laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלישי

קְלִישִי (בצרפתית: Clichy) היא קומונה בצרפת ופרבר של פריז, מצפון-מערב לעיר פריז. קלישי תחומה בין נהר הסן מצפון-מערב ובולוואר פריפריק (גבולה המוניציפלי של העיר פריז) מדרום-מזרח. שם המקום מופיע בכתובים מן המאה השישית כאחוזת אציל גאלי ששמו בלטינית קלפיוס (Cleppius) ולפיכך נקראה Clippiacum (קליפיאקום) ובהמשך שובש השם ל-Clichiacum (קלישיאקום). במאה השביעית היה המקום בירתו של המלך המרובינגי דגוברט הראשון. מן המאה ה-13 הוגדרה רמת קלישי כ-garenne כלומר פארק-ציד של אציל ושמה היה לפיכך Clichy-la-Garenne, שם שעדיין נמצא בשימוש בלתי רשמי. בעת המהפכה הצרפתית הוסרה הקונוטציה המעמדית של השם ונקבע שמו של המקום כ"קלישי הפטריוטית" (Clichy-la-Patriote). לאחר המהפכה הוסרו התוספות והשם נקבע ל"קלישי" ללא תוספות. ב-1830 אוחדו מספר התיישבויות ברמת קלישי לקומונה בשם Batignolles-Monceau. בשנת 1860 נכללו רוב אדמות הקומונה במסגרת הרובע השבעה-עשר של פריז וסופחו לעיר כחלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז. רוב החלקים שנותרו מחוץ לעיר מהווים את קלישי כיום, חלק אחר אוחד ב-1867 עם חלקים מניי-סיר-סן ליצירת הקומונה לוולואה-פרה (Levallois-Perret). בקלישי נמצאים מטות של חברות רב-לאומיות כגון חברת הקוסמטיקה לוריאל, חברת הציוד המשרדי Bic והמטה הצרפתי של חברת סוני. כן ממוקם בה מטה רשת בתי הכלבו הצרפתית Monoprix. אוטובוסי RATP ‏74, 174 ו-274, קו 13 של הרכבת התחתית של פריז וקו C של ה-RER מקשרים את קלישי עם מרכז פריז והפרברים הסמוכים. RATP מפעילה גם את קו TUC הפנימי הסובב בפרבר. כן נמצאת בקלישי תחנת הרכבת Clichy-Levallois המשרתת את קווי הטווח הקצר והבינוני (Transilien) היוצאים מתחנת סן לאזאר בפריז לכיוון צפון-מערב. קלישי היא עיר תאומה של הערים: אוסטריה סנקט פלטן, אוסטריה גרמניה היידנהיים אן דר ברנץ, גרמניה ויילס מרת'יר טידוויל, ויילס פורטוגל סנטו טירסו, פורטוגל ספרד רובי, קטלוניה, ספרד לונדון סאת'ק, לונדון, אנגליה הרשות הפלסטינית בית סאחור, הרשות הפלסטינית (מ־2009) מדיה וקבצים בנושא קלישי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלישי (בצרפתית) קלישי, ברשת החברתית פייסבוק קלישי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלישי, ברשת החברתית אינסטגרם קלישי, ברשת החברתית LinkedIn קלישי, סרטונים בערוץ היוטיוב קלישי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלישי (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית
פרסי הקולנוע של גאנה

פרסי הקולנוע של גאנה (באנגלית: Ghana Movie Awards) הם מספר פרסים המחולקים מדי שנה לזיהוי הצטיינות בתעשיית הקולנוע הגאנאית. טקס הפרסים הראשון נערך ב-25 בדצמבר 2010 במרכז הכנסים הבינלאומי אקרה (Accra International Conference Center). נכון לספטמבר 2018, הטקס לא נערך מאז שנת 2016. להלן הקטגוריות השונות שבהן חולק הפרס בשנת 2015: הסרט הטוב ביותר הבמאי הטוב ביותר השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי השחקן הטוב ביותר התפקיד משני השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משני התסריט המעובד או המקורי הטוב ביותר הפסקול המקורי הטוב ביותר השיר המקורי הטוב ביותר העריכה הטובה ביותר הצילום הטוב ביתר העיצוב האמנותי הטוב ביותר תלבושות והמלתחה הטובים ביותר האיפור והשיער הטוב ביותר האפקטים הוויזואליים הטובים ביותר עריכת הסאונד והמיקסינג הטובים ביותר השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה השחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה השחקנית הטובה ביותר בשיתוף פעולה אפריקאי השחקן הטוב ביותר בשיתוף פעולה אפריקאי גילוי השנה השחקן האהוב השחקנית האהובה הסרט הקצר הטוב ביותר הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר אתר האינטרנט הרשמי של פרסי הקולנוע של גאנה פרסי הקולנוע של גאנה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Inaugural Ghana Movie Awards". chinokino.com. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ghana Movie Awards". ghanaweb.com. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ghana Movie Awards 2010 Nomination out!". modernghana.com. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "2010 Ghana Movie Award list set to roll out". shout-africa.com. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "No Show For Ghana Movie Awards 2017". Daily Guide Africa. 5 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ghana Movie Awards 2015: Full List of Nominations - Ghanacelebrities.com". Ghanacelebrities.com (באנגלית אמריקאית). 2015-12-18. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה) "Ghana Movie Awards 2015: Full List Of Nominations » GhBase•com™". ghbase.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Ghana Movie Awards 2015: Full Nominees' List - Entertainment Rave Magazine". Entertainment Rave Magazine (באנגלית אמריקאית). 2015-12-22. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite news}}: (עזרה)
ארמיית המשמר החמישית

ארמיית המשמר החמישית (ברוסית: гвардейская армия ‏я‏-5) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. ארמיית המשמר החמישית הוקמה ב-5 במאי 1943 על בסיס יחידות של הארמייה ה-66 תוך הוספת מספר יחידות שכבר קבילו שם כבוד "משמר". ביולי 1943 ארמייה הוצבה בחזית וורונז' והחלה את השתתפותה בקרב קורסק. לאחר קרבות מגננה היא החלה במתקפת נגד לצד ארמיית המשמר המשוריינת החמישית ולקחה חלק פעיל בקרב פרוחורובקה. בספטמבר 1943 היא הועברה לחזית האוקראינית השנייה ותוך קרבות שחררה את ערי פולטבה, קרמנצ'וג, עברה את נהר הדנייפר והתבססה על הגדה המערבית. במהלך שנת 1944 הארמייה המשיכה בקרבות באוקראינה הסובייטית. בסוף יוני 1944 היא עברה לעתודה. כבר ביולי 1944 היא רוכזה באזור טרנופול והשתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'. במהלך פברואר-מרץ 1945 יחידות הארמייה השתתפו בקרבות סביב ברסלאו. לאחר סיום המשימה הם הועברו לשחרור דרזדן וצ'כוסלובקיה. מכוחות הנאצים. ביולי 1946 הארמייה פורקה. לאורך כל הזמן אלכסיי ז'אדוב היה מפקד הארמייה. מדיה וקבצים בנושא ארמיית המשמר החמישית בוויקישיתוף ארמיית המשמר החמישית באתר samsv (ברוסית)
פלדצויגמייסטר

פלדצויגמייסטר הייתה דרגה צבאית היסטורית בחלק מהצבאות הגרמניים, בצבא האוסטרי ובצבא האוסטרו-הונגרי, במיוחד בשימוש ביחידות הארטילריה. הדרגה הייתה נפוצה במהלך המאות ה-16 או ה-17, אבל היא נותרה בשימוש גם בתחילת המאה ה-20 בחלק ממדינות אירופה. בצבא האימפריה ההבסבורגית, דרגת פלדצויגמייסטר הייתה שוות ערך ללוטננט גנרל. המונח הוא גרמני, ומשמעו המילולי מתורגם ל"מפקד החימוש' או 'מפקד התותחים'. פלד פירושו לקרבי, כפי שהוא משמש גם בתואר הגרמני עבור גנרל-פלדמרשל, וצויג מתייחס לתותחים בשימוש יחידות הארטילריה. בצרפתית הדרגה השווה לפלדצויגמייסטר הייתה Grand maitre d'artillerie, שהייתה בשימוש מתקופת פיליפ השישי, מלך צרפת. במקור, הדרגות מעל פלדצויגמייסטר היו פלדהאופטמן וגנרל-פלדמרשל, והיא הייתה הדרגה השלישית החשובה ביותר בצבא. למרות שהביטוי היה נפוץ ביחידות הארטילריה הגרמנית, שימש התואר גם במיליציות האוסטרית, ההונגרית, והצרפתית. הדירוג של פלדצויגמייסטר היה שונה במדינות הגרמניות. באוסטריה-הונגריה, פלדצויגמייסטר הייתה אחת משלוש הדרגות של גנרל חיל. בשנת 1898, משרד המלחמה של מלכות פרוסיה יצר את התפקיד של פלדצויגמייסטר אשר היה שווה למפקד דיוויזיה. הפלדצויגמייסטר היה אחראי על אספקת נשק, תחמושת וכוח אדם. בבוואריה משנת 1906, הפיקוח על כלי הנשק הופקד בידי מחלקת הפלדצויגמייסטר. בצבא האוסטרו-הונגרי, ל-Feldzeugmeister (בהונגרית: Táborszernagy) הייתה משמעות שונה. במהלך המלחמות הנפוליאוניות, פלדצויגמייסטר החזיק בדרגה מעל פלדמרשל-לוטננט והיה ממש מתחת לפילדמרשל. הדרגה הייתה מקבילה בערך לדרגת גנרל. פלדצויגמייסטר היה שווה ערך לגנרל חיל הרגלים וגנרל חיל הפרשים. הדרגה נשארה השנייה בחשיבותה בצבא האוסטרי עד ליצירת דרגת גנרל-אוברסט בשנת 1915. בתחילה ניתנה הדרגה לגנרלים ביחידות הרגלים והארטילריה, בעוד ביחידות חיל פרשים ניתנה דרגת גנרל חיל הפרשים, אולם משנת 1908 ואילך ניתנה דרגת פלדצויגמייסטר רק לגנרלים מיחידות ארטילריה בלבד. רשימת הגנרלים האוסטרים הגנרלים האוסטרים 1792-1815 Lackey, Scott (1995). The Rebirth of the Habsburg Army: Friedrich Beck and the Rise of the General Staff. Issue 161 of Contributions in Military Studies. ABC-CLIO. p. 1. ISBN 0313031312.
ארמיית ההלם החמישית

ארמיית ההלם החמישית (ברוסית: ударная армия ‏я‏-5) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה. היחידה הוקמה ב-9 בדצמבר 1942 על בסיס ארמיית העתודה ה-10 ותגבורה ביחידות נוספות. בדצמבר 1942 היא שולבה בחזית סטלינגרד והחלה בלחימה בקרב סטלינגרד. בשנת 1943 הארמייה שולבה בכוחות של החזית האוקראינית הרביעית והשתתפה במתקפה לכיוון רוסטוב על הדון ושחרור דונבס ומליטופול. בשנת 1943 ארמיית ההלם החמישית שולבה בחזית האוקראינית השלישית והשתתפה בלחימה לשחרור החלק המערבי של אוקראינה הסובייטית ומבצע יאשי-קישינב. בתחילת ספטמבר 1944 היא עברה לעתודה. ב-30 באוקטובר הארמייה שולבה במבצע ויסלה-אודר ובהמשך בקרב ברלין. לאחר סיום הלחימה, לזמן קצר היא הוצבה בשטח גרמניה ופורקה בדצמבר 1946. מרקיאן פופוב (דצמבר 1942) ויאצ'סלב צבטייב (דצמבר 1942 - מאי 1944) ניקולאי ברזרין (מאי 1944 - יוני 1945) אלכסנדר גורבטוב (יוני 1945 - דצמבר 1946) ארמיית ההלם החמישית באתר samsv (ברוסית)
לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה

לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold Ludwig von Österreich;‏ 6 ביוני 1823 – 24 במאי 1898) היה חבר של בית הבסבורג-לורן, ובנוסף היה גנרל ואדמירל אוסטרי. לאופולד לודוויג נולד ב-8 באוגוסט 1824 במילאנו, והיה הבן הראשון של המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. לאופולד לודוויג שירת בצבא האוסטרו-הונגרי, בשנת 1850 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובשנת 1867 לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא היה קולונל הכבוד של רגימנט הרגלים ה-53, רגימנט האולנים האוקראיני הרוסי ה-13 ורגימנט הרגלים הפרוסי ה-6. במהלך המהפכה באיטליה סייע לאופולד לודוויג בכיבוש פורט מלגרה. בנוסף פיתח לאופולד לודוויג כמה המצאות על מוקשים ימיים וטורפדו. כאשר הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן התכונן לקבל את הכתר של מקסיקו במרץ 1864, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שלח את לאופולד לגרום למקסימיליאן לחתום על ויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. שני הבני דודים מעולם לא היו ביחסים ידידותיים, ומקסימיליאן ראה בלאופולד כאחד מאלו שירוויחו מוויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. מקסימיליאן עיכב את החתימה על כתב הוויתור, עד ביקורו של פרנץ יוזף במיראמר ב-9 באפריל 1864. ללא ספק, למורת רוחו של מקסימיליאן, לאופולד קודם לדרגת ויצה-אדמירל בצי האוסטרו-הונגרי, והוא שימש כמפקח הכללי של הנחתים והצי משנת 1865 עד ה-25 בפברואר 1868. לאופולד מעולם לא התחתן, וב-24 במאי 1898 הוא מת בהרנשטיין. מדיה וקבצים בנושא לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף Joan Haslip, The Crown of Mexico, pp. 218, 221, 223-226. New York: Holt, Rinehart and Winston, 1971. Amtliche Tageszeitung Wiener Zeitung, Nr. 55, Wien, 4. März 1868, S. 1 Genealogisches Taschenbuch 1866. Verlag Justus Perthes, Gotha, S. 716 Marinetruppen und Flotteninspektor.
ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (1824–1899)

ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Ernst von Österreich;‏ 8 באוגוסט 1824 – 4 באפריל 1899) היה חבר של בית הבסבורג-לורן. ארנסט נולד ב-8 באוגוסט 1824 במילאנו, והיה הבן השני של המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. בשנת 1844 הוא קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב מפרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה. ארנסט התחיל את הקריירה הצבאית שלו בחיל המצב של מילאנו, ובשנת 1845 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-48. בשנת 1847 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1848, ארנסט השתתף באירועי מהפכת 1848 במילאנו, כאשר החיילים האוסטרים נאלצו לסגת מן העיר. בשנת 1849, ארנסט נשלח עם הרגימנט לטוסקנה והצליח לכבוש את ליבורנו ובזמן קצר לפזר את הכוחות של ג'וזפה גריבלדי. עבור פעילויות אלה הוא היה בשנת 1850 קיבל את מהפכת צלב ומקודם לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בשנת 1850, ארנסט הוצב בפרשבורג, ובשנת 1858 הוא הוצב בבודפשט, שם הוא התמנה לתפקיד מפקד חיל הפרשים. בשנת 1866, הוא השתתף בלחימה בבוהמיה. בשנת 1867 ארנסט הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובשנת 1868 הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו חי ארנסט באלמוניות, וב-4 באפריל 1899 מת בביתו בארך. ארנסט טען כי הוא התחתן ב-26 באפריל 1858 בליובליאנה עם האצילה ההונגריה לאורה שקובליץ' דה וליקה אט בשנייה, בתו של אציל אלוישיוש שקובליץ' דה וליקה אט בשנייה ורברה איבנקוביץ' דה קבלקוט. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה סירב לתת אישור לנישואים מורגנטיים, אולם היא הייתה מוכרת כברונית פון ואלבורג, ונולדו להם 4 ילדים: לורה פון ואלבורג (1859–1911) ארנסט קרל היינריך פון ואלבורג (1859–1920) היינריך פון ואלבורג (1861–1888) קלוטילד פון ואלבורג (1863–1953) לאחר מותו של ארנסט, ניסו ילדיו לדרוש את נחלותיו ועזבונו, אולם מכיוון שלא הייתה להם הוכחה רשמית לנישואי הוריהם, הם לא זכו בממונו, ונאלצו אף לוותר על התואר "פון ואלבורג". מדיה וקבצים בנושא ארנסט, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף ארנסט, ארכידוכס אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) [1] "Ernst, Erzherzog von Österreich" (in German). Bildarchiv Austria. Retrieved 10 May 2013. "Ernst, Erzherzog von Österreich" (בגרמנית). Bildarchiv Austria. נבדק ב-10 במאי 2013. {{cite web}}: (עזרה) Szluha Márton (2012) Vas vármegye nemes családjai II kötet. Heraldika kiadó. 523.o.
המשלחת הסובייטית השנייה לאנטארקטיקה

המשלחת הסובייטית השנייה לאנטארקטיקה יצאה ב-7 בנובמבר 1956 ונמשכה עד 1958. במשלחת השתתפו בסך הכל שלוש ספינות של הצי הסובייטי: "אוב", "לנה" ו"קופרציה". מפקד הכוח הימי היה א. מקסימוב. מפקד הכוח שירד ליבשה היה אלכסיי טרשניקוב. מטרות המשלחת היו לסיים את משימותיה של המשלחת הסובייטית הראשונה לאנטארקטיקה, עבודה מדעית בקנה מידה מלא עבור מיזם השנה הגאופיזית הבינלאומית (כולל מיפוי קרחונים ומעקב אחר חיות בר), הקמת שתי תחנות מדעיות חדשות עבור אותו מיזם, ומחקרים באוקיינוגרפיה. מידע אודות המשלחות הרוסיות לאנטארקטיקה
דחליל

דחליל הוא בובה שאמורה להבריח ציפורים ובעיקר עורבים משדות חקלאיים ומגינות, באמצעות מראה ו/או צליל שהיא מפיקה. שורש השם, ד-ח-ל, גזור מארמית, ומשמעותו: לפחד (בבא בתרא כז: תוספות "בדחלולי סגי"). בחקלאות נעשה לאורך ההיסטוריה שימושים רבים במכשירים עושי רעש שנועדו לנוע על ידי הרוח ולהבריח ציפורים. מאחר שהציפורים נטו להתרגל לצלילים קבועים, נעשה שימוש באמצעים מגוונים יותר - החל מדמויות אדם שעושות רעש (הדחליל הקלאסי), וכלה בדמויות המחזיקות נפצי אבק שרפה שהתפוצצו באופן אקראי. שיטה נפוצה אחרת להברחת ציפורים היא תליית ציפורים מתות על עמודים. בניגוד לדחלילים המסורתיים, דחלילים מודרניים אינם בצורת אדם. בקליפורניה נפוצים שימושים בסרטים מבריקים הנעים ברוח (סרטים העשויים מיילאר). הדחליל הוא דמות המופיעה רבות בספרות האנגלית במאה ה-19, כאשר הידוע באזכורים הוא דמות הדחליל בספרי ל. פרנק באום - "הקוסם מארץ עוץ" בהם משמש הדחליל אחד הגיבורים העיקריים. גם ביצירות מודרניות יותר מופיעים דחלילים, סדרת הקומיקס הפופולרית באטמן בהוצאת DC קומיקס הציגה את דמותו של "הדחליל" וכן שתי דמויות דחליל הופיעו בספרי מארוול קומיקס, הראשונה הייתה אויביהם של קפטן אמריקה, ספיידרמן, איירון מן וגוסט ריידר, והשנייה נקראה "איש הקש", ישות קסומה בין-ממדית ששמה נקשר לדוקטור סטריינג'. בפרק התשיעי בעונה השלישית של הסדרה דוקטור הו, "משפחת הדם", צבא דחלילים תוקף בית ספר יסודי. דוקרני יונים מבריח איילים דַּחְלִיל, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏29 במרץ 2011 דחליל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוגב יוסף

יוגב יוסף (נולד ב-30 באוגוסט 1981) הוא שייט ישראלי בעבר. הוא אלוף העולם (מרסיי 2002) לצד שותפו שחף אמיר במפרשית מדגם 470. בשנת 2001 השתתפו יוסף ואמיר באליפות העולם לנוער במפרשיות 470 וזכו במדליית הכסף. בשנת 2002 הם השתתפו ב"משחקי השיט העולמיים" של איגוד השיט הבינלאומי (ISAF World Sailing Games) אשר נערכו במרסיי שבצרפת. תחרות זו נחשבה באופן שנוי במחלוקת לאליפות העולם. בתום כל 11 השיוטים, יוסף ואמיר סיימו במקום הראשון הכללי וזכו במדליית הזהב. בדצמבר 2003, החליטו יוגב יוסף ושותפו שחף אמיר לפרוש לאחר שהפסידו את הכרטיס לאולימפיאדת אתונה לשייטים הבכירים גידי קליגר ואודי גל. דגם 470:                בשנת 2003 -  מקום ראשון "שבוע האביב" (צרפת) בשנת 2002 -  אלוף עולם לבוגרים (צרפת) בשנת 2001 -  סגן אלוף  אירופה  לנוער (טורקיה) בשנת 1999 - סגן אלוף אירופה לנוער (גרמניה) דגם 420:                בשנת 1998 - סגן אלוף עולם לנוער  (דרא"פ) בשנת 1997 - אלוף אירופה לנוער (אירלנד) בשנת 1997 - מקום שלישי באליפות העולם לנוער (יפן) דגם אופטימיסט :                בשנת 1995 - מקום שלישי באליפות אירופה (הולנד) יוגב מתגורר כיום בתל אביב ועובד ברשות הספורט של עיריית תל אביב יפו ומנהל את מרכז קהילתי לספורט ימי (מתחם הדולפינריום) פרופיל באתר איגוד השיט הבינלאומי מרכז קהילתי לספורט ימי תל אביב יפו יצחק ויסהוף, יוגב יוסף: "מקווים להגיע לאתונה", באתר ynet, 5 בספטמבר 2001 עדי רובינשטיין‏, אמיר ויוסף זכו באליפות העולם בשיט בדגם 470, באתר וואלה, 10 ביולי 2002 יובל פייס, שחף אמיר: "זכינו במונדיאל של השייט", באתר ynet, 12 ביולי 2002 470: הצמד יוסף/אמיר התפרק, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2003
צ'דו

צ’דו (באנגלית: Ceddo, ידוע גם בשם The Outsiders) הוא סרט דרמה פוליטי סנגלי משנת 1977, שביים וכתב עוסמן סמבן. הסרט מספר על אנשי הצ’דו החוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977. בישראל הסרט הוקרן בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי". שפות הסרט הן וולופית וצרפתית, ואורכו כ-120 דקות. הסרט צונזר בסנגל בשל מסרים אנטי מוסלמיים. הצ’דו מנסים לשמר את התרבות האפריקאית המסורתית שלהם נגד הסתערות האסלאם שמגובה בתמיכת המלך. אנשי הצ’דו חוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים. כמו בכל סרטיו של עוסמן סמבן, גם כאן הוא מציג מבט אירוני ולא מתפשר על המצב באפריקה הפוסט קולוניאלית. גיבוריו, אנשי העם הפשוטים, התמימים, מוצאים עצמם בעימות עם כוחות גדולים ומניפולטיבים מהם – עימות שאותו הוא מעצב כאגדת עם, ומתבונן בו במבט שקול וקר רוח. עוסמן סמבן תבתה נדייאיי איסמאיליה דיאגנה מוסטפא יאדה מטורה דיא ממאדו דיום עומר גואי נר מודו עוסמאן קמארה מקורה דיא הסרט בוים ונכתב על ידי עוסמן סמבן. צלם הסרט היה ג'ורג' קאריסטן, והוא נערך על ידי פלורנס אימון. הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977, ולאחר מכן בניו יורק שבארצות הברית בשנת 1978. בישראל הסרט שודר בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי". כמו מספר רב של סרטים שביים וכתב עוסמן סמבן, גם סרט זה צונזר בסנגל בגלל מסרים אנטי מוסלמיים. על פי הדיווח של העיתון האמריקאי, "הניו יורק טיימס", צינזור הסרט לא היה בגלל עניין דתי, אלא משום שסמבן התעקש שבשם הסרט יהיה פעמיים את האות D ‏"Ceddo", בעוד שהממשלה הסנגלית התעקשה שהוא יפורסם עם D אחת "Cedo". "צ'דו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צ'דו", באתר AllMovie (באנגלית) "צ'דו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צ'דו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 1977 צ’דו באתר "סינמטק תל אביב" צ’דו באתר "סינמטק ירושלים" Emitai and Ceddo, נכתב על ידי Gorham H. Kindem and Martha Steele, ב-17 באוקטובר 2013 Film: 'Ceddo,' a Pageant From Sembene's Africa:Stately Power Struggle, נכתב על ידי VINCENT CANBY, באתר "ניו יורק טיימס", ב-17 בפברואר 1978
ז'קלין קלימונדה

ז'קלין קלימונדה (באנגלית: Jacqueline Kalimunda; נולדה ב-1974) היא מפיקה, יוצרת, במאית ותסריטאית קולנוע וסרטים תיעודיים ילידת רואנדה החיה בצרפת. סרטה "על צמות" זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בזנזיבר ב-2003. ג'קלין קלימונדה נולדה בקיגאלי, בירת רואנדה. היא גרה בקניה, מדגסקר ואנגליה לפני שעברה לצרפת. קלימונדה למדה ניהול לצד היסטוריה אפריקאית. היא התמחתה בהפקה והפצת סרטים. קלימונדה הוכשרה כעורכת והשתמשה במיומנות זו כדי לעבוד על סרטי תעודה וסרטי טלוויזיה. בשנת 2002, היא כתבה, ביימה והייתה מפיקה שותפה בסרט הראשון שלה, Histoire de tresses (על צמות), אשר נבחר כסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בזנזיבר ב-2003. הסרט הופץ בבריטניה על ידי מכון הסרטים הבריטי ובארצות הברית על ידי פסטיבל סרטי אפריקה של ניו יורק. הסרט התיעודי Homeland היה הסיום של פרויקט ארוך-טווח אשר התחילה קלימונדה כאשר חקרה תמונות של רואנדה עם ההיסטוריונים ז'אן-פייר כרטיין והלן ד'אלמיידה-טופור. עבור יצירה זו, היא חשפה סרטים ארכיוניים המכסים 80 שנות היסטוריה של רואנדה. הסרט הוקרן ב-2007 ב-FESPACO. בשנים 2007 ו-2008, קלימונדה ביימה בשיתוף את עונות 1 ו-2 של סדרת הטלוויזיה Imagine Afrika, אשר שודרה ב-35 מדינות אפריקה בערוצי הטלוויזיה הציבוריים באנגלית, צרפתית, סווהילית, זולו, פורטוגזית ושפות אחרות. לאחר מכן היא ביימה את הסרט העלילתי באורך מלא High Life אשר יצא ב-2011. ב-2012 היא ביימה והפיקה את Burning Down, סרט קצר בהשתתפות השחקנים אריק אבוניי וסיריל גואיי. ב-2016 קלומינדה כתבה וביימה את Floris, סרט דוקומנטרי בשפת הקיניארוונדה. ז'קלין קלימונדה, ברשת החברתית פייסבוק ז'קלין קלימונדה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ז'קלין קלימונדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ""Homeland", una visión personal sobre el genocidio de Ruanda". Rebelión. 29 במרץ 2007. {{cite news}}: (עזרה) "Le festival du film de Zanzibar a couronné "Histoire de tresses"". Africultures. 11 בספטמבר 2003. {{cite news}}: (עזרה) "In pictures: Africa's Oscars" (select picture number 7). BBC News. 2 במרץ 2007. {{cite news}}: (עזרה) "Floris (2016)". IMDb. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'קלין קלימונדה".
דונה סטריקלנד

דונה סטריקלנד (באנגלית: Donna Theo Strickland; נולדה ב-27 במאי 1959) היא פיזיקאית קנדית, פרופסור באוניברסיטת ווטרלו, כלת פרס נובל לפיזיקה לשנת 2018. סטריקלנד היא האישה השלישית שזכתה בפרס נובל בפיזיקה, אחרי מארי קירי (ב-1903) ומריה גופרט-מאייר (ב-1963). היא זכתה בפרס ביחד עם האמריקאי ארתור אשקין, ועם ז'ראר מורו הצרפתי, שהיה גם המנחה בעבודת הדוקטורט שלה בתחום הפיזיקה של הלייזר. אשקין זכה במחצית פרס נובל על פיתוחים בתחום מלקחיים אופטיים. את מחצית הפרס השנייה חלקו ביחד סטריקלנד ומורו; הטכניקה אותה הם פיתחו משמשת ליצירת פולסי אור רבי עוצמה, להם קיימים שימושים ברפואה בכלל, במיוחד בניתוחים, כמו גם במדע בסיסי ובמחקר. סטריקלנד נולדה ב-1959 בעיר גואלף שבפרובינציית אונטריו שבקנדה, בת לאדית, מורה לאנגלית, וללויד סטריקלנד, מהנדס חשמל. בשנת 1981 סיימה תואר ראשון בהנדסת פיזיקה (B.Eng) מאוניברסיטת מקמסטר, ואת תואר הדוקטור (PhD) בפיזיקה (בהתמחות באופטיקה) העניקה לה אוניברסיטת רוצ'סטר ב-1989. עבודת הדוקטורט שלה, שכותרתה "פיתוח לייזר אולטרה בהיר ויישום יינון מרובה פוטונים", נעשתה בהנחיית ז'ראר מורו, שותפה לפרס נובל על עבודה זו.  בשנים 1988–1991 הייתה עמיתת מחקר במועצה הלאומית למחקר של קנדה. בשנים 1991–1992 עבדה בחטיבת הלייזר של המעבדה הלאומית לורנס ליברמור, ובשנת 1992 הצטרפה לצוות הטכני של אוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1997 הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת ווטרלו, ובהמשך קודמה לדרגת פרופסור חבר בפקולטה לאסטרונומיה ופיזיקה של האוניברסיטה. דונה סטריקלנד נשואה לד"ר דאגלס דיקר, יועץ בתחומי אופטיקה ואלקטרוניקה, ולהם שני ילדים. 1998 – מענק מחקר על שם אלפרד פ. סלואן 1999 – פרס הצטיינות פרמייר 2000 – פרס קוטלר 2008 – עמיתת האגודה האמריקאית לאופטיקה 2018 – פרס נובל לפיזיקה יחד עם ארתור אשקין וז'ראר מורו Strickland, Donna; Mourou, Gerard (1985). "Compression of amplified chirped optical pulses". Optics Communications. 56 (3): 219–221. doi:10.1016/0030-4018(85)90120-8. ISSN 0030-4018. Maine, P.; Strickland, D.; Bado, P.; Pessot, M.; Mourou, G. (1988). "Generation of ultrahigh peak power pulses by chirped pulse amplification". IEEE Journal of Quantum Electronics. 24 (2): 398–403. doi:10.1109/3.137. ISSN 0018-9197. מדיה וקבצים בנושא דונה סטריקלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דונה סטריקלנד (באנגלית) דונה סטריקלנד, באתר פרס נובל (באנגלית) דונה סטריקלנד, באתר גוגל סקולר דונה סטריקלנד, באתר Semantic Scholar גל וינר, נובל בפיזיקה: יישומים של אור, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 2 באוקטובר 2018 דונה סטריקלנד באתר אוניברסיטת ווטרלו Ivan Semeniuk, Canada’s newest Nobel Prize winner, Donna Strickland, ‘just wanted to do something fun’, Globe and Mail, October 2, 2018 "Past Sloan Fellows". sloan.org. Alfred P. Sloan Foundation. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Cottrell Scholars" (PDF). rescorp.org. Research Corporation For Science Advancement. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Arthur Ashkin, Gérard Mourou and Donna Strickland win the Nobel Prize for Physics". Physics World. נבדק ב-2 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ואדי א-ניס (כדורגל)

מועדון ספורט טראג'י ואדי א-ניס (בערבית: نادي ترجي واد النيص يالرياضي) היא קבוצת כדורגל מהכפר ואדי א-ניס, שמדרום לבית לחם, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. בשנת 2020/2021 הקבוצה ירדה לליגה השנייה. לאחר שנה בליגת המשנה (الدوري الاحترف الجزئي) חזרה הקבוצה לליגת העל. מועדון ואדי א-ניס הוקם בשנת 1984, על ידי תושב הכפר יוסוף אבו חאמד ו-12 בניו, על מנת שתייצג את הכפר בליגה הפלסטינית. בתקופת האינתיפאדה הראשונה תחרות הליגה הפלסטינית הופסקה למשך חמש שנים אך הקבוצה והמשיכה להתאמן ולהתפתח. בשנת 2000, הדהימה הקבוצה בניצחון בגביע פלסטין, הקבוצה התפרסמה והצליחה לממן את בניית בית הספר והמסגד בכפר, ולהביא חשמל לתושביו. למרות המעבר של ליגת העל הפלסטינית למתכונת מקצוענית החל מעונת 2011–2010, בקבוצה משחקים עד היום בעיקר תושבי הכפר. נכון לשנת 2015, מתוך שנים-עשר האחים שייסדו אותה שישה עדיין משחקים ופעילים בה, והשאר הם אחיינים ובני דודים. משחקי הקבוצה משודרים בשידור ישיר בטלוויזיה הפלסטינית. הקבוצה משחקת באצטדיון אל-ח'דר הממוקם צמוד לכביש 60 בסמוך לכניסה למנהרות של "כביש המנהרות". באצטדיון כ-8,000 מקומות ישיבה. אליפות ליגת העל הפלסטינית 1998-99 2008-09 2013-14 גביע פלסטין 2000 2007-08 2008-09 מועדון ואדי א-ניס באתר Soccerway מוחמד דרארמה, סיפור ההצלחה של ואדי א-ניס: משפחת לוזון של הכדורגל הפלסטיני, באתר הארץ, 15 בינואר 2014 אלעד שלו, ‏זה הזמן לשנות את המצב, ראיון עם במאי פרויקט ספורט אחמד ברגותי, באתר "סרט", 12 ביולי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא הרשות הפלסטינית ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.