laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעיין הקשת

מעיין הקשת (בערבית: عِين القُوس) הוא מעיין שכבה הסמוך לנווה צוף בהרי בנימין. מי המעיין נובעים ממערה חצובה בסלע, וזורמים לבריכה דרך שוקת גדולה. לצידה של הבריכה הגדולה ישנה בריכה נוספת, נמוכה יותר, המתאימה לרחצת ילדים. בשנת 2015 בנה נוער מהנווה צוף בריכה גדולה נוספת צפונית-מזרחית לשתי הבריכות. סביב המעיין צומחים שיחי פטל ועצי דולב מזרחי. ב-2009 שיפצו בני נוער מנווה צוף את המעיין ומאז הוא מתוחזק על ידם. ליד המעיין הוקמה סככת צל והוצבו ספסלים ושולחנות פיקניק. בפרסומים של המועצה האזורית מטה בנימין המעיין נקרא "מעיין מאיר" או "עין מאיר" על שם מייסד היישוב, מאיר סגל. מאז 2009 הפך למוקד סכסוך בין תושבי דיר ניזאם ונבי סאלח לתושבי נווה צוף. לטענת תושבי הכפרים במשך מאות שנים הם עשו שימוש במי המעיין. האתר מוזכר בדיווחים של מבקרים שהגיעו לאזור בתקופת המנדט הבריטי, שתארו אותו כמקום קדוש למוסלמים, המוקדש לקדושה ריא (סית' ריא). מנגד טוענים תושבי היישוב שהמעיין לא היה בשימוש עד שהם שיפצו אותו. בכל יום שישי מקיימים הפלסטינים ביחד עם פעילי שמאל הפגנות במקום. ב-17 בנובמבר 2012 במהלך ההפגנה השבועית נורה בגבו מאש חיה מתפרע בשם רושדי תמימי ומת כעבור יומיים. ב-19 ביולי 2013 נפצעה דוברת "בצלם" ברגלה מכדור גומי, בשעה שתיעדה את ההפגנה השבועית. במאי 2020, במהלך ניסיון לפיגוע דריסה, נורה למוות מחבל פלסטיני בן 39. הבריכה מבט מהכניסה השלט במעיין משה קוסטה, אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, ספריית בית אל, 2008 דניאל אלדר ויוסף ירושלמי, ההר הטוב הזה - מסלולים ואתרים בדרום השומרון, ספריית בית אל, 2009 מעין מאיר, באתר בנימין עין אל-קוס - מעיין מאיר, באתר iNature מעין מאיר, באתר בנימין מעיין מאיר, באתר האינטרנט של נווה צוף גם במהלך השבת התפרעויות של פלסטינים סמוך לנווה צוף, באתר ערוץ 7, 9 בינואר 2010 תיעוד: מתנחלים מיידים אבנים במהלך הפגנה של פלסטינים ליד רמאללה, באתר nana10‏, 10 בינואר 2010 "אלוף פיקוד המרכז הורה לחקור חיילים שלא עצרו מתנחלים שיידו אבנים", באתר nana10‏, 11 בינואר 2010 יהושע בריינר‏, למתנחלים והפלסטינים יש סיבה חדשה לריב, באתר וואלה, 12 בינואר 2010 עלי ואקד, זירת העימות החדשה בגדה: הכול בגלל מעיין, באתר ynet, 26 בינואר 2010 "מעיין מאיר" הושחת שוב על ידי פורעים ערבים, באתר ערוץ 7, 5 במרץ 2010 יאיר אלטמן, סכסוך לדורות בנבי סלאח: "ילדינו יסבלו? גם אתם", באתר ynet, 18 בדצמבר 2010 קלמן ליבסקינד, "החדשות בישראל באדיבות צלמי התעמולה הפלסטינים", nrg 4.7.10 רינת אביגדור ודן טמיר, נבי זעם, "במחנה", 21 ביולי 2010 עין אל-קוס - מעיין מאיר – iNature, באתר inature.info ניר חסון, מת המפגין שנורה אמש בראשו בנבי סאלח, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2011 גדעון לוי, גם הכפר נבי סאלח מצטרף ל"אינתיפאדה הלבנה", באתר הארץ, 16 באפריל 2010 חיים לוינסון, שני פלסטינים נהרגו מאש צה"ל, מאות תקפו חיילים, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2012 חיים לוינסון, דוברת בצלם נפגעה מירי ברגלה מטווח קצר, באתר הארץ, 21 ביולי 2013 יואב זיתון ואליאור לוי, סוכל פיגוע דריסה ליד רמאללה: המחבל נורה למוות, באתר ynet, 29 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חטיבת היבשה

חטיבת ההדרכה אמונה על פיתוח תפיסות היסוד של מרכיבי היבשה של צה"ל, כמו גם תפקידה לתכנן, להפעיל ולבקר את האימונים היבשתיים, מה שכולל גם את ניהול תקציבי האימונים. בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף. חטיבת ההדרכה מורכבת ממספר בתי ספר, בראש כל בית ספר עומד קצין בדרגת אלוף-משנה. בית ספר למקצועות החי"ר בית הספר לשריון בית הספר לתותחנות שדה בית הספר להנדסה צבאית בית הספר להגנת גבולות מחלקת ההדרכה: מהווה גוף מקצועי אשר בונה את מסגרות ההדרכה וההכשרה בזרוע היבשה. מתוך כך אחראית המחלקה לגופי ההדרכה, לבניית התוכן וצורות ההדרכה וההכשרה במסגרות השונות של זרוע היבשה, כמו גם לפיתוח קורסי ההכשרה המקצועיים בזרוע. פיקוד ההכשרות והאימונים מרכז חלק גדול מסמכויות חטיבת ההדרכה וביצע רה-ארגון לסמכויות, כך שמפקד חטיבת ההדרכה הוא גם מפקד מרכז הכשרות היסוד שבתוך הפיקוד. מפקד החטיבה ומפקד מרכז הכשרות היסוד כיום הוא תא"ל אלרן מוראש. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. עמוד חטיבת היבשה באתר זרוע היבשה (מז"י) של צה"ל.
גל לב

גל לב (נולד ב-5 באוגוסט 1985) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ומוזיקאי ישראלי, זוכה פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. גל לב נולד וגדל בתל אביב. אחרי שירותו הצבאי החל גל את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2007-2010) הוא למד במחזור עם ג'ייסון דנינו הולט וליאל דניר. בשנה השלישית ללימודיו הלחין וכתב מוזיקה להצגות של בני מחזורו שבהן גם שיחק, ביניהן "ז'ק ואדונו" בבימויו של מישה לוריה ו"הרומן שלי עם גאיה" בבימויו של מיקי גורביץ'. גל לב אף היה חלק מלהקת טררם. כיום הוא חלק מהרכב האינדי אלקטרוני סודה ביט עם אלון לוי (תמיד אותו חלום) ודותן מושונוב. "פיטר פן"- אורנה פורת ותיאטרון חיפה-דמות: פיטר פן "בארץ לובנגולו מלך זולו"- תפקיד ראשי- נחום גוטמן- מרכז מנדל, ומדיטק חולון "טררם" -3 שנים "כשהאנייה שוקעת"- צוותא "טררם קידס"- הצגות ילדים- שנתיים. - כח הקצב השתתף במותק של פסטיבל 5 לשנת 2012 השכלה מוזיקלית-קונסרבטוריון ת"א 1997-2003 מנגן על 8 כלי נגינה: פסנתר, תופים, גיטרה, גיטרה בס, קלרינט, סקסופון, חלילית ומפוחית. לחן והפקה מוזיקלית לפסטיבל עכו לתיאטרון 2011- "לב" (בימוי-ג'ייסון דנינו הולט) לחן והפקה מוזיקלית לפסטיבל עכו לתיאטרון 2010- "משורה משחרר רק המוות" (בימוי-ג'ייסון דנינו הולט) לחנים והפקה מוזיקלית לפסטיבל ישראל 2011- "ליידי טוויסטד" (בימוי-ג'ייסון דנינו הולט) כתיבת לחנים והפקה מוזיקלית לקלטת הילדים- "הקייטנה של אין כמוטי" 2011 כתיבת לחנים והפקה מוזיקלית לקלטת הילדים- "הקיץ של אביבית" שתעלה בקרוב כתיבת לחנים והפקה מוזיקלית לסרט הדוקומנטרי- "תעודה של זהות"- זוכה פסטיבל דוק אביב בסרט הטוב לשנת 2010 לחן וניהול מוזיקלי+הפקה מוזיקלית להצגות בניסן נתיב ת"א ב 2010: "שוב צלצלו בדלת" "ז'אק ואדונו" "הרומן שלי עם גאיה"(בימוי מיקי גורביץ') לחן וניהול מוזיקלי+הפקה מוזיקלית להצגות בניסן נתיב י-ם 2012 "המפקח האונד" "קומדיה שחורה" בבימויו של דור צויגנבום עיבודים חדשים לשיריה של דיקלה דורי- 2012 ניהול והפקה מוזיקלית פרויקט שירה ניסן נתיב 2009 ניהול והפקה מוזיקלית פרויקט תנועה ניסן נתיב 2009 כתיבת לחנים והפקה מוזיקלית ל 2 סרטי גמר- "סם שפיגל" וזוכה פרס בסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים בסינמטק ת"א 2010 הלחנת פסקול הסרט "חמדה של שמי זרחין (2024) גל לב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גל לב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גל לב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גל לב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יונתן אסתרקין, לב חצוי: ריאיון עם גל לב, באתר nrg‏, 3 בנובמבר 2010
ואקצוקי רייג'ירו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא ואקצוקי. ואקצוקי רייג'ירו (ביפנית: 若槻 禮次郎;‏ 21 במרץ 1866 - 20 בנובמבר 1949) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-25 וה-28. ואקצוקי נולד בעיר מצואואה שבנחלת איזומו (כיום מחוז שימאנה), למשפחת סמוראים בשם אוקמורה. לאחר נישואיו אימצה אותו משפחת אשתו מכיוון שלא היה לו יורש זכר, ולפיכך קיבל על עצמו את השם ואקצוקי. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת טוקיו ב-1892. לאחר סיום הלימודים החל ואקצוקי לעבוד במשרד האוצר, ראשית בתפקיד מנהל אגף המיסים, ולאחר מכן בתפקיד סגן השר. הוא נכנס לבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1911, וכיהן בתפקיד שר האוצר בכהונתו השלישית של קאצורה טרו ובכהונתו השנייה של אוקומה שיגנובו בראשית העשור השני של המאה ה-20. באותה עת הפך גם למנהיג מפלגת ריקן דושיקאי, וממשיכת דרכה קנסייקאי ב-1914. ואקצוקי התמנה לתפקיד שר הפנים ביוני 1924, בממשלתו של קאטו טקאקי, ופעל למען הרחבת זכות הבחירה ולמען חקיקת החוק לשמירה על הסדר ב-1925. ואקצוקי התמנה לראשות ממשלת יפן ב-30 בינואר 1926, בעקבות מותו בתפקיד של קאטו. כהונתו הראשונה נמשכה עד ה-20 באפריל 1927, אז נאלץ להתפטר בעקבות משבר פיננסי שפקד את המדינה. ואקצוקי קיבל את עיטור מסדר פרחי הפאולוניה ב-10 בנובמבר 1928. לאחר שיצג את יפן בהועידה הימית בלונדון ב-1930, פעל ואקצוקי ליישום ההגבלות על החימוש שהתקבלו בוועידה, צעד שגרר מתיחות בינו לבין הממסד הצבאי וגורמים לאומניים. לאחר התפטרות ראש הממשלה המאגוצ'י אוסאצ'י, בעקבות פציעתו בניסיון התנקשות, החליפו ואקצוקי בנשיאות מפלגת ריקן מינסייטו, ממשיכת דרכה של קנסייקאי. באפריל 1931 קיבל את תואר הקזוקו דאנשאקו (ברון), ובאותו חודש הוא החליף את המגוצ'י בראשות הממשלה. במהלך כהונתו השנייה התחזק צבא יפן והחל לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית. כך לא הצליח ואקצוקי למנוע את תקרית מוקדן, ואת הסלמת המצב בסין לאחר מכן. אחרי פרישתו מראשות הממשלה התמנה ואקצוקי לנשיא מפלגת מינסייטו ביולי 1934. על אף העלייה במיליטריזם במדינה, הוא המשיך להשמיע התנגדות למלחמת סין–יפן השנייה, והתנגד לפתיחת מלחמה עם ארצות הברית והמעצמות המערביות. אפילו לאחר ההתקפה על פרל הארבור, טען ואקצוקי שיש לסיים את המלחמה בהקדם האפשרי. לאחר ששמע על כניעת גרמניה הנאצית במאי 1945, הוא ניסה לשכנע את ראש הממשלה דאז קנטרו סוזוקי לפתוח במשא ומתן עם ארצות הברית לסיום המלחמה. באוגוסט של אותה שנה הוא השתתף בפאנל שהמליץ לקבל את החלטות ועידת פוטסדאם ללא תנאים. לאחר כניעת יפן, קיבל ואקצוקי זימון מטעם המפקד העליון של כוחות הברית לשמש עד תביעה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. ואקצוקי נפטר מתעוקת לב בבית הקיץ שלו בשיזואוקה, ב-20 בנובמבר 1949. הוא קבור בטוקיו. Beasley, William G. The Rise of Modern Japan. Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 9780312233730. Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2000. ISBN 9780674003347 מדיה וקבצים בנושא ואקצוקי רייג'ירו בוויקישיתוף ואקצוקי רייג'ירו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קנסייקאי

קנסייקאי (ביפנית: 憲政会, "המפלגה החוקתית") הייתה מפלגה פוליטית קצרת ימים, שפעלה באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. המפלגה נוסדה ב-10 באוקטובר 1916, לאחר איחוד המפלגות ריקן דושיקאי, צ'וסייקאי וקויו קוראבו. המפלגה החדשה, בהנהגתו של קאטו טקאקי, הייתה לאופוזיציה למפלגת השלטון, ריקן סייוקאי, בהנהגת ראש הממשלה אוקומה שיגנובו. הזאיבצו של מיצובישי העניק למפלגה תמיכה כלכלית בשל קשריו של קאטו למפלגה. לאחר האיחוד החזיקה מפלגת קנסייקאי ב-198 מושבים בבית התחתון של הדיאט של יפן, ובכך הפכה למפלגת הרוב, והעלתה את הציפיות להיבחרו של קאטו לראשות הממשלה. עם זאת, תפקיד ראש הממשלה נמסר על ידי הקיסר, לפי עצת הגנרו, ובמקרה זה העדיפו חברי הגנרו את טראוצ'י מסטאקה לתפקיד זה. במחאה על כך העלתה קנסייקאי הצעת אי אמון שפיזרה את הדיאט, והביאה לבידוד המפלגה. במהלך שנותיה באופוזיציה התנגדה המפלגה להתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה ותמכה באיגודים מקצועיים. בבחירות הכלליות של 1924 השיגה קנסייקאי 150 מושבים, המספר הרב ביותר למפלגה אחת, אך לא הצליחה להשיג רוב בבית. קאטו הסכים להרכבת קואליציה עם ריקן סייוקאי של טקהאשי קורקיו, שהחזיקה ב-100 מושבים, ועם קאקושין קוראבו של אינוקאי צויושי, שהחזיקה ב-30 מושבים. קואליציית שלוש המפלגות הזאת הייתה הקואליציה השולטת הראשונה בהיסטוריה של יפן, וניצלה את מעמדה לעריכת רפורמות חברתיות ולשמירה על מדיניות חוץ מאופקת. הקואליציה קראה לביטול השפעת הגנרו, ולהצמדות לחוקת מייג'י. כמו כן, תמכו חבריה בהרחבת זכות הבחירה, וברפורמות בתחום התעסוקה והחקלאות. עם זאת, ועל אף הדימוי הליברלי שדבק בה, תמכה המפלגה גם בחוק לשמירה על הסדר ב-1925. לאחר מותו של קאטו, התמנה ואקצוקי רייג'ירו לנשיאות המפלגה, אך ממשלתו התפרקה לאחר זמן קצר, בעקבות משבר פיננסי שהכה ביפן. ביוני 1927 התאחדה מפלגת קנסייקאי עם מפלגת סייו הונטו, ויחד הן יצרו את מפלגת ריקן מינסייטו.
נבחרת אנדורה בכדורגל

נבחרת אנדורה בכדורגל (בקטלאנית: Selecció de futbol d'Andorra) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של נסיכות אנדורה. אנדורה היא אחת מנבחרות הכדורגל הצעירות בעולם. משחקה הרשמי הראשון התקיים בשנת 1996, נגד אסטוניה. במשחק הביסה אסטוניה את אנדורה בתוצאה 6:1. הדירוג הנוכחי של נבחרת אנדורה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-169 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 981.70 – ירידה של 5 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 125 נמדד לראשונה בספטמבר 2005, והדירוג הנמוך ביותר 206 נמדד לראשונה בדצמבר 2011. במסגרת מוקדמות יורו 2008, 2016 ו-2024, שיחקה אנדורה באותו בית עם נבחרת ישראל בכדורגל. 1930 עד 1994 - לא נרשמה 1998 עד 2022 - לא העפילה 1960 עד 1996 - לא נרשמה 2000 עד 2024 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה נכון ל-10 באוקטובר 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים. פרננדו סילבה ג'ולי פרננדז טוני לימה אילדפונס לימה קולדו אלברס מארק ברנאוס אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אנדורה בכדורגל מדיה וקבצים בנושא נבחרת אנדורה בכדורגל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מנובמבר 1996 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
חזי שירזי

חזי שירזי (נולד ב-7 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ. שירזי מזוהה בעיקר עם קבוצת בני יהודה תל אביב, ומהווה את אחד מסמלי המועדון. הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה הייתה בעונת 1986/1987 במשחק בין בני יהודה לבית"ר נתניה. בעונת 1989/1990 זכה עם בני יהודה באליפות המדינה היחידה שבה זכתה עד כה, תחת הדרכתו של גיורא שפיגל, ולצידם של משה סיני, יוסי זאנה ורוני לוי. לקראת עונת 1991/1992 עבר להפועל תל אביב ושיחק במדיה שלוש עונות, תחת הדרכתו של משה סיני ששימש כמנג'ר שחקן. בעונתו האחרונה במועדון שיתף פעולה עם שחקן נוסף שהגיע מבני יהודה, חיים רביבו, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר גביע המדינה. במדי הפועל תל אביב כבש שירזי 29 שערי ליגה, ובסך הכל 38 שערים בכל המסגרות. לקראת עונת 1994/1995 עבר שירזי לקבוצת הפועל צפרירים חולון, ובעונת 1996/1997 הצטרף למכבי חיפה, עמה זכה בגביע המדינה בעונת 1997/1998. בהמשך שיחק שירזי גם בהפועל באר שבע, אותה עזב במהלך עונת 1998/1999 וחזר לבני יהודה. בשנת 2001 ירד עם בני יהודה לליגה הלאומית, אך נשאר בקבוצה וסייע לה לסיים במקום השני בעונת 2001/2002 ולשוב לליגת העל לאחר עונה אחת. שירזי הופיע פעם אחת במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול ארצות הברית ב-17 ביוני 1997. בשנת 2004 פרש ממשחק פעיל לאחר 18 עונות כשחקן מקצוען, מתוכן שיחק בליגה הראשונה 17 עונות ובמדי בני יהודה שיחק 11 עונות. לאחר סיום הקריירה כשחקן, מילא תפקידים שונים במועדון בני יהודה, כמו מאמן קבוצת הנוער של המועדון, עוזר מאמן של הקבוצה הבוגרת וסקאוט. חזי שירזי הוא בנו של מאיר שירזי, כדורגלן ומנהל קבוצת בני יהודה תל אביב בעבר, ואחיו של שחקן ומאמן העבר, ניצן שירזי, אשר היה מאמנו בבני יהודה בעונתו האחרונה בקריירה. המאמן ניסן יחזקאל וכדורגלן העבר רוני מאיר הם בני דודו. חזי שירזי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל חזי שירזי, באתר Transfermarkt חזי שירזי, באתר National Football Teams חזי שירזי, באתר FootballDatabase.eu רון עמיקם, בקטנה: אליפות מחוץ לארבע הגדולות, באתר nrg מעריב, ‏25 באוקטובר 2011 חזי שירזי, באתר מכבי חיפה און-ליין רענן ברנובסקי‏, בני יהודה: חזי שירזי מונה לסקאוט, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2010 חזי שירזי, באתר ONE חזי שירזי פורש העונה מכדורגל, באתר ynet, 7 באפריל 2004
קונגהוא

קונגהוא הוא כלי מיתר סיני עתיק, ההגייה הנכונה שלו בפין-יין היא kōnghóu, הסימניות שמשמשות לכתיבת השם בסינית 箜篌 מרמזות על כך שהכלי הגיע לסין מתרבות זרה. הכלי נעלם מן הנוף הסיני בזמן שושלת מינג ששלטה בסין בשנים 1368-1664. במהלך המאה העשרים חודש הקונגהוא וקיבל צורה הדומה יותר לנבל קונצרטים מערבי. למרות הצורה הדומה ממבט ראשון ישנם כמה הבדלים מהותיים בין נבל פדלים לקונגהוא. המיתרים כרוכים מסביב לתיבת התהודה ויוצרים שתי שורות מקבילות בצורה שמזכירה נבלים כרומטיים. אותו מיתר משני צדי הנבל מייצר את אותו הצליל. ישנם שני סטים של דיסקים אשר יכולים לקצר את המיתרים בצורה קבועה מראש כדי לקבל צלילים של במול, בקר ודיאז על ידי שימוש בשבעת הפדלים. כיוון שעל כל מיתר ניתן לפרוט משני הכיוונים אפשר "לכופף" את הצליל על ידי פריטה בצד אחד והפעלת לחץ בצידו השני של המיתר. כלי פריטה נבל מדיה וקבצים בנושא קונגהוא בוויקישיתוף קונגהוא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1830 במדע

ערך מורחב – 1830 יוהאן מדלר ווילהלם ביר מפרסמים את המפה הראשונה של מאדים. 14 באוקטובר – משלחת בריטית בראשות פיליפ פארקר לחקר חופי פטגוניה, שכללה גם את האונייה "ביגל", שבה לאנגליה לאחר ארבע שנים. פרסום ספרו של צ'ארלס לייל - Principles of Geology 31 באוגוסט – הוצאת פטנט למכסחת דשא 5 במרץ – אטיין-ז'ול מארה, מדען רב-תחומי צרפתי (נפטר ב-1904) 10 במאי – פרנסואה-מארי ראול, כימאי צרפתי (נפטר ב-1901) 19 באוגוסט – יוליאוס מאייר, כימאי גרמני (נפטר ב-1895) 2 במרץ – סמואל סומרינג, פיזואולוג גרמני (נולד ב-1755) 29 במרץ – ג'יימס רנל, גאוגרף אנגלי (נולד ב-1742) 16 במאי – ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1768) מדיה וקבצים בנושא 1830 במדע בוויקישיתוף
שירה (יונה וולך)

שירה הוא כותר ספר שיריה של המשוררת הישראלית יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת "סימן קריאה" מפעלים אוניברסיטאיים בשנת 1976. אוסף השירים כולל שירים שפורסמו בספריה המוקדמים: דברים ושני גנים ויצירות חדשות, הרוב בסוגה שירית, והאחרונה בספר בשם "עמוק מאוד בים", שנכתבה בסוגה פרוזאית כביכול, בלי ניקוד. הנושאים שבהם עסקה וולך בשירי הספר הם: מצבי התודעה והתודעה העצמית, השיגעון, המוות, הנוף, הזולת, והעמידה מול האלוהים. וולך טיפלה בשירתה, ובמיוחד בלקט "שירה", בפירוק הביטויים הלשוניים (והעבריים) רבי-המילים השגרתיים, ומצאה בתוכם גנוזות ונצורות כביכול, שנועדו לפרק אותם מתוך עצמם או להראות את אי אפשריותם כמצב תודעה נסבל. ומאידך, ומתוך בקיאות רבה בצירופי המילים המקובלים, יצרה צירופים חדשים מקוריים של מילים, ואף יצרה מילים חדשות מצירופי אותיות חסרי משמעות כביכול, ו"ניסתה" להראות לשומעיה ולקוראי שירתה את המשמעות החדשה שקרנה מהן. השירים, שכמה מהם הולחנו, והביטויים שהוטבעו בהם, מצוטטים בתרבות העברית והישראלית. רן יגיל, יונה וולך ב"סדנת הקריאה" של המשורר יובל גלעד (על השיר "מצטיירת לי תמונה"), באתר nrg אלון אופיר, עיון בשני שירי אובדן (על "לעולם לא אשמע את קולו המתוק של אלוהים"), באתר משרד החינוך שירה, באתר OCLC (באנגלית) יונה וולך, אני עודי שם מול החלון, באתר ynet, 5 במרץ 2010 ראו: תת-הכרה נפתחת כמו מניפה, באתר newlibrary. הולחן על ידי קורין אלאל, ראו: שם יש, באתר lifemusic ; ועל ידי ברי סחרוף. עובד על ידי יעקב גלעד, ראו: פתאום, באתר shironet. הולחן על ידי שאול בן אמיתי, ראו: כל זה ואני, באתר shirim.
הולט (טנק)

טנק הולט (באנגלית: Holt gas electric tank) היה האבטיפוס הראשון של טנק שנבנה בארצות הברית בשיתוף פעולה של חברת הולט (כיום קטרפילר) וחברת ג'נרל אלקטריק. הטנק נבנה בשנים 1917-1918 והיה היחיד מסוגו שנבנה בשל איטיותו וכושר התמרון הלקוי שלו. הטנק היה מיועד לשישה אנשי צוות: שני מקלענים, טען, תותחן, נהג ומפקד. מבנה הטנק היה מבוסס על מבנה טרקטור של חברת הולט ש"נמתח" לאורך ולרוחב. בדומה לטנק הצרפתי סן שאמון, נעשה שימוש בהנעה היברידית טורית בה מנוע בנזין מקורר מים בן 4 צילינדרים בהספק 90 כוח סוס הניע גנרטור חשמלי שסיפק כוח לשני מנועים חשמליים שכל אחד מהם הניע אחד מזחלי הטנק. כל מערכות ההנעה והנהיגה וכן הכניסה היו בחלק האחורי של הטנק בצורה שהותירה תא צוות רבוע בקדמת הטנק ובו מערכות הנשק. חזית הטנק הייתה בנויה בצורת האות V ובשליש התחתון שלו מוקם תותח הוביצר 75 מ"מ, גם זה בדומה לטנק הצרפתי. חימושו המשני של הטנק - שני מקלעי M1917 בראונינג, הותקנו בשני צידיו. מערכות ההנעה וההילוכים היו כבדות מכפי שתוכנן בתחילה, עובדה שהאטה את מהירותו של הטנק ופגעה בביצועי התמרון והטיפוס שלו, ולמעט אב הטיפוס היחיד לא יוצרו דגמים נוספים. מדיה וקבצים בנושא הולט בוויקישיתוף מידע על הטנק (אנגלית) מידע על הטנק (אנגלית) Info and pictures of the first American Tank, the Holt Gas-Electric tank from 1917 http://www.historicroadways.co.uk/holt-caterpillar.html
הא ג'ין

הא ג'ין (נולד ב-21 בפברואר 1956) הוא משורר, מסאי, סופר ד"ר לספרות, אזרח ארצות הברית ממוצא סיני הכותב את יצירותיו באנגלית. ב-1999 זכה בפרס הספר הלאומי ובפרס פן פוקנר בעבור סיפרו בינתיים. ספרו אשפת מלחמה זכה ב-2005 בפרס פן פוקנר, בעבור ספר זה הסופר אף היה מועמד לזכייה בפרס פוליצר. הא ג'ן הוא שם העט של Jīn Xuěfēi הוא נולד ב-1956 בפרובינציה ליאונינג בסין. מאידך שם העט שלו: הא הוא קיצור של העיר האהובה על הסופר חרבין (Hā'ěrbīn) אביו היה קצין בצבא השחרור העממי. בהיותו בן 19 הוא השתחרר מהצבא והחל ללמוד בפרובינציה חיילונגג'יאנג בעיר חרבין באוניברסיטת חיילונגג'יאנג ושם ב-1981 סיים את לימודי התואר הראשון. את התואר השני השיג באוניברסיטת שאנדונג המצויה במחוז שאנדונג ב- 1984. ב- 1985 הוא זכה במלגת לימודים מאוניברסיטת ברנדייס אשר בארצות הברית והחל ללמוד בה. בעקבות אירועי כיכר טיין - אן - מן החליט הסופר לא לחזור לסין ולכתוב באנגלית את יצירותיו הספרותיות. ב-1993 הוא סיים את לימודיו האקדמיים עם תואר דוקטור בספרות אנגלית. הוא מרצה בין היתר באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת אמורי אשר בארצות הברית. בין השנים 1990 ל- 1996 פרסם ג'ין חמישה ספרי שירה ובין השנים 1996 ל-2011 הוא פרסם ארבע אסופות של סיפורים קצרים וחמישה רומנים, בנוסף למאמרים האקדמיים שפרסם במסגרת עבודתו כמרצה וחוקר ספרות. יצירתו המפורסמת ביותר היא הרומן אשפת מלחמה, הספר מתאר את קורותיו של יו יואן, חייל סיני בצבא מתנדבי העם אשר לחם במלחמת קוריאה. הספר מתאר את אירועי המלחמה, ואת עולמו הפנימי של יו-יואן. את הספר הקדיש הסופר לאביו אשר היה חייל בצבא מתנדבי העם במלחמת קוריאה. הניו יורק טיימס כתב על הספר: " יו-יואן הוא מהדמויות המורכבות והעשירות שקמו לעולם הספרות בשנים האחרונות... יצירה מוסרית שהיא גם נצחית ואוניברסלית..." אשפת מלחמה, כתר ספרים, מאנגלית: יוסף מילוא, 2005 בינתיים, הוצאת שוקן, מאנגלית: דן דאוד, 2002 הא ג'ין, ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם הסופר (באנגלית) על הספר בינתיים באתר סימנייה על הספר אשפת מלחמה באתר הרפובליקה הספרותית ביקורת על אשפת מלחמה מאת פאר פרידמן הא ג'ין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרס הספר הלאומי של ארצות הברית פרס פן פוקנר
דארקו טאסבסקי

דארקו טאסבסקי (נולד ב-20 במאי 1984 בסקופיה) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצה הבולגרית סלביה סופיה. טאסבסקי התחיל את הקריירה שלו בסמנטארניסה 55, ובעונתו הראשונה זכה בגביע. לאחר עונה אחת עבר לוארדאר סקופיה, המועדון הגדול ביותר במקדוניה הצפונית. לאחר שנתיים עבר למטאלור זאפוריז'יה האוקראינית. בשנת 2007 חתם בלבסקי סופיה הבולגרית. טאסבסקי הבקיע את שערו הראשון בבולגריה במשחק נגד ליטקס לובץ' ב-27 בספטמבר 2008. ב-17 במאי 2009 הבקיע טאסבסקי את השער המהיר של העונה בבולגריה לאחר 44 שניות, במשחק שהסתיים ב-0-5 לטובת לבסקי. באותה עונה זכה טאסבסקי עם לבסקי באליפות בולגריה. בעונת 2009/2010 השתתף עם לבסקי בליגת האירופית. לבסקי הודחה בשלב הבתים כאשר סיימה עם 3 נקודות שהושגו בניצחון 0-1 על לאציו במחזור האחרון. בקיץ 2012 הגיע טאסבסקי לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, לקראת השתתפותה במוקדמות ליגת האלופות. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שני שערים בליגת העל ושער אחד בשלב הבתים של הליגה האירופית, והגיע עמה לגמר גביע המדינה. ב-5 בינואר 2014 חתם טאסבסקי בקבוצה התאילנדית בנגקוק גלאס. טאסבסקי זומן לראשונה לנבחרת מקדוניה הצפונית בשנת 2005, על ידי המאמן בובאן באבונסקי. את שערו הראשון בנבחרת כבש בשנת 2012, לאחר שהגיע לישראל, בניצחון 2-3 על נבחרת סלובניה. סמנטארניסה 55 הגביע המקדוני: 2003 לבסקי סופיה אליפות: 2008/2009 הסופר קאפ הבולגרי: 2007, 2009 מדיה וקבצים בנושא דארקו טאסבסקי בוויקישיתוף דארקו טאסבסקי, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל דארקו טאסבסקי, באתר Transfermarkt דארקו טאסבסקי, באתר Soccerway דארקו טאסבסקי, באתר National Football Teams דארקו טאסבסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt שלום אלבז, ‏מחפש גביע: טאסבסקי על איזי, תארים וסוריה, באתר ONE‏, 8 במאי 2013
משה לוין (איש המוסד)

משה (קוקלה) לוין (1 ביולי 1936 - 19 בספטמבר 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מוותיקי הצנחנים וסיירת מטכ"ל. לוין נולד וגדל בתל אביב ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. ביולי 1954 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ה'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בשנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה, ולאחר המלחמה השלים קורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר לוין מצה"ל, אולם עד מהרה שב לשירות, והוא כבר סרן, והיה ממקימי סיירת מטכ"ל. לוין הוביל את לוחמיה במבצע הראשון שערכה מעבר היחידה לגבול, בחדירה עמוקה לסוריה. לאחר מכן השתחרר בשנית והיה לחוקר פרטי. בהמשך עבד כמאבטח באל על, ובשנת 1965 לקח חלק במבצע לחיסול הרברטס צוקורס. בשנת 1970 התגייס למוסד, אומן על ידי צבי מלחין ושירת בתפקידי שטח מבצעים כלוחם ומפקד. משפרצה מלחמת יום הכיפורים שב לוין ארצה משליחות מבצעית, הצטרף לאוגדת שרון ולחם בחזית הדרום. בין היתר פיקד לוין בשנת 1982 על מבצע מעקב אחר מרקוס קלינגברג. ראש המוסד שבתאי שביט, בעברו פקודו של לוין בסיירת מטכ"ל, מינה אותו לתפקיד ראש אגף המבצעים במוסד. בעת שמילא תפקיד זה חלה במחלת הסרטן ובשנת 1994 נפטר. ארבעה ימים לפני מותו העניק לו שביט צל"ש על מבצע מיוחד עליו פיקד. לוין נקבר בבית הקברות קריית שאול. nrg מעריב, חבורת חיילים צעירים שהפכה ליחידת עילית, באתר nrg‏, 7 ביוני 2008. מפקדי ולוחמי פלוגה ב' מגדוד 890 מחזור מאי 1955, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948-1958". גדעון מרון, "קוקלה" - מפקד, פורץ דרך ומחנך, מבט מל"מ 39, דצמבר 2004, עמודים 28-30, כפי שהועלה באתר פרש. אמיר אורן, בכיר המוסד שמונה לתווך במגעים לשחרור שליט: "זה לא יהיה הוקוס פוקוס", באתר הארץ, 1 ביוני 2009. גלעד שרון, פרק מתוך הספר "שרון: חייו של מנהיג", הוצאת מטר, 2011, "קוקלה התגייס ללצנחנים כשאבא שלי היה המג"ד. הוא התבלט מיד כחייל אמיץ והפך לקצין כריזמטי ונועז. הוא היה גדול וחזק. הוא בלט בין מקימי סיירת מטכ"ל, וזמן מה לאחר שחרורו התגייס למוסד והגיע לתפקיד ראש אגף המבצעים בארגון. קוקלה היה נון־קונפורמיסט, הוא לא התחנף לאף אחד ונודע כקשוח במיוחד, כלפי פקודיו ומפקדיו כאחד". משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, עמוד 25. nrg מעריב, חבורת חיילים צעירים שהפכה ליחידת עילית, באתר nrg‏, 7 ביוני 2008. משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, עמוד 57. יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 316. יוסי מלמן, ישראלי במאה אחוז, באתר הארץ, 10 במאי 2006. גדעון מרון, ‏"קוקלה" - מפקד, פורץ דרך ומחנך, מבט מל"מ 39, דצמבר 2004, עמ' 28. משה לוין באתר GRAVEZ
אילסור מטשין

אילסור ראיסוביץ' מטשין (ברוסית: Ильсур Раисович Метшин; בטטרית: Илсур Рәис улы Метшин) הוא ראש עיריית קאזאן המכהן החל משנת 2005. נולד ב-24 באפריל 1969 בעיר ניז'נקמסק שברפובליקת טטרסטן בברית המועצות (לימים רוסיה) להורים ממוצא טטארי. משנת 1993 עובד כפוליטיקאי בבירת רפובליקת טטרסטן, קאזאן. בשנת 1998 הפך לראש עיריית ניז'נקמסק ולמושל של אזור ניז'נקמסק (לאחר מכן לתפקיד זה התמנה אחיו, איידר). לאחר מספר שנים עבר להתגורר בקאזאן. ב-17 בנובמבר 2005 התמנה לראש עיריית קאזאן, במקום קאמיל איסחקוב. מכהן במקביל גם כיושב ראש בית המחוקקים העירוני. מדיה וקבצים בנושא אילסור מטשין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אילסור מטשין ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.