יבגני אונייגין (אופרה)

יבגני אונייגין (ברוסית: Евгений Онегин) היא אופרה בשלוש מערכות (שבע תמונות) מאת המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי (אופוס 24 של המלחין). צ'ייקובסקי הלחין את האופרה לליברית בסיועו של קונסטנטין שילובסקי, על פי הרומן הנודע יבגני אונייגין מאת אלכסנדר פושקין. האופרה הועלתה לראשונה במוסקבה בשנת 1879. במאי 1877 פנתה זמרת האופרה יליצאבטה לאברוקווסקאיה לצ'ייקובסקי והציעה לו לכתוב אופרה על בסיס עלילתו של הרומן של פושקין "יבגני אונייגין". צ'ייקובסקי, בזכרונותיו, כותב כי הרעיון נראה לו לא מציאותי, אולם לימים התלהב ממנו, והחל לעבוד על האופרה. צ'ייקובסקי השתמש בליברית במשפטים מהרומן, ובחר סצנות אשר יראו את העולם הרגשי של הגיבורים. בהתאם עלילת האופרה מתארת אירועים בודדים על מנת לגרום לצופה להבין את הרצף, ולא מציגה סיפור המשכי. צ'ייקובסקי ידע כי עלילת הרומן ידועה היטב ברוסיה, וכי כל צופי האופרה מכירים אותה, ולכן רצף עלילתי ופירוט על העובדות לא היו אלמנטים חשובים בהרכבת האופרה. צ'ייקובסקי רצה להתמקד ברגשותיהן של הדמויות ובאירועים מכוננים של דמויות אלה, כאשר הצופים השלימו בעצמם, באמצעות הידע שלהם, את העלילה. בינואר 1878 סיים צ'ייקובסקי את הלחנת האופרה, והחליט להעלותה בקונסרבטוריון של מוסקבה. הופעת הבכורה נערכה ב-29 במרץ (על פי הלוח היוליאני: 17 במרץ) 1879 בתיאטרון מאלי שבמוסקבה, בניצוחו של ניקולאי רובינשטיין. האופרה הועלתה בשנית בתיאטרון בולשוי שבמוסקבה ב-23 בינואר (על פי הלוח היוליאני: ב-11 בינואר) 1881 בניצוחו של אנריקו בוויניאני. ההופעה הראשונה מחוץ לגבולות רוסיה נערכה ב-6 בדצמבר 1888 בפראג, ועליה ניצח צ'ייקובסקי בעצמו. בהופעה זו הועלתה האופרה בגרסה בשפה צ'כית. ההופעה הראשונה מחוץ לגבולות רוסיה שנערכה ברוסית הייתה ב-19 בינואר 1892 בהמבורג שבגרמניה. על הופעה זו ניצח גוסטב מאהלר, בנוכחות צ'ייקובסקי, אשר עלה לבמה בתום ההופעה. ב-17 באוקטובר 1892 הועלתה האופרה בתיאטרון אולימפיק, בלונדון שבאנגליה, בגרסה בשפה האנגלית. על גרסה זו, אשר תורגמה על ידי ה. ס. אדוארדס, ניצח הנרי ג'וזף ווד. מאהלר ניצח פעם נוספת על האופרה - בהופעה שנערכה ב-19 בנובמבר 1897 בווינה שבאוסטריה. בארצות הברית הועלתה האופרה לראשונה ב-24 במרץ 1920 במטרופוליטן אופרה בעיר ניו יורק. גרסה זו הושרה באיטלקית. העלילה מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, בעיר סנקט פטרבורג בכפר הסמוך לה. מאדאם לרינה (מצו סופרן) והאומנת (מצו סופרן) יושבות בגן האחוזה. ניתן לשמוע את שתי בנותיה של לרינה - טטיאנה (סופרן) ואולגה (אלט) בתוך הבית. קבוצת איכרים שרה שיר קומי על בת הטוחן. טטיאנה קוראת ספר רומנטי, ואימה מספרת לה כי החיים שונים מסיפורים כאלה. לנסקי (טנור) - ארוסה של אולגה, משורר צעיר, מגיע לבקר ועימו יבגני אונייגין (בריטון). לנסקי מציג את אונייגין למשפחת לארין. אונייגין מופתע שלנסקי בחר להתארס לאולגה על אחותה הרומנטית טטיאנה, וטאטינה מתאהבת באונייגין. טטיאנה מגלה לאומנת כי היא מאוהבת. היא כותבת מכתב לאונייגין, בו היא מגלה לו את אהבתה. כאשר האומנת הזקנה שבה, טטיאנה מבקשת ממנה לשלוח את המכתב לאונייגין. אונייגין מגיע על מנת לפגוש את טטיאנה ולהשיב למכתבה. הוא מסביר לה כי אינו מסוגל לאהוב בקלות, ולכן אינו מתאים לנישואין. טטיאנה המאוכזבת אינה מסוגלת לענות לו בשל צערה הרב. במהלך נשף שנערך לכבודה של טטיאנה, מתרגז אונייגין על אנשי הכפר המרכלים אודותיו ואודות יחסו לטטיאנה. אונייגין כועס על לנסקי ששכנע אותו להגיע אל הנשף, ומחליט לנקום בו בכך שהוא רוקד ומפלרטט עם אולגה, ארוסתו של לנסקי. לנסקי מקנא, ואולגה אינה רואה זאת ומשיבה לחיזוריו של אונייגין. השכן הצרפתי, מסייה טיקט (טנור) מגיע ושר לכבודה של טטיאנה, אולם לאחר שהוא מסיים הריב בין לנסקי ואונייגין מתעצם. לנסקי מודיע לאונייגין כי אינם חברים עוד, ומזמין אותו לדו-קרב. לנסקי ממתין לאוניגין, ושר על כך שגורלו אינו ידוע, וכן שר על אהבתו לאולגה. אונייגין מגיע, ומתחיל דו-קרב. אונייגין יורה בלנסקי והורגו. לאחר מספר שנים, אונייגין חושב על חייו חסרי הטעם, ומצר על מותו של לנסקי. הנסיך גרמין (בס) נכנס אל הבית עם אשתו טטיאנה. גרמין שר על אושרו הגדול עם טאטינה ומציג אותה לאונייגין. אונייגין מתרשם מיופיה, ומקווה לזכות שוב באהבתה. טטיאנה מקבלת מכתב מאונייגין. אונייגין נכנס ומבקש כי תחזיר לו אהבה ותרחם עליו. טאטינה תוהה מדוע עתה הוא נמשך אליה - והאם משיכה זו נובעת ממעמדה החברתי החדש. אונייגין משיב לה שאהבתו אמיתית, וטטיאנה בוכה תוך שהיא מבקשת ממנו לעזוב. היא מודה שהיא עדיין אוהבת אותו, אולם עתה הדבר מאוחר מידי, שכן היא נשואה, ועל אף שהיא אינה שמחה בנישואיה, ואין לה תשוקה לבעלה - היא תישאר נאמנה לבעלה. אונייגנין מתחנן שהיא תעזוב עמו, אולם היא עוזבת את החדר ומשאירה אותו לבדו. מערכה ראשונה "אה, טניה, טניה" (אולגה) "לו הייתי אדם לו נועד הגורל" (אונייגין) אריית המכתב: "תן לי למות, אך קודם...", Сцена письма: «Пускай погибну я, но прежде…» (טטיאנה) מערכה שלישית "האהבה כל גיל תכניע" «Любви все возрасты покорны» (גרמין) מדיה וקבצים בנושא יבגני אונייגין בוויקישיתוף תרגום הליברית לאנגלית פרשנות על האופרה (עברית) מרב יודילוביץ', "יבגני אונייגין" מאת צ'ייקובסקי באופרה הישראלית, באתר ynet, 5 בינואר 2003