פרדריק מורגן

לוטננט גנרל סר פרדריק אדג'וורת' מורגן, KCB (באנגלית: Sir Frederick Edgworth Morgan;‏ 5 בפברואר 1894 – 19 במרץ 1967) היה קצין בכיר בצבא הבריטי שלחם בשתי מלחמות העולם. הוא ידוע בעיקר כראש המטה של מפקד בעלות הברית העליון (COSSAC), המתכנן המקורי של מבצע אוברלורד. כבוגר האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', מורגן הוצב כלוטננט משנה ברגימנט ארטילריית השדה המלכותית ביולי 1913. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בחזית המערבית כקצין ארטילרי זוטר וכקצין מטה. לאחר מכן שירת שני סיורים ארוכים עם הצבא הבריטי בהודו. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, מורגן הועלה לדרגת בריגדיר וקיבל על עצמו את הפיקוד על קבוצת התמיכה הראשונה, חלק מדיוויזיית השריון הראשונה, אותה הוביל במהלך הקרב על צרפת. לאחר מכן שירת כבריגדיר מטה (BGS) בקורפוס השני, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בפברואר 1941 ופיקד גם על דיוויזיית מחוז דבון ומחוז קורנוול וגם על דיוויזיית הרגלים ה-55 (מערב לנקשייר), לפני שהועלה שוב במאי 1942 ללוטננט גנרל כאשר קיבל את הפיקוד על הקורפוס הראשון. המפקדה שלו סומנה אז ככוח 125, וקיבלה את המשימה להתמודד עם מתקפה גרמנית דרך ספרד לגיברלטר שמעולם לא התרחשה. במרץ 1943 הוא מונה לרמטכ"ל של מפקד בעלות הברית העליון (מיועד), או COSSAC. בתור COSSAC הוא ניהל את התכנון של מבצע אוברלורד. כאשר הגנרל האמריקני דווייט ד' אייזנהאואר הפך למפקד בעלות הברית העליון בתחילת 1944, מייג'ור גנרל וולטר בדל סמית' הפך לרמטכ"ל במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF), בעוד מורגן הפך לסגן הרמטכ"ל. לאחר המלחמה שימש מורגן כראש המבצעים של מינהל הסעד והשיקום של האו"ם (UNRRA) בגרמניה עד שתפקידו בגרמניה בוטל לאחר שטען כי אונר"א נחדר על ידי סוכנים סובייטים שביקשו לעורר צרות בקרב עקורים. ב-1951, מורגן הפך לשולט באנרגיה אטומית, והיה נוכח במבצע הוריקן, ניסויי הנשק האטומי הבריטי הראשונים באיי מונטבלו ב-1952. תפקידו בוטל ב-1954 עם הקמת הרשות לאנרגיה אטומית של בריטניה, אך הוא נשאר כמפקח על נשק גרעיני עד 1956. פרדריק מורגן נולד בפדוק ווד, קנט, ב-5 בפברואר 1894, והיה בנם הבכור מבין תשעה ילדים של פרדריק בוורלי מורגן, יבואן עצים, ואשתו קלייר אליזבת' (לבית הורוקס). הוא גדל באחוזת מסקול, פדוק ווד. הוא החל את לימודיו בהרסטלי, בית ספר פרטי בטונברידג' וולס ב-1902. בגיל צעיר הוחלט שפרדריק יהפוך לקצין בצבא הבריטי, ובשנת 1907 הוא נכנס לקולג' קליפטון, בית ספר שנודע בקשריו עם האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'. בקליפטון שיחק רוגבי וקריקט, ושירת בחיל הצוערים של בית הספר, שהפך לחיל הכשרת הקצינים (OTC) ב-1908. כסמל צוער, הוא היה אחד מני רבים שעמדו על המסלול לארמון בקינגהאם להכתרת ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ב-1911. בסופו של דבר הוא עלה לדרגת לוטננט משנה. מורגן עבר כראוי את בחינת הכניסה לווליץ', אליה ניגש ב-1912. מורגן הוסמך כלוטננט משנה ברגימנט ארטילריית השדה המלכותית ב-17 ביולי 1913, והצטרף לסוללה ה-41, הבריגדה ה-42, ארטילרית השדה המלכותית באלדרשוט. הוא התנדב לשירות בהודו, ובינואר 1914 יצא על ספינת הכוחות של חברת ניווט הקיטור הבריטית-הודית Rewa, והצטרף לסוללה ה-84, חטיבה 11, ארטילריית השדה המלכותית, שהוצבה בג'בלפור. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 יצאה הסוללה של מורגן לחזית המערבית באוקטובר 1914 כחלק מהדיוויזיה השלישית (לאהור). מורגן נפגע מהחטאה קרובה של תותח 5.9 אינץ' גרמני שהעיף אותו באוויר וקבר אותו במכתש פגז, והוא פונה לבית החולים בבולון עם הלם קרב. הוא קיבל חופשת מחלה קצרה באנגליה רק כדי להיות נוכח כאשר הגיעה הידיעה למשפחתו שאחיו נהרג בפעולה. בשובו לחזית, הפך מורגן לשליש (ADC) של בריגדיר אדוארד ספנסר הואר-נייר, מפקד ארטילריה של חטיבת לאהור. הארטילריה נשארה בחזית המערבית כאשר עיקר הדיוויזיה יצאה למערכה במסופוטמיה. מכיוון שלקח יותר זמן לאמן ארטילריה מאשר חי"ר, ארטילריה של דיוויזיית לאהור פעלה בתורה כארטילריה של הדיוויזיה הקנדית השנייה, הדיוויזיה הקנדית השלישית, הדיוויזיה האוסטרלית הרביעית ולבסוף הדיוויזיה הקנדית הרביעית עד שהארטילריה שלהן אומנה מספיק כדי להשתלט עליה. מורגן הפך לקפטן מטה בפברואר 1916, והועלה לדרגת קפטן זמנית במאי 1916. ארטילריה של דיוויזיית לאהור התפרקה באמצע 1917 ומורגן, הועלה לקפטן ב-18 ביולי 1917, והוצב בדיוויזיה ה-42 (מזרח לנקשייר) כקפטן מטה. ב-15 באוגוסט 1917 הוא נישא למרג'ורי ססיל וייט, בתו של קולונל תומאס דו בדאט וייט מחיל הרפואה של הצבא המלכותי (RAMC). בני הזוג נפגשו על סיפון ה-Rewa בדרך להודו ב-1914. נישואיהם הולידו שתי בנות ובן. במהלך מתקפת מאה הימים שהובילה בסופו של דבר לשביתת הנשק עם גרמניה ב-11 בנובמבר 1918, הוא שירת כראש מטה חטיבה של הארטילריה של הדיוויזיה ה-42. במהלך המלחמה מורגן צוין לשבח פעמיים, ב-15 במאי 1917, ושוב ב-5 ביולי 1919. על סוף המלחמה ותוצאותיה כתב מורגן מאוחר יותר: אז לאנגליה, הביתה והתחלה חדשה. אין שאלה של לחזור הביתה בניצחון כגיבור כובש. לא היה מה להראות כלפי חוץ במשך אותן ארבע שנים בצל, שנים של מתח פנימי שלא ניתן היה למצוא להן הקלה שכן אי אפשר היה לתאר את מלוא התחושות של האדם למי שלא השתתף באירועים. בניגוד לאירוע מאוחר יותר שבו כל הגברים, הנשים ואפילו הילדים הריחו את ניחוח הגיהנום, בשנת 1919 היו מעטים מבין אלה שתפקידם היה לשמור על שריפות הבית שיכלו, אפילו במאמץ מרבי, להבין מה קרה לאלה. מאיתנו שחזרו, כפופים או שבורים, הזדקנו מעבר לשנים שלנו. אז היה צריך להבריג את המכסה על הכל ולשאוף לבטל את המחשבה על העבר על ידי התרכזות בחיים הנוכחיים. הסם הזה מונח בשפע, במיוחד לידיהם של אלה מאיתנו שחייבים לעצב מחדש את הצבא המרוסק בעולם החדש הזה שספיק לו די והותר מצבאות. בשנת 1919, מורגן התנדב לסיור בן שש שנים בהודו, שם יבלה בסופו של דבר זמן רב בתקופת בין המלחמות, והצטרף לסוללת השדה ה-118, חטיבת השדה ה-26, ב-Deepcut, שם היא התגבשה והתאמנה לשירות ב-Deepcut. מאוחר יותר באותה שנה עברה החטיבה לתחנתה החדשה בג'האנסי. לאחר שלוש שנים הוצב מורגן באטוק, שם פיקד על טור התחמושת של הדיוויזיה. בשנת 1924 הוא קיבל תפקיד של צוות זמני כסגן שליש (DAAG) של הדיוויזיה הראשונה (פשוואר) של מייג'ור-גנרל הרברט יוניאקה ב-Murree. לאחר מכן, בשנת 1925, הוא הוצב למשך שנה במפקדת פיקוד הצפון של לוטננט-גנרל סר קלוד ג'ייקוב, שם מורגן עזר לתכנן ולכוון תמרונים בקנה מידה גדול. מורגן חזר לאנגליה ב-1926, וקיבל על עצמו את הפיקוד על הסוללה הכבדה ה-22. מצויד בתערובת של תותחי 9.2 אינץ', תותחי 6 אינץ', תותחי 12 פאונד ותותחי 6 פאונדים, הוא היה אחראי להגנת החוף של ויימות', דורסט. עדיין קפטן, מורגן קיווה שהצעד הבא שלו בקריירה יהיה ללמוד במכללת הסגל, קמברלי, לאחר שעבר בקושי את בחינת הכניסה. במקום זאת, הוצע לו מקום במכללת הסגל, Quetta, המחייבת נסיעה חזרה להודו. חבריו לכיתה של מורגן ב-Quetta מ-1927 ו-1928 כללו את ויליאם סלים, ג'ון קרוקר, קנת' אנדרסון, דייוויד קואן, ג'ורג' אלן ואסי וטומי ברנס. לאחר סיום הלימודים, מורגן הוצב בסוללת השדה ה-70 בלאקנאו, ולאחר מכן היה קצין מטה ארטילריה במפקדת פיקוד מערבי, בפיקודו של בריגדיר הנרי קרסלק. כשקרסלק הפך למייג'ור-גנרל, ארטילריה מלכותית, ב-GHQ הודו ב-1931, הוא הביא את מורגן לדלהי כדי לשרת איתו כקצין המטה הכללי שלו. מורגן, לאחר שלא קיבל קידום בדרגה במשך כמעט 15 שנים, הועלה לבסוף לדרגת מייג'ור ב-22 ביוני 1932 ולדרגת ייצוג של לוטננט קולונל ב-1 בינואר 1934. כשחזר לאנגליה ב-1934, קיבל מורגן את הפיקוד על סוללת הנ"מ הרביעית, שנפרסה במלטה במהלך המשבר הדיפלומטי שליווה את הפלישה האיטלקית לחבש ב-1935. לאחר מכן חזר לאנגליה ושירת במשרד המלחמה מ-1936 עד 1938. כאן הוא נעשה מוטרד יותר ויותר מחוסר הדחיפות שהפגינה ממשלת בריטניה לנוכח מלחמה שמורגן וחבריו הקצינים הרגישו שהיא בלתי נמנעת וקרובה. ב-28 במאי 1938 הועלה לדרגת קולונל והפך לראש מטה דיוויזיית הרגלים השלישית, שבה פיקד בריגדיר ברנרד מונטגומרי על חטיבת הרגלים ה-8. ב-8 באוגוסט 1939, שבועות ספורים בלבד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, מורגן הועלה לדרגה זמנית של בריגדיר וקיבל את הפיקוד על קבוצת התמיכה הראשונה של מייג'ור-גנרל רוג'ר אוונס דיוויזיית השריון הראשונה. כאשר קבוצת התמיכה הראשונה נשלחה לצרפת זמן קצר לאחר הפלישה הגרמנית לצרפת באמצע מאי 1940 היא כבר הופשטה משני גדודי ארטילריית שדה ושני גדודי חי"ר. כתוצאה מכך, פיקודו של מורגן כלל רק כוח של חיל ההנדסה המלכותי וגדוד צבא טריטוריאלי (TA) של ה-Royal Welch Fusiliers, שהיה בתהליך הסבה לגדוד נ"מ/נ"ט וחמוש רק בתותחי נ"ט. קבוצתו לא הייתה, לפיכך, בעמדה למלא את תפקידה הרגיל בתמיכה בחטיבות השריון של הדיוויזיה ולכן נשלחה לתגבר את דיוויזיית הרגלים ה-51 (היילנד) מדרום לנהר הסום. במהלך נסיגה מבולבלת רוב קבוצת התמיכה הראשונה נתפסה יחד עם הדיוויזיה ה-51 בסן-ולרי-אן-קו אך השאר, כולל מורגן, ברחו ופונו לאנגליה. דיוויזיית השריון הראשונה עברה רפורמה לאחר מכן, והפכה לעתודה ניידת בדרום מזרח אנגליה. היא הוטלה על התקפת נגד של צבא גרמני פולש, וקבוצת התמיכה הראשונה של מורגן קיבלה שני גדודי חי"ר קנדיים למטרה זו. ב-4 בנובמבר 1940 מורגן מונה לתפקיד בריגדיר המטה (BGS) בקורפוס השני, שבסיסו בנורפוק. עם זאת, מורגן לא היה שם זמן רב, שכן ב-28 בפברואר 1941 הוא הועלה לדרגת ממלא מקום של מייג'ור-גנרל והחליף את מייג'ור-גנרל צ'ארלס אלפרי בפיקוד על דיוויזיית מחוז דבון וקורנוול, יחידה סטטית שהוקמה עבור הגנת החוף, חסרת ארטילריה, חיילי הנדסה ומפקדה. הדיוויזיה שירתה בדרום-מערב אנגליה בדבון ובקורנוול תחת הקורפוס השמיני של לוטננט-גנרל הרולד פרנקלין. הוא היה עם הדיוויזיה שמונה חודשים לפני שמסר למייג'ור-גנרל גודווין מייקלמור ב-30 באוקטובר והחליף את מייג'ור-גנרל ויליאם מורגן בפיקודו על דיוויזיית הרגלים ה-55 (מערב לנקשייר), יחידת צבא טריטוריאלי מהשורה הראשונה המשרתת בגלוסטרשייר בפיקוד דרום. הדיוויזיה, שעברה לצפון יורקשייר תחת פיקוד צפון באמצע דצמבר, הוצבה על המצבה התחתונה בחודש שלאחר מכן, איבדה חלק ניכר מהארטילריה, חיילי ההנדסה והמפקדה שלה וקיבלה עדיפות נמוכה לציוד מודרני. ב-28 בפברואר, שנה לאחר שהוגדר כממלא מקום, דרגת המייג'ור-גנרל של מורגן נעשתה זמנית. עם זאת, הוא לא היה אמור להישאר עם הדיוויזיה זמן רב, שכן ב-14 במאי מורגן העביר את הפיקוד על הדיוויזיה ה-55 למייג'ור-גנרל יו היברט והועלה לדרגת ממלא מקום של לוטננט גנרל וקיבל את הפיקוד על קורפוס המחוז הראשון מלוטננט-גנרל הנרי וילקוקס, שהיה לו אחריות על ההגנה על לינקולנשייר ומזרח יורקשייר. באוקטובר של אותה שנה הפכה המפקדה שלו למערך נייד, אשר הוגדר מחדש כקורפוס הראשון והוצב תחת הממונה האמריקני שלו, לוטננט גנרל דווייט ד' אייזנהאואר. ב-12 בנובמבר הועלתה דרגתו הקבועה של מורגן מקולונל למייג'ור-גנרל. מפקדת הקורפוס הראשון של מורגן הוגדרה מאוחר יותר ככוח 125 וקיבלה את הפיקוד על הדיוויזיות הראשונה של וולטר קלטרבוק והרביעית של ג'ון האוקסוורת', ואת המשימה להתמודד עם מתקפה גרמנית דרך ספרד לגיברלטר. מבצע זה התברר כמיותר, ושתי הדיוויזיות של מורגן נשלחו לצפון אפריקה, בזמן שהוא הופנה לתכנן את הפלישה לסרדיניה. עם הזמן המבצע נזנח לטובת פלישת בעלות הברית לסיציליה (מבצע האסקי), שהתרחש ביולי 1943. מפקדת הקורפוס הראשון נשארה בבריטניה כל הזמן, ממוקמת בקמברלנד ליד מארבל ארץ'. עם זאת, היא צברה ניסיון רב בתכנון מבצעי. דרגתו של מורגן ללוטננט-גנרל נעשתה זמנית ב-14 במאי 1943, והוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט (CB) ב-2 ביוני. בוועידת קזבלנקה בינואר 1943, הסכימו הרמטכ"לים המשולבים להקים צוות לתכנון פעולות בצפון מערב אירופה ב-1944. נקבע כי מפקד בעלות הברית העליון יהיה בריטי, והנוהג המקובל היה שהמפקד והרמטכ"ל יהיו בני אותו לאום, ולכן הוחלט למנות קצין בריטי לתפקיד הרמטכ"ל. מפקד בעלות הברית העליון (מיועד) (COSSAC), עם סגן אמריקאי. במרץ 1943 הפך מורגן ל-COSSAC. בריגדיר גנרל ריי בארקר הפך לסגנו האמריקאי. בתחילה, הצוות של מורגן כלל עוזר, שני משרתים ונהג עם מכונית נטויה ממטה החיל הראשון. מורגן הקים את המטה שלו בבית נורפוק בכיכר סנט ג'יימס 31. עם זאת, עד אוקטובר 1943, זה היה בבירור קטן מדי לצורכי COSSAC, שדרש מקום לצוות של 320 קצינים ו-600 בעלי דרגות אחרות. בחודשים נובמבר ודצמבר חלק מהצוות עבר לדרום רוטונדה, מבנה חסין פצצות שהותקן במקור כבסיס נגד פלישה, שהיה מחובר למשרדים השונים באמצעות מנהרת וייטהול. צוות אחר אוכסן בקניון 80 Pall. COSSAC אותגרה בתכנון שלושה מבצעים: מבצע קוקאדה, מבצע הטעיה כדי לשמור על הכוחות הגרמניים צמודים לחוף; מבצע רנקין, תוכנית לצעדים שינקטו במקרה של קריסה גרמנית פתאומית; ומבצע אוברלורד, תוכנית להתקפה בקנה מידה מלא על צפון מערב אירופה. מורגן וצוותו עבדו על תוכנית אוברלורד לאורך יוני והמחצית הראשונה של יולי 1943. הוא הציג אותו לוועדת הרמטכ"לים ב-15 ביולי. התוכנית קבעה בפירוט את התנאים שבהם ניתן לבצע את התקיפה, את האזור בו תתאפשר נחיתה, ואת האמצעים שבאמצעותם יפותחו תנאי האחיזה ביבשת. ב-28 ביולי, קבוצה מצוות COSSAC, בראשות בארקר, נסעה לוושינגטון די. סי. כדי להציג את תוכנית אוברלורד בפני ראשי המטות המשולבים של ארצות הברית, וכדי להתייעץ עם מחלקת המלחמה של ארצות הברית לגבי בסיס הכוחות למבצע ונושאים הקשורים אליו. להיבטים האזרחיים והלוגיסטיים שלה. כמו כן הוחלפו משימות עם מפקדת כוחות הברית (AFHQ) של גנרל דווייט ד' אייזנהאואר באלג'יר כדי לתאם את תוכניות הפעולה ההתקפית בים התיכון ובצפון מערב אירופה ב-1944. באוקטובר ובנובמבר נסע מורגן לוושינגטון, כדי לדון במבצע עם ראשי המטות המשולבים, כשהוא מלווה רק במייג'ור-גנרל נוויל בראונג'ון ועוזר. מורגן נפגש עם הגנרל ג'ורג' מרשל, ראש מטה צבא ארצות הברית, שהורה לו להמשיך בתכנון על בסיס שמרשל יהיה מפקד בעלות הברית העליון ומורגן ראש המטה שלו. מורגן נפגש עם הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט בבית הלבן. רוזוולט דחה את בקשתו של מורגן לשירותיו של אנתוני ג'וזף דרקסל בידל הבן כדי לסייע בעניינים אזרחיים, וכן הטיל ספק אם ניתן לתת למרשל להיות מפקד בעלות הברית העליון. בהיותו בארצות הברית ביקר מורגן בשדה הקרב של גטיסבורג ובמחנות האימונים במחנה קאראבל, פורט בנינג, מחנה מקאל ופורט בראג. הרמטכ"לים המשולבים הסמיכו את מורגן להוציא פקודות בשם מפקד בעלות הברית העליון למפקדי כוחות האוויר, הצי והיבשה, למרות שהם גברו עליו. בדצמבר 1943, כאשר הגנרל סר ברנרד מונטגומרי, שזה עתה הגיע לאנגליה לאחר שפיקד על הארמייה השמינית הבריטית בחזית האיטלקית, מונה למפקד כוחות היבשה עבור הפלישה, הוא הכריז כי התוכניות המקוריות של מורגן אינן מעשיות; הם הוגבלו במקור על ידי זמינות כלי הנחיתה, אך מונטגומרי התעקש שזה ידרוש יותר חיילים שיתקפו בחזית רחבה יותר. בסופו של דבר, הושגו ספינות נחיתה נוספות והפלישה הוגדלה לשביעות רצונה של מונטגומרי, במחיר של עיכוב של חודש וצמצום המבצע בדרום צרפת. עם זאת, נותרו כל המאפיינים המרכזיים של תוכניתו של מורגן; הבחירה בנורמנדי כאזור התקיפה, השימוש בנמלי מאלברי, פריסת כוחות אמריקאים מימין ובריטים משמאל, שימוש בכוחות מוטסים לכיסוי האגפים, וצורה כלשהי של פעולת הסחה בדרום צרפת. כאשר אייזנהאואר מונה למפקד העליון של בעלות הברית בינואר 1944 צוות COSSAC נקלט ב-SHAEF. אייזנהאואר הביא את ראש המטה שלו ל-AFHQ, מייג'ור גנרל וולטר בדל סמית', והעביר את המפקדה לבושי פארק. למורגן הוצע הפיקוד על הקורפוס ה-13 באיטליה אך סירב לטובת הפיכתו לאחד משלושת סגניו של סמית'. תחומי האחריות שלו כיסו מודיעין ותפעול. מורגן ריכז את העבודה של חטיבות SHAEF שונות ומילא את מקומו של בדל סמית' כשהוא נעדר. מורגן גם נקרא מדי פעם להתמודד עם מונטגומרי, שיחסיו המקצועיים כסגן הרמטכ"ל היו דומים לזה שלפני המלחמה כאשר מונטגומרי היה מפקד חטיבה. באחת הפעמים זומן מורגן למשרדו של סמית' כדי למצוא אותו לבן מזעם מול מקלט טלפון. "זה הפילדמרשל המחורבן שלך בצד השני של זה," הסביר סמית'. "אני לא יכול לדבר איתו יותר. עכשיו אתה ממשיך." "ככל שהמערכה התקדמה", כתב מורגן מאוחר יותר, "היה קשה יותר עבורנו הבריטים ב-SHAEF לספק הסבר, כפי שנדרשנו לעשות ללא הרף, על הגישה וההתנהגות של השלטונות הבריטיים, כפי שהודגם על ידי נציג נבחר שלהם בשטח". קצינים בריטים בכירים ב-SHAEF, בעיקר מורגן, קנת סטרונג וג'וק וויטלי נשארו נאמנים לאייזנהאואר. זה השפיע על הקריירה שלהם לאחר המלחמה, כאשר מונטגומרי הפך לראש המטה הכללי הקיסרי (CIGS)‏. לאחר המלחמה תיאר סמית' את מורגן כאלטר אגו הבריטי שלו, "אדם שלא הייתי מוותר עליו ברצון". מורגן שימש בתפקיד זה עד ש-HAEF פורק ביוני 1945. הוא קיבל את תואר אביר מפקד מסדר האמבט (KCB) באוגוסט 1944 "בהכרה בשירותים המכובדים בקשר לפלישה לנורמנדי". ממשלת ארצות הברית העניקה לו את לגיון הכבוד באפריל 1945, ואת מדליית השירות המצוין בשנת 1948 על שירותיו. בספטמבר 1945 מורגן הפך לראש המבצעים של מינהל הסעד והשיקום של האו"ם (UNRRA) בגרמניה. הוא יישם את מרצו וכישורי התכנון שלו בבעיה של מתן סיוע למיליוני פליטים ועקורים באירופה בעקבות המלחמה. עם זאת, הוא התאכזב מאונרר"א בהאמינו שהוא מנוצל לרעה על ידי ארגונים מרושעים. בתפקידו היה מורגן אחראי על ניהול מחנות עקורים יהודים בגרמניה. תקרית מתוקשרת התרחשה ב-29 במרץ 1946 כאשר שוטרים גרמנים נכנסו למחנה עקורים יהודי בשטוטגרט מבלי ליידע את אונרר"א או לרשויות הצבאיות; כאשר העקורים צעקו בזעם על המשטרה, קצין גרמני ירה למוות באחד מהם, ניצול מחנה ריכוז יהודי. מנהל מחוז מקומי של אונרר"א זעם ורצה "להזהיר" את הגרמנים; עם זאת, מורגן כעס על התראה זו וביטל את הוראת הכפוף שלו, ואילץ את מנהל המחוז להתפטר. הממונה על מורגן, מנכ"ל אונרר"א פיורלו לה גוארדיה, לאחר ששמע על התקרית, גינה את הירי בשטוטגרט כ"ברוטלי, אכזרי, פחדן", הכריע את מורגן ודחף לאסור על משטרת גרמניה להיכנס בחופשיות למחנות עקורים, אשר יושם כהלכה על ידי רשויות הצבא. מורגן דחף להחזיר את העקורים בחזרה למדינות מולדתם ההרוסות. עם זאת, כאנטי-קומוניסט, הוא התבטא בגלוי נגד החזרת משתפי פעולה לשעבר עם הנאצים שלחמו נגד הסובייטים. בינואר 1946 יצר מורגן סערה בטענה במסיבת עיתונאים שיש "ארגון יהודי סודי" המנסה לאפשר "יציאה" של יהודים מאירופה לארץ ישראל. מורגן הצהיר כי היה עד ל"יציאת יהודים מפולין ברכבות רוסיות במסלול רגיל מלודז' לברלין. כולם היו לבושים היטב, ניזונים היטב, בריאים והיו להם כיסים בולטים עם כסף. כולם סיפרו את אותו סיפור מונוטוני. סיפור של איומים, פוגרומים וזוועות בפולין כסיבה לעזיבתם". מורגן טען שעד סוף 1946 יהיו בגרמניה 300,000 עד 500,000 יהודים שיהוו את "הזרעים של מלחמת העולם השלישית". אחד הכתבים ציטט את מורגן שהעיר כי "נראה שהיהודים ארגנו תוכנית המאפשרת להם להפוך למעצמה עולמית - כוח חלש מבחינה מספרית, אבל כזה שיהיה לו כוח יוצר להשיג את מה שהם רוצים". הצהרותיו של מורגן עוררו סערה בעיתונות, שהציגה אותן כאנטישמיות וחסרות טעם. חיים ויצמן, מנהיג ההסתדרות הציונית העולמית, כינה את הצהרתו של מורגן "אנטישמית באופן מורגש". מועצת הצירים של יהודי בריטניה פרסמה הצהרה שאמרה כי "ההתייחסויות של הגנרל מורגן ל"מזימה יהודית" להפוך ל"כוח עולמי" שמגיעה על גבי הראיות של נירנברג להשמדת כמעט 6,000,000 יהודים על ידי הנאצים. בוג גרוטסקי, אבל מאוד לא צדקה ולא ראוי כשהוא מגיע מראש ארגון שמטרתו להביא נחמה לקורבנות הסובלים מהברבריות הנאצית". אונרר"א ציפתה שמורגן יציע את התפטרותו אך הוא לא עשה זאת. חבריו של מורגן ערבו לו. מגזין טיים דיווח אז כי: "משקיפים כאן... בטוחים בכנותו של [מורגן] ויודעים שלא הייתה לו כוונה להזין את אש התעמולה האנטישמית." כתב טען כי מורגן ביצע "תצפיות סתמיות על סמך מה שראה... אבל ההערות השנויות במחלוקת הוצאו מהקשרם והורכבו על ידי כתבים." כאשר נכשל הניסיון הראשון של מורגן להבהיר את עמדתו "מחוץ לפרוטוקול" והוא הודח, מורגן טס לוושינגטון כדי להיפגש עם המנהל הכללי של אונרר"א, הרברט ה. להמן, ושכנע את להמן להחזירו לתפקידו. שישה חודשים לאחר מכן מורגן שוב היה בחדשות, הפעם בטענה שארגוני אונרר"א שימשו כסות על ידי סוכנים סובייטים כדי לעורר צרות בקרב עקורים. הפעם מעמדו של מורגן בגרמניה בוטל על ידי מנכ"ל אונרר"א החדש פיורלו לה גוארדיה. בזיכרונותיו עמד מורגן על טענותיו בטענה שהן מבוססות על מודיעין צבאי. מורגן כתב שהוא הצליח לגלות כיצד אונרר"א עבר מניפולציות כדי לקדם "מסע תוקפנות ציוני" בשיתוף פעולה רוסי. על פי המוזיאון להנצחת השואה בארצות הברית, "ההצהרה של מורגן שיקפה גם קשרים בין יהודים ל"בולשביזם", ובו בזמן החווה לעבר פוליטיקה עתידית של המלחמה הקרה. ואכן, המשטר הנאצי השווה לעיתים קרובות את הפוליטיקה היהודית עם איום קומוניסטי, בהתבסס על אנטישמיות סטריאוטיפים של היהודים כחלק מקונספירציה להשגת שליטה עולמית". מורגן מונה לקולונל מפקד של רגימנט הארטילריה המלכותית מ-24 ביוני 1948 עד 24 ביוני 1958 ב-1951, הוא החליף את לורד פורטל כמפקח על אנרגיה אטומית. התפקיד נוצר בינואר 1946 כ"מבקר ייצור, אנרגיה אטומית" כאשר משרד האספקה קיבל על עצמו את האחריות לנשק גרעיני. לתפקיד, שתארו שונה ל"מבקר אנרגיה אטומית" ב-1950, לא היו תנאי התייחסות כתובים, אך נשא אחריות רחבה על תיאום כל ההיבטים של ייצור נשק גרעיני. למרות שהוא נמצא במשרד האספקה, למבקר הייתה גישה ישירה לראש הממשלה; עם זאת, פורטל מימש זאת לעיתים רחוקות. הדעה הרווחת הייתה שמורגן, שהיה, במילותיה של מרגרט גוינג, "חביב אך לא מתאים למשימה", מונה בטעות, לאחר שהתבלבלו עם הגנרל סר ויליאם מורגן. זה האחרון הרשים מאוד את ראש הממשלה קלמנט אטלי כחבר צבא במשלחת המטה המשותפת לארצות הברית בין השנים 1947 ל-1950. מורגן, לפיכך, הסתמך במידה רבה על הכפופים העיקריים שלו, סר ג'ון קוקרופט, ויליאם פני וכריסטופר הינטון. בתפקידו כמבקר אנרגיה אטומית, מורגן נכח במבצע הוריקן, ניסויי הנשק האטומי הבריטי הראשונים באיי מונטבלו באוקטובר 1952. תפקידו הצטמצם בהדרגה לדמות בלבד, כאשר סמכותו הוחלפה ברובה על ידי מועצת האנרגיה האטומית, שבראשה עמד לורד שרוול, ובוטלה ב-1954 עם הקמת הרשות לאנרגיה אטומית בבריטניה. לאחר מכן הפך מורגן לאחראי השליטה בנשק גרעיני. אף על פי כן, הוא עדיין היה דמות חשובה בדחיפה לנשק עם תפוקה גבוהה יותר. הוא לחץ לניסוי נשק הביקוע המוגבר במבוק הירוק במהלך מבצע פסיפס. זה הביא לכך ש-Mosaic הפך לסדרה של שני מבחנים, למרות שלא ניתן היה להפוך את Green Bamboo לזמין בזמן. מכלול במבוק ירוק נלקח לאחר מכן לאי חג המולד לצורך מבצע גראפל, אך נמחק מסדרת הניסויים כדי לחסוך כסף. מורגן גם סייע להעמיד את התביעה לפיתוח פצצת מימן על בסיס מבצעי. מורגן פרש לגמלאות ב-1956, למרות שהוא נשאר קולונל מפקד הארטילריה המלכותית עד 1958. הוא פרסם את זיכרונותיו, בשם "שלום ומלחמה: חיי חייל" ב-1961. הוא מת בבית החולים מאונט ורנון ב-19 במרץ 1967, בגיל 73. מדיה וקבצים בנושא פרדריק מורגן בוויקישיתוף Bond 2004 "Clifton College Register" Muirhead, J.A.O. p285: Bristol; J.W Arrowsmith for Old Cliftonian Society; April, 1948 Morgan 1961, pp. 17–21 Morgan 1961, p. 25 Morgan 1961, pp. 29–31 Morgan 1961, pp. 35–36 Morgan 1961, pp. 49–54 Morgan 1961, pp. 31–32 Morgan 1961, pp. 59–60 Morgan 1961, pp. 61–62 Morgan 1961, pp. 64–69 Morgan 1961, pp. 86–92 Morgan 1961, pp. 100–105 Morgan 1961, pp. 117–123 Morgan 1961, p. 136 Mead 2007, pp. 310–311 Morgan 1961, pp. 150–151 Morgan 1961, p. 153 Morgan 1961, p. 156 U.S. Army 1944, p. 12 Pogue 1954, pp. 103–106 U.S. Army 1944, p. 7 Morgan 1961, pp. 167–172 Pogue 1954, p. 45 Mead 2007, pp. 312–313 Pogue 1954, pp. 63–64 Morgan 1961, p. 199 Morgan 1961, p. 195 Mead 2007, p. 313 Mead 2007, p. 488 Morgan 1961, p. 218 Wyman 1989, pp. 168–169 Wyman 1989, pp. 73 "General Morgan's Statement, His Doubts About Polish Pogroms" by The Manchester Guardian, Thursday January 3, 1946 – Page 5 Bauer 1989, p. 90 Wyman 1989, pp. 144–145 Morgan 1961, p. 245 "The Press: The Morgan Mess". Time. 21 בינואר 1946. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2011. נבדק ב-30 ביוני 2011. {{cite news}}: (עזרה) Morgan 1961, p. 261 Gowing & Arnold 1974a, pp. 39–43 Gowing & Arnold 1974b, p. 4 Gowing & Arnold 1974a, p. 46 Gowing & Arnold 1974a, p. 429 Arnold & Smith 1987, pp. 9–10 Arnold & Smith 1987, p. 107 Arnold & Smith 1987, p. 181 Arnold & Smith 1987, p. 185 Arnold & Pyne 2001, pp. 97–98