laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חונאן

חוּנָאן (בסינית: ‏湖南‏Ⓘ‏; בפין-יין: Húnán - מילולית "מדרום לאגם") הוא מחוז בדרום הרפובליקה העממית של סין. שטחו הוא 210,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-66.4 מיליון נפש. בירתו היא העיר צָ'אנְגְשָׁה (长沙/Chángshā). המחוז הוא המחוז השביעי בגודלו בסין מבחינת תושבים, והעשירי בגודלו בסין מבחינת שטח. התוצר הנומינלי של המחוז לשנת 2018 עמד על יותר מ-500 מיליארד דולר. חונאן הפכה למרכז תקשורת חשוב בשל מיקומה על נהר היאנגצה. דרך המחוז צפוי לעבור כביש מהיר חדש שאורכו כ-3,107 ק"מ והוא צריך לחצות את סין מצפון לדרום. במסגרת זו נבנה בשטח המחוז גשר אייז'אי שהוא מהגשרים התלויים הארוכים והגבוהים בעולם. במשך מאות שנים הייתה חונאן מרכז חקלאי פורה שסיפק אורז למחוזות רבים, אך גידול האוכלוסייה המתמיד הביא לכך שבמאה ה־19 הפך המחוז לצפוף מדי והיה נתון להתקוממיות איכרים. במהלך שושלת יואן, המחוז היה חלק מהמחוז לשעבר חוגוואנג, יחד עם המחוזות חוביי, גוויג'ואו וגואנגשי ובשנת 1664, הוגואנג כלל רק את המחוזות חונאן וחוביי. בשנת 1723 קיבל המחוז את שמו - חונאן. בין השנים 1796-1805 התרחש במחוז מרד מיאו השני, שנגרם עקב מתחים אתניים. מרד טאי פינג שהחל במחוז גואנגשי ב־1850, צבר תאוצה בחונאן והתפשט מזרחה לאורך נהר היאנגצה. אך היה זה גם צבא מחונאן שדיכא את ההתקוממות ב־1864. ב־1910 המחוז שוב תרם את חלקו במרידות נגד שושלת צ'ינג המתפוררת, ואחר-כך ב־1927 צמחה בו התקוממות קציר הסתיו בראשותו של מאו דזה-דונג, יליד המחוז. ב-1920 התחולל רעב גדול ברחבי המחוז והרג כ-2 מיליון אזרחים מהמחוז. כמחוז לידתו של מאו דזה-דונג, מחוז חונאן תמך במהפכת התרבות שהתרחשה בסין בין השנים 1966–1976. במחוז נולדו לא מעט דמויות מרכזיות במפלגה הקומוניסטית הסינית, כגון מאו דזה-דונג, ליו שאוצ'י ופנג דה-חואי. שטחו של המחוז הוא 211,836 קילומטר רבוע, מה שהופך את המחוז למחוז השביעי בגודלו בסין. המחוז ממוקם על הגדה הדרומית של נהר היאנגנצה. הצד המזרחי, הדרומי והמערבי של המחוז מוקף בהרים וגבעות. למעלה מ-80% מהמחוז הוא הרים וגבעות, ופחות מ-20% הוא מישור. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא בגובה 2115.2 מטר מעל פני הים. אגם דונגטינג הוא האגם הגדול ביותר במחוז, והאגם בעל מים מתוקים השני בגודלו בסין. האגם מוזכר פעמים רבות בקטעי שירה ובציורים סיניים. האקלים של מחוז חונאן הוא אקלים סובטרופי גשום, עם חורפים קצרים, קרירים, ולחים ועם קיץ חם ולח מאוד. הטמפרטורות הממוצעות בינואר הן 3 עד 8 מעלות צלזיוס ואילו הטמפרטורות הממוצעות ביולי הן 27 עד 30 מעלות צלזיוס. נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית חונאן מונה 64,400,700 תושבים. האוכלוסייה במחוז מורכבת מארבעים ואחת קבוצות אתניות. אוכלוסיית המחוז גדלה ב-6.17% (3,742,700 תושבים) משנת 1990. על פי המפקד, 89.79% מתושבי המחוז הם בני האן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) ויתר התושבים משתייכים בעיקר לבני הטוּגְ'יָה, המיאו (הְמוֹנְג), הדונג, היאו, החווי הבאי ועוד. רוב תושביו של המחוז דוברים סינית מניב שיאנג. האויגורים בחונאן אינם דוברים כשפת האם שלהם אויגורית, אלא סינית. הדתות הגדולות ביותר בחונאן הן בודהיזם סיני, דאואיזם והדת הסינית העממית. על פי הסקרים שנעשו ב-2007 וב-2009, 0.77% מהתושבים בחונאן הם נוצרים. מדיה וקבצים בנושא חונאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חונאן חונאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) 历史中的“湖广填四川”中的“湖广”是指的现在哪里？, web.archive.org, ‏2011-07-07 Bas Dianda, Political Routes to Starvation: Why Does Famine Kill?, Vernon Press, 2019-03-15, ISBN 978-1-62273-508-2. (באנגלית) 最美的山峰：酃峰海拔2115.2米湖南第一高峰 - 潇湘晨报网, web.archive.org, ‏2018-04-08
ParaWorld

ParaWorld הוא משחק אסטרטגיה בזמן אמת ששוחרר למחשב בתאריך 25 בספטמבר 2006. המשחק פותח על ידי החברה הגרמנית SEK שנמצאת בברלין. המשחק כולל יותר מ-50 חיות פרה-היסטוריות כאשר יש התמקדות ספציפית בדינוזאורים. הקונספט של המשחק דומה לקונספט של Age of Empires, שגם כן משחק אסטרטגיה בזמן אמת. ParaWorld כולל בתוכו מאפיינים כמו אוכל, עצים, אבנים ומשאבים נוספים. אוכל יכול להילקח מהצמחים, לצוד חיות, לדוג דגים, או להיות חוואי. האבנים נמצאות במקורות מוגבלים, ועצים נכרתים ממקורות מתחדשים. הסיפור לוקח מקום ביקום דמיוני, שבו החיות הפרה היסטוריות קיימות לצד הציוויליזציה האנושית, שאינם מתקדמים בטכנולוגיה. כתוצאה מכך, הדינוזאורים לוקחים חלק משמעותי בחיי הטבע ובמשחק. דינוזאורים שחיים בטבע יכולים לשמש כאוכל, אף על פי שיש מספר דינוזאורים אגרסיביים ואימפולסיביים שיתקפו אתכם אם תתקרבו יותר מדי. יש גם חיות פרה היסטוריות נוספות שקיימות במשחק כמו ממותות. סקנדינבים: מבוסס על הויקינגים, הסקנדינבים הם לוחמים. הם מסתמכים על שריון כבד במיוחד. הם בעלי הכוח הגדול ביותר בקרבות פנים-אל-פנים. Dustribes: מבוססים על תרבויות אפריקאיות. פלג זה מורכב מנוודים, ברמה כזו שאצלם הבניינים הם הלכה למעשה יחידות ניידות. עוד יתרון בפלג זה הוא שניתנת להם אפשרות להרוס את הבניין שלהם ולהחזיר את כל המשאבים שלהם. בנוסף לכך, היחידות הצבאיות שלהם יכולים לבנות. דרגון קלאן: מזוהים עם תרבות המזרח הרחוק. הקלאן מתקדם טכנולוגית בהרבה משאר הפלגים וניתנת לו האפשרות גם בשימוש של אבק שרפה. הם מומחים במלכודות סודיות, ומומחים במכונאות, וכן ביחידות לטווח הרחוק. ParaWorld, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
רום ברנע

רום ברנע (נולד ב-1 באוקטובר 1989) הוא שחקן ישראלי. ברנע נולד וגדל במושב בן שמן. בנם של השחקנית איריס ברנע ועודד ברנע, ואחיהם הקטן של השחקנים עומר ברנע ואיתי ברנע. הוא למד בבית הספר הפתוח הדמוקרטי ביפו, במגמת קולנוע. שירת בצה"ל כצלם וראש מדור צילום וידאו וסיקור ביחידת ההסרטה של דובר צה"ל. הוא בוגר תלמה ילין, במגמת קולנוע. במסגרת לימודיו ביים וכתב את תסריט הסרט "אנשי הפלדה", שזכה בפסטיבל הרצל הזהב לסרטים צעירים. חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2001 כאשר השתתף בתוכנית "ההיסטוריה המטורפת של ערוץ הילדים", ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2005 הנחה את התוכנית "זאפ לראשון", לצדה של עדן הראל. בשנת 2006 הגיש וכתב פינה בתוכנית "אקזיט". באותה שנה כתב, הפיק, שיחק וביים (יחד עם אחיו עומר ברנע) את הסרט "יצורי החולות". בשנת 2008 גילם את דמותו של "טוהר" בסדרה "משמורת" ששודרה בערוץ 2. בין השנים 2010-2011 שיחק בסדרת הדרמה "חסמבה דור 3" ששודרה ב-HOT3, לצדם של יהודה לוי, דורית בר-אור, גבי עמרני, זאב רווח ושחקנים נוספים. במהלך השנים 2011-2012 שיחק בשתי עונות של סדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה", פרי עטם של נעה רוטמן ושחר מגן. בשנת 2012 גילם את דמותו של "גיא קליין", בסדרת הדרמה "עניין של זמן". בין השנים 2012-2013 שיחק בשתי עונות של סדרת הנעורים "יומני החופש הגדול", בערוץ דיסני ישראל ללקוחות yes. בשנת 2015 החל לשחק בסדרת דרמת הפעולה של זכיינית ערוץ 2, רשת, "המדרשה". במהלך השנים 2015-2016 שיחק בסדרת הנעורים "גאליס", בה גילם את דמותו של איתן במשך שתי עונותיה האחרונות. בשנת 2021 שיחק בסדרת הנוער "מקיף מילאנו", בה גילם את דמותו של נייטרו הראפר. בשנים 2015–2016 היה בזוגיות עם הדוגמנית והמנחה מי-רן מנקס. אתר האינטרנט הרשמי של רום ברנע רום ברנע, ברשת החברתית אינסטגרם רום ברנע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רום ברנע, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גיל משעלי, ‏זוג חדש: מירן מנקס ורום ברנע ביחד, באתר ‏מאקו‏, 26 ביולי 2015
אורי וינברג (סופר)

אורי וינברג (נולד ב-20 באוגוסט 1952) הוא פסיכולוג קליני וסופר ישראלי. אורי וינברג, נשוי ואב לשלושה, בן להורים ירושלמיים ילידי הארץ (דור שישי מצד אמו), נולד בתל אביב וגדל בבני ברק. דודו הוא הסופר דוד שחר. למד פסיכולוגיה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, שם הכיר את אשתו עירית. סיים את התואר השני באוניברסיטה העברית, ומשנת 1993 הוא מדריך מומחה בפסיכותרפיה ופסיכודיאגנוסטיקה מטעם משרד הבריאות. כיום הוא הפסיכולוג הראשי של המינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך. במסגרת זו הוא מייעץ למנהלים וצוותים חינוכיים וטיפוליים של מוסדות פנימייתיים. בנובמבר 1970 התגייס להנדסה קרבית. שירת תחילה כמדריך טירונים ומפקדי כיתות, ואחר כך בגדוד 601. השתתף במלחמת יום הכיפורים בגזרה המצרית. בחלק משנות המילואים שלו, עבד כפסיכולוג מאבחן בלשכת גיוס ירושלים, כחבר בוועדה רפואית מיוחדת לבדיקת מועמדים לגיוס, וכפסיכולוג במפקדה לשיקום עורפי של נפגעי הלם קרב. בשנת 1998 יצא לאור הרומן הראשון מפרי עטו, תולעי משי אדומות, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הרומן זכה בפרס יצירת ביכורים לשנת תשנ"ח. בכתיבתו, עוסק וינברג בהוויה הישראלית, כפי שהיא משתקפת בעיקר בנופי ירושלים ובדמויות מיוחדות, מכל העדות והדתות, שעורכות עם עצמן חשבון נפש אישי ואידאי. ספריו מייצגים תחקיר עומק, היסטורי, רעיוני ופסיכולוגי של הדמויות, של העלילה ושל זירת התרחשותה.[דרוש מקור] תולעי משי אדומות (הקיבוץ המאוחד-1998) ימים של אור וצל (אמציה-2013) רשימת הפרסומים של אורי וינברג, בקטלוג הספרייה הלאומית ריאיון עם אורי וינברג ברשת ב' (13 ביוני 2013), עם המראיינת איריס לביא, לרגל צאת ספרו ימים של אור וצל.
נפת זסטפוני

נפת זסטפוני (בגאורגית: ზესტაფონის მუნიციპალიტეტი, זֶסטַפּוֹנִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת תרג'ולה, בצפון-מערב בנפת צ'יאתורה, מדרום-מערב בנפת חרגאולי, מדרום-מזרח בנפת בר'דתי. עד שנת 1930 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד שורפני. לאחר 1930 נקראה הראיוֹני של זסטפוני וכיום הוחלף שמה למוניציפליטי של זסטפוני. העיר זסטפוני מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה שורפני. כמו כן ישנן 13 תמי: בּוֹסלֶווִי, דִילִיקָאוּרִי, אוֹלֶמִי, קְווַאלִיתִי, קְלְדֶאֶתִי, מֶאוֹרה סְווִירִי, רוֹדִינָאוּלִי, סָנַחְשִירֶה, כּווֵדָה סָזַנוֹ, כּווֵדָה סָכַּרָה, שְרוֹשָה, צְחְרָאצְקַארוֹ ודזִירוּלָה. מדיה וקבצים בנושא נפת זסטפוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפת זסטפוני תמי (თემი)- היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה. המונח מקביל פחות או יותר ל"מועצה מקומית" בישראל או לקומונה בצרפת. אתר הסטטיסטיקות של גאורגיה: אוכלוסיית גאורגיה לפי נפות מאתר www.geostat.ge דאבא (დაბა) - יישוב עירוני קטן, עיירה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודור קרנר (סופר)

קרל תאודור קֶרנֶר (בגרמנית: Carl Theodor Körner;‏ 23 בספטמבר 1791 – 26 באוגוסט 1813) היה משורר וחייל גרמני. לאחר שהות בווינה, שבה חיבר מספר קומדיות קלות ועבודות נוספות עבור הבורגתיאטר, הוא הפך לחייל והצטרף לליצו פרייקור בהתקוממות הגרמנית נגד נפוליאון בונפרטה. במהלך תקופה זו הפגין אומץ אישי בקרבות רבים, ועודד את חבריו לנשק בעזרת שירים פטריוטיים יוקדים שכתב, אחד מהם הוא ה-"Schwertlied" (שיר החרב), שנכתב במהלך הפוגה בלחימה מספר שעות בלבד לפני מותו, והולחן על ידי פרנץ שוברט. הוא כונה לעיתים קרובות "טירטאוס הגרמני", כמחווה למשורר היווני. ציטוט מפורסם שלו: "רק כוח יוצא דופן צריך לשאוף ליוצא דופן" (Nur ungewöhnliche Kraft darf nach Ungewöhnlichem streben). כרך השירים הראשון שלו פורסם תחת הכותרת Knospen (הוצאת באדס, 1810). מבין הקומדיות שלו, Die Braut (הכלה, 1812), ו-Der Grüne Domino (המסיכה הירוקה, 1812) זכו להצלחה רבה, ו-Der Nachtwächter (שומר הלילה, 1812) היה ראוי לציון. הדרמה Zriny (צריני), טרגדיה היסטורית, היא השאפתנית ביותר מבין יצירותיו. רבים מהשירים מהשנים בצבא הולחנו על ידי קרל מריה פון ובר. מבחר משירי הקרב שלו נערך על ידי אביו ופורסם תחת הכותרת Leier und Schwert (ברלין, 1814). כל יצירותיו פורסמו בהוראת אימו, ונערכו על ידי הוצאת שטרקפוס (כרך אחד, ברלין, 1834; ארבעה כרכים, 1838). מדיה וקבצים בנושא תאודור קרנר בוויקישיתוף תאודור קרנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תאודור קרנר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי תאודור קרנר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) תאודור קרנר, דף שער בספרייה הלאומית תאודור קרנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) תאודור קרנר, באתר Discogs (באנגלית)
מגדלת אלקטרונית

האם התכוונתם ל... טלוויזיה במעגל סגור המחוברת לציוד אלקטרוני, המאפשר הגדלת המראה המצולם ושינוי צבעיו, למען נגישות קריאה לאנשים עם לקות ראייה תוכנה באשף הנגישות של מחשבים רבים, המאפשרת הגדלת סימנים המוצגים על הצג
טובה פירון

טובה פִירוֹן (15 באפריל 1911 - 2 ביוני 1999) הייתה שחקנית וזמרת בתקופת היישוב. פירון נולדה בשנת 1911 למרדכי ורבקה פירון, במשפחה בת ארבעה ילדים ברוסיה. עלתה לארץ ישראל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 וסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה. פירון שיחקה בתיאטראות "הקומקום" ו"המטאטא". היא נסעה ללונדון ללמוד משחק וב-1930 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הבמה בלונדון. כעבור זמן קצר נסעה שוב לבריטניה והתקבלה לתיאטרון בקיימברידג'. בראשית שנות ה-30 נישאה לאיש תיאטרון בריטי, ג'ורג' באייט (Bayat), והשניים היו הורים לבן, דוד. השניים נפרדו כעבור מספר שנים וב-1939 שבה לארץ עם בנה. בזמן מלחמת העולם השנייה התחברה ללהקת שחקנים ונשלחה על ידי "שירות הבידור הצבאי הלאומי" של הצבא הבריטי להופיע בשירים רוסיים בפני חיילי בעלות הברית באיטליה. באחת מנסיעותיה בכבישי איטליה נתקלה בחיילי הבריגדה היהודית, שמעה את שירתם העברית והחלה לשיר בפניהם בעברית. בזאת הפכה מזמרת "רוסית" לזמרת עברית. הופיעה גם בפני שארית הפליטה. כשחזרה לארץ הופיעה על במת התיאטרון לי-לה-לו. פירון נהגה לשיר שירים רוסיים רומנטיים בתרגום עברי. שירה המפורסם ביותר היה "תכול המטפחת", בתרגומו של אברהם שלונסקי, מהשיר המקורי ברוסית מאת המשורר היהודי-רוסי יאקוב (קובה) גאליצקי, בלחן של המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי. פירון הייתה הראשונה שביצעה את השיר, שבוצע בשנים הבאות על ידי זמרים אחרים, ביניהם אריק איינשטיין. בתקופת מלחמת העצמאות הופיעה טובה פירון בפני חיילי צה"ל בחזיתות. לאחר המלחמה עבדה כמורה לאנגלית וגם הופיעה בתפקידי משנה במספר הפקות. ב-1967 השתתפה בסרטו של אורי זוהר, "שלושה ימים וילד". בשנת 1977 הופיעה טובה פירון במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון, על פי תסריט של אריה קרישק. פירון ביצעה בסרט את להיטה הנודע "שן בני שן במנוחה". הסרט זכה במקום ראשון בתחרות סרטי עלילה באותה שנה. ב-1979 השתתפה בשני סרטים: "פרשת וינשל", בבימויו של אברהם הפנר, ו"רגעים" בבימויה של מיכל בת-אדם. ב-1986 השתתפה בסרט "אלכס חולה אהבה". טובה פירון העלתה את זיכרונותיה על הכתב בשני ספרים: "Good Bye פיקאדילי" ו"זמרת תל אביב הקטנה".[דרוש מקור] נפטרה ב-1999 ונקברה בבית העלמין ירקון. הותירה אחריה את בנה, דוד (1933-2012), ושלושה נכדים. Good Bye פיקאדילי, תל אביב: עקד, תשל"ח 1977. (רשמים וזיכרונות) טובה פירון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טובה פירון, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טובה פירון, באתר ספר הקולנוע הישראלי טובה פירון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב טובה פירון, באתר זמרשת טובה פירון, באתר שירונט טובה פירון, דף שער בספרייה הלאומית טובה פירון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) טובה פירון שרה "תכול המטפחת" באתר YouTube טובה פירון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב השחקנית טובה פירון בארץ, המשקיף, 4 בפברואר 1946 תל-אביב | נשפי מניאטורות, דואר היום, 19 באוגוסט 1930. אתר הנצחה לזכר דוד פירון. טובה פירון באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
תוכנית החלל הסובייטית

בבוקר 4 באוקטובר 1957 הפתיעה ברית המועצות את שאר העולם עם שיגורו של הלוויין הראשון בעולם - ה"ספוטניק 1". השנים הראשונות של המרוץ לחלל התאפיינו ברצף הישגים של ברית המועצות: הלוויין הראשון בחלל, בעל החיים הראשון בחלל, חלליות לא-מאוישות ראשונות לירח, למאדים ולנוגה, האדם הראשון בחלל - יורי גגארין, ריחוף ראשון של אדם מחוץ לחללית (אלכסיי ליאונוב) ועוד. שיגורים אלו לחלל נערכו מבסיס קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן בדרומה של ברית המועצות. במהלך שנות ה-60 הייתה ברית המועצות במירוץ חלל צמוד עם ארצות הברית, ששיאו היה נחיתתם של ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין על הירח, בחללית "אפולו 11" ב-20 ביולי 1969. ברית המועצות עצמה התכוונה להנחית קוסמונאוטים על הירח, אולם גורמים שונים, ניהוליים, כספיים וטכנולוגיים, מנעו ממנה השגת מטרה זו. לאחר הנחיתה המאוישת על הירח, הפנתה ברית המועצות את מאמציה בתחום החלל לפעילות מאוישת לזמן ארוך במסלול נמוך סביב כדור הארץ. במסגרת מאמצים אלה, נבנו על ידי הרוסים שמונה תחנות חלל שונות, ושוגרו למסלול סביב כדור הארץ. במהלך השנים שהו בתחנות החלל הסובייטיות כ-200 בני אדם, החל ברוסים, דרך קוסמונאוטים אורחים ממדינות הגוש הקומוניסטי וכלה בביקורים של אסטרונאוטים אמריקניים על סיפון תחנת החלל הרוסית "מיר". בעוד האמריקנים מתמקדים במעבורת החלל, שכללו הרוסים עוד ועוד את יכולותיהם בפיתוח חלליות חד-פעמיות מאוישות מדגמי סויוז, הנישאות על טילים הנקראים אף הם "סויוז". בשלושה מרכזי שיגור שהעיקרי בהם הוא קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, והאחרים הם קוסמודרום פלסצק שבצפון רוסיה וקוסמודרום סבובודני שבסיביר, משגרים הרוסים לוויינים לכל דורש. כך למשל שוגר הלוויין הישראלי עמוס 2 בשנת 2003. החלליות מדגם סויוז משמשות כאמצעי העיקרי להובלת נוסעים לתחנת החלל הבינלאומית, בייחוד בתקופה שבה קורקעו המעבורות האמריקניות בעקבות אסון הקולומביה. המרוץ לחלל קרים קרימוב אנדרטת כובשי החלל סרגיי קורוליוב מדיה וקבצים בנושא תוכנית החלל הסובייטית בוויקישיתוף חיים מזר, ‏ברית המועצות בחלל – סויוז וסאליוט. פרק 1: מבוא למבצע ומבנה החלליות, באתר "הידען", 10 בינואר 2014 חיים מזר, ‏ברית המועצות בחלל – סויוז וסאליוט. פרק 2: אסון סויוז 1, באתר "הידען", 11 בינואר 2014 חיים מזר, ‏ברית המועצות בחלל – סויוז וסאליוט. פרק 3: צמדים ושלשות בחלל – סויוז 2,3; סויוז 4,5 וסויוז 6,7,8, באתר "הידען", 17 בינואר 2014 חיים מזר, ‏תכנית החלל הסובייטית 1959-1981, באתר "הידען", 21 בנובמבר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערב שירי לוחמים

ערב שירי לוחמים הוא אירוע תרבות שהפך למסורת ביישובים רבים בישראל החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. ערב שירי לוחמים מבוסס על שירה בציבור של שירי לוחמים וסיפורי לוחמים. רפרטואר השירים בערב כולל שירי זיכרון ועצב (כמו "דודו", "הרעות", "באב אל וואד", "לו יהי", "החיטה צומחת שוב" ו"אחי הצעיר יהודה") משולבים עם שירי נוסטלגיה כמו שירי הפלמ"ח, שירי הלהקות הצבאיות ושירי תקווה ושלום. על פי דבריו של אליהו הכהן המומחה לזמר עברי, אין כמעט שירים על מלחמות בזמר העברי. שניים משירי המלחמה הבודדים הם "שועלי שמשון" (אבנרי / זעירא) ו"גבעת התחמושת" (טהרלב / רוזנבלום). יש הטוענים, כי עובדה זו מסמלת אולי יותר מכל, שעם ישראל אינו "שש אלי קרב" אלא שואף לשלום [דרוש מקור]. במהלך השנים התפתחו שתי אסכולות בארגון ערב שירי לוחמים: על פי אסכולה אחת, שהיא הנפוצה יותר, המוטו בערב כזה הוא לתת כבוד לנופלים בשיר, כשהוא כולל בעיקר שירי שכול וזיכרון לנופלים, וסיפורים על שכול וגעגוע לנופלים. אווירת הערב היא עצובה, ומעוררת זכרונות נוגים. בגישה זו ערב שירי הלוחמים מתקיים בעיקר בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, לאחר סיום הטקסים הרשמיים ביישובים השונים. האסכולה השנייה גורסת, שהמוטו של אירוע כזה הוא ליצור "חוויה מרגשת" (נתן יונתן הגדיר זאת כ"התרוממות רוח") והאווירה בו מאוזנת ומגוונת יותר מבחינת השירים והסיפורים, כאשר השירים וסיפורי השכול מגוונים בשירים וסיפורי גבורה ואופטימיות; דבר המשרה אווירה אחרת. בגישה זו ערב שירי הלוחמים לרוב לא מתקיים ביום הזיכרון עצמו, אלא בסמוך לו. את ערב שירי לוחמים מלווים לעיתים תזמורת ואומנים וכן ציוד אורקולי ומולטימדיה כשקופיות, מצגת או שירונים (להקרנת מילות השירים ותמונות רקע). ערב שירי לוחמים במתכונתו הנוכחית התחיל בסוף שנות השבעים בטכניון בחיפה, בחסות ועד הסטודנטים (בראשותו של שלמה נחמה לימים יו"ר בנק הפועלים) וביוזמה וליווי של צמד הנוקדים (יהודה צירקל ואתי תדמור). בתחילת שנות השמונים פרצו ערבי שירי לוחמים לתודעת הציבור, כשביישוב נוה מונוסון החלה מסורת רבת שנים של ערבים כאלה, שהלכו והתפשטו ליישובים רבים בסביבה ולאחר מכן בכל הארץ. כיום מתקיימים ערבי שירי לוחמים ביישובים רבים בארץ, בעיקר ביום הזיכרון. בכיכר רבין בתל אביב נערך מדי שנה בערב יום הזיכרון אירוע גדול משתתפים לזכר הנופלים, שנקרא "שירים בכיכר", המשתייך לאסכולה הראשונה, המשרה אווירה עצובה; לעומתו בירושלים מתקיים האירוע מרכזי בבנייני האומה "זוכרים שרים ומספרים", אירוע המתקיים ביום הזיכרון אך משתייך לאסכולה השנייה, כשהוא מגוון בנימה אופטימית. כתבה בטלוויזיה הקהילתית על שלושים שנות ערב שירי לוחמים בנווה מונוסון
תעודה

האם התכוונתם ל... תעודה היא מסמך, המעיד על דבר מה. לימודים תעודה (בית ספר) – מסמך המכיל את פירוט הציונים של התלמיד במסגרת מערכת החינוך הפורמלית לימודי תעודה – לימודים המקנים תעודה המעידה על השכלה על תיכונית תעודת גמר תיכון – תעודה מטעם משרד החינוך הישראלי, המעידה על סיום 12 שנות לימוד תעודת בגרות – תעודה גמר תיכון הניתנת למי שעבר בהצלחה בחינות בגרות בהיקף של לפחות 21 יחידות לימוד דיפלומה – תעודת תואר אקדמי חוק תעודת זהות – מסמך רשמי המזהה את נושאו כתושב חוקי של המדינה, האוטוריטה או הרשות השלטונית אשר הנפיקה את המסמך תעודת זהות (ישראל) – תעודת זהות של מדינת ישראל, מונפקת על ידי משרד הפנים תעודת מעבר – תעודה המשמשת במקום דרכון, ומונפקת על ידי מדינה או ארגון בין-לאומי כדוגמת האו"ם תעודת עולה – תעודה המונפקת לעולים חדשים המגיעים לישראל תעודת יושר – תעודה אותה מקבלים מהמשטרה, המעידה כי אין לאדם המחזיק בה עבר פלילי תעודת לידה – אישור רשמי של המדינה המנפקת המעיד על התרחשותה של לידה, ובו נרשמים שם היילוד, מינו, תאריך הלידה, מקום הלידה ושמות ההורים תעודת פטירה המעידה על מותו של אדם בישראל שונות תעודת כשרות – תעודה הניתנת על ידי הרבנות לבית עסק, המעידה כי הוא עומד בחוקי הכשרות תעודת הצטיינות – תעודה הניתנת על הצטיינות בתחום מסוים תעודת סל – נייר ערך המונפק על ידי בית השקעות ונסחר בבורסה לניירות ערך תעודת זוגיות – תעודה המונפקת על ידי ארגון משפחה חדשה בנוכחות עורך דין המעידה על כך שבני הזוג הנושאים אותה חיים בזוגיות ומנהלים משק בית משותף תעודה דיגיטלית – לרוב, מחרוזת קריפטוגרפית המשמשת לאימות במרחב הווירטואלי תעודת עניות – תעודה שניתנה בכמה קהילות באירופה לעניים כאישור לעניותם. בימינו משמש המושג כמטפורה, לציון עניות רוחנית תעודה אולימפית – תעודה הניתנת לשמונת המקומות הראשונים במשחקים האולימפיים תעודה בארכאולוגיה – עדות כתובה, על מאורע היסטורי, אדם או תקופה היסטורית בהשאלה תעודה (כתב עת) – כתב עת אקדמי העוסק במדעי היהדות, המוצא לאור על ידי בית הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב סרט תעודה – סרט שתסריטו אינו בדוי, והוא מתיימר לשקף את המציאות כפי שהיא, מבלי להתערב בה (קרוי גם "סרט תיעודי") תיעוד (פירושונים) על המילה 'תעודה', באתר האקדמיה ללשון העברית
לימונצ'לו

לימונצ'לו (באיטלקית: Limoncello) הוא ליקר לימונים, שמקורו בדרום איטליה, במיוחד בסורנטו שבדרום מפרץ נאפולי ובחופה של אמאלפי, אך הוא מצוי גם בסיציליה ובסרדיניה. הליקר מיוצר על ידי השריית גרידת לימון, לרוב מלימונים מזן סורנטו, באלכוהול מזוקק (בין 90% ל-96% אלכוהול בנפח) במשך מספר ימים בכלי אטום, תהליך הממצה את השמן האתרי של הפרי כמו גם את צבעו וריחו לתוך האלכוהול. לאחר המיצוי מדללים במים ובסירופ לפי הטעם. לרוב המוצר הסופי מכיל בין 25% ל-35% אלכוהול בנפח. הלימונצ'לו קל יחסית להכנה מחומרים ביתיים, ורבים באיטליה ובסיציליה נוהגים לכבד את אורחיהם בלימונצ'לו ביתי לאחר הארוחה. נהוג להגיש את הלימונצ'לו קר עד קר מאוד. גיא קידר, לימונצ'לו - אפשר להכין לבד, באתר ynet, 21 ביולי 2005 מתכון ללימונצ'לו, "אתר האוכל של ג'אקומו". ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל אדלמן

שמואל אדלמן (נולד ב-29 באוגוסט 1951) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי. במהלך השנים השתתף אדלמן במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 1989 שיחק בסרטו של יוסי זומר "רסיסים" ובסרט "שדות ירוקים" בבימויו של יצחק צפל ישורון. בשנת 1990 שיחק בסרט "שורו", את דמותו של "שלומי". בשנת 1995 עשה את תפקידו בסרטו האוטוביוגרפי של הבמאי והתסריטאי דוד קריינר "ב-72 לא הייתה מלחמה". ב-1997 התארח בסדרת הטלוויזיה ״כסף קטלני״ גילם רופא. באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "מרחב ירקון״ בתור פזנר. ב-1999 שיחק בסרט הטלוויזיה "גופה בחולות". בשנת 2001 התארח במספר פרקים בודדים בעונה הראשונה של הסדרה ״הילדים מגבעת נפוליאון״ ששודרה בערוץ הילדים גילם את עו"ד אדלמן. בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "האסונות של נינה" וב"הדמעות של אמסלם". כמו כן באותה השנה גם התארח בסדרת הטלוויזיה ״שבתות וחגים״ בתפקיד גדי גליק. בשנת 2004 שיחק בסרט "אור", בבימויה של קרן ידעיה. באותה שנה השתתף אדלמן בסרט הקולנוע "אהבה קולומביאנית". בשנת 2007 התארח במספר פרקים בודדים בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "הבורר" גילם את ישראל בוכניק. בשנת 2008 שיחק בסדרה ״חשופים״ בתפקיד יהושע ינאי. באותה השנה גם השתתף בסדרת הטלוויזיה ״סרוגים״ שיחק את גבאי. כמו כן באותה השנה גם הופיע בסדרת הטלוויזיה ״המקום״ בתפקיד יוסי רפאלי. בשנת 2009 הוקרן סרטו של אורי רביד, "אילי ובן", בו השתתף. באותה השנה גם התארח בסדרת הטלוויזיה ״לאהוב את אנה״ בתפקיד רופא. כמו כן באותה השנה גילם גם את וילנסקי בסדרת הטלוויזיה ״ראש גדול״. בשנת 2011 התארח בעונה השלישית של הסדרה הקומית של נאור ציון שנקראת ״החברים של נאור״ גילם את מר אפל. בשנת 2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה", פרי עטם של נעה רוטמן ושחר מגן. בשנת 2014 שיחק בסדרה עממיות את דמותו של מר אפל. ב-2018 השתתף בסרטו של יצחק צפל ישורון "אלסקה".באותה שנה השתתף גם בסרט "הצלילה". שמואל אדלמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שמואל אדלמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שמואל אדלמן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שמואל אדלמן, באתר ספר הקולנוע הישראלי
סיפר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סיפר – נָרָטִיב הוא פרשנות של היבט מסוים של העולם סיפר (עיר) – עיר עתיקה במסופוטמיה סייפר (קומיקס) – דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס
פיטר ולר

פיטר ולר (באנגלית: Peter Weller; נולד ב-24 ביוני 1947) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ובמאי טלוויזיה אמריקאי, וכן דוקטור להיסטוריה. ולר ידוע בעיקר בשל תפקידו כרובוקופ בשני סרטי הקולנוע הראשונים בסדרה, כדמות הראשית באקארו בנזאי בסרט הפולחן הקלאסי "The Adventures of Buckaroo Banzai Across the 8th Dimension" וכן בגין תפקידו בסרט "Naked Lunch". ב-1984 שיחק בסרט הדרמה "בן בכור", לצד שרה ג'סיקה פרקר. הוא זכה למועמדות לפרס אוסקר בשנת 1993 על הסרט הקצר "Partners", אותו ביים ובו כיכב. בשנת 1995 שיחק בסרטם המשותף של וים ונדרס ומיכלאנג'לו אנטוניוני "מעבר לעננים", לצד אנסמבל שחקנים כמו אירן ז'קוב, ג'ון מלקוביץ' וסופי מרסו, ז'אן רנו ומרצ'לו מסטרויאני וכן בסרטו של וודי אלן, "אפרודיטה הגדולה". כמו כן, הוא הינחה את התוכנית "Engineering an Empire" בערוץ ההיסטוריה וגילם את דמותו של סטן לידי בעונה 5 של הסדרה "דקסטר" של רשת שואוטיים. בשנת 2005 שיחק בסרט "איש של אלוהים", לצד ניקי ריד. פיטר ולר זכור גם בשל משחקו לאחרונה (2013) בסרט "האויב בתוכנו – סטארטרק" בתור אדמירל מרקוס אשר שולח את צוות האנטרפרייז לתפוס את קאן. בשנים 2012–2013 דובב את באטמן בסרט האנימציה "האביר האפל חוזר". בשנים 2013-2014 הופיע בסדרת הטלוויזיה "ילדי האנרכיה". בשנת 2018 גילם מטייל מסתורי בסדרת הטלוויזיה הקומית "פוראבר" ברשת פריים וידאו, ובעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "מקגייוור" ברשת CBS. בשנת 2023 גילם את קרואולי בסדרת מותחן הריגול "מחילת הארנב" של שירות הזרמת המדיה "פרמאונט+". פיטר ולר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר ולר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי פיטר ולר, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר ולר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיטר ולר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פיטר ולר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.