laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרב נהר הטחו

קרב נהר הטחו היה קרב גדול שנערך בשנת 220 לפנה"ס בין צבא קרתגו לבין כוח שבטים היספניים על הנהר טאחו. בעקבות הקרב הפכו הקרתגים לשליטים הלא מעורערים של דרום חצי האי האיברי. לאחר סיום מלחמת שכירי החרב מצאה עצמה קרתגו מרוששת לחלוטין, וצבאה התדלדל מאוד. המצביא הקרתגי חמלקרת ברקה מצא פתרון יצירתי לבעיה, סיפוח כל חצי האי האיברי (היספניה בפי הקרתגים) העשיר במרבצי כסף וילידים שאפשר לגייס כשכירי חרב. חמלקרת מת בשנת 228 לפנה"ס, במהלך קרב עם אחד השבטים המקומיים, וחתנו עזרובעל ירש את תפקידו. עזרובעל בניגוד לקודמו בחר להשתלט על הארץ בדרכי שלום ודיפלומטיה, וכרת בריתות עם השבטי המקומיים וכך הגדיל את השפעתו. הוא חתם על אמנת האברו עם הרפובליקה הרומית, במסגרתה נאסר על קרתגו להתפשט צפונה לנהר האברו, אולם ניתנה לה יד חופשית בדרומו. בשנת 221 לפנה"ס נרצח עזרובעל וגיסו חניבעל בן ה-26 קיבל את תפקיד המפקד והמושל. חניבעל שאף ככל הנראה לסיים את מה שהתחילו חמלקרת ועזרובעל לפניו, היינו כיבוש היספניה. אולם גם רצה ככל הנראה לצאת למלחמה על רומא, ולשם כך היה אסור לו להשאיר בעורף אויבים שעלולים להתמרד נגדו. דבר זה המריץ אותו לכבוש במהירות את כל דרום ספרד של ימינו. שבט האולקאדים שחי באזור שהוא כיום לה מאנצ'ה, הותקף ראשון. חניבעל כבש את עירם אלתיאה שמיקומה כיום אינה ברור. נפילת אלתיאה הטילה אימה בליבות השבטים השכנים שמיהרו לכרות ברית שלום עם קרתגו. לאחר מכן חזר חניבעל לקרטחנה למשך החורף, ובקיץ של שנת 220 לפנה"ס יצא למלחמה על שבט הוואקים שישבו לאורך נהר הדורו. הוא הטיל מצור על עירם הרמאנדיקה (כיום סלמנקה) ולאחר מכן על העיר ארבאקאלה, הוא כבש את שתיהן בזז אותן וטבח בתושבים. נפילת ארבאקאלה העירה מרבצם את שבט הקרפטנים, השבט החזק והעשיר ביותר באזור. פליטים מהעיר החרבה התסיסו את הרוחות והתגבשה קואליציה של שבטי הקרפטנים, האולקאדים, והוואקים. פוליביוס מונה את מספר הלוחמים שהצליחו לגייס כדי 100,000 איש, אולם המספר מוגזם ככל הנראה וסביר להניח שהיה בסביבות ה-40,000. לחניבעל היו בערך 20,000, אולם הוא נהנה מיתרון של פילים ופרשים, וכן מפיקוד מלוכד ומאוחד. בעוד שמרבית הכוח ההיספני התבסס על חיל רגלים קל עד בינוני, ומספר פרשים קטן. לא ידוע מי היה המפקד העליון של הכוחות ההיספניים, אולם ככל הנראה מדובר באחד מראשי השבטים המקומיים. חניבעל חנה אותו זמן בארצם של הקרפטנים ומצא את עצמו בנחיתות מספרית. השלל הרב שנשא עמו הקשה עליו להתחמק, על כן בחסות הלילה הוא הורה לאנשיו לחצות את הנהר והמתין להיספנים על גדתו השנייה. כאשר עם שחר הבחינו האויבים, שחנו על החוף בבלבול וחוסר סדר, שחניבעל חצה את הנהר, חצו אותו במהירות בקבוצות קטנות כשכל אחד מקווה לזכות בכמה שיותר שלל. חניבעל פרש את פיליו ופרשיו על החוף, והורה להם לתקוף את האויבים עוד כשהם במים. ההיספנים הובסו בקלות שכן לא יכלו להתנגד לפילים ופרשים בעוד המים מכים בהם. לאחר שהיספנים רבים נהרגו בדרך זו, הורה חניבעל לאנשיו לחצות את הנהר ולתקוף את האויבים שחנו על גדתו השנייה, והוא נחל ניצחון. בעקבות הקרב לא הקל עוד איש מן השבטים בחניבעל, והוא הפך לשליט כל החלק הדרומי של חצי האי האיברי. היחידה שעמדה במריה הייתה העיר היוונית סגונטום. חניבעל הטיל עליה מצור שפתח את המלחמה הפונית השנייה. פוליביוס, ספר שלישי, 14. טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ואחד, 5.
ארגון התעשיות האוויריות של איראן

ארגון התעשיות האוויריות של איראן (בפרסית: سازمان صنایع هوایی ایران, מכונה: IAIO שהם ראשי תיבות של The Iran Aviation Industries Organization) נוסד בשנת 1966 כדי להוביל את התכנון הניהול והשליטה על תחום התעשיות האוויריות של איראן. הארגון כפוף למשרד ההגנה האיראני וכולל חמישה ארגונים מרכזיים: SAHA, HESA, PANHA, GHODS ותעשיית שאהיד באשיר. חמשת הארגונים בעלי תחומים שונים ומשלימים זה את זה בתעשייה האווירית הצבאית והאזרחית של איראן, והתפתחו (להוציא את GHODS) ממתקני תיקון ותחזוקה למפעלים גדולים עם אלפי עובדים בכל אחד. SAHA (בפרסית: صها; ראשי תיבות של: صنایع هواپیمایی ایران) או IACI (ראשי תיבות של: Iran Aircraft Industries) נוסדה בשנת 1961 כמפעל מרכזי לתיקון מטוסים צבאיים ואזרחיים מסוגים שונים. עם השנים הפכה SAHA לאחת מחמש התעשיות האוויריות החזקות במדינה תחת IAIO. ב-1998 החלו לייצר באיראן חלקים מורכבים. SAHA מתוכננת לייצר מנועי TV-3 למטוסי Iran-140 (אנ'). SAHA ייצרה ייצור המוני של מטוסי Toloue-4(אנ') ומסוגלת לבצע תיקונים במטוסי בואינג 747. ערך מורחב – התעשייה האיראנית לייצור כלי טיס HESA (בפרסית: هسا; קיצור של شرکت صنایع هواپیماسازی ایران) הוא מפעל לייצור כלי טיס שנוסד בשנת 1976 באספהאן. המפעל הראשוני, שנבנה על ידי טקסטרון היה מיועד לייצור מסוקי בל 214s מתצורות שונות באיראן בעסקה שכללה כמה מאות מסוקים והעברת מידע טכנולוגי. החוזה היה כה גדול עד שחטיבה שלמה של טקסטרון הוקמה כדי לטפל בדרישות איראן עם הגנרל דלק אודן כנשיאה. העסקה הגיעה לסיומה עם המהפכה האיראנית והעיצומים שהוחלו על איראן. המפעל אחראי על פיתוח וייצור את טיל השיוט הכראר. PANHA (בפרסית: پنها קיצור של پشتیبانی و نوسازی هلیکوپترهای ایران) הוא מפעל איראני לייצור מסוקים. אחרי המהפכה באיראן בשנת 1979, אמברגו הנשק על איראן ומלחמת איראן–עיראק, החלה פעילות PANHA עם מטרה לתמוך ולתחזק מסוקים במלחמה. לאחר כמה שנים, כבר היו מסוגלים לבצע תיקונים ואחזקה שוטפת עבור כל מסוקי איראן. בשנת 1986, לאחר הצלחתה, התרחבה פעילותה לתחומים אחרים כגון תקשורת, נפט, אנרגיה ועוד. המפעל גם מייצר בעצמו מספר מסוקים, מרביתם על בסיס מסוקי בל האמריקאים. GHODS או Qods (בפרסית: صنایع هوایی قدس) הוא מפעל אוויוניקה שנוסד ב-1985 ומבין המוצרים המפותחים בו: מל"טים: אבאביל, Saeghe ,Talash, מוהאג'ר וככה"נ גם הפוטרוס. מצנחים ורחפנים ממונעים מבוססי מצנח. עמדות קרקעיות לשליטה במערכות לא מאוישות, שליטה ובקרה, מערכות עקיבה אופטיות, מערכות אלקטרוניות, איתור מטרה ועוד. תעשיית שאהיד באשיר היא חברה המתמחה בייצור מוצרי אוויוניקה שנוסדה בשנת 1987. כיום היא מייצרת מעל 5,000 חלקים שונים לציוד צבאי ואזרחי. היא פועלת בשיתוף עם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר וחברות פרטיות ברחבי העולם כדי לשפר את יעילות החלקים המיוצרים. מדיה וקבצים בנושא ארגון התעשיות האוויריות של איראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארגון התעשיות האוויריות של איראן www.mod.ir Iran's Aviation Industry - פורסם על ידי Press TV Iran Aerospace research and industries (בפרסית)
אבסולוטיזם נאור

אבסולוטיזם נאור או דספוטיזם נאור, הוא מושג הבא לתאר את פועלם של שליטים אבסולוטיים או עריצים שהושפעו מרעיונות הנאורות, תקופה היסטורית באירופה שנמשכה במאות ה-18 וה-19. המלכים והשליטים באותה תקופה האמינו בכך שטובת המדינה היא החשובה. הריבון (שליט) נועד לשרת את עמו ואל לו לשלול מאנשים את זכויותיהם בגלל אמונותיהם הדתיות. מלכים אלו שירתו את העם והגנו עליו, וטענו כי זכויותיהם שוות לאלו של התושבים. חסיד השיטה הזו היה וולטר, שהתכתב דרך קבע עם כמה שליטים של אותה תקופה. מלכים נאורים הבדילו את עצמם ממלכים מסורתיים בדרך שבה שלטו. הם אימצו את רעיונות הנאורות, ובעיקר את עקרון הרציונליזם, והשתמשו בהם בממלכתם. הם אפשרו סובלנות דתית, את חופש הדיבור והעיתונות ואת הזכות להחזיק ברכוש פרטי. רבים טיפחו את האומנויות, את המדעים ואת החינוך. מעל הכול, היה אסור להם להיות שרירותיים בחוקיהם והם היו חייבים לציית לחוקים ולאכוף אותם בצורה שווה על כל נתיניהם. אמונותיהם בקשר לכוחם המלוכני היו דומות לאלו של המלכים האבסולוטיים, וגם הם האמינו שלהם זכות השלטון מבטן ולידה. ההבדל בין שליט אבסולוטי לשליט אבסולוטי נאור התבסס על מידת האימוץ של רעיונות הנאורות. למשל, הקיסר יוזף השני אימץ לחלוטין את רעיון האמנה החברתית. לעומתו, יקטרינה הגדולה דחתה לחלוטין רעיון זה, אך אימצה רעיונות רבים אחרים מהנאורות, כמו להיות הפטרונית הגדולה של האומנויות ברוסיה. שליטים אלו ניסו לשפר את חיי נתיניהם כדי לחזק את כוחם שלהם. למשל, את הצמיתות באירופה ביטלו שליטים נאורים. יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תמצת את רוח האבסולוטיזם הנאור באומרו: "הכל למען העם, אך דבר לא על ידי העם". יהודים שהיו נתיניהם של השליטים הנאורים זכו לשוויון זכויות, ביטול מיסים מפלים, והשליטים עודדו אותם לרכוש השכלה כללית וללמוד מקצוע פרודוקטיבי. פרידריך השני "פרידריך הגדול", פרוסיה (1740–1786) מריה תרזה, אוסטריה (1740–1780); מעמדה כשליטה נאורה נתון לוויכוח קרלוס השלישי, ספרד (1759–1788) יקטרינה הגדולה, רוסיה (1762–1796) יוזף השני, האימפריה הרומית הקדושה (1765–1790) גוסטב השלישי, שוודיה (1771–1792) לאופולד השני, טוסקנה/האימפריה הרומית הקדושה (1765–1790, 1790–1792) נפוליאון הראשון, צרפת (1804–1815) וילם הראשון, הולנד (1815–1840) המרקיז מפומבל, ראש ממשלת פורטוגל (1750–1777) דיקטטור נאור אבסולוטיזם נאור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Joseph II: The long-awaited son, habsburger
לואיס סטראוס

לואיס ליכטנשטיין סטראוס (באנגלית: Lewis Lichtenstein Strauss; מבוטא סטרוס [strɔːz] ‏31 בינואר 1896 – 21 בינואר 1974) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי אמריקאי. איש ממשל אייזנהאואר וחבר הקבינט שלו. יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ומהדמויות המרכזיות בפיתוח תחום האנרגיה הגרעינית לצורכי שלום, והנשק הגרעיני של ארצות הברית. סטראוס היה הכח המניע העיקרי שהוביל את החלטת מחלקת האבטחה של הוועדה לאנרגיה אטומית ב-1954 לבטל את סיווגו הביטחוני של רוברט אופנהיימר. ב-14 ביולי 1958 העניק לו דווייט אייזנהאואר את מדליית החירות הנשיאותית. ב-1958 סירב להצעת הנשיא אייזנהאואר להגיש לאישור מחודש את מינויו כיו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, מחשש שהאישרור יוכשל בידי הדמוקרטים. במקום זאת מינה אותו אייזנהאואר בנובמבר 1958 למזכיר המסחר כממלא-מקום. ביוני 1959 ניסה הנשיא אייזנהאואר למנות את סטראוס למזכיר המסחר כמינוי רשמי, אך הדמוקרטים בסנאט הכשילו את המינוי, וברוב של 49 מול 46 הוחלט שלא לאשר את המינוי. הייתה זו הפעם השמינית בתולדות ארצות הברית, בה נבחר מטעם הקבינט לא זכה לאישור הסנאט למינויו. יש המעריכים שסטראוס לא התאושש עד מותו ממכה פוליטית זו. הוא נפטר ב-21 בינואר 1974 בווירג'יניה, ארצות הברית. בשנת 2023, הופיעה דמותו של סטראוס בסרטו של כריסטופר נולאן "אופנהיימר", והוא גולם על ידי רוברט דאוני ג'וניור. מדיה וקבצים בנושא לואיס סטראוס בוויקישיתוף ביבליוגרפיה מוערת על לואיס סטראוס, באתר הספרייה הדיגיטלית לסוגיות הגרעין (אנ') (באנגלית) לואיס סטראוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) לואיס סטראוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוצ'קיב

אוצ'קיב (באוקראינית: Очаків) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה. אוצ'קיב הוקמה ב-1492 על ידי חאן מחצי האי קרים במקום שבו עמד פעם מבצר ליטאי שהוקם ב-1415. ב-1493 היישוב נכבש על ידי הקוזאקים. ב-1526 אוצ'קיב עברה לידיה של האימפריה העות'מאנית. ב-1737 הרוסים כבשו את אוצ'קיב, אך שנה מאוחר יותר היא חזרה לידיהם של העות'מאנים. ב-1788 הרוסים שוב השתלטו שוב על העיר. ב-1855 העיר נכבשה על ידי כוחות משותפים של בריטים וצרפתים בזמן מלחמת קרים, אך תוך זמן קצר הוחזרה לאימפריה הרוסית. העיר נכבשה ב-21 באוגוסט 1941 על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-30 במרץ 1944. מדיה וקבצים בנושא אוצ'קיב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוצ'קיב מנהלת הסטטיסטיקה של מחוז מיקולייב
חצוצרה (איבר)

החצוצרות הן שתי צינוריות דקות המחברות בין השחלות לרחם אצל נקבות היונקים. ישנן שתי חצוצרות, המחוברות כל אחת לצד שונה של החלק העליון של הרחם מצד אחד, ומול שחלה מהצד השני. החצוצרות אינן מחוברות באופן ישיר אל השחלות אלא נפתחות לעבר השקע הצפקי. אצל נשים, אורכן של החצוצרות נע בין 7 ל-14 ס"מ. כאשר מתפתחת ביצית בשחלה, היא נעטפת בשקיק המכונה "זקיק שחלתי". כשהביצית מוכנה, נקרעים קיר השחלה והזקיק, והיא משתחררת לעבר החצוצרה, בתוכה היא עושה את דרכה לעבר הרחם, כשהביצית נדחפת בעזרת תנועות הריסים שבתוך הציפוי הפנימי של החצוצרות. המסע אל הרחם אורך מספר שעות עד מספר ימים. אם הביצית מופרית בעת שהיא בתוך החצוצרה, אז בדרך כלל היא משתרשת ברירית הרחם כאשר תא זה מגיע אל הרירית, מה שמסמן את תחילתו של היריון. לעיתים קורה שהביצית המופרית משתרשת בחצוצרה ולא ברחם, ואז נוצר היריון חוץ-רחמי. החצוצרות אינן הומולוגיות לצינור הזרע או לכל חלק אחר בגוף הזכר. לעוברים יש שני זוגות של פתחים ליציאת תאי רבייה מהגוף. זוג אחד מתפתח אצל נקבות לחצוצרות, רחם ונרתיק, בעוד הזוג השני מתפתח אצל זכרים ליותרת האשך וצינור הזרע. בדרך כלל אחד מזוגות הפתחים יתפתח בעוד השני יתמוסס וייעלם עוד בעת שהיית העובר ברחם. בלועזית מכונות החצוצרות Fallopian tubes על שם האנטומיסט האיטלקי גבריאלה פלופיו, בן המאה ה-16, שגילה אותן. כריתת חצוצרות מניעתית מדיה וקבצים בנושא חצוצרה בוויקישיתוף חצוצרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברהם מלמד (חבר הכנסת)

אברהם מלמד (7 באוקטובר 1921 – 12 בדצמבר 2005) היה פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפד"ל. מלמד נולד בעיר קובנה שבליטא ולמד בישיבת טלז. בשנות מלחמת העולם השנייה היה פעיל במחתרת הציונית בגטו קובנה, ובתום המלחמה עסק בהעלאת פליטי השואה ארצה. עלה לישראל ב-1948 ושירת בחטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות. היה ממייסדי המושב השיתופי ניר עציון, שם גם נקבר. למד משפטים וכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. הוא היה ממקימי התנועה הדתית הפועל המזרחי. נחשב ליוֹנִי בהשקפותיו המדיניות. יחד עם רפאל בן-נתן, מזכ"ל המפד"ל, בנה ושמר את הקשר בין המפד"ל לתנועת העבודה. היה מראשי סיעת "למפנה" במפד"ל. בשנים 1969–1984 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפד"ל מהכנסת השביעית ועד הכנסת העשירית. בכנסת היה חבר בוועדת הכספים, ועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט והוועדה לענייני ביקורת המדינה. בין תפקידיו: המבקר הכללי של ועידת התביעות העולמית, יו"ר מועצת המנהלים של חברת דובק, חבר מועצת יד ושם. בתפקידו הציבורי האחרון היה ממלא-מקום יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן. אלמנתו יעל טאוב היא אמנית ילידת צרפת. אברהם מלמד הוא היוזם הראשון של 10 הצעות חוק פרטיות שנכנסו לספר החוקים. אברהם מלמד, באתר הכנסת אברהם מלמד, באתר כנסת פתוחה אברהם מלמד, באתר הפלמ"ח יצחק לאור, ריאיון עם ח"כ אברהם מלמד, עתה, 1, נובמבר 1977 אבי בטלהיים, אברה'מלה מלמד, מעריב, 13 בינואר 1984, המשך, המשך מת הח"כ לשעבר אברהם מלמד, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2005 הצעות חוק פרטיות של ח"כ אברהם מלמד, באתר מאגר החקיקה הלאומי
בוב קייסי

רוברט פטריק "בוב" קייסי, הבן (באנגלית: .Robert Patrick "Bob" Casey, Jr; נולד ב-13 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת פנסילבניה, מאז שנת 2007. קודם לכן כיהן כשר האוצר של פנסילבניה תחת מושל המדינה. הוא משפטן במקצועו. קייסי נולד בסקרנטון, פנסילבניה, למשפחה ממוצא אירי בת 8 ילדים. אביו הוא בוב קייסי האב, מושל פנסילבניה בשנים 1995-1987. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1978 ולאחר מכן למד ב-"Holy Cross" שבווסטר, מסצ'וסטס ב-1982. הוא סיים עם תואר במשפטים מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה הממוקמת בוושינגטון הבירה בשנת 1988. בזמן לימודיו שירת קייסי בארגון התנדבותי שעזר לאוכלוסיות חלשות וכן אימן כדורסל בבית ספר בפילדלפיה. בשנים 1991–1996 עבד כעורך דין בשוק הפרטי. בשנת 1996 נבחר למשרת המבקר הכללי של מדינת פנסילבניה. הוא נבחר בשנית ב-2000. בשנת 2002 שאף ללכת בעקבותיו של אביו, ולרוץ למשרת המושל, אלא שהוא הובס בפריימריז הדמוקרטים בידי מי שעתיד לכהן כמושל, אד רנדל. לאחר שהוגבל חוקית מלרוץ לכהונה שלישית כמבקר המדינה, נבחר ב-2004 למשרת שר האוצר של פנסילבניה. לאחר שזכה לדחיפה מטעם הסנאטורים הדמוקרטים צ'אק שומר, אז יו"ר ועד הקמפיין הדמוקרטי לסנאט, והארי ריד, מנהיג המיעוט, הכריז במרץ 2005 כי הוא יתמודד לסנאט בבחירות בשנת 2006. בבחירות אלו ניצב מול הסנאטור המכהן, הרפובליקני ריק סנטורום. קייסי הביס את סנטורום ברוב של 58.6% ממניין הקולות, בפער של 18% מיריבו, ונבחר לסנאט. הפרש הקולות בניצחונו של קייסי היה הגבוה ביותר של מועמד דמוקרטי לסנאט בפנסילבניה. בשנת 2012 נבחר לכהונה שנייה, ובשנת 2018 נבחר לכהונה שלישית. קייסי קתולי באמונתו. הוא נשוי ואב לארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא בוב קייסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוב קייסי (באנגלית) בוב קייסי, ברשת החברתית פייסבוק בוב קייסי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוב קייסי, ברשת החברתית אינסטגרם בוב קייסי, ברשת החברתית טיקטוק בוב קייסי, סרטונים בערוץ היוטיוב בוב קייסי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בוב קייסי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "The Times-Tribune – Casey dominated like no one before". Thetimes-tribune.com. נבדק ב-20 בספטמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה)
רשימת שימור

רשימת שימור היא רשימה בה נכללים ניירות-ערך של החברות אשר אינן עומדות בכללי השימור של הבורסה לניירות ערך בתל אביב. כללי השימור הם דרישות מינימליות המחייבות חברה ציבורית לעמוד בהן, כתנאי להמשך רישום החברה בבורסה. מטרתם של כללי השימור הוא לעודד את החברות להגדיל ולשמר את ההון העצמי שלהן ואת פיזור מניותיהן בקרב ציבור המשקיעים. אי עמידה באחת מהדרישות הכמותיות למשל, מהווה עילה להעברת נייר הערך לרשימת השימור, ועשויה בשלב מתקדם יותר, אף להביא למחיקתו מהמסחר בבורסה. כללים מסוג זה מקובלים בבורסות רבות בעולם, והונהגו בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 1998. ניירות ערך אשר נכללים ברשימת השימור מסומנים על ידי הוספת האות "ש" לשם החברה ולשם נייר הערך. כאשר החברה מוסרת הודעה, מתווספת המילה "בשימור" לשם החברה. בנוסף, ניירות ערך המצויים ברשימת השימור נסחרים במסחר רב צדדי פעמיים ביום: בתחילת יום המסחר (שלב הפתיחה) ובסיום יום המסחר (שלב הנעילה) ואינם נסחרים במסחר הדו צדדי הרציף. רשימת ניירות הערך שברשימת השימור מתפרסמת באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב. תקנון הבורסה קובע את כללי השימור. על פי כללים אלו, כל סוגי המניות של חברה רשומה, נדרשים לעמוד בשני התנאים הבאים: שווי החזקות הציבור לא יפחת מ-5 מיליון שקלים. שיעור החזקות הציבור לא יפחת מ-15% מהון המניות. במקרים שבהם שווי החזקות הציבור במניות עולה על 15 מיליון שקלים, אין צורך לעמוד בדרישה לשיעור החזקות הציבור מעל ל-15%. ההון העצמי לא יפחת בכל עת מ-2 מיליון שקלים, בהתאם לארבעת הדוחות האחרונים שפורסמו על ידי החברה. במקרים בהם שווי החזקות הציבור בחברה עולה על 24 מיליון שקלים, אין צורך לעמוד בדרישה להון עצמי מינימלי. במידה והחברה מעוניינת לחזור לרשימה הרגילה, בבחינת חידוש מסחר, הרי שעליה לעמוד בתנאים כמותיים גבוהים יותר מאלה שנקבעו כתנאי להעברתה לרשימת השימור. על מנת להימחק מרשימת השימור, חברה יכולה לחזור ולחדש את המסחר שלה בבורסה, על ידי עמידתה בתנאים כמותיים גבוהים. לחלופין, החברה תימחק כליל מרשימת המסחר בבורסה בשני מקרים: אם החברה אינה עומדת ב"כללי השימור" (שהם כללים הדומים לכללים החלים על חברות אחרות הנסחרות בבורסה, רק מקלים יותר). אם חלפו 48 חודשים מאז הרישום ברשימת השימור, יימחקו ניירות הערך מהמסחר בבורסה. תקנון הבורסה לניירות ערך, חלק רביעי, מדריך לחברות, הפסקת מסחר וכללי השימור רשימת ניירות הערך
סילק (קומיקס)

סילק (באנגלית: Silk, משי) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man Vol.3 #1 מיוני 2014, ונוצרה בידי הכותב דן סלוט והמאייר אומברטו ראמוס. סילק היא האלטר-אגו של סינדי מון, תלמידה שננשכה גם היא בידי העכביש הרדיואקטיבי שנשך את פיטר פארקר/ספיידרמן. היא הוכרחה להצטרף לטיול בו העכביש הופיע בעקבות סירובה להתמקד בלימודיה, על מנת להמשיך לשחק בנבחרת ההוקי קרח יחד עם חברה הקטור. כאשר העכביש נשך את פארקר בידו, הוא נפל ונשך את סינדי בקרסולה. היא גילתה את כוחותיה כאשר הדביקה בטעות את הוריה בקורי-עכביש, ונלקחה משם בידי אדם בשם אזקיאל סימס. הוא אימן אותה בשימוש בכוחותיה, עד שהבין כי טורף טוטמי-העכביש מורלון צד אחריה. הוא נעל אותה בבונקר מוגן מתחת למגדל סימס, אותו מורלון אינו מסוגל לאתר, ושם נשארה שלוש-עשרה שנים. הבונקר היה מלא באוכל, ספרים וקלטות מהעולם החיצון, ולמרות שידעה את קוד היציאה, סינדי נשארה בבונקר בידיעת ההשלכות. כאשר הצופה נרצח באירועי "החטא הקדמון", הנבל "גלגל-העין" גרם למעין פיצוץ באמצעות אחת מעיני הצופה, שגרם למושפעים לחוות את סודותיהם העמוקים והנשכחים ביותר, או לחוות כאלו הקשורים אליהם. פארקר גילה על קיומה של סינדי בעקבות הפיצוץ, וכשהלך להוציאה מהבונקר, נתקל בסירוב בגלל הסכנה הצפויה ממורלון. כאשר גילה לה שמורלון נהרג, סינדי יצאה מהבונקר והחלה לחפש את משפחתה. כשגילתה שהם עברו דירה, פארקר הבטיח לה למצוא אותם, אך הם התעמתו כאשר הוא גילה לה שמורלון נהרג פעמיים לפני כן וחזר לחיים כל פעם. הקרב הסתיים כאשר הם התנשקו והחלו במערכת יחסים רומנטית בגלל טבעם המשותף, והם נלחמו ביחד נגד החתולה השחורה ואלקטרו. מאוחר יותר שב מורלון, והחל במסע ציד המוני של כל טוטמי-העכביש ברחבי המולטי-יקום. סינדי הייתה חלק חשוב בציד זה, והצטרפה לצבא העכבישים של ספיידר-UK לצד ספיידרמן 2099, ספיידרוומן וספיידר-גירל. מתברר שהיא טוטמית של ישות עכביש חזקה בשם "הכלה", ובכך משכה את תשומת לבם של מורלון ומשפחתו, היורשים. לאחר מותם של טוטמים רבים, צבא העכבישים הביס את היורשים, שנכלאו בבונקר מגדל סימס מארץ-3145. כל העכבישים חזרו לעולמם, פרט לספיידר-UK וספיידר-גירל, וסינדי חזרה לחייה הנורמליים. היא החלה להילחם בפשע תוך כדי חקירת מיקום משפחתה, ונפגשה עם הקטור המאורס. את דמותה של סינדי מון בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף" גילמה השחקנית טיפאני אספנסן. מדיה וקבצים בנושא סילק בוויקישיתוף דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס
דויד קלמן

דויד קלמן (בהונגרית: Dávid Kelemen; נולד ב-24 במאי 1992) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מיירקוראה קיוק. קלמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הילדים של בקשצ'בה, ובגיל 14 עבר למחלקת הנוער של מ.ט.ק. בודפשט. ב-30 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול אויפשט במסגרת הגביע ההונגרי. בעונת 2010/2011 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, ואת הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההונגרית ערך ב-27 באוגוסט 2010, בניצחון 0–1 על אויפשט. ב-25 במאי 2015 הגיע קלמן לישראל והוחתם בהפועל תל אביב, אך לאחר שזו לא הצליחה להשאילו לקבוצה אחרת הוא שוחרר מהמועדון. קלמן חזר להונגריה וכעבור כמה חודשים חתם בפקשי. בעונת 2016/2017 הושאל לקבוצת בקשצ'בה, וביולי 2017 חתם בקבוצת נירג'האזה ספרטק. בקיץ 2018 חזר לקדנציה שנייה בפקשי, אך כעבור זמן קצר הושאל לואשאש. ב-12 באוגוסט 2020, קלמן הושאל לסומבטהיי האלאדאש. ב-30 בספטמבר 2020, קלמן הושאל למיירקוראה קיוק מהליגה הרומנית השנייה. קלמן שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של הונגריה בשנים 2008–2015. הוא אף שימש כקפטן הנבחרת הצעירה. דויד קלמן, באתר Transfermarkt דויד קלמן, באתר Soccerway דויד קלמן, באתר FootballDatabase.eu שירי אלג'ם, ‏זר ראשון להפועל תל אביב: דויד קלמן חתם לעונה אחת, באתר ערוץ הספורט, 25 במאי 2015 קלמן: לא קיבלתי הזדמנות, בהפועל לא ספרו אותי, באתר ONE‏, 30 בספטמבר 2015
בית נמרה

בֵּית נִמְרָה (גם: נִמְרָה) הייתה עיר מקראית בעבר הירדן, בנחלת שבט גד. העיר נזכרת לראשונה בספר במדבר, בתיאור ערי המבצר שבנו בני שבט גד: ”וַיִּבְנוּ בְנֵי גָד אֶת דִּיבֹן וְאֶת עֲטָרֹת וְאֵת עֲרֹעֵר וְאֶת עַטְרֹת שׁוֹפָן וְאֶת יַעְזֵר וְיָגְבְּהָה וְאֶת בֵּית נִמְרָה וְאֶת בֵּית הָרָן עָרֵי מִבְצָר וְגִדְרֹת צֹאן”. העיר נזכרת בספר יהושע, בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן: ”וּבָעֵמֶק בֵּית הָרָם וּבֵית נִמְרָה וְסֻכּוֹת וְצָפוֹן”. העיר נזכרת גם במקורות חז"ל, כעיר שהתקיימה בתקופת בית שני, אשר שמה השתנה ל"בית נמרון". אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי בתקופתו עוד היה המקום מיושב, ושכן חמישה מילים מצפון לבית הרם. לפי הסברה, שמה של העיר הקדומה השתמר בשם התל "תל נמרין", כשמונה ק"מ מזרחית לנהר הירדן, ובשם הנחל העובר לצדו "ואדי נמרין". מהממצא הארכאולוגי עולה כי בתל נמרין התקיים יישוב בתקופה הרומית בעיקר, כאשר בית נמרה המקראית שכנה כנראה ב"תל בליבל" הסמוך אליו, לאור השרידים שנמצאו בתל זה מהתקופה הישראלית. ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוקים ל"ד–ל"ו; וכן ספר במדבר, פרק ל"ב, פסוק ג'. ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק כ"ז. תוספתא, מסכת שביעית, ז, ט; תוספתא, מסכת בכורות, רפ"ז; תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, פרק ח', הלכה ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, פרק ט', הלכה ב'. אונומסטיקון 44 שורה 16, 48 שורה 16. אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', 91. ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית ספר לאחיות סיעודיות

בית הספר הראשון לאחיות סיעודיות היה בית ספר ללימוד עזרה סיעודית, שנפתח בשנת 1923 בוורשה בירת פולין. המוסד הוקם על ידי עמליה גרינוולד אחות מוסמכת אמריקאית. לפני מלחמת העולם השנייה סיימו את בית הספר 23 מחזורים, כשבכל מחזור היו בין 250 תלמידות ל-300 תלמידות. בתחילה, מיקומו של בית הספר היה ליד בית החולים צ'יסטה, כדי למלא את המחסור באחיות בבית החולים. בתחילת המלחמה, עברו מספר רב של אחיות אל רוסיה הסובייטית, שם הן הצטרפו אל הצלב האדום. שם נודע שמן בתור אחיות חרוצות ומוכשרות, אשר מסכנות את חייהן לטובת אלו הזקוקים לעזרה. לובה ביליצקה בלום, סיימה את בית ספר לאחיות יהודיות בהצטיינות במחזור הראשון. בתום לימודיה נשלחה לצרפת ללמוד את התפקיד אחות סוציאלית. עם חזרתה לפולין מונתה לתפקיד סגנית מנהלת. המנהלת הייתה עמליה גרינוולד, אחות אמריקאית. בפרוץ המלחמה עמליה גרינוולד שהתה בארצות הברית. בלום ביליצקה נותרה אחראית וניהלה את בית הספר. עם הקמת הגטו בית הספר הועבר אל תוך גטו ורשה. היה זה המוסד החינוכי היחיד שפעל בתוך הגטו באישורם של הגרמנים. הוא פעל מתוך הגטו בין 1941–1943. לובה הייתה אחות סיעודית ואשתו של אברהם בלום, פעיל הבונד ולימים ממורדי גטו ורשה שנספה במרד. לאחר שנכבשה וורשה על ידי הנאצים ועת חיסולו של "הגטו הקטן", הועבר בית הספר לאחיות לתוך גטו ורשה, שם התקבל על ידי בלום אישור רשמי מן השלטונות הנאצים להמשיך ולהפעיל את בית הספר. במקביל ללימודים, עבדו תלמידות בית הספר בבית החולים אשר היה בגטו. בלום אף הצליחה להציל 20 תלמידות בזמן האקציה הגדולה של קיץ 1942. כאשר היה צורך להחליט מי יישלח למחנות הריכוז בחנה בלום את האחיות וחמש המצטיינות זכו ל"מספרי חיים" שהצילו את חייהן. בבוקר ה-18 בינואר 1943 נכנסו הנאצים לבית החולים בגטו ורשה שם רצחו את החולים, האחיות והרופאים. מעט חולים ואחיות וביניהן בלום ומשפחתה ניצלו מן הטבח. בית הספר היהודי לאחיות ברחוב מאריאנסקה 1 באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית) עת לרפוא (קהלת ג', ג') - סיפורו של בית הילדים באוטבוצק, פולין, באתר יד ושם אמי, לובה בלום-ביליצקה, באתר ארגון יוצאי ורשה בישראל מרים עופר, רפואה יהודית בגטו: נר בימי האפלה, באתר טיים אאוט רוני לינדר-גנץ, "חלוק לבן בגטו": הסיפור המדהים על המרד הרפואי של היהודים בגטו ורשה, באתר TheMarker‏, 16 באפריל 2015 דן אבן, אתיקה רפואית במחנות, באתר הארץ, 1 במאי 2011 יובל ה-40 לבית-הספר לאחיות יהודיות בוורשא לא נחוג, באתר של נח זבולוני לובה בלום-ביליצקה, באתר ארגון יוצאי ורשה בישראל