דרקון

דרקון הוא יצור מיתי בעל מאפיינים של זוחל ענק. זהו אחד מהיצורים הנפוצים ביותר במיתולוגיות של עמים שונים. תכונותיו הפיזיות ויכולותיו העל-טבעיות תוארו באופנים שונים ומגוונים, ובתרבויות שונות התפתחו מיתוסים נפרדים לגביו. היצורים מהם נלקחו הדרקונים הם רבים ושונים, ואפשר לכלול בהם נחשים שונים (בייחוד קוברות יורקות), תנינים, עטלפים (בעיקר בגלל הכנפיים), לטאות ענק, ובעידן המודרני גם דינוזאורים ופטרוזאורים נכחדים. נראה שמאובניהם הענקים של דינוזאורים ופטרוזאורים בעלי מאפייני זוחלים הם מקור ההשראה לדרקונים ענקיים בעלי שיניים חדות וכנפי עור.[דרוש מקור] ישנם כמה זוחלים ובעלי חיים נוספים המכונים "דרקונים", בהם: לטאת הענק דרקון קומודו, משפחת החרדוניים המכונה "לטאות דרקון" (ביניהם דרקון מים, דרקון מצליף, המולך הקוצני המכונה "דרקון קוצני" והלטאה הדואה דרקון מעופף), סוסון האצה וסוסון עשב המכונים "דרקון ים עלי/עשבי", "דגי הדרקון" (בני הסדרה סטומיי תהומות ודרקוניים), הדג פגסוס דרקוני (Eurypegasus draconis) והחילזון הימי הדרקון הכחול. השפיריות מכונות גם "זבובי דרקון", בנוסף לעצי הדרקון (Dracaena). לדרקונים יש מקום חשוב בהרלדיקה, הם מופיעים בדגלים ובסמלים רבים באירופה. בנוסף, דרקונים תופסים מקום חשוב בספרות הפנטזיה, במשחקי מחשב ובמשחקי לוח כמו מבוכים ודרקונים. לדרקונים בספרות הפנטזיה והאגדות מייחסים תכונות שונות, כגון חוכמה, אגרסיביות, אצילות ועוד. מאפייני הדרקונים משתנים בין מיתולוגיות שונות ובין יצירות ספרותיות שונות. ערך מורחב – כאוס (מיתולוגיה) הדרקון כמפלצת הרסנית שמייצגת את התוהו-ובוהו הבראשיתי, הרשע והאופל הוא מוטיב נפוץ בדתות רבות, החל מדתות המזרח הקדום, בו ניתן לפגוש יצורים דוגמת תיאמת מהמיתולוגיה הבבלית והלווייתן מהמיתולוגיות השמיות, דרך התרבויות ההודו-אירופיות הקדומות, שם המיתוס התבסס יותר, ועד לתרבויות יותר "חדשות" דוגמת הנצרות. במחקר, מפלצות כאלו נקראות "מפלצות כאוס", והמוטיב בו מפלצת הכאוס נאבקת בדמות (שעשויה להיות אנושית או אלוהית) המייצגת את הטוב בעולם נקרא "Chaoskampf", מונח שנטבע על ידי החוקר הגרמני הרמן גונקל. אף על פי שהמוטיב הזה נפוץ בעיקר בתרבויות אירופיות, ניתן להרחיק אפילו עד תרבות השינטו מיפן שם מסופר סיפור המאבק בין אל הים והסערות סוסאנו לבין דרקון מרובה ראשים בשם אורוצ'י. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא יש להרחיב על התרבויות הפוליתאיסטיות הקדומות ועל התנ"ך. המיתולוגיות הבבלית והשומרית משופעות במפלצות דמויות דרקון. בתור דוגמה ניתן להביא את סיפור הבריאה הבבלי, העוסק בקרב בין האל מרדוך לדרקון ממן נקבה, שלה תשעה (או חמישה) ראשים בשם תיאמת. במיתולוגיה הכנענית קיימים הלויתן והתנין (השונה מהתנין המודרני), במקביל לאלה המופיעים במקרא, בכינויים מקבילים ("לויתן נחש ברח, לויתן נחש עקלתון"). בתרבות היהודית ההלכה מודעת להקשרים האליליים בהם מופיע הדרקון, ולכן מי שמוצא כלי שמצויר עליו דרקון אסור לו להשתמש בכלי מחשש של איסור עבודה זרה. על תבליט מנורת המקדש בשער טיטוס שברומא מופיעים דרקונים, אך כפי הנראה, הללו נוספו בידי הרומאים ולא הופיעו במנורה המקורית. יש המזהים את הדרקון עם הלווייתן שמופיע בספר ישעיהו ואיוב ובתלמוד פעמים רבות. בנוסף, המרדכי מפרש כי הדרקון הנזכר במשנה הוא "נחש בריח בשמים, ושמו תלי הגדול ומושל במזלות". גם בספר יצירה מופיע יצור בשם "תלי", וספר הכוזרי מפרש שהוא ”תְּלִי, שֵׁם הַתַּנִּין הַנִּזְכָּר בְּחָכְמַת הַתְּכוּנָה (אסטרונומיה), הוּא בַעֲרָב 'גַ'וְזַהְר'... כִּי הַתַּנִּין בּוֹ מְכַנִּין הַדְּבָרִים הַנַּעֲלָמִים אֲשֶׁר לֹא יֻשְּׂגוּ בַחוּשׁ.” (כוזרי, מאמר רביעי, כ"ה) בהקשר אחר בתלמוד הבבלי, מוזכרת המילה "דרקון" אבל במשמעות של נחש. לדוגמה (קטע מאגדות החורבן במסכת גיטין נ"ו עמוד ב'): אמר ליה: אילו חבית של דבש ודרקון כרוך עליה, לא היו שוברין את החבית בשביל דרקון? אזכורים ראשונים לדרקונים בתרבות המערב ניתן למצוא במיתולוגיה היוונית. הדרקון במיתולוגיה היוונית היה מפלצת לטאית איומה, אשר שמרה על מקומות קדושים או קסומים כגון עץ תפוחי הזהב של ההספריאדות או גיזת הזהב. הדרקון לא תואר כמפלצת נושפת אש, ולא ניחן בכוח הדיבור או בתבונה יתרה. לחלקי גופו של הדרקון יוחסו תכונות מיוחדות: בסיפור האודיסיאה של הומרוס, מתוארת זריעה של שיני דרקון בשדה, בדומה לחיטה, כאשר מכל שן שנזרעה מזנק לוחם שש-לקרב. לדמו של הדרקון יוחסה יכולת להעניק הבנה ושליטה בשפות כל בעלי החיים. קדמוס הפיניקי, בהגיעו לבויוטיה, נלחם בדרקון המקודש לארס לאחר שהדרקון הרג את חבריו, הרג אותו, ובעצת אתנה זרע את שיניו; משיניים אלה צמחו הלוחמים האגדיים ספרטוי. הדים למוטיבים מיתולוגיים אלו ניתן למצוא במיתולוגיה הנורדית. הדרקון מתואר כיצור צמא דם וחמדן, הדורש שכר מעבר מעוברי אורח וספינות חולפות. במיתולוגיה זו הדרקון כבר ניחן בכוח דיבור, אך עדיין אינו מתואר כנושף להבות. במיתולוגיה הסלאבית אחת מדמויות הפולקלור הידועות הוא הדרקון זמיי גוריניץ', שפירוש שמו הוא נחש בן-הר. דרקון הזה הוא יצור מעופף ענק דמוי לטאה, בעל כנפיים ושלושה ראשים הנושפים אש. בימי הביניים המוקדמים התגבשה באירופה התמונה המוכרת של הדרקון ה"קלאסי". הדרקון, בהיותו מפלצת, הפך לכזה הקשור עם כוחות הרשע ועם השטן, ותואר בתור יצור מרושע, נבון ורושף להבות וצמחו הסיפורים על נסיכים ואבירים המצילים עלמות במצוקה שנחטפו על ידי דרקון. גם שמו של הרוזן דרקולה נגזר מדרקון. ב"זיגפריד", מאת ריכרד וגנר, מופיע הענק פאפנר לאחר שהפך לדרקון, ונהרג בידי הגיבור. בהתאם לדוקטרינה הקתולית של הטלת אימה מפני חטא, הדרקון שימש ככלי להענשת כופרים, הנשלח מהגיהנום. ציורים מימי הביניים תיארו את לועו של הדרקון כשער לגיהנום שבו החוטאים מתבשלים בכבשן. בשל טבעו הדמוני, שאינו סובל תום, ייחסו לדרקון נטייה להעדפת בתולות וילדים בתור מזון. דרקון כזה תואר כלטאה אדירה בעלת שש גפיים (ארבע רגליים וזוג כנפיים), אשר לראשה זוג קרניים ומפיה בוקעים להבות ועשן. סיפור הדרקון המוקדם ביותר במיתולוגיה הנוצרית הוא סיפורו של גאורגיוס הקדוש, שבו מציל הקדוש בתולה ממפלצת המתוארת כדרקון, אך מתאימה יותר למיתוס הבסיליסק. מפלצת זו הטילה את חיתתה על תושבי השפלה בארץ ישראל הקדומה, ותוארה כיצור דמוי לטאה גדולה, בעל שתי רגליים ושתי כנפיים, אשר מראו כה מבעית עד שכל הרואה אותו מת. באחת הגרסאות לסיפור, הקדוש הביט במפלצת בעקיפין בעזרת מגינו והרג אותה ברומח (בדומה לפרסאוס והמדוזה). בגרסה אחרת, הקדוש הראה למפלצת את דמותה במראה והיא מתה מיד. לכבוד הקדוש הוקמה כנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון, בעיר לוד. בניגוד לדמותו המאיימת במיתולוגיה המערבית, הדרקון זכה ליחס חיובי בהרבה במזרח הרחוק. הדרקון בתרבות המיסטית אומר כוח, שלמות, חוכמה וידע. חלק גדול מהדתות והמנהגים הקדומים במזרח ייחסו את הדרקונים לפנתיאון שכונה "המועצה השמימית". במסגרת פנתיאון זה, הדרקונים נתפסו בתור מעין רוחות טבע, אשר אחראיות לתופעות כגון סופות, גשמי ברכה, רעידות אדמה ואפילו הבשלת יבולים. הדרקון המזרחי תואר לרוב כיצור לטאי בעל גוף ארוך ונחשי, ללא גפיים או עם זוג רגליים קטנות, ללא כנפיים, ועם גדילים דמויי שפם בקצה חרטומו. היחס לדרקון היה סגידה מעורבת בפחד והערצה. לכל דרקון יוחס תחום אחריות והוקם מזבח, כאשר בהתאם לצורך הקריבו לו קורבנות כגון פרחים, קטורת ולעיתים חפצי אומנות. הדרקון נחשב סמל מביא מזל, ולכן הוא מופיע על פריטים רבים מתקופות קדומות במזרח. אומני פנג-שואי טוענים כי יש ביכולתם לגלות דרקונים קבורים, וכי אין זה דבר חכם לבנות בית על זנבו של אחד מהם. ערך מורחב – דרקון סיני הדרקון הסיני הוא יצור אגדי המופיע במסורת הסינית, ומשמש בה כסמל מבשר טובות. הוא מהווה את התגלמות היאנג, ומקושר עם מזג האוויר והמים בתור מביא הגשם. במערב נתפס הדרקון הסיני כסמל המייצג את סין, אך שימוש זה גם ברפובליקה העממית של סין וגם ברפובליקה הסינית בטאיוואן הוא נדיר ביותר. השימוש הראשוני בדרקונים בספרות הפנטזיה המודרנית מיוחס לג'.ר.ר. טולקין, בספר ההוביט בתור הדרקון "סמאוג", שמופיע גם בסרטים: ההוביט בדיבובו של בנדיקט קמברבאץ'. הדרקונים הם יצורים פופולריים בספרות הפנטזיה והסרטים הנלווים להם: מולאן, היפהפייה הנרדמת, החרב באבן, סדרת ספרי רומח הדרקון מאת מרגרט וייס וטרייסי היקמן, הירושה מאת כריסטופר פאוליני רוכבי הדרקונים של פרן מאת אן מק'קפרי, בנות הדרקון מאת מרית בן ישראל, שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, סיפורי נרניה: המסע בדרך השחר, הארי פוטר מאת ג'יי. קיי. רולינג, מגנס צ׳ייס ופטיש הרעם מאת ריק ריירדן, "דרקון הוד מלכותו" מאת נעמי נוביק וכן סרטי הדרקון הראשון שלי והבן השביעי. הדרקון הוא מפלצת המצויה בשימוש נרחב במשחקי תפקידים כמו מבוכים ודרקונים, בתור אחת המפלצות העוצמתיות ביותר ומבין היצורים הגדולים במשחק, כשחלקם טובים מטבעם וחלקם מרושעים וצדים אנשים. מצבם החזק ביותר של הדרקונים הוא כאשר הם בני אלפי שנים, ובעלי היכולת להטיל לחשים לצד נשקי נשיפה שונים (להבות, ברקים, קרח ועוד). הדרקונים מופיעים בצבעים שונים כאשר כל צבע מלמד על מין שונה עם נשק נשיפה שונה. ויוורן מבוכים ודרקונים עקומת דרקון נועה מנהיים, תולדות המפלצת הפופולרית ביותר, באתר הארץ, 14 בינואר 2015 דרקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דרקונים, דף שער בספרייה הלאומית מסכת עבודה זרה פרק ג משנה ג. וראה בפירוש המשנה לרמב"ם שכתב שמקור צורת הדרקון בתורת האסטרולוגיה. פרק מ"א, שם הוא מתואר כיצור מוצק בעל שיניים מפחידות היורק אש; ואפילו בו שולט הבורא, המדבר עם איוב. מרדכי, מסכת עבודה זרה, דף מג: جوزهر (jawzahr), הכינוי של הדרקון במיתולוגיה הערבית והפרסית אובידיוס, מטמורפוזות, ספר 3 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית) פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה, 3.4.1–3.4.2 היגינוס (אנ'), Fabulae, ‏178 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית)