laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד רוטנברג

דוד זאב רוטנברג (ידוע בכינוי וולווה; נולד בט"ז באלול תשכ"ד, 24 באוגוסט 1964), הוא איש תקשורת ומחבר ספרים ישראלי, חסיד חב"ד. יזם וערך מ-2002 את פורום בחדרי חרדים וב-2014 הקים את אתר חרדים10. נולד לצבי ושושנה רוטנברג. למד בתלמוד תורה בכפר חב"ד, בישיבת תומכי תמימים בלוד ובישיבת בכפר חב"ד. היה העורך הראשי של המוסף "קולות" של השבועון החרדי "בקהילה". לאחר פרישתו בשנת 2006 ממגזין "בקהילה", מונה כעורך יועץ בשבועון כפר חב"ד ושינה את פניו ועבד גם בעיתון משפחה. לאחר מכן שימש כעורך מגזין השבועון שעה טובה. בשנת תש"ס היה ממקימי אתר חב"ד און ליין, שאותו ניהל במשך מספר שנים. בשנת תשס"ב הקים את פורום בחדרי חרדים במערכת האתר הייד פארק במסגרת הפורום היה מן הראשונים שעסקו בחשיפת עבירות מין במגזר החרדי. בדצמבר 2009 פרש מניהול האתר, לאור מכתב שפרסמו רבנים הקורא לחרם על אתרי אינטרנט חרדיים. אך כעבור זמן שב להנהלת האתר, אך לא להנהלת הפורום. רוטנברג הוא יועץ תוכן לעיתונים ואתרי אינטרנט וכן עורך ספרים. ב-2008 נישא בשנית לשרי רוט, שכתבה בעיתון בקהילה תחת שם העט שרה גל. באפריל 2014 הקים בשיתוף עם אשתו את האתר "חרדים10". בהמשך חזר לעבוד[דרוש מקור][דרושה הבהרה] כעורך ראשי באתר חב"ד און ליין שהיה ממקימיו.  בתחילת המאה ה-21 התחרש כתוצאה ממחלה. בדצמבר 2017 עבר ניתוח שתל שבלולי שבעקבותיו פרסמה אשתו בטוויטר: "רגע מרגש! אחרי 15 שנים בעולם של דממה, קרא דוד בעלי, 'אני שומע'!". במשך שנים התגורר בכפר חב"ד. כיום מתגורר במודיעין עילית ולו 2 ילדים מאשתו הראשונה. רוקדים ובוכים - האמת על תנועת חב"ד, תחת שם העט 'נדב איש שלום', יחד עם יורי ינובר, 1994 פלאי הרבי : ספורי מופת לילדים ולנער, כפר חב"ד, שי - הוצאה לאור, ה'תשנ"ז מלתא דבדיחותא : אוצר חכמה וחדוד לקורא הצעיר, כפר חב"ד, ספריית אשל, ה'תשנ"ח 1998 מסע הרבי לארץ הקודש, כפר חב"ד, הוצאה עצמית, ה'תשנ"ט. - מחקר היסטורי העוסק בביקורו של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון מליובאוויטש בארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ט הפרטיזן שחיכו לו חיים אחרים, תולדות שלום דובער פרידמן דוד רוטנברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ראיון גלוי-לב לאתר 'בחדרי-חרדים', באתר COL, ט"ז בתשרי ה'תש"ע אלכסנדר כץ, סערה במגזר: בעלי 'בחדרי חרדים' השעה את העורך - וזימן אותו לשימוע, באתר אייס, 28 בנובמבר 2013 ריקי רט, ווינדוס: הזוג החזק בתקשורת החרדית יוצא לדרך חדשה, באתר nrg‏, 11 באפריל 2014 חרדים10, דוד רוטנברג ‘באתר שלך כותבים דברים לא יפים על חבר שלנו, תוריד אותם’ 25 באפריל 2019 (פרק 4 מסדרת מאמרים עליו בתולדות התקשורת החרדית, בפנים הקישור לשאר המאמרים) יקי אדמקר‏, קשר השתיקה נסדק: פרשות מין פרצו את מחסום התקשורת החרדית, באתר וואלה, 26 במאי 2016 דוד רוטנברג, העברת שרביט הניהול - מכתב מיוחד, בחדרי חרדים. ציוץ של שרי רוט באתר "טוויטר", 31 בדצמבר 2017; העיתונאית שרי רוט: "אחרי עשור של דממה - פתאום שמעתי אותו אומר ’אני שומע’", באתר הידברות, כ"ב בטבת ה'תשע"ח
גשר מהמט פשה סוקולוביץ'

גשר מהמט פשה סוקולוביץ' (בבוסנית: Most Mehmed-paše Sokolovića) או "הגשר על נהר הדרינה" (Most na Drini) בווישגראד (Višegrad) שבמזרח בוסניה והרצגובינה, מחבר בין שתי גדותיו של נהר הדרינה. ספרו של הסופר היוגוסלבי זוכה פרס נובל איוו אנדריץ', "גשר הדרינה", עוסק בגשר זה. בשנת 2007 נוסף הגשר לרשימת אתרי המורשת העולמית של ארגון אונסק"ו, והיה לאתר השני הזוכה במעמד זה בבוסניה והרצגובינה. גם האתר האחר, הגשר הישן במוסטאר, הוא גשר עות'מאני. הגשר נבנה בשלהי המאה ה-16 בפקודת הווזיר העות'מאני סוקולו מהמט פשה (Sokollu Mehmet Paşa, או מהמט פשה סוקולוביץ' Mehmed-paša Sokolović), שהיה בן המקום. תכנון הגשר נעשה על ידי סינאן, האדריכל הנודע של הסולטאן, והקמתו החלה ב-1571 והסתיימה ב-1577. הגשר חיבר בין פנים הבלקן לבין חוף הים האדריאטי, ובמיוחד אל עיר הנמל דוברובניק. המבנה סבל מהצפות חוזרות ונשנות, וקיימות עדויות לעבודות תחזוקה ושיפוץ שנערכו ב-1625 וב-1875. הצפה חמורה במיוחד פגעה בגשר ב-1896, עמודי הקשתות נשחקו וחלק מהריצוף נשטף עם המים הגואים. עבודות נרחבות לשיקום המבנה נערכו בשנים 1911–1912 בידי מהנדסים אוסטרו-הונגריים, שכן לגשר שניצב על הגבול הסרבי נודעה חשיבות אסטרטגית. במהלך מלחמת העולם הראשונה פוצצו שניים מעמודי הגשר באמצעות דינמיט, אך אלה נבנו מחדש לאחר המלחמה וציפוי אבן ברוח הגשר המקורי הונח בשנים 1939–1940. ב-1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, חמש מקשתות הגשר הושמדו לחלוטין, אך נבנו מחדש באופן חלקי בין השנים 1950 ו-1952 לפי מראה הקשתות שלא נפגעו. ב-1986 נבנה גשר מודרני כקילומטר במורד זרם הנהר, ובשנת 2003 נאסרה תנועת כלי רכב על הגשר. הגשר ניצב מיד לאחר עיקול חד בנהר, והמישור שלאורך הגדה הימנית שאחרי עיקול זה איפשר את התפתחותה של העיר וישגראד סמוך לנקודת שפכו של יובל קטן לנהר. מנגד, על הגדה השמאלית של הנהר, מצויות גבעות סלעיות. הגשר עשוי מ-11 קשתות שרוחבן בין 10.7 ל-15 מטר. כבש גישה אל הגשר ניצב על הגדה השמאלית של הנהר בזווית ישרה ביחס אליו. אורכו 120 מטר וקבועות בו ארבע קשתות נוספות. אורכו הכולל של הגשר 179.50 מטר ורוחבו 7.2 מטר. במרכזו מגיע הגשר לשיא גובהו ונישא 15.4 מטר מעל מפלסו הממוצע של הנהר. רוחבם של העמודים בין הקשתות הוא 3.9 מטר, ולכל אחד מהם צמודות בליטות אבן משני צדדיו. בליטות אלה מוכתרות בגגות פירמידיאליים בצד הפונה אל מקורות הנהר ובגגות עגולים בצד האחר. מעל לעמוד המרכזי הגשר מתרחב, ומצידו האחד קיר המעוצב כמיחרב והנושא כתובת לכבוד חנוכתו של הגשר ומקימיו. בצד הנגדי יש מרפסת אבן. איוו אנדריץ', גשר על הדרינה, תרגמה מסרבית־קרואטית: דינה קטן בן-ציון, הוצאת כרמל. מדיה וקבצים בנושא גשר מהמט פשה סוקולוביץ' בוויקישיתוף
כפר אהרון

כְּפַר אַהֲרוֹן, כיום שכונה בדרום נס ציונה. המקום נקרא על שם הבוטנאי והאגרונום הנודע אהרן אהרנסון. הכפר הוקם ליד נס ציונה על ידי בני איכרים חברי אגודת בני בנימין באמצעות חברת הנוטע, ביום 2 ביולי שנת 1926. בין המשפחות המקימות היו משפחת ניימן, לרר והוכברג. דוד ניימן הוא בנו של מרדכי ניימן, מאנשי העלייה הראשונה, מחלוצי החקלאות בארץ ישראל וממקימי מזכרת בתיה. הוא עבר לכפר אהרון יחד עם אשתו ברכה. מייסד נוסף היה דוד פניק. בראשיתו כלל הכפר 23 נחלות של 20 דונם כל אחת, שנועדו בעיקר לנטיעת פרדס. עד שנת 1928 הוקמו במקום 12 בתים ושאר המתיישבים התגוררו במושבה הסמוכה נס ציונה. בראשית 1947 הוחל בקידום תוכנית להקמת בתים על שטח של כ-200 דונם שנרכש מהתושבים על ידי הקרן הקיימת. אולם מחלוקת בין הקרן הקיימת לכפר על השאלה האם השכונה תהיה כפרית עם משקי עזר או עירונית, הביאה לגניזת התכנית. כך נותרה המושבה בשנת 1949 עם כ-10 משפחות בלבד. בראשית 1950 הורחב הכפר על ידי הוספת 50 בתים, שברובם השתכנו עולים מבולגריה. באותו זמן סופח כפר אהרן לנס ציונה. בשנות החמישים המאוחרות הקימו עולי בולגריה מושב בצמוד לכפר, בשם "כפר אהרון המתיישב", שנוסד על ידי יצחק אלפנדרי - פעיל הציונים הכלליים, אשר הוטל עליו לחפש מקום להתיישבות בחלק הצפוני של הכפר. היום השכונה מחולקת לשני חלקים ה"מושב"- של המתיישב בחלק הצפוני, וה"כפר הישן", החלק הדרומי. החל משנות השבעים, הצריפים ומשקי העזר פינו את מקומם לבתים פרטיים. הרחובות בכפר אהרון הישן: התמר, התאנה, הזית, הרימון, ואיתמר בן-אב"י, בשכונה כ-100 משפחות בערך. הרחובות בכפר אהרון "המתיישב": פרג, מרגנית. במושב מתגוררות 24 משפחות. בשטחה נמצא גן משחקים אחד, ובעבר היו במקום פרדסים רבים שהוקרבו על מזבח הבנייה. לאחר מאבקים רבים לשמור על צביון הכפרי של האזור, נמכרו הפרדסים שהיו במערב לשכונה ובמקומם הוקמה שכונה חדשה בשם הלועזי "Valley" בת כ-650 יחידות דיור עירוניות. כיום שונה שמה של השכונה ל"העמק" בתרגום ישיר לשם הלועזי הקודם. פרדסים נוספים שנמכרו שימוש להקמת מרכז מסחרי גדול המכונה Big Fashion. מדיה וקבצים בנושא כפר אהרון בוויקישיתוף אלי אלון, כפר אהרון - המושבה שנעלמה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בפברואר 2019 כפר אהרן (נס ציונה, ישראל), דף שער בספרייה הלאומית ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 עמ' 690. וגם כל מקום ואתר מדריך שלם להכרת הארץ, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא 1980 עמ' 247. הפועל במושבה, דואר היום, 23 באפריל 1926 מי הם בני בנימין ומהו הנוטע?, דואר היום, 6 ביולי 1932 חגיגת יסוד כפר אהרן, דואר היום, 7 ביולי 1926 מת דוד ניימן, דבר, 29 בנובמבר 1971 דוד פניק ז"ל, חרות, 2 ביולי 1959 כפר אהרון, דבר, 8 באוגוסט 1928 שכון בכפר אהרון, הַבֹּקֶר, 9 בינואר 1947 זעקת כפר אהרן המוזנח, הַבֹּקֶר, 25 במאי 1949 חג הרחבת כפר אהרן, הַבֹּקֶר, 3 בינואר 1950 יהודה הגדרתי, מפעל התיישבות של הציונים הכלליים, הַבֹּקֶר, 6 בינואר 1950; המשך אין חשש - גם הם ישלמו, מעריב, 13 באפריל 1951 אבן הפינה של אחד הפרויקטים הגדולים והחשובים של נס ציונה, באתר www.myziona.co.il
שלד תוכנה

שלד תוכנה (באנגלית: Software Framework; מכונה לעיתים ברישול ספרייה) הוא מבנה תוכנה המסייע בפיתוח תוכנה ו-'הדבקת' חלקיה השונים לכדי מערכת אחת. המונח שאוב מתחום הנדסת הבניין שבו השלד מתווה את תיחומו של הבניין, ועליו נשענים חלקי הבניין האחרים. שלדי תוכנה משמשים רבות בפיתוח מונחה-עצמים, אך ניתן לפתחם גם בשיטות פרוצדורליות. שלד תוכנה מתווה לרוב סגנון ארכיטקטוני מסוים, והשימוש בו מתבצע באמצעות ממשק תכנות יישומים הבנוי סביב מספר תבניות עיצוב. מפתחי ה-Framework שואפים להקל על פיתוחי תוכנה, על ידי מתן אפשרות למתכנתים להקדיש את זמנם לעמידה בדרישות התוכנה הספציפית אותה הם מפתחים, מבלי שייאלצו לבזבז זמן פיתוח יקר על התמודדות עם פיתוח תשתית ברמה נמוכה יותר. לדוגמה, צוות המשתמש ב-Framework לפיתוח אתר בנקאי, יכול להתמקד בכתיבת קוד ספציפי לבנקאות ולא במכניקה של טפסי טיפול בבקשות (אשר כבר נכתבה ב-Framework). מדיה וקבצים בנושא שלד תוכנה בוויקישיתוף "Framework". DocForge. אורכב מ-המקור ב-7 באוקטובר 2018. נבדק ב-15 בדצמבר 2008. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיטש מיטשל

ג'ון גרהאם "מיטש" מיטשל (באנגלית: John Graham "Mitch" Mitchell; ‏9 ביולי 1946 - 12 בנובמבר 2008) היה מתופף בריטי, שנודע בעיקר כמתופף בהרכב The Jimi Hendrix Experience יחד עם ג'ימי הנדריקס ונואל רדינג. מיטשל היה לחלוץ בתחומו ומאבות סגנון הפיוז'ן, המשלב ג'אז ורוק. נגינתו השפיעה רבות על מתופפי הרוק המאוחרים יותר. מדיה וקבצים בנושא מיטש מיטשל בוויקישיתוף מיטש מיטשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיטש מיטשל, באתר AllMovie (באנגלית) מיטש מיטשל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מיטש מיטשל, באתר AllMusic (באנגלית) מיטש מיטשל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיטש מיטשל, באתר Discogs (באנגלית) מיטש מיטשל, באתר Songkick (באנגלית) מיטש מיטשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניית קירור

אוניית קירור היא כלי שיט להובלה בקירור של מטען מתכלה, בדרך כלל מוצרי מזון כמו בשר, דגים, פירות וירקות. ספנות האונייה (המחסנים) מקוררות ומבודדות, ובכל אחת מהן ניתן לקיים טמפרטורה שונה, המתאימה לסוג המטען הנמצא בה. אוניות קירור מתחלקות לשתי קטגוריות עיקריות: אוניות עם דלתות מטען הנפתחות אל הרציף ומשמשות גם ככבש לטעינה ופריקת מטען באמצעות מלגזות. בפתח האונייה מותקנת מעלית המביאה את המטען לסיפונים השונים. עיצוב זה מתאים במיוחד לאוניות השטות בנתיבים קצרים. אוניות קירור בעיצוב מסורתי עם תאי מטען בעלי פתחים עליונים לסיפון הראשי, בהן הטעינה והפריקה נעשים בעזרת מנופים או עגורנים ומתאימות למטענים הארוזים על גבי משטחים או בתפזורת. חלק משמעותי מצי אוניות הקירור בעולם שימש להובלת בננות, ופירות אחרים, אולם מאז פותחו מכולות הקירור המאפשרות הובלת פירות אף באוניית מכולות, פחת השימוש באוניות קירור מתמחות בעולם. בתחילת המאה ה-21, חלק משמעותי מן המטענים המתכלים הדורשים טמפרטורה מבוקרת בהובלה ימית, מובלים באוניות מכולות רגילות, בין במכולות בעלות גנרטור עצמאי לקירור, או מכולות המצוידות במתקן קירור חשמלי המתחבר בכבל למקור הזרם הראשי של האונייה. מכולות אלה נמצאות בהשגחה מיוחדת בעת היותן על האונייה, הן מכילות מכשירי ניטור הרושמים את שינויי הטמפרטורה במכולה ולכל אורך ההפלגה מתקיימות ביקורות קבועות באשר לתקינות פעולת הקירור. Refrigerated Ships (אורכב 26.03.2009 ב Archive-It) - סקירה על היבטים שונים של אוניות קירור. (באנגלית)
אוניית נוסעים

שתי אוניות הנוסעים הגדולות בעולם אוניית נוסעים (באנגלית: Passenger Ship) היא אונייה המסיעה נוסעים בתנאי נוחות מיוחדים ומפליגה למרחקים ארוכים. מבחינים בשני סוגים של אוניות נוסעים: אוניית-קו (liner), המפליגה בקו אחד ובלוח זמנים קבוע מראש, ואוניית תענוגות (cruise ship, cruiser), הפוקדת נמלים רבים ומהווה כעין בית מלון צף המנעים את שהותם של הנוסעים. תחום אוניות הנוסעים רואה צמיחה מתמדת בשנים האחרונות, אך עם צמיחה זו עולות דאגות רבות לגבי השפעתה על הסביבה והבריאות הציבורית. תעשיית אוניות הנוסעים מהווה מקור ראשי לזיהום של אוויר, מים וקרקע, ומהווה גורם פוטנציאלי לסיכון בריאותי לאדם לסביבה ולערי הנמלים. כדי להפחית את ההשפעות השליליות המתמשכות של תעשיית אוניות הנוסעים, יש צורך בהגברת הפיקוח והרגולציה על המגזר ובחיפוש אחר פתרונות טכנולוגיים להפחתת ההשפעות הסביבתיות והבריאותיות השליליות של תעשיית אוניות הנוסעים. בשנתים 2020 ו-2021 חווה ענף אוניות הנוסעים משבר חריג עקב מגפת הקורונה. בעקבות התפשטות המגפה באוניות נוסעים, כדוגמת המקרה באונייה דיימונד פרינסס בתחילת 2020, אוניות הנוסעים, שהיו תוספת נכבדה למגוון האטרקציות התיירותיות, מצאו עצמן מוחזקות בנמלים וללא פעילות תיירותית, כתוצאה מההגבלות והאילוצים שנקבעו על ידי ממשלות ורשויות ברחבי העולם, מה שהביא לנפילת שווי המניות של חברות האוניות. המאמצים להתאוששות ולהתאים את הענף למציאות החדשה הביאו לשינויים משמעותיים במדיניות, והתאמות בתוכניות התיירות שהן מציעות בכדי להפוך אותן לבריאות ובטוחות יותר. נגיף הקורונה (COVID-19) יכול להתפשט בקלות על אוניות נוסעים בשל השטח המוגבל, מה שמוביל לאירועי הדבקה רחבי היקף. כדי להתמודד עם התפרצות נגיף על אוניית נוסעים, יש לנקוט במספר אמצעים חיוניים: בידוד מידי של אנשים מאובחנים, הגבלת האורחים לתאיהם, צמצום המגעים בין האורחים לצוות וביצוע בדיקות מהירות ורגישות בהקדם האפשרי. ככל שאוניות הנוסעים ממשיכות לחדש את פעילותן, צעדים אלו נותרו חיוניים למניעת התפרצויות. מעבורת מדיה וקבצים בנושא אוניית נוסעים בוויקישיתוף לידיה בויד, Duke University ,Passenger Ships. sciencedirect ,Passenger Ship. Josep Lloret, Arnau Carreño, Hrvoje Carić, Joan San, Lora E. Fleming, Environmental and human health impacts of cruise tourism: A review, Marine Pollution Bulletin 173, 2021-12-01, עמ' 112979 doi: 10.1016/j.marpolbul.2021.112979 Toscano, D., and F. Murena., Atmospheric ship emissions in ports: A review. Correlation with data of ship traffic., Atmospheric Environment: X 4, 2019, עמ' 100050 Ana Lucia Rodrigues da Silva, An overview of the impact of COVID-19 on the cruise industry with considerations for Florida, Transportation Research Interdisciplinary Perspectives 10, 2021-06-01, עמ' 100391 doi: 10.1016/j.trip.2021.100391 Joacim Rocklöv, Henrik Sjödin, Annelies Wilder-Smith, COVID-19 outbreak on the Diamond Princess cruise ship: estimating the epidemic potential and effectiveness of public health countermeasures, academic.oup.com, ‏2020 Kathryn S. Willebrand, Lauren Pischel, Amyn A. Malik, Samuel M. Jenness, Saad B. Omer, A review of COVID-19 transmission dynamics and clinical outcomes on cruise ships worldwide, January to October 2020, Eurosurveillance 27, 2022-01-06, עמ' 2002113 doi: 10.2807/1560-7917.ES.2022.27.1.2002113 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניית מחפר

אוניית מחפר (dredger) היא אונייה המצוידת במחפר ומשמשת להעמקת נתיבי שיט בנמלים, בשפכי נהרות ובתעלות, על ידי חפירה וסילוק חלק מהקרקעית באמצעים מכניים. אוניות מחפר משמשות גם להשבת חול על חופים שבלו בעקבות בליה חופית. גרסה מותאמת של אוניית מחפר משמשת לדייג צדפות וסרטנים. אוניות מחפר ידועות בנזק הרב שהן גורמות למערכות אקולוגיות ימיות, בין השאר על ידי שחרור רעלים הקבורים בקרקעית הים אל תוך מי הים, עליית עכירות המים בעקבות פעילות המחפר גורמת לשינויים בלתי-הפיכים במחזור החיים של מינים שונים ועוד. מדיה וקבצים בנושא אוניית מחפר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי שיט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניית בית-חולים

אוניית בית-חולים (באנגלית: hospital ship) היא אונייה המשמשת כבית-חולים צף ומותאמת במיוחד לטיפול בפצועים בעת מלחמה. אה"מ ויקטורי, שלא הייתה כשירה לשמש עוד כאוניית מלחמה, נהפכה בשנת 1798 לאוניית בית החולים הראשונה ושימשה להובלת שבויי מלחמה צרפתים וספרדים פצועים (בין 1800 ל-1803 שופצה "ויקטורי" וחזרה לתפקיד קרבי). בשנת 1860 הפכה אוניית הצי האמריקני "רד רובר" לבית חולים צף לצורך טיפול בנפגעי קרבות מלחמת האזרחים. בשנת 1905 במהלך מלחמת רוסיה–יפן פגעו היפנים באוניית בית החולים הרוסית "אורל", פגיעה שבעקבותיה התחולל קרב צושימה, שבסופו נתפסה האונייה בידי היפנים, כפיצוי. בתקופת מלחמות העולם הראשונה והשנייה הוסבו מספר אוניות נוסעים לשימוש כאוניות בית חולים צבאיות. כך, הצבא והצי של ארצות הברית הפעילו במלחמת העולם השנייה 39 ספינות כאלה. אף על פי שפעלו ככלי המשמש להצלת חיים, טובעו כמה אוניות בית חולים של המדינות השונות, משני הצדדים, במהלך הקרבות במלחמת העולם השנייה. אוניות בית חולים מסומנות בצלב אדום או סהר אדום גדול על דפנותיהן לצורך זיהוי ברור. חלק מן הספינות מסומנות בנוסף גם בקו ירוק עבה המקיף אותן מכל עבר באמצעו של הגוף. סימון זה נועד להקנות להן הגנה מפגיעה מכוונת בהתאם לחוקי המלחמה של אמנת ז'נבה. אמנת האג משנת 1907 קובעת גם מגבלות על פעילות אוניות בית חולים: על האוניה להיות מסומנת ומוארת באופן ברור כאוניית בית חולים. על צוות האוניה להעניק טיפול רפואי לכל הצדדים הלוחמים ללא הבדל. חל איסור להשתמש באוניה למטרות פעילות צבאית. חל איסור על האוניה להפריע או למנוע פעילות צבאית של האויב. על צוות האוניה לאפשר פיקוח של כוחות האויב לבדיקה כי אכן היא עומדת בהגבלות הנ"ל. הפרה של אחד הכללים הללו יכול להביא להטבעת האונייה. הטבעה בלתי מוצדקת יכולה להחשב כפשע מלחמה. בשנים האחרונות מתרחב השימוש בספינות בית החולים בצבא האמריקאי זאת בשל ניהול מלחמות המרוחקות מגבולות ארצות הברית כדוגמת המלחמות בעיראק ובאפגניסטן וכן במלחמת נאט"ו נגד יוגוסלביה. אוניית בית החולים כוללת אנשי צוות רפואי ובהם: רופאים מנתחים ומרדימים, וכל צוותי העזר הרפואי המקובלים בבית חולים יבשתי, ונותנת מענה מיידי לפצועי הקרבות אך משמשת גם לצורך הענקת טיפולים רפואיים שוטפים לכוחות הצבא המוצבים הרחק מביתם כגון: טיפולי שיניים, הדמיות אבחנה למחלות שונות, צוותים פסיכיאטריים וכדומה. כיום מפעילים ארגונים הומניטריים שונים אוניות בית-חולים לשם טיפול בחולים ופצועים באזורי מצוקה ואסון בעולם. קומפורט (אונייה) http://www.med-dept.com/hosp_ships.php.
אוניית מגדלור

אוניית מגדלור היא אונייה המשמשת כמגדלור צף. היא עוגנת בדרך כלל במקומה עגינת קבע, ואין לה אמצעי הנעה משל עצמה. משתמשים באוניות מגדלור במקומות בהם המים עמוקים מדי לבניית מגדלור. במקום לסמן את קו החוף, מסמנות אוניות אלה על פי רוב את נתיב השיט. הן יעילות יותר ממצופי סימון, המשמשים לאותה מטרה, משום שהאותות שהן מציגות נראים טוב יותר ולמרחק גדול יותר. זאת ועוד, אוניות מגדלור נושאות בדרך כלל ציוד מדידה ורישום לצורכי מחקר אוקיינוגרפי, כמו רושמי גלים, ולעיתים הן משמשות גם כתחנות מזג אוויר. אוניית המגדלור הראשונה הוצבה ב-1732 ליד שרטון החול בנוֹר (Nore) בשפך התמזה על ידי ממציאה רוברט הַמְבּלִין (Robert Hamblin). קיימות גם אוניות מגדלור שלהן אמצעי הנעה, כמו אוניות מגדלור מחליפות (Relief Light Vessels), המשמשות כתחליף זמני לאוניית מגדלור נייחת כשזו נמצאת בנמל לצורכי תחזוקה. אוניות מגדלור ניידות נוספות הן אלה הפועלות בחודשי הקיץ באוקיינוס הקרח הצפוני, אז הקרח מפשיר ומתאפשרת תנועת אוניות. כדי שאוניית מגדלור תיראה למרחוק, גופה צבוע בדרך כלל בצבע אדום מבריק ועליו רשום שמה באותיות גדולות ולבנות; אוניית מגדלור מחליפה מציגה במקום זאת על דופנותיה את המלה RELIEF. בעבר היו אוניות אחדות שנצבעו בצבעים אחרים. אוניית המגדלור "יורון" (Huron), לדוגמה, נצבעה בשחור מאחר שהוצבה בצד המצופים השחורים בכניסה לימת יורון. אוניית המגדלור שפעלה במינוטס לדג' (Minot's Ledge), מסצ'וסטס, מ-1854 עד 1860 הייתה צבועה בצבע צהוב, על מנת שתיראה בבירור על רקע המים הכחולים-ירוקים והגבעות הירוקות. נוסף לאור, המופעל בעת ערפל ובלילה, משעה אחת לפני שקיעת השמש עד שעה אחת לפני הזריחה, הציגו אוניות המגדלור הראשונות על ראשי התרנים סימני יום אדומים (ולעיתים נדירות לבנים), שנראו ראשונים על ידי אונייה מתקרבת. צורות הסימנים היו מגוונות, אך עיגולים או כדורים ושני חרוטים הפוכים היו הנפוצות ביותר ביניהן. אוניות המגדלור הראשונות השתמשו בעוגני כפות (fluke anchors), שעדיין נמצאים בשימושם של כלי שיט רבים. ברם, הם לא היו יעילים ביותר, כי נטו להיגרר במזג אוויר סוער. הדבר היה לחיסרון, שכן אוניית מגדלור חייבת להישאר על עומדה גם בסערות עזות ביותר, אשר כלי שיט אחרים יכולים להימנע מהן. מאז ראשית המאה ה-19 מצוידות אוניות המגדלור בעוגני פטריה (mushroom anchors), שמשקלם הממוצע 3-4 טונות. עוגן זה הומצא על ידי המהנדס הסקוטי רוברט סטיבנסון. אוניית המגדלור הראשונה שהשתמשה בעוגן מן הסוג החדש במשקל 1.5 טונות הייתה "פארוס" (Pharos, על שם המגדלור באלכסנדריה), אוניית דיג לשעבר בעלת תפוסה של 82 טונות, שהחלה את שירותה כאוניית מגדלור ב-15 בספטמבר 1807 ליד בל רוק בסקוטלנד. יעילות עוגנים אלה השתפרה מאוד בשנות העשרים של המאה ה-19, אז החלו משתמשים בשרשרות מיצקת ברזל (כלל האצבע היה 6 רגל של שרשרת לכל 1 רגל עומק של מים). אוניית מגדלור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גליאצה

גליאצה (באיטלקית: galeazza, בצרפתית: galléasse, באנגלית: galleass) היא גליאה כבדת-חימוש, מונעת במשוטים ובמפרשים גם יחד, שפותחה על ידי הוונציאנים באמצע המאה ה-16. חימושה כלל תותחים שהוצבו לא רק בחרטום ובירכתיים, אלא גם בין ספסלי החותרים. על שלושת תורני הספינה הונפו מפרשים לטיניים, אשר שימשו לשיוט בלבד, והורדו לקראת הקרב. ההתנגשות הימית האחרונה בה השתתפו גליאסות הייתה ב-1715. מדיה וקבצים בנושא גליאצה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פריבטיר

פְּרַיבֶטִיר (באנגלית: privateer) או קורסר (בצרפתית: corsaire) היה כינויה של אונייה חמושה, בבעלות ובפיקוד פרטיים, שפעלה בזמן מלחמה נגד הספנות המסחרית של האויב בתמורה לנתח מן השלל. רב החובל של אונייה שכזו, כמו כל אחד מאנשי צוותה, נקרא גם כן "פריבטיר" או "קורסר". פריבטירים היו קיימים כבר בימי הביניים, אך עיקר פעולתם במאות ה-16 עד ה-18. במה שמכונה תור הזהב של הפיראטים כאשר פיראטיות ימית הייתה גורם משמעותי בהיסטוריה של האיים הקאריביים, בריטניה, מדינות האוקיינוס ההודי, צפון אמריקה ומערב אפריקה. בעלי האונייה קיבלו משליט המדינה כתב הרשאה, המעניק להם את הזכות לתפוס אוניות סוחר של האויב ולמכור אותן או את מטענן על פי חוקי השלל הימי (prize). בכתב ההרשאה נקבע גם כיצד יחולק השלל. בדרך כלל החלוקה הייתה 10% למלך ו-90% לפריבטיר. בתחילה נקראה אונייה מעין זו בלשון הדיבור private man-of-war ("אוניית מלחמה פרטית"). בריטניה לא החשיבה את הפריבטיריות כשוד ימי כאשר התקיפות בוצעו נגד ספינות ספרדיות. אחד הפריבטירים המפורסמים ביותר הוא פרנסיס דרייק. עם זאת עם הזמן היחס לפיראטיות השתנה בגלל הפגיעה שלה בסחר העולמי והתנגדות בריטניה, צרפת וארצות הברית לפיראטיות שהופנתה עם הזמן כלפי אוניות שפעלו ברשותן, כמו גם שבי של מלחים לבנים בידי אוניות שודדי ים ברברים ששבו את המלחים במטרה למכור אותם כעבדים בסחר העבדים הערבי ובעבדות באימפריה העות'מאנית. ב-1856 נאסרה הפריבטיריות בהסכמה בינלאומית בהצהרת פריז לכיבוד החוק הימי. שוד ים מדיה וקבצים בנושא פריבטיר בוויקישיתוף נחום סוקולוב. "החוטפים." "הצפירה", מס' 87, 2 במאי 1887, עמ' 1. העתקה באתר "שפת הים" - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856. פריבטיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Shorter Oxford English Dictionary on Historical Principles, 1936 (2nd edition). Vol. 2, p. 1587 sv Privateer. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זלטופול

זלטופול (Златопіль, נכתב גם: זלאטופל, זלאטופול, זלאטופולי, מרוסית: Злато Поле -"שדה זהב") הייתה עיירה באוקראינה השוכנת כ-50 ק"מ צפונית-מערבית לקרופיבניצקי על גבול מחוז קירובוגרד ומחוז צ'רקסי ב-1959 אוחדה עם העיר נובומירהורוד. זלטופול הייתה עיירה משגשגת של סוחרים יהודים. רבי נחמן מברסלב היה כשנתיים אדמו"ר לחסידיו בעיר. ב-1900 מנו היהודים 6,373 מתוך 11,400 התושבים. בזלטופול הייתה גם גימנסיה לעשירים. בבית הקברות המקומי קבור רבי יוחנן טברסקי האדמו"ר מרחמסטריווקה ועוד מספר רבנים בולטים מתקופתו. יהודי זלטופול שרתו בצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה. בשנים 1918 עד 1920 סבלו היהודים מפוגרומים. היהודים שנותרו בעיירה נרצחו על ידי הנאצים באוגוסט 1941. לאחר המלחמה חזרו יהודי זלטופול ששרדו לאחר שירות בצבא האדום לזלטופול וקברו את היהודים נרצחי העיירה בקבר אחים בבית-הקברות היהודי העתיק בעיר. אחרי מלחמת העולם השנייה לא נותרו כמעט יהודים בזלטופול. מבין המשפחות היהודיות בזלטופול ניתן למנות את משפחת ברודי, משפחת זולה, הרבנים הלל פוסק ואליהו פוסק והמלחין פוקראס. מדיה וקבצים בנושא זלטופול בוויקישיתוף על יהדות זלטופול זלטופול (Zlatopol), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), זלטופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1634–1635), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)