laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1448

שנת 1448 היא השנה ה-48 במאה ה-15. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 20 ביוני – קארל השמיני עולה לשלטון בשוודיה 17 באוקטובר – קרב קוסובו – הונגרים מובסים על ידי הטורקים. חצי הבלקנים עוברים לשליטת הטורקים 4 בנובמבר – אלפונסו השני, מלך נאפולי (נפטר ב-1495) 5 בינואר – כריסטופר מבוואריה, מלך דנמרק (נולד ב-1416) 6 בינואר – כריסטופר מבוואריה, מלך דנמרק (נולד ב-1416) 31 באוקטובר – יוחנן השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-1392) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1448‎ נפטרים ב-1448‎ מדיה וקבצים בנושא 1448 בוויקישיתוף
1450

שנת 1450 היא השנה ה-50 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 8 באפריל – סג'ונג הגדול, מלך קוריאה (נולד ב-1397) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1450‎ נפטרים ב-1450‎ מדיה וקבצים בנושא 1450 בוויקישיתוף
1465

שנת 1465 היא השנה ה-65 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 7 באפריל – ז'אן ד'ארק מזוכה מאשמת כפירה 25 שנים לאחר הוצאתה להורג 6 בפברואר – שיפיונה דל פרו, מתמטיקאי איטלקי (נפטר ב-1526) 16 במרץ – קוניגונדה מאוסטריה, דוכסית בוואריה (נפטרה ב-1520) 17 באוגוסט – פיליברטו הראשון, דוכס סבויה (נפטר ב-1482) 10 באוקטובר – סלים הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1520) 29 בינואר – לודוביקו, דוכס סבויה (נולד ב-1413) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1465‎ נפטרים ב-1465‎ מדיה וקבצים בנושא 1465 בוויקישיתוף
1474

שנת 1474 היא השנה ה-74 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 8 בספטמבר – לודוביקו אריוסטו, משורר איטלקי (נפטר ב-1533) 27 בנובמבר – גיום דופאי, מלחין פרנקו-פלמי (נולד ב-1397) 11 בדצמבר – אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה (נולד ב-1425) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1474‎ נפטרים ב-1474‎ מדיה וקבצים בנושא 1474 בוויקישיתוף
1476

שנת 1476 היא השנה ה-76 במאה ה-15. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 26 בנובמבר – ולאד המשפד (הידוע בכינוי דרקולה) מביס בקרב את באסרב לאיוטה והופך לשליט ולאכיה בפעם השלישית 28 ביוני – פאולוס הרביעי, אפיפיור (נפטר ב-1559) 11 בספטמבר – לואיזה, נסיכת סבויה (נפטרה ב-1531) (דצמבר) ולאד המשפד (הידוע גם בכינוי דרקולה), נסיך ולאכיה (נולד ב-1431) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1476‎ נפטרים ב-1476‎ מדיה וקבצים בנושא 1476 בוויקישיתוף
1479

שנת 1479 היא השנה ה-79 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 20 בינואר – פרננדו השני מלך אראגון מוכתר כמלך ארגון. ביחד עם אשתו, איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה הם שולטים במרבית חצי האי האיברי 24 בינואר – הסכם שלום בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית. ונציאנים מחויבים בתשלומים שנתיים לטורקים 13 באוקטובר – ההונגרים מביסים את הטורקים בטרנסילבניה, שלב חשוב במלחמות עם הטורקים 1479- שבטים בדואים פלשו לירושלים, חדרו לתחומי הר הבית, פגעו בתושבי העיר ובעולי הרגל, ואף הניסו את הנציב. 25 במרץ – וסילי השלישי, נסיך מוסקבה (נפטר ב-1533) 6 בנובמבר – חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה (נפטרה ב-1555) 18 בינואר – לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה (נולד ב-1417) 20 בינואר – חואן השני, מלך אראגון (נולד ב-1398) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1479‎ נפטרים ב-1479‎ מדיה וקבצים בנושא 1479 בוויקישיתוף
1484

שנת 1484 היא השנה ה-84 במאה ה-15. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 11 ביוני – ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד מוכתר כמלך 29 באוגוסט – אינוקנטיוס השמיני אפיפיור ה-213 לאחר מות סיקסטוס הרביעי 1 בינואר – אולריך צווינגלי, כומר שווייצרי ממובילי הרפורמציה הפרוטסטנטית (נפטר ב-1531) 21 בפברואר – יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נפטר ב-1535) 24 באוגוסט – ברטולומה דה לאס קסאס, כומר ספרדי מהמסדר הדומיניקני (נפטר ב-1566) 12 באוגוסט – סיקסטוס הרביעי, אפיפיור (נולד ב-1414) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1484‎ נפטרים ב-1484‎ מדיה וקבצים בנושא 1484 בוויקישיתוף
1495

שנת 1495 היא השנה ה-95 במאה ה-15. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 4 בפברואר – זא'ן דה לה ולט, הגראנד מאסטר ה-49 של מסדר אבירי יוחנן הקדוש מירושלים (נפטר ב-1568) 4 בפברואר – פרנצ'סקו ספורצה השני, הדוכס האחרון של מילאנו (נפטר ב-1535) 8 במרץ – יוחנן של האלוהים, קדוש נוצרי (נפטר ב-1550) 25 באוקטובר – ז'ואו השני, מלך פורטוגל (נולד ב-1455) 18 בדצמבר – אלפונסו השני, מלך נאפולי (נפטר ב-1448) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1495‎ נפטרים ב-1495‎ מדיה וקבצים בנושא 1495 בוויקישיתוף
כוריזיה בקבוקית

ציבה בקבוקית או כוריזיה בקבוקית (שם מדעי: Ceiba insignis, בעבר Chorisia insignis), הוא עץ נוי שפרחיו גדולים וצהובים בסוג צֵיבָּה (לשעבר שויך לסוג כּוֹרִיזִיָּה שבוטל) ממשפחת החלמיתיים (עבר שויך למשפחת הַבּוֹמְבַּקִּיִּים (Bombacaceae)), מסדרת החלמיתאים (Malvales). הוא גדל בר בעיקר באזורים טרופים יובשניים עונתיים באמריקה הדרומית מדרום אקוודור ועד צפון פרו. עץ המגיע לגובה של 10 עד 15 מטר ויותר. הפריחה בקיץ. הפרחים גדולים בצבע צהוב בהיר. העץ מאופיין בגזע עבה לא אחיד, דמוי-בקבוק ומכאן שמו. הגזע גם אינו ישר ומראהו כמו של אדם בגילופין, לכן נקרא העץ במקום מוצאו גם "העץ השיכור" (בספרדית: "palo borracho"). על הגזע קוצים גדולים וקשים. במקומות ציבוריים משתדלים להסיר אותם. העלים מסורגים, מורכבים כעין כף יד. העלעלים 7, מוארכים או דמויי-ביצה הפוכה, מחודדים באופן פתאומי, משוננים כמשור, אורכם עד 12.5 ס"מ. הפרי הוא הלקט גדול דמוי אגס אורכו עד 12.5 ס"מ.. עם ההבשלה הוא נפתח ב-5 קשוות ומתגלים זרעים העטופים בציצה לבנה ארוכה ואז הזרע נראה כגוש של צמר גפן. שורשו שיפודי הצומח מטה מבלי לפגוע במדרכות ולכן הוא מתאים לשמש כעץ נוי בעיר. שתיל כוריזיה בקבוקית קוצי כוריזיה בקבוקית פריחת כוריזיה בקבוקית מדיה וקבצים בנושא כוריזיה בקבוקית בוויקישיתוף כוריזיה בקבוקית, באתר ITIS (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר NCBI (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר Tropicos (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר GBIF (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר The Plant List (באנגלית) כוריזיה בקבוקית, באתר IPNI (באנגלית) כוריזיה בקבוקית באתר הגן הבוטני חוות הנוי Ceiba insignis (Kunth) P.E.Gibbs & Semir, POWO plants of the World Online. Published on the Internet Ceiba insignis (Kunth) P.E.Gibbs & Semir, WFO: World Flora Online. Published on the Internet א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 264 אתר חורשים
מסגרת קריאה

מסגרת קריאה (באנגלית: Reading Frame) היא סט רציף ולא חופף של קודונים המורכבים כל אחד משלושה נוקלאוטידים, הנמצא ב-DNA או RNA. בכל גדיל DNA או mRNA ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, מכאן שבגדיל כפול של DNA יש 6 מסגרות קריאה אפשריות מהן ניתן להתחיל את השעתוק. עובדה זו מאפשרת את קיומם של גנים שונים באזורים חופפים של DNA. בבקטריות נעשה שימוש רב בגנים חופפים וכן במספר וירוסים. לדוגמה, לרצף הנוקלאוטידים 3'- ATTGCGATC ‏-5' ישנן שלוש מסגרות קריאה אפשריות, בהתאם למקום התחלת הקריאה. שלוש המסגרות האפשריות הן: TTG CGA,‏ ATT GCG ATC ו-TGC GAT. ישנם מקרים נדירים בהם הריבוזום מדלג ממסגרת קריאה אחת לאחרת, במקרה זה לא משתנה רצף ה-DNA. מקרה נוסף בו משתנה מסגרת הקריאה הוא מקרה של מוטציה הגורמת להסטת מסגרת הקריאה, במקרה זה חל שינוי ברצף ה-DNA ויש הוספה או החסרה של נוקלאוטידים. מסגרת קריאה הנושאת את המידע התורשתי הנחוץ לייצור חלבונים ופפטידים אחרים, מכונה לרוב מסגרת קריאה פתוחה (בראשי התיבות מק"פ, או ORF באנגלית). לפני מק"פ מופיע קודון אתחול AUG ואחריה קודון עצירה, המזוהים בתהליך השעתוק. אין לבלבל ביניהם לבין קודוני הפתיחה והסיום המצויים על מולקולות רנ"א שליח ומזוהים בתהליך התרגום. בביואינפורמטיקה ניכרת חשיבות לזיהוי שיטתי ומהיר של מסגרות הקריאה הפתוחות בגנום, כדי להבדיל בין הגנים השונים לאורך הכרומוזום. מכיוון שכל קודון בנוי משלושה נוקלאוטידים ומולקולת הדנ"א בנויה משני סלילים בכיוונים מנוגדים, קיימות שש דרכים אפשריות לקריאת מקטע דנ"א נתון. במטען תורשתי פרוקריוטי ניתן בדרך כלל לזהות את המסגרת הנכונה כזו הארוכה ביותר, כלומר אופן הקריאה בו קודון העצירה מופיע כעבור רצף קודונים ממושך יותר. עם זאת, ייתכן כי יותר ממסגרת אחת תשמש לקריאת אותו קטע קוד. במטען תורשתי איקריוטי, מסגרת הקריאה הפתוחה עשויה להכיל אינטרונים שיושמטו בשלב השחבור מן הרנ"א שליח. עקב כך, לא ניתן לזהות בוודאות את המסגרת הנכונה כזו הארוכה ביותר והכרחי לבחון את רצף הרנ"א שליח, לאחר שעבר שחבור. על מטלה זו מקלה העובדה שרנ"א שליח איקריוטי שעבר שחבור הוא בדרך כלל חד-ציסטרוני, משמע הוא מתורגם באופן חד ערכי לחלבון מסוים. זאת בניגוד לרנ"א שליח פרוקריוטי, שעשוי להיות רב-ציסטרוני - אותה מולקולה מתורגמת למספר תוצרים חלבוניים שונים. נמצאו מסגרות קריאה פתוחות גם מחוץ לגנים, אך לרוב אלו הכילו קודונים ספורים בלבד. לעיתים מספר מק"פ שונה ממספר מסגרות הקריאה. לדוגמה, ברצף 3'- UCUAAAGGUCCA ‏-5' יש שלוש מסגרות קריאה אפשריות אך רק שתיים הן מסגרות קריאה פתוחות. הרצף הוא אחד משני רצפי mRNA אפשריים בשעתוק, וכפי שניתן לראות ישנן שלוש אפשריות בהן הוא ניתן לקריאה: UCU AAA GGU CCA CUA AAG GUC UAA AGG UCA שתי המסגרות הראשונות מקודדות לחלבון והן נחשבות מק"פ, במסגרת הקריאה השלישית ישנו קודון פסק UAA כך שלא ניתן ליצור חלבון והמסגרת אינה פתוחה. מדיה וקבצים בנושא מסגרת קריאה בוויקישיתוף הסבר על מסגרות קריאה פתוחות, עם תרגילים ומונחים נוספים, באתר אוניברסיטת ויסקונסין-לה קרוס (אנ'). NCBI ORF finder כלי מקוון לחיזוי וניתוח מק"פות במקטע DNA המוזן על ידי המשתמש. ORF finder אותו כלי מקוון באתר אחר עם ממשק גרפי שונה מעט. Sequerome - כלי מקוון מתקדם יותר באתר אוניברסיטת ג'ורג'טאון, המאפשר זיהוי וניתוח של מק"פות והחלבונים המקודדים מהן. ראו הסבר על כלי זה בוויקיפדיה האנגלית. StarORF - כלי גרפי מבוסס ג'אווה, לניבוי וניתוח ORFs וקבלת הפוך להשלים רצף
סמל איווה

סמל מדינת איווה או החותם הגדול של מדינת איווה (באנגלית: Great Seal of the State of Iowa) הוא סמלה הרשמי של המדינה. הסמל נוצר ב-1847, כשנה לאחר הצטרפותה של איווה לארצות הברית. הסמל הוא עגול, במרכזו תמונת נוף המציגה אזרח לובש מדים (מתנדב למיליציה אזרחית) העומד בשדה חיטים, מסביבו כלים חקלאיים שונים, ברקע נהר המיסיסיפי ומעליו עיטם לבן-ראש הנושא את מוטו המדינה. הסמלים הרבים המרכיבים את הסמל נועדו לייצג את ההיסטוריה של המדינה ושל המתיישבים שהקימו אותה. האזרח לובש המדים, מחזיק בימינו את דגל הכוכבים והפסים, שבקצה המוט שלו מונפת "מצנפת החירות". הוא מייצג את החיילים המתנדבים מאיווה שלחמו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846-1848) שהתחוללה בזמן אימוץ הסמל. בגרסאות רבות הוא חובש כובע רחב שוליים המתאים לתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית. חיטה, המוצגת גם באלומות חיטה וגם כרקע לסמל. חיטה היה הדגן העיקרי שגודל באיווה על ידי המתיישבים הראשונים שלה. עופרת, המוצגת בכבשן מעלה עשן, ערימת מתכת ולעיתים גם כמכרה. מייצג את תעשיית כריית העופרת במזרח איווה שהייתה לאחד ממקורות ההכנסה הגדולים של המדינה עם הקמתה. מאז תחילת המאה ה-20 פחתה מאוד כריית העופרת. אוניית הקיטור "איווה", אוניית קיטור היסטורית שנחשבת כאחת האוניות המהירות בהיסטוריה של נהר המיסיסיפי, שהיווה דרך התחבורה המרכזית במדינה עם הקמתה. עיטם לבן-ראש, מייצג את הממשל הפדרלי ומחזיק במקורו את המוטו של המדינה. סמל זה מופיע גם בדגל איווה. לפני אימוץ הסמל הנוכחי בטריטוריה של איווה היה שימוש בסמל טריטוריאלי שכלל נשר שהחזיק במקורו חץ וברגלו קשת. פשטותו של הסמל הטריטוריאלי הפך אותו לפופולרי מאוד והיה בשימוש עד לשנות ה-60 של המאה ה-19, אפילו אחרי שהוחלף רשמית. עיצוב הסמל אומץ רשמית על ידי האספה הכללית הראשונה של איווה ב-25 בפברואר 1847, שם תואר בחוק מדינת איווה 1A.1, בו כתוב: מזכיר המדינה מורשה בזאת מכוח חוק זה להשיג חותם אשר ישמש כחותם הגדול של מדינת איווה. קוטרו של החותם יהא שני אינצ'ים, ועליו יגולף הסמל המתואר להלן, וסביבו המילים: "החותם הגדול של מדינת איווה" - אלומות ושדה של חיטה, עם חרמש וכלים חקלאיים אחרים, בצד שמאל ליד התחתית; תנור עופרת וערימת עופרת בצד ימים; האזרח לובש המדים, עם מחרשה באחוריו, תומך בדגל האמריקאי ובמצנפת החירות באמצעות ידו הימנית, ואת נשקו בידו השמאלית, במרכז וליד התחתית; נהר המסיסיפי ברקע הכללי, ואוניית הקיטור "איווה" מפליגה בו; נשר ליד הקצה העליון, מחזיק במקורו מגילה ובה הכיתוב הבא: "את החירויות שלנו אנחנו מקדשים, ועל הזכויות שלנו נשמור" אף כי לא שונה נוסח החוק מאז אימוצו במאה ה-19, משום שלא הוצג ציור של הסמל בנוסח החוק המקורי, קיימים מספר עיצובים שונים לסמל, שונים זה מזה בצבעים ובסידור מרכיבי הסמל. ב-2010 הציע חבר בית הנבחרים של איווה, ריי זירקלבך, להחליף את ניסוח החוק מ"עם מחרשה באחוריו" ל"עם מחרשה מאחוריו" מחשש כי אנשים עלולים להתבלבל במשמעות החוק וכוונת המחוקק, וכי אי הבנה זו עלולה לפגוע בכבוד המשמר הלאומי של איווה. הסמל לא היה בשימוש רחב עם אימוצו עקב פופולריות נמוכה. הסמל נתפס כמבולגן ועמוס, ורבים העדיפו להשתמש בסמל הטריטוריאלי שקדם לו. גרסה של הסמל גרסה היסטורית של הסמל מ-1876 הסמל הטריטוריאלי, 1838 דגל איווה
שבע גבעות רומא

שבע גבעות רומא הן שבע גבעות ממזרח לנהר הטיבר שמהוות את ליבה של העיר רומא. שבע הגבעות הן: גבעת אוונטינו (איטלקית: Aventino) גבעת הפאלאטיום, (איטלקית: פאלאטינו Palatino) גבעת הקפיטולין, (איטלקית: קמפידוליו Campidoglio) גבעת צ'ליו, (איטלקית: Celio) גבעת וימינאלה, (איטלקית: Viminale) גבעת אסקווילינו (איטלקית: Esquilino) גבעת קווירינאלה (איטלקית: Quirinale) על פי המסורת, האחים רמוס ורומולוס ייסדו את רומא על גבעת הפאלאטיום. אף על פי שגבעת הוותיקן (אנ'), עליה שוכנת קריית הוותיקן, אינה נחשבת לאחת משבע הגבעות, חלקים בנצרות מאמינים כי בחזון יוחנן ישנה התייחסות לשבע גבעות רומא: "זה המובן ובו חכמה שבעת הראשים שבעת הרים המה אשר האשה ישבת עליהם" — חזון יוחנן פרק יז פס' 9 שבע גבעות ליסבון שבע גבעות איסטנבול שבע גבעות מוסקבה מדיה וקבצים בנושא שבע גבעות רומא בוויקישיתוף שבע גבעות רומא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חדר אוכל

חדר אוכל הוא חדר במוסד שבו מגישים ארוחות לסועדים. הארוחות בחדר אוכל אינן מוגשות בתשלום ישיר ומלא. במקום זאת קיימות מספר אפשרויות אחרות. במקרים רבים הארוחות בחדר האוכל מוגשות ללא תשלום. אפשרות נוספת היא הגשת הארוחות בחדר האוכל בתמורה לתשלום מסובסד. אפשרות זו נמצאת לרוב בשימוש במסגרת בתי ספר ובמקומות עבודה. כמו כן, הארוחות יכולות להיות מוגשות בתשלום עקיף. למשל, כחלק מתשלום עבור כלל השירות בבית מלון. בצבא: חיילים הנמצאים במחנה או על כלי שיט צבאי אוכלים בחדר אוכל משותף. לפעמים ישנם חדרי אוכל נפרדים לקצינים ונגדים. במקומות עבודה: חדר אוכל לשירותם של העובדים ואורחיהם. בבית מלון ובאוניות נוסעים: משמש את אורחי המלון או האונייה ומתפקד לרוב גם כאולם אירועים. בבתי חולים ובתי אבות: משמש את המאושפזים/הדיירים אך לא את אורחיהם. בבית ספר: חדרי אוכל קיימים בבתי ספר המנהיגים יום לימודים ארוך וכן בפנימיות. בקיבוץ: חדרי אוכל בקיבוצים הם חדרי אוכל משותפים לכלל חברי הקיבוץ, חדר האוכל הוא אחד המוסדות שמייחדים את הקיבוצים מיתר צורות ההתיישבות ומשמש כמרכז החיים של הקיבוץ. האוכל המוגש בחדרי אוכל מסופק על ידי מטבח מוסדי הצמוד לחדר האוכל, או באמצעות שירותי הסעדה. חדר האוכל הממלכתי (הבית הלבן) רפקטוריום חיים אסי וורדי עופר. "חדרוכל סיפורים מתכונים קיבוץ" לנצ'בוקס תל אביב 2012 חדר האוכל בקיבוץ, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל" חדר האוכל של קיבוץ גבעת השלושה הישן, כתבות הערוץ המקומי בפתח תקווה. עמנואל טל, ‏פרקים בהתהוותו ועיצובו של חדר-האוכל הקיבוצי (1935-1926), קתדרה 70, ינואר 1994, עמ' 160-134 מיכאל יעקובסון, העמק הוא חלום, אך הגיע הזמן להתעורר, באתר Xnet‏, 24 במאי 2011 מיכאל יעקובסון, גניגר: משמרים את חדר האוכל הקיבוצי הראשון, באתר mynet‏ קיבוץ, 1 בפברואר 2012 מיכאל יעקובסון: סקירה על בניין חדר האוכל בקיבוץ כפר בלום, באתר 'חלון אחורי', 14.12.13 מיכאל יעקובסון: סקירה על שלושה חדרי אוכל בקיבוצים לוחמי הגטאות, ראש הנקרה ועין המפרץ, באתר 'חלון אחורי', 18 באוגוסט 2014 חדרי אוכל, דף שער בספרייה הלאומית
חורחה גרסיה גרנדוס

ד"ר חורחה גרסיה גרנדוס (בספרדית: Jorge Garcia Granados; נולד ב-21 באפריל 1900 - 3 במאי 1961) היה דיפלומט גואטמלי, אשר כיהן שגריר ארצו באו"ם וחבר ועדת אונסקופ – המשלחת המיוחדת לארץ ישראל שהחליטה על תוכנית החלוקה. גרנדוס הגדיר את עצמו כמהפכן ולוחם חופש בנשמתו. הוא היה מעורב בהתקוממויות ומרידות בארצו, ובעקבות כך אף נכלא והוגלה מארצו. את חוויותיו מהביקור בארץ ישראל תיאר בספרו "כך נולדה מדינת ישראל". בדיוני הוועדה הביע גרנדוס את התפעלותו מהמפעל הציוני ומניסיונותיו החברתיים וההתיישבותיים. בזמן ההצבעה על התוכנית ב-כ"ט בנובמבר 1947 ארגן גרנדוס, לבקשתו של נציג המשלחת הציונית אבא אבן, בסיועו של שגריר אורוגוואי, אנריקה רודריגס פברגט, את שאר שגרירי אמריקה הלטינית לגוש משמעותי של קולות בעד התוכנית, שבלעדיו לא הייתה עוברת. לאחר הצהרת העצמאות של ישראל ב-1948 היה גרנדוס השגריר הראשון באו"ם שהודיע על הכרת מדינתו במדינת ישראל, ולאחר מכן ב-1956 מונה לשגרירה הראשון של גואטמלה בארץ. ...מכוניתנו דהרו על פני הכביש מלוד לירושלים ועיניי לא חדלו מלתור אחרי נופים תנכ"יים. אך לא ראיתי מסביב לי אלא אדמה צחיחה וטרשים חשופים. כשהסתכלתי באדמה העזובה הזו חשבתי על ארץ מולדתי גואטמלה שאדמתה הפורייה נותנת לחם לעובד שצמחייתה עשירה ונופה מחייך לכל אדם. השתאיתי איך קרה שאנשים נלחמים זה מאות בשנים למען האדמה הקשה הזאת — מתוך ספרו, כך נולדה מדינת ישראל נכדתו, קארלה גרסיה-גרנדוס, היא מנכ"לית "אהמסה ישראל וערבה מיינס", המפעילה מכרות נחושת בפארק תמנע. בזכות תמיכתו בהקמת מדינת ישראל וקשריו עימה, נקראו על שמו רחובות בירושלים, ברמת גן, ובנתניה. כהוקרה על תמיכתו, הוזמנו בני משפחתו בדצמבר 2007 לישיבה מיוחדת של הכנסת לציון 60 שנה להחלטת האו"ם על תוכנית החלוקה. García Granados, Jorge (1948). HathiTrust Digital Library (ed.). The birth of Israel : the drama as I saw it. babel.hathitrust.org. New York, NY, USA: Alfred A. Knopf. בנוסח עברי: כך נולדה מדינת ישראל: הדרמה כפי שראיתיה במו עיני, תרגום יצחק עבאדי, בהוצאת אחיאסף תשי"א (1951) מדיה וקבצים בנושא חורחה גרסיה גרנדוס בוויקישיתוף חורחה גרסיה גרנדוס מבקר בישראל, יומני כרמל 1952 (התחלה 3:29) בגואטמלה נערכת הלוויתו של חורחה גרסייה גרנדוס, לשעבר שגריר גואטמלה בישראל, 1961, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ח'ורח'ה גרסיה-גרנדוס, דף שער בספרייה הלאומית אלעד בן-דרור, 2, הדרך לכ"ט בנובמבר: פרשת אונסקו"פ וראשית מעורבותו של האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2019, עמ' 57, מסת"ב 9789652174338. (בעברית) דן מכמן, יחיעם ויץ וגדעון גריף, בימי שואה ופקודה: קורס בתולדות עם ישראל בתקופת השואה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 1992, עמ' 76. ישיבה מיוחדת של הכנסת לציון שישים שנה להחלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, באתר הכנסת (הקישור אינו פעיל, 8 בספטמבר 2021) ערך זה הוא קצרמר בנושא דיפלומטים ובנושא האומות המאוחדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל איידהו

סמל מדינת איידהו או החותם הגדול של מדינת איידהו (באנגלית: Great Seal of the State of Idaho) אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו. סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה. בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית) על מנת להתאימו לסמל של מדינה. הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה. במרכז הסמל מצוי מגן ועליו נוף המתאר את המדינה – עץ אורן המסמל את יערות המדינה ואת כריתת העצים בה. השטחים החקלאיים בשמאל המגן מסמלים את ענף החקלאות. במרכז המגן זורם הנהר שושוני או הנהר סנייק. מתחת המגן מופיעות שתי קרני שפע ואלומת שיבולים המסמלים את התוצרת החקלאית העשירה של המדינה. מעל המגן מופיע אייל המסמל את בעלי החיים של המדינה. למגן האבירים שני תומכים: דמות אישה המסמלת את הצדק (אנ'), וגבר – ככל הנראה כורה – המסמל את המכרות שהיוו את בסיס כלכלת המדינה בעבר. לרגלי האישה גדל פרח הלילך המסמל את המדינה. סביב הסמל, במעגל הפנימי, מופיע המוטו בלטינית: "Esto perpetua" – "הוא לנֵצח". סביב הסמל, במעגל החיצוני, מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת איידהו". בתחתית המעגל החיצוני של הסמל מופיע כוכב המסמל את הצטרפות המדינה ליתר מדינות ארצות הברית. Randy Stapilus, It Happened in Idaho: Remarkable Events That Shaped History, Rowman & Littlefield, 2010-10-19, ISBN 978-0-7627-6704-5. (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל אילינוי

סמל מדינת אילינוי או החותם הגדול של מדינת אילינוי (באנגלית: Great Seal of the State of Illinois) אומץ רשמית בשנת 1818 על ידי האספה הלאומית הראשונה של אילינוי. האספה קבעה כי מזכיר המדינה של אילינוי ידאג לרכוש חותם רשמי עבור המדינה אשר יופיע על מסמכיה הרשמיים. החותם הראשון שנרכש היה זהה בצורתו לסמל ארצות הברית מאותה עת. בשנת 1839 הוחלט על עיצוב מחדש של סמל המדינה ונבחר למדינה סמל חדש. סמל זה שונה בשנת 1867 בעקבות יוזמה של מזכיר המדינה שרון טינדייל אשר שכנע את הסנטור של המדינה אלן ס. פולר להגיש לסנאט המדינה הצעת חוק בדבר עיצוב הסמל. הצעת החוק כללה הצעה לשנות את מוטו המדינה לאור מלחמת האזרחים האמריקנית – במקום "ריבונות המדינה, איחוד לאומי" ל"איחוד לאומי, ריבונות המדינה" אולם החוק שהתקבל ב-7 במרץ 1867, לא כלל את השינוי המוצע. הן החוק משנת 1818 והן החוק משנת 1867 קובעים כי חותם המדינה ישמר על ידי מזכיר מדינת אילינוי. הסמל מציג עיטם לבן-ראש אמריקאי, העומד על סלע, ונושא בטפריו מגן ובמקורו את מוטו המדינה. שלושה עשר כוכבים ושלושה עשר פסים מסמלים את שלוש עשרה המושבות שהיוו את המדינות הראשונות של ארצות הברית. על הסלע מופיעות השנים 1818 – שנת קבלת הסמל הראשון, ו-1867 – שנת בחירת הסמל השני. על הסמל מופיע התאריך – 26 באוגוסט 1818 – היום בו התקבלה חוקת המדינה הראשונה. מדיה וקבצים בנושא סמל אילינוי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלמוט יאן

הלמוט יאן (בגרמנית: Helmut Jahn;‏ 4 בינואר 1940 – 8 במאי 2021) היה אדריכל גרמני־אמריקאי. תכנן מבנים בולטים רבים ברחבי העולם, בהם: מרכז סוני שבברלין ומרכז ג'יימס ר. תומפסון שבשיקגו. יאן נולד כבן למורה, בצירנדורף על יד נירנברג, בבוואריה שבגרמניה. הוא רכש תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטה הטכנית של מינכן (TUM) בשנים 1960–1965. לאחר מכן עבד לצדו של אדריכל מקומי במשך שנה, ואז עזב את גרמניה והיגר לארצות הברית. הוא התיישב בשיקגו. יאן החל ללמוד לתואר מתקדם באדריכלות במכון הטכנולוגי של אילינוי (IIT), שם התחנך אצל מיס ון דר רוהה, אך עזב לאחר שנה, בשנת 1967 מבלי שהשלים את לימודיו, והצטרף למשרד האדריכלים "צ'.פ. מרפי ושותפים" בשיקגו כעוזרו של האדריכל ג'ין סאמרס. שש שנים לאחר מכן הוא קודם לתפקיד ניהולי ומונה לשותף במשרד. בשנת 1981 שונה שם המשרד ל"מרפי/יאן". בשנת 1985 נפטר צ'ארלס פרנסיס מרפי (נולד ב-1890), ויאן לקח את הפיקוד על משרד האדריכלים. יצירתו המשמעותית הראשונה של יאן הייתה תכנון אצטדיון קמפר בקנזס סיטי שבמיזורי (נפתח ב־1974). חלק מגגו של האצטדיון קרס בבוקר סוער במיוחד ביוני 1979; איש לא היה במקום ולכן לא היו נפגעים, אך האירוע עורר סערה גדולה. עם זאת, אירוע קריסת הגג לא השפיע על הקריירה של יאן, שהמשיכה לנסוק. יאן קנה לעצמו מוניטין של אדריכל מהשורה הראשונה עם השלמתו של מרכז מדינת אילינוי בשנת 1985 (נקרא כיום: מרכז ג'יימס ר. תומפסון). הוא תכנן שורה של מבנים, בארצות הברית, גרמניה ומדינות נוספות, בהם: מרכז קסרוקס בשיקגו (Xerox Center, הושלם ב־1980), טרמינל יונייטד איירליינס בנמל התעופה שיקגו או'הייר (1987), מרכז סיטיספייר בניו יורק, גורד השחקים מסהטורם (מגדל יריד הסחר) בפרנקפורט, גרמניה (גורד השחקים הגבוה ביותר באירופה מאז השלמתו בשנת 1990 ועד 1997) ומרכז סוני עם מגדל חברת הרכבות הגרמנית Bahn Tower בכיכר פוטסדאם בברלין (הושלם ב-2000), נמל התעופה בנגקוק סוברנהומי (2002–2005), ו-Weser Tower בעיר ברמן (2007–2010). יאן, שחילק את זמנו בין שיקגו, ניו יורק וברלין, נפטר ב-8 במאי 2021. הותיר אחריו אישה ובן. יאן קטף מספר פרסים על עבודתו, בהם: "האדריכל האמריקני החי המשפיע ביותר" (1991), ניתן על ידי המכון האמריקאי לאדריכלות (AIA). "הישג יוצא דופן לאדריכל" (1993), מהאקדמיה האמריקאית לאמנות. "עיטור הוקרה" ("Bundesverdienstkreuz Erster Klasse") מטעם גרמניה על פועלו (1994). "פרס הוקרה" (2002), עבור מרכז סוני. ניתן על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים. אצטדיון קמפר מסה טורם מרכז ג'יימס ר. תומפסון מגדל פוסט, בעיר בון בגרמניה מדיה וקבצים בנושא הלמוט יאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הלמוט יאן (באנגלית) הלמוט יאן במסד הנתונים ArchINFORM Who's Who in Germany 2013 הלמוט יאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ימת טוז

ימת טוז (בטורקית: Tuz Gölü - "ימת המלח") היא הימה השנייה בגודלה בטורקיה אחרי ימת ואן. הימה שוכנת בגובה של 905 מטר במרכזה של אנטוליה על גבולה המערבי של קפדוקיה, כ-100 ק"מ צפונית-מזרחית לקוניה וכ-100 ק"מ דרומית לאנקרה. במשך רוב ימות השנה היא משתרעת על שטח של 1,500 קמ"ר, אורכה 80 ק"מ ורוחבה 50 ק"מ. מי הימה מליחים ביותר. במשך חודשי הקיץ מתאדים רוב מימיה וחושפים שכבת מלח בעומק ממוצע של 30 ס"מ. רוב השטח הנחשף בעונה זו משתרע על חלקה הדרומי של הימה. בעונה הגשומה נמס חלק מהמלח במים המתוקים הזורמים אליה או המגיעים אליה בצורת משקעים. לימת המלח אין מוצא, והיא ניזונה מנגר תחתי וממספר נחלים שבמקום שפכם אליה יצרו מלחות. סביב הימה שלושה מכרות מלח העושים שימוש במשטר המים העונתי בימה ומפיקים כ-70% מתצרוכת המלח במדינה. בנוסף קיימות סביב הימה תעשיות הקשורות לעיבוד המלח. בשנת 2001 הוכרזו הימה והאזור המקיף אותה כאזור טבע מוגן. בימה אוכלוסייה עשירה של פלמינגואים (Phoenicopterus ruseus), אווז לבן-מצח ובז אדום. מדיה וקבצים בנושא ימת טוז בוויקישיתוף ימת טוז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים ובנושא גאוגרפיה של טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.