laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולימפוס

אולימפוס (ביוונית: Όλυμπος) הוא ההר הגבוה ביוון, גובהו 2,917 מטרים. הוא נמצא במחוז תסליה. במיתולוגיה היוונית האולימפוס הוא מקום משכנם של האלים האולימפיים. ההר מצטיין בצמחייה עשירה, וגדלים בו כמה מינים ייחודיים שאינם מופיעים באף מקום אחר. מקננים עליו עופות רבים, בין המינים הדורסים: איית צרעים, פרס, עוזנייה שחורה, חיוויאי, עיט גמדי, עיט זהוב ובז צוקים. במיתולוגיה היוונית האולימפוס הוא מקום משכנם של שנים-עשר האלים האולימפיים: זאוס, הרה, פוסידון, דמטר, אתנה, אפרודיטה, ארס, דיוניסוס, אפולו, ארטמיס, הפייסטוס והרמס. האדס אל המוות לא שוכן באולימפוס אלא בשאול. וכן פוסידון, השוכן במעמקי הים למעט ביקורים מפעם לפעם באולימפוס. האלים היושבים בהר מתוארים במיתוסים כשהם שותים נקטר ואוכלים אמברוסיה, המעניקים להם חיי נצח. פירוש השם אולימפוס ביוונית הוא "הזורח". למרות קיומו במציאות, מצטייר האולימפוס באיליאדה של הומרוס כמקום נסתר ומסתורי, שמיקומו משתנה. פעם הוא נישא מעל כל הרי העולם, ופעם משתלשלים ממנו היבשה והים, אך הוא אינו הר ואינו שמיים. אף שזאוס הוא מלך האלים והשליט העליון של האולימפוס, אין ההר בבעלותו. משכן זה של האלים אינו שייך לא לים, לא לארץ המתים, לא לשמים, ובעצם אינו חלק מן העולם הפיזי. בסדרת הספרים "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מוזכר שאין מושב האלים שוכן בקביעות על הר האולימפוס, אלא במקום שבו מתרכזת התרבות העולמית. בימינו אנו, לכאורה, ב"בניין האמפייר סטייט". במשך שנים רבות, בשל שילוב של אמונה דתית ואמונות טפלות, לא העזו אנשים לטפס על ההר. רק ב-2 באוגוסט 1913 הגיעו מטפסי ההרים הראשונים לפסגת המיטיקס, הפסגה הגבוהה של ההר. מאז שנות ה-80 מטפסים אל ההר כ-10,000 איש בשנה, חלקם עד למיטיקס (Mytikas), הפסגה הגבוהה ברכס, במסלול האורך בין יומיים לשלושה, ואחרים עוצרים באחת הפסגות שבדרך. רוב המטפסים מתארגנים ולנים לפני הטיפוס על ההר בעיירה ליטוחורו (Λιτόχωρο), שלמרגלות ההר, או באתרי הקמפינג, הווילות והמלונות, שלאורך החופים הסמוכים לה ממזרח. את הטרק הרגלי לרוב מתחילים בגובה 1,100 מטר מעל פני הים, בעיקר מחניון פריאוניה (Prionia). קיימים 18 הרים נוספים ברחבי העולם הנקראים בשם אולימפוס: ביוון; בקפריסין; באסיה הקטנה; בניו זילנד; במדינות טנסי, וושינגטון ויוטה שבארצות הברית; ובארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה. כמו כן הר על מאדים נקרא בשם זה. האולימפוס שעל המאדים הוא ההר הגבוה ביותר הידוע במערכת השמש. מדיה וקבצים בנושא אולימפוס בוויקישיתוף ד"ר גילי חסקין, ‏טרק לפסגת האולימפוס ביוון, באתר GoTravel אולימפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פאלקו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פאלקו – זמר פופ אוסטרי אידי פאלקו – שחקנית אמריקאית פומפיוס פלקו – איש צבא רומאי פאלקון
Weibo

Weibo (בסינית: 微博, נסחרת: NASDAQ:‏ WB) הוא רשת חברתית מקוונת סינית שפותחה על ידי חברת סינה. זהו אחד האתרים המובילים בעולם בכלל. השירות שהוא מציע הוא מעין שילוב בין פייסבוק וטוויטר. פירוש המילה Weibo בסינית היא "מיקרו-בלוג" ולכן ישנם אתרי בלוגים אחרים בעלי שמות דומים, כמו "Tencent Weibo". ביולי 2009 בעקבות מהומות פוליטיות כל הרשתות חברתיות בסין לרבות רשת דמוי טוויטר שפותח על ידי ואנג שינג נסגרו. ראשי "סינה" ראו בזה הזדמנות עסקית והחליטו להיכנס לתחום. השרות הושק על ידי סינה ב-14 באוגוסט 2009. כשלוש שנים אחר כך כבר עבר את רף 500,000,000 משתמשים רשומים. באתר עוברות 100 מיליון הודעות מדי יום. במרץ 2014, הודיעה סינה כי היא מקימה את חברת הבת "Weibo" עבור המוצר, וביצעה הנפקה ראשונית לבורסה תחת הסמל WB. חברת סינה מחזיקה את השליטה (56.9%) בחברה. היא החלה להיסחר בבורסה באפריל 2014. אתר האינטרנט הרשמי של Weibo (בסינית) Weibo, ברשת החברתית פייסבוק Weibo, ברשת החברתית אינסטגרם Weibo, סרטונים בערוץ היוטיוב עידו סולומון יונתן ריגר אלעד שמחיוף - ישן, ‏פרס פתח עמוד ברשת החברתית הסינית "וייבו", באתר ‏מאקו‏, 10 באפריל 2014 מקום 16 בדירוג אלקסה הכללי (ו-5 בסין), נכון לנובמבר 2015
קונראד היידקאמפ

קונראד "קוני" היידקאמפ (בגרמנית: Konrad Conny Heidkamp, ‏27 בספטמבר 1905 - 6 במרץ 1994) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת המגן. היידקאמפ נולד בדיסלדורף. הוא ערך 9 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל בין השנים 1927–1930, והשתתף עמה באולימפיאדת אמסטרדם בשנת 1928. לזכותו של היידקאמפ שער אחד במדים הלאומיים. בנוסף, שיחק היידקאמפ בפורטונה דיסלדורף ובבאיירן מינכן. עם באיירן מינכן זכה באליפות בשנת 1932 לאחר ניצחון על איינטרכט פרנקפורט, ומונה לקפטן. בין השנים 1943 - 1945 שימש היידקאמפ כמנג'ר של באיירן מינכן. היידקאמפ חבר בהיכל התהילה של באיירן מינכן. נפטר במינכן. קונראד היידקאמפ, באתר Transfermarkt קונראד היידקאמפ, באתר WorldFootball.net קונראד היידקאמפ, באתר National Football Teams קונראד היידקאמפ, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt קונראד היידקאמפ בהיכל התהילה של באיירן מינכן ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים מרדכי קאטץ

הרב חיים מרדכי קאטץ (ג' בניסן ה'תרנ"ד, 9 באפריל 1894 - י"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 17 בנובמבר 1964) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. מנהלה הרוחני של ישיבת טלז בטלז, ליטא, ולאחר מלחמת העולם השנייה מייסד וראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו. חבר מועצת גדולי התורה ודמות בולטת בהנהגה החרדית של יהדות ארצות הברית. נולד בשאדובה שבמחוז פוניבז', ליטא. בצעירותו למד אצל הרב יוסף יהודה לייב בלוך שבאותה תקופה שימש כרב העיר. בשנת 1910 עבר ללמוד אצל הרב ברוך בר ליבוביץ בישיבת כנסת בית יצחק שבפרבר הקובנאי סלובודקה. בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה שנתיים בישיבת וולוז'ין ועם תום המלחמה חזר ללמוד אצל רבו הרב בלוך, שכיהן כבר כראש ישיבת טלז. שנים ספורות אחר כך נישא לבתו של רבו. זמן מה לאחר נישואיו התמנה כראש המכינה לצעירים שליד ישיבת טלז שהיה פעיל בהקמתה, הוא הרחיב את פעילותו החינוכית כשהשתתף בהקמת תנועת הנוער האגודתי "צעירי אגודת ישראל". עם הקמת הגימנסיה העברית לבנות "יבנה" בטלז ב-1921, עמד בראש ועד ההנהלה שלה לצד גיסו הרב אליהו מאיר בלוך. ב-1924 התמנה לעמוד בראש כולל האברכים שבישיבת טלז ובהמשך בראשות התוכנית להכשרת רבנים של הכולל. ב-1938 נבחר במהלך הכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל, כחבר הוועד הפועל העולמי של התנועה. מאז פטירת חמיו ב-1929 ומינויו של גיסו הרב אברהם יצחק בלוך לעמוד בראש הישיבה, שימש כר"מ ומנהל הישיבה כמו גיסו הרב אליהו מאיר בלוך. מיד בראשית מלחמת העולם השנייה נשלחו השנים לארצות הברית כדי לארגן את העברת הישיבה ותלמידיה לשם. הקשר עם אירופה ניתק בשלב כלשהו והשנים שהשאירו משפחות בטלז שבליטא המשיכו במאמציהם להקמת הישיבה החדשה. בז' בחשוון ה'תש"ב, 28 באוקטובר 1941. אשתו ועשרת ילדיו נספו בשואה עם קהילת יהודי טלז. לאחר המלחמה היה שותף למאמצי השיקום של עולם הישיבות הליטאי, כראש ישיבת טלז בקליבלנד בצוותא עם גיסו הרב בלוך, ולאחר פטירתו של האחרון בראשית 1955 כראש ישיבה יחיד. הוא היה חבר במועצת גדולי התורה ודמות בולטת בהנהגה החרדית של יהדות ארצות הברית. הרב קאטץ לקה בהתקף לב ונפטר בוויקליף, אוהיו (אנ') בי"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 17 בנובמבר 1964. ארונו הועלה לקבורה בישראל ונקבר בהר המנוחות בירושלים. דוד זריצקי, כתרה של טלז, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 226–230 'קאטץ, ר' חיים־מרדכי ב"ר יעקב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 81 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1279). חיים מרדכי קטץ (1894-1964), דף שער בספרייה הלאומית ספר טלז, עמ' 122. מפי הרב סורוצקין, הצופה, 16 בספטמבר 1940
בג-צ'ל

בג-צ'ל (בנפאלית: bāgh cāl बाघ चाल, משמעות: משחק הנמר) הוא משחק לוח אסטרטגי לשני שחקנים, שמקורו בנפאל. בג-צ'ל הא משחק א-סימטרי, במהלכו שחקן אחד שולט בארבעה נמרים והשחקן השני שולט לכל היותר ב-20 עיזים. במהלך המשחק הנמרים "צדים" את עיזים ואילו העיזים משתדלות לבלום את תנועת הנמרים ולמנוע מהן להיטרף. לוח המשחק הוא לוח של 5*5 משבצות, בדומה לאלקיורק (alquerque, ככל הנראה לוח המשחק הקדום של משחק השחמט). השחקנים מוצבים בצמתים של המשבצות, מהלכים אפשריים בין המיקומים מחוברים בקו על הלוח. מהלך המשחק מורכב משני שלבים. בשלב הראשון, ממקמים על הלוח הריק עיזים, כאשר לאחר כל הצבת עז – נמר חייב לבצע צעד. בשלב השני – העיזים והנמרים זזים על הלוח. עבור הנמרים, המשימה היא "לאכול" חמש עיזים על מנת לנצח. "אכילה" מתבצעת, בדומה לדמקה - בקפיצה מעל היריב. קפיצה זו מתאפשרת בתנאים מסוימים. בשונה מגרסאות מסוימות של דמקה, האכילה איננה מחויבת המציאות. העיזים יכולות לנצח על ידי חסימת כל הצעדים האפשריים של ארבעת הנמרים. מדיה וקבצים בנושא בג-צ'ל בוויקישיתוף שחק בגצ'ל באינטרנט
שלמה שוסטר

רבי שלמה שוסטר (כ"ט בחשוון ה'תרס"ח, 6 בנובמבר 1907 - י"ז באדר ה'תשכ"ח, 17 במרץ 1968) היה רב ופוסק הלכה שהתפרסם בשל זכרונו ובקיאותו ובשל התפקיד המכריע שמילא בהתרת עגונות מלחמת העולם השנייה בשנים שלאחר השואה כרבה של לודז' וראש בית הדין הרבני בעיר. נולד בטרקאי שבמחוז משנה טרקאי בסביבות וילנה, ליטא. אביו היה הרב יצחק הלוי שוסטר, לימים רבה של סוקולקה, ואמו הייתה בתו של רבי נחום גרינהויז מטרקאי ונכדתו של רבי שלמה הכהן. גם אביו נחשב בישיבות ליטא לעילוי, אך בנו התפרסם יותר בשל היקף ידיעותיו כבר בגיל צעיר וכונה "העילוי מסוקולקה", לפי האגדה ידע לצטט בלשונם המדויק, רבים מספרי הראשונים מלבד ספרי התלמוד. בגיל צעיר החל ללמוד אצל הרב שמעון שקאפ בישיבת שער התורה בגרודנה ובשנת 1928 עבר לישיבת מיר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה בווילנה ועמד בראש כולל אברכים שהוקם אז בקלויז הישן ביוזמת הרב חנוך אייגש. הוגלה לסיביר ושרד שם את שנות המלחמה. הוא פעל בקרב שארית הפליטה ובשנת ה'תש"ח (1948) התמנה כרבה של לודז' ואב בית הדין הרבני בה. פעילותו התמקדה בטיפול אינטנסיבי בבעיית עגונות מלחמת העולם השנייה שרבות מהן שהו עדיין באירופה ובפולין בפרט. לאחר שלוש שנים של עבודה מתמשכת בנושא זה, עלה לישראל בשנת 1951, והתגורר בסמוך לישיבת חברון כנסת ישראל. הוא נהג ללמוד במהלך כל היום בהיכל הישיבה ולהתנצח בלימוד עם תלמידיה. סירב להתעסק עוד במשרות רבניות וחי חיי עוני. ב-1958 היגר לארצות הברית שם פרנסו אותו בצמצום כמה ממעריציו. הוא נפטר כמעט אלמוני בי"ז באדר ה'תשכ"ח, 17 במרץ 1968. ארונו הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. אלמנתו נפטרה בשנת 1997 בניו יורק ובשנותיה האחרונות התגוררה בביתם של הרב שמואל ברנבוים ואשתו. דוד איינר, הרב שלמה שוסטר: הגאון מסוקולקה, המודיע, י"ז באדר תשכ"ט, עמ' ה דוד זריצקי, עילוי מופלא, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 236–239 אורח גדול וחשוב בא לעיר: הרב ר' שלמה שוסטר, בתוך: הפרדס, שנה לב חוברת ח, ניו יורק, אייר תשי"ח, עמ' 32, באתר היברובוקס משה צינוביץ, אישים ושיטות, תל אביב תש"ן, עמ' 240. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיקוטן

שִׁיקוֹטָן (ברוסית: Шикотан; ביפנית: 色丹島; באיינו: シコタン או シコタヌ), הידוע גם בשם שְׁפַּנְבֵּרְג על שם מרטין שפנברג, הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק בידי רוסיה, ומשתייך לנפת יוז'נו-קורילסקי שבמחוז סחלין. יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "הכפר עצמו" או "העיירה האמיתית". האי הוא אחד מהאיים שברית המועצות התחייבה ב-1956 להעביר ליפן בעת חתימת הסכם שלום בין שתי המדינות. שטחו הכולל של שיקוטן הוא 225 קמ"ר. זהו אי הררי, שנוצר על ידי סלע געשי ואבן חול מתור הקרטיקון העליון ומעידן הקנוזואיקון. גובהו הממוצע של האי הוא 300 מטר מעל פני הים, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה של 412 מטר. חופי האי תלולים. ישנם שני הרי געש כבויים באי: הר טומרי והר נוטורו. הצמחייה בשיקוטן כוללת בעיקר עצי אשוח, ארזית, עצים נשירים, חזרן וערער. ישנם שני יישובים באי: מלוקורילסקויה (נקרא בעבר שיקוטן) וקראבוזבודסקויה (נקרא בעבר אנמה). כלכלת האי מבוססת על דיג, בעיקר של בקלה, סרטנאים וקלפ. רעידת אדמה שאירעה ב-4 באוקטובר 1994 וצונאמי שבא לאחר מכן גרמו להרס רב לחופי האי. מדיה וקבצים בנושא שיקוטן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איי הבומיי

אִיֵּי הַבּוֹמַי (ברוסית: Хабомаи; ביפנית: 歯舞群島 או 歯舞諸島) הם קבוצת איונים בים אוחוצק, בקצה הדרומי של האיים הקוריליים. האיים מוחזקים כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליהם, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. חוזה שימודה, אשר נחתם בין רוסיה ליפן בשנת 1855 נתן ליפן בעלות על איטורופ, קונאשיר, שיקוטן ואיי הבומיי. במבצע סערת אוגוסט בשלהי מלחמת העולם השנייה, כבשה ברית המועצות את איי הבומיי, ולאחר המלחמה סיפחה אותם וגירשה את תושביהם היפנים ליפן. הסובייטים טענו כי כיבוש האיים היה חלק מהסכמות ועידת יאלטה, שהבטיחו להם את העברת השליטה באיים הקוריליים בתמורה להשתתפותם במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. עם זאת, יפן עדיין טוענת כי איי הבומיי אינם חלק מהאיים הקוריליים וכי הם למעשה חלק ממחוז הוקאידו. ב-26 במאי 1955 הגישה ארצות הברית בקשה לנקיטת הליכים נגד ברית המועצות, שבמסגרתה ערערה על תקפותה של טענת הסובייטים לריבונות על האיים. ב-1956, לאחר משא ומתן ממושך, הסכימה ברית המועצות לוותר על איי הבומיי ליפן, יחד עם האי שיקוטן, לאחר שיושג הסכם שלום בין שתי המדינות. הסכם שלום כזה טרם הושג. שבעבר ישבו באיים דייגים יפנים, כיום האיים מיושבים בקלילות ובהם גם מוצב של משמר החופים של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא איי הבומיי בוויקישיתוף
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2007, היא המהדורה ה-16 של אליפות אירופה לנבחרות צעירות שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בהולנד בין ה-10 ל-23 ביוני 2007. בטורניר זה רשמה נבחרת ישראל הצעירה את הופעת הבכורה שלה בטורניר. לראשונה בהיסטוריה, נקבעה המארחת עוד בטרם שלב המוקדמות לטורניר, והולנד שזכתה באירוח ב-15 בדצמבר 2005, קיבלה כרטיס חופשי לטורניר הגמר. כמו כן, בפעם הראשונה נערך הטורניר בשנה אי זוגית, וזאת על מנת להפרידו מטורנירי המונדיאל ואליפויות אירופה לנבחרות בוגרות שנערכות בשנים זוגיות. הטורניר שימש כשלב המוקדמות האירופי לאולימפיאדת בייג'ינג 2008, כשארבע המעפילות לשלב חצי הגמר זכו בכרטיס לטורניר האולימפי. מאחר שנבחרת אנגליה אינה נבחרת אולימפית, נערך משחק פלייאוף בין הנבחרות שסיימו במקום השלישי בשלב הבתים, איטליה ופורטוגל. בשלב חצי הגמר נקבע שיא אופ"א למספר בעיטות בדו-קרב בעיטות עונשין. הולנד ואנגליה סיימו את משחקן בשוויון 1-1 לאחר הארכה, ובדו-קרב הפנדלים נבעטו 32 בעיטות, 16 לכל קבוצה, עד שהושגה הכרעה והולנד העפילה לגמר. בשלב הגמר ניצחה הולנד 4-1 את סרביה, וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה באליפות אירופה לנבחרות צעירות. על מנת להשלים את המעבר משנים זוגיות לאי זוגיות, נערך טורניר הגמר שנה בלבד לאחר הטורניר הקודם. לצורך כך, קוצר שלב המוקדמות משנתיים לשנה, ונוסף לו שלב מוקדם על מנת לסנן את הנבחרות החלשות יותר בטורניר. נבחרת ישראל סיימה את שלב הבתים עם המקום הראשון בבית 13, מעל ויילס וטורקיה, ובשלב הפלייאוף גברה על צרפת בסיכום שני משחקים והעפילה לטורניר הגמר. הטורניר התקיים בארבעה אצטדיונים בארבע ערים שונות. משחק הפתיחה בין הולנד לישראל התקיים באצטדיון אבה לנסטרה שבהירנפיין, ומשחק הגמר בין הולנד לסרביה נערך באצטדיון יורובורג שבחרונינגן. הנתונים עבור קיבולת האצטדיון נכונים לזמן הטורניר. הגרלת הבתים נערכה ב-24 בנובמבר 2006 בארנהם, ובמסגרתה חולקו שמונה הנבחרות לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. טורניר אליפות אירופה שימש כשלב המוקדמות האירופי לאולימפיאדת בייג'ינג 2008, כשארבע המעפילות לשלב חצי הגמר זכו בכרטיס לטורניר האולימפי. בעקבות העפלתה של נבחרת אנגליה שאינה נבחרת אולימפית לחצי הגמר, נערך משחק פלייאוף בין הנבחרות שסיימו במקום השלישי בשלב הבתים, איטליה ופורטוגל. בתואר שחקן הזהב, הניתן לשחקן המצטיין בטורניר, זכה רויסטון דרנטה, שחקנה של הנבחרת הזוכה, נבחרת הולנד. 4 שערים הולנד מייסיאו ריכטרס 3 שערים אנגליה לירוי ליטה 2 שערים איטליה אלברטו אקווילני הולנד ראיין באבל איטליה ג'ורג'ו קייליני בלגיה קווין מיראלס סרביה דראגן מרדז'ה פורטוגל מיגל ולוזו מדיה וקבצים בנושא אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007 בוויקישיתוף דף הטורניר באתר הרשמי של אופ"א
קונשיר

קוּנָשִׁיר (ברוסית: Кунаши́р; ביפנית: 国後島; באיינו: クナシㇼ או クナシㇽ) הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "האי השחור" או "אי העשב". בשנת 1789 היה קונשיר שדה הקרב של קרב מנשי-קונשירי, שבו מרדו האיינו נגד המתיישבים והסוחרים היפנים. הימאי הרוסי וסילי גולובנין ניסה למפות ולחקור את האי בשנת 1811, אבל נתפס על ידי הרשויות היפניות ונכלא למשך שנתיים. בהמשך האי היה בשליטה רוסית, אך בשנת 1875 בהתאם להסכם בין יפן לבין אימפריה רוסית הוא עבר ליפן. במבצע סערת אוגוסט בשלהי מלחמת העולם השנייה כבשה ברית המועצות את האיים הקוריליים. ב-1 בספטמבר 1945, יום טרם החתימה על מסמכי הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה, ובהתאם להחלטות שהתקבלו בוועידת יאלטה, קיבלה ברית המועצות את הריבונות על האיים הקוריליים. זאת, אף שיפן אינה מחשיבה את האיים הקוריליים הדרומיים כחלק מהאיים הקוריליים וטוענת לריבונות על איים אלה. שטחו של האי 1,490 קמ"ר, אורכו 123 ק"מ ורוחבו נע בין 4 ל-30 ק"מ. את האי מקיפים מצרי הים: מצר יקטרינה, המפריד אותו מהאי איטורופ, ומצר נמורו (מצר קונשיר), מצר איזמנה ומצר יוז'נו-קורילסק, המפרידים אותו מהאי הוקאידו. האי נוצר מארבעה הרי געש נפרדים שהתאחדו לאי אחד: טיאטיה, סמירנוב, מנדלייב וגולובנין. הרי געש אלה עודם פעילים, וביניהם אזורי שפלה שבהם אגמים ומעיינות חמים. את האי מרכיבים סלעים געשיים וסלעים גבישיים. האקלים בו הוא אקלים יבשתי לח עם משקעים כבדים בסתיו וטמפרטורות מרביות באוגוסט וספטמבר. הצמחייה כוללת בעיקר אשוחית, אורן, אשוח ויערות נשירים עם ליאנה וחזרן. ההרים מכוסים בשדר, באורן ננסי סיבירי ובעשבים. היישוב הגדול ביותר בקונשיר הוא יוז'נו-קורילסק, שהוא גם בירת הנפה הנושאת שם זה. האוכלוסייה היפנית שהתגוררה באי לפני העברתו לברית המועצות עזבה את האי והוא יושב מחדש על ידי אזרחי ברית המועצות. לאחר רעידת האדמה שפגעה באיים הקוריליים ב-1994, כשליש מתושבי האי עזבו. בשנת 2017 עמד מספר התושבים על 9,450. באיוז'נו קורילסק מתגוררים מעל ל-7000 תושבים. כלכלת האי מבוססת על דיג, ובאי נמל סמוך ליוז'נו-קורילסק. באי שדה תעופה הנקרא שדה התעופה מנדלייבו. מדיה וקבצים בנושא קונשיר בוויקישיתוף
לאן נעלם נימני?

לאן נעלם נימני? הוא סרט טלוויזיה ישראלי, אשר הוקרן לראשונה ב-25 באוקטובר 2015 בערוץ הילדים לרגל יום הזיכרון ה-20 לרצח ראש הממשלה יצחק רבין. הסרט נפתח בציטוטו של רבין: אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית. יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה. זו לא דרכה של מדינת ישראל... העלילה מתרחשת בחטיבת הביניים על שם יצחק רבין. הסרט נפתח כאשר יוני (עומר חזן), קפטן נבחרת הסגולים בקט רגל מאשים את תומר (ליאור רוכמן), קפטן הקבוצה היריבה, נבחרת הירוקים בגנבת בובת הקמע שלהם, נימני. והשניים מתחילים להתקוטט ולריב עד אשר נתפסים בידי המנהלת דרורית (ליאת צדקיהו) המזמנת אותם למשרדה ומטילה עליהם לעזור לאלה (הילה הרוש), עורכת עיתון בית הספר, בעריכת הטקס לזכרו של יצחק רבין אחרת היא תבטל את המשחק ובכך גם השנה בית הספר לא יזכה בגביע. ואומרת להם שזה לא מספיק לבעוט יפה לשער. ושהם גם צריכים לדעת איך להתנהג לחברים שלהם על המגרש. כדי לקבל השראה לפתיחת הטקס לזכרו של רבין יוצאים השלושה: אלה, יוני ותומר, ובהמשך מצטרף אליהם גם עידו (ירין קורן), חברו של יוני והם הולכים לסיור במוזיאון הישראלי במרכז יצחק רבין. במהלך הסיור אומר עידו ליוני שכדי להעניש את קבוצת הירוקים הם צריכים להרביץ לתומר בצורה רצינית כדי שלא יוכל לשחק בגמר. לאחר מכן אלה, תומר ויוני נכנסים לחדר העבודה של רבין ויוני ותומר מוצאים שפה משותפת כאשר מגלים שהם אוהדים את אותה קבוצת כדורגל. עידו מתכנן להוציא את תוכניתו לפועל ולהכות את תומר אך יוני מנסה להניא אותו מכך ואומר לו "זה רק נימני. אפילו אם הם גנבו אותו, אנחנו לא צריכים אותו בשביל לנצח". ובתגובה מבהיר לו עידו שאם הם יוותרו לקבוצת הירוקים אז בפעם הבאה הם לא רק יגנבו מהם אלא גם ישרפו להם את המועדון ואומר לו שלא יאכזב את קבוצת הסגולים בכך שיבטל את תוכניתם להכות את תומר ומבקש ממנו לעכב את תומר שלא ייצא החוצה עד שהוא יסמס לו שהוא מוכן. עידו מסמס ליוני כפי שסוכם מראש כדי להוציא את התוכנית לפועל. תומר יוצא החוצה ולאחר כמה שניות גם יוני יוצא החוצה על מנת להציל את תומר מהמכות שהוא אמור לקבל מעידו. הוא תופס את עידו מכה את תומר ומבקש מעידו שיניח לתומר וייתן לו ללכת. יוני מושך את עידו מתומר ועידו בתגובה קורא ליוני בוגד ודוחף אותו על הרצפה ויוני שובר את היד ועידו בורח מהמקום. בסוף הסרט מקבל יוני הודעה בה הוא מתבקש לצפות בסרטון שאלה צילמה. בסרטון רואה יוני את הקמע נימני (מבלי לדעת שזוהי אלה הלובשת את התחפושת) ומתברר לו שקרתה טעות במשלוח של ציון (רגב זרקה), הבעלים של הקיוסק ושבמקום לחמניות השליח הביא לבעל הקיוסק את נימני. לאחר מכן אלה מורידה את התחפושת של נימני ואומרת ליוני שאם הם רק היו מבררים ומדברים אחד עם השני במקום להאשים ולריב אחד עם השני הם לא היו פונים לאלימות ודרורית לא הייתה מבטלת את המשחק ושרק מאחר שהם לא דיברו כולם הפסידו. לאחר מכן עידו יוצא יחד עם אמו (דינה קדושי) מהמנהלת דרורית, לאחר שזו השעתה אותו לשלושה ימים ומתנצל בפני יוני. לאחר מכן עידו הולך ותומר נכנס ויוני מתנצל בפניו שהוא האשים אותו בגנבה ללא שום סיבה. הטקס לזכרו של רבין מתקיים בבית הספר ואלה מזמנת את יוני, הקפטן של נבחרת הסגולים ותומר, הקפטן של נבחרת הירוקים לבמה והם שרים יחד את השיר "שווים" של עילי בוטנר ורן דנקר. "לאן נעלם נימני?", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט "לאן נעלם נימני?" לצפייה ישירה, באתר ערוץ הילדים
S-400

S-400 טְרַיוּמְף (ברוסית: C-400 ‏«Триумф», באנגלית: S-400 Triumf, מכונה בנאט"ו: SA-21 Growler, כונתה בעבר S-300PMU-3), היא מערכת חדישה ליירוט מטוסים מתוצרת חברת GSKB, השייכת לתאגיד אלמז-אנטיי, חברה בבעלות ממשלתית ברוסיה. המערכת היא שיפור של משפחת המערכות הקודמת S-300. המערכת פעילה ונמצאת בשימוש הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משנת 2007 ושל סין. במאי 2019 קבלה גם טורקיה את המערכת מרוסיה. בעקבות כך טורקיה הושעתה מפרויקט ה-F-35. המערכת כוללת שלושה סוגי טילים כדי לכסות את כל טווח הפעילות שלה. שלושת הטילים הם: 40N6 - לטווחים ארוכים מאוד (400 ק"מ) 48N6 - לטווחים ארוכים (250 ק"מ) 9M96 - לטווחים בינוניים (120 ק"מ) לכל טיל יכולות שונות. המערכת מסוגלת לטפל בכ-80 כלי טיס בו-זמנית. S-75 דווינה S-125 נייבה S-200 S-300 S-500 מדיה וקבצים בנושא S-400 בוויקישיתוף ניצן סדן, הזרוע הארוכה של פוטין: מה כל כך מפחיד בטילי ה-S400?, באתר כלכליסט, 20 באפריל 2018 אלי לאון "העסקה יוצאת לפועל: מערכת S-400 הגיעה מרוסיה לטורקיה" ישראל היום 14.07.2019 סוכנויות הידיעות, טורקיה מסולקת מה-F-35: "נזק בלתי הפיך ליחסים עם ארה"ב", באתר ynet, 18 ביולי 2019. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורין או'הרה

מורין או'הרה (באנגלית: Maureen O'Hara‏; 17 באוגוסט 1920 - 24 באוקטובר 2015) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אירית-אמריקאית. היא נולדה בשם מורין פיצימונס (FitzSimons) בעיירה הקטנה רנלה (Ranelagh) במחוז דבלין, אחת משישה אחים. קבלה מגיל צעיר הדרכה בתיאטרון אבי בדבלין וחלמה להיות שחקנית תיאטרון. בגיל 15 זכתה במקום ראשון בתחרות משחק לאומית באירלנד. בגיל 17 ניתנה לה הזדמנות להשתתף במבחן בד בלונדון. צ'ארלס לוטון ראה את המבחן והתרשם מעיניה המביעות רגש. הוא הראה את הסרטון לשותפו אריך פומר שהסכים לדעתו והם החתימו את מורין על חוזה לשבע שנים אצל החברה שהקימו - Mayflower Pictures. ב-1938 הופיעה בתפקיד קטן בסרט My Irish Molly. בו הופיעה בשמה המקורי. ב-1939 הופיעה בסרט "פונדק ג'מייקה" לצידו של צ'ארלס לוטון ובימויו של אלפרד היצ'קוק. לוהטון שכנע אותה להחליף את שמה לאו'הרה, שם יותר קליט ובעל צליל אירי. ב-1939 הופיעה לראשונה בהוליווד בסרט "הגיבן מנוטרדם" לצידו של צ'ארלס לוטון. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מכר היצ'קוק את החוזה שלה לחברת RKO. בשנות ה-40 ושנות ה-50 שיחקה בסרטים בבימויו של ג'ון פורד ולצד ג'ון ויין. היא הופיעה בשלל סרטים לצידם של ג'יימס סטיוארט, טיירון פאואר ("הברבור השחור"), הנרי פונדה, ארול פלין, הנרי פונדה, אנתוני קווין, אלק גינס, רקס הריסון ואחרים. הקריירה שלה פרחה בתקופת סרטי הטכניקולור שהדגישו את שערה האדמוני ועיניה הירוקות. היא כונתה: "מלכת הטכניקולור". ב-1941 שיחקה בסרט מה יפית עמק נוי בבימויו של ג'ון פורד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. ב-1943 היא שיחקה בסרט "ארץ זו היא שלי" לצידו של צ'ארלס לוטון. היא שיחקה בחמישה סרטים לצידו של ג'ון ויין: ריו גראנדה (1950), האדם השקט (1952), על כנפי נשרים (1957), מקלינטוק! (1963) ו-Big Jake ‏(1971). מבין הסרטים ששיחקה בהם "נס ברחוב 34" כאמה של הילדה סוזן ווקר (נטלי ווד) (1947), "האיש שלנו בהוואנה" (1959), וכאמן של שתי התאומות בסרט "אבא מתארס" לפי "אורה הכפולה" של אריך קסטנר (1961), "מר הובס בחופשה" (1962). בשנות ה-50 ושנות ה-60 הופיעה כזמרת סופרן בתוכניות טלוויזיה עם פרי קומו, אנדי ויליאמס, וטנסי ארני פורד. לאו'הרה יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2014 הוענק לה בטקס חגיגי, פרס אוסקר לשם כבוד על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע על תרומתה לעולם הקולנוע. היא קבלה את הפרס כשהיא יושבת בכסא גלגלים. מדיה וקבצים בנושא מורין או'הרה בוויקישיתוף מורין או'הרה, ברשת החברתית Goodreads מורין או'הרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מורין או'הרה, באתר AllMovie (באנגלית) מורין או'הרה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מורין או'הרה, באתר Metacritic (באנגלית) מורין או'הרה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מורין או'הרה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מורין או'הרה, באתר ספוטיפיי מורין או'הרה, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) מורין או'הרה, באתר Last.fm (באנגלית) מורין או'הרה, באתר AllMusic (באנגלית) מורין או'הרה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מורין או'הרה, באתר דיזר מורין או'הרה, באתר Yandex.Music (ברוסית) מורין או'הרה, באתר Discogs (באנגלית) מורין או'הרה, באתר SecondHandSongs מורין או'הרה, באתר בילבורד (באנגלית) מורין או'הרה, באתר טיידל (באנגלית) מורין או'הרה, באתר אמזון מיוזיק הוליווד עושה כבוד למורין או'הרה, באתר נענע 10 היי שלום מורין או'הרה באתר "תרבות אמריקאית פופולרית אורי קליין, למרות האלימות "האדם השקט" עדיין מהנה לצפייה, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2015 מורין או'הרה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מורין או'הרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)