laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בז ערב

בז ערב (שם מדעי: Falco vespertinus) הוא מין של עוף דורס ממשפחת הבזיים. תחום תפוצתו מתפרש על פני מזרח אירופה, מערב, מרכז וצפון-מרכז אסיה; בחורף, הבזים נודדים לדרום-מערב אפריקה. מספרם של הפרטים ממין זה יורד, כתוצאה מציד ומאיבוד בתי גידול. זהו מין קטן-בינוני ביחס לשאר הבזים. אורכו כ-28 עד 34 ס"מ, משקלו כ-155 גרם, ומוטת כנפיו כ-65 עד 75 ס"מ. רוב גופו של הזכר כחול-אפרפר. הרגליים והחלק התחתון של הזנב אדומים, והחלק התחתון של כנפיו אפור. הגב והכנפיים של הנקבה אפורים, ראשה, בטנה וחזה כתומים, וראשה לבן ברובו. גופם של בזים צעירים חום, ובעל גוון צהבהב בבטן ובחזה; ראשם דומה בצבעו לזה של הנקבות. הבז ניזון בעיקר מצרצרים וחגבאים, אותם הוא תופס בדרך כלל בתעופה, ומחדפים, נברנים, עכברים, לטאות וקרפדות, אותם הוא תופס במרדף על הקרקע. לעיתים הוא עשוי לרחף פרק זמן קצר באותה נקודה, בעת שהוא מחפש את טרפו על הקרקע. הבזים ממין זה פעילים בעיקר בשעות הזריחה והשקיעה. זהו מין חברותי, ולעיתים רחוקות נצפים פרטים יחידאים. לאחר חזרת הבזים אל אזורי הרבייה שלהם באירואסיה, בין אמצע אפריל לאמצע מאי, מתחילה עונת הרבייה. הבזים מקננים בקבוצות, שעשויות לכלול בין עשרות לאלפי פרטים. הנקבה מטילה 3–4 ביצים בתטולה; בדרך כלל ביצה אחת מוטלת כל יומיים. שני ההורים דוגרים על הביצים במשך 27–28 ימים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 27–30 ימים. בספטמבר, הבזים נודדים חזרה אל אפריקה. מדיה וקבצים בנושא בז ערב בוויקישיתוף בז ערב, באתר ITIS (באנגלית) בז ערב, באתר NCBI (באנגלית) בז ערב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בז ערב, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) בז ערב, באתר GBIF (באנגלית) בז ערב באתר הרשימה האדומה של IUCN
הידרו-מן

הידרו-מן (באנגלית: Hydro-Man, איש המים) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #212 מינואר 1981, ונוצרה בידי הכותב דניס אוניל והמאייר ג'ון רומיטה הבן. הידרו-מן הוא האלטר-אגו של מוריס בנץ', עובד באוניית משא שנזרק מהספינה בטעות בידי ספיידרמן לאחר קרב נגד נאמור. במים להם הושלך בוצעו ניסויי קרינה רדיואקטיבית, אשר השפיעה על גופו והעניקה לו יכולת שינוי צורה למים. כאשר גילה זאת הוא יצא לנקום באחראים לכך, בהם ספיידרמן, ורדף אחריו דרך מקלחות, ביובים וצינורות כיבוי אש עד שהובס. הוא חבר לסאנדמן נגד ספיידרמן, ושניהם התמזגו ליצור בוצי אחד. הם הובסו בידי גז מיוחד שפורר את היצור, אך שניהם נפרדו ונמלטו בחיים. הוא הצטרף לצוותים שונים דוגמת תריסר המרושעים וארבעת המפחידים נגד ספיידרמן וגיבורי-על אחרים, בהם ארבעת המופלאים ומסווה ופגיון. בנץ' הצטרף לאדוני הרשע של ברדס הארגמן נגד קבוצת ת'נדרבולטס, ולאחר מכן שיתף פעולה עם שוקר. הוא הצטרף לתריסר המרושעים של הגובלין הירוק, אך הקבוצה הובסה בכוחותיהם המשולבים של ספיידרמן, החתולה השחורה, איירון מן, קפטן אמריקה, ארבעת המופלאים, דרדוויל ויילוג'אקט. הוא נכלא בכלא "הרפסודה" וברח בבריחה ההמונית שארגן אלקטרו, וניסה להטביע את ג'סיקה דרו/ספיידרוומן, מאט מורדוק/דרדוויל, פוגי נלסון ולוק קייג'. הוא נראה לאחר אירועי "מלחמת אזרחים" מנסה לשדוד בית מכירה פומבית יחד עם שוקר ובומרנג, וברח יחד איתם כאשר ספיידרמן, וור משין וקומודו הגיעו. הם נמצאו בידי צוות הסקרלט ספיידרס בעלי שריונות איירון ספיידר, והובסו. בנץ' הצטרף לארבעת המפחידים החדשים של מכשף נגד ארבעת המופלאים, ובמהלך הקרב, הוקפא באטמוספירה של טיטאן. הוא נראה חבר בצבא הפשע של הברדס והופיע באירועי "אי העכביש" כשנלחם בספיידרמן ובקבוצת בעלי הברית הצעירים. כאשר דוקטור אוקטופוס העביר את תודעתו לגופו של ספיידרמן, ספיידרמן בגופו של אוקטופוס שלח הודעה לנבלי-על שונים להביא את "ספיידרמן" אליו לכלא הרפסודה. בנץ' היה מהיחידים שהסכימו ויצאו אחר ספיידרמן, אך הוא נכלא בידי מנהל מעבדות הורייזן. מאוחר יותר התגלה כי הובגובלין המקורי העניק את אחת מתלבושותיו של בנץ' לפושע כדי שיעבוד אצלו, אך למעשה הוא לא קיבל שום כוחות-על. בנץ' חזר באירועי "מארוול החדשה והשונה" ללא תלבושת כלל ובצורה נוזלית, ותכנן להטביע את ניו יורק במים מזוהמים אלמלא ישולם לו כופר מראש. ספיידרמן הופיע וכמעט וסיכל את מזימתו, אלמלא דדפול הופיע ולקח אותו מהמקום. מאוחר יותר, בנץ' נלחם בספיידרמן ובדדפול, וספיידרמן זרק את דדפול לתוך בנץ', גרם לפיצוץ רימוניו והביס אותו. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס
Blackthorn

Blackthorn (בלק ת'ורן, "קוץ שחור") היא להקת מטאל גותי מרוסיה שמורכבת מנשים בלבד. הלהקה מנגנת מטאל גותי משולב בדת' מטאל סימפוני עם שירת היפה והחיה כאשר את הגרואלינג מבצעות הזמרות (ולא מבצע זכר כפי שבדרך כלל קורה בלהקות דת' מטאל, דום-דת' ומטאל גותי). הלהקה הוקמה ב-2004 במוסקבה אך הרכבה התייצב רק ב-2009, אז הוציאה את שני אלבומיה הראשונים. הלהקה מורכבת מנשים בלבד, תופעה ייחודית בסצנת המטאל. חברות הלהקה משתמשות רק בכינויים במקום בשמן המלא. Aina, Stray Away Cantatrice - סולנית סופרנו וגרואלינג, מחברת שירים (2004 - היום) Elvira, Six String Alchemida - גיטרה, גרואלינג, קלידים, הלחנה (2007 - היום) Greta, Adust Anomic Suicide - גיטרת באס (2009 - היום) Varaska, Mortiferous Winter Blastphemy - תופים (2009 - היום) Less, Midnight Obscurant Violince - כינור (2010 - היום) Alexander Karpukhin - תופים Lydia - גיטרות (2004–2007) Verbena - גיטרת באס (2005–2009) Olga - קלידים (2005–2007) Freya - קלידים (2008–2010) The Prologue of Eschaton - דמו, 2007 Gossamer Witchcraft - אלבום אולפן, 2009 Аранеум - אלבום אולפן, 2009 Codex Archaos - אלבום אולפן, 2011 Era Obscura - סינגל, 2012 Sister September - סינגל, 2013 Blackthorn, ברשת החברתית פייסבוק Blackthorn, ברשת החברתית VK Blackthorn, סרטונים בערוץ היוטיוב Blackthorn, באתר Last.fm (באנגלית) Blackthorn, באתר MusicBrainz (באנגלית) Blackthorn, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) Blackthorn, באתר Discogs (באנגלית) Blackthorn, באתר Songkick (באנגלית) Blackthorn, באתר בנדקמפ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זרוע פרסאוס

זרוע פרסאוס היא אחת משתי זרועות ספירליות מרכזיות של גלקסיית שביל החלב. הזרוע השנייה נקראת זרוע מגן-קנטאור. זרוע פרסאוס מתחילה בקצה הדיסטלי של שביל החלב. בעבר, אסטרונומים סברו כי זרוע פרסאוס נמצאת במרחק 13,000 שנות אור ממערכת השמש שלנו. אך כיום, אסטרונומים סבורים שזרוע פרסאוס נמצאת במרחק 6,400 שנות אור ממערכת השמש שלנו. שביל החלב הוא גלקסיית מוט ספירלית עם שתי זרועות מרכזיות ומספר זרועות או שלוחות זעיר. לזרוע פרסאוס רדיוס של כ 10.7 פארסק והיא נמצאת בין זרוע ברבור לבין זרוע מגן-קנטאור. הזרוע נקראת על שם קבוצת הכוכבים פרסאוס, כפי שניתן לראות מכדור הארץ. כיום, משערים כי השלוחה המקומית ידועה כזרוע אוריון-ברבור, שכולל את מערכת השמש ואת כדור הארץ וממוקם בתוך זרוע פרסאוס, הוא שלוחה של זרוע פרסאוס, אך זה לא מאושר סופית. הזרוע הספירלית פרסאוס מכילה מספר עצמים מקטלוג מסיה: ערפילית הסרטן, M36,‏ M37,‏ M38,‏ M52 ו-M103. מדיה וקבצים בנושא זרוע פרסאוס בוויקישיתוף זרוע פרסאוס, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
אברהם זוסמן

אברהם זוסמן (1861 - 9 במאי 1943) היה אגרונום, אחד מחברי ביל"ו. זוסמן נולד בעיר הנמל אודסה שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), קיבל חינוך יהודי מסורתי וחינוך כללי. לאחר סיום לימודיו היסודיים הוא החל לעבוד בבית מסחר בעיר, אך לבסוף החליט להמשיך בלימודיו והחל לפקוד בית ספר ממלכתי. לעומת יהודי רוסיה אחרים שבסיום בית ספר היו פונים ללימודי רפואה ומשפטים, פנה זוסמן ללימודי חקלאות והיה ככל הנראה יחד עם מנשה מאירוביץ ליהודים הראשונים ברוסיה שלמדו מקצוע זה. הם פנו להמשך הלימודים במכון לחקלאות וייעור בפילבה, הם סיימו את לימודיהם במכון זה ב-1882 והוכרו כאגרונומים מוסמכים. הסמכתו הייתה מקבילה לאירועי סופות בנגב והוא יחד עם חברו לספסל הלימודים, מנשה מאירוביץ ואגרונום יהודי נוסף, יעקב רוסטובסקי הצטרפו אל הביל"וים. שני חבריו עלו לארץ, אך זוסמן בחר להישאר ברוסיה וללמד את מקצוע החקלאות ליהודים. ב-1882 הוא הוזמן על ידי יק"א למושבה יהודית חקלאית נובופולטבקה, במושבה תפקד זוסמן בתור מנהל בית הספר ופעל להטמיע את לימודי החקלאות בתור מקצוע לימודים. ב-1885 פתח זוסמן חווה חקלאית קרוב לאודסה כדי להכשיר יהודים אחרים במקצועות החקלאות (כוונתו הייתה שיהודים שעברו את ההכשרה יממשו אותה קודם כל בארץ-ישראל). זוסמן כתב מספר ספרי לימוד בנושא חקלאות. בשנת 1900 נשלחו זוסמן, אחד העם ואישים אחרים לארץ ישראל כדי לבחון את המצב של המושבות היהודיות. בכינוס השני של צעירי ציון שהתקיים במאי 1917 ברוסיה הוחלט לעסוק בהכשרה חקלאית של החלוצים בטרם הגעתם לארץ ישראל. כך קמו מספר חוות חקלאיות לצורך הכשרת חלוצים, בין היתר חודשה ב 1918 חווה חקלאית ליד אודסה בחווה זו היו כחמישים אנשי תנועת "החלוץ". בחווה פעל, בניהולו של זוסמן, בית ספר למטעי עצי פירות וירקות. הפעילות נתמכה על ידי ההסתדרות הציונית והועד האודסאי. בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. הוא לא הצליח למצוא משרת הוראה בארץ ישראל, אך קק"ל העמידה לו חלקת אדמה בת 8 דונמים בנחלת יהודה. זוסמן נפטר ב-1943 בכפר סבא ונקבר בבית עלמין גני אסתר. 'זוסמן, אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 215. (הספר בקטלוג ULI) מאירה יעקבא, מהמכון בחרסון לצ'ולענט של ביאליק, עת־מול 238, עמ' 15–18. אברהם זוסמן, באלבום המשפחות של עדת ראשון לציון דוד תדהר (עורך), "אברהם זוסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3589 יעקבא, עמ' 15. יעקבא, עמ' 16. דוד תדהר (עורך), "אברהם זוסמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3589 יצחק מאור, התנועה הציונית ברוסיה, ירושלים: הספרייה הציונית, הוצאת מאגנס, תשמ"ו-1986, עמ' 485. מערכת, העורך נחום סוקולוב, תנועת "החלוץ", הצפירה 28, 1918
מריה דל סרו

מריה דל סרו (בספרדית: Maria Del Cerro; נולדה ב-20 במרץ 1985) היא שחקנית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה, ומעצבת אופנה ארגנטינאית. התפרסמה בשל תפקידה כמלודי פס בטלנובלה "כמעט מלאכים". החלה את קריירת הדוגמנות בתוכנית המציאות SúperM לדוגמניות בשנת 2002, ובכך הפכה לאחת הדוגמניות המובילות של ארגנטינה. את קריירת המשחק החלה בשנת 2007 כאשר ביצעה תפקיד קטן בטלנובלה "רומיאו ויוליה". בשנת 2008 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של הטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" פרי יצרה של כריס מורנה, בדמותה של מלודי פס, לצד אמיליה אטיאס, מריאנה אספוסיטו, אאוחניה סוארס, ניקולאס ריירה, ניקולס ואסקס, חואן פדרו לנסאני וגסטון דלמאו. בשנת 2011 שיחקה בסדרה  "Los únicos" ("היחידים")  בתפקיד קרוליינה לצד מריאנו מרטינס, ניקולס ואסקס וחימנה ברון. בשנת 2012 הצטרפה לצוות השחקנים באופרת הסבון "לובו", ובאותה שנה שיחקה בטלנובלה "אהבה מתוקה". בשנת 2013 שיחקה במיני סדרה "Sandiacon vino" והחלה לשחק בסרט הראשון שלה "Catolicos Chicos". בשנת 2016 השתתפה בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיא הודחה בחצי הגמר. בשנת 2018 השתתפה שוב בתוכנית בעונה ה-13 שלה, ושוב הודחה בחצי הגמר. בשנת 2017 שיחקה בסדרה אגרוף בלב לצד חוליה קאלבו וויקטוריו ד'אלסנדרו בשנת 2024 החלה לשחק בסדרה של כריס מורנה מרגריטה לצד איסבל מסדו חוליה קאיבו ,ובנחמין רוחאס. מריה דל סרו מכונה כמרי על ידי חברים ובני משפחה. בין השנים 2008–2010 הייתה בזוגיות עם השחקן בנחמין רוחאס. בן זוגה כיום הוא חיימה בואקט. ב-23 באוגוסט 2015 נולדה בתם הראשונה, מילה, וב-15 באפריל 2020 נולדה בתם השנייה, קאלה. מדיה וקבצים בנושא מריה דל סרו בוויקישיתוף מריה דל סרו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
פלוראוביס

פלוראוביס (שם מדעי: Pelorovis, "כבש מפלצתי") הוא סוג של פר אפריקאי שנכחד. הפלוראוביס הופיע בפליוקן, כ-2.5 מיליון שנה לפני זמננו ונכחד בפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה או בהולוקן לפני כ-4,000 שנה. מחקר שנערך בשנים האחרונות מערער על תקופות של הסוג וטוען שהוא אינו מונופילטי ובעצם 4 מיניו שייכים לשני סוגים: אחד הקרוב לשור הבר והשני לתאו אפריקאי. גולגולת של P. oldowayensis איור של המינים (משמאל לימין) Pelorovis antiquus, P. turkanensis & P. oldowayensis ציורי מערות של "פר גדול" מלוב, שייתכן ותיאר את P. antiquus הפלוראוביס דמה לתאו אפריקאי אך היה גדול יותר ובעל קרניים ארוכות ומעוקלות בהרבה. הוא שקל כ-1,200 ק"ג בממוצע אך הגדולים שבזכרים הגיעו גם למשקל של 2 טון (2,000 ק"ג). הפלוראוביס היה אחד הפריים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם בסדר גודל של ביזון גדול-קרניים (Bison latifrons). הפלוראוביס מהמין Pelorovis oldowayensis היה בערך בגודלו של תאו אפריקאי אך עם רגליים יותר ארוכות וראש מוארך. הפלוראוביס מהמין Pelorovis antiquus היה בגודל דומה אך מוצק וחסון יותר. ליבות הקרן העשויות עצם היו באורך של מטר אחד, וכאשר היו מכוסות בקרטין (בעת שהייצור היה חי, שכן קרטין לא שורד תהליכי התאבנות) אורכן יכל להגיע אף ל-2 מטר. הקרניים פנו הרחק מהראש והתעקלו החוצה, במינים מסוימים (Pelorovis oldowayensis ו- Pelorovis turkanensis) אף יצרו עיקול בצורת חצי מעגל. הקרניים של Pelorovis antiquus היו גם הן מרשימות, אך דמו יותר לאלו של תאו מים אסייתי, דבר שבהתחלה הוביל לסווגו תחת הסוג Bubalus. המין Pelorovis antiquus נכחד בערך לפני 12,000 שנה מדרום ומזרח אפריקה. מאובנים וראיות ארכאוזאולוגיות מראות שהוא חי בצפון אפריקה עד לפני 4,000 שנה - אז נכחד. המין Pelorovis oldowaywensis חי באפריקה שמתחת לסהרה ונכחד לפני 800,000 שנה. המאובנים השלמים ביותר של Pelorovis oldowayensis נמצאו בערוץ אולדובאי בטנזניה. שלד שלם של Pelorovis antiquus נמצא ליד דג'לפה באלג'יריה. לפטובוס - סוג פר מהפליסטוקן אוגנדקס - אחד הפרים הקדומים ביותר מדיה וקבצים בנושא פלוראוביס בוויקישיתוף פלוראוביס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלוראוביס, באתר GBIF (באנגלית) Alan Turner & Mauricio Anton: Evolving Eden, An Illustrated Guide to the Evolution of the African Large-Mammal Fauna. Columbia University Press, New York 2004 ISBN 0-231-11944-5 (pp. 159-167) Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9 Palmer, D., ed. (1999). The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. London: Marshall Editions. p. 281. ISBN 1-84028-152-9.
אסטרלנד

אסטרלנד (בשוודית: Österland, מילולית: "ארץ המזרח" או "הארץ המזרחית") היא ארץ היסטורית בשטח שכיום הוא שטחה של דרום פינלנד. השם היה בשימוש כטריטוריה של ממלכת שוודיה בין המאה ה-13 עד למאה ה-15. חבליה של הארץ היו: פינלנד פרופר אוסימה סטקונה סבוניה, או סאבו טבסטיה ערך מורחב – היסטוריה של פינלנד במהלך המאה ה-13 ממלכת שוודיה החלה להתפשט לכיוון אסטרלנד (כיום כאמור דרומה של פינלנד) ולספח אותו כחלק בלתי נפרד מהממלכה השוודית. בהיסטוריוגרפיה השוודית נהוג היה במשך השנים להגדיר את התהליך כחלק ממסע הצלב השלישי, ורצונה של הכנסייה (שהתחזקה בשוודיה) להשפיע באזורים אלו, אך טענה זו לא מקובלת על ידי המחקר המודרני. על אף שתהליך ההתאגדות (סיפוח השטח לשוודיה) התבצע בתקופה שבה הארצות ההיסטוריות של שוודיה כבר אוחדו תחת ממלכה אחת, נחשבת אסטרלנד כאחת מהארצות המכוננות של ממלכת שוודיה, וזאת למרות שהפעם הראשונה שבה השתתפו בתהליך בחירת המונרך היה רק בבחירות של ה-25 בפברואר 1362 (המחצית השנייה של המאה ה-14), כאשר האקאן השני נבחר למלך שוודיה (1362-1364) בנוסף להיותו מלך נורווגיה. על פי המסורת (ההיסטוריוגרפיה השוודית), שוודים רבים היגרו למערב ודרום-מערב אסטרלנד במהלך המאה ה-13. עם זאת, עד היום לא נמצאו ראיות ארכיולוגיות למגורי שוודים מעבר לאולנד (שרשרת איים בין שוודיה ופינלנד של היום, דרום מערבית לאסטרלנד). אסטרלנד הוכרזה כ"הנסיכות הגדולה של פינלנד" על ידי המלך יוהאן השלישי בשנת 1581, ובכך הופסק השימוש ב"אסטרלנד". פינלנד נותרה חלק מממלכת שוודיה עד למלחמה הפינית ב-1808, כאשר עברה לשליטתה של רוסיה (הדוכסות הגדולה של פינלנד). ערך זה הוא קצרמר בנושא פינלנד ובנושא שוודיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנטולי בנישבסקי

אנטולי אנדרייביץ' בנישבסקי (ברוסית: Анатолий Андреевич Банишевский; 23 בפברואר 1946 – 10 בדצמבר 1997) היה כדורגלן ומאמן סובייטי-אזרי ששיחק בעמדת החלוץ. בנישבסקי נחשב לגדול שחקני נפטצ'י באקו וייצג את אזרבייג'ן בכדורגלן היובל של אופ"א. בנישבסקי התחיל את הקריירה שלו בנפטצ'י באקו אליה הצטרף בגיל 16 מקבוצת הנוער. בשנת 1966 פרץ לתודעה כאשר כבש 12 שערים בליגה והוליך את קבוצתו למקום השלישי שנחשב להישג השיא שלה בליגת העל הסובייטית ואף זומן לסגל נבחרת ברית המועצות לקראת מונדיאל 1966 בו הגיע עם הנבחרת למקום הרביעי. הוא השתתף עם הנבחרת גם ביורו 1968 ויורו 1972. בשנת 1978 פרש מכדורגל כאשר הוא העביר את כל הקריירה שלו בנפטצ'י בה כבש 136 שערים ב-288 משחקים. בשנת 1981 מונה למאמן נפטצ'י באקו בה אימן במשך שנתיים. הוא אימן בהמשך גם את: אוטומוביליסט מינגצ'ביר, הנבחרת הצעירה של בורקינה פאסו וקפאז. בשנת 1987 קיבל התקף לב ראשון אותו שרד. כעבור ארבע שנים קיבל התקף לב שני שגרם לו לאיבוד זיכרון והרופאים אף אבחנו אצלו תרדמת סוכרתית. ב-10 בדצמבר 1997 קיבל התקף לב שלישי, אותו לא שרד. אנטולי בנישבסקי, באתר Transfermarkt אנטולי בנישבסקי, באתר National Football Teams אנטולי בנישבסקי, באתר FootballDatabase.eu כדורגלן הזהב של אזרבייג'ן באתר אופ"א אנטולי בנישבסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
המקרה והטעות

המקרה והטעות הוא אלבום הסולו ה-12 (ה-11 בעברית) של היוצר והזמר שלום חנוך, שיצא במרץ 2015. האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי שלום חנוך, משה לוי ולואי להב, והוקלט באולפנו של שלום חנוך - "האולימפוס הפרטי". הסינגלים שיצאו מן האלבום היו "תמיד זה עכשיו" ו"אנשים" (שבוצע לראשונה בהופעת "חיות לילה" במועדון הבארבי ולאחר מכן באולפן התוכנית "גב האומה"). לסינגל "תמיד זה עכשיו" צולם קליפ בבימויו של הבמאי ואמן הווידאו יואב כהן. לסינגל "אנשים", וכן ל"פחדתי (היפותזה)" ו"חרש נושבת", צולמו קליפים בבימויו של הבמאי והעורך עודד פרבר. לאחר צאת האלבום יצא שלום חנוך לסיבוב הופעות ארצי, בין השאר במועדון הזאפה, מועדון הפורום בבאר שבע ובפסטיבל ישראל. עטיפת האלבום צולמה על ידי אלכס ליבק, ועל פי דברי חנוך, מדובר בשחזור סצנה מאחד מסרטי פדרו אלמודובר. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת).  שלום חנוך - גיטרות, קלידים, תכנותים ועיבודים משה לוי - פסנתר, המונד, אקורדיון, סינתיסייזר, גיטרה חשמלית, עיבודים והפקה מוזיקלית לואי להב - עיבודים, הפקה מוזיקלית וטכנאי מיקס רוני פיטרסון - גיטרות אבי סינגולדה - גיטרה אקוסטית ("תמיד זה עכשיו") יוסי פיין - גיטרה בס זיו הרפז - הרמוניום ("חרש נושבת"), קונטרבס ("פחדתי (היפותזה)", "סופרת גדולה"), גיטרה בס טל אבירם - קלידים, תכנותים וטכנאי Pro Tools אשר פדי - תופים גליה חי - ויולה, כינור וקולות ("פחדתי (היפותזה)", "תלוי בטונים", "תמיד זה עכשיו") הדס קליינמן - צ'לו וקולות ("פחדתי (היפותזה)", "תלוי בטונים", "תמיד זה עכשיו") נועה איילי - צ'לו ("חרש נושבת") אבישי כהן - חצוצרה ("ליל קיץ") אמיר מילשטיין - חליל צד ("לשכוח שלא טוב") ארן לביא - פנדירו ("פחדתי (היפותזה)"), טכנאי הקלטה, מיקס ומאסטרינג אלכס ליבק - צילום עטיפה יעל יעקבי - עיצוב עטיפה ריאיון ליורם סוויסה, רדיו דרום, 30 במרץ 2015
עידו הרפר

עידו הרפר (נולד ב-12 באוקטובר 1991) הוא סייף ישראלי המתחרה בסגנון הדקר. אלוף ישראל לשנים 2014–2016 ו-2018. הרפר מתאמן בסייף במסגרת מועדון הפועל כפר סבא החל משנת 2002. בשנת 2004 החל להתאמן עם המאמן אוהד בלוה. בשנת 2009 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה באודנסה שבדנמרק וזכה במדליית ארד בתחרות היחידים ובמדליית כסף בתחרות לקבוצות, כחלק מנבחרת ישראל. באליפות העולם לבוגרים שנערכה באותה שנה בטורקיה, העפיל הרפר בן ה-17 וחצי לחצי הגמר בקטגוריית הבוגרים והיה לישראלי הראשון שמגיע להישג זה כשבדרך מנצח שני אלופי עולם לעתיד לבוא. בשנת 2010 השתתף באליפות אירופה לנוער שנערכה במוסקבה ונבחרת ישראל בהשתתפותו זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בתחרות לקבוצות וסיים את השנה כמדורג 3 בעולם לנוער. בשנת 2011 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לנוער לאחר שהפסיד בקרב צמוד ליובל פרייליך. בשנת 2013 זכה במדליית כסף באליפות ישראל לאחר שהפסיד בגמר לגרגורי בסקין, ויחד עם הנבחרת השיג הישג שיא - גמר אליפות עולם קבוצתי. בשנת 2014 הנבחרת בהשתתפות עידו זכתה במקום הרביעי בגביע עולם לקבוצות ועידו השתתף באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה והגיע למקום ה-19. באותה שנה השתתף הרפר גם בתחרות מסבב הגרנד פרי בקטר ובוונקובר והפסיד בקרב הכניסה לבית הגמר (מקומות 9-16). באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכה במדליית זהב. באפריל 2015 זכה במדליית זהב באליפות ישראל לאחר שניצח את יונתן חייט. ביוני אותה שנה השתתף במשחקים האירופיים (2015) והודח בסיבוב השני. ביולי אותה שנה השתתף באליפות העולם בסייף שנערכה במוסקבה והודח בשלב חצי הגמר כשסיים במקום 12 כשהתחרה מול הצרפתי גותייה גורמייה, המדורג ראשון בעולם. תוצאה זו הספיקה להרפר כדי לקבוע את הקריטריון הישראלי לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), אך הוא לא הצליח לקבוע את הקריטריון הבינלאומי ולא נכלל במשלחת הישראלית לאולימפיאדה זו. במאי 2016 זכה במדליית זהב באליפות ישראל. במאי יום לאחר מכן זכה עם קבוצתו במקום ראשון באליפות ישראל לקבוצות. באליפות אירופה שנערכה ביוני 2022 באנטליה סיים הרפר במקום 9 בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית זכה במדליית הכסף יחד עם חבריו לנבחרת ישראל: יובל פרייליך, גרגורי בסקין ויונתן כהן. מדיה וקבצים בנושא עידו הרפר בוויקישיתוף עידו הרפר באתר איגוד הסיוף העולמי "ראיון השבוע" עם הסייף עידו הרפר, באתר הוועד האולימפי בישראל, 11 במרץ 2020 עידו הרפר, באתר התאחדות הסיף הבין-לאומית אירית גרינברג-שאול, מדליות להרפה ויארינובסקי באליפות אירופה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 בנובמבר 2009 סייף: הישג היסטורי לעידן הרפה, באתר וואלה, 4 באוקטובר 2009 מערכת וואלה! ספורט‏, סייף: מדליית כסף לישראל באליפות אירופה לנוער, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2010 ניר שועלי, דקר: יובל פרייליך ואביטל מריניוק זכו אליפות ישראל לנוער, באתר nrg‏, 13 במרץ 2011 תוצאות האליפות באתר איגוד הסייף בישראל. אורן אהרוני, סייף: עידו הרפר סיים במקום ה-19 באליפות העולם, באתר ynet, 20 ביולי 2014 ניר שועלי, סייף: הופעה מצוינת של עידו הרפר בקטאר, באתר nrg‏, 20 בינואר 2014 אורן אהרוני, באקו, סיף: דלילה חטואל הודחה בשמינית הגמר, באתר ynet, 24 ביוני 2015 אורן אהרוני, סייף: עידו הרפה הודח בשמינית גמר אליפות העולם, באתר ynet, 15 ביולי 2015 אורן אהרוני, עשו היסטוריה: נבחרת הסייף סגנית אליפות אירופה, באתר ישראל היום, 22 ביוני 2022
סמטה פלונית וסמטה אלמונית

סמטה פלונית וסמטה אלמונית הן שתי סמטאות קטנות, המקבילות זו לזו, ויוצאות מרחוב המלך ג'ורג' במרכז העיר תל אביב. הסמטאות, אשר מחוברות זו לזו בצידן המזרחי, נבנו בשנת 1922 בסגנון האקלקטי. הסמטאות הפכו עם השנים למרכז תרבותי והן מהוות את מקום משכנם של בוטיקים אופנתיים, גלריית פלונית לאומנות ומרכז אינדימדיה הישראלי. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. שמן של הסמטאות כרוך זה בזה ומסורת של אגדות אורבניות ניסו לבאר את שם הסמטאות. לפי אחת המעשיות מאיר גצל שפירא, בונה הבתים בסמטאות, ביקש לקרוא לאחת הסמטאות על שמו (ולפי גרסה אחרת, על שם רעייתו, סוניה) אך ראש העירייה, מאיר דיזנגוף לא ראה זאת בעין יפה. בסופו של דבר, החליט דיזנגוף לשנות את שמותיהן של הסמטאות כך שיהוו אי-הנצחה מושלמת לשמו של שפירא: האחת תקרא סמטה אלמונית, והשנייה סמטה פלונית. חלק מהסיפורים גורסים כי המחלוקת יושבה במחלקת שמות הרחובות, שם הוצע השם כשם זמני אשר הפך לקבוע. בקצה סמטה פלונית ניצב פסל אריה מבטון, אשר שוררת מחלוקת סביב זהות יוצרו. קרוב לוודאי שהפַסָל היה יעקב דב גורדון והוא נעזר בפסל חיים כץ. טוען נוסף הוא הפסל משה נימובסקי. הפסל הוזמן על ידי מייסד הרחובות מאיר גצל שפירא כמחווה לאשתו. הפסל היה מוזנח, לסת האריה נשברה והוא נצבע על ידי חברת פרסומת בצבע ברונזה. עיריית תל אביב יזמה את שיקום הפסל שכלל תיקון הלסת, הזנב, השבת הצבע מקורי בשיטת התזה וקביעת שלט הנצחה לפסלים גורדון וכץ. בתחילת רחוב סמטה פלונית ישנם שני עמודי בטון אפורים בצורת אובליסקים, שהיו בעבר עמודיו של שער הרחוב. פסל האריה וסמטה פלונית מופיעים על עטיפת האלבום הייתי פעם ילד של אריק איינשטיין ויוני רכטר. הסמטאות ופסל האריה מוזכרים בסיפור "השיעור לפסנתר" בספרו של שבתי טבת, "יומנים מאתמול". הסמטאות ופסל האריה מוזכרות בסדרת הילדים המבוססת על ספרם של גיורא חמיצר "רוני ותום". מבט אל סמטה פלונית 7, הבניין האחרון ברחוב, הבנוי בסגנון אקלקטי פסל האריה שבקצה סמטה פלונית לפני שיקומו האריה מהצד מדיה וקבצים בנושא סמטה פלונית בוויקישיתוף שיפוץ פסל האריה, סרטון באתר יוטיוב שיפוץ פסל האריה, באתר עיריית תל אביב פינות בעיר: סמטה פלונית, דבר, 30 במרץ 1962 דני רכט, בתי שפירא (סמטאות פלונית ואלמונית), באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" הילה טוב, בלדה לסמטה פלונית, באתר ynet, 23 ביוני 2005