laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מוריס טייה

מוריס טייה (בצרפתית: Maurice Tillet; ‏23 באוקטובר 1903 - 4 בספטמבר 1954) היה מתאבק מקצועני בשנים המוקדמות של ההיאבקות הבידורית. מראהו החיצוני היווה בסיס לדמותו של שרק. טייה נולד ברוסיה להורים צרפתים ולמד לדבר ב-14 שפות שונות. הוא היה גם משורר וקיווה להיכנס לעסקי המשחק. טייה זכה באליפות העולם של ה-AWA. אחד המהלכים המוכרים שלו היה "חיבוק הדוב". בשנות העשרים לחייו פיתח טייה מחלה בשם אקרומגליה, מחלה נדירה שבה עצמות כפות הידיים, כפות הרגליים והגולגולת ממשיכות לגדול באופן לא פרופורציונלי. במהרה כל גופו השתנה כתוצאה מהמחלה, מה שגרם לכאב נורא לטייה שהחל להקרא בשמות גנאי, והוכרח לעזוב את עיירתו. כשהוא החל לחפש זהות חדשה, טייה היגר לארצות הברית בשנת 1939 ושם התפרנס מהופעתו והחל להיות מתאבק מקצועי, וכונה " The French Angel " (בתרגום חופשי "המלאך הצרפתי"). דמותו הייתה הצלחה מיידית. שיא הקריירה שלו היה ב-1 באוגוסט 1944 כאשר ניצח את סטיב "המוחץ" קייזי על חגורת האליפות של ה-AWA. במהרה טייה הפך למבודד, אף על פי שהיו מספר אנשים שהצליחו להתחבר איתו, ביניהם איש העסקים פטריק קלי. טייה נפטר ממחלת לב בשנת 1954 בגיל 50. בובי מנגין, שהיה אלוף היאבקות שאל את טייה על ערש דווי אם יוכל לעשות מסיכות מפניו. טייה הסכים ובובי הכין שלוש מסכות. אחת מהן ניתנה לאדם שתרם שנים לאחר מכן את המסיכה למוזיאון יורק ברבל, השנייה הייתה תלויה במשרדו של פטריק קלי והשלישית נתרמה למוזיאון היאבקות באיווה. מדיה וקבצים בנושא מוריס טייה בוויקישיתוף מוריס טייה, באתר Online World of Wrestling מוריס טייה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יוהנס הווליוס

יוהנס הווליוס או יאן הווליוש (בלטינית: Johannes Hevelius, בפולנית: Jan Heweliusz‏; 28 בינואר 1611 - 28 בינואר 1687) היה אסטרונום פולני וכן חבר מועצת העיר גדנסק, אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. כאסטרונום נחשב הווליוס כמייסד תחום המיפוי הטופוגרפי של הירח. כמו כן עסק במיפוי שמי הלילה והגדיר 10 קבוצות כוכבים חדשות, מהן 7 נמצאות בשימוש האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, וגילה את קיומו של מירה - הכוכב המשתנה הראשון שזוהה ככזה. הווליוס נולד בשנת 1611 בעיר גדנסק למשפחת מבשלי בירה ממוצא בוהמי. עם סיום בית הספר בשנת 1630 הוא למד פילוסופיה של המשפט בעיר ליידן ולאחר מכן נדד באנגליה ובצרפת עד שבשנת 1634 חזר לגדנסק והשתקע בה. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם קתרינה רבשקה שגרה בשכנות אליו ובשנה שאחריה הצטרף לגילדת מבשלי הבירה, שבראשה עמד משנת 1643. משנת 1651 היה גם חבר במועצת העיר גדנסק. בשנת 1662 נפטרה אשתו ובשנה שאחריה הוא נישא בשנית לאליזבת קופמן שנחשבת לאחת מהאסטרונומיות הראשונות וגם הוציאה לאור חלק מספריו לאחר מותו בשנת 1687. החל משנת 1639 עסק הווליוס במחקר אסטרונומי. לשם כך בנה על גג ביתו מצפה שכלל טלסקופ, אותו תכנן ובנה בעצמו. בשנים 1641–1647 הוא התמקד בחקירת השמש והירח - הוא תיעד את כתמי השמש, מיפה את פני הירח וגילה את תנועת הליברציה שלו. בשנת 1647 הוא פרסם את תוצאות מחקריו על הירח בספר Selenographia, sive Lunae descriptio אותו הקדיש למלך האיחוד הפולני-ליטאי ולאדיסלב הרביעי ושהקנה לו פרסום רב בקרב מדעני התקופה. בשנים שלאחר מכן הוא עסק במיפוי של שמי הלילה, גילה ארבעה שביטים בשנים 1651, 1661, 1672 ו-1677 שמחישוב מסלוליהם הגיע למסקנה ששביטים יכולים לנוע במסלולים פרבוליים סביב השמש. בשל תרומתו למדע הוא צורף בשנת 1664 כחבר הפולני הראשון בחברה המלכותית ובשנת 1678 זכה לביקור מלכותי של מלך פולין יאן סובייסקי. ב-26 בספטמבר 1679 פרצה שרפה שכילתה את מצפה הכוכבים של הווליוס על כל הציוד והספרים שהיו בו. הוא שיקם את המצפה תוך זמן קצר וקרא את קבוצת הכוכבים סקסטנט לזכר הציוד שאבד לו. חוץ מקבוצה זו, הווליוס גם הגדיר את הקבוצות כלבי ציד, לטאה, אריה קטן, לינקס, שועלון ומגן שנקרא במקור "מגן סובייסקי" לציון הניצחון של יאן סובייסקי בשנת 1683 על הטורקים בקרב וינה. מדיה וקבצים בנושא יוהנס הווליוס בוויקישיתוף יוהנס הווליוס, באתר MacTutor (באנגלית) יוהנס הווליוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוהנס הווליוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פסדינה

פסדינה (באנגלית: Pasadena) היא עיר במחוז לוס אנג'לס השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. נכון לשנת 2020 חיים בה כ-138,699 תושבים, העיר ה-160 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס הצפוף ומרכז התרבות העיקרי של עמק סן גבריאל. פסדינה היא ביתם של מוסדות אקדמיים רבים (בהם: המכון הטכנולוגי של קליפורניה, JPL, מכללת מרכז האמנות והעיצוב), חברות היי טק ותעשייה חשובות. השטח עליו יושבת כיום פסדינה נרכש על ידי בנג'מין וילסון אשר הקים במקום כרמים. בבעלותו של וילסון היה שטח גדול נוסף, כיום העיר ריברסייד השוכנת מזרחית למטרופולין של לוס אנג'לס. וילסון לימיו הפך לראש העיר השני של לוס אנג'לס. בשנת 1873 זכה וילסון לביקור של מכר טוב, ד"ר דניאל ברי, ממדינת אינדיאנה. ברי חיפש מקום לבנות בו קליניקה מיוחדת למטופלים שלו, שרובם סבלו ממחלות בדרכי הנשימה, קצרת ואסתמה. ד"ר ברי, אסתמטי בעצמו סיפר ששלושת הלילות בהם ישן בחווה של וילסון היו שלושת הלילות הטובים שהיו לו, ומבחינת מזג אוויר זה המקום האידיאלי לסובלים ממחלות בדרכי הנשימה. כאשר סיפר ד"ר ברי לוילסון על החזון שלו, וילסון הבין את ההזדמנות העסקית שנפלה בחלקו וב-31 בינואר 1874 הקימו את "אינדיאנה קולוני". השמועה עברה מפה לאוזן והגיעו אנשים נוספים מכל רחבי ארצות הברית והתיישבו באזור. כך נולדה לה עיירה קטנה. בשנת 1886 ניתן לעיירה השם פסדינה לאחר הצבעה על ידי תושבי המקום. (האסטרואיד 2860 Pasacentennium שהתגלה על ידי אלינור הלין נקרא על שם העיר לרגל חגיגות 100 השנה למאורע זה בשנת 1986) הפופולריות של המקום צמחה והביאה מתיישבים נוספים, מה שגרם לצורך בשיפור התשתיות. בסוף המאה ה-19 חוברה פסדינה למסילת רכבת חשובה, דבר שגרם לזינוק משמעותי באוכלוסייתה. בזכות מזג האוויר המיוחד שבה הפכה פסדינה גם לעיר תיירות מבוקשת בעיקר על ידי עשירי החוף המזרחי והחלו להיפתח בה בתי מלון רבים. בשנת 1911 הפך המכון הטכנולוגי של קליפורניה לאוניברסיטה הנהנית גם ממימון ציבורי. בשנת 1913 תמה בנייתו של גשר רחוב קולורדו מעל נחל ארויו סקו. הגשר כונה גם "גשר המתאבדים" בשל המתאבדים רבים אשר קפצו ממנו אל מותם בתקופת השפל הכלכלי של ארצות הברית. בשנת 2003 הושלמו העבודות על ה"קו הזהוב" של הרכבת הקלה של לוס אנג'לס, שמחברת כעת את פסדינה עם מרכז לוס אנג'לס. פסדינה שוכנת בגובה 263 מטרים מעל פני הים ומשתרעת על שטח של 60 קמ"ר מזרחית ללוס אנג'לס ובתוך המטרופולין של לוס אנג'לס. פסדינה היא העיר השישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס. פסדינה היא התחנה הסופית של "הקו הזהוב" של המטרו של לוס אנג'לס. הקו מתחיל מתחנת יוניון, במרכז לוס אנג'לס. הקו מתוכנן להמשיך דרך ערים נוספות במטרופולין של לוס אנג'לס עד מונטקלייר. נמל התעופה בוב הופ (ידוע גם בשמו: נמל תעופה ברבנק-גלנדייל-פסדינה), הממוקם ליד ברבנק, משמש כנמל תעופה אזורי. רוב היעדים מנמל התעופה הם במערב ארצות הברית. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר לפסדינה הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. פסדינה היא מקום ההתרחשות העיקרי של הסדרה "המפץ הגדול" ומקום המגורים של הדמויות הראשיות בה. ארמניה ונדזור, ארמניה מרוקו טנג'יר, מרוקו פינלנד ירבנפיה, פינלנד גרמניה לודוויגסהאפן, גרמניה הרפובליקה העממית של סין מחוז חיצ'ינג, הרפובליקה העממית של סין יפן מישימה, יפן אתר האינטרנט הרשמי של פסדינה (באנגלית) פסדינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר הרשמי של עיריית פסדינה פסדינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "(2860) Pasacentennium = 1978 TA". Minor Planet Center. נבדק ב-10 בספטמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
נחלת יעקב

האם התכוונתם ל... שכונת "נחלת יעקב" בגוש גאולה בירושלים – שם נוסף לשכונת בתי ורשה שכונת "נחלת יעקב" בגוש הנחלאות בירושלים – שכונה היסטורית בירושלים המהווה כיום חלק משכונת נחלת אחים שכונת "נחלת יעקב" בחיפה – שכונה בחיפה קבוצת נחלת יעקב ממייסדי כפר חסידים, קודם לכן התיישבו לזמן קצר מדרום לשייח אבריק בית הכנסת "נחלת יעקב" בנחלת שבעה נחלת יעקב (1642) – על פירוש רש"י לתורה ופירוש המזרחי, מאת הרב יעקב סולניק נחלת יעקב (1793) - פירוש למסכתות קטנות מאת רבי יעקב נאומבורג נחלת יעקב (1849) - ספר על אגדות חז"ל מאת רבי יעקב מליסא נחלת יעקב – חבורת אברכים חסידים בהנהגתו של המשפיע של רבי צבי מאיר זילברברג נחלאות נחלת אחים נחלת בנימין נחלת אברהם נחלת יצחק נחלת דוד ישיבת נחלת דוד נחלת ישראל נחלת שבעה נחלת יהודה נחלת שמעון נחלת שבט אפרים סלניק, יעקב בן בנימין אהרן - קופרמן, יהודה (מהדיר), נחלת יעקב - שמות, ‏ירושלים 5756, באתר היברובוקס
שכונת עזרא

שכונת עזרא היא שכונה בדרום-מזרחה של העיר תל אביב-יפו. היא שוכנת מדרום לשכונת התקווה, ממזרח ומצפון לנחל איילון וממערב לשכונת הארגזים. רחובות השכונה נקראים על שמות חודשי הלוח העברי ומונחים חקלאיים, דוגמת גדיש, גבעולים, שורשים, שבולים, יורה, מלקוש וכדומה. השכונה הוקמה על ידי יהודים יוצאי ארצות ערב לפני קום המדינה, כתוצאה מהתפשטות שכונת התקווה הסמוכה דרומה. סמוך לשכונה נמצא גשר קיבוץ גלויות ששימש את ההולכים בשביל עפר שהוביל מאבו כביר במערב לכפר סלמה ממזרח לה. במלחמת העצמאות הוצבו בשכונה כוחות מחטיבת גבעתי של ההגנה אשר גוננו עליה ועל שכונת התקווה מפני התקפות הערבים מאבו כביר ומסלמה. השכונה גדלה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 כתוצאה מהתיישבות של עולים שעברו אליה מהמעברות. מדי חורף, כשנחל איילון עלה על גדותיו, סבלה השכונה מהצפות. הנחל הגואה הציף תדיר שטחים וניתק אותה מתל אביב. בלילה הראשון של מלחמת המפרץ, בסמוך לשעה 02:00 בלילה, נפל טיל הסקאד הראשון שפגע במדינת ישראל, בשכונת עזרא. הטיל גרם להרס מספר בתים ולמספר פצועים קל, אך לא היו נפגעים בנפש. בשכונה לא היו מקלטים, וחלק מהתושבים נפצעו בעת מנוסתם אל המקלט הציבורי. רבים מתושבי השכונה פונו באותו לילה למלונות בתל אביב וחלקם נשארו שם במשך חודשים ואף נדדו ממלון למלון במשך שנים, עד שנבנה ביתם מחדש. גן יונה (גינת השוטרת) - במרכז השכונה שוכן גן יונה הקרוי של שם השוטרת יונה קוממי, תושבת השכונה שנהרגה ב-29 באוגוסט 1965 ברמת גן בעת מילוי תפקידה. ספורטק דרום - בדרומה של השכונה שוכן ספורטק דרום, מתחם ובו מתקני ספורט בחלקו המערבי של פארק מנחם בגין. נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו (2012), באתר עיריית תל אביב-יפו תל אביב-יפו
טטרה

האם התכוונתם ל... טטרה (אנ') – קבוצת דגי נוי ממשפחת החריתיים הרי הטטרה – רכס הרים בגבול פולין וסלובקיה טטרה (רכב) – יצרנית רכב צ'כית הפארק הלאומי טטרה (סלובקיה) – פארק לאומי בצפון סלובקיה הפארק הלאומי טטרה (פולין) – פארק לאומי בדרום פולין טטרה (נפה) – נפה בפולין קטן "ברק מעבר לטטרה" – שמו של המנון סלובקיה
האוניברסיטה החופשית של ברלין

האוניברסיטה החופשית של ברלין (בגרמנית: Freie Universität Berlin) היא הגדולה מבין ארבע האוניברסיטאות הממוקמות בברלין. האוניברסיטה נוסדה ב-1948 בידי סטודנטים וסגל שפרשו מאוניברסיטת הומבולדט, שהייתה אז תחת השפעה סובייטית, בשל השקפותיהם הפוליטיות. הרעיון היה ליצור אוניברסיטה דומה לאוקספורד, והגו אותו חוקרים מברלין המפורסמים באותה תקופה, כמו אלברט איינשטיין, ליסה מיטנר ואחרים. הכוונה הייתה ליצור סביבה פרוגרסיבית אחידה לתלמידים צעירים המעוניינים ללמוד ולשתף פעולה. ב-1968 הייתה האוניברסיטה מרכז לתנועת סטודנטים שמאלנית שפעלה במקביל לתנועות סטודנטים אחרות בעולם כמו אלו שבלונדון, פריז וברקלי. בשנות השמונים נהייתה לאוניברסיטה הגרמנית הגדולה ביותר ומנתה 66,000 סטודנטים. עם הרחבתה של אוניברסיטת הומבולדט בשנות התשעים ירד מניין תלמידיה ל-38,000. באוקטובר 2007 העניקה לה קרן המדע הגרמנית (Deutsche Forschungsgemeinschaft) מעמד של "אוניברסיטה עלית" בשל איכות המחקרים הנערכים בה כחלק מה-German Universities Excellence Initiative של הממשלה הגרמנית, שמקנה לה מימון נוסף. החל משנת 2009 האוניברסיטה החופשית של ברלין מדורגת בין 100 האוניברסיטאות הטובות בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם. האוניברסיטה החופשית של ברלין צמחה והתרחבה עד שהיא מציעה כעת 15 מחלקות ומכונים מרכזיים כולל לימודי וטרינריה. היא כוללת גם את קמפוס המחקר דהלם, קמפוס מחקר בינלאומי איכותי ואחד הגנים הבוטניים הטובים ביותר בגרמניה. במסגרת האוניברסיטה קיימת המרפאה האוניברסיטאית הגדולה ביותר באירופה הידועה בשם Charité - מחלקה רפואית משותפת עם אוניברסיטת הומבולדט, והיא מעסיקה 4.230 עובדים אקדמיים ולא אקדמיים. כמו כן מוצעים במסגרת האוניברסיטה קורסים ותוכניות לימוד באנגלית לסטודנטים שאינם דוברי גרמנית. בשנת 2001 קיימה האוניברסיטה החופשית של ברלין בשיתוף ברית עברית עולמית כנס חגיגי (הכנס ה-16) בברלין במלאת שבעים שנה להקמת הברית בעיר זו. המחלקות האקדמיות באוניברסיטה החופשית של ברלין הן: המחלקה לביולוגיה, כימיה ורוקחות המחלקה למדעי כדור הארץ המחלקה לחינוך ופסיכולוגיה המחלקה להיסטוריה ולימודי תרבות המחלקה למשפטים המחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב המחלקה לפילוסופיה ומדעי הרוח המחלקה לפיזיקה המחלקה למדעי החברה ופוליטיקה המחלקה לוטרינריה בית הספר למנהל עסקים וכלכלה בית הספר לרפואה בין בוגריה הידועים של האוניברסיטה החופשית של ברלין: אנאלנה ברבוק - פוליטיקאית רודי דוצ'קה - מנהיג מרד הסטודנטים בגרמניה פרנציסקה גיפי - פוליטיקאית, ראש עיריית ברלין ברנהרד שלינק - סופר, היסטוריון ומשפטן קלאוס ווברייט - פוליטיקאי גרמני, כיהן כראש עיריית ברלין בין השנים 2001 - 2014 אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה החופשית של ברלין האוניברסיטה החופשית של ברלין, ברשת החברתית פייסבוק האוניברסיטה החופשית של ברלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה החופשית של ברלין, ברשת החברתית אינסטגרם האוניברסיטה החופשית של ברלין, ברשת החברתית LinkedIn האוניברסיטה החופשית של ברלין, סרטונים בערוץ היוטיוב האוניברסיטה החופשית של ברלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Freie Universität Berlin, Studying in Germany Academic Departments, אתר האוניברסיטה החופשית של ברלין (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרידריך מינצר

פרידריך מינצר (בגרמנית: Friedrich Münzer; ‏ 22 באפריל 1868 - 20 באוקטובר 1942) היה מלומד יהודי-גרמני שהתמחה בלימודים הקלאסיים, ונודע בפיתוח הפרוסופוגרפיה, בייחוד זו המוקדשת לקשרי המשפחה ברומא העתיקה שהייתה לה תרומה לחקר המאבקים פוליטיים. מינצר נולד באופולה, שלזיה (כיום אופולה, פולין), למשפחת סוחרים יהודית, למד באוניברסיטת לייפציג וב-1887 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם הוא כתב את התזה "De Gente Valeria" בהדרכתו של אוטו הירשפלד. ב-1893 הוא נסע לרומא, שם רתם אותו גאורג ויסובה (Georg Wissowa) לכתיבת מאמרים ביוגרפיים עבור אנציקלופדיית פאולי-ויסובה. משם הוא המשיך לאתונה והשתתף בחפירות באקרופוליס. הוא פגש שם את קלרה אנגלס, והם נישאו שנתיים מאוחר יותר, ב-4 בספטמבר 1897. בינתיים מונה מינצר ב-1896 למרצה ללא שכר באוניברסיטת בזל, הוא וקלרה התקיימו מתמיכת הוריהם ומכתיבת מאמריו (כאשר הגיש בקשה לקבל משרה הוא הצהיר על עצמו כחבר הכנסייה האוונגליסטית-לותרנית; שלוש שנים קודם לכן היה כתוב בקורות חייו שהוא היה בעל אמונה יהודית). ב-1902 הוא קיבל משרה בפילולוגיה קלאסית. ב-1912 הוא קיבל משרה בקניגסברג ונהיה עובד ציבור באופן רשמי. קלרה הלכה לעולמה ממגפת שפעת ב-15 בדצמבר 1918, וב-1921 קיבל האלמן משרה באוניברסיטת מינסטר. עבודתו החשובה ביותר, "Römische Adelsparteien und Adelsfamilien", ראתה אור ב-1920 והביאה לו תהילה לראשונה בחייו. הוא מונה לדיקן האוניברסיטה ב-1923, וב-1924 נשא לאישה את האלמנה קלרה לונקה-פלוגר (Clara Lunke née Ploeger) ובכך נהפך לאב חורג של שני מתבגרים. מינצר בדרך כלל לא היה מעורב פוליטית אולם הוא נקלע לתסבוכת ב-1933 כשיצא חוק שמטרתו להרחיק קומוניסטים, לא-ארים ומתנגדי המפלגה הנאצית. בינואר 1935 חוק חדש הורה על פיטוריהם של כל המרצים והפרופסורים מעל גיל 65 (צעד שנועד לאפשר את העסקתם של אוהדי הנאצים), ומינצר פרש רשמית ב-23 ביולי 1935. אשתו נפטרה ב-1935, וב-14 בנובמבר של אותה שנה הוא סווג רשמית כיהודי ובשל כך קולגות ומכרים רבים התרחקו ממנו. אף על פי כן הוא המשיך לכתוב מאמרים לאנציקלופדיית פאולי-ויסובה, מאמרים שהתקבלו, למרות החוק שאסר על יהודים לפרסם. ב-1938 כפה עליו חוק חדש לאמץ שם יהודי אמצעי, והוא כונה רשמית "היהודי פרידריך ישראל מינצר". במכתב לרונלד סיים ששלח ב-12 בדצמבר 1938, הוא כתב שהמצב החדש "העציב אותי מאוד", אולם הוא עדיין מחשיב עצמו כטוב יותר מאשר הרבה אחרים. למרות שכמה חברים הפצירו בו, הוא סירב להגר מגרמניה. ביולי 1942 לקח אותו הגסטפו לגטו טרזיינשטט. בתו המאומצת מרגרט השיגה עבורו מעט הטבות, כמו הזכות לקבל ולשלוח מכתבים, ולקבל את מזוודתו בלי שנגעו בה, ולבסוף הוא שוחרר מטרזיינשטט. אולם מגפת זיהום במעי הגס פשתה במחנה, והיא הכניעה אותו בו ביום שמרגרט קיבלה את ההודעה שאביה שוחרר. De Gente Valeria (1891) Die Entstehung der Historien des Tacitus (1901) Cacus der Rinddieb (1911) Roman Aristocratic Parties and Families (1920, transl. Therese Ridley, The Johns Hopkins University Press, 1999) - includes biographical sketch Die Entstehung des römischen Principats (1927) thousands of articles in Pauly-Wissowa Alfred Kneppe & Josef Wiesehöfer, Friedrich Münzer: Ein Althistoriker zwischen Kaiserreich und Nationalsozialismus, Bonn 1983. ISBN 3-7749-2040-0
מחוזות נמיביה

מבחינה מנהלית, נמיביה מחולקת ל-14 מחוזות (région). כל מחוז מחולק לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות נמיביה בוויקישיתוף דוח סטטיסטי, 2017
Circus

האם התכוונתם ל... זרון – סוג של עוף דורס, בשמו המדעי Circus Circus (אלבום) – אלבומה השישי של זמרת הפופ בריטני ספירס Circus (שיר) – שיר של בריטני ספירס, מתוך האלבום "Circus" The Circus Starring Britney Spears – סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת בריטני ספירס, שנועד לקדם את אלבומה השישי קרקס
הדסה ביריביס

הדסה ביריביס-עורי (14 במרץ 1909 – 23 במרץ 2009) הייתה מוזיקאית ישראלית, מורה לפסנתר בתל אביב במשך עשרות שנים. ביריביס נולדה בעיירה אוברוץ' שבאוקראינה במשפחה בת שמונה בנות ושני בנים. בשנת 1919 נרצח אביה בפוגרום, ובשנת 1925, כשהייתה כבת 16, עלתה לארץ ישראל עם אמה וכמה מאחיותיה. היא השתקעה בתל אביב והתגוררה בה עד מותה. ניגנה בפסנתר מגיל שש. בתל אביב למדה אצל רבקה שרתוק-הוז וארבע שנים אצל מרים לוית בבית הספר למוזיקה "בית לוויים". ניגנה בגני ילדים, בהם גנה של צפורה וולפסון, עבדה עם שרה לוי-תנאי ולהקת ענבל ובמשך שנים נתנה שיעורים פרטיים בנגינה ובמחול. בין תלמידיה: המלחין דוד זהבי, הפסנתרן שלומי שם-טוב (בילדותו), המלחין יואל ולבה, עופר גביש, רונית בורדו, הפסנתרן והמנצח יוני פרחי ושדרנית קול המוסיקה זמירה לוצקי. הדסה ביריביס, משה דפנא, עמנואל עמירן ואברהם עומר (עורכים), זמר-חן: שירון לגני הילדים ולכיתות היסוד א'–ב', תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל, 1960. הדסה עורי-ביריביס(הקישור אינו פעיל), בתוך: דני עשת, "1909–2009: מחווה לתושבי תל אביב יפו סביב גיל מאה" אילה יפתח וַלְבֶּה, פגישה מקרית-בתל אביב ושכרה בצידה, אפריל 2009, באתר זמרשת אילה יפתח וַלְבֶּה, פגישה מקרית בתל-אביב ושכרה בצידה, אפריל 2009, באתר זמרשת. עפר גביש: קורות חיים, באתרו. רונית בורדו. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות סאו טומה ופרינסיפה

מבחינה מנהלית סאו טומה ופרינסיפה מחולקת ל-2 מחוזות (province).[דרושה הבהרה] המחוזות מחולקים לנפות (district): מחוז סאו טומה מחולק ל-6 נפות ומחוז פרינסיפה כולל נפה בודדת.
ספריית פרנקל

ספריית פרנקל הייתה ספרייה עשירה וידועה בעולם של יודאיקה, כתבי יד יהודיים וספרים מראשית ימי הדפוס בווינה שבאוסטריה. הספרייה, שהייתה שייכת לרב דוד פרנקל ונוהלה על ידו, הוחרמה על ידי הנאצים ב-1938 ומאז לא נודעו עקבותיה. במשך תקופה של כ-40 שנה, מתחילת המאה ה-20, תרו דוד פרנקל ובני משפחתו אחרי ספרים יהודיים עתיקים. הם נסעו לאיטליה, רוסיה, מצרים, סוריה, ארץ ישראל, אפגניסטן, עיראק, ותוניסיה וקנו ספרים נדירים, כתבי יד וטקסטים שונים ומכרו אותם לספריות ידועות כגון הספריות של אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת ייל. חלק מהספרים, בהם ספרים מהמאה ה-15 נותרו בספרייה בווינה, לרבות כתב יד, יחיד במינו, של הרמב"ם. ב-2 במאי 1938 הגיע אדולף אייכמן לספרייה והודיע למשפחה כי כל הספרייה מוחרמת. הגסטפו הכניס את תוכן הספרייה ל-56 ארגזי ענק והעביר אותם למקום בלתי ידוע. למרות חיפושים אינטנסיביים מאז תום מלחמת העולם השנייה לא נודע מה עלה בגורל הספרים. נכדתו של דוד פרנקל, פולה פרנקל, לימים הרבנית פולה ריבקין אשתו של הרב הראשי של סנט לואיס שלום ריבקין, ניצלה מהשואה כשהועברה לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט. היא התמידה בחיפושים ולפני כמה שנים הצביעו החיפושים על הארכיון הלאומי במוסקבה כיעד אפשרי אליו הועברו הספרים. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הבטיח בביקורו באוסטריה כי רוסיה תחזיר לאוסטריה כל רכוש אוסטרי הנמצא ברשותה. צוות אוסטרי נשלח למוזיאון במוסקבה, אך העלה חרס בחיפושיו אחר הספרים. ואולם, הצוות מצא בארכיון קטלוגים שנתיים והתכתבויות על הספרים בספרייה, מהם ניתן ללמוד על תכולתה העשירה. ספריית שטראשון Evelyn Adunka, The Robbery of the Books הרבנית פולה ריבקין, נכדתו של דוד פרנקל, St. Louis Jewish Light,‏ 25 במרץ 2009
אירופיום

אירופיום (באנגלית: Europium) הוא יסוד כימי מתכתי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Eu ומספרו האטומי 63. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. אירופיום הוא היסוד הפעיל ביותר מסדרת הלנתנידים והוא מתחמצן במהירות באוויר. כמו לנתנידים אחרים, אירופיום מתלקח באוויר בטמפרטורה של 150-180°C. לאירופיום אין שימוש מסחרי בצורתו המתכתית. בעבר הוא שימש ליצירת לייזרים ובזכות יכולתו לספוג נייטרונים הוא נמצא בכורים גרעיניים. אירופיום חמצני Eu2O3 שימש ליצירת צבע אדום בטלוויזיות. מלחי אירופיום מתחרים עם חומרים פלואורסצנטיים (תרכובות זרחן) מכיוון שחלקם זוהרים ימים לאחר שנחשפו לכמה דקות באור. אירופיום הופק לראשונה על ידי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq de Boisbaudran) ב-1890 משברי סמריום - גדוליניום. אירופיום מתכתי טהור בודד רק בשנים האחרונות. אירופיום מעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית ויש סוגי מינרלים רבים שמכילים אותו. מינרלים: פלואורידים (תרכובות פלואור) EuF2 EuF3 כלורידים (תרכובות כלור) EuCl2 EuCl3 ברומידים (תרכובות ברום) EuBr2 EuBr3 יודידים (תרכובות יוד) EuI2 EuI3 תחמוצות Eu2O3 Eu2O4 סולפידים (תרכובות גופרית) EuS ניטריטים (תרכובות חנקן) EuN מנגנוני רעילותם של תרכובות אירופיום עוד לא הובנו במלואם מכיוון שטרם נחקרו, אך אין עדויות שאירופיום רעיל יותר מלנתנידים אחרים. לאירופיום אין תפקיד ביולוגי. אירופיום ב-Webelements (אנגלית) אירופיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המנון ליכטנשטיין

מעל, במקור הריין (בגרמנית: Oben am jungen Rhein) הוא ההמנון הלאומי הרשמי של נסיכות ליכטנשטיין. ההמנון מנוגן בלחן דומה ל"אלוהים, נצור את המלך", המנונה הלאומי של בריטניה. ההמנון אומץ ב-1920. המילים המקוריות של השיר נכתבו על ידי הכומר השווייצרי יאקוב יוזף יאוך ב-1850, בזמן שנסיכות ליכטנשטיין, שנחשבה לשריד האחרון של האימפריה הרומית הקדושה, הייתה חלק מהקונפדרציה הגרמנית. כעשור מוקדם יותר, תבעה צרפת את הגדה השמאלית של נהר הריין, תביעה שהביאה לאופנה של שירי ריין גרמנים, שזהו אחד מהם. ההמנון אומץ כהמנון הלאומי של ליכטנשטיין בשנת 1920. בשנת 1963 נערכו בו שינויים והוסרו ממנו אלמנטים גרמניים: שם השיר שונה מ"מעל, בריין הגרמני" ל"מעל, במקור הריין", ההתייחסות ל"מולדת הגרמנית" שונתה ל"מולדת האהובה", ומן השיר הושמטו כליל הבתים השני, השלישי והרביעי. דגל ליכטנשטיין סמל ליכטנשטיין מדיה וקבצים בנושא המנון ליכטנשטיין בוויקישיתוף
שד הצהריים

שד הצהריים (מצרפתית: Démon du midi) הוא ספר של פול בורז'ה משנת 1914 ובהמשך עובד למחזה ולסרטים. זוהי דרמה קומית העוסקת בחייה של אישה, המגלה יום אחד, שבעלה בוגד בה עם המזכירה. מועלות שאלות נוקבות על החיים – מהם חיי הנישואים? כיצד ניתן לפתוח בחיים חדשים? המחזה עלה לראשונה בצרפת בשנת 2005. בישראל הוצג המחזה בגרסתו העברית, על ידי השחקנית קטי רויטמן, בתיאטרון הסימטה ביפו. בהמשך צולמו מספר סרטים שעובדו מהמחזה. מדיה וקבצים בנושא שד הצהריים בוויקישיתוף כתבה על הגרסה העברית באתר nrg "שד הצהריים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אתר תיאטרון הסימטה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרביום

המונח "Tb" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו TB. טרביום (באנגלית: Terbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Tb ומספרו האטומי 65. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. טרביום הוא מתכת כסופה אפורה, רקיעה, ניתנת לחישול ורכה מספיק בשביל שניתן יהיה לחתוך אותה עם סכין. טרביום יציב יחסית כשנחשף לאוויר. לטרביום שתי צורות אלוטרופיות. שימושי הטרביום: לטרביום יישומים בייצור סגסוגות. לטרביום תפקיד בייצור מכשירים אלקטרוניים כטרביום פוספיד. לTb2O3 שימוש בתור צבע בטלוויזיות צבעוניות. יחד עם תחמוצת זירקוניום (ZrO2), לטרביום שימוש בתור חומר מייצב בתאי דלק בטמפרטורות גבוהות. הטרביום זוהה ב-1843 על ידי הכימאי השוודי קרל מוסנדר (Carl Gustaf Mosander), בתור זיהום בתחמוצת איטריום (Y2O3) ונקרא על שם הכפר איטרבי בשוודיה. טרביום לא מופיע לעולם בטבע בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כגון צריט, גדוליניט, מונזיט (שמכיל מעל 0.03% טרביום), קסנוטים (YPO4) ואוקסניט (שמכיל למעלה מ-1% טרביום). ניתן לבודד טרביום מTbF3 באמצעות תגובה עם סידן כך: 2TbF3 + 3Ca → 2Tb + 3CaF2 לטרביום ותרכובותיו רעילות נמוכה ומנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. לטרביום אין תפקיד ביולוגי ידוע. טרביום ב-Webelements (אנגלית) טרביום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)