laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יין מארץ'

ג'יין מארץ' (באנגלית: Jane March; נולדה ב-20 במרץ 1973) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אנגלייה לשעבר. מארץ' נולדה בלונדון כג'יין מארץ' הארווד. אביה המורה, ברנרד, הוא ממוצא אנגלי וספרדי ואמה, ג'ין, היא ממוצא וייטנאמי וסיני. יש לה אח בשם ג'ייסון, המבוגר ממנה ב-3 שנים. בשנות נעוריה הייתה דוגמנית אופנה מצליחה. בגיל 14 זכתה בתחרות מקומית בסגנון "דוגמנית נולדה" ובשנה שלאחר מכן החלה לדגמן. באותה תקופה היא החלה להשתמש בשמה האמצעי, שניתן לה בשל החודש שבו נולדה, וזנחה את שם משפחתה. את קריירת המשחק שלה החלה מארץ' במקרה. הבמאי הצרפתי ז'אן-ז'אק אנו ראה אותה על שער המגזין "Just Seventeen" והחליט ללהק אותה לתפקיד הראשי בסרטו "המאהב", המבוסס על יומניה של הסופרת מרגריט דיראס, על אף שלא היה לה כלל ניסיון קודם במשחק. מארץ' הייתה בת 18 בעת צילומי הסרט. לאחר יציאתו לאקרנים, הסרט עורר סערה, הן בשל סיפור האהבה שהוא הציג בין גבר בוגר ובין קטינה, והן בשל סצינות המין הנועזות שבו, שכללו עירום מלא של שני כוכבי הסרט וצילומי תקריב. סמוך לאחר יציאתו של הסרט לאקרנים נפוצו שמועות, לפיהן סצינות האהבה בינה ובין כוכב הסרט טוני לונג קה-פיי היו אמיתיות. מארץ' הכחישה נמרצות שמועות אלה, והאשימה את במאי הסרט, ז'אן-ז'אק אנו, בהפצתן ובאי מניעת התפשטותן, במטרה לקדם את יחסי הציבור של הסרט. בעקבות כך השניים לא דיברו במשך 10 שנים, עד להתנצלותו של אנו בשנת 2003. גם סרטה הבא של מארץ', "צבע הלילה", שיצא ב-1994, עורר סערה מסיבות דומות. בסרט כיכבה מארץ' לצידו של ברוס ויליס, ולשניים היו בו מספר סצינות מין נועזות שכללו עירום מלא. הסרט זכה לביקורות גרועות, אך הפך לאחר מכן לסרט פולחן, שזכה להצלחה גדולה בהשכרות ובמכירות של קלטות וידאו ביתיות ותקליטורי DVD. המגזין "מקסים" הכתיר את סצינות המין שלה בסרט כסצינות המין הטובות ביותר בקולנוע בכל הזמנים. בשנת 1998 כיכבה בסרט "פרובוקטור", שבעלה היה בין מפיקיו. החל משנת 2004 החלה לשמש כפרזנטורית הראשית של חברת התכשיטים "שופרד". בשנת 2009 כיכבה בקומדיה הרומנטית "חמש החברות האחרונות שלי" בשנת 2010 שיחקה בסרט הפעולה והפנטזיה התנגשות הטיטאנים, בבימויו של לואי לטריה. סרט שהיה שובר קופות. על סט הצילומים של הסרט "צבע הלילה" פגשה מארץ' את המפיק האיטלקי קרמיין זוזורה, שהיה אחד ממפיקי הסרט. השניים התאהבו ונישאו לאחר חודשיים בלבד של היכרות, ב-14 ביוני 1993, במהלך הפסקה של 8 שעות בצילומי הסרט. ברוס ויליס היה השושבין של החתן ואשתו דאז, דמי מור, הייתה השושבינה של הכלה. נישואיהם לא החזיקו מעמד זמן רב, הם נפרדו ב-1997 והתגרשו רשמית ב-2001. המאהב (1992) צבע הלילה (1994) פרובוקטור (1998) טרזן והעיר האבודה (1998) היפה והחיה (2003) The Stone Merchant ‏ (2006) חמש החברות האחרונות שלי (2009) התנגשות הטיטאנים (2010) Clash of the Titans ג'יין מארץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'יין מארץ', באתר AllMovie (באנגלית) ג'יין מארץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כתבה על ג'יין מארץ' בעיתון הבריטי "Evening Standard" (באנגלית) אלי אליהו, יומניה של הסופרת מרגריט דיראס מגלים נעורים בצל התעללות וניצול, באתר הארץ, 25 ביוני 2010 אושרה שוורץ, סרט / חמש בסולם פורנו, חדשות, 28 ביוני 1992 Degen Pener, EGOS & IDS; Crazy for Birds, but No Birdy, The New York Times, ‏באוקטובר 1992 זהר וגנר, עכבר העיר, חמש החברות האחרונות שלי: אהבה על שיפודי מרשמלו, באתר הארץ, 10 במאי 2012 אורון שמיר, עכבר העיר, "התנגשות הטיטאנים": הסרט שיגרום לכם למאוס בתלת ממד, באתר הארץ, 15 באפריל 2010 ליבי בגנו, עכבר העיר, שוברי קופות: "התנגשות הטיטאנים" כובש את הצמרת, באתר הארץ, 5 באפריל 2010
בדיקת בריום

בדיקת בריום היא בדיקה רפואית שנעשית באמצעות בליעה או חוקן של תמיסת מלחי בריום שמדגימה ומשקפת את מצב דרכי העיכול, כדי לאתר בעיות כמו דלקות, היצרויות, חסימות, גידולים ובעיות אחרות. במהלך הבדיקה הרופא מחדיר לגוף תמיסה סמיכה ולבנה של מלחי בריום שמשמשת כחומר ניגוד, ועוקב אחר מעבר החומר בגוף באמצעות טכנולוגיה הקרויה פלואורוסקופיה שהיא מכונת שיקוף רנטגן המשתמשת בעיבוד דיגיטלי שמאפשר צפייה רצופה במסך טלוויזיה ואף יכולת הקלטת וידאו או תמונות סטילס. הבדיקה נעשית על ידי רופא רדיולוג, בסיוע של רנטגנאי. מלחי הבריום מופיעים בתצלומים בצבע לבן ומדגימים את המבנה של מערכת העיכול, ואת קווי המתאר ואת הציפוי של דרכי העיכול. הבריום מצטבר באזורים בעייתיים, ומסמן כיבים, חסימות וגידולים. הבדיקה מתחלקת לשני סוגים עיקריים: בליעת בריום לבדיקת דרכי העיכול העליונות וחוקן בריום לבדיקת דרכי העיכול התחתונות. בכל הבדיקות הללו ישנן הכנות מוקדמות שהנבדק צריך לעשות. כדי לבדוק את דרכי העיכול העליונות יש לבלוע תמיסה המורכבת ממלחי בריום, תוך כדי הבליעה ובמהלכה נעשית בדיקת שיקוף באמצעות רנטגן. הנבדק חייב להגיע לבדיקה זו מתוך צום מוחלט, של כ-10 עד 12 שעות. אצל אנשים רגישים במיוחד בליעת הבריום הסמיך, עלולה לעורר את רפלקס ההקאה, ולגרום להקיא את החומר. בדיקה זו מתחלקת לשני חלקים: בדיקה זו מתחילה בעמידה. הנבדק מתבקש לבלוע את תמיסת הבריום, תוך כדי שיקוף, כדי לשלול בעיות בליעה. השיקוף נעשה מספר פעמים מזוויות שונות. לאחר מכן ניתנת לנבדק תמיסת גרגרים מוגזת כדי לנפח את הקיבה. מכיוון שהתמיסה בולטת בצילום ניתן לאבחן בעיות שונות כמו ליקויים אנטומיים, בעיות בהתכווצויות של הוושט ועוד. לאחר מכן המשך הבדיקה נעשה בשכיבה כדי לבדוק האם ישנו רפלוקס קיבתי ושטי, וכדי לשלול בעיות שעלולות להיות קיימות בקיבה או בתריסריון. זמן הבדיקה הוא כחצי שעה. בדיקה זו נועדה להדגים את המעי הדק. בבדיקה זו לאחר שתיית נוזל הבריום, לעיתים במנה כפולה מהבדיקה הקודמת, והגעתו למעי הדק. נעשים צילומים במהלך מעברו של הנוזל במעי הדק. זמן המעבר משתנה מאדם לאדם, ותלוי בקצב העיכול שלו, והוא לרוב יהיה בין שעה לשלוש שעות, אך יכול להגיע אף לחמש שעות. יש להימנע משימוש בתרופות שפועלות על מערכת העיכול, כדי לקבל מצב טבעי כמידת האפשר. נוזל הבריום יוצא מפי הטבעת ללא כל ספיגה אפשרית בגוף. בבדיקה זו תמיסת הבריום מוחדרת למעי הגס דרך פי הטבעת ביחד עם אוויר. בדיקה זו אורכת כ-45 דקות, ובמהלכה מודגם המעי הגס על גבי המסך ונלקחים צילומים שלו בפוזיציות שונות. באמצעות בדיקה זו ניתן לאתר בעיות שונות במעי הגס כמו דלקות, פוליפים, גידולים, חסימות והיצרויות. הליך זה עשוי לגרום לנבדק כאבים עוויתיים שעוצמתן קלה עד בינונית. מכיוון שמדובר בהקרנה לאזור האגן, אין לבצע בדיקה זו בזמן הריון. יש להתכונן לבדיקה זו באמצעות ניקוי יסודי של המעי הגס. לאחר הבדיקה הגוף יפלוט את התמיסה באופן טבעי בצואה במשך יום יומיים. ייתכנו תופעות לוואי לא משמעותיות כמו תחושת כבדות או חוסר נוחות במעיים, ואף עצירות. מומלץ להרבות בשתיית מים, כדי לעזור לגוף לפלוט את החומר מהגוף. יש הממליצים ליטול חומר משלשל עדין כדי להאיץ את הפרשת הבריום. ד"ר רוברט ברקוב (עורך ראשי), מֶ‏רְק - המדריך הרפואי השלם, בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר והד ארצי, 2002, עמ' 484, 486 צילום בריום, אתר מחלת קרוהן וקוליטיס כיבית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גבאי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גבאי (שַמָּש) – כינוי לאדם שמנהל את ענייני בית הכנסת, האחראי על ניהול הצדדים הלוגיסטיים וסדרים נוספים משב"ק (משמש בקודש) – כינוי לאדם המשמש אדמו"ר חסידי גבאי צדקה – כינוי במסורת היהודית לאדם המופקד על ניהול ענייני הצדקה במסגרת קהילתית או עירונית אישים אבי גבאי – בעבר השר להגנת הסביבה, שימש מנכ"ל בזק בשנים 2007–2013 אייל גבאי – מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנהל רשות החברות הממשלתיות אליהו גבאי – בעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת מפד"ל, ומורה במקצועו אלעד גבאי – שחקן כדורגל ישראלי גל גבאי – עיתונאית ומגישת חדשות דון לני-גבאי – שחקנית, מנחה ומדבבת יהודה גבאי – שחקן תיאטרון, סופר ילדים ומייסד ארכיון "תיאטרון האהל" יחזקאל גבאי – בנקאי יהודי מבגדאד יפה גבאי – שחקנית ומדבבת ישראלית יצחק גבאי – רב ודפס מרוקאי, מחבר "כף נחת" על המשנה יצחק גבאי (מו"ל) – יהודי טורקי, מו"ל העיתון איל טלגרפו ליטל גבאי – זמרת ישראלית עינת גבאי יהודה – שחיינית עבר ישראלית עליזה גבאי – זמרת ישראלית רינת גבאי – זמרת ושחקנית רועי גבאי – ראש עיריית יבנה רמזי גבאי – איש עסקים ישראלי ואלוף-משנה במיל' ששון גבאי – שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג

הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (באנגלית: Football League First Division) הייתה הדרגה העליונה של הכדורגל האנגלי כולו בין השנים 1888 ו-1992, והדרגה העליונה של הפוטבול ליג בין השנים 1993 ו-2004. הפוטבול ליג נוסדה ב-1888 על ידי דירקטור אסטון וילה ויליאם מקגרגור. היא הייתה מורכבת בתחילה מחטיבה (ליגה) אחת שכללה 12 מועדונים (אקרינגטון, אסטון וילה, בלקברן רוברס, בולטון וונדרס, ברנלי, דרבי קאונטי, אברטון, נוטס קאונטי, פרסטון נורת' אנד, סטוק, וסט ברומיץ' אלביון ווולבס) ונודעה בשם הפשוט "הפוטבול ליג". כאשר נוספו לליגה מועדונים מהפוטבול אליאנס המתחרה ב-1892, היא הפכה למפעל המחולק לשתי ליגות; הליגה המקורית הורחבה (שתי הקבוצות הטובות ביותר מהאליאנס הצטרפו) ושמה שונה ל"ליגה הראשונה של הפוטבול ליג" (First Division), בעוד יתר המועדונים מהאליאנס הוכנסו לליגה חדשה, הליגה השנייה של הפוטבול ליג (Second Division). במשך 100 השנים הבאות, הליגה הראשונה הייתה הדרגה הגבוהה מבין הליגות המקצועניות במבנה הליגות בכדורגל האנגלי, כאשר מתחתיה היו שלוש דרגות נוספות של הפוטבול ליג. לאחר מכן, ב-1992, 22 המועדונים שהרכיבו את הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בחרו לפרוש מהפוטבול ליג והקימו את הפרמייר ליג, שכעת כללה את המועדונים החזקים והעשירים ביותר באנגליה. כתוצאה מכך, הפוטבול ליג אורגנה מחדש, והליגות השנייה, השלישית והרביעית שינו את שמן לראשונה, השנייה והשלישית בהתאמה. הליגה הראשונה, שנשארה הדרגה הגבוהה של הפוטבול ליג, הפכה לדרגה השנייה במערכת הליגות השלמה של הכדורגל האנגלי, ולפיכך המועדונים המובילים בליגה ירשו את שיטת העלייה במשחקי פלייאוף מהליגה השנייה הישנה. הליגה הראשונה של הפוטבול ליג הפכה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לפני פתיחתה של עונת 2004/2005, בשל סיבות מסחריות. הליגה החדשה הייתה לדרגה השנייה של הכדורגל האנגלי. מועדונים ששיחקו בליגה הראשונה של הפוטבול ליג בתור הדרגה העליונה, אך לא בפרמייר ליג, ביניהם: אקרינגטון (במקור, כיום אקרינגטון סטנלי), ברדפורד פארק אוונו, ברנטפורד, בריסטול סיטי, ברי, קארליסל יונייטד, דרוון, גלוסופ נורת' אנד, גרימסבי טאון, לייטון אוריינט, לוטון טאון, מילוול, נורת'המפטון טאון, נוטס קאונטי, אוקספורד יונייטד, ופרסטון נורת' אנד . נוטס קאונטי הייתה בליגה הראשונה בעונה האחרונה שלה לפני יצירתה של הפרמייר ליג. סטוק סיטי הצטרפה לפרמייר ליג לראשונה בעונת 2008/2009, קארדיף סיטי הצטרפה לפרמירי ליג לראשונה בעונת 2013/2014, האדרספילד טאון ו-ברייטון אנד הוב אלביון הצטרפו לפרמייר ליג לראשונה בעונת 2017/2018. מבין קבוצות אילו, ופרסטון זכתה באליפות אנגליה; אקרינגטון נסגרה; ברדפורד פארק אוונו, דרוון וגלוסופ הן כיום קבוצות "מחוץ לליגה" במשך שנים רבות מאחר שהן משחקות מתחת לפוטבול ליג השנייה, הדרגה הנמוכה כיום של הפוטבול ליג. לוטון הצטרפו לראשונה בעונת 2022\2023 הליגה הראשונה הייתה מורכבת בתחילה מ-12 מועדונים מייסדים; מאז נוסתה מספר פעמים הרחבה של הליגה כאשר הכדורגל הפך ליותר פופולרי ומספר הקבוצות שעלו גדל. בשנות ה-80 המאוחרות הייתה סדרה של הקטנת מספר הקבוצות, על אף שהיא חזרה למצב הקודם לאחר מכן. להלן רשימת השינויים בגודל הליגה: מ־1995 עד 2004 היא הייתה הדרגה השנייה של הכדורגל המקצועני באנגליה (מאז 1995) 29 מועדונים לאורך ההיסטוריה זכו באליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג. מדיה וקבצים בנושא הליגה הראשונה של הפוטבול ליג בוויקישיתוף
לרו ולרינה

האל לרו (Lero) וזוגתו האלה לרינה (Lerina) הם אלי העיר לרין שבגאליה (כיום בפרובאנס שבצרפת) על פי המיתולוגיה הקלטית. בעיר היה מרכז פולחנם של שני האלים, והתגלו במקום כתובות המוקדשות לשני האלים. Miranda Green, Dictionary of Celtic Myth and Legend, Thames and Hudson Ltd., London, 1997 אלים בריטיים וגאליים
פתולוגיה של מערכת הנשימה

פתולוגיה של מערכת הנשימה היא ענף העוסק במגוון המחלות הקיימות במערכת הנשימה. מערכת זו כוללת בין היתר את האף, הסינוסים, הלוע, תיבת הקול, קנה הנשימה, הסמפונות, הריאות והאדר. לרוב מקובל לחלק את מערכת הנשימה לחלק המוליך (מהאף ועד להסתעפויות הקטנות ביותר של הברונכים) ולחלק התחתון יותר, המורכב מנאדיות הריאה ונקרא החלק הרספירטורי. הפתולוגיות במערכת הנשימה נחלקות בהתאם לאיבר עצמו כמתואר בתוכן העניינים להלן. ערכים מורחבים – סינוסיטיס, דלקת האוזן החיצונית, דלקת האוזן התיכונה מומים מולדים של הברונכים- אטרזיה, היצרות, ציסטות ופיסטולות דלקות של הברונכים- ברונכיטיס חריפה, ברונכיוליטיס חריפה (ברונכיוליטיס חדה) מחלות חסימתיות של הריאה- COPD- ברונכיאקטזיס, אסתמה, נפחת, ברונכיטיס כרונית מומים מולדים של הריאה- אגנזיס של הריאה, אפלזיה, היפופלזיה, מום ציסטי. דלקות וזיהומים של הריאה- דלקת ריאות חיידקית, דלקת ריאות ויראלית, זיהום ריאתי, מחלות פטרייתיות, דלקת ריאות בלתי זיהומית, מורסה ריאתית. תמט הריאות מחלות ווסקולריות של הריאה- בצקת ריאות, תסמונת מצוקה נשימתית חריפה - ARDS, תסחיף ריאתי, אוטם ריאתי, יתר לחץ דם ריאתי. מחלות ריאה אינטרסטיציאליות, רסטריקטיביות, מפושטות- פנאומוקוניוזיס (סיליקוזיס, אסבסטוזיס, מחלת כורי הפחם). פנאומוניטיס אינטרסטיציאלית חיסונית ופיברוזיס, מחלות אינטרסטיציאליות עם אטיולוגיה בלתי ברורה (סרקואידוזיס, גרנולומטוזיס ע"ש ווגנר) גידולי הריאה סיבוכים ריאתיים אצל חולים מוחלשים חיסונית ערך מורחב – פתולוגיה של האדר נוכחות נוזלים או אוויר בחלל האדר (פלאורה), דלקת האדר, גידולי האדר. פולמונולוגיה תבנית פתולוגיה בוויקיפדיה האנגלית מדיה וקבצים בנושא פתולוגיה של מערכת הנשימה בוויקישיתוף פתולוגיה של מערכת הנשימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נחל דן

נַחַל דָּן (בערבית: נַהְר דַאנִי) הוא הגדול במקורות הירדן. הנחל זורם מעין דן בשמורת טבע תל דן ובהמשך מתאחד עם נחל חרמון ונחל שניר היוצרים ביחד את נהר הירדן. עֵין דָּן, מקורו העיקרי של נחל דן, (בערבית: עין אל לידאני) הוא מעיין ענק בתחום שמורת טבע תל דן, הנובע במאות נקודות על פני שטח של 30X40 מ' לערך, ברום של כ-190 מ' מעל פני הים. עין דן שופע 8 מ"ק מים לשנייה, וזאת ברמה גבוהה מאוד של קביעוּת ועקביוּת. בכך הוא מספק בממוצע שנתי כחצי מכל מימי הירדן המאוחד. עין דן הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר במזרח התיכון[דרוש מקור][מפני ש...]. התנודות בכמות-המים של הדן בין חודש השיא לחודש השפל, ובין שנה גשומה לשנה שחונה – קטנות מאוד. מכאן שבקיץ ובסתיו, ובמיוחד אחרי שנת בצורת, כאשר פוחתים מאוד מימיהם של שאר מקורות הירדן, תורם הדן את רוב מימיו של הירדן. ואילו בימי שיטפון בחורף, אחרי שבוע של גשם חזק, גואה החצבני מאוד, וחלקם היחסי של מי הדן בירדן קטן. נוסף לכך, נובעים מימיו של נחל דן גם ממעיינות נוספים בסמוך למעיין העיקרי שזכו לשם נפרד: עין לֶשֶׁם או "מעיינות התל" (בערבית: עין תל אל קאדי). מעיינות אלה בוקעים במרחק של כ-150 מ' מעין דן, וברום של כ-10 מ' גבוה יותר. העובדה שמקור שני מעיינות אלה באותו אוגר מוכחת לא רק מהדמיון בהרכב המים ובטמפרטורה שלהם, אלא גם באירוע חריג: ב-20 באפריל 1995 נעכרו פתאום מי עין-דן, ככל הנראה בעקבות התמוטטות של אדמה שארעה בחללים התת-קרקעיים שהמים זורמים בהם מהחרמון לעבר המעיין. באותו זמן נעכרו גם מי עין לשם באותה מידה בדיוק. עין לשם מספק פחות מעשירית ממי הדן, והשינויים בשפיעתו גדולים יותר, אולם אין מדידות מפורטות שלו. מעיינות דן, יחד עם עין בניאס, מהווים בית גידול לתולעת השטוחה והאנדמית Dugesia golanica. נחל דן הוא מיוחד במינו וחריג ביותר מבחינה הידרוגרפית: הוא חסר אגן ניקוז כלשהו. הוא יוצא מנקודה אחת, עין דן, ובהמשכו איננו מצרף אליו יובלים, כדרכו של נחל רגיל, אלא להפך: מתפצל לפלגים אחדים. חלק מפלגים אלה זורם אל החצבני, אחרים אל הבניאס, ואחרים שבים ומתאחדים וחוזרים להיות נחל דן. קשה לבדוק כיום, אחרי אלפי שנות חקלאות אינטנסיבית ושימוש במי הדן, מהלכו של איזה מן הפלגים האלה הוא טבעי, ואיזה פלגים אינם אלא תעלות השקיה מעשה ידי אדם. הפלגים העיקריים, ממערב למזרח, הם: שניר ("פלדי") צפוני ודרומי, קורן, הגושרים, טל, דן, ליש ("הברווזים") ולֶשֶׁם. מלבד פלגים אלה נלקחים מים רבים מן הדן בצינורות המובילים אל מפעל "הדן המערבי" (או "חצבני-דן"), "הדן המזרחי", והיישובים דן, דפנה ושאר ישוב. עד לשנת 1970 היה לנחל דן אגן ניקוז זעיר בן 24 קמ"ר. מאז הוטה אגן-ניקוז זה לעבר החצבני, ועתה אין לדן אגן-ניקוז כלל. הטיה זו נועדה לשמור על ניקיון מי הדן בפני זיהום משטח אגן-הניקוז. בכך נמנע זיהום משני סוגים: זיהום במי-שיטפונות בעקבות גשם חזק, שהיה גורם בעבר מדי-פעם להעכרה קשה של מי-השתייה שנשאבו מהדן ליישובים הסמוכים, וזיהום אפשרי מדליפה בצינור הנפט הטרנס-ערבי (T.A.P. line) העובר בשטח הניקוז המקורי של הנחל. השטח מנוקז כעת לחצבני, באמצעות "תעלת נוחיילה", ובמהלכה הוקמו מִתְקָנִים שונים לעצירת דליפה אפשרית של נפט. נחל דן, 1940 נחל דן בדפנה מתקן לסינון מים מתוקים מנחל דן, 1953. פעילי תנועת נוער מטיילים באזור הסכר נחל דן, 1953 זרימה בנחל דן זרימה בנחל דן תל דן שמורת טבע תל דן נחל דן אתר 'למטייל' נחל דן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נחל דן (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית איתן לשם, סכר המחלק על נחל דן, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2022 ‏D.golanica באתר www.lifedesks.org.
לרו

האם התכוונתם ל... לרו – אל מהמיתולוגיה הקלטית; אלחנדרו לרו – מנהיג המפלגה הרפובליקנית הרדיקלית בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה; גסטון לרו – עיתונאי וסופר צרפתי.
רכבת החיים

רכבת החיים (בצרפתית: Train de vie) הוא סרט קולנוע צרפתי בבימויו של ראדו מיכאילאנו (Radu Mihăileanu). הסרט שיצא להקרנות בבתי הקולנוע בשנת 1998, גרף פרסים רבים בפסטיבלים שונים בעולם. הסרט הופק ויצא במקביל לסרט "החיים יפים", אך לא זכה להד תקשורתי עולמי כמותו. בדומה לסרטים "החיים יפים" ו"יעקב השקרן", מציג "רכבת החיים" את השואה כטרגיקומדיה, תוך שימת דגש על הפן המוזיקלי וההומוריסטי ועל מגוון דמויות. לפני תחילת ההפקה שלח מיכאילאנו את התסריט לרוברטו בניני כדי לשכנעו לקבל תפקיד בסרט, אך בניני סירב בטענה שהוא עובד על הסרט שלו "החיים יפים". עלילת הסרט מתרחשת בשטעטל קטן במזרח אירופה. ערב אחד בשנת 1941 מגיע שלמה, שוטה העיירה, ובפיו חדשות: כל היהודים מהיישובים הסמוכים נרצחים על ידי הגרמנים או מגורשים ליעדים לא ידועים, ועיירתם היא הבאה בתור. מועצת חכמי הכפר מתכנסים כדי למצוא דרך להציל את הקהילה, אך דווקא שלמה הוא שמציע את הרעיון המבריק – "לסדר" את הנאצים על ידי רכבת גירוש מזויפת: תושבי השטעטל ירכשו קרונות וקטר, ויובילו את עצמם ברכבת – שבה חלקם יהיו בתפקיד היהודים וחלקם בתפקיד הגרמנים – הלאה מסכנת ההשמדה באירופה אל ביטחון אישי בארץ ישראל. התוכנית יוצאת לפועל, ובני העיירה חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות: ה"נאצים" נוטים לקחת את תפקידם ברצינות רבה מדי וה"קורבנות" מתחילים לקרוא לעצמם קומוניסטים ולהילחם ב"אויביהם", כאשר ברקע החשש המתמיד מפני הנאצים האמיתיים. שלמה, שוטה העיירה – ליונל אבלנסקי (Lionel Abelanski) רבי הכפר – קלמן אררי (Clement Harari) יענק'לה, רואה החשבון של הכפר – ברונו אברהם-קרמר (Bruno Abraham-Kremer) אסתר, היפה של הכפר (שסביבה מתנהל קו העלילה הרומנטי) – אגתה דה לה פונטן (Agathe De La Fontaine) יוסי, היהודי הקומוניסט – מישל מולר (Michel Muller) סמי, אהובה של אסתר, המצטרף לקומוניסטים – מיכאי קאלין מרדכי, שמשחק את תפקיד הנאצי ברכבת – רופוס (Rufus) בתפקיד שרה מופיעה מארי-ז'וזה נאט. פסקול הסרט, שנכתב על ידי גוראן ברגוביץ', כולל מוזיקה רומנטית המשלבת נעימות כינור וחליל, מוזיקה חסידית ומוזיקה צוענית. הסרט זכה במספר רב של פרסים, ביניהם: פרס הביקורת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סאו פאולו, 1998 פרס הביקורת בפסטיבל הסרטים של ונציה, 1998 פרס אהוב הקהל בפסטיבל סאנדנס, 1999 פרס דויד בקטגוריות הסרט הזר בפסטיבל דונאטלו, 1999 פרס הסרט הזר בפסטיבל לאס וגאס, 2000 "רכבת החיים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רכבת החיים", באתר AllMovie (באנגלית) "רכבת החיים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רכבת החיים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "רכבת החיים", באתר Metacritic (באנגלית) "רכבת החיים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מחוזות קוסובו

מבחינה אדמיניסטרטיבית קוסובו מחולקת ל-7 מחוזות (Komuna - קומונה באלבנית, Okrug - אוקרוג בסרבית). מדיה וקבצים בנושא מחוזות קוסובו בוויקישיתוף
דלקת האוזן החיצונית

דלקת באוזן החיצונית היא דלקת אוזן העלולה להופיע אצל אנשים אשר שוחים הרבה ונמצאים בבריכות. אורכה של תעלת האוזן החיצונית הוא כ 2.5 ס"מ. חלקה החיצוני בנוי מסחוס האפרכסת ומצופה בעור, והחלק הפנימי מורכב מעצם הרקה ללא סחוס, ומצופה בעור בלבד. במידה ויש זיהומים בחלק הפנימי, הסכנה להתפשטות של הזיהום לעצם היא גדולה למדי. תעלת האוזן החיצונית מכילה גם את שעוות האוזניים אשר משמנת את התעלה, מונעת כניסה של זיהומים ובעלת אפקט אנטי דלקתי. דלקת באוזן החיצונית יכולה להופיע אצל אנשים אשר שוחים הרבה ונמצאים בבריכות ומכאן כינויה באנגלית: swimmer's ear. על הלוקים בדלקת האוזן החיצונית להימנע מחשיפה למים במשך מספר ימים ולרוב הדלקת עוברת לבד. ואולם, יש מצבים בהם קיימים זיהומים חזקים מאוד באוזן החיצונית (malignant otitis externa) אשר מופיעים בעיקר אצל חולי סוכרת. הזיהום פוגע בחלק התיכון של האוזן החיצונית ובזיז הפטמתי (Mastoid process) של עצם הרקה. גורמי המחלה הם במרבית המקרים חיידקים בסוג Pseudomonas, אך גם חיידקי Streptococcus יכולים לגרום לכך. הסימן העיקרי הוא כאב באוזן, המוחמר בעת הנעת האפרכסת, יש בצקת ואודם של תעלת השמע ולעיתים יש הפרשה מוגלתית. לא תמיד דלקת זו מלווה בחום, והסכנה העיקרית שבה היא התפשטות לאזורים אחרים. הטיפול הוא אנטיביוטי, ולעיתים די בטיפול מקומי הכולל טיפות אוזניים. סיבה נוספת לדלקת היא שימוש במקל ניקוי אוזניים לניקוי תעלת האוזן משעוות אוזן: העמדה הרווחת בקרב רופאים היא כי שימוש זה מיותר ויכול להזיק, שכן השעווה נועדה להגן על תעלת האוזן מפני דלקות, והסרתה הופכת את התעלה לפגיעה יותר. בנוסף, השימוש עלול לשרוט את עור התעלה ולגרום לזיהום. מחקר שנערך במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל מצא קשר בין שימוש במקלות אוזניים לשכיחות דלקת האוזן החיצונית בקרב ילדים. פתולוגיה של מערכת הנשימה מדיה וקבצים בנושא דלקת האוזן החיצונית בוויקישיתוף דלקת האוזן החיצונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דלקת האוזן התיכונה

דלקת האוזן התיכונה (Otitis media) היא דלקת הנגרמת לאחר חוסר אוורור תקין בחלל האוזן דבר שגורם לרירית האוזן התיכונה להפריש תפליט אל החלל. דלקת חריפה של האוזן התיכונה דלקת כרונית של האוזן התיכונה דלקת אוזן תיכונה תפליטית היא מחלה מאוד שכיחה בקרב ילדים במיוחד בשש השנים הראשונות בחייהם, בגילאים יותר מבוגרים המחלה הופכת להיות נדירה יותר. דלקת האוזן התיכונה נמשכת ברוב המקרים מספר ימים עד לשבוע ללא טיפול תרופתי. פגיעה ב דרכי הנשימה העליונות מווירוס או חיידק שהתפשט דרך חצוצרת השמע. נקב בעור התוף. העברת הגורמים בדם כמו אלח דם. החולה יסבול מכאבי אזניים תחושת מלאות בחלל האוזן וירידה בשמיעה אך לעיתים, כאשר הדלקת ממקור חיידקי או דלקת ויראלית, יחווה החולה גם חום גבוה, שלשול או הקאה, תשישות ואדישות לסביבה. האבחנה מתבצעת על ידי הסתכלות באוטוסקופ או במיקרוסקופ מיוחד שנמצא בשימושם של רופאי אף־אוזן־גרון. משככי כאבים בצורת טיפות מסוגים שונים המוזלפות ישירות לחלל חצוצרת השמע. מתן טיפול באנטיביוטיקה בטיפות אוזניים או בכדורים או סירופ המקטינה את הסיכוי לסבול מסיבוכים. שאיבה או שטיפה סטרילית של הנוזל התפליטי המצטבר בתעלת השמע על ידי רופא אף אוזן גרון. דלקת אוזן תיכונה תפליטית מוגדרת כהצטברות נוזלים באוזן התיכונה ללא תסמיני דלקת אוזן תיכונה חריפה. מצב זה שכיח אצל ילדים ותינוקות (בין גילאי חצי שנה ו-4 שנים). ובדרך כלל המצב חולף לאחר שלושה עד שישה חודשים. הדלקת נפוצה יותר בקרב בנים מאשר בנות. המחלה מתפשטת בעונת החורף. היא עשויה לגרור ירידה בחוש השמיעה עקב חסימת הולכת הקול אל האוזן הפנימית, בנוסף היא עלולה להוביל להפרעות בשינה, בעיות התנהגותיות, בעיות תפקודיות בבית הספר וכן בעיות בהתפתחות הדיבור והשפה. לעיתים, כאשר הנוזל חלקי, ייתכנו גם כאבי אוזניים בטיסות ובייחוד בנחיתה. אנשים מבוגרים עשויים לחלות בדלקת אוזן תיכונה תפליטית לאחר מחלת דרכי נשימה עליונות או בגלל מעבר לסביבה שבה הפרשי הלחצים מאוד גדולים. דלקת אוזן תיכונה תפליטית עשויה להיגרם לאחר דלקת בדרכי הנשימה העליונות, עקב אי ספיקה של תעלת השמע או עקב דלקת והגדלה של השקד השלישי. המחלה עשויה לחלוף ללא צורך בטיפול תרופתי, כאשר לרוב ניתן לעקוב אחר מטופל בכל 4 עד 6 חודשים עד להיעלמות הנוזלים, או עד להופעת תסמין המחייב טיפול נוסף. במידה והתסמינים אינם חולפים, או שמופיעים תסמינים חדשים - יש צורך לעיתים בהכנסת צינוריות אוורור כדי לנקז את הנוזלים, בניתוח כריתת רקמת השקד השלישי (ניתוח שאינו מומלץ בילדים מתחת לגיל 4 שנים), או בשילוב של שני אלו. מדיה וקבצים בנושא דלקת האוזן התיכונה בוויקישיתוף הערך "דלקת אוזן תיכונה", באתר ויקירפואה [1] [2] [3] דלקת האוזן התיכונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) R. M. Rosenfeld, J. J. Shin, S. R. Schwartz, R. Coggins, Clinical Practice Guideline: Otitis Media with Effusion (Update), Otolaryngology -- Head and Neck Surgery 154, 2016-02-01, עמ' S1–S41 doi: 10.1177/0194599815623467 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.