laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עוזי פריידקין

עוזי פריידקין (נולד ב-22 בדצמבר 1950) הוא מילונאי, עורך ומתרגם ישראלי. שימש כעורך הראשי של מילון "רב-מילים" שיצא לאור ב-1997 במהדורה מודפסת וכיום קיים כמילון מקוון. נולד בשם יֶז'י פריידקין (בפולנית: Jerzy Freidkin) בלודז' שבפולין. הוריו, דוד ובלה פריידקין, עברו את מלחמת העולם השנייה בגטו לודז' ובאושוויץ. בשנת 1957 הגיעה משפחתו לישראל במסגרת "עליית גומולקה" והשתקעה בהרצליה, שם החל את לימודי בית הספר היסודי ללא ידיעת עברית. בהמשך למד ב"תיכון חדש" בתל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים (פילוסופיה ופסיכולוגיה). לאחר מספר שנים שבהן עבד כעורך בהוצאות ספרים, שימש בשנות התשעים כעורך הראשי של מילון "רב-מילים". בעשור הראשון והשני של המאה ה-21 עבד בהוצאת שוקן כעורך באנציקלופדיה העברית המקוונת (שטרם יצאה לאור). נשוי למינה פריידקין, העוסקת אף היא במילונאות, עריכה ותרגום. בנו, בן פריידקין, הוא מוזיקאי ג'אז. עוזי פריידקין שימש כעורך הראשי של מילון "רב-מילים", המהווה חלק ממפעל למילונאות ולבלשנות חישובית שבראשו עמד המתמטיקאי וחוקר מדעי המחשב פרופ' יעקב שויקה. הגישה שננקטה במילון "רב-מילים", הן בגרסתו המודפסת והן בגרסתו המקוונת, חוללה שינוי בהשוואה למילונים העבריים הקודמים, שהאחרון שבהם היה מילון אבן-שושן. השפעת גישה מילונאית זו ניכרת במילונים העבריים והדו-לשוניים שיצאו לאור אחרי מילון "רב-מילים". מסימני ההיכר של גישתו המילונאית: שימת הדגש על העברית המודרנית; הענקת מקום מרכזי לעברית הבינונית (המשלבים שבין הלשון הספרותית לבין לשון הדיבור העממי); הכרה בחשיבותו של הסלנג; הבאת מידע על הסביבה הלשונית של המילה המוגדרת; הגברת נגישותם של הערכים למשתמשי המילון והכרה במשקלן של המילים הלועזיות שנטמעו בתוך העברית. את מדיניות העריכה שננקטה במילון "רב-מילים" הציג עוזי פריידקין במאמר מסכם שפורסם ב"לשוננו לעם". במסגרת עבודתו כמתרגם תרגם מפולנית את ספרה של יואנה אולצ'אק-רוניקר, "בגן הזיכרון", שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת שוקן. תרגם, יחד עם רעייתו מינה פריידקין, שירים מפולנית, צרפתית, גרמנית ויידיש, שפורסמו בכתבי עת ספרותיים (מֹאזנַיִם, הו!, המוסך, עתון 77 ועוד) ובאנתולוגיה "דאדא וסוריאליזם בצרפת" שיצאה לאור בשנת 1992 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בין הספרים שערך ניתן למנות את "שבילים בקמח" מאת ויולה ויין, שיצא לאור ב-2005 בהוצאת קרן (מפולנית: ענת זיידמן). "רב-מילים - המילון השלם", סטימצקי, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, ידיעות אחרונות וספרי חמד, 1997. ראש המערכת: פרופ' יעקב שויקה, עורך ראשי: עוזי פריידקין "רב- מילים הצעיר", ראש המערכת: פרופ' יעקב שויקה, עורכת: יעל צחי-ינאי, יועץ למילונאות: עוזי פריידקין "מילון הניבים (אנגלי-עברי)", אריה גולן, הוצאת שוקן, 2006. עורך ראשי: עוזי פריידקין, עורכת: פרופ' דורית רביד "מילון שימושי חדיש, עברי-רוסי, רוסי-עברי", יוסף גורי, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1992, יועצים למילונאות: פרופ' יעקב שויקה ועוזי פריידקין מדיה וקבצים בנושא עוזי פריידקין בוויקישיתוף עוזי פריידקין, ברשת החברתית פייסבוק רשימת הפרסומים של עוזי פריידקין, בקטלוג הספרייה הלאומית עוזי ומינה פריידקין, רב-מילים, המילון השלם - מילון עברי חדש, לשוננו לעם מט, תשנ"ח, עמ' 25-3 רות עמוסי, איריס ירון, דאדא וסוריאליזם בצרפת: אנתולוגיה, הקיבוץ המאוחד, 1992 ויולה ויין, תרגום: מפולנית: ענת זיידמן, עריכה: מינה ועוזי פריידקין, שבילים בקמח, קרן, 2005
BSD

Berkeley Software Distribution, או בקיצור BSD, היא מערכת הפעלה נגזרת של מערכת ההפעלה UNIX, שנוצרה ותוחזקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז שנות ה-70 עד לאמצע שנות התשעים של המאה העשרים. המערכת המקורית אומצה עוד בשנות ה-80 על ידי ארגונים רבים כמערכת הפעלה לתחנות העבודה שלהם, בעיקר כגרסאות מסחריות של המערכת דוגמת SunOS של סאן מיקרוסיסטמס (שבהמשך השתנתה לסולאריס). עד אמצע שנות ה-90 גרסאות אלו נזנחו לטובת מערכות יוניקס אחרות, מה שהביא להפסקת פיתוחה של המערכת. אולם קוד המקור של התוכנה היווה בסיס טוב למספר מערכות הפעלה בקוד פתוח דוגמת FreeBSD,‏ NetBSD,‏ OpenBSD,‏ TrueOS ו-Darwin (שעל בסיסה נבנו מערכות ההפעלה המודרניות של אפל - macOS ו-iOS, שמופצות תחת רישיון מסחרי), DragonFly BSD ועוד, וכיום המונח "BSD" מתייחס למערכות שצמחו מתוך הקוד המקורי של BSD (דוגמת המערכות שצוינו לעיל). הסמל שמזוהה עם גרסאות BSD שונות הוא דמות של שד או שטן נושא קלשון אשר מכונה Daemon (הכיתוב משובש במתכוון) או Beastie. מדיה וקבצים בנושא BSD בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפציץ צלילה

מפציץ צלילה הוא מטוס מפציץ הצולל לעבר מטרתו ובכך מגביר את דיוק הפגיעה. שיטת הפצצה זו מאפשרת לטייס לשמור על קשר עין עם המטרה ולכוון את מטוסו לכדי דיוק מרבי, מה שחשוב במיוחד כאשר מדובר במטרות נעות כגון אוניה או כלי רכב. שחרור הפצצה או החימוש מתרחש בקרבה רבה יותר למטרה מה שמגביר את הסכוי לפגיעה, זאת לעומת מפציצים אשר משחררים את חימושם לרוב בגבהים רמים יותר. מפציץ צלילה צולל בזווית תלולה (בדרך כלל בין 45 ל-70 מעלות), מה שדורש משיכה מהירה כלפי מעלה לאחר שחרור הפצצה. שינוי מיידי זה בזווית הטיסה מייצר מאמץ רב על המטוס ועל הטייס, מה שדרש פיתוח של מפציצי צלילה בעלי גוף מטוס חזק יותר מהנהוג, זאת בנוסף להכשרת הטייסים להתמודדות עם הצלילה והמשיכה כלפי מעלה. באחד ממפציצי הצלילה הנפוצים והמוכרים במלחמת העולם השנייה, היונקרס Ju 87 "שטוקה", אף נבנה מנגנון המושך את המטוס כלפי מעלה באופן אוטומטי במקרה והטייס איבד הכרה במהלך הצלילה. מפציצי צלילה היו נפוצים במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר רוב הצבאות פיתחו מפציצים מסוג זה. עם הופעת פצצות גדולות יותר וחימושים מדויקים יותר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, ירד הצורך במפציצי צלילה באופן משמעותי. גורם נוסף שתרם משמעותית לדעיכת מפציצי הצלילה היה התגברות הדיוק ועוצמת האש של נשק נגד מטוסים, אליו היו מפציצי הצלילה פגיעים במיוחד. יונקרס Ju 87, גרמניה. אאיצ'י D3A, יפן. A-36 אפאצ'י, ארצות הברית. פיירי ברקודה, הממלכה המאוחדת. דאגלס SBD דונטלס, ארצות הברית. קרטיס SB2C הלדייבר, ארצות הברית. יוקוסוקה D4Y, יפן. מפציץ טורפדו מטוס תקיפה מפציצי צלילה באתר 'מיליטרי היסטורי'. מפציץ הצלילה באתר 'אנציקלופדיית המלחמה באוקיינוס השקט'. מפציץ צלילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיכאל לפידות

מיכאל (מיש) לפידות (נולד ב-20 בנובמבר 1939, ברחובות) כיהן כראש עיריית רחובות בשנים 1989–1993. לפידות הוא בנם של האחות רות לפידות מבית אולנדורף ואלפרד לפלר, מי שהיה הלבורנט הראשי במכון ויצמן למדע. הוא סיים לימודים יסודיים ותיכוניים ברחובות ושירת בצה"ל בין השנים 1957–1960. לאחר שחרורו מהצבא למד באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי המדינה וסוציולוגיה והשלים תואר ראשון ב-1963. שימש מזכיר סיעת מפא"י בכנסת ומרכז הנהלת הקואליציה בשנים 1961–1965. בשנים 1965–1969 מילא את תפקיד מנהל הלשכה של ראש עיריית תל אביב, מרדכי נמיר. מ-1969 עבד במשרד החוץ כמנהל לשכתו של שר החוץ, אבא אבן וכממונה על קשרי העיתונות וההסברה בשגרירות ישראל בגרמניה המערבית. מ-1973 עד 1983 היה מנכ"ל של מפעל משפחתי ובתקופה זו החל לעסוק בפוליטיקה עירונית ברחובות מטעם מפלגת העבודה. בין השנים 1978–1989 היה סגן ראש עיריית רחובות ומ-1989 עד 1993 ראש העירייה. לאחר סיום הקדנציה שלו כראש עירייה עבר לפידות לעיסוק בניהול מפעלים, השתתפות בדירקטוריונים והשלים לימודים לתואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. לפידות נשוי לאדריכלית דליה לבית ענבי. קורות חיים מיכאל לפידות באתר הארכיון לתולדות רחובות
אריאלה בן-אברהם

אריאלה בן אברהם (נולדה ב-6 באוקטובר 1970) היא תת-אלוף (מיל') בצה"ל, שכיהנה כצנזורית הצבאית הראשית. קודם לכן שירתה כסגנית דובר צה"ל. בן אברהם נולדה בצרפת ועלתה לישראל בגיל 4. את שירותה הצבאי החלה במערך הדוברות של חיל הים. בהמשך, שימשה קצינת ת"ש וח"ן של חיל הים וכיהנה כראש מדור יחסי ציבור ותקשורת של החיל. בפברואר 2003 מונתה לראש ענף תקשורת בחטיבת דובר צה"ל והועלתה לדרגת סגן-אלוף. היא מילאה תפקיד זה במהלך ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה תחת דוברות צה"ל רות ירון ומירי רגב. ביולי 2007 מונתה לראש ענף הסברה בפיקוד העורף, ושימשה בתפקיד במהלך מבצע עופרת יצוקה. במהלך שירותה בתפקיד העלה פיקוד העורף אתר אינטרנט ייעודי במספר שפות. ביולי 2011 מונתה לראש מחלקת תקשורת בחטיבת דובר צה"ל וקודמה לדרגת אלוף-משנה. החל מ-2014 כיהנה בנוסף גם כסגנית דובר צה"ל. באוגוסט 2015 מונתה לצנזורית הצבאית הראשית. במאי 2016 העניק לה הרמטכ"ל גדי איזנקוט דרגה אישית של תת-אלוף. בינואר 2020 פורסם כי ביקשה להקדים את פרישתה. בפברואר 2020 פרשה. נכון ל-2021, בן-אברהם היא מנהלת התקשורת של חברת NSO. בן אברהם בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. היא בוגרת תוכנית המנהיגות של קרן וקסנר. היא מתגוררת בהרצליה ואם לשלושה. מדיה וקבצים בנושא אריאלה בן-אברהם בוויקישיתוף דנה ירקצי‏, כל הדרך לפסגה: הקצינות שהקדישו את חייהן למדינה, באתר וואלה, 18 באפריל 2014 איתי בלומנטל, צנזורית ראשית חדשה: אל"מ אריאלה בן אברהם, באתר ynet, 23 בפברואר 2015 לי-אור אברבך, ‏הצנזורית הראשית: "אנחנו מדינה דמוקרטית, לא איזה משטר אפל", באתר גלובס, 23 באפריל 2016 אורן פרסיקו, "החמרה ביחס הצנזורה", באתר העין השביעית, 26 בספטמבר 2016 ערן סויסה, סא"ל בן אברהם עוזבת את דו"צ, באתר nrg‏, 17 ביוני 2007
אולארצ'יק

אולארצ'יק הוא שם משפחה ממקור פולני. האם התכוונתם ל... אדוארד אולארצ'יק – מוזיקאי יהודי פולני אלון אולארצ'יק – מוזיקאי ישראלי, בנו של אדוארד אולארצ'יק מקס אולארצ'יק – שחקן ומדבב ישראלי, בנו של אלון אולארצ'יק
המישור הגדול הדרומי

המישור הגדול הדרומי (בהונגרית: Dél-Alföld) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקו הדרום-מזרחי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות באץ'-קישקון, בקש וצ'ונגראד-צ'נאד. מרכז החבל נמצא בעיר סגד. מדיה וקבצים בנושא המישור הגדול הדרומי בוויקישיתוף Gazetteer of Hungary, 1 January 2017 (בהונגרית) (באנגלית) Eurostat - Population density by NUTS 2 regions
הומומורפיזם פרובניוס

באלגברה מופשטת, ובתורת גלואה הומומורפיזם פרובניוס (Frobenius endomorphism) הוא הומומורפיזם של חוגים חילופיים ממאפיין ראשוני, המעלה כל איבר בחזקת p {\displaystyle p} . יש לו שימוש מיוחד בתורת גלואה - במקרה זה הוא אוטומורפיזם, ומהווה יוצר של חבורת הגלואה של הרחבת שדות לכל שדה סופי ממאפיין p {\displaystyle p} . יהי R {\displaystyle R} חוג חילופי עם יחידה ממאפיין ראשוני p > 0 {\displaystyle p>0} . הומומורפיזם פרובניוס ϕ p : R → R {\displaystyle \phi _{p}:R\to R} מוגדר על ידי ϕ p ( a ) = a p {\displaystyle \phi _{p}(a)=a^{p}} לכל a ∈ R {\displaystyle a\in R} . זהו הומומורפיזם, משום ש- ϕ p ( a b ) = ( a b ) p = a p b p = ϕ p ( a ) ( b ) {\displaystyle \phi _{p}(ab)=(ab)^{p}=a^{p}b^{p}=\phi _{p}(a)(b)} (כי החוג חילופי), ו- ϕ p ( a + b ) = ( a + b ) p = ∑ i = 0 p ( p i ) a i b p − i = a p + b p = ϕ p ( a ) + ϕ p ( b ) {\displaystyle \phi _{p}(a+b)=(a+b)^{p}=\sum _{i=0}^{p}{{p \choose i}a^{i}b^{p-i}}=a^{p}+b^{p}=\phi _{p}(a)+\phi _{p}(b)} לפי הבינום של ניוטון. כאשר R {\displaystyle R} תחום שלמות (או תחום ללא נילפוטנטים) הוא גם חד-חד-ערכי, משום ש- a p = 0 {\displaystyle a^{p}=0} גורר ש- a = 0 {\displaystyle a=0} . לכן, כאשר מדברים על שדות סופיים ממאפיין ראשוני, זהו בהכרח אוטומורפיזם, משום שזו העתקה חח"ע בין קבוצות שוות עוצמה. באופן כללי, שדה ממאפיין חיובי הוא מושלם אם ורק אם הומומורפיזם פרובניוס שלו הוא אוטומורפיזם. כאמור, כל שדה סופי הוא מושלם, ומאידך שדה הפונקציות במשתנה אחד Z p ( t ) {\displaystyle \mathbb {Z} _{p}(t)} איננו מושלם - הומומורפיזם פרובניוס איננו על. ערך מורחב – שדה סופי נסתכל בשדה הבסיסי F p = ( { 0 , 1 , . . . , p − 1 } , + , ⋅ , mod p ) {\displaystyle \mathbb {F} _{p}=\left(\{0,1,...,p-1\},+,\cdot ,{\bmod {p}}\right)} עם פעולות חיבור וכפל מודולו p, באשר p מספר ראשוני. נניח ש- F / F p {\displaystyle F/\mathbb {F} _{p}} הרחבת שדות מממד סופי t {\displaystyle t} . במקרה זה הומומורפיזם פרובניוס הוא אוטומורפיזם, השומר על איברי F p {\displaystyle \mathbb {F} _{p}} , לפי המשפט הקטן של פרמה. לכן, הוא שייך לחבורת גלואה Gal ⁡ ( F / F p ) {\displaystyle \operatorname {Gal} (F/\mathbb {F} _{p})} . יותר מכך, מתקיים: משפט: הסדר של אוטומורפיזם פרובניוס הוא O ( ϕ p ) = t = [ F : F p ] = | Gal ⁡ ( F / F p ) | {\displaystyle O(\phi _{p})=t=[F:\mathbb {F} _{p}]=|\operatorname {Gal} (F/\mathbb {F} _{p})|} . לכן, מכך שמדובר בהרחבת גלואה וממד ההרחבה הוא t {\displaystyle t} , גם גודל החבורה הוא t {\displaystyle t} , ויחד עם המשפט נקבל שהיא ציקלית: Gal ⁡ ( F / F p ) ≅ Z / t Z {\displaystyle \operatorname {Gal} (F/\mathbb {F} _{p})\cong \mathbb {Z} /t\mathbb {Z} } . בפרט, לפי המשפט היסודי של תורת גלואה נובע ששדה השבת שלו הוא בדיוק F p {\displaystyle \mathbb {F} _{p}} . כאשר ההרחבה היא מממד סופי, אוטומורפיזם פרובניוס גם הוא בעל סדר אינסופי. בכל זאת, למשל במקרה של חבורת גלואה האבסולוטית Gal ⁡ ( F p ¯ / F p ) {\displaystyle \operatorname {Gal} ({\overline {\mathbb {F} _{p}}}/\mathbb {F} _{p})} , הוא איננו יוצר את החבורה - החבורה ודאי לא ציקלית; היא יותר מסובכת. לפי תכונות של גבול הפוך, היות שהוא יוצר כל הרחבה סופית, הוא יוצר כל מנה מאינדקס סופי שלה. שדה סופי איבר פרובניוס
מרכז הונגריה

מרכז הונגריה (בהונגרית: Közép-Magyarország) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן במרכז המדינה. הוא כולל בתוכו את עיר הבירה בודפשט ואת מחוז פשט. מרכז החבל נמצא בבודפשט. בודפשט גבעת הטירה בבודפשט כיכר הגיבורים שדרת אנדראשי Gazetteer of Hungary 1, January 2017 (בהונגרית) (באנגלית) Eurostat - Population density by NUTS 2 regions ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרק ולש

מרק אנתוני ולש השלישי (באנגלית: Mark Anthony Welsh III;‏ נולד ב-26 בינואר 1953) הוא גנרל בדימוס שכיהן כראש המטה של חיל האוויר של ארצות הברית. ולש נולד בטקסס. בשנת 1976 סיים את לימודיו באקדמיית חיל האוויר והחל את שירותו בחיל. למד טיסה, הטיס מטוסי A-10 ו- F-16 ומטוסי אימונים, וצבר למעלה מ-3,400 שעות טיסה. השתתף במלחמת המפרץ. מילא שורה ארוכה של תפקידי פיקוד, לרבות פיקוד על טייסת קרב, מפקד כנף קרב, מפקד כנף באקדמיה של חיל האוויר ומפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה (במסגרת תפקיד זה פיקד על חיל האוויר השלישי, שתחום פעילותו מכסה למעלה מחמישים מדינות). כמו כן כיהן בתפקידי מטה שונים, לרבות כקצין במטה חיל האוויר ובפנטגון וכעוזר לעניינים צבאיים למנהל סוכנות הביון המרכזית, תפקיד שבו שימש כמקשר לעניינים צבאיים בין הסוכנות לבין משרד ההגנה של ארצות הברית. באוגוסט 2012 החל לכהן כראש המטה ה-20 של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1 ביולי 2016 סיים את תפקידו והוחלף על ידי גנרל דייוויד גולדפיין. ולש הוא בעל תואר ראשון במדעים מהאקדמיה של חיל האוויר ובעל תואר שני בניהול משאבי מחשוב מאוניברסיטת ובסטר. כמו כן למד באוניברסיטה לביטחון לאומי, בתוכנית המנהלים של בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ובמספר בתי ספר לפיקוד ומטה של ארצות הברית. ולש עוטר בעיטורים אמריקאים וזרים רבים, לרבות מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (שלוש פעמים), מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (פעמיים), לגיון ההצטיינות (פעמיים), צלב התעופה המצוינת (פעמיים) ומדליית האוויר (פעמיים). מדיה וקבצים בנושא מרק ולש בוויקישיתוף מרק ולש באתר חיל האוויר של ארצות הברית
מגבטס

מגבטס, (המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא פרסי, שכישלונו במצור על האי נקסוס גרר את המרד האיוני. על פי הרודוטוס מגבטס היה קרוב משפחתו של דריווש הראשון. הרודוטוס טוען גם שמאוחר יותר לאחר מלחמת פרס יוון ניסה המצביא הספרטני פאוסניאס לשאת לאשה את בתו של מגבטס. אם כי תוקידידס טוען דווקא שפאוסניאס נישא לבתו של חשיארש הראשון. בשנת 501 לפנה"ס הגיש טיראן מילטוס אריסטגורס בקשה לארטפרנס הסטרפ של סרדיס לספק לו 200 ספינות מלחמה לצורך כיבוש האי נקסוס. ארטפרנס קיבל אישור משושן ונתן לאריסטגורס את הספינות. את מגבטס הוא צרף למשלחת כשותף לפיקוד עם אריסטגורס. אולם קצין יווני בשם סקילכס התרשל בשמירה על אחת מהספינות שהיו נתונות לפיקודו של מגבטס, זה האחרון העניש אותו באכזריות. אריסטגורס שסקילכס היה ידידו זעם על כך והעליב את מגבטס. כנקמה החליט מגבטס להכשיל את המסע, הוא שלח שליחים לנקסוס כדי שיודיעו שם על ההתקפה המתקרבת. המצור הכושל ערך ארבעה חודשים ובסופו נאלצו הפרסים לסגת. המעשה גרר לבסוף מרד צד אריסגורס, המרד התפשט לכל איוניה וזכה לכינוי המרד האיוני. חוקרים כגון משה עמית מפקפקים באמינות הסיפור, שכן לא נראה שמגבטס יבגוד במלכו רק לצורך נקמה אישית. ובהמשך הוא אף נזכר מדי פעם כממלא תפקידים צבאיים שונים. יש חוקרים הסבורים שהמצור נכשל לא באשמת מגבטס והפרסים האשימו את היוונים בכישלון. תוקידידס מזכיר גם שמגבטס היה הסטרפ של דאסקיליון והוחלף בארטבזוס בהוראת חשיארש הראשון. הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת". משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI) הרודוטוס, ספר ה', 32. תוקידידס, ספר א', 128. הרודוטוס, ספר ה', 33. "תולדות יוון הקלאסית" מאת משה עמית עמוד 244 תוקידידס, ספר א', 129.
סלובניה במשחקים הפאראלימפיים

סלובניה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992). עד אז, הייתה סלובניה חלק מיוגוסלביה, והספורטאים הסלובנים התחרו במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף נטלה סלובניה חלק בכל הטורנירים מאז המשחקים הפאראלימפיים נאגנו (1998) למעט המשחקים הפאראלימפיים סולט לייק סיטי (2002). בהופעת הבכורה הפאראלימפית שלה כמדינה עצמאית שלחה סלובניה משלחת של שמונה ספורטאים (שבעה גברים ואישה אחת) אל המשחקים בברצלונה, אשר שבו למולדתם עם שלוש מדליות פאראלימפיות. האתלט פאניו איזלקר זכה בשתי מדליות זהב (קטגוריה C7), האחת בהדיפת כדור ברזל, והשנייה בזריקת דיסקוס כשקבע שיא פאראלימפי של 37.34 מטרים. במדליה נוספת זכתה דרגיצ'ה לרפוניק כששבה עם הארד בהדיפת כדור ברזל. המשלחת הסלובנית לא הצליחה לזכות במדליית זהב נוספת עד המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) בה קטפה מטייה פינטר את מדליית הזהב בטניס שולחן. סלובניה במשחקים האולימפיים סלובניה במשחקים האולימפיים לנוער סלובניה באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי המשתתפים בברצלונה 1992 Barcelona 1992 Paralympic Games Athletics Men's Discus C7 Barcelona 1992 Paralympic Games Athletics Women's Shot Put THW5 ATHENS 2004 Paralympic Games Table Tennis Women's Singles 3
ולדימיר ינקלביץ

ולדימיר ינקלביץ (בצרפתית: Vladimir Jankélévitch; ‏31 באוגוסט 1903 - 6 ביוני 1985) היה פילוסוף וחוקר מוזיקה יהודי צרפתי ממוצא רוסי. מאנשי הרוח הבולטים בצרפת לאחר מלחמת העולם השנייה. התנגד לכינון קשרים עם גרמניה בתום המלחמה. נולד בעיר בורז' במרכז צרפת. אביו, שמואל, היגר לצרפת מאודסה לאחר גל הפוגרומים נגד יהודי מזרח אירופה בשנים 1881-1882, ועסק בתרגום לצרפתית של ספרי מחשבת ישראל לצד ספרי הגות מערבית. הוריו ארגנו מפגשי ספרות בפריז, וכבר בגיל צעיר נחשף ינקלביץ לעולם ההגות. בתקופה זו הושפע מהסופר היהודי-רוסי לב שסטוב. למד בבית ספר היוקרתי אקול נורמל סופרייר וסיים עם תואר בפילוסופיה. בין השנים 1927-1932 שהה במכון הצרפתי בפראג, ופרסם שם בשנת 1931 את ספרו הראשון פורץ הדרך על הגותו של אנרי ברגסון, כלפיו רחש אהדה. לימים נבחר על ידי ברגסון כ"יורש" של הגותו. היסודות של הגותו שלו, המושפעת מברגסון, הופיעו לראשונה בשנת 1933 במאמריו "האודיסיאה של התודעה בפילסופיה המאוחרת של שלינג", ו"הערך והמשמעות של תודעה רעה". ינקלביץ עוסק בהתגברות על תודעה שממוקדת בעבר, הבלתי ניתן לשינוי ממילא. טען כי שיקולים שנובעים ממבט לאחור עוצרים את מסלול החיים. האירוניה אינה הפתרון לכך. הזמן לבדו מוביל את האדם להמשיך הלאה. בספריו "המידות הטובות והאהבה" ו"פילוסופיה ראשונה" חקר את המטפיזיקה של הזמן והסגולות היצרניות של הרגע. במחקריו עסק בין היתר במושגים "אינני-יודע-מה" ו"כמעט ולא כלום", הנוסטלגיה והבלתי הפיך, וכן ה"הזדמנות". לימד בבתי ספר בקאן ובליון, ובאוניברסטאות בטולוז ובליל, עד לפיטוריו בשנת 1940 על ידי משטר וישי בשל יהדותו. הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית ומצא מקלט עם משפחתו בטולוז. בהקשר לכך ביקר את עמיתיו האינטלקטואלים בהם ז'אן-פול סארטר על שכותבים על המוסר אך לא מתגייסים בעצמם לפעולה. לאחר המלחמה בשנת 1945 החל לכהן כפרופסור בליל, ובהמשך במחלקת מדעי הרוח בסורבון, שם עשה יד אחת עם הסטודנטים המורדים במאי 1968. בנוסף עמד בראש הקתדרה לאתיקה בסורבון. נישא בשנת 1947 ונולדה לו בת. השואה חילקה את חייו לשניים. לאחר השואה החל להידרש לנושאים יהודיים ולהופיע בכנסים השנתיים של "האינטלקטואלים היהודים דוברי הצרפתית". ינקלביץ הביע התנגדות פומבית לכינון יחסים עם גרמניה שלאחר המלחמה. בספרו "הסליחה" (1967) טען כי לא ניתן לסלוח לגרמנים לאחר השואה, משום שהפוגעים עצמם מעולם לא ביקשו סליחה ואילו הקרבנות לא שרדו כדי לסלוח. לדידו, הסליחה היא עניין אישי ואינה יכולה להתבצע כמחווה לאומית כלפי מדינה. בספרו "הבלתי ניתן לתיאור" קבע כי "הסליחה מתה במחנות המוות". רצונו לנתק כל קשר תרבותי עם גרמניה דחקה אותו מחוץ לקהילה הספרותית במדינה. כמוזיקולוג, כתב אודות המלחינים קלוד דביסי, גבריאל פורה ומוריס ראוול. ספריו לא תורגמו לעברית. דניאל אפשטיין, "סוקרטס היהודי", ארץ אחרת 15, 30 באפריל 2003 שמואל ויגודה, ולדימיר ינקלביץ': פילוסוף יהודי נבוך, בתוך: "אדם לאדם", ספר היובל לכבוד פרופסור זאב הרוי. עורכים: שמואל ויגודה (ראשי), אסתי אייזנמן, ארי אקרמן, אבירם רביצקי). הוצאת מאגנס, ירושלים ולדימיר ינקלביץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) ולדימיר ינקלביץ, באתר Discogs (באנגלית) אתר המוקדש לו (בצרפתית) ינון ויגודה, חיפוש אחר הקיום האנושי החמקמק (אורכב 27.02.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר מכון הרטמן, 5 במרץ 2012 חיים מאיר נריה, על הסליחה, מוסף 'שבת', מקור ראשון, ט' בתשרי תשע"ב, 7 באוקטובר 2010 ולדימיר ינקלביץ (1903-1985), דף שער בספרייה הלאומית "על הסליחה," מתוך "פילוסופיה של המוסר", עמ' 1001
גביע דייוויס 1987

גביע דייוויס 1987 הייתה התחרות ה-76 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 71 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית המזרח). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת הודו בגטבורג. הוא הסתיים עם התוצאה 0:5 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם ה-4 בסך הכול. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון צ'כוסלובקיה, איטליה, גרמניה המערבית ויוגוסלביה נותרו בבית העליון. ארגנטינה, בריטניה, קוריאה הדרומית וארצות הברית ירדו לבתים אזוריים. בעקבות משחקי הבתים האזוריים ברזיל, ניו זילנד, שווייץ ודנמרק עלו לבית העליון. בתחרות שנת 1987, נבחרת ישראל לראשונה בתולדותיה שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צ'כוסלובקיה. לאחר ניצחון זה הנבחרת התייצבה מול הודו והפסידה. אתר התחרות
יצחק כ"ץ (ראש עירייה)

יצחק כ"ץ (19 באוקטובר 1911 - 19 במרץ 2011) היה מתמטיקאי ומהנדס, ראש העיר השני של רחובות. יצחק כ"ץ נולד בשבלי, בליטא, אז חלק מהאימפריה הרוסית וב־1924, בגיל 13, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישבו בתל אביב. הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה" ובסיום לימודיו היה פעיל במסגרת תנועת הנוער הלומד. ב־1930 נסע ללימודים באוניברסיטת סורבון בפריז, צרפת. הוא התקבל ללימודי פיזיקה ומתמטיקה וסיים תואר ראשון תוך שנתיים. הוא חזר ארצה והתפרנס ממתן שיעורים במקצועות אלה. כעבור זמן שב לפריז וסיים לימודים בבית ספר לעבודות ציבוריות בהנדסה. הוא חזר ארצה והתקבל לעבודה בחברת סולל בונה, ששלחה אותו לבצע פרויקטים של בנייה בסוריה, בלבנון ובבחריין. במלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא הבריטי, יחד עם מהנדסים נוספים, לשם ביצוע עבודות באיראן. ב־1947 עבר לעיר רחובות ומונה למנהל הסניף המקומי של סולל בונה. בהיותו חבר במפא"י הוצע לו מטעמה להתמודד על ראשות עיריית רחובות ולאחר הבחירות שנערכו ב־1955 זכה בכהונה. הוא המשיך בבחירות נוספות וכיהן והכיהן בתפקיד זה עד 1967. לאחר סיום כהונתו כראש עיריית רחובות שב יצחק כ"ץ לעבודה בסולל בונה ונשלח מטעמה לעבוד בזמביה לתקופה של שנה וחצי. בשנים 1969–1977 היה מנהל שיכון עובדים בסניפי באר שבע ואשדוד. בשנים 1977–1986 עבד עבור משרד הביטחון. בשנים 1987–1992 היה דירקטור מטעם הציבור בחברת "מנרב אחזקות". היה נשוי לנִצָּה, בת המורה ואיש הציבור הפתח תקוואי, אליהו ירקוני (גרינפלד) ולהם שלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יצחק כ"ץ בוויקישיתוף יצחק כ"ץ באתר הארכיון לתולדות רחובות
גביע דייוויס 1988

גביע דייוויס 1988 הייתה התחרות ה-77 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 74 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC. מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (2 בתי אירופה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). מנצחי הבתים האזוריים קיבלו זכות לעלות לבית העליון במקום 4 נבחרות החלשות של הבית העליון. לראשונה הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ותת-הבית התחתון תוך הסדרת העברות בינם. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת שוודיה לבין נבחרת גרמניה המערבית בגטבורג. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת גרמניה המערבית שניצחה בתחרות בפעם הראשונה. בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון ישראל, מקסיקו, פרגוואי וספרד נותרו בבית העליון. ברזיל, הודו, ניו זילנד ושווייץ ירדו לבתים אזוריים. בעקבות משחקי הבתים האזוריים ארצות הברית, אינדונזיה, אוסטריה וברית המועצות עלו לבית העליון. בתחרות שנת 1988, נבחרת ישראל המשיכה להיות מוצבת בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת איטליה. בעקבות הפסד זה הנבחרת הייתה צריכה לשחק מול נבחרת הודו על הישרדות בבית העליון. נבחרת ישראל זכתה בניצחון טכני. אתר התחרות תיאור המשחק ישראל-איטליה
קלמנוביץ

האם התכוונתם ל... אברהם קלמנוביץ – רב וראש ישיבה בפולין ובארצות הברית דב קלמנוביץ' – ראש ארגון נפגעי האיבה, הפצוע הראשון של האינתיפאדה הראשונה זליג קלמנוביץ' – מראשי ייווא ומהדמויות המרכזיות בחיי התרבות בגטו וילנה שבתאי קלמנוביץ' – מרגל ואיש עסקים רוסי
BM-24

BM-24 היא רקטה ארטילרית סובייטית. היא מסוגלת לירות רקטות 240 מ"מ מ-12 קני שיגור. ישנן 2 גרסאות ל-BM-24, הראשונה היא משגר שנישא על ידי משאית ZiL-151 6X6 ועלייה משגר והשנייה היא משגר שנישא על ידי טרקטור ארטילרי AT-S. רוב המערכות הותקנו על משאיות מתוצרת זיל. ייצור המערכת נמשך עד לשנות ה-80 של המאה ה-20. ברית המועצות ברית המועצות ישראל ישראל - היו מספר משגרים שנלקחו כשלל ממצרים במלחמת ששת הימים והיו בשימוש עד מלחמת לבנון הראשונה. מצרים מצרים סוריה סוריה עיראק עיראק קובה קובה תימן תימן מדיה וקבצים בנושא BM-24 בוויקישיתוף תיאור המערכת (ברוסית)