קטניות

קִטְנִיּוֹת (שם מדעי: Fabaceae,שם נרדף: Leguminosae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים הנמנית עם סדרת הקטניתאים (Fabales). משפחה זו היא השלישית בגודלה במספר המינים בעולם הצמחים וכוללת 777 סוגים ו-23,945 מינים של עשבים חד-שנתיים ורב-שנתיים, מטפסים, בני-שיח, שיחים ועצים הנפוצים בכל רחבי העולם. משפחה זו מתאפיינת בפרי מסוג תרמיל ובעלים מורכבים בעלי פטוטרות. מיני הקטניות מהווים חלק מרכזי בתזונת האדם והבהמה בשל הזרעים העשירים בחלבונים, פחמימות, סיבים וויטמינים מקבוצת B. מינים נפוצים המשמשים למזון אדם כוללים אפונה, עדשים וחִמצה, בעוד למספוא לבהמות משמשים צמחים כמו בקיה, תורמוס וחרוב. תכונה ייחודית של הקטניות היא יכולתן לקבע חנקן אטמוספירי באמצעות חיידקים סימביוטיים מסוג ריזוביום (Rhizobia) החיים בפקעיות על שורשיהן. יכולת זו משפרת את פוריות הקרקע ויש לה חשיבות רבה באקולוגיה ובחקלאות. המאפיין העיקרי של משפחת הקטניות הוא הפרי מסוג תרמיל, שמוצאו משחלה עילית בעלת עלה שחלה יחיד. התרמיל הוא פרי יבש הנפתח לאורך שני תפרים - תפר הבטן ותפר הגב - לשחרור הזרעים. לפרחי הקטניות מגוון צורות, אך הם בדרך כלל פנטמריים, כלומר חלקי הפרח מסודרים בקבוצות של חמש: חמישה עלי גביע, חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים או כפולות של חמש. עם זאת, במינים מסוימים יש סטיות ממבנה זה. הלוואים, שהם עלים קטנים המצויים בבסיס הפטוטרת, קיימים בדרך כלל ברוב המינים. ברוב המקרים, בסיס הפטוטרת מעובה במידת מה. מאפיין נוסף הוא עלים מורכבים בעלי פטוטרות. (עלה מורכב מעלעלים או מאונות שכל אחד מהם בעל יכולת הינתקות מן העלה או מציר העלה). לקטניות תכונה ייחודית של קיבוע חנקן אטמוספירי, בעזרת חיידקים סימביוטיים המכונים ריזוביום (rhizobia), החיים בפקעיות על שורשיהן. לתכונה זו חשיבות רבה באקולוגיה ובחקלאות, משום שהיא מאפשרת את העשרת הקרקע בחומרי הזנה לאחר שנצרכו על ידי גידולים חקלאיים או בעקבות הפרעות כגון שרפה. בנוסף תכונה זו גורמת גם לתכולת חלבון גבוהה יותר בקטניות, בהשוואה לצמחים אחרים. השימוש במיני הקטניות נפוץ בכל התרבויות כגידולי תרבות בעלי חשיבות רבה לאדם, הן כמזון לבני אדם והן כצמחי מספוא לבהמות, בשל הזרעים העשירים בחלבונים ובערכים תזונתיים נוספים. הזרעים של הקטניות מהווים מרכיב חשוב במאכל האדם, והם בעלי ערך תזונתי רב הכולל חלבונים, פחמימות, סיבים וויטמינים שונים מקבוצת B. מינים המשמשים למזון אדם, המתייחדים בזרעים עתירי חלבון, הם אפונה, עדשים וחִמצה. למזון לבהמות משמשים צמחים כמו בקיה, תורמוס, חרוב וצחר כחלחל, שגם הם מתאפיינים בזרעים עשירים בחלבונים. מִשְׁפַּחַת הַקִּטְנִיּוֹת כוללת שלוש תת-משפחות: קסאלפיניים (Caesalpiniaceae) - קבוצה פאראפילטית, הקדומה מבין תתי-המשפחות מימוסיים, שיטיים (Mimosaceae) - קבוצה מונופילטית, התפתחה מהקסאלפיניים פרפרניים (Papilionaceae) - קבוצה מונופילטית, התפתחה מהקסאלפיניים בעבר, לפני שנת 2009, כל אחת משלושת תת-משפחות המצוינות למעלה נחשבה למשפחה שעמדה בפני עצמה. בשנת 2009 פורסמה רשימה של סדרות ומשפחות של צמחים מכוסי הזרע (Angiosperms) המכונה APG III. ברשימה זו בוטלו שלושת המשפחות ואוחדו עם משפחת הקטניות. איחוד זה אושרר ברשימה APG IV לפי המידע הסיסטמטי, הפילוגנטי והאבולוציוני שעמד לרשות קבוצת הטקסונומיים המכונה APG) Group Phylogeny Angiosperm) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מינים נפוצים: אפונה, עדשים, אגוז אדמה, שעועית, חומוס, פול, פולי סויה, תורמוס, בקיה, אספסת, מש ואזוקי. בדומה למקומות רבים אחרים בעולם, לקטניות מקום חשוב בצמחיית הבר של ארץ ישראל. מבחינה מספרית, כ-327 מינים של קטניות צומחים בר בישראל וסביבתה, ומבחינה איכותית, כמה מהמינים שולטים בבית הגידול שלהם ומאפיינים אותם, כגון: שיטה סלילנית - מאפיינת ערוצים בנגב ומדבר יהודה חרוב מצוי - עץ בולט המצוי במישור החוף והשפלה, ואף שתול כעץ תרבות ונוי בערים דוגמת ירושלים. קידה שעירה - מין נפוץ האופייני לחבל הים-תיכוני. חלק ממיני הקטניות בארץ הם בלעדיים (אנדמיים) לארץ ישראל, כדוגמת תלתן דגול (Trifolium purpureum), וחלקם עצי נוי גרים ואף פולשים כדוגמת: צחר כחלחל, קליאנדרה קליפורנית ושיטה כחלחלה. במסעדות מזרחיות נהוג להשרות קטניות כגון חומוס ופול במהלך הלילה עד לבישולם ביום המחרת. השריית קטניות במים לפני הבישול היא נוהג נפוץ בתרבויות רבות, כולל בישול ביתי ומסעדות. נהוג להשרות קטניות כמו חומוס ופול במהלך הלילה עד לבישולם ביום המחרת. ההשריה מספקת מספר תועלות: קיצור זמן הבישול (מסייע בחיסכון באנרגיה של חשמל וגז). כאשר הקטנית צריכה להתבשל עם מזון אחר שזמן בישולו קצר יותר, ובישול מושלם של שניהם יחדיו יפריע לכך. ריכוך הקטניות; רוב הקטניות קשות לעיכול ועלולות לגרום לגזים. עם זאת, השריית הקטנית כמה שעות קודם הבישול מסייעת לפירוק של מולקולות גורמות-גז הנמצאות בהן, מרככת את הקטניות ומקלה על העיכול. השריה במים עם מעט סודה לשתייה מזרזת את התהליך ומשפרת את ריכוך הקטניות. סיבה בריאותית: ריכוך באמצעות השריה המביא לקיצור זמן הבישול יכול לסייע לשמירה על הערך התזונתי הטבעי של הקטניות[דרוש מקור]. ערך מורחב – איסור אכילת קטניות בפסח בתקופת חג הפסח נוהגים האשכנזים וחלק מבני עדות נוספות שלא לאכול קטניות. ההגדרות של קטניות במנהג זה שונות מההגדרות המקובלות במדע, מפני שחלק מהטעמים לאיסור זה הוא הדמיון של הקטניות לחמשת מיני דגן והחשש לעירוב ביניהם, ולכן נאסרו תבלינים וזרעים רבים (על אף שאינם נכללים בהגדרה הבוטנית של קטניות). דוגמה לכך הוא האורז הכלול במנהג הקטניות, אך אינו נכלל בהגדרה הבוטנית שלהן. קטניות בארץ ישראל בתקופת הברזל קטניות, באתר ITIS (באנגלית) קטניות, באתר NCBI (באנגלית) קטניות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קטניות, באתר Tropicos (באנגלית) קטניות, באתר GBIF (באנגלית) קטניות, באתר IPNI (באנגלית) קטניות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אורית אופיר, מונעות סרטן, סוכרת ומחלות לב: מה הסוד של הקטניות, באתר ynet, 10 בפברואר 2016 WFO: World Flora Online. Published on the Internet, .Fabaceae Juss, ‏2022