laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספירומטריה

ספירומטריה (באנגלית: Spirometry) הוא המבחן הנפוץ ביותר למדידת תפקודי ריאה. בספירומטריה משתמשים במכשיר ספירומטר למדוד את פעילות הריאות על פי נפח וזרימת האוויר שנשאף וננשף. בעזרת ספירומטריה ניתן ליצור פנאומוטאקוגרף בו ניתן להיעזר באבחון מחלות כמו אסתמה, סיסטיק פיברוזיס ומחלת ריאות חסימתית כרונית. מדיה וקבצים בנושא ספירומטריה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שעון קוקייה

שעון קוקייה הוא שעון קיר בעל מטוטלת, הבנוי כבית קטן או שובך; מתוך דלת הנמצאת בחלקו העליון מגיחה, מדי שעה או מדי חצי שעה, בובה דמוית ציפור, המשמיעה צפצוף הדומה לקול הקוקייה. כשהשעון מצביע על תחילת שעה, הוא משמיע צפצופים כמספר השעה, וכשהשעון מצביע על חצי שעה, הוא משמיע צפצוף יחיד. שעון הקוקייה הומצא בשנת 1738 על ידי השען הגרמני פרנץ קטרר[דרוש מקור]. מאז המצאתם נפוצו שעוני הקוקייה מהיער השחור (שם התגורר הממציא) בעולם כולו. השעונים, בנוסף לפעולתם למדידת הזמן, הפכו לחפצי נוי המקשטים את הבית, ולשם כך הושקע מאמץ בעיצוב חיצוניותם. שעון הקוקייה הקלאסי מופעל על ידי מנגנון מכני, המקבל את האנרגיה הדרושה להפעלתו מקפיצים הנמתחים בפרקי זמן קצובים, או ממשקולות, שמושכות שרשראות מטה אט-אט, ויש החזירן מעלה כל פרק זמן קצוב. אולם, בסוף המאה ה-20 כבר לא כל שעוני הקוקייה משולבים עם מטוטלת; בתקופה זו נוצרו גם שעוני קוקייה המופעלים על ידי אנרגיה חשמלית. באזור היער השחור יש שעוני קוקייה גדולים שהוקדשו להם מבנים ייחודיים. אתר מוזיאון המוקדש לשעוני קוקייה בצ'שייר, אנגליה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז החלל סמנאן

מרכז החלל סמנאן הוא נמל החלל של איראן, וממנו משוגרים לחלל משגרי הלוויינים של סוכנות החלל האיראנית. המרכז נמצא בפרובינציית סמנאן, וכולל מתקני תשתית מסוגים שונים ובהם אתרי שיגור, אזורי מינהלה, תמיכה טכנית, ומתקני מעקב ותקשורת. מרכז החלל נחשף פומבית על ידי איראן בפברואר 2008, עת שוגר ממנו טיל ניסוי מטיפוס "קאבושגאר", שהיה אבן דרך בפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר. האתר משמש גם לבחינת טילים בליסטיים של איראן, מסדרת שיהאב (דלק נוזלי) וסג'יל (דלק מוצק). מאתר השיגור בסמנאן בוצעו עד כה השיגורים הבאים, הקשורים לתוכניותיה של איראן לחקר החלל (לא הובאו ברשימה שיגורים של טילים בליסטיים, המבוצעים אף הם מהמתחם): 4.2.2008 - שיגור טיל קאבושגאר (בחינת השלב הראשון של משגר הלוויינים סאפיר) 17.8.2008 - שיגור ראשון של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור נכשל 3.2.2009 - שיגור שני של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין אומיד הגיע לחלל. 15.6.2011 - שיגור שלישי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין ראסאד 1 הגיע לחלל. 3.2.2012 - שיגור רביעי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין נאוויד הגיע לחלל. מאי 2012 - שיגור כושל (לא דווח על ידי איראן) ספטמבר/אוקטובר 2012 - שיגור כושל והשמדת הטיל על הקרקע עם נזק לתשתיות השיגור (לא דווח על ידי איראן) במתחם סמנאן מצוי אתר שיגור הכולל משטח עגול בקוטר של כ-60 מטר, מבוטן, ומוקף בכביש שירות טבעתי. סביב המשטח עמודי תאורה המאפשרים פעילות לילית (שני השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר נערכו בלילה). במרכז המשטח מצוי מגדל שירות לטיל, הניתן להזקפה לצורך שיגור. תצלומי לוויין מראים כי בעת שאתר השיגור אינו פעיל מגדל השירות נמצא במצב אופקי. משאית תובלה מיוחדת מביאה את הטיל המשוגר אל מרכז הרחבה, ומזקיפה אותו. המגדל מורם למצב אנכי ומשטחים המחוברים אליו עוטפים את הטיל ומאפשרים לטכנאים גישה למערכות הטיל השונות. תצלומי לוויין שהפכו זמינים לכול בעדכון של תוכנת גוגל ארץ, ואשר צולמו ב-9 באוקטובר 2009, מראים בנייה מסיבית באתר, של כן שיגור חדש וקבוע, המצויד במנוף כחלק ממנו - דבר המעיד הן על המגמה האיראנית של הגדלת המשגר העתידי (מנוף יאפשר הרכבה באתר עצמו של משגר גדול) והן על הקרבה לתכנון של כן השיגור בקוריאה הצפונית, עמה יש לאיראן קשרים רבים בתחום הצבאי בכלל והטילי בפרט. ב-3 בפברואר נחשף משגר הלוויינים האיראני סימורג, אשר ישוגר ממתחם השיגור החדש. ב-31 בינואר 2011 חשפה איראן צילומים מתוך מבנה השילובים והמשגר החדש שלה. מהצילומים עולה כי ניתן יהיה לשגר בעתיד משגרי לוויינים גדולים שגובהם יכול להגיע עד ל-40 מטר. מדיה וקבצים בנושא מרכז החלל סמנאן בוויקישיתוף ניתוח תצלומי לוויין של אתר השיגור בסמנאן איראן תוכל לשגר טילים בגובה 40 מטר
פיטר לי לורנס

פיטר לי לורנס (Peter Lee Lawrence), במקור קארל אוטו הירנבך (Karl Otto Hirenbach;‏ 21 בפברואר 1945 – 19 באפריל 1974) היה שחקן קולנוע גרמני שהספיק לצבור מוניטין בתחום מערבוני הספגטי עד למותו בגיל 29. לורנס שיחק בסרטו של סרג'ו לאונה "הצלפים" ב-1965, כחברה של אחותו של קולונל מורטימר (בגילומו של לי ואן-קליף) שנרצח על ידי אינדיו. סרטים נוספים בהם שיחק: "ימים של אלימות" (1967), "הזעם של ג'וני קיד" (1967), "האיש שהרג את בילי הנער" (1967), ו"הקסם השחור" (1971). לורנס מת ב-19 באפריל 1974 כנראה מגידול במוח, אולם יש הטוענים כי התאבד.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא פיטר לי לורנס בוויקישיתוף פיטר לי לורנס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיטר לי לורנס, באתר AllMovie (באנגלית) פיטר לי לורנס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פיטר לי לורנס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איסלה מוחרס

אִיסְלָה מוּחֶרֶס (בספרדית: Isla Mujeres, "אי הנשים") הוא השם של אי ושל העיירה הנמצאת עליו במדינה המקסיקנית קינטנה רו. האי הממוקם לא רחוק מחופיו הצפון-מזרחיים של חצי האי יוקטן בים הקריבי, כ-13 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר קנקון. אורכו של האי כ-7 קילומטרים ורוחבו 650 מטרים. העיירה היא הבירה של המועצה האזורית איסלה מוחרס. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נרשמו 12,642 תושבים. העובדה שהאי ממוקם קרוב יחסית לקובה הפכה אותו לאחד היעדים המועדפים על מהגרים קובניים המנסים להסתנן לארצות הברית דרך האי בשנים האחרונות. בתקופה הפרה-קולומביאנית היה האי מקום מקדשם של אלילי בני המאיה הזקנים; אל הרפואה ואל הלידה והיה קרוי אישצ'ל (Ixchel). השם איסלה מוחרס שפירושו "אי הנשים" ניתן על ידי הספרדים שהגיעו לאי במאה ה-16 בשל העובדה שבאי נמצאו איורים רבים של אלילות מכתות שונות. בקצה הדרומי של האי היה בעבר מקדש של בני המאיה, אך בשנת 1988 סערת ההוריקן גילברט גרמה נזק קשה למקדש. חלק קטן מהמקדש שרד וכן רוב יסודות המבנה. החל משנות ה-70 התפתח ענף התיירות באופן ניכר באיסלה מוחרס בעקבות העיר השכנה קנקון. תחבורת האי מורכבת בעיקר ממוניות או רכבי גולף וקטנועים. לפי נתוני 2005 נרשמו באי כ-121 מוניות, 500 רכבי גולף ו-1,500 קטנועים. בכל חצי שעה במהלך שעות היום מפליגות מעבורות נוסעים מפוארטו חוארס או מפוארטו קנקון אל האי ובחזרה. במהלך היום מגיעים מטיילים רבים לביקור יומי באי אך היקף הפעילות יורדת בשעות הערב כשקבוצות תיירים עוזבות את האי. ישנם מספר רב של מקומות המגישים מאכלי ים טריים, וכן תבשילים מאיהיים (של בני המאיה). מחירי המלונות עשויים להיות זולים מאוד אך גם יקרים למדי כמו למשל בתי המלון באזור הדרומי-מערבי או כמו הוטל וילה רולנדי. החוף המזרחי הוא חופו של הים הקריבי שהוא סלעי וגלי יותר, ומהחוף המערבי של האי ניתן לראות את קו הרקיע של קנקון מעל המים הצלולים. בקצה הצפוני נמצא "אל סנטרו", מרכז העיירה והאזור המסחרי של האי בו חולש ציר מרכזי - רחוב אידלגו - שאליו ולסביבתו מתרכזים רוב המסעדות ומקומות הבילוי. החוף המפורסם פלאיה ביץ' גם הוא ממוקם בקצהו הצפוני של האי ששוחזר במהירות לאחר שהכתה את האזור סופת ההוריקן וילמה בשנת 2005. באי ישנו בית חב"ד מצליח בניהולו של הרב מענדי דיין והרב יוסי בן שמעון. האי איסלה מוחרס ממוקם קרוב לאחת משוניות האלמוגים הרבות, וצלילה ושנירקול הם ספורט פופולרי באי. בנוסף האי מהווה ביתם של אוכלוסיית צבי ים. לאור סכנת ההכחדה המאיימת על צבי הים באזור הוחלט להקים בקצה חופו הדרומי של האי מתקן המתמחה בהרבייה ושיקום הצבים. מתקן זה נסגר בתקופת הקורונה ומאז לא נפתח שוב.[דרוש מקור] החוף הצפוני של האי שקיעה באי חוף באי חוף באי אתר האינטרנט הרשמי של איסלה מוחרס המועצה האזורית איסלה מוחרס, קטלוג המיקומים, המזכירות לפיתוח חברתי של מקסיקו (בספרדית).
מדליית ניוברי

מדליית ג'ון ניוברי (The John Newbery Medal) היא פרס ספרותי המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) (אנ') הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA) (אנ'). המדליה מוענקת לסופרים שתרמו תרומה ניכרת ביותר לספרות ילדים אמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished contribution to American literature for children). הפרס, המוענק מדי שנה מאז שנת 1922, הוא הפרס הוותיק בעולם לספרות ילדים. הפרס קרוי על שם ג'ון ניוברי, מוציא לאור של ספרי ילדים ונוער במאה ה-18. המדליה תוכננה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן בשנת 1921 לבקשתו של פרדריק ג. מלצ'ר. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית קולדקוט). בנוסף למדליית ניוברי מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של ניוברי למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה. אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך. ועדת הפרס בוחנת אך ורק ספרים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, נכתבו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה ומיועדים לילדים. בין היתר בוחנת הוועדה את הנושא, את אופן הצגתו (בהירות, דיוק וארגון), את העלילה, את הדמויות, את הרקע ואת הסגנון. כן נבחנת התרומה לספרות. בין הזוכים, שישה סופרים זכו במדליית ניוברי פעמיים: ג'וזף קרומגולד זכה ב-1954 ו-1960 אליזבת' ג'ורג' ספיר זכתה ב-1959 ו-1962 (ובנוסף זכתה באות ההערכה ב-1984) קתרין פטרסון זכתה ב-1978 ו-1981 (ובנוסף זכתה באות ההערכה ב-1979) לויס לאורי זכתה ב-1990 ו-1994 איליין לודל קוניגסבורג זכתה ב-1968 ו-1997 (ובנוסף זכתה באות ההערכה ב-1968) קייט די-קמילו זכתה ב-2004 ו-2014 (ובנוסף זכתה באות ההערכה ב-2001) מספר סופרים זכו באות ההערכה מספר פעמים, על אף שלא זכו במדליה, ביניהם לורה אינגלס וילדר שזכתה באות ההערכה 5 פעמים, ויצחק בשביס-זינגר שזכה באות ההערכה 3 פעמים. רשימת הזוכים במדליית ניוברי: מדיה וקבצים בנושא מדליית ניוברי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדליית ניוברי מדליית ניוברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Shannon Maughan, "A Short History of the Newbery and Caldecott Medals", Publishers Weekly, Dec. 2, 2011 הספר "מסעות דוקטור דוליטל", באתר "סימניה" הספר "סוד האנדים", באתר "סימניה" הספר "גלגל על הגג", באתר "סימניה" הספר "קמט בזמן", באתר "סימניה" הספר "שמע, חתול", באתר "סימניה" הספר "המלך העליון", באתר "סימניה" הספר "הד", באתר "סימניה" הספר "הקיץ של הברבורים", באתר "סימניה" הספר "גברת פריסבי ועכברושי מב”ן", באתר "סימניה" הספר "ג'ולי של הזאבים", באתר "סימניה" הספר "מר הנשו היקר", באתר "סימניה"; מר הנשו היקר, במאגר "כנפיים" (ספרי קריאה מומלצים לגילאי 13-9) של המרכז לטכנולוגיה חינוכית הספר "שרה פשוטה וגבוהה", באתר "סימניה" הספר "שיילו", באתר "סימניה" הספר "המעניק", באתר "סימניה" הספר "שני ירחים", באתר "סימניה" הספר "אל מחוץ לאבק", באתר "סימניה" הספר "בורות", באתר "סימניה" הספר "באד, לא באדי", באתר "סימניה" הספר "כד החרס השבור", באתר "סימניה" הספר "סיפורו של דספרו", באתר "סימניה" הספר "קירה-קירה", באתר "סימניה" הספר "הכוח העליון של לאקי", באתר "סימניה" הספר "ספר בית הקברות", באתר "סימניה" הספר "כשתגיע אלי", באתר "סימניה" הספר "ללא מוצא בנורוולט", באתר "סימניה" הספר "איוון האחד והיחיד", באתר "סימניה" הספר "פלורה ויוליסס: ההרפתקאות המאוירות", באתר "סימניה"
אברהא

אברהא (נפטר לאחר שנת 553, שלט בשנים 525-553) ידוע גם בכינוי הערבי אברהת אל-אשרם (أبرهة الأشرم) דהיינו "אברהא המצולק" ואברהא אל-חבשה (החבשי), היה גנרל אתיופי נוצרי, כובשה ושליטה של דרום ערב מטעם ממלכת אקסום. יותר מאוחר הכריז על עצמו כמלך סבא (תימן). אברהא מפורסם בעיקר בשל ניסיון הכיבוש הכושל של מכה בשנה שבה נולד נביא האסלאם מוחמד. הנכדים של אברהא - אתיופיה ועולם האסלאם, הרצאה בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה, 20/05/2008 אברהא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Stuart Munro-Hay, "Abraha" in Siegbert von Uhlig, ed., Encyclopaedia Aethiopica: A-C (Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2003) S. C. Munro-Hay, Aksum: An African Civilization of Late Antiquity (Edinburgh: University Press, 1991), p.87 "Abraha." Dictionary of African Christian Biographies. 2007. (last accessed 11 Apr. 2007) Walter W. Müller, "Outline of the History of Ancient Southern Arabia," in Werner Daum (ed.), Yemen: 3000 Years of Art and Civilisation in Arabia Felix. 1987. Hajjah Adil, Amina, "Prophet Muhammad", ISCA, Jun 1, 2002, ISBN 1-930409-11-7 .מלחמה ושנה זו מכונות במסורת האסלאם חארב אל-פיל (מלחמת הפיל) ואעם-אל פיל (שנת הפיל) וזאת מכיוון שאברהא השתמש בפילים במלחמה זו ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדה, מלך ברניקיה

אדה (באנגלית: Adda; נפטר בשנת 568) היה מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 560-568. פרטים מועטים ידועים כיום אודות מלכותו של אדה. ידוע כי היה אחד מ-12 בניו של אידה, מלך ברניקיה, ככל הנראה השני מבין 12 הבנים, וכי מלך לאחר מות גלאפה, אחיו הבכור, בשנת 560 לאחר שנת מלכות אחת בלבד. במותו, בשנת 568, עלה לשלטון אתלריק אחיו הצעיר (הבן השלישי של אידה). אדה מוזכר בדברי הימים האנגלו סקסים בו מצוין כי הוא זכה בקרב כנגד פרדור וכנגד גוורי, מוויילס בקרב קר גרו. מידע זה שגוי ככל הנראה, מאחר שהקרב נערך בשנת 580, כ-12 שנים לאחר מותו של אדה, וככל הנראה המנצח בקרב קר גרו היה אלה, מלך ממלכת דיירה השכנה. מלכי ברניקיה מלכי נורת'מבריה
אתלריק, מלך ברניקיה

אתלריק או את'לריק (באנגלית: Aethelric; נפטר בשנת 572) היה מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 568 ועד פטירתו. אתלריק היה בנו של אידה ואחיהם של גלאפה ואדה אשר מלכו לפניו. פרטים מועטים ידועים אודות שלטונו של אתלריק. ידוע כי היה אביו של אתלפירת' אשר לימים מלך בממלכה, ואיחד אותה עם ממלכת דיירה לממלכת אחת בשם ממלכת נורת'מבריה. לאחר מותו עלה לשלטון תאודוריק, אחיו. מלכי ברניקיה מלכי נורת'מבריה
אתלריק

האם התכוונתם ל... אתלריק, מלך ברניקיה – מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 568–572 לערך אתלריק, מלך דיירה – מלך ממלכת דיירה בין השנים 589 או 599–604 לערך
אימאן מרסאל

אימאן מֶרסאל (ערבית: إيمان مرسال; נולדה ב-30 בנובמבר 1966) היא משוררת מצרייה המתגוררת בקנדה. מרסאל נולדה בכפר הקטן מית עדלאן (ميت عدلان) שבצפון דלתת הנילוס. כבר כתלמידת תיכון פרסמה שירים בעלוני שירה מקומיים. במהלך לימודיה לתואר בספרות ערבית מאוניברסיטת אל מנצורה, השתתפה בעריכת העיתון הפמיניסטי העצמאי "בת הארץ" (بنت الارض), ופרסמה שירה במגזינים רשמיים (במימון שלטוני) כמו "יצירה" (إبداع) ו"קהיר" (القاهرة). בשנת 1990 פרסמה את ספרה הראשון "אפיונים" (اتصافات), בשנת 1995 את ספרה השני "פרוזדור אפל המתאים ללימודי ריקוד" (ممر معتم يصلح لتعلم الرقص), ובשנת 1997 את ספרה השלישי "הליכה ככל שהזמן מאפשר" (المشى أطول وقت ممكن). בשנת 1998 עברה לגור בארצות הברית, ובשנת 1999 עברה לקנדה. בשנת 2006 יצא ספרה הרביעי "גאוגרפיה חלופית" (جغرافية بديلة) אשר תורגם לעברית על ידי ששון סומך ויצא לאור בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2009. פרסום התרגום, שנעשה בהסכמתה של המשוררת, עורר ויכוח במצרים בנוגע לשאלת הנורמליזציה התרבותית עם ישראל. מרסאל כותבת בסגנון השירה החופשית, שבניגוד לסגנון הקלאסי של השירה הערבית איננו כבול למשקל ולחריזה. כמו כן, תוכני השירה פחות נוגעים באופן ישיר בנושאים אידאולוגיים ופוליטיים, אלא עוסקים יותר בחוויות אישיות שבאמצעותן מעבירה המשוררת את מסריה. שירתה תורגמה לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית והולנדית. אימאן מרסאל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימאן מארסל, העולם הפך לכתיבה מכוסה אבק, באתר ynet, 1 בספטמבר 2009 טקסט אורח: גאוגרפיה חלופית(הקישור אינו פעיל), אתר קדמה עלי עטא, התרגום לעברית: פולמוס חדש-ישן בקהיר(הקישור אינו פעיל), אתר זווית אחרת (במקור: "אל חיאת") אלי הירש, על "גאוגרפיה חלופית", ידיעות אחרונות 4/9/09 מאיה בז'רנו, "גאוגרפיה חלופית: שירים" מאת אימאן מרסאל, כמחרוזת על צוואר, באתר הארץ, 2 ביוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודוריק, מלך ברניקיה

תאודוריק (באנגלית: Theodric; נפטר בשנת 579 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה משנת 572 ועד פטירתו. תאודוריק היה בנו של המלך אידה (אשר יש הטוענים כי היה מייסד הממלכה). תאודוריק עלה לשלטון לאחר מותו אחיו, גלאדה, אדה ואתלריק אשר מלכו לפניו. פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ידוע כי אוריאן מלך רגד תקף את ממלכת ברניקיה, וכי תאודוריק ושלושת בניו היו נתונים למצור בן שלושה ימים על האי לידיספארן. אירועים אלה מתוארים בשירה הולשית ובהם בשירה "קרב ארגואד לוויפיין" (Gweith Argoed Llwyfain) מתוך ספר טאלייסין. תאודוריק נהרג בקרב זה בידי אווין מאב אוריין, בנו של אוריין. מלכי ברניקיה מלכי נורת'מבריה
זירו (מוזיקאי)

זירו (באנגלית: Z-Ro; בשמו האמיתי: ג'וזף ווין מאקווי; נולד ב-6 ביוני 1976, מיזורי סיטי, טקסס) הוא זמר ראפ ומפיק תקליטים. לאורך השנים צבר מוניטין כראפר דרומי ונודע כאמן מחתרתי שמרבית משיריו עוסקים בגזענות, עוני, פשע וסמים. זירו מכר קרוב למיליון תקליטים בארצות הברית, וקרוב ל 1.1 מיליון ברחבי העולם. הוא פופולרי בעיקר בדרום ארצות הברית, זירו כונה על ידי הניו יורק טיימס כראפר מוכשר באופן בולט.אלבומו של זירו I'm Still Livin יצא לאור ב-2006 בזמן שזירו ישב בכלא בגין אחזקת סמים,[דרוש מקור] וכונה על ידי ה-"Houston Chronicle" כ"אחד האלבומים הכי טובים שיצאו אי-פעם מיוסטון". אתר האינטרנט הרשמי של זירו זירו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זירו, ברשת החברתית אינסטגרם זירו, סרטונים בערוץ היוטיוב זירו, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) זירו, באתר ספוטיפיי זירו, באתר Last.fm (באנגלית) זירו, באתר AllMusic (באנגלית) זירו, באתר MusicBrainz (באנגלית) זירו, באתר Discogs (באנגלית) זירו, באתר Songkick (באנגלית) זירו, באתר Genius זירו, באתר בילבורד (באנגלית) A Hip-Hop Hurricane and Other Phenomena - New York Times ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלנטריום

פְּלָנֵטָרִיוּם הוא מכשיר שבאמצעותו מקרינים תמונה מדומה של כיפת השמים, כפי שהיא משתקפת לעינו של הצופה בה מכדור הארץ. במשך הזמן הוחל המושג גם על המבנה הכיפתי עליו מקרינים תמונה זו. מטרת הפלנטריום היא להקרין את תמונת שמי הלילה לצופים, וכן להמחיש תופעות כגון: תנועתה המדומה של כיפת השמים, תנועת כוכבי הלכת, תנועת הירח על צורותיו המשתנות לצופה בו מכדור הארץ, ליקוי חמה וליקוי ירח. מפעיל הפלנטריום שולט בהקרנה, ויכול להדגים את תנועת גרמי השמים בצורה איטית יותר או מהירה יותר, וכן לחזור על ההקרנה פעם אחר פעם. המכשיר מופעל על ידי מפעיל אנושי או על ידי תוכנת מחשב. הוא מורכב ממנוע חשמלי אשר מפעיל מערכות גלגלי שיניים, וכן פנסים אשר יוצרים אשליה של נקודות אור המייצגות כוכבים, כוכבי לכת וירחים. הפלנטריום הראשון נבנה בתחילת המאה העשרים, ואט אט הוא הפך לכלי הדגמה מקובל להסבר תופעות אסטרונומיות. הפלנטריום הראשון נבנה בישראל באוניברסיטה העברית בקמפוס גבעת רם ב-1956 על ידי נחום זאב ויליאמס, וב-1968 הוקם בתכנון האדריכל ורנר יוסף ויטקובר וישראל שטיין פלנטריום הפועל במסגרת "מוזיאון ארץ ישראל" בתל אביב. ברחבי הארץ ישנם לא מעט פלנטריומים מתנפחים שונים (בעיקר מתוצרת חברת GOTO חברת STARLAB וחברת Emerald planetariums המיצרת מערכות פלנטריום בישראל). היתרון בפלנטריומים אלה הוא היכולת לנייד אותם ממקום למקום ולמעשה "להביא את הכוכבים לכיתה". במרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה נמצא הפלנטריום האסטרונומי המתקדם בישראל אשר מדמה את תנועת כוכבי הלכת בהתאם לתורתו של תלמי המודל הגאוצנטרי. מרכזים נוספים המפעילים פלנטריומים הם: הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס הפלנטריום במוזיאון ארץ ישראל מצפה הכוכבים בגבעתיים מצפה הכוכבים ברקת במכבים בית הספר התיכון קלעי בגבעתיים סטארטריפ מסע בין כוכבים במצפה רמון המכון לקידום נוער ליצירתיות ומצוינות בתל אביב החווידע בכרמיאל בחווידע טבע בבת ים החווידע באוניברסיטת בן-גוריון הטכנודע בגבעת אולגה מרכז פיס בערד ובקריית מלאכי פלנתניה בנתניה מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה אין לבלבל בין פלנטריום לבין מצפה כוכבים. מצפה כוכבים הוא מבנה בעל טלסקופ לצפייה נקודתית בגרם שמימי מסוים או מיקום של מערך גרמי שמיים, ולצורך זה ממוקם במקום גבוה (ולעיתים אף בחלל עצמו, כדוגמת טלסקופ החלל האבל) כדי למזער את השפעת הפרעות האטמוספירה על התצפית. לעומת זאת, ישנם מצפי כוכבים בהם קיים גם פלנטריום, למשל מצפה הכוכבים בגבעתיים. בעוד שהרוב המוחלט של הפלנטריומים לשימושי הוראה משתמשים במקרן פשוט (נורה המוקפת גוף אטום מנוקב) ישנם יוצאים מהכלל. צורה נפוצה ביותר היא "תוכנת פלנטריום". תוכנת מחשב אשר מסוגלת לדמות את אותן תופעות אסטרונומיות ואף נוספות. בפלנטריומים הגדולים בעולם משתמשים במקרנים מתוחכמים, מבוססי מחשב. סוג נוסף אשר היה בשימוש בעבר מורכב מכדור חלול בעל רדיוס גדול (כשני מטרים) המנוקב בהתאם למיקום הכוכבים בשמי הלילה, המבקר בפלנטריום מסוג זה נכנס לתוך הכדור ואור השמש מאיר דרך הנקבים. בעקבות התפתחות המחשבים נכתבו תוכנות גם בתחום זה. תוכנה SpaceEngine מהווה פלנטריום תלת-ממדי עם כ-130,000 גופי שמיים שונים. פלנטריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Worldwide Planetariums Database (WPD) העולם רשימת פלנטריום הפלנטריום במוזיאון ארץ ישראל הפלנטריום במצפה הכוכבים בגבעתיים "פלנטריום" אינטראקטיבי של השמיים. סטלריום תוכנת פלנטריום ממוחשבת חינמית
אלגוריתם חיפוש לרוחב

אלגוריתם חיפוש לרוחב (אנגלית: Breadth-first search, ראשי תיבות: BFS) הוא אלגוריתם המשמש למעבר על צומתי גרף, למשל לצורך חיפוש צומת המקיים תכונה מסוימת. הגרף יכול להיות מכוון או לא מכוון. צומת כלשהו בגרף נקבע להיות הצומת ההתחלתי V 0 {\displaystyle V_{0}} , והאלגוריתם עובר על כל הצמתים במרחק צלע אחת מ- V 0 {\displaystyle V_{0}} , ואז על כל הצמתים במרחק 2 צלעות מ- V 0 {\displaystyle V_{0}} וכן הלאה. צורת חיפוש זו היא חיפוש לרוחב הגרף, בניגוד לחיפוש לעומק הגרף. חיפוש לרוחב בגרף לא מכוון סורק את הגרף בצורה שמבטיחה שכל צומת שנמצא באותו רכיב קשירות של הצומת ההתחלתי ייבדק, וסריקה זו נעשית בזמן ליניארי במספר הקשתות והצמתים בגרף (שהוא אופטימאלי עד כדי מכפלה בקבוע). בשל כך, חיפוש לרוחב מהווה בסיס לאלגוריתמים רבים שפועלים על גרפים, בהם אלגוריתם דייקסטרה, האלגוריתם של פרים והאלגוריתם של אדמונדס-קארפ. פלט האלגוריתם, המכונה עץ החיפוש לרוחב (BFS), מקיים את התכונה שהמסלול משורש העץ לכל אחד מהצמתים הוא המסלול בעל מספר הצלעות הנמוך ביותר בגרף המקורי, ובגרף שאינו גרף ממושקל הוא גם המסלול הקצר ביותר. סיבוכיות הזמן והמקום של האלגוריתם בגרף קשיר היא O ( | V | + | E | ) {\displaystyle O(|V|+|E|)} , כאשר V {\displaystyle V} מייצג את קבוצת הצמתים בגרף ו- E {\displaystyle E} מייצג את קבוצת הקשתות בגרף. האלגוריתם משתמש במבנה נתונים מסוג תור על מנת לקבוע מהו הצומת הבא בו הוא עומד לבקר. בכל פעם שהוא מבקר בצומת הוא מסמן אותו ככזה שנבדק, ואז בודק את כל הקשתות שיוצאות ממנו. אם קשת מובילה לצומת שטרם נבדק, צומת זה מתווסף לתור. בדרך זו מובטח כי האלגוריתם יסרוק את הצמתים בסדר שנקבע על פי מרחקם מהצומת ההתחלתי. ראוי לציון שכאשר מחליפים את מבנה הנתונים תור במבנה נתונים מחסנית, האלגוריתם המתקבל הוא חיפוש לעומק. הקוד להלן מתאר אלגוריתם חיפוש לרוחב המתחיל בצומת start ומחפש צומת goal, קטע הקוד הבא הוא פסאודו קוד. function breadthFirstSearch (Start, Goal) { enqueue(Queue,Start) setVisited(start) while notEmpty(Queue) { Node := dequeue(Queue) if Node = Goal { return Node } for each Child in Expand(Node) { if notVisited(Child) { setVisited(Child) enqueue(Queue, Child) } } } } אלגוריתם חיפוש לעומק אלגוריתם חיפוש A* מדיה וקבצים בנושא אלגוריתם חיפוש לרוחב בוויקישיתוף ובגרף מכוון, אם הוא קשיר היטב
קתדרלת אוורה

קתדרלת אוורה (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame d'Évreux) היא קתדרלה קתולית ומונומנט לאומי בצרפת השוכנת בעיר אוורה שבנורמנדי. חלקים מהחלק התחתון של הספינה הראשית מתוארכים למאה ה-11. החזית המערבית, על שני מגדליה הבלתי שווים, היא מתקופת הרנסאנס המאוחר. הקתדרלה משלבת סגנונות רבים, בהם אדריכלות גותית, והם מיוצגים בחלקים שונים במבנה. ב-1896 נערכו עבודות שיפוץ ושחזור מקיפות בקתדרלה. בית הרוחב (טרנספט) הצפוני והשער הם בסגנון גותי לוהב (Flamboyant); בית המקהלה, החלק האיכותי ביותר מבחינת פנים המבנה, הוא בסגנון גותי קורן (Rayonnant) מסביבות 1260. הקרדינל דה לה בלו, הבישוף של אוורה במחצית השנייה של המאה ה-15 בנה את מגדל המצלב המתומן והצריח המחודד האלגנטי שלו. הוא גם בנה את קפלת הגבירה הידועה בזכות חלונות הויטראז' שלה השמורים היטב. שני חלונות רוזטה בקצות בית הרוחב ומסכי העץ המגולפים של הקפלות הצידיות הן יצירות מופת מהמאה ה-16. ארמון הבישוף מהמאה ה-15, נמצא סמוך מדרום לקתדרלה. אורך כולל: 109 מטר. גובה הספינה הראשית: 21.75 מטר. רוחב הספינה הראשית: 25.40 מטר. גובה בית המקהלה: 24.10 מטר. רוחב בית המקהלה: 31.60 מטר. החזית המערבית בית המקהלה הגותי מגדל המצלב ותמיכות דואות הספינה הראשית בית המקהלה - מבט מבחוץ מבט מבפנים על המגדל המתומן דוכן הדרשה, מאת הנזיר גיום דה לה טרמבלייה, 1675 הנרתקס מדיה וקבצים בנושא קתדרלת אוורה בוויקישיתוף תמונות של הקתדרלה ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה אלטבאואר

משה אלטבאואר (12 בנובמבר 1904, ד' בכסלו ה'תרס"ה, פשמישל – 14 באוקטובר 1998, ירושלים) היה בלשן ומתרגם ישראלי, פרופסור לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים. אלטבאואר הוא חתן פרס ישראל לבלשנות (תש"ן). אלטבאואר נולד בפשמישל שבגליציה בשנת 1904. בשנת 1932 סיים לימודי בלשנות סלאבית באוניברסיטאות לבוב וקרקוב. בין השנים 1926–1935 עסק בהוראה בפולין ובגליציה, ומשנת 1930 הרצה על השפה האוקראינית במכון המדעי למזרח אירופה שבווילנה. ב-1935 עלה לארץ ישראל והועסק על ידי עיריית תל אביב. היה עורך "ידיעות עיריית תל אביב" (1936–1951) וממקימי המוזיאון לתולדות תל אביב. בשנת 1946 החל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1951 הצטרף לסגל ההוראה. מחקריו בבלשנות סלאבית פורסמו בשפות שונות ובכתבי העת בעברית "גליונות", "לשוננו" ו"כנסת". כמו כן כתב ערכים עבור האנציקלופדיה העברית. בשנת ה'תש"ן זכה בפרס ישראל לבלשנות. היה נשוי לרות, ואב לשני בנים. נפטר בשנת 1998 בירושלים. כתבי משה אלטבאואר בפרויקט בן-יהודה משה אלטבאואר, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) משה אלטבאואר, ‏איגרת הרב משה יהושע זעליג הכהן משנת תרי"ג על אודות עלייתו ארצה, קתדרה 1, אלול תשל"ו מידע על משה אלטבאואר בקטלוג הספרייה הלאומית משה אלטבאואר, דף שער בספרייה הלאומית משה אלטבאואר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה Maria Brzezina, Profesor Mosze Altbauer, Studia Judaica 3: 2000 nr 1(5) s. 21-41 (בפולנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.