקור – אשת עסקים ואשת חברה צרפתייה, מבעלי לוריאל נונו בטנקור – גיטריסט וזמר פורטוגלי פדרו דה סן חוסה בטנקור – מיסיונר יליד האיים הקנריים וקדוש נוצרי פורפיריו ארמנדו בטנקור – כדורגלן הונדורסי רומולו בטנקור – נשיא ונצואלה בין 1945 ל-1948 ובין 1959 ל-1964 רפאל בטנקור – שחקן בייסבול ונצואלי
מואבית

מואבית היא ניב כנעני נכחד אשר דובר בממלכת מואב הקדומה, והיא קרובה מאוד לעברית מקראית. יש הרואים במואבית ניב עברי. הטקסט העיקרי במואבית שהגיע לידינו הוא מצבת מישע, ואף כי קיימים מספר מקורות ארכאולוגיים אחרים, עיקר המחקר של השפה מבוסס על הטקסט המופיע על גביה. בדומה לעברית המקראית, נכתבה המואבית בכתב הכנעני הקדום. ההבדלים המרכזיים בין העברית המקראית למואבית ניכרים בסיומת הרבים ובסופית הנקבה. סיומת הרבים המואבית היא -ין בדומה לארמית ולערבית, ובניגוד לסיומת -ים האופיינית לעברית המקראית ולפיניקית. כך, לדוגמה, מתועדת במואבית הצורה mlkn כנגד הצורה העברית "מלכים". בדומה לפיניקית, סופית הנקבה המואבית היא הסופית העתיקה -ַת (at), אשר נעתקה בעברית המקראית ל-ָה (å) או -ית (it). לדוגמה, הצורה המואבית qryt כנגד הצורה העברית "קריה". סופית זו מתועדת גם במקרא במספר צורות פיוטיות המשמרות רבדים קדומים של השפה, כגון נַחֲלָת (תהלים טז ו) ו-עֶזְרָת (תהלים ס יג), והיא השתמרה בצורות הנסמך (נַחֲלַת-, קִרְיַת-). בשנים האחרונות נתגלתה כתובת מלכותית מואבית נוספת, ובה מתפאר מלך מואב בכיבוש בני עמון, בלקיחתם בשבי של אסירים עמוניים רבים ובבניית ארמון למלך. מצבת מישע הכתובת מקיר-מואב כתובת מלכותית מואבית שפות כנעניות שלמה מורג, "מישע — עיונים בתכונות לשון של להגים עבריים קדומים", בתוך: ארץ ישראל ה' (תשי"ט), עמ' 138–144. חיים רוזן, העברית שלנו: דמותה באור שיטות הבלשנות. עם עובד, תל אביב תשט"ז (1945-6), עמ' 7- [ניתוח לשוני של מצבת מישע והשוואה למבנה הלשונות השכנות]. חיים רבין, "כתובת מישע-הלשון", אנציקלופדיה מקראית ד, ירושלים תשכ"ג, עמ' 926–929. חיים רבין, שפות שמיות: פרקי מבוא. ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק, ירושלים תשנ"א (1991: ISBN 965-342-575-7), עמ' 71–75 [תיאור הלשון המואבית ופקסימיליה של מצבת מישע]. שלמה מורג, מישע: עיונים בתכונות לשון של להגים עבריים קדומים, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ה, 1958, עמ' 138–144 Joshua Blau, "Short Philological Notes on the Inscription of Mesha", in: Ma`rav 2/2 (1979-80), pp. 143-157. John Andrew Dearman, Studies in the Mesha inscription and Moab. Atlanta, Ga.: Scholars Press 1989. ISBN 1-55540-356-5. J.C.L. Gibson, "Inscriptions in Moabite", in: Textbook of Syrian Semitic Inscriptions, vol 1, Oxford 1975, pp. 71-84 Franz Praetorius, "Zur Inschrift des Meša`", in: Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 59 (1905), pp. 33-35; 60 (1906), p. 402. מדיה וקבצים בנושא מואבית בוויקישיתוף שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992, עמ' ו' ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים

הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בערבית: الائتلاف الوطني لقوى الثورة والمعارضة السورية; נקראת גם בקיצור: הקואליציה הלאומית הסורית, בערבית: الائتلاف الوطني السوري) היא קואליציה של קבוצות אופוזיציה במלחמת האזרחים הסורית. הקואליציה הוקמה ב 11 בנובמבר 2012 בדוחה, בירת קטר, ביוזמת ארצות הברית וקטר על רקע האכזבה מגוף האופוזיציה הסורי המרכזי עד אז, המועצה הלאומית של סוריה, ובניסיון להביא לליכוד שורות האופוזיציה. האימאם לשעבר של המסגד האומיי בדמשק, מועאז אל-ח'טיב, שנחשב מתון, נבחר כנשיא הקואליציה. ריאד סיף וסוהיר אתאסי, שני פעילי דמוקרטיה בולטים, והאחרונה גם פמיניסטית חילונית, וכן ג'ורג' צברא, נבחרו כסגני נשיא. המשרה לסגן נשיא נוסף תישאר פנויה ותישמר לדמות כורדית שתיבחר. מוסטפא סבאח נבחר כמזכ"ל הקואליציה. ב-7 ביולי נבחר אחמד עאסי אלג'רבא לעמוד בראש הקואליציה הלאומית הסורית. ב-12 בנובמבר נבחר אחמד טועמה להיות ראש הממשלה של ממשלת המעבר הסורית. הרשות הכללית של הקואליציה מונה כ-63 מושבים, 22 מתוכם הם חברי המועצה הלאומית של סוריה. בסוף יוני 2013 הוחלט על הרחבת הקואליציה ב-51 חברים נוספים כדי לשפר את ייצוגיות הגוף ולתת ביטוי לזרמים שונים באופוזיציה. 13 מתוך החברים החדשים שייכים לגוש בראשותו של מישל ח'ילו, אופוזיציונר ותיק וליברל. כמו כן צורפו 15 נציגים של הצבא הסורי החופשי. מטה הקואליציה נמצא בקהיר. ב-12 בדצמבר 2012 הכירה ארצות הברית במועצה כמייצג הלגיטימי של העם הסורי. במרץ רסאן היתו מונה לראש ממשלה הראשון והתפטר תוך זמן קצר. לקואליציה הלאומית הסורית נציגים דיפלומטיים במספר מדינות, בהן צרפת, בריטניה, גרמניה, ארצות הברית, קטר, איחוד האמירויות, וטורקיה. המועצה הלאומית של סוריה מלחמת האזרחים בסוריה פוליטיקה של סוריה אתר האינטרנט הרשמי של הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בטורקית) אתר האינטרנט הרשמי של הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בכורדית) הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, ברשת החברתית פייסבוק הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, ביישום טלגרם הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, ברשת החברתית אינסטגרם הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, סרטונים בערוץ היוטיוב הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים, באתר פליקר סוכנויות הידיעות, בריטניה הכירה רשמית באופוזיציה הסורית, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2012 צבי בראל, נסיכת המרי הסורי, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2012 [1] [2] אלערביה, אחמד אלג'רבא נבחר לראשות הקואליציה הלאומית הסורית, חדשות העולם הערבי רויטרס, [3] [4] [5] יצחק בן-חורין, וושינגטון, אובמה תומך באופוזיציה הסורית: "צעד גדול", באתר ynet, 12 בדצמבר 2012 רויטרס, ‏ארה"ב: את סוריה מייצגת רק האופוזיציה, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקה ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרננדו קנוף

פרננדו קנוף (בספרדית: Fernando Knopf; נולד ב-1977) הוא מוזיקאי, בסיסט, זמר, מלחין, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי. מנהל המגמה למוזיקה לטינית בבית הספר למוזיקה "רימון" ברמת השרון. קנוף, יליד בואנוס איירס שבארגנטינה, החל את דרכו בגיל 14 בסצנת המוזיקה הלטינית, ג'אז ומוזיקה קלאסית. למד והתחנך אצל מוזיקאים בדרום אמריקה, ספרד וישראל. עלה לישראל ב-1996. הוא בוגר בית הספר למוזיקה "רימון" ובעל תואר ראשון מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בנוסף לעיסוקו כמוזיקאי פעיל, קנוף מכהן כיום כמנהל מגמת המוזיקה הלטינית וג'אז לטיני ב"רימון". מנהל מספר תזמורות סלסה ואנסמבלים שונים. הפיק ושימש כמנהל אמנותי של ה-Jam Sessions בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת. קנוף הקליט, הפיק והופיע עם אמנים בינלאומיים כמו מרסדס סוסה, טיטו פואנטה ג'וניור, ג'ין פרי, אפריין טורו, פדריטו מרטינז, דבורה בראון, אלי דג'יברי, אבי לבוביץ, ננסי קינג, ויקטור מנדוסה ואחרים. ניגן גם עם אמנים ישראלים, בהם דויד ברוזה, שלמה ידוב, יהורם גאון, דין דין אביב, מרינה מקסימיליאן בלומין, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יאיר דלאל ועוד. בין השנים 2012 - 2014 מעלה פרננדו קנוף, מופע מחווה מיוחד עם הרכב ה- Latin Power שלו, ל- Buena Vista Social Club. יחד עם הזמר הלטיני (צ'ילה), איטלו גונזלס, יצא במופע המשלב את הלהיטים הגדולים מקובה של "הבואנה ויסטה סושל קלאב", בעיבודים מקורים וחדשים לשירים הידועים. ב- 2014 מוציא קנוף את אלבומו השלישי בשם - "La Musica es Sentimientos" – "מוזיקה היא רגשות", החושף את הצבעוניות המוזיקלית, הכישרון הרב ושילוב הסגנונות היוצא דופן הגלום בפרננדו קנוף. קנוף, עבד על האלבום כשמונה שנים, ויצר פיוז'ן של לטין ג'אז, מוזיקת עולם, מקצבים קובניים, טנגו פיוז'ן, פולקלור ארגנטינאי, בוסה נובה, סלסה ועוד. באלבום יצירות אינסטרומנטליות ושירים בעברית, ספרדית ופורטוגזית, שירים מקוריים שכתב קנוף לצד עיבודים מיוחדים לשירים מוכרים כמו: Aguas de Marzo, Gracias a la Vida, Obsesion, Libertango, Escualo. המוזיקליות העשירה באלבום מורגשת בשילוב כלי הקשה ייחודיים מרחבי העולם, כלי נשיפה אותנטיים, חלילים אתניים, גיטרות בס, פסנתר כנף, בנדונאון ארגנטינאי, אקורדיון, זמרים אורחים, מקהלה ועוד. קנוף עצמו מנגן באלבום בגיטרות בס 5 מיתרים, פרטלס (Fretless), קלידים, פסנתר, שירה וקולות. באלבום משתתפים אמנים רבים, סולנים ונגנים ישראלים מהמובילים בתחום ואורחים מיוחדים מניו יורק, ארגנטינה וצ'ילה: הזמר איטלו גונזלס, הזמרת יהודית גולדפרב, וירטואוז נגן כלי הקשה גלעד דוברצקי ונגני כלי הקשה אמיר פינטו, רפי מסיקה ודותן סגל, נגן בנדונאון אדוארדו אברמסון, הפסנתרנים גיל זוהר ואיתי אברמוביץ, החלילן מרסלו זובר, חלילנית וסקסופוניסטית סלעית להב, הסקסופוניסט גל דהן, הטרומבוניסטים עודד מאיר וירון אוזנה, המתופף יוגב שטרית, החצוצרן מרק בריל ועוד. אלבומים Fernando Knopf - Latin jazz band - 2006 Fernando Knopf Quintet Live - 2008 La Musica es Sentimientos - 2014 השתתפות באלבומים (שילוב שירים או בעיבוד ובהפקה) Zig Zag Quintet Changes - 2003 Batida Diferente with Norbert Goldberg - 2006 Worldwide Hard Salsa CD compilation by Latin Soul Records, NYC, USA. - 2007 פרננדו קנוף, סרטונים בערוץ היוטיוב Fernando Knopf - La Música es Sentimientos - CD review, at the Latin Jazz Network - A Jazz Journalists Association Member Latin Power Productions, האתר הרשמי
אחסאן עבד אל-קדוס

אחסאן עבד אל-קדוס (בערבית: إحسان عبد القدوس, 1 בינואר 1919 – 11 בינואר 1990) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות מצרי ועורך בעיתונים "אל-אח'באר" ו"אל-אהראם". ידוע בכתיבתם של רומנים רבים שעובדו לסרטים. עבד אלקדוס נולד בקהיר לרוז אל-יוסף ממשפחה מוסלמית ממוצא מצרי-טורקי. התחביב האהוב עליו בתור ילד היה קריאה. בגיל 11, הוא החל לכתוב סיפורים קצרים ושירים בסגנון קלאסי. אביו, מוחמד עבד אל-קדוס, היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע מצרי. אביו דחף אותו לפתח קריירה בתחום המשפטים. אחסאן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת קהיר בשנת 1942 ועבד כעורך דין. הוא היה גם עורך ובעל טור פופולרי בעיתון "רוז אל-יוסוף", שבועון שאמו פאטימה אל-יוסוף (שנקראה גם רוזה אל-יוסוף) הקימה. לעיתים קרובות הוא מתח ביקורת על אישים חשובים, מה שהביא למאסרו שלוש פעמים במהלך הקריירה העיתונאית שלו. מוחמד נגיב נהג לכתוב בעיתונו תחת שמות עט שונים, ולאחר שתפס את השלטון במצרים עלה אל-קדוס לגדולה ונהיה יועצו של נגיב לענייני עיתונות. לאחר ההפיכה של גמאל עבד אל נאצר בפברואר 1954 הוא מתח ביקורת על מועצת ההפיכה ובאפריל 1954 הוא נאסר. בשנת 1944, הוא החל לכתוב תסריטים, סיפורים קצרים, ורומנים. מאוחר יותר הוא עזב את קריירת המשפטים שלו והתמקד בקריירה הספרותית שלו. בסוף שנות ה-60 הוא מונה לעורך בעיתון אל-אחבאר. בשנת 1969 החל רדיו קהיר לצטט את טוריו מעיתון אל-אחבאר וטוריו נחשבו לאינדיקציה על דעותיו של נאצר. בשנות ה-70 הוא נחשב למקורב לאנואר סאדאת. בשנת 1971 הוא ביקר את המדיניות הסוציליסטית במצרים ודרש יותר ליברליזם. בשנת 1974, לאחר שמונה שנים באל-אחבאר, עבר אל-קודס לאל-אהראם והיה לעורכו הראשי. אחסאן עבד אל-קדוס נפטר ב-11 בינואר 1990 לאחר שלקה בשבץ. בנו, מוחמד אחסאן עבד אל-קדוס, שנקרא על שם סבו, הוא עיתונאי ידוע. אחסאן התייחס לנשים כסמל להקרבה בחברה המצרית וזו הסיבה שנשים היו הנושא המרכזי ביצירותיו הספרותיות. עבודותיו תרמו לשינוי במושגים המקובלים במצרים. בניגוד ליצירה הספרותית החופשית שלו, הוא היה אדם מאוד שמרן והיה ידוע כבעל אישיות מאופקת. הוא כתב יותר מ-60 רומנים ואוספי סיפורים קצרים. מבין הרומנים שכתב, חמישה היו דרמטיים, תשעה שימשו כתסריטים לסדרות רדיו, עשרה היו עיבודי מיני סדרות טלוויזיה, והיו להם 49 עיבודים קולנועיים. יצירותיו תורגמו למספר שפות זרות ובהם אנגלית, צרפתית, גרמנית, אוקראינית וסינית. חלק מספריו תורגמו לעברית והפצו בישראל. אחסאן עבד אל-קדוס, ברשת החברתית Goodreads ועתה ריב ושנאת אחים, דבר, 4 במרץ 1949 פרעה - מופתי - פארוק, דבר, 11 במרץ 1949 עיתון מצרי נגד "חלומות שמיים", מעריב, 18 בפברואר 1960 האם יפתחו הערבים במלחמה?, חרות, 3 בינואר 1964 5 הבולטים בעתונאים הערביים, מעריב, 11 באוגוסט 1970 הודח הרמטכ"ל המצרי, דבר, 19 בספטמבר 1969 ש.ר. כהן, אנשי מפתח בממשלת נאגיב, הצופה, 20 בינואר 1953 12 קצינים מתומכי נאגיב נאסרו בפקודת עבדל נאצר, חרות, 29 באפריל 1954 יש להבטיח ישות פלשתינאית בתוך פלשתינה, דבר, 1 בספטמבר 1970 הפסגה הערבית בדיוני סדאת פייסל, דבר, 20 ביוני 1971 המחלוקת בין מצרים לסוריה בעיניו של ידיד סאדאת, מעריב, 15 בפברואר 1974 משה ז"ק, התנאי של סוריה, מעריב, 29 במרץ 1974 עורך מצרי קורא להעז ולנסות תמורה, מעריב, 16 במרץ 1971 סאדאת מינה שמאלן נודע לעורך "אל אהרם", דבר, 21 במאי 1974 אהוד יערי, מלחמת לוב-מצרים, דבר, 11 באוגוסט 1974 עיתוני קאהיר: ההסדר מוכן, דבר, 8 ביוני 1975 Ihsan Abdel Kuddous, An Egyptian Writer, 71, January 16, 1990, NY times נאצר חידש את פעילותו המדינית, מעריב, 19 בספטמבר 1969