laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיודור אייכמנס

פיודור איוואנוביץ' אייכמנס (25 באפריל 1897 – 3 בספטמבר 1938) היה עובד נ.ק.ו.ד. של ברית המועצות, לטבי במוצאו. איש הרובאים הלטבים לשעבר. המפקד הראשון של מחנה סולובצקי. ראש אגף הגולאג באפריל-יוני 1930, ממארגני הדיכוי הסטליניסטי וממייסדי מערך מחנות העבודה הסובייטיים. נולד בחווה במחוז קורלנד שבלטביה. הוא עבד בבית דפוס כנער משלוחים (1909), לאחר מכן עבד בחנות מור ומריליז במוסקבה. בשנת 1916 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בריגה שפונה למוסקבה. כחלק מחטיבת הרובאים הלטביים, הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה, לאחר שנפצע באביב 1917, הוא שוחרר מהשירות הצבאי. הוא עבד כמנעולן באחד ממפעלי פטרוגרד. בשנת 1917 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית. מאז שנת 1918 - עבד בצ'קה של פטרוגרד, אז ב"רכבת טרוצקי" המפורסמת, שימש כמפקד הרכבת. בספטמבר 1920, עם העברת הפעולות הצבאיות של הצבא האדום למרכז אסיה, מונה למחלקה המיוחדת של החזית הטורקסטנית כראש היחידה הפעילה, ואז - ראש סניף קזאלין של הצ'קה. השתתף במלחמת האזרחים בטורקסטן, ואז עבד בצ'קה של טורקסטאן כעוזרו של גלב בוקיי. מאז 1922 - ראש המחלקה השנייה במחלקה המזרחית של הגפא"ו, האחראי למאבק בפעילות נגד מתנגדי המהפכה במרכז אסיה ובמזרח התיכון. מאז שנת 1924 היה ראש מחנה המטרה המיוחדת סולובצקי. במאי 1926, לבקשת אייכמנס, הופחת מספר שנות המאסר של נפתלי פרנקל, ושנה לאחר מכן הוא שוחרר. פרנקל הפך לימים לסגן אלוף במשרד הפנים הסובייטי. החל מיולי 1926, אייכמנס היה עורך המגזין החודשי "איי סולובצקי" ששימש כשופר של מחנות סולובצקי למטרה מיוחדת. מאז 20 במאי 1929 היה ראש המחלקה השלישית במחלקה המיוחדת המשטרה החשאית (שעסקה בסיכול ריגול). מ-25 באפריל ועד 16 ביוני 1930 - ראש אגף המחנות, שהפך באוקטובר אותה שנה לגולאג. אייכמנס היה אחראי על ניהול כל המחנות של המשטרה החשאית. בשנת 1930 ארגן את המשלחת לוייגאץ' ועד שנת 1932 עמד בראשה, רשמית, המשלחת עסקה בחקירה ופיתוח של עפרות מתכת לא ברזליות באי ויגאץ' ובחוף ים קארה. בשנים 1932–1937 - היה סגן ראש המחלקה ה-9 (ראש המחלקה היה גלב בוקיי), ראש המחלקה השלישית במחלקה 9 של המינהל הראשי לביטחון המדינה במשרד הפנים של ברית המועצות. מחלקה של שלושה אנשים שערכה עבודות צופן וניהלה קריפטוגרפיה, ארגנה תקשורת מוצפנת עם משימות חוץ של ברית המועצות. ב-22 ביולי 1937 נעצר במהלך חיסול כוח אדם ותיק בשירותי הביטחון (הואשם בטרוצקיזם). נורה למוות ב-3 בספטמבר 1938. שמו טוהר ב-25 ביולי 1956 במסגרת הדה-סטליניזציה. האישה הראשונה נפטרה בלילה 8–9 ביולי 1921 במהלך מפולת הבוץ הרסנית של אלמא-אטא. אייכמנס עצמו נפצע. האישה השנייה גלינה ניקולאייבה ילדה לו בת, אלווירה פיודורובנה שהתגוררה בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא פיודור אייכמנס בוויקישיתוף Списки жертв Самый известный начальник СЛОНа Глава Лагерная система сталинского периода. // Сергей Халанский Крещённые адом. Магадан: «Дикий Север», 2003. ISBN 0-9701429-3-5 "ЦентрАзия". אורכב מ-המקור ב-2015-07-01. נבדק ב-2012-11-24. http://www.yabloko.ru/News/Npaper/18_99/4p1.html
רכבת טרוצקי

רכבת טרוצקי (ברוסית: Поезд Троцкого) הוא כינויה של רכבת משוריינת אישית שהוקמה בהוראת לב טרוצקי בשנת 1918. הרכבת כללה תחנת טלגרף, ספרייה, בית דפוס, מרכז רדיו, מוסך מכוניות ואפילו טייסת קטנה; צוותו כלל מומחי אספקה צבאיים ואזרחיים רבים. הרכבת פרסמה עיתון משלה, "בדרך", ששימש למסע פרסום בקרב חיילי הצבא האדום: אירועים רוסיים ועולמיים כאחד שכיסו בחומרי החדשות שלה. הרכבת המשוריינת וצוותה ספגו שוב ושוב ממתקפות אוויר וירי תותחים של האויב, ולעיתים הם נאלצו לקחת חלק ישיר בלחימה. במהלך מלחמת האזרחים ביקרו ברכבת הרבה דמויות בולשביקיות מפורסמות, בהן יוסיף סטלין, כמו גם עיתונאים וסופרים. הרכבת כונתה "רכבת הניצחון" והוענק לה בשנת 1919 עיטור הדגל האדום, על תרומתה להקמת הצבא האדום ולביסוס כוחו של הבולשביזם ברוסיה הסובייטית לאחר מכן. בשנת 1922 תוכנן לארגן את הצגת הרכבת המפורסמת בתערוכה, וכן לקיים את "שבוע היסטוריית הרכבת"; מאוחר יותר, בקשר לרדיפת טרוצקי, סיפור ההיסטוריה של הרכבת הושתק בברית המועצות. מדיה וקבצים בנושא רכבת טרוצקי בוויקישיתוף
מחנה סולובקי

המחנה המיוחד סולובקי (לימים הכלא המיוחד בסולובקי), הוקם בשנת 1923 באיי סולובצקי שבים הלבן כמקום מעצר מרוחק ובלתי נגיש, הוא היה מיועד בעיקר למתנגדים סוציאליסטים של המשטר הבולשביקי החדש של רוסיה הסובייטית. תחילה, האנרכיסטים, המנשביקים והמהפכנים הסוציאליסטים נהנו שם ממעמד מיוחד ולא נאלצו לעבוד. בהדרגה הצטרפו אליהם אסירים מהמשטר הישן (כמרים, בני אצולה וקצינים של הצבא הלבן) והשומרים והפושעים הרגילים פעלו יחד כדי לשמור על הסדר. זה היה הגרעין ממנו צמח הגולאג כולו, בזכות קרבתו לפרויקט הבנייה הגדול הראשון של תוכניות החומש, תעלת הים הלבן-הים הבלטי. בדרך אחת סולובקי ותעלת הים הלבן הפרו שלטון בסיסי בגולאג: שניהם היו קרובים מדי לגבול. זה הקל על מספר בריחות נועזות בשנות העשרים; בזמן שהתרחשה מלחמה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 היא הובילה לסגירת הכלא המיוחד של סולובקי. אלפי האסירים הועברו למקום אחר או נורו ביבשת ובסולובקי. אלכסנדר סולז'ניצין כינה את סולובקי "אם הגולאג". מפה משנת 1570 של אברהם אורטליוס מציגה את מיקומו של "סלובצקי". איי סולובצקי במפת הים הלבן. מנזר סולובצקי בשנת 2013 אנדרטה לזכר קורבנות הדיכוי הפוליטי בברית המועצות, בכיכר לוביאנקה, מוסקבה, בסמוך למטה שירות הביטחון הפדרלי, עשויה מסלע מאיי סולובצקי. אנדרטה לזכר קורבנות הדיכוי הפוליטי בברית המועצות בסנקט פטרסבורג, העשויה מסלע מאיי סולובצקי. מדיה וקבצים בנושא מחנה סולובקי בוויקישיתוף Babina-Nevskaya, Berta (1999), "My First Prison, February 1922", Till My Tale is Told, pp. 97–111. Dmitriev comment Malsagov, S.A., Island Hell: A Soviet Prison in the Far North,, London, 1926.
איוואן דולגיך

איוון איליץ' דולגיך (ברוסית: Ива́н Ильи́ч Долги́х; ‏1904 – 1 באוקטובר 1961) היה ראש הגולאג בשנים 1951–1954, גנרל לייטננט בק.ג.ב.. נולד בכפר מאטבייבקה במחוז אוריול למשפחת איכרים. בשנת 1922 סיים בית ספר בעיר ליבני. שימש, כמזכיר מועצת הכפר אטבייבקה ב-1920–1922 ובהמשך כממונה מטעם השלטון בכפר (1923–1925). לאחר מכן עבד כפקיד בוועדה המקומית של איגוד עובדי הרכבות (1926–1928). בשנת 1928 גויס לאוגפא"ו. בהתחלה שירת במחלקה הכלכלית של שהארגון, נציב המחלקה הכלכלית של מחלקת התחבורה הדרומית במשטרה החשאית, 1931 – אפריל 1932 ונשלח למספר מקומות לנהל מחלקות דומות. את הקפיצה המטאורית בקריירה קיבל עם מינויו לתפקיד שר הפנים של הרפבוליקה הקזחית מינואר 1949 ועד ינואר 1951; לאחר מכן מונה לראש הגולאג מינואר 1951 ועד אוקטובר 1954 והיה חבר הנהלת משרד הפנים של ברית המועצות עד 1953; הוא פיקד באופן אישי על דיכוי התקוממות האסירים הפוליטיים במחנה קנגיר ביוני 1954 (המורדים שלטו במחנה במשך 40 יום). עם עלות השחר ב-26 ביוני נכנסו למחנה 1,700 חיילים ו-5 טנקים T-34 ודכאו את המרד. ערב הדיכוי, ב־25 ביוני, הוענק לו מסדר לנין על משך שירותו. בשנת 1954 פוטר מתפקידו כראש הגולאג ומונה למפקח בכיר במחלקת הפיקוח במשרד הפנים של ברית המועצות, תפקיד שמילא עד 1956. ב-24 באפריל 1956 סולק משורות המפלגה על בעוון "פגיעה בוטה בחוקיות הסוציאליסטית". ביוני 1956 נשללה ממנו דרגת גנרל בהתאם לצו של מועצת השרים של ברית המועצות מס '798-444 "על הפרת החוקיות הסוציאליסטית בביצוע חקירות וזיוף תיקי חקירה." מת ב-1961. Танки врезались прямо в толпу. Тайна подавления Кенгирского восстания разгадана – «Новая газета» от 10.12.2012 Указ Президиума Верховного Совета Союза ССР от 25 июня 1954 года
גאורגי דוברינין

גאורגי פרוקופייביץ' דוברינין (ברוסית: Гео́ргий Проко́пьевич Добры́нин;‏ 1907, סראטוב – מאי 1977, מוסקבה) היה אחד מראשי הגולאג, גנרל לייטננט דוברינין נולד בשנת 1907 בסראטוב במשפחה ממעמד הפועלים. משנת 1925 עד 1928 שירת דוברינין בשורות הצבא האדום: מאוגוסט 1925 למד בבית הספר לחי"ר בסראטוב, ומאוגוסט 1927 עד ספטמבר 1928 - בבית הספר לחי"ר אוליאנובסק. במרץ 1930 הצטרף למפלגה הקומוניסטית (ב). כבר בשנת 1928 הצטרף דוברינין לסניף המשטרה החשאית בקאזאן. ב-7 באוקטובר מונה למפקד מחלקה של הגדוד ה-25, במרץ 1930 - הדיוויזיה ה-32 הנפרדת, במרץ 1932 - שוב חזר לפקד על הגדוד ה-25, ומאז דצמבר פיקד על מחלקה של המשטרה החשאית בזלנודולסק. ב-4 באוגוסט 1934 מונה למפקד אוגדת הגדוד ה-192 לביטחון הפנים של הנ.ק.ו.ו.ד. בינואר 1939 סיים דוברינין את האקדמיה הצבאית על שם פרונזה, לאחר מכן עבד במערכת מחנות עבודת הכפייה של משרד הפנים של ברית המועצות. מ-7 במרץ 1939 עד 15 במאי 1943 עבד כסגן ראש מערך הגולאג של ברית המועצות: עד מאי 1939 - ראש מחלקת הביטחון, ממאי 1939 עד מרץ 1941 - ראש אגף בגולאג של ברית המועצות, ומרץ 1941 עד מאי 1943 - ראש המחלקה להגנה ומשטר הגולאג. ב-13 באוקטובר 1941 מונה דוברינין לתפקיד ראש הביטחון של קלינין במוסקבה. מאז ספטמבר 1942 שירת בצבא, השתתף בהגנת הקווקז. מ-15 במאי 1943 עד 2 בספטמבר 1947 עבד כסגן ראש המנהל הראשי של הגולאג. מאפריל עד מאי 1944 היה ראש המחלקה המבצעית הששית ביבפטוריה, שם כיוון את הפינוי מחצי האי קרים ומספטמבר 1944 היה ראש אספינדזה ותיאם יישוב מחדש מאזורי הגבול בגאורגיה. ממאי עד 2 באוגוסט 1945 היה דוברינין בנסיעת עסקים לגרמניה, שם עבד כראש תחום המבצעים של נקוו"ד במקלנבורג-מערב פומרניה. ב-2 בספטמבר 1947, מונה לראש המינהל הראשי של מחנות העבודה במשרד הפנים של ברית המועצות, בו עבד עד 31 בינואר 1951, אז הועבר לתפקיד סגן ראש אגף הכוחות במשרד הפנים לענייני הגנה על רכבות ומתקני תעשייה חשובים במיוחד. ב-19 במרץ 1952 מונה לאחראי על הבנייה של תעלת וולגה-דון. מ-12 בספטמבר 1952 עד ה-12 במרץ 1953, היה המפקד בפועל, ומה--18 בנובמבר 1952, הוא היה ראש המינהל הראשי במשרד לביטחון המדינה של ברית המועצות לבקרה ובדיקה של הביטחון המחלקתי. מאפריל 1959 עד ינואר 1962 עבד כיועץ בכיר ויועץ של הק.ג.ב במשרד הפנים של מונגוליה. דוברינין התפטר עקב מחלה ביולי 1962. הוא גר במוסקבה, שם מת במאי 1977. Stalinisme en Sovjetisering 1945—1953 Universiteit van Amsterdam (בהולנדית) Краткие биографии руководящего состава СВАГ Государственный архив Российской Федерации ДОБРЫНИН Георгий Прокопьевич История отечественных спецслужб
ויקטור נאסדקין

ויקטור גריגורייביץ' נאסדקין (ברוסית: Виктор Григорьевич Наседкин;‏ 1905 – 19 באפריל 1950) היה בכיר בסוכנוית הביטחון של ברית המועצות, לוטננט גנרל, ראש הגולאג במשרד הפנים (1941–1947). נולד בשנת 1905 בחרסון. בשנת 1920 התגייס לצבא האדום. מאז שנת 1921 שירת בגופי ביטחון המדינה. מאז 1935, עוזר לראש מחלקת התחבורה של המינהל הראשי לביטחון המדינה של משרד הפנים של ברית המועצות ומ-26 בפברואר 1941 עד 2 בספטמבר 1947 ראש הגולאג. ב-16 בפברואר 1948 נשלח לפנסיה. מת ב-19 באפריל 1950. נקבר בבית הקברות דונסקוי. נאסדקין ויקטור גריגורייביץ', alexanderyakovlev.org ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בניין עיריית חיפה

בניין עיריית חיפה ובשמו הרשמי "היכל העירייה", נמצא ברחוב חסן שוקרי בשכונת הדר הכרמל שבחיפה, מול גן הזיכרון. הבניין נבנה בסגנון מנדטורי בריטי, ונחנך ב-29 ביוני 1942. הבניין תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין. הבניין משמש גם בעשור השני של המאה ה-21 את עיריית חיפה. עם זאת, בשל מחסור במקום, הועברו חלק ממשרדי העירייה למבנים אחרים באזור. חלקם עברו למבנה ששימש בעבר מלון ועומד מאחורי בניין העירייה. משרדי מנהל הנדסה הועברו לבניין שנבנה על מקומו של בית ספר היסודי "עממי א'", מעברו השני של רחוב ביאליק. "מרכז שרות לתושב" נפתח בבניין ששימש קודם לכן את משרד הפנים, מעברו השני של רחוב חסן שוקרי, בצמוד לגן הזיכרון. משרד ראש העירייה ומועצת העיר נותרו בבניין המקורי. המבנה נבנה בסגנון מונומנטלי, מצופה אבן ובצורת האות "ח" כאשר ממרכז האגף המזרחי בולט מן הבניין שער הכניסה למבנה, שגובהו ארבע קומות ומדרגות שיש מובילות אליו. מעל חזית השער המונומנטלית מופיע סמל העיר. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: הערך אינו גמור. יש לסיימו בהקדם. כשמועצת העירייה התיישבה בשטחים בסוף שנת 1923 ובתחילת שנת 1924, היא הייתה זקוקה למבנה שיימצאו בו כול משרדיה ומחלקותיה השונות. צוין כי מועצת העירייה החליטה לגשת בהקדם להקמת הבניין, בסיכון של 6,000 לירות מצריות. דווח כי העירייה החלה לנהל משא ומתן עם חברות ידועות לשם קבלת מלווה לצורך מימוש המיזם. אזי התעכב הטיפול בנושא זה במשך מספר שנים. הנושא התעורר שוב בסוף שנות ה-20. באותה תקופה התכוון השלטון הבריטי להקים בחיפה בית משפט מחוזי על מגרש שהיה ברשותה ברחוב חסן שוקרי של היום, אלא שגודלו לא הספיק לצורך מטרה זו. בסמוך לו נמצא מגרש גדול שגבל ברחוב. המגרש היה בבעלותו של ח'אלד אל-עזם, בן למשפחה אמידה מנכבדי דמשק, ששימש בתפקיד שר במספר ממשלות בסוריה, ואף כיהן בה בתפקיד ראש הממשלה. ב-1928 נרכש השטח בידי הממשלה, וב-1931 נחנך בית המשפט המחוזי, שעד 1940 נקרא על שמו הרחוב שעבר לפתחו, "דרך בית המשפט". במקביל לרכישת השטח הנוסף, שנועד לבניית בית המשפט, החל משא ומתן ממושך שנוהל בידי חסן שוכרי, ראש העירייה, במטרה לרכוש מהממשלה את המגרש שגבל בשטח שיועד לבית המשפט והשתרע על פני חמישה דונם. באוגוסט 1932 החליטה מועצת העירייה להקצות סך של 2,500 לא"י לרכישת המגרש וב-1934 הושלמה העסקה, לא מעט בזכות תמיכתם של מושלי המחוז דאז. מדיה וקבצים בנושא בניין עיריית חיפה בוויקישיתוף תולדות הקמת היכל העירייה באתר העמותה לתולדות חיפה ערך זה הוא קצרמר בנושא חיפה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסילי צ'רנישב

וסילי וסילייביץ' צ'רנישב (ברוסית: Василий Васильевич Чернышёв;‏ 24 במרץ 1896 – 12 בספטמבר 1952) היה איש שירותי הביטחון הסובייטים, המשנה לשר הפנים של ברית המועצות וציר הסובייט העליון של ברית המועצות. נולד בשנת 1896 בכפר ויסלקי, פלך ריאזאן. הוא סיים את לימודיו בשנת 1908. מאז 1908 הוא עבד במזנון בתחנת הרכבת בוגויאוולנסק, משנת 1909 עבד כמכונאי וכעוזר חשמלאי בקולנוע בעיר קירסנוב. שירת בצבא הקיסרי הרוסי מיולי 1915. הוא שירת בגדוד 79 ואחר כך נשלח ללמוד ובאפריל 1916 סיים את לימודיו בבית הספר לקצינים במוסקבה. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה מאז 1916, נלחם כראש צוות הסיור ומפקד פלוגה 412. על גבורה בחזית הוענקו לו עיטורים צבאיים. הוא השתתף פעיל באירועים המהפכניים בשנת 1917, ונבחר לחבר פלוגה. באוגוסט 1917 שוחרר מהצבא. הוא הגיע לריאזאן. מאז ספטמבר 1917 - שימש כסגן יו"ר הוועד המנהל המחוזי של ריאזן, היה ממארגני המשטר הסובייטי בריאזאן בשנת 1917. כמארגן האחראי של הוועדה המחוזית של ריאזאן מטעם המפלגה הבולשביקית, הוא היה אחראי על הקמת גדודי כוחות מיוחדים. בשירות הצ'קה מאז 1920. בשנת 1920 היה ראש הביטחון וההגנה על הרכבות הצפוניות, אז ראש המחלקה ה-31 של הכוחות הפנימיים של הרפובליקה וראש החטיבה ה-34. בפברואר 1921 מונה למפקד סניף הצ'קה של טורקסטן ובמקביל מונה למנהל ההגנה על התקשורת של טורקסטן וחבר המועצה הצבאית המהפכנית. השתתף באופן פעיל בפעולות צבאיות נגד מתנגדי המשטר במרכז אסיה. מאז דצמבר 1922 - ראש המטה של כוחות גפא"ו של המחוז הצבאי של הוולגה. מיולי 1924, הוא היה ראש אגף משמר הגבול של בקזחסטן. באותה העת משנת 1925 עד מרץ 1927 הוא היה מפקח בכיר בכוחות ביטחון הפנים של קזחסטן. החל מ-15 במרץ 1927 הוא היה עוזר של ראש אגף משמר הגבול של אוגפא"ו במזרח הרחוק. מאז 10 ביולי 1934 כיהן כראש אגף משמר הגבול וביטחון הפנים של מנהלת הנ.ק.ו.ד. במזרח הרחוק. החל מ-7 באוגוסט 1937 היה סגנו של קומיסר הפנים יז'וב, ובמקביל מ-7 באוגוסט 1937 עד 18 בפברואר 1939 היה ראש המשטרה הסובייטית. צ'רנישב היה הסגן של יז'וב, היחיד לאחר מעצרו שלא הודח והוצא להורג, בשל הרקע הצבאי רכש את אמון המשטר ומ-18 בפברואר 1939 ועד 25 בפברואר 1941 הוא היה ראש מערך הגולאג של ברית המועצות, בעודו נשאר סגן השר לענייני פנים של ברית המועצות. הוא היה סגן שר הפנים עד מותו, בשנת 1952. במהלך תקופה זו, שיתף פעולה עם הוועדה המיוחדת ופרויקט הגרעין הסובייטי ופיקח על העבודה של חטיבות בנייה וייצור כמו הגולאג, משרד הלוגיסטיקה, ניהול מסחרי, אגף רכבת ותחבורה ומפעלים שונים. История МВД (אורכב 13.04.2014 בארכיון Wayback Machine)
אגם היערות

אגם היערות (באנגלית: Lake of the Woods, בצרפתית: lac des Bois) הוא אגם בפרובינציות אונטריו ומניטובה שבקנדה וכן במדינת מינסוטה שבארצות הברית. במינסוטה, האגם מפריד חלק יבשתי של המדינה שמכונה הזווית הצפון-מערבית מיתר ארצות הברית. באזור זה נמצאת העיירה אנג'ל, שעל מנת להגיע אליה יש לעבור דרך קנדה או לחצות את האגם. זהו גם האזור הצפוני ביותר ברצף 48 המדינות של ארצות הברית (ללא אלסקה והוואי). לאגם היערות מתנקזים הנהר הגשום, אגם שואל, אגם קאקאגי ומספר נהרות קטנים יותר. האגם עצמו מתנקז לנהר ויניפג. גובה האגם הוא 322 מטר מעל פני הים, אורכו 110 קילומטר, רוחבו 95 קילומטר ושטחו 4,350 קילומטר רבוע. עומקו המרבי הוא 64 מטר, ויש בו 14,552 איים. האגם הוא ימת המים המתוקים השישית בגודלה בארצות הברית אחרי חמש הימות הגדולות. מקור שמו של האגם הוא בחזותו המיוערת. האיים באגם מהווים בתי גידול ל-Piping Plover, ציפור ממשפחת החופמיים וכן למספר גדול של שקנאים אמריקניים. עד ראשית המאה ה-20 הם סיפקו מחסה גם לתת-מין של אייל הצפון. כמו כן, ישנם גם מאות זוגות של עיטם לבן-ראש שמקננים באיים שבאגם. בניית סכרים בשקעי האגם בשלהי המאה ה-19 הביאה לחששות מפני מפלסי מים קיצוניים בתחילת המאה ה-20. בתגובה, הקימו ממשלות קנדה וארצות הברית את הוועדה המשותפת הבינלאומית (IJC) ב-1912. בשנת 1917 המליצה הוועדה על הקמת ועדי בקרה וכן על התנאים בהם ינוהל האגם. הראשון בסדרת הוועדים הוקם בשנת 1919. בשנת 1922 נחתם ההסכם המשולש קנדה-אונטריו-מניטובה. בתחילה, רק קנדה ואונטריו מינו חברי הנהלה מאחר שבאותה עת משאבי הטבע במניטובה נוהלו על ידי קנדה. בעקבות המלצות ה-IJC הדיונים בין ממשלות קנדה וארצות הברית הביאו לוועידת הפרוטוקול ארצות הברית-קנדה ב-1925 בנוגע לאגם היערות. האמנה שנחתמה קבעה את טווח מפלס המים באגם וכן את אופן הניהול הכללי שלו. עוד סוכם כי בכל מקרה בו לא תהיה הסכמה בין קנדה לארצות הברית, הנושא יועבר להחלטת IJC. האזור היבשתי הגדול ביותר באגם הוא חצי האי אולנאו. הוא מחובר ליבשה באמצעות רצועת אדמה צרה בפינתו הדרום-מזרחית, אך תעלה שנחצבה ברצועה זו הפכה את אולנאו לאי למשך מספר שנים, עד שמולאה באדמה. שטחו של האי כ-32 קילומטר ורוחבו 16 קילומטר. ממוקמים בו מעל שמונים אגמים, הגדול שבהם הוא אגם החץ, בתוכו נמצאים 13 איים. חצי האי אולנאו נקרא על שמו של האב ז'אן-פייר אולנאו, כומר צרפתי קתולי שנהרג על ידי הילידים באמריקה ב-8 ביוני 1736 באגם. האי הגדול אי ביגסבי אי הסבך אי הקפלה אי הדגל גארדן איילנד אי האלון הקטן האי של מגנוסון האי המפוצל אי אוק מדיה וקבצים בנושא אגם היערות בוויקישיתוף Lake of the Woods Minnesota אגם היערות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://archive.org/details/bub_gb_9V1IAAAAMAAJ/mode/2up, בארכיון האינטרנט
משטרת פרדייס

משטרת פרדייס (באנגלית: Paradise PD) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית מונפשת למבוגרים שעלתה לשידור בשירות הזרמת מדיה נטפליקס ב-31 באוגוסט 2018. הסדרה מתמקדת בשוטרים המבצעים את עבודתם באופן מרושל. הסדרה עוקבת אחר מחלקת משטרה בעיירה קטנה שבה הפשיעה משתוללת והמשטרה איננה כשירה לטפל בפשע. הכוח מורכב מהצ'יף רנדל קרופורד, ג'ינה ג'בובסקי האלימה, דסטי מארלו הסובל מעודף משקל, הזקן הסוטה סטנלי הופסון, ג'רלד פיצג'רלד הפחדן, בולט הכלב המכור לסמים ובנו של הצ'יף, קווין. העיירה היא גם ביתם של דמויות מוזרות רבות. דייוויד הרמן – קווין קרופורד, בנו של הצ'יף. טום קני – רנדל קרופורד, הצ'יף. שרה צ'וק – ג'ינה ג'בובסקי, שוטרת תוקפנית. סדריק יארבארו – ג'רלד פיצג'רלד, שוטר פחדן. דנה סניידר – דאסטי מארלו, שוטר מאותגר שכלית הסובל מעודף משקל/סטנלי הופסון, שוטר קשיש וסוטה. קייל קינן – הכלב המשטרתי בולט, הסובל מהתמכרות לסמים. גריי גריפין – קארן קרופורד, ראש העיר. גרושתו של רנדל ואימו של קווין. ב-4 באפריל 2018 הודיעה נטפליקס כי תפיק עונה ראשונה לסדרה שתכלול עשרה פרקים. ב-30 באוקטובר 2018 הודיעה כי תפיק לסדרה עונה שנייה. ב-25 ביולי 2018 שוחרר הטריילר הרשמי בתוספת ההודעה כי העונה הראשונה תעלה ב-31 באוגוסט 2018. אתר האינטרנט הרשמי של משטרת פרדייס משטרת פרדייס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "משטרת פרדייס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משטרת פרדייס", באתר נטפליקס "משטרת פרדייס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משטרת פרדייס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Mitchell, Molli (August 30, 2018). Paradise PD on Netflix streaming: How to watch Paradise PD online. Express. Retrieved May 28, 2022 Andreeva, Nellie (4 באפריל 2018). "Netflix Orders Cop Animated Comedy Series From 'Brickleberry' Creators; Voice Cast Includes Tom Kenny & Sarah Chalke". Deadline Hollywood. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Netflix announces PARADISE P.D., a new adult animated comedy series from the creators of Brickleberry". Netflix Media Center (באנגלית). 4 באפריל 2018. נבדק ב-31 באוגוסט 2018. {{cite web}}: (עזרה) Goldberg, Lesley (4 באפריל 2018). "Sarah Chalke to Lead Netflix Adult Animated Comedy 'Paradise, P.D.' as Genre Primed to Explode". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Hibberd, James (4 באפריל 2018). "Exclusive: Netflix orders adult animated series starring Sarah Chalke". Entertainment Weekly (באנגלית). נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Barsanti, Sam (4 באפריל 2018). "Netflix announces new animated series from Brickleberry creators". The A.V. Club. נבדק ב-4 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Trumbore, Dave (25 ביולי 2018). "NSFW Trailer for 'Paradise PD' Reveals the 'Brickleberry' Team's Netflix Animated Series". Collider. נבדק ב-25 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה)
מגפת הקורונה בגמביה

מגפת הקורונה התפשטה לגמביה ב-17 במרץ 2020. גמביה דיווחה על המקרה הראשון של נגיף הקורונה אישה בת 20 שחזרה מבריטניה ב-17 במרץ. ב-18 במרץ 32 נוסעים שהגיעו מבריטניה נכנסו להסגר בבית מלון בבנג'ול. ב-26 במרץ דווח על מקרה מוות ראשון במדינה כתוצאה מהנגיף. ב-18 במרץ 2020 סגר הנשיא אדאמה בארו את בתי הספר ואסר כל כינוס במשך 21 יום. ב-19 במרץ 2020 הודיעה האספה הלאומית כי ישיבותיה יושעו. ועדת האמת, הפיוס והפיצויים שחוקרת את הנשיא לשעבר יחיא ג'אמה הושעתה גם היא. באותו יום הושבתו 13 טיסות ממדינות באירופה, והוטל הסגר חובה לנוסעים המגיעים מ-47 מדינות. כל משחקי הכדורגל במדינה בוטלו. נכון לסוף ינואר 2021, ישנם בגמביה 128 מתים, 4,012 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 3,753. מדיה וקבצים בנושא מגפת הקורונה בגמביה בוויקישיתוף COVID-19 Coronavirus Outbreak, by Worldometer, מתוך אתר Worldometer, נכון לתאריך 22 במאי 2023, 11:03 שעון ישראל "Gambia reports first case of coronavirus -health minister". National Post (בCanadian English). 17 במרץ 2020. נבדק ב-18 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Gambia hunting 14 coronavirus quarantine escapees". Daily Monitor (באנגלית). נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) Pandemonium hits Bundung amid 1st covid-19 death, thepoint.gm, ‏26 במרץ 2020 "Gambia suspends parliament over coronavirus". www.aa.com.tr. נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) "COVID-19: Gambia suspends flights from 13 countries". thepoint.gm. נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Football Banned For 21 Days In The Gambia". Foroyaa Newspaper. 19 במרץ 2020. נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) "Coronavirus outbreak discontinues Gambian leagues". thepoint.gm. נבדק ב-21 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה)
בוער בי השינוי

"בוער בי השינוי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מארינה מקסימיליאן. השיר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2019, כסינגל מתוך האלבום "ביחד", על ידי חברות התקליטים הישראלית אן אם סי יונייטד. השיר נכתב והולחן על ידי מארינה מקסימיליאן והופק על ידי תומר בירן. בשיר עצמו מקסימיליאן חושפת דברים המתרחשים בחייה האישים. השיר הוא מעין בלדת פופ אלקטרוני. הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מקסימיליאן לערוץ היוטיוב שלה את המלא של השיר. כמו כן, הקליפ מציג בתוכו את מקסימיליאן מטיילת בשדות ומבצעת את השיר. בוער בי השינוי, סרטון באתר יוטיוב לדף השיר באתר הספרייה הלאומית מארינה מקסימיליאן - בוער בי השינוי, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2019 יובל אראל‏, מארינה מקסימיליאן – בוער בי השינוי, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 15 בדצמבר 2019 מארינה מקסימיליאן (2020-03-17), מארינה מקסימיליאן - בוער בי השינוי, נבדק ב-2020-03-17
מפרץ פררו

מפרץ פררו (באנגלית: Ferrero Bay) הוא מפרץ רחב בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. המפרץ ממוקם בסמוך ממערבית למדף הקרח קוסגרוב, ומהווה את החלק המערבי של המפרץ שבין חצי האי קינג, וחצי האי קאניסטאו. רוחבו של המפרץ 30 קילומטרים. המפרץ מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בדצמבר 1946. שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. המפרץ נקרא על שמו של לוטננט קומנדר ה. ה. פררו ( H. H. Ferrero) שהיה קצין תקשורת במטה חיל העזר של צי ארצות הברית לאנטארקטיקה (U.S. Navy Support Force) בין השנים 1966–1968. • Majewski, Wojciech. (2013), Benthic foraminifera from Pine Island and Ferrero bays, Amundsen Sea, Polish Polar Research. 34. 10.2478/popore-2013-0012 • Minzoni, R. T., Majewski, W., Anderson, J. B., Yokoyama, Y., Fernandez, R., & Jakobsson, M. (2017), Oceanographic influences on the stability of the Cosgrove Ice Shelf, Antarctica, The Holocene, 27(11), 1645–1658. https://doi.org/10.1177/0959683617702226 • Minzoni, R. T.; Anderson, J. B.; Majewski, W.; Yokoyama, Y.; Fernandez, R.; Jakobsson, M., Oceanographic Influences on Ice Shelves and Drainage in the Amundsen Sea, American Geophysical Union, Fall Meeting 2016, abstract #C41B-0664 • Thomas B. Kellogg Davida E. Kellogg, Recent glacial history and rapid ice stream retreat in the Amundsen Sea, https://doi.org/10.1029/JB092iB09p08859 מפרץ פררו באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרץ פררו באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מפרץ פררו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפרץ פררו באתר marineregions גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי