laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סנדלים תנ"כיים

סנדלים תנ"כיים הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור. שמם ניתן להם בשל כך שהם מעניקים לנועל מראה של דמות מקראית. ככל הנראה, המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם. בין חברי המחנות העולים הם כונו "סנדלים חוגיסטיים". הסנדלים התנ"כיים הם מודל קלאסי של יצרני סנדלים מובילים בישראל. בימי קדם היו הסנדלים עשויים עור שאינו מעובד ונקשרו אל הרגל בעשב יבש, בחוטים או בחבלים. לעיתים אף שובצו מתכות ואבנים. בשונה מעט מן הדגם המוכר נעשה שימוש בתרבויות קדומות כמו רומי ומצרים העתיקה. שרידים בני למעלה מ-2000 שנה התגלו בחפירות ארכאולוגיות במצדה. גילויים הוא רמז נוסף היכול להצביע על שימוש קדום בהם לרבות בתחומי ארץ ישראל והמזרח התיכון. בימי העלייה השנייה הושם דגש על נושא הלבוש החלוצי. עבודת הכפיים הייתה מהאידיאלים העיקריים והבולטים בחייהם של החלוצים והופעתם החיצונית נועדה בין היתר לבטא אידיאל זה גם בתחום ההלבשה וההנעלה. כמו כן הסנדלים הותאמו לתנאי הטבע ולמזג האוויר הארץ ישראלי החם. בין היתר, הדלות בקיבוצים הובילה ליצירת אופנה מוזנחת שזכתה בשלב מאוחר יותר לחיקוי בקרב תושבי הערים. הסנדלים התנ"כיים היוו מעין הטלת וטו על מוסכמות הלבוש המבוסס על הקפיטליזם ועל תרבות ההלבשה האירופית המקובלת, מה גם שבאירופה הקרה יחסית, סנדלים ככלל לא היו נפוצים. בעת המודרנית הסנדלים התנ"כיים רבות נתפסים כסמל לחלוציות או מאידך, סממן צברי מובהק. הדמות "שרוליק" שצייר הקריקטורות "דוש" הולבשה בביגוד אופייני לחלוצים הכולל את הסנדלים התנ"כיים, ולימים התפרסמה כמודל של ישראלי שורשי. מאותה סיבה נעשה במוטיב זה שימוש בסרטים ישראליים לרבות אלו הבאים להציג בעלילתם את תקופת הצנע ואת סיפורי הקמת המדינה באופן מובהק. בסרט אלכס חולה אהבה למשל, נעולות הדמויות המרכזיות בסנדלים תנ"כיים. הנזירים הפרנציסקנים נועלים אותם בכל ימות השנה כחלק מתלבושתם וכסמל לאורח חיים פשוט וצנוע. בעבר הורשו חיילים וחיילות בצה"ל לנעול סנדלים תנ"כיים בימי הקיץ, וגם כיום ניתן לראות אותם על רגלי החיילות. עד היום מזוהים סנדלים אלו עם ארץ ישראל הישנה והקיבוץ ולעיתים נכללים בצורה זו או אחרת בקטגוריית אופנת הוינטג' והרטרו. כובע טמבל Orna Ben-Meir, Biblical Sandals and Native Israeli Identity, Jews and Shoes, edited by Edna Nahshon, Berg, Oxford, New York, 2008, pp: 77-90 מדיה וקבצים בנושא סנדלים תנ"כיים בוויקישיתוף סנדלים תנ"כיים, באתר הארץ, 26 באפריל 2006 סהר שלו, איך נהפכו הסנדלים התנ"כיים לאייקון ישראלי, באתר הארץ, 22 באפריל 2015
רנדי קרופורד

וורוניקה "רנדי" קרופורד (באנגלית: Randy Crawford, נולדה ב-18 בפברואר 1952) היא זמרת ג'אז ורית'ם אנד בלוז ילידת מייקון, ג'ורג'יה, ארצות הברית. קרופורד החלה את הקריירה שלה בהופעה במועדונים מסינסינטי ועד סנט טרופה. היא זכתה לפרסום כאשר הופיעה באמצע שנות ה-70 בניו יורק לצד זמרי הג'אז ג'ורג' בנסון וקנונבול אדרלי. לאחר מכן הייתה הזמרת הראשית בלהיט הרית'ם אנד בלוז של הקרוסיידרס Street Life בשנת 1979. בשנת 1980 הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים, One Day I'll Fly Away. אלבומה Secret Combination שהה יותר מששים שבועות במצעד האלבומים של המגזין בילבורד בשנת 1981. קרופורד חזרה למצעדים בשנת 1986 עם הסינגל "אלמאז", שהיה בין עשרת הגדולים. קרופורד ידועה, בין היתר, בשל גרסאות כיסוי לשירים Purple Rain, Holding Back the Years, Captain of Her Heart, Wishing on a Star, All I Do, Foolish Heart, Knockin on Heaven's Door,Give Me the Night ועוד רבים אחרים. 1982: פרסי המוזיקה הבריטית - לזמרת הטובה ביותר. Everything Must Change ‏ (1976) Miss Randy Crawford ‏ (1977) Raw Silk ‏ (1979) Now We May Begin ‏ (1980) Secret Combination ‏ (1981) Windsong ‏ (1982) Nightline ‏ (1983) Abstract Emotions ‏ (1986) Rich and Poor ‏ (1989) Through the Eyes of Love ‏ (1992) Don't Say It's Over ‏ (1993) Naked and True ‏ (1995) Every Kind of Mood: Randy, Randi, Randee ‏ (1997) Play Mode ‏ (2000) Feeling Good ‏ (2006) מדיה וקבצים בנושא רנדי קרופורד בוויקישיתוף רנדי קרופורד, ברשת החברתית פייסבוק רנדי קרופורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר ספוטיפיי רנדי קרופורד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר Last.fm (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר AllMusic (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר MusicBrainz (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר דיזר רנדי קרופורד, באתר Discogs (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר Songkick (באנגלית) רנדי קרופורד, באתר Genius רנדי קרופורד, באתר SecondHandSongs רנדי קרופורד, באתר בילבורד (באנגלית) אתר מעריצים כולל מידע רב ועדכני
סטניסלב יז'י לץ

סטניסלב יז'י לץ (בפולנית: Stanisław Jerzy Lec;‏ 6 במרץ 1909 – 7 במאי 1966) היה משורר ומחבר אמרות יהודי-פולני. לץ נולד בלבוב (כיום באוקראינה) למשפחה יהודית עשירה שהתנצרה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה להתגורר בווינה, ואחרי המלחמה שבה ללבוב. ב-1927 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם אוניברסיטת לבוב. השתתף בפעילות פוליטית ופרסם מאמרים בכתבי עת סוציאליסטיים. בשל פעילותו הפוליטית נאלץ לעזוב את לבוב ועבר להתגורר בוורשה, שם זכה להצלחה ספרותית וייסד את "הקברט הספרותי" (בשיתוף עם לאון פסטרנק) שנסגר במהרה בפקודת השלטונות. הוא היה גם חבר החזית העממית האנטיפשיסטית. מ-1941 היה במחנה ריכוז, שממנו הצליח להימלט ביולי 1943, כשהוא לבוש בחליפה של חייל גרמני. הוא הגיע לוורשה והצטרף למחתרת הפולנית. אחרי המלחמה המשיך בכתיבה ובמשך תקופה קצרה שימש כנספח לענייני תרבות בשגרירות פולין בווינה. עקב חילוקי דעות עם השלטון הקומוניסטי נמלט מפולין ושהה בישראל שנתיים בחברת אשתו, בנו ובתו. עם שובו לפולין אסרו עליו השלטונות הקומוניסטיים לפרסם את יצירותיו, אולם ב-1957 הוציא לאור את אמרותיו ("מחשבות סרק"), שכללו דברים נגד המשטר הטוטליטרי. למרות היותו אנטי-קומוניסט, זכה בפרסום רב ועם מותו ב-1966 נערכה לו הלוויה רשמית מטעם המדינה. "שירים" (1933) (1946) "סאטירות וממרות" (1946) (1948) "מחשבות סרק" (1957) (1959) "מחשבות סרק חדשות" (1964) מחשבות לא מסֻרָקוֹת; מפולנית: שושנה רצ'ינסקי; הקדמה: רישרד לב; עורכת: עפרה גלברט-אבני, תל אביב: י' גולן, תשנ"ז 1997.(כמאתיים וחמישים ממכתמיו) סטניסלב יז'י לץ, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטניסלב יז'י לץ, דף שער בספרייה הלאומית סטניסלב יז'י לץ, באתר Discogs (באנגלית)
קרחון יבשתי

קרחון יבשתי הוא נהר קרח הנוצר משכבות דחוסות של שלג ונע באיטיות כתוצאה מכוח הכבידה. בתנועתו מעצב הקרחון היבשתי תבניות נוף כדוגמת עמקים קרחוניים שהם עמקים בעלי חתך אופייני בצורת האות "U". דוגמה לעמקים כאלו הם פיורדים. דוגמה נוספת היא מורנה, תבנית נוף שבה נוצרים רכסי סלע בצידי ובקצה הקרחון. קרחונים יבשתיים נמצאים בכל אחת מהיבשות, מלבד אוסטרליה. קרחונים אלה מתקיימים במשך תקופות ארוכות, של אלפי שנים ויותר. באזור קו המשווה הם נמצאים רק בראשי ההרים הגבוהים, וככל שמתרחקים מקו המשווה לכיוון הקוטב נמצאים הקרחונים במקומות פחות ופחות גבוהים. גרינלנד, בקרבת הקוטב הצפוני, ואנטארקטיקה מכוסים קרחונים עצומי ממדים, על-פני מיליוני קמ"ר. עם זאת, גם באזורים קרים מאוד יש שטחי אדמה שאינם מכוסים בקרחונים, משום שאין שם מספיק משקעים שישמשו ליצירת קרחון. קרחונים יבשתיים עשויים להימצא במצב התפשטות, נסיגה או יציבות. בעונת החורף הקרחון צובר קרח וגדל. בעונת הקיץ הקרחון מפשיר וכתוצאה מכך נסוג. בראייה ארוכת טווח אם הנסיגות והצבירות העונתיות שקולות, אזי הקרחון נמצא במצב יציב. לעומת זאת, חוסר איזון יביא להתפשטות או נסיגה ממושכת. קצותיו של הקרחון היבשתי מתמוססים, והמים זורמים מהם אל הים, יחד עם שברי קרחונים גדולים שניתקו מהקרחון היבשתי. שברים אלה הם הקרחונים הימיים. קרחונים הם אתרי תיירות מבוקשים, לצפייה במראה המרהיב שלהם ולטיול רגלי עליהם (עם ציוד והדרכה מתאימים). דוגמה לכך הוא קרחון יוסטדאלסבריין שבנורווגיה, שהוא מאתרי התיירות העיקריים במדינה זו. אורך הקרחון כמאה ק"מ, שטחו 400 קמ"ר, והוא נמצא בגובה 1,700 מטר מעל פני הים. קרחון ימי גאומורפולוגיה קרחונית כיפת קרח שדה קרח מדף קרח הדום קרח קרחון יבשתי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרחון ימי

קרחון ימי הוא גוש קרח ענק, שניתק מקרחון יבשתי או ממדף קרח וצף בים. דבר זה נגרם עקב האנומליה של המים, צפיפותו של הקרח קטנה משל המים הנוזליים, דבר המייחד את הקרחון במשקלו הקטן משל המים ומאפשר לו לא לשקוע בהם. בדרך כלל כתשיעית מהקרחון בולטת מעל פני המים, ושאר הקרחון נמצא עמוק מתחת לפני המים. מכיוון שרק קצהו גלוי לעין, קשה לשער את מלוא גודלו וצורתו של הקרחון. התנגשות של ספינה בקרחון עלולה להיות גורלית מבחינתה של הספינה, ולכן קרחונים נחשבים לסיכון גבוה לכלי שיט. לצמצום סכנה זו נעשים מאמצים לאיתור מקומם של קרחונים, בפרט בצפון האוקיינוס האטלנטי. האסון הנודע ביותר של טביעת אונייה עקב התנגשות בקרחון הוא טביעתה של האונייה "טיטניק" בהפלגת הבכורה שלה, ב-15 באפריל 1912. קרחון B-15 הוא הקרחון הימי הגדול ביותר שתועד. שטחו המקורי היה כ-11,000 קמ"ר, כמחצית שטחה של ישראל. הקרחון ניתק ממדף הקרח רוס במרץ 2000 ונשבר לאחר מכן למספר קרחוני משנה שהגדול בהם היה קרחון B-15A ששטחו 3,100 קמ"ר. קרחון יבשתי גאומורפולוגיה קרחונית כיפת קרח שדה קרח מדף קרח הדום קרח לוויין של נאס"א צילם קרחון באורך 1,600 מטרים ניתק באנטארקטיקה, באתר Live Science,‏ 16 בפברואר 2017 קרחון ימי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחנת הרדיו בגרימטון

תחנת הרדיו בגרימטון (בשוודית: Radiostationen i Grimeton) הייתה תחנה לשידור גלי רדיו ארוכים מאוד בגרימטון, סמוך לעיר וארברי בדרום-מערב שוודיה. התחנה נבנתה בשנים 1922-1924 לפי שיטתו של המהנדס ארנסט אלכסנדרסון (Ernst Fredrik Werner Alexanderson), כחלק ממערך תקשורת עולמי, ותרני האנטנה שלה היו הגבוהים במדינה באותה עת. משדר אלכסנדרסון, הוא גנרטור חשמלי ענק המייצר זרם חילופין בתדר רדיו נמוך מאוד (התחנה שידרה ב-16,100 ולאחר מכן ב-17,200 הרץ; לשם השוואה - גנרטור המספק חשמל לרשת הביתית והתעשייתית פועל בתדר 50 או 60 הרץ ושידורי רדיו מקובלים מתחילים בתדר של חצי מיליון הרץ בערך). ב-1 בדצמבר 1924 החלה התחנה את פעולתה בתדר 16.1 קילוהרץ באות קריאה SAQ (... .- --.-; ‏האזנה‏Ⓘ‏) בתחום התדר הנמוך מאוד (VLF, Very low frequency). לאחר מכן שינתה את תדר השידור ל-17.2 קילוהרץ, וב-2 ביולי 1925 נחנכה באופן רשמי על ידי מלך שוודיה. התחנה שימשה לקשר רדיו טלגרף (במורס) עם תחנות דומות בעולם. עם זאת, כבר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 הביאה ההתפתחות הטכנולוגית להתיישנות המשדרים המקוריים של התחנה שכן משדרים אלקטרומכניים (גנרטורים חשמליים) הוחלפו במשדרים מבוססי שפופרות ריק. בשנת 1968 הותקן בתחנה משדר בתדר 40 קילוהרץ, אשר ניצל את אותה אנטנה גדולה שקיימת בתחנה. משדר זה שימש לתקשורת חד כיוונית לצוללות (מתן הוראות לצוללת הנמצאת מתחת למים). תקשורת כזו מתאפשרת רק בתדרים נמוכים מאוד, שכן תדרים גבוהים יותר, אינם עוברים דרך מי הים. מאוחר יותר הותקנו באתר התחנה, אך ללא קשר לשידורים המיוחדים בתדרים נמוכים, משדרים קונבנציונליים של רדיו אפנון תדר (FM) וטלוויזיה. המשדר (גנרטור אלכסנדרסון) לתדר נמוך מאוד, שמור במצב תפעולי עד היום, והתחנה היא היחידה ששרדה בעולם מבין 17 תחנות רדיו דומות שהיו חלק ממערך השידור, ובשנת 2004 הוכרזה כאתר מורשת עולמית. האתר משתרע על פני שטח של 109.9 הקטאר וכולל את מבנה המשדרים, 12 מבני מגורים לצוות התחנה ושישה תרנים בגובה של 127 מטר כל אחד אשר נשאו את אנטנות השידור. אלה תופסים את רוב השטח וערוכים בשורה במרחקים של 380 מטר זה מזה. בראש כל אחד מהם זרוע אופקית באורך של 46 מטר הנושאת שמונה כבלי נחושת תלויים. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרדיו בגרימטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרדיו בגרימטון (באנגלית, בשוודית ובגרמנית) תחנת הרדיו בגרימטון, ברשת החברתית אינסטגרם תחנת הרדיו בגרימטון באתר Structurae
סביבת עבודה

במדעי המחשב, סביבת עבודה היא אוסף רכיבי מחשב, המאפשרים לבצע משימות המוגדרות לאותו השלב בפרויקט המחשוב. במחזור החיים של מוצר מחשב (חומרה או תוכנה) קיימים שלושה שלבים עיקריים: פיתוח, בדיקות וייצור. בכל אחד משלבים אלו מתבצעות משימות שונות: בשלב הפיתוח: ניתוח/אפיון, קידוד ועוד בשלב הבדיקות: בדיקות, תיקון תקלות ועוד בשלב הייצור: תחזוקה, פיתוח גרסאות ועוד כדי לבצע את המשימות הללו נדרש להקים סביבת עבודה, הכוללת רכיבים, מוצרים ומשאבי מחשב: סביבת פיתוח: כלי פיתוח, כלי CM, כלי debugger ועוד סביבת בדיקות: כלי בדיקות, כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים ועוד סביבת ייצור: כלי ניהול גרסאות, בסיס נתונים, משתמשים ועוד סביבת עבודה היא מושג לוגי, משום שהסביבה נבנית על פי המשימות המוגדרות לה, ולא על פי המיקום הפיזי של מרכיבי הסביבה, שלרוב איננו רלוונטי. ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב ובנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנואל יואל

הרב זכריה מנחם [מנואל] יואל (בגרמנית: Manuel Joël;‏ 19 באוקטובר 1826 – 3 בנובמבר 1890) היה חוקר חכמת ישראל והוגה יהודי גרמני נציג אסכולת הסמינר בברסלאו. אחיו הצעיר של דוד יואל (1815–1882). נולד בבירנבאום (אנ') שבדוכסות הגדולה של פוזן, פרוסיה. אביו חיים בן יואל היה אב"ד העיר. למד באוניברסיטת ברלין, שם הושפע מיום-טוב ליפמן צונץ ומהרב השמרן מיכאל זקש. ב-1846 היה בין המוזמנים להשתתף בוועידת הרבנים בדרזדן אותה תכנן הרב זכריה פרנקל כמשקל נגד לאסיפות הרפורמים. ב-1852 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. לימד בבית המדרש לרבנים בברסלאו בין 1854 ל-1863. אז מונה כיורשו של הרב אברהם גייגר כאב-בית-הדין של קהילת-הרוב הליברלית בברסלאו. יואל היה איש מחנהו הפוזיטיבי-היסטורי של פרנקל, מתון בהרבה מגייגר, קודמו בתפקיד. בין היתר השיב מנואל יואל את הטקסט העברי המלא לסידור התפילה של הקהילה הליברלית בברסלאו (בליווי תרגום מסורס לגרמנית, כפשרה). הוא אף הגיע להסדר עם הרב האורתודוקסי במקום גדליה טיקטין, שהשכין שלום בין שתי הסיעות שהיו שרויות בסכסוך קשה מאז הגעת גייגר לרבנות ברסלאו ב-1838. על אף קרבתו לאסכולת ברסלאו, היה מנואל יואל היחיד מהנמנים עליה שהסכים להשתתף בוועידת לייפציג הרפורמית ב-1869. יואל תרם תרומות חשובות לחקר מדרשי ההלכה של חז"ל באסכולת 'דבי רבי עקיבא' ובנוסף תרם להיסטוריה של הפילוסופיה היהודית, מאמריו על שלמה אבן גבירול ועל הרמב"ם נודעים בערכם החשוב. אך למרות זאת, עבודתו החשובה ביותר הייתה יצירת זיקה בין הפילוסופיה היהודית לבין הסכולסטיקה הנוצרית של ימי הביניים. הוא הראה כיצד אלברטוס מגנוס קיבל כמה מרעיונותיו דרך הרמב"ם ואיך ברוך שפינוזה התייחס לכתביו של מגנוס, בנוסף להתייחסותו לחסדאי קרשקש. מאמרים אלו נאספו בשני כרכים של Beiträge zur Geschichte der Philosophie בשנת 1876, כאשר שני כרכים נוספים של Blicke in die Religionsgeschichte שנכתבו בין השנים 1880–1883 שפכו קצת אור על התפתחותה של המחשבה הדתית במאות השנים הראשונות של הנצרות. יואל היה ידוע באופן דומה גם בנאומיו והטפותיו על הבמה בפני רבים. למרות שלא היה דרשן, פניותיו לשכל הישר היו אפקטיביות, ולפרסומיו בשלושה כרכים של דרשות נמצאו קוראים רבים. מדיה וקבצים בנושא מנואל יואל בוויקישיתוף עמנואל יואל (1826-1890), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריקלה מרטינסקו

פריקלה מרטינסקו (ברומנית: Pericle Martinescu;‏ 11 בפברואר 1911 – 24 בדצמבר 2005) היה סופר, עיתונאי ומתרגם רומני. פריקלה מרטינסקו נולד ב-1911 בווישוארה (Viișoara) שבמחוז קונסטנצה. למד בתיכון "מירצ'ה הזקן" בקונסטנצה ואחר כך למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט. שיריו הראשונים התפרסמו ב-"גאזטה של טרנסילבניה" (Gazeta Transilvaniei). כסטודנט הוא תרם רבות למגזינים לספרות ותרבות כמו Vremea, Romania literară רומניה ספרותית, Revista Fundaţiilor Regale, Viaţa Literară, Meşterul Manole ול-Dacia Rediviva. הרומן הראשון שלו, Adolescenţii din Braşov ("המתבגרים מבראשוב"), התפרסם בשנת 1936. כמו כן הוא תרגם ספרים רבים, כולל מאנגלית ומיפנית. Sunt frate cu un fir de iarbă - ב-1941 (שירים בפרוזה) Costache Negri - ב-1966 (מונוגראף) Retrospecţii literare - ב-1973 (מאמרים) Umbre pe pânza vremii - ב-1985 (זכרונות) Excursie în Ciclade - ב-1996 (יומן מסעות בקיקלדים) Odiseea editării „Poeziilor” lui Eminescu în prima sută de ani, 1884 - 1984, Ex Ponto, Constanța, 2000 (השתלשלות הוצאתם לאור של שירי אמינסקו במאת השנים הראשונות 1884–1984) Jurnal intermitent, Ed. Ex Ponto, 2001, 1945-1947*1964-1984 (יומן עם הפסקות) Visul cavalerului, Ed. Ex Ponto, 1998 (חלום הפרש) Figuri în filigram, Ed. Albatros, 1999 (דמויות בזעירן אנפין) Existențe și creații literare, Ed. Ex Ponto, 2001 (פרקי חיים ויצירות ספרותיות) Al.Săndulescu Întoarcere în timp: memorialiști români Ediția a II-a, revăzută și adăugită Editura Muzeul Național al Literaturii Române, București 2003 (אל. סנדולסקו - חזרה בזמן: כותבי זכרונות רומנים) Pericle Martinescu Jurnal 1948-1954, 7 ani cât 70 ed Vitruviu, București 1997, (nota biografică de Maria Graciov) (הערה ביוגרפית מאת מריה גרצ'וב - יומן 1948–1954, שבע שנים כמו שבעים). בשנים 1936–1976 רשם מרטינסקו יומן פרטי, ממנו פרסם מאוחר יותר את הפרק על השנים 1948–1954 - כרוניקה נאמנה לאירועי השכנת המשטר הקומוניסטי ברומניה, עדות על העוולות והאילוצים המוסריים שסבלה האינטליגנציה הרומנית באותה תקופה.
בנו ממייסן

בֶּנוֹ ממייסן (1010 כנראה - 16 ביוני 1106) הוא קדוש נוצרי. על פי סיפורי הקדושים, בנו ממייסן היה בן למשפחת אצולה סקסונית וכבר בצעירותו הפך לנזיר במנזר מיכאל הקדוש בהילדסהיים. אין עדויות התומכות במידע זה וקיימות עדויות סותרות. על פי המסמך הראשון המזכיר אותו, הוא היה קנון (כומר) בגוסלאר ונזיר ואב מנזר במנזר מיכאל הקדוש (1042). ב-1066 מינה אותו המלך היינריך לבישוף מייסן; אך כבר ב-1073 נקלע בנו לסכסוך בין זה האחרון לבין שושלת וטין והאצולה הסקסונית, דבר אשר הוביל בסופו של דבר למלחמת סקסוניה. המלך האשים את בנו בבגידה (בין אם הוא אכן היה מעורב במרד, או כפי שסופרי התקופה טוענים, שמשקלו במרד היה נמוך). ב-1076 הסתכסך היינריך עם האפיפיור גרגוריוס השביעי, על רקע מינוי בישופים חדשים בסקסוניה. לא מוזכר במקורות באילו נסיבות שוחרר בנו, אך הוא תמך בטוען לכתר על חשבון היינריך - רודולף מריינפלדן ואחרי מותו של הלה, תמך בהרמן מסאלם. בתגובה, הכריז היינריך על מינוי בישופים חדשים (ועל מינויו של האנטי-אפיפיור קלמנס השלישי) ועל הטלת נידוי על בנו והתומכים האחרים של האפיפיור גרגוריוס. בנו התנצל, וחזר לתפקידו. ב-1084 מונה היינריך לתפקיד קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בנו תמך במדיניות של המרת דת ללא שימוש בכוח, ותמך בקיסר. ב-1097 הסתכסך שנית עם הקיסר, הפעם על רקע מינויו של אורבאנוס השני לאפיפיור. מאותה שנה ואילך, אין למעשה תיעוד רשמי על פעילותו של בנו, והמידע עליו מסתמך על מעשיות הגיוגרפיות. הסיפורים על העשור האחרון לחייו של בנו מתארים את פעילותו המיסיונרית ואת תמיכתו ביצירת מוזיקה כנסייתית ובבניית כנסיות. מספר מקומות בסקסוניה מצביעים לכאורה על פעילותו באזור למשל העיר בישופסוורדה ו"דרך המלך (ויה רגיה)" באזור אוברלאוזיץ, שנקראת גם "דרך הבישוף", מכיוון שמסופר שבנו הלך בדרך זו לעיתים קרובות במסעותיו המיסיונריים. מדיה וקבצים בנושא בנו ממייסן בוויקישיתוף בנו ממייסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרזנטור

המונח "יצגן" מפנה לכאן. לערך העוסק באווטאר, ראו אווטאר (דמות וירטואלית). פרזנטור (המונח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "יַצְגָן") הוא ידוען המשתמש בפרסומו כדי להשתתף במסעי פרסום של תאגיד תמורת תשלום. להבדיל מדוגמן, שעיסוקו העיקרי הוא השתתפות בפרסומות, לפרזנטור עיסוק עיקרי אחר, זה שהקנה לו את פרסומו. המילה "פרזנטור" נוספה לאוצר המילים של דוברי השפה העברית בעשור הראשון של המאה ה-21. אף שהמונח לקוח מאוצר המילים האנגלי, במדינות דוברות אנגלית המינוח המקובל לתפקיד הוא celebrity endorser ואילו המילה presentor משמשת במשמעויות אחרות. כיוון שהפרזנטורים הם ידוענים שחייהם האישיים חשופים באמצעי התקשורת, הרי גם פעילותם כפרזונטורים זוכה לחשיפה כזו, במדורי התוכן של אמצעי התקשורת (כגון צהובונים וכתבי עת) ולא רק בפרסומות. בחלק מהמקרים הפרזנטורים הם אנשי תקשורת בעצמם, מצב המעורר ביקורת, עקב הסתירה העלולה להיווצר בין מחויבותו של הפרזנטור כאיש תקשורת ובין מחויבותו כפרזנטור. ישנם תאגידים המעסיקים את אותם פרזנטורים לתקופות ממושכות עד שהם מזוהים איתם. חגית גינזבורג, להיות בפרונט, באתר ynet, 16 בפברואר 2007 יעל ולצר, יורדים מהמסלול, באתר הארץ, 25 בינואר 2008 ערן סויסה, סדר לי חלטורה, באתר ישראל היום, 4 במאי 2012 רוגל אלפר, בשיטת הפרזנטור הציבור יודע שמשקרים לו - והשיטה עובדת. כמעט לא ייאמן, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021 הודעה על החלטת האקדמיה ללשון העברית בענייני דקדוק ומינוח, ילקוט הפרסומים 6300, כ"ז באלול ה'תשע"א, 26 בספטמבר 2011, עמ' 6843 אהוד אשרי, כמה שווה נינט, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2007 עדי דברת, יאיר לפיד החליט לוותר על בנק הפועלים: חתם עם חדשות 2 על הגשת "אולפן שישי", באתר TheMarker‏, 20 בנובמבר 2007 יעל פולק, מלאני פרס שוב הפרזנטורית של הוניגמן: תקבל 65 אלף דולר לעונה הרביעית ברצף, באתר TheMarker‏, 6 בינואר 2008
פורפירובלסט

פורפירובלסט הוא גביש גדול של מינרל אופייני להתמרה בתוך סלע מותמר, שהתגבש בתוך מסת אם דקת גרגיר כתוצאה מתהליך המכונה "התגבשות מחודשת סטטית". הפורפירובלסטים נוצרים בשלבים האחרונים של ההתמרה (הן התמרה של מגע והן התמרה אזורית) כאשר הטמפרטורה עולה והם גדלים בהדרגה תוך ניצול היסודות הדרושים לגידולם מהמינרלים במסת האם שמסביבם. מסיבה זו הפורפירובלסטים הם כמעט תמיד גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral – כלומר מפותחים היטב) יפים. בשל הדרך בה הם נוצרים יש לפורפירובלסטים חשיבות משום שהמינרלים הבונים אותם יכולים לשמש כמינרלי אינדקס ודרכם ניתן ללמוד על היסטוריית ההתמרה של הסלע שבו הם התגבשו. הפורפירובלסטים הנפוצים ביותר במטאפליטים (metapelite - אבני בוץ ואבני טין שעברו התמרה) הם גארנטים וסטאורוליטים הבולטים היטב במטאפליטים הלווחיים (foliated - תכונת מרקם של סלע מותמר), כדוגמת השיסטים, בתוך מסת האם הלוחית של הנציץ. מינרלים נוספים המופיעים כפורפירובלסטים כוללים: ביוטיט, אנדלוזיט, קיאניט, סילימניט ופצלת השדה. גודל הפורפירובלסטים נע בין כמה מילימטרים לכמה סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פורפירובלסטים שקוטרם עלה על 30 סנטימטרים. תופעה דומה של גבישים גדולים בתוך מסת אם דקת גרגיר קיימת גם בסלעי יסוד, והם מכונים פנוקריסטים. תהליך ההיווצרות של הפנוקריסטים שונה משל הפורפירובלסטים. הפנוקריסטים מתגבשים כאשר המגמה הבונה את סלע היסוד מתקררת בשני שלבים תחילה באיטיות ואחר כך במהירות. סוג נוסף של גבישים גדולים בתוך מסת אם מכונה פורפירוקלסט וקל לטעות בינו לבין הפורפירובלסט, אלא שהפורפירוקלסט עתיק יותר ממסת האם של הסלע האופף אותו, כלומר הוא נוצר לפניה. סלע המכיל פורפירובלסטים רבים מתואר כבעל "מרקם פורפירובלסטי".
שמלקלדן

שְמַלְקָלְדֶן (בגרמנית: Schmalkalden) היא עיר בת כ-18,000 תושבים הנמצאת בדרום מערב מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר נמצאת ביער תורינגיה, ושני נחלים מצטלבים דרכה - השמלקלדה (שעל שמו היא נקראת) והשטילה. התיעוד הראשון על קיומה הוא משנת 874 והיא הוכרה כעיר בשנת 1180, ב-1531 נחתמה בה ברית שמלקלדן וב-1546 פרצה המלחמה השמלקלדית על שם הברית שנחתמה בעיר. ב-1583 הפכה שמלקלדן לחלק מדוכסות הסן. לפני מלחמת העולם השנייה היא הייתה חלק מהמחוז הפרוסי הסן-נסאו. במהלך מלחמת העולם השנייה, סבלה מנזקים כבדים מהפצצות בעלות הברית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 היא קיבלה את המעמד והגבולות הנוכחיים. גרמניה רקלינגהאוזן, גרמניה ברית שמלקלדן מדיה וקבצים בנושא שמלקלדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שמלקלדן (בגרמנית) שמלדקן (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ונטיל

ונטיל הוא שסתום חד כיווני עצמאי, המשמש להכנסת גזים לחלל אטום וכליאתם בתוכו. מקור המילה מהשפה הגרמנית. המבנה של ונטיל הוא גליל עשוי מתכת, אשר בתוכו או מחוצה לו קיים מנגנון שפותח אותו למעבר גזים בלחץ מצידו האחד, אך קיומו של לחץ בצידו האחר אוטם אותו. התקנת הונטיל על פתח חלל אטום מאפשרת דחיסת גזים דרכו לתוך חלל זה וסגירה אוטומטית של השסתום עם ניתוק הצינור המזרים את הגז לתוך החלל. היתרונות של ונטיל כשסתום הם עמידותו היחסית בלחץ גז גבוה, והאפשרות של חיבור וניתוק מהיר של צינור הגז. הוצאה באופן יזום של הגז אפשרית, בחלק מסוגי הונטילים על ידי לחיצה מכנית על הונטיל או על המנגנון האוטם אותו, ובחלק על ידי פירוק מנגנון האטימה. השימוש הנפוץ והמוכר של ונטילים הוא לניפוח צמיגים באוויר. שימושים נוספים הם למילוי גז קירור למכלים כגון במקררים ובמזגנים ויישומים רבים נוספים. ונטיל שריידר ונטיל פרסטה ונטיל דנלופ מנגנון האטימה של ונטילים מדגם שריידר מתבסס על שסתום בצורת פטריה (בדומה לשסתומים המשמשים במנועי בעירה פנימית) שנלחץ אל הפתח הן על ידי קפיץ והן כתוצאה מהלחץ הפנימי של הגזים. שחרור יזום של הלחץ מתבצע על ידי לחיצה על "רגל" הפטריה, או הברגת המנגנון החוצה. דגם זה משמש באופן גורף בצמיגי רכב, הוא הנפוץ ביותר בצמיגי אופניים, במערכות קירור, וסתים של ציוד צלילה, ועוד. ונטילים מדגם פרסטה, המכונה גם "ונטיל צרפתי", משמש בעיקר לצמיגי אופניים. זהו ונטיל צר במיוחד, ולפיכך מתאים לצמיגים צרים (היעילים במיוחד באופני מרוץ). על מנת לנפח את הצמיג יש לפתוח אום אבטחה הנמצא בראשו, ובנוסף להבריג עליו אום חיצוני המאפשר חיבור צינור המילוי אליו. ונטילי דנלופ היו נפוצים בשימוש באופניים במאה ה-20. אטימת המנגנון הפנימי מבוססת על פין מתכתי עם חורים העטוף בגומי או עם כדורית גומי פנימית, כאשר לחץ האוויר בזמן ניפוח דוחף את הגומי מהחורים ומאפשר הכנסת אוויר, והלחץ הפנימי מהדק את הגומי לחורים ומונע זליגתו. ונטילים אלו רחבים מאוד, ודורשים מנגנון ניפוח פשוט ביותר - למעשה ניתן לנפחם עם צינור פשוט כל עוד הוא בקוטר מתאים, דבר שהקל מאוד על ניפוח באמצעות משאבת אוויר ידנית. מדיה וקבצים בנושא ונטיל בוויקישיתוף מבחן ל Convert-Air, ממיר ונטיל פרסטה לשרדר, באתר BIKE- Israeli cycling magazine, ‏2019-01-30 ונטיל, באתר lib.yeke.cet.ac.il