laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטרוק

האם התכוונתם ל... סטרוּק: אורית סטרוק – חברת הכנסת מטעם מפלגת האיחוד הלאומי בסיעת הציונות הדתית וולודימיר סטרוק – פוליטיקאי אוקראיני סטרוֹק: אוסקר סטרוק – מלחין ופסנתרן יהודי לטבי שבץ מוחי (Stroke)
רכס אפרלי

רכס אפרלי או מצוק אפרלי (באנגלית: Epperly Ridge) הוא רכס מצוקים, ברכס סנטינל, שבהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. אורכו של הרכס 7.4 קילומטרים. הרכס משתרע לכיוון צפון-מזרח החל מהר אפרלי. שיא גובהו של הרכס 2,603 מטרים מעל פני הים. שמו של ההר ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הרכס נקרא על שמו של הר אפרלי. הר אפרלי נקרא על שם הר הזה נקרא על שמו של לוטננט רוברט מ. אפרלי (Robert M. Epperly), ששירת בצי ארצות הברית כטייס בטיסות סיור, באנטארקטיקה, במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית (בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958). רכס אפרלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס אפרלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור רכס אפרלי מידע גאוגרפי והיסטורי מידע על גובה ההר מידע על מקור השם של רכס אפרלי
זמן תל אביב

זמן תל אביב הוא מקומון היוצא אחת לשבוע ביום שישי, כנספח לעיתון מעריב, ומופץ בעיר תל אביב-יפו. כעיתון המיועד לקהל המקומי. הוא עוסק בתחומים שאינם זוכים לכיסוי, ובעיקר בנושאים הנוגעים לאותה העיר. ב-1992 רכשה משפחת נמרודי את עיתון מעריב, ובמשך שלוש שנים העורך הראשי היה המו"ל, עופר נמרודי. כתוצאה מכך, החלה קבוצת מעריב להוציא לאור מקומונים רבים. "זמן תל אביב" יצא לאור בשנות ה-90 על ידי קבוצת מעריב ביחד עם מקומונים נוספים שיצאו לאור מאוחר יותר. המקומון מסקר חדשות בנושא העיר תל אביב, תרבות, ספורט, בידור ורכילות מקומית. יש גרסה נוספת למקומון אשר נקרא "זמן רמת גן". אך גרסתו זו פחות הצליחה להתפרסם ברחובות ישראל. עיתונאים בולטים שכתבו בעיתון הם חגי מטר, גיא מרוז, רוביק רוזנטל וחגי לוי. לאחר מכן, העיתונים עברו לתקשורת מרכזית יותר. ב-23 באפריל 2013, עורכי-הדין איתמר נצר וגיא גרשון טענו כי הנהלת "מעריב" שקלה לסגור את המקומון "זמן תל אביב" בשל הפסדיו ומותירה אותו בחיים משיקולי תדמית. חברי קבוצת מעריב טענו כי המקומון "לא רווחי". מסיבה זאת, הוחלט בתוך קבוצת מעריב לאחד את כל כוחות המקומונים. אתר מקומון זמן תל אביב הפסיק לעבוד במהלך השנים האחרונות, ונפתחו אתרים שונים עם שם זהה. הדמיון והשוני בין "זמן תל- אביב", ו"קול העיר", באתר ubank עיתון זמן תל אביב, באתר אקסיומה פרסום ואינטראקטיב דוד אברהם‏, היום שאחרי הזמן, באתר וואלה, 4 ביוני 2013 אורן פרסיקו, פעילות מפסידה, באתר העין השביעית, 23 באפריל 2013 nrgמקומי, באתר nrg חדשות תל אביב, באתר זמן תל אביב | Tel Aviv Times ראשי, באתר | תל אביב tlv-times
בלאמברג קפיטל

בלאמברג קפיטל (באנגלית: Blumberg Capital) היא קרן הון סיכון אמריקאית, המשקיעה בחברות הזנק בתחום הטכנולוגיה בשלבים מוקדמים של התפתחותן. הקרן נוסדה בשנת 1991 על ידי דייוויד בלאמברג. מטה הקרן שוכן בסן פרנסיסקו, ולה נציגויות בתל אביב-יפו, בניו יורק ובמיאמי. הקרן מתמחה בהשקעות בחברות בשלב הראשוני של גיוסי ההון שלהן (שלב הסיד וסבב A), בשיתוף פעולה עם אנג'לים וקרנות הון סיכון אחרות. השקעה ראשונית שגרתית של הקרן היא בין חצי מיליון לחמישה מיליון דולר. הקרן משקיעה בחברות הזנק בצפון אמריקה, באירופה ובישראל. במרץ 2017 השלימה בלאמברג קפיטל את גיוס הקרן הרביעית שלה, בסך 200 מיליון דולר. בספטמבר 2021 השלימה בלאמברג קפיטל את גיוס הקרן החמישית שלה, בסך 225 מיליון דולר, מה שהביא את כלל ההון שגייסה ליותר מ-750 מיליון דולר. השקעותיה בישראל כוללות את החברות צ'ק פוינט, דיפ אינסטינקט (אנ'), DSPG, קרדורקס, Yotpo, אייפסטר ועוד. מנהלת פעילות הקרן בישראל היא יודפת הראל בוכריס. אתר האינטרנט הרשמי של בלאמברג קפיטל בלאמברג קפיטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בלאמברג קפיטל, ברשת החברתית LinkedIn רונה חזקיה, ‏”רוב היזמים לא מקדישים מספיק תשומת לב לניתוח השוק בו הם פועלים”, באתר Geektime‏, 1 בפברואר 2020 הגר רבט, קרן ההון סיכון בלאמברג גייסה קרן רביעית של 200 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 12 במרץ 2017 הגר רבט, בלאמברג קפיטל גייסה קרן חמישית ב-225 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2021 טל שחף, ‏קרן ההון סיכון Blumberg Capital מתרחבת, ויש זווית ישראלית, באתר גלובס, 21 בספטמבר 2018
טום ריס האריס

טום ריס האריס (באנגלית: Tom Rhys Harries; נולד ב-8 באוקטובר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וולשי. טום ריס האריס נולד בקארדיף, ויילס. אמו תסריטאית ואביו מורה. יש לו שתי אחיות. ריס האריס למד בקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה בקרדיף. הופעת הבכורה של ריס האריס הייתה בסרט הקולנוע "Hunky Dory". ריס האריס ערך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון וסט אנד בשנת 2013 במחזה Mojo של גא'ז באטרסוורת' לצד קולין מורגן, רופרט גרינט, ובן ווישו בתיאטרון הרולד פינטר. בשנים הבאות שיחק בתיאטרון, בסרטים קצרים והתארח במספר סדרות טלוויזיה. בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בלתי נשכח" ובסרט "תיכון סלוטרהאוס שולט". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "הג'נטלמנים" ובסדרת הטלוויזיה "15 ימים". בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "White Lines". בנובמבר אותה שנה פורסם כי ריס האריס לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Suspicion", סדרת מתח אמריקאית המבוססת על סדרת הטלוויזיה הישראלית "כפולים". טום ריס האריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טום ריס האריס, ברשת החברתית אינסטגרם טום ריס האריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום ריס האריס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טום ריס האריס, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Tom Rhys Harries plays Axel Collins in new Netflix series White Lines". capitalfm.com. 24 במרץ 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Alumni Newsletter Autumn 2020- RWCMD Honorary Associates 2020" (PDF). rwcmd.ac.uk. 2020. Kristen Tauer, WWD, WWD, ‏5 בינואר 2022 "Mojo with Rupert Grint, Colin Morgan, Ben Whishaw and Brendan Coyle extends two weeks". whatsonstage.com. נבדק ב-29 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Alice Broster, Who is Tom Rhys Harries? The '15 Days' Actor Is Starring In A Gripping New C5 Drama, Bustle, ‏1 באפריל 2019 Tom Rhys Harries Chats With Wonderland About His Role In Suspicion, Wonderland, ‏1 בינואר 2022 "White Lines' Tom Rhys Harries joins Uma Thurman in new Apple TV+ show Suspicion". Metro (באנגלית). 9 בנובמבר 2020. נבדק ב-6 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Offies 2018 Winners announced". whatsonstage.com. 4 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה)
אמור (סרט)

אמור (Amor) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 בכתיבתו ובבימויו של רפאל רביבו, עם אור אילן ולירון לבו בתפקידים הראשיים. רביבו חזר לישראל 30 שנה לאחר סרטו "מקום ליד הים" כדי להפיק את הסרט הזה העוסק בהתנגשות בין אמונה דתית וחופש בחירה בעניין של המתת חסד. נגן העוד יניב טייכמן מנגן בפסקול הסרט ואף מופיע בו. באחד הקטעים הוא מנגן את "שירת סולוויג" של אדוארד גריג ובקטע נוסף הוא מלווה את תמר שם אור ששרה את "זה הכל בשבילך" של דני סנדרסון. הסרט צולם במושב נווה ימין ובמרכז הרפואי מאיר בכפר סבא. דניאל (לירון לבו) חוזר לבית משפחתו במושב לאחר שלוש שנים של נדודים באירופה. הוא מגיע כדי לפגוש את אהובתו לילה (אור אילן) שנפגעה קשה בתאונת דרכים והפכה למשותקת בכל גופה. התאונה אירעה חודשיים לפני נישואיהם. לילה נסתה כבר פעמיים להתאבד ונמצאת זמן ממושך בהשגחה בבית חולים בטיפולה המסור של אחות (נעמה אמית). לילה קצה בחייה, היא הייתה פעם רקדנית בלט וכעת משותקת בארבע גפיה בלי סיכוי לשיפור. היא אינה מרשה לאנשים לבקר אותה פרט להוריה - האם אליס (ענת עצמון) והאב אלברט (גיל אלון). אלברט הוא חוזר בתשובה ולילה מתחננת לפניו שיאפשר לה לסיים את חייה אך זה מנוגד לאמונתו הדתית. הוא מתייעץ גם עם הרב שלו, אבי (שלמה רז) שאוסר עליו לעשות זאת ולהמשיך להתפלל לרחמי שמים. דניאל מגיע לבית משפחתו ומתקבל על ידי אחיו הגדול רוני (דן תורג'מן). בבית גם נוכחת אימם רחל (שושה גורן) שלוקה בדמנציה ואינה מזהה את דניאל. רוני העביר אותה לבית אבות ודניאל כועס על כך. בת זוגו של דניאל היא סטלה (נטלי עטיה) שגרה עם בת דודתה מירה (תמר שם אור). סטלה היא בעלת בית קפה ומירה עוזרת לה בהגשה וגם מופיעה שם בשירה בליווי נגן עוד (יניב טייכמן). מירה מנסה להתחיל עם דניאל ומבקרת בסטודיו הציורים שלו במרתף הבית אך הוא אינו מראה עניין. וסטלה מגלה לה על עברו של דניאל וכי ניסה להתאבד לאחר התאונה של לילה. דניאל עוקב בחשאי אחרי לילה בבית חולים ויום לפני חזרתו לאירופה הוא מחליט לעשות מעשה. לאחר שאליס מסיימת לקרא ללילה סיפור ועוזבת, הוא נכנס בחושך לחדרה ולילה שמחה לראותו. הם מעלים זכרונות על רגעים משמחים בחייהם ומתנשקים. כאשר לילה נרדמת לוקח דניאל כרית ומתכוון לבצע מעשה שישחרר את לילה מסבלה (המעשה עצמו לא נראה בסרט). חוקר משטרתי (משה אבגי) חוקר את אליס והיא נותנת עדות שהיא האחרונה שראתה את לילה בחיים וכי בעלה מתנגד לנתיחת הגופה מטעמי איסור דתי. דניאל עומד בצד בלווייתה של לילה. בנסיעה ברכבת עולים בזיכרונו קטעי אהבה עם לילה. "אמור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קדימון לאמור, באתר יוטיוב אמור, בספר הקולנוע הישראלי אמור, באתר קרן הקולנוע הישראלי
צלקת סיף

צלקת סיף, או צלקת דו־קרב (בגרמנית: Schmiss, בעברית מכה או מהלומה), היא צלקת על הפנים שנחשבה לאות כבוד בדו־קרב של סטודנטים מהמעמד הגבוה בחברה הגרמנית והאוסטרית, והעידה על אומץ וגבורה בעת קרב סיף סטודנטיאלי (בגרמנית: Mensur, "מנסור"). הנוהג קיים לפחות מאז תחילת המאה ה-19, ונפוץ בעיקר בקרב סטודנטים שעוסקים בסיף באוניברסיטאות, אולם דעך מאז מלחמת העולם הראשונה. במהלך תקופת השלטון של המפלגה הנאצית, המנהג נאסר. הצלקת העידה לא רק על עיסוקו של אדם במנסור, אלא על יכולתו לספוג את מהלומת האויב ללא פחד. הנוהג התפתח ונעשה פופולרי במהלך המאה ה-19 בקרב מדינות דוברות גרמנית, ונעשה בעיקר בקרב אחוות סטודנטים. הצלקות נתפסו כסמל לאומץ, ומספר הצלקות על הפנים העיד על רמת גבורתו של העוטה אותן. קבוצות מיעוט בגרמניה גם כן השתתפו במנהג, וכך סטודנטים יהודים רבים גם כן השתתפו בקרבות סיף וקיימו את הנוהג על מנת להוכיח את שייכותם לחברה הגרמנית. רבים שלא התקבלו לאחוות הסטודנטים ניסו לדמות צלקת סיף על ידי חתך מכוון של הלחי באמצעות תער. נוהג זה נתפס כברברי למדי בעיני מבקרים מחוץ לגרמניה, וכך לדוגמה בספרו "נווד בנכר" משנת 1880, מארק טוויין מתייחס בפרק השביעי לצלקות הסיף שראה בעודו בהיידלברג כהלם תרבות. ב-1901, איגוד ההתעמלות האקדמי בגרמניה הקיסרית (Akademischer Turnbund, ATB) אסר על סטודנטים לקיים קרבות סיף לשם צלקת בלבד. לאחר מלחמת העולם הראשונה, המנהג דעך. בהמשך, עם עליית המשטר הנאצי, המנהג נאסר לחלוטין. בסוף שנות ה-50 נראתה מגמת חזרה של המנהג, אם כי לא באותה המידה. עם דעיכת המנהג בשל היותו מזוהה עם מיליטריזם, כיום חברי אחוות הסיף השונות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ כמעט ולא מקיימים את המנהג, אם כי ישנם בודדים שכן ממשיכים את מסורת הצילוק באופן סודי. צילוק סיף דו-קרב Burns, Stanley B., J. Lawrence Burns, and Elizabeth A. Burns. Mensur & Schmiss: German Dueling Societies. New York: Burns Archive, 2017. מדיה וקבצים בנושא צלקת סיף בוויקישיתוף Men With Facial Scars Are More Attractive To Women Seeking Short-term Relationships, ScienceDaily (באנגלית) לרנר, שירי (2008-11-23). "גברים מצולקים יותר אטרקטיביים לסטוצים". ynet. נבדק ב-2022-11-26. "ההיסטוריה היהודית להפתיע של ענף הסיף", הארץ, נבדק ב-2022-11-26. Arnd Krüger, "Once the Olympics are through, we'll beat up the Jew" German Jewish Sport 1898-1938 and the Anti-Semitic Discourse, Journal of Sport History 26, 1999, עמ' 366 Margo DeMello, Encyclopedia of Body Adornment, ABC-CLIO, 2007, עמ' 237, ISBN 978-0-313-33695-9. (באנגלית) מארק טווין, 7, A Tramp Abroad, American Publishing Company, 1880, עמ' 46–51 Weskamp, Manuel; Schmitt, Peter-Philipp. "Verbindungen im „Dritten Reich": In Opposition mit Band und Schläger". FAZ.NET (בגרמנית). ISSN 0174-4909. נבדק ב-2022-11-26. Olsen, Arthur J. (1957-08-18). "The Dueling Scar Reappears in Germany; Duelists' societies are again attracting students, in a harking back to the old days. The Dueling Scar Reappears". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-11-26. Fighting for Facial Scars in Germany’s Secret Fencing Frats, www.vice.com (באנגלית)
גווידו קלברזי

גווידו קלברזי (באיטלקית: Guido Calabresi; נולד ב-18 באוקטובר 1932) הוא שופט בכיר בבית המשפט לערעורים בארצות הברית ופרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל. ידוע כאחד מאבות הניתוח הכלכלי של המשפט, יחד עם רונלד קוז וריצ'רד פוזנר. קלברזי נולד באיטליה למשפחה איטלקית-יהודית. הוריו היו מתנגדים פעילים לפשיזם באיטליה. בספטמבר 1939 ברחה המשפחה ממילאנו והיגרה לארצות הברית. המשפחה קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1948. אחיו הבכור של גווידו, פול קלברזי (1930–2003), היה חוקר רפואי ופרמקולוגי בולט בתחום הסרטן והאונקולוגיה. קלברזי למד במכללת ייל וב-1953 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדעים תוך התמחות בכלכלה. לאחר מכן התקבל למלגת רודס, וב-1955 סיים בהצטיינות תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת אוקספורד. ב-1958 סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ייל. לאחר סיום לימודיו אלה שימש כמתמחה בבית המשפט העליון של ארצות הברית אצל השופט הוגו בלאק. לקלברזי הוצעה פרופסורה מלאה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת שיקגו, אך הוא בחר להצטרף לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ייל. בכך הפך לפרופסור מן המניין הצעיר ביותר אי פעם בפקולטה. בין השנים 1985–1994 שימש כדיקן הפקולטה וכיום הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה. יחד עם רונלד קוז, קלברזי הוא מייסד התחום "ניתוח כלכלי של המשפט". תרומתו החלוצית לתחום כוללת יישום של הנמקה כלכלית על דיני נזיקין, ופרשנות משפטית של חוק קואס. בהנהגתו של קלברזי, בית הספר למשפטים של ייל הפך למרכז מוביל ללימודי משפטים המשולבים בכלכלה ובמדעי החברה. ב-9 בפברואר 1994 מינה ביל קלינטון את קלברזי לשופט פדרלי במקום תומאס ג'וזף מסקיל (אנ'). קלברזי חיבר ארבעה ספרים ויותר מ-100 מאמרים בתחום המשפט ובתחומים משיקים. בשנת 1972 הוא פרסם את המאמר "כללי קניין, כללי אחריות וכללי אי-עבירות: היבט אחד על הקתדרלה". לקלברזי הוענקו יותר מארבעים תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם, והוא חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. בשנת 1985 העניקה אוניברסיטת נוטרדאם לקלברזי את מדליית לאטר, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר לאמריקאים קתולים. בשנת 2006 ייסדה אוניברסיטת ייל את הקתדרה למשפטים ע"ש גווידו קלברזי. אתר האינטרנט הרשמי של גווידו קלברזי (באנגלית) גווידו קלברזי, ברשת החברתית Goodreads גווידו קלברזי, באתר SSRN "Judge Guido Calabresi & Professor Cathleen Kaveny: Continuing the Conversation". "Guido Calabresi - Yale Law School". law.yale.edu. Calabresi, Guido (2016). The Future of Law and Economics: Essays in Reform and Recollection (באנגלית). Yale University Press. p. 15. ISBN 9780300195897. "The Royal Swedish Academy of Sciences: Guido Calabresi". נבדק ב-2009-05-01. (הקישור אינו פעיל, September 2010) "Recipients | The Laetare Medal" (באנגלית). University of Notre Dame. נבדק ב-2 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה)
מינואית

מינואית היא שם מוסכם לשפה הנכחדת (אחת או יותר) ששימשה את התרבות המינואית העתיקה בכרתים, וכתובה בהירוגליפים של כרתים ומאוחר יותר בכתב ההברתי המכוּנה כתב קווי א'. כיוון שההירוגליפים של כרתים לא פוענחו כלל ושהכתב הקווי א' פוענח רק חלקית, השפה המינואית אינה ידועה וטרם מוינה בוודאות למשפחת שפות כלשהי. יתרה מכך, על פי העדויות הקיימות, אף לא ניתן להיות בטוחים שההירוגליפים והכתב ההברתי מתעדים את אותה שפה. השפה האטיאוכרתית, המתועדת בכמה כתובות בכתב אלפביתי מכרתים 1,000 שנים מאוחר יותר, היא אולי צאצאית של מינואית, אבל גם היא טרם מוינה. מינואית מוכרת בעיקר מהכתובות בכתב ליניארי א', שהן קריאות למדי יחסית לכתב ליניארי ב'. ההירוגליפים של כרתים מתוארכים למחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס. הטקסטים בכתב ליניארי א' רובם על לוחות חרס, פרוסים בכל רחבי האי כרתים ביותר מ-40 אתרים. מהשושלת ה-18 של מצרים קיימים ארבעה טקסטים המכילים שמות ואִמְרות בשפת קפטיו (גר'). כתמיד, כתיבת טקסטים שאינם מצריים באמצעות הירוגליפים מצריים, מאפשרת לשחזר את ההגייה של אותם שמות ואמרות. פפירוס הקרוי Magic Papyrus Harris (בלטינית: Papyrus magicus Harris XII, 1–5); החל בשושלת ה-18: אִמרה בשפת קפטיו, לוח כתיבה (B.M. 5647); תחילת השושלת ה-18: לוח כיתה עם שם בשפת קפטיו, פפירוס לונדון הרפואי (B.M., 10059); תום השושלת ה-18: שתי אמרות נגד מחלה (#32–33), רשימה אגאית (גרמ'): רשימת מקומות בכרתים. על בסיס הטקסטים האלה ניתן לשחזר עבור מינואית מערכת פונטית הכוללת את העיצורים הבאים: מינואית היא שפה לא ממוינת, או אולי מקבץ של כמה שפות אשר במקרה כתובות באותו כתב ליניארי א'. מינואית הושוותה – אך לא בהצלחה רבה – למשפחות השפות ההודו-אירופאיות, השמיות והטירסניות, והוצע שתהיה חברה במשפחת השפות הטרום-הודו-אירופיות (אנ'). ברנט דייוויס, בלשן וארכאולוג מאוניברסיטת מלבורן, הציע שסדר המילים הבסיסי של השפה הכתובה בכתב ליניארי א' עשוי להיות פועל-נושא-מושא (VSO), בהתבסס על המאפיינים של רצף רכיבים שחזר על עצמו בכתבי ליניארי א'. כתב קווי א' התרבות המינואית Duhoux, Yves. Pre-Hellenic languages of Crete Evangelos Kyriakidis: Indications on the Nature of the Language of the Keftiw from Egyptian Sources. In: Ägypten und Levante / Egypt and the Levant Band 12 (2002), pp. 211–219. Stephanie Lynn Budin; John M. Weeks (2004). The Ancient Greeks: New Perspectives. ABC-CLIO. p. 26. ISBN 9781576078143. OCLC 249196051. אורכב מ-המקור ב-25 במאי 2019. נבדק ב-25 במאי 2019. {{cite book}}: (עזרה) Facchetti, Giulio M.; Negri, Mario (2003). Creta Minoica: Sulle tracce delle più antiche scritture d'Europa (באיטלקית). Firenze: L.S. Olschki. ISBN 978-88-222-5291-3. Yatsemirsky, Sergei A. (2011). Opyt sravnitel'nogo opisaniya minoyskogo, etrusskogo i rodstvennyh im yazykov [Tentative Comparative Description of Minoan, Etruscan and Related Languages] (ברוסית). Moscow: Yazyki slavyanskoy kul'tury. ISBN 978-5-9551-0479-9. Beekes, Robert S. P. (2014). Pre-Greek: Phonology, Morphology, Lexicon (באנגלית). Brill. ISBN 978-90-04-27944-5. Raymond A. Brown, Evidence for pre-Greek speech on Crete from Greek alphabetic sources. Adolf M. Hakkert, Amsterdam 1985, p. 289 Chadwick, John (1967). The Decipherment of Linear B. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-39830-5. Brent Davis, 'Syntax in Linear A: The Word-Order of the ‘Libation Formula’ ' Kadmos 52(1), 2013, pp.35-52
כיכר הניצחון (קייב)

כיכר הניצחון (באוקראינית: Площа Перемоги, קרי: פלושצ'ה פרמוהי) היא כיכר גדולה בעיר קייב, בירת אוקראינה המוקדשת לניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. הכיכר שוכנת ברובע שבצ'נקו במיקום מרכזי, וממנה נמתחות "שדרות הניצחון" פרוספקט פרמוהי, מהשדרות הארוכות והרחבות בעיר. ראשיתה של הכיכר באמצע המאה ה-19, כאשר המושל הרוסי של קייב אילריון וסילשצ'יקוב (אנ') התיר לקהילה היהודית המקומית לערוך במקום ירידים למסחר. הכיכר נקראה בין השנים 1869–1952 כיכר האליץ' (כיכר גליציה במבטא המקומי). לפני שנות ה-50 של המאה ה-20 נודע המקום גם בשם יבבּאז (ברוסית: Евбаз, מילולית: שוק יהודי) על שם השוק היהודי שהתקיים במקום בעבר ונהרס בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20. בולטים בכיכר: קרקס קייב הבנוי על מתחם שבו שכנה בעבר כנסייה שנהרסה ב-1934 בידי הסובייטים. חנות הכלבו "יוניברמה אוקראינה" ומלון "ליביד". במרכז הכיכר מתנשאת 'אנדרטת הניצחון', אובליסק בגובה 30 מטרים ובראשו "כוכב הגיבור" (עיטור גיבור ברית המועצות). כיכר הניצחון (מינסק) מדיה וקבצים בנושא כיכר הניצחון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איסקנדר מחמודוב

איסקנדר קכרמונוביץ' מחמודוב (באוזבקית: Искандар Қаҳрамонович Маҳмудов; נולד ב-5 בדצמבר 1963 בבוכרה) הוא איש עסקים מיליארדר רוסי יליד אוזבקיסטן. ב-25 במאי 2021 העריך מדד המיליארדרים של בלומברג את הונו של איסקנדר ב-9.41 מיליארד דולר. מחמודוב, בן למשפחה מוסלמית, הוא בוגר האוניברסיטה הלאומית של אוזבקיסטן (אנ') בטשקנט בירת אוזבקיסטן, הוא עשה את הונו בעסקי כריית מתכות, ומחזיק בלמעלה מ-50% ממניותיה של ענקית הכרייה הרוסית "חברת המטלורגיה של הרי אורל" המהווה בפועל קונגלומרט של עשרות חברות בענפי הכרייה, בניין, חקלאות ותקשורת ברוסיה ומחוצה לה. איסקנדר מחמודוב, פרופיל באתר מדד המיליארדרים של סוכנות בלומברג ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיוטר אוון

פיוטר אולגוביץ' אוון (ברוסית: Пëтр Олегович Авен; נולד ב-16 במרץ 1955) הוא אוליגרך רוסי, איש עסקים, כלכלן ופוליטיקאי. הוא עומד בראש אלפא-בנק, הבנק המסחרי הגדול ברוסיה. בשנת 2021 העריך המגזין "פורבס" את הונו ב-5.3 מיליארד דולר. עד ראשית מרץ 2022 היה גם חבר במועצת המנהלים של קבוצת ההשקעות הבינלאומית LetterOne (אנ') שבסיסה בלוקסמבורג, אז פרש ממנה ביחד עם השותף-המייסד מיכאיל פרידמן בשל סנקציות אישיות שהוטלו על השניים על ידי האיחוד האירופי בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה. ב-10 באפריל 2024 פורסם שבית הדין לצדק של האיחוד האירופי הסיר את הסנקציות נגד פיוטר אוון. דייוויד א. הופמן, האוליגרכים - המיליארדרים החדשים של רוסיה, ספריית מעריב, 2005. לפי אינדקס בעמ' 525 מדיה וקבצים בנושא פיוטר אוון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיוטר אוון פיוטר אוון, ברשת החברתית Goodreads פיוטר אוון, פרופיל באתר פורבס בית המשפט ביטל את הסנקציות של האיחוד האירופי נגד שני מיליארדרים רוסים, באתר sharecast.com ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-34

STS-34, היא המשימה ה-31 בתוכנית המעבורות של נאס"א והחמישית של מעבורת החלל אטלנטיס. במשימה זו נשאה האטלנטיס את לוויין המחקר גלילאו לחקר את צדק ומספר אסטרואידים. מפקד המשימה: דונלד ויליאמס טייס: מייקל מקולי (Michael J. McCulley) מומחה למשימה: פרנקלין צ'נג-דיאז (Franklin R. Chang-Diaz) מומחה למשימה: שאנון לוסיד (Shannon W. Lucid) מומחה למשימה: אלן בייקר מועד השיגור המקורי היה 12 באוקטובר. בגלל תקלה במנוע הראשי מס' 2 שיגור נדחה ל-17 באוקטובר. דחייה נוספות הייתה בגלל תנאי מזג האוויר באתר השיגור. השיגור ב-18 באוקטובר נדחה למספר דקות לאחר שהוחלט לבצע עדכוני תוכנה. בוצע ללא תקלות. המטרה העיקרית של השיגור היה שחרור של גשושית גליליאו בדרכה לצדק. הגשושית הגיע ליעד בשנת 1995. בנוסף לכך חברי הצוות ערכו מספר ניסויים מדעיים וצילמו בעזרת מצלמה מתוצרת IMAX. צילומים אלו שולבו בסרט The Wild Blue Yonder של ורנר הרצוג. במהלך הטיסה התרחשו מספר תקלות מינוריות שלא השפיעו על מהלך הטיסה או תוכניתה. המעבורת נחתה ב-23 באוקטובר בבסיס חיל האוויר אדוארדס. מדיה וקבצים בנושא STS-34 בוויקישיתוף דף המשימה באתר נאס"א דו"ח של המשימה מידע על משימה וניסויים שבוצעו סרטון על המשימה
כריס סטראכוויץ

כריס סטראכוויץ (באנגלית: Chris Strachwitz, שם בלידה: Christian Alexander Maria, Graf Strachwitz von Groß-Zauche und Camminetz;‏ 1 ביולי 1931, שלזיה התחתית – 5 במאי 2023) היה מפיק מוזיקלי אמריקאי יליד גרמניה. הוא התמחה בהקלטות ג'אז מסוגים שונים. כריס סטראכוויץ נולד למשפחה גרמנית אצילה שהתגוררה בעיירה בשלזיה התחתית שבאותה תקופה הייתה חלק של גרמניה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה האזור הועבר לפולין ואוכלוסייה גרמנית גורשה. המשפחה עברה לבראונשווייג בה התגוררו קרובים. בשנת 1947 הם עברו לארצות הברית והתיישבו בסנטה ברברה. כריס הצעיר התעניין בג'אז ולאחר צפייה בסרט New Orleans עם בילי הולידיי ולואיס ארמסטרונג החל לאסוף תקליטים. בשנת 1951 כריס סטראכוויץ עבר ללוס אנג'לס ובשנת 1952 החל ללמוד באוניברסיטת ברקלי. בשנת 1954 הוא קיבל אזרחות ארצות הברית והתגייס לצבא ארצות הברית. לאחר סיום השרות סטראכוויץ חזר ללימודים וקיבל לתואר במדעי המדינה. במקביל הוא למד הפקת מוזיקה ועבד כמורה. בשנת 1960 הוא רכש ציוד הקלטה והקים חברה Arhoolie Records. את התקליט הראשון הופץ ב-250 העתקים. בשנת 1961 הוא הקליט את סידני בבינו. בהמשך החברה הפיקה מחדש הקלטות של ביג ג'ו טורנר ולוול פולסון. בשנת 1962 סטראכוויץ החליט להקדיש את עצמו לחברה שהקים, עזב את ההוראה ועבר לברקלי. באותה תקופה הוא הקליט את מיסיסיפי פרד מקדואל ומוזיקאים נוספים. בשנת 1965 הוא התחיל להנחות תוכנית ברדיו. התוכנית שודרה עד לשנת 1995. בשנת 1966, בעקבות הצלחתו עם הקלטה של Country Joe and the Fish כריס סטראכוויץ הקים לחברה מטה ואולפן חדשים. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא המשיך בהקלטות של מוזיקאים כמו ביג מאמא ת'ורנטון, אליזבת קוטן, ריצרד פורד ורבים נוספים. כמו כן הוא התחיל להתעניין במוזיקה מקסיקנית. הוא הפיק אלבום של פלקו חימנס שזכה בפרס גראמי בשנת 1986. כריס סטראכוויץ גילה והפיק הקלטות ראשונות של להקת The Klezmorim. בשנת 1993 סטראכוויץ קיבל פרס על מפעל חיים בתחום בלוז. בשנת 1995 הוא הקים ארכיון שכולל 44,000 הקלטות החל משנת 1906. בשנת 2009 האוסף נפתח לציבור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 2016 כריס סטראכוויץ קיבל פרס גראמי על פעילותו כמפיק. מדיה וקבצים בנושא כריס סטראכוויץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריס סטראכוויץ כריס סטראכוויץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריס סטראכוויץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריס סטראכוויץ, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה, באתר sfgate.com
ביני

האם התכוונתם ל... ביני – זמרת ניו זילנדית ביני הארנב – ארנב כוכב רשת כריסטופר ביני – שחקן אנגלי ביני לנדאו – זמר-יוצר ישראלי בין