laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ורדי בן יעקב

ורדי בן יעקב (1933 - 14 בינואר 2007) היה עיתונאי, מתרגם ואיש רדיו ישראלי. נולד בתל אביב ולמד בבית הספר גאולה בעיר. בצה"ל שירת בגדנ"ע. לאחר שחרורו נסע ללמוד באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן שהה במשך תקופה בצרפת. בשובו מצרפת למד באוניברסיטה העברית. במשך כמה שנים עבד בקול ישראל. בשנת 1973 עבר לעיתון מעריב, שם שימש ראש דסק החדשות ועורך המדור לספרות. בשנת 1992 מונה לעורך מדור הדעות בעיתון. עסק גם בתרגום. נפטר בשנת 2007, בגיל שבעים וארבע. היה נשוי בשנית לפזמונאית שמרית אור. בתם היא המתרגמת יערית בן יעקב. אשתו השלישית הייתה דניאלה בוקשטיין בן-יעקב, בתו של דניאל בוקשטיין. שונה היא אמריקה, סטיוארט שלום רוזנברג (רמת גן, מסדה, 1969) לצפור שוב אין כנפיים, מכתביו של פטר שוויפרט (תל אביב, ספרית מעריב, 1978) יומו של השלושרגל, ג'ון וינדהאם (תל אביב, ספרית פועלים, 1980) התעתוע, ולדימיר וולקוף (גבעתים, מסדה, 1988) ורדי בן יעקב, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אברהם תירוש, האיש שידע הכל, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, עמ' 26, 19 בינואר 2007 ורדי בן יעקב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יערית בן יעקב

יערית בן יעקב-טאובר (נולדה ב-1968) היא מתרגמת ועורכת ישראלית. נולדה בישראל בשנת 1968, בתם של העיתונאי ורדי בן יעקב והפזמונאית שמרית אור. סבה הוא המשורר יעקב אורלנד. גדלה בירושלים. בשנת 1978, בפסטיבל שירי הילדים התשיעי, ביצעה הזמרת רוחמה רז את השיר "יערית", שכתבה עליה אמה. בשנת 1982, בהיותה בת ארבע עשרה, ליוותה בנגינה בחליל צד את הזמר יזהר כהן בתחרות הקדם-אירוויזיון 1982 בשירו "אל האור". בשנות ה-90 של המאה ה-20 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" ששודרה בערוץ 2. בן יעקב-טאובר תרגמה ספרים רבים מאנגלית ומספרדית, שיצאו בהוצאות ספרים שונות ובהן: עם עובד, כנרת, כתר, מודן. נשואה לאורי טאובר (בנו של שלמה טאובר משדה ורבורג, ששימש סגן יו"ר המועצה האזורית דרום השרון). טאובר היה קצין האמל"ח (אמצעי לחימה) של סיירת מטכ"ל, והוא שרכש את מכונית המרצדס השחורה ששימשה את היחידה במבצע אנטבה. לאחר מכן היה איש המוסד. הם הורים לשניים ומתגוררים בתל אביב. סיפורי ככה זה, רודיארד קיפלינג (1999) אהבה, פרוזאק, סקרנות וספקות, לוסיה אצ'וריה (2004) מחר בקרב חשוב עלי, חוויאר מריאס (2006) איזון מופלא, לוסיה אצ'וריה (2007) בדידותם של המספרים הראשוניים, פאולו ג'ורדנו (ירושלים : כתר, 2010) בלעדיה, אנטוניו מוניוס מולינה (2010) סימפוניית הזמן הקצר, מתיה סיניוריני (2011) האורות בבתים של אחרים, קיארה גמברלה (2012) התאהבויות, חוויאר מריאס (2013) הריקוד האחרון של צ'רלי, פאביו סטאסי (2015) לבנה כחלב, אדומה כדם, אלסנדרו ד'אבניה (2016) עשר דקות קיארה גמברלה (2016) יערית טאובר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" התרגומים של יערית בן יעקב, אתר סימניה יערית בן יעקב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יערית בן יעקב, דף שער בספרייה הלאומית יערית בן יעקב, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
ג'ון סאליבן (מזכיר הצי)

ג'ון לורנס סאליבן (באנגלית: John Lawrence Sullivan;‏ 16 ביוני 1899 – 8 באוגוסט 1982) היה עורך דין אמריקאי, שכיהן במספר משרות בממשלה הפדרלית של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן, כולל בתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית. ג'ון סאליבן נולד במנצ'סטר, ניו המפשייר. הוא למד בדארטמות' קולג' ובבית הספר הרווארד למשפטים, שם הוא סיים את לימודיו ב-1924. בין השנים 1940–1944 הוא שימש כסגן מזכיר האוצר של ארצות הברית, בין השנים 1945–1946 הוא שימש כסגן מזכיר הצי של ארצות הברית לענייני אווירייה ובין השנים 1946–1947 הוא שימש כתת-מזכיר הצי. עם מינויו של ג'יימס פורסטל כמזכיר ההגנה הראשון של ארצות הברית, מונה סאליבן לשמש כמזכיר הצי. תרומותיו העיקריות של סאליבן להתוויית כיווניו העתידיים של הצי כללו את הכנסת השימוש בהנעה גרעינית של כלי שיט. ב-1947, עקף היימן ריקובר, אז קצין צי בדרגת קפטן, את שרשרת הפיקוד והגיע ישירות לראש המבצעים הימיים אדמירל צי צ'סטר נימיץ, שגם הוא היה איש צוללות בעברו, כדי להעלות את רעיונותיו בנוגע לספינות מלחמה מונעות באנרגיה גרעינית. נימיץ הבין מיד את הפוטנציאל הגלום בהנעה גרעינית והמליץ על המיזם בפני סאליבן, שאישר את בניית כלי השיט הראשון בעולם שהונע באנרגיה גרעינית, הצוללת הגרעינית נאוטילוס, ובשל כך ציין ריקובר שסאליבן היה "האב האמיתי של הצי הגרעיני". במאי 1949 התפטר סאליבן מתפקידו במחאה על כך שמזכיר ההגנה השני, לואיס א. ג'ונסון, ביטל את בניית נושאת העל "ארצות הברית" (USS United States). התפטרותו הייתה חלק מהעימות הבין-זרועי שנודע בשם "מרד האדמירלים" (אנ'). ג'ון סאליבן נפטר ב-8 באוגוסט 1982 באקסטר, ניו המפשייר. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. מדיה וקבצים בנושא ג'ון סאליבן בוויקישיתוף ג'ון סאליבן באתר בית הקברות הלאומי ארלינגטון (באנגלית) ג'ון סאליבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "John L. Sullivan Papers". Truman Library. LIFE magazine, September 8, 1958, page 105 "Rye resident writes biography". seacoastonline.com. Portsmouth, New Hampshire. December 16, 2011. "Rites slated for John Sullivan, 83, ex-secretary of the Navy". Chicago Tribune. UPI. August 11, 1982. p. 2-12.
עכברינה

עכברינה (באנגלית: Sir Mouse) היא סדרת הנפשה לילדים שנוצרה בשנת 2019 על ידי סטודיו Fabrique Fantastique. הסדרה עוסקת בחברות מיוחדת ובלתי רגילה בין עכברינה, עכברה שתלטנית, וחברתה הסלחנית והעדינה, דרקונה. הסדרה שוברת מוסכמות מגדריים ומנפצת סטריאוטיפים הסדרה כולה מתרחשת בעולם אבסורדי ומרוחק של ימי הביניים, ומה שמבליט אותה זה סגנון האנימציה המיוחד – דמויות דיגיטליות שנראות כמו בדו-ממד אבל נוצרו בתלת־ממד. עכברינה האבירה האמיצה, תמיד דרוכה לקראת קרב ומאבק. אבל בעולם שלא מתרחשת בו מלחמה, לעכברינה עלול להיות מאוד משעמם, עד לרגע שמישהו זועק לעזרה או כאשר המלך שולח אותה ואת דרקונה למשימה חשובה אל מול הלא נודע. אבל כשנראה שעכברינה ודרקונה עומדות להפסיד במשימה, ועכברינה מתוסכלת, כועסת עד שהיא מתפוצצת, זה בדיוק הרגע שהשתיים מצליחות למצוא יחד את הדרך לפתרון. כל פרק מביא אתו סיפור נועז ובשילוב עקיצה פמיניסטית מודרנית, שתי החברות, עכברינה ודרקונה מצליחות לאתגר את התפיסות החברתיות שלנו על קלישאות הנפוצות באגדות. עכברינה דרקונה נסיך סר אביר מלך אתר האינטרנט הרשמי של עכברינה עכברינה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עמוד הפייסבוק של הסדרה בפלמית
רפי כהן (מאמן כדורגל)

רפי כהן (נולד ב-2 במרץ 1965 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמן כדורגל. רפי כהן גדל בשכונת אוהל משה בירושלים, ובגיל 11 התחיל לשחק כדורגל לראשונה, בבית"ר ירושלים, שם שיחק עד גיל 16. בגיל זה קנה את כרטיס השחקן שלו מהקבוצה, ועבר הישר למדי הקבוצה הבוגרת של היריבה העירונית, הפועל ירושלים. הוא שיחק שם שנה אחת, חזר לבית"ר, ומשם המשיך למכבי פתח תקווה, בה שהה במשך כחמש עונות. בשנת 1989 חצה את הכביש פעם נוספת, והגיע להפועל פתח תקווה. בעונתו הראשונה, בקבוצה, 1989/90, כבש רפי כהן ארבעה שערים, והפועל סיימה במקום השני. העונה האחרונה שלו במדי הקבוצה הייתה עונת 1993/94, בה רשם שבע הופעות ובסיומה גם הודיע על פרישה. רפי כהן שיחק 2 משחקים בנבחרת ישראל בכדורגל ב-1990. לאחר פרישתו מונה לעוזרו של גיא לוי בהפועל פתח תקווה (עונת 1995/96) ובעונה הבאה החל לאמן במחלקת הנוער של המועדון, במשך שנתיים. בהמשך שב להיות עוזר מאמן בבוגרים, ושימש כעוזר תחת גיורא שפיגל (1998/99) וניר לוין (1999/2000), ואז עזב להפועל חיפה, שם שוב שימש כעוזר מאמן תחת גיא לוי. בשלב זה עבר לתפקד כמאמן ראשי, ובית"ר/שמשון ת"א הייתה קבוצתו הראשונה. לאחר מכן אימן בהכח ר"ג ועלה איתה מהליגה השלישית, ומשם המשיך לאשקלון ושיחזר את ההישג, כשבדרך הוא גם מוביל אותה לחצי גמר גביע המדינה. בעקבות הצלחותיו בעונה זו הוחלט למנות אותו למאמן הראשי של הפועל פתח תקווה בתחילת עונת 2005/06. הקבוצה עברה זעזוע לפני עונה זו, הסגל שעמד לרשותו היה בעייתי, והתוצאות היו בהתאם - חמש נקודות בלבד בשמונה מחזורים (כולל ארבעה הפסדים רצופים במחזורים 5–8), ומקום לפני אחרון. בעקבות פתיחה כושלת זו הוחלט לפטרו. שנה לאחר מכן מונה למאמנה של הפועל חיפה אך עזב את תפקידו אחרי קצת פחות מחצי שנה. שנתיים לאחר מכן, ב-2008 מונה בשנית למאמן בית"ר שמשון תל אביב אך גם כאן אימן פחות מחצי שנה לפני שעזב לסקציה נס ציונה אותה הדריך במשך כשנתיים.ב-2012 שב לעמוד על הקווים בהכח עמידר רמת גן ובתום עונה זו עזב ומונה למאמן עירוני ניר רמת השרון אותה אימן במשך כשלושה מחזורים בלבד בהם רשם שלושה הפסדים רצופים ומאזן שערים שלילי 9:2. ב-2016 מונה לעוזרו של אלישע לוי בנבחרת ישראל. בתפקיד זה שימש במשך כשנה. ב-2019, שב לאמן ומונה למאמנה של מכבי יבנה אך לאחר כשבוע הודיע על עזיבה מסיבות אישיות. הפועל פתח תקווה גביע המדינה (1): 1991/1992 גביע הטוטו (2): 1989/1990, 1991/1992 נבחרת ישראל אליפות הכדורגל של המכבייה: מדליית ארד-1981 הכח רמת גן הליגה הארצית: 2002/2003 הפועל אשקלון הליגה הארצית: 2004/2005 גביע הטוטו ארצית: 2004/2005 סקציה נס ציונה הליגה הארצית: 2008/2009 רפי כהן, באתר Transfermarkt רפי כהן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
אלפין A106

אלפין A106 (בצרפתית: Alpine A106) היא מכונית ספורטיבית בתצורות קופה וקבריולה אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות המרוץ והספורט הצרפתית "אלפין" (אנ') (בצרפתית: Societe Anonyme des Automobiles Alpine) אשר יוצרה בין השנים 1961–1955. דגם ה-"אלפין A106" בנוי ממרכב עשוי מפיברגלאס. 2 דלתות - קופה 2 דלתות - קבריולה, הדגם הוצג לראשונה באוקטובר 1957 בתערוכת הרכב של פריז רכיבים מכניים ל-"אלפין A106" נלקחו מדגם הקטר שבו מתוצרת רנו 2 דלתות מנוע בנזין מנוע אחורי סוג הנעה : הנעה אחורית מנוע קירור מים אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106, שנת 1958 אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106 אלפין A106 דופין אלפין A110-50 מדיה וקבצים בנושא אלפין A106 בוויקישיתוף אלפין A106, סרטון באתר יוטיוב אלפין A106, סרטון באתר יוטיוב דגם "A106 Mille Miles" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car Dominique Pascal, Alpine. Tous les modèles. Toutes les années, Massin éditeur, 1992 (ISBN 2-7072-0204-5) Toutes les voitures françaises 1958" [All French Cars 1958]. Automobilia (in French). Paris: Histoire & collections. Nr. 8: 9. 1998. "אלפין A106" (צרפתית) web.archive.org/web/20120327154224 "אלפין A106" autoevolution.com/alpine/a106 "אלפין A106" automobile-sportive.com/guide/alpine/a106
עמותת מדעת

"מִדַעַת – למען בריאות מושכלת" היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 2014, ושמה לעצמה למטרה לקדם את בריאות הציבור בתחומי הטיפול הרפואי והרפואה המונעת. בשנת 2013 התגלו בישראל נשאים של נגיף הפוליו וכן שרידים של הנגיף בשפכים של יישובים שונים. משרד הבריאות התחיל במבצע חיסונים לנגיף, שעורר תגובה מצידם של מתנגדי חיסונים. בעקבות הדיסאינפורמציה שהופצה סביב המקרה, הוקמה בשנת 2014 עמותת מדעת. החל מהקמתה, פועלת העמותה להנגשת מידע מדעי מהימן בנושאים רפואיים, מבצעת הסברה באמצעות רשתות חברתיות והודעות לעיתונות, מונעת הפצה של חדשות כזב בנושאים רפואיים, מקיימת פעילויות פדגוגיות והרצאות ומקדמת חקיקה ואכיפה של חוקים הנוגעים לבריאות הציבור. ב-2018, בעקבות התפרצות מחלת החצבת בישראל, נקטה העמותה בפעולות הסברה למניעת התפשטות המחלה בישראל. באוקטובר 2019 הגדיר ארגון הבריאות העולמי את אתר העמותה כמקור אמין למידע אודות חיסונים. זהו האתר היחיד בשפה העברית שהוגדר ככזה. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל נקטה העמותה בצעדי הסברה שונים. העמותה הוגדרה כאחד ממקורות המידע האמינים בנוגע לנגיף על ידי מספר עיתונאים, ומנכ"לית העמותה, אדוה לוטן, הצטרפה לצוות הטיפול במגפות של משרד הבריאות. בחודש דצמבר 2021 זכתה פעילותה להוקרה מאת ראש הממשלה נפתלי בנט. מנכ"לית העמותה החל מנובמבר 2021 היא שירה כהן, שהחליפה את אדוה לוטן שכיהנה כמנכ"לית הארגון מיום הקמתה. לעמותה פעילים רבים, בהם האפידמיולוגית קרן לנדסמן שהייתה המנהלת המקצועית הראשונה של העמותה. היא הוחלפה על ידי ד"ר בן הורוביץ (PhD), ומאז פברואר 2019 מכהן בתפקיד ד"ר אורי לרנר (PhD). פעילים נוספים הם חוקרים מתחומים שונים, רופאים רבים בעלי התמחויות שונות וכן הסופרת יעל פורמן. אתר האינטרנט הרשמי של מדעת עמותת מדעת, ברשת החברתית פייסבוק עמותת מדעת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עמותת מדעת, ברשת החברתית LinkedIn התכנים באתר מדעת – כיצד הם נכתבים?, באתר העמותה מדעת, באתר ארגון הבריאות העולמי (באנגלית) קרן מלמד-מרגלית, ‏רבותיי,החצבת חוזרת, בעיתון מקור ראשון, 2 באוקטובר 2019 אדם לוין‏, חיסוני צהבת לתינוקות: שאלות ותשובות, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2015 רן רזניק, משרד הבריאות נגד כתבה ב־ynet על ריטלין: "פייק ניוז", באתר ישראל היום, 7 בספטמבר 2017 שירי דובר, ‏115 ח"כים בעד: הצעת החוק לעידוד חיסונים אושרה בקריאה טרומית, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2018 רן רזניק, משרד הבריאות אוסר על "חיסונים הומאופתיים", באתר ישראל היום, 6 ביוני 2019 רוני לינדר, בעקבות לחץ כבד: רשת הסירה סרטון בכיכובה של אמא ל-4 המתנגדת לחיסונים, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2018 עמותת מדעת, למידע אמין על חיסונים לחצו כאן, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2019 הדר קנה ורוני לינדר, חד-פעמית? רב-שימושית? בד? מה צריך לדעת לפני שמצטיידים במסכות, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2020 רפאל קאהאן, 10 מקורות המידע האמינים באינטרנט בנוגע לקורונה, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2020 מיטל יסעור בית-אור, משרד הבריאות קבע: הדיון המכריע בנושא חיסוני הילדים יהיה סגור לציבור, באתר www.israelhayom.co.il, ‏08/11/2021 מכתב ראש הממשלה לחברי עמותת מדעת. פורסם בפייסבוק, באתר www.facebook.com התכנים באתר מדעת - כיצד הם נכתבים?, באתר מדעת רוני לינדר, אלפים קוראים כל מלה שלהם: האנשים שנהפכו למומחי קורונה - בלי ללמוד רפואה, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2020
מוזיאון אוצרות גבעת ברנר

מוזיאון "אוצרות" בקיבוץ גבעת ברנר במקורו היה מחסן שנבנה בשנת 1936 וכיום הוא משמש כמוזיאון לקהל הרחב. הוא מייצג את ימיו הראשונים של הקיבוץ ואת הסיפורים של המייסדים. במוזיאון יש אוצרות שהם כלי עבודה וחפצי יום יום מאותה התקופה. במרכז קיבוץ גבעת ברנר נמצא מבנה המשמש כמוזיאון. על קיר המבנה רשום "גבעת ברנר 1928". בצידו השמאלי תלוי שלט הסבר על המחסן המרכזי. לצד המוזיאון ניצב "הליפט הישן" מצופה נייר זפת ומראה את התנאים הקשים שהיו אז לחברי הקיבוץ בשנותיו הראשונות. בכניסה למבנה הוצב פסל שנקרא "הלוחם הפצוע" שנוצר על ידי יעקב לוצ'אנסקי. האנגר הוא גדול וישן ומשתרע על פני כ-300 מ"ר ובו יש פריטים המדגימים את סיפורם של המייסדים: חפצים, כלים מקוריים, ריהוט, מכונות, כלי עבודה ותמונות. המחסן נבנה ב-1936 ושמר על צורתו המקורית. במחסן זה נערכה גם ועידת הקיבוץ המאוחד בשנת 1943, שבה הופיעו פליטי השואה שהביאו בפעם הראשונה את ידיעות השואה היהודית באירופה וגרמו לתושבים זעזוע עמוק. המחסן שימש גם לאחסון סחורות שהובאו לתחומי המשק, מרכזי קניות וענפי תחבורה . המוזיאון הוקם על ידי קבוצת חברים שביקשו להנציח את המורשת ההיסטורית של גבעת ברנר דרך כלים חקלאיים שמציגים את החיים בקיבוצים. במוזיאון מתקיימים סיורים מודרכים הוא מציע גם סיור "מונולוג של חלוצה" המבוצע על ידי שחקנית, מארוחת צהריים בחדר האוכל של הקיבוץ. כמו כן, המוזיאון מציע הדרכות המיועדות לילדים בעזרת למידה מגוונת ולמידה חווייתית בנוסח הקיבוץ של פעם. במוזיאון מתקיימים גם הפעלות ליחידים, לבתי ספר, לקבוצות ואפילו גם למשפחות. בשנים האחרונות שימש המבנה כספרייה ואולם מופעים. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון אוצרות גבעת ברנר בוויקישיתוף אור יקרות המועצה לשימור אתרי מורשת ישראל היסטוריה על המפה (ארכיון) תפוז אנשים פיקיוויקי -מאגר התמונות של ישראל
בית החרושת של וגנר

בית החרושת של האחים וגנר נוסד ביפו כמסגרייה ונפחייה בעשור האחרון של המאה ה-19. עד מלחמת העולם הראשונה ביסס בית החרושת את מעמדו כחשוב ביותר לעבודות מתכת בתחומי ארץ ישראל. לימים נקרא בשם "נחושתן" ועבר לייצר מעליות. הייצור במפעל נמשך עד שנות ה-70. בתחילת שנות ה-80 החליטה חברת "נחושתן" לקדם תוכנית בניין עיר במתחם, אך תוכנית זו לא הושלמה. הוא ממוקם בדרך אילת 61, תל אביב. "בית החרושת של האחים וגנר" נוסד בשכונת ולהאלה ביפו כמסגרייה ונפחייה בעשור האחרון של המאה ה-19 על ידי האחים הטמפלרים וילהלם וגיאורג וגנר, בנים למשפחה ענפה של חרשי ברזל. בבית החרושת עסקו ביציקות ברזל, בהרכבת מנועים ובמשאבות מים אשר סייעו רבות לפיתוח החקלאות ביפו וסביבתה.. בסמוך לבית החרושת הקימו את מגורי המשפחה. עד מלחמת העולם הראשונה ביסס בית החרושת את מעמדו כחשוב ביותר לעבודות מתכת בתחומי א"י. בפברואר 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה ספג בית החרושת פגיעות קשות ממשחתת צרפתית מן הים, בשל החשד שייצרו בו נשק. לאחר המלחמה הוא שוקם והמשיך לפעול עד לתחילתה של מלה"ע השנייה. אז הוחלט על ידי הבריטים לגרש מהארץ את בני קהילת הטמפלרים, שנחשבו אזרחי מדינת אויב. במרץ 1946, בתום מלחמת העולם ולאחר מגעיו של מר וגנר עם הבריטים להשבת הטמפלרים ארצה, התנקש הפלמ"ח בחייו ברחוב לוינסקי בת"א. מטרת ההתנקשות הייתה להבהיר לגרמנים כי חזרתם לארץ אינה רצויה. עם קום המדינה נסתם הגולל על אפשרות שובם של הטמפלרים לבתיהם. הרכוש הרב שהותירו הועבר לרשות מדינת ישראל. לאחר גירושם ועם צמיחת העיר תל אביב, עברו מבני המשפחה ובית החרושת מיד ליד ומצבם הידרדר. בין השאר, שיכנו בהם עולים ממצרים, השתמשו בהם כבית ספר (3) ולאחר מכן "בית החרושת של וגנר" המשיך פעילותו בשם "נחושתן" ולימים עבר לייצר מעליות. הייצור במפעל נמשך עד שנות ה-70. בתחילת שנות ה-80 החליטה חברת "נחושתן" לקדם תוכנית בניין עיר במתחם. הכוונה הייתה להקים שני בנייני משרדים. בתוכנית לא הייתה כל התייחסות לנושא השימור. התב"ע קיבלה תוקף בשנת 1989. בראשית שנות ה-90 נרכשו שטח המפעל ומבניו על ידי לוי קושניר שביקש לשנות את ייעוד הבנייה במתחם ממשרדים למגורים. להכנת תוכנית הבינוי החדשה תוך שימור המבנים ההיסטוריים בשטח המפעל לשעבר שכרה חברת "נחושתן" את שירותיו של האדריכל אברהם יסקי. המתחם כולל חמישה מבנים מלבד שער הכניסה מרחוב אילת: בית מגורים חד-קומתי (שימש כמשרדי בית החרושת), בית מגורים דו-קומתי, וילה, מבנה בית החרושת. מאז סיום תוכנית שימור המתחם בשנים 2004–2009 ועם סיום בניית "מגדל נווה צדק" ואכלוסו פסקה התעניינותם של היזמים בהשלמת השימור והכשרת חמשת המבנים של בית החרושת לפי התכנית, וכך המבנים המשומרים הוזנחו לחלוטין ועד היום עומדים ריקים וללא שימוש. עובדה זו גורמת לבלייה מואצת והתדרדרותם הפיזית של המבנים ההיסטוריים. מזה זמן מקודמת תוכנית להסבת המבנים למלון בוטיק. ב-2009 סביב המבנים הוקמה רחבה מטופחת וגשר הולכי רגל, המקשר בין המתחם לבין שכונת נווה צדק, שמעבר לציר הרכבת הטורקית הישנה, מעין "שכיית החמדה האירופית" בלבה של תל אביב. מאיר דיזנגוף, עם תל אביב בגולה נחום גוטמן, שביל קליפות התפוזים יוסי ביילין, מאה שנה לפינוי תל אביב, באתר ישראל היום, ‏מרץ 23,2017 אמנון בר אור-טל גזית, מתחם בית החרושת של האחים וגנר (נחושתן), דרך אילת 61 – תל אביב, באתר אמנון בר אור מפה עם סימון בית החרושת (באנגלית), 1917, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור יהודית יהב, בית חרושת לאמנות בלב תל אביב, באתר ynet, 9 בספטמבר 2009
בבטן הלווייתן

בבטן הלווייתן (באנגלית: Inside the Whale) הוא אוסף מאמרים מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1940. האוסף כולל שלושה מאמרים. הראשון שבהם, "בבטן הלווייתן" (Inside the Whale) הוא סקירה מעמיקה של התפתחות הספרות האנגלית והפוליטיקה של השמאל באנגליה עד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עם צאת ספרו השערורייתי של הנרי מילר, "חוג הסרטן". מאמר זה הופיע בעברית גם באוסף המאמרים "מתחת לאף שלך" בהוצאת דביר ב-2005. המאמר השני בספר הוא מאמר ביקורת של אורוול הנקרא "צ'ארלס דיקנס", ובו בוחן אורוול לעומק את מקומו של דיקנס בתרבות ובספרות האנגלית ואת העמדות הפוליטיות המתבטאות בספריו. המאמר השלישי, "שבועונים לנוער" (Boys Weeklies), הוא ניתוח, חדשני לזמנו, של מקומם של שבועונים כאלה בתרבות הפופולרית. בבטן הלווייתן, הטקסט המלא (אנגלית) צ'ארלס דיקנס, הטקסט המלא (אנגלית) שבועונים לנוער, הטקסט המלא (אנגלית) "מתחת לאף שלך" - דביר 2005. מבחר מאמרים מאת ג'ורג' אורוול ג'ורג' אורוול - מתחת לאף שלך, מאנגלית: יועד וינטר-שגב, הוצאת דביר, 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן-בטיסט ביו (גנרל)

ז'אן-בטיסט ביו (בצרפתית: Jean-Baptiste Billot;‏ 15 באוגוסט 1828 – 31 במאי 1907) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר שימש גם כשר המלחמה של צרפת, אולם התפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס. ביו נולד בשאומייל ב-15 באוגוסט 1828, וב-1847 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית סן-סיר. ב-1849 הוא סיים את לימודיו והוצב בצבא צרפת בדרגת לוטננט משנה. הוא נודע בדעותיו הרפובליקניות, ולפיכך התנגד להפיכה של נפוליאון השלישי שביטל את הרפובליקה הצרפתית השנייה והקים את הקיסרות השנייה. עם זאת, הוא המשיך לשרת בנאמנות בצבא הקיסרי. ב-1852 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1854 לדרגת קפטן. ב-1859 הוא קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד. ביו השתתף במשלחת הצרפתית למקסיקו (1861-1867), ומונה למפקד אסקדרון. ב-1863 הוא מונה למושל הצבאי של מדינת צ'יוואווה ובהמשך של מדינת קרטרו. ב-1867 הוא הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו הציע לו להיות שר המלחמה שלו, אולם הוא סרב. ב-1867 הוא חזר לצרפת, והתחתן. ב-1869 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה למושל מחוז קונסטנטין באלג'יריה. ב-1870 הוא חזר לצרפת כדי להשתתף במלחמת צרפת–פרוסיה. הוא מונה בתחילה לראש מטה הדיוויזיה ה-3. הוא השתתף בקרב זארבריקן וקרב פורבאך ולחם בהצטיינות. הוא הצליח להימלט לאחר המצור על מץ והעמיד את עצמו לשירות הרפובליקה הצרפתית השלישית. הוא הועלה לדרגת קולונל, ולאחר מכן הוענקה לו דרגה זמנית של ז'נרל דה דיוויזיה. הוא מונה למפקד הקורפוס ה-18 והובס יחד עמו בידי הפרוסים בקרב ביאונה-לה-רולנדה ב-28 בנובמבר 1870. למרות זאת בעקבות הקרב הוא קיבל דרגת קבע של ז'נרל דה בריגדה. הוא השתתף בקרב וילרסקסל בינואר 1871. ב-1871 הצטרף ביו לפוליטיקה והפך לסנאטור מטעם מחוז קורזה. הוא השתייך למפלגה הרפובליקנית אשר השתייכה למחנה השמאל-מרכז. במקביל, הוא המשיך לטפח את הקריירה הצבאית שלו, וב-1878 הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, ושנה לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 וזמן קצר לאחר מכן הועבר לפקד על הקורפוס ה-15. בין 1880–1881 הוצב הקורפוס שלו בתוניסיה. בין 1884–1888 הוא שימש כמפקד הקורפוס ה-1. ב-1896 הוא נקרא לשמש כשר המלחמה בממשלתו של ז'יל מלין. במסגרת תפקידו זה, הוא טיפל גם בפרשת דרייפוס. ז'ורז' פיקאר הגיע אליו עם מסמכים המוכיחים שאלפרד דרייפוס, קצין יהודי שנאשם בריגול כמעט שנתיים לפני כן, למעש חף מפשע וכי האשם האמיתי הוא למעשה פרדיננד אסטרהאזי. ביו בעצה אחת עם הרמטכ"ל בואדפר ועם סגן הרמטכ"ל גונז הורה לפיקאר להסתיר את ממצאיו כדי שיוקרתו של הצבא לא תיפגע. פיקאר סרב, ולפיכך הוצב בתפקיד נידח בתוניסיה. במאמרו הנודע "אני מאשים...!" האשים הסופר אמיל זולא את ביו: "בכך שבידיו הייתה ראייה מוצקה לחפותו של דרייפוס, והוא העלים אותה. הוא אשם בפשע זה נגד האנושות והצדק". ביולי 1898 הודח ביו מתפקיד שר המלחמה בידי ראש הממשלה החדש אנרי בריסון שמינה במקומו את גודפרואה קווניאק. הוא פרש מהצבא ונפטר בפריז ב-31 במאי 1907 בגיל 78. ז'אן דניס ברדן, פרשת דרייפוס, עם עובד, 2003. ברברה טוכמן, המגדל הגאה, דביר, 1998. פייר מיקאל, פרשת דרייפוס, מ. מזרחי, 1964. מאיר קוטיק, פרשת דרייפוס, מלא, 1982. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-בטיסט ביו בוויקישיתוף
I'll Be There for You (שיר של הרמברנדטס)

I'll Be There for You הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ רוק האמריקאית "הרמברנדטס". השיר יצא לאור ב-1 במאי 1995, כסינגל הראשון מתוך האלבום .L.P, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק ו-East West Records. השיר זכה לפרסום רב עקב היותו שיר הנושא של הסיטקום האמריקאי המצליח "חברים". השיר מוקם במקום הראשון במצעדים שונים בארצות הברית, והגיע בשיאו למקום ה-17 בבילבורד הוט 100. השיר חווה את ההצלחה המסחרית הטובה ביותר בקנדה, שם הוא הגיע למקום הראשון במשך חמישה שבועות ברציפות והיה הסינגל הנמכר ביותר בשנת 1995. באוסטרליה צעד השיר בסך הכל 20 שבועות בחמישים השירים המובילים במצעדים. רוב הביקורות לשיר היו חיוביות, והוא אף הוגדר כ"אחד משירי הנושא הטובים ביותר". בשנת 2009 הוגדר השיר על ידי מגזין המוזיקה "בלנדר" במקום ה-15 ברשימת "50 השירים הגרועים ביותר אי פעם". השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, כגון מייגן טריינור, גו גו דולס, הצ'יפמאנקס, פינק לינקולנס, Loose Chippins ועוד. מידע על היצירה "I'll Be There for You" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "I'll Be There for You" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "I'll Be There for You" באתר יוטיוב The Rembrandts, Billboard The Rembrandts, Billboard The Rembrandts, Billboard The Rembrandts, Billboard Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17 Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17 australian-charts.com - The Rembrandts - I'll Be There For You, australian-charts.com "The 50 Best TV Theme Songs of All Time". pastemagazine.com. נבדק ב-23 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The Best TV Theme Songs11. Friends". Complex. נבדק ב-23 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "The 30 Best TV Theme Songs of All Time". Observer. 15 באפריל 2016. נבדק ב-23 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Blender is coming soon". אורכב מ-המקור ב-31 בדצמבר 2009. {{cite web}}: (עזרה) Emily Zemler, Emily Zemler, Hear Meghan Trainor Cover 'Friends' Theme Song 'I'll Be There For You', Rolling Stone, ‏2019-09-23 (באנגלית)
היתקליף (קומיקס)

היתקליף (באנגלית: Heathcliff) היא רצועת קומיקס אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ורג גייטלי בשנת 1973, הכוללת את דמות הכותרת, שהוא חתול ג'ינג'י. נכון להיום הקומיקס נכתב ומצויר על ידי אחיינו של גייטלי, פיטר גאלגר, והוא מופץ ביותר מאלף עיתונים. הרצועה מוצגת בדרך כלל במסגרות איסור פרסום עם פאנלים בודדים בימי חול. אולם בימי ראשון הרצועה מורחבת למספר פאנלים וכותרתה "יום ראשון עם היתקליף". תכונה קבועה ברצועות יום ראשון היא "קיטי קורנר", שם מתוארים חתולים לא שגרתיים בעולם האמיתי. הרצועה מתרחשת בעיירת נמל בשם Westfinster. היתקליף כפי שנראה ברצועה נוטה מראש להרגיז את מר שולץ, מנהל חנות הדגים המקומית, חברתו של היתקליף היא חתולה בשם סוניה. הבעלים של סוניה, ג'בלונסקי, רואה את הית'קליף כמטרד במיוחד כשהוא מחזיר את סוניה הביתה מאוחר אך אשתו של ג'בלונסקי רואה את הית'ליף כחתול שאוהב באמת את סוניה ומתייחס אליה כאל מלכה. היתקליף מעורב גם במערכת יחסים קשה עם מר מושקט, הבעלים של הבית בו הוא גר. עם זאת, הוא אהוב על הנכד הצעיר. החל משנת 1985, מארוול קומיקס, החלה לייצר ספרי קומיקס בשם "Heathcliff". הופקו שתי סדרות טלוויזיה מונפשות המבוססות על הרצועה. הסדרה הראשונה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1980, והסדרה השנייה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1984. אף על פי שהיתקליף לא דיבר בקומיקס, שתי הגרסאות המונפשות שלו דובבו על ידי מל בלאנק. היתקליף הייתה אחת הדמויות המקוריות האחרונות שבלאנק דיבב לפני מותו ב -1989. סרט קולנוע בשם "היתקליף: החתול השובב" הופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית בשנת 1986. היתקליף (סדרת טלוויזיה, 1984) אתר האינטרנט הרשמי של היתקליף היתקליף, ברשת החברתית פייסבוק היתקליף, ברשת החברתית אינסטגרם היתקליף קומיקס יומי - On GoComics היתקליף בסינדיקט היוצרים "History – Heathcliff". heathcliffcomics.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-06-25. "Heathcliff | Creators Syndicate". www.creators.com (באנגלית). נבדק ב-2018-06-25. "HEATHCLIFF". www.webcitation.org (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2012-09-12. נבדק ב-2018-06-25.