laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סויוז 32

סויוז 32 (ברוסית: Союз-32) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב־25 בפברואר 1979 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. המטרה המרכזית הייתה עגינה בתחנת החלל סאליוט 6. ולדימיר ליאחוב - מפקד ואלרי ריומין - מהנדס טיסה לאוניד פופוב - מפקד ולנטין לבדב - מהנדס טיסה "סויוז 32" שוגרה ב-25 בפברואר 1979 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 31 בעזרת משגר סויוז U. מטרת המשימה הייתה לעגון בתחנת החלל סאליוט 6 ולהביא משלחת קבועה השלישית. העגינה בוצעה ב־26 בפברואר בתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה, הצוות עבר לתחנת החלל ולאחר התארגנות החל בביצוע תוכנית מדעית בכך החלה לפועל משלחת מס' 3. ב־11 באפריל הייתה צריכה להתחבר לתחנת החלל החללית סויוז 33, אך בעקבות תקלה טכנית במדחף העגינה לא בוצעה והחללית חזרה לכדור הארץ. חקר האירע הביא למסקנה שתקלה דומה עלולה הלתרחש בחלליות אחרות מדגם זה לרבות "סויוז 32". בעקבות כך טיסות מאוישות נעצרו עד לתיקון המדחף. לאחר סיום שדרוג המדחף ביוני 1979 לחלל שוגרה חללית החללית סויוז 34 הלא מאוישת כתוכנית גיבוי והתחברה לתחנת החלל הסאליוט 6. ב־13 ביוני החללית סויוז 32 התנתקה מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ללא הצוות. מדיה וקבצים בנושא סויוז 32 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
הבנק המרכזי של ברזיל

הבנק המרכזי של ברזיל (בפורטוגזית: Banco Central do Brasil) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי ברפובליקה הפדרלית של ברזיל. הבנק נוסד ב-31 בדצמבר 1964 כתוצאה משיתוף פעולה של שלושה מוסדות פיננסיים: לשכת המטבע והאשראי (SUMOC), בנק ברזיל (BB), ובית האוצר הלאומי. במסגרת תפקידיו פעיל הבנק בקידום מדיניות פיננסית כוללת עבור ברזיל, וכן הוא מופקד על מילוי כלל התפקידים המוטלים על בנקים מרכזיים במדינות אחרות. נכון ל-2017, נשיא הבנק המרכזי של ברזיל הוא אילן גולדפיין. מדיה וקבצים בנושא הבנק המרכזי של ברזיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבנק המרכזי של ברזיל (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של הבנק המרכזי של ברזיל (בפורטוגזית) הבנק המרכזי של ברזיל, ברשת החברתית פייסבוק הבנק המרכזי של ברזיל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הבנק המרכזי של ברזיל, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משולש (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מתמטיקה: משולש – מצולע בעל שלוש צלעות סוגי משולשים – ראו קטגוריה: משולש משולש שרפינסקי (נקרא גם ספוג שרפינסקי) הוא פרקטל משולש פסקל – מערך מספרים משולש פנרוז – צורה תלת־ממדית בלתי אפשרית; אשליה אופטית משולש רולו – עקומה במישור המהווה דוגמה לעקומה עם רוחב קבוע משולש (כלי שרטוט) – כלי שרטוט בצורת משולש ישר-זווית רפואה וביולוגיה: משולש הירך – אזור בירך האנושי משולש המוות – מושג ברפואה דחופה משולש החיים – מושג ברפואה דחופה מקומות: המשולש – ריכוז יישובים ערבים באזור השרון המשולש (ירושלים) – כינויו של אזור בצורת משולש במרכז ירושלים שאותו תוחמים הרחובות יפו, המלך ג'ורג' ובן יהודה משולש ברמודה – אזור באוקיינוס האטלנטי משולש האלמוגים – אזור באוקיינוס השקט משולש גבולות – הוא נקודת מפגש בין הגבולות של שלוש מדינות או יחידות מנהליות משולש הזהב של דרום מזרח אסיה – מפגש הגבולות בין תאילנד, בורמה ולאוס משולש חלאיב – אזור מריבה בין מצרים לסודאן משולש קיונגה – שטח בין טנזניה למוזמביק באסטרונומיה: משולש (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון משולש דרומי – קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום משולש הקיץ – מערך דמיוני של שלושה כוכבים המופיעים בעונת הקיץ של חצי הכדור הצפוני משולש החורף – מערך כוכבים התחום במשושה החורף פסיכולוגיה: משולש מאסלו – פירמידה המתארת את צרכיו ושאיפותיו של אדם משולש פנרוז – צורה תלת־ממדית בלתי אפשרית; אשליה אופטית אחרים: משולש (כלי נגינה) – כלי הקשה בצורת משולש משולש – סוג של פיוט, המשולב בברכה השלישית של תפילת העמידה משולש עפר – מושג בגאולוגיה משולש אהבה – צירוף של קשרי זוגיות המתקיים בין שלושה אנשים משולש האש (מלחמת ששת הימים) – ראו הקרב על גבעת התחמושת משולש האש (כיבוי אש) – ראו חומר מעכב בעירה משולש ויימאר – היחסים הבינלאומיים בין פולין, גרמניה וצרפת משולש מסילות – סוג צומת פסי רכבת טלאים לסימון קבוצות אסירים על ידי הנאצים (בדומה לטלאי הצהוב בצורת מגן הדוד של היהודים) – ראו: משולש ורוד (סימון להומוסקסואלים), משולש סגול (סימון לסרבני שירות מטעמי דת ומצפון) ומשולש שחור (סימון לאסירים "אנטי סוציאליים") שילוש שליש שלוש
דומברובה ביאלוסטוצקה

דומברובה ביאלוסטוצקה (בפולנית: Dąbrowa Białostocka; נקרא: [dɔmˈbrɔva bʲawɔˈstɔt͡ska]) היא עיר במחוז סוקולקה, בפרובינציה פודלסיה שבצפון-מזרח פולין. במסגרת החלוקה המנהלית הישנה של פולין (1975-1998) השתייכה העיר לתחום השיפוט של ביאליסטוק. דומברובה קיבלה זכויות עיר בשנת 1712, אך הפסידה אותן בהמשך. בין השנים 1750-1950 שוב היו ליישוב זכויות עיר, ובמשך זמן מה הוא שימש כבירת המחוז. העיר ממוקמת במרכזו של אזור חקלאי, אך יש בה גם תעשייה קטנה, בעיקר בתחום המזון. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה מוסדות דת ותרבות יהודיים, בית ספר מרשת תרבות ומפלגות ציוניות. בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, אך כעבור כשבועיים נכנסו אליה הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולטוב. עם פרוץ מבצע ברברוסה נכבשה העיר בשנית, והגרמנים שרפו את בתי העיר. עם הכיבוש נמלטו רוב יהודי העיר לנובי דבור ולסוחובולה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי יישובים אלו. כ-600 היהודים שנותרו בעיר רוכזו בבניין בית המרחץ ובית הקולנוע בה, ומשם נלקחו לעבודות כפייה, תוך רצח קבוצת צעירים. במאי 1942 גורשו היהודים המבוגרים מהעיר לגטו סוחובולה, וב-2 בנובמבר גורשו יתר יהודי העיר למחנה קלבסין, וממנו שולחו ב-14 בדצמבר 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה. אתר האינטרנט הרשמי של דומברובה ביאלוסטוצקה נתונים סטטיסטיים רשמיים של ממשלת פולין (מעודכנים ל-2014) ספר היזכור ליהודי העיר (חלקי) דומברובה (Dąbrowa), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לאורה קרגו, דומברובה ביאלוסטוצקה (ידועה גם כדומברובה גרדז'נסקה), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 880–881), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) "דומברובה ביאלוסטוצקה", באתר השטעטל הווירטואלי
שלמה ונציה

שלמה ונציה (Shlomo Venezia;‏ 29 בדצמבר 1923 - 1 באוקטובר 2012) מניצולי השואה שפרסמו את זכרונותיהם, במהלך השואה אולץ לעבוד בזונדרקומנדו במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. ונציה נולד בסלוניקי, בה נעצר עם משפחתו במרץ 1944. הם גורשו למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בסלקציה שערכו הרופאים הנאצים, ובה כל מי שלא נקבע ככשיר לעבודה נשלח ישירות לתאי הגזים, ונציה ניצל יחד עם אחיו מוריס ושני בני דודיו. ונציה עבר את ההליך שחל על כל האסירים במחנה: תספורת, חיטוי, קעקוע של מספר על גבי זרוע שמאל וקבלת מדי אסיר. בסופו של ההליך ונציה נכלא באגף נפרד ומבודד במחנה שהיה בהסגר, לטענתם של הגרמנים הדבר נעשה כדי למנוע התפרצות של מגפה בשטח המחנה. לאחר 20 ימים בשטח ה"הסגר" ונציה שובץ ביחידת זונדרקומנדו של אחת מהמשרפות הגדולות בבירקנאו, שתפקידה היה לשרוף את גופות המתים שנאספו מתאי הגזים ולאסוף את רכושם. בתום פרק זמן קבוע, גם עובדי הכפייה הוצאו להורג על מנת שלא יוכלו לספר על שאירע במחנות במסגרת הפתרון הסופי. ונציה היה חלק מיחידת הזונדרקומנדו במשך שישה חודשים. באושוויץ-בירקנאו אמו ושתי אחיותיו נרצחו. ונציה היה מבין מעט הניצולים שהועבדו במחנות בזונדרקומנדו, והיחיד מביניהם שהיה ממוצא איטלקי. לאחר המלחמה, התחתן עם מאריקה איתה עבר לגור ברומא, שם נולדו להם 3 בנים. במשך כחמישים שנה לא סיפר את סיפורו, עד שבתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, הרגיש שהימין הקיצוני באיטליה הרים את ראשו ולדבריו "צלבי קרס החלו להופיע על קירות" ובתגובה החל לספר את זיכרונותיו. פרסם את זכרונותיו מהשואה בספר בשם "זונדרקומנדו אושוויץ" באוקטובר 2007. כאורח בתוכניות טלוויזיה, בבתי ספר, ובאירועי זיכרון לרגל השואה, הוא פנה לצעירים על מנת שיספרו גם הם על הטרגדיה הנוראה שהתחוללה באירופה בשואה. רוברטו בניני נעזר בו כיועץ לצורך הכנת תסריט הסרט "החיים יפים". שלמה ונציה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שלמה ונציה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) DENNIS HEVESI, Shlomo Venezia Dies at 88; Wrote of Auschwitz Horror, https://www.nytimes.com, ‏6.10.2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרקוס מסקוס

מרקוס מסקוס (ביוונית: Μάρκος Μέσκος;‏ 7 בספטמבר 1935, מקדוניה היוונית – 1 בינואר 2019) היה משורר וסופר יווני. מסקוס התגורר בסלוניקי ועבד בהוצאת ספרים. בין ספרי השירה שכתב: "לפני המוות" (1958) "מוורובוני" (1963) "סוסים בהיפודרום" (1973) "בית-עלמין פרטי" (1975) "פרחים לנחש המקולל" (1981) "בצל האדמה" (1986) מסקוס כתב גם את הרומנים: "משחקים בגן-העדן" (1978) "לשון כרותה" (1979) "מכרים וחברים" (1987) אחדים משיריו תורגמו לעברית וראו אור במוסף הספרותי של עיתון הארץ. קורות חיים ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא יוונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשר דורי

אשר דורי (29 באפריל 1943 - 3 במרץ 1975) היה סופר, מתרגם וצייר יליד תל אביב. עברת את שמו בשנת הקמת המדינה 1948. אהב ספרות קלאסית ומוזיקה קלאסית בעיקר בטהובן. דורי שירת ב-8200 ובזמן שירותיו היחידה שלו יירטה את השיחה הסודית של נאצר וחוסיין. הוריו היו הרי וטוני דורי (דורפלאופר). אביו נפטר בהיותו בן 17. התחנך בגן הילדים של הזמרת והשחקנית ליה דוליצקיה. למד בבית הספר תל נורדאו ובבית הספר התיכון עירוני א׳ בתל אביב. כבר בילדותו הרבה לכתוב סיפורים על הווי השכונה שבה גר (קרן הרחובות אהרונוביץ ולוריא) וכינה אותה בשם שכונת אהרולורה. כישרונו בציור התבלט כבר בילדותו עת נטל חלק פעיל בהכנת התפאורה על ניצחון ישראל על 7 מדינות ערב של בית ספרו בעדלאידע שבשנת 1958. בוגר מגמה מזרחנית בתיכון עירוני ה' בתל אביב ושירת ביחידת מודיעין בצה״ל שיש האומרים כי יירטה את שיחת הטלפון בין נשיא מצרים נאצר למלך ירדן חוסיין ערב מלחמת ששת הימים. נישא לישראלה בשנת 1963 ובשנותיהם הראשונות גרו בתל אביב. לאחר תקופה קצרה בה עבד במחלקת מלוות המדינה בבנק ישראל בו התקדם מהר עזב את הבנק והתמסר לכתיבה ולתרגום. פרסם בהוצאת ״אלף״ שורת ספרי איכות ואחר כך הפך לכותב ומתרגם הבית של הוצאת רמדור לספרי כיס, במסגרתה פרסם עשרות ספרים מפרי עטו ומתרגומיו ובהם תרגום מאנגלית ומגרמנית של סדרת ספרי קרל מאי וסדרת האימים כמו גם ספרי פטריק קים המלאך והרומן הרומנטי. בשנותיו האחרונות פנה גם לציור על בד וצייר עשרות ציורים ששני מוטיבים בלטו בהם: מוטיב ההריון והלידה (שהעסיק אותו בתקופה בה ציפו לילד) ומוטיב המוות ואפסות האדם מול איתני הטבע. אשר דורי נפטר בגיל 32 בגלל כשל טיפולי בהתפרצות פתאומית של סוכרת בבית החולים תל השומר. במותו הותיר, אלמנה, ישראלה, שהייתה בחודש השמיני להריונה וילד בן שנה. רעייתו הייתה במשך שנים מנהלת הארכיון של עיתון "הארץ" ותרגמה, אף היא, מספר ספרים. ילדיו: דני הבכור ואורי אשר שנולד לאחר מותו. אחיו, יורם דורי שימש שנים רבות כיועצו הקרוב של שמעון פרס. קרוקיתאות (1969) יללת חצות (1970) האסם (הדברים שהתרחשו אחרי חצות) (1971) כרושתינאות (עטלפים) (1972) סימניה, הספרים שכתב אשר דורי הספר(הקישור אינו פעיל), כתיבה, תרגום גוגל ספרים, אשר דורי אשר דורי, דף שער בספרייה הלאומית אלי אשד,פטריק קים :הקוריאני מסוקס האצבעות
קונוס מאך

קונוס מאך היא תופעה בזרימה דחיסה, בה מטוס (או עצם כלשהו) מגיע למהירות מאך 1 (מהירות הקול) ועובר אותה, מאחר שמהירות המטוס גבוהה ממהירות גלי הקול שנוצרים ניתן לומר שנוצר קונוס תלת־ממדי דמיוני אשר מתאר את הגבול בו ניתן לשמוע את גלי הקול. גל הקול יגיע לאוזניו של הצופה על הקרקע לאחר שהמטוס חלף על מעליו ולאחר שגבולות הקונוס חצו אותו, תופעה זו נקראת בום על קולי. התופעה התגלתה בשנת 1877 על ידי הפיזיקאי האוסטרי ארנסט מאך. זווית הקונוס תלויה במהירות של העצם הנע וככל שמהירות גבוהה יותר כך הזווית תהיה חדה יותר כאשר זווית הקונוס היא 2 α {\displaystyle 2\alpha } ו- M מספר מאך, הנוסחה לחישוב זווית α {\displaystyle \alpha } היא: t a n ( α ) = 1 M = v s o u n d v o b j e c t {\displaystyle tan(\alpha )={\frac {1}{M}}={\frac {v_{sound}}{v_{object}}}} למשל עבור M=1.5 הזווית α {\displaystyle \alpha } תהיה 41.8 מעלות ועבור M=2 הזווית תהיה 30 מעלות. ישנה טעות נפוצה שבה התעבות סביב כלי טיס בצורת חרוט נגרמת עקב גל ההלם, אך למעשה התעבות זו לא קשורה לקונוס מאך אלא לסינגולריות פראנטל-גלאוארט שיכולה להיווצר במהירויות נמוכות ממהירות הקול . מספר מאך ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריך פלגיבל

גנרל פריץ אריך פלגיבל (בגרמנית: Fritz Erich Fellgiebel;‏ 4 באוקטובר 1886 – 4 בספטמבר 1944) היה מפקד חיל הקשר ויחידת ההאזנה ופענוח הצפנים של צבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. פלגיבל פיתח את הדוקטרינה ליצירת והפעלת יחידות האזנה בצבא מודרני בעל פיקוד ושליטה מבוסס קשר רדיו. הוא היה בין הקצינים השותפים לקשר העשרים ביולי נגד אדולף היטלר והוצא להורג לאחר כישלון הקשר. נולד למשפחת בעלי אחוזות ממזרח לנהר האלבה, לא רחוק מברסלאו, למעמד השמרני שהיווה את חוט השדרה של הצבא הפרוסי. בגיל 18 התגייס לחיל הקשר כצוער ולמד לימודים טכניים במקביל להתמקצעות בפיקוד. במלחמת העולם הראשונה פיקד על יחידת רדיו במפקדת גיס הפרשים של גנרל גאורג פון דר מרוויץ. בחזית צרפת היה עד לכישלון מערך הרדיו וההצפנה הגרמני, כשל מערכתי שדרבן אותו כל חייו לשילוב הניידות והתוקפנות של חיל הפרשים עם יכולות הפיקוד והשליטה המודרניות מחד ואפשרות ההאזנה לאויב מאידך. במלחמת העולם הראשונה זכה לעיטורי צלב הברזל וצלב הכבוד. במסגרת החשאית למחצה של הרייכסווהר של שנת העשרים פיתח יכולות האזנה ופיענוח. הוא שירת כקצין מטה וקצין מודיעין של גיס וכך הכיר מקרוב את צורכי הדרג המערכתי. עליית הנאצים לשלטון, הקמת הוורמאכט והזרמת התקציבים איפשרה לו להתקדם ולהתפתח. הוא היה אחד הקצינים הבודדים שהיה אהוד על היטלר והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1938 התמנה לדרגת אוברסט (אלוף-משנה) ובאותה שנה קודם לדרגת מאיור-גנרל (תת-אלוף) ומפקד חיל הקשר. באוגוסט 1940 מונה לגנרל חיל הקשר ( General der Nachrichtentruppe), תפקיד בדרגת אלוף-רב־אלוף, כפוף למפקד מטה הכללי של חילות היבשה (ה-OKH) גנרלאוברסט פרנץ הלדר. פלגיבל ערך רפורמה ביחידות ההאזנה והפענוח. הוא הפריד בין יחידת הצופן האסטרטגית שעסקה בפיענוח מתמטי של צפנים מורכבים וסיפקה מודיעין למשרד המלחמה ולמטה הכללי לבין יחידות למודיעין מערכתי (תחנות האזנה נייחות ופלוגות ניידות המסופחות למפקדות של ארמייה וקבוצת ארמיות) וטקטי (מחלקות האזנה כחלק מגדודי הקשר של הדיוויזיות) שעסקו בהאזנה לאויבי צבא היבשה, יצירת מודיעין רלוונטי והזרמת חומר גלם בלתי-מפוענח ליחידת הפענוח האסטרטגית (horchleitstel). במהלך המלחמה הצליח מערך ההאזנה להשיג הישגים מודיעיניים רבי חשיבות וערך, בעיקר במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמערכה במדבר המערבי. כבר ב-1938 היה שותף לקשר יחד עם ארווין פון ויצלבן לכיבוש ברלין ערב ועידת מינכן והסרת היטלר והמפלגה הנאצית מהשלטון. ביולי 1944 היה שותף ל"מבצע ולקיריה", קשר של קצינים שביקשו להציל את גרמניה על ידי התנקשות בחייו של היטלר. תפקידו של פלגיבל בתוכנית היה טכני - ניתוק כל אמצעי הקשר שחיברו את מוצב הפיקוד של היטלר "מאורת הזאב" לעולם, בד בבד עם הטמנת פצצה במקום על ידי קלאוס שנק פון שטאופנברג. למרות שניתק את קווי התקשורת הידועים לו, לא ניתק קו תקשורת סודי של האס אס שקישר את היטלר אל משרדו של יוזף גבלס. פלגיבל נעצר מיד. הוא נשפט על ידי "בית הדין העממי" ונידון למוות ב-10 באוגוסט 1944. הוא הוצא להורג כשלושה שבועות מאוחר יותר בכלא פלצנזה בברלין. בסרט מבצע ואלקירי גילם את דמותו השחקן אדי איזרד. מדיה וקבצים בנושא אריך פלגיבל בוויקישיתוף דורון ארזי, ‏מודיעין האלחוט של הצבא הגרמני, מערכות 327, דצמבר 1992 ביוגרפיה קצרה באתר מרכז ההנצחה להתנגדות הגרמנית
ליגת האלופות לנוער

ליגת האלופות לנוער (באנגלית: ״UEFA Youth League", במקור "UEFA U-19 Champions League") היא מפעל כדורגל אירופי המאורגן על ידי אופ"א, המקביל לליגת האלופות. במפעל משתתפות 64 קבוצות נוער מהליגות השונות באירופה. הטורניר החל את דרכו ב-2013, ומשתתפות בו כל קבוצות הנוער שקבוצותיהן הבוגרות משתתפות בליגת האלופות, וקבוצות הנוער שזכו באליפות המקומית של מדינתם, ומדורגים ב-32 הליגות הבכירות של אירופה לפי שיטת הדירוג של אופ"א. במידה וקבוצה אשר המקבילה הבוגרת שלה משתתפת בליגת האלופות זכתה גם בליגה המקומית, הקבוצה מהליגה המדורגת הבאה בתור תשתתף בטורניר. המפעל מוגבל לשחקנים מתחת לגיל 19, אך לכל קבוצה ישנה אפשרות לרשום עד 3 שחקנים עד גיל 20. בעונת 2013/2014 נערכה בפעם הראשונה ליגת האלופות לנוער, אשר בה הופיעו 32 קבוצות הנוער שקבוצותיהן הבוגרות השתתפו בליגת האלופות של אותה העונה. הסיבוב הראשון של ליגת האלופות לנוער היה זהה לשל ליגת האלופות, ובו 8 בתים של 4 קבוצות, שהמועדונים שסיימו במקומות 1 ו-2 עלו לשלב הנוקאאוט. בניגוד למקבילה הבוגרת, נערך משחק 1 בלבד בכל שלב, ומשחקי חצאי הגמר והגמר נערכו במגרש נייטרלי. באפריל 2014 נערך הגמר הראשון, בו קבוצת הנוער של ברצלונה גברה על קבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון, בגמר אשר נערך בניון שבשווייץ. לאחר שנתיים שליגת האלופות לנוער הוגדרה במצב של בדיקה וניסיון בלבד, הוחלט באופ"א לקבע את המוסד, אך עם שינויים קלים. החל מעונת 2015/2016 השתתפו במפעל 64 קבוצות, כדי לאפשר לקבוצות אשר זכו באליפות המקומית במדינתם להשתתף גם כן בליגת האלופות. 64 הקבוצות המשתתפות בטורניר מחולקות ל-2 מסלולים, מסלול ליגת האלופות, ומסלול האלופות המקומיות. לכל מסלול שיטת משחקים משלו בשלב הראשון, ובשלב הפלייאוף המסלולים מתאחדים. במסלול ליגת האלופות 32 הקבוצות מחולקות ל-8 בתים של 4 קבוצות לפי החלוקה של ליגת האלופות של הבוגרים. לוח הזמנים של המשחקים יהיה זהה לשל הבוגרים. 8 הקבוצות המסיימות במקום הראשון עולות לשלב שמינית הגמר, ו-8 הקבוצות המסיימות במקום השני עולות לשלב הפלייאוף. במסלול האלופות המקומיות ישחקו 32 הקבוצות שני סיבובים בשיטת בית וחוץ, כאשר 8 הקבוצות שינצחו עולות לשלב הפלייאוף. בשלב הפלייאוף הקבוצות אשר עלו ממסלול האלופות המקומיות יתמודדו נגד המסיימות במקום השני במסלול ליגת האלופות במשחק בודד בשיטת נוקאאוט, כאשר 8 הקבוצות המנצחות יעלו לשמינית הגמר, המשחק יתקיים במגרש נייטרלי. בשלב שמינית הגמר ישחקו הקבוצות שסיימו במקום הראשון במסלול ליגת האלופות נגד הקבוצות אשר ניצחו בשלב הפלייאוף משחק בודד בשיטת נוקאאוט, כאשר הקבוצה המארחת תקבע בהגרלה. בשלב רבע הגמר ישחקו 8 הקבוצות משחק בודד בשיטת נוקאאוט, כאשר הקבוצה המארחת תקבע בהגרלה. בשלבי חצי הגמר והגמר ישחקו הקבוצות משחק בודד בשיטת נוקאאוט במגרש נייטרלי. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת האלופות לנוער (באנגלית) ליגת האלופות לנוער, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליגת האלופות לנוער, ברשת החברתית אינסטגרם פורטו זכתה לראשונה בליגת האלופות לנוער עם 1:3 על צ'לסי בגמר, באתר וואלה, 29 באפריל 2019 רשמי: עונת 2020/21 בליגת האלופות לנוער בוטלה, באתר ONE‏, 17 בפברואר 2021
הגן הבוטני בעין גדי

הגן הבוטני בעין גדי הוא גן בוטני השוכן בתחומי קיבוץ עין-גדי. הגן מכיל כ-900 מיני צמחים המתאימים לאקלים החם והיבש האופייני לאזור, רבים מהם מאזורים טרופיים-יובשניים של העולם. הגן משתרע בין בתי הקיבוץ, ותוכנן בראשיתו על ידי דב בניסוביץ', שבנו, דן בניהו, הוא ממייסדי הקיבוץ. בשנותיו הראשונות הגן היה גן קיבוצי רגיל, אך עם חשיפת הפוטנציאל של המקום הושקעו בגן משאבים והוא הלך והפך בהדרגה לגן בוטני שזוכה למבקרים רבים. צוות הגן מתמודד עם בעיות לא מעטות בטיפוח הגן ובאחזקתו, ובהן המחסור במים בחודשי הקיץ, נזקי השמש הקופחת בשעות החום הקיציות, והצורך לשמר את האסתטיקה של הגן בתוך יישוב קהילתי פעיל. הצמחים המיוחדים בגן הם קקטוסים וסוקולנטים אחרים מאזורים מדבריים, צמחיית רצפת יער הגשם הטרופי בצל עצים כבדי-צל, עצי ענק ממשפחת הבומבקיים (הבאובב האפריקני ואחרים), צמחי בושם וקטורת (זיכרון לתרבות החקלאית המקומית מלפני אלפיים שנה), מספר מינים ממשפחת הדקליים ועוד. מדיה וקבצים בנושא הגן הבוטני בעין גדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגן הבוטני בעין גדי הגן הבוטני בעין גדי, ברשת החברתית פייסבוק הגן הבוטני באתר קיבוץ עין גדי ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ושירו הייאשי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא הייאשי. צ'ושירו הייאשי (ביפנית: 林 忠四郎‏; 25 ביולי 1920 - 28 בפברואר 2010) היה אסטרופיזיקאי יפני. מסלול הייאשי בדיאגרמת HR וגבול הייאשי קרויים על שמו. צ'ושירו הייאשי נולד בקיוטו ב-1920 וקיבל תואר ראשון באוניברסיטת טוקיו ב-1942. החל מ-1945 עבד באוניברסיטה זו תחת הנחייתו של הידקי יוקאווה, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1949. באותה השנה הייאשי השלים את הדוקטורט וב-1954 קיבל דרגת פרופסור. תחום מחקרו העיקרי של הייאשי היה אסטרופיזיקה תאורטית וקוסמולוגיה, העבודה המפורסמת ביותר היא פיתוח מתמטי של מסלול התפתחות של קדם-כוכב בדיאגרמת HR, שלימים נקרא על שמו - מסלול הייאשי. עבודה מפורסמת נוספת הייתה מציאת רדיוס מקסימלי של כוכב עבור מסה נתונה, הנקרא גם כן על שמו - גבול הייאשי. בנוסף, חקר הייאשי התפתחות כוכבים בשלבים צעירים וננסים חומים ותרם את חלקו לפיתוח מודל הנוקליאוסינתזה (יצירת יסודות) במפץ הגדול, שהרחיב את המאמר המפורסם אלפר-בתא-גאמוב (Alpher–Bethe–Gamow paper). ב-1984 יצא לגמלאות. זוכה מדליית אדינגטון לשנת 1970, פרס קיוטו לשנת 1995 ומדליית ברוס בשנת 2004. נפטר ב-2010 בגיל 89. Chushiro Hayashi באתר מדליית ברוס. Chushiro Hayashi באתר Inamori Fondation Evolution of Stars of Small Masses in the Pre-Main-Sequence Stages
ג'ני מסטוראקי

ג'ני מסטוראקי (ביוונית: Τζέννη Μαστοράκη;‏ 21 בפברואר 1949 – 30 ביולי 2024) הייתה משוררת ומתרגמת יוונייה. ג'ני מסטוראקי נולדה באתונה. עבדה כמתרגמת מאנגלית ומצרפתית ליוונית. פרסמה את קובצי השירה "אגרה" (1972), "המשפחה" (1978), "סיפורים על המעמקים" (1983) ו"נזר אחד של אור" (1989). מסטוראקי השתייכה, ביחד עם מַרִיָּה לַאִינָה ויָאנִיס קוֹנְדּוֹס, ל"דור השִּׁבעים" בשירה היוונית החדשה. שירתה, שהתמקדה בראשית דרכה בעיקר בנושאים חברתיים ופוליטיים, הלכה ונהייתה אישית ומופנמת יותר עם חלוף השנים. רבים משיריה תורגמו לעברית וראו אור במוסף הספרותי של עיתון הארץ ובכתבי-העת דימוי והליקון. נפטרה באתונה ב-30 ביולי 2024. ג'ני מסטוראקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) השיר "מאהב רוחות הרפאים" בתרגום לעברית
קוז'יניצה

קוז'יניצה (בפולנית: Kozienice, נהגה: [kɔʑɛˈɲit͡sɛ], ‏האזנה‏Ⓘ‏; ביידיש: קאזשניץ; לעיתים נכתב בספרות העברית קוז'ניץ) היא עיר בת קרוב ל-20,000 תושבים במרכז פולין, בפרובינציה מזוביה. העיר היא בירת מחוז קוז'יניצה, ויושבת במרחק מה (כ-4 מיילים) מנהר הויסלה. העיר קיבלה זכויות עיר כבר ב-1322, אבל בשמה הנוכחי היא מופיעה ברשומות רק החל מ-1429. למרות שהעיר ממוקמת בתחומי האזור ההיסטורי פולין קטן, מאז מלחמת העולם השנייה עברה העיר שינוי שייכות מנהלתי פעמיים (ב-1945 וב-1975). בחלוקה המנהלית החדשה (החל מ-2009) היא משתייכת מנהלתית לפרובינציה מזוביה. לקוז'יניצה (בשמה השגור בפי יהודיה דוברי היידיש: קוז'ניץ) היסטוריה יהודית עשירה. באזור שנת 1790 (לאחר פטירת רבי אלימלך מליז'נסק) עבר לעיר הרב ישראל הופשטיין והפך אותה למרכז חסידי מפורסם. הרב הקנה לעצמו שם של "מגיד" ואחד מבכירי התלמידים של ר' אלימלך, ועל כן אלפי חסידים פקדו את העיר ללמוד מתורתו ואף לקבל ברכות או לבקש ישועות. גם לאחר פטירתו המשיכו צאצאיו לכהן באדמו"רות קוז'ניץ עד לתקופת השואה. בשנת 1856 נמנו בקוז'יניצה 2,855 תושבים, ומתוכם 1,961 יהודים (כשני שלישים מתושבי העיר). בשנת 1897 מנתה אוכלוסיית העיר 6,882 נפש, כאשר כ-3,700 מתוכם היו יהודים. ערב מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-4,800 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החל לחטוף מדי יום מאות מיהודיה לעבודות כפייה. באוקטובר 1939 שרפו הגרמנים בית כנסת בעיר, תוך רצח יהודים שניסו להוציא ממנו את ספרי התורה. בד בבד, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, תוך החרמת רכושם, ושילוח חלקם למחנות עבודה. בסוף 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, תוך הוצאה להורג של יהודים שנתפסו מנסים להבריח אליו מזון, או שלא העבירו דברי פרווה לגרמנים. בחורף 1942-1941 מתו רבים מיושבי הגטו ממגפת טיפוס הבהרות שפרצה בו. בקיץ 1942 הובאו לגטו שבעיר יהודים רבים שגורשו מיישובי הסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש. ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיר אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים, ושילחו את כל יושביו (13,000 איש) למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחר כמה מאות יהודים שהצליחו להימלט ליערות הסביבה בזמן האקציה ערכו הגרמנים מצוד ממושך, בו תפסו ורצחו את רובם המוחלט של הנמלטים. כ-70 יהודים שהושארו בעיר עבור איסוף ומיון רכוש המגורשים הועברו בדצמבר 1942 למחנה בסקרז'יסקו קמיינה. מדיה וקבצים בנושא קוז'יניצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוז'יניצה (בפולנית) נתונים סטטיסטיים רשמיים של ממשלת פולין (מעודכנים ל-2014) ספר יזכור לקהילת קוז'ניץ, בספריית העיר ניו יורק קוז'ייניצה (Kozienice), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קוז'יניצה", באתר השטעטל הווירטואלי אלינה סקיבינסקה, קוז'יניצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 249–251), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) על יהודי קוז'יניצה, באתר יד ושם. קוז'ניץ (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
קוז'ניץ

האם התכוונתם ל... קוז'ניץ – עיר במרכז פולין (מזוביה), בעבר: שטעטל יהודי בפולין קטן חסידות קוז'ניץ – חסידות שמוצאה בעיר קוז'ניץ המגיד מקוז'ניץ - הרב ישראל הופשטיין מקוז'ניץ, מייסד חסידות קוז'ניץ
מיכאל טוכפלד

מיכאל טוכפלד (נולד ב-1952) הוא עיתונאי ושדרן רדיו וטלוויזיה. טוכפלד לימד אנגלית ותקשורת בישיבת בני עקיבא נחלים. את דרכו העיתונאית החל בתוכנית "יומן מורשת" ברשת א' של קול ישראל. בהמשך עבד במשך כשבע-עשרה שנים ברשת ב של קול ישראל כמגיש, עורך, כתב בכנסת וכתב לענייני משפט ודתות. במקביל היה בעל טור פרשנות פוליטית בעיתון מקור ראשון ובעל טור ראיונות פוליטי קבוע. מאז הקמתו של ערוץ הכנסת ב-2004 ועד 2009 שימש בו כמגיש תוכניות ומשדרי חדשות, בעיקר אולפן פתוח ששודרה מדי יום חול בשעה 14:00 וכן את המהדורה המרכזית. בשנת 2011 עמד בראש מחלקת החדשות ברדיו קול חי במשך שבעה חודשים. הגיש תוכנית שבועית ברדיו גלי ישראל והיום הוא כתב ופרשן ב-מקור ראשון. בשנת 2022 יצא לאור הרומן הראשון של טוכפלד- "תיקון" בהוצאת ידיעות ספרים. טוכפלד מתגורר בפתח תקווה, נשוי לדבורה ואב לארבעה: מתי טוכפלד, הכתב הפוליטי של ישראל היום; הרב איתי טוכפלד, ר"מ עתודאים במרכז האקדמי לב ירושלים; אריאל טוכפלד, מהנדס תעשייה וניהול ויהונתן טוכפלד, מבעלי משרד הפרסום הדיגיטלי "42". מדיה וקבצים בנושא מיכאל טוכפלד בוויקישיתוף התוכנית "פעמיים הפוך" עם מיכאל טוכפלד ומגיש אורח נוסף, באתר פייסבוק ו"גלי ישראל" אבנר הופשטיין, זהות כפולה, באתר העין השביעית, 1 ביולי 1998 אלכסנדר כץ, מינוי חדש ב'רדיו קול חי': העיתונאי מיכאל טוכפלד יהיה ראש מחלקת חדשות, באתר אייס אלעד נבו, מותח קווים, באתר ישראל היום, 8 באוגוסט 2022