laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלי הללי

אלי (אליהו) הללי (29 בדצמבר 1947 – 20 בפברואר 2004) היה ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989. שירת כממלא מקום ראש העיר בקדנציה הקודמת לבחירתו בראשותו של ז'אק אמיר. הללי, נולד בתוניסיה ליעקב ואנה אללי. בעקבות גילויי אנטישמיות החליטו הוריו לעלות לישראל. הללי עלה כשהיה בן שמונה והגיע למעברה בדימונה. שם גדל, והיה לבוגר מחזור א' בבית הספר התיכון בדימונה. אביו, יעקב היה אחד מחברי מועצת העיר דימונה עם הקמתה. אחרי שירותו הצבאי התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים שם עשה תואר במדעי המדינה, ושם גם הכיר את אשתו פנינה (פאולין), מתנדבת מאוסטרליה שהגיעה מיד אחרי מלחמת ששת הימים. במקביל ללימודיו עבד במשרד החוץ בירושלים. בשנת 1969 נישא לפנינה וכעבור שנה, ב-1970, נולדה בתם הבכורה ענת. חודשים ספורים אחרי לידת ענת, ב-1970, ובמהלך הלימודים קיבל הצעה ממשרד החוץ לצאת לשליחות מטעמו כצפן, ועקב כך הפסיק את לימודיו. הללי יצא לשליחות לז'נבה והשתתף בשיחות השלום ב-1972, בשנה זו נולדה בתו השנייה טל. בהמשך שהייתו בז'נבה, ב-1975, נולד בנו עדי יעקב. בסוף 1977, אחרי שבע שנים בשווייץ, עזב את משרד החוץ במטרה לחזור לעירו דימונה ולשרת בה כראש העיר. אחרי קדנציה בה היה ממלא מקום ראש העיר ז'אק אמיר, נבחר הללי לראש עיריית דימונה ושירת בכהונה זו במשך קדנציה אחת. ב-1985 נולדה אביב, בתו הקטנה. במהלך הקדנציה, חולל שינויים רבים בפני העיר, בתדמיתה, בתעסוקה ובתרבות. במהלך שנות שירותו כראש העיר נבנו בדימונה: היכל התרבות (כיום על שם אלי הללי), אמפיתיאטרון, מרפאת שיניים עירונית, ספרייה עירונית, מרכז תקשורת, אולם ספורט על שם ניסים גאון, קונסרבטוריון חדש, היכל הילד, בית הכנסת החדש, מפעל דייל. תדמית העיר שינתה פניה, פרחים נשתלו בגנים ציבוריים, נבנו גני משחקים חדשים ונולדה הסיסמה: "פרח במדבר" ו"אני דימונאי גאה". בנושא התרבות וחינוך שינה הללי את פני העיר: התקיימו ערבי נוער "מוזיקפה" במרכז הקהילתי, התקיימה מועצת נוער עירונית, "הבימה" קיימה סדרת מנויים בדימונה, נולדה ה"חוויה הדימונאית" - להקה בנויה מבני דימונה שהפיקה שני מופעים גדולים לרגל חגיגות 30 שנה לדימונה, להקת המחול "סופה במדבר" הגיעה להישגים רבים, נבנה מרכז מחול בבית צוקר בעיר, אנריקו מסיאס הגיע להופיע בהיכל התרבות, התזמורת העירונית ייצגה את דימונה באנדרנך, בגרמניה. אחרי קדנציה, עת נכשל בבחירות הבאות, עבר הללי לניהול במחוזות שונים: ניהל את חברת שיכון ובינוי בבאר שבע. יצא לשליחות נוספת מטעם משרד האוצר כנציג הבונדס בליון שבצרפת. אחרי שלוש שנות שליחות חזר, וניהל חברת כוח אדם (ס.ג. עובדים) ולאחריה הקים וייסד את בית אבות "אבות הנגב" של רשת משען בבאר שבע. במהלך שבע שנות ניהול בית האבות בבאר שבע, חלה אלי הללי בסרטן, ואחרי שלוש שנים, בהן לא הפסיק את עבודתו ותרומתו לקהילה, נפטר ב-17 בפברואר 2004 2004. הללי הותיר אישה - פנינה, וארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא אלי הללי בוויקישיתוף אתר "Billiongraves"
Super Smash Bros. Melee

סופר סמאש ברוס מילי (Super Smash Bros. Melee, בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף (Spin off) לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת גיימקיוב, הוא הופץ בשנת 2001 על ידי חברת נינטנדו, והוא השני בסדרת סופר סמאש ברוס. המשחק נחשב למשחק הנמכר ביותר בקונסולת הגיימקיוב. עלילת המשחק היא כמו במשחק הראשון, אולם הדמויות הם בעצם גביעים. במשחק זה נוספו שני מצבי משחק חדשים בנוסף למצב הקלאסי ולמצב הלחימה בקבוצות: מצב ההרפתקה: במצב זה דמות מהמשחק עוברת מסע בין משחקים שונים ונלחמת בדמויות בהתאם לשלב והיא גם כוללת סרטונים קצרים באמצע. בסוף המשחק הדמות נלחמת מול ג'יגה באוזר שהוא באוזר בגרסה ענקית ועוצמתית. מצב האול - סטארס: בשלב זה ניתן להילחם מול כל לוחמי המשחק בבת אחת (השלב הזה מתקבל רק כאשר מקבלים את כל הדמויות). גם במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים: מריו - סופר מריו דונקי קונג - דונקי קונג לינק - האגדה של זלדה סאמוס - מטרויד יושי - יושי קירבי - קירבי פוקס מקלאוד - סטאר פוקס פיקאצ'ו - פוקימון לואיג'י- סופר מריו קפטן פאלקון - אף-זירו נס- ארת'באונד ג'יגליפאף - פוקימון הנסיכה פיץ' - סופר מריו באוזר - סופר מריו מטפסי הקרח - אייס קליימברס שיק - האגדה של זלדה זלדה - האגדה של זלדה דוקטור מריו – דוקטור מריו פיצ'ו – פוקימון פאלקו לומברדי - סטאר פוקס מארת' - פייר אמבלם לינק הצעיר – האגדה של זלדה גאנונדורף - האגדה של זלדה מיוטו – פוקימון רוי – פייר אמבלם מר "גיים אנד וואץ'" - Game & Watch מדיה וקבצים בנושא Super Smash Bros. Melee בוויקישיתוף "סופר סמאש ברוס מילי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) At Long Last, Nintendo Proclaims: Let the Brawls Begin on Wii! at Nintendo :: What's New, web.archive.org, ‏2008-05-13
תחנת משטרה

תחנת משטרה היא מטה משטרה מקומי המופקד על פעילות המשטרה באזור מוגדר. בתחנת משטרה מרוכזת פעילות השוטרים וממוקמים המשרדים והמתקנים הדרושים לשם כך. מרכיבים עיקריים של תחנת משטרה בישראל: עמדת היומנאי ממוקמת בכניסה לתחנת המשטרה, כנקודת גישה ומיון ראשונית עבור הפונים לבקשת שירותי התחנה. העמדה ממוקמת בקרבת תאי המעצר ובחלק מהתחנות היומנאי ממונה על הנעשה בהם. משרדי התחנה המשמשים את יחידות הסיור, החקירות, המודיעין והמנהלה. תאי מעצר משמשים למעצרם של חשודים ושל מי שהוצאו נגדם צווי מעצר. מתקנים לציוד התחנה, כגון נשקייה, חניון למכוניות המשטרה, חדר מוצגים, אולם תדרוך, חדר אוכל או מזנון וכדומה. תחנות המשטרה מוגבלות בכוח האדם העומד לרשותן ובמשאבים שלהן. הן תחת פיקוד של יחידות גדולות יותר (מרחבים, נפות, מחוזות - תלוי בצורת הארגון של משטרת ישראל באותה תקופה) ומקבלות ממטות המרחבים שירותים, שהן אינן מסוגלות לספק, כמו מעבדת זיהוי פלילי, יחסי ציבור, טיפול בכלי רכב, פרשים, כלבנים וכדומה. עובד סוציאלי בתחנת משטרה אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה. בתוקף תפקידו הוא מושאל לתחנת משטרה ביישוב. בהיותן סמל מובהק של השלטון, משמשות תחנות משטרה לעיתים יעד לפיגועי טרור. תחנת משטרה משמשת פעמים רבות כזירת אירועים עיקרית בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. דוגמאות: סדרת הטלוויזיה האמריקאית "בלוז לכחולי המדים". "האמת העירומה" - סדרת טלוויזיה ישראלית המתנהלת כולה בתחנת משטרה. "חוק וסדר" - סדרת דרמה משטרתית ומשפטית, שהופקה עבור רשת NBC האמריקנית. "ברוקלין 99" - סדרת קומדיה, כיום ניתן לצפות בה בנטפליקס. מדיה וקבצים בנושא תחנת משטרה בוויקישיתוף
Super Smash Bros. Brawl

סופר סמאש ברוס ברול (Super Smash Bros. Brawl, בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף (Spin off) לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת Wii, הוא הופץ בשנת 2008 על ידי חברת נינטנדו, והוא השלישי בסדרת סופר סמאש ברוס. במשחק זה משתתפות לראשונה שתי דמויות שלא שייכות לנינטנדו: סנייק מקונאמי וסוניק הקיפוד מסגה. עלילת המשחק היא כמו במשחק הראשון והשני, וכל מצבי המשחק נשארו ועברו שדרוגים: מצב ההרפתקה שודרג ונקרא סופר סמאש ברוס ברול: שליחי החלל התחתון. מצב זה מאפשר לשחק בכל הדמויות השחיקות לפי סיפוריהן ולפי השגתן בעלילה, במהלך המשחק ניתן לשחק בקבוצה אחרת של דמויות, הסרטונים הקצרים מציגים את עלילות ההרפתקה. "שליחי החלל התחתון" מספר על טורניר גדול שעורכות כל גיבורי המשחק עד שלפתע צבא "החלל התחתון" ומנהיגם השר העתיק פולשים לעולם ומנסים להשמידו ולהעבירו לעולם אחר, החלל התחתון. חלק מהיריבים שייכים למשחקי נינטנדו שונים למשל הרובוטים שהיו פעם לצידי ה-NES, רייקוואזה ממשחקי פוקימון, פיטי פיראנה מסופר מריו ורידלי היריב של סאמוס. כמו כן ניתן להילחם ביריבים חדשים שנוצרו בשביל המשחק. גם במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים: מריו - סופר מריו דונקי קונג - דונקי קונג לינק - האגדה של זלדה סמוס ארן - מטרויד יושי - יושי קירבי - קירבי פוקס מקלאוד - סטאר פוקס פיקאצ'ו - פוקימון לואיג'י - סופר מריו קפטן פלקון - אף-זירו נס - ארת'באונד ג'יגליפאף - פוקימון הנסיכה פיץ - סופר מריו באוזר - סופר מריו מטפסי הקרח - אייס קליימבר שיק - האגדה של זלדה הנסיכה זלדה - האגדה של זלדה פאלקו לומברדי - סטאר פוקס מארת - פייר אמבלם גאנונדורף - האגדה של זלדה מר "גיים אנד וואץ'" - Game & Watch מטה נייט - קירבי פיט - קיד איקרוס סאמוס (חליפת האפס) - סאמוס ווריו - WarioWare סוליד סנייק - מטאל גיר אייק - פייר אמבלם מאמן פוקימונים (מפקד על שלושה פוקימונים: סקווירטל, אייביזאור וצ'אריזרד) - פוקימון דידי קונג - דונקי קונג לוקאס - ארת'באונד סוניק הקיפוד - סוניק הקיפוד המלך דידידי - קירבי קפטן אולימר - פיקמין לוקאריו - פוקימון ר.ו.ב. - Stack Up / Gyromite לינק המצויר - האגדה של זלדה וולף אודונל - סטאר פוקס אתר האינטרנט הרשמי של Super Smash Bros. Brawl (ביפנית, באנגלית, בגרמנית, בצרפתית, בספרדית, באיטלקית ובשפות מרובות) "סופר סמאש ברוס ברול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
דודו אנתדזה

דוֹדוֹ אַנתַדזֵה (בגאורגית: დოდო ანთაძე; ‏ 10 באוקטובר 1900 – 18 באפריל 1978) היה במאי תיאטרון גאורגי. דודו אנתדזה נולד בשנת 1900 בכפר ורדזיה שבחבל אימרתי. בשנים 1919–1920 הוא למד בסטודיו לתיאטרון של ג' ג'דברי בטביליסי. בשנים 1920–1925 הוא עבד כעוזר במאי ובשנים 1925–1927 כאחד הבמאים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; בתיאטרון זה הוא ביים בשנת 1925 את המחזה "אסירי ליסבון" מאת פוליקרפה קקבדזה. בשנים 1927–1928 היה אנתדזה במאי בתיאטרון הפועלים של טביליסי (תיאטרון מקצועי בעבור קהל של פרולטרים, שפעל בשנים 1926–1928); בתיאטרון זה, אנתדזה ביים את המחזה "עשרת הימים שזעזעו את העולם" לפי ספרו של ג'ון ריד. בשנת 1928 ניהל אנתדזה את תיאטרון הנערים הצופים של טביליסי (תיאטרון מקצועי עם הצגות שמיועדות לבני נוער). בשנים 1928–1938 היה במאי בתיאטרון מרג'נישווילי, שנוסד ב-1928 בכותאיסי, הועבר ב-1930 לטביליסי וקיבל את שמו ב-1933 אחרי מות מייסדו - קוטה מרג'נישווילי. לפני מותו של מרג'נישווילי, דודו אנתדזה היה שותפו של המייסד בעבודת הבימוי של מספר הצגות. בתקופת פעילותו בתיאטרון זה, דודו אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "האילמים החלו לדבר" מאת הרצל באזוב (1932), "גוריה של נינושווילי" מאת שלווה דדיאני (1934), "הרחוק" מאת אלכסנדר אפינוגנוב (1936) ו"איצקה ריז'ינשווילי" מאת הרצל באזוב (1937). בשנים 1938–1952 היה המנהל הראשי והאמנותי של תיאטרון מסחישווילי שבכותאיסי; בתקופה זו, אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "אנשי האתמול" מאת שלווה דדיאני (1939), "הסיפור שלהם" מאת ו' גבסקיריה (1939), "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר (1939), "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר (1941), "חתונתו של קרצ'ינסקי" מאת אלכסנדר סוחובו-קובילין (1944), "השודדים" מאת פרידריך שילר (1948) ו"רביזור" מאת ניקולאי גוגול (1952). בשנים 1952–1957 היה אנתדזה מנהל תיאטרון גריבוידוב שבטביליסי (תיאטרון בשפה הרוסית); המחזה הבולט שביים אנתדזה באותה תקופה הוא "זְקַן העמק גוֹצַ'ה" מאת ס' שנשיאשווילי, שהתבסס על ספרו של אלכסנדרה קזבגי (1957). בשנים 1957–1962 היה מנהל תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי. בשנים 1962–1974 היה מנהל "החברה התיאטרלית" של גאורגיה. אנתדזה כתב שני ספרים; בשנים 1962–1966 הוא חיבר ופרסם בשני כרכים את הספר "ימי העבר הקרוב", שבו גולל את תולדות התיאטרון הגאורגי הסובייטי וסיפר על יצירותיהם של קוטה מרג'נישווילי ותלמידיו. בשנת 1975 הוא פרסם את הספר "לצד מרג'נישווילי" על עבודתו לצד מייסד תיאטרון מרג'נישווילי. אנתדזה היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1940 ובשנה זו זכה בתואר "אמן העם של גאורגיה". בשנת 1971 זכה בתואר "אמן העם של ברית המועצות". בשנת 1977 קיבל אנתדזה את הפרס הממלכתי של גאורגיה הסובייטית ע"ש קוטה מרג'נישווילי. אנתדזה מת בשנת 1978 בטביליסי. מדיה וקבצים בנושא דודו אנתדזה בוויקישיתוף
סם ג'אפה

סם ג'אפה (באנגלית: Sam Jaffe;‏ 10 במרץ 1891 - 24 במרץ 1984) היה שחקן קולנוע אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1950 על הופעתו בסרט "ג'ונגל האספלט" ומועמד פרס אמי על תפקידו בסדרת הדרמה "בן קייסי". נולד בשם שלום ג'אפה למשפחה יהודייה רוסייה בניו יורק. אמו איידה הייתה שחקנית יידיש מאודסה, ג'אפה עצמו בתור ילד הופיע עמה בהפקות תיאטרון בשפה היידיש. את השכלתו בארצות הברית רכש ג'אפה במכללת "הסיטי קולג' של ניו יורק" וב"אוניברסיטת קולומביה". לפני שפנה לתחום המשחק עסק ג'אפה בהוראה ולימד מתמטיקה. בתחילת דרכו התחבר לג'ון יוסטון שהיה חבר קרוב שלו עד למותו. ג'אפה התגלה לראשונה על ידי יוזף פון שטרנברג בשנת 1934 בדרמה ההיסטורית שלו "הקיסרית האדומה" בתפקיד קיסר רוסיה פיוטר השלישי. ב-1937 הופיע ביצירת המופת הקלאסית "האופק האבוד" בתפקיד הלאמה הגבוה מנהיג תושבי עמק שאנגרי – לה. בהיותו בן 47 זכה ג'אפה לתפקיד אייקוני באותה תקופה, הפועל ההודי גונגה דין בסרט ההרפתקאות של ג'ורג' סטיבנס "גונגה דין". ב-1947 השתתף בדרמה של איליה קזאן "הסכם ג'נטלמני" בתור פרופסור פרד ליברמן. בשל דעותיו האישיות נכנס ג'אפה בשנות ה-50 לרשימה השחורה של הוליווד והוחרם על ידי חברות הפקה מרכזיות, צעד שלא גרע מן הקריירה המשגשגת של ג'אפה. בשנת 1950 שיחק ג'אפה בסרט הפשע הקלאסי של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד הפושע המתוחכם ארווין "דוק" ריידנשניידר, בעבורו זכה ג'אפה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחק ג'אפה בסרטו הבדיוני המפורסם של רוברט ווייז "היום בו עמדה האדמה" בתפקיד המדען פרופסור ג'ייקוב בארנהארדט. ב-1959 השתתף באפוס ההיסטורי "בן חור" בתפקיד סימוניידס עבדו הנאמן של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון). בשנות ה-60 נודע ג'אפה בזכות סדרת הדרמה הרפואית "בן קייסי" בה שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד זורבה, המנטור של המנתח הצעיר בן קייסי (וינס אדוארדס). על תפקידו ב-5 עונות בסדרה הועמד ג'אפה לפרס אמי אחד בשנת 1962. ב-1968 שיחק ג'אפה במערבון הספגטי "אקדחים לסן סבסטיאן" לצידו של אנתוני קווין בתור הכומר האב ג'וזף. ב-1971 זכה ג'אפה לפרסום רב בקרב קהל ילדים בזכות הופעתו כבוקמן סוחר הספרים בפנטזיה המוזיקלית של רוברט סטיבנסון "המיטה המעופפת". את הופעתו המשמעותית האחרונה ערך ג'אפה בשנת 1980 בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד ד"ר הפטסטוס. ג'אפה היה נשוי במשך 15 שנה לשחקנית ליליאן הייץ עד למותה. אשתו השנייה הייתה השחקנית בטי אקרמן איתה הופיע בסדרה "בן קייסי", אקרמן וג'אפה נשארו נשואים במשך 28 שנה עד לפטירתו של ג'אפה בגיל 93 ממחלת הסרטן. לג'אפה לא נולדו ילדים מנישואיו. נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון עדן" שבמיסיון הילס, לוס אנג'לס. הקיסרית האדומה (1934) אנחנו חיים שוב (1934) האופק האבוד (1937) גונגה דין (1939) 13 ראו מדליין (1947) הסכם ג'נטלמני (1947) חבל מחולן (1949) ג'ונגל האספלט (1950) היום בו עמדה האדמה (1951) הברברי והגיישה (1958) בן חור (1959) מדריך לאיש המתחתן (1967) שוד הבנק הגדול (1968) אקדחים לסן סבסטיאן (1968) אימה בדאונוויץ' (1970) המיטה המעופפת (1971) הקרב מעבר לכוכבים (1980) כלום לא נשאר לנצח (1984) בן קייסי (1961–1965) מדיה וקבצים בנושא סם ג'אפה בוויקישיתוף סם ג'אפה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סם ג'אפה, באתר AllMovie (באנגלית) סם ג'אפה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סם ג'אפה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
משטרת פריז

משטרת פריז היא גוף השיטור המרכזי האזורי הפועל בפריז וסביבתה, המשטרה מכונה רשמית בשם הפריפקטורה של משטרת פריז (בצרפתית: Préfecture de police de Paris) ובראשה עומד המפקד, "הפריפקט", של המשטרה. בראש המשטרה עומד ברנרד בוקו, מאז ה-30 במאי 2012. המשטרה היא חלק מהממשל המקומי ומהמשטרה הלאומית בצרפת. היא מספקת את כוח המשטרה ואחראית על שירותי החירום לרבות שירותי הכבאות. מטה המשטרה בפריז ממוקם באיל דה לה סיטה, שבפריז. ברחבי פריז פזורות 87 תחנות משטרה ובשירות המשטרה כ-35,000 שוטרים. כבירת צרפת, סידורי הביטחון בפריז ייחודיים לעיר. כך למשל, הממשלה הלאומית היא זו האחראית לאספקת שירותי החירום ואכיפת החוק, מאז הקמת משטרת פריז (lieutenance générale de police) לראשונה ב-15 במרץ 1667. עם פרוץ המהפכה הצרפתית פורקה בשנת 1789. המשטרה הוקמה מחדש ב-17 בפברואר 1800 ומאז מתקיימת ברציפות. לעיר אין כוח שיטור עצמאי והמשטרה הלאומית היא האחראית באופן ישיר לכוחות השיטור של פריז, שכפופים ישירות לשר הפנים הצרפתי. מפקד המשטרה מתמנה לתפקיד בעצת ראש העיר, ותחתיו פועלות שלל מחלקות ביצוע, לרבות: משרד הקישור לז'נדרמריה מחלקת ביטחון הציבור משטרת תנועה וביטחון הציבור המשטרה המשפטית - בילוש וחקירות (36 quai des Orfèvres) ביטחון פנים וחקירות שוטרים גדוד הכיבוי של פריז - שירותי הכבאות וההצלה מעבדת טוקסיקולוגיה מעבדה בליסטית ומעבדת חומרי נפץ וניתוח כימי המזכירות הכללית לענייני ניהול המשטרה הגנת האוכלוסייה מפני מגפות משאבי אנוש שירות בין-מחלקתי להגנה אזרחית La Grande Encyclopédie, volume 27, page 95, 1900. מדיה וקבצים בנושא משטרת פריז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משטרת פריז משטרת פריז, ברשת החברתית פייסבוק משטרת פריז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משטרת פריז, ברשת החברתית אינסטגרם משטרת פריז, ברשת החברתית LinkedIn משטרת פריז, סרטונים בערוץ היוטיוב משטרת פריז, הבלוג הרשמי
אליס קוצ'מן

אליס מארי קוצ'מן-דייוויס (באנגלית: Alice Marie Coachman-Davis; ‏9 בנובמבר 1923 – 14 ביולי 2014) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה לגובה (לונדון 1948). הייתה לאישה השחורה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. קוצ'מן נולדה באולבני שבג'ורג'יה, לפרד ואוולין (ג'קסון), ילדה חמישית במשפחה ענייה בת 10 ילדים. היא עבדה בקטיף כותנה על מנת לעזור בפרנסת המשפחה בהיותה תלמידת בית ספר. היא התאמנה בחשאי בניגוד לרצונו של אביה ובגלל חוקי ההפרדה הגזעיים וכן היא רצה יחפה בשל מצבה הכלכלי. היא החלה להתאמן במכון טוסקגי שבקליבלנד בשנות ה-30. קוצ'מן זכתה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה בין השנים 1939–1948, שיא זכיות, אך נבצר ממנה לזכות במדליות אולימפיות בשל ביטולן של אולימפיאדת 1940 ואולימפיאדת 1944 בשל מלחמת העולם השנייה. באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קוצ'מן במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.68 מטר, לאחר שעברה גובה זה כבר בניסיון הראשון, לפני דורותי טיילר-אודם מבריטניה שקפצה לאותו גובה בניסיון השני (1.68 מטר) ומישלין אוסטרמייה מצרפת (1.61 מטר). היא העניקה לארצות הברית את מדליית הזהב היחידה לנשים באתלטיקה. נוסף לכך, הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. בשובה לארצות הברית לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה קוצ'מן בכבוד של גיבורים. היא נפגשה עם נשיא ארצות הברית, הארי טרומן ונערך לכבודה מצעד בעיר הולדתה. לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה קוצ'מן כמורה באטלנטה. קפיצה לגובה: 1.68 מטר (1948) אליס קוצ'מן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אליס קוצ'מן, באתר olympedia.org אליס קוצ'מן, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אליס קוצ'מן, באתר Track and Field (נשים) אליס קוצ'מן (באנגלית) אליס קוצ'מן (באנגלית) אליס קוצ'מן (באנגלית) אליסף דעואל, קפצה מעל הגזענות / על אליס קואצ'מן, באתר ynet, 19 ביולי 2014 אליס קוצ'מן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אליס קוצ'מן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צ'יף (שבט)

צ'יף הוא מנהיג של שבט או תא חברתי הכולל מספר משפחות. חברות שבטיות הכוללות שבטים שהיו כפופים למנהיג יחיד (או זוג) צצו בתקופה הנאוליתית כהתפתחות של חברות שבטיות פחות מרובדות ופחות היררכיות ונשארו נפוצות בתקופת האבן. בחברה אינדיאנית שבטית במדינות קולוניאליות או פוסט-קולוניאליות שבטים או מספר שבטים מתנהלים בשלטון עצמי והצ'יף הוא נציג השלטון בפני המדינה. הסוגים הנפוצים ביותר הם ראש מועצת השבט (לרוב של זקני השבט), צ'יף מלחמה (יכול להיות נוסף או מחליף בזמן מלחמה), צ'יף הנבחר כיורש אביו והרופא-האליל הבולט ביותר פוליטית. אינדיאנים שבט מנהיג Gilbert Legay, Atlas of Indians of North America, BARRON'S מדיה וקבצים בנושא צ'יף בוויקישיתוף ביוגרפיות של צ'יפים באתר Americans Indians (באנגלית) צ'יף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פאלאס (אסטרואיד)

פאלאס (שם מלא: 2 פאלאס; באנגלית: ‎2 Pallas) הוא האסטרואיד השני שהתגלה, מיד אחרי קרס. הוא התגלה על ידי היינריך וילהלם אולברס ב-28 במרץ 1802. פאלאס הוא אחד האסטרואידים הגדולים שבחגורת האסטרואידים העיקרית, ומעריכים כי מסתו מכילה 7% מהמסה של כל החגורה. הוא החבר המרכזי במשפחת האסטרואידים פאלאס. פאלאס, יחד עם קרס, יונו, וסטה ואסטריה, נחשב ככוכב לכת עד שהחוקרים שחקרו את האזור הבינו כי המקום בין מאדים לצדק מכיל אלפי גופים המרכיבים את החגורה המרכזית. בעקבות הגילויים, סווגו גופים אלה מחדש כאסטרואידים ולא ככוכבי לכת. ייתכן כי בעתיד פאלאס יסווג מחדש ככוכב לכת ננסי אם יוכח כי צורתו כדורית בגלל כוח המשיכה שלו. היסוד פלדיום (Palladium) נקרא כך על שמו של פאלאס. זהו יסוד כימי שסמלו הכימי Pd ומספרו האטומי 46. האסטרואיד קרוי על שמה של פאלאס, בתו של טריטון וחברתה למשחק של אתנה במיתולוגיה היוונית. קיימות מספר דמויות גבריות באותו שם במיתולוגיה היוונית, אך האסטרואידים הראשונים קיבלו בקביעות שמות של דמויות נשיות. פאלאס הוא הגוף השלישי בגודלו בחגורת האסטרואידים, ודומה ל-4 וסטה בנפחו (לא ודאי במאת האחוזים), אך הוא מעט קטן יותר במסתו. לפאלאס יש מאפיינים דינמיים יוצאי דופן יחסית לגוף כל כך גדול. מסלולו מוטה בזווית גבוהה מאוד ואקסצנטרי במידה מסוימת, אף על פי שהוא נמצא באותו מרחק מהשמש כמו החלק העיקרי בחגורת האסטרואידים. יתר על כן, הזווית שקובעת את הציר סביבו הוא מסתובב היא גדולה מאוד, וקרובה ל-600 (מוערכת בין 560 ל-810). זה אומר, שבכל קיץ וחורף פאלאדי (של פאלאס) חלקים גדולים של פני השטח חשופים תמידית לאור ומואפלים לחלוטין (בהתאמה) למשך זמן הקרוב לשנה ארצית אחת. עדיין לא ברור אם סיבובו של פאלאס סביב הוא בכיוון האופייני לחגורת האסטרואידים או בכיוון ההפוך. יש ראיות שפני השטח של פאלאס דומים לאלה של מטאוריטים פחמניים העשירים במים ובחומרים אורגניים. ממדיו - 570×525×482 קילומטרים. באפהליון (הנקודה הרחוקה ביותר שלו מן השמש) הוא מצוי במרחק של כ-510 מיליון קילומטרים ממנה ובפריהליון (הנקודה הקרובה ביותר שלו אל השמש) הוא מצוי במרחק של כ-319 מיליון קילומטרים ממנה. פאלאס מקיף את השמש אחת ל־1,686 ימים בקירוב. פאלאס נצפה כשהוא מסתיר כוכב כמה פעמים כולל אוסף תצפיות האסטרואידים הטובות במיוחד ב-29 במאי 1983, כשתצפיות ממוקדות במיוחד תוזמנו מצוין על ידי 140 חוקרים. תצפיות אלה סייעו לגלות את קוטרו המדויק. במהלך הליקוי ב-29 במאי 1983 התגלה סיכוי לכך שהוא בעל ירח קטן במיוחד, שקוטרו קילומטר אחד. עד היום לא נמצא אישור שירח כזה אכן מקיף אותו. בשנת 1980 הדמיית וידאו מצאה ירח גדול בהרבה שקוטרו 175 ק"מ אך ההשערה בדבר קיומו נדחתה מאוחר יותר. נעשה שימוש בגלי רדיו מחללית במסלול סביב מאדים, וסביב פני השטח שלו, כדי לקבוע את מסת פאלאס בעזרת תהודות זעירות שאותן החזיר אל פני מאדים. תצפיות טלסקופיות של פאלאס לא סיפקו כל מידע על מאפייניו. אף חללית עוד לא ביקרה בפאלאס, למרות שתוכנן כי במידה ומחקרה של הגשושית "שחר" יהיה מוצלח בקרס ובווסטה, יש סיכוי שהמשימה תורחב גם אל פאלאס, זאת סיימה את המצבור הדלק בעודה חגה סביב קרס ומשימתה הסתיימה כשהיא נותרה לחוג סביבו לעד. מדיה וקבצים בנושא פאלאס בוויקישיתוף
אריק-עמנואל שמיט

אריק-עמנואל שמיט (Éric-Emmanuel Schmitt, נולד ב-28 במרץ 1960) הוא דרמטורג, מחזאי, סופר ובמאי צרפתי שהתאזרח ב-2008 בבלגיה. אריק-עמנואל שמיט נולד בשנת 1960 ביישוב סנט פואה-לה-ליון במחוז רון שבצרפת, במשפחה ממוצא אלזסי, והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה. ספריו תורגמו ללמעלה מ-35 שפות ובהן עברית. זכה בפרסים רבים, בצרפת ובגרמניה, על אופן הכתיבה הייחודי שלו. כתב ספרים רבים וכן מחזות לתיאטרון ותסריטים לקולנוע, שגם עליהם זכה בפרסים רבים. "מלון בינתיים"( 1999),מחזה "משפטו של דון חואן", מחזה "אדון איברהים ופרחי הקוראן" (2001) Monsieur Ibrahim et les fleurs du Coran (עוסק בסופיזם וגם ביהדות) על פיו הופק הסרט "מר איברהים" "אוסקר והאשה בוורוד" (Oscar et la dame rose (2002 "Les Liaisons dangereuses"‏ (2003) - תסריט למיני-סדרה "הילד של נוח" (L'Enfant de Noé (2004 (עוסק ביהדות ונצרות) אתר האינטרנט הרשמי של אריק-עמנואל שמיט אריק-עמנואל שמיט, ברשת החברתית Goodreads אריק עמנואל שמיט, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון סטרוגנוב

ארמון סטורגנוב (ברוסית: Строгановский дворец) הוא ארמון הממוקם במפגש נבסקי פרוספקט עם הנהר מויקה במרכז סנקט פטרבורג שברוסיה. הארמון נבנה בסגנון הבארוק המאוחר, בתכנונו של האדריכל ברתולומאו רסטרלי עבור הברון סרגי גריגורייביץ' סטרוגנוב ממשפחת סטרוגנוב, בין השנים 1753–1754. פנים המבנה עוצב על ידי אנדריי וורוניכין בראשית המאה ה-19. משפחת סטרוגנוב התגוררה במבנה במיקומו של הארמון מאז שנת 1720 לערך, במבנה חד קומתי. בשנת 1740 לערך בנה האדריכל מיכאיל זמצוב קומה שנייה למבנה. בשנת 1752 הזמין הברון סטרוגנוב את בניית הארמון מהאדריכל האיטלקי ברתולומאו רסטרלי. רסטרלי עבד באותה עת על הקמת ארמון יקטרינה ומנזר סמולני עבור הצאריצה יליזבטה, אולם בשל מעמד המשפחה לא יכל רסטרלי לסרב להזמנת העבודה. בין השנים 1787–1791 עיצב האדריכל דמרצוב את מבני הסמך הצמודים למבנה הראשי וכן עיצב מחדש כמה מחדרי הארמון. בראשית המאה ה-19 הוזמן האדריכל אנדרי וורוניכין (מתכנן קתדרלת קאזאן) לעצב מחדש את פנים המבנה בסגנון ניאו קלאסי. אחת מדירות הארמון עוצבה עבור אגלאידה פרבלובנה סטרוגנוב על ידי האדריכל קארלו רוסי בשנת 1820. לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 עזבו בני משפחת סטרוגנוב את רוסיה, ומבנה הארמון הולאם. השלטון הסובייטי הפך את מבנה הארמון למוזיאון תעמולה שמטרתו להציג את האופי הדקדנטי של אורך חיי האצולה ברוסיה. בשנת 1929 נסגר המוזיאון, ויצירות האמנות שבו עברו למוזיאון ההרמיטאז'. מבנה הארמון עבר בחלקו למכון הבוטני של סנקט פטרבורג, ומשרד בניית האוניות עשה שימוש במבנה החל משנת 1939 ועד 1988. במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ספג המבנה נזק רב. המבנה שוקם בין השנים 1948–1956 ועבודות שיחזור נוספות בוצעו בשנים 1966–1967. בשנת 1988 הועבר המבנה לרשות המוזיאון הרוסי והפך לאחד מאגפי המוזיאון, המציג תערוכות מתחלפות. בשנת 1991 עבר המבנה שחזור במטרה להביאו מחדש למצב בו היה עת התגוררה בו משפחת סטרוגנוב. קירות המבנה שוחזרו לעיצובו של רסטרלי (ונצבעו שוב בצבע ורוד, במקום בצבע הירוק הקהה בו נצבעו באמצע המאה ה-20). חזית המבנה פונה לנבסקי פרוספקט. לכיוון זה יצר רסטרלי חזית בסגנון צרפתי אימפריאלי, בדומה למראהו של ארמון וורונצוב שנבנה על ידי רסטרלי בין השנים 1744–1750. חזית המבנה המרשימה כוללת שער מרכזי ומצדדיו עמודים קורינתיים שמטרתם עיצובית בלבד (אין לעמודים אלה משמעות ארכיטקטונית, וכל מטרתם היא להדגיש את כיפת המבנה ואת סמל משפחת סטרוגנוב המופיע עליו). רסטרלי שילב במבנה אלמנטים בארוקיים, כך לדוגמה חלונות הקומה השנייה והשלישית מחוברים יחדיו על מנת ליצור מראה מודגש לחלונות אלה. מתחת לחלונות החזית מופיע פרופיל של אדם, כאשר ישנה סברה לפיו זהו פרופיל הברון סטרוגנוב, אולם יש הסוברים כי מדובר בדיוקנו של רטסרלי עצמו. חזית הארמון הפונה לנהר מויקה מבט על הארמון מכיוון הגשר הירוק שלט האצולה של משפחת סטרוגנוב מדיה וקבצים בנושא ארמון סטרוגנוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון סטרוגנוב ההיסטוריה של הארמון ההיסטוריה של המבנה, באתר המוזיאון הרוסי ההיסטוריה של הארמון (ברוסית)
כביש 869

כביש 869, המכונה גם "מעלה גמלא", הוא כביש רוחב אזורי העולה ומתפתל אל דרום רמת הגולן מצומת מעלה גמלא במערב שבקרבת חוף הכנרת, וממשיך עד צומת דליות בקצהו המזרחי. אורכו של הכביש הוא 16 ק"מ. בקעת בית צידה שמורת מג'רסה נחל דליות רמת הגולן כבישי ישראל