laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)

משחקי הקיץ הפראלימפיים 2020 (ביפנית: 東京2020パラリンピック競技大会) היו המשחקים הפאראלימפיים ה-16 שנערכו בין התאריכים 24 באוגוסט–5 בספטמבר 2021 בטוקיו, אשר הוכרזה כמארחת המשחקים ב-7 בספטמבר 2013 ובכך הפכה לעיר הראשונה שמארחת את המשחקים פעמיים לאחר שאירחה את המשחקים הפאראלימפיים השניים בשנת 1964. הסיסמה המייצגת את המשחקים היא: "Discover Tomorrow" (ביפנית: 未来(あした)をつかもう). לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים, הוועד האולימפי הבינלאומי והוועד הפאראלימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 ל-24 באוגוסט 2021 ועד 5 בספטמבר. עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים. בשנת 2021 נקבע שהמשחקים יהיו ללא קהל. ערך מורחב – המכרז האולימפי 2020 טוקיו, מדריד ואיסטנבול היו שלוש הערים שהתמודדו במכרז. באקו ודוחא לא הצליחו להעפיל לשלב הסופי בהתמודדות על האירוח, ואילו רומא פרשה במהלך הקמפיין. ההצבעה לבחירת המארחת של משחקי הקיץ האולימפיים והפאראלימפיים 2020 התקיימה ב-7 בספטמבר 2013, בקונגרס האולימפי ה-125 בבואנוס איירס, ארגנטינה. בסיבוב הראשון אף עיר לא השיגה רוב של 50% ונוצר שוויון במספר הקולות שקיבלו איסטנבול ומדריד ולכן התקיים סיבוב מיוחד בין שתי ערים אלה, שבסיומו איסטנבול עלתה לסיבוב השני והתמודדה בו מול טוקיו. טוקיו השיגה בסיבוב זה 60 קולות, לעומת 36 שקיבלה איסטנבול וזכתה באירוח המשחקים. במשחקים הפאראלימפיים התקיימו 22 ענפי ספורט. תחרויות בדמינטון וטאקוונדו מתקיימות בפעם הראשונה. אופניים כביש מסלול אתלטיקה בדמינטון בוצ'ה ג'ודו הרמת כוח חתירה טאקוונדו טניס טניס שולחן טריאתלון כדורגל כדורסל כדורעף כדורשער סיף קיאקים קליעה קשתות רוגבי רכיבה שחייה ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) אולימפיאדת טוקיו (2020) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים טוקיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים טוקיו המשחקים הפאראלימפיים טוקיו, ברשת החברתית פייסבוק המשחקים הפאראלימפיים טוקיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המשחקים הפאראלימפיים טוקיו, ברשת החברתית אינסטגרם המשחקים הפאראלימפיים טוקיו, ברשת החברתית טיקטוק המשחקים הפאראלימפיים טוקיו, סרטונים בערוץ היוטיוב ליאור ברטל, ‏במשחקים האלה כולם מנצחים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 באוגוסט 2021 אורן אהרוני, רשמית: אולימפיאדת טוקיו 2020 נדחתה בשנה, באתר ynet, 24 במרץ 2020 "JOINT STATEMENT FROM THE INTERNATIONAL OLYMPIC COMMITTEE AND THE TOKYO 2020 ORGANISING COMMITTEE". הוועד האולימפי הבינלאומי. 24 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) "IOC, IPC, TOKYO 2020 ORGANISING COMMITTEE AND TOKYO METROPOLITAN GOVERNMENT ANNOUNCE NEW DATES FOR THE OLYMPIC AND PARALYMPIC GAMES TOKYO 2020". הוועד האולימפי הבינלאומי. 30 במרץ 2020. {{cite news}}: (עזרה) דור הופמן, בטוקיו הודיעו: המשחקים הפראלימפיים יתקיימו ללא קהל, באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2021 אתר המשחקים הפאראלימפיים טוקיו 2020
לאופולד, דוכס לורן

לאופולד יוזף, דוכס לורן (בגרמנית: Leopold Joseph von Lothringen; 11 בספטמבר 1679, אינסברוק - 27 במרץ 1729, ארמון לינוויל) היה דוכס לורן מ-1690 ועד 1729. לאופולד נולד ב-11 בספטמבר 1679 לקרל החמישי, דוכס לורן ואלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו אלאונורה גונזאגה. בזמן לידתו היו הוריו בגלות באוסטריה, עקב כיבוש דוכסות לורן על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ומשום כך נקרא על שם דודו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1690 מת אביו, ולאופולד ירש את זכות השלטון בדוכסות שעדיין הייתה כבושה בידי הצרפתים. לאופולד נשלח לווינה על מנת לרכוש השכלה צבאית, וגדל יחד עם בני דודו יוזף וקרל. בשנת 1694 התגייס לאופולד לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במצור על טימישוארה, ובשנת 1697 מונה למפקד הצבא על הריין. בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18. ב-17 באוגוסט 1698 נכנס לאופולד בתהלוכה לנאנסי, בירת דוכסות לורן, ומיד החל לטפח את הדוכסות ולאכלסה מחדש. במהלך מלחמת הירושה הספרדית נכבשה בירתו של לאופולד נאנסי, ולאופולד ומשפחתו עברו לארמון לינוויל, שהפכה תחת חסותו לוורסאי של לורן. בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר ואחיה של אליזבת שארלוט, פיליפ השני, דוכס אורליאן הפך לעוצר בשמו של לואי החמישה עשר הקטין למשך שבע שנים, במהלכן העניק אדמות נוספות לטובת גיסו, לאופולד. בשנת 1721 התארס בנו הבכור של לאופולד לאופולד קלמנט, נסיך הכתר של לורן, עם מריה תרזה בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מותו של לאופולד קלמנט נלקח בנו השני של לאופולד פרנץ כחתן עבור מריה תרזה, ולכבוד כך מסר קרל השישי ללאופולד את דוכסות טשן. ב-27 במרץ 1729 נפטר לאופולד באופן פתאומי, ובנו פרנץ שטפן עלה לשלטון במקומו. ב-13 באוקטובר 1698 התחתן לאופולד עם אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי בארמון פונטנבלו. למרות שבני הזוג נישאו בשל מניעים פוליטיים הם התאהבו במהרה ונישואיהם היו מאושרים ביותר. הם התגוררו בארמון לינוויל, טירה ששימשה מאז המאה ה-13 כמעונם של דוכסי לורן אותה בנה מחדש לאופולד במטרה להפכה ל"ורסאי של לורן". לזוג נולדו שלושה עשר ילדים אולם רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות: פרנץ שטפן (1708–1765) - נישא למריה תרזה, בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והוכתר כקיסר. היה אביה של מלכת צרפת מארי אנטואנט וכן הוא אבי כל שושלת הבסבורג מהמאה ה-18 ואילך. אליזבת תרז (1711–1741) - נישאה לקרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה. קרל אלכסנדר (1712–1780) - מפקד בצבא האוסטרי, מושל ארצות השפלה האוסטריות. נישא לאחותה של מריה תרזה, מריה אנה אלאנורה, ארכידוכסית אוסטריה. אן שארלוט, נסיכת לורן (1714–1773) - אם המנזר של אסן. מדיה וקבצים בנושא לאופולד, דוכס לורן בוויקישיתוף
וילקומיץ

וילקומיץ הוא בית הספר העברי הראשון שהוקם בגליל בארץ ישראל. הוא אחד מבתי הספר הראשונים בארץ ישראל ששפת הלימוד בהם הייתה עברית – עוד משנת תרמ"ו (1886), שבה התמנה דוד שו"ב למנהל בית הספר ולימד בו עברית ותנ"ך. בית הספר נוסד במושבה ראש פינה שבאצבע הגליל. לבית הספר וילקומיץ הגיעו תלמידים יהודים מכל האזור, ולמדו בו תורה, שפה, מתמטיקה, היסטוריה, מדע וחקלאות. בבית הספר הושם דגש על החקלאות, פרנסה עיקרית של תושבי האזור עד היום. כך, בחצר האחורית של בית הספר, גידלו תלמידי בית הספר והמורה שמחה וילקומיץ גידולים במסגרת שיעור החקלאות. עם מנהלי בית הספר נמנו: ד"ר יצחק אפשטיין, שמחה וילקומיץ ונתן מיליקובסקי. בשנים האחרונות, בעוד בית הספר עצמו עבר למבנה חדש, שימש מבנה בית הספר כאכסניית נוער, מרכז נוער וקומונה לחברי תנועת הנוער. המבנה הישן מיועד לשיפוץ ולהפוך לאתר תיירותי משומר. בית הספר הוא בית ספר יסודי לכיתות א'-ו'. וילקומיץ, ברשת החברתית פייסבוק אתר בית חינוך וילקומיץ ללימודי שדה וקהילה ורד לוי-ברזילי, אבן מאסו הבונים, באתר הארץ, 19 ביולי 2006 בית הספר העברי הישן ע"ש וילקומיץ' אלי אלון., מבנה בית הספר העברי העברי בראש פינה , באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 באפריל 2019 יובל דרור, בית הספר העברי הישן ע"ש וילקומיץ', באתר השחזור, העמותה לשחזור ראש פנה ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה לואיסה, נסיכת ספרד

מריה לואיסה, נסיכת ספרד (בספרדית: María Luisa de Borbón; 24 בנובמבר 1745 - 15 במאי 1792) הייתה אשתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מריה לואיסה נולדה בנאפולי ב-24 בנובמבר 1745, לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. ב-16 בפברואר 1764 התחתנה מריה לואיסה על ידי שליח עם לאופולד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, וב-5 באוגוסט 1764 מומשו הנישואים באינסברוק. לאחר מותו של פרנץ הראשון בשנת 1765, ירש בעלה לאופולד את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ובני הזוג עברו לפירנצה שם גרו 25 שנה. בשנת 1790 מת גיסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעלה הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולכן עברה המשפחה לווינה. ב-1 במרץ 1792 מת בעלה לאופולד, ושלושה חודשים לאחר מכן ב-15 במאי מתה מריה לואיסה. ללאופולד השני ולמריה לואיסה היו 16 ילדים: מריה תרזה (1767–1827) פרנץ (1768–1835) פרדיננד (1769–1824) מריה אנה (1770–1809) קרל (1771–1847) אלכסנדר לאופולד (1772–1795) אלברכט יוהאן יוזף (1773–1774) מקסימיליאן יוהאן יוזף (1774–1778) יוזף אנטון (1776–1847) מריה קלמנטינה (1777–1801) אנטון (1779–1835) מריה אמליה (1780–1798) יוהאן (1782–1859) ריינר (1783–1853) לודוויג (1784–1864) רודולף (1788–1831) מדיה וקבצים בנושא מריה לואיסה, נסיכת ספרד בוויקישיתוף מריה לואיסה, נסיכת ספרד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות

פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות (פרנצ'סקו ג'נארו ג'וספה לבית בורבון; 19 באוגוסט 1777 – 8 בנובמבר 1830) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1825 ועד מותו. פרנצ'סקו נולד ב-19 באוגוסט 1777 בנאפולי לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. הוא היה גם האחיין של מארי אנטואנט ולואי השישה עשר, המלך והמלכה האחרונים של צרפת לפני הרפובליקה הצרפתית הראשונה. במותו של אחיו הגדול קרלו, דוכס קלבריה ב-1778, הפך פרנצ'סקו ליורש העצר של נאפולי וסיציליה עם התואר דוכס קלבריה, התואר המסורתי של יורש העצר של כס המלכות הנפוליטני. בשנת 1797 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ולאחר מותה בשנת 1801 התחתן עם מריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. במהלך המלחמות הנפוליאוניות גלה פרנצ'סקו יחד עם שאר בני המשפחה לסיציליה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון. בשנת 1816 שילב אביו את ממלכות נאפולי וסיציליה לממלכת שתי הסיציליות, ודיכא את החוקה שנתן לסיציליה קודם לכן. פרנצ'סקו לעומת זאת בתור יורש העצר היה יותר פתוח לרעיונות ליברליים, ואף תמך במידה מסוימת במרידות שפרצו בשנת 1820. ב-4 בינואר 1825 מת אביו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרנצ'סקו עלה במקומו לשלטון. מדיניותו של פרנצ'סקו הייתה מאוד שמרנית, והוא פעל לפי שיטת הרסטורציה של קלמנס פון מטרניך. פרנצ'סקו דיכא כל התנגדות לשלטונו, וחי בפחד מתמיד מפני התנקשויות בחייו. ב-8 בנובמבר 1830 מת פרנצ'סקו, ובנו פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. מנישואיו למריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה היו לפרנצ'סקו שני ילדים: מריה קרולינה (1798–1870), שהתחתנה עם שארל פרדינן, דוכס ברי, ולאחר מכן עם אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גרציה פרדיננדו (1800–1801) מנישואיו למריה איזבלה מספרד היו לפרנצ'סקו 12 ילדים: לואיזה קרלוטה (1804–1844), התחתנה עם האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד. מריה כריסטינה (1806–1878), התחתנה עם פרננדו השביעי, מלך ספרד, ולאחר מכן עם אגוסטין פרננדו מוניוז, דוכס ריאנזרס. פרננדו (1810–1859) קרלו (1811–1862) לאופולדו (1813–1860) מריה אנטוניה (1814–1898), התחתנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה אנטוניו (1816–1843) מריה אמליה (1818–1857), התחתנה עם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד מריה קרולינה (1820–1861), התחתנה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין תרזה כריסטינה (1822–1889), התחתנה עם פדרו השני, קיסר ברזיל לואיג'י (1824–1897) פרנצ'סקו (1827–1892) מדיה וקבצים בנושא פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות בוויקישיתוף פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כספין

האם התכוונתם ל... יובל כספין – מעצב אופנה ישראלי רענן כספין – פסל ישראלי כספי כספיון הדג הקטן
יחסי הוותיקן–קטר

יחסי הוותיקן–מדינת קטר הם היחסים הבילטרליים בין הכס הקדוש לקטר. הכס הקדוש מחזיק שגרירות בדוחה שבקטר, ואילו קטר מחזיקה "נציגות דיפלומטית" ברומא שבאיטליה. שגריר קטר בקריית הוותיקן הוא מוחמד ג'אהם עבדולעזיז אאל ח'ווארי. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2002. המדינות שומרות ביניהן על יחסים טובים, שכן, שתיהן מעוניינות בחיזוק הדיאלוג הבין-דתי בין השתיים ובחיזוק הקשרים. בביקור של שגריר קטר בוותיקן בו קיבל מדליה רשמית של הוותיקן מסר את ברכתו של האמיר "נשמח לחיזוק הקשר הבין-דתי בין הנצרות לאסלאם". מכתב שהוותיקן כתב לשגריר הוותיקן החדש מקטר Qatar Embassy in Vatican Qatar and Vatican Establish Diplomatic Relations Diplomatic Relations Of The Holy See Pope Francis Awards Qatari Ambassador Vatican Official Medal ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו מאיר פייבלזון

הרב אליהו מאיר פייבלזון נולד כ"ה טבת ה'תרכ"ח, 1868 - ונפטר כ"ה טבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928. היה רב וראש ישיבה ליטאי. נולד בווייגובה לרב ברוך ולפייגה סתירא פייבלזון. אמו הייתה בתו של הרב יצחק אייזיק בנו של רבי אליעזר מקלם. הוריו וחינוכם מתוארים בספרו "נצח ישראל" אחיו הגדול היה הרב ישראל בנדט פייבלזון, רבה של בייסגולה, (ומחבר ספר "צרור החיים") ואחיו השני היה הרב שמואל אביגדור פייבלזון, רבה של פלונגיאן. הוא היה מעשרת הבחורים הראשונים שעמם נפתחה ישיבת טלז ולמד בה תורה מפי ראשי הישיבה הראשונים: רבי צבי יעקב אופנהיים, רבי מאיר אטלס ורבי שלמה זלמן אבל. בהמשך עבר לישיבת סלובודקה ובשנת 1883 התקרב לרב אליעזר גורדון שבא אז לסלובודקה. הוא קיבל גם מפי הסבא מקלם. לפי תיאורים מאוחרים למד בתקופת סלובודקה עם אחיו ר' שמואל אביגדור "שמונים דפי גמרא ליום בבקיאות, ודף אחד לחודש בחריפות". לאחר נישואיו התגורר בציטביאן ובקרוקי, אחר כך יסד את הישיבה לצעירים בפוניבז' ועמד בראשה במשך תקופה עד שהתמנה כרבה של קופישוק. הוא סייע לביסוסן של ישיבות רבות בליטא, הן בפן הרוחני והן בפן הגשמי, ולכן בעת פולמוס המוסר (1897) נקרא לתווך בכמה ישיבות בין תומכי הכנסת לימוד המוסר למסגרות הישיבתיות ומתנגדיו. תקופה מסוימת נקלע ליקטרינוסלב שבאוקראינה, ואז יסד בה ישיבה גדולה ועמד בראשה. בתרנ"ז (1897) התגורר בקלם ויסד עם יואל משה סלומון אגודה לקידום התיישבות חרדית בארץ ישראל, הוא פרש מעיסוק בנושא בשל מכתב שקיבל מרבי יצחק בלאזר שישב אז בירושלים ושסבר שהביצוע אינו מעשי. מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מינה אותו רבי חיים עוזר גרודזנסקי ליו"ר ועד הרבנים לענייני עגונות בליטא, שעסק בשאלות עגינות רבות שהתעוררו בשל המלחמה ונדודי האוכלוסין. ספרו ההגותי "נצח ישראל" התפרסם עוד בחייו, בתור אחד מראשי הרבנים שעסקו בכינון "אגודת ישראל", היה ספרו לנכס צאן ברזל בהגותה של התנועה. ספרו ההלכתי-למדני "פיקוח נפש" הכולל בתוכו פרק רחב על הלכות קידוש השם, היה עבודתו העיקרית במשך שנים רבות, אך נדפס רק לאחר פטירתו. הוא חלה בגיל שישים במחלה חשוכת מרפא ונפטר בכ"ה בטבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928. בנו הרב ברוך יוסף פייבלזון היה חתנו של רבי נפתלי טרופ ומילא את מקום חותנו בראשות ישיבת ראדין. אהרן סורסקי, רבי אליהו מאיר פייבלזון: גאב"ד קופישוק, בתוך: מרביצי תורה ומוסר, א, בני ברק תשל"ו, עמ' שלד-שמה. 'פייבלסון, ר' אליהו־מאיר ב"ר ברוך', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 76 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1274) ספריו נצח ישראל: מאמרים על אדות דברים העומדים ברומו של עמנו, ורשה: אוניברסל, תרע"ד, באתר היברובוקס פקוח נפש, ורשה תרצ"ד, באתר היברובוקס אך במאמר שפרסם בנו רבי ברוך יוסף פייבלזון (בביטאון דגלנו (פולין), גיליון שבט-אדר תרפ"ט, עמודים 12-15) נכתב שהוא נולד בתאריך זה בשנת תרכ"ז. הוא אחד מארבעת החתומים על כרוז הרבנים להתאגד תחת "אגודת ישראל" שהתפרסם בגיליון התנועה "הדרך" בדצמבר 1912. האחרים הם: החפץ חיים, רבי יצחק יעקב רבינוביץ (פוניבז') ורבי חיים עוזר גרודזנסקי.
לאונידס מרודוס

לאונידס (ביוונית: Λεωνίδας) מרודוס (נולד בשנת 188 לפנה"ס) היה אתלט אולימפי מפורסם בתקופת יוון העתיקה. בארבעה מפגשים רצופים של משחקים אולימפיים בשנים 164-152 לפנה"ס זכה לאונידס בשלוש תחרויות ריצה שונות, ובסך הכל ב-12 ניצחונות רצופים. במשחקים האולימפיים ה-154 שנערכו בשנת 164 לפנה"ס ושהיו האחרונים בתקופת "תור הזהב" האולימפי בזמן העתיק, זכה לאונידס בשלושה מרוצים שונים: סטאדיון (Στάδιον) - למרחק של כ-200 מטרים, דיאולוס (Δίαυλος) - למרחק של כ-400 מטרים, והופליטודרומוס (Ὁπλιτόδρομος - "מרוץ חיילים") - למרחק של כ-400 מטרים כאשר האצן עטוי בשריון ברונזה ובמגן. לאונידס חזר על ניצחונותיו אלה גם במשחקים האולימפיים בשנים 160, 156, ו-152 לפני הספירה. ניצחונותיו האחרונים הושגו בגיל 36. עליונותו הגופנית של לאונידס באה לידי ביטוי במיוחד לאור הכישורים הגופניים השונים שנדרשו לו לצורך ניצחונותיו. מצד אחד - מהירות וזריזות למירוץ הקצר, ומצד שני - כוח גופני וסיבולת למרוצים הארוכים. במשך 2,168 שנים לא הצליח אף ספורטאי לשבור את שיאו של לאונידס ולזכות 12 פעמים בתחרויות ליחידים במשחקים האולימפיים. בשנת 2016 נשבר השיא כאשר השחיין האמריקני מייקל פלפס השלים זכייה ב-13 תחרויות שחייה ליחידים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. על שבירת השיא באתר הניו יורק טיימס (באנגלית) עוזי דן, מייקל פלפס זכה במדליית הזהב ה-22 שלו ושבר שיא בן 2,168 שנים, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2016 https://web.archive.org/web/20140310162826/http://www.mlahanas.de/Greeks/Athletes.htm https://www.penn.museum/sites/olympics/greatest.shtml https://library.biblicalarchaeology.org/sidebar/the-12-greatest-ancient-olympians/
פרס ווטרן לו

פרס ווטרן לו (בצרפתית: Prix International de Géographie Vautrin Lud) הוא הפרס היוקרתי ביותר בעולם המוענק בתחום הגאוגרפיה. הפרס, שהוענק לראשונה בשנת 1991 על פי הדגם של פרס נובל, מכונה גם פרס נובל לגאוגרפיה. הפרס קרוי על שמו של ווטרן לו (צר'), הומניסט צרפתי מן המאה ה-16, שעסק בהפקת מפות והיה הראשון שקבע את השם אמריקה ליבשת החדשה משמו של אמריגו וספוצ'י. הפרס מוענק מדי שנה בעונת הסתיו, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לגאוגרפיה הנערך בעיר דייה-דה-ווז' בצרפת, בה נולד וחי ווטרן לו. הפסטיבל נערך בשיתוף פעולה עם האיגוד הבינלאומי לגאוגרפיה ומאורגן על ידי המחלקה לפיתוח של הפדרציה הבינלאומית של המודדים. הפרס מוענק על פי הכרעתה של ועדה המונה חמישה אנשים מרחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא פרס ווטרן לו בוויקישיתוף כתבה על "פרס ווטרן לו", באתר אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה אמליה מסקסוניה

מריה אמליה מסקסוניה (בגרמנית: Maria Amalia von Sachsen; לבית וטין, 24 בנובמבר 1724 - 27 בספטמבר 1760) הייתה אשתו של קרלוס השלישי, מלך ספרד, וכיהנה כמלכת נאפולי וסיציליה, ולאחר מכן כמלכת ספרד. מריה אמליה נולדה ב-24 בנובמבר 1724 בדרזדן כבתם של הנסיך פרידריך אוגוסט, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה ומלך פולין ומריה יוזפה מאוסטריה, בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ווילהלמינה אמליה מבראונשווייג. בשנת 1738 התחתנה מריה אמליה עם קרלו השביעי, מלך נאפולי וסיציליה, והייתה מעורבת מאוד בניהול הממלכות. בשנת 1759 מת גיסה פרננדו השישי, מלך ספרד, ובעלה קרלוס עלה לשלטון במקומו. בנם פרננדו עלה לשלטון בנאפולי וסיציליה, ונשאר לגור שם. מריה אמליה הייתה מלכה מאוד פופולרית, אך מתה בפתאומיות משחפת ב-27 בספטמבר 1760. בשנת 1738 התחתנה מריה אמליה עם קרלוס השלישי, מלך ספרד, ממנו היו לה 13 ילדים מהם 6 נפטרו בינקותם או בגיל צעיר. מריה איזבל (1740–1742) מריה יוספה (1742 - 1742) מריה איזבל אנה (1743–1749) מריה יוספה (1744–1801) מריה לואיסה (1745–1792) פליפה (1747–1777) קרלוס (1748–1819) מריה תרסה (1749–1750) פרננדו (1751–1825) גבריאל (1752–1788) מריה אנה (1754–1755) אנטוניו פסקואל (1755–1817) פרנסיסקו חוויאר (1757–1771) מדיה וקבצים בנושא מריה אמליה מסקסוניה בוויקישיתוף מריה אמליה מסקסוניה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מגדל המשרדים בעיר המודרנית טיינג'ין

מגדל המשרדים בעיר המודרנית טיינג'ין הוא גורד שחקים בעיר טיינג'ין שבסין. המגדל מתנשא לגובה של 338 מטרים וכולל 65 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2011 והסתיימה בסוף שנת 2016. המגדל נכלל בתוך פרויקט הכולל שני מגדלים נוספים בגובה של 205 מטרים אשר יכללו מלון ברמה של 5 כוכבים בנוסף לדירות פאר אשר ישכנו גם הן בתוך המגדלים. המגדלים הגבוהים בעולם מדיה וקבצים בנושא מגדל המשרדים בעיר המודרנית טיינג'ין בוויקישיתוף http://skyscrapercenter.com/building/tianjin-modern-city-office-tower/9692 http://www.wtpartnership.com/sector/tianjin-modern-city/ ערך זה הוא קצרמר בנושא גורדי שחקים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאני ואלכסנדר

פאני ואלכסנדר (בשוודית: Fanny och Alexander) הוא סרט קולנוע משנת 1982, האחרון שביים אינגמר ברגמן (הוא ביים מאוחר יותר רק עבודות לטלוויזיה ולתיאטרון). הסרט נוצר תחילה כמיני סדרת טלוויזיה ועבר עריכה נוספת, לסרט באורך 188 דקות. בנוסף יצא לאור התסריט כספר ב-1987 גם בעברית. הסרט סוקר שנה אחת בתחילת המאה העשרים בחייה של משפחה שוודית בעלת תיאטרון בעיר שדה קטנה. בסרט מתוארים שני ילדים, פאני (Pernilla Allwin) ואלכסנדר (Bertil Guve), שגרים במשפחה מורחבת תוססת וחילונית, בעשור הראשון של המאה. הם שמחים בחברת הוריהם, דודיהם ודודניהם, עד שאביהם (Allan Edwall) מת במפתיע. אימם (אווה פרולינג), שרוצה דמות אב עבור ילדיה, מתחתנת בשנית. בעלה החדש (Jan Malmsjö) הוא כומר צדקן, שתלטן וחסר שמחת חיים. האם והילדים סובלים מאוד מהאב החדש ולא מצליחים ליזום גירושים בעצמם. הדודים הביולוגים של הילדים מביאים לעזרתם את ידיד המשפחה הסוחר היהודי (Erland Josephson). כשהוא מספק סחורה לכומר, הוא מזמין את הילדים לברוח בכרכרה שלו. בביתו של היהודי, פוגשים הילדים את בנו בעל הלקות (Stina Ekblad), שהוא גאון בקבלה, אך גר כאסיר בחדר מרופד. אחרי בריחת הילדים, הדודים מאלצים את הכומר לחתום על מסמכי הגירושין. הסרט “פאני ואלכסנדר” אמור היה להיות סרטו האחרון של ברגמן ובכך לסכם ארבעה עשורים של עשייה קולנועית, ועל־כן הוא עמוס במוטיבים אוטוביוגרפיים, וגם באלמנטים תמטיים וצורניים המוכרים מסרטיו הקודמים. דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "פאני ואלכסנדר", עמ' 248–250 "פאני ואלכסנדר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", באתר נטפליקס "פאני ואלכסנדר", באתר AllMovie (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", באתר Metacritic (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", באתר אידיבי "פאני ואלכסנדר", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "פאני ואלכסנדר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אינגמר ברגמן: חודר לנפש הצופה במבט קולנועי אחד: פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "גיבור תרבות" בהגשת יונתן גת, דוד גורביץ' ודן ערב מאיר שניצר, המלט, נסיך שוודי, כותרת ראשית, 20 בינואר 1988 פאני ואלכסנדר, באתר סינמטק ירושלים
נורווגית חדשה

נורווגית חדשה (Nynorsk) היא אחת משתי הצורות של השפה הנורווגית. שפה זו היא חלק מענף השפות הגרמאניות. כ-15% מאוכלוסיית נורווגיה משתמשת בה כשפה כתובה ומדוברת ראשית. נורווגית חדשה ונורווגית ספרותית (Bokmål) אינן ניבים - הן פשוט שתי דרכים שונות לדבר[דרוש מקור] ולכתוב את אותה שפה - הנורווגית. אנשים מעטים מדברים את שתיהן באופן מילולי, אך יש ניבים אשר יותר קרובים לנורווגית ספרותית מאשר נורווגית חדשה, או להפך. בשביל ניבים אשר קרובים לשתיהן באותה המידה, מחליטה הממשלה המחוזית מה השפה המלומדת; או שהורי התלמידים מחליטים בשביל בתי-ספר המלמדים את שתי הצורות. השם "נינושק" (Nynorsk), שפירושו המילולי הוא "נורווגית חדשה", הוחלט בשנת 1929 על-מנת להבדיל בין השפה הראשונה לבין נורווגית ישנה (Bokmål), משום שהשפה החדשה טענה[דרושה הבהרה] כי היא יורשת ישירה של השפה הישנה. השם המקורי של נורווגית חדשה היה נורווגית לאומית (Landsmål). המצב בין נורווגית חדשה לנורווגית ספרותית נשאר עד היום עניין סוציו-פוליטי, לצד סוציולקט וגם קשור בתרבות אזורית. לצד נורווגית חדשה ונורווגית ספרותית יש גם ניב קונברסטיבי של נורווגית חדשה בשם הגנורסק (Høgnorsk), נורווגית עילית, שטוענת שהדקדוק שלה עוד יותר שונה מדנית. איבאר אנדריאס אוסן נחשב לממציא השפה הנורווגית החדשה. כבן של חוואי ממערב נורווגיה, רצה איבאר שפה כתובה נורווגית שתשקף את הניבים במדינה, כשפה שונה מדנית, אשר הייתה השפה הכתובה היחידה בתקופה. הוא נסע ברחבי נורווגיה במשך עשור החל מ-1840, ואסף מידע כדי להקים שפה נורווגית אמיתית הקרובה יותר לניבים המדוברים. לדוגמה, ניתן לקחת את הביטויים הללו באנגלית, נורווגית חדשה, עברית, איסלנדית, נורווגית ספרותית ודנית: עברית: אני בא מנורווגיה. אנגלית: .I come from Norway נורווגית חדשה: .Eg kjem frå Noreg איסלנדית: .Ég kem frá Noregi נורווגית ספרותית: .Jeg kommer fra Norge דנית: .Jeg kommer fra Norge דוגמה זו ממחישה את ההבדלים העיקריים בין הנורווגית הספרותית לנורווגית החדשה במשפט אחד. כמו כן היא מראה את הדמיון בין הנורווגית הספרותית לדנית, ואת הדמיון בין הנורווגית החדשה לאיסלנדית, שהיא צאצאית ישירה של הנורדית עתיקה. כאמור, נורווגית חדשה היא צורת כתיבה ולכן אין לה גרסה מדוברת. אותיות הא"ב מייצגות את אותם הצלילים כמו בנורווגית הספרותית, וכמוה, ההגייה תלויה בפרשנות הדובר/ת לפי הדיאלקט שלו/שלה. בדרך כלל ייבחר/תבחר הדובר/ת את צורת ההגייה שקרובה יותר לניב שלו/שלה. לדוגמה, המשפט הנ"ל "אני בא מנורווגיה" בכמה צורות הגייה אפשריות: בנורווגית חדשה כמו בכתובה, ניתן להגות ר' מתגלגלת (כמו בשוודית או רוסית) או ר' גרונית (כמו בעברית או גרמנית), זאת לפי הדיאלקט של הדובר/ת (ר' גרונית נהוגה באזורי דרום-מערב בעיקר).
מריה תרזה מנאפולי וסיציליה

מריה תרזה מנאפולי וסיציליה (באיטלקית: Maria Teresa Carolina Giuseppina di Napoli e Sicilia‏; 6 ביוני 1772 – 13 באפריל 1807) הייתה אשתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהפך לאחר מכן לקיסר אוסטריה. מריה תרזה נולדה ב-6 ביוני 1772 בנאפולי, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ממנו היו לה 12 ילדים. לאחר שעלה בעלה פרנץ לשלטון, סייעה לו מריה תרזה בניהול המדינה, והייתה מעורבת בקבלת ההחלטות. ב-13 באפריל 1807, פחות משבוע לאחר שילדה את אמליה תרזה, מתה מריה תרזה במפתיע, כתוצאה ממחלה, ונקברה בקריפטה המלכותית בווינה. ב-15 בספטמבר 1790 התחתנה מריה תרזה עם בן דודה פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בנם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד. ממנו היו לה 12 ילדים: מריה לואיזה (1791–1847) פרדיננד (1793–1875) מריה קרולינה (1794–1795) קרולינה לודוביקה (1795–1797) מריה לאופולדינה (1797–1826) מריה קלמנטינה (1798–1881) פרנץ יוזף (1799–1807) מריה קרולינה (1801–1832) פרנץ קרל (1802–1878) מריה אנה (1804–1858) יוהאן נפומוק (1805–1809) אמליה תרזה (1807) מדיה וקבצים בנושא מריה תרזה מנאפולי וסיציליה בוויקישיתוף מריה תרזה מנאפולי וסיציליה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)