laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרס פאלופ

אנדרס פאלופ קרברה (בספרדית: Andrés Palop Cervera; נולד ב-22 באוקטובר 1973 בל'אלקודיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל. פאלופ היה מחליפו של סנטיאגו קניזארס בוולנסיה במשך שנים אחדות והיה השוער הראשון של סביליה, אליה הצטרף ב-2005. בשנת 2006 זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחק הגמר, 4-0 על מידלסברו. ב-15 במרץ 2007 הוא זכה לתשומת לב רבה לאחר שהבקיע שער שוויון בתוספת הזמן בשמינית גמר גביע אופ"א מול שחטיור דונייצק, ובכך כפה הארכה. סביליה העפילה עד למשחק הגמר, שם גברה על אספניול בדו-קרב פנדלים שבו עצר פאלופ שלוש מתוך ארבע הבעיטות. ביוני 2013 חתם פאלופ בבאייר לברקוזן הגרמנית, וכעבור כשנה הודיע על פרישה ממשחק פעיל. הוא נכלל בסגל נבחרת ספרד לקראת יורו 2008, אך לא השתתף ולו במשחק אחד. ולנסיה גביע אופ"א: 2003/2004 אליפות ספרד: 2001/2002 הסופר קאפ האירופי: 2004 סביליה גביע אופ"א (2): 2005/2006, 2006/2007 גביע המלך הספרדי (2): 2006/2007, 2009/2010 הסופר קאפ האירופי: 2006 הסופר קאפ הספרדי: 2007 נבחרת ספרד אליפות אירופה: 2008 מדיה וקבצים בנושא אנדרס פאלופ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרס פאלופ אנדרס פאלופ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרס פאלופ, באתר Transfermarkt אנדרס פאלופ, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אנדרס פאלופ, באתר Soccerway אנדרס פאלופ, באתר BDFutbol אנדרס פאלופ, באתר WorldFootball.net אנדרס פאלופ, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ספרדי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון קולמה

ג'ון חיירו קולמה (בספרדית: Jhon Jairo Culma; נולד ב-17 במרץ 1981 בקאלי, קולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי. קולמה התאמן עם קבוצות הנוער של אמריקה קאלי, מיונאריוס, ודפורטיבו קאלי. בגיל 17 קולמה הגיע להתנסות במועדון מונפלייה, אך לבסוף עבר לארגנטינה כשחתם במדי קבוצת הפאר אינדפנדיינטה. בשנת 2001 עבר לקרוס אסול המקסיקנית, אך שיחק במשך רוב תקופתו במועדון בקבוצת הבת הידלגו. בשנת 2005 קולמה זומן לנבחרת הבוגרת של קולומביה, ושותף במשחק אחד. בשנה זו גם עבר לברוחאס מליגת העל של קוסטה ריקה. ב-20 ביולי 2006 חתם קולמה בקבוצת בני סכנין מהליגה הלאומית, ועזר לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעקבות עלייתו לליגה הבכירה עם קבוצתו, נבחר בסיום העונה לנבחרת העונה של הליגה הלאומית. במדי סכנין, קולמה המשיך עונה נוספת, ועזר לקבוצתו להגיע למקום הרביעי בטבלה. ב-17 ביוני 2008 חתם קולמה על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה, עמה זכה בשתי אליפויות ובמדיה כבש שער בודד. עיקר תרומתו של קולמה הייתה הגנתית והוא נחשב ל"גרזן" - קשר אחורי קשוח. בסיום החוזה בתום עונת 2010/11 נתן קולמה בתחילה את הסכמתו להצטרף לעירוני קריית שמונה לפני שחתם לבסוף בברסט מליגת העל הצרפתית. בעונתו הראשונה שותף ב-21 משחקי ליגה, והפך מהר מאוד לשחקן הרכב פותח, לפני שבתחילת דצמבר נפצע בברכו ונעדר מהמגרשים למספר חודשים. בעונתו השנייה במועדון שותף בחמישה משחקים בלבד, לפני שב-12 באפריל 2013 הותר החוזה שלו עד סוף העונה בהסכמת שני הצדדים. אליפות ליגת העל: 2 (2008/09, 2010/11) מדיה וקבצים בנושא ג'ון קולמה בוויקישיתוף ג'ון קולמה, באתר Transfermarkt ג'ון קולמה, באתר Soccerway ג'ון קולמה, באתר National Football Teams ג'ון קולמה, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן באתר ONE
היינט

הַיְינְט (בכתיב יידי: הײַנט; יידיש: "היום") היה עיתון יומי ביידיש שיצא לאור בוורשה בין השנים 1906–1939. העיתון נוסד בשנת 1906, תחת השם "יידישעס טאַגעסבלאַט" (ביידיש: "הדף היומי היידישאי/היהודי"), על ידי שמואל יעקב יצקאן, לשעבר כותב בעיתון העברי "הצפירה". ב-1908 שונה שם העיתון ל"היינט", ועד מהרה מיצב את עצמו כעיתון היידיש הגדול בפולין הקונגרסאית. העיתון פרסם סיפורים בהמשכים, וקבע שיא בתפוצת עיתון ביידיש. עד שנת 1913 הגיע העיתון להיקף של 150,000 גיליונות. מתחרהו העיקרי היה היומון הוורשאי היידי "דער מאָמענט", שנוסד ב-1910. עד 1932 פעל "היינט" כחברה פרטית. באותה שנה הקימו עובדי העיתון קואופרטיב בשם אלט-נוי, אשר הוציא את העיתון. בשנת 1932 מונה אלפרד קיטנר לעורך העיתון. חברי המערכת כללו בין השאר את העיתונאים אהרון איינהורן, י. אינדלמן, יאושזון, ומשה קליינבאום (סנה).אלתר יעקב שחראי נשלח לארץ ישראל ככתב העיתון. באוקטובר 1938 פרסמו שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל איסור על הפצת העיתון בתחומי ארץ ישראל למשך 3 חודשים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגר העיתון. המהדורה האחרונה של העיתון הודפסה ב-22 בספטמבר 1939, וכללה פרק מספר תהילים בתרגום ליידיש. חיים פינקלשטיין, "מלחמות 'היינט'", בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 56–72. חיים פינקעלשטיין, "שרייבערס און ביכער אין ווארשעווער 'היינט'", די צוקונפט, 80 (1974), עמ' 61–67. חני ברקת-גלנצר, ‏יחסי אחים: אהבה, קנאה ויריבות: המאבקים בין מערכת העיתון 'דער מאמענט' ומערכת העיתון 'דער היינט', קשר 46, אביב 2014, עמ' 100–106 חני ברקת-גלנצר. חני ברקת-גלנצר, היומון ביידיש דער מאמענט (1910-1939), עמ' 72-‏81. Joanna Nalewajko-Kulikov, "'Di Haynt-mishpokhe': Study of a Group Picture," in: Glenn Dynner and François Guesnet (eds.), Warsaw: The Jewish Metropolis: Essays in Honor of the 75th Birthday of Professor Antony Polonsky, Leiden: Brill, 2015, pp. 252-270. (המאמר באתר Academia.edu) מדיה וקבצים בנושא היינט בוויקישיתוף היינט באתר הספרייה הלאומית היינט באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון "היינט" - עיתון יהודי יומי 1908–1939, אתר שמוקדש להנצחת העיתון (באנגלית) יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 444. איסור על הפצת "היינט" בארץ, הצופה, 20 באוקטובר 1938 ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היכל הספורט מטרו ווסט רעננה

היכל הספורט מטרו ווסט רעננה, שנחנך בשנת 1994, הוא אולם ספורט השייך לבית הספר מטרו ווסט שצמוד לו. האולם מכיל 1,650 מקומות ישיבה (מתוכם 900 מקומות קבועים בטריבונה המרכזית והשאר ביציעים מתקפלים הניתנים לפתיחה במשחקי כדורסל אך נותרים מקופלים במשחקי כדוריד וכדורעף), והוא משמש למשחקי הבית את קבוצת הכדורסל של מכבי עירוני רעננה, קבוצת הנוער של עירוני רעננה, שזכתה ב-3 אליפויות נוער רצופות בין 2013 ל-2015, ונבחרת הכדורסל של בית הספר מטרו-ווסט המשחקת בליגת העל לתיכונים, שגם באמתחתה 3 אליפויות (2000, 2004 ו-2015). בעבר שימש כאולמה הביתי של קבוצת בני השרון. בעבר שימש האולם גם את נבחרת ישראל בכדוריד, שהפסיקה להשתמש בו מסוף עונת 2007/08, ועברה להיכל בית מכבי בראשון לציון. האולם משמש גם את נבחרת כדורעף הנשים של ישראל. ב-2013 ו-2017 שימש ההיכל למשחקי טניס השולחן של המכביה התשע-עשרה והמכביה העשרים. האולם הוא ביתו גם של איגוד הג'ודו בישראל בכל התחרויות הפנים ארציות מילדים עד בוגרים. מדיה וקבצים בנושא היכל הספורט מטרו ווסט רעננה בוויקישיתוף היכל הספורט מטרו ווסט רעננה, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות ניז'ר

מבחינה מנהלית ניז'ר מחולקת ל-7 מחוזות (région) ואזור עיר הבירה. כל מחוז מחולק לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות ניז'ר בוויקישיתוף
گ

האות גאף (گ) היא אחת מ-32 האותיות בשפה הפרסית ואחת מ-39 האותיות בשפת אורדו. האות מבוססת על האות כאף (ک) והיא מקבילה לאות ג' בעברית. ב-IPA היא מסומנת ב- [g]. על אף שהאות שייכת לשפות הפרסית ואורדו, משתמשים באות גם בשפה הערבית כאות חיצונית, אם כי שימוש זה אינו נפוץ. האות משמשת בעיקר בקרב דוברי ערבית במזרח התיכון, אם כי שם קיימת עדיפות לשימוש באות החיצונית ﭺ (גים, וריאנט של ג'ים (ج)), ואילו בצפון אפריקה נהוג להשתמש באות ڨ (גאף, וריאנט של קאף (ق))
סמריום

סמריום (באנגלית: Samarium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Sm ומספרו האטומי 62. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. סמריום הוא מתכת לבנה כסופה בעלת ברק מתכתי, עמידה בצורה סבירה בפני קורוזיה ומתלקחת ב-150 מעלות צלזיוס. שימושי הסמריום: בדומה ללנתנידים אחרים, לסמריום יישומים בתאורת פחמן בתעשיית הסרטים. סמריום משמש כמגן נייטרונים בכורים גרעיניים. לסמריום יישומים בסגסוגות. לSmCo5 יישומים בייצור מגנטים חזקים במיוחד העמידים בפני דמגנטיזציה (דעיכת מגנטיות). Sm2O3 שמוסף לזכוכית סופג אור תת אדום. בנוסף לכך חומר זה משמש כזרז במספר ריאקציות כימיות. הסמריום זוהה ב-1853 באנליזה ספקטרוסקופית של דידמיום (תערובת מתכות) על ידי כימאי שווצרי בשם ג'ין צ'ארלס (Jean Charles Galissard de Marignac). סמריום בודד לראשונה מהמינרל סמרסקיט ((Y,Ce,U,Fe)3(Nb,Ta,Ti)5O16) ב-1879 על ידי כימאי צרפתי בשם פול אמיל לקוק (Paul Émile). סמריום לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אלא נמצא במספר מינרלים כגון מונזיט, בסטנסיט וסמרסקיט. המקורות המסחריים של סמריום הם מונזיט (שמכיל 2.8% סמריום) ובסטנסיט. את הסמריום מבודדים באמצעות אלקטרוליזה של תערובת של SmCl3 מותך עם NaCl (או CaCl2). בתהליך זה מתקבל כלור כתוצר לוואי. שיטה נוספת לבידוד סמריום היא באמצעות חילוף יונים. כמו לנתנידים אחרים, לסמריום רעילות נמוכה. מנגנוני רעילותו לא נחקרו, וידוע מעט על אופן פעולתם. לסמריום אין תפקיד ביולוגי, אך הוא עלול להאיץ מטאבוליזם. סמריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סמריום ב-Webelements (אנגלית)
מריונטה סול

מריונטה סול היא להקת אינדי רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2003 בבאר שבע על ידי אמיר גרומן ועידו קרוב ופעלה עד 2015. הלהקה הוקמה בשנת 2003 על ידי אמיר גרומן ועידו קרוב, חברי ילדות מבאר שבע ששיתפו פעולה בעברם במספר הרכבים מוזיקליים. שם הלהקה נגזר ככל הנראה מרחוב הנרייטה סולד בבאר שבע, שם התגוררו השניים באותו הזמן. בשנת 2004 הוציאו את אלבומם הראשון, "פוטו רצח". אלבום ניסיוני, אינסטרומנטלי בעיקרו, ובהפקה עצמית, שהכיל קטעים בסגנונות מוזיקליים שונים שנעו בין רוק איטי להאוס פסיכדלי. גם את אלבומם השני, "שקשוק השפנים", משנת 2005 הפיקו בעצמם. אלבום זה הציג קטעים קומוניקטיביים יותר, אך עדיין שמר על קו מוזיקלי רוקיסטי על סף הכאוטיות. שני האלבומים הופצו בחינם באינטרנט. בשנים אלו לא הרבתה הלהקה בהופעות. למרות זאת, דבר קיומה ושיריה של הלהקה עברו מאוזן לאוזן, עד להיווצרותו של קהל מעריצים. בשנת 2005 יצא שירה של הלהקה "היי" לרדיו ושודר במספר תחנות רדיו, בעיקר ב-88FM. השיר שמאופין במקצב איטי ושקט נחשב כבחירה בלתי שגרתית עבור שיר ראשון היוצא לרדיו. שנת 2006 נחתמה בסיבוב הופעות קצר עם פליט להקת רעש אמיר קרטס. בשנת 2008 הוציאה הלהקה את הסינגל "עשור" שזכה להצלחה ואף הביא לה הכרה רחבה יותר. בסוף השנה הוציאה הלהקה את הסינגל "עיר הפועלים", שיר שעוסק לדברי חבריה בתחושת קלאוסטרופוביה בעיר רפאים דמיונית. ב-15 במאי 2009 יצא אלבומה השלישי של הלהקה והראשון שנמכר בחנויות התקליטים, "עיר הפועלים". האלבום זכה לביקורות חיוביות רבות. במאי 2013 יצא אלבומה הרביעי של הלהקה "ארבע הרוחות" להורדה באתר בנדקמפ. אמיר גרומן - שירה, גיטרות, קלידים עידו קרוב - גיטרה, קלידים, תופים, קולות טל פוגל - בס, קולות נדב גורלי - תופים אלעד שופן - בס יניב דגן - בס גיל נמט - תופים פוטו רצח (2004) שקשוק השפנים (2005) עיר הפועלים (2009) ארבע רוחות (2013) היי (2006) עשור (2008) עיר הפועלים (2008) שעונים (2009) אתר האינטרנט הרשמי של מריונטה סול מריונטה סול, באתר בנדקמפ מריונטה סול, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) בכורה: מריונטה סול - "עיר הפועלים", באתר וואלה, 8 בדצמבר 2008 תימורה לסינגר, יצירת מופת במפתח סול, באתר ynet, 18 ביוני 2009 בן שלו, עכבר העיר אונליין, אלבומי בכורה שאסור לפספס, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2009
ژ

ז'אי (בערבית: ژاي) היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה, כוואריאנט של זאי, כדי לייצג את העיצור /ʒ/ (כמו זי"ן גרושה). היא אחת מאותיות دوذ ارزژ (דוד'ארזז'), האותיות שאינן מתחברות לאות שבאה אחריהן. אין לה אות מקבילה עברית, אנגלית או ערבית (אם כי במספר להגים ארץ-ישראליים האות ج מבוטאת כמוה), אך בכתב קירילי יש (האות Ж). צלילה מבוטא במילים ז'אן (שם), ז'בוטינסקי, או בסוג אסימון מפורסם, ז'טון. בדרך כלל מחליפים אותה באות ג'ים (جيم). משמשת בשפת האורדו בה מהווה כאות ה-17. ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נאודימיום

נֵאוֹדִּימְיוּם (באנגלית: Neodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Nd ומספרו האטומי 60. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. נאודימיום הוא משאב קריטי בייצור מנועים חשמליים בעלי יחס כוח/משקל גבוה, החיוניים בתחומים כדוגמת מכוניות חשמליות - כל אחד ממנועי מכונית חשמלית מכיל למעלה מקילוגרם של נאודמיום. נאודימיום הוא מתכת לבנה כסופה בעלת ברק מתכתי. נאודימיום הוא בין המתכות היותר פעילות ממשפחת הלנתנידים, הוא מגיב במהירות עם אוויר ויוצר Nd2O3 שלאחר מכן מתפורר וחושף את שאר המתכת לאוויר. שימושי הנאודימיום: משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים נאודימיום. לנאודימיום שימוש בהסרת הצבע הירוק בזכוכית שנגרם בעקבות זיהומי ברזל. ליוני נאודימיום יישומים בייצור לייזרים. למלחי נאודימיום יישומים בציפוי אמאיל. לנאודימיום שימושים בתור מגנט חזק, לתרכובת Nd2Fe14B (שזולה ויעילה יותר ממגנטים אחרים כמו מגנטי סמריום-קובלט) תפקיד בייצור אוזניות וחומרת מחשב. בשל הדמיון בין היון Nd3+ לבין Ca2+, משמשים לעיתים יוני נאודימיום בתור דשן (בעיקר בסין). מגנטי נאודימיום נפוצים במיוחד בפרויקטים מדעים של תלמידים, מאחר שהם חזקים יותר ממגנט רגיל וניתן להשיגם בקלות על ידי פירוק כוננים קשיחים שאינם בשימוש. הנאודימיום (מקור השם במילה היוונית "נאוס" - "חדש" ו"דידימוס" - "תאום") זוהה על ידי כימאי אוסטרי בשם קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) בווינה בשנת 1885. קרל הפריד את נאודימיום בזמן אנליזה ספקטרוסקופית של דידמיום (תערובת נאודימיום ופרסאודימיום). נאודימיום בודד לראשונה בשנת 1925. נאודימיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית לעולם, הוא מופיע כמחצב כמו מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO4) ובסטנסיט ((Ce,La,Th,Nd,Y)(CO3)F). ניתן לבודד נאודימיום מNdF3 כך: 2NdF3 + 3Ca → 2Nd + 3CaF2 טכניקה נוספת לבידוד נאודימיום היא בעזרת חילוף יונים. אבק נאודמיום מתכתי הוא חומר דליק ועלול להתלקח. לתרכובות נאודימיום רעילות נמוכה, אך מלחיו מגרים את העיניים, העור והאף. כשמוזרק לווריד, נאודימיום יכול לשמש כחומר מונע קרישה. נאודימיום ב-Webelements (באנגלית) technology/neodymium-alloy נאודימיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בית אמות משפט

בית אמות משפט הוא מגדל משרדים הניצב בשדרות שאול המלך בתל אביב, בין רחוב לאונרדו דה וינצ'י ממזרח ורחוב דובנוב ממערב. מדרום לו שוכן בית תנועת המושבים. הבניין תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון, בנימין אידלסון ואלדר שרון והושלם בשנת 1970. סגנונו ברוטליסטי והוא מתאפיין במעטפת בטון חשוף, אם כי כיום הוא צבוע בלבן. המבנה מחולק לשני חלקים - מזרחי ומערבי - המחוברים ביניהם בפרוזדור צר בכל הקומות. למעשה רק חלקו המערבי מכונה באופן רשמי "בית אמות משפט", ושמו של החלק המזרחי הוא "בית המרכז החקלאי", אך הראשון דבק בכולו. המבנה מתנשא לגובה של 66 מטר ויש בו 17 קומות. עם הקמתו שכנה במבנה הנהלת כור תעשיות והוא נודע כ"בית כור". לאחר תקופה נקרא הבניין בית המרכז החקלאי ובהמשך נקרא בית אמות משפט. בחזיתו ניצב בעבר פסל בצורת הקובייה ששימשה כסמל הקונצרן. שכנו בו גם לשכותיהם של כמה מראשי הממשלה לשעבר. כיום הבניין מאוכלס על ידי עורכי דין, מפלגות, שגרירויות, רואי חשבון ועוד. בבניין ישנם כ-367 מקומות חניה, בחניה עילית ותת קרקעית. 75% מהבניין הם בבעלות קבוצת אמות השקעות בע"מ, ויתר הבניין בבעלות ניר שיתופי, המרכז החקלאי, תנועת המושבים וחברת חבצלת מוסדות תרבות. מדיה וקבצים בנושא בית אמות משפט בוויקישיתוף הבניין באתר אמפוריס גיא נרדי, עיריית ת"א מתחזקת עם מגדל במתחם אמות, באתר כלכליסט, 4 באפריל 2022 בית אמות המשפט, באתר A1 israel (ארכיון) בית אמות המשפט, באתר פורום נדל"ן ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיירון בוליטר

מיירון בוליטר (באנגלית: Myron Bolitar) היא הדמות המרכזית בסדרת ספרי מתח מאת הסופר האמריקני-יהודי הרלן קובן. הסדרה כוללת אחד עשר ספרים וסיפור קצר. כמעט כולם תורגמו לעברית והופצו בישראל בתרגומו של ירון פריד בהוצאת ידיעות ספרים יחד עם שאר ספריו של הרלן קובן. הסיפור הקצר "The Rise and Fall of Super D" טרם תורגם לעברית. בין ספרי הסדרה אין קשר עלילתי, אך הדמויות זהות באופן כמעט מלא. בחלק מספרי הסדרה, מיירון בוליטר מספר את הסיפור בגוף ראשון. מיירון היה כדורסלן מבטיח אך עקב פציעה פרש מהמקצוע. הוא מקים את "מ"ב ייצוג ספורטאים ואמנים", סוכנות שבתחילה מייצגת ספורטאים, אך בהמשך גם אמנים. בסוכנות עובדת גם אספרנזה, מתאבקת לשעבר המכונה "פוקהונטס", וחברתו הטובה של מיירון. חברו הטוב של מיירון, וין, הוא בן למשפחה עשירה, מנותק רגשית, ובעל כישורים פיזיים חריגים, המוכר בביטוי בו הוא משתמש כשהוא עונה לטלפון – "דבר ברור". על אף שנראה כי מיירון הוא הביריון מבין השניים, מיירון הוא זה שנאלץ לרסן את ווין, לעיתים קרובות בלי הצלחה. ווין מתואר כבחור קר ונוקשה מאוד המתייחס לנשים בתור חפצי מין. ווין מתואר כאחד הטובים בעולם בקונג פו ובאמנויות לחימה שונות. מלבד זאת יש לו תמיד שני אקדחים וסכין ויש לו קשרים כמעט בכל מקום. הוא הצד הפרוע והחזק של הצוות אך למרות זאת הוא עוזר פעמים רבות למיירון גם בחלק החשיבתי. מיירון מאופיין כדמות סרקסטית ביותר, אך עם זאת רומנטית כלפי בנות זוגו, היודעת להעביר ביקורת גם על עצמה, בעל יכולת פיזית גבוהה ושליטה מעולה בנשק. הוא בחור גבוה (1.93 מטרים), שלדבריו מביט על הארבעים מהצד הפחות יפה. עוד מהדמויות המופיעות בכמה מספרי הסדרה: אלי ויילדר – אחת מבנות זוגו של מיירון, אלמנה שבעלה נרצח באירועי ה-11 בספטמבר; זורה, סוכן מוסד לשעבר הידוע בכך שהוא לובש בגדי אישה; סינדי הגדולה, הייתה שותפה של אספרנזה בקרבותיה בעבר וכיום משמשת כמזכירה במ"ב ייצוג ספורטאים ואמנים; תרז קולינס, המופיעה בעיקר בספר "דם חם", לה ולמיירון היה רומן לפני כמעט עשור, והיא פונה אל מיירון על מנת שיעזור לה למצוא את בעלה לשעבר. דמויות נוספות: אמילי דאונינג (חברתו לשעבר של מיירון, לפני שנישאה בליל כלולותיה היא ומיירון קיימו יחסי מין ונולד להם ילד. עם זאת מיירון מתוודע לכך רק שלוש עשרה שנים מאוחר יותר ועוזר להצילו ממוות) ג'סיקה קאלוור, אל ואלן (הוריו של מיירון) ועוד. בעקבות הסדרה החל קובן בכתיבת ספין אוף, סדרת "מיקי בוליטר", אחיינו של מיירון, שממשיך את העלילה ומיירון עצמו משתתף בה לעיתים רחוקות. הספר האחרון על מיירון, "אבק שרפה", מהווה פיילוט לסדרה החדשה. עד כה יצאו שלושה ספרים בסדרה: "מחסה", "מרחק של שניות" ו"סודות באפילה". ספרי הסדרה, לפי סדר יציאתם לאור הם: האתר הרשמי של הרלן קובן
ראובן גרוזובסקי

הרב רפאל ראובן גרוזובסקי (י"א בכסלו ה'תרמ"ז, 1886, מינסק – כ"ב באדר ה'תשי"ח, 1958, ארצות הברית), היה ר"מ וראש ישיבה בישיבות כנסת בית יצחק שבליטא, תורה ודעת בניו יורק ובית מדרש עליון במונסי, ויושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית. נולד במינסק, לרחל לאה, בתו של הרב אברהם יורקנסקי רבה של סוירזנה ולרב שמשון גרוזובסקי, דיין ומורה הוראה במינסק. הוא למד במינסק ב'קיבוץ' שבבית הכנסת זבחי צדק, ואחר כך בישיבת סלובודקה שבליטא. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התפזרה הישיבה וחלק מתלמידיה גלו לקרמנצ'וג, שם נשא את חיה שרה מרים, בתו של הרב ברוך בר ליבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק. אחרי נישואיו נתמנה לר"מ שני בישיבתו של חותנו, והיה אחראי על הניהול הכספי עד ראשית מלחמת העולם השנייה. בשנת תרפ"א עברה הישיבה לווילנה, ובשנת תרפ"ו לקמניץ. בשנת תרפ"ט הגיעה הישיבה למשבר כלכלי והוחלט על נסיעה לארצות הברית לשם גיוס כספים. במשך כשנה ומחצה נדדו החותן והחתן ברחבי ארצות הברית, והצליחו במידה רבה. אחר כך חזרו לקמניץ, והמשיכו בהרבצת תורה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת ברית המועצות לפולין, גלתה הישיבה לווילנה, שעדיין הייתה חלק מליטא העצמאית. זמן קצר אחר כך נפטר חותנו הרב ברוך דוב ליבוביץ, והישיבה המשיכה בראשותו יחד עם גיסיו הרב משה ברנשטיין והרב יעקב משה ליבוביץ. הם עברו לראסיין, פרוור של וילנה[דרושה הבהרה], ושם התקיימה הישיבה עד החורף של שנת תש"א (1940–1941). בתש"א היגר לארצות הברית, ושם התמסר להצלת בני הישיבה, במסגרת ועד ההצלה בניו יורק. כמו כן עסק במשלוח חבילות עזר וסיוע לתלמידים שהוגלו לסיביר. אחר המלחמה נתמנה לראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק במקומו של הרב שלמה היימן שנפטר אז, ובמקביל נתמנה לראש ישיבת בית מדרש עליון שבמונסי, ניו יורק, שנוסדה ידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ. כן כיהן כראש מועצת גדולי התורה שעל ידי אגודת ישראל באמריקה. בב' בניסן תשי"א נפטרה אשתו, ובסוף אותה שנה נפגע בתאונת דרכים שגרמה אחר כך להתקף לב, לשבץ ולשיתוק עד פטירתו. חתניו הם הרב דן אונגרישר, שהתמנה תחתיו לראשות ישיבת בית מדרש עליון, והרב לוי קרופני, ראש ישיבת "תורת אמת" בניו יורק. בנו חיים הוא חותנו של ראש ישיבת תורה ודעת הנוכחי, הרב יצחק ליכטנשטיין. חידושי רבי ראובן, על מסכתות הש"ס הישיבתיות, ג' חלקים, ח"א, ניו יורק, ה'תשכ"ה, ח"ב, ניו יורק, ה'תשל"א, ח"ג, ניו יורק, ה'תשמ"ה חידושי רבי ראובן, על מסכת מקוואות, ניו יורק, ה'תשנ"ד בעיות הזמן, בני ברק, ה'תשל"ב מאמרי רבי ראובן, על התורה, מונסי, ה'תשס"ד שיחות רבי ראובן, שיחות ודרשות, מונסי, ה'תשס"ו לב ראובן, שיחות ומאמרים על התורה, ישראל, ה'תשע"ט מרביצי תורה ומוסר, ח"ג אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' ראובן גראזאווסקי שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 22, באתר היברובוקס הרב מרדכי מנחם וינגורט, "קוים לדמותו של רבי רפאל ראובן גרוזובסקי", ישורון, כא (ניסן תשס"ט), עמ' קז–קצו. רבי רפאל ראובן גרוזובסקי, קברו ופרטים נוספים באתר kevarim.com (באנגלית) רפאל ראובן בן שמשון גראזאווסקי (1886-1958), דף שער בספרייה הלאומית דרישות שלום מגדולי ישראל, הצופה, 20 בפברואר 1941
בית רקנאטי

בית רקנאטי הוא בניין מגורים השוכן בתל אביב בפינת הרחובות דרך בגין ומזא"ה המהווה דוגמה לסגנון הבינלאומי בארץ ישראל ואחד הבניינים הידועים של העיר הלבנה. את הבנייה יזם ב-1934 איש העסקים ליאון רקנאטי (הסב) במטרה להקים בניין מגורים בעל חזית מסחרית. דרך בגין, אז דרך פתח תקווה (במקור הייתה דרך יפו-שכם), הייתה אז דרך מסחרית חשובה שהובילה אל מרכז תל אביב הצעירה. את הבניין תכננו האדריכלים שלמה ליאסקובסקי ויעקב אורנשטיין והוא נבנה ב-1935. הבניין נבנה כמו מרבית הבנייה בעיר בשנות ה-30 בסגנון הבינלאומי והוא מתאפיין בצורות נקיות ומבנה פונקציונלי חסר עיטורים. מסממניו הבולטים הוא חזית המרפסות הפונה אל הדרך הראשית ומעליהן אלמנטי הצללה. המבנה כולל שורת חנויות לאורך הרחוב ובצידו הנסתר חצר פנימית. במהלך שנות ה-40 וה-50 נעשו בבניין שינויים רבים ולאחר מכן הוא נזנח במשך שנים רבות. בשנת 2000 עבר שימור ושיחזור מלא על ידי האדריכל גידי בר אוריין. מדיה וקבצים בנושא בית רקנאטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרומתיום

המונח "Pm" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו PM. פרומתיום (באנגלית: Promethium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pm ומספרו האטומי 61. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים. נקרא על שם פרומתאוס, הענק שעל-פי המיתולוגיה היוונית הביא את האש לבני האדם. פרומתיום קיים בשתי צורות אלטרופיות ומלחיו פולטים אור בחשכה בעקבות דעיכה רדיואקטיבית. נוסף על כך, אין לפרומתיום איזוטופים יציבים. שימושי הפרומתיום: מקור לקרינת בטא. מקור אור (כאשר זרחן סופג את קרינת הבטא ומפיק אור). ל-147Pm יישומים בתאים פוטואלקטריים. בעתיד יוכל לשמש כמקור נייד לקרני רנטגן, וכמקור אנרגיה וחום בחלל. ב-1902 נחזה קיומו של פרומתיום על ידי בוהסלב בראונר (Bohuslav Brauner) וב-1914 אושר על ידי הנרי מוזלי (Henry Moseley). במשך השנים טענו מספר קבוצות שהצליחו להפיק פרומתיום, אך טענות אלו לא אושרו בעקבות הקושי בהפרדתו מיסודות אחרים. קיומו של פרומתיום הוכח סופית ב-1945 כאשר מרינסקי (Jacob A. Marinsky), גלנדנין (Lawrence E. Glendenin) וצ'ארלס קורייל (Charles D. Coryell) הפיקו אותו בזמן אנליזת תוצרי לוואי של דעיכת אורניום. צוות המחקר היה עסוק מדי במחקר צבאי בזמן מלחמת העולם השנייה ולכן לא דיווח על הממצא עד 1947. כיום מופק פרומתיום מתוצרי לוואי של דעיכת אורניום. כמו כן, ניתן להפיקו על ידי הפצצת 146Nd בנייטרונים. בתהליך זה הופך 146Nd ל-147Nd ומתפרק התפרקות בטא ל-147Pm (בעל זמן מחצית חיים של 11 ימים). פרומתיום לא מופיע באופן טבעי על כדור הארץ, אך הספקטרום שלו נצפה במספר כוכבים. פרומתיום מצריך טיפול זהיר, מכיוון שהוא חומר רדיואקטיבי ובזמן התפרקות בטא עלול לפלוט קרני רנטגן. מדיה וקבצים בנושא פרומתיום בוויקישיתוף פרומתיום ב-Webelements (באנגלית) פרומתיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוגב ישראלי, נחשפו תכונותיו של היסוד הכימי הנדיר ורב החשיבות, באתר ynet, 29 במאי 2024
קיריה

הקיריה היא תפילה נוצרית חשובה, הפותחת את תפילת המיסה. מקור שמה במילה היוונית "Κύριε" שמשמעותה היא "הו אדון" (יחסת הפנייה, ווקטיב, מן המילה היוונית "Κύριος", "אדון"). היא נקראת גם "Κύριε ἐλέησόν" דהיינו ”אֲדֹנִי רַחֵם־נָא” (הבשורה על-פי מתי, י"ז ט"ו). זוהי התפילה היחידה ביוונית שנכללת בספר התפילות הקתולי הלטיני והיא כוללת שש מילים בלבד: Κύριε ἐλέησον, Χριστὲ ἐλέησον, Κύριε ἐλέησον. קִירִיֵה אֶלֵיסוֹן, כְרִיסְטֵה אֶלֵיסוֹן, קִירִיֵה אֶלֵיסוֹן. אדֹני רחם-נא, המשיח רחם-נא, אדני רחם-נא. התפילה כלולה ברקוויאם וזכתה להלחנה ולביצועים מוזיקליים רבים מאוד. גרסה גרגוריאנית של קיריה: מדיה וקבצים בנושא קיריה בוויקישיתוף קיריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוליטיקה של סמואה האמריקנית

הפוליטיקה של סמואה האמריקנית היא במסגרת של מדינת חסות בעלת שיטת משטר של דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית, כאשר המושל הוא ראש הממשלה, ובמדינה יש מערכת רב-מפלגתית. סמואה האמריקנית היא טריטוריה השייכת לארצות הברית אך אינה אחת מהמדינות המרכיבות אותה, והיא מנוהלת על ידי המשרד לענייני איים, המשתייך למחלקת הפנים האמריקנית. החוקה שלה אושרה ב-1966 ונכנסה לתוקף ב-1967. הכוח הביצועי מופקד בידי הממשלה. הכוח החקיקתי מפוצל בין שני בתי המחוקקים. המערכת המפלגתית היא העתק של זו שבארצות הברית. הרשות השופטת לא תלויה ברשות המבצעת וברשות המחוקקת. כמו כן, בסמואה האמריקנית מתקיימת גם מערכת פוליטית כפרית מסורתית, הנקראת פאאמאטאי והפאאסמואה, שממשיכה להתקיים הן בסמואה האמריקנית והן בסמואה העצמאית. הפאאסמואה היא מונח המתאר שפה ולבוש, והפאאמאטאי היא פרוטוקולים של הפונו (מועצה) והמערכת שבראשה עומד צ'יף. הפאאמאטי והפונו הם חלק בכל הרמות של הגוף הפוליטי הסמואי, החל מהמשפחה, עובר בכפר, ממשיך ברמת האזור, ועד לעניינים לאומיים. המאטאי (צ'יפים) נבחרים בקונצנזוס בתוך הפונו של המשפחה המורחבת ושל הכפרים שאליהם הם שייכים. המאטאי והפונו (שבעצמה מורכבת ממאטאי) מחליטים על פיזור של המשפחות הסוחרות ועל תקופת השכירות של אדמות ציבוריות. רוב האדמות בסמואה האמריקנית ובסמואה העצמאית הן אדמות ציבור. מאטאי יכול לייצג קבוצה של משפחה קטנה או של משפחה מורחבת גדולה שנמצאת גם מעבר לאיים, כלומר, גם בסמואה האמריקנית וגם בסמואה העצמאית. המושל וסגן המושל נבחרים בבחירות המתקיימות פעם בארבע שנים. שיטת ההצבעה היא פתק אחד לשניהם. בית המשפט העליון (נשיא בית המשפט ושאר השופטים ממונים בידי מזכיר הפנים של ארצות הברית) ועדת האומות המאוחדות לכלכלה וחברה עבור אסיה והאוקיינוס השקט האינטרפול (סניף מקומי) הוועד האולימפי הבינלאומי מזכירות הקהילה הפאסיפית מדיה וקבצים בנושא פוליטיקה של סמואה האמריקנית בוויקישיתוף