ארתור מקארתור הבן

ארתור מקארתור הבן (באנגלית: Arthur MacArthur Jr; ‏2 ביוני 1845 – 5 בספטמבר 1912) היה גנרל בצבא האמריקאי. הוא מונה למושל הצבאי של הפיליפינים בשנת 1900, אך כהונתו נמשכה רק שנה בגלל חיכוכים עם המושל האזרחי של הפיליפינים, ולעתיד נשיא ארצות הברית, ויליאם הווארד טאפט. מקארתור הוא אביו של הגנרל המפורסם דאגלס מקארתור, שגם הוא כיהן כמושל הפיליפינים וגם יפן בסוף מלחמת העולם השנייה, ושל ארתור מקארתור השלישי, שהיה מפקד ספינה בזמן מלחמת העולם הראשונה. אביו, ארתור מקארתור האב, היה המושל הרביעי של ויסקונסין (אם כי הוא כיהן בתפקיד זה רק למשך חמישה ימים). במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית ארתור מקארתור הבן קיבל את מדליית הכבוד על העלאת מורל אוגדתו בקרב צ'טנוגה (Chattanooga). מקארתור נולד ב-2 ביוני 1845 בספרינגפילד, מסצ'וסטס, והיה בנו של מושל ויסקונסין, ארתור מקארתור האב. ב-4 באוגוסט 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, הוא התגייס לרגימנט הרגלים המתנדבים ה-24 של ויסקונסין כלוטננט והשתתף בקרבות שונים. על שירותו כשליש ביחידתו במהלך הקרב על מיסיונרי רידג' ב-25 בנובמבר 1863, הוא קיבל את עיטור מדליית הכבוד. מקארתור נפצע קשה בקרב פרנקלין, כשהוא ספג פציעות כדור בחזהו וברגל מאקדחו של קצין צבא הקונפדרציה, אך בסופו של דבר שרד את הפציעה. ב-25 בינואר 1864 הועלה לדרגת מייג'ור וכשנה וחצי לאחר מכן, ב-18 במאי 1865, הועלה לדרגת לוטננט קולונל - זמן קצר לפני ששוחרר ב-10 ביוני 1865. כהוקרה על אומץ ליבו הועלה לדרגת קולונל מתאריך 15 במרץ 1865. לאחר תום מלחמת האזרחים, הוא החל ללמוד משפטים ביוני 1865, אך הצטרף מחדש לצבא הסדיר בפברואר 1866 כלוטננט סדיר. הוא הועלה במהירות שוב בשנת 1866 ללוטננט ראשון וקפטן. ב-1889 הועלה לדרגת מייג'ור ובשנת 1896 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-30 השנים הבאות הוא שימש במקומות שונים ובשנת 1885 הוא השתתף במלחמה נגד ראש שבט האפאצ'י ג'רונימו. עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898, הוא הוצב בטריטוריית דקוטה וביוני 1898 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים ומונה למפקד חטיבה 1, דיוויזיה 2, הקורפוס ה-8, והוביל אותה לניצחון בקרב מנילה ב-12 באוגוסט 1898, בעקבותיו הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-13 באוגוסט 1898. הוא הוביל את הדיוויזיה ה-2 של הקורפוס ה-8 במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים בקרב מנילה השני, במערכה של מאלוס ובמתקפה הצפונית. כשהכיבוש האמריקאי בפיליפינים הפך מקרבות קונבנציונליים ללוחמת גרילה, פיקד מקארתור על דיוויזיית צפון לוזון. בינואר 1900, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בצבא הסדיר ומונה למושל הצבאי של הפיליפינים על ידי הנשיא ויליאם מקינלי, יחד עם הפיקוד על הקורפוס ה-8, במקום הגנרל אלוול ס. אוטיס. הוא אישר את המשלחת, בפיקודו של גנרל פרדריק פונסטון, שהביאה ללכידתו של אמיליו אגינלדו. מקארתור שכנע את אגינלדו שנלכד להפסיק להילחם ולהישבע אמונים לארצות הברית. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בצבא הסדיר ב-5 בפברואר 1901. עם זאת, ב-4 ביולי 1901, ויליאם הווארד טאפט מונה למושל (האזרחי). שיתוף הפעולה בין השניים התאפיין בוויכוחים מתמידים, כך שמקארתור הוחזר לארצות הברית מתפקידו כמפקד צבאי בפיליפינים. הסלידה מפוליטיקאים ומעובדים אזרחיים של הכוחות המזוינים עברה גם לבנו דאגלס מקארתור, כאשר מקארתור שימש מאוחר יותר כמפקד עליון באוקיינוס השקט ובמהלך מלחמת קוריאה. בשנים הבאות הועסק במספר משרות בארץ הולדתו. בשנת 1905 הוא נשלח למנצ'וריה כדי לצפות בשלבים האחרונים של מלחמת רוסיה-יפן. לאחר מכן שירת במשך שנה כנספח צבאי בשגרירות ארצות הברית ביפן. כשחזר שוב לארצות הברית ב-1906, חידש את תפקידו כמפקד הדיוויזיה הפסיפית. באותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל, עם זאת, נמנע ממנו תפקיד הרמטכ"ל מאחר שהמחלוקות שהחלו בפיליפינים נמשכו, ולכן מקארתור לא יכל להגשים את חלומו לפקד על כל צבא ארצות הברית. בהגיעו לגיל 64 פרש מהצבא ב-2 ביוני 1909. ב-5 בספטמבר 1912, זמן קצר לאחר שנסע לטקס אזכרה של יחידת מלחמת האזרחים עבור יחידתו, הוא לקה בהתקף לב קטלני. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. ב-19 במאי 1875 נישא מקארתור למרי פינקני "פינקי" הארדי (1852–1935), בתו של תומאס א. הארדי מנורפוק, וירג'יניה. ביחד נולדו להם שלושה ילדים: ארתור מקארתור השלישי (1876–1923), קפטן בצי ארצות הברית שזכה בצלב הצי במלחמת העולם הראשונה. מלקולם מקארתור (1878–1883), שמת צעיר מחצבת. דאגלס מקארתור (1880–1964), גנרל הצבא שהוביל לשורה של ניצחונות צבאיים נגד האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה. מדיה וקבצים בנושא ארתור מקארתור הבן בוויקישיתוף ארתור מקארתור הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)