laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק יחזקאל

יצחק יחזקאל (16 בינואר 1921 – 25 באפריל 2010) היה שחיין ישראלי. הצולח הראשון של הכנרת בשחיית יחיד לאורכה, כ-22 ק"מ (1944) אותה צלח עוד פעמיים לאורכה (1953 ו-1955) ועוד 10 פעמים לרוחבה בצליחה התחרותית מעין גב לטבריה (כ-9 ק"מ). יחזקאל נולד וגדל בטביליסי, גאורגיה. משפחתו ברחה מהטיהורים הגדולים של סטלין לאיסטנבול, טורקיה, וכעבור מספר שנים הם עברו להתגורר בביירות, לבנון. בשנת 1936 יחד עם אחיו הבכור הם הסתננו לארץ ישראל והגיעו לכפר גלעדי. מספר ימים לאחר מכן, הם הוברחו במשאית לתל אביב כשהם מסתתרים מתחת לערמת חציר. מספר חודשים לאחר מכן, הצטרפו אליהם גם הוריהם ואחותם. למחייתם עסקו בסחר ברחובות העיר. לאחר מכן הצטרף לנוער העובד. בתנועה למד מקצוע, מסגר ואת השפה העברית. במקביל הצטרף למועדון הספורט של הפועל תל אביב, ושם התאמן בהתעמלות, והפך במהרה לספורטאי מוביל בקבוצה. הוא התאמן במספר ענפי ספורט והשתתף בתחרויות שחייה בסגנון החזה. בשנת 1943 צלח יחזקאל לראשונה את הכנרת, לרוחבה למרחק של כ-9 ק"מ, ובסך הכל השתתף ב-10 תחרויות של צליחת הכנרת לרוחבה מעין-גב לטבריה, עד שנת 1968 (כולל), יותר מכל שחיין ישראלי אחר. ב-28 באוקטובר 1944 צלח יחזקאל את הכנרת לאורכה מצמח בדרום לטבחה בצפון, כ-22 ק"מ במשך 9 שעות, 39 דקות ו-44 שניות, ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון שעמד במשימה זו. בשנת 1953 חזר על המשימה בשחייה רק בכיוון ההפוך, מכפר נחום לצמח בזמן של 10 שעות, 18 דקות ו-20 שניות. בשנת 1955 חצה את הכנרת שוב לאורכה מצמח בדרום לכפר נחום בצפון בזמן של 8 שעות, 33 דקות ו-25 שניות. יחזקאל שרת במהלך שירותו בצה"ל בחיל הים כמדריך ספורט ומאמן קרב מגע. במסגרת שירות המילואים שלו, היה המאמן הראשי של נבחרת השחייה של חיל הים, אתה זכה באליפויות צה"ל במשך כמה שנים ואחר כך של נבחרת השחייה של הנח"ל, שניצחה את נבחרת חיל הים בשחייה כל עוד הוא היה המאמן הראשי. הוא השתחרר משרות המילואים בשנת 1968. בשנים 1945–1965 אימן את קבוצות הילדים והנוער של הפועל תל אביב בהתעמלות, בשחייה ובכדורמים. בשנת 1994 לקה יחזקאל בשבץ מוחי ראשון, ולאחר 6 חודשי החלמה הוא חזר לעבוד בפיסול בסטודיו שלו. לאחר מכן, סבל מעוד חמישה אירועי שבץ מוחי, שהשאירו אותו משותק בחצי הגוף. הוא התגורר עם משפחתו בתל אביב עד שנת 1951, ממנה עבר להתגורר בחולון עד למותו בשנת 2010. בין השנים 1960–1992 התנדב יחזקאל ללמד עיוורים לשחות. בין השנים 1980–1994 התנדב כנהג אמבולנס במגן דוד אדום. בשנת 1959, לאור הישגיו כספורטאי אוזכר בין 3000 ספורטאים מצטיינים בארץ ובעולם בספרם של זמרי ופז . בשנת 1989 זכה יחזקאל בעיטור "לאיש כפועלו". שחיית מרתון במים פתוחים יצחק יחזקאל, כיצד צלחתי את הכנרת לארכה, דבר, 4 ביוני 1948 דן פחטר, צליחת הכנרת לאורכה, דבר, 28 באוגוסט 1953 דן פחטר, עם יצחק יחזקאל מצמח לכפר נחום, דבר, 14 באוקטובר 1955 שיאים חדשים בצליחת הכנרת, דבר, 1 באוקטובר 1944 ז'. פרחי, אספורט - "קדחת הכנרת", משמר, 18 בספטמבר 1945 ש. פינס, 35 צלחו את הכנרת, דבר, 19 באוקטובר 1951 ישראל פז, דרום-אפריקנים ניצחו בצליחת הכנרת ה-5, על המשמר, 7 באוקטובר 1953 אברהם בן שלום, הצליחה ה־6 במרכז פסטיבל המים בכנרת, דבר, 26 בספטמבר 1958 אורי זמרי וישראל פז, מי ומה בספורט לקסיקון, מרחביה: ספריית הפועלים, 1959, עמ' 185 יצחק יחזקאל, 1989 - רשימת מקבלי עיטורי "לאיש כפועלו" ו"עמית כבוד לכל חייו", באתר הפועל
קירסטי ספרבו

קירסטי ספרבו (בנורווגית: Kirsti Sparboe; נולדה ב-7 בדצמבר 1946) היא זמרת ושחקנית נורווגית. ספרבו נולדה בטרומסה כצעירה מבין חמישה ילדים. ב-1964 התגלתה על ידי עיתונאי אשר הזמין אותה לשיר באירוע עיתונאי, אירוע זה שודר בטלוויזיה והיא הוזמנה להופיע בתוכנית ב-NRK. באותה שנה יצא הסינגל הראשון שלה וב-1965 יצא האלבום הראשון שהקליטה. היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון שלוש פעמים: ב-1965 הגיע למקום ה-13 עם השיר "Karusell". ב-1967 סיימה במקום ה-14 עם השיר "Dukkemann". ב-1969 עם השיר "Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli" סיימה במקום האחרון מתוך שש עשרה השירים שלקחו חלק בתחרות. בנוסף היא ניסתה לייצג את נורווגיה באירוויזיון 1966 וסיימה במקום השני בתחרות המקדימה, ב-1970 השתתפה בקדם האירוויזיון הגרמני וזאת לאחר שבאותה שנה מספר מדינות וביניהן נורווגיה סירבו להשתתף בתחרות. ב-1969 יצא שירה "En Student Från Uppsala" (סטודנט מאופסלה) שהיווה המנון לא רשמי עבור הסטודנטים באוניברסיטת אופסלה. היא שרה את הגרסה הנורווגית של השיר "Un banc, un arbre, une rue" שזכה באירוויזיון בביצועה של סברין. ב-1973 שיחקה לראשונה בתיאטרון. ב-1984 ו-1985 הופיעה בהצגה בילבי בתיאטרון באוסלו. ב-1992 שיחקה בסרט "Ute av drift!" המבוסס על מחזה מאת ריי קוני. ב-1998 קיבלה אות כבוד מטעם עיר הולדתה טרומסה. היא נשואה בשלישית. מדיה וקבצים בנושא קירסטי ספרבו בוויקישיתוף קירסטי ספרבו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קירסטי ספרבו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קירסטי ספרבו, באתר Yandex.Music (ברוסית) קירסטי ספרבו, באתר Discogs (באנגלית) קירסטי ספרבו, באתר Songkick (באנגלית) Svend Erik Løken Larsen, Kirsti Sparboe, Norsk biografisk leksikon, 2014-09-28 Sparboe, Kirsti, Ballade.no(הקישור אינו פעיל)
לטביה באירוויזיון 2001

תחרות האירודזיסמה לשנת 2001 הונחתה באותה שנה על ידי דיטה טורסטר והורנס סקאלב. הזוכה נקבע על ידי צוות מומחים מתחום המוזיקה (80 %) ועל ידי הצבעה במסרונים על ידי הקהל (20 %). לטביה באירוויזיון 2001 - פירוט
בלארוס באירוויזיון 2006

התחרות הלאומית לבחירת נציג בלארוס באירוויזיון 2006 באולם "ארמון הרפובליקה" (Palace of the Republic) במינסק והונחתה על ידי דניס קוריאן. שלושת השירים שקיבלו את מירב הקולות על ידי הקהל עלו לשלב הגמר בו ועדה מטעם רשת השידור במדינה בחרה את הנציג לתחרות. את בלארוס בשנה זו ייצגה פולינה סמולובה עם השיר "Mama" שהושפע מהסגנון של מייקל ג'קסון. בשנה זו בלארוס כשלה מלעלות לגמר. בלארוס באירוויזיון 2006
רנצו בלומנטל

רנצו בלומנטל (בגרמנית: Renzo Blumenthal; נולד ב-26 בדצמבר 1976) הוא דוגמן שווייצרי. בלומנטל נולד בקנטון גראובינדן, שווייץ, כשני מבין ארבעה בנים למשפחה דוברת רומאנש. בנעוריו שיחק כדורגל במחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך. ב-2005 זכה בתחרות מר שווייץ, ולאחר היבחרו החל בקריירת דוגמנות. הוא דגמן מספר סוגי מוצרים, ביניהם נעליים והלבשה תחתונה. ב-2006 הופיעה בקמפיין לקידום התיירות בשווייץ שבמרכזה היה בחזה חשוף, ועל כך ספג הקמפיין ביקורת בטענה שהוא מעודד תיירות מין. ב-2006 גם הופיע בתוכנית המציאות "Der Match", בה ידוענים ממגוון תחומים עוברים אימוני כדורגל. הוא הגיש תוכנית רדיו אינטרנטית ביחד עם מיס שווייץ טניה גוטמן. ב-2013 לקח חלק בקמפיין להעלאת המודעות לתרומת דם. ב-2007 התחתן, ויש לו ארבעה ילדים. אתר האינטרנט הרשמי של רנצו בלומנטל רנצו בלומנטל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Michel Imhof, Renzo Blumenthal: Nach vier Kindern ist Schluss!, Blick, ‏2019-01-28 S. W. I. swissinfo.ch, a branch of the Swiss Broadcasting Corporation, Match-making donor campaign launched, SWI swissinfo.ch (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חתולה (אתר ארכאולוגי)

חתולה הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי השוכן על הגדה הדרומית של נחל נחשון, ליד עמק איילון. שם האתר נגזר משמה של חורבה הנמצאת כ-2.5 קילומטר ממזרח לאתר הארכאולוגי (ח'רבת חתולה). האתר משתרע על רצועה שנמתחת במדרון קדום של הנחל. אורכה 100 מטר ורוחבה 25 מטר. את האתר גילה האב קלוד ממנזר השתקנים שבלטרון ונערכו בו מספר חפירות מאז 1980 על ידי אברהם רונן ומוניק לשבליה מטעם אוניברסיטת חיפה והמרכז הצרפתי למחקר פרהיסטורי בירושלים. באתר שתי שכבות עיקריות, הראשונה מהתרבות הנאטופית המאוחרת והשנייה מהתקופה הנאוליתית הקדם קראמית א'. עובי השכבה הנאטופית כמטר אך רוב הממצאים נמצאו סמוך לסלע האם. המכלול הנאטופי כולל בתוכו כלי צור מסותתים ועצמות בעלי חיים רבות. לדעת החוקרים כל הממצאים בשכבה הם מתקופה אחת והם התפזרו לשכבה בעובי של מטר עם הזמן, ולכן בין השכבה הנאטופית לשכבה הנאוליתית קיים פער גדול. רוב כלי הצור הם מיקרוליתיים. חלק מכלי הצור שימשו כמרצעים ובאתר קיים המכלול הגדול ביותר של מרצעי צור מכל השכבות הנאטופיות בארץ ישראל. בנוסף לכלי הצור נמצאו גם חרוזים, צדפים מחוררים וקונכיות. באתר לא נמצאי מבנים אך כן נמצאה קבורה של ילדה בת 12–14 שייתכן שהיא מן התקופה. על פי סוגי המיקרוליתים שייכת השכבה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית, המתוארך באתרים אחרים לכ-13,700–11,500 שנים לפני זמננו בקירוב. בשכבה זו, בניגוד לשכבה הקודמת, נמצאו אבנים רבות, רובן חלוקי נחל שבורים שחופרי האתר סבורים שהובאו לאתר על ידי בני האדם שישבו אותו. באתר התקיימה פעילות אנושית ענפה. באתר נמצאו שני מבנים ועל יד אחד מהם נמצא לוח כתישה. נמצאו במבנים ובקרבתם מכתשים ועליים רבים. רובם עשויים גיר וחלקם בזלת. נמצאו כלי צור הכוללים מרצעים וגרזנים השייכים לתרבות החיאמית והתרבות הסולטנית. ממצאים נוספים כללו חרוזים, תליונים מאבן ירוקה וכמה צדפים וקונכיות. נמצאו ארבע קבורות בהם חלק מן השלדים נמצאו ללא גולגולת. ליד חזהו של אחד השלדים מצאו החופרים חרוז עגול עשוי גיר. אברהם רונן ומוניק לשבליה, "חתולה", מתוך; אפרים שטרן, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, כרך 2, עמ. 558-559
ציסטה נרתיקית

ציסטה נרתיקית (באנגלית: vaginal cysts), ידועה גם בשם "כיסתה נרתיקית", היא ציסטה שפירה נדירה אשר מתפתחת בדופן הנרתיק. היא יכולה להיות מולדת או להופיע בילדות ובבגרות. ברוב המקרים אינה גורמת לתסמינים ומופיעה עם מעט סיבוכים או ללא סיבוכים כלל. ציסטות מולריות זהו הסוג הנפוץ ביותר של ציסטה נרתיקית. ציסטה זו מתפתחת בדרך כלל על דופן הנרתיק האנטרולטרלית. ציסטה קשקשית מהווה כ-23% מכלל הציסטות בנרתיק והיא השנייה בשכיחותה. מקורה של הציסטה ברקמת אפיתל שנותרה מניתוחים או מטראומה אחרת. היא נמצאת לרוב על דופן הנרתיק האחורי התחתון. ציסטה אפידרמואידית ממוקמת בקצה התחתון האחורי של הנרתיק. נוצרת מחתיכות קטנות של אפיתל שנלכדו מתחת לפני השטח כתוצאה מתיקון כירורגי לא מושלם לאחר אפיזיוטומיה. ציסטה של צינור גרטנר מתפתחת משרידי רקמות קטנות שהגיעו מצינור המזונפרי (אנ'). ברוב המקרים הסימפטומים הם מינימליים או נעדרים אך יש נשים שעלולות לחוות לחץ וגינאלי, אי נוחות, נפיחות, יחסי מין כואבים או דימום. לכל סוג ציסטה סימפטומים ספציפיים המאפיינים אותה, כך למשל ציסטה של צינור גרטנר גורמת לתסמינים הבאים: זיהום, בעיות בתפקוד שלפוחית השתן, כאבי בטן, הפרשות מהנרתיק ובריחת שתן. האבחון מתבצע באמצעות שימוש באולטרסאונד, סריקת CT ו-MRI. בסריקות אלה הציסטות נראות כמו מבנים אחרים הבולטים מהנרתיק כדוגמת רקטוצלה וציסטוצלה, לכן יש צורך בהערכה היסטולוגית היכולה לאשש את האבחנה כי המבנה הוא אכן ציסטה נרתיקית. בנוסף ניתן לאבחן את הסוג הספציפי של הציסטה. ציסטות בנרתיק מתגלות לעיתים קרובות במהלך בדיקת אגן שגרתית או במהלך בדיקה דו-ממדית. קיימים מספר טיפולים אפשריים בציסטה נרתיקית בהתאם לסוגה, ומיקומה בנרתיק: ניתן להסיר ציסטות על ידי ניתוח פולשני וניקוזה. הסיבוכים בניתוחים אלה מעטים ולרוב תלויים במיקום הציסטה בנרתיק. כאשר הציסטה מוסרת בניתוח הסיכוי שהיא תחזור נמוך. במקרים בהם הוחלט לא להסיר את הציסטה אצל הרופא המטפל, מתקיימות ביקורות חוזרות באופן סדיר על מנת לוודא שאין שינויים בציסטה כלומר שאינה גדלה, קטנה, משנה את צבעה וכו'. במקרים מסוימים ציסטות מטופלות על ידי מתן אנטיביוטיקה. ציסטה שחלתית גידולים טרום-סרטניים בצוואר הרחם מדיה וקבצים בנושא ציסטה נרתיקית בוויקישיתוף דלקות והפרשות בנרתיק, באתר קופת חולים מאוחדת חתך חיץ, באתר מכבי שירותי בריאות, ‏2012 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אדמונד קונן

אדמונד קונן (בגרמנית: Edmund Conen;‏ 10 בנובמבר 1914 באורציג, הקיסרות הגרמנית – 5 במרץ 1990 בלברקוזן, גרמניה המערבית) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ. קונן נולד ב-10 בנובמבר 1914 באורציג שבקיסרות הגרמנית. הוא ערך בנבחרת 28 הופעות וכבש בהן 27 שערים בין השנים 1934–1942. במונדיאל 1934, בגיל 19 בלבד, כבש 4 שערים וסיים במקום השני בתואר מלך השערים של הטורניר אחרי אולדז'יך ניידלי הצ'כי. במשחקו הראשון בנבחרת נגד בלגיה בשמינית הגמר, במצב של 2–2 כבש שלושער שניצח את המשחק ב-17 דקות בלבד. שחזור של מקרה זה קרה פעם נוספת רק במונדיאל 1970 על ידי גרד מילר. בסיום הטורניר כבש שער נוסף במשחק על המקום השלישי נגד אוסטריה וגרמניה סיימה במקום השלישי כשקונן זכה בנעל הכסף של הטורניר, אותה חלק עם אנג'לו סקיאביו האיטלקי. שנתיים לאחר המונדיאל הופסקה הקריירה שלו בגיל 21 עקב מחלה למשך 3 וחצי שנים. לאחר שחזר לשחק כבש ב-25 ביוני 1939 צמד נגד דנמרק בקופנהגן. במהלך מלחמת העולם השנייה שיחק קונן את משחקו האחרון עבור הנבחרת בשנת 1942, בניצחון 3–5 על הונגריה. לאחר סיום קריירת המשחק קונן עבד בתור מאמן כדורגל באמצע שנות החמישים, בין השאר באיינטרכט בראונשווייג ובבאייר לברקוזן. בשנת 1990 נפטר קונן בלברקוזן שבגרמניה בגיל 75. נפטר חודשים ספורים לפני שגרמניה המערבית זכתה במונדיאל השלישי בהיסטוריה שלה. מדיה וקבצים בנושא אדמונד קונן בוויקישיתוף אדמונד קונן, באתר Transfermarkt אדמונד קונן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אדמונד קונן, באתר WorldFootball.net אדמונד קונן, באתר National Football Teams אדמונד קונן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אפי כהן

אפרים כהן הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על גדוד 605 ועל חטיבת מנשה. עם גיוסו לצה"ל שובץ כהן בחיל ההנדסה הקרבית. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים וקורס קציני הנדסה. עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בלבנון, ובכלל זה במלחמת לבנון הראשונה. בשנים 1994–1996 שימש מפקד גדוד 605. בשנים 1999–2001 פיקד על חטיבת מנשה, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. פליקס פריש, חשש בצה"ל: השחיקה תביא למקרי התעללות בפלסטינים, באתר ynet, 24 באוקטובר 2000. הילה ויסברג, ‏תושב מבוא דותן בן 63 נהרג בפיגוע ירי סמוך לטול כרם, באתר גלובס, 31 במאי 2001. גדוד "מרכבות" 77 בלחימה ממערב לליטני, אתר "יד לשריון". עמירה הס ועמוס הראל, צה"ל הטיל כתר על שכם, רמאללה וג'נין, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2001. עמוס הראל, צה"ל נכנס לשש שעות לג'נין במרדף אחר חוליה חמושה, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2001. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עמותת נצח יהודה

עמותת נצח יהודה (המוכרת גם כעמותת הנח"ל החרדי) היא עמותה שהוקמה בשנת ה'תשנ"ט (1999) על ידי קבוצה של רבנים חרדים בתמיכת האגף הביטחוני-חברתי (אגף הנוער והנחל) במשרד הביטחון ואגף כוח האדם בצה"ל, במטרה לספק מענה לנוער חרדי שאינו מוצא את מקומו בלימוד תורה בישיבה. כתוצאה משיתוף פעולה זה הוקם גדוד הנח"ל החרדי ובשנת 2005 כאשר הוקמה חטיבת כפיר, השתלב הגדוד בשמו הנוכחי - גדוד 97 - "נצח יהודה" כחלק מגדודי חטיבה 900. בהמשך הוקמו מסלולי "נצח" נוספים - מגיני הנגב בחיל האוויר, פלוגת תומר בחטיבת גבעתי, פלוגת ח"ץ בחטיבת הצנחנים, ומסלולים נוספים לתומכי לחימה/משרתי המערך הטכנולוגי, הנותנים מענה מותאם לנוער בוגר החינוך החרדי. עמותת נצח יהודה מעסיקה כ-56 עובדים במחלקות השונות. הארגון פועל ב-4 תחומים מרכזיים: ליווי אישי ורוחני לכלל החיילים במסלולי החרדים בצה"ל: המחלקה המרכזית המהווה את ליבת הפעילות בארגון היא ליווי מקצועי לחיילים החרדיים בצה"ל והתאמת הבסיסים לשירות חרדים. בתי חייל חיילים בודדים: העמותה משכנת כ-100 חיילים בודדים בדירות העמותה. הכנה לצה"ל: העמותה ייסדה את מסלול ההסדר "בצוותא" בשת"פ עם עמותת חדוותא, ופועלת בשיתוף פעולה עם עמותת "אחריי" בהפעלת מכינות קדם-צבאיות קרביות לנוער חרדי. ארגון בוגרי צבא חרדים: מחלקת הבוגרים מלווה כ-14,000 בוגרים לאחר השירות הצבאי. המחלקה מסייעת לבוגרים לאתר לימודי מקצוע/מכינות אקדמיות, השמה לתעסוקה, בית מדרש לבוגרים העוסק בסוגיית הזהות ותוכניות נוספות. העמותה עוסקת ביצירת הגשר בין צה"ל לחברה החרדית ובמיזמים כגון "טקס הזיכרון החרדי" הראשון אשר נוסד על ידי עמותת נצח יהודה בשנת 2018 בשיתוף משרד הביטחון וצה"ל. בטקס השתתפו כ-1,200 איש מהציבור החרדי ומהיחידות החרדיות. אירוע שיצר תהודה רחבה בקרב הקהילות החרדיות בארץ ובעולם ואיפשר את הקוצנזוס השקט של תמיכה בנוער החרדי שבחר מרצונו לשרת בצה"ל. זאב דרורי, בין אמונה לצבא: גדוד הנח"ל החרדי - סיכונים וסיכויים, מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות, ירושלים 2005 דוד זולדן, חרדים לגורלם - סיפורו של הנח"ל החרדי, ידיעות ספרים, 2009 מדיה וקבצים בנושא עמותת נצח יהודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עמותת נצח יהודה עמותת נצח יהודה, באתר "גיידסטאר ישראל" אליעזר היון, טקס הזיכרון החרדי הראשון: "רוצים להיות חלק", באתר ynet, 30 באפריל 2017 סערת אושרת קוטלר - מנכ"ל העמותה בראיון כבשו את היעד - בוגרים בראיון על הגדוד אני מצהיר - סרטו של דני קושמרו על נצח יהודה, ערוץ 2 אהרן גרנביץ', גלאט כושר קרבי - בגיליון השבוע, באתר בשבע - ערוץ 7, 26 ביולי 2003 אבי בניהו מספר על חלקם של הרב יוסף שלום אלישיב והרב עובדיה יוסף בהקמת הגדוד, דה פוסט יואב זיתון, חרדים מתגייסים: "גם לדוד המלך היה צבא", באתר ynet, 26 ביולי 2012 אמיר בוחבוט‏, 5,000 לוחמים ב-15 שנים: הנח"ל החרדי שובר שיאים, באתר וואלה, 21 בינואר 2014 אילנה שטוטלנד, ‏"עד היום לא באמת רצו לגייס חרדים": מנכ"ל עמותת נצח יהודה בראיון, באתר מעריב אונליין, 11 במרץ 2024 סרטון המסכם את 15 השנים הראשונות של גדוד "נצח יהודה", סרטון באתר יוטיוב
פלוך

פלוך הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 בבימויו של דן וולמן שגם כתב את התסריט ביחד עם חנוך לוין, עם אברהם חלפי בתפקיד הראשי. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1972, ויצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של ונציה. במאי 1973 הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוואיאדוליד שבספרד. בהקרנה שהתקיימה ב־4 במאי נתקבלה הודעה טלפונית על כך שהונחה פצצה באולם ההקרנה. הפלסטינים הרבים שישבו באולם הרעישו והשליכו פצצות סירחון והקרנת הסרט הופסקה. הבמאי דן וולמן והמפיק שלומי כהן פונו ולמחרת נתבקשו לעזוב את ואיאדוליד. זה ניסיונו הראשון של לוין בקולנוע והוא גם משחק בסרט בתפקיד קטן. ניסיונו השני והאחרון בקולנוע היה כתיבת תסריט לפנטסיה על נושא רומנטי ב-1977. הדמויות בסרט הן גרוטסקיות כמו בכל מחזותיו של חנוך לוין. פלוך (אברהם חלפי) הוא גבר כבן 70, נשוי לגרדה (לולה יעקובוביץ) וסבא לתינוק. כלתו (עדה ספיר) שונאת אותו ולא מאפשרת לו לשחק עם הנכד. הם נפרדים בכעס ובלילה באים שוטרים לדירתו ומבשרים לפלוך ואשתו כי הייתה תאונת דרכים ובנו, כלתו ונכדו, נהרגו. פלוך מסתגר במחסן ולא פותח אותו לחברו הוותיק זבש (ישראל סגל) שמגיע לעודד אותו. הוא מדוכא, אינו רוצה לאכול ובקושי מדבר עם אשתו. לבסוף הוא מגיע להחלטה כי הוא רוצה להתחיל את חייו מחדש, להתגרש מגרדה ולהתחתן עם בחורה צעירה כדי להקים משפחה חדשה ולהמשיך את השושלת. גרדה מסרבת אבל הוא כופה עליה טקס גירושים משפיל ועוזב את הבית. הוא מתחיל לעסוק בפעילות גופנית כדי להתכונן לחייו החדשים. הוא מגיע לשדכן ד"ר גוטליב (סאביץ' גולדרייך) אבל יוצא משם במפח נפש. זבש עוקב אחריו כל הזמן בתקווה שגם הוא ימצא בחורה צעירה כדי להתחתן. פלוך מחליט לעזוב את העיר ונוסע למלון מרוחק וזבש אחריו. שם הוא מתוודע לפסנתרנית (עפרה דירון) שמלווה צ'לן (ארנן צפריר) שגם מחזר אחריה. היא מוצאת חן בעיני פלוך וגם הוא מתחיל לחזר אחריה אבל היא מתייחסת אליו וגם אל המלצר (תום לוי) בקלות ראש. פלוך משוכנע שהיא אוהבת אותו ומגיע לחנות תכשיטים כדי לקנות לה טבעת אירוסין. המוכר (חנוך לוין) מתייחס אליו בגסות אבל בעל החנות (נתן וולפוביץ') אומר לפלוך כי התנהגות המוכר היא בשל אהבה נכזבת שנכווה בה. פלוך מגיע למלון כדי להעניק את הטבעת לפסנתרנית. היא מציגה לפניו את עורך הדין שלה, חיימוביץ (איצקו רחמימוב), ושניהם זוממים לסחוט את פלוך שחושב לעצמו שצעירה תתחתן עם זקן כמוהו. פלוך נמלט משם ומגיע לביתם של בני זוג (נתן כוגן ודבורה קידר). לאחר שהוא רב עם הילדים, הם מגרשים אותו ופלוך מתהלך חסר אונים לבדו בלילה בעיר במבט דיכאוני וחסר תקווה. "פלוך", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פלוך", באתר ספר הקולנוע הישראלי "פלוך", באתר אידיבי "פלוך", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פלוך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות עידית זרטל, פלוך — קולנוע ישראלי אמיתי, דבר, 17 בנובמבר 1972 נתן גרוס, קומדיה בשחור לבן, על המשמר, 24 בנובמבר 1972 מיכל סנונית, זיקנה הבורחת מפני עצמה, על המשמר, 30 באוגוסט 1972 צפוי מבול חדש של סרטים ישראלים - לפסטיבל ונציה, דבר, 17 באוגוסט 1972 זאב רב-נוף, פסטיבל קאן נפתח ב"גודספל", דבר, 14 במאי 1973
הרי חמרין

הרי חמרין (בערבית: جبل حمرين, בכורדית: چیای حەمرین) הם רכס הרים קטן בצפון מזרח עיראק. הרי חמרין נמצאים בחלק המערבי ביותר של הרי זגרוס. ההרים נמשכים ממחוז דיאלא הגובל באיראן, צפון מערבה לחידקל, וחוצים את צפון מחוז סלאח א-דין ודרום מחוז כירכוכ. מדיה וקבצים בנושא הרי חמרין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של עיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוסה

דוסה היא חביתית דקה ופריכה העשויה מבלילה מותססת של אורז וקטניות האופיינית למטבח של דרום-הודו. הדוסה מוגשת בדרך כלל עם מלית של תבשיל ירקות, ולצידה מטבלים אופייניים כמו סמבר וצ'אטני. הבלילה הבסיסית לדוסה עשויה מאורז, קטנית מסוג אוראד וזרעי חילבה. אוראד (אנ') היא קטנית בהירה, המזכירה בצורתה מש והיא בעלת קליפה שחורה. תהליך ההכנה של הבלילה כולל השריה של האורז והקטניות, טחינה שלהם למרקם חלק והתססה של הבלילה במשך 12–16 שעות. להכנת הדוסה משתמשים לרוב במחבת גדולה וכבדה הנקראת טאווה (אנ'), המזכירה מחבת להכנת חביתיות (קרפים). בלילת הדוסה משמשת גם להכנת המאכל אידלי (Idli) האופייני גם הוא למטבח של דרום הודו. הדעות חלוקות באשר למקורות הדוסה: היסטוריון האוכל אצ'איה טוען כי המאכל היה נפוץ במדינת טאמיל העתיקה, וההיסטוריון תהנקאפאן נאיר סבור כי מקור הדוסה באזור שכיום הוא קארנאטאקה. אוטאפאם (אנ'): חביתית עבה יותר ועליה תוספות של עשבי תיבול וירקות. אידלי (אנ'): לחמניות קטנות מאודות בתוך סיר מיוחד עם שקעים. במטבח האופייני ליהודי קוצ'ין נפוץ המאכל "דושה" ויש לו כמה אופני הכנה. בספרו של רן שנער "הארי קארי" (הספר בקטלוג ULI) מוזכרות שתי גרסאות של הדושה: הדושה הבסיסית - חביתית רכה העשויה קמח, ביצים, שומן, שמרים ומים, ודומה יותר לבלינצ'ס מהמטבח המזרח-אירופי. הגרסה השנייה היא "קרלה דושה" הדומה יותר לדוסה. הבלילה בגרסה זו עשויה מתערובת של אורז ועדשים כתומות שהושרו ונטחנו למחית חלקה יחד עם יוגורט, והיא עוברת תהליך תסיסה במשך 4–6 שעות. חביתית לחוח נאן קולצ'ה צ'יפאפאם - מאכלי יהדות קוצ'ין: בלוג קאנדה: ದೋಸೆ, דוסֶה [d̪oːse]; טולו: ದೋಸೆ, דוסֶה [d̪o:se]; מלאיאלאם: ദോശ, דושָה [d̪oːɕa]; טמילית: தோசை, טוסאי [t̪oːsʌj]; טלוגו: దోస, דושָה [d̪oːɕe] דוסה (Dosa) ואידלי (Idli), באתר קינמונה, ‏7/2/17 Achaya, K. T., The story of our food, Hyderabad, A.P.: Universities Press (India), 2000, ISBN 81-7371-293-X Thankappan Nair, P., South Indians in Kolkata : history of Kannadigas, Konkanis, Malayalees, Tamilians, Telugus, South Indian Dishes, and Tippoo Sultan's Heirs in Calcutta, 1st ed, Kolkata: Punthi Pustak, 2004 רן שנער, הארי קארי - מאכלים הודיים, תל אביב: תמר הוצאה לאור, תשמ"ב 1982
גלריה בית גורדון-לונדון

הגלריה העירונית לאמנות בראשון לציון היא גלריה לאמנות בראשון לציון ששוכנת בבית גורדון - מלון לונדון, מבנה בן כ־120 שנה, שעבר שימור. בגלריה מוצגות יצירות של אמנים ישראליים בתחומי הציור, פיסול, אמנות דיגיטלית ועוד. הגלריה העירונית לאמנות הוקמה בשנת 2007. אפי גן היא מנהלת ואוצרת הגלריה החל משנת 2007. הגלריה פועלת בתמיכת משרד התרבות והספורט ועיריית ראשון לציון. בגלריה חמישה חללי תצוגה - החלל המרכזי וארבעה חדרים שמציגים תערוכות מתחלפות לאורך השנה. מדי רבעון נפתחות בגלריה מספר תערוכות יחיד המוצגות במקביל. בין האמנים שהציגו תערוכות יחיד בגלריה בשנים האחרונות נמנים דב אור-נר, גרי גולדשטיין, דוד וקשטיין, גדעון גכטמן, רני ששון, יוכי שרם, ברכה ביינ' ונידה גיא. מדי שנה במסגרת כנס השפה מתקיימת בגלריה תערוכה קבוצתית המקשרת בין עשייה אמנותית עכשווית לשפה העברית. התערוכה מלווה את כנס השפה העברית "לשון ראשון". בין האמנים שהציגו תערוכות קבוצתיות בגלריה בשנים האחרונות נמנים יאיר לוי, נאוה הראל-שושני, מיכל בלייר, ניצן מינץ, דפנה שלום, צילה פרידמן, מיכאל בן אבו. בגלריה מתקיימים אירועי תרבות כגון הרצאות, סיורים והדרכות לקבוצות. סדרת 'שיחות מכווצות על אמנות' כוללת דיאלוג עם הקהל. הגלריה שותפה בפרויקטי אמנות שונים בראשון לציון כגון שילוב פיסול במרחב העירוני, הקמת בית אמנים, הקמת גלריה פתוחה לאמנות וסביבה, הערכת פסטיבלים בינלאומיים לפיסול באבן ועוד. כמעט טבעי; מיצב, יוכי שרם פסבדו רחם; מיצב, רני ששון שדות געגוע; ציור, ברכה ביינ' ונידה גיא עגלה; מיצב, גדעון גכטמן שני נלסונים עם פרוכת; מיצב, גדעון גכטמן גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב זומר אמנות עכשווית מדיה וקבצים בנושא גלריה בית גורדון-לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גלריה בית גורדון-לונדון גלריה בית גורדון-לונדון, ברשת החברתית פייסבוק גלריה בית גורדון-לונדון, ברשת החברתית אינסטגרם ריאיון עם אוצרת הגלריה אפי גן במגזין פורטפוליו
גבריאיל טרויפולסקי

גבריל ניקולאיביץ' טרויפולסקי (ברוסית: Гавриил Николаевич Троепо́льский; ‏29 בנובמבר 1905 – 30 ביוני 1995) היה סופר, מחזאי ותסריטאי רוסי. ב-1985 קיבל אות הוקרה על הישגיו בתחום התרבות ברוסיה. חתן "פרס המדינה" (1975). ספרו המפורסם ביותר "בים הלבן האוזן השחורה" יצא לאור על ידי "מסדה" בשנת 1974 ומספר על ידידות נפלאה בין כלב צייד ובעליו ונאמנות שלא הייתה מוטלת בספק. נולד בנובוספאסובקה (רוסיה, מחוז וורונז') ב-1905 לאביו הכומר ניקולאי טרויפולסקי (אחד בין שישה אחים). נעוריו עברו עליו ביערות שבסביבת עיירת-הולדתו, שם צמחה בו החיבה לטבע וליצוריו. ב-1924 סיים בית ספר חקלאי והתחיל לעבוד כמורה וחקלאי בכפר. בתקופת הכיבוש הנאצי של אזור וורונז' (1942-1943) ביצע משימות מודיעין עבור הצבא האדום. בתום לימודיו פרסם מאמרים בכתבי-עת מדעיים וכן נובלות בהן תיאר חיי יום יום בכפר, עבודה חקלאית, נופים ובעלי חיים. סיפורו הראשון התפרסם ב-1937 תחת שם העט לירוואג. ב-1953 ראו אור סיפוריו החקלאיים בכתב עת "נווי מיר" ובהם שאף לתאר בכנות גם תופעות שליליות בחיי הכפר וקיבל הכרה כאחד הכותבים הטובים בנושא. 1953 - "מחיי אגרונום" סיפורים סטיריים, ב-1955 יצא לאקרנים הסרט "אדמה ואנשים" שהתבסס על סיפוריו (במאי סרגיי רוסטוצקיי) 1958-1961 - רומן "אדמה שחורה" 1971 - מחזה "האורחים" 1971 - ספר לילדים "בים הלבן אוזן השחורה" (תורגם ליותר מ 20 שפות ) 1975 - סיפור "השכל הישר" ספריו תורגמו ל 52 שפות. ספרו המפורסם ביותר "בים הלבן האוזן השחורה" יצא לאור על ידי "מסדה" ב-1974 בתרגומו של דוידה קרול וציורים של אראלה. סיפור-חייו של כלב-צייד, ידידותו עם אדוניו-מאלפו, שיטוטיו ותלאותיו, ידידותו החדשה עם הילד שמוצאו עד סופו הטראגי, והוא סיפור טבע ריאליסטי ונוגע ללב, הכתוב בסגנון אפי מאופק ובכושר-ביטוי בולט, רצוף תיאורים מרשימים ובינת חיים. מילה שלי אל אנשים קטנים שפעם יהיו מבוגרים, מילה שלי אל אנשים מבוגרים שלא שכחו איך היו ילדים ספרות רוסית אפק, אוריאל, לקסיקון אופק לספרות ילדים, זמורה, ביתן, תשמ"ו 1985, ע' 292. מידע על גבריאיל טרויפולסקי בקטלוג הספרייה הלאומית גבריאיל טרויפולסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גבריאיל טרויפולסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גבריאיל טרויפולסקי, באתר Discogs (באנגלית) אפק, אוריאל, לקסיקון אופק לספרות ילדים, זמורה, ביתן, תשמ"ו 1985 Троепольский, Гавриил, 1905-1995., Beem, Harper & Row, 1978