laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחיאל שיינבוים

יחיאל (איליה) שיינבויים (1914 – 1 בספטמבר 1943) היה לוחם מחתרת יהודי בגטו וילנה ומראשי המחתרת. יחיאל (איליה) שיינבוים נולד ב-1914 באודסה. עם התייתמותו מאמו בגיל 3 עבר לעיר קובל שבווהלין. למד בגימנסיה תרבות, חבר בתנועת "דרור" ובהכשרת קלוסובה. למד הנדסת חשמל, ושירת כקצין בצבא הפולני. ארגן את סניפי תנועת "דרור" בפולין. עבר הכשרה בקיבוץ בורוכוב והתכונן לעלייה לארץ ישראל. נישא, דחה את עלייתו ונשאר בווילנה בשליחות התנועה. בשלהי שנת 1939 עסק בהעברת חברים מפולין, מהחלק שהיה תחת הכיבוש הנאצי, דרך ווהלין אל וילנה. עם הכיבוש הנאצי היה אחד ממפקדי הלוחמים בגטו וילנה; יחידתו כונתה "יחידת הלוחמים של יחיאל". מלבד פ.פ.או. היה קיים בגטו וילנה צוות לוחמים שני, "יחידת הלוחמים של יחיאל". חבריו נטלו חלק בולט בעיצוב תנועת ההתנגדות. ארגון זה הציב לעצמו כמטרה להקים קבוצות גדולות ככל האפשר ולהוציאן למלחמת פרטיזנים ביער. הארגון (בהנהגתו של יחיאל שיינבוים) הצליח להעביר ליערות כמה מאות פרטיזנים שהיו הגרעין לקבוצות הפרטיזנים היהודיות. יחיאל נהרג במהלך קרב נגד הנאצים בגטו ווילנה. הוא נקבר בבית העלמין הישן בעיר. אשתו פסיה, שלחמה לידו, ניצלה וברחה ליערות, עלתה לישראל והקימה משפחה. בין הפריטים שהביאה פסיה לארץ לאחר השואה הייתה פיסת בגד ספוגה בדמו של שיינבאום מיום מותו. ב-10 באוגוסט 2021 הובאה הפיסה לקבורה בקיבוץ יגור, שם היא נקברה לצד קברה של אחותו של יחיאל, אורה. פנקס קאוועל, הוצאת הארגון, בואנוס איירס 1951, עמ' 235–239. (ביידיש) חיים לזר-ליטאי, חורבן ומרד, מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, 1988. יצחק ארד, וילנה היהודית במאבק ובכליון, הוצאת יד ושם, אונ' תל אביב, וספרית פועלים, תל אביב, תשל"ו. עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה - סיפורו של איסר לובוצקי, ראשון לציון: ידיעות ספרים, 2017, מסת"ב 9789655641028. ספר קובל, הוצאת הארגון, 1957. עמ' 526-7 אלחנן מגיד, איליא שיינבוים, דבר, 31 בינואר 1946 דיוקנו של יחיאל-איליה שיינבוים: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות מסע ההלוויה של יחיאל-איליה שיינבוים בגטו וילנה: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות המצבה על קברו של יחיאל-איליה שיינבוים בגטו וילנה: תצלום בארכיון בית לוחמי הגטאות קבוצת המאבק של יחיאל, באתר יד ושם וילנה בתקופת השואה: סופו של הגטו, באתר יד ושם על משפחתו באתר יוצאי קובל עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. המחתרת, עמוד 86: "בהמשך הרחוב חשפו הגרמנים מלינה, מקום מסתור, ופוצצו את הבית על יושביו. יחיאל (איליה) שיינבוים, מפקד קבוצת המאבק השנייה, ראה את מעשי הגרמנים מעמדתו ברחוב סטראשון 12 . הוא פתח באש על החיילים הגרמנים, וחבריו לעמדה זרקו רימונים. בחילופי האש בין הגרמנים ובין הלוחמים היהודים נהרג יחיאל שיינבוים, והגרמנים פוצצו את העמדה שירה ממנה." ליאור אל-חי, 78 שנים אחרי שנהרג בגטו: דמו של הלוחם הגיבור הובא לקבורה בישראל, באתר ynet, 10 באוגוסט 2021
ברנאר

האם התכוונתם ל... ברנאר הקדוש מקלרבו – קדוש נוצרי, תאולוג חשוב, ממייסדי מסדר הציסטרציאנים ברנאר ממנתון – קדוש נוצרי שהוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כפטרון הרי האלפים שרה ברנאר – שחקנית תיאטרון צרפתית אלן ברנאר – שחיין צרפתי מעבר סן ברנאר הגדול – המעבר העתיק ביותר העובר דרך הרי האלפים המערביים מעבר סן ברנאר הקטן – מעבר נוסף באלפים המערביים ברנרד (פירושונים) סן-ברנרד – גזע של כלב הבית אישים ששמם הפרטי הוא ברנאר
יעל פורמן

יעל פורמן (נולדה בשנת 1973) היא סופרת מדע בדיוני ישראלית. פעילה באגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטזיה. טבעונית ופעילה למען זכויות בעלי חיים ולקידום בריאות מושכלת. פורמן כותבת מדע בדיוני ופנטזיה ישראליים במוצהר, הן בסיפוריה הקצרים וכן בכתיבתה לנוער. כתיבתה עוסקת לעיתים קרובות בהיבטים ובהשפעות של קידמה, תיעוש וטכנולוגיה על החברה האנושית, ונוגעת לעיתים קרובות בתחומים של הומניות, זכויות בעלי חיים ושאלות של מוסר ויחס אתי לבעלי חיים. סיפורה הראשון התפרסם בזמן שירותה הצבאי באנתולוגיה של סיפורי חיילים. מאז התפרסמו סיפוריה באסופות שונות, במגזינים "מטען" ו"חלומות באספמיה" וכן באתרי אינטרנט שונים, ביניהם "בלי פאניקה". שלושה מסיפוריה הוקלטו לתסכיתים על ידי "קבוצת מספרי הסיפורים". ספרה הראשון, "ילדי בית הזכוכית" (הוצאת מודן) פורסם בשנת 2011 ומספר על ידידות יוצאת דופן בין ילדה אנושית לבת מים, אשר חיות יחד בבית שהוא אקווריום. הוא מבוסס על הסיפור הקצר "קירות ריקים" שזכה במקום הראשון בתחרות הסיפורים "עולמות 2009" שהוקדשה לנושא "סוף העולם". הספר נבחר על ידי משרד החינוך ל"מצעד הספרים", רשימת ספרי קריאה מומלצים לבתי הספר. ספרה השני, "קרעי עולם", פורסם בשנת 2017. הוא סיפור של פנטזיית מעבר המלווה שני נערים ישראליים שנכנסים לתוך משחק מציאות מדומה ומוצאים את עצמם בעולם פנטזיה. ילדי בית הזכוכית, הוצאת מודן (2011) קרעי עולם, הוצאת מודן (2017) האישה והעץ (2002) כתב העת "חלומות באספמיה" גיליון 2 איה המשרתים (2003) כתב העת "חלומות באספמיה" גיליון 3 המעיין של פאהי (2006) כתב העת "חלומות באספמיה" גיליון 14 צייד הטרולים (2006) אתר האינטרנט "בלי פאניקה" גונזזו (2008) אתר האינטרנט "בלי פאניקה" בשר טרי של ילד רך (2010) כתב העת "מטען לחשיבה ולפעולה" גיליון 18 אבן ביד היוצר (2010) אוסף הסיפורים "היה יהיה" גיליון 2 תחתית (2011) אוסף הסיפורים "היה יהיה" גיליון 3 הישות מקוסורה (2013), אוסף הסיפורים "היה יהיה" גיליון 5 צ'יקוקו (2016) אוסף הסיפורים "היה יהיה" גיליון 8 העולם כפי שהוא (2017), פרויקט סיפורים של כנס מאורות טיבריוס 4 (2017), אוסף הסיפורים "היה יהיה" גיליון 9 קירות ריקים (2009) זוכה מקום ראשון בתחרות מספרי הסיפורים של כנס עולמות מי יבנה בית (2009) זוכה מקום שלישי ופרס חביב הקהל בפרס עינת קרעי עולם (2018) מועמד לפרס גפן אלוהים בזעיר אנפין זוכה מקום שלישי בתחרות הסיפורים של האגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטזיה יעל פורמן נמנתה על מקימי עמותת מדעת למען בריאות מושכלת. תחילה עסקה בקידום המודעות לחשיבות החיסונים על רקע התנגדות להם של חלק מהציבור. בזמן מגפת הקורונה פרסמה עדכונים תדירים בפייסבוק, כדי לספק לציבור המוצף במידע מידע אמין. פורמן מתגוררת בגבעתיים. מדיה וקבצים בנושא יעל פורמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יעל פורמן יעל פורמן, ברשת החברתית פייסבוק יעל פורמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רשימת הפרסומים של יעל פורמן, בקטלוג הספרייה הלאומית מבחר מיצירותיה וביקורות שלה על ספרי מדע בדיוני באתר בלי פאניקה ביקורת על הספר "ילדי בית הזכוכית" באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטזיה עמותת מדעת - מדע ומידע למען בריאות המשפחה רוני לינדר, אלפים קוראים כל מלה שלהם: האנשים שנהפכו למומחי קורונה - בלי ללמוד רפואה, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2020
הבחירה (ספר)

הבחירה (באנגלית: Matched) הוא ספר לנוער המתרחש בעתיד דיסטופי מאת אלי קונדי, הראשון מטרילוגיה. הספר יצא לאור בארצות הברית ב-30 בנובמבר 2010 ובפברואר 2011 זכה במקום התשיעי ברשימת רבי המכר לילדים של הניו יורק טיימס. הספר מספר על קאסיה, נערה שנולדה אל תוך עולם בו שולטים בכל צעד שלה (כולל בחירת בן הזוג וזמן המוות). בנשף ההתאמה שלה היא מקבלת מיקרו כרטיס כדי ללמוד על בן-זוגה העתידי אך כשהיא מפעילה אותו היא מגלה דבר שהמנהלים הסתירו ממנה. ספר ההמשך "הפריצה" (Crossed) יצא לאור ביוני 2013 בתרגומה של יפעת אדלר (בן יעקב). הספר השלישי בטרילוגיה "המפנה" (Reached) תורגם על ידי אביגיל בורשטיין לעברית. דיסני רכשה את זכויות ההסרטה של הסרט לטרילוגיה ב-16 בספטמבר 2010, לפני שהספר יצא. Paramount Pictures לקחו חלק גם כן במכרז, אבל דיסני ניצחו בסופו של דבר. אדם שנקמן (שביים את סיפור אהבה בלתי נשכח וביים והפיק את היירספריי) וג'ניפר ג'יגבוט הוחתמו כדי להפיק את הסרט. עדיין לא ידוע אם הפקת הסרט כבר התחילה. הבחירה, באתר OCLC (באנגלית) Disney Buys Movie Rights to Dystopian YA Trilogy Matched, באתר Reelz
דליס אלאלוף מימון

דליס אלאלוף מימון (נולדה ב-30 במאי 1953) היא משוררת ומבקרת ספרות ישראלית. מפרסמת רשימות ביקורת בכתבי עת שונים, כמו מאזנים. שם העט שלה הוא "דליס", ובשם זה היא חותמת על מאמריה ושיריה. דליס נולדה בתל אביב. בתו של אלפרד אלאלוף, שנולד בסלוניקי והצליח לחמוק מהנאצים אף על פי שכמעט כל בני משפחתו נספו באושוויץ. הוסתר באתונה כמורה לשפות אנגלית וצרפתית. לפני עלותו לארץ הקים משפחה ועסק בלונדון, בענף נכסי דלא ניידי שנקרא: "אדמת-ישראל". אלאלוף היא מנהלת ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת. מנחה ועורכת אירועים ספרותיים, מופיעה בערבי קריאה, בבית הסופר, בוויצו גבעתיים ועוד. היא חברה באגודת הסופרים העברים, משתתפת בוועדותיה, וכן חברה באקו"ם ופא"ן. כותבת ספרי זיכרונות עם אנשים מבוגרים ועורכת ספרים של כותבים אחרים. עוסקת לפרנסתה בעיצוב פנים. תלתלים פרועים, שירה, הוצאת עקד תל אביב, 1992 קורעת קו האבן, שירה, הוצאת ירון גולן, תל אביב, 1994 חיבוקים של רוח, שירה, הוצאת עקד תל אביב, 1998 פתקאות שהשארתי על הרצפה, שירה, הוצאת עקד, תל אביב, 2003 סיפורים מחנות יד-שנייה, פרוזה, הוצאת עקד, תל אביב, 2011 לחזור ולגעת, שירה, הוצאת עקד, תל אביב, 2013 הסיפור בקצה הקפה, פרוזה, סיפורים חוויות אנושיות שהתרחשו בבתי קפה. הוצאת 'חדרים-בית הוצאה לאור', ר"ג, 2017 אשליה של שקט בענן, שירה, הוצאת 'חדרים-בית הוצאה לאור', ר"ג, 2022 גנזים 50 : חמישים שנה למכון הלאומי גנזים, הוצאת אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, תל אביב, 2001 משה בן-שאול, "מתוך החדר אל התמסרות לאור". כתב העת מאזנים, כרך ע"ח, גל' 1 (שבט תשס"ד, פברואר 2004), עמ' 19. (על ספרה של דליס: פתקאות שהשארתי על רצפה) יערה בן דוד, "חפצים מספרים", כתב העת מאזנים, כרך פ"ה, גל' 1 (ניסן תשע"א אפריל 2011), עמ' 55–56.( על הספר: סיפורים מחנות יד-שנייה) דליס, "המונולוג של דליס: משוררת כותבת פרוזה". בכתב העת פסיפס, גל' 81 (חורף תשע"א 2011), עמ' 41. מדיה וקבצים בנושא דליס אלאלוף מימון בוויקישיתוף דליס אלאלוף מימון, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" רשימת הפרסומים של דליס אלאלוף מימון, בקטלוג הספרייה הלאומית דליס אלאלוף מימון, דף שער בספרייה הלאומית דליס אלאלוף מימון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אתר אגודת הסופרים בישראל ובית הסופר אתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
אלי קונדי

אליסון בריית'וויט קונדי (אנגלית: Allyson Braithwaite Condie; נולדה ב-2 בנובמבר 1971) היא סופרת אמריקאית רבת מכר. אלי קונדי למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג וקיבלה מלגה בלימודי אנגלית. היא לימדה אנגלית בבית ספר תיכון ביוטה ובצפון מדינת ניו-יורק. כיום מתגוררת קונדי עם בעלה ושלושת ילדיה בסולט לייק סיטי, יוטה. טרילוגיית Yearbook: Yearbook - ספטמבר 2006 First Day - יוני 2007 Reunion - אוקטובר 2008 Freshman for President - יוני 2008 Being Sixteen - ינואר 2010 טרילוגיית מדע בדיוני: Matched - הבחירה - 30 בנובמבר 2010 Crossed - הפריצה ‏ - 1 בנובמבר 2011 Reached- המפנה - נובמבר 2012 מדיה וקבצים בנושא אלי קונדי בוויקישיתוף אלי קונדי, ברשת החברתית פייסבוק אלי קונדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רבי המכר ל-23 בינואר 2011, באתר הניו יורק טיימס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניו זילנד במשחקים הפאראלימפיים

ניו זילנד השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בתל אביב (1968) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף משתתפת ניו זילנד מאז המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980). בקרב הזוכים בלטו האתלט פיטר מרטין שזכה בשבע מדליות פאראלימפיות, מהן ארבע מדליות זהב, והשחיינית סופי פאסקו שזכתה ב-14 מדליות פאראלימפיות, מהן תשע מדליות זהב. ניו זילנד במשחקים האולימפיים ניו זילנד במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא ניו זילנד במשחקים הפאראלימפיים בוויקישיתוף
שקנאי מצוי

שקנאי מצוי וכן שקנאי לבן (שם מדעי: Pelecanus onocrotalus) הוא עוף השייך למשפחת השקנאיים. משקלו כ-10 ק"ג ומוטת כנפיו 2.8 מטר. בעונת הרבייה ניתן להבדיל בין הזוויגים באמצעות צבע עור הפנים, לזכר צבע ורוד בעוד לנקבה צבע כתום-צהוב. מין זה מותאם לחיים במים; רגליים קצרות וחזקות המסתיימות באצבעות רגליים בעלות קרומי שחייה רחבים. שקנאים אלו משתפים פעולה בזמן שיחור המזון ויוצרים מעגל כמעט מושלם סביב הדגים שנלכדים בחלק התחתון של המקור, הדומה בצורתו לשק. זהו מין נודד ולישראל מגיעה כל האוכלוסייה האירופאית של המין. בארץ ניתן לראות את השקנאים בעיקר בעונת הנדידה: בין החודשים ספטמבר ונובמבר אז הם עפים דרומה ליבשת אפריקה או בדרכם חזרה לאירופה בחודשים מרץ עד מאי. בישראל קיים קונפליקט בין השקנאים ומגדלי הדגים. השקנאים מגיעים לארץ מורעבים ולכן חייבים לעצור לאכילה לפני שיוכלו להמשיך במסלול הנדידה שלהם. הדגים בברכות מהווים טרף קל ומזמין אך להקת שקנאים שנוחתת בברכה שכזאת עלולה לגרום לנזקים כספיים אותם סופגים מגדלי הדגים. למין זה ערך טבע מוגן ופגיעה בו אסורה על פי חוק. Museum specimen מדיה וקבצים בנושא שקנאי מצוי בוויקישיתוף שקנאי מצוי, באתר ITIS (באנגלית) שקנאי מצוי, באתר NCBI (באנגלית) שקנאי מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שקנאי מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שקנאי מצוי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) שקנאי מצוי, באתר GBIF (באנגלית) מצפור ויקר במאגר משמר השרון https://maps.app.google./vFjkkFLhqRES8KwP6 תבנית:אגם שבו נוחתות אלפי שקנאיות ושקנאים, בעונת הנדידה שקנאי מצוי בתוך מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל ע"ש יהורז כשר שקנאי מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN ד"ר נוח רוטרי, שקנאי מצוי (2000), הספרייה הווירטואלית של מטח. יעקב ליאור, תיק שקנאי (2009). החברה להגנת הטבע, מרכז הצפרות הישראלי. ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעבר סן ברנאר הקטן

מעבר סן ברנאר הקטן (בצרפתית: Col du Petit Saint-Bernard; באיטלקית: Colle del Piccolo San Bernardo) הוא מעבר הרים בהרי האלפים המחבר בין עמק הנהר איזר שבצרפת לבין עמק נהר דורה בלטאה שבאיטליה. המעבר חוצה את האלפים הגריינים (Graian Alps) ורובו מצוי בשטח צרפת במחוז סבואה. שיאו של המעבר הוא בגובה 2,188 מטר מעל פני הים, ושם מצוי בית הארחה שנוסד, בדומה לבית ההארחה במעבר סן ברנאר הגדול, על ידי הקדוש הנוצרי ברנאר ממנתון במהלך המאה ה-10. במעבר זה השתמש ככל הנראה חניבעל כדי לחצות את האלפים בדרכו לאיטליה בשנת 218 לפנה"ס. בית ההארחה (הוספיס) בסמוך למעבר סן ברנאר הקטן פסל סן ברנאר במעבר אגם Sans Fond על ההר הסמוך למעבר בצד הצרפתי אגם Verney ליד המעבר, בצד האיטלקי מעבר סן ברנאר הקטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פראנתרופוס

פָּרָנְתְרוֹפוּס (שם מדעי: Paranthropus) הוא סוג של הומינינים קדומים שחיו ביבשת אפריקה. מקור השם הוא מיוונית שבו παρα-ליד/קרוב ו-άνθρωπος - אדם. הסוג התקיים בתקופת הפליוקן עד הפליסטוקן שלפני 2.7 עד 1.2 מיליון שנה. מיני הפָּרָנְתְרוֹפוּס היו קטנים יותר ופחות מוכשרים מאשר מיני הסוג אדם שכנראה התפתחו מהם. הם ניזונו כאוכלי כל וחיו בקבוצות שבטיות קטנות. הומונידים אלה לא ידעו לשלוט באש, מה שגרם להם ליפול לטרף בידי טורפים גדולים כמו חתוליים ענקיים, תניניים וצבועים. עם זאת, הם כנראה נכחדו עקב תחרות עם האדם המיומן מהם. בסוג זה שלושה מינים: פָּרָנְתְרוֹפוּס בויזאי - הומינין קדום שחי בדרום יבשת אפריקה בעל נפח מוח הדומה למוח השימפנזה. פָּרָנְתְרוֹפוּס רובוסטוס - הומינין קדום שחי בדרום יבשת אפריקה בעל נפח מוח קטן. פָּרָנְתְרוֹפוּס אתיופיקוס (Paranthropus aethiopicus) - הומינין קדום שחי באתיופיה ובקניה. מדיה וקבצים בנושא פראנתרופוס בוויקישיתוף פראנתרופוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פראנתרופוס, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בעיית התיחום

בעיית התיחום היא בעיה בפילוסופיה של המדע המתייחסת לקושי שבמציאת כללים או קריטריונים שלפיהם ניתן יהיה להבחין באופן חד משמעי בין המדעים האמפיריים מחד גיסא לבין תאוריות לא מדעיות, ובמיוחד לצורך הבחנה ברורה וחד משמעית בין אמת מדעית לבין תאוריות אשר מתיימרות להיות מדעיות, אך אשר אינן מדעיות. כמו כן בעיית התיחום עוסקת גם במאבק המתמשך בין המדע והדת, ובמיוחד באלמנטים שונים של הדוקטרינה הדתית אשר לדעת רבים יכולים וצריכים להיות נתונים לביקורת מדעית. זהו אחד הנושאים המרכזיים בפילוסופיה של המדע אשר לא נפתרו לחלוטין עד היום. הפוזיטיביזם הלוגי גורס כי רק קביעות המבוססות על תצפית אמפירית הן בעלות משמעות, ובמשתמע גורס כי כל קביעה המבוססת על אופן אחר של היקש או היסק, כולל קביעות מטאפיזיות הוא חסר משמעות. הפילוסוף האוסטרי-בריטי קרל פופר דחה עיקרון זה של הפוזיטיביזם הלוגי והציע במקומו את עקרון ההפרכה לפיו היפותזה חייבת שיהיו לה מסקנות תצפיתיות שניתן להעמידן בניסיונות הפרכה, ורק אז היא נחשבת מדעית. עיקרון זה ספג ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי ניתנות להפרכה לא שחקה תפקיד סיבתי משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות. הפילוסוף היהודי-הונגרי אימרה לָקָטוֹש, אשר היה מתלמידיו של פופר, הציע קריטריון נוסף על עקרון ההפרכה שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות. תאוריה השערה (מדע) עבודת גבול תורה ומדע תורת ההכרה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים ובנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליעזר בן זכריה

רבי אליעזר בן זכריה פעל בפרובאנס בסביבות המאה ה-12. רבי אליעזר בן זכריה היה אחד מחמשת חברי בית הדין של נרבונה לצד רבי אברהם בן יצחק אב בית דין ואחרים. בשנת ד'תתצ"ד הוא חתום על גט יחד עם רבי משה בן יוסף. ממשפחתו ידוע בתקופה מאוחרת יותר רבי יצחק בן מרדכי קמחי. מנחם המאירי, בית הבחירה, מסכת פסחים, דף מ"ב, עמוד א' מנחם המאירי, בית הבחירה, מסכת גיטין, דף פ"ה, עמוד ב', תשובות חכמי פרובינציה (ירושלים תשכ"ז) עמוד 233-234 ראו תשובות חכמי פרובינציה שם עמוד 233, "קרובנו הרב ר' אליעזר ב"ר זכריה" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמת הדר

רָמַת הָדָר הייתה אחת מארבע המושבות שמהן נוסדה הוד השרון, וכיום שכונה בעיר זו. שטח המושבה נקנה על ידי פילנתרופים כמו צבי איזקסון, מנשה בכור ואחרים ממשפחת אבו כישכ. רמת הדר נוסדה ב-26 במאי 1938 כיישוב חומה ומגדל על ידי בני העלייה החמישית מגרמניה. המושבה נבנתה על גבעה (רמה) סמוכה לכפר הדר וקרוב לרמתיים. ההתיישבות במקום ישבה על רעיון המשקים קטנים בעוד שהלול מהווה בו מרכיב מרכזי שהתפתח עם הזמן. חברי רמת הדר רכשו ידע וניסיון שגרם להשתכללותה של האגודה החקלאית במקום, רמת הדר שווקה את תנובת המשק לכל יישובי הסביבה באופן עצמאי ללא עזרה מהמוסדות. הדר. צילום אוויר עם כיתוב המתייחס לאתרים. קנה מידה 1:10,000, 1945 (באנגלית). אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
אוזבקיסטן במשחקים הפאראלימפיים

אוזבקיסטן השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באתונה (2004), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה אוזבקיסטן לראשונה חלק במשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014). כל המשלחות אותן שלחה אוזבקיסטן עד המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים. במדליה הפאראלימפית הראשונה זכתה המשלחת האוזבקית אל המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) כשהג'ודוקא שריף חלילוב זכה במדליית הכסף (עד 73 ק"ג) כשהפסיד בגמר הטורניר לדימיטרו סולוביי האוקראיני. אל המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) שלחה אוזבקיסטן את המשלחת הגדולה בתולדותיה - 32 ספורטאים, אשר זכו ב-31 מדליות פאראלימפיות, בהן 8 מדליות זהב. אוזבקיסטן במשחקים האולימפיים אוזבקיסטן במשחקים האולימפיים לנוער ספורטאי אוזבקיסטן באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Men's -73 kg אוזבקיסטן באתר אולימפיאדת ריו 2016
דינר עיראקי

דינר עיראקי (בערבית: دينار عراقي) הוא המטבע הרשמי של עיראק והוא כולל שטרות ומטבעות לסוגיהם. התת־מטבע נקרא ריאל. הדינר העיראקי שבשימוש כיום הוא בשימוש משנת 2003 ודומה במראה לשטרות שהונפקו עד 1990. בין השנים 1990 ל־2003 נשאו השטרות את הדפס דיוקנו של סדאם חוסיין. עם יציאת הצבא האמריקני ב־2011 גדל הביקוש בעולם לדינר העיראקי. משלהי 2011 ועד דצמבר 2013 התחזק הדינר מול הדולר האמריקני מיחס של 1,200 דינר לדולר אמריקני, ל־1,160 דינר לדולר. באוגוסט 2021 הדינר העיראקי נסחר בכ־1458.5 לדולר אמריקני. על שטר ה־250 דינר עיראקי מוצגת האנדרטה בכיכר השחרור, שבנה הפסל העיראקי המפורסם ג'וואד סלים (אנ'). מדיה וקבצים בנושא דינר עיראקי בוויקישיתוף המטבעות בבנק המרכזי של עיראק חגי עמית, דינר עיראקי - ספקולציה לנועזים או בלוף להמונים?, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2006 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם קדרון

מנחם קדרון היה מנהל סוכנות החלל הישראלית החל מפברואר 2012 ועד פברואר 2016. קדרון הוא בעל תואר ראשון בהנדסה כימית מהטכניון. החל את דרכו המקצועית ברפא"ל בשנת 1972 כמהנדס ומפתח הנעה רקטית, שם התקדם לתפקיד ראש מנהלת וראש שטח מערכות הנעה ונפיצים ולאחר מכן לתפקיד סמנכ"ל בכיר וראש חטיבת מנור וטכנולוגיות ברפא"ל. שימש במשך 13 שנים כסמנכ"ל בכיר וראש חטיבה, ומאז שנת 2009 שימש כראש מִנהלת מערכות חלל. בין הפרסים שקיבל במהלך עבודתו ברפא"ל: פרס רפא"ל על פיתוח מצטיין של המנוע הרקטי אזוב ופרס רפא"ל על מילוי משימה למופת במסגרת צוות פיתוח מנוע הטיל פופאי. בין השנים 2012 - 2016 כיהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית. עוזיאל סבתו, עושים סיבוב - אנחנו מחפשים את האסטרונאוט הישראלי הבא, במגזין ערוץ 7, 4 בפברואר 2016 אבי ביליזובסקי, ‏סוכנות החלל הישראלית יוצאת לדרך חדשה עם תקציב גדול ומנכ"ל חדש: מנחם קדרון, באתר "הידען" מתאריך 29 בינואר 2012
תרשיש (מפלגה)

תרשיש הייתה מפלגה שהתמודדה בבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. בראש המפלגה עמד משה דואק, שהשליך רימון יד בכנסת בשנת 1957 וריצה בעקבות כך 15 שנות מאסר. סימנה היה "זעמ", היא זכתה ל-1,654 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. מצע המפלגה כלל דרישה לשילוב הספרדים במחצית ממשרדי הממשלה, חברי הכנסת, ההסתדרויות, העיריות, ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית. כמו כן דרש דואק להקים טכניון ואוניברסיטה בנתניה ולנהל את משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, משרד החינוך, משרד האוצר ומשרד המשפטים. תשדיר הבחירות שהגיש נפתח בקריאה "נוער נוער נוער! כולם משקרים לכם, כל הנאבקים לשלטון, מכל המפלגות, הם כנופיות שקרנים שאפתנים קרייריסטים על חשבון העם" והפך עד מהרה לקאלט. תרשיש - זעמ, באתר וואלה, 29 בנובמבר 2005 סמדר שילוני, קטנים אבל אופטימים, באתר ynet, 22 בדצמבר 2002 אבי שילון, נוער נוער נוער, באתר nrg‏, 20 בדצמבר 2002 זעמ תרשיש - בחירות 1988, סרטון בערוץ "Rami Shtivi", באתר יוטיוב (אורך: 02:06) סמדר שילוני, תעמולה רבה על לא דבר, באתר ynet, 3 במרץ 2015
ליביגיט

ליביגיט (גרמנית Liebigit אנגלית Liebigite) הוא מינרל רדיואקטיבי נדיר של אורניום שנוסחתו היא (Ca2(UO2)(CO3)3•11(H2O). בדרך כלל הוא מופיע מעורב עם בצרי אורניום נוספים. צבעו ירוק עד ירוק/צהוב. פלואורסצנטי כשהוא מוקרן בקרינת UV (על-סגול). נתגלה לראשונה ב-1848 באדירנה שבטורקיה ונקרא על שם הכימאי הגרמני יוסטוס פון ליביג. מדיה וקבצים בנושא ליביגיט בוויקישיתוף ליביגיט באתר webmineral ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיר כווית

אמיר כווית הוא האמיר העומד בראש אמירות כווית. אמירי כווית משתייכים לבית סבאח שעלתה לשלטון בשנת 1752, כאשר לפניהם שלט באזור שבט בני ח'אלד (بني خالد). האמיר הוא ראש המדינה, הוא נמצא מעל הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת של הממשלה. עד שנת 1961, ראשי המדינה היו שייח'ים. בשנה זו הכריז על עצמו השייח' עבדאללה א-סאלם א-סבאח כאמיר. דבר זה השתקף בחוקת כווית שהתקבלה ואושרה ב-11 בנובמבר 1962. על פי החוקה ראש המדינה הוא האמיר והוא זה אשר ממנה את ראש הממשלה ובסמכותו בין השאר לפזר את הפרלמנט ולמנות בכירים בצבא. הירושה לכס המלכות של כווית מוגבלת לצאצאיו של מובארכ א-סבאח. על האמיר המכהן למנות יורש עצר בתוך שנה מיום כניסתו לכס המלוכה; המינוי זקוק לאישור על ידי רוב חברי הפרלמנט של כווית, האספה הלאומית. אם נסיך הכתר החדש לא מצליח לזכות באישור האספה הלאומית, האמיר מגיש שלושה בני משפחה זכאים לבדיקה, והאסיפה בוחרת אחד להיות נסיך הכתר. האספה קובעת גם את משכורתו של האמיר. נסיך הכתר צריך להיות חבר בכיר בבית סבאח. תפקיד האמיר מתחלף באופן מסורתי בין שני הענפים העיקריים של בית סבאח, אל-אחמד ואל-סאלם. ראש הממשלה ממונה על ידי האמיר, אולם מינויו של ראש הממשלה מחייב אישור מרוב חברי הפרלמנט של האספה הלאומית. לאספה הלאומית הזכות החוקתית לאשר או לסרב למינוי אמיר על פי סעיף 4 לחוקת כווית. כמו כן לפרלמנט הסמכות להדיח אמיר מתפקידו. כך הוציא הפרלמנט את סעד אל-סבח מתפקידו בשנת 2006 עקב מחלתו. ב-2009 הגדיר ערן סגל את הפרמלט כ"החזק ביותר" מהפרלמנטים במזרח התיכון. שכרו השנתי של האמיר נקבע על ידי האספה הלאומית והוא עומד על 50 מיליון דינר כוויתי. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הגרסה הישנה של הערך האנגלי. Robert F. Worth (2008). "In Democracy Kuwait Trusts, but Not Much". New York Times. Eran Segal. "Kuwait Parliamentary Elections: Women Making History" (PDF). Tel Aviv Notes. p. 1. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-01-04. "Show us the money - Oil Revenues, Undisclosed Allocations and Accountability in Budgets of the GCC States" (PDF).