laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוריול (כדורגל)

מועדון הכדורגל אוריול (ברוסית: Футбольный Клуб Орёл) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אוריול. הקבוצה הוקמה ב-1960 כ"לוקומוטיב" אוריול כשלמאמנה הראשון מונה פיוטר זנקין. לאורך כל תקופת ברית המועצות הקבוצה התבססה במרכז הטבלה ושיחקה רק בליגה השנייה, כשהישג השיא שלה היה ההעפלה למקום השלישי בליגה ב-1966. ב-1996 ניכרה התחזקות משמעותית ביכולת הקבוצה והיא הפכה לאחת מחמש הקבוצות הטובות ביותר בליגה. בעונת 1996/97 הקבוצה אף העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי. ב-1996 לקבוצה הוצבה המטרה להעפיל לליגת המשנה הרוסית, אך זו הושגה רק ב-2003. בעונות 2004 ו-2005 הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית הראשונה וב-2006 ניצבה על סף פירוק כשצצו קשיים פיננסיים חמורים, ובעקבות זאת היא סיימה את העונה במקום ה-20 והאחרון והודחה בחזרה לליגה הרוסית השנייה, אלא שמצבה הכלכלי הקשה חייב אותה לוותר על מקומה בליגה השנייה והיא הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. ב-2008 הקבוצה שבה לליגה השנייה. מאז ואילך הקבוצה התמודדה בליגה השנייה כקבוצת מרכז טבלה. עונת 2012/13 הקבוצה סיימה במקום האחרון, אך הוחלט להשאיר אותה בליגה גם לעונת 2013/14. בעונת 2016/2017 הקבוצה הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ואיבדה את מעמדה כקבוצת כדורגל מקצוענית. בשנת 2020 המועדון נרשם מחדש ומתמודד בליגה השלישית. לוקומוטיב אוריול (1960—1962) ספרטק (1963—1972, 1976—1991, 2007) סטאל אוריול (1973—1975) פ.צ. אוריול (1993—2006, 2007—2008) רוסיצ'י אוריול (2008—2012) אוריול (מ־2012) אתר האינטרנט הרשמי של אוריול В Орле зарегистрировали новый футбольный клуб ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוק גולדווטר-ניקולס

חוק גולדווטר-ניקולס (באנגלית: Goldwater-Nichols Department of Defense Reorganization Act of 1986 -חוק גולדווטר-ניקולס בעניין הארגון מחדש של משרד ההגנה) הוא חוק פדרלי משנת 1986, המגדיר מחדש את מבנה הפיקוד של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. החוק הקרוי על שם יוזמיו, הסנאטור בארי גולדווטר וחבר בית הנבחרים ויליאם ניקולס, זכה לרוב עצום של 95 סנאטורים ללא מתנגדים ושל 327 מחברי בית הנבחרים מול 27 מתנגדים בלבד. זהו השינוי המקיף ביותר שנערך מאז יסוד משרד ההגנה האמריקני באמצעות חוק הביטחון הלאומי משנת 1947. המטרה העיקרית של החוק הייתה לפתור את המתח הפנימי המובנה והיריבות המבצעית בין הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר גרמו לכשלים מבצעיים במהלך עימותים צבאיים מאז מלחמת וייטנאם, ואשר קיבלו משנה תוקף עם כישלון הטיפול במשבר בני הערובה באיראן וכפי שבאו לידי ביטוי גם בפלישה לגרנדה[דרוש מקור]. כבר במהלך מלחמת העולם השנייה התבררה בעיית השליטה על מרכיבי הכוח הצבאי האמריקני כאשר הוראותיו של המפקד העליון-הנשיא, הועברו ממנו אל מזכיר הצי בעניין הפעילות הימית, ואל מזכיר המלחמה בעניין הפעילות ביבשה ובאוויר. גבולות הסמכות והאחריות המטושטשים הובילו לבעיתיות של השליטה והבקרה על הפעילות הצבאית, וכפועל יוצא מכך גם על היעילות ואפקטיביות של ביצוע המשימות עצמן, הביאו ליצירת התפקיד המאוחד של שר ההגנה בחוק משנת 1947, ולפיו כל הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הוכפפו לדרג אזרחי אחד בכפיפות למפקד העליון של הכוחות המזוינים –הנשיא. הפיקוד בפועל על הכוח הצבאי היה נתון בידי המפקדים המקצועיים של הזרועות, המוכרים כמטות המשולבים. יו"ר המטות המשולבים ביחד עם הדרג האזרחי, שר ההגנה דיווחו ישירות לנשיא וקיבלו ממנו את הוראות הביצוע והפיקוח. מבנה פיקודי מבוזר זה יצר פיתוח של תורות לחימה, הצטיידות, ופיתוח כוח אדם נפרד של כל אחת מהזרועות אשר למעשה לא היה כל קשר מבצעי ותכנוני ביניהן, ולא פתרה את בעיית התקשורת וחוסר היעילות המלווה בכשלים מבצעיים. התפתחות הלוחמה המשולבת של כוחות יבשה אוויר וים במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים חייב יצירת שינוי תפקודי של הפיקוד על הזרועות השונות במטרה ליצור אינטגרציה תפיסתית של מבנה הכוח אשר תוביל לתיאום ושילוב של הפעילות המבצעית בממדי הפעילות השונים. השינוי החשוב ביתר שמציג החוק הוא ההגדרה מחדש של שרשרת הפיקוד על הכוחות המזוינים של ארצות הברית. על פי החוק שרשרת הפיקוד מתחילה בנשיא, ועוברת באמצעות מזכיר ההגנה ישירות אל מפקדי הפיקודים הקרביים (Unified Combatant Command (UCC)), תוך עקיפה של ראשי המטות המשולבים. החוק מגדיר את המטות המשולבים כיועץ המקצועי של הנשיא ושר ההגנה, והאחראים על בניין הכוח, האימונים והציוד עבור הפיקודים הקרביים. יו"ר המטות המשולבים הפך למעשה ליועץ הצבאי העליון של הנשיא ומזכיר ההגנה ושל המועצה לביטחון לאומי, ואיפשר לו מבט רחב וראיה אסטרטגית כוללת של הפעילות הצבאית. הזרועות עצמן הפכו לגופי תכנון של תורות לחימה וארגון של כח אדם, ציוד ואימונים עבור הפיקודים המבצעיים. ראשיהן הפכו למינהלנים ולא למפקדים בפועל של כוחות קרביים. ברוח עקרונות החוק הוקמו פיקודים קרביים המחולקים על פי גבולות גזרה קבועים על פני אזורים שונים של כדור הארץ שהם למעשה צבאות שלמים בעלי כושר פעולה עצמאי, המורכבים מכוחות אוויר יבשה ים וכן כל הכוחות תומכי הלחימה והאדמיניסטרציה הקשורים אליהם. בנוסף אליהם הוקמו פיקודים קרביים למשימות מיוחדות ברחבי העולם כגון: תובלה, משימות מיוחדות ואסטרטגיה.
איי חוף קיסריה

איי חוף קיסריה הם קבוצת איים בקרבת חוף קיסריה. האיים מהווים חלק מרכס הכורכר המערבי שנפרד מהחוף בשל תהליכי גידוד. אחד מן האיים הללו הוא האי הצפוני, המרוחק כ-400 מטר מן החוף, צפונית לנמל קיסריה, והוא אחד האזורים היפים לצלילה באזור קיסריה. אל האי ניתן להגיע עם סירה ממועדון קיסריה, או בשחייה ארוכה מחוף הקשתות שנמצא צפונית לגן הלאומי, ליד אמת המים העתיקה. האי הצפוני עשיר בדגה ובבעלי חיים אחרים ביחס לשאר האתרים של קיסריה. מאפיינת אותו טופוגרפיה תת-ימית מעניינת: מערות שחודרות אל מתחת לאי, נקיקים מפותלים וקניונים ארוכים, וכן מאפיינת אותו טבלת גידוד מרשימה המהווה את פני האי. כתבה במעריב בשנת 1961 דווח ב"מעריב" על תחרות שיט מסורתית שנערכה בקיסריה מול איים אלו: "המראה המתגלה מחוף קיסריה לעבר שפת הים הוא נהדר, עשרות מפרשים לבנים, סירות משוט, ו'צי' שלם של סירות-קטנות נע מנקודת הזינוק אל כיוון האיים הטבעיים שבמרחק כדי להקיפם ולחזור לנקודת-הסיום." — ר' פלס, 'סלפית' של מבואות-ים ניצחה בשיוט השומרון, מעריב, 10 באפריל 1961 אמיר גור, 'צלילה בקיסריה - העיר העתיקה שמתחת למים'.
וינוקס

וינוקס (באנגלית: Vinux) היא הפצת גנו/לינוקס המבוססת על אובונטו ומיועדת למשתמשים בעלי לקות ראייה. היא פותחה על ידי טוני סילס (Tony Sales), טכנאי במכללה הלאומית לעיוור בעיר הרפורד, בריטניה ושוחררה בתאריך 1 ביוני 2010 (גרסה 3.0). ההפצה ניתנת להורדה מאתר SourceForce בגרסת תקליטור אתחול שאינה דורשת התקנה. המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכנות המסייעות למשתמשים בעלי לקות ראייה כגון: יישום להגדלת המסך (Orca), זכוכית מגדלת תלת־ממדית (Compiz), תמיכה בהתקנים המציגים כתב ברייל, הקראת טקסטים (Speakup), תמיכה בשינוי גופן, צבע, גודל תפריט ועוד. אובונטו עיוורון לקות ראייה אתר האינטרנט הרשמי של וינוקס עמוד ההפצה באתר DistroWatch (באנגלית)
חסידות קוריסטשוב

חסידות קוריסטשוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף של בית צ'רנוביל. ראשון האדמו"רים היה רבי משה, בנו השני של רבי מרדכי טברסקי. בקוריסטשוב התגורר גם דודו של רבי משה, רבי אברהם טברסקי בנו של רבי צבי שהיה מגיד מישרים בקוריסטשוב וחתנו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. רבי משה נולד בשנת תקמ"ט לרבי מרדכי ושרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאוסטרהא (נכדו של רב ייב"י). בשנים הראשונות לאחר פטירת אביו לא רצה לנהל אדמו"רות אך לאחר מספר שנים עבר לקוריסצ'ב שם החל להתנהג באדמו"רות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לבתו של רבי צבי אריה מאליק. נפטר בי"ח בטבת תרכ"ו. חתניו היו אחיינו רבי ברוך אשר מצ'רנוביל ורבי ברוך אוירבך מאיווניץ נכדם של הבעל שם טוב ושל התולדות יעקב יוסף בנו רבי מרדכי מילא את מקומו. נולד בשנת תר"ב. נישא לגיטל לאה טברסקי, בת דודו הרב אברהם טברסקי מטריסק. בשנת תרנ"ז עבר לז'יטומיר. בשנת תער"ב נאסר בשל עלילת דם שאירעה בפאסטוב. הוא נחקר במשך שלוש שעות ונחלש בגלל החקירה נפטר בל' בשבט תרע"ו. חתניו היו רבי יעקב טברסקי מליניץ בנו של רבי אברהם יהושע השיל מסקווירא, אחיינו רבי משה אריה לייב טברסקי מחלם ורבי משה העשיל מזינקוב. בניו של רבי מרדכי היו: רבי מנחם נחום יוסף בנציון, חתן בן דודו של אביו, רבי ישעיה משולם זושא מחסידות צ'רנוביל. רבי דוד יעקב (-ט' בכסלו תש"א) מז'יטומיר חתן דודו רבי ישראל מסקווירא (חתנו של סבו רבי אברהם מטריסק). רבי משה נישא לבתו של דודו רבי אפרים מרגליות (חתן רבי אברהם מטריסק). רבי יצחק חתן רבי משה שפירא מסאלוויטא. רבי ברוך חתן רבי מאיר חיים מסטפין. בנו של רבי דוד יעקב היה רבי יצחק אברהם משה האדמו"ר האחרון מגזע קוריסטשוב (נפטר בי"ט בתשרי ה'תשמ"ב). שהה תחת השלטון הקומוניסטי ולאחר סבל רב עלה לישראל והתיישב בבני ברק. היה בנו של רבי ישראל בנו של רבי יעקב פנחס שהיה בנו של רבי אברהם דב מפולנאה וחתנו של רבי ברוך ממז'יבוז'. רבי אברהם דב מפולנאה היה חתנו של התולדות יעקב יוסף. בחסידות צ'רנוביל מקובל שנולד בשנת תקצ"ח. על פי המסופר שם, רבי מרדכי מצ'רנוביל נפרד מבנו בחג הפסח תקצ"ז, כשהוא אומר לו שיוולד לו בן וידע בעצמו איזה שם לתת לו. כעבור חודש נפטר רבי מרדכי, ורבי משה קרא לבנו על שמו. נמצאה בכפר גופת נער יהודי, יוסף בן החייט אפרים פאשקוב. הגויים העלילו שזו גופת גוי שהחייט רצח, ובשל הגילוי העלים את בנו. תקופת מה לפני כן נעלם נער גוי בשם טארנינקו והמשטרה קישרה בין ההיעלמות לגופה בפאסטוב. הצפירה, 15 במרץ 1914. המודיע כ"ב באדר תרע"ד.
מגיד מישרים

האם התכוונתם ל... מגיד מישרים (ספר) – ספר קבלה המיוחס לרב יוסף קארו דרשן – מכונה גם "מגיד מישרים", ראו דרשנות מגיד מישרים (עיתון) – עיתון בערבית יהודית שיצא לאור בסוף המאה ה-19 מגיד מישרים – ספר מאת ישראל הופשטיין מקוז'ניץ מגיד מישרים – ספר מאת הרב נתנאל חיים פפה
ישיבת בית התלמוד

ישיבת בית התלמוד היא ישיבה גדולה שפעלה בירושלים משנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, בראשות הרב דב שוורצמן. הישיבה הוקמה על ידי הרב שוורצמן בשנת תשכ"ח, כאשר שב לישראל מארצות הברית לאחר עשרים שנה שבהן שימש ר"מ וראש ישיבה במספר ישיבות. הוא יסד את הישיבה בשכונת בית וגן בירושלים, בסיוע הרב משה שפירא. לאחר מספר שנים עברה הישיבה לשכונת בית ישראל במבנה של ישיבת זוויהל. בשנות ה-70 עברה הישיבה למבנה משלה בשכונת סנהדריה המורחבת. באמצע שנות ה-70 פעלה הישיבה בשותפות עם הרב יצחק הוטנר וישיבתו, והיא נקראה "ישיבת בית התלמוד - גור אריה". כעבור כשנתיים פסק הקשר והיא שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד. מוסדות הישיבה כללו ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. במשך תקופה שימש כמשגיח הרב אהרן פלדמן. בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי הישיבה מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהרב שוורצמן עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים. בשנות ה-80 הועם זוהרה של הישיבה ובשנות ה-90 היא נסגרה. בשנת 2001 נכנסה לבניין ישיבת "כנסת אברהם" בראשות הרב יעקב גרוסמן, שנקראה מאז "ישיבת בית התלמוד-כנסת אברהם". משנות ה-90 שכנו במבנה הישיבה כמה ישיבות נוספות, ובהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת שערי בינה וישיבת באר שלמה של הרב אברהם אטיק. כיום שוכנים במבנה גם כולל האברכים בית התלמוד, בראשות הרב יוסף שטרסר והרב משה גבריאל שנברגר, חתניו של הרב שוורצמן, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים, ישיבת "נתיבות יעקב" של הרב אברהם סטפנסקי וישיבת טשכנוב. הרב משולם ברנדוין - ראש ישיבת חדוות התורה מנחם גרילק – עיתונאי יגאל גואטה- חבר כנסת ועיתונאי ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי – היסטוריון חרדי טוביה טננבום - עיתונאי וסופר הרב מרדכי נויגרשל - מרצה ומחזיר בתשובה אלוף יהודה פוקס- מפקד פיקוד מרכז של צה"ל באתר מבט לשידוכים אנשיל פפר, שיחת היום | יהודה פוקס, מפקד בה"ד 1, למה לשלוח צוערים דתיים לסיור מורשת בת"א?, באתר הארץ, 2 ביולי 2010
זיסקינד

האם התכוונתם ל... אלכסנדר זיסקינד מימון – סופר ופרשן תלמוד ומשנה אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא – רב ומקובל אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' – סופר, עורך, ביוגרף, ומתרגם עברי זיסקינד אופנהיימר – בנקאי יהודי זיסקינד מטרימברג – מחבר שירים יהודי גרמני פטריק זיסקינד – סופר ותסריטאי גרמני תמר זיסקינד – מלכת יופי ורופאת שיניים ישראלית ראו גם סוסקינד
נשאים רב-תרופתיים

נשאים רב תרופתיים (multidrug transporters) הם חלבונים הנמצאים על גבי קרום התא ותפקידם לזהות מגוון רב של חומרים, לקשור אותם באפיניות גבוהה ולהוציא אותם אל מחוץ לתא. חלק מן החומרים המזוהים על ידי החלבונים הללו הם רעילים, ולכן הוצאתם מאפשרת לתאים לשרוד בסביבה המכילה רעלים. באופן זה מקנים הנשאים עמידות לתא כנגד רעלים, ביניהם תרופות שונות, כגון: עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה ועמידות תאי סרטן לתרופות אנטי – סרטניות. הוצאת הרעלים או התרופות אל מחוץ לתא מבוססת על ניצול אנרגיה מפירוק ATP או מגרדיאנט של פרוטונים. הנשאים הרב תרופתיים מתחלקים למשפחות על פי רצף חומצות האמינו שלהם. משפחה אחת כוללת חלבונים שמבצעים הידרוליזה של ATP ומשתמשים באנרגיה הנוצרת כדי לסלק חומרים רעילים מן התא. לקבוצה זו משתייך החלבון P-glycoprotein המתבטא בגידולים סרטניים ומקנה להם עמידות כנגד תרופות אנטי סרטניות. המשפחות האחרות מכילות חלבונים המבצעים שחלוף של סובסטרט רעיל בפרוטון אחד או יותר, והן נבדלות זו מזו הן בגודל החלבונים המשתייכים לכל אחת מהן, והן ברצף חומצות האמינו שלהם.
פרס סטרגה

פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במאי וה-30 באפריל בשנת הפרס. ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere". הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. בנוסף להם משתתפים בחבר השופטים עוד 220 אנשי תרבות איטלקים וזרים מטעם 30 מכוני תרבות איטלקים ברחבי העולם (כולל בישראל), 20 קוראים נבחרים ו-20 הצבעות קבוצתיות של בתי ספר, אוניברסיטאות ומועדוני קריאה. בסך הכול יש 660 מצביעים בחבר השופטים. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס. מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה" בת שנים עשר ספרים, מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי. הפרס מוענק ביום החמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא. 1950 - צ'זארה פבזה, עבור "הקיץ היפה" (La bella estate) 1952 - ג'ורג'ו באסאני, "חמישה סיפורי פרארה" 1953 - אלזה מורנטה, "האי של ארתורו" 1959 - ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס" 1961 - רפאלה לה קפריה, "נפצע אנושות" (Ferito a morte) 1963 - נטליה גינצבורג, "לקסיקון משפחתי" 1975 - תומאזו לנדולפי, "אקראי" 1979 - פרימו לוי, "מפתח כוכב" 1981 - אומברטו אקו, "שם הוורד" 2001 - דומניקו סטרנונה, "ויה ג'מיטו" (Via Gemito) 2002 - מרגרט מצאנטיני, "אל תזוזי" (Non ti muovere) 2003 - מלניה ג' מאצוקו, "ויטה" 2006 - סנדרו ורונזי "כאוס רגוע" (Caos calmo) 2007 - ניקולו אמניטי, "כמצוות האל" (Come Dio comanda) 2008 - פאולו ג'ורדנו, "בדידותם של המספרים הראשוניים" 2009- טיציאנו סקארפה, "סטאבט מאטר" 2010 - אנטוניו פנאקי, Canale Mussolini 2011 - אדוארדו נסי, Storia della mia gente 2012 - אלסנדרו פיפרנו, Inseparabili 2013 - וולטר סיטי, Resistere non serve a niente 2014 - פרנססקו פיקולו, "הכמיהה להיות כמו כולם" Il desiderio di essere come tutti 2015 - ניקולה לג'יויה, La Ferocia 2016 - אדוארדו אלבינטי, "בית הספר הקתולי" La scuola cattolica 2017 - פאוֹלוֹ קוֹנייטי, "שמונה הרים" Le otto montagne 2018 - הלנה יאנצ'ק, "הבחורה עם הלייקה" La ragazza con la Leica 2019 - אנטוניו סקוראטי, "מ. בן המאה" M. Il figlio del secolo 2020 - סנדרו ורונזי, "יונק הדבש" Il colibrì 2022 - מריו דֶזִיאטי, "נעים ונדים" Spatriati 2023 - אדה ד'אדמו, ,כמו מאוויר" Come d'aria מדיה וקבצים בנושא פרס סטרגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס סטרגה (באיטלקית) על הפרס באתר ליקר סטרגה (באנגלית) Come d’aria di Ada D’adamo vince la LXXVII edizione del Premio Strega, https://premiostrega.it/, ‏6.7.2023
יעל אבי-יונה

יעל אבי-יונה (גולדפרב) (1941 - 24 באוקטובר 2012) הייתה ציירת ישראלית. אבי-יונה הייתה בוגרת האקדמיה לאמנות "בצלאל" וחברה באגודת הציירים והפסלים. אבי-יונה נולדה בירושלים, בת לפרופסור מיכאל אבי-יונה. בילדותה התגוררה כשנתיים בקבוצת שילר, בה התגוררו הורי אביה. בין השנים 1959–1963 למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל". בשנת 1983 זכתה בציון לשבח בתחרות עיצוב אמנותי בנושא "ירושלים כסמל" לאמנות יהודית. בשנת 1984 הקימה את "גלריה אבי-יונה" ומאז ניהלה את הגלריה. בשנת 1994 התחתנה אבי-יונה עם האמן דב לדרברג, והחלה לשתף עמו פעולה בתערוכות. אבי-יונה הציגה את התערוכה "דיוקנאות סופרים ישראלים בני זמננו" ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, וכן את התערוכה "השיטתיות שבמסתורין" בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. אבי-יונה ציירה את היצירה "שנים עשר השבטים" עבור בית הכנסת "יד מרדכי" שבירושלים. יעל אבי-יונה, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל ציורים של יעל אבי יונה בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, בוגרים: מאגר בוגרים קבוצת שילר בת כ"ה, דבר, 17 באוקטובר 1952 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יריקה

יריקה היא פעולה גופנית של הוצאת רוק בכוח מתוך הפה. הפעולה מהווה רפלקס שמטרתו לצורכי הוצאת נוזלים או חומרי מזון המצויים בפה. כמו כן הפעולה מהווה ביטוי חברתי כתוצאה מאמונה טפלה או על מנת לבטא רגש (לרוב בוז או כעס). ברחבי העולם המערבי יריקה נחשבת כפעולה חסרת נימוס. הגישה הרואה ביריקה פעולה חסרת נימוס מקורה במערב אירופה בראשית המאה ה-18, בעיקר בעקבות התפתחות מנהגים היגייניים של רחצה בקרב החברה הגבוהה באירופה. בעקבות התפתחות גישה זו, ועל מנת למנוע יריקות על רצפות הבתים התפתח הנוהג של התקנת מרקקות בכניסה לבתים ובחדרים שונים. השימוש במרקקות פחת בראשית המאה ה-20 לאחר מגפת השפעת הספרדית של 1918, ובעקבות ההבנה כי אלו מאפשרות הפצת מחלות. בארץ ישראל הותקנו מרקקות בכניסה למבני ממשל בתקופת המנדט הבריטי, וזאת לאור הנוהג המקומי, שהיה נפוץ עד שלהי תקופת המנדט, לירוק בכניסה למבנים אלה על מנת לנקות את הפה מאבק הרחובות. דוגמה למרקקה מעין זו מצויה בכניסה לבניין עיריית חיפה גם כיום. היריקה מקושרת לאמונה הטפלה לפיה היא מונעת עין רעה. באסיה התפתח הנוהג לירוק על ילדים כנגד עין רעה, ובאירופה קיים הנוהג לירוק כאשר רואים חתול שחור. בטקס החליצה, נדרשת היבמה לירוק אל מול היבם, בתגובה לכך שלא הסכים לייבמה, חז"ל דורשים שיהא זה רוק הנראה לעיני הדיינים. כמו כן נהוג בכמה חסידויות (וביניהם חסידות חב"ד), שבשעת אמירת עלינו לשבח, כשמגיעים למילים "שהם (כלומר, גויי הארצות=עובדי עבודה זרה) משתחווים להבל ולריק", יורקים. הרבי מנחם מנדל שניאורסון הסביר שזה על מנת שלא לבלוע ולהנות מן הרוק שנוצר בעת הדיבור על עבודה זרה. מרקקה מדיה וקבצים בנושא יריקה בוויקישיתוף עוז רוזנברג, החרדים שיורקים על כמרים בעיר העתיקה, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2011
שחרות

שַׁחֲרוּת הוא יישוב קהילתי בנגב השייך למועצה אזורית חבל אילות, כ-37 ק"מ צפונית לעיר אילת. היישוב הוקם בשנת 1985 על ידי הסוכנות היהודית ושמו כשם הר שחרות ונחל שחרות הנמצאים בסמוך לו. ביישוב מתגוררות כ-35 משפחות, כאשר האוכלוסייה במרביתה חילונית. מרבית הבתים ביישוב נבנים בצורה עצמאית על ידי בעלי הבית, בצורה התואמת את אורח החיים המיוחד של היישוב, בהתאם לנוף ולאקלים המדברי. בחצרות הבתים ניתן למצוא בוסתנים קטנים ובהם גינת ירק וחיות משק. ביישוב מספר סדנאות עבודה פרטיות של אמנים ובעלי מלאכה, כגון: נגרות, נפחות, מסגרות, קרמיקה, סבונים ועוד. תושבי היישוב עצמאיים בהתנהלותם ומתפרנסים איש על פי יכולתו וכישוריו. הלהקות Anna RF ו-A-WA הוקמו על ידי בני המקום. היישוב ממוקם על שפת מצוק ההעתקים, 550 מטר מעל פני הים, ממערב לקיבוץ יטבתה. תוואי שביל ישראל עבר בעבר בצמידות ליישוב אך מסלולו שונה לתוך נחל עשרון כדי להרחיקו מהיישוב שלא אהב שמטיילים מציפים את רחובותיו. בקרבת היישוב שכן בעבר חאן הנוודים שאירח את מטיילי השביל, אך נכון ל-2022 החאן נסגר בידי רשות מקרקעי ישראל. בית המלון בשחרות, סִיקְס סֶנְסֶס, נבחר בשנת 2022 כאחד ממאה המלונות הטובים בעולם. מדיה וקבצים בנושא שחרות בוויקישיתוף שחרות, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור שחרות, באתר המועצה האזורית חבל אילות איתי אילנאי, שקט, חיים פה, באתר "ידיעות אחרונות", 2 בפברואר 2019 שיר ראובן, בלב המדבר, חיים 150 איש ביישוב הכי נידח בישראל, באתר הארץ, 13 באפריל 2021 דניאל צ'צ'יק, בלוג צילום: סוף העולם שמאלה, ואז ימינה בכביש 12, באתר הארץ, 16 באפריל 2021 קטע שביל ישראל העובר בצמוד ליישוב אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ילקוט הפרסומים 3165 (עמ' 1498) משה גלעד, מלון סיקס סנסס שחרות נבחר כאחד ממאה המלונות הטובים בעולם, באתר הארץ, 19 באפריל 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זאב כיס

זאב כיס (שם מדעי: Thylacinus) הוא סוג נכחד ממשפחת זאבי הכיס הכולל 6 מינים שהתקיימו באוסטרליה והאי טסמניה בין תקופת האוליגוקן עד המאה ה-20. המוכר מביניהם הוא הזאב הטסמני, טורף הכיס הגדול ביותר ששרד עד לעת המודרנית. בעבר היה נפוץ באוסטרליה אבל נדחק על ידי הדינגו וציד האדם, וככל הנראה נכחד בשנת 1936. אורכו הממוצע הגיע לכדי 152 ס"מ, ודמותו הזכירה את הזאב בהיבטים רבים, זאת כתוצאה מאבולוציה מתכנסת. טורפים אלה היו טורפי-העל היונקים הגדולים ביותר ביבשת לאחר אריה הכיס הנכחד. לאחר היכחדות הזאב הטסמני סופית בידי האדם, נכחד הסוג. זאב טסמני (Thylacinus cynocephalus) Thylacinus macknessi Thylacinus megiriani זאב טסמני פוטנס (Thylacinus potens) Thylacinus rostralis Thylacinus yorkellus מדיה וקבצים בנושא זאב כיס בוויקישיתוף זאב כיס, באתר ITIS (באנגלית) זאב כיס, באתר NCBI (באנגלית) זאב כיס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זאב כיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זאב כיס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועצת מקרקעי ישראל

מועצת מקרקעי ישראל היא מועצה המפקחת על פעולתה של רשות מקרקעי ישראל ומאשרת את תקציבו. המועצה הוקמה על-פי חוק רשות מקרקעי ישראל תש"ך - 1960 (סעיף 3) ואחראית על קביעת המדיניות הקרקעית שלפיה ינוהלו מקרקעי מדינת ישראל. על-פי החוק, הממשלה ממנה את חברי מועצת מקרקעי ישראל ואת ממלאי מקומם. המועצה מתכנסת מספר פעמים בשנה לדון בנושאים הקשורים למדיניות הקרקע של המדינה ולפעילות רשות מקרקעי ישראל. הצעות לסדר היום של המועצה מועברות לתגובות הציבור אחרי הפצתן לחברי המועצה. פעם בשנה מגיש מנהל הרשות למועצת מקרקעי ישראל דוח מפורט על פעולות הרשות. המועצה בוחרת מבין חבריה ועדות משנה כגון: ועדת פטור, ועדת ביקורת ועוד. במועצה מכהנים שר האוצר כיו"ר המועצה וכן 9 חברים נוספים. על פי חוק מכהנים 7 נציגי ממשלה ו-2 נציגי קק"ל. בנוסף במועצה משקיף של הגופים שעניינם בשמירת איכות הסביבה. נציגי הממשלה הם: נציג ראש הממשלה, נציג שר החקלאות, נציג שר השיכון, נציג משרד האוצר, נציג משרד המשפטים ונציג המשרד להגנת הסביבה. ביולי 2014 החליטה המועצה על שינוי הקריטריונים לרישוי מתקנים סולאריים תוך הכשרת מתקן קיים של חברה פרטית בבעלות גלעד שרון, למרות התנגדות היועץ המשפטי לממשלה. ההחלטה לא יושמה בשל התנגדות משרד האוצר, ובעקבות עתירה של התנועה לאיכות השלטון, ב-2016 פסק בג"ץ שהחלטת המועצה הייתה פסולה. מועצת מקרקעי ישראל באתר רשות מקרקעי ישראל חוק רשות מקרקעי ישראל תש"ך - 1960, באתר נבו בוסו, נמרוד. "מועצת מקרקעי ישראל הכשירה בדיעבד את המתקן הסולארי של גלעד שרון". TheMarker. נבדק ב-2016-11-14. פסק הדין בבג"צים 14/5134, 14/6151, 14/7501 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Without You (שיר של דייוויד גטה)

"Without You" (בתרגום חופשי: "בלעדייך") הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הצרפתי-יהודי דייוויד גטה באירוח הראפר האמריקני אשר, שיצא כסינגל מתוך האלבום "Nothing but the Beat". השיר הגיע למקום הרביעי במצעד ה"בילבורד הוט 100" זמן קצר לאחר צאתו. הוידאו קליפ לשיר צולם בחוף ים בפורטוגל בסוף יולי 2011. הווידאו כולל קטעים ממסיבות שונות שנערכו בתאילנד, ארצות הברית, ברזיל ודרום אפריקה. בהמשך הקליפ מתרחשת מעין נדידת יבשות, וכל המסיבות ביבשות השונות מתאחדות ויוצרות מסיבה אחת גדולה. בנוסף, הקליפ כולל סצינות בהן נראה הזמר אשר כשברקע חוף ים. הסינגל זכה להצלחה מסחרית רבה, ודורג בין "עשרת הגדולים" במצעדי המכירות של מדינות רבות ברחבי העולם. מידע על היצירה "Without You" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Without You" באתר יוטיוב מידע על Without You, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Without You, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Without You, באתר המצעד הגרמני מידע על Without You, באתר מצעד דנמרק מידע על Without You, באתר המצעד הנורווגי מידע על Without You, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Without You, באתר המצעד הספרדי מידע על Without You, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Without You, באתר המצעד השוודי