laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עברית (חנות ספרים מקוונת)

עברית (ובאותיות לטיניות: Evrit) היא חנות ספרים מקוונת שהייתה בעבר גם קורא ספרים אלקטרוני, מהראשונים שתמכו בעברית. המכשיר יובא ושווק כמיזם משותף של ניופאן, סטימצקי וידיעות אחרונות, והושק לציבור במאי 2010. לקראת סוף 2011, לאחר שספג ביקורת על נחיתותו לעומת קוראים אלקטרוניים אחרים ועל מחירו הגבוה, הופסק שיווק המכשיר ובמקומו שווק יישומון, לאייפד ומאוחר יותר גם לאנדרואיד. כיום, אתר עברית משמש לקניית וקריאת ספרים דיגיטליים וספרי שמע. צג המכשיר משתמש בטכנולוגית דיו אלקטרוני ללא תאורה אחורית, אשר אינה מעייפת את העיניים כמו מסך בעל תאורה. משקלו כ-240 גרם. ניתן להוריד את הספרים למכשיר באמצעות WiFi או בעזרת חיבור USB. סוללת המכשיר אמורה להספיק לקריאה רצופה של 10 שעות והמכשיר אינו מתחמם בעת השימוש. בנוסף, יאפשר העברית קריאת קבצים אישיים בפורמט PDF, האזנה למוזיקה ולספרי שמע בפורמט MP3. הוא כולל יציאה לאוזניות ורמקול פנימי מובנה. תוכנה ההפעלה של המכשיר היא לינוקס אולם המשתמש עובד עם תוכנת הניווט ולא עם מערכת ההפעלה. למכשיר תוכנת ניווט בעברית המאפשרת הגדלה והקטנה של האותיות, השארת סימניות, כתיבת הערות וחיפוש מילים בגוף הטקסט. הדפדוף נעשה באמצעות לחצנים או מסך מגע. המכשיר יוצר על ידי חברת Qisda הטיוואנית ובעל מסך מגע בגודל 6 אינץ' תוצרת Sipix, עם זיכרון פנימי בגודל 1.2 ג'יגה (המסוגל להכיל כ-2000 ספרים) וניתן להרחיב אותו עם כרטיס לעוד 32 ג'יגה. עוביו של המכשיר כ-8.8 מ"מ, רוחבו 12.4 ס"מ ואורכו 17 ס"מ. עם השקת המכשיר נפתחה חנות הספרים האלקטרונית בה מאות כותרים של ההוצאות השותפות: הוצאות ספרים, בהן כתר ספרים, עם עובד, ידיעות ספרים, אחוזת בית, קשת, ספרי עליית הגג, בבל, מטר, פן, גרף, רימונים, אסטרולוג, סימנים, טל־מאי ועוד. שתי ההוצאות הגדולות כנרת זמורה-ביתן דביר ומודן הצטרפו מאוחר יותר. הספרים בחנות היו בפורמט EPUB המקודד בעזרת טכנולוגיה של חברת NDS, וניתנים לקריאה במכשיר האישי בלבד. עם זאת, המכשיר תומך בפורמט EPUB ולכן ניתן לקרוא עליו ספרים בפורמט זה ממקורות שונים כל עוד הספרים לא מקודדים. ספרים כאלו באנגלית ניתן להוריד מאתרים רבים ובעברית מהאתר "מנדלי מוכר ספרים ברשת". בעשור השלישי של המאה ה-21, ניתן להוריד את היישומון "עברית" לכל טלפון חכם כדי לקרוא ספרים בצורה אלקטרונית. הספרים דורשים רכישה או השכרה בתשלום, אולם קיימים ספרים בודדים אשר מוצעים לקריאה ללא תשלום. בשנת 2020 הצטרפה עברית כשותפה במיזם פסיק, הספרייה הדיגיטלית. בשנת 2023 החלה עברית להפיק ולמכור ספרי שמע. אתר האינטרנט הרשמי של עברית הקורא באתר סטימצקי, כולל מפרט טכני זיו קיטרו, ה-evrit: לא מושלם, אבל טוב שהוא פה, mako‏, 1 באוגוסט 2010 הושק הספר האלקטרוני "עברית", באתר ynet, 27 במאי 2010 מיה סלע, הופסקו הורדות הספרים לקורא האלקטרוני "עברית", באתר הארץ, 15 בינואר 2014
איספריך (עיר)

אִיסְפֶּרִיך (בבולגרית: Исперих) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-307 ק"מ מהבירה סופיה ו-40 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד. איספריך שקרויה על שמו של אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, נודעת גם בשמה העות'מאני קֶמָאלָאר וממוקמת במישור הדנובה, צפונית להרי הבלקן. כ-7 קילומטרים צפונית מערבית לעיר מצוי הקבר התראקי בסוושטארי שהוא אתר מורשת עולמית ובסמיכות אליה מאוזוליאום ובית תפילה בקטשי בן המאה ה-17. ב-1545 נוסד היישוב כאשר משפחתו של מהגר עות'מאני בשם כמאל התיישבה במקום ולאורך שנים ארוכות כונה היישוב קמאלאר על שמו. גם לאחר תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) והקמת נסיכות בולגריה נותר היישוב בשמו המקורי. ב-1960 שונה שמו של היישוב לאיספריך והוא זכה למעמד של עיירה. אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה ובמגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה. בין 2000 – 2009 קטנה אוכלוסיית איספריך ב-7.1%. שיעור הילודה הוא 10 נפשות לכל 1,000 תושבים, לעומת שיעור התמותה העומד על 15.1 נפשות לכל 1,000 תושבים. 50.5% מקרב האוכלוסייה הן נשים ו-49.5% הם גברים. כמחצית מתושבי העיירה הם ממוצא טורקי, 40% הם בולגרים וכ-10% הם צוענים. באיספריך שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף וכמות משקעים נמוכה יחסית לממוצע הארצי, העומדת על 656 מילימטרים בשנה. החודש הגשום בשנה הוא יוני והשחון הוא פברואר. שלגים יורדים מנובמבר ועד אפריל. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.3oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 24oc ביולי. מדיה וקבצים בנושא העיר איספריך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איספריך איספריך-סקירה היסטורית באתר הרשות המקומית איספריך (בבולגרית). איספריך-פרופיל אקלימי באתר הרשות המקומית איספריך (בבולגרית).
מסעדה (יישוב)

מַסְעָדֶה (בערבית: مسعدة) היא מועצה מקומית ברמת הגולן שבמחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1982. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית. שם זה מגיע מן השורש הערבי س ع د (ס-ע-ד), במשמעות משותפת לעברית, בהוראת "סיוע", וגם "שמחה". לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במסעדה 3,920 תושבים (מקום 239 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.8%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 97.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 6,520 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). סמוך ממזרח ליישוב שוכנת שמורת הטבע "בריכת רם", הנקראת בפי המקומיים "בְּחֵ֫ירֶת מַסְעַדֶה". במרכזה אגם מים מתוקים טבעי, ממנו משקים גידולים באזור. אגן הבריכה ממוקם במוצא בקעת יעפורי, הקרויה על-שם קברו של נבי יעפורי, אחד מארבעת הקברים הקדושים לעדה הדרוזית. יער אודם שבשמורת יער אודם שוכן מדרום ליישוב. מאז ההכרזה על מסעדה כמועצה מקומית נוהלה המועצה על ידי גוף ממונה שלא נבחר לתפקיד. לקראת הבחירות המקומיות של 2018 החליט שר הפנים לערוך לראשונה בחירות מקומיות ב-4 המועצות הדרוזיות בגולן על אף החשש מהחרמת הבחירות על ידי התושבים ששמרו ברובם על נאמנות לסוריה. לקראת הבחירות נרשמו במסעדה שלושה מתמודדים לראשות המועצה ו-4 רשימות למליאת המועצה שאמורה הייתה למנות 9 מושבים בעת היבחרה, אך סמוך לקיום הבחירות פרשו כל המועמדים והרשימות, הבחירות בוטלו, ובהתאם לחוק צפויה להתמנות במועצה ועדה ממונה. חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר במסעדה ("אלמסעדה") בשנת 1870 וכתב כי זהו כפר קטן, "שיושבים בו דרוזים בבתים הבנויים בנייה גסה מאוד מאבני בזלת". מדיה וקבצים בנושא מסעדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מסעדה הכפר הדרוזי מסעדה מחובר לרשת החשמל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים פרופיל מסעדה נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. לטבלת הדירוג המלא. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פרופיל מסעדה באתר הלמ"ס Nour Samaha, Syrians in Golan Heights to boycott municipal election by Israel, Al Jazeera, ‏21 June 2018 (באנגלית) הודעה לתקשורת - נתונים על המועמדים לבחירות 2018, באתר של משרד הפנים, 14 באוקטובר 2018 בועז יוסף, ממונה על מחוז צפון, הנדון: ביטול בחירות במ.מ. מסעדה ביום 30.10.2018, 28 באוקטובר 2018, באתר מועצה מקומית מסעדה. ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 182
שלום ירושלמי

שלום ירושלמי (נולד ב-25 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי ישראלי. שימש סגן עורך העיתון "כל העיר" בירושלים, ופרשן פוליטי ב"מעריב" בין 1993 ל-2014. נולד ב-25 באוקטובר 1954. אמו ילידת דמשק. ירושלמי הוא בוגר האוניברסיטה העברית במדעי המדינה. החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי "כל העיר". החל מ-1989 היה סגן לעורך העיתון דורון גלעזר. ביולי-אוגוסט 1987 היה ירושלמי מעורב במגעים של משה עמירב עם בכיר אש"ף פייסל חוסייני, כחלק מפרשת עמירב, ואף נכח בפגישה אחת לפחות מתוך סדרת פגישות לקידום המגעים בין ישראל לפלסטינים שנערכה לפני האינתיפאדה הראשונה בידיעת ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר. בשנת 1989 קיבל ירושלמי מידע על הטרדות מיניות מצדו של מי שהיה אז שר התחבורה, משה קצב. המידע לא פורסם מכיוון שהמתלוננת דאז לא הייתה מוכנה לחתום על תצהיר או לבוא לבית משפט, ולכן עורך העיתון דורון גלעזר החליט שאין אפשרות לפרסם את המידע. בשנת 1993 עבר לעבוד בעיתון "מעריב" ככתב פוליטי. שימש כפרשן פוליטי בתוכנית הבוקר "קפה טלעד". החל משנת 2004 שימש עורך המקומון הירושלמי של קבוצת מעריב, "כל הזמן". בסוף שנת 2007 חזר לשמש כתב ופרשן פוליטי ב-"מעריב". במרץ 2009 סולק ירושלמי בכוח ממסיבת עיתונאים שערך משה קצב בקריית מלאכי, לאחר שהכחיש את טענת קצב כאילו הועבר מתפקידו מ"מעריב" בשל תלונתו של קצב על ירושלמי בפני עורך "מעריב". בנובמבר 2010 ערך ירושלמי ריאיון עם ח"כ חיים אמסלם מש"ס שבו נטען כי אמסלם מתכוון להקים מפלגה חדשה ועצמאית שמצעה יכלול חינוך עם לימודי ליבה, השתלבות של חרדים בשוק העבודה ושירות בצה"ל. הריאיון עורר סערה פוליטית פנימית גדולה בש"ס. בשנת 2014 הצטרף לעיתון "מקור ראשון". בשנת 2015, העיד כ"עד אופי" לטובתו של הרב יאשיהו פינטו, במשפט שהתנהל נגדו. נכון לשנת 2020 משמש ירושלמי כפרשן הפוליטי באתר "זמן ישראל". ירושלמי נשוי ואב לשלושה, תושב ירושלים. שלום ירושלמי, יוסי אליטוב ואריה ארליך, ברגע האמת, הרבי מלובביץ' והדיאלוג המדיני-ביטחוני עם מקבלי ההחלטות בישראל, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר (2017). מאמרי שלום ירושלמי באתר "זמן ישראל" שלום ירושלמי: בתקופתו של ניר חפץ כעורך העיתון פסלו כל ידיעה ביקורתית על שר החינוך גדעון סער, באתר העין השביעית, 20 בפברואר 2013 גלי גינת‏, שלום ירושלמי מסר עדות אופי לטובת הרב פינטו, באתר וואלה, 28 באפריל 2015 ריץ' טנוריו, הסיפורים הנשכחים של היהודים במלחמת האזרחים האמריקאית, באתר זמן ישראל, 9 בדצמבר 2022 התקף לב של פרס: סיפור בחירות, כותרת ראשית, 22 ביולי 1987 שלום ירושלמי, "הטאבו נשבר", כל העיר, 23 בספטמבר 1978, עמודים 21-24 אבי וינברג, ללכת בעקבות הדס שטייף, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2013 שלום ירושלמי טוען שאישיות פוליטית בכירה אנסה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:49) יעל ולצר, שלום ירושלמי חוזר ל"מעריב": ישמש כתב ופרשן פוליטי, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007 הארץו, העיתונאים רינו צרור ושלום ירושלמי, הוצאו מהאולם במהלך נאום משה קצב, באתר הארץ, 12 במרץ 2009 שלום ירושלמי, יש חיים אחרי ש"ס: המפלגה החדשה של ח"כ חיים אמסלם, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2010 יאיר אטינגר, הרב עובדיה יוסף תוקף את הח"כ חיים אמסלם: "חסר אמונה בתורה", באתר הארץ, 20 בנובמבר 2010 דוד אברהם‏, נוהרים לאדלסון: שלום ירושלמי מצטרף למקור ראשון, באתר וואלה, 3 בספטמבר 2014 רויטל חובל, בית המשפט גזר על הרב פינטו שנת מאסר ומיליון שקל קנס: "רב שחטא והחטיא, שיחת והשחית אחרים", באתר הארץ, 12 במאי 2015 שוקי שדה, הפנים הלא מוכרות של הרב יאשיהו פינטו: חיי פאר וקשרים מפוקפקים, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011 מנחה נופה, שמחת הקריאה: ספרים מומלצים לשבוע הספר, באתר הארץ, 6 ביוני 2017
שר האוצר של רוסיה

שר האוצר של רוסיה (ברוסית: Министр финансов Российской Федерации) הוא השר האחראי על נושאי הכלכלה והפיננסים (הנושאים המוניטריים) בממשלת רוסיה. השר מכהן במקביל גם כסגן ראש ממשלת רוסיה ועומד בראש משרד האוצר של רוסיה. תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הבכירים ונושא משרה זו נחשב לאחד החשובים בממשל הרוסי. השר אחראי למערכת הפיננסית והכספים של הפדרציה הרוסית. בין השאר, הוא אחראי גם לאישור המטבעות והשטרות הרוסיים. בינואר 2016 הורחבו סמכויות התפקיד ושר האוצר אחראי גם לאכיפת חוק בתחום ייצור מוצרי אלכוהול ואכיפת חוקי המכס. משרת השר נוצרה עם הקמת משרד האוצר (האימפריה הרוסית) ב-8 בספטמבר 1802. שר האוצר הראשון של האימפריה הרוסית היה אלכסיי וסילייב שכיהן עד שנת 1807 כשר האוצר. תפקידו המרכזי של שר האוצר הוא בקביעת מסגרות תקציב המדינה השנתי. לשר האוצר השפעה על קביעת הבנק המרכזי בדבר שיעורי הריבית. השר קובע את יעדי האינפלציה, שהריבית שקובע הבנק נועדה להשיג. השר עובד בשיתוף פעולה הדוק עם נגיד הבנק המרכזי ולו השפעה רבה על בחירת נגיד הבנק וסגניו. תחת שר האוצר עומדים סגן ראשון וסגני שרים ועובדי ציבור. הסגן הראשון אחראי לניהול המשא ומתן עם יתר משרדי הממשלה בדבר היקף תקציבם. במרץ 1946 תפקיד קומיסר האוצר העממי הפך לשר האוצר של ברית המועצות (לאחר הפיכת הסובנרקום למועצת השרים של ברית המועצות, ב-23 במרץ 1946). תפקיד שר האוצר נוצר ב-19 במרץ 1946. התפקיד נוצר ב-11 בנובמבר 1991 על בסיס תפקיד שר הכלכלה והאוצר של רוסיה הסובייטית (צו נשיא רוסיה מספר 190). אתר האינטרנט הרשמי של שר האוצר של רוסיה מקרא בתולדות הבנקאות (ברוסית) על פי החלטת הסובייט העליון של ברית המועצות מה-28 באוגוסט 1991 מספר 2366-I "אודות שחרור פאבלוב ו.ס. מתפקיד ראש ממשלת ברית המועצות". על פי חוקי ברית המועצות, פיטורי ראש הממשלה משמעותה פיזור הממשלה כולה וכל חבריה צו נשיאותי מספר N УП-2884 "אודות חברי ממשלת ברית המועצות לשעבר" כיהן כממלא מקום שר האוצר עד ה-16 בדצמבר 2011 עת קיבל מינוי קבוע
אהוד דה-שליט

אהוד דה שליט (נולד ב-16 במרץ 1955) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטה העברית. מחקרו עוסק בתורת המספרים. אהוד נולד ברחובות, לפרופ' עמוס דה-שליט ואח לפרופ' אבנר דה-שליט. הוא סיים לימודי תואר במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בין השנים 1972 ל-1975. אחר כך בין השנים 1975 ל-1979 שירת בצבא. בין השנים 1980 ל-1984 סיים דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון בהנחיית פרופ' אנדרו ויילס. בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1987 הצטרף לאוניברסיטה העברית, בשנת 1995 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2001 מונה לפרופסור מן המניין. הוא נשוי לנאוה, בתו של פרופ' אורי הבר-שיים ונכדתו של מנכ"ל משרד החינוך השני, אליעזר ריגר. הם הורים לשלושה. מדיה וקבצים בנושא אהוד דה-שליט בוויקישיתוף אהוד דה-שליט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דף אישי באתר האוניברסיטה פרופ' אהוד דה-שליט - תורת המספרים, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Israel Journal of Mathematics

Israel Journal of Mathematics הוא כתב עת מדעי ישראלי בנושא מתמטיקה היוצא לאור משנת 1963. כתב העת יוצא כדו-ירחון ומפרסם מאמרים בנושאים כמו תורת הקבוצות, לוגיקה, תורת המודלים, אלגברה, תורת המספרים, אנליזה פונקציונלית, גאומטריה, טופולוגיה אלגברית, קומבינטוריקה, מדעי המחשב ומתמטיקה שימושית. עורך כתב העת הוא אבינועם מן והעורך בפועל הוא ערן לונדון. במועצת המערכת חברים אנשי סגל מאוניברסיטאות בישראל, ובהם נוגה אלון, גיל קלעי, אהוד דה-שליט, עמנואל פרג'ון, שפי גולדווסר, אהוד הרושובסקי, שחר מוזס, ליאוניד פולטרוביץ', ענר שלו וגדעון שכטמן. אתר האינטרנט הרשמי של Israel Journal of Mathematics Israel Journal of Mathematics, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה ובנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרגל

סרגל הוא כלי שלו יש לפחות צד אחד ישר, שעל פי רוב מסומן בשנתות המיועדות למדידת מרחקים. עם זאת, לסרגל ישנם גם שימושים נוספים מעבר למדידת האורך. על פי רוב הסרגל עשוי מפלסטיק או מתכת, אך יש גם סרגלים מעץ ומחומרים נוספים. הסרגל יכול להיות בשלל צבעים וגדלים. משום שהסרגל מיועד להיכנס לקלמר או לתיק בדרך כלל אורכו לא עולה על אורך של 40 ס"מ, אך ישנם גם סרגלים מתקפלים אשר ניתן לפתוח אותם לאורכים גדולים יותר. כמעט תמיד, המרחק בין כל שנתות סמוכות בסרגל זהה, כך שהוא מציין סקאלה ליניארית. שימושו העיקרי של הסרגל הוא כמכשיר מדידה המיועד למדידת אורכם של קווים קצרים / בינוניים. לרוב הסרגלים הם בעלי שנתות של סנטימטרים ומילימטרים (במרבית העולם) או של אינצ'ים וחלקי האינץ' (באנגליה, בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות). סרגלים משמשים לרוב למדידת מרחקים שאינם מצריכים דיוק רב במיוחד (פחות ממילימטר) או אורך גדול במיוחד (לרוב מעבר לשניים שלושה מטרים יש להשתמש בשיטות אחרות למדידת מרחק). ערך מורחב – בנייה בסרגל ובמחוגה הסרגל הוא כלי המאפשר יצירת קו ישר או קטע ארוך העובר דרך שתי נקודות נתונות. בגאומטריה משמש הסרגל למטרת שרטוט ואינו משמש למדידה. בגאומטריה האוקלידית של המישור, בנייה בסרגל ובמחוגה היא בנייה של עצמים גאומטריים, כגון קטעים בעלי תכונות מוגדרות, הנעזרת בסרגל ובמחוגה בלבד. בהיותו חפץ קל ומוארך הסרגל יכול לסייע במעקב אחר השורות של טקסטים כתובים. פעולה זו חיונית ליכולת הקריאה שהיא חלק ממיומנויות האוריינות. השימוש בסרגל יכול לסייע לתלמידי כיתות היסוד בשלבי רכישת הקריאה הראשוניים ולאנשים הסובלים מקשיי קריאה על רקע של גרמים שונים כמו דיסלקסיה, הפרעת קשב וקשיים במיקוד ראייה. במערכות חינוך בעבר, בהן נהוג היה להכות תלמידים כאמצעי משמעתי, שימש הסרגל בידי מורים, מנהלים ואנשי צוות חינוכי אחרים להכאת תלמידים, אם באמצעות הכאה בסרגל על אצבעותיו הפרושות של תלמיד, ואם בחלקי גוף אחרים. זכר לנוהג זה נשמר בשיר ״יש לנו תיש״ (בנוסחיו העממיים, לא אלו שכתב יצחק אלתרמן) בנוסחים הבאים: ״יש לנו תיש/ לתיש יש זקן/ ולו ארבע רגליים/ וגם זנב קטן// במקל, בסרגל — / מה שבא ליד!״ ובנוסח ״יש לנו רבי/ לרבי יש זקן/ ולו הרבה תלמידים/ והוא מכה אותם// במקל, בסרגל — מה שבא ליד!״ סרגל חישוב Screen Ruler - סרגל וירטואלי למסך המחשב. סרגל מסוג זה יכול לעזור במיקוד הראיה ומעקב אחר השורות בזמן קריאת טקסטים מהמחשב. סרגל, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גחן דקלים אסייתי

גחן דקלים אסייתי (שם מדעי: Paradoxurus hermaphroditus) הוא מין במשפחת הגחניים הנפוץ בדרום-מזרח אסיה, הודו, סרי לנקה ובדרום סין. גחן הדקלים האסייתי חי ביערות, פארקים ובגנים בהם יש עצי פרי בשלים, עצי תאנה ושפע של צמחייה. משקלו הממוצע של גחן הדקלים האסייתי 3.2 קילוגרם, אורך גופו 53 סנטימטרים ואורך זנבו 48 סנטימטרים. גופו מכוסה שיער מדובלל בצבע אפרפר בדרך כלל, וצבעו שחור ברגליו, אוזניו וחרטומו. על זנבו אין פסי טבעת, בניגוד לגחניים אחרים. טופריו חדים, ומאפשרים לו לטפס על עצים בקלות. גחן הדקלים האסייתי פעיל בלילה, בדרך כלל בין 6 בערב ל-4 לפנות בוקר. הוא מסמן את שטחו בריח באמצעות בלוטות אנאליות, שתן וגללים. הוא אוכל כול, וניזון בעיקר מפירות כגון ספודילה, מנגו, רמבוטן וקפה. בנוסף הוא ניזון מיונקים קטנים וחרקים. הוא מסייע בהנבטה של צמחי Pinanga kuhlii ו-P. zavana palm. פרטים של מין זה, הנכלאים בכלובים על ידי סוחרי קפה, משמשים בייצור הקפה מסוג קופי לואק, שמיוצר באינדונזיה מפולי קפה שמופרשים בגלליו. קפה זה נמכר במחירים גבוהים באיים באלי, סומטרה, ג'אווה ובאי טימור. לעיתים מחיר קילוגרם אחד עומד על כ-1,000 דולר אמריקני. באוסטרליה מחיר כוס קפה כזה מגיע ל-50 דולר אוסטרלי. בסרי לנקה נחשבים הגחנים למטרד כיוון שהם ממליטים בעליות גג ומרעישים בלילה. מדיה וקבצים בנושא גחן דקלים אסייתי בוויקישיתוף גחן דקלים אסייתי, באתר ITIS (באנגלית) גחן דקלים אסייתי, באתר NCBI (באנגלית) גחן דקלים אסייתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גחן דקלים אסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גחן דקלים אסייתי, באתר GBIF (באנגלית) גחן דקלים אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מכבי לוס אנג'לס

מכבי לוס אנג'לס (באנגלית: Maccabi Los Angeles FC) היה מועדון כדורגל אמריקאי חובבני מהעיר לוס אנג'לס, שהוקם בשנות ה-70 על ידי ישראלים שחיו בעיר. השחקן המפורסם ביותר ששיחק בשורות הקבוצה הוא מקס ווזניאק הפולני, שהיה מאמן נבחרת ארצות הברית בכדורגל ב-1973. הקבוצה שיחקה באליפות אזור לוס אנג'לס הגדולה, ולצד בית לחם סטיל זהו אחד ממועדוני הכדורגל המצליחים ביותר בתולדות ארצות הברית, כאשר מכבי זכתה בגביע ארצות הברית הפתוח חמש פעמים. מועדון הכדורגל של מכבי לוס אנג'לס נוסד על ידי קבוצת ישראלים שהשתקעו בארצות הברית, על מנת שתהיה קבוצת ספורט לתעסוקה ושעשוע בימי ראשון. הקבוצה החלה לשחק באופן תחרותי בשנת 1971, אז גם נוסדה רשמית, כאשר היא שיחקה ב"ליגת אליפות לוס אנג'לס הגדולה" שהכילה 12 קבוצות מאזור לוס אנג'לס. למרות זיהוייה של הקבוצה כקבוצה ליהודים וישראלים וסמלה שהורכב ממגן דוד וסמל תנועת מכבי העולמית, בקבוצה שיחקו שחקנים ממגוון מדינות, ורבים מהם כלל לא היו יהודים, לצד ישראלים, חלקם אף שיחקו בליגה הלאומית של ישראל כמו אלי מיאלי שזכה במלך השערים בישראל ולאחר מכן השתקע בארצות הברית עם אחיו. הקבוצה זכתה באליפות לוס אנג'לס הגדולה 7 פעמים (בפעם הראשונה ב-1973), 5 פעמים בגביע ארצות הברית הפתוח, כאשר בנוסף לאליפות ולגביע ארצות הברית הפתוח, זכתה הקבוצה בגביע מדינת קליפורניה בכדורגל והשלימה "כתר המשולש" של אזור לוס אנג'לס פעמיים בשנים 1977 ו-1978. בנוסף השתתפה הקבוצה פעמיים בגביע הבינלאומי לאזור אמריקה והקאריביים, ליגת האלופות של CONCACAF, בשנים 1974 ו-1978, אך לא התקדמה מעבר לשלבים המוקדמים. בשנים 1981/1982 יהודה נקסון היה מאמן הקבוצה. הקבוצה הפסיקה להתקיים כקבוצה מקצוענית אחרי עונת 1982, אך מחלקות הנוער "מכבי אתלטיק קלוב" קיים עד היום. גביע ארצות הברית הפתוח (5): 1973, 1975, 1977, 1978, 1981 סגנית (2): 1980, 1982 אליפות אזור לוס אנג'לס הגדולה (7): 1973, 1975, 1977, 1978, 1980, 1981, 1982 גביע מדינת קליפורניה (כתר משולש) (2): 1977, 1978 פולין מקס ווזניאק (1973) ישראל עזריאל ארנאלדס (1978-1982) ישראל רמון דיוק ישראל מאיר סגל ארגנטינה אדוארדו צ'אנטרה בליז ראסל האלז ארצות הברית ליאו קולינסזנקו ישראל אברהם כהן ארצות הברית בני בינשטוק ישראל יוסף מזרחי טרינידד וטובגו טוני דאגלס ישראל אלי מיאלי The 1971-81 Maccabee Los Angeles Soccer Team, So Cal Jewish Sports Hall of Fame ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל תומא

אמיל תוּמָא (בערבית: إميل توما; 16 במרץ 1919 - 27 באוגוסט 1985) היה היסטוריון וממנהיגי הציבור הערבי-ישראלי, פעיל מרכזי במפלגה הקומוניסטית הישראלית. תומא נולד בחיפה למשפחה ערבית נוצרית אמידה, בנו של גבריאל תומא ואחיינו של מיכאיל תומא, שהיה במשך שנים רבות חבר מועצת עיריית חיפה. למד בבית ספר יסודי בחיפה ואת לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר התיכון הירושלמי היוקרתי "אל מוטראן גובאת" (צהיון). שם למד אצל ראיף ח'ורי, סופר קומוניסטי לבנוני, אשר השפיע על התפיסה הקומוניסטית שלו. בשנת 1937 נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', ובאותה תקופה היה פעיל במפלגה הקומוניסטית בבריטניה, הוא שב לחיפה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. תומא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) והתמנה לעורך הראשון של עיתונה בשפה הערבית, אל-אתיחאד. יחד עם פואד נסאר, אמיל חביבי ותופיק טובי החל לארגן את האיגודים המקצועיים של העובדים הפלסטינים. בספטמבר 1943 היה ממייסדי הליגה לשחרור לאומי. בשל התנגדותו לתוכנית החלוקה (1947) הורחק משורות הליגה. לאחר קום מדינת ישראל חזר למפלגה, אך לא חזר לעמדות פוליטיות בכירות, ועסק בעיקר בכתיבה עיתונאית ובמחקר היסטורי. בשנות השישים כתב דוקטורט בהיסטוריה במוסקבה בנושא הלאומיות הערבית. בשנת 1971 נמנה עם יוזמי הקמת "התאחדות האקדמאים הערבים בישראל". בשנת 1975 כיהן כמזכיר "הוועד להגנה על האדמות הערביות" יחד עם צליבא ח'מיס. במשך שנים רבות היה תומא חבר בלשכה הפוליטית של מק"י וחבר המזכירות הארצית של חד"ש. הוא כתב עשרות ספרים, מסות ומאמרים. ספרו היחיד שתורגם לעברית הוא "התנועה הלאומית הפלסטינית והעולם הערבי" (הוצאת מפרש, 1990). תומא התגורר בחיפה בבית משפחת תומא שנבנה בשנת 1912 על ידי אביו מול ביתו של סלים ח'ורי ברחוב סמטת הנביאים 3, עד שנת 1948 כשנאלצו בני משפחת תומא לנטוש את הבית בגלל מיקומו על קו התפר. הם מעולם לא שבו אליו. הבית נבנה בסגנון בית ליוואן (בית החלל המרכזי). הבית היה מיועד להריסה כדי לבנות כביש, לבסוף המבנה הוכרז לשימור על ידי ועדת השימור העירונית בחיפה. אחותו של אמיל תומא, אולגה, הייתה אשתו של חבר הכנסת תופיק טובי. תומא חי משנת 1954 עם חיה תומא, יהודייה ילידת קישיניב ואמנית קרמיקה. בשנת 1962 נישאו השניים במוסקבה, בעת שהותם שם. לבני הזוג נולד בן. סיפור אהבתם של חיה ואמיל שימש השראה לסופר סמי מיכאל בספרו "חסות". אמיל תומא נפטר בחיפה בשנת 1985. על מצבתו, בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה, נחקק משפט מאחד מספריו: "אהבתי את עמי ומולדתי אהבה ללא מעצורים, והאמנתי באמונה מלאה באחוות עמים". הותיר אחריו את רעייתו ובן. הבן מיכאל הוא אמן המתגורר בלייפציג ובחיפה. שנה לאחר מותו ייסדה מק"י בחיפה את המכון ע"ש אמיל תומא לעיונים פלסטיניים וישראליים. בשנת 2004 נקרא על שמו רחוב בוואדי ניסנאס. חיה תומא נפטרה ביוני 2009. התנועה הלאומית הפלסטינית והעולם הערבי; [תרגום: אברהם רובינזון], תל אביב: ספרי מפרש, 1990. כרמית גיא, הקרב האחרון, כותרת ראשית, 11 בספטמבר 1985 דוד הכהן, כביש יעבור בבית תומא, באתר ynet, 2 ביוני 2002 תום שגב, שיעור היסטוריה - מיישרים קו, באתר הארץ, 19 ביוני 2009 אמיל תומא, דף שער בספרייה הלאומית מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 59, הערה 14. וליד כרכבי, היכל עיריית חיפה - 65 שנה להקמת הבניין 2007-1942, העמותה לתולדות חיפה, 2007 עמוד 16 אמציה פלד, רחוב תומא, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה (הקישור אינו פעיל) תום שגב, שיעור היסטוריה - מיישרים קו, באתר הארץ, 19 ביוני 2009.