laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מועצה אזורית ברנר

מוֹעָצָה אֲזוֹרִית בְּרֶנֶר היא מועצה אזורית במחוז המרכז השוכנת בגבול מערבי של השפלה, בסמוך לרחובות ויבנה. שמה בא לה מן היישוב שבו היא ממוקמת, קיבוץ גבעת ברנר, הקרוי על שמו של הסופר יוסף חיים ברנר. למועצה מעמד מוניציפלי משנת 1950. המועצה משתרעת על שטח של 36,000 דונם. גבולותיה בין העיר רחובות בצפון לגדרה בדרום, בין מזכרת בתיה במזרח ויבנה במערב. תחום שיפוטה של המועצה כולל 7 יישובים וממוצע המרחקים ביניהם שמונה ק"מ: קיבוץ גבעת ברנר, קיבוץ קבוצת שילר, מושב קדרון, מושב בית אלעזרי, מושב בניה, כפר גיבתון ושיכון המשפחות בבסיס תל נוף. לישובי המועצה אופי כפרי-חקלאי. מערכת החינוך במועצה כוללת עשרה גני ילדים, פעוטון, 8 צהרונים, 2 בתי ספר יסודיים, "בית אור" במושב קדרון, ו"בראשית" במושב בית אלעזרי ובית ספר "תיכון אזורי מקיף ע"ש י.ח. ברנר", בקיבוץ גבעת ברנר. בבתי הספר היסודיים מתקיימות מספר תוכניות ייחודיות כגון: תוכנית מצוינות ובית ספר מנגן. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית ברנר 8,076 תושבים (מקום 197 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎-0.1%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 91.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 15,542 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). גבולות שטח השיפוט של המועצה הם: בצפון: רחובות ומועצה אזורית גן רווה. במזרח: קריית עקרון ומועצה אזורית גזר. בדרום: גדרה ומועצה אזורית גדרות. במערב: מועצה אזורית חבל יבנה. שלום דברת (1950 - 1965) בת שבע איילון (1965 - 1984) מיכאל גלס (1984 - 1987) חגי רודנר (1987 - 1998) שאול שילה (1999) מיקי עופר (1999 - 2012) דורון שידלוב (משנת 2012) חוות החרקים והפרפרים הישראלית יוסף חיים ברנר מדיה וקבצים בנושא מועצה אזורית ברנר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועצה אזורית ברנר פרופיל מועצה אזורית ברנר נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס לטבלת הדירוג המלא. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה האזורית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 פרופיל מועצה אזורית ברנר באתר הלמ"ס לפי האתר הרשמי של המועצה בתחום שיפוטה רק 6 היישובים הראשונים, אך היא מספקת גם שירותים ל"שיכון משפחות בבסיס תל נוף". תוצאות הבחירות לראשות המועצה האזורית ברנר 2012 [1],04.12.2012
אוונסוויל

אוונסוויל (באנגלית: Evansville) היא בירת מחוז ונדרבורג במדינת אינדיאנה בארצות הברית. העיר נמצאת על גדות נהר אוהיו בדרום-מערב אינדיאנה. באוונסוויל מתגוררים 117,429 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה באינדיאנה, אחרי אינדיאנפוליס ופורט ויין. במטרופולין של העיר מתגוררים 358,676 תושבים (נכון ל-2010). באזור ישבו אינדיאנים מאות שנים לפני בואם של האירופאים לאזור, וגם לאחר בואם של האחרונים במאה ה-17 הם עדיין שלטו בו. ב-1805 אנשי לנאפי ויתרו על השטח סופית והעבירו אותו לידי המושל הצבאי של טריטוריית אינדיאנה באותו זמן ויליאם הנרי הריסון. ב-1812 יו מק'גרי הבן רכש שטח של 441 אקר באזור וקרא לו "מק'גרי'ס לנדינג" (McGary's Landing). כדי למשוך יותר אנשים להתיישב באזור ב-1814 הוא שינה את שם ההתיישבות לאוונסוויל כהוקרה לקולונל רוברט מורגן אוונס, שהיה גיבור מלחמה מקומי במלחמת 1812 ופעל לפיתוח ההתיישבות. ב-7 בינואר 1818 אוונסוויל הפכה לבירת מחוז ונדרבורג. העיר החלה לצמוח בעשורים שלאחר מכן ובייחוד אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית. אוונסוויל הפכה למרכז כלכלי ומסחרי אזורי והיא קלטה מהגרים רבים מאירופה, בעיקר מגרמניה. העיר המשיכה לצמוח גם בתחילת המאה ה-20 עד שהצמיחה נעצרה כמו ביתר ארצות הברית במהלך השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20. במלחמת העולם השנייה אוונסוויל הפכה למרכז תעשייתי לייצור כלי נשק ובכך התגברה סופית על השפעות השפל הגדול. בשלב מסוים נפתח בעיר מפעל לייצור P-47 ת'נדרבולט בו יוצרו חלק ניכר מכלל המטוסים מדגם זה. אוונסוויל היא המרכז הכלכלי של דרום-מערב אינדיאנה בפרט ושל אזור משולש הגבולות של אינדיאנה, קנטקי ואילינוי בכלל. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה ומסחר. בעיר נמצאים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אוונסוויל ואוניברסיטת דרום אינדיאנה. את העיר משרת נמל התעופה האזורי אוונסוויל, המציע טיסות לשיקגו, אטלנטה, דאלאס, דטרויט ושארלוט. בעיר עוברים כביש בין-מדינתי 69, המקשר בין המדינות מישיגן וטקסס, וכביש בין-מדינתי 64, המקשר בין המדינות וירג'יניה ומיזורי. גרמניה אוסנבריק, גרמניה מקסיקו טיסימין, מקסיקו מדיה וקבצים בנושא אוונסוויל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוונסוויל (באנגלית) אוונסוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
קוסקוס

קוסקוס (בערבית: كسكس, תעתיק מדויק: כֻסְכֻס) הוא מאכל צפון אפריקאי העשוי מגרגרי סולת העוברים התפחה על ידי מים בתהליך של אידוי. למרות שהבסיס הנפוץ ביותר להכנתו הוא סולת, ניתן להכין קוסקוס גם מלחם מיובש (או ממצה), וכן מדוחן, תירס טפיוקה ועוד. הקוסקוס מוגש לרוב בתוספות מאכלים שונים, דוגמת מרקי בשר כבש, בשר בקר, בשר עוף, דגים או ירקות. סוגי קוסקוס שונים נבדלים בגודל גרגרי הסולת (דק, בינוני ועבה) אותו קובעים בעזרת מסננות מתאימות ובסוג התיבול של גרגרי הסולת בתהליך האידוי עצמו, או בסופו. שיטת ההכנה המסורתית מבוססת על שימוש בסיר אידוי המכונה "קוסקוסייר". זהו סיר קומתיים שבתחתיתו מתבשל מרק, לרוב מרק ירקות בתוספת חומוס ולעיתים בתוספת בשר עוף, בשר בקר, בשר כבש, ובחלקו העליון גרגירי הסולת, מונחים מעל תחתית מחוררת. גרגרי הסולת סופחים את אדי המים שבמרק, ותופחים. נהוג להגיש את הקוסקוס בתוספת מרק בשר וירקות, יחד, באותה צלחת, או בנפרד. בגרסתו הצמחונית ניתן למצוא אותו עם תוספות של סלט טרי פיקנטי (טבולה) או תוספות כמו צימוקים, סוכר, שקדים וכדומה (שלחלקם תפקיד בספיחת נוזלים מיותרים בקוסקוס), ובגרסתו החלבית, בירקוקש, המקובלת בעיקר, במרוקו, בתוספת חלב, חמאה ושמנת. בלוב ובדרום-תוניסיה ובמרוקו מגישים את הקוסקוס לעיתים עם תבשיל הנקרא טביחה או דְבִּיך, המבושל בנפרד, ולו גרסאות שונות. בצלחת אישית עורמים את הקוסקוס בצורת "גבעה" קטנה ומעליה שמים את כל מרכיבי ה"טביחה"; בצדי הצלחת ישנן שתי תוספות קבועות: צ'ירשי- סלט תפו"א ודלעת פיקנטי, ומסייר - מגוון ירקות שורש מוחמצים ביתיים. בדרום איטליה מוגש הקוסקוס בגרסה מקומית, הכוללת בין השאר דגים ופירות ים. ככל הנראה הגיע הקוסקוס לדרום איטליה בימי הביניים עם הכובשים הערבים. ארוחות קוסקוס נחשבות לארוחות חגיגיות בקרב יהודי צפון אפריקה מלוב ועד תוניס, ולכן הן מוגשות בדרך כלל בערבי שבת וחגים, ולעיתים גם בארוחת צהריים בימי שישי, ובקהילות מסוימות כמו קהילת יהודי לוב, מקובל, לפי מסורת, להגישו בימי שישי בצהריים ובארוחת הערב של ימי שלישי. מסורת זו היגרה לישראל עם עולי תפוצות אלו, וישנן מסעדות וחדרי אוכל מוסדיים שתפריטם כולל קוסקוס, המגישים מנה זו בימי שלישי ושישי. בקהילות לוב וחלק מתוניס נהגו שבחודש תשרי מוסיפים לקוסקוס גרגירי רימון. הסיבה שבגללה אוכלים בתוניס את הקוסקוס דווקא בימי שלישי היא משום שזהו היום החופשי של המאפיות במדינה, והקוסקוס, בהיותו עשיר בפחמימות, משמש כתחליף ללחם. ארגון אונסק"ו הכריז על הקוסקוס כמורשת תרבותית בלתי מוחשית. קוסקוס לובי קוסקוס עם ירקות קוסקוס טריפוליטאי עם עסבנה קוסקוס תוניסאי קוסקוס קוסקוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוד שושן, איך הגיע הקוסקוס לאיטליה?, באתר הארץ, 27 במרץ 2023 קוסקוס פירוש: מילים נרדפות, ביטויים ועוד | מילון אבניאון, באתר www.milononline.net האו"ם אישר: הקוסקוס - מורשת תרבותית, באתר ynet, 17 בדצמבר 2020 Sylvie Bigar, UNESCO Announces Couscous Now Inscribed On Intangible Cultural Heritage Of Humanity List, Forbes (באנגלית) AFP, האו"ם אישר: הקוסקוס - מורשת תרבותית, באתר ynet, 17 בדצמבר 2020
סוסילוס

סוסילוס, היה היסטוריון ספרטני. שימש כמורה ליוונית עבור חניבעל ברקה, בן קרתגו המפורסם. ויחד עם יווני נוסף סלינוס, התלווה אל תלמידו במסעו לאיטליה ותיעד יחד עם סלינוס את המסע. ספרו לא שרד אך שימש כמקור עבור פוליביוס, וקורנליוס נפוס. לא ידוע דבר על חייו של סוסילוס, ולא ברורה הדרך בה הפך למורו של חניבעל, יש המעריכים שהדבר קרה בתיווכו של קסאנתיפוס הספרטני. לעומת זאת תאודור מומזן מעריך שסוסילוס וחניבעל נפגשו רק כאשר חניבעל כבר היה מבוגר. קורנליוס נפוס מציין שהוא היה ספרטני שלימד את חניבעל יוונית, ויחד עם סלינוס התלווה למסע לאיטליה. נפוס ממליץ לקוראיו לעיין בחיבורם "מעשי חניבעל" בשבעה ספרים, כדי למצוא עוד פרטים אודות חייו של חניבעל. פוליביוס השתמש גם הוא בספר אם כי במידה פחותה יותר. בהמשך הוא אף תוקף את המקור שלו: ”לי נדמה כי אין לחיבוריהם ערך כהיסטוריה, אלא רמתם היא של פטפוטי המספרות והשווקים.” קיקרו בחיבורו "ניחוש העתידות", מביא סיפור בשמו של סוסילוס, לפיו לאחר המצור על סגונטום, התגלה יופיטר בחלום אל חניבעל וזימן אותו אל מועצת האלים. הוא הורה לחניבעל לא להביט אחורה, אולם חניבעל לא התאפק והציץ לאחוריו, לתדהמתו הוא ראה מפלצת אדירה מאחוריו. כששאל את יופיטר מה היא המפלצת, יופיטר השיב לו שתמיד עליו לדאוג למצב בחזית שלו ולא לחשוב על העורף. קטעים ששרדו מתוך הספר באתר אטאלוס. .Walter Görlitz, Hannibal - eine politische Biographie, 2005. p 56 תאודור מומזן, דברי ימי רומא. תרגמו צ’ ויסלבסקי, דוד קלעי, צ’ רודי. עורכים: פ. לחובר, צ’ וויסלבסקי. תל אביב, הוצאת מסדה. עמ' 195. קורנליוס נפוס, "חניבעל", 13. פוליביוס ספר שלישי, 20. קיקרו, "ניחוש העתידות", ספר ראשון, 49.
אבקת מרק

אבקת מרק היא תערובת של תבלינים המשמשים כתחליף לציר ירקות או בשר בתבשילים ובמרקים. אבקת המרק נחשבת כתחליף זול ומהיר וקל לשימוש. אבקת המרק משמשת פעמים רבות למטיילים שאין ברשותם האמצעים להכנת מרק. ישנם עשרות סוגים של אבקות מרק, כמו אבקת מרק עוף, אבקת מרק בצל, אבקת מרק ירקות, אבקת מרק עגבניות, אבקת מרק פטריות ואבקת מרק בקר. היצרניות הגדולות ביותר של אבקת מרק בישראל הן אסם, ויטה ויוניליוור (תחת המותג קנור). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אבקת המרק הפכה להיות מרכיב חשוב במטבח הישראלי החל מתקופת הצנע שבראשית ימי המדינה ומשמשת כתבלין כללי במאכלים רבים, ולא רק במרקים. האבקה מורכבת מתבלינים, עשבי תיבול כפטרוזיליה ועלי סלרי, ותוספים כמלח בישול, סוכר, עמילן, שמרים ושמנים צמחיים. בחלק מהאבקות מוספים ירקות מיובשים כבצל, שום, סלרי ופטרוזיליה. האבקה יכולה לכלול אבקת בשר מיובש ושומן עוף. הערך התזונתי של האבקה נמוך משום שמרבית האבקות המסחריות מורכבות מכמות תבלינים קטנה המוגדלת באמצעות שימוש בתוספים כעמילן, סוכר ושמן. חלק מהאבקות כוללות מונוסודיום גלוטמט שמעניק טעם אוממי, אך בעקבות ביקורת ציבורית כנגד השימוש ברכיב, הוא הוצא ממרבית האבקות. מרק להכנה מהירה מדיה וקבצים בנושא אבקת מרק בוויקישיתוף תמי אדיב, "הטעם החמישי: מי צריך אבקת מרק?", אתה קופת חולים כללית, 9 בפברואר 2016 פרק #136 – שף ישראל אהרוני אושיה קולינרית – ראיון עם ישראל אהרוני בפודקאסט גיקונומי ד"ר מאיה רוזמן, מהפכה באבקה: איך לבחור אבקת מרק בריאה, באתר ynet, 21 בפברואר 2016 טופז דרזנר, במקום אבקה: כך תוסיפו טעם למרק בלי לפגוע בבריאות, באתר ynet, 16 בינואר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל באולימפיאדת סוצ'י (2014)

משחקי החורף האולימפיים ה-22 במספר (ברוסית: XXII Зимние Олимпийские игры) נערכו בין ה-7 בפברואר 2014 ל-23 בפברואר 2014 בעיר סוצ'י ברוסיה. המשלחת הישראלית כללה 5 ספורטאים, שהתחרו בשלושה ענפים. אלכסיי ביצ'נקו סיים במקום ה-21, לאחר שהשיג 177.06 נקודות. יבגני קרסנופולסקי ואנדריאה דוידוביץ' התחרו בהחלקה אמנותית לזוגות. הם סיימו את התחרות במקום ה-15 לאחר שהשיגו 94.35 נקודות בתרגיל החופשי, ובסך הכול השיגו בניקוד מצטבר של 147.73 נקודות. בכך היו לזוג הישראלי הראשון בישראל שמגיע לשלב הגמר בתחרות לזוגות ספורטיביים בהחלקה אמנותית. ולדיסלב ביקנוב התחרה בשלושה מקצים - 500 מטר, 1,000 מטר, ו-1,500 מטר. הוא הספורטאי (גבר) הראשון המתחרה בענף זה. ביקנוב לא העפיל מעבר לשלב המוקדמות בשלושת המקצים בהם הוא התחרה. במירוץ ל-1,000 מטר סיים במקום ה-24 ובמירוץ ל-1,500 מטר סיים במקום ה-25. וירג'יל ואן דה פוט היה אמור להתחרות בסלאלום וסלאלום ענק, אך נפצע בחימום שלפני תחרות הסלאלום ולא הופיע לתחרות. מדיה וקבצים בנושא ישראל באולימפיאדת סוצ'י בוויקישיתוף דני בורשבסקי‏, סוצ'י 2014: הכירו את הישראלים, באתר וואלה, 7 בפברואר 2014 ניר שועלי, סוצ'י: קרסנופולסקי ודוידוביץ' סיימו במקום ה-15, באתר nrg‏, 12 בפברואר 2014
פיתום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פיתום – אמן במה ה"מדבר מן הבטן" פאתום – יחידת למדידת עומקים במים פיתום ורעמסס – שתי ערים הנזכרות בתנ"ך פיתום הוצאה לאור – הוצאת ספרים בנושאי אמנות פיטום פיתון
תיבה להחזרת ספרים

תיבה להחזרת ספרים היא מתקן המאפשר קליטה של ספרים מוחזרים גם מחוץ לשעות הפעילות של הספרייה. הדבר מאפשר גם קיצור של משך ההשאלה של הספר. את התיבה נהוג להתקין בפתח הספרייה, אך ניתן להתקינה גם במקום מרכזי, כמו מרכז קניות או תחנת רכבת. בתיבה פתח להחדרת ספרים ודלת ננעלת להוצאתם בידי הספרנים. תיבות משוכללות כוללות קורא ברקוד לאורך נתיב הכניסה של הספר המיועד לזיכוי אוטומטי של השואל וגם מנפקות קבלה עם שמות הספרים שהוחזרו. קיימות תיבות הכוללות ריפוד וקפיצים כדי למנוע גרימת נזק לספרים המוכנסים לתוכן. הצורך בעמידה בתנאי הסביבה מהווה סעיף בעל חשיבות ראשונית באפיון הטכני של התיבה. התיבה צריכה לעמוד בפני פגעי טבע כגון: גשם וברד, ככל מוצר אחר שעומד חשוף לתנאי הסביבה. כמו כן, עליה לעמוד כנגד פגיעות הנגרמות בידי אדם כתוצאה משימוש לא תקין או בזדון. ישנם המזהירים מהנזק לספרים מהשימוש בתיבות להחזרת ספרים וממליצים שלא להשתמש בהם כלל, או לפחות לנעול אותה בזמן שהספרייה פתוחה כדי שספרים יוחזרו אז בספרייה ולא בתיבה. יש המזהירים מפני תיבות בקיר הספרייה המאפשרות הכנסת מזיקים, כגון חרקים וחומרים דליקים, אל תוך הספרייה. אחרים מעדיפים תיבות בקיר הספרייה על פני תיבות חיצוניות המשאירות את הספרים לפגעי מזג האוויר. התיבות המיוצרות כיום מתאימות לתקנים מחמירים אשר למעשה מבטלים מראש את סכנת ההיפגעות או הבלאי המואץ הנגרם על ידי מזג אוויר או מעשה ידי אדם. מדיה וקבצים בנושא תיבה להחזרת ספרים בוויקישיתוף Principles of Bibliobox Use - עקרונות שימוש בתיבה להחזרת ספרים (באנגלית) Matt Schroeder‏, Cedarburg Library Book Drop, באתר YouTube‏, 31 באוגוסט 2014 (באנגלית) - סרטון הדגמה של שימוש בתיבה להחזרת ספרים פטנט ארצות הברית 5,082,171 The Preservation Program Blueprint, page 44 Planning for Preservation, page 10
ישראל באולימפיאדת טורינו (2006)

משחקי החורף האולימפיים ה-20 במספר נערכו בין ה-10 בפברואר עד 26 בפברואר 2006 בעיר טורינו וב-6 מקומות נוספים במחוז פיימונטה באיטליה. זאת הפעם השנייה שאיטליה אירחה אולימפיאדת חורף לאחר שעשתה זאת קודם באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956). המשלחת הישראלית כללה 5 ספורטאים. שני צמדים בריקוד על קרח: גלית חייט וסרגיי סחנובסקי, אלכסנדרה ורומן זרצקי, וגולש הסקי מיכאל רנז'ין. מרב הציפיות של הוועד האולימפי בישראל לזכייה במדליה ראשונה באולימפיאדת חורף נתלו בחייט וסחנובסקי, שסיימו במקום החמישי באליפות אירופה שקדמה לאולימפיאדה זו. הזוגות גלית חייט וסרגיי סחנובסקי והאחים אלכסנדרה ורומן זרצקי התחרו בריקוד על קרח במסגרת ענף החלקה אמנותית. התחרות כללה שלושה חלקים שנערכו בשלושה ימים שונים. בחלק הראשון, ריקוד חובה, דורגו חייט וסחנובסקי במקום ה-13 בלבד, בגלל נפילה של גלית שבעקבותיה קיבלו ציונים נמוכים מהשופטים. בחלק השני, ריקוד מקורי, דורגו גלית וסרגיי במקום ה-6 ועלו למקום ה-9 בסיכום הכללי. בחלק האחרון, הריקוד החופשי, הם דורגו במקום ה-7 וסיימו את התחרות במקום השמיני, בתוצאה של 181.16 נקודות בסיכום שלושת החלקים. רומן ואלכסנדרה דורגו בריקוד חובה במקום ה-24 והאחרון, בריקוד מקורי הם עלו למקום ה-23, ובריקוד חופשי הם דורגו במקום ה-20 ובסיכום התחרות במקום ה-22 מתוך 23 זוגות שסיימו את התחרות עם 135.80 נקודות. מיכאל רנז'ין, הנציג הישראלי הראשון בענף סקי אלפיני, הגיע בתחרות הסלאלום הענק למקום ה-32 מתוך 82 מתחרים שהחלו את התחרות (רק 41 סיימו), כאשר סיים את התחרות בזמן כולל (בשני מקצים) ב-3:00.41 דקות, כ-25 שניות לאט מזמנו של המנצח. בתחרות הסלאלום סיים רנז'ין במקום 37 מתוך 93 מתחרים (47 סיימו). זמנו הכולל של מיכאל בשני המקצים היה 2:00.73 דקות, כ-17 שניות אחרי המנצח. ynet, אולימפיאדת החורף: 2,600 אתלטים, 80 מדינות ו-5 ישראלים, באתר ynet, 10 בפברואר 2006
SOCKS

SOCKS (באנגלית קיצור של: Socket Secure) הוא פרוטוקול תקשורת, אשר מעביר חבילות מידע בין שרת ללקוח דרך שרת פרוקסי. בנוסף מספק גם שירותי אימות זהות המאפשרים הגבלת גישה למורשים בלבד לשרת. בפועל שרת SOCKS מנהל העברת חבילות מידע בחיבורי TCP ללקוחות עם IP דינאמי וכן מאפשר העברה (forwarding) של חבילות UDP. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ואן פרוגט

ג'ואן פרוגט (באנגלית: Joanne Froggatt; נולדה ב-23 באוגוסט 1980) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלייה. התפרסמה בזכות תפקידה בסדרת הדרמה "אחוזת דאונטון"; עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשנת 2014 וקיבלה עבורו שלוש מועמדויות לפרס אמי. פרוגט נולדה בכפר ליטלבק שבצפון יורקשייר, צפון אנגליה לאן וקית' פרוגט. למדה דרמה עם קבוצת דרמה מקומית בעיר סקרבורו ומשחק ב"בית הספר לתיאטרון רדרופס" שבעיירה מיידנהאד. פרוגט החלה את דרכה כשחקנית בשנת 1997 באופרת הסבון הבריטית "קורוניישן סטריט" בתפקיד האם הצעירה זואי טייטרסאל. בשנת 2009 לוהקה לעונה השלישית של הסדרה " רובין הוד" לתפקיד קייט מלוקאסלי. בשנת 2010 זכתה פרוגט להערכה רבה בבריטניה על משחקה בתפקיד החיילת הפוסט טראומטית סוזי בסרט העצמאי " In Our Name". בשנה זו החלה פרוגט את תפקידה בתור אנה סמית', המשרתת הראשית בסדרת הדרמה הפופולרית "אחוזת דאונטון". פרוגט הועמדה על הופעתה בסדרה לפרס אמי בשנת 2012 ובינואר 2015 זכתה במפתיע בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה. בשנת 2017 החלה לשחק במיני-סדרת הדרמה "שקרן, שקרנית" ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV. בשנת 2021 לוהקה למיני-סדרה ביוגרפית בת 6 פרקים של רשת ITV "אנג'לה בלאק", שם שיחקה לצד מיכיל האוסמן אשר גילם את בעלה. פרוגט נשואה משנת 2012 לג'יימס קאנון. לורנה דון (2000) - סרט טלוויזיה מירנדה (2002) Filth ‏ (2013) עדיין חיים (2013) חתול רחוב ושמו בוב (2016) מרי שלי (2017) אחוזת דאונטון (2019) אחוזת דאונטון 2 (2022) Banking on Mr. Toad‏ (TBA) קורוניישן סטריט (1997–1998) נערות רעות (1999) הרחוב (2006) רובין הוד (2009) אחוזת דאונטון (2010–2015) בוב הבנאי (דיבוב, מ-2015) שקרן שקרנית (2020-2017) אנג'לה בלאק (2021) Sherwood‏ (2022) Last Light‏ (2022) החוף הצפוני (2023) מדיה וקבצים בנושא ג'ואן פרוגט בוויקישיתוף ג'ואן פרוגט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ואן פרוגט, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ואן פרוגט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ואן פרוגט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ואן פרוגט, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ואן פרוגט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ואן פרוגט, באתר Metacritic (באנגלית) ג'ואן פרוגט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פרד זינמן

אלפרד "פרד" זינמן (אנגלית: Alfred "Fred" Zinnemann‏; 29 באפריל 1907 - 14 במרץ 1997) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בזכות מספר סרטים שיצר ביניהם "בצהרי היום" ו"מעתה ועד עולם". זינמן נולד למשפחה יהודית בווינה. למד משפטים. הוא נמשך לעולם הקולנוע בעת שלמד באוניברסיטת וינה, ולבסוף הפך לצלם קולנוע. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1929, ובתחילת דרכו עבד בעיסוקים קולנועיים רבים מאחורי הקלעים בטרם החל לביים. הוא ביים סוגים שונים של סרטים - מערבונים, פילם נואר, ואפילו מחזמר. זינמן זכה בפרס האוסקר על בימוי "מעתה ועד עולם" (1953) ו"אדם לכל עת" (1967), וכן על הפקת "אדם לכל עת". שחקנים רבים ששיחקו בסרטיו של זינמן היו מועמדים לפרס האוסקר, וחלקם אף זכו בו בשל הופעתם תחת בימויו. סרטו הידוע ביותר של זינמן, הנחשב גם כיום לקלאסיקה קולנועית, הוא "בצהרי היום" (1953). זינמן ביים מערבון זה, על אף שהאולפן הטיל ספק ביכולתו של היהודי האוסטרי לטפל בז'אנר האמריקני הקלאסי. זינמן הרגיע את החששות בספרו כי הוא קורא נלהב של ספרי קרל מאי. התוצאה היא מערבון קלאסי, המצולם בסגנון הדוק ומותח. עלילתו כולה מתרחשת "בזמן אמת" (הזמן שעובר על המסך זהה לזמן העובר באולם הקולנוע) בין השעה 10.30 לשעה 12.00, והשילוב בין סגנון הבימוי היעיל של זינמן, בין תסריטו המשובח של קארל פורמן הנוגע גם בבעיות פילוסופיות, מוסריות ופוליטיות, ובין משחקו של גרי קופר יצרו סרט המופיע ברוב הרשימות מסוג "מאה הסרטים הטובים ביותר". על אף שנחשב לבמאי הוליוודי "מן השורה" ולא חרג מן הנושאים או הסגנון המקובל על האולפנים הגדולים, חידש זינמן מספר חידושים. "צילום העגורן" המופיע בסרט בצהרי היום, בו נסוגה המצלמה לאחור ולמעלה, במהלך קרב האקדחים ברחובה הראשי של העיירה, הפך כמעט לקלישאה בסרטי מערבונים. זינמן היה מחלוצי הצילום ב-70 מ"מ בפורמט TODD-AO, בו צילם את הסרט "אוקלהומה!" בשנת 1955. פורמט זה יוצר סרט המוקרן על מסך רחב, בתמונה חדה, ואיכות קול מעולה. הסרט צולם במקביל בפורמט רגיל של 35 מ"מ. זינמן, אשר צילם את אוקלהומה! לאחר הצלחותיו ב"בצהרי היום" (אותו צילם בתקציב כולל של 750,000$) ו"מעתה ועד עולם", יכול היה לדרוש תנאים טכניים משופרים לצילומי "אוקלהומה!". חלק מן הסרט מצולם מחוץ לאולפן, ומביא תמונות של מרחבים פתוחים, ועדרי בקר ענקיים אל מול שמיים צבעוניים ברקע. הסרט צולם ברובו בטקסס (ולא באוקלהומה). הצלחת הסרט הביאה לשימוש נוסף בפורמט, שהתחבב על במאים כסטנלי קובריק, וצולמו בו סרטים כ"לורנס איש ערב" או "סיפור הפרברים". זינמן נפטר בלונדון מהתקף לב בשנת 1997. בנו טים זינמן המשיך בדרכו והפך למפיק קולנוע בהוליווד. בתו-החורגת היא השחקנית מג טילי. "הצלב השביעי - 1944 "החיפוש" נקרא בישראל גם בשם איה בני - 1948 "הגברים" נקרא בישראל "הנידונים לחיים", סרט הבכורה של מרלון ברנדו - 1950 "בצהרי היום" - 1952. "מעתה ועד עולם" - 1953. "אוקלהומה!" - 1955. "כובע מלא גשם" - 1957 "סיפורה של נזירה" - 1959. "אנשי השקיעה" - 1960 "אדם לכל עת" - 1966. "נשיא על הכוונת (אנ')" (ידוע גם כ"יומו של התן") - 1973. "ג'וליה" - 1977. מדיה וקבצים בנושא פרד זינמן בוויקישיתוף פרד זינמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרד זינמן, באתר AllMovie (באנגלית) פרד זינמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פרד זינמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרד זינמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום

פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום הוא פרס המוענק על ידי מוזיאון ישראל אחת לשנתיים לאמן/אמנית שהקדישו ממיטב שנותיהם לפעילות אמנותית וחינוכית בתחום הצילום, שלה נודעה השפעה בזירת התרבות המקומית. בשנת 1974, לפני שנוסד הפרס, ניתן "מענק לצלם צעיר ע"ש קבלין" מטעם המוזיאון לצלם יעקב רוזנבלט. 1976 דליה אמוץ 1977 יוסף כהן 1978 שמואל יוסף שוויג 1980 טים נחום גידל 1981 יגאל שם טוב 1982 דוד רובינגר 1983 ראובן מרטון 1984 מיכה קירשנר 1985 אבי גנור 1986 שמחה שירמן 1987 בן לם 1988 ג'ודי אורגל לסטר 1989 ורנר בראון 1990 עודד ידעיה 1991 חנן לסקין 1992 בועז טל 1993 מיכה בר-עם 1994 יהושע (שוקה) גלוטמן 1995 חיים דעואל לוסקי 1997 מיקי קרצמן 1999 פטר מירום 2000 בוריס כרמי 2002 מיכל היימן 2006 רועי קופר 2008 ראובן מילון ודוד חריס 2010 אבי סבג 2012 אלכס ליבק 2014 רונית שני 2014 רלי אברהמי 2016 פסי גירש 2018-2018 ורדי כהנא 2020-2019 נועה בן-נון מלמד 2021-2022 חנה סהר
פרנק

האם התכוונתם ל... פרנקים – עם גרמאני קדום פרנקים – כינוי לאירופאים בשפות שונות. פרנק (מטבע) – שם של מטבע בארצות שונות פרנק צרפתי – המטבע בצרפת לפני האירו פרנק שווייצרי – מטבע בשווייץ פרנק בלגי – המטבע הבלגי לפני האירו פרנק בורונדי – מטבע בבורונדי פרנק ג'יבוטי – מטבע בג'יבוטי פרנק מלגשי – מטבע במדגסקר פרנק קונגולזי – מטבע ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו פרנק גינאי – מטבע בגינאה פרנק רואנדי – מטבע ברואנדה פרנק CFA – המטבע הסחיר ב-12 מדינות באפריקה אשר בעברן היו מושבות צרפתיות וכן בגינאה ביסאו מתיחה – prank באנגלית Frank – אלבום הבכורה של איימי ויינהאוס שם פרטי ושם משפחה במספר שפות (גרמנית, אנגלית, צרפתית ואחרות) אישים: אנה פרנק – נערה יהודיה שנספתה בשואה ויומנה התפרסם אריקה פרנקה – גנרל חיל הרפואה בבונדסוור, אחת מחמש הנשים הראשונות שקיבלו דרגת גנרל בגרמניה אלי-פרנק אוקובו – כדורסלן צרפתי אברהם פרנק – איש חינוך ישראלי אדולף פרנק (1838 - 1916) - כימאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי-גרמני ברנהרד פרנק – מפקד אס אס גד פרנק – מנהל ישראלי, מנכ"ל אוניברסיטת תל אביב ג'יימס פרנק – פיזיקאי יהודי-גרמני, שותף לניסוי פרנק-הרץ שזיכהו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1925 גיל פרנק – שחקן ישראלי דניאל פרנק – אתלט יהודי אמריקאי הנס פרנק – פושע מלחמה נאצי הרב חיים שרגא פייבל פרנק - רב ודיין בירושלים באמצע המאה ה־20 ויקטור פרנק – אתלט יהודי אמריקאי חיליק פרנק – נגן קלרינט ישראלי הרב יהודה לייב פרנק - ממייסדי חדרה, אביו של הרב צבי פסח פרנק יוז'ף פרנק – עיתונאי ועורך עיתון יהודי-הונגרי יוהאן פטר פרנק – רופא ואפידמיולוג גרמני יעקב פרנק – מייסד כת במאה ה-18 לאונהרד פרנק – סופר גרמני ליאו פרנק – יהודי שנפל קורבן ללינץ' באטלנטה, ארצות הברית, ב-1915 מריה פרנק – שחיינית יהודית-הונגרית משה פרנק (דרורי) - מחנך עברי, המורה האהוב על המשוררת לאה גולדברג סזר פרנק – מלחין צרפתי פאול פרנק – ראו: אברי אלעד פיליפ פרנק – פיזיקאי ופילוסוף אוסטרי פריץ פרנק – חוקר ארץ ישראל בן עדת הטמפלרים הרב צבי פסח פרנק - רבה האשכנזי של ירושלים באמצע המאה ה־20, על שמו בית הכנסת הר צבי קלוד פרנק – פסנתרן יהודי אמריקאי קרל הרמן פרנק – פושע מלחמה נאצי הרב שרגא פייבל פרנק - רב גביר ונדבן שחי בסוף המאה ה־19 פרנקים פרנקל פרנקו
פרס פרשיה שימל

פרס פרשיה שימל (באנגלית: Percia Schimmel Award) ניתן על ידי האגף לארכאולוגיה במוזיאון ישראל לחוקרים על תרומתם לארכאולוגיה של ארץ ישראל וארצות המקרא. הפרס נוסד ב-1979 על ידי אספן העתיקות והנדבן האמריקני נורברט שימל (Norbert Schimmel) לזכר אימו. 1979 - נחמן אביגד וריצ'רד ברנט (Richard David Barnett) 1980 - בנימין מזר ופרנק מור קרוס 1981 - רות עמירן 1982 - ויליאם דיוור ויוסף אבירם 1983 - יגאל ידין וז'אן פרו 1984 - הלין קנטור ואברהם בירן 1985 - קלר אפשטין 1986 - גלדיס ויינברג ושאול וינברג (Gladys Weinberg, Saul Weinberg) 1987 - בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה וחוקריו 1988 - משה דותן 1989 - רוג'ר מורי (Roger Moorey) 1991 - טרודה דותן 1992 - מרים רוזן-איילון 1993 - פרחיה בק 1994 - אפרים שטרן 1995 - לוי יצחק רחמני 1997 - יוסף נוה 2000 - אמנון בן-תור 2001 - אלישע לינדר 2004 - סימור גיטין (Seymour Gitin) 2007 - עמיחי מזר 2014 - דוד אוסישקין 2016 - לורנס סטייגר הפרס אינו מוענק מדי שנה ברציפות דברים לזכרו של נורברט שימל בניו יורק טיימס מיום 22 בפברואר 1990 (באנגלית)