laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלגורלי

קלגורלי (באנגלית: Kalgoorlie), או כפי שהיא נקראת כיום קלגורלי-בולדר (Kalgoorlie-Boulder), לאחר שהערים קלגורלי ובולדר התאחדו, היא עיר במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיר שוכנת 595 ק"מ מצפון-מזרח לבירת המדינה פרת', בקצהו של הכביש המהיר המחבר בין שתי הערים. העיר הוקמה בשנת 1893 במהלך הבהלה לזהב באוסטרליה המערבית והיא שוכנת בקרבת מה שקרוי "מייל הזהב" ("Golden Mile"). אוכלוסיית העיר מנתה 31,107 תושבים על פי מפקד 2011. בינואר 1893 עשו את דרכם לכיוון הר יאול (Mount Youle) שלושה מחפשי זהב: פטריק הנאן (Patrick Hannan), טום פלאנגן (Tom Flanagan) ודן או'שיה (Dan O'Shea). באמצע הדרך נשרה פרסה מרגלו של אחד מסוסיהם. במהלך העצירה הם הבחינו במקום בסימני זהב והם החליטו להישאר במקום. ב-17 ביוני 1893 הם תבעו את זכות הכרייה במקום באופן רשמי ועד מהרה נהרו לאזור מאות מחפשי זהב והעיירה קלגורלי, שבתחילה נקראה הנאנס (Hannan's), נוסדה. ב-1898 מנתה אוכלוסיית העיירה 2,018 תושבים (1,516 גברים ו-502 נשים). כריית הזהב, ומתכות נוספות כמו ניקל, היה מאז היווסדה של קלגורלי, מרכיב עיקרי בכלכלת העיירה. גם כיום ענף כריית המתכות מעסיק רבע מכוח העבודה של העיר ומהווה מרכיב חשוב בהכנסותיה. האזור סביב למקום התגלית המקורית של הנאן מכונה "מייל הזהב" ונחשב לאחד מהמיילים המרובעים העשירים ביותר בעולם. בשנת 1903 גדלה אוכלוסיית העיירה ל-30,000 תושבים והחלה לבלוע את העיירה בולדר הסמוכה. בשנת 1896 נסללה לעיירה מסילת ברזל וקו הלילה מפרת' המשיך לפעול לאורך המסילה עד לשנות השבעים של המאה ה-20. ב-1917 נסללה מסילה באורך 2,000 ק"מ לאורך המדבר, שחיברה את קלגורלי לפורט אוגוסטה שבאוסטרליה הדרומית ומשם המשיכה הדרך לחלקיה המזרחיים של אוסטרליה. עד שנת 1968 הייתה המסילה בין קלגורלי לפרת' ברוחב צר וכאשר היא הורחבה באותה שנה, הושלמה המסילה החוצה את כל היבשת וניתן היה לעשות בנסיעת רכבת את כל הדרך בין סידני לבין פרת'. האזור של קלגורלי היה ידוע לשמצה כאזור "המערב הפרוע" הרוחש שודדים ויצאניות. הגידול המהיר באוכלוסיית האזור יחד עם הטענות על הזנחתו מצידה של ממשלת אוסטרליה המערבית, הובילו להצעה להקים מדינה חדשה בשם אורליה (Auralia), אך עם חלוף הבהלה לזהב ירדה ההצעה מעל הפרק. מאז 1992 מארחת קלגורלי את הכינוס השנתי של הכורים באוסטרליה (Diggers & Dealers). כמו כן העיר היא מקום משכנו של היכל התהילה של מחפשי וכורי הזהב של אוסטרליה (Australian Prospectors & Miners' Hall of Fame). בשוליה הדרום-מזרחיים של קלגורלי נמצא מכרה הזהב שנקרא "הבור הגדול" (Super Pit). זהו מכרה פתוח שאורכו 3.6 ק"מ, רוחבו 1.6 ק"מ ועומקו מעל 500 מטרים. השטח נרכש על ידי איש עסקים בשם אלן בונד (Alan Bond) שרכש את הזכויות של כמה מכרות ישנים צמודים כדי ליצור את הבור הענקי. עד היום, ככל שהחפירה מתקדמת כלפי מטה, ניתן למצוא בשכבות העמוקות של המכרות הישנים, שאריות ציוד. המכרה פועל 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע ובמקום קיים מרכז מבקרים. כל יום בשעה 1:00 בצהריים מתבצע פיצוץ, אלא אם כן כיוון הרוח עלול להעיף את האבק לכיוון העיר. כל אחת מהמשאיות הענקיות שעובדות במכרה נושאת 225 טונות של סלעים. המכרה צפוי להיות רווחי עד שנת 2029. מדיה וקבצים בנושא קלגורלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלגורלי אתר התיירות הרשמי של קלגורלי אתר תיירות על קלגורלי קלגורלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלגורי-בולדר במפקד 2011 "POPULATION OF WESTERN AUSTRALIA.". Western Mail (Perth, WA : 1885 – 1954) (Perth, WA: National Library of Australia). 22 April 1898. p. 23. אתר הכינוס האתר הרשמי של היכל התהילה אתר המכרה
קמילבקה

קמילבקה, היא כיסוי ראש קשה וגלילי, המשמש בנצרות האורתודוקסית ובכנסייה הקתולית המזרחית. הקמילבקה דומה בצורתה לכובע צילינדר ללא שוליים. את הקמילבקה חובשים בשעת תפילות, בשאר היום חובשים את כובע הסקופיה הרך יותר. צורתה וצבעה המדויקים של הקמילבקה שונים במסורות האתניות השונות: בכנסייה הקתולית המזרחית הקמילבקה מיוחדת לנזירים, וצבעה שחור. לעיתים מוענקת הקמילבקה גם לכמרים, לאות כבוד, ובמקרים אלו צבעה בדרך כלל אדום או סגול. בכנסייה האורתודוקסית היוונית, נזירים חובשים קמילבקה פשוטה בצבע שחור, מכוסה ברעלה שחורה (אפנוקמלבקיון). כמרים מוסמכים, (נזירים ונשואים כאחד), חובשים קמילבקה בעלת שוליים בצורת קונוס מיושר בקצה העליון. הרודיאקונים (דיאקונים שהם גם נזירים), מסירים את הרעלה כאשר הם לובשים את בגדי הליטורגיה, אולם ההרומונקים (כמרים שהם גם נזירים) לא מסירים. במסורת היוונית, נזירות אינן חובשות קמילבקה, אלא רק רעלה. בכנסייה הרוסית האורתודוקסית, הכמרים בכל הרמות חובשים קמילבקה, הגבוהה בדרך כלל מזו שבסגנון היווני, ומתרחבת ומתיישרת בצדה העליון. נזירים חובשים קמילבקה בצבע שחור עם רעלה שחורה. נזירות רוסיות חובשות גם כן את הקמילבקה עם הרעלה. בישופים, שהם לעולם נזירים, חובשים שחורה ורעלה שחורים. ארכיבישופים, מובחנים על ידי תכשיט (צלב) זהב בקדמת הרעלה. בישופים מטרופוליטנים חובשים רעלה לבנה על גבי הקמילבקה, עם תכשיט דומה לזה של הארכיבישופים. הפטריארך של מוסקבה, חובש קוקוליון בצבע לבן שהוא כובע בצורה קונית, מכוסה ברעלת נזירות, במקום הקמילבקה. בכנסייה האורתודוקסית הסרבית, הכמרים מכל הדרגות חובשים קמילבקה בצבע שחור בעלת קצה עליון חלק. נזירים מכסים את הקמילבקה ברעלה שחורה בשעת התפילות. בישופים חובשים קמילבקה עם רצועה רחבה בצבע סגול בתחתיתה, ומסירים את הרעלה כשהם מחוץ לכנסייה. מדיה וקבצים בנושא קמילבקה בוויקישיתוף
נשפוניים

הנִּשְׁפּוֹנִיִּים (שם מדעי: Vespertilionidae) היא משפחה של יונקים בסדרת העטלפים (עטלפאים). זוהי המשפחה הגדולה ביותר בסדרת העטלפאים – היא כוללת 44 סוגים טקסונומיים ובהם 300 מינים. פירוש השם, הן בעברית והן בלטינית, הוא "עטלפי ערב" או "עטלפי לילה" (המילה "נשפון" מקורה ב"נשף", מילה נרדפת לערב או לילה). הנשפוניים היא משפחה של עטלפי חרקים קטנים ובינוניים. מידותיהם: אורכם נע בין 3 ל-10.5 סנטימטר (ס"מ), אורך זנבם עוד 2.5–7.5 ס"מ ומשקלם 4–40 גרם. מבנה הראש פשוט, ללא קרומים שונים דוגמת אלה שיש לפרספיים. סגנון התעופה שונה מגוון ושונה ממין למין. עיניהם קטנות וראייתם חלשה. לעומת זאת אוזניהם גדולות ובעלות צפיר. שמיעתם מצוינת והם משדרים קולות בתדרים על-קוליים לצורכי אקולוקציה ותקשורת. הם משתמשים באיכון באמצעות הד כדי לנווט וכדי לצוד טרף. הם טורפים בעיקר פרוקי-רגליים (ובהם גם חרקים גדולים), ולעיתים טורפים גם חולייתנים קטנים (בהם דגים, זוחלים ואף יונקים זעירים). המין נשפון דייג ניזון בעיקר מדגים וסרטנים ימיים. חלק ממיני הנשפוניים צדים בקבוצות ומשתפים פעולה בציד. ההתמודדות עם החורף שונה בין המינים השונים של הנשפוניים: יש כאלה שאוגרים שומן ונכנסים לתרדמת חורף ומקטינים את קצב חילוף החומרים (הפרעה לנשפוניים בתרדמת החורף שלהם עלולה להיות קטלנית לגביהם: כאשר הם מתעוררים, קצב חילוף החומרים עולה לרמה גבוהה והם "שורפים" את עתודות השומן שלהם, דבר שגורם להם אחר כך לגווע מרעב. לכן, אסור להיכנס למערות בהם לנים הנשפוניים), ואחרים נודדים למקומות חמים יותר בהם יש מזון. רבייה: עונת ההזדווגות ועונת הלידה תלויות באקלים של אזור המחיה. בחלק מהמינים ההפריה מושהית עד לסוף החורף. ההריון נמשך 40–100 יום ובכל לידה נולד רק גור אחד או שניים לכל היותר. הנשפוניים נפוצים בכל העולם למעט בקטבים. בארץ ישראל 18 מיני נשפוניים: נשפון דק-אוזן, נשפון פגום אוזן, נשפון גדות, נשפון משופם, נשפון גדול, נשפון מצוי, אפלול מצוי, אפלול הנגב, עטלפון אירופי, עטלפון לבן-שוליים, עטלפון אריאל (בודנהיימר), עטלפון סאבי, עטלפון ריפל, אודנן, אוזנן הנגב, אוזנן החרמון, בלומף שחור, רמשן לילי - כמעט כולם נדירים ונתונים בסכנת הכחדה מנופי ישראל. נשפונים (Vespertilioninae) Kerivoulinae - בה 2 סוגים ומצוי בה עטלף שעיר הארדוויק Murininae - בה 3 סוגים מיוטיים (Myotinae) - בה בין 4 ל-5 סוגים נשפון גדול Myotis myotis נשפון מצוי Myotis blythii נשפון הגדות Myotis capaccinii עטלפון לבן-שוליים Pipistrellus kuhlii עטלפון לבן-שוליים Pipistrellus kuhlii אוזנן אפור Plecotus austriacus רמשן לילי Nyctalus noctula רמשן לילי Nyctalus noctula ד"ר אבי ארבל, לקסיקון מפה: היונקים, הוצאת מפה, 2008, עמודים 98–119 מדיה וקבצים בנושא נשפוניים בוויקישיתוף נשפוניים, באתר ITIS (באנגלית) נשפוניים, באתר NCBI (באנגלית) נשפוניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשפוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשפוניים, באתר GBIF (באנגלית) נשפוניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נשפוניים Vespertilionidae באתר עמותת מן השדה מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
זאב צוק

זאב צוק (26 באפריל 1953 - 13 בנובמבר 2020) היה צייר ישראלי. סגנונו היה סוריאליסטי-פיגורטיבי. זאב צוק עסק באמנות משחר ילדותו, היה תלמידם של הציירים אבשלום עוקשי ועמנואל סלע. התמחותו העיקרית הייתה בעבודות שמן על קנבס ואקוורל. צוק הציג בתערוכות יחיד וקבוצתיות, ציוריו זכו להכרה וכמה מהם הוענקו על ידי גורמים ציבוריים כמחוות אמנותיות לדיפלומטים ומדינאים: ציורו חאן אל-עומדאן (אקוורל) הוענק על ידי עיריית עכו לשר התרבות והתיירות הצרפתי, מישל קריפו. יצירתו חומות עכו (שמן על קנבס), הוענקה ב-1984 לראש הממשלה שמעון פרס. היצירה התנוססה בטרקלין בית ראש הממשלה שנים רבות. בשנת 1992 סיים את כתיבת רומן ביכוריו מכת מבכירות, רומן אוטוביוגרפי, העוסק בנישואיו לעלמה צרפתייה, צעירה ממנו בשנים, נדודיהם על-פני שלוש יבשות, התלאות והאסונות הפוקדים אותם עד לשובו לישראל. הספר יצא לאור בהוצאות ירון גולן ועלים, על כריכת הספר הודפסה יצירתו של צוק "אפוקליפסה". בשנת 2020 יצא לאור ספרו השני עץ הערמונים המשלב בין סיפור חיים אמיתי של אביו יצחק קונציצקי בשואה לבין רומן היסטורי המבוסס על תחקיר היסטורי אודות הפרטיזנים בבלארוס וספינות המעפילים של ניצולי השואה בדרכם לארץ-ישראל. החל משנות ה-80, עסק בהתנדבות בהדרכת ילדים ובני נוער בתחום התמחותו, הציור. מדיה וקבצים בנושא זאב צוק בוויקישיתוף זאב צוק - פרופיל אמן באתר all-art מכת מבכירות (דף הספר באתר "גוגל ספרים" ) זאב צוק באתר GRAVEZ יצירה זו אף נחשפה בצילום שער המוסף לסופ"ש של "מעריב" באוגוסט 1984.
בסלטון

בסלטון (באנגלית: Busselton) היא עיר בדרום-מערב מדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיר נוסדה ב-1832 על ידי משפחת בסל (Bussell) והחל מראשית המאה ה-21 היא נמצאת בצמיחה מתמדת. אוכלוסייתה מנתה 21,898 תושבים במפקד 2011. העיר שוכנת 220 ק"מ מדרום-מערב לבירת המדינה פרת'. בסלטון נבחרה שלוש פעמים כעיירה התיירותית ביותר באוסטרליה המערבית. גילויו של אזור בסלטון החל עם מסעו של החוקר הצרפתי ניקולה באודין (Nicolas Baudin) שהגיע למקום ב-1801 עם שתי ספינות, "גאוגרף" (Géographe) ו"נאטורליסט" (Naturaliste). על שם הראשונה הוא קרא למפרץ שגילה במקום מפרץ גאוגרף ולכף שגילה קרא כף נטורליסט. לנהר שנשפך לים ליד בסלטון של היום הוא קרא נהר וסה (Vasse) על שם אחד ממלחיו שטבע בים. משפחת בסל הגיעה למקום ב-1834 והקימה חוות גידול בקר שעד מהרה הפכה לאחת מהחוות המשגשגות ביותר במושבה ועד מהרה נמשכו למקום מתיישבים רבים. העיירה הוקמה בשם בסלטון על שמה של משפחת בסל והשימוש הרשמי בשם החל ביוני 1835. משפחת בסל, שלא נועצו בה על שם העיירה, העדיפה את השם קפל (Capel) על שם קרוב משפחה שלהם מאנגליה. אך השם בסלטון השתרש. יישוב בשם קפל הוקם מאוחר יותר מצפון לבסלטון. בהיותה קרובה מאוד לאזור מיוער, התבססה העיירה כנמל ליצוא עצים. ב-1850 החלו לייצא עצים מנמלה של העיירה והיא החלה לשגשג. למטרה זו נבנו מזחים בבסלטון ובעיירות שכנות. עד היום רק המזח בבסלטון שרד. במהלך מלחמת העולם השנייה התגייסו 476 מבניה של בסלטון. 20 לצי המלכותי האוסטרלי, 110 לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי ו-346 לצבא אוסטרליה. שמם של הנופלים מונצח באנדרת הזיכרון בעיר יחד עם אלה שנפלו במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הייתה העיר משכנו של בסיס של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שאת שרידיו ניתן לראות עד היום. לאחד ממטוסי המוסטנג של החיל ניתן השם "בסלטון" לכבודם של תושבי העיר וכאות תודה לתרומות שגייסו לטובת המאמץ המלחמתי. יפן סוגיטו (אנ'), יפן מדיה וקבצים בנושא בסלטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בסלטון (באנגלית) בסלטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בסלטון במפקד 2011 "Inperth Travel Guide - South West Region". 2002. "My Busselton - Historical Attractions". 2002. "Shire of Busselton - History". 2006.
קראטה (אוסטרליה המערבית)

קראטה (Karratha) היא עיירה במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיירה הוקמה בשנות השישים של המאה ה-20 על מנת לשכן את עובדי תעשיית כריית עפרות הברזל ובהמשך, בשנות השמונים, את עובדי תעשיית הנפט והגז הטבעי. אולוסיית העיירה מנתה 16,475 תושבים במפקד 2011. שם העיירה הוא השם האבוריג'יני המקורי של המקום ומשמעותו הוא "ארץ טובה" או "קרקע רכה". קארטה שוכנת במרחק 1535 ק"מ מצפון לבירת המדינה פרת' ו-528 ק"מ מדרום לעיר ברום והיא נמצאת בתחומי אזור פילבארה. ענפי הכלכלה העיקריים של העיירה הם: כריית עפרות ברזל, כריית מלח ים, ייצור אמוניה והפקת גז טבעי. מדיה וקבצים בנושא קראטה (אוסטרליה המערבית) בוויקישיתוף אתר תיירות על קראטה קראטה במפקד 2011 Western Australian Land Information Authority. "History of country town names".
קרנרבון

קרנרבון (באנגלית: Carnarvon) היא עיירת חוף במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק 900 ק"מ מצפון לבירת המדינה פרת', על שפך נהר גאסקויין (Gascoyne) לחוף האוקיינוס ההודי. מדרום לעיירה משתרע מפרץ הכרישים שהוא אתר מורשת עולמית ושונית נינגלו, גם כן אתר מורשת עולמית, משתרעת מצפון לעיירה. אוכלוסיית העיירה מנתה 4,559 תושבים במפקד 2011. קרנרבון נוסדה בשנת 1883 כנמל וכמרכז אספקה לאזור הסובב אותה. העיירה נקראה על שם הנרי הרברט (Henry Herbert), הרוזן מקרנרבון, לשעבר שר המושבות בממשלת בריטניה. ענפי הכלכלה העיקריים של העיירה הם: כריית מלח. חקלאות (בעיקר בננות ועגבניות). גידול בקר, כבשים ועיזים. דיג (בעיקר פראוניים) תיירות. במהלך שנות השישים של המאה העשרים הציבה נאס"א תחנת מעקב ליד העיירה כדי לתת תמיכה לתוכנית אפולו ולתוכנית ג'מיני. התחנה נסגרה באמצע שנות השבעים ורק היסודות של מתקני התחנה שרדו. בשנות השבעים בנתה תחנת רדיו אוסטרליה במקום משדר בגלים קצרים ששידר לאירופה ולאסיה. מדיה וקבצים בנושא קרנרבון בוויקישיתוף אתר הבית של מחוז קרנרבון(הקישור אינו פעיל) מידע על קרנרבון מתוך אתר אוסטרלי על מקומות יישוב תמונות משיטפונות בשנת 2010 מתוך אתר www.abc.net.au קרנרבון במפקד 2011
פרי גנך

"פרי גנך" הוא שיר שכתב והלחין יוני רועה ב-1989. הוא התפרסם בביצועה של אביבה אבידן משנת 1991, והפך לאחד משירי הזיכרון הידועים בישראל. השיר עוסק בבן שהלך ולא חזר, בעוד אמו יושבת ומחכה לו. היא משתוקקת שיחזור בחזרה כפי שהבטיח לה, כואבת, בודדה ולמרות הזמן הרב שחלף, היא מתקשה להאמין שלא ישוב מן המתים ("את פרי גנך את תבקשי", "עודך זוכרת ולא מאמינה"). השיר נכתב בשנת 1989 בעקבות פגישה של היוצר יוני רועה עם חבר ילדות שלו במסעדה בנתניה. החבר הסב את תשומת לבו לאשה שעברה לידם, עליזה, אמו של חן ברוד, חברו של רועה מבית הספר היסודי, ששירת כלוחם ומפקד בחטיבת גולני ולאחר מכן עבר לפקד על מחלקה בגדוד "צבר" של גבעתי, ונהרג בתאונה מבצעית על יד גדר המערכת בצפון ב-24 באוקטובר 1985. לדבריו, "פשוט לא זיהיתי אותה בהתחלה. השיער שלה האפיר והמבט בעיניה שיקף את העצב הגדול שהיא חשה". באותו רגע קם ונסע לביתו, התיישב ליד הפסנתר והשיר יצא במכה אחת. בשיר הוכנסו הרמזים מקראיים. הביטוי "פרי גנך" ("את פרי גנך את תבקשי") מאזכר את שיר השירים ד טז: "הָפִיחִי גַנִּי יִזְּלוּ בְשָׂמָיו יָבֹא דוֹדִי לְגַנּוֹ וְיאכַל פְּרִי מְגָדָיו" (על פי רבי יוסי, הפסוק מדבר על הקרבת קורבנות: הגן זהו אוהל מועד, ופרי מגדיו הם הקרבנות למזבח). המילה "תוגה" ("בדומיה עוטפת התוגה, ובליבך נותרה המשאלה") נלקחה בספר משלי יא: "בֵּן חָכָם, יְשַׂמַּח-אָב; וּבֵן כְּסִיל, תּוּגַת אִמּוֹ". את השיר ביצעה במקור אביבה אבידן באלבומה "יהיה בסדר". רועה, שעבד איתה על האלבום, אמר לה שיש לו שיר שמאוד יקר ללבו, סיפר לה על מהותו, והבהיר לה כי הוא מוכן לתת לה אותו רק בתנאי שהביצוע שלה ירגש אותו עד דמעות, ואם לא - השיר לא יהיה שלה. היא אכן עמדה במשימה, והשיר נכנס לאלבום. באחת מהופעותיה ביקש ממנה הזמר אלי לוזון לשיר איתה את "פרי גנך". הדואט המוצלח הוביל את השניים לאולפן ההקלטה, והפך לביצוע המוכר ביותר של השיר. ביצועים נוספים היו של רועה עצמו, שימי תבורי ולהקת סינרגיה. לחן השיר משלב, על פי מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בין מזרח ומערב: "יוני רועה... יצר שיר עממי בסינתזה מופלאה בין מזרח למערב בלי שזה יישמע קלישאה-מניירה של זמר מזרחי מכל סוג. שיר שנכנס ללא ספק למדור הקלאסיקה של השיר הישראלי". "פרי גנך" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "פרי גנך" באתר שירונט הסיפורים שמאחורי השירים - יוני רועה מספר על השיר "פרי גנך", עם גבי זהר ועופר גביש, רדיו ללא הפסקה, 25 באפריל 2012 שיר אחד, פרי גנך - אביבה אבידן ואלי לוזון, הסכת באתר תאגיד השידור הישראלי במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל דורג השיר במקום הרביעי. בצל מלחמת חרבות ברזל דורג במקום השלושה-עשר. חן ברוד באתר יזכור קובי דוד, ‏26 שנה למות הבן: "הזמן לא מרפא את הכאב", mynet,‏ 8 במאי 2011 מדרש רבה לחומש במדבר – פרשת נשא באתר דעת יוסי חרסונסקי, פרי גנך באתר "חרסונסקי מיוסיק". המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר מדיה פורסט, ‏19-25 באפריל 2015
טאיווק

טאיווק (באנגלית: Tyvek) הוא שם המותג של אריג סינתטי מסיבי פוליאתילן בצפיפות גבוהה, אשר פותח ומיוצר על ידי חברת דופונט. אריג הטאיווק קשה מאוד לקריעה אבל קל לחיתוך, אטום למים אבל חדיר לאדים. בשל תכונותיו המיוחדות הוא משמש ביישומים רבים כגון מעטפות לבניינים בעת בנייה, כיסוי למכוניות, חומר בידוד בקירות חיצוניים, איטום מבנים, מדבקות וגרפיקה. החומר ניתן למיחזור. התגלה לראשונה בשנת 1955, על ידי חוקר דופונט ג'ים וייט (Jim White), שראה חומר פוליאתילן יוצא מצינור במעבדה ניסיונית של דופונט. על פי אתר האינטרנט של דופונט, הסיבים הם בעובי של 5 - 10 מיקרומטר (לעומת 75 מיקרומטר לשיער אדם). כיווני הסיבים מסודרים בשתי וערב ומאוגדים בכבישה על ידי חום ולחץ. בין המאפיינים של טאיווק הם: קל משקל. עמידות כימית. יציבות ממדית. אטימות - הוא עמיד בפני מים נוזליים אבל אדי מים יכולים לעבור דרכו (חומר נושם). pH נייטרלי. גיליונות גדולים של טאיווק משמשים לעיתים קרובות בכיסוי מבנים כדי לספק מחסום מים בין חיפוי החיצוני של מבנה המסגרת והבידוד. טאיווק משמש את שירות הדואר בארצות הברית עבור חלק מעטיפות הדואר שלה. ניו זילנד השתמשה בו לרישיונות הנהיגה שלה בשנים 1986-1999. DuPont™ Tyvek מדיה וקבצים בנושא טאיווק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טאיווק (באנגלית)
מצר לומבוק

מצר לומבוק (באינדונזית: Selat Lombok) הוא מצר ים באינדונזיה (בארכיפלג המלאי) בין האי באלי ממערב לאי לומבוק (אנ') ממזרח. המצר מקשר בין האוקיינוס ההודי שמדרום לו לבין ים באלי (אנ') (שבאוקיינוס השקט) שמצפונו. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר, בדרום, הוא 18 קילומטר – בין קצהו המזרחי של האי נוסה פנידה (אנ') לקצהו הדרום-מערבי של האי לומבוק. האי נוסה פנידה למעשה מחלק את המצר לשני נתיבי שיט: הנתיב המערבי או מצר באדונג שמפריד את נוסה פנידה מבאלי, והנתיב המזרחי – ואילו בצפון המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של 40 קילומטר. עומקו של המצר בחלקו הדרומי אינו עולה על 100 מטר בנתיב המערבי, ועל 250 מטר בנתיב המזרחי, בעוד שבצפון הוא מגיע לכ-1,400 מטר. המצר היה מוצף גם בתקופת הקרח הפלייסטוקנית. דרך המצר שאורכו 60 קילומטר עובר קו וולאס המפריד בין הפאונה האסייתית לפאונה האוסטרלית (בהמשך וצפונה יותר עובר הקו בין האי בורנאו לאי סולאווסי – דהיינו דרך מצר מקאסאר). הקו קרוי על שמו של חוקר טבע בריטי וידידו של צ'ארלס דרווין, אלפרד ראסל וולאס שחקר את איי אינדונזיה במחצית השנייה של המאה ה-19. בשל עומקו, נחשב המצר לנתיב תחבורה נוח עבור צוללות גרעיניות העוברות בו בדרכן מהאוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט. מדיה וקבצים בנושא מצר לומבוק בוויקישיתוף אם לא לוקחים בחשבון את מצר באדונג. R. Dwi Susanto, Leonid Mitnik and Quanan Zheng, "Ocean Internal Waves Observed in the Lombok Strait," Oceanography, Vol. 18, No. 4 (December 2005), p. 83 גילי חסקין, "באלי - מבט כללי: גאוגרפיה, מיקום", באתר הבית של גילי חסקין ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פופר (מטבע)

פופר (בספרדית: Popper) הוא כינוי מקובל בנומיסמטיקה עבור מטבעות זהב שנטבעו על ידי יוליוס פופר בתקופת הבהלה לזהב בארץ האש. יוליוס פופר גילה חולות עשירים בזהב באי הגדול, בארכיפלג ארץ האש, המציא מכשיר להפקה יעילה של זהב מהחולות והפיק כמויות משמעותיות של זהב. פופר השתמש בחלק מהזהב שהפיק להטבעת מטבעות זהב ששימשו אותו לתשלום בטריטוריה שנשלטה על ידו בארץ האש. בשנת 1889 הטביע פופר מטבעות באי הגדול של ארץ האש וגם בבואנוס איירס. בארץ האש ההטבעה הייתה של חמשת אלפים מטבעות בערך נקוב של גרם אחד ואלף מטבעות בערך נקוב של חמישה גרמים. הטבעה זו הייתה גסה למדי. בבואנוס איירס הטביע מטבעות מתוך 175 קילוגרמים של זהב. מחירו של מטבע זהב פופר בערך נקוב של גרם אחד מוערך ב-650 דולרים של ארצות הברית ומטבע בערך נקוב של חמישה גרמים מוערך במחיר 3,000 דולרים. כמה מהתבניות, ששימשו להטבעת המטבעות, שמורות ב-Museo del Fin del Mundo (מוזיאון סוף העולם) באושואיה וב-Museo Numismatico del Banco de la Nacion (מוזיאון הנומיסמטי של הבנק הלאומי) בבואנוס איירס. התאחדות HANIS (התאחדות למען היסטוריה, אנתרופולוגיה, והתחום הטבעי של איי הדרום ואנטארקטיקה) בשיתוף פעולה עם מוזיאון סוף העולם שחזרו ב-1994 את התבניות והטביעו סדרת מטבעות מוגבלת של גרם אחד. מטבעות מסדרה זו נמכרות באופן שוטף במוזיאון בצירוף תעודה המעידה על מקורן. הבהלה לזהב (ארץ האש) המטבע של ארץ האש (בספרדית)
אלעד לנדמן

אלעד לנדמן (נולד בשנת 1992) הוא אלוף ישראל ואלוף המכביה התשע-עשרה בשחייה. הוא בעל 3 מדליות מהמכביה, מהן 2 זהב. לנדמן מתאמן בקבוצת מכבי קריית ביאליק בהדרכת ערן גורל. באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכה לנדמן במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.85 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי (3:59.98 דקות) ויובל ספרא מנצרת עילית (4:02.57 דקות). באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט באוגוסט 2011, סיים לנדמן במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:34.50 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.57 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2012, זכה לנדמן ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:51.23 דקות, לפני איתן הולדר מהפועל בני הרצליה (3:55.42 דקות) וחברו לאגודת השחייה עידו הבר (3:53.42 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:24.43 דקות, לפני יובל ספרא (15:37.65 דקות) ויעקב גליקמן מהפועל עמק חפר (15:43.80 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:49.91 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה, זכה לנדמן ב-3 מדליות ארד אישיות. מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:00.20 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (3:58.64 דקות) ויובל ספרא (3:59.00 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:21.27 דקות, אחרי מיכאל דמיטרייב מבית שמש (8:19.28 דקות) ויובל ספרא (8:19.61 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:07.46 דקות, אחרי מיכאל דמטרייב (15:56.86 דקות) ויובל ספרא (16:03.20 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:52.92 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013, זכה לנדמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:50.15 דקות, לפני עידו הבר (3:50.28 דקות) ומרק חינאווי מהפועל בת ים (3:53.79 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:25.86 דקות, אחרי מרק חינאווי שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-17 חדש של 15:18.57 דקות ולפני עידן מורדל מהפועל דולפין נתניה (15:47.01 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.05 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.54 שניות. בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 שנערכו בבריכת השחייה החדשה שבמכון וינגייט ביולי 2013 זכה לנדמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:12.88 דקות, לפני עידן מורדל (16:14.51 דקות) ועמית אזולאי (16:16.07 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.58 דקות. באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2014, סיים לנדמן פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:52.05 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:35.11 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:49.54 דקות. אלעד לנדמן באתר Swimrankings (באנגלית)
סאגנה (עיר)

סאגנה (בצרפתית: Saguenay) היא עיר הממוקמת במרכז פרובינציית קוויבק שבקנדה. היא נמצאת במרכז עמק על גדת נהר סאגניי. בעיר 147,100 תושבים והיא העיר השביעית בכמות האוכלוסייה בקוויבק. סאגנה נוסדה ב-18 בפברואר 2002 כאיחוד של הערים שיקוטימי (Chicoutimi), ז'וקייאר (Jonquière) ולה ביי ושל העיירות לאטריאר, לאק-קנוגאמי, שיפשאו וחלק מטרומבליי. העיר מחולקת לשלושה רבעים, שיקוטימי שכולל את הערים הקודמות שיקוטימי, לאטריאר וטרומבליי, ז'וקייאר שכולל את הערים הקודמות ז'וקייאר, לאק-קנוגאמי ושיפשאו, ולה ביי. שמה של העיר נבחר במשאל עם שנערך באפריל 2002 ובו נבחר השם סאגנה ברוב של 52.23% מול השם שיקוטימי. השם מגיע משמו של הנהר העיקרי העובר בעיר וכן משמה של ממלכת סאגנה שלא הייתה ממלכה אמיתית אלא המצאה של הצ'יף האירוקוי דונקונה ("Donnacona") ככל הנראה כדי לפתות את ז'אק קרטייה לסחור עם שיבטו. מקור המילה היא בשפה האינו-אמון (Innu-aimun) בה הנהר נקרא "saki-nip" שמשמעותו "המקום בו המים יוצאים". במפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנתה העיר 141,335 תושבים לפי החלוקה: רובע שיקוטימי: 68,097 רובע ז'וקייאר: 60,289 רובע לה ביי: 18,714 האוכלוסייה מונה: דוברי צרפתית כשפת אם - 98% דוברי אנגלית כשפת אם - 0.6% דוברי צרפתית ואנגלית כשפת אם - 0.3% אחר - 0.5% 94% מתושבי העיר הם קתולים. ממלכת סאגנה מדיה וקבצים בנושא סאגנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאגנה (בצרפתית) סאגנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע מאתר המפקד הלאומי הקנדי מידע מאתר הבית של קוויבק משעל עם. Chicoutimi ou Saguenay, Le Quotidien‏, 8 בפברואר 2002, עמ' 3
מהו"ת

האם התכוונתם ל... פגישת מהו"ת – הליך משפטי בתביעות מסוימות, שנועד לבחינת האפשרות לפתרון הסכסוך באמצעות גישור מרכז התעצמות ותובנה - מרכז עזרה לסטודנטים בעלי לקויות הלמידה במכללת סמינר הקיבוצים מרכז הערבות והתמודדות בחירום - מרכז טיפול במצבי חירום במועצה אזורית שומרון מידע, הדרכה ותעסוקה לנשים - עמותה המקדמת שינוי במצבן הכלכלי והתעסוקתי של נשים מרכז השתלמויות ותנופה - "בית מדרש" למורים. גוף המגבש השתלמויות לסגל הוראה בחינוך ממלכתי דתי מרכזי התעצמות ותמיכה לקידום תלמידים בעלי לקויות למידה בבתי הספר התיכוניים מרכז הערכה ופיתוח תוכניות - חברה שמבצעת הערכת תוכניות ופרויקטים