laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רשימת האנשים החזקים בעולם לפי פורבס

רשימת האנשים החזקים ביותר בעולם של פורבס היא רשימה שנתית שהתפרסמה בשנים 2009–2018 (למעט בשנת 2017). הרשימה דירגה את האנשים על החזקים בעולם על פי שלושה מדדים: ההשפעה הכלכלית שלהם, ההשפעה על בני אדם, וההשפעה על המאורעות הבינלאומיים. ברשימה יש משבצת אחת לכל 100 מיליון איש. כלומר, בשנת 2009 היו ברשימה 67 מקומות ובשנת 2018 היו בה 75. הערה: לא פורסמה רשימה לשנת 2017 מוקש אמבאני לויד בלנקפיין מייקל בלומברג סרגיי ברין וורן באפט ג'יימי דיימון לארי פינק (מנכ"ל בלאקרוק) ביל גייטס לי קה שינג עלי חמינאי אנג'לה מרקל רופרט מרדוק בנימין נתניהו לארי פייג' ולדימיר פוטין קרלוס סלים ברנרד ארנו (לא מופיע: 2016) ג'ף בזוס (לא מופיע: 2009) ג'ף אימלט (לא מופיע: 2018) חליפה בן זייד אל נהיאן (לא מופיע: 2009) צ'ארלס קוק (לא מופיע: 2009) רובין לי (לא מופיע: 2009) ברק אובמה (לא מופיע: 2018) מסיושי סאן (לא מופיע: 2009) רקס טילרסון (לא מופיע: 2018) מארק צוקרברג (לא מופיע: 2009) טים קוק (לא מופיע: 2009 & 2010) מריו דראגי (לא מופיע: 2009 ו-2010) שי ג'ינפינג (לא מופיע: 2009 & 2010) כריסטין לגארד (לא מופיעה: 2009 & 2010) לאקשמי מיטאל (לא מופיע: 2016 & 2018) ג'ון רוברטס (לא מופיע: 2010 & 2011) אקיו טויודה (לא מופיע: 2010 & 2011) 1 שי ג'ינפינג 2 ולדימיר פוטין 3 דונלד טראמפ 4 אנגלה מרקל 5 ג'ף בזוס 6 פרנציסקוס האפיפיור 7 ביל גייטס 8 מוחמד בן סלמאן אאל סעוד 9 נרנדרה מודי 10 לארי פייג' Michael Noer and Nicole Perlroth (11 בנובמבר 2009). "The World's Most Powerful People". Forbes. נבדק ב-2009-11-16. {{cite news}}: (עזרה) Ewalt, David M. (4 בנובמבר 2015). "The World's Most Powerful People 2015". Forbes (באנגלית). נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite news}}: (עזרה) Ewalt, David M. (14 בדצמבר 2016). "The World's Most Powerful People 2016". Forbes (באנגלית). נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite news}}: (עזרה) Ewalt, David M. (8 במאי 2018). "The World's Most Powerful People 2018". Forbes (באנגלית). נבדק ב-10 במאי 2018. {{cite news}}: (עזרה)
ריהאם יעקוב

ריהאם יעקוב (בערבית: ريهام يعقوب; 28 בדצמבר 1991 – 19 באוגוסט 2020) הייתה רופאה ופעילה למען זכויות אדם עיראקית. נהגה באופן עקבי לצאת בקמפיינים נגד הפרת זכויות אדם בעיראק, והייתה דמות בולטת במחאה נגד הממשל העיראקי מאז 2018, עד להתנקשות בחייה ב־2020. ב-19 באוגוסט 2020, נורתה ריהאם יעקוב בראשה על ידי מתנקש בבצרה. לפי עדויות, אדם הרכוב על אופנוע נצמד למכונית בה שהתה יעקוב, ופתח לעברה באש. יעקוב נהרגה, ועוד שלוש נשים ששהו עמה נפצעו מהירי, אחת הפצועות מתה מפצעיה מאוחר יותר. בעקבות הרצח, ראש ממשלת עיראק מוסטפא אל-כאזמי הבטיח לעשות כל שנדרש על מנת שכוחות הביטחון יעשו את המוטל עליהם. ז'נין הניס-פלאסחארט תיארה את הרצח כ"איום רציני לביטחון וליציבות" בבצרה. מדיה וקבצים בנושא ריהאם יעקוב בוויקישיתוף ריהאם יעקוב, ברשת החברתית פייסבוק Iraq: Gunmen attack civil activists in Basra August 19, GardaWorld (באנגלית) Iraq: Prominent female activist killed by unknown gunmen in Basra, www.aljazeera.com (באנגלית) "Female Iraqi activist killed in Basra as gunmen target protesters". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-08-20. נבדק ב-2020-10-27. Iraq: UN Mission condemns killings of activists in Basra, UN News, ‏21 באוגוסט 2020 (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריהאם יעקוב".
Mr. Sandman

"Mr. Sandman" ("מיסטר סנדמן") הוא שיר פופולרי שנכתב על ידי פאט בלארד. השיר הוקלט לראשונה במאי 1954 על ידי ווהן מונרו ותזמורתו, ומאוחר יותר באותה שנה הוקלט על ידי להקת הנשים האמריקנית הקורדטס ועל ידי להקות הקוורטט (אנ')‏ וה-The Four Aces (אנ'). מילות השיר מביעות בקשה ממיסטר סנדמן, שיביא עימו חלום – התייחסות לדמות הפולקלוריסטית איש החול אשר מביאה חלומות (טובים או רעים) על ידי הזלפת חול על עיני הישנים מתוך שקית חול התלויה לו על צווארו. ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי צ'אק ברי, צ'ט אטקינס, לינדה מקרטני, לינדה רונסטאדט, מרווין גיי, שרה ברליס, האחיות אנדרוז ו-Pomplamoose. השיר מסומפל בסינגל של הזמרת הישראלית נועה קירל, "Please Don't Suck". מידע על היצירה "Mr. Sandman" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Mr. Sandman" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Mr. Sandman" באתר Genius מידע על היצירה Mr. Sandman, באתר Songfacts.com (באנגלית) בן שלו, נועה קירל הוציאה שיר בינלאומי סופר־קליט בלי קמצוץ של מקוריות, באתר הארץ, 14 ביולי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Louie Louie

Louie Louie (לואי לואי) הוא שיר רית'ם אנד בלוז שנכתב והולחן על ידי המוזיקאי האמריקאי ריצ'רד ברי בשנת 1955. הגרסה הנודעת ביותר של השיר היא הגרסה שבוצעה בשנת 1963 על ידי להקת הגראז' רוק The Kingsmen (אנ'). השיר מבוסס על המנגינה "אל לוקו צ'ה צ'ה". השיר עוסק במלח ג'מייקני שחוזר לג'מייקה על מנת להיפגש שוב עם אהובתו. ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי הקינקס, The Beach Boys, אוטיס רדינג, הטרוגס, דייוויד בואי, אייק וטינה טרנר, פרנק זאפה להקת גרייטפול דד, להקת MC5, פטי סמית', להקת הקלאש, להקת מוטורהד, בארי וייט, ג'ואן ג'ט, איגי פופ, רוברט פלאנט, ולהקת קיס. מידע על היצירה "Louie Louie" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Louie Louie" באתר SecondHandSongs מידע על היצירה Louie Louie, באתר Songfacts.com (באנגלית) The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Tutti Frutti

Tutti Frutti (טוטי פרוטי) הוא שיר שנכתב על ידי הזמר האמריקאי ליטל ריצ'רד ודורותי להבוסטרי אשר הוקלט לראשונה בשנת 1955 והפך בהמשך ללהיט הגדול הראשון של ליטל ריצ'רד. השיר דורג בעבר במקום ה-43 בדירוג 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון. ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי אלביס פרסלי, להקת קווין, אלטון ג'ון, ולהקת MC5. מידע על היצירה "Tutti Frutti" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Tutti Frutti" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "Tutti Frutti" באתר יוטיוב מידע על היצירה Tutti Frutti, באתר Songfacts.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Only You (And You Alone)

"Only You (And You Alone)" הוא שיר פופ אמריקאי שהולחן במקור על ידי באק ראם. השיר הוקלט במקור על ידי להקת הפלאטרס בשנת 1955. השיר היה לאחד משירי הבלדה הרומנטיות המצליחים ביותר בשנות ה-50 של המאה ה-20. ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי להקת ג'וני אוטיס, קרל פרקינס, ליטל ריצ'רד, לואי ארמסטרונג, דיאנה רוס, ג'ון לנון, ג'יימס בראון, פרי קומו, The Hilltoppers, פרנק פורסל, רינגו סטאר, ברנדה לי, רוי אורביסון, ריבה מקנטייר, והארי קוניק ג'וניור. מידע על היצירה "Only You (And You Alone)" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Only You (And You Alone)" באתר AllMusic גרסאות נוספות ל"Only You (And You Alone)" באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Love Me Tender

"Love Me Tender" (בעברית: "אהבי אותי ברכות") הוא שיר של הזמר אמריקאי אלביס פרסלי, אשר בוצע במקור עבור סרט הקולנוע האמריקאי "אהבי אותי ברכות", בו כיכב פרסלי. השיר מבוסס על המנגינה של השיר "Aura Lea" (אנ') שנוצרה במקור במלחמת האזרחים האמריקנית. ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הידועות שבהן בוצעו על ידי פרסי סלדג', לינדה רונסטאדט, להקת The Platters, ריקי נלסון, אנגלברט האמפרדינק, נורה ג'ונס, ג'יימס בראון, טוני בנט, פרנק סינטרה, ג'וני מאטיס, וסקאטמן ג'ון. מידע על היצירה "Love Me Tender" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Love Me Tender" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה Love Me Tender, באתר Songfacts.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוזרפטור

אוזרפטור (שם מדעי: Ozraptor; מילולית: "שודד אוסטרלי") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים שחי באוסטרליה של היורה לפני 169 מיליון שנה מזמננו. הוא התגלה בתצורת אבן חול קולאלורה (אנ') שבאוסטרליה המערבית. השלדים הראשונים של הדינוזאור התגלו ב-1967 בידי קבוצת ילדים ליד ג'רלדטון, ואלה נחקרו בידי אוניברסיטת אוסטרליה המערבית ולאחר מכן בידי המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון. הממצאים הזכירו לחוקרים הראשונים עצמות צבים, אך החוקרים ראלף מולנר (אנ') וג'ון א. לונג (אנ') ראו בהם שרידי עצמות ירך של תרופוד גדול. הוא נקרא "שודד" עקב דמיונו לרפטור, אף שלא היה קרוב לאלה כלל. משמעות המין היחיד שנמצא - Ozraptor subotaii קרויה על שם דמות הגנב הקשת סאבוטייל (Subotai) מהסרט קונאן הברברי. דינוזאור זה היה קרובו של הצרטוזאורוס, אך היה קרוב מעט גם לקרנוטאורוס עם עצם שוק באורך 17 עד 20 סנטימטרים, ממנה נראה שאורך הדינוזאור השלם הגיע לשני מטרים. לצידו של הרואטוזאורוס הוא נחשב לאחד מהדינוזאורים הוותיקים ביותר באוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא אוזרפטור בוויקישיתוף אוזרפטור, באתר GBIF (באנגלית)
אברהם ממיסטבלוב

אברהם מַמִיסְטְבַלוֹב (בגאורגית: აბრამ მამისთვალოვი, תעתיק מגאורגית: אברהם מַמִיסְתְוַואלוֹב;‏ 1 באוקטובר 1921 – 19 בנובמבר 2005) היה סופר, מתרגם ועיתונאי יהודי-גאורגי. ממיסטבלוב נולד בצחינוואלי שבגאורגיה הסובייטית. עד לעלייתו ארצה בינואר 1974 כתב והוציא לאור בגאורגיה שבעה ספרים בבתי הוצאה ממלכתיים. חלק ניכר מיצירותיו נכתבו בנושאים יהודיים. בין היתר פרסם רומן רחב יריעה מחיי יהודי גאורגיה, ספרי שירה שתורגמו לרוסית ונודעו ברחבי ברית המועצות. עם עלייתו ארצה עסק בעיתונות ישראלית בשפה הגאורגית, ולאחר מכן עבד במשרד האוצר. יצירותיו שתורגמו לעברית: סיבוכים (1977, הוצאת עם הספר, תרגום גרשון בן אורן) סיפורים ססגוניים (1984, הוצאת צ'ריקובר, תרגום דוידה קרול) צל המוות: רומן מתח (1998, הוצאת שוכורה) בשנת 1983 הקים ממיסטבלוב, יחד עם אחרים, את ההוצאה לאור "שוּכּוּרָה", שמטרתה העיקרית הייתה הוצאת ספרי קודש לאור עבור יוצאי גאורגיה בישראל ומחוצה לה. הספר הראשון שיצא לאור היה "סידור", ספר תפילות מלא באותיות גאורגיות. תרגום החומש, שנעשה על ידי שני מתרגמים נוספים, נסתיים בשנת 1990 וזכה לתהודה רבה. בשנת 1994 העניקה אגודת הסופרים של גאורגיה לתרגום פרס ממלכתי על שם מַצַ'בֶּלִי {על שם איוואנה מצ'בלי); בשנת 1995 הביא את הפרס לארץ נשיא גאורגיה אדוארד שוורדנדזה והעניק אותו באופן אישי למתרגמים. גרשון בן-אורן, "שלושה תרגומי התנ"ך האחרונים לגרוזית: בגאורגיה, בשוודיה ובישראל", פעמים 84 קיץ תש"ס, עמ' 84–86 אברהם ממיסטבלוב, דף שער בספרייה הלאומית אברהם ממיסטבלוב, באתר "נשמה" – תאריך פטירה עברי: י"ז חשון תשס"ו שר החינוך נועד עם סופר ובמאי שעלו מגרוּזיה, דבר, 30 ביולי 1974 בקובץ המכתבים של דב גפונוב נאמר כי בארץ פורסמו בעברית ספריו: "סיבוכים" ו"שעשועי שמשון", אולם האחרון לא תורגם לעברית, אלא ספרו האחר "סיפורים ססגוניים". גרשון בן אורן, דב גפונוב ויהודי גרוּזיה מגאזין ספרותי לעולים, דבר, 5 בדצמבר 1978 סיפורים גרוּזיים, מעריב, 23 במאי 1980
נייטרלינו

נייטרלינו (באנגלית: Neutralino) הוא חלקיק יסודי היפותטי, נייטרלי מבחינת מטען חשמלי, המהווה את אחד החלקיקים הצפויים להתקיים על פי תאוריות של סופר-סימטריה. לפי ניסויים קודמים (נכון ל-2008), אם הוא קיים, מסתו גבוהה מ-46 ג'יגה אלקטרון-וולט. מכיוון שלשותפי-העל הנייטרליים הבאים: בינו, ווינו נייטרלי ושני ההיגסינו, יש את אותם מספרים קוונטיים, הם מתערבבים לארבעה חלקיקי נייטרלינו. חלקיקי נייטרלינו מגיבים רק באמצעות הכוח הגרעיני החלש והכבידה, ועל כן קשה לגלות אותם. בחלק גדול מהמודלים, הנייטרלינו הקל צפוי להיות החלקיק הקל ביותר מבין שותפי-העל (Lightest SUSY Particle - LSP). בהנחה של קיום סימטריה הקרויה זוגיות-R, ה-LSP יהיה גם יציב. במקרה זה הנייטרלינו הוא מועמד טוב להרכיב את החומר האפל. נייטרלינו יציב צפוי לחמוק מגילוי ישיר בניסויי מאיצי חלקיקים, דוגמת מאיץ LHC, ובכל זאת הוא ישאיר סימן עבה לנוכחותו בצורת אנרגיה חסרה. אם האנרגיה הנמדדת בגלאי החלקיקים תהיה קטנה באופן משמעותי מהאנרגיה שהושקעה בהתנגשות עצמה, זאת תהיה אינדיקציה עקיפה לכך שחלקיקי נייטרלינו נוצרו בניסוי. מיון החלקיקים חומר אפל
אייב רוזנטל

אברהם מייקל רוזנטל (באנגלית: Abraham Michael Rosenthal‏; 2 במאי 1922 – 10 במאי 2006) היה יהודי-אמריקאי שהיה העורך הראשי של "הניו יורק טיימס" משנת 1977 ועד 1 בינואר 1988. בנוסף כתב רוזנטל טור קבוע ב"ניו יורק טיימס" (1987-1999) וב"דיילי ניוז" (1999-2004). רוזנטל הצטרף ל"ניו יורק טיימס" בשנת 1943 ועבד עבורם למשך 56 שנים – עד לשנת 1999. שם העט של רוזנטל היה א.מ. רוזנטל, קיצור של שמו, לאחר שעורכי "ניו יורק טיימס" סירבו שישתמש בשמו המלא. רוזטל, שנולד באונטריו, קנדה, עבר עם משפחתו לארצות הברית בילדותו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בניו יורק וסיים קולג'. רוזנטל תמך במלחמת עיראק והמליץ לארצות הברית להציב אולטימטום לאפגניסטן, איראן, עיראק, לוב, סוריה ולסודאן להעביר לרשותה מסמכים הקשורים לנשק להשמדה המונית ולארגוני טרור. רוזנטל גם תמך במלחמה בסמים. 1943-1945 - כתב כללי בניו יורק 1945-1954 - סיקר את האומות המאוחדות 1954-1967 - כתב חוץ: הודו, פקיסטן, נפאל, אפגניסטן, סרי לנקה, גינאה החדשה, וייטנאם, שווייץ, פולין, אפריקה ויפן 1963-1967 - עורך במטרופולין 1967-1968 - עוזר עורך כללי 1968-1969 - עורך כללי שותף 1969-1977 - עורך כללי 1977-1988 - עורך ראשי 1988-1999 - בעל טור פרס פוליצר עבור דיווח בינלאומי (1960) פרס אור האמת (1994) פרס שומר ציון (1999) מדליית החירות הנשיאותית (2002) אייב רוזנטל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוסיין לוי-דהורמר

לוסיין לוי-דהורמר (בצרפתית: Lucien Lévy-Dhurmer;‏ 30 בספטמבר 1865 – 24 בספטמבר 1953) היה צייר ואמן ארט-נובו יהודי-צרפתי. לוסיין לוי נולד למשפחה יהודית באלג'יר. בשנת 1879 החל ללמוד רישום ופיסול בפריז. הוא הציג לראשונה ב"סלון פריז" בשנת 1882, שם הציג פלאק קרמיקה קטן. בשנת 1887 לוי החל להתגורר ליד קאן שבדרום צרפת, ופיקח על עיצוב קרמיקה. בין השנים 1886 עד 1895 עבד ביצירות קרמיקה, ולאחר מכן כמנהל אמנותי של הסטודיו של קלמנט מסייר. בסביבות 1892 הוא יצר את יצירות הקרמיקה העצמאיות הראשונות שלו, שהושפעו מהאמנות האיסלמית. בשנת 1895 הוא עזב לפריז כדי להתחיל קריירה בציור. בערך בתקופה זו ביקר באיטליה והושפע עוד יותר מאמנות הרנסאנס. בשנת 1896 הציג את הציורים הראשונים שלו בשם לוסיין לוי-דוהרמר; הוא הוסיף את שתי ההברות האחרונות של שם הנעורים של אמו 'גולדהורמר', כדי להבדיל את עצמו מאנשים אחרים בשם לוי. עד מהרה הפכו ציוריו לפופולריים. הוא צייר נופים בשמן ובפסטל, בסגנון דומה לויסלר ומונה. בשנת 1914 נשא את אמי פורנייה, שהייתה עורכת העיתון הפמיניסטי "לה פרונד" ("La Fronde"). נפטר בשנת 1953 בלה-וסינט שבמערב פריז. מדיה וקבצים בנושא לוסיין לוי-דהורמר בוויקישיתוף לוסיין לוי-דהורמר, באתר Discogs (באנגלית)
רונלד זרפלד

רונלד זרפלד (בגרמנית: Ronald Zehrfeld; נולד ב-15 בינואר 1977) הוא שחקן גרמני. בין היתר השתתף בסרטי הקולנוע "ברברה" משנת 2012, "בין שני עולמות" ו"פניקס" משנת 2014. הופיע גם בסדרת הטלוויזיה "ברברים". זרפלד נולד ב-15 בינואר 1977 במזרח ברלין, אז גרמניה המזרחית. זרפלד ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2005 עם תפקיד ראשי בסרט "הקקאדו האדום" של הבמאי דומיניק גראף. הוא כיכב בסרט הפיראטים הקומי "12 צעדים ללא ראש" בבימויו של סוון טאדיקן שם שיחק בתפקיד הפיראט קלאוס סטרטבק. בשנת 2010 הוא שיחק בתפקיד ראשי כבלש משטרת ברלין האידיאליסט בסדרת הטלוויזיה, בת עשרה פרקים, "Im Angesicht des Verbrechens". בשנת 2011 הוא שב לעבוד עם גראף בדרמת הפשע "אזהרת קסנדרה" (2011) הפעם בתפקיד הנבל, ובדרמת הפשע בטלוויזיה "הילדה הבלתי נראית". באותה שנה הוא השתתף בתפקיד משנה במותחן המסתורין של מתיאס גלסנר "שעת הזאב". בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "ברברה" של הבמאי כריסטיאן פטצולד, שזכתה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-62 בברלין. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85, אך הוא לא הגיע לרשימה הקצרה הסופית. בשנת 2014 הופיע זרפלד בכמה סרטים. בסרטו ההיסטורי של דומיניק גרף "אחיות אהובות" הוא שיחק את וילהלם פון וולזוגן, חבר הקולג' של הדמות הראשית פרידריך שילר. הסרט נבחר לנציג הגרמני פרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-87, אך לא היה מועמד. בדרמת המלחמה "בין שני עולמות" הוא הופיע כחייל גרמני באפגניסטן. הוא שיחק בסרט הילדים, "Rico, Oskar und die Tieferschatten". הוא שיחק גם בדרמה של כריסטיאן פטצולד "פיניקס" לצד נינה הוס. הסרט זכה לשבחי הביקורת. בשנת 2015 שיחק בסרט האמת של פריץ באוור כעו"ד צעיר, עוזרו של באוור. בשנת 2016 שיחק בסרט הישראלי הפורצת, בביומוי הגר בן-אשר. בשנת 2020 לוהק לתפקיד "ברולף" בסדרה "ברברים" בהפקת נטפליקס. בשנת 2021 לוהק לסרטה של מרגרטה פון טרוטה "Bachmann & Frisch". זרפלד זכה בפרס הקולנוע הגרמני לשנת 2016 בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט המתח ההיסטורי של לארס קראום האמת של פריץ באוור. מדיה וקבצים בנושא רונלד זרפלד בוויקישיתוף רונלד זרפלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רונלד זרפלד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רונלד זרפלד, באתר AllMovie (באנגלית) רונלד זרפלד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רונלד זרפלד, באתר MusicBrainz (באנגלית) רונלד זרפלד, באתר Discogs (באנגלית)
תרקומיא

תַרְקוּמְיָא (ערבית: ترقوميا) היא עיירה פלסטינית ברשות הפלסטינית בנפת חברון, שנמצאת מערבית לחברון, ליד כביש חברון – קריית גת, ומתגוררים בה כ-11,500 נפש. שמו של הכפר בא מיוונית מצמד המילים טרי-קומיא (שלשה כפרים), בדומה לפנדקומיה (פנטה-קומיה=חמישה כפרים). היישוב בנוי על מקומה של העיירה טריקומיאס מן התקופה הרומית-ביזנטית וזהו גם מקור שמו. תרקומיה מזוהה עם העיר בת התקופה הרומית-ביזנטית טריקומיאס ("שלושה כפרים"), הנזכרת ברשומות הכנסייה כאחת מערי פרובינקיית פלשתינה פרימה. טריקומיאס נזכרת גם ב"רשימת בעלי המשרה באימפריה הרומית", ולפיה העיר הייתה כפוף ל"דוכס ערב", והיה בה מוצב של חיל הפרשים האילירי. החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתרקומיה בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב כי בכפר, היושב על גבעה טרשית, גרים כ-400 תושבים. הוא הבחין במקום בבורות מים ומערות חצובות בסלע שנראו עתיקות, ו"אבני גזית המשוקעות בבנייה ערבית גסה". ערך מורחב – מעבר תרקומיא הכפר תרקומיא הוא היישוב הסמוך ביותר באזור לכביש הגישה הישראלי הראשי המוליך מישראל אל תוך תחומי הרשות הפלסטינית (כביש 35, היינו כביש חברון-קריית גת) ומשם כך קרוי על שמה גם מחסום תרקומיא הסמוך. מחסום זה מפריד בין תחום מדינת ישראל לתחומה של הרשות הפלסטינית, וכן שימש נקודת מעבר עיקרית בתכנון המעבר הבטוח בין הגדה ורצועת עזה לנסיעת פלסטיניים בתוך שטחי מדינת ישראל. המעבר הבטוח בין מעבר תרקומיא לרצועת עזה פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, והנסיעה הפלסטינית בין שתי הנקודות הללו הייתה על גבי כבישים ישראליים. כמו כן מתוכנן במקום אזור התעשייה מעבר תרקומיא שצפוי להיות משותף למועצה האזורית לכיש ולמועצה אזורית מטה יהודה. ב-10 במרץ 1998 פתחו חיילים באש על רכב מסחרי במחסום, והרגו שלושה פועלים פלסטינים שחזרו מיום עבודה בישראל. ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, התנצל על "הטעות הטראגית". בפיגוע ירי פלסטיני שאירע ב־22 בדצמבר 2004 נרצח במקום סאלם אל־כאמל, מאבטח בן 28 מרהט, שאבטח את עבודות גדר ההפרדה במקום. ב־14 באפריל 2014 נורו יריות על ידי מחבל פלסטיני לעבר רכב ישראלי סמוך למחסום. מהירי נרצח סנ"צ ברוך מזרחי, בן 47, ואשתו נפגעה מהירי. ב-1 בספטמבר 2024 נרצחו שלושה שוטרים מירי של רכב פלסטיני על רכבם. מדיה וקבצים בנושא תרקומיא בוויקישיתוף ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 235 יהונתן קליין, חדשות כיפה, ‏אזור תעשייה ענק, משותף לשלוש מועצות, יוקם סמוך להר חברון, באתר כיפה, 22 בינואר, 2020 13:00 כתבה באתר Christian Science Monitor אלישע בן קימון, השוטרים הדס ברנץ, אריק בן אליהו ורוני שקורי נרצחו בפיגוע ליד חברון, באתר ynet, 1 בספטמבר 2024
ג'ון קווידור

ג'ון קווידור (באנגלית: John Quidor‏; 26 בינואר 1801 – 13 בדצמבר 1881) היה צייר אמריקאי בנושאים היסטוריים וספרותיים. ג'ון קווידור נולד בשנת 1801 בטאפן, ניו יורק. משפחתו עברה לניו יורק בשנת 1810. בשנת 1818, בגיל 17, החל להתמחות אצל ג'ון ווסלי ג'רוויס (שם הוכשר גם האמן הנרי אינמן), שהייתה ההכשרה האמנותית היחידה שקיבל. החניכה שלו לא זכתה להצלחה. קווידור הרגיש שג'רוויס לא הקדיש לו תשומת לב מספקת, והעדיף את אינמן על פניו, והוביל את קווידור בשנת 1822 לתבוע את ג'רוויס בגין הפרת הסכם, וזכה לפיצויים בסך 251.35 דולר. מכיוון שהיה עליו להודות שקיבל הכשרה לא מספקת, התביעה פגעה במוניטין שלו יותר מבג'רוויס. בעקבות התמחותו התפרנס קווידור מצביעת כרזות וביצוע עבודות צביעה על סירות קיטור וכבאיות עבור חברות הכיבוי בניו יורק. לא ידוע על שום יצירה דקורטיבית ששרדה. משנת 1823, החל ליצור ציורים המבוססים על נושאים ספרותיים, כולל שתי העבודות הראשונות שלו, "דורותיאה" ו"דון קישוט מדמיין את הצלתה של מליסנדרה על ידי מור", שניהם ציורים המבוססים על הרומן של מיגל דה סרוואנטס, "דון קישוט". לאחר מכן צייר בעקבות סיפוריהם הקצרים של וושינגטון אירווינג וג'יימס פנימור קופר "ספר החלוצים". במהלך חלק זה בקריירה שלו, הוא לקח על עצמו את תומאס באנגס ת'ורפ וצ'ארלס לורינג אליוט כחניכיו. על תקופת עבודתו עם קווידור, נזכר ת'ורפ כי "כל הזמן שהיינו עם קווידור, חודשים רבים, אני לא זוכר שהוא נתן לנו דבר מלבד חדר ציור ותחריטים שכיחים מאוד להעתקה. הוא נעדר מהסטודיו שלו במשך ימים ושבועות. כשהוא וכח, אם לא צייר על כרזה הוא בדרך כלל היה שוכב באורך מלא על הספסל הארוך." שרפה הרסה את הסטודיו של קווידור, ב־16 בדצמבר 1835. אירוע זה, בשילוב עם שתי התפרצויות כולרה גדולות באזור ומיתון כלכלי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19, הובילו את קווידור לנטוש את ניו יורק. הוא עבר לקווינסי, אילינוי, בשנת 1837, ובשנת 1844, רכש חווה עליה שילם על ידי צביעת שמונה בדים גדולים דתיים המבוססים על חריטות של עבודות של בנג'מין וסט. בדים אלה הוצגו בניו יורק בשנת 1847, אך מקום הימצאם הנוכחי אינו ידוע. בשנת 1851 חזר קווידור לניו יורק שם שהה עד פרישתו בשנת 1869. בתקופה זו הסגנון שלו השתנה. הוא יצר קומפוזיציות פשוטות והשתמש במגוון צבעים צר יותר, שאותם דילל בלכה כך שדמויותיו המסוגננות והמעוצבות נעלמות בתוך רקעים מעורפלים. ככל הנראה הוא הפסיק לצייר בשנת 1868. הוא התגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, שם התגוררה בתו הבכורה, משנת 1869 ועד מותו בשנת 1881. קווידור לא הוערך בתקופתו, אך התגלה מחדש כדמות חשובה באמנות האמריקאית לאחר תערוכה של עבודותיו ב-1942 במוזיאון ברוקלין לאמנות. ציוריו יוצרים תצוגה רומנטית מסתורית לסצינות בהן הוא מערבב אלמנטים מקאבריים בהומור ארצי. רבות מיצירותיו, כמו "פרש בלי ראש", במוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן, קיבלו השראה מכתבי וושינגטון אירווינג, שהיה חבר אישי שלו. סיפוריו של אירווינג מההיסטוריה של ניו יורק העניק לקווידור את הנושאים לארבעת הציורים במוזיאון ברוקלין לאמנות, אלה מציגים את הצבע הרך וההרמוני האופייני של קווידור, דמיון פיוטי והומור נאיבי. לפעמים הוא צייר נושאים דתיים, כמו ישו מברך את החולים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קווידור בוויקישיתוף ג'ון קווידור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) John Quidor | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית) John I. H. Baur, Margaret Barlow, Quidor, John, Oxford Art Online, Oxford University Press, 2003 Roger Panetta, ed. (2009). Dutch New York: the roots of Hudson Valley culture. Hudson River Museum. pp. 223–235 Brooklyn Museum, www.brooklynmuseum.org
אלכסנדר זבינס

אָלֶכְּסַנְדֶּר זֵבִינְס או אָלֶכְּסַנְדֶּר השני (ביוונית עתיקה: Ἀλέξανδρος θεός;‏ 150 לפנה"ס – 123 לפנה"ס) היה מלך הממלכה הסלאוקית ההלניסטי ושליט על סוריה בין 128 ל-123 לפנה"ס. היה בנו של אלכסנדר באלאס או בנו המאומץ של אנטיוכוס השביעי. ירושת קודמיו הפילה את הממלכה לכדי מלחמת אזרחים על הכס. אלכסנדר עלה לכוח בעת בשנת 128 לפנה"ס כבש את הבירה אנטיוכיה. לאחר שהובס במלחמת האזרחים הוא נהרג בדרכו למציאת מחסה בעיר צור. בנובמבר 132 לפנה"ס, החלה מלחמת אזרחים במצרים התלמיית בין תלמי השמיני לאחותו קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים. ב-128 לפנה"ס פעל דמטריוס השני, מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה לתמוך בקלאופטרה, שכן הייתה אמה של קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית אשר הייתה אשתו של דמטריוס. בתגובה תלמי השמיני העביר תמיכה וכספים לאלכסנדר זבינס אשר דרש את הכתר לפי ירושת אביו אלכסנדר באלאס. עם לקיחת אנטיוכיה הפך זבינס למלך בפועל של הממלכה הסלאוקית בעוד מלחמת האזרחים המשיכה ועל כן הוא לא צלח בהשגת הוקרה מלאה ושליטה על כל הממלכה. בשנת 125 לפנה"ס החל מאבק מרכזי כאשר כוחותיהם של זבינס ודמטריוס השני התנגשו על העיר צור לחופי הים התיכון. עם הזמן עלתה ידו של זבינס על העליונה ובאותה השנה נפל דמטריוס בשבי במהלך קרב על העיר דמשק. זבינס היה מלך אהוב על העם, הוא נודע ברחמנות ושמר על יחסים טובים עם ממלכת החשמונאים תחת יוחנן הורקנוס הראשון. על אף ירושת הכס, זבינס לא התקבל בברכה על ידי תלמי השמיני אשר בנקודה זאת יצר ברית עם קלאופטרה תאה והתנגד להשמת שליט חזק על הכתר הסלאוקי מחשש להשפעתו שלו מעל סוריה והלבנט. על כן החל תלמי להעביר תמיכה אל בנו של דמטריוס השני, אנטיוכוס השמיני למען האחרון ירש את הכתר הסלאוקי כשליט מדינת חסות של מצרים התלמית. על אף תמיכת החשמונאים, זבינס הפסיד שטחים עם הזמן ולבסוף איבד את כסאו. הוא נהרג בדרכו למצוא חסות בממלכת החשמונאים, ככל הנראה נתפס והוצא להורג בידי אנטיוכוס השמיני, אשר הפך כעת, ביחד עם קלאופטרה תאה לשליט על הממלכה הסלאוקית. אנטיוכוס הגדול קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית הממלכה הסלאוקית מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר זבינס בוויקישיתוף אלכסנדר זבינס, ליביוס