laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מות אדוניס

מות אדוניס הוא ציור שמן על קנבס משנת 1614 לערך מאת האמן הפלמי פטר פאול רובנס. הציור המונומנטלי במידות של 3.25 מטר לרוחב ו 2.12 מטר לגובה, מתאר את האלה ונוס המבכה את אהובה המת כאשר מצטרפים אליה בצערה שלוש הגראציות וקופידון. הציור מוצג במוזיאון ישראל בירושלים. אדוניס הוא דמות מסיפורי האהבה של המיתולוגיה היוונית והרומית ובעיקר בהקשר של הרפתקאותיו המשותפות עם ונוס אלת האהבה והיופי. על פי הסיפור המיתולוגי היה אדוניס בן אדם ולא בן אלים אך למרות זאת נחשב כאל האחראי על הפריון החקלאי. אדוניס מתקשר לעולמם של אנשי הטבע והציידים והוא מגלם בדמותו את היופי והעלומים הגבריים. על פי המיתולוגיה גידלה האלה ונוס את אדוניס כאם והוא הפך למאהב שלה. באחת מגיחות הציד שלו נפצע אדוניס פציעה קשה בירכו על ידי חזיר בר ומת מפצעיו בידיה של ונוס. ונוס יצקה את נקטר האלים על הדם הניגר וממנו צמחו פרחי הכלנית האדומים. ונוס התחננה על חיי אהובה אצל יופיטר והוא התיר לאדוניס לבלות מחצית השנה עם ונוס ואת המחצית השנייה בשאול. מותו ותחייתו של אדוניס מרמזים על חילופי עונות השנה בטבע. בציור הושפע רובנס עמוקות מן המיסטיקה הנוצרית אשר דנה בסיפור צליבתו של ישו, קינת הנשים עליו ותחייתו מחדש. בהשפעת המקורות הנוצריים הקלאסיים ונוס מופיעה כאם ומאהבת אשר מבכה את מות בנה שהיה גם מאהבה. שלוש הגרציות מסמלות את אלות החן והחסד. ההקשר המיסטי בא לידי ביטוי בדמו של אדוניס המחלחל לאדמה והופך לפרח, וגורלו שהומתק לבקשתה של ונוס על ידי אבי האלים. צבעי הבדים העוטים את הדמויות נושאים גם הם בתוכם משמעויות נסתרות: האדום מסמל את המלכות, הכחול מסמל את השמימי והנשגב, והלבן מרמז על הטוהר וצבע התכריכים של המת. בניגוד לתיאורים הקלאסיים מן המיתולוגיה שבהם בני האדם קמלים ומתכערים ולעומתם האלים נותרים צעירים ויפים לנצח, הרי שכאן מופיעה ונוס האבלה, האלה בת האלמוות המתוארת כמי שיופייה אבד לה ונתכערה, ולעומתה בן התמותה המת נותר צעיר ויפה. רובנס יוצר בציור קומפוזיציה מורכבת של משולשים הכוללת את רגלו של אדוניס, שלוש הגרציות, והמשולש שנוצר בין אדוניס וונוס הרוכנת מעליו. הקומפוזיציה גורמת לריכוז מבטו של הצופה לעבר מפשעתו המדממת של אדוניס ומרמזת למוטיב הסירוס המובלע בה. בניגוד לסיפור המיתולוגי המקורי אשר בו מתוארת פציעתו של אדוניס בירכו, מעדיף כאן רובנס לערוך שינוי קטן המרמז לעובדה כי יש הרואים בחזיר הבר שתקף את אדוניס את התגלמותו של האל מארס שהיה אחד ממאהביה של ונוס ואשר בקנאתו גרם לסירוסו של אדוניס. יש המציעים את ההקבלה שבין הסירוס לבין פעולת הקציר האופיינית לאדוניס שהיה אל הפריון החקלאי. הכלבים הם היחידים בציור אשר אינם מפגינים רגשות צער. בניגוד לוונוס והגרציות, הכלבים מסמלים את הטבע במובנו הרחב ביותר ובעיקר אדישות הנצח שלו לרגשות החיים המוות והאהבה, שאינם משפיעים על מסלולו, לעומת סבלם של האוהבים והחיים. מדיה וקבצים בנושא מות אדוניס בוויקישיתוף מות אדוניס (עם ונוס, קופידון ושלוש הגרציות), מוזיאון ישראל
רסיס נהרה

רסיס נהרה היא הוצאת ספרים קטנה הממוקמת בבאר שבע. ההוצאה הוקמה על ידי אורי מאיר ביוני 2007. בחודש אוגוסט 2023 קנתה שלומית גיא זכויות בהוצאה, וכעת ההוצאה כוללת שתי הוצאות לאור, הנפרדות זו מזו - ׳רסיס נהרה מבית אורי מאיר׳, ו׳רסיס נהרה מבית שלומית גיא׳. כתר מלכות מאת אורי מאיר - חמישה סיפורים קצרים (2007). הספר היה מועמד לפרס גפן בשנת 2008. ימים באים מאת עידו גנדל - שמונה סיפורים קצרים (2007). הספר היה מועמד לפרס גפן בשנת 2008. שלושה פינגווינים בעיר הגדולה מאת מריאלה צ'נו מלכיאור - ספר ילדים מאויר (2009). טליה.דייט.קום מאת טליה פינקל - שירה דוקומנטרית (2009). סרט דוקומנטרי המבוסס על הספר הוקרן בערוץ 8 בשנת 2010. לא הולך לשום מקום מאת מואיז בן הראש - שירה (2010). הספר זכה בפרס יהודה עמיחי לשירה בשנת 2012. אימפריה מאת שלומית גיא - זיכרונות משנה של כדורגל אנגלי (2010). עריכה מקצועית: אבי מלר. חידת אבן השתייה (2021) מאת אורי מאיר - רומן פנטזיה יהודי על נער חילוני מחיפה שעובר למציאות אלטרנטיבית. בלוג הוצאת רסיס נהרה המועמדים הסופיים לפרס גפן 2008 באתר אגודה ישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי גפן לספרות מד"ב ופנטזיה, באתר ynet, 19 באוקטובר 2008 יונתן אסתרקין, לא שחור ולבן: על הספר "שלושה פינגווינים בעיר הגדולה", באתר nrg‏, 29 ביולי 2009 nrg מעריב, טליה דייט קום, באתר nrg‏, 1 באפריל 2009 מיה סלע, חביבה פדיה ומואיז בן הראש הם הזוכים בפרס עמיחי, באתר הארץ, 22 באפריל 2012 אמיר דורון, אגף תרבות, אימפריה - ספר הספורט של השנה, באתר הארץ, 20 ביוני 2011 אלי אשד, מקום בו עוד עומד בית המקדש, באתר יקוםתרבות
אלברט מיכאל

אלברט מיכאל (בבולגרית: Алберт Михаел; ‏12 באוגוסט 1896, פלובדיב, נסיכות בולגריה – 3 באוקטובר 1974, בת ים, ישראל) היה סופר, משורר, עיתונאי, מחזאי יהודי בולגרי - ישראלי, מראשי התנועה הציונית בבולגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה. אלברט מיכאל נולד בפלובדיב, ובהמשך עברה משפחתו להתגורר בסופיה בירת בולגריה. בין 1932 ל-1941 היה מיכאל העורך והמוציא לאור של השבועון הנחשב "אברייסקה ריץ'" - "הנאום היהודי" שעסק בספרות, תרבות ופולקלור יהודיים בבולגריה. ב-1932 כתב מיכאל את המחזה בן 4 המערכות "היהודי הזקן" שעסק ביחסי אבות ובנים בקרב יהדות בולגריה וב-1935 את המחזה "הקרבן" שעסק בסוגיית הנישואין בקהילה היהודית. מחזותיו הוצגו ברחבי בולגריה וזכו להצלחה רבה והמחזה "הקרבן" הוצג גם בבלגרד, בירת ממלכת יוגוסלביה בביצועו של התיאטרון היהודי בסופיה ובבימויו של אליעזר אנסקי. ב-1937 פרסם ספר פרוזה וסיפורים קצרים בשם "גולגוטה" העוסק בקשר בין עם ישראל לאלוהיו וב-1939 ספר פרוזה בשם "אל אלוהים למה עזבתנו", שעסק בגורלו של עם ישראל וקרא למאבק למען תקומתו. באפריל 1950 עלה לישראל, התיישב בשכונת תל ברוך שבתל אביב ובהמשך עבר לבת ים. ב-1961 כתב רומן היסטורי בשם "לאחר הסערה", אשר עסק בקורות יהודי בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה וב-1967 פרסם ספר שירה בשם "השיר שלי". במקביל, ערך ופרסם מאמרים בעיתון "פָאר" שהופץ בישראל בשפה הבולגרית. ב-1974 הלך אלברט מיכאל לעולמו לאחר מאבק במחלת הסרטן, בעודו בעיצומה של עבודה על רומן המשך לספרו "לאחר הסערה". אלברט מיכאל נמנה עם חברי הוועד המרכזי של מפלגת הציונים הכלליים בבולגריה. בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הבולגרית וסילוק המשטר הפרו פשיסטי, חודשה הפעילות הציונית והציונים הכלליים הצטרפו להסתדרות הציונית המאוחדת בהנהגת ויטלי חיימוב, אשר כללה את כל הגופים הציוניים. בהמשך, נבחר למועצה העליונה של ההסתדרות הציונית המאוחדת. ב-29 במרץ 1949, עם סיומו של גל העלייה המרכזי לישראל, הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. ב-2 באפריל 1949 שלחו ששת חבריה האחרונים של המועצה העליונה וביניהם אלברט מיכאל מכתב לכל הסניפים של התנועה הציונית בבולגריה, המורה על פירוקם. במכתב הביעו ראשי התנועה הציונית את הוקרתם לגאורגי דימיטרוב אשר אישר את העלייה ההמונית לישראל. מדיה וקבצים בנושא אלברט מיכאל בוויקישיתוף אלברט רומנו, משוררים וסופרים, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1999, עמודים 529-530. אלברט מיכאל, היהודים באמנות, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 759. חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 33, 156. חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' – מאחורי מסך הברזל, עמוד 290.
אוסאמו האיאישי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא האיאישי. אוסאמו האיאישי (ביפנית; 早石 修‏ 8 בינואר 1920 - 17 בדצמבר 2015) היה ביולוג יפני ופרופסור במכון אוסקה למדעי החיים, חתן פרס וולף. האיאישי נולד בסטוקטון, קליפורניה שבארצות הברית. הוא השלים את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת אוסקה בשנת 1942. משנת 1942 עד 1952 עבד כחוקר במחלקה לבקטריולוגיה שבבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אוסקה. הוא קיבל דרגת פרופסור במספר אוניברסיטאות והוא עומד בראש חבר הנאמנים של מכון אוסקה למדעי החיים. האיאישי נודע בשל גילויו את האוקסיגנאזות, אנזימים נפוצים בטבע, המייצגים קבוצה מיוחדת של אנזימי נשימה אשר מזרזים החדרה ישירה של חמצן מולקולרי לתוך המצע שעליו הם פועלים. לפני גילוי האוקסיגנזות בידי האיאישי בשנת 1955, הייתה ידועה רק תאוריית הדהידרוגנציה שהציע היינריך אוטו וילנד בשנת 1920 כמנגנון חמצון ביולוגי. על מחקרו זה זכה בפרס וולף לרפואה בשנת 1986. נפטר ב-17 בדצמבר 2015, בגיל 95. מדיה וקבצים בנושא אוסאמו האיאישי בוויקישיתוף אוסאמו האיאישי (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר קרן וולף.
גינגה

גִינְגָה (Guinga) הוא כינויו של קרלוש אלתיר דה סואזה למוש אסקובר (Carlos Althier de Souza Lemos Escobar‏; נולד ב-10 ביוני 1950) הוא מלחין, גיטריסט וזמר ברזילאי. גינגה נולד במדוריירה (Madureira), שכונה של מעמד הפועלים בריו דה ז'ניירו. כילד הוא כונה גרינגו בשל צבע עור הלבן, וכינויו "גינגה" נוצר בשל הדרך בה ביטא את המילה. דודו של גינגה לימד אותו לנגן בגיטרה בגיל אחת עשרה. גינגה החל להלחין מוזיקה בגיל 14. ב-1967, בגיל 17, הגיע שירו "Sou Só Solidão" (אני רק בודד) לשלב הגמר בפסטיבל הבינלאומי לשירה (Festival Internacional da Canção) שארגנה רשת הטלוויזיה רדה גלובו. בגיל 26 הוא החל ללמוד גיטרה קלאסית אצל ז'ודסיל דמאסנו (Jodacil Damasceno). במהלך שנות ה-70 ליווה גינגה זמרים ידועים דוגמת בת קארוואליו (Beth Carvalho) וז'ואאו נוגירה (João Nogueira) והקליט עם זמרי הסמבה ידועים כקרטולה (Cartola) וקלרה נונש (Clara Nunes). הוא אף החל בכתיבת שירים תוך שיתוף פעולה פורה עם המשורר והליריקן פאולו סזר פיניירו (Paulo Cesar Pinheiro). שיריהם הוקלטו על ידי אמנים חשובים דוגמת אליס רז'ינה, נלסון גונסלווש (Nelson Gonçalves), מיוושה (Miúcha), קלרה נונש ומישל לגראן. בתקופה זו החל גינגה בקריירה מקבילה ברפואת שיניים שבה עסק במשך קרוב לשלושים שנים. קריירת המוזיקה שלו המריאה בשנות ה-90, כאשר איבן לינש (Ivan Lins) וויטור מרטינש (Vitor Martins) הקימו את חברת התקליטים ולאש (Velas) במטרה להוציא לאור את האלבום הראשון של גינגה שבו שירים שהוא כתב יחד עם הפזמונאי אלדיר בלנק (Aldir Blanc). גינגה ידוע בכך שהוא שואב את השראתו מסוגות מוזיקליות רבות כולל שורו, סמבה, באיאו (baião), פרבו (frevo), מודיניה (modinha), ואלס, פוקסטרוט, בלוז, מוזיקה קלאסית וג'אז. יצירותיו הן בדרך כלל מורכבות מבחינה הרמונית וקצבית, אבל הן מלודיות ומלאות רגש. במאי 2012 הופיע גינגה בישראל בלוויית להקת שורולה. Simples e Absurdo (1991) Velas Delírio Carioca (1993) Velas Cheio de Dedos (1996) Velas Suíte Leopoldina (1999) Velas Cine Baronesa (2001) Velas Noturno Copacabana (2003) Velas Graffiando Vento - Guinga & Gabriele Mirabassi (2004) Egea Casa de Villa (2007) Biscoito Fino Rasgando Seda - Guinga + Quinteto Villa-Lobos (2012) Sesc אתר האינטרנט הרשמי של גינגה (בפורטוגזית) גינגה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גינגה, באתר AllMusic (באנגלית) גינגה, באתר MusicBrainz (באנגלית) גינגה, באתר Discogs (באנגלית) גינגה, באתר Songkick (באנגלית) רשימת אלבומים, כולל לחנים שלו שבוצעו בידי אחרים Guinga Rising מאמר של דניאלה תומפסון על חייו ועבודתו של המלחין.
המשוכפל

המשוכפל (באנגלית: Multiple Man) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ואקס פקטור ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Giant Size Fantastic Four #4 מפברואר 1975 ונוצרה על ידי הכותבים לן ויין וכריס קלרמונט והמאייר ג'ון בוסימה. המשוכפל הוא האלטר אגו של ג'יימס ארתור "ג'יימי" מדרוקס, מוטאנט בעל כוחות לייצר שכפולים של עצמו. דמותו הייתה משנית עד לפרסומה של מיני סדרה בשם "מלאכים נופלים" בשנת 1987. הדמות התפתחה תחת ניצוחו של הכותב פיטר דייוויד והפכה לחברה בקבוצת אקס פקטור למשך שנות ה-90 ושנות ה-2000. דמותו כיכבה במיני סדרה משלה תחת חותם "אבירי מארוול", שרצה למשך חמש חוברות בין נובמבר 2004 למרץ 2005. מדרוקס נולד למשפחה שהתגוררה ליד המעבדה הלאומית לוס אלמוס בניו מקסיקו, ונרמז כי הרדיואקטיביות הסמוכה היא זו שגרמה למוטציה שבגופו. חבר המשפחה, פרופסור צ'ארלס אקסבייר, הציע שהמשפחה תעבור לגור בקנזס, טקסס כדי לגדל את הילד בשלווה. דוקטור דניאל מדרוקס, אביו של ג'יימי, יצר עבורו חליפה מיוחדת שסופגת אנרגיה קינטית הנפלטת מגופו וגורמת להיווצרות שכפוליו. לאחר הפצת ערפילי טריגן ברחבי כדור הארץ, מדרוקס הגיע לאי מיואר במטרה לחקור את השלכות הערפילים על גזע המוטאנטים. הוא גילה כי הערפלים רעילים למוטאנטים, ונהרג כתוצאה מחשיפה להם לאחר שיידע את האקס-מן בדבר ממצאיו. כחלק מהרצת "תחייה מחודשת" של כותרי אקס-מן בשנת 2018, התגלה כי שכפול של מדרוקס נותר חי וקיים בבונקר במעבה האדמה ואינו נחשף לערפילי הטריגן. אותו שכפול הצטרף מאוחר יותר לקבוצה הראשית בהנהגתו של סייקלופס. בהמשך, מדרוקס עצמו הוקם לתחייה באירועי "שחר אקס" בידי קבוצת "החמישייה" של הופ סאמרס, והצטרף לאומת המוטאנטים על האי קרקואה. שכפול זה היה בין אחרוני האקס-מן אשר נהרגו בהתקפת זקיפי הסנטינל לקראת ההרצה המחודשת של כותרי האקס-מן בספטמבר 2019. דמותו של המשוכפל הופיעה בסדרות האנימציה השונות של זיכיון אקס-מן, כמו "אקס-מן: סדרת האנימציה", "אקס-מן אבולוציה" ו"וולברין והאקס-מן". בנוסף, דמותו הופיעה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן 3: המפלט האחרון", אותו גילם השחקן אריק דיין. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועדון הלפייר (קומיקס)

"מועדון הלפייר" (באנגלית: Hellfire Club, גם: "מועדון אש הגיהנום", בהמשך "חברת הסחר הלפייר") היא קבוצה בדיונית של נבלי-על מוטאנטים המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Uncanny X-Men #129 מינואר 1980, והיא נוצרה על ידי כריס קלרמונט וג'ון ביירן. לפי קלרמונט וביירן, יצירתה של הקבוצה הבדיונית הושפעה רבות מפרק בסדרה הנוקמים. המונח "מועדון הלפייר" מתייחס למעשה לשם הפופולרי שניתן לרשת של מועדוני ג'נטלמנים במאה ה-18, שחבריהם ניהלו חיי אפיקורסות והוללות. בנוסף, היררכיית החוג הפנימי של מועדון הלפייר ממודלת לפי כלי שחמט, עם שני סטים (שחור ולבן) של מלכים, מלכות, צריחים ורצים. על אף שהמועדון מאגד תחת קורתו מוטאנטים מהאליטות העשירות, הרי שהחוג הפנימי החשאי שבו שואף להשפיע על מאורעות העולם דרך האג'נדה הפרטית שלו. מועדון הלפייר והחוג הפנימי שלו הוצגו לראשונה ב"סאגת הפניקס האפלה", שם הם מנסים להטות את חברת האקס-מן ג'ין גריי לטובת מטרתם. גלגול זה של הקבוצה, שהורכב בעיקר מסבסטיאן שו (המלך השחור) ואמה פרוסט (המלכה הלבנה), נשאר קבוע למשך השנים הבאות. סניפי המועדון פזורים ברחבי העולם, במקומות כמו לונדון, הונג קונג, לוס אנג'לס, פילדלפיה, בוסטון וסן פרנסיסקו. מועדון הלפייר הופיע בסדרות "אקס-מן: סדרת האנימציה", "וולברין והאקס-מן" ו"בעלי היכולות". חברי הקבוצה הופיעו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: ההתחלה", ביניהם סבסטיאן שו (אותו גילם השחקן קווין בייקון) ואמה פרוסט (אותה גילמה ג'נוארי ג'ונס). דף הקבוצה באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס X-Man #25, January 1997 Excalibur #9, February 1989 X-Man #22, October 1996 X-Men #132, January 1980 Uncanny X-Men #453, February 2005 X-Men: Hellfire Club #2, December 1999 Uncanny X-Men #512, June 2009 X-Men Vol.2 #73, January 1998 X-Men Companion II, 1982 Avengers Forever - A Touch of Brimstone The Uncanny X-Men #129-135 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיכרון הדהודי

זיכרון הדהודי (או זיכרון אקואי) הוא זיכרון חושי, המתייחס לחוש השמיעה. מקור השם מהמילה הד (=אקו ביוונית). הזיכרון ההדהודי מכיל למשך זמן קצר את המידע הנקלט באוזניים מהסביבה, כך שבהמשך הוא יוכל לעבור לזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך. הזיכרון האקואי דועך במשך זמן איטי יותר מהזיכרון האיקוני. דבר זה מסייע בתפיסה של גירויים קוליים. זאת משום שהם לרוב מופיעים לזמן קצר יותר מהגירויים החזותיים ונוטים להתחלף במהרה בגירויים קוליים אחרים. לדוגמה, כמו שקורה בזמן דיבור. כך ניתנת למערכות עיבוד המידע שהות נוספת לעבד גירויים אלו. יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
זיכרון סמנטי

זיכרון סמנטי הוא אחד משני סוגי הזיכרון המפורש שהוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך. זהו זיכרון של ידע כללי ועובדות. בכלל זה הוא מייצג אובייקטים, ואת הקשר הסיבתי בין האובייקטים. בעוד הזיכרון האפיזודי מקודד רצפים של אובייקטים סמנטיים שהופיעו בעבר בזה אחר זה, עם או בלי קשר סיבתי. בזיכרון הסמנטי מאוחסנים סוגים שונים של ידע כללי, כמו: שפה, עובדות ומושגים. בנוסף, הוא מכיל את הזהות והמאפיינים של אובייקטים שונים בסביבת האדם. בהתאם לכך הוא מקושר למושג הידיעה. הידע הסמנטי מאפשר להבין את המשמעות של הגירויים השונים המתקבלים מהחושים ולהחליט כיצד להגיב אליהם. הזיכרון הסמנטי הוא ראשוני יותר מבחינה אבולוציונית וניתן למצוא אותו גם אצל בעלי חיים. ניתן לרכוש מידע סמנטי גם באופן לא-מודע. בדומה לזיכרון נוהלי הקידוד בזיכרון הסמנטי דורש לעיתים כמה צעדי לימוד. המידע הסמנטי נרכש לרוב מתוך היחשפויות חוזרות בסיטואציות שונות ובהקשרים שונים. לכן השליפה שלו לא כרוכה בהיזכרות בסיצואציה מסוימת והוא אינו תלוי בהקשר. הזיכרון הסמנטי בא לידי ביטוי במטלות המצריכות ידע קודם, מילים או מושגים. את הידע הסמנטי ניתן להביע באופן מילולי. שליפה של ידע סמנטי יכולה להיות אוטומטית או מכוונת. היא מאופיינת במודעות נואטית לידע, שאינה כוללת את החוויה האישית המלווה אותו זאת משום שלהבדיל מהמידע שבזיכרון אירועי, המידע הסמנטי אינו בעל פן אישי משום שהוא לא כולל את ההקשר של הלמידה. עם זאת, לעיתים קשה לקבוע אם מידע כלשהו אכן נשלף באופן ה"נקי" מהקשר. בנוסף, "אנשים רגישים מאוד" נוטים להיות יותר מפותחים בתחום זה. V. S. Ramachandran, ed. (2012) Encyclopedia of Human Behavior, 2nd ed. Academic Press. יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. Schacter, D. L. (1987). Implicit memory: History and current status. Journal of experimental psychology: learning, memory, and cognition, 13(3), 501.
1645

שנת 1645 היא השנה ה-45 במאה ה-17. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1645 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-10 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 24 בפברואר – צבא שוודיה גובר על צבא האימפריה הרומית הקדושה בקרב ינקאו, אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת שלושים השנים 14 ביוני – קרב נייזבי מסיים את השלב הראשון במלחמת האזרחים האנגלית תאריך לא ידוע - איסמעיל מלך מרוקו, מלך מרוקו בשנים 1672-1727, המלך השני בשושלת העלאווית, ואחד מחשובי מלכי מרוקו (נפטר ב-1727) 16 באוגוסט – ז'אן דה לה ברייר, סאטיריקן צרפתי (נפטר ב-1696) 13 ביולי – מיכאל הראשון, צאר רוסיה, הצאר הראשון ממשפחת רומנוב (נולד ב-1596) 28 באוגוסט – הוגו גרוטיוס, משפטן הולנדי (נולד ב-1583) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1645 התחילה ביום י"ג בטבת ה'ת"ה (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 10 ימים מוקדם יותר, ב-ג' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1645 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1645‎ נפטרים ב-1645‎ מדיה וקבצים בנושא 1645 בוויקישיתוף
מיידון

מיידון (בערבית: ميدون) הוא כפר בדרום לבנון, כ-30 ק"מ מזרחית מצידון, 35 ק"מ צפונית ממטולה. בשנת 1982, בעת מלחמת לבנון הראשונה, נכנסה לכפר פלוגת טנקים מחטיבת "בני-אור", כדי לחפות על כיבוש הכפר עין א-תינה הסמוך. הקרב שהתפתח בהמשך, שבו נהרגו חמישה חיילי צה"ל מירי דו-צדדי, ידוע בשם קרב קמ"ט-קק"ש. ב 25 בדצמבר 1986 פעל כח צה"ל בסיוע מסוקי תקיפה נגד ריכוזי מחבלים בכפר השיעי מיידון בגזרה המזרחית בדרום לבנון. צה"ל הרס חמישה מבנים בכפר בהם היו מחבלים וחיסל שני רכבים שאחד מהם נשא מקלע כבד. במבנים שנהרסו על ידי מסוקי התקיפה זוהו בוודאות חמושים שנמלטו מהם. הכפר מיידון, שהוא בעיקרו כפר נטוש הנמצא דרומית לאגם קרעון, שימש בסוף שנת 1986 כמוקד שבו פעל חזבאללה. בשנת 1987 הניח כוח מיחידת שלדג מארב צלפים בקרבת הכפר, במהלכו נהרגו כשלושים פעילי חזבאללה. בשנת 1988 פשט כוח גדול של צה"ל על הכפר, בפעולה הידועה בשם מבצע חוק וסדר. על פי טענת ארגון "חזבאללה", באותה תקופה שהה הנווט הישראלי השבוי רון ארד בכפר א-נבי שית בבקעת הלבנון, ובליל הפעולה הוא נהרג. אלכס פישמן, מנחם הורוביץ, צה"ל פשט על כפר בשליטת חיזבאללה ופוצץ מיבנים, חדשות, 25 בדצמבר 1986 לפי כתבה במעריב שהתפרסמה במעריב ב-25 בדצמבר 1986 - מחבלים נפגעו ומבנים נהרסו בפעולת צה"ל בדרום לבנון אלישיב רייכנר, "רופא בדם", ידיעות ספרים, 2011, עמודים 65-66. עמיר רפפורט, מחקו את הכפר, מחקו את רון ארד , nrg, ‏ 19/07/2008, ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סינדרום בארס

תסמונת בארס (באנגלית: Barth Syndrome, ובקיצור BTHS) היא הפרעה גנטית נדירה הקשורה לכרומוזום ה-X. עקב כך, מופיעה התסמונת אך ורק אצל זכרים (אף על פי שבאופן עקרוני גם נשים עלולות להיפגע ממנו). נשים יכולות להיות נשאיות של הסינדרום על גבי אחד מכרומוזומי ה-X, אך בדרך כלל כרומוזום ה-X השני אצל נשים יהיה תקין. עקב ההפרעה הגנטית, נפגעת הפעילות המטבולית הקשורה לליפידים. הסינדרום מתאפיין במספר בעיות רב-מערכתיות הנגרמות עקב פגם בגן TAZ1 הנמצא על כרומוזום ה-X. תסמונת זו שונה מתסמונת בארט. הבעיות הבאות יכולות להופיע: קרדיומיופתיה - מחלת שרירי הלב הגורמת להחלשתו. נויטרופניה - בעיה במספר ותפקוד תאי הדם הלבנים נויטרופילים. בעיות בהתפתחות השלד וחולשת השרירים. גדילה מאוחרת. בעיות בתפקוד המיטוכונדריה (אברון בתאים האחראי בעיקר על הספקת האנרגיה לתא). מבוצע בדרך כלל כאשר מתגלה בעיה כלשהי אצל התינוק. הבדיקות האפשריות כוללות: בדיקת חומצות אורגניות בשתן. בדיקות ליפידים בשרירים או בתרבית מתאי הגוף. בדיקה וספירת דם. בדיקת הרצפים הגנטיים הידועים עבור תסמונת בארס. הבדיקה והגילוי המוקדם של המחלה חשובים. אם מתגלה המחלה, ניתן לעזור לנשא באמצעים שונים ומגוונים. סינדרום בארס התגלה על ידי דוקטור פיטר בארס (Peter Barth) מהולנד בשנת 1981. הוא אף המשיך לחקור את הסינדרום ולפרסם אותו. הגן המדויק הקשור למחלה זוהה לראשונה בשנת 1996. באגודה העולמית לסינדרום בארס מתועדים כ־120 מקרים מאובחנים, אך ההנחה היא שיש מקרים רבים נוספים שאינם מאובחנים. ההנחה היא כי הסינדרום מופיע כמקרה 1 מתוך כ־300,000 לידות. מדיה וקבצים בנושא סינדרום בארס בוויקישיתוף האגודה לבארס סינדרום
אוויאנקה אל סלבדור

אוויאנקה אל סלבדור (לשעבר: TACA Airlines) הוא השם המסחרי של קבוצת חמש חברות תעופה עצמאיות במרכז אמריקה. לחברה יעדים בדרום אמריקה, מרכזה וצפונה, וכן לאיים הקריבים. החברה נוסדה בשנת 1931 על ידי לוול ירקס הניו זילנדי. כוונתו של ירקס הייתה להקים חברת תעופה בשם זה בכל אחת ממדינות אמריקה הלטינית, אך רק זו שהוקמה באל סלוודור שרדה. עד 1980 הייתה החברה באחזקה אמריקאית וההנהלה שלה הייתה בניו אורלינס, עד שבאותה שנה רכשה משפחה מאל סלוודור את כל מניות החברה והחזירה את משרדי ההנהלה לסן סלוודור. בין 1989 ל-1995 החלה Taca במהלך לרכישת חברות תעופה מרכז אמריקאיות: "אוויאטקה" מגואטמלה, "לאקסה" מקוסטה ריקה ו"ניקה" מניקרגואה. בהמשך רכשה את מניותיהן של מספר חברות תעופה קטנות נוספות בהונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, וכן הקימה את חברת הבת "TACA פרו" בפרו. בשנת 2009 התמזגה החברה עם החברה הקולומביאנית "אוויאנקה", כך שנוצרה ברית של 129 מטוסים שמשרתים יותר מ-100 יעדים באמריקה ובאירופה. המיזוג הושלם במאי 2013. בשנת 2010 הכריזה ברית חברות התעופה "סטאר אלייאנס" כי קבוצת אוויאנקה-טאקה תהיה חברה מלאה בברית עד אמצע 2012. במהלך כל שנות פעילות החברה היו לה ארבע תאונות. אתר האינטרנט הרשמי של אוויאנקה אל סלבדור אתר האינטרנט הרשמי של אוויאנקה אל סלבדור אתר האינטרנט הרשמי של אוויאנקה אל סלבדור
להקת הכרמל

להקת הכרמל הייתה להקה ישראלית שהוקמה בשלהי 1947, במטרה להיות הלהקה הצבאית של חטיבת כרמלי שפעלה בחיפה ובאזור הגליל המערבי. יוזמי הלהקה היו חברי הלהקה הדרמטית שמוקמה בסמוך למועצת פועלי חיפה, בהם שאול קמיני וגד גרינגרוס, שהיה גם מפקדה. עם חברי הלהקה נמנו: לוסי ארנון (לוסי בר), בומבה צור (יוסף ולצר), אריק לביא (אינזלסבכר), אמיתי נאמן, מרדכי בן שחר, אולי שוקן, אהובה צדוק, יצחק ברקת, שמעון ישראלי, אברהם רונאי, צבי בורודו, שולמית לבנת, רות זקהיים, דליה למדני, יהודה אפרוני, אלישבע מיכאלי ושמואל רוזן. באפריל 1948 עלתה הופעת הבכורה של הלהקה מול חיילים, זאת לאחר שכבר ערכו מספר הופעות מול אזרחים. הלהקה קיימה מופעים ברחבי הארץ במתכונת של תיאטרון צבאי, והעלתה חמש תוכניות ובהן קטעי ריקוד, שירה, קריאה ומשחק. בתוכניות הועלו המחזות "על אם הדרך" של אברהם צליוק-אבידורי, "כתה מיני רבות" - על כיבוש הכפר הטמפלרי בארץ ישראל, "מחזה רגיל", "שתי שבתות", "הקפיץ המחזיר" "מלחמה בגרוש" של גדעון שמר. כמו כן, הועלה מופע מוזיקלי בשם "לחתום או לא לחתום". הלהקה התפרקה באוקטובר 1950. חברי להקת הכרמל שרים את המנון הלהקה בתוכנית "תיבת נח" (1950) להקת הכרמל בהצגה "כתה מיני רבות" (1947) להקת הכרמל, באתר זמרשת להקת הכרמל, באתר MusicBrainz (באנגלית) להקת הכרמל, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) להקת הכרמל, באתר "שרים במדים" שנה ללהקת הכרמל, על המשמר, 21 באפריל 1949 י. מ. ניימן, כתה מני רבות ב"להקת הכרמל", דבר, 1 באפריל 1949 י. מ. ניימן, הלהקה הצבאית של חטיבת "הכרמל", דבר, 27 באוגוסט 1948 כתה מיני רבות, על המשמר, 15 במרץ 1949 הצגת בכורה לאזרחים, דבר, 18 באוגוסט 1950 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קפטן בריטניה

קפטן בריטניה (באנגלית: Captain Britain) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Captain Britain Weekly #1 מאוקטובר 1976 תחת חותם "מארוול UK" ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר הרב טרימפ. במקור, קפטן בריטניה נועד להיות מקבילו הבריטי של קפטן אמריקה. קפטן בריטניה הוא האלטר אגו של בריאן בראדוק, אחיה התאום של בטסי בראדוק, שהוענקו לו כוחות קסם בידי הקוסם האגדי מרלין (בדיוני). הוא נולד בעיירה הקטנה מלדון שבמחוז אסקס, אנגליה למשפחה אריסטוקרטית. מאוחר יותר התגלה כי בראדוק משתייך למשפחה בין-יקומית רחבה שידועה בשם "חיל קפטן בריטניה". דמותו של קפטן בריטניה מדורגת במקום ה-79 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. ביקום הקולנועי של מארוול מופיעה גרסה חלופית של קפטן בריטניה בדמותה של פגי קרטר מיקום חלופי בו היא קיבלה את נסיוב חייל-העל (בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" ובסדרת הטלוויזיה "מה אם...?"). את הדמות גילמה ודיבבה השחקנית היילי אטוול. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Heroes: #79 - Captain Britain ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.