אצטדיון אייברוקס

אצטדיון אייברוקס (באנגלית: Ibrox Stadium), במקור אייברוקס פארק, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם באזור אייברוקס מדרום לנהר הקלייד בגלאזגו שבסקוטלנד, ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת גלאזגו ריינג'רס. אתר אייברוקס פארק שימש כביתם של הריינג'רס מאז 1899. ב-2 באפריל 1902, במהלך המשחק השנתי מול אנגליה, 25 אנשים נהרגו ויותר מ-500 נפצעו כאשר יציע מעץ התרסק במה שנחשב אז אסון הכדורגל הנורא בהיסטוריה. ב-1929 החלה בנייתו של היציע המרכזי, בצדו הדרומי של המגרש. מעצב היציע היה האדריכל הסקוטי ארצ'יבלד לייטץ' שתכנן בין השאר גם את האצטדיונים של ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי ואברטון. עבודותיו של לייטץ' הפכו מאוחר יותר למפורסמות שבאדריכלות הכדורגל. היציע המרכזי באייברוקס מהווה דוגמה קלאסית למעקות המתכת המוצלבים האופייניים ללייטץ'. כמו היציע והדוכן של לייטץ' באצטדיון הקרייבן קוטג' של פולהאם, כך חשיבותו האדריכלית של היציע המרכזי באייברוקס באה לידי ביטוי בהיותו מבנה מיועד לשימור. לאחר השלמת היציע המרכזי, הפך המגרש לאחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בבריטניה והשני בגודלו בסקוטלנד אחרי האמפדן פארק, הממוקם גם הוא בחלקה הדרומי של גלאזגו. קהל שיא של 118,567 צופים התאסף בינואר 1939 למשחק ליגה מול סלטיק - שיא הצופים במשחק ליגה בבריטניה עד עצם היום. מראה האצטדיון השתנה מעט במשך כמה עשורים, עד שבוצעו שיפוצים נרחבים במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. החידוש הרציני הראשון הגיע עם בנייתם של יציעי קופלנד (Copland), ברומלואן (Broomloan) וגובן (Govan) בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80. שדרוג זה כלל שינוי צורה כללית של האצטדיון, כאשר המבנה דמוי הקערה הישן פינה את מקומו ל-3 יציעים חדשים עצמאיים, לצדו של היציע המרכזי שנותר על כנו. הסיבה לשדרוג הייתה אסון אייברוקס של 1971, אשר גרם למועדון, בראשותו של הג'נרל-מנג'ר ווילי וודל, להתחיל בשינוי האצטדיון למודרני ובטוח יותר. שינוי זה החל עם הסרתן של הטריבונות המזרחיות והחלפתן ביציע קופלאנד רואד בן 7,500 המושבים. יציע זהה - הברומלואן, נוסף שנה מאוחר יותר בצד המערבי של האצטדיון. השדרוג הושלם עם בנייתו של יציע גובן שהכיל 11,000 מושבים - במקומו של יציע המאה שנבנה בשנת 1973. כתוצאה של השדרוג השאפתני, נחשב היה האצטדיון למודרני ביותר בבריטניה בהפרש ניכר מאצטדיוני הקבוצות האחרות. תכולה של 44,000 צופים הייתה קטנה באופן משמעותי מכ-85,000 שהכיל האצטדיון קודם לכן, אך אייברוקס המחודש, עם כ-36,000 מושבים הקדים את דור אצטדיוני הכל-מושבים במועדונים הגדולים בבריטניה, שנדרשו לפי דו"ח טיילור מ-1989. סדרה נוספת של שיפוצים החלה בתחילת שנות ה-90 כדי להתאים את האצטדיון לדרישות דו"ח טיילור. שכבה שלישית נוספה ליציע המרכזי של לייטץ' וטריבונות העמידה האחרונות ממזרח וממערב ליציע המרכזי, הוחלפו במושבים. בניסיון להגדיל את תכולת האצטדיון, מבנה האצטדיון שונה באמצע שנות ה-90 ו-2 אזורי ישיבה נוספו - האחד בין יציע גובן לקופלאנד והשני בין יציע גובן לברומלואן. תכולתו של האצטדיון הכל-מושבי ב-2014 עמדה על 50,987 מקומות. לאחר השיפוצים האחרונים שהושלמו בשנת 1997, הוחלף רשמית שמו של האצטדיון לאייברוקס. בשנת 2006 הוחלף שמו של היציע המרכזי ל"יציע ביל סטרות'" לציון 50 שנה למותו של מי שאימן את הקבוצה במשך 34 שנים בין 1920 ל-1954 וזכה עימה ב-18 אליפויות. האצטדיון זכה לדירוג של 5-כוכבים על ידי אופ"א, אשר מאפשר לו לארח את משחק הגמר של ליגת האלופות האירופית וכן את משחקי אליפות אירופה לנבחרות (היורו). המועדון מחפש כעת אפשרויות הרחבה נוספות של האצטדיון, עם תוכניות לבניית בית קזינו ומתחם פנאי בעלות של 150 מיליון ליש"ט. כמו כן, מתכננת ריינג'רס להוסיף כ-4,000 מקומות ישיבה על ידי הוספת שורות בקדמת יציע גובן. אפשרות נוספת שנבדקת היא הנמכת גובה כר הדשא. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון אייברוקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון אייברוקס האצטדיון ב-Stadiumguide האצטדיון ב-World Stadiums