laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רעש ג'ונסון

רעש ג'ונסון (באנגלית: Johnson Noise; ידוע בעיקר גם כרעש תרמי, באנגלית: Thermal Noise או Nyquist noise – רעש נייקוויסט) הוא רעש חשמלי הנוצר מתנועה אקראית של נושאי מטען חשמלי (בדרך כלל אלקטרונים) במוליך, במצב שיווי משקל תרמודינמי. עוצמת הרעש תלויה בטמפרטורה של המוליך, אך לא תלויה במתח המופעל עליו. רעש זה הוא בקירוב רעש לבן, כלומר הוא אחיד בתחום רחב של תדירויות. בכל תדירות, המשרעת שלו מתפלגת התפלגות נורמלית בקירוב טוב מאוד, כלומר: צפיפות ההסתברות למאורע של רעש במתח מסוים היא פונקציית גאוס, עם ממוצע של אפס וולט וסטיית תקן התלויה בטמפרטורה ובמאפייני המוליך (כמו ההתנגדות). רעש זה נמדד לראשונה במעבדות בל ב-1928 על ידי ג'ון ג'ונסון, שתיאר את ממצאיו להארי נייקוויסט. האחרון סיפק הסבר מדעי לתופעה. רעש זה שונה מרעש שוט, שמאופיין בתנודות נוספות כתוצאה מהפעלת מתח וזרימת זרם מאקרוסקופי. במקרה הכללי, הגדרה זו מדויקת בעבור מדיום מוליך. אפשר לייצג את התופעה על ידי מודל פשוט של מקור מתח, המייצג את הרעש הקיים בנגד לא אידיאלי, שמחובר בטור לנגד אידיאלי חסר רעש. שונות המתח (שורש ממוצע הריבועים, root mean square) ליחידת רוחב פס נתונה על ידי v ¯ n 2 = 4 k B T R {\displaystyle {\bar {v}}_{n}^{2}=4k_{B}TR} כאן   k B {\displaystyle \ k_{B}} הוא קבוע בולצמן בג'ול לקלווין,   T {\displaystyle \ T} היא הטמפרטורה האבסולוטית בקלווין ו-   R {\displaystyle \ R} מייצג את ההתנגדות באוהם. מודל אחר שמייצג את הרעש הוא מקור זרם במקביל לנגד, באמצעות שימוש במשוואת נורטון לחישוב ערך הנגד   R {\displaystyle \ R} . מכאן נובע כי הזרם הממוצע הוא: i n = 4 k B T Δ f R {\displaystyle i_{n}={\sqrt {{4k_{B}T\Delta f} \over R}}} ליחידת רוחב פס, שורש ממוצע הריבועים של המתח נתון על ידי: v n = v ¯ n Δ f = 4 k B T R Δ f {\displaystyle v_{n}={\bar {v}}_{n}{\sqrt {\Delta f}}={\sqrt {4k_{B}TR\Delta f}}} כשמודדים רעש בעבור אותות תקשורת בטמפרטורת החדר, קירוב טוב ביחידות של dBm (דציבל ביחס למיליוואט) מתקבל מהנוסחה: P d B m = − 174 + 10   log ⁡ ( Δ f ) {\displaystyle P_{\mathrm {dBm} }=-174+10\ \log(\Delta f)} כאן   Δ f {\displaystyle \ \Delta f} הוא רוחב הסרט של האות, ביחידות הרץ. כלומר: הספק הרעש ברוחב פס של הרץ אחד הוא   − 174 dBm {\displaystyle \ -174{\textrm {dBm}}} , ברוחב של קילוהרץ הוא   − 144 dBm {\displaystyle \ -144{\textrm {dBm}}} , וכדומה. אפשר לייצג בקלות את רעש ג'ונסון במעגל RC תוך שימוש בערכי הקיבול. מיצוע RMS של המתח הוא: v n = k B T / C {\displaystyle v_{n}={\sqrt {k_{B}T/C}}} כאן   C {\displaystyle \ C} מייצג את הקיבול. הרעש נגרם כאן לא על ידי הקיבול עצמו, אלא על ידי שיווי משקל תרמודינמי של המטענים על הקבל. רעש (פיזיקה)
מטוס דו-כנפי

מָטוס דו-כְּנָפִי הוא מטוס בעל שני זוגות כנפיים בעלי מוטה דומה הממוקמים זה מעל זה, לרוב כאשר אחד מהם נמצא בתחתית הגוף והשני מעליו. מטוסם של האחים רייט שהיה כלי הטיס הכבד מהאוויר הממונע הראשון השתייך לסוג מטוסים זה, כמו דגמים רבים נוספים מתקופת ראשית התעופה. יתרונו הגדול של המבנה הדו-כנפי ביכולת ליצור כנף קשיחה יותר בהשוואה למטוס עם זוג כנפיים יחיד. מאידך, יוצר המבנה הדו-כנפי גרר רב יותר ממטוס דומה בעל כנף אחת. שני זוגות הכנפיים יוצרים עילוי. בעבר נהגו מתכנני המטוסים לשפר את קשיחות כנפיים על ידי שימוש בכבלי מתח ומוטות שחיברו בין הכנפיים העליונות והתחתונות ויצרו מבנה חזק וקל יותר ממה שהיה ניתן ליצור בעזרת חומרי הבנייה שהיו זמינים באותה תקופה. כל זוג כנפיים משפיע באופן שלילי על יעילותו האווירודינמית של האחר. עבור שטח כנף נתון, מטוס דו-כנפי יוצר פחות עילוי ויותר גרר ממטוס חד כנפי. ניתן להפחית את השפעת תופעה זו על ידי מיקומן של הכנפיים התחתונות לפני או אחרי הכנפיים העליונות ולא הישר מתחת להן. הזחה רבה של הכנפיים זו ביחס לזו לאורך המטוס מקטינה את יתרונות המבנה הדו-כנפי. מקובל להזיח את הכנפיים התחתונות אחורה, אך ישנם גם מטוסים בהם המצב הפוך והכנף התחתונה מוזחת קדימה, דוגמת הביצ'קראפט סטאגרווינג. ברובם המוחלט של המטוסים הדו-כנפיים קיים גם הגה גובה אופקי בזנב המטוס, לשליטה בזווית ההתקפה של המטוס. לרוב קיימים גם מדפים או מאזנות על זוג אחד או על שני זוגות הכנפיים. מטוסים שנקראו "Sesquiplane" (כנף וחצי) היו מצוידים בזוג כנפיים אחד שהיה קטן בהרבה מזוג הכנפיים הראשי, לעיתים אך גדול מספיק כדי לשאת את המוטות והכבלים שחיזקו את מבנה הכנף הראשית. כמעט כל דגמי המטוסים הדו-כנפיים שנוצרו אי פעם עשו שימוש במנועי בוכנה. מטוסים דו-כנפיים היו שכיחים בימי ראשית התעופה כתוצאה ממגבלות חוזק הכנף. התצורה הדו-כנפית הייתה אז עדיפה על מטוסים בעלי זוג כנפיים יחיד שסבלו מבעיות של גמישות יתרה בכנפיהם. בעיות אלו הביאו לקשיי שליטה במטוסים ולעיתים אף להתפרקותם. עם ההתקדמות בטכנולוגיית התעופה, נעלם הצורך בהקשחת הכנף באמצעות כבלים, ומטוסים חד כנפיים הפכו לסוג הנפוץ יותר. כיום נעשה שימוש מועט במטוסים דו-כנפיים, בעיקר לשימושים כמו אירובטיקה, וכמטוסי ריסוס. יתרון נוסף של המטוסים הדו-כנפיים הוא ששטח כנף נתון דורש מוטת כנף קצרה יותר בהשוואה למטוס רגיל. תכונה זו מאפשרת יכולת תמרון טובה המנוצלת לאירובטיקה. מדיה וקבצים בנושא מטוס דו-כנפי בוויקישיתוף מטוס דו-כנפי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קווינטוס סלבידינוס רופוס

קווינטוס סלבידינוס רופוס (לטינית: Quintus Salvidienus Rufus, ‏? - 40 לפנה"ס) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית. רופוס נולד למשפחה ממוצא צנוע, הוא התגייס לצבא הרומאי ושירת בזמן מלחמת האזרחים כקצין תחת יוליוס קיסר בהיספניה וייתכן שגם נלחם בקרב מונדה. לאחר הניצחון שלח קיסר את רופוס ביחד עם יורשו המיועד אוקטביוס ומרקוס ויפסניוס אגריפה ללימודים באפולוניה עם הלגיונות הרומאים שהיו מוצבים במקדוניה כהכנה לפלישה המתוכננת לאימפריה הפרתית. עם היוודע דבר הירצחו של קיסר בשנת 44 לפנה"ס, חזר אוקטביוס עם אגריפה ורופוס לרומא. בניגוד לעצתם הוא בחר שלא לקחת איתו את הלגיונות שהיו מוצבים במקדוניה. המלחמה כנגד סקסטוס פומפיוס, שמבסיסו המבוצר בסיציליה ערך פשיטות ימיות על חופי איטליה ושיבש את אספקת המזון לרומא, הופקדה בידיו של רופוס בשנת 42 לפנה"ס. רופוס נכשל בניסיונו לעצור את פומפיוס והובס על ידו בקרב ימי ליד רגיום (כיום רג'ו די קלבריה שבאיטליה) בעיקר בשל חוסר הניסיון שלו ושל חייליו בלוחמה ימית. רופוס נלחם ככל הנראה בקרב פיליפי, שבו הובסו רוצחיו של קיסר, כמפקדו הבכיר ביותר של אוקטביוס. עם חזרתם לרומא שלח אוקטביוס את רופוס להיספניה בראשות שישה לגיונות אולם זימן אותו חזרה בעקבות פעולותיהם של לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס, שהתחילו לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס. עם חזרתו לאיטליה נשלח רופוס על ידי אוקטביוס להמשיך את המצור על סנטיום בזמן שהוא התקדם כנגד לוקיוס במטרה לסכל את כוונתו לכבוש את רומא. אחרי הצלחתו בכיבוש סנטיום בא רופוס לעזרתו של אגריפה שעסק בלחימה בלוקיוס, עזרתו של רופוס הכריחה את לוקיוס לסגת לפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה), שם כוחותיהם המשולבים של רופוס, אגריפה ואוקטביוס הטילו עליו מצור. בראשית שנת 40 לפנה"ס עשו שניים מקציניו של מרקוס אנטוניוס, וונטינוס ואסינוס, ניסיון להעביר סיוע ללוקיוס הנצור אולם הניסיון סוכל על ידי אגריפה ורופוס שחסמו את דרכם ובסופו של דבר דחקו אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה), שם הם הטילו עליהם מצור. בערך בסוף פברואר נכנע לוקיוס לאוקטביוס ופרוסיה נכבשה, בעקבות זה קציניו של אנטוניוס התפזרו ונטשו את צבאותיהם. כשמרקוס אנטוניוס הנחית באיטליה את כוחותיו שלח רופוס איגרת למרקוס אנטוניוס ובה הציע לו כי יחבור אליו, יבגוד באוקטביוס ולערוק לצידו של אנטוניוס. כאשר נפגשו אנטוניוס ואוקטביוס להשגת חוזה השלום ביניהם והכנת רשימת המיועדים לחיסול מקרב הסנאט הרומי, דיווח אנטוניוס לאוקטביוס על בוגדנותו של חברו רופוס. אוקטביוס שלח מסר לרופוס בנושא זה ורופוס התאבד או שהוכרח להתאבד בעקבות חשיפת בוגדנותו. מדיה וקבצים בנושא קווינטוס סלבידינוס רופוס בוויקישיתוף
רעש שוט

רעש שוט הוא סוג של רעש פיזיקלי המופיע במדידות של זרם הנובע מהאופי החלקיקי של הזרם. כך לדוגמה במדידה של עוצמת אור במכשיר אופטי העוצמה איננה קבועה לאורך הזמן אלא יש בה תנודות אקראיות הנובעות מכך שהאור מורכב משטף של חלקיקים, כלומר של פוטונים. באופן דומה במדידות של זרם חשמלי באלקטרוניקה ישנו רעש הנובע מכך שהזרם החשמלי מורכב מאלקטרונים. עוצמת הרעש מתכונתית לשורש עוצמת האות, ולכן רעש בעייתי בעיקר במדידות של אותות חלשים, כאשר התנודות מתפלגות התפלגות פואסון ששואפת להתפלגות נורמלית באותות חזקים יותר. שלושה מקורות זרם יש בגלאי והם: א.זרם הנוצר מקרינת הרקע - ib. ב.זרם חושך (הזרם כשאין קרינה על הגלאי) - id. ג.זרם הנוצר מן האות עצמו - is. נוסחת רעש השוט היא: i s n = 2 e ( i b + i d + i s ) Δ f {\displaystyle i_{\mathrm {sn} }={\sqrt {2e({i_{b}+i_{d}+i_{s})\Delta f}}}} כאשר: e- מטען אלקטרון. Δf - רוחב הפס האלקטרוני ב-Hz. בשלהי שנות השמונים "רעש שוט" (ירייה) לא נחשב נושא שחשוב לחוקרו, ואולם רעיונות חדשים הציעו שרעש זה עשוי לחשוף תכונות במערכות מזוסקופיות, שאינן ניתנות למדידה בקלות על ידי מדידת המוליכות. פרופסור מוטי הייבלום עבד על פיתוח שיטות עדינות שיאפשרו לגלות רעשי שוט חלשים מאוד, שחבויים עמוק בתוך רעשים חיצוניים. קבוצתו הייתה הראשונה שמדדה את רעש השוט במבנה מזוסקופי ולאחר מכן הצליחה למדוד את המטענים השבריים של קוואזי-חלקיקים באפקט הול. לתוצאה זו ניסו להגיע פיזיקאים נסיינים רבים בחמש עשרה השנים קודם לכן. מדידה זו הובילה לזכייה בפרס נובל לפיזיקה ב-1998 למדענים שגילו את אפקט ההול השיברי, והיא צוטטה בידי ועדת פרס נובל. בתר-דוקטורנט של הייבלום, דר' מישה רזניקוב, קיבל עליה את פרס Egilent Europhysics. עבודה זו השיקה תחום חדש במחקר של מדידות רעש שוט. רעש לבן M. Reznikov, M. Heiblum, Hadas Shtrikman and D. Mahalu, “Temporal Correlation of Electrons: Suppression of Shot Noise in a Ballistic Quantum Point Contact”, Phys. Rev. Lett. 75, 3340 (1995). O. Zarchin, Y. C. Chung, M. Heiblum, V. Umansky, “Bunching of Electrons in Transport through Quantum Dots”, Phys. Rev. Lett. 98, 066801 (2007). הציטוט בוועדת פרס נובל R. de-Picciotto, M. Reznikov, M. Heiblum, V. Umansky, G. Bunin and D. Mahalu, “Direct Observation of a Fractional Charge”, Nature 389, 162 (1997). News & Views: “A Shot in the Arm for Fractional Charge”, C. L. Kane & M. P. A. Fisher, Nature 389, 119 (1997). M. Reznikov, R. de Picciotto, T.G. Griffiths, M. Heiblum and V. Umansky, “Observation of a Fifth of the Electron Charge”, Nature 399, 238 (1999). T.G. Griffiths, E. Comforti, M. Heiblum, A. Stern and V. Umansky, “The Evolution of Quasiparticle Charge in the Fractional Quantum Hall Regime”, Phys. Rev. Lett. 85, 3918 (2000). Y. Ji, M. Heiblum, D. Sprinzak, D. Mahalu and H. Shtrikman, “Phase Evolution in a Kondo-Correlated System”, Science, 290, 779 (2000). Yunchul Chung, M. Heiblum & V. Umansky, “Scattering of Bunched Fractionally Charged Quasiparticles”, Phy. Rev. Lett. 91, 216804 (2003). ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תיבה (גאומטריה)

בגאומטריה של המרחב, תיבה היא פאון תלת-ממדי בן שש פאות, שכולן מלבנים. אף שצורת התיבה נדירה בטבע, היא נוחה מאוד לשימושים תעשייתיים, למשל משום שאפשר לרצף בה חללים מרחביים בקלות יחסית. לתיבות אריזה, ספרים, חדרים בבניין ובניינים, יש בדרך כלל צורת תיבה. תיבה היא מקרה פרטי של מקבילון. תיבה שכל פאותיה הן ריבועים נקראת קובייה. לתיבה שמונה קודקודים, ובכל אחד מהם נפגשות שלוש צלעות בזווית ישרה מרחבית; יחד יש לתיבה 12 צלעות, מקצועות. פאותיה של התיבה מקבילות זו לזו בשלושה זוגות, העשויים להיות שונים זה מזה. תיבה שבה אחת הפאות היא ריבוע נקראת תיבה ריבועית; בתיבה כזו יש לפחות זוג אחד של פאות ריבועיות, וארבע האחרות חופפות זו לזו. תיבה שבה כל הפאות הן ריבועים היא קובייה. תיבה שבה שתי פאות שאינן מקבילות הן ריבועיות, מוכרחה להיות קובייה (שבה כל הפאות ריבועיות). חבורת הסימטריות המרחביות של תיבה שאינה ריבועית היא חבורת הארבעה של קליין הכוללת ארבע סימטריות: הפעולה הטריוויאלית ושלושת חצאי-הסיבובים סביב האנכים המרכזיים של הפאות (חבורה זו איזומורפית ל-   Z / 2 Z × Z / 2 Z {\displaystyle \ \mathbb {Z} /2\mathbb {Z} \times \mathbb {Z} /2\mathbb {Z} } ). אם כוללים גם את השיקוף המרחבי (שאינו ניתן למימוש במרחב הרגיל), מתקבלת החבורה האבלית בת שמונה איברים ואקספוננט 2 (דהיינו   ( Z / 2 Z ) 3 {\displaystyle \ (\mathbb {Z} /2\mathbb {Z} )^{3}} ). חבורת הסימטריות המרחביות של תיבה ריבועית שאינה קובייה היא החבורה הדיהדרלית מסדר 8; אם מתירים שיקוף מרחבי מתקבלת חבורה מסדר 16, שהיא מכפלה ישרה של החבורה הקודמת, עם החבורה בת שני האיברים הנוצרת מן השיקוף. תיבה אפשר לאפיין בשלושה מספרים, a,b,c, המסמנים את אורכי הצלעות השונות (ארבע צלעות באורך a, ארבע באורך b וארבע באורך c). הפאות בגודל   a × b , b × c , c × a {\displaystyle \ a\times b,b\times c,c\times a} , ולכן שטח הפנים של התיבה הוא   2 ( a b + b c + c a ) {\displaystyle \ 2(ab+bc+ca)} , ונפחה   a b c {\displaystyle \ abc} . מבין הגופים בעלי הנפח במרחב התלת-ממדי, התיבה היא היסודית ביותר, ולכן משמש כיסוי בתיבות כהגדרה למידת הנפח המקובלת במרחב האוקלידי התלת-ממדי, מידת לבג. בשפת הדיבור, "תיבה" היא עצם תלת-ממדי. מבחינה מתמטית, אפשר לבנות בנקל תיבות בכל ממד. התיבה החד-ממדית אינה אלא קטע ישר; התיבה הדו-ממדית היא מלבן, והתיבה ה-n-ממדית היא מכפלה קרטזית של n קטעים: B o x = ∏ i = 1 n [ p i , q i ] ⊂ R n {\displaystyle \mathrm {Box} =\prod _{i=1}^{n}[p_{i},q_{i}]\subset \mathbb {R} ^{n}} לתיבה כזו יש   2 n {\displaystyle \ 2^{n}} קודקודים,   n ⋅ 2 n − 1 {\displaystyle \ n\cdot 2^{n-1}} צלעות,   n ( n − 1 ) 2 ⋅ 2 n − 2 {\displaystyle \ {\frac {n(n-1)}{2}}\cdot 2^{n-2}} פאות דו-ממדיות, ו-   ( n k ) ⋅ 2 n − k {\displaystyle \ {\binom {n}{k}}\cdot 2^{n-k}} פאות k-ממדיות, ובפרט   2 n {\displaystyle \ 2n} פאות ( n − 1 ) {\displaystyle (n-1)} -ממדיות, שכל אחת מהן תיבה מהממד המתאים. נפח: רוחב ∗ {\displaystyle *} אורך ∗ {\displaystyle *} גובה. כלומר, V = a ∗ b ∗ c {\displaystyle V=a*b*c} (יחידות - קוב) שטח פנים: ) {\displaystyle )} רוחב ∗ {\displaystyle *} אורך + {\displaystyle +} גובה ∗ {\displaystyle *} רוחב + {\displaystyle +} גובה ∗ {\displaystyle *} אורך 2 ∗ ( {\displaystyle 2*(} . כלומר, 2 ∗ ( a ∗ b + b ∗ c + a ∗ c ) {\displaystyle 2*(a*b+b*c+a*c)} (יחידות - מ״ר) תיבה, באתר MathWorld (באנגלית)
בית הספר קשת

בית ספר קשת הוא מוסד חינוכי שלוש-עשרה שנתי (מגן חובה ועד כיתה י"ב) הממוקם בשכונת גוננים שבירושלים. בית הספר הוקם בידי רותי להבי והחל לפעול בשנת הלימודים התשנ"ו. בשנת 2009 עבר בית הספר למבנה סמוך שנבנה במיוחד, בעוד שהמבנה הישן נהרס. כמו כן, נבנו מגרשי כדורסל וכדורגל וכן מסלול ריצה גדול בסמוך למבנה החדש. בבית הספר לומדים יחד תלמידים ומורים דתיים וחילוניים. שמו של בית הספר מבוסס[דרוש מקור] על הפסוק ”וְהָיְתָה הַקֶּשֶׁת בֶּעָנָן וּרְאִיתִיהָ לִזְכֹּר בְּרִית עוֹלָם” (בראשית, ט', ט"ז). שעת לימוד ראשונה מחולקת באופן יומיומי לתפילה ולמפגש. בתפילה, התלמידים הדתיים מבצעים תפילת שחרית כנוהג הדתי המקובל, לרוב באמצעות מורים דתיים. בכיתות הגבוהות, התלמידים מתפללים בבית הכנסת שבתוך בית הספר, כאשר בכל שני וחמישי מתבצעת הוצאת ספר תורה. בזמן שהתלמידים הדתיים מתפללים, מועברת שעה חינוכית בכיתה לתלמידים החילוניים, מה שנקרא "מפגש", למשל דיון בסוגיות חברתיות, באקטואליה ובנושאים סביבתיים. תוכנית הלימוד ב"קשת" כוללת שיעורי תושב"ע, פרשת השבוע, וכן שיעורים שונים הקשורים באזרחות, פוליטיקה ובנושאים חברתיים נוספים. בכל שכבת גיל קיימות שתי כיתות המונות כ-30 תלמידים. הכיתות מעורבות בנים ובנות, דתיים, מסורתיים וחילונים. בית הספר משלב תלמידי חינוך מיוחד בכיתות נפרדות ובשילוב בכיתות האם. תלמידי החטיבה נדרשים ללימודי אומנויות. לתלמידים אפשרות לבחור בלימודי תיאטרון, מוזיקה, אומנות, צילום ומחול. כמו כן, בכיתות ח'-ט' התלמידים יכולים לבחור בין לימודי פיזיקה, גאוגרפיה, תנועה ופסיכולוגיה. כמו כן, בכיתות ח'-ט' מתקיימת בתוך מערכת השעות של התלמידים מסגרת של מחויבות אישית. תלמידי החטיבה לומדים שיעורי בית מדרש בארבע קבוצות נפרדות המחולקות על פי מגדר וזהות חילונית או דתית. כמו כן, בשיעורי תנ"ך מלמדים שני מורים בכל עת, כאשר אחד חילוני והשני דתי. בנוסף לכך לומדים בחטיבת הביניים מחשבת ישראל. בכיתה ט' בית הספר מקיים לימוד והוראה רב תחומית במקצועות היסטוריה, ספרות ואומנות. בסיום השנה התלמידים כותבים עבודה עיונית בנושא אותו הם בוחרים המשלב בין שלושת התחומים הנלמדים. כלל תלמידי התיכון לומדים תנ"ך בהיקף של 5 יחידות לימוד הכוללות עבודת חקר בנבואה או על ספר בראשית בהיקף של 2 יחידות לימוד המוגשת בכיתה י', יחידת בקיאות הנלמדת בכיתה י"א ושתי יחידות לימוד עיוניות מסכמות הנלמדות בכיתה י"ב. כמו כן, כל תלמידי התיכון לומדים 3 יחידות לימוד במחשבת ישראל לאורך שלוש שנות התיכון, כאשר בכיתה י' נלמדת יחידה בנושא מעגלי שייכות, בכיתה י"א יחידה בנושא 'האחר בתרבות ישראל' ובכיתה י"ב יחידה בנושא "מקום" בתרבות ישראל. כמו כן, לתלמידי התיכון אפשרות ללמוד 5 יחידות מחשבת ישראל במסגרת מגמת המקצוע, בה ניתן לבחור בין לימודי תלמוד, פילוסופיה, צדק חברתי ומחול יהודי. המגמות הנלמדות בבית הספר הן מגמות פיזיקה, ביולוגיה, אומנות, תיאטרון, ספרות, היסטוריה, אזרחות, ערבית, צרפתית, תנ"ך, ומחשבת ישראל. קשת (חינוך) חינוך ממלכתי משלב בית ספר קשת (מזכרת בתיה) מידע על הלימודים בחטיבת הביניים ובתיכון, קובץ Word דנה ויס, ‏י-ם מאוחדת? בתי הספר מראים אחרת, באתר ‏מאקו‏, 4 ביוני 2016 תמר וילרפורט, איפה אפשר ללמוד אחרת, באתר כלכליסט, 26 בינואר 2009 איילת להמן‏, החינוך המשותף: סיפורו של בית הספר "קשת" - וואלה יהדות, באתר וואלה, 27 באפריל 2015 הילה ויסברג, מוסדות חינוך מורדים בהעסקה הקבלנית: "כך מחנכים לצדק חברתי", באתר TheMarker‏, 14 במרץ 2013 אודות קשת באתר בית הספר היסודי אודות קשת באתר בית הספר התיכון
ברבור (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברבור – עוף מים מן השבט הטקסונומי ברבורים, בו קיימים שני סוגים: ברבור (סוג) – סוגם של מרבית המינים בשבט, כולל 6 החיים בימינו ברבור קוסקורובה – סוג עם מין יחיד ברבור (קבוצת כוכבים) – קבוצת כוכבים צפונית, אחת מ–48 קבוצות הכוכבים של תלמי ברבור (בית חרושת) – מפעל ישראלי לייצור אריחי קרמיקה שפעל בעכו בשנים 1953–2003 גלריה ברבור – גלריה לאמנות רב תחומית בירושלים ברבור - אחד משמותיה של הוצאת הספרים הספרייה הישראלית שפעלה בשנים 1949–1956 ברבור הפוך – בול דואר היסטורי מאוסטרליה, המוגדר היום כפריט לאספנים ‏קבוצת ברבור‏ (Q128303698) - קבוצת אמנים המפעילה את גלריה ברבור אישים ששם משפחתם ברבור (Barbour) ג'יימס ברבור (1775–1842) – פוליטיקאי, עורך דין ובעל מטעים אמריקאי וולוורת ברבור (1908–1982) – שגריר ארצות הברית בישראל בשנים 1961–1973 נוויל ברבור (1895–1972) – עיתונאי בריטי וכתב ה–BBC פיליפ ברבור (1783–1841) – יושב ראש בית הנבחרים העשירי של ארצות הברית ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית ברבור שחור (פירושונים) סוואן (פירושונים) זהו שם משפחה ממקור סקוטי. לרשימה נרחבת של אישים שזהו שם משפחתם ראו Barbour בוויקיפדיה באנגלית.
טרי אוקווין

טרנס 'טרי' אוקווין (באנגלית: Terrance "Terry" O'Quinn; נולד ב-15 ביולי 1952) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "אבודים", בתור ג'ון לוק. אוקווין נולד בניוברי שבמדינת מישיגן שבארצות הברית. למד באוניברסיטת מרכז מישיגן ובאוניברסיטת איווה. את קריירת המשחק התחיל אוקווין בשנות השבעים. הופיע במספר סרטים, ביניהם: "טומבסטון עיר ללא חוק", "שערי החופש", "הרוקטיר" ו"אב חורג". תפקידיו המוקדמים בטלוויזיה כללו תפקידים אורחים בסדרות כגון: "מיאמי וייס", harth 2', "בלשים בלילה" ו"מסע בין כוכבים: הדור הבא". בשנת 1995 שיחק בתפקידי אורח מורחבים במספר סדרות הטלוויזיה של המפיק כריס קרטר: "תיקים באפלה", "מילניום" ו-"Harsh Realm". בשנת 2001 שיחק לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים" בבימויו של לס מייפילד, ואחרי שהופיע מספר פעמים בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה" בשנת 2002, הפך אוקווין לשחקן מועדף על המפיק ג'יי ג'יי אברהמס. מאוחר יותר, בזמן ששיחק בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן", קיבל שיחה מאברהמס שהודיע לו כי הוא מעוניין בו, ללא מבחן בד, לתפקיד בסדרה החדשה שלו "אבודים" (של רשת ABC), אוקווין החל לשחק בסדרה את אחת הדמויות המרכזיות, ג'ון לוק, איש מסתורי שיש לו קשר לא מוסבר עם האי. ב-2005 היה אוקווין מועמד לפרס אמי על תפקידו בסדרה. ב-2007 היה מועמד פעם נוספת והפעם זכה, בקטגוריית שחקן משנה בסדרת דרמה. בשנת 2011 הצטרף אוקווין לסדרה "הוואי 5-0" לעונה אחת בלבד בתור ג'ו וויט, המאמן של השחקן הראשי סטיב מקגארט (אלכס או'לאפלין). מאוחר יותר חזר לגלם את הדמות לכמה פרקים נוספים. בשנים 2012–2013 שיחק בסדרת המסתורין והאימה "666 פארק אבניו" של רשת ABC; הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. בשנת 2017 שיחק בסדרה "הרשימה השחורה: הגאולה" ברשת NBC אשר מהווה ספין אוף לסדרה הרשמית "הרשימה השחורה" בתור הווארד הרגריב, אביו של טום קין. בפברואר 2021, לוהק אוקווין לתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה אני אף אחת. אוקווין נשוי ללורי. הזוג עבר להוואי בעקבות צילומי הסדרה "אבודים". לאוקווין ולאשתו שני בנים, החיים במערב ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא טרי אוקווין בוויקישיתוף טרי אוקווין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טרי אוקווין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טרי אוקווין, באתר AllMovie (באנגלית) טרי אוקווין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טרי אוקווין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Petski, Denise (5 בפברואר 2021). "'Pieces Of Her': Gil Birmingham, Terry O'Quinn & Calum Worthy Join Netflix Series As Recurring". Deadline Hollywood. נבדק ב-5 בפברואר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
דימיטריה גיקה

דימטריה גיקה (ברומנית: Dimitrie Ghica‏; 1816–1897) היה פוליטיקאי רומני ששימש כראש ממשלת רומניה בין השנים 1868 עד 1870. גיקה היה בנו של גריגורה דימיטריה גיקה שהיה שליט ולאכיה, גיקה נבחר לראשות הממשלה כנציג המפלגה השמרנית הרומנית. מדיה וקבצים בנושא דימיטריה גיקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רומניה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גטו קטניה

בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. גטו קטניה הוקם בשנת 1235. הגטו היהודי בקטניה מחולק לשתי שכונות עיקריות: השכונה הראשונה הייתה "יודקה סופרנה " (Judeca suprana) או בסיציליאנית: "ג'ודקה די סוסו " (Giudecca di suso) או "צ'יפריאנה" (Cipriana ). פירושו של השם "יודקה סופרנה " או "ג'ודקה די סוסו " הוא בעברית: הרובע היהודי העליון . "ג'ודקה די סוסו " הוא גם הגטו הנקרא בשם "צ'יפריאנה" (Cipriana) שפירושו הוא בעברית: קפריסין. הרובע המכונה בשם "צ'יפריאנה" (Cipriana) היה בין הרחובות האלה: צ'יפריאנה (Via della Cipriana), דנטה אליגיירי (Piazza Dante Aligheri), מנזר בנדטיני (Monastero dei Benedettini), וויה מאורה (Via Maura). השכונה השנייה הייתה "יודקה סוטנה " (Judeca suttana ) או בסיציליאנית: "ג'ודקה די סוטו " (Giudecca di sotto) או "פסקרייה" (Pescheria). פירושו של השם "יודקה סוטנה " או "ג'ודקה די סוטו" הוא בעברית: רובע יהודי תחתון. "ג'ודקה די סוטו" הוא גם הגטו הנקרא בשם "פסקרייה" (Pescheria) שפירושו הוא בעברית: שוק הדגים. הרובע המכונה בשם "פסקרייה" (Pescheria) היה בין הרחובות האלה: סנט אגטה אלה שיארה (S.Agata alle Sciare), פסקרייה (Pescheria), וויה מרנו (Via Marano). בגטו היו שני בתי-כנסת עתיקים: בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוגה מג'ורה " (Sinagoga maggiore) ובית הכנסת הקטן בשם ה"סינגוגה מינורה" (Sinagoga minore). בית הכנסת הקטן היה בבית החולים היהודי (ospedale degli ebrei) בקטניה. עד היום קיים בקטניה רחוב הקרוי בשם "ויה מרנו" (Via Marano), שפירושו בעברית:רחוב אנוסים, ברובע יהודי קטניה המכונה "פשרייה" (Pescheria). נהר היודיצ'לו (איטלקית Judicello) הוא נהר תת-קרקעי באורך 1.4 ק"מ הזורם מתחת העיר קטניה ונשפך אל נמל קטניה העתיק (Porto Vecchio). בדרכו הוא חוצה שתי שכונות יהודיות בקטניה - צ'יפריאנה (Cipriana) ופשרייה (Pescheria). בקטניה נמצא מקווה עתיק, מתקופת בית שני, הקרוי בשם ה"פוצו די גמציטה" (Pozzo di Gammazita). מדיה וקבצים בנושא גטו קטניה בוויקישיתוף http://www.e-brei.net/articoli/italia/sicilia.htm http://digilander.libero.it/PiiFratres/cacciata.htm https://web.archive.org/web/20070329233256/http://www.dipbot.unict.it/ctnatura/vulcano/AMENANO.html https://www.webcitation.org/query?id=1256561984169480&url=www.geocities.com/siciliajudaica/main.html [1]
נסיכויות הדנובה

נסיכויות הדנובה (ברומנית: Principatele Dunărene) היה הכינוי המקובל לנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, אשר הוקמו במאה ה-14. הכינוי נטבע באימפריה ההבסבורגית לאחר חתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה. הכינוי מתאר את האזור הכולל, שהכיל את שתי הנסיכויות, אשר היו במצב גאופוליטי דומה תחת שליטתה של האימפריה העות'מאנית. המונח היה בשימוש עד לאיחודן של שתי הנסיכויות ב-1859 להקמת הנסיכויות הרומניות המאוחדות. שתי הנסיכויות, יחד עם טרנסילבניה, הן הבסיס הגאוגרפי להקמת ממלכת רומניה ובהמשך, להקמת מדינת הלאום הרומנית המודרנית. ערך זה הוא קצרמר בנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוסנית

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה בוסנית היא צורה סטנדרטית של השפה הסרבו-קרואטית, המשויכת לקבוצת המוסלמים הסלאבים הדרומיים, הבוסניאקים. אלה חיים בעיקר בבוסניה והרצגובינה ובחלקים של סרביה ומונטנגרו. היא מדוברת גם במקומות שונים אחרים ברחבי העולם, בעיקר בגלל התפזרות הפליטים הבוסנים במהלך המלחמה בבוסניה. כל הצורות הסטנדרטיות של השפה הסרבו-קרואטית: סרבית, קרואטית, בוסנית ומונטנגרית, מבוססות על תת-הניב המזרח הרצגוביני של הניב השטוקאווי(אנ') של השפה. ההבדלים ביניהן זניחים ודובריהן מבינים זה את זה היטב. צורות אלה מכונות שפות או ניבים מטעמים פוליטיים ולא לשוניים. שיטת הכתב הבוסנית העיקרית היא האלפבית הלטיני, אף ששימוש באלפבית קירילי גם הוא מקובל, בעיקר כדי להסתגל עם השימוש הרשמי של האלפבית הקירילי בבוסניה והרצגובינה בעבר של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, אך השימוש בו כיום מועט יחסית. שם השפה הוא נושא שנוי במחלוקת בבוסניה והרצגובינה, קרואטיה, וסרביה והיא מכונה לחלופין בשם "בוסניאקית" – Bošnjački כדי לשקף את העמדה כי היא השפה התקנית של הבוסניאקים (קבוצה אתנית מוסלמית ילידת בוסניה) ולא של כל הבוסנים (הכוללים גם את כל שאר הלאומים החיים בבוסניה). סרבו-קרואטית בוסנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא בוסניה והרצגובינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.