laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דריק פייבורס

דריק ברנרד פייבורס (באנגלית: Derrick Bernard Favors; נולד ב-15 ביולי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת וינדי סיטי בולס מליגת הפיתוח של ה-NBA. פייבורס נולד באטלנטה שבג'ורג'יה. הוא החל לשחק כדורסל כשהיה בן 10, לאחר שצפה במשחק של קובי בראיינט. בנערותו למד בתיכון "סאות' אטלנטה" שבעיר ושיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר. בשלוש שנים מתוך הארבע בהן שיחק בתיכון היה פייבורס לקפטן הקבוצה, ובעונת הסניור הוביל את בית הספר לאליפות המדינה לתיכונים כשרשם ממוצעים של 28.1 נקודות, 13.3 ריבאונדים, 3.0 חטיפות כדור ו-5.0 חסימות למשחק. הוא נבחר בשנתו האחרונה למר הכדורסל של ג'ורג'יה, לקח חלק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק. בסיום לימודיו התיכוניים היה פייבורס לקלעי המצטיין בהיסטוריה של התיכון (2,341 נקודות), לקוטף הריבאונדים המצטיין (1,511) ולחוסם המצטיין (741), ודורג בין בכירי שחקני התיכון בארצות הברית כולה בגיוסים למכללות. עם סיום לימודיו התיכוניים בחר פייבורס להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג'יה טק המתחרה במסגרת חטיבת החוף האטלנטי של ליגת המכללות (נקראת גם ה-ACC). הוא בחר בג'ורג'יה טק בשל צוות האימון של האוניברסיטה ומשום קרבתה לביתו. כבר כפרשמן היה פייבורס לבורג חשוב בקבוצתו. הוא רשם 12.4 נקודות ו-8.4 ריבאונדים, שני בקבוצתו בשתי הקטגוריות רק לגאני לוואל, והיה לחוסם המצטיין של האוניברסיטה עם 2.1 למשחק. פייבורס סייע לקבוצתו להעפיל עד לגמר טורניר אליפות החטיבה, בו רשם שיאי קריירה של 22 נקודות ו-11 ריבאונדים אך לא הצליח למנוע את הפסדה של ג'ורג'יה טק לאוניברסיטת דיוק בתוצאה 65–61. עקב יכולתו הגבוהה, נבחר פייבורס בסיום העונה לחמישיית הפרשמנים המצטיינת בחטיבה. לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות העמיד עצמו פייבורס לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2010, ונבחר בבחירה השלישית על ידי ניו ג'רזי נטס. הוא שיחק בנטס 56 משחקים, בהם עלה בחמישייה 23 פעמים. במהלך עונת הרוקי שלו הועבר בטרייד ליוטה ג'אז, לצידו של דווין האריס, תמורת דרן ויליאמס ושתי בחירות דראפט עתידיות. ביוטה היה פייבורס למחליפו של פול מילסאפ, ותרם 8.2 נקודות בכ-20 דקות למשחק. הוא הוביל את הרוקיז של הליגה בחסימות למשחק עם 0.87 ודורג חמישי בין שחקני השנה הראשונה עם 5.3 ריבאונדים למשחק ובסיום העונה נבחר חמישיית הרוקיז השנייה. בשתי העונות הבאות לא קיבל פייבורס קרדיט רב יותר ממאמנו טיירון קורבין ונותר שחקן מחליף מאחורי מילסאפ ואל ג'פרסון. לקראת עונת 2013/2014 תמו חוזיהם של ג'פרסון ומילסאפ, והם עזבו את הקבוצה. פייבורס חתם בקבוצה על חוזה חדש לארבע שנים בקבוצה, והחל לעלות בחמישייה הפותחת באופן סדיר. ביולי 2019, לאחר כ-8 עונות וחצי ביוטה, הועבר פייבורס בטרייד לניו אורלינס פליקנס. לקראת עונת 2020/2021 חזר לשחק ביוטה ג'אז, כשתחם בקבוצה על חוזה ל-3 עונות. באוגוסט 2021 הועבר פייבורס בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר. בספטמבר 2022 הועבר פייבורס בטרייד ליוסטון רוקטס. מדיה וקבצים בנושא דריק פייבורס בוויקישיתוף דריק פייבורס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ESPN ביוגרפיה באתר אוניברסיטת ג'ורג'יה טק 2009-10 Georgia Tech Yellow Jackets Roster and Stats ביוגרפיה באתר NBA.com מתי ברסקי‏, יוטה ג'אז: פקקים במחלף סולט לייק סיטי, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2012 פייבורס מועבר בטרייד לניו אורלינס, באתר הקבוצה, 7 ביולי 2019 יוטה מחתימה את פייבורס וקלארקסון, באתר ESPN,‏ 21 בנובמבר 2020
מלון שפירא

מלון שפירא היה בית מלון מרכזי ששכן במרכז העיר עפולה בין השנים 1925–1990, והיה מבתי האירוח היחידים בעמק יזרעאל בתקופת המנדט הבריטי. המלון נקרא על שמו של מאיר שפירא, יזם המלון. את הקמת המבנה יזם מאיר שפירא שכיהן כראש המועצה המקומית של עפולה, והוא הוקם בפועל בשנת תרפ"ה (1925) במרכז העיר, בשדרה המרכזית של עפולה שתקרא לימים "שדרות ארלוזורוב", בסמוך לבית פיינגולד. בהקמת המלון הושקעה מחשבה רבה, והוא היה בעל ארכיטקטורה ייחודית, ובחזיתו הפונה לשדרה נבנו שתי קשתות מפוארות, והוא גילם בתוכו מוטיבים שסימלו את ההיסטוריה העתיקה של העיר עפולה. כפועל יוצא ממיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה והחלפת כוחות לנוסעים מהמרכז לצפון המדינה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים רבים, שעצרו בו למנוחת לילה. בין האישים שהתארחו במלון היה רבי יוסף יצחק שניאורסון מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, נשיא המדינה חיים ויצמן המשורר חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ועוד. בשנת 1936 עבר הבניין לשמש כמטה המשטרה וכוחות הצבא שחנו באזור, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר הבניין בידי הצבא, ומאז לא שב לפעול כמלון. בשנת 1990 נהרס המבנה ועל חורבותיו הוקם בניין משרדים ומסחר. אלי אלון., הפשע ההיסטורי שהושתק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 במרץ 2016
קונווי (נהר)

נהר הקונווי (בוולשית: Afon Conwy) הוא נהר הזורם במרכז צפון ויילס, כולו בשטחי מחוז קונווי. מוצא הנהר הוא באגם קונווי הממוקם כ-7 ק"מ מזרחית לבליינה פסטיניוג, בתוך שטח שמורת סנודוניה. האגם נמצא ברמה מוגבהת של גבעות חשופות והוא המנקז אליו מספר נחלים קטנים בסביבתו. מהאגם זורם הנהר כקילומטר לכיוון דרום לפני שהוא פונה לכיוון מזרח ולאחר כ-10 ק"מ הוא מתעקל וממשיך בזרימה לכיוון מערב. בחלק זה הוא זורם במקביל לכביש ה-A5 כאשר השניים עוברים דרך בטווס-אי-קוייד, בסמוך לה הוקם גשר ווטרלו שנבנה מעל הנהר על ידי תומאס טלפורד. מכאן הקונווי ממשיך בזרימה לכיוון צפון במקביל לכביש ה-A470, הוא עובר את ל'נרוסט וגלן קונווי לפני שהוא מגיע לעיירה קונווי, שם הוא נשפך לתוך הים האירי בין מפרץ קונווי לחצי האי קריד'ין. ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא ויילס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרגות כוחות ההגנה של דנמרק

דרגות כוחות ההגנה של דנמרק מבוססות על סולם הדרגות של נאט"ו. קיימת הקבלה בין דרגות הצבא המלכותי הדני, הצי המלכותי הדני וחיל האוויר המלכותי הדני. כוחות ההגנה של דנמרק Danish Defence - Rank Insignia
צומח

צומח (שם מדעי: Plantae או Viridiplantae) היא ממלכה שכוללת בתוכה יצורים המבצעים פוטוסינתזה ומכילים את הפיגמנטים כלורופיל a וכלורופיל b. חומר התשמורת העיקרי אצלם הוא עמילן. ממלכת הצומח ממוינת לשתי קבוצות עיקריות: מערכת הירוקיות. קבוצה הכוללת בתוכה את תת-ממלכת צמחי עובר, סדרת הנאווניתאים ועוד שככל הנראה התפתחה מן הירוקיות. מקובל להניח שצמחים התפתחו מאצות ירוקיות בגלל המשותף ביניהם: הפיגמנטים הפוטוסינתטיים הם כלורופיל a וכלורופיל b, חומר התשמורת העיקרי הוא עמילן, דופן התא מכיל תאית. ערך מורחב – היסטוריה אבולוציונית של צמחים שיטות הרבייה של הצמחים רבות ומגוונות, החל מהתחלקות תאים, כמו בחלק מהאצות הירוקיות, וכלה בהאבקה והתפתחות זרעים כמו בבעלי הפרחים. רוב הצמחים הם אוטוטרופים שמייצרים את המזון שלהם עצמאית על ידי הפוטוסינתזה. בהתאם לכך, אחד הגורמים העיקריים שמשפיעים על גדילת הצמח והתפתחותו הוא האור. חלק מהצמחים הם טפילים, ומנצלים לקיומם חומר אורגני מצמחים חיים אחרים. לעומתם, צמחים טורפים מנצלים חומר אורגני מבעלי החיים. המדע העוסק בחקר הצומח נקרא בוטניקה. בראשית המאה ה-21 מספר מחקרים הראו שצמחים שונים פיתחו יכולות שונות לחוש את הסביבה ואף להגיב למתרחש בה, למשל, להגיב בהפרשת חומרים למשמע זמזום דבורה. להלן המיון השלם, המלא והמעודכן לשנת 2004: מערכת הירוקיות (Chlorophyta) – אצות ירוקות מחלקת אצות ירוקניות מחלקת Pedinophyceae מחלקת Picocystophyceae מחלקת Prasinophyceae מחלקת Trebouxiophyceae מחלקת Ulvophyceae תת-ממלכת סטרפטופיטיים (Streptophyta) קבוצת נאוניתיות סדרת נאווניתאים (Charales) סדרת Coleochaetales מחלקת Chlorokybophyceae מחלקת Klebsormidiophyceae מחלקת Mesostigmatophyceae מחלקת Zygnemophyceae על-מערכת צמחי עובר (Embryophyta) הערה בשיטה המודרנית של המיון המדעי, לא תמיד דרגת מיון מסוימת נכללת בדרגת המיון שמעליה. כלומר, סדרה של צמחים יכולה להיות כלולה במערכה ולא תהיה שייכת לאף מחלקה. קבוצה היא דרגת מיון בדיוק כמו מערכה, מחלקה, סדרה ומשפחה, אך ללא שם מאפיין. Cladophora glomerata טחב עלים Dicksonia fibrosa Cornus florida Araucaria araucana Equisetum sylvaticum ארז אדום מערבי Larix sibirica חמניה צבעוני ההרים חמציץ נטוי דרלינגטוניה קוקוס מנגרוב מהסוג Rhizophora תפוח פפאיה קפה ערביקה Nymphaea nouchali לוף ארצישראלי קקטוס במבוק ממין Phyllostachys edulis צלף קוצני צומח, באתר ITIS (באנגלית) צומח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צומח, באתר GBIF (באנגלית) צומח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ד"ר מאיר ברק,כיצד ומתי התפתחו צמחים על גבי היבשה?, מכון דוידסון לחינוך מדעי. אשכול צמחים, באתר "הידען" אורן הוברמן, צמחים, מה הם רואים?, באתר כלכליסט, 21 ביוני 2012 אורן הוברמן, 8 תשובות מפתיעות על צמחים, באתר כלכליסט, 28 ביוני 2012 אורן הרמן, על מה אספרגוסים מדברים כשהם מדברים על אהבה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2012 נטע אחיטוב, הם שומעים, זוכרים, מרכלים ואפילו מחשבים ממוצע. מבט לעולמם הנסתר של הצמחים, באתר הארץ, 27 במאי 2021 מילון למונחי צמחים (1930), באתר האקדמיה ללשון העברית יעל וגנר, איך צמחים מתרבים?, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 28 במרץ 2024 אברהם צטיינמן ודוד (צירקין) צפריר (1982). צמחי בית ומרפסת – כרך א'. תל אביב: הוצאת עם עובד – תרבות וחינוך. הם שומעים, זוכרים, מרכלים ואפילו מחשבים ממוצע. מבט לעולמם הנסתר של הצמחים, באתר הארץ, 27 במאי 2021
גלדניים (פשפשים)

הגִּלְדָּנִיִּים (Coreidae) היא משפחה גדולה של חרקים מתת-סדרת הפשפשים. ידועים כ-1800 מינים ב-250 סוגים אשר רובם המכריע צמחוניים. נפוצים בכל העולם אך רוב המינים מרוכזים באזורים טרופיים או סובטרופים. גודלם נע בין 7 ל-45 מ"מ, והם כוללים אחדים מהפשפשים הגדולים ביותר. תת-משפחה Coreinae שבט Coreini גלדני אדום Haploprocta sulcicornis גלדני קודר Enoplops scapha גלדני מריתי Enoplops disciger שבט Gonocerini שבט Phyllomorphini גלדני אלמוות-הכסף Phyllomorpha laciniata שבט Prionotylini תת-משפחה Pseudophloeinae שבט Pseudophloeini גלדניים, באתר ITIS (באנגלית) גלדניים, באתר NCBI (באנגלית) גלדניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלדניים, באתר GBIF (באנגלית)
שטגבוניתיים

שַּׁטְגַּבּוֹנִיתִיִּים (שם מדעי: Pleidae) הם משפחה של חרקי מים זעירים (2-3 מ"מ) בסדרת הפשפשים. ידועים 37 מינים בשלושה סוגים אשר הנפוצים בכל העולם מלבד בקטבים. שטגבוניתיים חיים בלהקות, לרוב בביצות או אגמים בהם צמחיית מים ללא זרימה מהירה, הם ניזונים מחסרי חוליות זעירים כגון דפניות ובמידה מסוימת עוזרים לצמצם את אוכלוסיית זחלי היתושים. בדומה לשטגביים הם שוחים כשגבם פונה מטה ועולים מדי פעם לפני המים כדי לאסוף בועות אוויר לצורך נשימה. בניגוד לשטגביים הם אינם מסוגלים לעקוץ בני אדם מאחר שהחדק שלהם קצר מדי ואינו יכול לחדור את העור. שני הזוויגים מסוגלים להשמיע קולות, כנראה לצורך תקשורת בתוך הלהקה. Paraplea pullula שטגבונית ננסית Plea minutissima מדיה וקבצים בנושא שטגבוניתיים בוויקישיתוף שטגבוניתיים, באתר ITIS (באנגלית) שטגבוניתיים, באתר NCBI (באנגלית) שטגבוניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שטגבוניתיים, באתר GBIF (באנגלית) אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 124
אהרן יצחק זסלנסקי

הרב אהרן יצחק זסלנסקי (כ"ה בשבט תרמ"ו, 31 בינואר 1886 – ט"ז בחשוון תשל"ח, 28 באוקטובר 1977) היה איש ציבור בירושלים. עורך הירחון התורני "שערי ציון", מזכיר ברבנות הראשית ובמועצה הדתית בירושלים, עורך ומחבר ספרים פורה. נולד בליטא, בנו של ראובן זסלנסקי. קיבל חינוך תורני. בשנת תרס"ה (1905) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה ממעריצי הרב קוק, ולימים הוציא את הספר "נצוצי אורות" על תורתו והגותו. בשנות ה-20 ערך את הירחון התורני "שערי ציון", יחד עם עמיתו הרב שלמה בלזר (בנו של הרב יצחק בלאזר). בשנות ה-30 כיהן כמזכיר ברבנות הראשית ובמועצה הדתית בירושלים והיה חתום על תעודות ההכשר שהנפיקה הרבנות. כמו כן שימש כמזכיר של ישיבת תורת חיים. בשנת תש"ה פרסם את הספר "ונצדק קדש", ובו צידד בהיתר המכירה. לימים פרסם מספר ספרים וקונטרסים נוספים בנושא השמיטה ובהם "דבר השמיטה" ו"למועד שנת השמיטה". בראשית ימי המדינה כיהן כמנהל מדור השמיטה ברבנות הראשית. ערך והוציא ספרים לכבודם של מנהיגי הציונות הדתית – הרב יהודה לייב מימון, הרב הרצוג והרב משה אוסטרובסקי. בשנת 2007 הוציא מוסד הרב קוק מבחר מכתביו בספר "כתבים". היה אב לשלושה בנים ושתי בנות. בניו הם ראובן שילוח והפסיכיאטר ד"ר אריה זסלני. בשנת תש"ך (1960), לאחר מות בנו ראובן, הוציא לזכרו את הספר "יחי ראובן", ובשנת תשכ"ה (1965), במלאת חמש שנים למותו, הוציא ספר נוסף לזכרו, "מי השילוח". בשנת תש"ל (1970) הוציא ספר שו"ת וקרא לו בשם "פני אריה" לזכר בנו אריה, שמת שנתיים לפני כן. מנחת זיכרון, תש"ב נצוצי אורות, תש"ד ונצדק קדש, תש"ה איש התורה והמעשה - ליובלו הששים של הרב משה אוסטרובסקי חתן העסקן הרב נחמן גדליהו ברודר, תש"ו וזאת ליהודה, תשורה לרב מימון פישמן ליובלו השבעים, תש"ו ליום הזיכרון, תש"ח פחד יצחק, תשורה לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ליובל הששים, תש"ט נפש דוד, לזכר דוד צוובנר (בנו של אברהם חיים צוובנר), תש"ט סמוכים לעד, תש"י דבר השמיטה, תשי"א מנוחה וקדושה, תשי"א למועד שנת השמיטה, תשי"ב קובץ על יד, הערות וביאורים על היד החזקה, תשט"ז אגרות הראיה"ז, שי לרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, ראש הרבנים לישראל בהגיעו לשיבה, תשי"ט יחי ראובן, לעילוי נשמת בנו ראש המוסד ראובן שילוח זסלזנסקי, בו הספדים ומאמרים מרבנים ונשיאי וראשי המדינה, ירושלים תש"כ מי השילוח, במלאת חמש שנים למות ראש המוסד ראובן שילוח בנו יקירו שנפטר בקיצור ימים ושנים, ירושלים תשכ"ה כפי אהרן תליתאה, מאמרות, הערות, ליקוטי הלכות ואגדות, תשכ"ז פני אריה, שו"ת בענייני הלכה, תש"ל כתבים, תשס"ז אהרן יצחק בן ראובן זסלנסקי (1886-1977), דף שער בספרייה הלאומית הרב כתריאל פישל טכורש, הלמדן הירושלמי: הרב אהרן יצחק זסלנסקי - לשנות השישים לעלייתו לארץ, הצופה, 27 באוגוסט 1965, עמ' 4 ג. יצחק, הרב א. י. זסלנסקי לגבורות, הצופה, 15 בפברואר 1966, עמ' 2 (תמונתו מצורפת לכתבה) מאמרים של הרב אהרן יצחק זסלנסקי, באתר ספריית אסיף קרקעות שביעית נמכרו ברבנות הראשית, הצופה, 22 באוגוסט 1951
המושל הכללי של דרום אפריקה

המושל הכללי של האיחוד של דרום אפריקה (Governor-General of the Union of South Africa) היה נציגה בדרום אפריקה של המלוכה הבריטית (ובהמשך המלוכה הדרום אפריקאית) במשך 51 שנים, מ-31 במאי 1910 ועד 31 במאי 1961, במהלך מלכותם של ג'ורג' החמישי, ג'ורג' השישי ואליזבת השנייה. המשרה נוצרה במסגרת חוק דרום אפריקה, 1909 - חוק הפרלמנט הבריטי, אשר הקים את האיחוד של דרום אפריקה. להלכה היה המושל ראש הרשות המבצעת במדינה, אך למעשה, מכוח המסורת, היה עליו לפעול על פי עצת ממשלתה וראש הממשלה העומד בראשה. מקצת האישים שכיהנו בתחילת ימי המשרה היו בני משפחת המלוכה הבריטית. הדבר השתנה, כמו בשאר מדינות הדומיניונים, ומאז 1946 מונו למשרה רק אזרחים ותושבים של דרום אפריקה. המפלגה הלאומית, אשר עלתה לשלטון בדרום אפריקה בשנת 1948 (ומייסדת משטר האפרטהייד) הייתה בעלת השקפה רפובליקנית בגלוי וראתה בקשרי ארצה עם בריטניה שריד אימפריאלי. שני המושלים הכלליים שמונו לאחר עלייתה לשלטון, ארנסט גאורג ינסן וצ'ארלס רוברטס סווארט, היו אנשי המפלגה לשעבר. הם בחרו שלא לעטות את מדי וינדזור המסורתיים ושלא להישבע שבועת אמונים למלך. ב-1957 חדל המנון הממלכה המאוחדת להיות בעל מעמד שווה לזה של קולה של דרום אפריקה, ובדומה היוניון ג'ק איבד את מעמדו השווה לזה של דגל דרום אפריקה דאז. עם זאת, רק ב-1960 המליץ ראש הממשלה הנדריק פרוורד למושל הכללי סווארט לערוך משאל עם בנוגע להמשך הכפיפות לכתר. ב-5 באוקטובר 1960 נשאלו הבוחרים הלבנים במדינה אם הם תומכים בייסוד רפובליקה תחת האיחוד. 52 אחוזים מן המצביעים תמכו בהצעה. המושל הכללי סווארט ביקש מן המלכה אליזבת השנייה ב-30 באפריל 1961 לשחרר אותו מתפקידו, לאחר שחתם חתימת קיום על חוקת הרפובליקה החדשה. נשיא בית המשפט העליון לוקס קורנליוס סטיין מונה לממלא מקום (Officer Administering the Government) לחודש ימים. אז הוכרזה הרפובליקה של דרום אפריקה וסווארט היה לנשיאה הראשון. וייקאונט גלדסטון (1910–1914) וייקאונט באקסטון (1914–1920) הנסיך ארתור מקונוט (1920–1924) אלכסנדר קיימברידג', רוזן אתלון הראשון (1924–1931) הרוזן מקלרנדון (1931–1937) סר פטריק דאנקן (1937–1943) ניקולס יעקובוס דה וט (1943–1946) (ממלא מקום) גדעון בראנד ון זיל (1946–1951) ארנסט גאורג ינסן (1951–1959) לוקס קורנליוס סטיין (1959) (ממלא מקום) צ'ארלס רוברטס סווארט (1959–1961) לוקס קורנליוס סטיין (1961) (ממלא מקום) מדיה וקבצים בנושא המושל הכללי של דרום אפריקה בוויקישיתוף
קיטמנסהופ

קיטמנסהופ (Keetmanshoop), היא עיר במחוז צקאראס (Karas) בדרום נמיביה השוכנת על מסילת הברזל בין הבירה וינדהוק לבין אפינגטון (Upington) שבדרום אפריקה. העיר קרויה על שם יוהאן קיטמן (Johann Keetman), תעשיין גרמני ותורם לעיר. העיר ממוקמת באזור מדברי למחצה, מקבלת כמות משקעים שנתית ממוצעת של 152 מ"מ, אף על פי שבעונת הגשמים של 2010/2011 נמדדו 254 מ"מ. לפני העידן הקולוניאלי היה היישוב ידוע כ-ǂNuǂgoaes או Swartmodder, שמשמעות שני השמות הוא "ביצה שחורה", דבר שמרמז על קיומו של מעיין באזור. המתיישב הלבן הראשון, גיליאם ויסאג',הגיע למקום ב-1785 בפברואר 1850 שבט החרלואן (Kharoǃoan) התפלג מהעם האדום (Red Nation), החלק העיקרי של עם הנאמה (Nama people), והם התיישבו באזור. ב-1860 הוקם במקום מיסיון גרמני כדי לנצר את בני עם הנאמה. המיסיונר הראשון, יוהאן גאורג שרדר (Schröder), הגיע לקיטמנסהופ ב-14 באפריל 1866 שכיום מקובל לציין אותו כמועד הקמתה של העיר. תחנת המיסיון נקראה על שמו של הסוחר הגרמני ומנהל החבר המסיונרית של הריין, יוהאן קיטמן, שתמך כספית במיסיון, אף כי הוא מעולם לא ביקר במקום בעצמו. האקלים בקיטמנסהופ הוא מדברי, עם עונות קיץ חמות וגשמים מתונים. ממוצע המשקעים השנתי עומד על 147 מ"מ. הכנסייה של המיסיון נבנתה בשנת 1895 ובתחומה נמצא גם מוזיאון. היא הוכרזה כאתר היסטורי ב-1978 והיא נקודת ציון ידועה בעיר. מבנה הכנסייה מהווה שילוב של ארכיטקטורה גותית עם בניה באבן מקומית שהופכת אותו לאחד מהמבנים המרשימים בנמיביה ואטרקציה תיירותית. מבנים נוספים בעיר הם מועדון הצלפים שנבנה בשנים 1905–1907, תחנת הרכבת שנבנתה ב-1908 ומשרד הדואר הקולוניאלי שמשמש כיום כלשכת התיירות של העיר ונהבנה ב-1910. מחוץ לעיר ממוקם אצטדיון כדורגל שמשמש כביתה של קבוצת הכדורגל המקומית שמשחקת בליגת העל הנמיבית. קיטמנסהופ היא גם מרכז חשוב לגידול כבש הקרקול (Karakul). מדיה וקבצים בנושא קיטמנסהופ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיטמנסהופ קיטמנסהופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "Local Authorities". Association of Local Authorities in Namibia (ALAN). Retrieved 1 October 2012. Menges, Werner (26 May 2011). "Rainy season was one for the record books". The Namibian. Dierks, Klaus. "Chronology of Namibian History, 1785". Retrieved 7 July 2010. Dierks, Klaus (3 December 2004). "The historical role of the Nama nation". Die Republikein.
איברהים אל-יאזורי

איברהים פארס אל-יאזורי (ערבית: ابراهيم اليازوري; נולד ב-1941) הוא ממקימי ומנהיגי תנועת הטרור חמאס. איברהים פארס אל-יאזורי נולד בשנת 1941 בכפר בית דאראס שבקרבת אשדוד. במהלך מלחמת העצמאות ברחה משפחתו לרצועת עזה והתגוררה במחנה הפליטים בח'אן יונס. בשנת 1960 יצא למצרים ולמד רוקחות באוניברסיטת קהיר. במהלך לימודיו נחשף לתורת האחים המוסלמים והצטרף לתנועה. בעקבות ניסיונות החתירה תחת משטר נאצר בידי מנהיג האחים המוסלמים סייד קוטב, חברי התנועה נעצרו בידי השלטונות במצרים. בשנת 1965 נעצר אל-יאזורי ושהה במעצר במשך כשנה. בשנת 1966 שוחרר וחזר לרצועת עזה. בחזרתו לרצועה אל-יאזורי החל לעבוד בבית החולים שיפא בעזה. כמו כן המשיך את פעילותו במסגרת האחים המוסלמים, שהנהגתם ברצועה הייתה בידי אחמד יאסין. בשנת 1973 סייע אל-יאזורי ליאסין בהקמת המוג'מע האסלאמי, אגודת רווחה דתית שפעלה לפי עקרון הדעוה להשבת האוכלוסייה לחיק האסלאם. בשנת 1975 פוטר מעבודתו בשיפא ופתח בית מרקחת פרטי. היה חבר בוועד הפועל של הסהר האדום ברצועת עזה, ובשנים 1981–1985 היה חבר באגודת הרופאים ברצועה. כמו כן שימש כמרצה באוניברסיטה האסלאמית בעזה. בשנת 1984 בעקבות מעצרו של יאסין מונה אל-יאזורי למזכיר הכללי של המוג'מע. יאסין השתחרר מהכלא בשנת 1985 במסגרת עסקת ג'יבריל, אך בשובו לעזה הודיע על התפטרותו מנשיאות המוג'מע, ולכן אל-יאזורי המשיך להחזיק בתפקיד זה. אל-יאזורי נמנה עם מקימי תנועת חמאס בפרוץ האינתיפאדה הראשונה. ב-10 בדצמבר הוזמן לביתו של אחמד יאסין, וביחד עם בכירים נוספים הוחלט על הקמת תנועה שתבצע ג'יהאד אקטיבי כנגד ישראל. כחבר מפקדת התנועה היה אל-יאזורי ממונה על פעילות חמאס בעיר עזה. כמו כן שימש כיועצו האישי של יאסין, כחבר ועדת הבריאות של הארגון וכאחראי על קשרי החוץ. יחד עם שאר המייסדים כיהן גם כחבר הוועד הפועל של התנועה. בספטמבר 1988 נעצר אל-יאזורי במסגרת גל מעצרים כנגד בכירי החמאס, ונידון ל-27 חודשי מאסר. בינואר 1991 שוחרר מן הכלא, וחזר לשמש כמזכ"ל המוג'מע וכבכיר בהנהגה הפוליטית של חמאס. אחד מבניו של אל-יאזורי נהרג בחיסול הממוקד של אחמד יאסין ב-22 במרץ 2004. גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 116. מיכאל מילשטיין, המהפכה הירוקה: דיוקנה החברתי של תנועת החמאס, עמ' 165. שלומי אלדר, להכיר את חמאס, עמ' 24-25. אביבה שאבי ורוני שקד, חמאס: מאמונה באללה לדרך הטרור, עמ' 34-35. גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 116
ח'ליל אל-קוקא

ח'ליל אל-קוקא (בערבית: خليل القوقا; 1948–2005) היה מדור המייסדים של תנועת הטרור חמאס. ח'ליל אל-קוקא נולד בשנת 1948 בכפר חממה שמצפון לאשקלון. במהלך מלחמת העצמאות ברחה משפחתו לרצועת עזה, התגוררה לזמן מה במחנה הפליטים ח'אן יונס ולבסוף השתכנה במחנה הפליטים שאטי. אל-קוקא למד בסמינר להוראה ברמאללה, ובתום לימודיו שימש ברצועה כמורה לערבית מטעם אונר"א. בראשית שנות ה-70 הכיר את אחמד יאסין ששכנע אותו להצטרף לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1970 סייע ליאסין בהקמת "האגודה האסלאמית" שפעלה לקרב לבבות לאסלאם. אל-קוקא שימש כמנהלה הראשון של האגודה עם הכרתה כאגודה רשמית כחוק בשנת 1975. אל-קוקא גם היה חבר במוג'מע האסלאמי שהוקם בשנת 1973 כהרחבה לאגודה האסלאמית, ועמד בראש סניף הארגון החדש במחנה שאטי. בסוף שנות ה-70 נסע ללבנון כדי להמשיך את לימודיו, ובשנת 1982 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ביירות. עם הקמת תנועת חמאס בסוף 1987 הצטרף לשורות הארגון, וכעבור שבועיים נעצר בידי השב"כ. באפריל 1988 גורש ללבנון, ומשם עבר לתוניס ולאחר מכן למצרים. בשנת 1991 גורש ממצרים בידי השלטונות, ואל-קוקא עבר לאיחוד האמירויות הערביות, שם הצטרפה אליו משפחתו. בהמשך חייו עסק בהוראת האסלאם ובכתיבה. אל-קוקא נפטר באוקטובר 2005 באיחוד האמירוית. ערבית: الجمعية الاسلامية גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222. גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222 גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 222-223 גיא אביעד, לקסיקון חמאס, עמ' 223
אלכסנדר הנרי הצעיר

אלכסנדר הנרי "הצעיר" (באנגלית: 'Alexander Henry 'The Younger;‏ 1765 - 22 במאי 1814) היה סוחר פרוות וחוקר קנדי. מ-1799 ועד למותו כתב הנרי יומן מסע מפורט, והוא העדות הכתובה המפורטת והחשובה ביותר שנכתבה אי פעם על סחר הפרוות בצפון אמריקה. יומנים אלו סיפקו מידע חשוב רב להיסטוריונים ולחוקרים של תקופה זו בהיסטוריה של צפון אמריקה. ב-1792, הנרי יחד עם דודו המפורסם בעל אותו השם - אלכסנדר הנרי הזקן, נעשו שותפים בחברה הצפון-מערבית. בהמשך היה הנרי שותף גם ב-XY Company ובחברת הפרוות הפסיפית. יומניו מתעדים את מסעיו מימת סופיריור לאוקיינוס השקט. בקנדה סייר הנרי באזור אונטריו, מניטובה, אסיניבויה, קיוואטין, ססקצ'ואן, אלברטה וקולומביה הבריטית. בארצות הברית של אמריקה סייר באזור ויסקונסין, מינסוטה, דקוטה הצפונית, איידהו, אורגון ווושינגטון. הוא פגש בשבטים אינדיאנים רבים; בצפון את שבט האוג'יבווי, שלושת השבטים של קונפדרציית הבלקפוט, ואת שבטי הקרי, האסיניבוין, הסו ואחרים. בדרום פגש בשבט המאנדאן, בשבט המיניטארי, בשבט הריס ואפילו בשבט השאיין, מדרום לנהר מיזורי. בחוף המערבי הוא פגש ברבים מהשבטים של נהר קולומביה, כמו הוואנאפום. ב-1808 הוא סייר עם דייוויד תומפסון מאגם ויניפג עד לפורט ורמילון, אלברטה. לאחר מכן המשיך הנרי את מסעו מפורט אסטוריה לאורך נהר קולומביה על אונייה של הצי המלכותי. ב-25 במאי 1814 התהפכה האונייה והנרי ושותפיו למסע טבעו למוות. Henry, Alexander. The Journal of Alexander Henry The Younger 1799-1814, The Champlain Society, University of Toronto Press, 1988. ISBN 0-9693425-0-0 ביוגרפיה של אלכסנדר הנרי, באתר Dictionary of Canadian Biography Online.