קרב אל-עגילה

קרב אל-עגילה היה קרב קצר במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. הקרב התרחש בדצמבר 1942 בין כוחות בעלות הברית של הארמייה השמינית (גנרל ברנרד מונטגומרי) לבין כוחות הציר של ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית (גנרל-פלדמרשל ארווין רומל), במהלך נסיגת הציר הארוכה מאל-עלמיין לתוניס. הארמייה השמינית תכננה לאגף וללכוד את כוחות הציר בעת נסיגתם לתוניס. תוכנית הארמייה השמינית סוכלה כאשר מתקפה חזיתית של דיוויזיית השריון הבריטית נהדפה על ידי פעולת משמר עורפי איטלקי והיחידות הניו זילנדיות החולפות התפזרו במדבר. הקרב הסתיים עם נסיגת ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית לטריפוליטניה לכיוון תוניסיה, שם החלה המערכה בתוניסיה עם מבצע לפיד פלישת בעלות הברית לצפון אפריקה הצרפתית (8–16 בנובמבר 1942). ב-4 בנובמבר 1942 החליט רומל לסיים את קרב אל עלמיין השני ולסגת מערבה לכיוון לוב. בכך הוא התריס נגד פקודות "להילחם עד האיש האחרון" של אדולף היטלר, כדי להציל את שארית כוחו. קורפוס אפריקה הגיע לכפר פוקה למחרת. כוחות איטלקיים הגיעו מוקדם יותר, לאחר שנסוגו מאל עלמיין בין 3–4 בנובמבר והקימו קו הגנה. האיטלקים חידשו את נסיגתם באותו יום, לאחר התקפה של בעלות הברית והגרמנים הלכו בעקבותיהם. מונטגומרי השאיר מאחור כמה מהיחידות שלו לאחר מאמציהם באל עלמיין, והוביל עם חטיבת השריון הקלה הרביעית. גשם אחר הצהריים של ה-6 בנובמבר הפריע למרדף של הארמייה השמינית כאשר כוחות הציר המשיכו בנסיגתם. קו הגנה חדש הוקם במרסא מטרוח למחרת, כ-110 מייל (180 ק"מ) מערבית לאל-עלמיין. רומל קיבל אזהרה מהיטלר על נחיתה צפויה של בעלות הברית בין טוברוק לבנגאזי, אך ב-8 בנובמבר הוא גילה שזה שגוי. היו נחיתות אנגלו-אמריקאיות במרוקו ובאלג'יריה (מבצע לפיד). כוח המשימה המזרחי - שכוון לאלג'יר - נחת עם 20,000 חיילים והחל לנוע מזרחה לכיוון רומל. מול הסיכוי של כוח גדול של בעלות הברית בעורפו, הוא החליט לסגת בדרך אחת לאל-עגילה. כוחות הציר נסוגו מסידי בראני ב-9 בנובמבר וממעבר חלפיה (בגבול לוב-מצרים) העמדה האחרונה במצרים, ב-11 בנובמבר. קירנאיקה ננטשה ללא התנגדות רצינית. רומל רצה לחסוך 10,000 טונות של ציוד בטוברוק, אך הוא נפל בידי הארמייה השמינית ב-13 בנובמבר. ניסיון של מונטגומרי ללכוד את חיל המצב של טוברוק על ידי כיתור לעבר אקרומה, ממערב לטוברוק, נכשל וחיל המצב נסוג לאורך ויה באלביה לכיוון בנגאזי עם מעט הפסדים. דרנה ושדה התעופה במרטובה נתפסו ב-15 בנובמבר וה-RAF כבש במהירות את שדה התעופה כדי לספק חיפוי אווירי למבצע Stoneage, שיירת מלטה, ב-18 בנובמבר. כוחות הציר נסוגו 400 מייל (640 ק"מ) בעוד עשרה ימים. למרות חשיבותה של בנגאזי למערכת האספקה של הציר, רומל נטש את הנמל כדי להימנע מחזרה על הלכידה ההרסנית ממנה סבלו האיטלקים בקרב בדה פום בפברואר 1941. רומל הורה להרוס את מתקני הנמל והאספקה בבנגאזי, וכתב לאחר מכן את זה ... בבנגאזי, הרסנו את מתקני הנמל והרציפים והכאוס הכריע את האזרחים בעיירה האומללה הזו. — רומל בנגאזי נכבשה על ידי הארמייה השמינית ב-20 בנובמבר ושלושה ימים לאחר מכן, נסוגו כוחות הציר מאג'דאביא למרסה ברגה. במהלך נסיגתם למרסה ברגה, כוחות הציר התמודדו עם קשיים רבים, כולל עליונות אווירית של בעלות הברית. חיל האוויר המדברי (DAF) תקף את טורי הציר שהיו צפופים על כביש החוף וחסר להם דלק. כדי לעכב את התקדמות הארמייה השמינית, חבלני הציר הניחו מוקשים באזור מרסה ברגה; קסדות פלדה נקברו כדי ליצור קריאות שווא על גלאי המוקשים ששימשו את הארמייה השמינית. במשך חלק ניכר מהמרדף לאל-עגילה, מפקדי הארמייה השמינית לא היו בטוחים בכוונותיו של רומל. הם נתפסו בקרבות קודמים על ידי יריב שמשך אותם פנימה ואז פתח בהתקפת נגד. מונטגומרי התכוון לבנות את המורל של הארמייה השמינית על ידי גירוש ההרגל של תבוסה ונסיגה. דיוויזיית השריון הראשונה והדיוויזיה השנייה של ניו זילנד נערכו בברדיה, נחו וסיפקו הגנה. למרות חששותיו של רומל מלהילכד על ידי התקדמות מהירה של בעלות הברית על פני בליטת קירנאיקה, מונטגומרי היה מודע לכך שגם כוח מורחב ומבודד עלול להיות פגיע, כמו בתחילת 1941 ותחילת 1942. כאשר נשלח כוח סיור של מכוניות משוריינות ברחבי הארץ, הוא התעכב על ידי קרקע ספוגת מים. מודיעין אותות גילה לארמייה השמינית כי ארמיית הפאנצר הייתה כמעט נייחת מחוסר דלק, מה שגרם למונטגומרי להורות לכוח חזק יותר לנוע ולחצות את המדינה. לאחר ששמע על נוכחות כוח הסיור, הקדים רומל את נסיגתו מבנגאזי והצליח להסיג את הרכבים המשוריינים, ללא הפרעה מהכוח החזק שעדיין לא הגיע. במהלך שמונה עשר הימים שבין פינוי אג'דאביא ב-23 בנובמבר לתחילת קרב אל-עגילה ב-11 בדצמבר תיאר רומל חילוקי דעות עם הממונים עליו הפוליטיים והצבאיים והוא עסק בוויכוחים מרים עקרים עם היטלר, הרמן גרינג, ראש הלופטוואפה, גנרל אלברט קסלרינג מפקד ה-OB Süd, אוגו קוואלרו, הרמטכ"ל האיטלקי בפיקוד העליון ומושל לוב, אטורה באסטיקו. רומל רצה לסגת לתוניס בהקדם האפשרי והאחרים רצו שהוא ייעצר בעמדת אל עגילה-מרסה ברגה. מוסוליני הורה לרומל לעמוד על קו עגילה כדי להגן על טריפוליטניה וזה נתמך על ידי היטלר, שהורה להחזיק את אל-עגילה "בכל הנסיבות". למרות שעמדת עגילה הייתה חזקה באופן טבעי, בהיותה מוקפת בביצות מלח, חול רך או אדמה מבוקעת ו"שרשרת של שדות מוקשים", המגבילה את יכולת התמרון של כלי רכב. רומל קבע שהוא יוכל להחזיק בעמדה רק אם יקבל תחליפי ארטילריה וטנקים, אם הלופטוואפה יחוזק ואספקת הדלק והתחמושת שלו תתחדש. בשלב זה, כל האנשים והציוד הזמינים הופנו לתוניס, בעקבות נחיתות בעלות הברית של מבצע לפיד, כדי למנוע את נפילת תוניסיה להתקדמות בעלות הברית מאלג'יריה. עד ביקורו של רומל בברלין בתחילת דצמבר, מוסוליני והיטלר הסכימו עם מציאות המצב והסכימו להיערכות לנסיגה לבואראט, כ-250 מייל (400 ק"מ) מערבה ועד ה-3 בדצמבר החלו חיל הרגלים האיטלקי הלא ממוכן בפרישה. עמדת האספקה של רומל לא השתפרה, תוניסיה שמרה על עדיפות אספקה ומבין האוניות שנשלחו לטריפולי לספק לארמיית הפאנצר בנובמבר, הוטבעו שלושה רבעים. לרומל היו חסרים אנשים וציוד ומעט מאוד דלק ותחמושת. הוא התכוון להחזיק מעמד כמה שיותר זמן אבל לפרוש מול לחץ חזק. הארמייה השמינית נאלצה לתספק את כוחותיה ממצרים לאג'דאביא. ניתן היה להעביר אספקה 440 מייל (710 ק"מ) מאלכסנדריה לטוברוק ברכבת, למרות שכביש באורך 390 מייל (630 ק"מ) מטוברוק לאג'דאביא היה מעט קצר יותר, אך האספקה הייתה צריכה לעבור בכביש ויה באלביה או דרך הים לבנגאזי ואז בדרך לאג'דאביא. ב-26 בנובמבר, הקורפוס ה-10 (לוטננט-גנרל בריאן הורוקס) נשמר בעתודה והקורפוס ה-30 (לוטננט-גנרל אוליבר ליס) השתלט על קו החזית של הארמייה השמינית עם דיוויזיית השריון ה-7 (מייג'ור-גנרל ג'ון הארדינג), הדיוויזיה ה-51 (היילנד) (מייג'ור-גנרל דאגלס וימברלי) והדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 (מייג'ור-גנרל סר ברנרד פרייברג). בסוף נובמבר, מונטגומרי תכנן שהדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 של ניו זילנד עם חטיבת השריון הקלה הרביעית בפיקודו, תתחיל בתנועת איגוף רחבה ב-13 בדצמבר. התמרון היה אמור להיות מוסווה על ידי הפצצות ופשיטות חיל רגלים על העמדות הקדמיות של ארמיית הפאנצר, החל בליל 11/12 בדצמבר כדי להסיט את תשומת הלב. מתקפה חזיתית של הדיוויזיה ה-51 (היילנד) על החוף ודיוויזיית השריון ה-7 בפנים הארץ משמאלם תתחיל בליל 16/17 בדצמבר ברגע שהניו זילנדים יהיו בעמדה מאחורי עמדות הציר. דקוטות של פיקוד נושא הכוחות ה-316 האמריקאי הטיסו 130,000 גלון של דלק תעופה מאל אדם לאספקת חיל האוויר המדברי. פעולות אוויריות דחקו את מטוסי הציר מהבסיסים הקדמיים שלהם ומפציצים פגעו בנמל טריפולי, בנמלים אחרים ובכרתים. על אף שהופלו כ-20 מטוסי הציר, למעלה מ-500 נמצאו נטושים על הקרקע במהלך ההתקדמות לאל-עגילה. סיור אווירי מעל אל-עגילה והלאה לטריפולי נערך באופן קבוע. כאשר החלו התקפות ראשוניות ב-11 בדצמבר, רומל ראה שזו ההתחלה של התקפת הארמייה השמינית והחל לסגת. באמצע הבוקר ב-12 בדצמבר, סיורים זיהו כי כוחות הציר מתחילים לדלל את עמדותיהם. מונטגומרי הורה לדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 לנוע מיד והקדים את ההתקפה העיקרית ללילה של 14/15 בדצמבר. בערב ה-12 בדצמבר, נסיגת הציר יצאה לדרך, למעט מאחור. ב-13 בדצמבר גילו מטוסי סיור של הציר כ-300 כלי רכב מצפון לנווה מדבר של מרדה 75 מייל (121 ק"מ) דרומית לאל-עגילה (הטור הניו זילנדי), שנועדו לעקוף את כוחות הציר. רומל רצה לשגר את השריון שנותר שלו לעבר כוח האגף הזה, אך נמנע מחוסר דלק והורה על המשך הנסיגה. התקפה של דיוויזיית השריון ה-7 נהדפה על ידי הקבוצה הטקטית האיטלקית אריאטה. ביומנו כתב רומל: בשעת בוקר מאוחרת, כוח אויב עדיף פתח במתקפה על קבוצת טקטית אריאטה, ששכנה דרומית-מערבית לאל-עגילה, כשהאגף הימני שלו מונח על הסבצ'ה צ'בירה והשמאלי שלו מקושר עם הדיוויזיה הקלה ה-90. קרבות מרים התפתחו נגד 80 טנקים בריטיים ונמשכו כמעט עשר שעות. האיטלקים הציגו קרב מפואר, שעליו הגיע להם הקרדיט הגדול ביותר. לבסוף, בערב, הבריטים נהדפו לאחור על ידי התקפת נגד של גדוד השריון של דיוויזיית השריון סנטאורו והותירו 22 טנקים ו-2 משוריינים שרופים או ניזוקו בשדה הקרב. הכוונה הבריטית לנתק את הדיוויזיה הקלה ה-90 סוכלה. — רומל שינוי התוכנית של הארמייה השמינית הגיע מאוחר מדי וכאשר הדיוויזיה הניו זילנדית השלימה את "הוו השמאלי" שלה ב-15 בדצמבר, הם התפזרו לאחר מסע קשה על פני שטח קשה שהותיר אותם עם 17 טנקים ניתנים לשימוש בלבד. הם מצאו את דיוויזיית הפאנצר ה-15 על המתלול השומרת על כביש החוף והבריגדה הניו זילנדית ה-6, יותר מערבה, קיבלה פקודה ליצור חסם על כביש החוף, בעוד שהחטיבה החמישית הגנה על רכבי האספקה והתובלה של הדיוויזיה. במהלך הלילה של 15/16 בדצמבר, רוב הגורמים הנותרים של ארמיית הפאנצר הצליחו לסגת לכיוון נופיליה, נעים בטורים מהירים קטנים דרך הפערים ביחידות ניו זילנד המפוזרות, בחסות החשיכה. ב-18 בדצמבר התקיים קרב קצר בנופליה (100 מייל (160 ק"מ) מערבית לאל-עגילה). הארמייה השמינית לא הצליחה לאגף את כוח הציר, שהמשיך לסגת מערבה. בשל מחסור בדלק, תחמושת וציוד, החליט רומל לסגת במקום לעמוד בנחישות באל-עגילה והחל להסיג כוחות ימים לפני הקרב. מונטגומרי התכוון ללכוד את כוחות הציר על ידי הצמדתם במתקפה חזיתית ליד החוף, בעוד שהדיוויזיה הניו זילנדית חגה סביב האגף הפנימי של רומל כדי לחתוך את ויה באלביה ממערב לאל-עגילה. הדיוויזיה הניו זילנדית התפזרה במהלך ניסיון הכיתור שלהם וכאשר הארמייה השמינית החלה במתקפה החזיתית שלה, החל רומל בנסיגתו הסופית. היחידות האחרונות של כוחות הציר נמלטו דרך הפערים בין היחידות הניו זילנדיות הפזורות, והכיתור המתוכנן נכשל. ההיסטוריון הרשמי של ניו זילנד, ו. ג. סטיבנס, כתב את זה ...התקוות הגדולות לנתק אפילו חלק מהאויב הנסוג עלו בתוהו, חלקית משום שהתאפשרה מהירות גבוהה יותר לאורך הכביש מאשר מעבר למדבר, חלקית משום שהאויב היה מחופר היטב ואימץ את אמצעי ההגנה השמרניים של האגף והעורף. שומרים, ובחלקו בגלל קשיי הפריסה בלילה במדינה לא ידועה בתום מהלך ארוך ומעייף... מאוחר יותר העיר רומל כי הניסיון היה צריך לומר למונטגומרי שיש סיכוי טוב לכך ...אנחנו לא צריכים לקבל קרב. לכן הוא לא היה צריך להתחיל להפציץ את הנקודות החזקות שלנו ולתקוף את הקו שלנו עד שהכוח האגף שלו השלים את המהלך שלו והיה בעמדה להתקדם על כביש החוף בתיאום מתוזמן עם ההתקפה החזיתית. בשנת 1962, ו. ג. סטיבנס, מחבר הספר 'ההיסטוריה הרשמית של ניו זילנד במלחמת העולם השנייה 1939–1945' כרך "ברדיה לאנפידוויל" (1962), כתב כי מספר הנפגעים של הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה כללו 11 הרוגים, 29 פצועים ו-8 שבויים. בשנת 1966, ISO Playfair, ההיסטוריון הרשמי הבריטי, נתן הערכה של 450 שבויי הציר, 25 תותחים ו-18 טנקים שהושמדו בין ה-13 ל-17 בדצמבר. רומל תכנן להגן על פער גאבס בתוניסיה, מזרחית לקו המארת הצרפתי מלפני המלחמה, על ידי החזקת נמל בואראט, בעוד ארמיית הפאנצר החמישית של גנרל-אוברסט הנס-יירגן פון ארנים, שכבר בתוניסיה, התעמתה עם הארמייה הראשונה של בעלות הברית. החזית נמתחה לאורך 400 מייל (640 ק"מ) מטוברוק ועם קשיי אספקה כאלה לא הצליחה הארמייה השמינית להשתמש בכל יחידותיה. בואראט לא זכתה להגנה חזקה ולמרות המודיעין של מצב כוחות הציר, מונטגומרי עצר עד ל-16 בינואר 1943, אז היה לארמייה השמינית יתרון של 4 ל-1 בחי"ר ויתרון של 7.5 ל-1 בטנקים. ההפצצות החלו ב-12 בינואר והקורפוס ה-30 תקף ב-15 בינואר, ועשה את דרכו לאורך כביש החוף, דרך שדות מוקשים, הריסות ומלכודות. הדיוויזיות הניו זילנדית ה-2 והשריון ה-7 הסתובבו פנימה דרך טרחונה, ואספקה סופקה על ידי ה-RASC וחיל השירות של צבא ניו זילנד, והמבצע היה תלוי בתפיסה מהירה של הנמל. רומל נסוג ב-15 בינואר ועד ה-19 בינואר נסוג מטריפולי, לאחר שהרס את הנמל. חיילי הציר ביצעו אז פעולות עיכוב לתוך תוניסיה. דיוויזיית השריון ה-7 נכנסה לטריפולי בליל 22/23 בינואר ארמיית הפאנצר הגיעה לקו מארת', עוד 200 מייל (320 ק"מ) מערבה, ב-23 בינואר.