laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברנקו לוסטיג

ברנקו לוסטיג (באנגלית: Branko Lustig;‏ 10 ביוני 1932 – 14 בנובמבר 2019) היה מפיק סרטים יהודי-קרואטי. לוסטיג היה יוצא קרואטיה היחידי אשר זכה בשני פרסי אוסקר. נולד באוסייק שבקרואטיה (באותה עת ממלכת יוגוסלביה) למשפחה יהודית קרואטית. אביו עבד כמלצר הראשי בקפה סנטראל, אוסייק, אמו הייתה עקרת בית. בניגוד להוריו, סבו וסבתו של לוסטיג משני הצדדים היו דתיים, והוא הלך עמם בקביעות לבית הכנסת. בהיותו ילד, במהלך מלחמת העולם השנייה שהה במשך שנתיים באושוויץ וברגן-בלזן. רוב בני משפחתו נספו במחנות ההשמדה ברחבי אירופה, בכללם סבתו שנרצחה בתאי הגזים ואביו שנרצח בצ'אקובץ' ב-15 במרץ 1945. אמו של לוסטיג שרדה את השואה והתאחדה מחדש עמו אחרי המלחמה. ביום שחרורו שקל לוסטיג 66 ליברות (כ-30 ק"ג). לוסטיג החל לעבוד בתעשיית הסרטים ב-1955 כעוזר במאי בידרן פילם (Jadran Film), חברת הפקה קולנועית שבסיסה בזאגרב. ב-1956 הוא עבד כמנהל יחידת הפקה של דרמת מלחמת העולם השנייה Don't Look Back, My Son ‏(Ne okreći se sine), זוכת שלושה פרסי ארנה מוזהבים בפסטיבל הסרטים בפולה של 1956. בשנות השמונים עבד לוסטיג על המיני-סדרה "רוחות מלחמה" (1983) ועל המשכה "מלחמה וזיכרון" (1988), שתיהן התבססו על ספריו של הרמן ווק. הוא היגר לארצות הברית ב-1988. לוסטיג זכה בפרס האוסקר הראשון שלו ב-1993 עבור הפקת הסרט "רשימת שינדלר", בו הופיע גם כשחקן בתפקיד קטן. הסרט מבוסס על הרומן פרי עטו של תומאס קנילי (שמבוסס על סיפור חייו של אוסקר שינדלר, תעשיין גרמני שהציל מאות יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה). ב-2015 תרם את פסלון האוסקר שקיבל עבור סרט זה ליד ושם. הוא זכה בפרס האוסקר השני שלו ב-2001, עבור הפקת הדרמה האפית "גלדיאטור", המספרת על מאבקי כוח בקיסרות הרומית. סרטים הוליוודיים מרכזיים אחרים עליהם עבד לוסטיג כמפיק כוללים את "פיסמייקר" (1997), "חניבעל" (2001) ו"בלאק הוק דאון" (2001). לוסטיג זכה בעיטור הדוכס טרפימיר (Order of Duke Trpimir), מידי הנשיא פרניו טוג'מן על מפעלו הקולנועי. ב-2008 הוא היה לקולנוען הראשון והשני מעולם האמנות (ביחד עם ולדימיר נאזור, שזכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת זאגרב). ב-2008 סייע לוסטיג לייסד את חברת הפקת הסרטים העצמאית Six Point Films שמטרתה להפיק "סרטים עצמאיים משמעותיים ומעוררי מחשבה." מוזיאון לוס אנג'לס לשואה העניק לברנקו לוסטיג תואר כבוד בשנה השנייה של ארוחת הערב השנתית שלו ב-8 בנובמבר 2009 במלון בוורלי הילס על מחויבותו ארוכת השנים לחינוך לזיכרון השואה. לוסטיג זכה באות הוקרה בפסטיבל הסרטים הישראלי ה-24 בלוס אנג'לס, ב-3 ביוני 2009. נפטר בזאגרב ב-14 בנובמבר 2019. מדיה וקבצים בנושא ברנקו לוסטיג בוויקישיתוף ברנקו לוסטיג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ברנקו לוסטיג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ברנקו לוסטיג, באתר AllMovie (באנגלית) ברנקו לוסטיג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יגאל מוסקו, ‏חגיגה מאוחרת: מפיק "רשימת שינדלר" חגג בר-מצווה באושוויץ, באתר ‏מאקו‏, 29 באפריל 2011 ברנקו לוסטיג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Penić, Goran (July 10, 2008). "Oskarovac predavač na Akademiji", (in Croatian). Jutarnji list. "Moj put od logora do Hollywooda", (in Croatian). Gloria. May 25, 2009. "U Hollywoodu održana večer posvećena Branku Lustigu", (in Croatian). Jutarnji list. April 19, 2007. ביוגרפיה קצרה של לוסטיג, cinema.com לוסטיג יזכה באות הוקרה בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס
קיצור שולחן ערוך מקור חיים

קִצּוּר שֻלְחָן עָרוּך מְקוֹר חַיִּים הוא ספר הלכה שחיבר בשנת תשל"ה הרב חיים דוד הלוי, שהיה הרב הראשי של תל אביב. ספר זה הוא תמצית הלכתית מחמשת חלקי ספרו הקודם "מקור חיים", ובו הוצגו המנהגים על פי העדות השונות (ציון המקורות בספר הוא לספרי מקור חיים). היה בכך חידוש ביחס לקיצור שולחן ערוך, שכתב הרב שלמה גאנצפריד, שבנוי על פסקי ומנהגי יהדות אשכנז. בשל כך, הפך ספרו של הרב הלוי לפופולרי במיוחד במערכת החינוך הממלכתית-דתית בישראל. הספר בנוי כהלכות על סדר היום (מההשכמה עד השינה). הספר מחולק לעשרה שערים הכוללים 170 פרקים. ומובא הערות בהלכה לפי עדות אשכנז מהרב נתן אורטנר (רבה של לוד) במקומות שהם נוהגים אחרת ממה שהרב הביא. הספר מקור חיים נקרא כן על שם מחברו הרב חיים דוד הלוי ועל שם התורה שנותנת חיים כמו שאמרו בפרקים אבות "מרבה תורה מרבה חיים" ומקורו מהפסוק בספר תהלים (פרק ל"ו, פסוק י'): כִּי עִמְּךָ מְקוֹר חַיִּים בְּאוֹרְךָ נִרְאֶה אוֹר. פרקים א-כו: סדר היום פרקים כז-נה: ברכות פרקים נו-פ: שבת פרקים פא-קיד: חג ומועד פרקים קטו-קכד: לחתן לכלה ולמשפחה פרקים קכה-קל: יסודות הבית היהודי פרקים קלא-קלו: השולחן הכשר פרקים קלז-קמג: מצוות התלויות בארץ פרקים קמד-קנו: הלכות שמחות (דיני אבילות) פרקים קנז-קע: יסודות דיני ממונות הספר תורגם לאיטלקית על ידי מנחם עמנואל הרטום והתרגום יצא לאור ברכסים בתשנ"ב. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכל ארצי

מיכל ארצי (נולדה ב-1944) היא פרופסור אמריטה בחוגים לארכאולוגיה ולציוויליזציות ימיות שבאוניברסיטת חיפה. מיכל ארצי נולדה ב-1944. סיימה תואר ראשון בהיסטוריה עתיקה באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס בארצות הברית בחוג ללימודי המזרח התיכון, בנושא תרבויות ושפות של המזרח הקרוב העתיק כולל חתית, אוגריתית ואכדית. הדוקטורט שלה עסק בנושא "מוצא הקרמיקה הדו-גונית" את הפוסט-דוקטורט עשתה במעבדה הלאומית לורנס ברקלי שם החלה ללמד. היא לימדה במקומות שונים כולל אוניברסיטת קופנהגן ואוניברסיטת מסצ'וסטס. לחיזוק ידיעותיה בארכאולוגיה, הצטרפה ארצי לחפירות הארכאולוגיות בתל גזר, בתל לכיש, ובאזור הכותל המערבי. כיום עוסקת בחפירות חופיות וימיות של נמלים בישראל ובטורקיה וכן חוקרת את הגאומורפולוגיה ואת השינויים האקולוגים באזור החוף. תרמה לחקר הסחר הימי הבינלאומי בתקופת הברונזה, ולהבנת הגורמים למשבר תקופת הברונזה המאוחרת הייתה נשואה לאגרונום דניאל הלל עד לפטירתו במרץ 2021, ואם לבת. במסגרת אוניברסיטת חיפה, ניהלה ארצי בעצמה, או ניהלה במשותף עם ארכאולוגים אחרים, מספר חפירות ארכאולוגיות ביניהן: תל עכו הנמל הפיניקי של עתלית. עיר הנמל לימנטפה (אנ') בטורקיה, חפירה שנעשתה בשיתוף פעולה של אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת אנקרה בניהולו של פרופסור היאט אֶרקנאל (Hayat Erkanal). תל אבו הואם - יישוב אשר שימש כנמל העתיק בשטח מפרץ חיפה והיה מיושב מתקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה ההלניסטית-רומית. תל נאמי - אתר ארכאולוגי ששוכן כ-5 ק"מ מדרום למבצר עתלית, והיה מיושב מתקופת הברונזה התיכונה ועד תקופת הברונזה המאוחרת. Michal Artzy, Tell Abu Hawam Recanati Institute for Marinetime Studies, Newsletter 29 Michal Artzy, Emporia in the Carmel Coast? Tel Akko, Tell Abu Hawam and Tel Nami of the Late Bronze Age, Emporia, Aegeans in Michal Artzy, The Carmel Coast during the scond part of the Late Bronze Age: A Center for eastern Mediterranean Transshipping, BASOR August 2006, P. 45-64 Inscribed in Clay: Provenance Study of the Amarna Tablets and Other Ancient Near Eastern Texts/ co-authors: Yuval Goren, Israel Finkelstein, Nadav Na'aman and Michal Artzy. (Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology), Tel Aviv: Tel Aviv University: Emery and Claire Yass Pub, in Aracheology, 2004. Jatt Metal Hoard in Northern Canaanite/Phoenican and Cypriote Context nómadas del mar Ma'agan Mikhael Ship vol III - A Reconstruction of the Hull הערך "מיכל ארצי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 49, 2018, חיפה. מיכל ארצי, דף שער בספרייה הלאומית מדיה וקבצים בנושא מיכל ארצי בוויקישיתוף ריאיון עם מיכל ארצי ב-ynet נציקלופדיה חפירת הצלה בתל אבו הואם, 2001 Audio: Prof. Michal Artzy - Sea, Coast, Land; Acre - Pearl of Israel רשימת המאמרים של מיכל ארצי באתר רמב"י אתר החוג לציווילזציות ימיות אוניברסיטת חיפה המכון ללימודי ים שליד החוג לציוויליזציות ימיות המחלקה לארכאולוגיה ימית ותת ימית באתר רשות העתיקות Cline, Eric H. 1177 BC: the year civilization collapsed. Princeton University Press, 2014, p.153,. http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/Rims35/35.pdf#page=13 http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims30/rims30.pdf#page=17 http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims29/21-25s.pdf http://maritime2.haifa.ac.il/eng/nl/rims29/19-21s.pdf
יקב אלכסנדר

יקב אלכסנדר הוא יקב בוטיק ישראלי. יקב אלכסנדר הוקם בידי יורם ואילנה שלום במושב בית יצחק ב-1996. סבו ואביו של יורם שלום, ברונו ואלכסנדר (סנדרו) (שעל שמו קרוי היקב) ייצרו בתוניסיה יין ביתי. הכרמים של היקב ממוקמים בגליל העליון, היקב מייצר 3 סדרות עילית של יינות:"סדרת הורים" "סדרת אלכסנדר רזרב" ו"סדרת אלכסנדר הגדול". בשנת 2002 ייצר היקב 12,000 בקבוקים וב-2010 ייצר 60,000 בקבוקים. מ-2006 היקב כשר. שלמה פפירבלט, עולם היין, כפר סבא: אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 73 אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 111-110 אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 147-146 דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 47-44, 458 אתר האינטרנט הרשמי של יקב אלכסנדר יקב אלכסנדר, ברשת החברתית אינסטגרם יקב אלכסנדר, ברשת החברתית פייסבוק יקב אלכסנדר, סרטונים בערוץ היוטיוב תיאור כללי באתר היין הישראלי שלמה פפירבלט, מהדורה מוגבלת, באתר כלכליסט, 11 באפריל 2010 דני רובין, אלכסנדר הגדול 2005 – תחייתו של ענק(הקישור אינו פעיל), באתר אכול ושאטו, 18 בספטמבר 2009 מדליות ליינות של יקב אלכסנדר בארגנטינה, באתר מזון, 2009 דני רובין, אלכסנדר הגדול ועדת המאמינים, באתר אכול ושאטו,12 באוגוסט 2008 יקב אלכסנדר, באתר drinking, דצמבר 2006 דניאל רוגוב, היינות הטובים של יקבי הבוטיק והגראז' הישראליים, הארץ, 19 בספטמבר 2004 מיכאל בן-יוסף, אלכסנדר הגדול, באתר nrg‏, 5 ביולי 2004 איתי גלייטמן, אל תחפשו איפוק ביינות של יקב אלכסנדר, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2015
חורחה דרקסלר

חוֹרְחֶה אבנר דְרֶקְסְלֶר פראדה (בספרדית: Jorge Abner Drexler Prada; נולד ב-21 בספטמבר 1964 במונטווידאו) הוא זמר ומלחין אורוגוואיני ממוצא יהודי. מלבד היותו מוזיקאי, הוא גם רופא המתמחה ברפואת אף אוזן גרון. חורחה נולד בעיר מונטוידאו שבאורוגוואי לאב יהודי-גרמני שמשפחתו ברחה עמו מהשואה אל דרום אמריקה, ולאם נוצרייה ממוצא היספני וצרפתי. חורחה עצמו למד בבית ספר פרטי יהודי באורוגוואי בשם "Ariel Hebreo Uruguayo". בעבר פעל גם כחזן בבית כנסת, והיה פעיל בתנועת הנוער הציונית "חזית הנוער" (Jazit Hanoar). כמו רבים מבני משפחתו, כמו גם הוריו, הוא פנה בצעירותו ללימודי רפואה, ולאחר שקיבל דיפלומה הוא החל לעבוד כרופא מומחה לרפואת אף אוזן גרון. בשנים האחרונות הוא נטש בהדרגה את עיסוקו במקצוע הזה, עד שלבסוף זנח אותו כליל לטובת הקריירה המוזיקלית שלו. ב-1995 הוזמן דרקסלר למדריד על ידי המשורר הספרדי הנודע חואקין סבינה (Sabina), שהציג אותו בפני זמרים ספרדים בולטים וחשובים. דרקסלר נסע לספרד ב-1996 על מנת להקליט את האלבום "Vaivén" יחד עם מוזיקאים ספרדים. האלבום כלל בתוכו כמה שירים ישנים שפרסם מוקדם יותר, יחד עם שירים חדשים. לאחר מכן עבר דרקסלר לגור בספרד, והקליט שם עוד ארבעה אלבומים: "Llueve" ("גשום", ב-1998), "Frontera" ("גבול", ב-1999), "Sea" ("יהיה", ב-2001) ו-"Eco" ("הד", ב-2004). אף על פי שבמשך רוב השנה הוא חי בספרד, שלושת האלבומים האחרונים שלו הוקלטו חלקית באורוגוואי בשיתוף פעולה עם מוזיקאים אורוגוואים. חואן קמפודוניקו וקרלוס קאסקוברטה, חברי להקת הרוק "El Peyote Asesino" לשעבר, הפיקו את כל האלבומים של דרקסלר החל מ "Frontera". המוזיקה של דרקסלר היא שילוב של מוזיקה אורוגוואית מסורתית (קאנדומבה, מורגה, מילונגה, טנגו), בוסה נובה, ג'אז, פופ ומוזיקה אלקטרונית. גם למילים יש תפקיד מרכזי בשירים שלו - מלבד אהבה, הוא נוהג לכתוב גם על זהות, מוצא ודת (למשל השיר שכתב "Moro Judio", המדבר על היותו יהודי החי בין נוצרים). ב-2004 זכה לשבחים רבים לאחר שהפך לאורוגוואי הראשון שזכה בפרס האוסקר. הוא זכה עבור הלחנת השיר "Al Otro Lado del Río" ("בצד השני של הנהר") מהסרט "דרום אמריקה באופנוע" (בספרדית: Diarios de motocicleta - "יומני האופנוע"). לחורחה יש שני ילדים: הראשון נולד מאשתו לשעבר, הזמרת אנה לאאן, והשני נולד בתחילת 2009 לבת זוגו הנוכחית של דרקסלר: לאונור ווטלינג, שחקנית וסולנית להקת "Marlango". אלבומי סולו: La luz que sabe robar, 1992 Radar, 1994 Vaiven, 1995 Llueve, 1998 Frontera, 1998 Sea, 2001 Eco, 2004 Eco² (כולל 3 רצועות בונוס וDVD)(2005) 12 Segundos de Oscuridad (2006) Cara B (כולל DVD)(2009) Amar La Trama(2010) אלבומים משותפים: Los ganadors de concurso Alfa (זוכי תחרות אלפא, 1991) מדיה וקבצים בנושא חורחה דרקסלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חורחה דרקסלר חורחה דרקסלר, ברשת החברתית פייסבוק חורחה דרקסלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חורחה דרקסלר, ברשת החברתית אינסטגרם חורחה דרקסלר, סרטונים בערוץ היוטיוב חורחה דרקסלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר ספוטיפיי חורחה דרקסלר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר AllMusic (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר MusicBrainz (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר Yandex.Music (ברוסית) חורחה דרקסלר, באתר Discogs (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר Songkick (באנגלית) חורחה דרקסלר, באתר Genius חורחה דרקסלר, באתר בילבורד (באנגלית)
אולם אירועים

אולם אירועים הוא חלל במבנה המשמש לקיום אירועים פרטיים למספר רב של משתתפים על בסיס מסחרי. האירועים האופייניים הנערכים באולם אירועים הם חתונות, מסיבות שונות וכן (בחברה היהודית) חגיגות ברית מילה ובר מצווה. אולמות אירועים עשויים לארח מספר משתנה של משתתפים בהתאם לתכולת המבנה. הקטנים שבהם יכולים לארח כ-100 עד 200 אורחים, ועד הגדולים ביותר – אלף אורחים ויותר. לעיתים קרובות קיים בצמוד לאולם המקורה גם שטח פתוח תחת כיפת השמיים, העומד לרשות אורחי האירוע. קיימים בתי עסק לעריכת אירועים בשטח פתוח תחת כיפת השמיים, עם או בלי אולם המשולב בהם, שהוא לרוב שווה בשטחו לשטח האירועים הפתוח או קטן ממנו. השם השגור לאתרים אלו בישראל הוא גן אירועים. אולמות אירועים מתקיימים לא רק כעסקים עצמאיים אלא גם במסגרת בתי מלון, המשכירים אולמות שלהם לשם עריכת אירועים. מצויות גם מסעדות המשכירות חלק משטחן או את כולו לשם עריכת אירועים, אך בהן מדובר לרוב באירועים בעלי קהל משתתפים מצומצם של עשרות אורחים בלבד. אולם האירועים ערוך לארח אורחי אירועים בישיבה סביב שולחנות, מלבניים או עגולים שבהם גם מוגש האוכל. באולמות בישראל כיום מקובלת הישיבה סביב שולחנות שבהם שמונה עד שנים עשר מקומות ישיבה. בחו"ל מקובלת גם ישיבה סביב שולחנות מלבניים שבהם עשרות מקומות ישיבה. סידור הישיבה סביב השולחנות נקבע על יד בעלי האירוע. בנוסף לשטח ישיבה יש באולם אירועים שטח פתוח המיועד לריקודים של משתתפי האירוע. בחתונות בישראל מקובל לא פעם לערוך את טקס החופה במסגרת אירוע קבלת הפנים לאורחים ובנוכחותם. לשם כך קיים כמעט בתוך כל אולם אירועים מבנה דמוי חופה המאפשר את עריכת הטקס תחתיו. בחו"ל נערך לרוב טקס הנישואין בכנסייה או במשרדי העירייה (בטקס נישואין אזרחי) ואולם האירועים מיועד רק לשמש כמקום קיום קבלת הפנים לאורחי החתונה לאחר הטקס. באולם קיימת בדרך כלל מערכת הגברה המאפשרת השמעת מוזיקה לריקודים, נאומים ודברי ברכה. לבעלי אירוע המתקיים באולם יש לרוב אפשרות לשכור תקליטן שינגן מוזיקה באירוע בנפרד משכירת האולם. כמו כן יש באפשרותם לשכור נותני שירותים נוספים שיופיעו באולם, כמו זמרים. לעיתים יש באולם גם אמצעים לצורך הקרנת תמונות וסרטים. אולם אירועים ערוך להגיש לאורחי האירועים ארוחות ובדרך כלל קיים במסגרתו מטבח המכין את האוכל. ההגשה לאורחים נעשית ישירות לשולחנות על ידי מלצרים, או במתכונת של ארוחת מזנון ("בופה") באמצעות שולחנות הגשה הפזורים באולם. תפריט הארוחה נקבע על ידי בעלי האירוע. בגני אירועים שיש בהם גם אולם מוגשת הארוחה לאורחים בדרך כלל בתוכו. באולם יש בדרך כלל גם דלפק באר, המגיש לאורחים משקאות קלים וחריפים. משקאות אלו גם מוגשים ישירות לשולחנות האורחים על ידי מלצרים. גודלם ותכנונם הפיזי של אולמות האירועים הוא מגוון וכך גם עיצובם ורמת השירות הניתן בהם. בית מלון מסעדה מדיה וקבצים בנושא אולם אירועים בוויקישיתוף
אפרים פישל הרשקוביץ

הרב אפרים פישל הרשקוביץ (יום הכיפורים תרפ"ג אוקטובר 1922 - ב' סיוון תשע"ז מאי 2017) היה ידוע בתואר אב בית דין האליין (על שם העיר בה שימש כרב לאחר שנות השואה) ושימש חבר בד"צ צאנז קלויזענבורג בארצות הברית. נחשב פוסק חשוב וכבעל בקיאות בתורת הקבלה. הרשקוביץ נולד במונקאץ', עיר השייכת כיום לאוקראינה. בצעירותו נחשב חסיד של האדמו"ר בעל החקל יצחק מספינקא, וקבע את בית מדרשו בבית המדרש של חסידות ספינקא במונקאץ'. לאחר השואה כיהן כרב בהאליין שבאוסטריה, ואחר כך עבר לניו יורק שם מונה על ידי רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם לשמש כרב בחסידות צאנז קלויזענבורג. ניתן לראות את 'הסכמותיו' למאות ספרים הלכתיים ותורניים, בזכות זאת נחשב גם ל"רב המסכים". לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הוקם בי"ד מיוחד לדון בשאלות של עגונות בו ישבו הרבנים יחזקאל ראטה וישראל חיים מנשה פרידמן איתו. למרות הנהוג כיום בחוגים רבים לפסוק לפי הספר משנה ברורה, הרב הרשקוביץ נוהג כפוסקים חסידיים רבים, ופוסק לפי שולחן ערוך הרב של רבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא. בנוסף לכך הוא מסתמך רבות על הנפסק ב"שולחן הטהור" - קאמרנא. מורה כי יש למעט בלבישת התפילין מפאת קדושתן, ולכן יש להורידן במהירות האפשרית לאחר התפילה, ועדיף להורידן מיד אחר תפילת שמונה עשרה. מסתמך רבות על מנהגי ישראל, בנימוק שהם יסודות היהדות. פוסק שאין לחייב נשים להתפלל את נוסח התפילה אפילו לכתחילה, מכיוון שכך היה נהוג בדורות הקודמים. סידור העירוב בשכונת וויליאמסבורג שבברוקלין בוצע בהכוונתו למול התנגדות של אנשי חסידות סאטמר לדבר, בעקבות פסיקתו שהעיר אינה נחשבת לרשות הרבים מהתורה. בעקבות כך סבל רדיפות מהמתנגדים לעירוב. בנו, הרב יצחק הרשקוביץ, רב הצעיר של האליין. חתנו הרב מאיר מאייעס מדייניה של חסידות בעלז בבורו פארק. הרב ישראל חיים מנשה פרידמן אב בית הדין של חסידות סאטמר. אפרים פישל הערשקאוויטש (1922-2017), דף שער בספרייה הלאומית הרב מנשה קליין, שו"ת משנה הלכות, חלק ד, סימן ב; הרב יצחק שמואל שכטר, שו"ת ישיב יצחק, חלק ו, אבן העזר סימן לג. Jewish News | Israel News - Hamodia.com, Hamodia (באנגלית) שלמה אבינר, ‏הגאון רבי אפרים פישל הרשקוביץ זצ"ל: רב ההסכמות ורב הסמכות/ הספד, באתר "סרוגים", 28 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לטי גרובמן

לטי גרובמן (נולדה ב-14 במאי 1971) היא מפיקת סרטים ישראלית-אמריקאית. נולדה בשם זלאטה (לטי) גרובמן במוסקבה לאירינה ומיכאיל גרובמן. עלתה עם משפחתה לישראל כתינוקת, והתגוררה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב. בשנות נעוריה הופיעה בהצגות בתיאטרון הבימה והייתה חברה בלהקת צעירי תל אביב. ב-1989 השתתפה עם הלהקה בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "החופש האחרון". בראשית שנות ה-90, לאחר שירותה הצבאי, עברה להתגורר בניו יורק, והחלה ללמוד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. באותן שנים הייתה חברתו של אסף אמדורסקי, שלטענתה כתב עליה את שירו המפורסם "יקירתי". כעשור לאחר מכן, ב-2005, הוציאה גרובמן גרסה משלה לשיר - "יקירי". בהמשך עברה ללוס אנג'לס וחידשה לימודיה בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. עם סיום לימודיה החלה לעבוד בתחום ההפקה. החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 היא משמשת כמפיקת סרטים בהוליווד, בעיקר מטעם חברות ההפקה "נו אימג'" ו"מילניום" שבבעלות אבי לרנר. במאי 2005 חתמה עם חברת מילניום על חוזה להפקת שלושה סרטי קולנוע, שהוערך על ידי המגזין "וראייטי" בכ-7 עד 15 מיליון דולר. בין הסרטים שהפיקה: "דור הפרוזאק" (2001), "איזה מין הורים" (2006), "קלינר" (2007), "בלונדינית בעיר הגדולה" (2008), "רצח מוצדק" (2008), "חיבוק הערפד" (2013), "רוקי: הסיפור האמיתי" (2016), "המנסרים מטקסס: ההתחלה (2017) ו-"טסלה" (2020). גרובמן הייתה נשואה למוזיקאי לוגן מאדר, שהיה הגיטריסט של להקת "משין הד", ולהם חמישה ילדים. הם נפרדו לאחר 13 שנות נישואים. אחיה הוא האדריכל יעקב יאשה גרובמן. לטי גרובמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית לטי גרובמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לטי גרובמן, בארכיון הבימה רון פוגל, ‏לטי גרובמן - האישה שחותמת על הצ'קים של ג'סיקה סימפסון וג'סטין טימברלייק, באתר "סרט", 16 באוגוסט 2007 לטי גרובמן, חיה בסרט, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2007 רון פוגל, החיים (בהוליווד) על-פי לטי גרובמן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 בפברואר 2008 יוני טבק, לטי גרובמן, המפיקה שכדאי להכיר, באתר Eonline, ‏7 באפריל 2008 שוש(נה) מיימון, ‏נוצצת, באתר ‏מאקו‏, 2 באוקטובר 2013 נירית אנדרמן, כך סללה הישראלית לשעבר, לטי גרובמן, את דרכה לצמרת המפיקות הצעירות והמבטיחות של הוליווד, באתר הארץ, 27 במרץ 2015 איתמר הנדלמן סמית, וונדר וומן, גרסת הדוקו: ראיון בלעדי עם לטי גרובמן, באתר את, 6 במרץ 2016 אפרת אהרוני, מצעירי ת"א להוליווד: כך הפכה לטי גרובמן למפיקת סרטים מצליחה, באתר Xnet‏, 24 במאי 2016 איתי שטרן, סינגולר של כמעט חורף, באתר nrg‏, 30 באוקטובר 2005 Grobman deal at Millennium | Variety ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעמי רביע

נעמי רביע (ליאון) (נולדה ב-1 באוגוסט 1976) היא שדרנית רדיו ישראלית, קריינית פרסומות, ומרצה לעריכה מוזיקלית ולקריינות בחוג לתקשורת באוניברסיטת אריאל. נולדה וגדלה ברחובות להוריה חיים ופרינסס. היא האחות הקטנה מבין שלושה. את לימודי היסודי למדה בבית ספר שז"ר ברחובות. בסוף בית הספר היסודי עברה עם משפחתה לארצות הברית. אך כעבור חצי שנה חזרו לישראל לרחובות. למדה בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט. רביע עשתה את שירותה הצבאי במחלקת הקריינים של גלי צה"ל, והמשיכה לעבוד בתחנה גם לאחר שחרורה. בין השאר שימשה כקריינית חדשות והגישה תוכניות שונות, בהן התוכנית "אשת חיל" עם רותי רוזן ורצועה ב"סופשבוע רגוע", וכן את התוכנית "אוטונומי" בגלגלצ. בשנת 2005, במסגרת שיתוף פעולה בין גל"צ לעמותת 'גדולים מהחיים', ליוותה טיול של ילדים חולי סרטן ללונדון וליורו דיסני. בסוף שנת 2006 מונתה רביע לתפקיד ראש מחלקת קריינים בגלי צה"ל, תפקיד אותו מילאה עד צאתה לחופשת לידה בשנת 2008. כמו כן הייתה חברה בוועדת הקבלה לקורס העיתונאים של התחנה. ב-2013 החלה רביע להגיש את "קולה של אמא", אחת מתוכניות הדגל של התחנה. כ-3 שנים לאחר מכן, ב-2016, החלה להגיש לצד אביב לביא את התוכנית "יהיה בסדר". בין השנים 2018-2021 שידרה רביע בגלגלצ תוכנית קבועה שלה המשודרת בימי שישי בין השעות 06:00-09:00. רביע כתבה טור שבועי בידיעות אחרונות, ושימשה כקריינית במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית. כמו כן, קולה משמש גם את מערכות זימון התורים של ארבע קופות החולים. מאז שנת 2015 קולה של רביע, לצד יגאל רביד, מלווה את טקס הדלקת המשואות המתקיים מדי שנה בהר הרצל. רביע בעלת תואר ראשון בבלשנות אנגלית ולימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאיים באוניברסיטה העברית. רביע נשואה לאנתוני ליאון, מתכנת מחשבים, ולהם ארבעה ילדים. מתגוררים במזכרת בתיה. בספטמבר 2022 חשפה רביע כי היא סובלת מפגיעה עצבית שגרמה לה לעיוורון חלקי. על פי האבחנה שקיבלה הפגיעה בשדה הראייה נגרמה מקברנומה, גוש מולד של כלי דם במוח שהסתבכו בתוך עצמם. מדיה וקבצים בנושא נעמי רביע בוויקישיתוף נדב גליק, מרפקים של אמא: נעמי רביע רוצה לעזור לכם לנצח מערכות דרך הרדיו, באתר Xnet‏, 16 במאי 2018 שילה פריד, עניין אישי עם נעמי רביע, באתר ערוץ 7, 31 בדצמבר 2020 נעמי רביע, דף שער בספרייה הלאומית רנן פריד‏, גל"צ - נעמי רביע ראש מחלקת קריינים, באתר וואלה, 19 באוקטובר 2006 יעל ללום, נעמי תיזמנה חמש שנים, וואלה, 24 ביולי 2008 ynet, דתי וחילונית: נעמי רביע ואנתוני ליאון, באתר ynet, 22 באוגוסט 2010 עידו סלומון, חדשות 12, ‏כש"קולה של אימא" התחילה להתעוור: "עכשיו אני באמת לא רואה אף אחד ממטר", באתר ‏מאקו‏, 30 בספטמבר 2022
פאול טיליך

פאול יוֹהַנֶס טיליך (בשם מלא בגרמנית: Paul Johannes Tillich; ‏20 באוגוסט 1886 – 22 באוקטובר 1965) היה תאולוג גרמני-אמריקאי מן האסכולה האקזיסטנציאליסטית. טיליך נחשב בין התאולוגים הפרוטסטנטים המשפיעים ביותר של המאה ה-20. עיקר פרסומו הציבורי נודע בחיבוריו 'האומץ להיות' (1952) וכן 'דינמיקה של אמונה' (1957) - המציגים לקהל הרחב סוגיות של תאולוגיה ותרבות מודרנית. כתאולוג מקצועי נודע טיליך בעיקר בחיבורו 'תאולוגיה שיטתית' (שלושה כרכים, 1951-1963), שם פיתח את 'שיטת הקורלציה': שיטה לבחינת סמליה של ההתגלות הנוצרית כתשובות לבעיות הקיום האנושי הנידונות בניתוח הפילוסופי של הזרם האקזיסטנציאליסטי בן זמננו. מדיה וקבצים בנושא פאול טיליך בוויקישיתוף פאול טיליך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאול טיליך, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פאול טיליך (1886-1965), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוזודויפאלו

בזדאויפלו (מהונגרית: Bözödújfalu; ברומנית: Bezidu Nou, בֶּזִידוּ נוֹאוּ) היה כפר בטרנסילבניה אשר הוצף באופן יזום בשנת 1989. טרם מלחמת העולם השנייה, שימש הכפר כמרכז של שומרי השבת, תנועה דתית של נוצרים אשר שמרו את חוקי ההלכה היהודית. בשנת 1867 רבע מתוך 700 תושבי הכפר היו שייכים לתנועה. בסוף המאה ה-19 התגיירו חלקם על ידי רבנים אורתודוקסים מבודפשט והרב יששכר דוב קאהן. לאחר הגיור התפצלה הקהילה שומרת ההלכה בכפר לשתי קבוצות, הראשונה יהודית, שנקראה "קהילת גרים, קהל ישורון, בוזודויפאלו", והשנייה של שומרי שבת שלא גוירו כהלכה. במהלך מלחמת העולם השנייה רבים מחברי הקהילה נרצחו על ידי הנאצים ובשנת 1944 נשלחו רובם לגטו בעיירה טרגו מורש. בשנת 1989 בתקופת השלטון של ניקולאה צ'אושסקו הוצף הכפר באופן יזום למטרות בניית הסכר שיועד למנוע שיטפונות באזור. ההצפה הייתה חלק מתוכנית רחבה יותר של הצפות כפרים, אולם התוכנית בוטלה לאחר נפילת שלטון צ'אושסקו כחודש לאחר הצפת בזדאויפלו. כיום נותרו באזור רק שני בתים מהכפר וכן שאריות של בית הקברות היהודי. מדיה וקבצים בנושא בוזודויפאלו בוויקישיתוף שי פוגלמן, סיפורה של קהילת שומרי השבת שבטרנסילבניה. היהדות פיקפקה בהם, אך בשואה נגזר דינם, באתר הארץ, 28 באפריל 2011 בזידו נואו (רומניה), דף שער בספרייה הלאומית
רסק תפוחים

רסק תפוחים הוא מחית העשויה מפרי התפוח. המחית עשויה מתפוחים שבושלו במים או בסיידר תפוחים, כאשר התבשיל מתובל בתבלינים (לרוב קינמון או פלפל אנגלי, וכן מיץ לימון). לעיתים התבשיל ממותק (בסוכר או סוכרלוז או סירופ תירס). בעת הכנת הרסק נעשה שימוש לעיתים בתפוחים קלופים, ולעיתים בתפוחים שאינם קלופים. בעבר שימשה הכנת הרסק אמצעי לשימור הפירות מעת הקטיף, בחודשי הסתיו, עבור חודשי החורף. הבישול בסוכר ובמיץ לימון יצר מעין ריבה דלילה, שבמסגרתה נשמר הרסק. הרסק משמש כמאכל בפני עצמו, אך נפוץ יותר כרוטב הנלווה למנה עיקרית בארוחה. כך, לדוגמה, בשוודיה משמש הרוטב לצד צלי בשר חזיר, בגרמניה כרוטב נלווה ללביבות, ובהולנד כרוטב הנלווה לטוגנים. במטבח היהודי האשכנזי נהוג להשתמש ברסק תפוחים כרוטב נלווה ללביבות בחג החנוכה. בארצות הברית רסק תפוחים מוגש הן כרוטב לצד מאכלי בשר והן כקינוח. בצרפת הרוטב הוא קינוח. בהלכה היהודית נחלקו מה מברכים על הרסק, אם נשארו חתיכות תפוח ברכתו בורא פרי העץ. אך אם התפוחים רוסקו לגמרי, על פי הרמב"ם כיוון שבפועל הפרי נשאר גם כרסק, ברכתו בורא פרי העץ. אך לדעת תרומת הדשן כיוון שהפרי השתנה עד שצורתו הראשונה כבר לא ניכרת, מברכים עליו ברכת שהכל מתכון לרסק תפוחים באתר "מבשלים" - מאת חיים כהן מתכון וסרטון וידאו באתר "רוטב" הרב אליעזר מלמד, ברכה על פירות חתוכים ומרוסקים, באתר פניני הלכה