laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Ћ

תְשֵ'ה היא אות של הכתב הקירילי, המשמשת רק באלפבית הקירילי הסרבי, וצורתה (במיוחד זו של האות הקטנה) דומה לזו של H לטינית קטנה (Ћ ћ). הצליל של תש'ה מופק מהפלסיב המכתשי חסר הקול /t/ על ידי שיטוט. זוהי האות ה-23 באלפבית הסרבי. הוא שימש לראשונה על ידי דוסיטי אוברדוביץ' כתחייה של האות הקירילית הארכאית ג'רב (Ꙉ), ומאוחר יותר אומץ במילון הסרבי של ווק סטפנוביץ' קרדז'יץ' משנת 1818. הסימן המקביל ל-תש'א באלפבית הלטיני של Gaj הוא Ć. למרות היותה אות קירילית, נעשה שימוש ב-תש'ה גם בתעתיקים פונטיים סלובניים מבוססי לטיני עם אותו ערך כמו בסרבית.[דרוש מקור] בהיותה חלק משמות המשפחה הסרביים הנפוצים ביותר, התעתיק של תש'ה לאלפבית הלטיני חשוב מאוד; עם זאת, ישנן דרכים רבות לכתוב אותה בתעתיק. היא בדרך כלל נכתבת כ-⟨ć⟩, לפי האלפבית הלטיני הסרבי-קרואטי או, ללא הדיאקריטי, כ- ⟨c⟩; תעתיקים פחות תכופים הם ⟨tj⟩, ⟨tsh⟩, ⟨ty⟩, ⟨cj⟩, ⟨cy⟩, ⟨ch⟩ (משמש גם עבור Che), ו-⟨tch⟩, ⟨ts⟩ (האחרון, האחרון בהונגרית אבל ⟨cs⟩ ו-⟨ty⟩ נפוצים יותר). היא נראית דומה לשהא (Һ һ) אבל מלטפת. מכיוון שזו אחת האותיות הייחודיות לאלפבית הקירילי הסרבי, וגם האות הראשונה של המילה הסרבית לקירילית (ћирилица), תש'ה משמשת לעיתים קרובות כבסיס לסמלים עבור קבוצות שונות המעורבות באלפבית הקירילי. תש'ה מקבילה בעברית לת"ו גרושה. מדיה וקבצים בנושא Ћ בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ќ

קִייֵה היא אות של הכתב הקירילי, המשמשת רק באלפבית המקדוני. שם היא מייצגת את הפלסיב הפלאטלי חסר הקול /c/, או את ה-alveolo-palatal affricat חסר הקול /tɕ/. קייה היא האות ה-24 באלפבית זה. צורתה כצורת האות К עם סימן הטעמה עילי. היא מתוארת כ-⟨ḱ⟩ או לפעמים ⟨ķ⟩ או ⟨kj⟩. מילים עם אות זו קשורות לרוב לאלו בסרבו-קרואטית עם ⟨ћ⟩/⟨ć⟩ ובבולגרית עם ⟨щ⟩, ⟨т⟩ או ⟨к⟩. לדוגמה, ноќ מקדונית (noḱ, לילה) מקבילה לסרבו-קרואטית ноћ/noć, ולבולגרית нощ (nosht). סיום שם המשפחה הנפוץ -ić מאוית -иќ במקדונית. האות קייה מקבילה בעברית לקו"ף. מדיה וקבצים בנושא Ќ בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ў

אוּ קצרה היא אות באלפבית הקירילי. השפה הסלאבית היחידה המשתמשת באות זו בכתיב שלה היא בלארוסית, אם כי היא משמשת כסמל פונטי בחלק מהמילונים הרוסיים והאוקראינים. בין השפות הלא-סלאביות המשתמשות באלפבית קירילי, Ў משמשת בדונגנית, קרקפאלקית, קראצ'אית, אוסטית ו-יופיק סיבירית. היא משמשת גם באוזבקית - אות זו מתאימה ל-Oʻ באלפבית הלטיני האוזבקי וצלילה כשל האות W. מדיה וקבצים בנושא Ў בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עולם הענקים

עולם הענקים (באנגלית: Giantland) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1933 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. הסרט הוא עיבוד לאגדה "ג'ק ואפון הפלא" עם מיקי מאוס בתפקיד הראשי. מיקי מדובב על ידי וולט דיסני ואחייניו של מיקי מדובבים על ידי מרסלייט גארנר, שבאותה תקופה דיבבה בדרך כלל את מיני מאוס. זהו הסרט הקצר ה-62 בסדרת סרטי "מיקי מאוס", והשנים-עשר שיצא באותה השנה. הסרט היה קודמם האמנותי לסרטי דיסני מאוחרים יותר כמו "גוליבר מיקי" (1934), "חייט קטן ואמיץ" (1938) ו"חופשי ומאושר" (1947). הסרט גם סימן את הופעת הבכורה המונפשת של אחייניו של מיקי, אם כי המספר הגדול שלהם אינו עולה בקנה אחד עם שני האחיינים היחידיים של מיקי (מורטי ופרדי פילדמאוס) שהופיעו ברצועת הקומיקס. הסרט מתחיל כשמיקי מאוס יושב בבית וקורא את הספר "ג'ק ואפון הפלא". לבקשת אחייניו העכברונים הוא מספר להם את האגדה, למרות שהוא מכניס את עצמו לתפקיד ג'ק. בסיפור, מיקי מטפס על גבעול שעועית גבוה ומגיע ל"עולם הענקים", מקום בעננים בו הכל גדול יותר. מיקי רוכב על פרפר ענק לעבר טירה, שם הוא מסתכל פנימה דרך חור המנעול. בדיוק אז, הענק שגר בטירה חוזר הביתה ואינו מודע למיקי, שמתגנב פנימה לטירה. מיקי מתחבא בין המאכלים על שולחן האוכל כשהענק מתיישב לאכול וקורא עיתון. כשמיקי מתחבא בתוך גלגל של גבינה שווייצרית, הענק מכין כריך גבינה ומכניס בלי משים את מיקי לפיו. מיקי נמנע מלהילעס או להיבלע, ובסופו של דבר מחבל במקטרת של הענק כדי לברוח. הענק מנסה לתפוס את מיקי, אבל מיקי מעיף כפית פלפל לתוך פניו של הענק וגורם לו להתעטש. הענק מעיף את קיר הטירה מעוצמת העיטוש ומיקי רץ אל עבר גבעול השעועית כשהענק דולק אחריו. כאשר מיקי מגיע לתחתית גבעול השעועית הוא מצית אותו באש והענק נופל למטה ויוצר חור גדול באדמה. בחזרה לבית, מיקי מספר לאחייניו שהענק נפל דרך כדור הארץ עד לסין. כשמיקי שואל מה הם חשבו על הסיפור, העכברונת הצעירה ביותר נושפת לתוך הבקבוק שלה כאות בוז ולעג, מה שמעיד שהיא לא הסכימה. הסרט מסתיים במיקי שמושך בכתפיו והעכברונים מצחקקים. מיקי מאוס – וולט דיסני אחיינים – מרסלייט גארנר הענק בשנת 1934 פרסם דייוויד מקיי הוצאות לאור עיבוד לספר ילדים של סרט זה. כמו כן, בשנת 1934, טד אוסבורן כתב קו עלילתי המבוסס על הסרט, עבור רצועת הקומיקס מיקי מאוס בעיתון, בשם "רומפלוואט הענק". עיבוד זה היה הראשון לזהות את הענק בשמו. האיורים היו של פלויד גוטפרדסון וטד ת'ווייטס. מיני-משחק בסגנון Game & Watch המבוסס על הסרט מופיע במשחק הווידאו "Kingdom Hearts III". הסרט היה ההופעה המונפשת הראשונה של אחייניו של מיקי, למרות שהם הופיעו בקומיקס עוד בשנת 1932, ברצועת הקומיקס של פלויד גוטפרדסון שכותרתה "האחיינים של מיקי". הנחת היסוד של הסרט הייתה דומה ל"גוליבר מיקי", שיצא לאקרנים בשנה שלאחר מכן. "עולם הענקים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עולם הענקים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4. Grob, Gijs (2018). "Part Four: Mickey Mouse Superstar". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235. Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}: (עזרה) "Kingdom Hearts III last stage worlds to include incredible content; Giantland short-inspired minigame; rare Heartless capture system implemented".
נסיכות רויס-לובנשטיין

נסיכות (לורדות, רוזנות) רויס-לובנשטיין (בגרמנית: Herrschaft (Grafschaft, Fürstentum) Reuß-Lobenstein) הייתה מדינה בחלק הגרמני של האימפריה הרומית הקדושה. בני משפחת רויס-לובנשטיין השתייכו לענף רויס הצעיר. רויס-לובנשטיין התקיימה בשתי הזדמנויות, היא הוקמה לראשונה בשנת 1425 כלורדות עם היינריך השני, הלורד של רויס-לובנשטיין שהפך לשליט הראשון. הלורדות הראשונה של רויס-לובנשטיין הגיעה לסיומה בשנת 1547 כאשר השטח עבר לרויס-פלאואן. רויס-לובנשטיין הוקמה מחדש בשנת 1647 שוב כלורדות אשר נשארה עד 1673 כאשר תואר הלורד שודרג לתואר רוזן. לאחר מותו של הרוזן היינריך העשירי ב-1671, נשלטה רויס-לובנשטיין במשותף על ידי שלושת בניו היינריך השלישי, היינריך השמיני והיינריך העשירי. בשנת 1678 חולקה רויס-לובנשטיין כאשר היינריך השלישי נותר רוזן רויס-לובנשטיין, היינריך השמיני הפך לרוזן רויס-הירשברג והיינריך העשירי הפך לרוזן רויס-אברסדורף. רויס-לובנשטיין חולקה בפעם השנייה בשנת 1710 לאחר מותו של היינריך השלישי, כאשר רויס-זלביץ הוקמה עבור בנו הצעיר היינריך העשרים ושישה בעוד בנו הבכור היינריך החמישה עשר ירש אותו כרוזן של רויס-לובנשטיין. רויס-לובנשטיין הועלתה לדרגת נסיכות ב-1790 והצטרפה לקונפדרציה של הריין ב-15 בדצמבר 1806. עם מותו של הנסיך היינריך החמישים וארבעה בשנת 1824 נכחד קו רויס-לובנשטיין והנחלה עברה בירושה לידי הנסיך מרויס-אברסדורף. היינריך השני, 1425–1470 היינריך הראשון, 1482–1487 היינריך השני, 1482–1500 היינריך השלישי, 1482–1498 היינריך הראשון, 1500–1538 היינריך השני, 1500–1547 לרויס-פלאואן, 1547 היינריך העשירי, 1647–1671 היינריך השלישי, 1671–1710 היינריך השמיני, 1671–1673 היינריך העשירי, 1671–1673 הועלתה לרוזנות, 1673 היינריך השלישי, 1673–1710 היינריך השמיני (רוזן רויס-הירשברג מ-1678), 1673–1678 היינריך העשירי (רוזן רויס-אברסדורף מ-1678), 1673–1678 היינריך החמישה עשר, 1710–1739 היינריך השני, 1739–1782 היינריך השלושים וחמישה, 1782–1790 הועלתה לנסיכות, 1790 היינריך השלושים וחמישה, 1790–1805 היינריך החמישים וארבעה, 1805–24 לרויס-אברסדורף, 1824
אני וטלי בארץ הלמה

אני וטלי בארץ הלמה הוא ספר שירים שכתב אברהם שלונסקי ויצא בהוצאת ספרית פועלים ב-1957. בספר שולבו איוריו של יחזקאל קמחי. הספר נכלל ברשימת הספרים שמומלצים על ידי משרד החינוך ומיועדים לילדים בגילאי 7–9. ב-2003 הוציאה הוצאת ספרית פועלים הקיבוץ המאוחד מהדורה מחודשת ומקוצרת של הספר, שכלל איורים צבעוניים של דני קרמן. בהוצאה החליטו לשנות את שם הספר - במקום "אני וטלי, או ספר מארץ-הלמה" נקרא הספר המחודש "אני וטלי בארץ הלמה". הספר הוא דו-שיח בין הסב - אברם לבין נכדתו טלי. דמותה של טלי מבוססת על חמוטל (טלי), שסבתה (אמה של אמה) הייתה נשואה לשלונסקי. שלונסקי ראה בטלי נכדה לכל דבר. בהקדשה שכתב לה הנציח שלונסקי את הקשר בינה לבין גיבורת הספר: "לטלי, שהייתה (ותהיה לי תמיד) הנכדה האהובה, 'המוזה' של ספר שירים שלם". הספר נכתב כשהוריה של טלי נסעו מחוץ לישראל והשאירו אותה בבית סביה אברהם ומירה שלונסקי. באחד הראיונות אמר שלונסקי: "'אני וטלי בארץ הלמה' זאת הילדות של טלי נכדתי. כאן על המרפסת הזאת התנהלו מרבית השיחות". הספר כולל דיאלוג בין שאלותיה של טלי הקטנה למשורר אברהם שלונסקי, המשיב לה בלשון מתחכמת ויצירתית. השיח בין השניים כולל פלפולי לשון שמתחילים ב"למה", ומנסים להתחקות אחר הקשר בין מילים למשמעותן. הספר מלא הומור ותחכום לשוני, חידושי לשון והתייחסות לערכים אוניברסליים בגישתו הלשונית המודרניסטית והמחדשת של שלונסקי. למה חמסין נקרא חמסין? למה יש חרטום לעגור? למה קוראים לדג דג? וגם למה כן ולמה לא? בתכול השמיים בִּתְכוֹל הַשָׁמַיִם, בְּגֹבַהּ כִּי רָב, כְּבָר שָׁטוּ אַלְפַּיִם דָגִים שֶׁל זָהָב. וְלַיְלָה שׁוֹטֵחַ רִשְׁתּוֹ לְצוּדָם וְצָד הַיָרֵחַ הַבָּא מִן הַיָם. וְרוּחַ נוֹשֶׁבֶת, וְלֶטֶף לָהּ רַךְ. וְטַלִי חוֹשֶׁבֶת וְסָחָה לִי כָּךְ: "הָעֶרֶב עָשִׂיתָ אֶת כָּל הַדְּבָרִים, אַךְ עוֹד לֹא נִסִיתָ לִכְתּוֹב לִי שִׁירִים. הִנֵה הַמַחְבֶּרֶת, הִנֵה גַם הָעֵט, אֶפְשָׁר, זֹאת אוֹמֶרֶת, מְעַט לְפַיֵט." יָשַׁבְתִּי, חָשַׁבְתִּי: אוּלַי… וַאֲבָל… וְשִׁיר זֶה כָּתַבְתִּי בִּשְׁבִיל חֲמוּטַל: את השיר "בתכול השמיים" הלחינה נעמי שמר וביצעה צילה דגן.צילה דגן - בתכול השמיים, נבדק ב-2023-01-13 אני וטלי בארץ הלמה, כאן ארכיון, יוטיוב אני וטלי בארץ הלמה - חדש שלונסקי אברהם, באתר ספריית הפועלים הקיבוץ המאוחד פרופ' חגית הלפרין, דנה ואברהם, באתר שלונסקי חגית הלפרין, בתכול השמיים, באתר שלונסקי דבורה מצה, שירי הילדים של שלונסקי, באתר דעת יעל דר, אלוף הקונדס הפיוטי, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2003
נסיכות זאלם

נסיכות זאלם (בגרמנית: Fürstentum Salm) הייתה מדינת חסות קצרת מועד של צרפת הנפוליאונית הממוקמת בווסטפאליה. זאלם הוקמה בשנת 1802 כמדינה של האימפריה הרומית הקדושה על מנת לפצות את הנסיכים של זאלם-קירבורג וזאלם-זאלם, שאיבדו את מדינותיהם לצרפת בשנים 1793–1795. שטחה של הנסיכות החדשה הוקצה רשמית על ידי ה- Reichsdeputationshauptschluss של 1803. השטח החדש לא היה סמוך לרוב השטחים הישנים של הנסיכים, אלא הרחיב את רוזנות אנהולט, שהייתה נחלתו של נסיך זאלם-זאלם. רוב השטח נלקח מבישופות מינסטר שפורקה. נסיכות זאלם נשלטה במשותף על ידי הנסיכים של זאלם-קירבורג וזאלם-זאלם, פרידריך הרביעי, נסיך זאלם-קירבורג, וקונסטנטין, נסיך זאלם-זאלם; לכל ענף היו זכויות ריבוניות שוות, אך לאף אחד מהם לא היה טריטוריה נפרדת. זאלם הפכה לעצמאית והצטרפה לקונפדרציה של הריין ב-1806. היא סופחה לצרפת ב-1811. שטחה ניתן לפרוסיה על ידי קונגרס וינה ב-1815; זה הפך לחלק המערבי ביותר של פרובינציית וסטפאליה הפרוסית. בשנת 1871, הקיסרות הגרמנית השתמשה בדגל זהה לדגל הטריקולור של זאלם. בירת זאלם הייתה בוכולט. לזאלם היה שטח של כ-1,760 ק"מ 2 ואוכלוסייה של 59,086. היא כיסתה בערך את אותו שטח כמו מחוז בורקן של היום. נסיכות זאלם באתר flaggenlexikon
רוזנות ויד

רוזנות ויד (בגרמנית: Grafschaft Wied) הייתה טריטוריה של האימפריה הרומית הקדושה הממוקמת על נהר ויד היכן שהוא פוגש את הריין. ויד הופיעה כרוזנות מוקדם יותר ממדינות רבות אחרות בגרמניה. בין השנים 1243–1462, ויד אוחדה עם רוזנות איזנבורג בשם איזנבורג-ויד. ויד חולקה פעמיים: בין ויד לבין ויד-דירדורף ב-1631, ובין ויד-נויוויד לוויד-רונקל ב-1698. הרוזנות שולבה בדוכסות נסאו ב-1806 ובממלכת פרוסיה בקונגרס וינה ב-1815. מאז 1946, שטחה היה חלק מהמדינה הפדרלית הגרמנית של ריינלנד-פפאלץ. דרך וילהלם, נסיך אלבניה, בית ויד שלט בנסיכות אלבניה ב-1914. מטפריד הראשון (בערך 860– ?) אברהרד מטפריד השני ריצ'ווין השני ריכווין השלישי ריכווין הרביעי (1093–1112) מטפריד השלישי (1093–1129) בורכארד (? –1152) זיגפריד (1129–1161) תאודוריק (1158–1189) גאורג, בשנים 1217–1218 היה מפקד הצלב הגרמני של מסע הצלב החמישי לותר (? –1243) פרידריך הראשון (1462–1487) וילהלם השלישי, רוזן מרס ( 1487–1526) יוהאן הראשון (1487–1533) פיליפ (1533–1535) יוהאן השני (1535–1581) הרמן הראשון (1581–1591) וילהלם הרביעי (1581–1612) הרמן השני (1581–1631) פרידריך השני (1631–1698) חולקה בין ויד-נויוויד ו-ויד-רונקל טירת אלטוויד טירת רונקל, משכנו של המחוז העליון טירת נויוויד, משכנו של המחוז התחתון מדיה וקבצים בנושא רוזנות ויד בוויקישיתוף
שירה מרגלית

האם התכוונתם ל... שירה מרגלית (אשת עסקים) (ילידת 1969) – אשת עסקים ישראלית בתחום התקשורת והפרסום שירה מרגלית (מוזיקאית) (ילידת 1994) – זמרת-יוצרת ישראלית ראו גם מרגלית
רוזנות ויד-נויוויד

רוזנות (נסיכות) ויד-נויוויד (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Wied-Neuwied) הייתה מדינה גרמנית בצפון מזרח ריינלנד-פפאלץ, גרמניה, הממוקמת צפונית מזרחית לנהר הריין שמאגף את הצד הצפוני של העיר נויוויד. ויד-נויוויד הוקמה כתוצאה מחלוקת רוזנות ויד. מעמדה הועלה מרוזנות לנסיכות ב-1784. היא סופחה לנסאו ופרוסיה ב-1806. בית ויד-נויוויד שלט לזמן קצר בנסיכות אלבניה בשנת 1914 באמצעות וילהלם, נסיך אלבניה, בנו הצעיר של הנסיך וילהלם. בין חברי המשפחה הבולטים האחרים היו הנסיך אלכסנדר פיליפ מקסימיליאן, בנו השני של הנסיך יוהאן פרידריך אלכסנדר, מגלה ארצות מפורסם, אתנולוג וחוקר טבע, והנסיכה אליזבת, בתו של הנסיך הרמן, שנישאה למלך קרול הראשון, מלך רומניה. פרידריך וילהלם, 1698–1737 יוהאן פרידריך אלכסנדר, 1737–1784 יוהאן פרידריך אלכסנדר, 1784–1791 פרידריך קרל, 1791–1802 יוהאן אוגוסט, 1802–1806 יוהאן אוגוסט, הנסיך השלישי 1806–1836 (1779–1836) הרמן, הנסיך הרביעי 1836–1864 (1814–1864) וילהלם, הנסיך החמישי 1864–1907 (1845–1907) וילהלם פרידריך, הנסיך השישי 1907–1945 (1872–1945) נסיך הכתר הרמן (1899–1941) פרידריך וילהלם, הנסיך השביעי 1945–2000 (1931–2000) הנסיך אלכסנדר (נולד 1960) - ויתר על זכויותיו קרל, הנסיך השמיני 2000–2015 (1961–2015) מקסימיליאן, הנסיך התשיעי 2015–הווה (נולד 1999) הנסיך פרידריך (נולד 2001) הנסיך וולף-היינריך (נולד 1979) הנסיך מטפריד (נולד 1935) הנסיך כריסטיאן (נולד 1968) הנסיך קונסטנטין (נולד 2003) הנסיך לאופולד (נולד 2006) הנסיך אלכסנדר (נולד 2007) הנסיך פרידריך (נולד 2010) הנסיך מגנוס (נולד 1972) הנסיך דיטריך (1901–1976) הנסיך מקסימיליאן (1929–2008) הנסיך אולריך (1931–2010) הנסיך וילהלם (נולד 1970) הנסיך פרידריך (נולד 2001) הנסיך גאורג (נולד 2004) הנסיך פיליפ (נולד 2010) הנסיך לודוויג-אויגן (1938–2001) הנסיך אדוארד (נולד 1968) וילהלם, נסיך אלבניה 1914 (1876–1945) קרול ויקטור, נסיך הכתר של אלבניה (1917–1977)
זורק אבן למרקוליס

זורק אבן למרקוליס הוא פתגם תלמודי שבא לתאר מי שהתכוון לטוב ונמצא עושה רעה. מרקוליס הוא הנוסח התנאי לשמו של האל הרומאי מרקוריוס, שעל-פי המשנה, דרך עבודתו הייתה הוספה לערימת האבנים שליד פסלו. זורק אבן למרקוליס הוא מי שראה את פסלו של האליל, והשליך עליו אבן לאות גנאי, מבלי לדעת שבכך הוא למעשה עובד את האליל. מקור הביטוי הוא בתלמוד הבבלי, בסיפור על רב מנשה. דוגמה לשימוש בביטוי נמצאת בתלמוד הבבלי, מסכת חולין, בה נאמר: "כל השונה לתלמיד שאינו הגון, כזורק אבן למרקוליס".. ועוד על דרך זו נאמר בתוספתא: "כשם שזורק אבן למרקוליס עובד עבודה זרה, כך כל המכבד רשע כאלו עובד עבודה זרה". שני הביטויים באים לתאר אדם שהתכוון לטוב, ונמצא עושה רע: השונה לתלמיד שאינו הגון התכוון לטוב, שהרי התכוון ללמדו תורה, אך נמצא עושה רע - שכן לימד תורה לאדם שישתמש בה לרעה. וכך גם המכבד רשע התכוון לטוב, שהרי התכוון לכבד אדם, אך נמצא עושה רע - שכן בכך שכיבד רשע הביא להגדלת כוחו בקרב החברה, והגדלת כוחו של רשע בקרב החברה מביאה לרעה. לתיאור המצב ההפוך, של מי שהתכוון להרע ונמצא עושה טובה, משמש הביטוי "בא לקלל ונמצא מברך", המבוסס על סיפורו של בלעם בן בעור. מרקוליס, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" משנה, מסכת סנהדרין, פרק ז', משנה ו' תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ד, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קל"ג, עמוד א' תוספתא ע"ז פ"ז סוף
להיות כוכב

להיות כוכב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003 בבימויו של ארנון צדוק, עם ארנון צדוק ואלונה טל בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי חיים ובני אידיסיס, והוא מבוסס על סיפורים אמיתיים של בני נוער מ"בית השנטי". צוריאל (צורי) אבן-חן (ארנון צדוק) הוא מורה לתיאטרון בתיכון לאמנויות בתל אביב המנוהל על ידי בלהה (איריס ברנע). הוא מורה קפדן וקשוח שלא עושה הנחות לשום תלמיד. כאשר התלמידה לילך (אלונה טל) מאחרת לחזרה, הוא מסלק אותה מההופעה. אביה מפעיל לחץ על המנהלת אך צורי מסרב לחזור מהחלטתו. לילך קובעת פגיעה בבית קפה עם צורי. בלילה נעצר צורי ושני חוקרי משטרה (עודד לאופולד ויונתן צ'רצ'י) מאשימים אותו בתקיפה ובאונס של לילך שנמצאה חבולה ומדממת באחד הרחובות. צורי מכחיש בתוקף אך העניין מתפרסם והוא מושעה מיד לעבודתו. הוא משוחרר בערבות של אביו החורג דוד (גבי עמרני) עד למשפט. עולמו של צורי חרב עליו. הוא משוטט ברחובות ומגיע להוסטל של סימונה (אורית שר) שאליו מגיעים נערים ונערות שנפלטו ממשפחותיהם. הוא מציעה לסימונה לארגן חוג תיאטרון בקרב הנערים והיא מסכימה למרות שהיא לא בטוחה שיצליח. צורי מבחין בלילך בין הנערים אך היא מתעלמת ממנו. העלילה מתרכזת במספר בני נוער: עמוס (אושרי כהן), נער חרדי המתעניין הציור ואמנות, שברח מביתו מכיוון שאביו שמורל (שלום שמואלוב) הכה אותו לאחר שתפס אותו עם הנערה החרדית רות (שיר אידלסון), מצא את ציוריו וקרע אותם. עמוס בורח עם רות אך חרדים תופסים אותם, מכים אותו וחוטפים את רות בכוח חזרה לאולפנה. זוהר (חיים אלמקיס), בן לעובד זר טורקי (ז'יל בן דוד) שנמצא כעת במאסר ומחכה לגירוש. הוא מבקר מדי פעם אצל אביו והם משוחחים בטורקית. לבנה (לי טלצ'י), נערה לאחר אונס, מתנגדת לכל מגע פיזי. צ'ולוט (צביקה איזיקיאס), נער שמצטיין בריקוד אבל ביישן. צורי רוצה לרתום את הנערים להופעה. בתחילה הוא נתקל בחוסר רצון אך בהמשך הם משתפים פעולה. אביה של לילך (פיני מיטלמן) מגיע להוסטל וחוטף את לילך. צורי רודף אחריהם ולילך זורקת את עצמה מהרכב. מתברר שהאב התעלל מינית בלילך. האב בורח לגרמניה וצורי מזוכה מאשמה. כעת מגיעה בלהה ומציעה לצורי לחזור לבית הספר. הוא מסכים בתנאי שההופעה של נערי ההוסטל תיערך באולם של בית הספר. בלהה מסכימה ההופעה נערכה לפני קהל בהצלחה. זוהר מופיע בסטנד אפ, צ'ולוט ולבנה מופיעים בריקוד ולילך מסיימת בשיר. לבסוף צורי מחליט לעזוב את בית הספר ולהדריך קבוצות נוער בדרום תל אביב. "להיות כוכב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "להיות כוכב", באתר ספר הקולנוע הישראלי "להיות כוכב", באתר אידיבי "להיות כוכב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) להיות כוכב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית להיות כוכב, בספר הקולנוע הישראלי להיות כוכב, באתר "סרט"
רוזנות ויד-רונקל

רוזנות (נסיכות) ויד-רונקל (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Wied-Runkel) הייתה מדינה ריבונית גרמנית קטנה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. ויד-רונקל הייתה ממוקמת סביב העיירה והטירה של רונקל, הממוקמת על נהר לאהן. היא השתרעה מהעיירה רונקל עד צפונה יותר לשופבאך, אך החזיקה גם במובלעת ממזרח לווילמאר. ויד-רונקל הוקמה כתוצאה מחלוקת רוזנות ויד, והועלתה מרוזנות לנסיכות ב-1791. ויד-רונקל סופחה לנסאו בשנת 1806. 1698–1699: יוהאן פרידריך וילהלם († 1698) 1692–1706: מקסימיליאן היינריך († 1706), נכדו 1706–1762: יוהאן לודוויג אדולף († 1762), בנו 1762–1791: כריסטיאן לודוויג († 1791), בנו 1791–1791: כריסטיאן לודוויג († 1791) 1791–1806: קרל לודוויג פרידריך אלכסנדר († 1824), בנו, ב-1806, איבד את השליטה בנסיכות ונותר עם התואר נסיך ויד ולורד רונקל
רוזנות ויד-דירדורף

רוזנות ויד-דירדורף (בגרמנית: Grafschaft Wied-Dierdorf) הייתה רוזנות בשטחי ריינלנד-פפאלץ, גרמניה של ימינו, שהייתה ממוקמת על נהר ויד והייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה. הרוזנות הוקמה בעקבות חלוקת רוזנות ויד בשנת 1631, ועברה בירושה לידי רוזנות ויד-נויוויד בשנת 1709. יוהאן ארנסט (1631–1664) לודוויג פרידריך (1664–1709)
גליה פת-שמיר

גליה פת-שמיר (נולדה ב-1962) היא פילוסופית וסינולוגית ישראלית, פרופסור מן המניין בחוג לפילוסופיה ובחוג ללימודי מזרח אסיה בפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין באוניברסיטת תל אביב. היא עומדת בראש מרכז רוח המקום - מרכז למנהיגות רוח בקהילה ע"ש ג'ק ג'וזף ומורטון מנדל. תחומי העניין שלה כוללים: פילוסופיה סינית (בעיקר קונפוציאניזם, נאו-קונפוציאניזם, דאואיזם), פילוסופיה השוואתית, אתיקה, ופילוסופיה של הדת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בשנת 1985 סיימה לימודיה לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובשנת 1990 סיימה לימודיה לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1997 קיבלה דוקטורט בלימודי דתות מאוניברסיטת הרוורד. פת-שמיר נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת בתל אביב. פת-שמיר עוסקת בהתנדבות גם ביישומים של רעיונות מהפילוסופיה הסינית בעבודה קהילתית. בין היתר התנדבה "תוכנית סלעית" - סיוע לנשים במעגל הזנות, של משרד הרווחה ועיריית תל אביב-יפו, במתנ"ס עראבה, ובבתי-ספר בתל אביב וסביבתה. אדם לאדם חידה, אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור, 2004 אדם דרך - הטונגשו: טקסט ופרשנות, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2016 To Broaden the Way - A Confucian - Jewish Dialogue. Lexington Press, 2006. Persons Emerging : Three Neo-Confucian Perspectives on Transcending Self-Boundaries. Albany New York, State University New York Press, 2021. דף המרצה באתר אוניברסיטת תל אביב גליה פת-שמיר, באתר ResearchGate גליה פת-שמיר, באתר גוגל סקולר גליה פת-שמיר, באתר Academia.edu ראיונות שני מויאל, "פעם היה נדמה שזה לא בסדר ללמוד בשביל הכיף. היום זה הכי בסדר", באתר Time Out תל אביב, 17 באוקטובר 2018 הרצאות פרופ' גליה פת שמיר: "משמעות החיים? תכלית הקיום? רעיונות מהפילוסופיה הסינית" באתר יוטיוב פרופ' גליה פת שמיר: "על מוות ואלמוות (או: איך לחיות לנצח?)" באתר יוטיוב יישום שפת "הדרך" (דאו) הקונפוציאנית בקידום המימוש העצמי בעולם העבודה של נשים בסיכון באתר יוטיוב דף המרצה באתר אוניברסיטת תל אביב שני מויאל, "פעם היה נדמה שזה לא בסדר ללמוד בשביל הכיף. היום זה הכי בסדר", באתר Time Out תל אביב, 17 באוקטובר 2018 יישום שפת "הדרך" (דאו) הקונפוציאנית בקידום המימוש העצמי בעולם העבודה של נשים בסיכון באתר יוטיוב סלעית - סיוע לנשים במעגל הזנות, באתר כל זכות באתר כל זכות
745

שנת 745 היא השנה ה-45 במאה ה-8. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. ללא תאריך מדויק: אירופה: פפין הגוץ מלך הפרנקים יוצא למלחמה באיטליה אירופה: מגפת דבר מתפרצת בקונסטנטינופול ומתפשטת בכל אירופה גרמניה: בוניפציוס הקדוש הופך לבישוף מיינץ, לאחר שהבישוף הקודם הורשע בנקמת דם והוסר מתפקידו מרכז אסיה: נפילת האימפריה הגקטורקית השנייה במרכז אסיה, לאחר הירצחו של הכגן האחרון, בומיי. במזרח צוברים האויגרים כוח, בעוד שמערב האימפריה נופל לידי הקרלוקים המזרח התיכון/בית אומיה: הח'ליף אבראהים מוסר מתפקידו על ידי בן דודו מרואן השני; מרוואן השני, הנלחם באויבי בית אומיה, מחליט להרוס את חומות ירושלים בוואריה כבשה את ממלכת קאראנאטיה והפכה אותה לרוזנות. 10 בנובמבר – מוסא אלכאט'ם, אימאם שיעי (נפטר ב-799) ללא תאריך מדויק: אל-ואקידי, היסטוריון מוסלמי (נפטר ב-822) ללא תאריך מדויק: אבראהים, ח'ליף מבית אומיה להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 745‎ נפטרים ב-745‎ מדיה וקבצים בנושא 745 בוויקישיתוף
נסיכות רויס-שלייץ

רוזנות (נסיכות) רויס-שלייץ (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Reuss-Schleiz) הייתה רוזנות גרמנית מבית רויס, אשר הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, הקונפדרציה של הריין והקונפדרציה הגרמנית. השלטון במזרח תורינגיה הפך לעצמאי עם חלוקת הרוזנות הקיסרית של רויס לקו הצעיר, האמצעי והמבוגר. רויס-שלייץ השתייכה בתחילה לקו האמצעי מ-1596 עד 1616, אולם הגיעה לבסוף לקו הצעיר, שם הייתה אחד מענפי הבית. בשנת 1802 מת היינריך השלושים, רוזן רויס-גרה והיינריך הארבעים ושניים, רוזן שלייץ איחד את שתי הרוזנויות תחת שלטונו. ב-9 באפריל 1806 היינריך קיבל את התואר נסיך מידי נפוליאון. בשנת 1807 הנסיכות הצטרפה לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1815 היא הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית. שלייץ הייתה מקום מגוריו של ענף זה של הקו הצעיר עד אמצע המאה ה-19. ב-1848 נפלו שטחי רויס-אברסדורף, שכללו מאז 1824 גם את אזורי רויס-לובנשטיין, לענף רויס-שלייץ, ומכיוון שקו גרה כבר עבר בירושה משותפת לידי שלייץ, לובנשטיין ואברסדורף ב-1802, החזיק הענף בכל שטחי הקו הצעיר, וכתוצאה מכך ייסד את נסיכות רויס הקו הצעיר ב-1848. עם עלייתה של גרה והפכה לעיר תעשייתית ומסחרית חשובה במאה ה-19, חשיבותה של שלייץ ירדה יותר ויותר, ובשל כך בשנת 1848 הפכה גרה למקום מגוריה של הנסיכות החדשה שהוקמה נסיכות רויס הקו הצעיר במקום שלייץ. היינריך התשיעי (1647–1666) (* 1616; † 1666) היינריך הראשון (1666–1673) (* 1639; † 1692), מ-1647 עד 1666 מר רויס צו סאלבורג היינריך הראשון (1673–1692) (* 1639; † 1692) היינריך האחד עשר (1692–1726) (*1669; †1726) היינריך הראשון (1726–1744) (* 1695; † 1744) היינריך השנים עשר (1744–1784) (* 1716; † 1784) היינריך הארבעים ושניים (1784–1806) (* 1752; † 1818) היינריך הארבעים ושניים (1806–1818) (* 1752; † 1818) היינריך השישים ושניים (1818–1848) (* 1785; † 1854), מאז 1848 נסיך רויס מהקו הצעיר מדיה וקבצים בנושא נסיכות רויס-שלייץ בוויקישיתוף שליטי מדינות גרמניה