laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נטווייבס

נטווייבס (אנגלית: Netvibes) הוא לוח מחוונים אינטרנטי, מעין דף בית מותאם אישית למשתמש, כדוגמת iGoogle, המאפשר שימוש בווידג'טים של יצרנים שונים. לוח המחוונים מבצע פעולות שונות ובהן: קישור לחשבונות ברשתות חברתיות מקוונות, מעקב אחר חדשות ובלוגים, הצגת לוחות שנה, כניסה לדואר אלקטרוני, רשימות מועדפים, הזנות RSS, קישורים למנועי חיפוש ועוד. משתמש יכול לייצר לעצמו לוחות מחוונים בתחומים שונים באופן עצמאי וגם לקבל לוחות אוטומטיים. כל לוח מחוונים יכול להכיל מספר דפיות. לדוגמה: אדם הרוצה לתכנן טיול לניו יורק יכול לייצר לוח מחוונים שמציג מידע מסוגים שונים על העיר ניו יורק: מקבץ חדשות, רשימת בלוגים, סרטים, תמונות, לוחות אירועים ועוד. נטווייבס הוא כלי חינמי למשתמש הפרטי וניתן לרכישה על ידי חברות מסחריות, לצורך ניטור ומעקב. בפברואר 2014 דירוג האתר באלקסה היה 1,734. אתר האינטרנט הרשמי של נטווייבס נטווייבס, ברשת החברתית פייסבוק נטווייבס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאון פאסי

לאון (אריה) פאסי (ביוונית: Λέων Πασύ;‏ 1906 – 14 במאי 1964) היה אצן יהודי יליד יוון, אלוף יוון ואלוף ארץ ישראל בריצות הבינוניות, אלוף המשחקים הבלקניים (1932) בריצת 800 מטר ובעל שתי מדליות ארד מהמכביות, בריצת 400 מטר (הראשונה 1932) ובריצת 800 מטר (השנייה 1935). פאסי נולד וגדל בקוואלה. היו לו שלושה אחים אתלטים, יצחק, ג'ק ואלברט. באליפות יוון שנערכה בשנת 1927 זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר. באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1928 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. מדליית כסף בריצת 400 מטר. באליפות הפאנהלני שנערכה בשנת 1931 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר ובריצת 800 מטר. במשחקים הבלקניים שנערכו באתונה, יוון בשנת 1932 זכה פאסי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.6 דקות. בתחרויות האתלטיקה של המכביה הראשונה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר, אחרי פריץ דויטשר מאוסטריה (52.9 שניות) וגס היימן מארצות הברית. במשחקים הבלקניים שנערכו בזאגרב, קרואטיה בשנת 1934 זכה פאסי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר ומדליית ארד בריצת 800 מטר. לאון פאסי זכה בגביע תסאליה בתחרויות שנערכו בסלוניקי בפברואר 1935 בתחרויות האתלטיקה של המכביה השנייה שנערכו באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:05.8 דקות, אחרי אברהם רוזנקרנץ מארצות הברית (2:02.4 דקות) ופרנץ אורגלר מגרמניה (2:04.8 דקות) וסיים במקום רביעי בריצת 1500 מטר. באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל, שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים, בנובמבר אותה שנה הוא זכה במקום הראשון בארבעה מקצועות, ריצת 400 מטר (53.2 שניות), ריצת 800 מטר (2:09.9 דקות), ריצת 1500 מטר (4:45 דקות) וריצת שליחים 4x400 מטר. באליפות מכבי שנערכה בירושלים באפריל 1936 זכה בריצת 800 מטר בשיא ארץ ישראל חדש של 2:02 דקות, לפני פלקסמן.} במהלך מלחמת העולם השנייה נפל פאסי בשבי הגרמני. פאסי נישא ב-1935 לרבקה אמרה והם עברו להתגורר בקביעות בתל אביב. לזוג נולדו 3 ילדים. רבקה עבדה כמורה. במלחמת העולם השנייה איבד את כל בני משפחתו שנישארו בייוון לאחר שנירצחו במחנות הריכוז וההשמדה באירופה. פאסי נפטר במאי 1964 ונקבר בבית העלמין הדרום. מדור הספורט, דואר היום, 18 בנובמבר 1932 בארץ - באתלטיקה קלה, דואר היום, 16 במרץ 1936 אלופי המשחקים הבלקניים, באתר gbrathletics (באנגלית) מתוצאות ההתחרויות, דואר היום, 1 באפריל 1932 אברהם ריבלין, המכביה העבריה הראשונה - עם סיום המכביה, דואר היום, 3 באפריל 1932 ספורט בתפוצות, דואר היום, 13 בדצמבר 1934 בתפוצות - בסימן "המכביה", דואר היום, 1 במרץ 1935 התחרויות ב"המכביה", דבר, 5 באפריל 1935 אלישע שוחט, 75 שנים לרבַּנָאות הראשונה באתלטיקה - חלק שני, באתר sportweb, ‏18 באוקטובר 2011 האלופות הארצית של "המכבי", באתר הארץ 17 באפריל 1936 לאון פאסי באתר GRAVEZ
ארקטיקום

ארקטיקום - מרכז מדע ומוזיאון (פינית Arktikum - Tiedekeskus ja museo) הוא מוזיאון בעיר רובניימי שבלפלנד, בצפון פינלנד. המוזיאון נפתח ביום העצמאות ה-75 של פינלנד, ב-6 בדצמבר 1992, ומוקדש לאספקטים שונים של הסביבה והאדם באזור הארקטי ובצפון אירופה. בארקטיקום מוצגות תערוכות מתחלפות ותצוגת קבע הנחלקת לשני חלקים: תצוגת "המרכז הארקטי" מוקדשת לטבע ולתרבות של הצפון הרחוק ולהסתגלות לתנאיו הקשים. בנוסף מוצגים בה תוצאות מחקרים בין-תחומיים אגב שימת דגש על התפתחויות דוגמת שינויי האקלים והשינוי במעמדם של העמים הילידים (בעיקר הלאפים) בצפון. אחת האטרקציות הידועות בחלק זה של המוזיאון היא אולם המוקדש לזוהר הצפוני. המוזיאון האזורי של לפלנד הוא מוזיאון אתנוגרפי המתמקד בסיפור ההישרדות של האדם והטבע בצפון, והוא נחלק לשלושה אגפים לפי מפתח גאוגרפי: האחד עוסק בעיר רובניימי, השני בצפון לפלנד והשלישי בצפון בוטניה. הארקטיקום שוכן במבנה מוארך שחלקו הגדול הוא תת-קרקעי. החלק הבולט מעל פני הקרקע הוא "צינור" זכוכית באורך של 172 מטרים המוביל מרחבת כניסה בצורת חצי סהר שנוספה למבנה בצידו הדרומי בשנת 1997. צינור הזכוכית עובר מתחת לכביש ראשי ברוחב של 30 מטרים ומסתיים בצידו הצפוני של המוזיאון לחוף נהר. הצינור מייצג את "השער לצפון" ומאפשר חדירת אור טבעי למבנה. תצוגת המוזיאון ערוכה על פני שתי קומות באולמות תת-קרקעיים משני צדדיו של הפרוזדור, ומחקה מסתור מפני אקלים החורף הקר של הצפון. בבניין נעשה שימוש בחומרים מקומיים. מדיה וקבצים בנושא ארקטיקום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארקטיקום אודות תצוגת המרכז הארקטי(הקישור אינו פעיל) Architecture
ספריית יהודה דקל

ספריית יהודה דקל היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי בועז דקל והמועצה לשימור אתרים בשנת 2009. ייעודה של ההוצאה הוא הוצאת ספרי מורשת והיסטוריה. המו"ל של ההוצאה הוא בועז דקל. בשנת 2009, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומשפחת דקל חברו יחד והקימו את הספרייה כמפעל להנצחת שמו ומורשתו של יהודה דקל. ההוצאה מוציאה לאור גם את המגזין של המועצה לשימור אתרים. יהודה דקל, טיפה משלי, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2009 יהודה דקל, מצודת כח, רעות תחת אש, הוצאת כרטא, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2009 מרדכי נאור, בחזרה לרכבת העמק, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2009 מרדכי נאור ועופר רגב, מאה מקומות שמורים - מסע באתרי השימור של ישראל - (לזכרו של יהודה דקל), הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2010 פרדי כהנא, לא עיר לא כפר, האדריכליות של הקיבוץ 1990-1910, יד טבנקין, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011 מרדכי נאור, כנרת - החווה והחצר - מערש ההתיישבות לאתר שימור, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011 אריה יצחקי, גבורת משמר הירדן, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011 גד קרויזר, הטיגארטים - הקמת מצודות המשטרה הבריטית בארץ ישראל 1938 -1943, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011 מרדכי נאור, החותֵם העשירי - אליהו דובקין, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2012 שלמה הלל, רוח קדים: בשליחות מחתרתית לארצות ערב, הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, הוצאה מחודשת, 2013 מרדכי נאור, הבניין שבו נולדה המדינה - בית המוסדות הלאומיים, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל והסוכנות היהודית, 2020 מרדכי נאור, שלמה הלל - חלוץ, מנהיג, אוהב עמו וארצו, הוצאת ספריית יהודה דקל, מרץ 2023 אתר ספריית יהודה דקל גלריית וידאו של ספריית יהודה דקל
טור סטרטיגרפי

טור סטרטיגרפי הוא מונח בגאולוגיה ובענף המשנה שלה, הסטרטיגרפיה, המתאר את החתך האנכי של יחידות סלע באזור מסוים בתרשימים ובמפות. טור סטרטיגרפי טיפוסי מראה את רצף סלעי המשקע כאשר הסלעים העתיקים ביותר בחלק התחתון והסלעים הצעירים ביותר בחלקו העליון. באזורים מורכבים יותר מבחינה גאולוגית, דוגמת אלו המכילים סלעים מותמרים, סלעי מחדר, העתקים ו/או אי התאמות, יכולים טורים סטרטיגרפיים לציין את המיקומים היחסיים של יחידות סלע אלו ביחס שביניהן. עם זאת, במקרים אלו, הטור הסטרטיגרפי יכול להיות או טור מבני, שבו יחידות הסלע מגובבות כפי שהן שנצפות בשטח לאחר שהועתקו ממקומם המקורי, או טור על פי זמן, שבו יחידות הסלע מגובבות על פי הסדר שבו נוצרו. הטור גם מראה את הליתולוגיה של יחידות הסלע. טור סטרטיגרפי צריך להיות מורכב ממסגרות מרובעות קטנות המכילות את הסמל המזהה את סוג יחידת הסלע. שם יחידת הסלע ייכתב בצמוד למסגרת הרלוונטית. גובה כל מסגרת אמור לציין את עובייה היחסי ליחידות אחרות בטור. אם מסגרת מסוימת לא נכנסת לדף אחד נוהגים לפצל את הטור. את הגבול בין השכבות נוהגים לשרטט כקו אופקי למעט מקרים של יחידות סלע שנוצרות באופן בלתי אופקי בולט כמו מחדרים. הטור הסטרטיגרפי אמור גם לציין אי התאמות (כפי שמצוינת למשל אי ההתאמה הגדולה בשרטוט של הגרנד קניון משמאל) והעתקים. לעיתים נוהגים לציין את התקופות הגאולוגיות במקביל לשכבות (כפי שניתן לראות בטור הסטרטיגרפי של מפרץ סואץ מימין), וכמו כן מקובל לספק מפתח לתבניות הליתולוגיות המופיעות במסגרות. מדיה וקבצים בנושא טור סטרטיגרפי בוויקישיתוף Explaining the Stratigraphic Column What are Stratigraphic Columns?
עתידנו

עתידנו - למען עתיד העבודה הסוציאלית בישראל היא תנועה חברתית של עובדים ועובדות סוציאליות. התנועה הוקמה בשנת 2007 ופועלת למען מעמדו ועתידו של מקצוע העבודה הסוציאלית, למען העובדים והעובדות הסוציאליות ולמען עתידה ופניה של מדינת הרווחה בישראל. בשנת 2018 נבחרה מועמת התנועה ענבל חרמוני לתפקיד יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים.לפי הצהרותיה, התנועה פועלת לקידום סולידריות חברתית, קהילתיות, כלכלה סוציאל-דמוקרטית, שוויון ופמיניזם. תנועת עתידנו החלה כהתארגנות שטח קהילתית של עובדים סוציאליים ונקראה בתחילת הדרך "מטה המאבק למען עתיד העבודה הסוציאלית". הרקע להקמת התנועה היה צמצום מדיניות הרווחה של שר האוצר בנימין נתניהו בשנת 2002- 2003 וכן בהמשך בשנת 2007 שחיקת השכר של העו"סים ואי התאמתו ליוקר המחיה ולשכר הממוצע במשק. בנוסף משרד הרווחה החל להפריט את השירותים החברתיים והעבירם לעמותות. מדיניות זאת יצרה מציאות של העסקה פוגענית של עו"סיות ופערים שנוצרו בינן לבין עו"סיות במגזר הציבורי. לאחר שהחלו לפעול מספר התארגנויות ברחבי הארץ הוחלט על הקמת התנועה שתפעל לקדם מאבק על שיפור תנאי השכר ותנאי ההעסקה, לעצור את הפגיעה שגורמת הפרטת השירותים החברתיים ולחזק את העבודה המאורגנת המייצגת את העובדים הסוציאליים. התנועה מונה מעל ל-80 פעילים בתנועה, עובדות ועובדים סוציאליים המגיעים ממקומות עבודה מגוונים, רקעים שונים ומכל רחבי הארץ. תנועת עתידנו פועלת כתנועה עצמאית ובזירות שונות, כשהמרכזית מביניהן היא איגוד העובדים הסוציאליים. חברי וחברות התנועה מעוניינים להשמיע קול נחוש ואיתן במאבק על זכויותיהם ומעמדם של העובדים הסוציאליים בישראל. על מנת להשתלב ככוח משמעותי באיגוד, משנת 2009 "עתידנו" מריצה מועמדים משלה לתפקיד צירים באיגוד העו"ס. גם בשנת 2013 התנועה לקחה חלק בבחירות ובחירתם של 41 חברי וחברות 'עתידנו' הכפילה את יכולת ההשפעה שלנו בתוך האיגוד. 41 הצירות והצירים מכהנות/ים בתפקידים שונים: במזכירות, במרכז, כיו"רי תאים, כחברי ועדות ותאים וכצירות וצירים מן המניין. תנועת 'עתידנו' פועלת בזירות נוספות, תוך מחויבות להביא את קולן/ם המקצועי של העובדים והעובדות הסוציאליות: בזירה החברתית - שותפה ותומכת במאבקים חברתיים כגון: מאבק הנכים, המאבק למען רפורמה מיטיבה בבריאות הנפש, המחאה החברתית בשנת 2011, המאבק להעסקה ישירה ועוד. בזירה הפרלמנטרית והמדינית - השתתפות בדיונים בוועדות הכנסת השונות, פעילות סביב הרפורמה במחלקות לשירותים חברתיים. בזירה האקדמית - השתתפות בכנסים ושולחנות עגולים. בנוסף - בשנת 2016-2017 סטודנטיות מאוניברסיטת בן-גוריון ומכללת ספיר עשו את הכשרתן המעשית בתואר ראשון בתנועת עתידנו וקידמו נושאים כגון: גיוס ושימור פעילים/ות בתנועה, הרפורמה בבריאות הנפש, הסברה לסטודנטים/ות בשנה ג' ועוד. דף הפייסבוק של התנועה טל כרמון, הלוחמת ניצחה, באתר דבר ראשון, 29 בינואר 2018
שעת האפס (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

שעת האפס (באנגלית: ZERØ HOUR) היא סדרת דרמה אמריקאית, בכיכובו של אנתוני אדוארדס, הסדרה עלתה לשידור ב-14 בפברואר 2013 ברשת ABC. הסדרה קיבלה בפרק הראשון רייטינג של 6.38 מיליון צופים בארצות הברית. ב-1 במרץ 2013 בוטלה הסדרה והוסרה מלוח זמני השידור שלה על ידי ABC בשל דירוגים נמוכים. הפרקים הנותרים אשר הופקו, שודרו רק בקיץ באותה שנה בחודשים יוני-אוגוסט. האנק גליסטון עוסק בהפצת מגזינים. אשתו ליילה קונה שעון ייחודי ונחטפת על ידי מחבל בשם וינסנט הלבן. האנק מבין שאשתו נחטפה בגלל השעון, מפרק את השעון, מוצא יהלום פגום בפנים, מאיר על היהלום מול הקיר ונגלית לעיניו מפה. האנק לוקח את המפה לחברו הטוב הכומר, וזה מספר לו שהמפה כתובה בשפה שמתה במאה השנייה. וינסנט הלבן מבקש מהאנק לעשות עסקת חליפין בין ליילה לשעון, והכומר מציע להאנק שילך בלי היהלום, יהלום המפה נשאר עם הכומר, וינסנט הבין את התכסיס ולקח את היהלום מהכומר בהריגה. האנק נוסע לניו ברתולומיאו עם הסוכנת ריילי. בינתיים ארון ורייצ'ל נוסעים לבוואריה לחפש את יוצרו של השעון, השען מספר להם שלא מדובר רק בשעון אחד אלא בשנים עשר שעונים, שמיועדים ל-12 שליחים נבחרים שנאספו בשנת 1938, כדי להגן על העולם השסוע מאבדון, השליחים יצרו חיי עולם חדשים ולאחר מכן התפזרו כדי להסתתר מהנאצים. האנק מוצא את ניו ברתולומיאו הממוקם על המפה, זו צוללת נאצית התקועה בקרח, ובתוכה יש כמה שליחים מתים, יחד עם אדם שדומה להאנק. אנתוני אדוארדס - האנק גליסטון סקוט מייקל פוסטר - ארון מרטין אדיסון טימלין - רייצ'ל לואיס ג'סינדה בארט - ליילה גליסטון כרמן אג'וגו - בק ריילי מייקל נייקויסט - וינסנט הלבן סאם אנדרווד - מרטין קרופ אתר האינטרנט הרשמי של שעת האפס (באנגלית) "שעת האפס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שעת האפס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שעת האפס", באתר Metacritic (באנגלית) "שעת האפס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הסכם נצוח פאשה

הסכם נָצוּח פאשה (בפרסית: عهدنامه نصوح پاشا; בטורקית: Nasuh Paşa Antlaşması) הוא הסכם שנחתם ב-20 בנובמבר 1612 בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הספווית לאחר סדרת קרבות ביניהן שנמשכו מ-1603. ב-1590, על פי הסכם איסטנבול, שנחתם בעקבות מלחמה ארוכה שהתרחשה בשנים 1577-1589 והסתיימה בתבוסה של הצד הפרסי, נאלץ עבאס שאה הראשון של פרס לוותר על צפון-מערב איראן ועבר הקווקז לטובת האימפריה העות'מאנית. לאחר שפתר בעיות פנימיות, ציפה עבאס שאה הראשון להזדמנות להחזיר את השטחים שאבדו. ב-1593, כאשר הסולטאן הצעיר אהמט הראשון עלה לשלטון באימפריה העות'מאנית, הרחיב את המלחמה הארוכה עם האימפריה ההבסבורגית, ודיכא מרידות ג'לאלי(אנ') באנטוליה. ב-1603 פתח השאה במלחמה נגד העות'מאנים. למרות שהעות'מאנים הצליחו להקים קו הגנה נגד כוחות הספווים, שניים מהסרדרים שלהם, צ'יגאלאזדה יוסוף סינאן פאשה וקויוצ'ו מוראט פאשה, מתו בנסיבות טבעיות במחנות החורף בדיארבקיר ב-1605 ו-1611. המצב של חוסר אנשים בניהול המערכה גרם לוזיר הגדול נצוח פאשה(אנ') לחתום על ההסכם ב-1612. האימפריה העות'מאנית החזירה לאימפריה הספווית את כל האדמות שהיא קיבלה ב-1590 הגבול בין האימפריות הוחזר להיות גבול שנחתם לפי הסכם שלום באמסיה ב-1555 הספווים הסכימו לשלם מס שנתי בצורת 200 חבילות משי עולי רגל פרסיים נאלצו לבצע את החג' דרך סוריה ולא דרך עיראק ההסכם היה הראשון בו האימפריה העות'מאנית ויתרה על שטחים שכבשה קודם לכן. לאימפריה הספווית ההסכם נתן יוקרה שבעקבותיה השאה לא הסכים לשלם מס. בנוסף שני נסיכים גרוזיניים לאחר תקיפה ורצח מושל קרבאך ביקשו מקלט אצל הסולטאן, ובעקבות האירועים, הקרבות בין הצדדים התחדשו ב-1615. ב-1616 כוחות האימפריה הספווית לאחר קרב גוקצ'ה כבשו את טביליסי.
יעקב איילי

יעקב איילי (נולד ב-7 בדצמבר 1957) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי, משורר וסופר ישראלי. יעקב איילי נולד במושב משמר השבעה. בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב בתקופתו של ניסן נתיב. כשחקן תיאטרון השתתף בהצגות בהבימה, הקאמרי, תיאטרון החאן, בית לסין ובתיאטראות מסחריים. המחזות הקצרים שכתב: "פגישה בקפה" ו"בעלי החוב" עלו על בימת תיאטרון "צוותא"; מופע מפרי עטו בשם "גלויות מעולם ישר יותר" עלה בפסטיבל "תאטרונטו" 2001, בבימויו של אילן תורן; שני מחזות קצרים שכתב וביים, "סטירה" ו"פצע בים של כרישים", עלו בפסטיבל עכו 2005 והוא זכה במלגת התפנות למחזאי מבטיח, מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל המחזה "צרים" פרי עטו עלה באנסמבל הרצליה, בבימויו של עודד קוטלר. שיחק בסרטים מאחורי הסורגים, הקיץ של אביה, הדרך לעין חרוד, החולמים, צמות ואחרים. שיחק בסדרות הטלוויזיה על הברזלים, קפה פריז, לוויתן בחוף שרתון, לשון המראות וסדרות נוספות. כתב, בשיתוף פעולה עם גל זייד, את התסריט לסרט תנועה מגונה, הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. כתב וביים את הסרט "חלונות", בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי. פרסם שירים בכתבי העת: איגרא, סימן קריאה, במאזנים ובמוספי ספרות בעיתונות היומית; ספר שיריו "שירי החול" יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד. קונטרס "הנה" בעריכת נתן זך הוקדש לשיריו; זכה בפרס אוניברסיטת חיפה לשירה ע"ש רון אדלר. עלבון ולוחמה בשטח בנוי, רומן בהוצאת הקיבוץ המאוחד 2014 . הרומן מתרחש שמונה ימים לאחר יום השואה. מיכאל מעורב בתקריות רחוב, ויוצא למסע להבאת צדק. ספר סיפורים לילדים שכתב, מיקי, אני ועליי, יצא בהוצאת כתר וצוין לשבח על ידי ועדת פרס זאב לספרות ילדים ונוער. יעקב איילי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יעקב איילי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יעקב איילי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יעקב איילי, באתר ספר הקולנוע הישראלי יעקב איילי, באתר AllMovie (באנגלית) יעקב איילי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעקב איילי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יעקב איילי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אמיר בנבג'י, אַיָּלי יעקב, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של יעקב איילי, בקטלוג הספרייה הלאומית יעקב איילי, באתר "הבמה" יעקב איילי, שלום שלום, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2002 - שיר פרי עתו אתר "אישים" היום ייפתח הפסטיבל לתיאטרון קצר, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2000 מיכאל הנדלזלץ, עניינים של אהבה, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2001 עידוא דגן, ‏פחות חומוס, יותר תיאטרון, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2005 מרב יודילוביץ', פסטיבל עכו: פרס ההצגה ל"שמטרלינג" ו"פרומות", באתר ynet, 21 באוקטובר 2005 מיכאל הנדלזלץ, "צרים": חורבן הבית, באתר הארץ, 7 במרץ 2013 מאיר שניצר, סרט / תענוג למזוכיסטים, חדשות, 5 במרץ 1990 רן גפן, ברבש עובר לעלייה שנייה, חדשות, 13 באוגוסט 1986 אורי קליין, בין הצפירות, באתר הארץ, 5 ביוני 2007 אורי קליין, הבמאי שרואה את ה"שקופים" בחברה, וזה שלא רואה דבר דרך "חלונות", באתר הארץ, 2 בינואר 2015 הארץ -ספרים, ספרים חדשים, באתר הארץ, 16 בינואר 2015
נמרוד דרייפוס

נמרוד דרייפוס (נולד ב-23 בנובמבר 1950), הוא שחקן כדורמים וכדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני בהפועל תל אביב. דרייפוס נולד בקיבוץ כפר סאלד וגדל בקיבוץ גבעת חיים איחוד, ובצעירותו החל לשחק כדורמים בהפועל גבעת חיים. עם קבוצתו זכה 7 פעמים בדאבל, מתוכם 6 פעמים ברציפות, ובשנים אלה לא החמיץ משחק בליגת הכדורמים. בגיל 15 כבר נכלל בנבחרת ישראל בכדורמים, ובמדי הנבחרת שיחק בטורנירים רבים מחוץ לישראל. במקביל, החל דרייפוס לפתח קריירה גם ככדורגלן. כשהיה בן 22 השתלב בקבוצת הכדורגל הפועל תל אביב, וכעבור מספר שנים בהן שימש בעיקר כשחקן מחליף, הוזמן בשנת 1974 לקבוצת הכדורמים של אוניברסיטת אדלפי בארצות הברית. דרייפוס שיחק ארבע שנים בקבוצה, ובמהלכן שיחק גם בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה, תחת הדרכתו של מנחם לס. במהלך שהותו בלונג איילנד, השלים דרייפוס את לימודיו בחינוך גופני. בשנת 1978 חזר דרייפוס לישראל, ומייד תפס מקום בהרכב הפועל תל אביב, כמגן ימני, לצידם של גבי לסרי, יעקב אקהויז ויוסי זאנה. החל משנה זו התמקד דרייפוס בקריירת הכדורגל, ושיחק ארבע שנים בהפועל תל אביב, במהלכן הופיע ב-120 משחקי ליגה וכבש 10 שערים, מבלי להחמיץ משחק לאורך כל התקופה. ב-16 בדצמבר 1978 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול בני יהודה תל אביב באצטדיון שכונת התקווה. ב-4 באוקטובר 1979 ערך דרייפוס את הופעתו היחידה במדי נבחרת ישראל בכדורגל, במשחק מול נבחרת הולנד במסגרת הטורניר הקדם-אולימפי, ובכך הפך לספורטאי הישראלי השני, אחרי יואל שוהם, שמייצג את נבחרת ישראל בשני ענפי ספורט שונים. בעונת 1980/1981 זכה עם הפועל תל אביב באליפות כשהוא משמש כקפטן הקבוצה. בעונה זו היה דרייפוס השחקן הוותיק בקבוצה, יחד עם השוער אריה בז'רנו, כשלצידם מככבים הצעירים משה סיני ושבתאי לוי. באותה עונה הגיעה הקבוצה גם לגמר גביע המדינה, בו שיחקה מול בני יהודה תל אביב. במהלך ההארכה כבש דרייפוס שער יתרון להפועל תל אביב, אך בני יהודה השוותה ולבסוף ניצחה בבעיטות הכרעה, והקפטן דרייפוס החמיץ הזדמנות להניף את הגביע. בעונה שלאחר מכן, עונתו האחרונה בקבוצה, הגיע עמה שוב לגמר גביע המדינה, אך הפעם הפסידה הקבוצה להפועל יהוד. ב-27 בפברואר 1982 כבש את שערו האחרון בקבוצה, בדקה ה-90 של הדרבי מול מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד, והעניק לקבוצתו ניצחון 1–0. בשנת 1982 עבר דרייפוס להפועל רמת גן, יחד עם רפעת טורק שהגיע עמו מהפועל תל אביב, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה. לאחר שפרש ממשחק פעיל החל לנהל רשת של מכוני כושר, ובשנת 1993 הקים חברה המפעילה מכוני כושר. דרייפוס כתב וערך שני ספרי הדרכה בנושא כושר ותזונה. כמו כן, הוא משמש כמאמן לריצות ארוכות ולריצת מרתון. נמרוד דרייפוס, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל נמרוד דרייפוס, באתר FootballDatabase.eu חנה זמר, נמרוד דרייפוס: כדורגל כאהבה וביזנס כשליחות, דבר, 12 באפריל 1981 רביב שכטר, העשור האדום, באתר ynet, 8 באוגוסט 2000 רענן ברנובסקי‏, איזו דמות גדולה מהעבר הכי תחסר לכם בדרבי?, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2011
קומביה (סגנון מוזיקלי)

קוּמְבְּיָה (ספרדית: Cumbia) היא סגנון מוזיקלי שמקורה בקולומביה, הנפוצה ברחבי אמריקה הלטינית. לידתה של הקומביה ממזיגה תרבותית ומוזיקלית, שהתרחשה בתקופה הקולוניאלית בחופים הקריביים של קולומביה, בין עבדים שהובאו מאפריקה וספרדים. הסגנון בא לחקות את התנועה המדשדשת של עבד שרוקד כשהוא בכבלים, ולהזכיר זאת. בעצם, חקוקה בכל חוליה של קומביה היא ההיסטוריה של אמריקה הלטינית עצמה. הובאה לקולומביה בסביבות הפיכתה למושבה ספרדית, והיא הושפעה מאוד מכלי השבטים הילידים, כמו חלילי הגיטה והגואצ'רקות. דוגמאות מכילות בין השאר: קומביה קולומביאנית, מקצב מוזיקלי קולומביאני וריקודי עם, תוצאה של התערובת המוזיקלית והתרבותית של עבדים ילידים ושחורים בחוף הקריבי במהלך הכיבוש והמושבה הספרדית. קומביה פנמית, ז'אנר מוזיקלי פנמי וריקוד עם, שפותח על ידי שחורים המשועבדים בתקופה הקולוניאלית ומאושר מאוחר יותר עם אלמנטים תרבותיים אמריקאים ואירופיים. הקומביה החלה כריקוד חיזור, שרווח בקרב האוכלוסייה האפריקאית, ומאוחר יותר מיזגה לתוכה אלמנטים מוזיקליים וכלי נגינה אירופאים. הקומביה נפוצה מאוד בהרי האנדים ובדרום אמריקה הדרומית, שם היא מאפילה על הפופולריות של הסלסה. המקצב הבסיסי הוא של 2/4, אם כי הוא מנוגן במקצבים אחרים - בקולומביה הוא מנוגן גם במקצב של 2/2 ובמקסיקו הוא מנוגן במקצב 2/2, בפנמה במקצב 2/4 או 6/8. הקומביה מנוגנת בכלי נגינה שונים דוגמת תופי קונגה, טימבלס, קלאווה, אקורדיון, גיטרה ועוד. ג'ילדה, זמרת קומביה ידועה. מדיה וקבצים בנושא קומביה בוויקישיתוף Jose Rosa, World Music Survey: The Music from Latin America and the United States of America, Lulu.com, 2018-03-05, ISBN 978-1-387-59404-7. (באנגלית) עמ' 82 Cumbia: The Musical Backbone Of Latin America, NPR.org (באנגלית)
בולצמן

האם התכוונתם ל... לודוויג בולצמן – פיזיקאי אוסטרי, מוכר בעיקר כאבי המכניקה הסטטיסטית התפלגות בולצמן – מושג מרכזי במכניקה סטטיסטית התפלגות מקסוול-בולצמן – התפלגות המשמשת בפיזיקה ובכימיה לתיאור התפלגות גודל של וקטור, שכל אחד מרכיביו מתפלג באופן נורמלי ובלתי תלוי חוק סטפן-בולצמן – חוק פיזיקלי הקובע כי שטף הקרינה הנפלט מגוף שחור הוא פרופורציוני לחזקה הרביעית של הטמפרטורה שלו מוח בולצמן – ניסוי מחשבתי שהועלה על ידי לודוויג בולצמן משוואת בולצמן – עוסקת בהתפלגות של צפיפות ההסתברות של חלקיק בנוזל נוסחת האנטרופיה של בולצמן – משוואה הסתברותית, המקשרת את האנטרופיה S של גז אידיאלי לכמות W, אשר מייצגת את מספר מצבי המיקרו (microstate) המתאימים למצב המקרו של הגז (macrostate) קבוע בולצמן – קבוע פיזיקלי מתחום התרמודינמיקה הממיר יחידות של טמפרטורה ליחידות של אנרגיה
גאורגי ברגובוי

גאורגי ברגובוי (ברוסית: Георгий Тимофеевич Береговой;‏ 15 באפריל 1921 - 30 ביוני 1995) קוסמונאוט סובייטי, היה טייס קרב במהלך מלחמת העולם השנייה ועל גבורה בקרבות הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. גאורגי ברגובוי נולד בכפר בסביבות פולטבה, אוקראינה למשפחה ממוצא אוקראיני. לאחר 8 שנות לימוד בבית הספר הוא החל לעבוד במפעל מתכת. בשנת 1938 ברגובוי גויס לצבא האדום וביוני 1941 לאחר סיים בית הספר לטייסי קרב נשלח ליחידה עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה השתתף בקרבות וביצע 186 טיסות קרביות, 3 פעמים מטוסו הופל והוא נפצע. על גבורתו, ב-26 באוקטובר 1944 הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נשלח לקורס טייסי ניסוי וסיים אותו בשנת 1948. במשך שנים רבות היה טייס ניסוי. בשנת 1963 התקבל ברגובוי לקורס הכנה לטיסות חלל. בין 26-30 באוקטובר הוא השתתף בטיסת סויוז 3. במהלך הטיסה נערך ניסיון כושל למפגש עגינה עם סויוז 2. ב-1 בנובמבר 1968 הוענק לברגובוי תואר גיבור ברית המועצות בפעם השנייה. ב-22 בינואר 1969 במהלך התנקשות פוליטית בליאוניד ברז'נייב, מכונית בה נסע ברגובוי נקלעה לירי. נהגו של ברגובוי נפצע אנושות, ברגובוי נפצע קל בלבד. בשנים 1972-1987 היה ברגובוי מנהל המרכז להכנת טייסי חלל הסובייטי. בשנת 1987 הוא יצא לגמלאות ועזב את הצבא. נפטר במהלך ניתוח לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא גאורגי ברגובוי בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) גאורגי ברגובוי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)