laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיסי (כדורגלנית)

סיסליידה דו אמור לימה (בפורטוגזית: Sisleide do Amor Lima; נולדה ב-2 ביוני 1967), הידועה בכינוי סיסי, היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל ברזילאית. סיסי נולדה ב-1967 בעיר אספלנדה, שבמדינת באהיה, ברזיל. כבר בגיל שש היא החלה לשחק כדורגל, בצוותא עם אביה ואחיה הגדול, פאולו. כשהייתה בת 14, עזבה סיסי את ביתה ועברה לסלבדור, על מנת שתוכל לשחק בצורה מקצוענית. שנתיים לאחר מכן, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה סיסי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל. ב-1988, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, והנבחרת הברזילאית סיימה במקום השלישי לאחר הפסד בחצי הגמר לנורווגיה. שלוש שנים לאחר מכן, היא לא הייתה יכולה להשתתף בגביע העולם הראשון לנשים, משום שלא שוחררה על ידי קבוצתה. בגביע העולם הבא שנערך, ב-1995 בשוודיה, סיסי כבר הייתה חלק מהסגל. בטורניר עצמו, לא הצליחו הברזילאיות לעבור את שלב הבתים, לאחר שסיימו עם 3 נקודות בלבד. שנה לאחר מכן, היא זכתה באליפות ברזיל עם "סאאד אספורטה קלאב" - הקבוצה הברזילאית הראשונה ששילמה משכורות לנשים. באותה שנה, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, וסיסי נבחרה לסגל הברזילאי. היא כבשה שער אחד נגד גרמניה בשלב הבתים, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי. בגביע העולם שנערך בארצות הברית ב-1999, הגיעה סיסי לרגע השיא בקריירה המקצוענית שלה. את שלב הבתים של הטורניר סיימה ברזיל במקום הראשון, כשבמהלכו כובשת סיסי שישה שערים. ברבע הגמר ניצחו הברזילאיות 3-4 את ניגריה, משער זהב של סיסי בדקה ה-104. במשחק חצי הגמר, נוצחה ברזיל 2-0 על ידי האמריקאיות, שבסופו של דבר גם זכו בתואר. סיסי סיימה כמלכת השערים של הטורניר (בצוותא עם סון ון הסינית), וקטפה גם את פרס כדור הכסף, המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל. שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של סיסי, שב-12 שנים בנבחרת ברזיל, היא כבשה 30 שערים. בשנת 2001, הוקמה ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה בארצות הברית. סיסי הצטרפה לקבוצת ביי אריאה סייבר'רייס, וכבר בעונה הראשונה זכתה עם הקבוצה באליפות. בנוסף, היא הייתה מלכת הבישולים של הליגה, בצוותא עם קריסטין לילי (10 בישולים). היא שיחקה בקבוצה במשך כל שלוש העונות שבהן הייתה קיימת הליגה, ולאחר מכן עברה לקליפורניה סטורם מליגת ה-WPSL. בשנת 2005, היא הגיעה עם קליפורניה עד לגמר האליפות, אך הקבוצה הפסידה. למרות ההפסד בגמר, זכתה סיסי בתואר ה-MVP של הליגה. ב-2009, עם הקמת ליגת ה-WPS, מונתה סיסי למשרת עוזרת המאמן בקבוצת גולד פרייד. במהלך העונה, הודיעה סיסי שהיא חוזרת לשחק, ובכך הייתה לכדורגלנית המבוגרת ביותר בליגה. היא ערכה שלושה משחקים במסגרת הליגה, כשבמקביל היא המשיכה לתפקד כעוזרת המאמן. לאחר עונה זו, פרשה סיסי ממשחק פעיל. בהמשך הקריירה שלה כמאמנת, אימנה סיסי במספר קבוצות תיכונים ומכללות בארצות הברית. סיסי, באתר Soccerdonna (בגרמנית) סיסי, באתר Soccerway סיסי, באתר FootballDatabase.eu
פנחס (פבלו) ארליך

פנחס (פבלו) ארליך (ביידיש: פינחס ערליך; בספרדית: Pablo (Pinchas) Erlich;‏ תרע"ז 1917, טומשוב-לובלסקי, פולין – ט' בניסן תשס"א, 2 באפריל 2001, רחובות) היה מחנך ומחבר ספרי לימוד, סופר ועורך יידיש בארגנטינה. פנחס ארליך נולד בשנת 1917 בטומשוב-לובלסקי שבפולין. למד בעיר הולדתו, וסיים בה את בית הספר התיכון. החל לכתוב בעברית וביידיש כבר בהיותו פעיל בתנועת נוער חלוצית ציונית. אחר כך יצא לעיר לבוב (לֶמבֶּרג), ובה השלים את לימודי ההוראה שלו, בקורסים הפדגוגיים של רשת החינוך העברית "תרבות". כמורה לימד בכמה ערים בפולין, במוסדות חינוך יהודיים. בסוף שנת תרצ"ה (1935), בהיותו צעיר כבן שמונה עשרה, היגר ארליך עם אמו ושלושה אחים צעירים לארגנטינה והשתקע בבואנוס איירס, שם ישב אביו מזה מספר שנים. השלים בה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטה, וחזר ללמד בבתי ספר יהודיים. ניהל את רשת בתי הספר "תל אביב" שבבואנוס איירס והסביבה. הוא הוסיף לשמו המקורי את השם פבלו, כאות להוקרתו לארץ שקלטה אותו. למד ספרדית ושלט בה היטב. כמפקח בכיר ברשת החינוך היהודית, יצא בשנת 1970 למקסיקו סיטי, לנהל את רשת בתי הספר היהודים שם. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל קרן קיימת לישראל בארגנטינה. ארליך החל בכתיבת שירים, מאמרים ורשימות ביידיש, כבר עם הגיעו לארגנטינה. עם השנים כתב את הפובליציסטיקה שלו גם בספרדית. הוא היה מעורכי כתב העת היידי "יידישע דערציאונג" ('החינוך היהודי') ומעורכי הירחון העברי "דרום". תרם רבות לעיתוני הילדים בבואנוס איירס, ביידיש, בספרדית ואפילו בעברית. פרסם 22 ספרי לימוד ביידיש ובעברית. שיריו של ארליך הולחנו ונפוצו בין תלמידיו הרבים. האנתולוגיות שחיבר, ספרי הלימוד והמקראות שכתב ביידיש ובספרדית, היו מוכרים מאוד בשעתם לתלמידי רשתות החינוך היהודיות בדרום אמריקה. בין השאר כתב על הרצל וביאליק, על מקורות יהדותו, על לימוד הכתב העברי ועוד. פרסם ספרים רבים ביידיש ובספרדית. בשנת 1978 עלה לישראל, והמשיך בה את פעילותו הספרותית. בשנת תש"ס-1999 הוציא בהוצאה עצמית את הספר "דמויות", קובץ מתורגם לעברית ובו כמאה מאמרים על היוצרים הגדולים של ספרות היידיש ועל אנשי רוח שפעלו בתרבות היידית. פנחס (פבלו) ארליך נפטר ברחובות באביב 2001. נקבר על ידי אשתו מרים בבית העלמין החדש ברחובות. ספרי לימוד (בעיקר ספרי לימוד השפה ומקראות): בלימעלעך: אילוסטרירטער אלף-בית; אילוסטרירט פון י’ גראנאט, 2 כרכים, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1949–1951. (ספר לימוד קריאה) (2-טע אויפל’: 1955) אונדזער יידישע געשיכטע: ארבעטס-בוך, בואנוס איירס: עתיד ביי די תל אביב שולן, [תשי"-]. (חוברת עבודה בהיסטוריה של עם ישראל) יידיש: פארן פערטן און פינפטן לערניאָר, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1958. מיַין יידיש ביכעלע: לערנבוך פארן ערשטן לערניאָר; אילוסטרירט פון י’ גראנאט, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1964. יידישע קלאנגען: פארן 2טען קלאס; אילוסטרירט פון י’ גראנאט, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1965. יידיש: פארן דריטן לערניאָר, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1965. יידישע קוואלן: כרעסטאָמאטיע פאר די העכערע גראדן פאָלקסשול און ערשטע קלאסן מיטלשול, בואנוס איירס: ש’ סגל, 1969. דמויות; תרגם מיידיש והוסיף מבוא: יעקב שופט, רחובות: פ. ארליך, תש"ס. (כמאה מאמרים על היוצרים הגדולים של ספרות היידיש ועל אנשי רוח שפעלו בתרבות היידית) דליה מזורי, "מי שאינו מעורב בטרור, אין לו מה לחשוש בארגנטינה", מעריב, 11 באוגוסט 1978 פינחס ארליך (1917-2001), דף שער בספרייה הלאומית
זנבתן מנומר

זְנַבְתָּן מנומר (שם מדעי: Stegostoma fasciatum), ידוע גם בשמות זנבתן, כריש זנבתן, כריש נמרי וכריש זברה, הם כרישים מחוספסים ומנוקדים שחיים לאורך האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והים האדום, בשוניות אלמוגים ומישורים חוליים קרוב לקרקעית בעומקים של עד 62 מטר. הם היחידים במשפחתם. כרישים בוגרים הם ייחודיים במבנה הגופני שלהם. יש להם חמישה חריצים על הגב, וסנפיר זנב ארוך במיוחד שיכול להגיע לחצי מאורך הזנבתן הכולל (ומכאן שמו העברי), ונקודות שחורות על רקע צהוב בהיר. הצעירים מגיעים לאורכים של 50-90 סנטימטר עם דגם גוף שונה לחלוטין, עם פסים בהירים על רקע חום וללא חריצים (ומכאן השם "כריש זברה"). הבוגרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטר ולשקול עד 50 ק"ג. זנבתנים הם בעלי חיים ליליים, ומבלים את היום במנוחה על קרקעית האוקיינוס. בלילה, הם צדים דגים קטנים, רכיכות, סרטנים ונחשי ים שנמצאים בחורים בשונית ובתוך סלעים. אף על פי שרוב השנה הם מתבודדים, בתקופות עונתיות הם מתכנסים בקבוצות. הנקבות מטילות ביצים שנדבקות לקרקעית. מאחר שהם רגועים ולא תוקפניים לבני אדם, ומסתדרים טוב בשבי, זנבתנים הם מאוד פופולריים בצלילות ובאקווריומים. למרות זאת כאשר הזנבתן מוטרד ומרגיש מאוים הוא עשוי לנשוך קלות. הזנבתן מוגדר כפגיע, ואוכלוסייתו נפגעת ומתמעטת כתוצאה מציד כרישים בשביל סנפירים, בשר, ושמן. מדיה וקבצים בנושא זנבתן מנומר בוויקישיתוף זנבתן מנומר, באתר ITIS (באנגלית) זנבתן מנומר, באתר NCBI (באנגלית) זנבתן מנומר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זנבתן מנומר, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) זנבתן מנומר, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זנבתן מנומר, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל ביאלובלוצקי

הרב פרופ' שמואל שרגא-פייבל בּיָאלוֹבּלוֹצקי (Samuel Bialoblocki; כ"ד באייר ה'תרמ"ח, 5 במאי 1888 – כ"ט בטבת ה'תש"ך, 29 בינואר 1960) היה מייסד המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר הסנאט של האוניברסיטה וחוקר יהדות ליטא. נולד לרב אריה לייב ביאלובלוצקי בפילווישקי שבפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (ליטא). למד תורה בישיבת פוניבז' אצל רבי יצחק יעקב רבינוביץ, ונודע שם כעילוי. עבר עם רבו ללוצין ומריאמפול. בברלין למד בישיבתו של רבי חיים הלר. המשיך את לימודיו באוניברסיטת גיסן שבגרמניה. עבודת הדוקטור שלו במשפטים עסקה בהלכות אישות באסלאם וביהדות. ב־1939 עלה לארץ ישראל. היה חבר ועד הלשון העברית מאז שנת ה'תש"ו (1946). בשנת 1956 ייסד את המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן ועמד בראשה עד לפטירתו. מחקריו עסקו בתולדות ההלכה והספרות של ימי הביניים. הוא כתב מונוגרפיה על מרכזי התורה בליטא שפורסמה בקובץ "יהדות ליטא", וערך ילקוט פירושים למסכת ברכות עם הערות על נוסחאות הראשונים ושיטותיהם. חיבר ערכים מקיפים באנציקלופדיה אשכול ובהם הערך "אישות". נודע כידען ולמדן מובהק. סייע לש"י עגנון בליקוט המקורות לאנתולוגיה 'ימים נוראים' וסייע לו גם בהשוואת נוסחים, הגהות ותיקונים.[1] כיהן כשופט בוועדות פרס ישראל, פרס ביאליק ופרס הרב קוק. נפטר בכ"ט בטבת ה'תש"ך, (1960), ונטמן בבית הקברות קריית שאול. "יחס היהדות לגרים ולגיור" (בתוך ספר בר־אילן ב, 1964), אם למסורת – מחקרים ומאמרים (1971) "בעלי תשובה בסיפורי עגנון", בספר: ברוך קורצווייל (עורך), יובל שי - מאמרים לכבוד שמואל יוסף עגנון בהגיעו לשיבה, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשי"ח שמואל ביאלובלוצקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" 'ביאלובלוצקי, שמואל־שרגא', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 118-119 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1316-1317). נפטר פרופ' שמואל ביאלובלוצקי, מעריב, 29 בינואר 1960 פרופ' שמואל ביאלובלוצקי, דבר, 31 בינואר 1960 מ. אונגרפלד, אם למסורת, דבר, 17 בספטמבר 1971 ברוך קורצווייל, קווים לדמותו של הגאון ר' שמואל ביאלובלוצקי זצ"ל, הארץ, 5 בפברואר 1960 ש"י עגנון, מורי ורבי הגאון ר' שמואל ביאלובלוצקי⁩, הארץ, 18 במרץ 1960, המשך⁩, הארץ, 18 במרץ 1960 מ. אד, קובץ בר-אילן, הצופה, 19 בנובמבר 1965 אביעד הכהן, שמואל א' ושמואל ב' בגן התעתועים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2024 רשימת הפרסומים של שמואל ביאלובלוצקי, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על שמואל ביאלובלוצקי בקטלוג הספרייה הלאומית שמואל שרגא־פייבל ביאלובלוצקי, באתר האקדמיה ללשון העברית שמואל בילובלוצקי (1888-1960), דף שער בספרייה הלאומית שמואל ביאלובלוצקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ביחס למועד לידתו קיימות גרסאות אחדות: בקובץ המוקדש לזכרו של ביאלובלוצקי, בר-אילן: ספר השנה למדעי היהדות והרוח של אוניברסיטת בר-אילן, ב (תשכ"ד), עמ' 13, נטען כי הוא "נולד ביום כ"ד באייר תרמ"ח (5 במאי 1888, לפי הרשום באוניברסיטה של גיסן)". ברשומה שבמוזיאון השואה האמריקני תאריך לידתו הוא 6 ביוני 1888. ברשימת חברי ועד הלשון באתר האקדמיה ללשון העברית ובמקורות נוספים נכתב שנולד בשנת ה'תרנ"א (שהיא 1891). כך גם בידיעה על פטירתו: פרופ' שמואל ביאלובלוצקי, דבר, 31 בינואר 1960. על מצבת קברו נכתב שנפטר "בשנת השבעים לחייו", קביעה התומכת בשנת לידה זו.
בניין ריגלי

בניין ריגלי (באנגלית: Wrigley Building) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 400 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 133.51 מטרים והוא בעל 27 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1922-1920, במטרה ליצור את מטה המשרדים הראשי של חברת ריגלי. המגרש להקמת הבניין נבחר על ידי איל ההון, ויליאם ריגלי ג'וניור, במטרה להקים את מטה המשרדים הראשי של חברת המסטיקים שהייתה בבעלותו - חברת ריגלי. עם תחילת עבודות הבנייה בשנת 1920, לא היה בשיקגו אף גורד שחקים למשרדים מצפון לנהר שיקגו וגשר שדרת מישיגן, שהיה בעצמו בבנייה באותה תקופה. תכנון הבניין נעשה בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה משולב בסגנון רנסאנס צרפתי. חלקו הדרומי של הבניין והמגדל בראשו הושלמו בשנת 1922 ואילו חלקו הצפוני הושלם בשנת 1924. באותה עת, התבצע המעבר בין שני חלקי המבנה דרך הקומה השלישית בבניין. בשנת 1931 נבנה בקומה ה-14 גשר למעבר בין שני חלקי המבנה. בראש מגדל השעון ישנם 4 שעונים בקוטר 5.97 מטרים האחד. הבניין מחופה בטרה קוטה מזוגגת המקנה לו את המראה הלבן הבוהק שלו, ומעת לעת נשטף כולו ידנית כדי לשמר מראה זה. בנוסף, מואר בלילות באור זרקורים. בניין ריגלי הוא בניין המשרדים הראשון בשיקגו שהותקנה בו מערכת מיזוג אוויר. בשנת 2011 נמכר לקבוצת משקיעים שכללה בין היתר את קבוצת זלר ריאליטי ומייסדי גרופון, אריק לפקופסקי ובראד קאוול (Brad Keywell). מגדל השעון בראש בניין ריגלי בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה 4 ביולי 2005 (יום העצמאות של ארצות הברית) מבט לילי מנהר שיקגו גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין ריגלי בוויקישיתוף ההיסטוריה של בניין ריגלי מאתר חברת ריגלי בניין ריגלי באתר Emporis בניין ריגלי נמכר תמורת 33 מיליון דולר אמריקאי
מגדל מטרופוליטן (שיקגו)

מגדל מטרופוליטן (באנגלית: Metropolitan Tower), במקור בניין שטראוס (באנגלית: Straus Building), הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 310, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 144.78 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1924-1923. כשהושלמה בנייתו של הבניין בשנת 1924 הוא נקרא בניין שטראוס (Straus Building). למרות שהיה הבניין הראשון בשיקגו בעל יותר מ-30 קומות, הוא מעולם לא היה גורד השחקים הגבוה בעיר. באותה עת נבנה ה-Chicago Temple Building, שהיה גבוה ממנו ב-28 מטרים וגבוה ממנו ב-7 קומות. שני בניינים אלו היו הראשונים להיבנות תחת תוכנית בניין עיר של 1923 (לפני כן אף בניין בשיקגו לא יכל להיבנות מעל גובה של 79 מטרים). בין השנים 1980-2004 היה מוכר בשם בניין בריטניקה, על שם האנציקלופדיה ששכרה בו משרדים. גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא מגדל מטרופוליטן בוויקישיתוף בניין ריגלי באתר Emporis בניין Chicago Temple באתר Emporis Wolfe, Gerard R. (2004). Chicago In and Around the Loop; Walking Tours of Architecture and History (Second Edition ed.). McGraw-Hill.
בניין פיטספילד

בניין פיטספילד (באנגלית: Pittsfield Building), במקור בניין קונוויי (באנגלית: Conway Building), הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב וושינגטון 55, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 168 מטרים והוא בעל 38 קומות. בזכות כך היה הבניין הגבוה ביותר בשיקגו בתקופה בה הושלם. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1927-1926. הבניין בעל מעמד חשיבות עירונית מ-6 בנובמבר 2002. גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין פיטספילד בוויקישיתוף בניין פיטספילד באתר Emporis
בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן

בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן (שמו באנגלית: Poznan Old Garrison Cemetery) שוכן בפארק המצודה של העיר פוזנן שבמערב פולין. כיום קבורים בו 452 חללים שנהרגו בשתי מלחמות העולם. בית הקברות הוא מתחם נפרד בתוך בית קברות גדול יותר השוכן בפארק. הוא ניצב על גבי מדרון ומשתרע על פני שטח של כ-2,500 מטרים מרובעים, מוקף עצים ומשופע בצמחייה. במרכזו של האתר ניצב צלב ההקרבה, שאופייני למרבית בתי הקברות הצבאיים של האימפריה הבריטית. משני עבריו ניצבות שתי חלקות קבורה. בית הקברות הוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה לשם קבורתם של 174 שבויי מלחמה בריטים שהוחזקו על ידי הגרמנים בשטחי פולין דהיום ומתו בשביים. לאחר מלחמת העולם השנייה נוספה חלקה שנייה בבית הקברות, מדרום לחלקה המקורית. נקברו בה 259 חללים. חלקם היו אנשי צוות אוויר של חיל האוויר המלכותי שנהרגו בשמי פולין, מרביתם במהלך משימות הפצצה על נמל שצ'צ'ין. נאספו אליו גם גופותיהם של שבויים שמתו בשביים במספר מחנות שבויים גרמנים באזור. עוד נקברו בו חלק מ-50 השבויים (מתוך 76) שברחו בבריחה המפורסמת ממחנה השבויים סטלאג לופט III ב-1944 והוצאו להורג על ידי הגרמנים לאחר שנתפסו. בסך הכל נקברו באתר 380 אנשי צבא בריטים, 23 קנדים, 20 אוסטרלים, שישה ניו זילנדים וארבעה דרום אפריקאים. קבורים בו גם 19 נופלים שלא נמנו על חיילי האימפריה הבריטית. בבית הקברות ניצבים גם מספר לוחות זיכרון, המנציחים את שמותיהם של 53 חללים שמתו באזור במלחמת העולם הראשונה ומקום קבורתם איננו ידוע. בית הקברות הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. בית הקברות הצבאי הבריטי בקרקוב בית הקברות הצבאי הבריטי בברלין מדיה וקבצים בנושא בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן בוויקישיתוף בית הקברות, באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה בית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בית הקברות, באתר טייסת 49 של חיל האוויר המלכותי תמונות בית הקברות, באתר Flickr בית הקברות, בערוץ ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, באתר יוטיוב בפולין מצויים עוד שלושה בתי קברות צבאיים בריטים. בארבעת בתי הקברות יחד נקברו 1,131 חללים (מקור: אתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה).
משה פודהוצר

רבי אברהם יוסף משה פודהוצר (גם: פודהייצר, פודהורצר; ה'תק"ל, 1770 בערך - י' בתשרי תקצ"ו, 3 באוקטובר 1835) היה רב גליציאני, רבה של הרימלוב. אבי משפחת פודהוצר-פודהורצר-פדהצור. נולד לרב יעקב, כנראה היה יליד העיר פודהייץ וממנה כינויו פודהייצר, שהתקבע כשם המשפחה. כיהן כרבה של הרימלוב והתכתב בענייני הלכה עם גדולי דורו, כמו: רבי אפרים זלמן מרגליות, רבי יעקב לורברבוים, רבי יוסף שאול נתנזון, רבי יעקב משולם אורנשטיין והרב יהושע השיל באב"ד. היה ממקורביו של רבי משה לייב מסאסוב. בסוף ימיו עזב את הרבנות, והשתקע כאדם פרטי בטרנופול, בה נפטר ביום הכיפורים, י' בתשרי תקצ"ו, 3 באוקטובר 1835. ספריו נדפסו בידי צאצאיו שגרו בצפת. דודו היה הרב אברהם רובינשטיין מחבר "עטרת זקנים". לרב משה פודהייצר היו שני בנים ובת: רבי אריה לייבוש - רבה של אוזיראן ואחריה של טרבליבה. בנו יעקב היה שוחט בטרנופול ונפטר בגיל צעיר נכדו יונה עלה כילד יתום לארץ ישראל והוא שהדפיס את כתבי סבו. בנו של יונה פודהוצר היה הרב אלעזר יעקב פודהוצר, אבי משפחות לודמיר ושבדרון בארץ ישראל, ואביו של משה פדהצור הקרוי על שם סב סביו. רבי יעקב - ירש את מקום אחיו ברבנות אוזיראן בתו נישאה לרב ישראל אריה ליב וואהרמן, בנו של הרב אברהם דוד וואהרמן מבוטשאטש. בת נוספת נישאה לר' שמשון שיפמאן. הרב דוד אברהם מנדלבוים, תולדות הגאון רבי משה פודהוצר זצ"ל אב"ד הרימלוב, ישורון, חלק יז, ניסן תשס"ו. עמ' תשלו ואילך, באתר היברובוקס פודהורצר, אברהם יוסף משה בן יעקב, אמרי משה, צפת ולבוב תרכ"ו, באתר היברובוקס פודהורצר, אברהם יוסף משה בן יעקב, אמרי משה - על התורה, מהדורה חדשה ברוקלין תשנ"ה, באתר היברובוקס דוד אברהם מנדלבוים (מהדיר), אמרי משה - שו"ת ודרושים, מהדורה חדשה עם תולדות המחבר והוספות מכת"י, ירושלים, תשס"ו, באתר אוצר החכמה אברהם יוסף משה בן יעקב פודהורצר, דף שער בספרייה הלאומית הנ"ל, ישועות יעקב, יורה דעה סי' יז. הנ"ל, ספר יהושע, סי' ס"א, וסי' קט"ו.
בתה עשבונית

בָּתָה עשבונית (או שטחים עשבוניים) הוא נוף צומח של בתה האופייני לחבל האקלים הים-תיכוני ולספר הים-תיכוני, עם כיסוי צומח רצוף שגבהו לא עולה על חצי מטר (או מטר אחד) ובו שולטים צמחים עשבוניים, כמו דגניים, גאופיטים שונים, המיקריפטופיטים (צמחים שניצן ההתחדשות שלהם קבור בקרקע), וצמחי שושנת. הבתה העשבונית מאפשרת התפתחות של מגוון רחב של שעשבוניים הודות לכמות רבה של אור שמש, בהיעדר עצים, ואי התחרות מצד עצים ושיחים. הבתה העשבונית נבדלת מהבתה של שיחים ובני שיח בכך שהוא כולל בעיקר צמחים עשבוניים ולא שיחים. הבתות אופייניות לשטחים עם אקלים או קרקע דלים, המונעים התפתחות חורש, וכן לשטחים שעברו הפרעה. כעקרון, אזור ייחשב לבתה עשבונית אם יש בו צפיפות עצים של פחות מ-1 לדונם. בתה עשבונית מופיעה בעיקר על קרקעות גיר ובזלת. בתה עשבונית מופיעה למשל בגבעות כורכר, כמו בבאר יעקב, שבגבעות הכורכר שלה הופיעו דרדר הקורים, קורטם דק ועכנאי שרוע. שמורות עיקריות של בתה עשבונית הן שמורת הר עמיעד בגליל המזרחי, וחלקים בשמורת הדום השומרון. השימוש העיקרי באזורי בתה עשבונית הוא מרעה. בצפון ארץ ישראל סיפקו אזורי הבתה העשבונית את עיקר המספוא של בהמות המרעה. השטחים העשבוניים הם השטח הטבעי המועדף ביותר למרעה עזים ובקר, כמו גם למרעה דבורים לצורך ייצור דבש, ככל הנראה בגלל מגוון סוגי העשבים הגדול שיש בהם. בעלי חיים אופייניים לבתה העשבונית כוללים: צב יבשה, שרקרק, וצבי. צב היבשה מגלה העדפה לבתה עשבונית על פני בתת-שיחים. הבתה והבתה העשבונית הקיפה שטחים נרחבים של ארץ ישראל בעת הקמת מדינת ישראל. שטחים אלו הצטמצמו עם השנים מחד בגלל אכיפה של איסור כריתה וצמצום מרעה ובאזורים אחרים תנופת פיתוח הביאה להתמרתן של בתות לשטחי חקלאות, ייעור ובנייה. בשנת 1995 אושרה תמ"א 22 ליער וייעור שקבעה אזורי נוף צומח של 1,621 קמ"ר בטיפול הקק"ל וכללה בין השאר שטחים של בתה עשבונית. חורש ים-תיכוני תוכנית לאומית לניטור המגוון הביולוגי בשטחים פתוחים בישראל, עמ' 14 המגוון הביולוגי של הבתה והשטחים העשבוניים, החברה להגנת הטבע, עמ' 6 הושלם סקר המרעה, הצופה, 24 בינואר 1957 המגוון הביולוגי של הבתה והשטחים העשבוניים, החברה להגנת הטבע, עמ' 10 בית גידול נדיר במרכז: בתה עשבונית, אתר החברה להגנת הטבע איריס ברנשטיין, הערכה ותכנון של מסדרונות אקולוגים על בסיס ניתוח מערכתי של מדדים סביבתיים והערכת דגמים של מגוון מינים, חוברת יום העיון של נקודת ח"ן 2011, עמ' 11 עמרי בונה, השינויים בממשק היער הנטוע באזור הים-תיכוני בישראל: מיער חד-מיני וחד-גילי ליער מעורב רב-גילי, יער, גיליון מס' 14, מרץ 2015, ניסן תשע"ה, עמ' 5-11
יעקב המבורגר

רבי יעקב (יאקב) המבורגר (נפטר בט"ו בחשוון ה'תקי"ד, 1753) היה ראש בית הדין בפראג ומחבר הספר קול קול יעקב. נולד בהמבורג למרדכי, וכיהן מעל לשלשים שנה כראב"ד פראג. נפטר בפראג בט"ו בחשון תקי"ד (12 בנובמבר 1753). ספרו "קול קול יעקב", חידושים על הש"ס, ליקוטים על השולחן ערוך וחידושים על סדר פרשיות התורה, נדפס בפראג בשנת תקס"ב 1802, עם הערות מבעל הנודע ביהודה. הובא לדפוס על ידי אפרים ליב ודוד כ"ץ טעבלש מפראג, נכדי המחבר. חידושיו מובאים הרבה בספרי האחרונים, ביניהם בילקוט הגרשוני ובצל"ח. הספד שכתב על אביו ומשפחתו הודפס בשנת תר"י בשם "קול נהי". הספר קול קול יעקב, באתר היברובוקס מידע על המבורגר, יאקב בקטלוג הספרייה הלאומית מספר השנים מופיע כך בהקדמת מנשה רפאל ליהמן לספר ממשנת של חכמי פראג (ח"ב). כך מופיע תאריך פטירתו במפעל הביבלוגרפיה של הספר העברי, וכך משמע מנוסח מצבתו המופיע ב"גל עד", קלמן ליעבן (עורך) פראג תרט"ז, עמ' 53. במקורות אחרים כמו באטלס עץ חיים (כרך ז, עמ' 157) מופיע שנת תק"ב. בהקדמה לספר ממשנת של חכמי פראג (ח"ב) כותב מנשה רפאל ליהמן שהנדפס הוא חלק קטן מכתב היד של הספר אשר נמצא ברשותו.
היפוקואון

היפוקואון, (ביוונית: Ἱπποκόων) הוא שמן של כמה דמויות מהמיתולוגיה היוונית. בנו של אויבלוס מלך ספרטה, ביצע הפיכה והדיח את אחיו טינדראוס מהשלטון. אולם הסתכסך עם הרקולס שרצח אותו והחזיר את טינדראוס לשלטון. דיודורוס סיקולוס טוען שהיו לו 20 בנים. תראקי שהשתתף במלחמת טרויה. קשת שהשתתף במשחקי ההלוויה של אנכיסס. סבא רבא של אמפראוס.
טיסמנוס

טיסמנוס, (ביוונית: Τισαμενός) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של אורסטס והרמיוני. טיסמנוס היה בנו של מלך ספרטה אורסטס ואשתו הרמיוני שהייתה גם בת דודתו. הוא ירש את כיסאות המלכות של ספרטה ארגוס ומיקנה. אולם ההרקלידים תחת הנהגתם של תמנוס, אוקסילאוס, קרספונטס, ואריסטודמוס, יצאו למלחמה נגדו. באחד הקרבות נגדם נהרג טיסמנוס וממלכתו חולקה.
פרנל פלאמל

פרנל פלאמל (בצרפתית: Pernelle Flamel; ‏?–1397) הייתה נדבנית צרפתייה ואשתו של הסופר והמעתיק ניקולא פלאמל שלאחר מותו התפרסם כאלכימאי. מעט מאוד ידוע על חייה. היא נישאה לניקולא בשנת 1368, היו לה שני בעלים קודמים שמהם ירשה סכום כסף נכבד, לה ולניקולא לא היו ילדים. על פי האגדה ניקולא פיצח את סוד אבן החכמים ההופכת עופרת לזהב ומעניקה לשותה ממנה חיי נצח. אותה אגדה טוענת שפרנל סייעה לניקולא בפתרון החידה. היא ובעלה היו קתולים אדוקים, הם תרמו כסף רב לכנסיות ומנזרים. היא נפטרה בשנת 1397. פרנל נזכרת בספר "הארי פוטר ואבן החכמים". היא אחת הדמויות המרכזיות בסדרה "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות". Dixon, Laurinda (1994). Nicolas Flamel. His Exposition of the Hieroglyphicall Figures (1624). Garland Publishing. p. xvi. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריטון

האם התכוונתם ל... טריטון (מיתולוגיה) – אל ים במיתולוגיה היוונית, בנו של פוסידון טריטון (ירח) – אחד מירחיו של נפטון טריטונים – תת-משפחה של דו-חיים ממשפחת הסלמנדריים טריטון (סוג) – סוג במשפחת הסלמנדריים טריטון הפסים – דו-חי הקרוב לסלמנדרה. בארץ ישראל נמצא בסכנת הכחדה חילזון טריטון – סוג של חילזון ימי בעל קונכייה ממשפחת החצוצריים טריטון שעיר – מין של חילזון ימי בינוני הנמצא בין השאר בחופי ישראל חצוצרה (סוג חילזון) חצוצרת טריטון אטלנטית – מין של חילזון ימי בעל קונכייה דמוית חצוצרה חצוצרת טריטון הינדו-פסיפית – מין של חילזון ימי בעל קונכייה דמוית חצוצרה טריטון (מוזיקה) – כינוי למרווח דיסוננטי המורכב משלושה טונים שלמים אולפני טריטון – אולפן הקלטות תל אביבי שהוקם ב-1972 על ידי טומי פרידמן ופרנקי גליקסמן ונסגר ב-1999 סבב טריטון – סבב טורנירי פוקר טריטון (ספר) – רומן מאת סמואל ר דלני טריטון (גיבור על) – גיבור על בעל יכולת נשימה מתחת למים שם נפוץ לספינות בציים שונים כמו צי ארצות הברית ושל הצי המלכותי של בריטניה
מגדל המאה (שיקגו)

מגדל המאה (באנגלית: Century Tower), המוכר גם בשמו הקודם Trustees System Service Building, הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב וסט לייק 182, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 102.4 מטרים והוא בעל 28 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים (אנ') Thielbar & Fugard בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1929–1930. הקמתו של הבניין הסתיימה בשנת 1930 ומאז שימש כביתן של מספר שגרירויות לאורך השנים. בתקופה זו היה לבניין הגבוה בעולם שבנוי מבטון מזוין. הבניין התווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP) ב-3 בספטמבר 1998. בשנת 2003 הוסב מבניין משרדים לבניין מגורים. באוגוסט 2004 צולמו בבניין מספר סצנות מהסרט באטמן מתחיל, שיצא לאקרנים שנה לאחר מכן. בספטמבר 2005 הפך לבית משותף ושמו שונה למגדל המאה. הבניין מוכר גם בשמותיו הקודמים: Skyline Century of Progress The Lake and Wells Building The 201 Tower Corn Products Building Trustees System Service Building גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא מגדל המאה בוויקישיתוף מגדל המאה באתר Emporis
בניין לסייל-ואקר

בניין לסייל-ואקר (באנגלית: LaSalle-Wacker Building) הוא גורד שחקים הממוקם ברחוב לסייל 221 צפון, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 156 מטרים והוא בעל 41 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוט (Holabird & Root) בסגנון אר דקו, ונבנה בין השנים 1928-1930. במקור תוכנן הבניין בצורת "ר" ולגובה של 37 קומות. הוא מחופה בחזיתותיו בגרניט ואבן גיר. כמו בניינים אחרים בשיקגו, הוא מואר באור זרקורים צבעוני בלילות. חלקו העליון מואר בתאורה כחולה בדרך כלל. גורדי שחקים מוקדמים מדיה וקבצים בנושא בניין לסייל-ואקר בוויקישיתוף בניין לסייל-ואקר באתר Skyscraperpage.com בניין לסייל-ואקר באתר Emporis