laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וסילי ליוואנוב

וסילי בוריסוביץ' ליוואנוב (ברוסית: Василий Борисович Ливанов;‏ נולד ב-19 ביולי 1935) הוא שחקן, במאי, תסריטאי וסופר רוסי. את עיקר פרסומו קיבל בזכות משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון, בו גילם את דמותו של שרלוק הולמס ובשנת 2006 אף קיבל על כך את אות מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית. ליוואנוב הוא בנו של השחקן בוריס ליוואנוב, ונכדו של השחקן ניקולאי איזוולסקי. אמו יבגניה הייתה "אחת הנשים היפות ביותר במוסקבה[דרוש מקור]". בין המבקרים הקבועים בבית משפחת ליוואנוב נמנו בוריס פסטרנק, אלכסנדר דובז'נקו וניקולאי צ'רקסוב. כבר בשנות לימודיו נכר בו השילוב של אינטליגנציה, שנינות רגשית, ורומנטיקה. בין השנים 1966 ל-1973 עבד באולפני סויוזמולטפילם. במהלך עבודתו דיבב כשלוש מאות דמויות, ביניהן קרלסון, התנין גֶנַה מצ'בורשקה, ויחד עם יורי אנטין יצר את הסרט המצויר "הנגנים של ברמן". בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. ב-15 ביוני 2006 העניק לליוואנוב שגריר בריטניה במוסקבה את אות מסדר האימפריה הבריטית על משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון שבזכותו הוכרז כ"שרלוק הולמס הטוב ביותר בכל הזמנים". נשוי לילנה (1949), העובדת בהנפשה. לזוג שלושה ילדים — אנסטסיה (1963), בוריס (1974) וניקולאי (1984); ושלושה נכדים. ב-2009 הורשע בנו בוריס בהריגה בהיותו שיכור ונידון ל-9 שנות מאסר. פרס על שירות מיוחד לאומה - 2005 על "תרומה גדולה לפיתוח הקולנוע" אות מסדר האימפריה הבריטית - 2006 על היותו "שרלוק הולמס מן הטובים ביותר בכל הזמנים" תואר אמן העם של ברית המועצות - 1988 את קולו הייחודי קיבל ליוואנוב לאחר משחקו בסרט "המכתב שלא נשלח", בו הכריח הבמאי מיכאל קאלאטוזוב את השחקנים לצעוק בקור של-40 מעלות וכתוצאה מכך קרע ליוואנוב את מיתרי גרונו. לאחר שעבר טיפולים רפואיים להחזרת קולו התברר שהוא שב לדבר, אך עם צרידות ייחודית שמהווה את אחד מסמליו המסחריים. מדיה וקבצים בנושא וסילי ליוואנוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסילי ליוואנוב וסילי ליוואנוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וסילי ליוואנוב, באתר AllMovie (באנגלית) וסילי ליוואנוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) וסילי ליוואנוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) וסילי ליוואנוב, באתר Discogs (באנגלית) http://www.fco.gov.uk/en/publications-and-documents/freedom-of-information/ http://www.lenta.ru/news/2005/12/21/award/_Printed.htm http://news.bbc.co.uk/hi/russian/entertainment/newsid_4741000/4741474.stm
אורי צאן

אורי צאן (21 ביולי 1924 – 29 בינואר 1996) היה לוחם פלמ"ח וסופר; ממקימי ה"חי בר" וה"טכנודע בחדרה". נולד ב-1924 לחנה ומאיר בארץ ישראל. למד בבית-ספר "אחד-העם" בחדרה ולאחר מכן בתיכון חדרה. בגיל 17, התגייס ב-1941 לפלוגה ג' של הפלמ"ח. הוא שירת באפיקים ובאשדות יעקב במסגרת הכשרת "מעוז" יגור-אפיקים של הנוער העובד. השתתף בהעלאת עולים מלבנון לישראל; בסיס היציאה היה כפר גלעדי. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני ובמלחמת סיני בחטיבה 9 שירדה לשארם א-שייח'. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים שרת בהג"א. צאן למד במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון. ב-1956 היה פקח הציד הלאומי הראשון במדינה. הוא היה כפוף ל"מדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות. בהמשך תפקד כעוזר ראשי לאלוף אברהם יפה ברשות שמורות הטבע. ב-1960 יזם והקים עם יפה את אגודת החי-בר; מטרת האגודה הייתה להשיב לארץ ישראל את חיות הבר התנ"כיות שחיו בה בימי קדם. ב-1986, לאחר פרישתו מהרשות, פעל להקמת ה"טכנודע" בחדרה והיה מנהלו הראשון. צאן כתב ארבעה ספרים: "חלום שהתגשם", המספר על הקמת שמורת חי-בר בנגב; "היצרים להטו והצבי שאג"; "הצועני"; ו"עולם אכזר הסוואנה". אורי צאן היה נשוי למלכה (לבית גולדפיין) ונולדו להם שתי בנות. הוא התגורר בחדרה עד לפטירתו ב-1996. אורי צאן, באתר הפלמ"ח רשימת הפרסומים של אורי צאן, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של אורי צאן, באתר "סימניה" אורי צאן, דף שער בספרייה הלאומית Tal, Alon Pollution in a Promised Land – An Environmental History of Israel, Berkeley, California, University of California Press, page 159, 2002. שמורת טבע חי בר בכרמל, באתר רשות הטבע והגנים Tal, Alon Pollution in a Promised Land – An Environmental History of Israel, Berkeley, California, University of California Press, page 190, 2002.
מחלף אולגה

מחלף אולגה הוא מחלף המחבר את שכונת גבעת אולגה השוכנת במערב העיר חדרה, ואת העיר חדרה עם כביש 2. בינואר 1959 הושלמה סלילת מסלול בודד של כביש 2 מנתניה ועד לכניסה לחדרה (ללא המשך צפונה). באמצע שנת 1965 נפתח המסלול הנוסף עד גבעת אולגה, (למעט מעל נחל אלכסנדר, בגלל הצורך להרחיב את הגשר מעל הנחל). בכניסה לשכונת גבעת אולגה נבנה צומת. בשנת 1969 הושלמה סלילתו של כביש 2 מחדרה לחיפה. במסגרת המגמה להפוך את כביש החוף לכביש מהיר לכל אורכו, נחנך ב-2 במאי 1993 מחלף במקום, על שם שכונת גבעת אולגה, הקרויה על שם אולגה חנקין. בשנת 2019 החל המחלף לעבור שדרוג, במסגרתו חובר כביש הגישה של מרכז הקניות "מול החוף ווילג'" מכיוון גשר אריאל שרון לכיוון גשר המחלף. אחר כך החלו עבודות להקמת שני גשרים חדשים מעל כביש החוף, כשני מחלפים נפרדים, מחלף אולגה צפון ומחלף מחלף אולגה דרום. באוגוסט 2022 נהרס הגשר הישן במחלף, לאחר שהוקם במקביל לו גשר חדש רחב יותר. ב-29 ביוני 2023 נתפח לתנועה המחלף המשודרג בשם "אולגה צפון", שבנוסף נפתח באופן חלקי מחלף חדש בשם "אולגה דרום", המשמש ככניסה נוספת לגבעת אולגה. שבועיים אחר כך הודיע השר ישראל כ"ץ שהוא פועל לשנות את שם המחלף על שמו של קלימו חלפון, פעיל ליכוד וחבר מועצת העיר חדרה לשעבר. כל היציאות והכניסות במחלף מתבצעות באמצעות נתיבי שרות היוצאים מן הכביש בשני כיווני הנסיעה במקביל לכביש הראשי. המעבר בכביש המשני מתבצע באמצעות גשר העובר מעל הכביש הראשי בצדו הדרומי של המחלף. בשנת 2019 חובר גשר זה ישירות אל גשר אריק שרון הסמוך לתחנת הרכבת חדרה מערב, והתנועה בין מרכז חדרה וכביש החוף מתבצעת ישירות, ללא צורך לחלוף ברחוב אהרונסון החוצה שכונת מגורים (שכונת ויצמן) תוך הארכת זמן הנסיעה. החל משנת 2011 מסמן המחלף את תחילתו של קטע דרך לכיוון צפון, שבו מותרת נסיעה במהירות של 110 קילומטר לשעה. נחנכו שני כבישים מרכזיים: אזור - ראשל"צ, נתניה - חדרה, דבר, 23 בינואר 1959 מנחם תלמי, אכספרס תל אביב - חדרה, מעריב, 20 באוגוסט 1965 מחלף אולגה נפתח לתנועה, חדשות, 30 באפריל 1993 מערכת וואלה! חדשות‏, גשר על שם אריאל שרון נחנך בחדרה, באתר וואלה, 30 בנובמבר 2010 לירן טטרו, אחרי דחייה בעקבות ונדליזם בגדר הסמוכה: נחנכה הכניסה החדשה מכביש החוף לחדרה, באתר mynet‏ חדרה, 16 באפריל 2019 דבר, ‏כביש 2 סגור לתנועה בשני הכיוונים בין מחלף אולגה למחלף חבצלת עד השעה 12:00, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 באוגוסט 2022 עופר פטרסבורג‏, סוף לפקקים בחדרה? נפתח לתנועה מחלף אולגה צפון המשודרג, באתר וואלה, 29 ביוני 2023 מירית גולן, תכירו: איש הליכוד מחדרה שהשר ישראל כ"ץ פועל לקריאת מחלף אולגה על שמו, באתר mynet‏ חדרה, 19 ביולי 2023 ארז וולברג, ‏מהיום: 110 קמ"ש בכבישים המהירים, באתר גלובס, 6 בינואר 2011
מחלף אור עקיבא מערב

מחלף אור עקיבא מערב הוא מחלף המחבר את כביש 2 עם היישובים אור עקיבא וקיסריה, בכביש 6511. בסוף שנות ה-60 נסללה הדרך המהירה מחדרה לחיפה, במסגרת הכביש החדש נבנה מעבר תחתי המקשר בין היישובים קיסריה, השוכן במערב על חוף הים התיכון, ואור עקיבא הנמצא ממזרח לכביש. עם התפתחותה של אור עקיבא עלה הצורך בחיבורה אל הכביש הראשי ולאחר תכנון ארוך נחנך המחלף בשנת 2008. מבנה המחלף הוא כמחלף יהלום בו נתיבי הכניסה והיציאה אל המחלף נפגשים בשני מעגלי תנועה והמעבר בין שני צידי הכביש המהיר מתבצע על ידי המעבר מתחת לגשר הכביש. בשנת 2012 הוחלט לקרוא את המחלף על שמו של יוני נתניהו[דרושה הבהרה]. מדיה וקבצים בנושא מחלף אור עקיבא מערב בוויקישיתוף מחלף אור עקיבא נפתח היום לתנועה בהשקעה של כ-60 מיליון שקלים, באתר כאן נעים, 25 באוגוסט 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איג'יפטאייר אקספרס

איג'פטאייר אקספרס (בערבית: مصر للطيران إكسبريس, באנגלית: EgyptAir Express) הייתה חברת תעופה אזורית מצרית, חברת בת של איג'יפטאייר. החברה נוסדה בשנת 2006 וביצעה את טיסתה הראשונה בשנת 2007. החברה הייתה חברה בברית חברת התעופה סטאר אלייאנס משנת 2008. ב-4 בנובמבר 2019 היא מוזגה לחברת האם שלה כחלק מהתארגנות מחדש של החברה. החברה נוסדה על מנת לספק שירות לטיסות פנימיות וליעדים קרובים במצרים ובסביבתה. החברה השתמשה רק במטוסים קטנים, וטסה ל-14 יעדים במצרים וכן לנמל התעופה באתונה, בודפשט, ביירות, נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, ג'דה ותל אביב. צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019 (בשעת מיזוג החברה): מדיה וקבצים בנושא איג'יפטאייר אקספרס בוויקישיתוף פרטי צי המטוסים של איג'יפטאייר אקספרס, באתר airfleets.net (באנגלית)
מרי בדהם

מרי בדהם (באנגלית: Mary Badham; נולדה ב-7 באוקטובר 1952) היא שחקנית קולנוע והמועמדת הצעירה ביותר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד על הופעתה בסרט "אל תיגע בזמיר". בדהם נולדה בעיר ברמינגהאם שבאלבמה לקצין צבא בדימוס ולשחקנית. פרצה לתודעה בשנת 1962 לאחר שנבחרה לתפקיד הילדה הפראית סקאוט פינץ' בעיבוד הקולנועי של רוברט מאליגן לרומן "אל תיגע בזמיר". בדהם הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שנבחנה לתפקיד ובגיל 10 בלבד הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ללא ניסיון משחק קודם והייתה לצעירה ביותר המועמדת לפרס עד לשחקנית טייטום אוניל. את הפרס הפסידה בדהם לפטי דיוק שזכתה באוסקר בגיל 16 בלבד. לאחר מכן התפרסמה בדהם בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" בתפקיד הילדה ספורט שרווד. אף על פי שהצליחה כבר לפרוץ בהוליווד בגיל צעיר לא פיתחה לעצמה קריית משחק והופיעה למעשה רק בשנת 1966 בסרטו של סידני פולאק "בית זה עומד להיהרס" בתפקיד הילדה הפרועה ווילי סטאר. בשנת 2005 חזרה בדהם מפרישה להופעה קטנה בדרמה העצמאית "אחת משלנו". בדהם היא אחותו הצעירה של במאי המצליח של "שיגעון המוזיקה", "משחקי מלחמה" ו"רעם כחול" ג'ון בדהם. בדהם עובדת כרסטורית אומנות. מדיה וקבצים בנושא מרי בדהם בוויקישיתוף מרי בדהם, ברשת החברתית פייסבוק מרי בדהם, ברשת החברתית אינסטגרם מרי בדהם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרי בדהם, באתר AllMovie (באנגלית) מרי בדהם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנורמה נעה

פנורמה נעה היא אמצעי בידור שהומצא בסוף המאה ה-18. שמה נגזר רעיונית מהציור הפנורמי שהיה פופולרי באותה עת, אם כי עיצובה היה שונה והיא שרדה זמן ממושך יותר. מקור השם פנורמה ביוונית ומשמעותו "לראות הכל". הצייר רוברט בארקר המציא את המושג "פנורמה נעה" ב-1791 כדי לתאר את ציורי אדינבורו המרשימים שצייר. זאת למרות שציוריו הללו לא היו פנורמיים (היקפיים) אלא תצוגה המשכית של סצינות חולפות, כאילו נצפו מתוך סירה שטה או מחלון רכבת נוסעת. התמונות הותקנו על סלילים ענקיים וגולגלו למול פני הקהל דרך מסך-רקע או פרוסניום, אשר הסתיר את המנגנון מהקהל. שלא כמו במוצגי ציור פנורמי, לפנורמה הנעה כמעט תמיד נלוותה קריינות שתארה את התמונות החולפות והוסיפה לדרמה של האירועים המתוארים. לעיתים נוסף גם ליווי נגינת מוזיקה. אחד הקריינים המצליחים ביותר היה ג'ון בנבארד, שהפנורמה שלו, טיול במורד ובמעלה המיסיסיפי, הניבה סיור עולמי כה מוצלח עד שרווחיו איפשרו לו לבנות אחוזה עצומה בלונג איילנד כחיקוי לטירת וינדזור. בבריטניה סיירו בכל קצוות המדינה מגוון פנורמות כאלו משנות ה-50 של המאה ה-19 עד סוף שנות ה-1880. באמצע המאה ה-19 הייתה הפנורמה הנעה אחד מאמצעי הבידור הנפוצים ביותר; מאות פנורמות סיירו בקביעות ברחבי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אירופאיות רבות. פנורמות נעות שימשו גם במחזות מלודרמטיים. הן הפכו לרכיב ויזואלי חדש בתיאטרון ואיפשרו שילוב איכות מציאותית יותר במחזות. בנוסף להיותן אפקט מיוחד על הבמות, היוו הפנורמות אב-קדמון ובסיס לקולנוע המוקדם. פנורמות נעות (ולעיתים גם דיורמות נעות) שימשו לשיחזור טקסי ענק. ב-1811 שוחזר בפילדלפיה אירוע משנת 1788 על גבי 400 מטר של בד מצויר. כך שוחזר גם טקס ההכתרה של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בלונדון. נופים ומסעות אקזוטיים היוו נושא פופולרי, בעיקר מסעות להודו, ניו זילנד, אוסטרליה והאזור הארקטי. בארצות הברית פנורמות פופולריות בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 היו ערים גדולות כגיון ניו יורק ומפלי ניאגרה. פנורמות מעטות שרדו עד ימינו, ושיקולי שימור מונעים הצגתן בפורמט המקורי. במוזיאון במיין מצויה פנורמה שצוירה בעבודה משותפת של מיטב ציירי התקופה. פנורמות מצויות גם במוזיאון במסצ'וסטס ובמוזיאון לאמנות של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. ב-2005 נתרמה לאוניברסיטת בראון פנורמה שצוירה ב-1860 ומתארת את חיי גריבלדי. אורכה כ-43 מטרים, מצוירת משני צידיה בצבעי מים. הפנורמה כוללת 42 סצינות, לרבות טקסט הקריינות המקורי הכתוב בדיו. סינאורמה מדיה וקבצים בנושא פנורמה נעה בוויקישיתוף דוד שביט, ‏הפנורמה הנעה הראשונה של ארץ-ישראל, קתדרה 38, דצמבר 1985
קיושי שיגה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא שיגה. קִיוֹשִׁי שִׁיגָה (ביפנית: 志賀 潔; 7 בפברואר 1871 – 25 בינואר 1957) היה רופא ובקטריולוג יפני. שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן. הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו. הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק Shigella dysenteriae, חיידק מתג מהסוג Shigella הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%. סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר. לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה. שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957. קיטסאטו שיבסבורו מדיה וקבצים בנושא קיושי שיגה בוויקישיתוף קיושי שיגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שכונת אברהם אבינו

שכונת אברהם אבינו היא שכונה יהודית בחברון, סמוך למערת המכפלה. השכונה הוקמה בידי יהודים גולי ספרד במאה ה-16, וחרבה לחלוטין בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט. בשנת 1979 הוקמה במקום מחדש שכונה יהודית בשם זה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אדמות השכונה נקנו במאה ה-16, בידי קבוצת יהודים ממגורשי ספרד. הקבוצה התיישבה בחברון בנשיאות הרב מלכיאל אשכנזי. במרכז השכונה הוקם בית הכנסת אברהם אבינו בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט (1929) עונו ונרצחו יהודים תושבי השכונה. התושבים ששרדו פונו לירושלים על ידי הבריטים. בכך פסקה ההתיישבות היהודית בשכונה לתקופה של 50 שנה. לאחר הכיבוש הירדני בה'תש"ח (1948) הרסו הערבים את בתי השכונה והקימו עליהם שוק סיטונאי, מרכז איסוף אשפה ובית שימוש ציבורי. על חורבות בית הכנסת אברהם אבינו הוקם דיר עיזים וחמורים. שכונת אברהם אבינו יושבה מחדש ביהודים בשנת 1979. בראש קבוצת המתיישבים עמד הרב משה לוינגר. בשכונה נבנו מספר בנייני מגורים, בבתי השכונה מתגוררות כ-40 משפחות. בצידה הצפוני של השכונה ניצב בית הכנסת אברהם אבינו ששמו כשם השכונה. במרכז השכונה פועל בית הארחה "אשל אברהם", ולצדו דירת אירוח הקרויה "בית המערות". בשכונה שוכנים גם גני ילדים, "בית ביתר" ומשרדי היישוב היהודי בחברון. בנוסף קיים בשכונה מקווה טהרה וסמוך לו גינת משחקים שמשמשת את ילדי השכונה. ב-1999 אישר ראש הממשלה בנימין נתניהו הקמת בניין נוסף שנקרא בית נחום ויהודה, על שם נחום הוס ויהודה פרטוש שנרצחו בידי מחבלים. בשנת 2001 נרצחה בשכונה התינוקת שלהבת פס מירי של צלף פלסטיני. לזכרה של שלהבת הוקמה אנדרטה במקום הרצח. פנים בית הכנסת "אברהם אבינו" ציון מקום הירצחה של שלהבת פס מדיה וקבצים בנושא שכונת אברהם אבינו בוויקישיתוף שכונת אברהם אבינו באתר "היישוב היהודי בחברון" שכונת אברהם אבינו באתר ישיבת "שבי חברון"(הקישור אינו פעיל) תולדות ההתיישבות החדשה בחברון באתר חברון
עיצור וילוני, סותם, אטום

עיצור וילוני סותם אטום הוא צליל עיצורי המצוי בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא K לטינית קטנה /k/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-k. זהו הצליל לאותיות כּ ו-ק - בהגיות העברית המקראית והטברנית הקו"ף מבוטאת כעיצור ענבלי, סותם, אטום. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מחלף כפר סבא רעננה צפון

מחלף כפר סבא רעננה צפון הוא מחלף, המחבר את הערים כפר סבא ורעננה אל כביש 4. מחלף כפר סבא רעננה צפון הוקם כמענה לעומסי התנועה הרבים מהם סבל הצומת שקדם לו, כחלק מתוכנית כוללת למחלוף כל הצמתים בכביש 4 ממחלף מורשה וצפונה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2009 בהשקעה של למעלה מ-250 מיליון שקלים. מבנה המחלף משלב מחלף עלה תלתן עם מחלף יהלום. כביש 4 מצוי על גשר; הכביש המקשר בין שתי הערים עובר מתחתיו בזוג מנהרות; בפניה מכביש 4 לכיוון הערים רמפת לולאה (ללא רמזור); בפנייה מכפר סבא לצפון כביש 4 נתיב האצה ישיר (ללא רמזור); ובפניות ממזרח לדרום או ממערב לצפון זוג צמתים מרומזרים משני צידי הגשר, שלאחריהם מעבר במנהרות. מדיה וקבצים בנושא מחלף כפר סבא רעננה צפון בוויקישיתוף אירית גרינברג-שאול, מחלף רעננה כפר סבא צפון נפתח רשמית, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 23 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכבת קלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רכבת קלה – סוג של רכבת המיועדת להסעת נוסעים בתוך ערים ובסביבותיהן לרשימת רכבות קלות בישראל ובשאר העולם ראו רכבת קלה#רשימת רכבות קלות לפי מדינה כפיר רכבת קלה – חברה פרטית המפעילה את הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים משנת 2021 רכבת קלה (סרט) – סרט דרמה ישראלי משנת 2018 המתרחש ברכבת הקלה בירושלים
רקון (רכב תצפית)

רקון (באנגלית: Stalker) הוא מערכת תצפית לאיסוף מודיעין המותקנת על כלי רכב מסוג האמר המקנה לה ניידות ועבירות גם בשטחים קשים. המערכת עצמאית לגמרי ומכילה את כל המרכיבים לתנועה, תצפית, וניתוח המידע שנאסף. המערכת פותחה ומיוצרת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, והיא כוללת מכ"ם קרקעי בעל יכולת להבחין בבני אדם ממרחק של כ-10 קילומטרים ומצלמה מדגם POP לאיסוף מודיעין חזותי, המורכבים על תורן טלסקופי המתנשא לגובה של עד תשעה מטרים. בנוסף מותקן על התורן אמצעי מדויק למציאת הצפון (north finder) המערכת מופעלת על ידי צוות של שלושה אנשים, היושבים בתא סגור וממוזג בחלקו האחורי של הרכב. המערכת פועלת משנת 2001 בשירות חיל האיסוף הקרבי, ומאוחר יותר גם בשירות משמר הגבול ומשטרת ישראל. ב-2010 נכנס לשירות צבאי אב טיפוס של ה"גרניט" שאמור בסופו של תהליך להחליף את הרקון המיושן. במשטרה משמשת המערכת לזיהוי מרחוק של פעילות עבריינית, ובמשמר הגבול משמשת המערכת לאיתור מסתננים וכן סיוע לפעילות היחידות המיוחדות של מג"ב. נגמפו"פ פרסום מהאתר הרשמי של רפא"ל יניב קובוביץ, מה עשה רכב תצפית בהפגנת המחאה בת"א, באתר הארץ, 1 ביולי 2012
אייר ערביה איג'יפט

אייר ערביה איג'יפט (בערבית: العربية للطيران مصر, באנגלית: Air Arabia Egypt) היא חברה לטיסות חסך מצרית שבסיסה נמצא בנמל התעופה בורג' אל-ערב שליד העיר אלכסנדריה. החברה שייכת לשלושה גופים: 10% בידי אייר עראביה איג'יפט, 40% בידי אייר ערביה ו-50% בידי Travco Group. החברה החלה את פעילותה ב-1 ביוני 2010, והיא מפעילה טיסות מנמל התעופה בורג' אל-ערב לתשעה יעדים, ובהם עמאן, כווית סיטי, ביירות, ח'רטום, מילאנו, איסטנבול ואבו דאבי. צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר ערביה איג'יפט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר ערביה איג'יפט פרטי צי המטוסים של אייר עראביה איג'יפט, באתר airfleets.net (באנגלית)
אייר ערביה מרוק

אייר ערביה מרוק (בערבית: العربية للطيران المغرب, באנגלית: Air Arabia Maroc) היא חברה לטיסות חסך מרוקאית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי בקזבלנקה. החברה היא חברת בת של חברת התעופה אייר ערביה. צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2019: מדיה וקבצים בנושא אייר ערביה מרוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אייר ערביה מרוק פרטי צי המטוסים של אייר עראביה מרוק, באתר airfleets.net (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות תעופה ובנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כלא ברזה קרטוסקה

כלא בֶּרֶזָה קַארְטוּסקָה (בפולנית: Miejsce Odosobnienia w Berezie Kartuskiej) היה כלא פולני בעיירה בברזה קרטוסקה (לימים חלק מבלארוס), אשר פעל בין השנים 1934–1939. קיים ויכוח על הגדרתו של המקום. יש שכינוהו מחנה ריכוז, אך פולין מתנגדת להגדרה זו. המבנה המרכזי, אשר שימש בעבר ככלא צארי, הוא בניין לבנים בן שלוש קומות. הכלא אוכלס בעיקר באסירים פוליטיים, הן מימין והן משמאל. האסירים, כמה אלפים בכל שנות קיומו וכמה מאות בזמן נתון, נכלאו בו בעקבות מעצרים מנהליים. בין אסיריו המפורסמים נמנו אדווארד אוחאב, בולסווב פייסצקי, רומן שוכביץ, שמעון דובז'ינסקי ועוד. הכלא נודע בתנאיו הקשים במיוחד. בין היתר, היו האסירים נתונים ברעב ובקור, נאלצו לבצע עבודות כפייה וסבלו מעונשים כבדים כגון שהייה בצינוק, השפלות, טרטורים ואלימות. הספר המרכזי המתעד את קורותיו של המחנה, הוא Bereziacy, אשר יצא לאור בשנת 1965. תיעוד נוסף, הוא סרטו של יורי לוחובי משנת 2007. בין מפקדי המחנה, סוהריו והאחראים עליו נמנו ווצווב קוסטק־ביירנצקי (בפולנית: Wacław Kostek-Biernacki), יוזף קמאלה־קורהנסקי ‏(Józef Kamala-Kurhański), וינצנטי רידזיק (Rydzik Wincenty) ובולסווב גרפנר (Bolesław Greffner). לפחות אחד המפקדים נשלח להשתלם במחנות הריכוז שהקים היטלר, ובשובו הנהיג את השיטות שלמד. הרפובליקה הפולנית השנייה סנאציה Pasternak, Leon (red.), Bereziacy, Warszawa: Książką i Wiedza, 1965 מדיה וקבצים בנושא כלא ברזה קרטוסקה בוויקישיתוף נתן שפיגל, שביל הזהב - שיחות וזכרונות, ירושלים: מאגנס, התש"ן, 53 נתן שפיגל, שביל הזהב - שיחות וזכרונות, ירושלים: מאגנס, התש"ן, 53; Bereziacy, Leon Pasternak (red.), Warszawa: Książką i Wiedza, 1965, 96 - 99, 458 Bereziacy, Leon Pasternak (red.), Warszawa: Książką i Wiedza, 1965, 98 Bereziacy, Leon Pasternak (red.), Warszawa: Książką i Wiedza, 1965, 96 Bereziacy, Leon Pasternak (red.), Warszawa: Książką i Wiedza, 1965, 96 - 99, 458 Movies Bereziacy, Leon Pasternak (red.), Warszawa: Książką i Wiedza, 1965, 99
משה פראוסניץ

משה (מקס) ו' פּרַאוּסניץ (Moshe W. Prausnitz;‏ 8 בדצמבר 1922, ברלין – 1 ביולי 1998, ירושלים) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בתחום הפרהיסטוריה. פראוסניץ נולד בברלין בירת גרמניה ב-1922. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937, בגיל 15, והתגורר על הר הכרמל בחיפה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. בשנת 1953 נסע להשתלם באנגליה ולמד אצל הפרהיסטוריון הנודע ויר גורדון צ'ילד. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית. עבודתו עסקה ב"כלי צור נאוליתיים" היא יצאה לאור באנגלית כספר בשם "From Hunter to Farmer and Trader". פראוסניץ עבד באגף העתיקות. עבודתו הראשונה הייתה בחפירות בקיסריה כעוזר לפרופסור שמואל ייבין, מנהל האגף דאז. החפירה הראשונה שניהל (יחד עם מרים תדמור) הייתה בראש הנקרה. במסגרת עבודתו ניהל וחפר באתרים ארכאולוגים רבים. בין האתרים שחפר: בית הקברות ליד תל אבו הואם (1952); שרידי כנסייה ויישוב ביזנטי ליד שבי ציון (1955); תל אכזיב (1958–1998), ביחד עם המכון המזרחי של אוניברסיטת רומא, חפירה שהמשיכה אילת מזר בהצעתו, לאחר מותו; תל עלי – אתר נאוליתי מדרום לכנרת; תל כברי; בהרצליה – אתר פרהיסטורי; האתר הנאוליתי הטבוע נווה ים ביחד עם ארנסט אליעזר ורֶשנֶר; אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה מחצבת עברון בגליל, ביחד עם אברהם רונן; מבצר ראש מיה בחיפה ואתרים נוספים. בשנת 1959, בהיותו מפקח מחוז הצפון של אגף העתיקות, הגיש לרמטכ"ל חיים לסקוב תלונה כנגד משה דיין וקצינים נוספים על חפירות בלתי חוקיות שבוצעו בתל אל-ערבי הסמוך לקיבוץ יסעור בגליל, בדרישה להחזרת ממצאים שנלקחו על ידם מהאתר. לאחר מכן היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות (יחד עם רם גופנא, יוסף נווה, יוסף ליבוביץ ולוי יצחק רחמני) שכתבו מכתב תלונה על דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו. בן-גוריון השתיק את המאורע. פראוסניץ שימש בתקופה מסוימת גם כעורכו של "מתקופת האבן", כתב העת המדעי של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה. נפטר בירושלים בקיץ 1998, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים. עזבונו הועבר לרשות העתיקות. מרים תדמור, 'לזכר נעדרים: משה פראוסניץ', קדמוניות (רבעון לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא) 32, 117 (1999), 59-60. עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 330. משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970. 'Obituaries: Prausnitz, Moshe,' Israel Exploration Journal 49 (1999), 144. Prausnitz, Moshe. W. (1975). Rosh Maya (Kh. Rushmiya), Haïfa(הקישור אינו פעיל). Revue Biblique, 82(4), 591–594. מדיה וקבצים בנושא משה פראוסניץ בוויקישיתוף רשימת המאמרים של משה פראוסניץ באתר רמב"י אתר העמותה הישראלית לפרהיסטוריה ובה גם כתב העת "מתקופת האבן" העבר שב לשבי ציון, דבר, 13 בדצמבר 1957. מינהל השימור - שבי ציון כנסייה ושרידי יישוב ביזנטי נסתיימה עונת החפירה הראשונה בתל אכזיב, דבר, 25 בספטמבר 1963. משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970 רן שפירא, מגילות משה דיין, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2004.