laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמורת ערבת עברונה

שמורת ערבת עַבְרוֹנָה או מלחת עַבְרוֹנָה היא שמורת טבע שנמצאת כ-15 ק"מ צפונית לעיר אילת. זוהי המלחה הגדולה ביותר משלוש המלחות של הערבה הדרומית. מלחות נוספות הן: קע א-סעידין (צפונית ליהל, רובה המכריע בתחום ירדן), מלחת יטבתה, מלחת עברונה ומלחת אילת, המנוקזת כיום למפרץ אילת. שמורת ערבת עברונה משתרעת בין הר עמרם השחור- ממערב, הר אדום -ממזרח ומדרום לה - שטחי חקלאות. השמורה נמצאת כ-15 ק"מ צפונית לעיר אילת. חלקה העיקרי של השמורה נמצא מזרחית לכביש הערבה, לאורך גבול ירדן. השמורה כוללת גם שטחים ממערב לכביש 90, השומרים על אגן הניקוז של נחל עברונה, גבעות צפרה ומישור הסחף במוצא נחל צפונות לערבה. בשמורה נמצאת אחת האוכלוסיות הגדולות ביתר של צבי הנגב. חיה זו ניזונה מפירות השיטית. כמו כן, חיים באזור טורפים כמו קרקל, זאב וצבוע. בשמורה קיים ריכוז גדול של עצי שיטה: שיטה סוככנית ושיטה סלילנית. כמו כן גדלים שם צמחי מלחה אופייניים: ימלוח פגום, הגה מצויה, מלוח קיפח, וכן צמחים אחרים. בדרום השמורה גדלים דקלי דום. זהו עץ שגדל בעיקר במזרח אפריקה ונדיר מאוד בחופי מזרח סיני, וכאן מגיע לגבול תפוצתו הצפוני ביותר בעולם. בעקבות קידוחי המים בערבה ירד מפלס מי התהום, ולפיכך מושקים הדקלים בטפטפות. בדרום השמורה נמצאת חווה חקלאית עתיקה, שבתוכה מערכת פוגארות - בארות שרשרת, מערכת השקיה מאותה תקופה. החווה מתוארכת מהתקופה האיסלאמית הקדומה שמתוארכת לשנת 700 לספירה. בעזרת מערכת הפוגרות זו מובלים מים ממפלס מי תהום דרך מערכת תעלות תת-קרקעית המחוברות בפירים. מערכת זו משתרעת לאורך קילומטרים, עד שמגיעה לפני הקרקע, שם נאגרים המים בבריכה. בחווה, ששטחה היה 2,000 דונם, גודלו תמרים, זיתים, שקדים, אפרסקים, חרובים, חיטה ושעורה. מערכת פוגארות לאו הן מן המערכות הבודדות בארץ שהשתמרו בשלמותם. שני פירים באתר שוחזרו, ונתן לרדת אליהם באמצעות דרגיות. באר עברונה, היבשה כיום, נכללת בשמורת הרי אילת ולא בשמורה זו. ערך מורחב – דליפת הנפט בשמורת עברונה בלילה שבין 3 ו-4 בדצמבר 2014 התרחשה דליפת הנפט בסמוך לשמורה. כחמישה מיליון ליטרים (5,000 קוב) של נפט גולמי דלפו מצינור נפט בקו צינור אילת-אשקלון באזור היישוב באר אורה שבדרום הנגב. הנפט זרם לשמורה וגרם לזיהום חמור באזורה הצפוני. האירוע הוערך על ידי המשרד להגנת הסביבה כאחד האסונות הסביבתיים החמורים שאירעו בישראל. ב-2019 פסק בית המשפט המחוזי באר שבע כי החברה תפצה את הציבור ביותר מ-100 מיליון ש"ח. ב-27 באוקטובר 2020 הודיעה הפרקליטות שהחברה וחמישה עובדים בה יועמדו לדין בכפוף לשימוע. עברונה מדיה וקבצים בנושא שמורת ערבת עברונה בוויקישיתוף שמורת ערבת עברונה באתר טבע ונופים בישראל. דובי זכאי, תעבירו את המלח: טיול בבריכות המלח באילת, באתר nrg‏, 3 במרץ 2009 אבי בר-אלי, קצא"א מודה: דליפת הנפט בערבה כפולה מהדיווח, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2014 ידיעה בחדשות כאן על החלטת הפרקליטות ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוקטן (אלקאן)

אוקטן הוא אלקאן המכיל 8 אטומי פחמן, נוסחתו הכימית C8H18, בדומה לאלקאנים קצרים אחרים החומר נדיף ודליק מאוד. לאוקטן איזומרים רבים הנבדלים זה מזה במיקום הסתעפויות בשרשרת הפחמימנית. אחד האיזומרים: 2,2,4 טרימתיל פנטאן משמש כאחד הסטנדרטים בקביעת מספר האוקטן של דלקים. מדיה וקבצים בנושא אוקטן בוויקישיתוף
צוקי סטנס

צוקי סטנס (דנית Stevns Klint) הם צוקים עשויים בעיקר מאבן גיר וקירטון לבנים, המשתרעים לאורך חוף הים הבלטי בדרום-מזרחו של האי שלן, בדנמרק. חשיבותם הגאולוגית של הצוקים היא בכך, שהם מהווים דוגמה טובה לשרידים מרצועת הכחדת קרטיקון-שלישון (Cretaceous–Paleogene boundary), ובשנת 2014 הכריז עליהם ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. אורכם של הצוקים הוא 15 ק"מ והם מתנשאים עד לגובה של 41 מטרים. הצוקים נחלקים לשני חלקים, שביניהם מפרידה רצועת חוף באורך של כ-250 מטרים, ובה מחצבה ומזח טעינה. בשטחו של האתר שוכנים צוקי אבן גיר העשירים במאובנים, מנהרות שנחפרו בידי אדם ומחצבות. כל אלה חושפים שרידים מרצועת המעבר מהקרטיקון אל השלישון, לפני כ-65 מיליון שנה, במקביל לאירוע ההכחדה ההמונית שנגרם כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ ויצירת מכתש צ'יקשולוב במקסיקו. אירוע פגיעת המטאוריט הותיר חתימה סטרטיגפית בדמות רצועה אדומה ובה תכולה גבוהה של אירידיום. מעל רצועה זו נראית רצועת חרסית המייצגת תקופת דעיכה בפעילות הביולוגית על פני כדור הארץ. עוביה של רצועה זו מגיע בדרך כלל לכ-10 ס"מ, אך בנקודה בודדת בחלקם הצפוני של הצוקים היא מגיעה לעובי של כ-30 ס"מ. רצועה זו מייצגת תקופה, בה נכחדו יותר ממחצית המינים שהתקיימו על פני כדור הארץ, ובהם גם הדינוזאורים. השכבות הנראות בבירור, שוכנות מתחת למבלט סלעי, והן חוצצות בין הקירטון הרך מהקרטיקון לגיר הקשה מהשלישון. השכבות שוכנות כחמישה מטרים מתחת לפני הים בצידם הדרומי של הצוקים, וכ-35 מטרים מעליו בצידם הצפוני. הקירטון מתקופת הקרטיקון (מתחת לרצועות האירידיום והחרסית) עשיר במאובנים ומעיד על עושר בבעלי חיים ימיים. אלה כוללים למעלה מ-450 מינים של מקרו-מאובנים ומאות מינים של נאנו ומיקרו-מאובנים. לעומתם אבן הגיר מהשלישון (מעל הרצועה) עשירה בחיטחבים ובצור שחור בלבד. בשל כך נחשבים הצוקים לעדות חשובה לביסוס תאוריית האסטרואיד, כגורם להכחדת קרטיקון-שלישון, והם שימשו, יחד עם שני אתרים נוספים, בגיבושה של תאוריה זו בידי לואיס אלוורז ואחרים בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20. האתר שוכן בנתיב חשוב של נדידת ציפורים בין סקנדינביה לבין דרום אירופה ואפריקה. עם בעלי החיים החיים במקום נמנים לטאת החולות, שבעה מיני עטלפים, שני מיני סלמנדריים, מספר מיני דו-חיים ו-22 מיני פרפרים. סמוך לצוקים שוכנת "מצודת סטנס" (Stevnsfortet) אשר נבנתה בשנים 1950-1953 ונותרה פעילה עד שנת 2000. היא נפתחה לציבור ב-1 ביולי 2008 והאתר זכה לשם "מוזיאון המלחמה הקרה" (Koldkrigsmuseum). במקום מוצגים ציוד צבאי ומערכת מחילות תת-קרקעיות באורך כולל של 1,600 מטרים. במחילות שכנו מטות פיקודיים, אזורי מגורים, בית חולים, קפלה ומחסני תחמושת. עוד שוכן במקום בית סוהר לבני נוער בני 15 עד 17 שנים. על הצוקים ניצבים שני מגדלורים השוכנים מצפון למצודת סטנס. הראשון הוקם בשנים 1816-1818 ויצא מפעולה עם הקמת מגדלור חדש. המגדלור החדש נבנה בשנים 1877-1878 והיה פעיל עד שנת 2002. הכחדת קרטיקון-שלישון מדיה וקבצים בנושא צוקי סטנס בוויקישיתוף אתר מוזיאון סטנס אתר מוזיאון המלחמה הקרה
WDIA

WDIA היא תחנת רדיו המשדרת מממפיס, טנסי. הייתה זו תחנת הרדיו הראשונה בארצות הברית שכוונה לקהל אפרו אמריקאי. מוטו התחנה הוא "The Heart and Soul of Memphis" ("הלב והנשמה של ממפיס"). התחנה נוסדה ב-7 ביוני 1947 על ידי ג'ון פפר ודיק פרגוסון, שניהם לבנים, שידרה תוכניות מוזיקליות בסגנונות קאנטרי ופופ, ולא זכתה להצלחה רבה. באוקטובר 1948 החלה התחנה לשדר רצועת מוזיקת גוספל יומית בשם Tan Town Jubilee בהגשת העיתונאי נט די. ויליאמס, שהיה גם מורה בבית ספר תיכון. הייתה זו התוכנית הראשונה בארצות הברית שיועדה לקהל אפרו-אמריקאי. התחנה הוסיפה עוד רצועות שידור המיועדות לקהל אפרו-אמריקאי ותוך שנה הייתה לתחנה במקום השני מבחינת הרייטינג באזור ממפיס. עם הפיכתה לתחנה "שחורה" שכל שידוריה מיועדים לקהל אפרו-אמריקאי הגיעה למקום הראשון. מוזיקאי בלוז החלו להגיע לממפיס על מנת להופיע בתוכניות וכך השתלבו בתחנה בי בי קינג הצעיר, רופוס תומאס ורבים אחרים. ב-1954 זכתה התחנה ברישיון להגדיל את הספק משדר ה-AM שלה ל-50,000 ואט וכך הגיעו שידוריה לאזור הדלתא של מיסיסיפי ולכ-10% מהאכלוסיה האפרו-אמריקאית בארצות הברית. בין מאזיני התחנה המסורים נמנו גם לבנים רבים, בהם אלביס פרסלי, שאף הופיע בנשף גיוס תרומות של התחנה ב-1956‏. התחנה יצרה סגנון שידור בו המגיש מתפקד כ-DJ. במהלך השנים נוספו לבלוז ולגוספל גם רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה והיפ הופ. בשנת 1954 נוסדה על ידי התחנה ובמימון מפרסמיה, קרן הרצון הטוב (Goodwill Fund). בראשית דרכה מימנה הקרן הסעות של תלמידים שחורים נכים לבתי-ספר ובהמשך התרחבו מפעליה להענקת מלגות, הקמת מועדוני נוער ומעונות יום לב לקהילות בממפיס וסביבתה. סרטם של ריצ'רד פירס ורוברט גורדון (בהפקת מרטין סקורסזה) The road to memphis עוסק בהיסטוריה של התחנה והשפעתה מדיה וקבצים בנושא WDIA בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של WDIA (באנגלית) WDIA, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט של התחנה להאזנה ישירה חגיגות 65 שנה לתחנה Radio Center: A Landmark of American Music רשומת תחנת רדיו בארצות הברית Elvis Presley and B.B. King : December 7, 1956, Radio Station WDIA Goodwill Revue The road to memphis
סרוצק

סרוצק (בפולנית: Serock; ביידיש סעראצק) היא עיר קטנה על גדתו הצפונית של אגם זגרז, במחוז לגיונובו שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-40 קילומטר צפונית לוורשה. נכון לשנת 2013 מונה אוכלוסיית העיר 4,109 תושבים. סרוצק נזכרת לראשונה בשנת 1065, במסמך מהמנזר הבנדיקטיני שבעיר מוגילנו. בשנת 1417 הוענקו לסרוצק זכויות עיר, ובמחצית השנייה של המאה ה-15 התפתחה העיר, בשל מיקומה על דרך המסחר שבין מזוביה ורוסיה. שגשוגה של העיר נקטע באמצע המאה ה-17, כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לאזור. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. יהודים בודדים ישבו בעיר מהמאה ה-17, אך קהילה יהודית של ממש התקיימה בה רק מראשית המאה ה-19, אז הוקם בה בית כנסת. מסוף המאה ה-19 היוו היהודים רוב בקרב תושבי העיר, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר החיילים הפולנים שנכנסו אליה, ובתקופה הקצרה שבה העיר נכבשה בידי הצבא האדום במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בשנת 1920, התעמרו החיילים הרוסים ביהודיה. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה שבעיר בסיוע ארגוני עזרה הדדית ויוצאי העיר בארצות הברית, ונמנו בה 2,641 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופה זו התקיימה בעיר פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו חרם על עסקיהם והשחתה של בית הכנסת המקומי. בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים מיישובי הסביבה, וב-5 בספטמבר 1939 הופצצה העיר בידי הגרמנים, באופן שגרם למות עשרות יהודים בה. בעקבות ההפצצה, נמלטו מהעיר יהודים רבים. עם כניסת הגרמנים לעיר, ב-9 בספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה. למחרת, ריכזו הגרמנים באלימות רבה את יהודי העיר בכיכר השוק בה, ושם הופרדו הנשים והילדים מהגברים. כ-300 גברים נלקחו לבית הכנסת המקומי, ושם הוחזקו ארבעה ימים, תוך התעללות בהם ורצח חלקם. לאחר מכן רוכזו קרוב ל-150 יהודים, והועברו לפולטוסק, וממנה אולצו לרוץ כ-30 ק"מ עד צ'חאנוב, תוך ירי בנחשלים. בהמשך השנה, הוטלו על יהודי העיר הנותרים סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה. ב-5 בדצמבר 1939 לפנות בוקר ריכזו הגרמנים את יהודי העיר בכיכר המרכזית בה, והריצו אותם כ-20 ק"מ עד לנאשיילסק, שם רוכזו בבית הכנסת המקומי, תוך שבוצעו בהם מעשי התעללות, ולאחר שהחולים נרצחו במקום. למחרת בבוקר הריצו הגרמנים את יהודי היישוב לתחנת הרכבת הסמוכה, מרחק של כ-5 ק"מ, תוך הפרדת הורים מילדיהם. בתחנת הרכבת נערך חיפוש על גופם העירום של היהודים, והם נדחסו בקרונות משא אטומים, שפנו תחילה צפונה, ולאחר מכן שבו דרומה. במשך שלושה ימים שהו היהודים בקרונות ללא מזון או שתייה. לבסוף הגיעו הקרונות לביאלא פודולסק וללוקוב, ושם חלקו יהודי העיר את גורל יתר יהודי יישובים אלו. מכ-3,000 יהודי סרוצק שרדו את השואה בין 100 ל-300 איש, רובם בשטחי ברית המועצות. מדיה וקבצים בנושא סרוצק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרוצק ספר יזכור לקהילת סרוצק, בספריית העיר ניו יורק סרוצק באתר מרכז מורשת יהדות פולין "סרוצק", באתר השטעטל הווירטואלי סרוצק (ורשה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית
סטן ואן גנדי

סטנלי אלן "סטן" ואן גנדי (באנגלית Stanley Alan "Stan" Van Gundy: נולד ב-26 באוגוסט 1959) הוא מאמן כדורסל אמריקאי. אימן בעברו את קבוצות ליגת ה-NBA מיאמי היט, אורלנדו מג'יק, דטרויט פיסטונס וניו אורלינס פליקנס. בעונת 2008/2009 הוביל את אורלנדו למעמד גמר ה-NBA. סטן ואן גנדי נולד באינדיו שבקליפורניה. אביו ביל ואן גנדי היה מאמן כדורסל שאימן את נבחרת אוניברסיטת מדינת ניו יורק (SUNY). סטן שיחק כרכז תחת שרביטו של אביו ולאחר מכן במסגרת בית ספר תיכון באלהמברה שבקליפורניה. אחיו הצעיר הוא הפרשן ג'ף ואן גנדי, שהיה אף הוא מאמן ב-NBA. את קריירת האימון החל כעוזר מאמן באוניברסיטת ורמונט, שם אימן שלוש שנים, לאחר מכן היה עוזר מאמן ומאמן ראשי בליגת המכללות כחמש שנים באוניברסיטאות נוספות. את דרכו ב-NBA החל ואן גנדי במיאמי היט בשנת 1995, בתחילה כעוזר לפט ריילי, ומעונת 2003-2004 כמאמן ראשי. כמאמן ראשי הוביל את ההיט למאזן הטוב במזרח ומשום כך היה למאמן הראשון של ההיט שמאמן באולסטאר. הוביל את ההיט לגמר המזרח שם הפסידו לדטרויט פיסטונס, בדצמבר 2005 התפטר מתפקידו כמאמן ראשי, ריילי חזר לאמן וההיט זכו באליפות הראשונה שלהם. ב-2007 החל לאמן את אורלנדו מג'יק, כבר בעונתו הראשונה הוביל את המג'יק לאליפות הליגה (המאזן הטוב ביותר במסגרת הליגה הסדירה) עם 56 ניצחונות. בעונת 2008-2009 שיפר את ההישג ל-58 ניצחונות בעונה והוביל את המג'יק לגמר ה-NBA בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס. ב-2010 אימן בפעם השלישית את נבחרת המזרח באולסטאר והובילה לניצחון. באפריל 2012 במסגרת מסיבת עיתונאים מסר ואן גנדי הצהרה יוצאת דופן ואמר כי הוא יודע שדווייט הווארד (כוכבה הגדול של הקבוצה) רוצה בפיטוריו. האוורד נכנס לחדר, חיבקו והכחיש את הדברים, אך בחודש מאי של אותה שנה סיים ואן גנדי את דרכו באורלנדו. ב-14 במאי 2014 החל לאמן בקבוצת דטרויט פיסטונס, בנוסף להיותו המאמן הוא גם הג'נרל מנג'ר (או נשיא פעולות הכדורסל). ואן גנדי דרש סמכויות נרחבות וחתם על חוזה לחמש שנים. במאי 2018 פוטר ואן גנדי מתפקידיו בדטרויט, לאחר 4 שנים בקבוצה. ב-21 באוקטובר 2020 החל לאמן בקבוצת ניו אורלינס פליקנס, עימה חתם על חוזה לחמש שנים. ב-16 ביוני 2021 סיים ואן גנדי את תפקידו כמאמן הקבוצה. מדיה וקבצים בנושא סטן ואן גנדי בוויקישיתוף סטן ואן גנדי: "הווארד ביקש שאפוטר". צפו בקטע, באתר ynet, 5 באפריל 2012 סטן ואן גנדי מונה למאמן הפיסטונס, באתר וואלה, 14 במאי 2014 דיווח: "סטן ואן גנדי עוזב את דטרויט", באתר ynet, 5 במאי 2018 מאמן חדש לזאיון וויליאמסון: סטן ואן גנדי סגר בניו אורלינס, באתר וואלה, 21 באוקטובר 2020
סן פרננדו

סן פרננדו היה קדוש נוצרי. על שמו מקומות רבים. האם התכוונתם ל... פרננדו השלישי, מלך קסטיליה – ידוע בספרדית כסן פרננדו, ירש את ממלכת קסטיליה מאימו בֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ואת ממלכת לאון מאביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון בשנת 1230. עמק סן פרננדו – עמק שרובו שטח בנוי בדרום מדינת קליפורניה. יותר מחצי מהשטח של העיר לוס אנג'לס משתרע על פני העמק השוכן בחלקה הצפוני של העיר. סן פרננדו (טרינידד) – עיר השוכנת בחלקו הדרום-מערבי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו סן פרננדו דל וז'ה דה קטמרקה – בירת פרובינציית קטמרקה בארגנטינה מדיה וקבצים בנושא סן פרננדו בוויקישיתוף
טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה

טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה (QZ8501/AWQ8501), הייתה טיסה של מטוס איירבוס A320-216 שהמריא מסורביה באינדונזיה לסינגפור ב-28 בדצמבר 2014. הקשר עם הטיסה נותק ויומיים לאחר מכן נמצאו בים שרידי המטוס וגופות. 155 נוסעים ו-7 אנשי צוות נספו באסון. הטיסה המריאה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה בסורביה, בשעה 5:35 (שעון מקומי; UTC + 7) והייתה אמורה לנחות בנמל התעופה סינגפור צ'נגי בשעה 08:30 (שעון מקומי; UTC + 8). המטוס היה תחת שליטת מערכת בקרת התנועה האווירית האינדונזית כאשר ביקש הטייס לסטות מנתיב הטיסה המתוכנן בשל תנאי מזג אוויר גרועים. ב-07:24 איבד המטוס קשר עם בקרת התנועה האווירית בעת שהיה מעל ים ג'אווה בין קלימנטן לג'אווה, כשהוא עדיין בתחום השליטה של מערכת בקרת התנועה האווירית האינדונזית. מניתוח מטאורולוגי עלה כי המטוס חצה סערה במהלך הדקות שלפני היעלמותו. לדברי משרד התחבורה האינדונזי לא התקבל אות מצוקה מהמטוס הנעדר. ב-30 בדצמבר נמצאו שרידי מטוס וגופות בים ג'אווה ובמצר קארימאטה, גורמים רשמיים אישרו שאלו שרידי המטוס שנעלם. משרד התחבורה של אינדונזיה הודיע שבחקירת ההתרסקות התגלה שהמטוס יצא לדרכו ללא אישור לוח הזמנים של הטיסה. עקב כך הקפיא המשרד את רישיונה של חברת אייר אסיה אינדונזיה לטוס בקו סורבאיה–סינגפור. מדיה וקבצים בנושא טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה בוויקישיתוף תיק התאונה והיסטוריית המטוס של טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה, באתר Aviation Safety Network (באנגלית) רויטרס, נעלם מטוס נוסעים מאינדונזיה: "התרסק בים", באתר ynet, 28 בדצמבר 2014 אינדונזיה: נמצאו הריסות המטוס המלזי, באתר ynet, 30 בדצמבר 2014; Thomas Maresca and Jane Onyanga-Omara, "6 bodies recovered from AirAsia crash," USA TODAY website, December 31, 2014 הרשויות באינדונזיה: למטוס לא היה אישור לטוס, באתר הארץ, 3 בינואר 2015
וסילי לאונטיף

וסילי לאונטיף (ברוסית: Васи́лий Васи́льевич Лео́нтьев‏; 5 באוגוסט 1906 – 5 בפברואר 1999) היה כלכלן יהודי-רוסי-אמריקאי. חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1973 (כזוכה יחיד), בזכות תרומתו לשאלה איך שינויים בסקטור כלכלי אחד משפיעים על סקטור כלכלי אחר. שלושה מתלמידיו זכו אף הם בפרס נובל לכלכלה: פול סמואלסון, רוברט סולו וורנון סמית'. לאונטיף היה ביקורתי מאוד כלפי הזרם הנאו-קלאסי בכלכלה, וכלכלנים הטרודוקסיים רבים משתמשים בפיתוחים של שיטותיו. וסילי לאונטיף נולד ב-1906 במינכן לאב, שנקרא אף הוא וסילי לאונטיף, שהיה פרופסור לכלכלה ומשפחתו פרובוסלבית, ולאם יהודייה מאודיסה. הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1925 עזב את רוסיה והמשיך את לימודיו באוניברסיטת הומבולדט בברלין, אצל ורנר זומבארט. לאחר מכן עבד באוניברסיטת קיל, וב-1931 עבר לארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת במשרד לשירותים אסטרטגיים. ב-1932 הצטרף לאוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1946 קיבל שם תואר פרופסור. בשנת 1932 נשא לאישה את המשוררת אסטלה מרקס, וב-1936 נולדה בתם היחידה, ד"ר סבטלנה אלפרס (אנ'), מבקרת אמנות. מודל הקשר-אולין מדיה וקבצים בנושא וסילי לאונטיף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסילי לאונטיף וסילי לאונטיף, באתר פרס נובל (באנגלית) וסילי לאונטיף, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה וסילי לאונטיף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרדוקס לאונטיף, באתר "מעות" הערך "ניתוח תשומה-תפוקה", באתר אקו-ויקי הערך "וסילי לאונטיף", באתר אקו-ויקי ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נובל (מטבע)

נובל (באנגלית: Noble) הוא מטבע זהב אנגלי. הוא היה המטבע הראשון שיוצר בכמויות גדולות, שלא כמו הפני המוזהב והפלורין, שיוצרו מוקדם יותר, למרות שאלו נפצו בכמות הרבה יותר קטנה. המטבע יוצר לראשונה בתקופתו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, בשנים 1344–1346. לנובל נוצרו גם מטבעות בעלי שווי מופחת של חצי נובל ורבע נובל, שיוצרו אף הם בכמויות גדולות והיו פופולריים. ערכו של הנובל היה שישה שילינג ושמונה פני. משקלו השתנה מעט בכל הוצאה מחודשת, כדי לשמור על ערכו, עד שנת 1464, בה עלה שוויו. ב-1465 יצאה גרסה חדשה שלו, בשם אנג'ל, מטבע שהפך לפופולרי במקומו בשנים הבאות. מדיה וקבצים בנושא נובל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע דייוויס 1960

גביע דייוויס 1960 הייתה התחרות ה-49 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 40 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-26–28 בדצמבר 1960 בסידני, אוסטרליה. לראשונה מאז שנת 1937 משחק הגמר לא היה התמודדות של נבחרת אוסטרליה נגד נבחרת ארצות הברית על התואר. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין איטליה והסתיים בניצחון אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-16 בסך הכל. הבית כלל 6 קבוצות, כולל ניו זילנד, שאורגנו לתת-הבית הצפוני ותת-הבית הדרומי. הבית כלל 27 קבוצות, כולל ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. הבית כלל 6 נבחרות. המשחקים נערכו במהלך נובמבר-דצמבר 1960 באוסטרליה. בשנת 1960 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת צ'ילה. כמו בשנת 1959 המשחק של גביע דייוויס נערך בתל אביב. זו הייתה התחרות האחרונה בה השתתף אריה אבידן-וייס, שהיה חלק מהנבחרת מאז שנת 1949. נתונים על התחרות
יהודית אוריין

יהודית אוריין (נולדה בשנת 1935) היא עיתונאית, מבקרת ספרות וקולנוע, יועצת לשונית ולקטורית (אנ') ישראלית, לשעבר מורה. יהודית אוריין נולדה בשנת 1935 בחיפה, בתם היחידה של שרה לבית יעקובוביץ' ומאיר אוריין, סופר וחוקר ספרות תורנית וחסידות ופעיל ציבור חיפאי. גדלה בחיפה בבית דתי-חסידי. בהמשך חייה נטשה את הדת. למדה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב. במשך למעלה מ-20 שנה לימדה בבית ספר תיכון פילוסופיה, ספרות ולשון. במשך שנים רבות הייתה מבקרת קולנוע בשבועון "לאשה" מבית ידיעות אחרונות. כחברה במערכת "ידיעות אחרונות" כתבה ביקורות תרבות, ספרות, תיאטרון וקולנוע. כיום משמשת אוריין לקטור בהוצאת משכל, מבקרת ספרות ויועצת מדעית בענייני לשון. הייתה נשואה ליעקב בן-הרצל, ולשניים בן. מאז סוף שנות ה-70 נשואה בשלישית, לאיתן אבניאון, מנכ"ל הסנה ומנכ"ל בנק הפועלים לשעבר, ובימים אלה[דרושה הבהרה] בעל הוצאת הספרים איתאב, המתמחה בהוצאת מילון ספיר, לקסיקונים ותזאורוסים. בשנת 1967 עברה שינוי בהשקפת עולמה ונעשתה שמאלנית, היא תומכת בפינוי התנחלויות ובהפלות ומתנגדת לפמיניזם[דרושה הבהרה]. שדות זרים: סיפורת מתורגמת 1975–1980, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב 1982. (קובץ מסות על ספרות כללית) 6 סיפורים שרירותיים ורומן, תל אביב: זמורה-ביתן ("עמודים לספרות עברית"), תשנ"ו 1995. כל יום רביעי, תל אביב: משכל, 2001. (קובץ סיפורים והשקפות על אנשים ועל החיים; רשימות שפורסמו בעיתון ידיעות אחרונות) יהודית אוריין, דף שער בספרייה הלאומית יהודית אוריין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יהודית אוריין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יהודית אוריין, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" פרסומיה של יהודית אוריין בספרייה הלאומית הלקסיקון המקוון של אורי ברייטמן למבקרי קולנוע בישראל. יעקב בר-און, ‏סולם יעקב: מחלוצי הרדיו הישראלי שהסעיר מדינה שלמה, באתר מעריב אונליין, 12 באוגוסט 2015. שרי שיין, הגשמת חלום ושמה: מילון, מוטק'ה, 26 ביולי 2018.
איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק

איב-ז'וזף דה קֶרְגֶלֶן-טְרֶמָרֶק (בצרפתית: Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec ‏ 13 בפברואר 1734 - 3 במרץ 1797) היה מגלה ארצות ברטוני וקצין צי צרפתי. קרגלן-טרמרק נולד בלנדודאל, פיניסטר. במהלך מלחמת שבע השנים פיקד על אוניית התקפה, אך ללא הצלחה מרובה. בשנת 1767 הפליג קרגלן-טרמרק סמוך לרוקול. אף כי ייתכן שלא התקרב לטווח צפייה, או אפילו למרחק 240 ק"מ ממנו, נראה שהייתה לו אינפורמציה טובה לגבי האי הזעיר. המיקום שציין במפה היה רק כ-32 ק"מ ממיקומו הממשי והוא תיאר נכונה את מראיהו ואת שונית הלן הסמוכה, "מזרחית לרוקול, 1/4 ליגה [כ-1.2 ק"מ] ממנו, יש צוק סלע שקוע שהמים משתברים מעליו". בראשית 1772, הפליג קרגלן-טרמרק לאזור אנטארקטיקה, בחיפוש אחר טרה אוסטרליס האגדית, שם גילה את איי קרגלן הנידחים צפונית ליבשת והכריז חזקה על טריטוריות שונות לצרפת. נלווה אליו במסע זה חוקר הטבע ז'אן גיום ברוגייר. בדין וחשבון שלו למלך לואי ה-15 הפריז מאוד בערכם של איי קרגלן, שאותם תיאר כבעלי חשיבות חיונית בנתיב להודו, לאיי מולוקה ולסין וכעתירי סיכויים לכריית מחצבים שונים. נוסף לכך, תיאר בהתלהבות את הילידים החיים באי, שצרפת תרעיף עליהם את כל טובה של התרבות המערבית, ברוח "הפרא האציל" של ז'אן-ז'אק רוסו. כתוצאה מכך, שלח אותו המלך בסוף 1773 בראש משלחת שנייה לאיי קרגלן, שנמשכה עד תחילת 1774. בשלב זה היה ברור, שמדובר באיים שוממים וחסרי כל תועלת, וודאי אינם "טרה אוסטרליס". בשובו לצרפת, נדרש קרגלן-טרמרק להתייצב לחקירה מקיפה ובסופה נשלח לכלא, אף כי לא לבסטיליה אלא לבית קטן סמוך לסונור. בתקופת המהפכה הצרפתית ראו בקרגלן-טרמרק קורבן של המשטר הישן. מעמדו הקודם הושב לו והוא השתתף בקרב גרואה. הוא מת בשנת 1797 כסגן-אדמירל ומפקד נמל ברסט. Kerguelen-Trémarec, Yves-Joseph (1796). Relation d'un Voyage dans la Mer du Nord. ISBN 2-84265-129-4. Kerguelen-Trémarec, Yves-Joseph (1796). Relation des combats et des évènements de la guerre maritime de 1778 entre la France et l'Angleterre (בצרפתית). Imprimerie de Patris. מדיה וקבצים בנושא איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק בוויקישיתוף אלאן גארני, "Below the Convergence", ו. ו. נורטון, לונדון-ניו יורק 1997, עמ' 114
גבעות גורל

גבעות גורל הן שטח הררי בנגב, צפונית לבאר שבע, דרומית ללהבים ולכביש 310, מזרחית לכביש 40 ומערבית ללקייה. חלק משטח הגבעות מוכרז כשמורת טבע "להב דרום". האזור משמש את צה"ל לאימוני ניווטים. גבעות גורל הן חלק מרכס גבעות להב. חלק משטח הגבעות הוכרז כשמורת טבע. שמן של הגבעות הוא ככל הנראה שיבוש עברי של שמו של הכפר הבדואי טֻוֵויל אַבּוּ גֵ'רְוַאל (או בעברית - שלוחת אבו ג'רוואל) שנהרס מספר פעמים בשטחן של גבעות גורל. גובהן של גבעות גורל נע בין 300 ל-500 מטרים מעל פני הים. הן תחומות בין יער להב שבצפון, לקייה ויישובים בדואים נוספים במזרח, יער דודאים במערב ובאר שבע ובקעת באר שבע בדרום. בין הגבעות נמצאים ערוצי הנחלים כרכור, דודאים, בְּתָרִים, פֶחַר ועַלֶקֶת. בתחומן של הגבעות גדלים מיני פרחים וצמחים רבים. על גבעה 503, נמצאים שרידיה של מצודת פחר, מצודה ישראלית, המתוארכת למאה ה-9 לפנה"ס, והייתה הדרומית ביותר מבין מערכת המצודות הישראליות שנמצאו מתקופה זו. כ-300 מטר מזרחית למצודה נמצאת הגבוהה בגבעות שגובהה 506 מטר. בנייתם של הכביש המהיר בין צומת גורל ומחלף חטיבת הנגב ושל שכונת רמות הצפונית של באר שבע, כמו גם רעיית הצאן של הבדואים, הביאו לכך שהטבע בשטח ניכר מהגבעות נפגע, ומיני הצמחים שבהן נמצאים בסכנת הכחדה. גובהן היחסית נמוך, והעובדה שאינן תלולות, הביאה לכך שצה"ל עורך אימוני ניווט בגבעות אלו. דרגת הקושי של הניווט בגבעות אלו בינונית נמוכה. פני הקרקע הסלעיים, האגנים הברורים והניצבים שיוצרים הנחלים, קווי התבליט הבהירים יחסית ומיעוט התכסית הופכים את השטח לנוח ללימודי ניווט והתמצאות בשטח מדברי. אמיר טייג, "כל חייל שניווט פעם בגבעות גורל ישמח לשמוע שאת הג'בלאות החשופות החליפו וילות עם גינות פורחות", באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2010