laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עד שירימו עוגן

עד שירימו עוגן (באנגלית: Until They Sail) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית בשחור-לבן משנת 1957, בבימויו של רוברט וייז, עם ג'ין סימונס, ג'ואן פונטיין, פייפר לורי, פול ניומן וסנדרה די בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על סיפור בשם זה מהאנתולוגיה "Return to Paradise" של ג'יימס מיצ'נר (1950). העלילה היא על ארבע אחיות בניו זילנד בתקופת מלחמת העולם השנייה ויחסיהן עם חיילי צבא ארצות הברית. זה סרט הבכורה של סנדרה די ועל הופעתה בו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה. השיר "עד שירימו עוגן" מושר בתחילת הסרט על ידי אידי גורמה ומתאר את היחסים הרומנטיים בין הבחורות לחיילים שמסתיימים כאשר הם מרימים עוגן ומפליגים לקרב. הסרט צולם בכרייסטצ'רץ', וולינגטון והוליווד. חיילים צועדים למלחמה בכיכר הקתדרלה בכרייסטצ'רץ' כשהמונים מריעים להם. בין המריעים – ארבע אחיות של משפחת לסלי – אן (ג'ואן פונטיין), ברברה (ג'ין סימונס), דיליה (פייפר לורי) ואוולין (סנדרה די). בין הצועדים, אחיהם דיק ובעלה הצעיר של ברברה, מארק. כרייסטצ'רץ' מתרוקנת מגברים וברברה מחליטה להתחתן עם פיל "שיינר" פריסקוט שלא גויס. היא מודיעה זאת לאחיותיה זמן קצר לאחר שהתבשרו על מותו של דיק. אן הבכורה והמאופקת מתנגדת לנישואין החפוזים אבל לבסוף מוותרת. פריסקוט הוא אדם גס וחסר נימוס והנישואין עולים על שרטון. כאשר הוא מגויס, מחליטה דיליה לעבור לוולינגטון לעבודה במטה הצי ושם היא פוגשת חיילים רבים. פריסקוט בינתיים נופל בשבי היפנים. לאחר המתקפה על פרל הארבור מגיעים מאות לוחמי מרינס לכרייסטצ'רץ' הריקה מגברים. ברברה מזמינה את אחד מהם, ריצ'רד "דיק" בייטס (צ'ארלס דרייק) לביתם והוא מוצא חן בעיני אן שנחשבת ל"רווקה זקנה". ברברה טסה לוולינגטון להיפגש עם דיליה ומתברר לה שהיא עדיין משתמשת בשם נעוריה ויש לה חבר חייל. דיליה מכירה לה את קפטן ג'ק הרדינג (פול ניומן) שתפקידו לחקור רקע של נשים מניו זילנד הרוצות להתחתן עם חיילים אמריקאיים כדי למנוע הכנסת נשים בלתי רצויות. ג'ק מספר לה כי הוא גרוש והם נפרדים. בינתיים נודע לה על מות בעלה מארק בצפון אפריקה. דיק נפצע בקרב ואן מבקרת אותו. מתפתח קשר אהבה, הם מבקשים להתחתן והיא נכנסת להיריון. ג'ק מגיע לחקור עליה ונפגש שוב עם ברברה שכעת היא אלמנה. מתפתח ביניהם קשר שיודע עליות ומורדות. דיק נשלח לקרב טאראווה ונהרג. משפחתו מפרסמת מודעה בעיתון ומבקשת מידע עליו. אן עונה והמשפחה שולחת לה כסף וכרטיסים לאוקלהומה כדי שהיא והתינוק יגורו איתם. עם תום המלחמה חוזר טומי, חבר הילדות של אוולין והם מחליטים להתחתן ולטוס לאוקלנד. פיל פריסקוט חוזר מהשבי אך דיליה מקבלת אותו בקרירות ומבקשת להתגרש ממנו. בחמת זעם הוא רוצח אותה בחרב שלקח מהיפנים. ג'ק מעיד במשפט ומספר על שבעת החיילים שהיו להם קשרים עם דיליה ועדותו מכעיסה את ברברה. כאשר הוא מבקש ממנה להצטרף אליו ולעזוב את ניו זילנד היא מסרבת אבל לבסוף היא מבינה שתישאר לבד, אורזת את חפציה ומצטרפת אליו. מדיה וקבצים בנושא עד שירימו עוגן בוויקישיתוף "עד שירימו עוגן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עד שירימו עוגן", באתר AllMovie (באנגלית) "עד שירימו עוגן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעד שירימו עוגן, באתר יוטיוב עד שירימו עוגן, באתר TCM השיר "עד שירימו עוגן" בביצוע אידי גורמיי, באתר יוטיוב בישראל זה הוצג בזמנו בשם "נשים גלמודות"
My Way (פירושונים)

האם התכוונתם ל... My Way (שיר של פרנק סינטרה) My Way (אלבום של פרנק סינטרה) My Way (שיר של קלווין האריס)
ל'אקספרס

ל'אקספרס (בצרפתית: L'Express) הוא שבועון חדשות בשפה הצרפתית הרואה אור בפריז מאז 1953. מבחינה פוליטית ממוקם השבועון במרכז המפה הפוליטית. לשבועון מצורף מוסף סגנון חיים בשם L'Express Styles. השבועון נוסד על רקע ההתנגדות לקולוניאליזם הצרפתי על ידי ז'אן-ז'אק סרוון-שריבר JJSS (צר') (לימים ראש המפלגה הרדיקלית) ורעייתו, פרנסואז ז'ירו, שערכה לפני כן את שבועון הנשים Elle (ולימים שרת התרבות). המודל ששימש ליצירת השבועון היה ה-Time Magazine האמריקאי ושבועון החדשות הגרמני דר שפיגל. בראשית ימיו הביע השבועון עמדה נחרצת של תמיכה במדיניותו של ראש ממשלת צרפת, פייר מנדס פראנס, בסיום מלחמת הודו-סין הראשונה, יציאת צרפת מווייטנאם ומתן עצמאות לאלג'יריה. בשנת 1958, לאחר שפורסם שגיליון של השבועון יכלול מאמר ביקורת של ז'אן-פול סארטר על ספרו של מתנגד המשטר אנרי אלג, La question, נאסרה הפצת הגיליון הכולל את המאמר על ידי הממשלה הצרפתית. על מנת לשוב ולהפיץ את השבועון, נאלץ השבועון להוציא גיליון ללא מאמר הביקורת של סארטר. המאמר, כולל ההסבר מדוע לא פורסם, הופיע לבסוף כהקדמה לספר, שנאסר להפצה אף הוא. ב-1964 פרשו מל'אקספרס העיתונאים ז'אן דניאל ואנדרה גורז (צר') וייסדו את השבועון לה נובל אובזרווטר, שהביע את עמדת השמאל הבורגני (פריזאי בעיקר). במקביל הפך ל'אקספרס למרכזי יותר בדעותיו. ב-1977 רכש ג'יימס גולדסמית את השבועון מסרוון-שריבר. ב-1986 החל השבועון להיות מופץ גם במהדורה בלגית בשם Le Vif/L'Express, כתוצאה ממיזוג עם שבועון מקומי. ב-1988 נמכר השבועון לתאגיד Vivendi (שבבעלותו גם קבוצת הטלוויזיה +Canal, חברת המוזיקה יוניברסל מיוזיק גרופ, אתר שיתוף התוכן Dailymotion ועוד). ב-2002 ניצב במקום ה-16 בין שבועוני החדשות העולמיים (ובמקום השלישי בצרפת לאחר לה פיגארו ולה נובל אובזרווטר). ב-2006 נמכר השבועון לקבוצת Roularta. נכון לשנת 2009 הופץ ב-568,000 עותקים. בשנת 2014 רכשה את השבועון קבוצת אלטיס שבשליטת איש העסקים הישראלי-צרפתי פטריק דרהי. מדיה וקבצים בנושא ל'אקספרס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ל'אקספרס (בצרפתית) ל'אקספרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ל'אקספרס, סרטונים בערוץ היוטיוב Patricia-Pia Célérier, An Interview with Henri Alleg, African Studies Review Vol. 57, No. 2 (SEPTEMBER 2014)], p. 152 Top 50 Finance/Business/News magazines worldwide (by circulation) L'Express Roularta to sell seven French magazines to tycoon Patrick Drahi, רויטרס
פולסקי פיאט 621

פולסקי פיאט 621 (בפולנית: Polski Fiat 621) הייתה משאית פולנית בת 2.5 טון, בעלת הנעה 4x2, המשאית הבסיסית של הצבא הפולני בשנות ה-30 של המאה ה-20 מתוצרת יצרנית הנשק הפולנית Państwowe Zakłady Inżynierii (אנ') (PZInż) אשר יוצרה ברישיון יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1939–1935 בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה עד פלישת גרמניה הנאצית לפולין. בנוסף לכלי רכב צבאיים מדגמי "פולסקי פיאט 621" יוצרו גם אוטובוסים ו-כבאיות. דגמי "פולסקי פיאט 621" התבססו על דגם המשאית "פיאט 621" שיוצר בין השנים 1939–1929 באיטליה. דגם המשאית שונתה בכבדות כך שתתאים טוב יותר לצרכים הפולניים ותתמודד עם הכבישים הגרועים בפולין. המשאית יוצרה בשתי גרסאות: "פולסקי פיאט 621 L" הייתה הגרסה הבסיסית שקיבלה מספר מבני על, ואילו "פולסקי פיאט 621 R" שימשה בסיס לקו אוטובוסים מוצלחים לשוק האזרחי וכבד יותר, 3 טון. יוצרו 12,600 יחידות מספר לא מוגדר של משאיות שימש את הצבא הרומני במהלך מלחמת העולם השנייה. מבנה מרכב תחתון מחוזק (מסגרת, צירים קדמיים ואחוריים) מתלים:קפיצי עלים חדשים, מפרקים ובולמי זעזועים בסיס גלגלים רחב יותר הרכבה מחדש של דלתות תא הנהג מכל דלק גדול יותר עבור גרסאות בנזין וסולר כאחד בלוק צילינדר עוצב מחדש ומיוצר מפלדה איכותית מאייד וובר הוחלף בבנייה פשוטה וקלה יותר לתחזוקה על ידי מאייד "סולקס" (אנ') "פולסקי פיאט 621" - משאית "פולסקי פיאט 621" - משאית מימין: "פולסקי פיאט 621" - משאית "פולסקי פיאט 621" - משאית "פולסקי פיאט 621" - אוטובוס (צולם בוורשה) "פולסקי פיאט 621 L" - כבאית אורסוס A מדיה וקבצים בנושא פולסקי פיאט 621 בוויקישיתוף פולסקי פיאט 621 polskie-auta.pl/stara/621 היסטוריה של "פולסקי פיאט 621" (בפולנית) web.archive.org/web/20031118033846 פולסקי פיאט 621 2wojna.pl/encyklopedia-pl-wb-004
ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין

קונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין (באנגלית: Valentina Allegra de la Fontaine) היא דמות בדיונית של נבלת-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #159 מאוגוסט 1967 ונוצרה על ידי הכותב והאמן ג'ים סטראנקו. דה לה פונטיין היא סוכנת ריגול שהופיעה בסיפורי "ניק פיורי, סוכן S.H.I.E.L.D" של הכותב ג'ים סטראנקו. במקור, היא הייתה תושבת איטליה וחברת אליטה אמידה מאירופה אשר טיילה ברחבי העולם לקידום אקטיביזם חברתי. הוריה נהרגו לאחר מתן סיוע לתנועת מחתרת לא ידועה, והיא החליטה ללכת בדרכם כדי שמותם לא יהיה חסר משמעות. בסופו של דבר, סוכנות הביון S.H.I.E.L.D יצרה איתה קשר והיא נכנסה לתוכנית אימונים במטרה להפוך לסוכנת. היא פגשה לראשונה במנהל הסוכנות ניק פיורי בנושאת המטוסים המרחפת של הארגון והרשימה אותו לאחר שהשתמשה במיומנות הלחימה שלה בעקבות הערותיו לגבי סוכנות ממין נקבה. השניים הפכו בסופו של דבר למאהבים והמשיכו במערכת היחסים ביניהם למשך שנים רבות. כתוצאה מיכולותיה רבות הכישורים של דה לה פונטיין, היא הפכה עד מהרה לחברה בכירה בארגון. בשלב מסוים היא שימשה כקצינת הקישור של הסוכנות בממלכה המאוחדת וסיפקה תמיכה לגיבורי-על כמו יוניון ג'ק וסוכנת המוסד סברה וסיכלה איום טרור על לונדון, אנגליה בידי ארגון R.A.I.D ‏(Radically Advanced Ideas in Destruction, "רעיונות רדיקליים מתקדמים בהשמדה"). מאוחר יותר היא עזרה לקומודור לאנס האנטר מהצי המלכותי הבריטי בהקמתו של חוק רישום העל-אנושיים הבריטי. היא נפגשה עם חיילי-העל קפטן בריטניה, פיט ויזדום, יוניון ג'ק וג'וזף האוור כדי לתדרך אותם על השלכות החוק על אוכלוסיית העל-אנושיים. מעט לאחר מלחמות סודיות ובמהלך אירועי פלישה סודית, נודע כי מתחזה מגזע הסקרול התחזה לדה לה פונטיין כדי לרגל אחר ניק פיורי ולגלות כמה שיותר סודות ממנו. אולם, פיורי החל לחשוד במתחזה והרג אותו, בכך מגלה את זהותו האמיתית ואת דבר הפלישה. אחרי מותו של קפטן אמריקה, מתחזה נוספת של הקונטסה נפגשה עם דאם דאם דוגאן מתוך כוונה לגלות את מיקומו של פיורי. אחרי שדוגאן אמר שהוא אינו יודע, המתחזה דקר אותו בעזרת טופרים שדומים לאלה של חבר האקס-מן וולברין. אחרי שגופתו מושלכת לים, המתחזה מגזע הסקרול לוקח את מקומו. בהמשך, גם הקונטסה וגם דוגאן מתגלים חיים ובריאים, והם ניצלים מהשבי של גזע הסקרול. עם תחילתה של קשת הסיפור "לוחמים סודיים" ובזמן שניק פיורי נאבק בארגון H.A.M.M.E.R החתרני של נורמן אוסבורן, התגלה כי הארגון המרושע הידרה שלט בסוכנות S.H.I.E.L.D כל אותה עת, עוד מתחילתו. פונטיין הופכת למאדאם הידרה החדשה ומתגלה כי שתלה חפרפרת רוסית בסוכנות S.H.I.E.L.D לאחר שעבדה עם ארגון ביון סובייטי בשם לווייתן. בגידה זו מתגלה בידי פיורי, שפועל להפיל את הידרה ואת לווייתן. דה לה פונטיין הורגת את מאדאם הידרה הנוכחית, ולאחר הבסתה היא ניצלת מהכלא בידי פיורי בשל קשרי העבר ביניהם. בסיפורי המיני סדרה "רייבנקרופט" מתגלה שדה לה פונטיין חברה בארגון י.א.נ.ו.ס. דמותה של דה לה פונטיין ערכה את הופעת הבכורה שלה בסדרת היקום הקולנועי של מארוול "הפלקון וחייל החורף" בגילומה של השחקנית ג'וליה לואי-דרייפוס, ששבה לגלם את הדמות בהופעת קמע בסרט "האלמנה השחורה", מגלמת אותה בסרט "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" ושתשוב לגלם את הדמות בסרט "ת'נדרבולטס". דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Union Jack #1-4, 2006 Civil War: Battle Damage Report #1, 2007 Secret Invasion #8 Secret Warriors #1, 2010 Secret Warriors #11-28, 2011
מרתה כהן

מרתה כהן (בצרפתית: Marthe Cohn; נולדה ב-13 באפריל 1920) היא ניצולת השואה יהודיה צרפתית, אחות, מרגלת לשעבר, שקיבלה מספר עיטורים ואף נעשה סרט דוקומנטרי על פעלה במלחמת העולם השנייה. חיברה את הספר "מאחורי קווי האויב". נולדה ב-13 באפריל 1920, כמרתה הופנונג במץ, צרפת, למשפחה יהודית אורתודוקסית כאחת משבעה ילדים. העיר מץ, בירת חבל לורן, הושבה לצרפת זמן קצר לפני לידתה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה. לאחר המערכה על צרפת ב-1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר סופחה לגרמניה הנאצית. שאר צרפת חולקה בין אזור הכיבוש הגרמני בצפון צרפת, ל"אזור החופשי" בשליטת ממשלת וישי ששיתפה פעולה עם גרמניה הנאצית. לאחר מעצרה של אחותה סטפני על ידי הגסטפו ב-17 ביוני 1942, ארגנה מרתה את בריחתם של בני משפחתה לאזור החופשי תוך שימוש במסמכים מזויפים שהוכנו לפני שברחה. היא החלה באוקטובר 1941 את לימודיה בבית הספר לאחיות של הצלב האדום הצרפתי בפואטייה ובנובמבר 1943 סיימה אותם. ארוסה, ז'אק דלאוניי, סטודנט שפגש בפואיטה, היה מעורב בתנועת ההתנגדות הצרפתית ונורה למוות ב-6 באוקטובר 1943 במבצר מונט-ולריאן שבסורנס. לאחר שחרור פריז, בספטמבר 1944, התגייסה מרתה לצבא הצרפתי, כאחות. היא הוצבה בגדוד הרגלים 151, אך כשהתברר שהיא דוברת גרמנית מושלמת, (השפה בה דיברו במשפחתה) הוצע לה להצטרף לשירות המודיעין של הארמייה הראשונה בפיקודו של ז'אן דה לאטר דה טסיני. היא ניסתה לחדור לאזורים בשליטת הגרמנים, ולאחר ארבעה עשר ניסיונות חדירה לא מוצלחים באלזס, היא נכנסה לגרמניה דרך שווייץ באזור שפהאוזן ב-11 באפריל 1945. המידע שמסרה הקל על התקדמות הכוחות הצרפתים. בפרט היא הצביעה על נטישת קו זיגפריד, באזור פרייבורג, ודיווחה על מארב גדול של הוורמאכט ביער השחור. לאחר המלחמה כהן חזרה לצרפת כדי להמשיך בעבודתה כאחות. בשנת 1956, בזמן שלמדה בז'נבה, היא הכירה סטודנט אמריקאי לרפואה, לויד כהן, והם התחתנו לאחר שלוש שנים. הם התגוררו בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה בארצות הברית. בעזרתה של העיתונאית הבריטית ונדי הולדן פרסמה בשנת 2002 אוטוביוגרפיה בשם "מאחורי קוי האויב". בשנת 2019 יצא סרט תיעודי בשם "איך הפכתי במקרה למרגלת" המספר את סיפורה במלחמת העולם השנייה. כתבה על מרתה כהן ששודרה בערוץ כאן 11 לרגל יום הזיכרון לשואה 2019 המרגלת היהודיה בלב גרמניה הנאצית באתר כאן 11 מרתה כהן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
Blue Eyes (פירושונים)

האם התכוונתם ל... Blue Eyes – שיר של אלטון ג'ון Blue Eyes - שם חיבה של פרנק סינטרה עיניים כחולות
ריבוי תהליכונים

בארכיטקטורת מחשב, ריבוי תהליכונים או ריבוי נימים הוא היכולת של יחידת עיבוד מרכזית (CPU) (או ליבה אחת במעבד רב ליבות) להפעיל מספר תהליכונים במקביל, הנתמכת על ידי מערכת ההפעלה. גישה זו שונה מעיבוד מרובה. ביישום מרובה תהליכונים, התהליכונים חולקים את המשאבים של ליבה בודדת או מספר ליבות, הכוללות את יחידות המחשוב, את מטמון המעבד ואת חוצץ הזיכרון לתרגום כתובות (TLB). כאשר מערכות מרובות-עיבוד כוללות יחידות עיבוד שלמות מרובות בליבה אחת או יותר, ריבוי תהליכונים שואף להגדיל את השימוש בליבה אחת באמצעות עיבוד מקבילי ברמת התהליכון, כמו גם ברמת הוראות. מכיוון ששתי הטכניקות משלימות זו את זו, הן לעיתים משולבות זו בזו במערכות עם מספר מעבדים מרובי-תהליכונים ועם מעבדים עם ליבות מרובי-תהליכונים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאחורי קווי האויב (ספר)

מאחורי קווי האויב הוא ספר אוטוביוגרפי משנת 2002, שנכתב על ידי ניצולת השואה מרתה כהן ווונדי הולדן. הספר מפרט את מעלליו של מרתה כהן כיהודייה צרפתייה במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה. כשעבדה כאחות נסעה לשטח גרמניה כדי לאסוף מודיעין עבור הצבא הצרפתי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הספר יצא לאור ב-2002, בעיר ניו יורק שבארצות הברית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מאחורי קווי האויב, באתר OCLC (באנגלית) Cohn, Marthe & Holden, Wendy Behind Enemy Lines - The True Story of a French Jewish Spy in Nazi Germany. Harmony Books, Retrieved 17 July 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה ובנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ענבל שוקי

ענבל שוקי (נולדה ב-1968 ברמת השרון) היא מעצבת תלבושות ישראלית, זוכת שלושה פרסי אופיר ופרס עדשת הזהב. ענבל שוקי נולדה ב-1968 ברמת השרון גדלה בכפר הירוק ולמדה בתיכון רוטברג. השתחררה מהצבא בדרגת סרן. לאחר שירותה, למדה עיצוב חלונות ראווה וגרפיקה וכן סוציולוגיה וניהול. ב-1992 נכנסה שוקי לתחום עיצוב התלבושות, ומאז עובדת בתעשייה הקולנוע והטלוויזיה בעשרות סרטים, סדרות, פרסומות ותשדירים. ענבל שוקי בעלת מותג וינטג' מפריס בשם "קונפטי", חברה במועצת הקולנוע ולימדה 8 שנים קורס בשם "הלבשה בקולנוע" במכללה לחינוך לטכנולוגיה ולאמנויות בסמינר הקיבוצים. שוקי עיצבה את התלבושות בסרטים הבאים: מנת יתר (1993) האח של דריקס (1994) צומת וולקן (1999) שעליו זכתה בפרס אופיר בסמה מוצ'ו (2000) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לצד דורון אשכנזי. פגישה עיוורת (2002) הכוכבים של שלומי (2003) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. הכלה הסורית (2004) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. חתה יסבח סבח (2004) סרט טלוויזיה. ספר שחור (2006) בחלק שמצולם בישראל. אביבה אהובתי (2006) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. הסודות (2007) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לצד מישמיש עורי. החוב (2007) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. הבוגד הקטן (2008) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. קירות (2009) סיפור גדול (2009) שעליו זכתה בפרס אופיר השני שלה רוק בקסבה (2012) עד סוף הקיץ (2013) לצוד פילים (2013) החטאים (2017) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. אסיה (2020) יוני אפס (2022) שעליו הייתה מועמדת לפרס אופיר. גן קופים (2023) שבע ברכות (2023) שעליו זכתה בפרס אופיר. בנוסף, שוקי עיצבה את התלבושות בסדרות הבאות: פלורנטין (1997-2000) מילואים (2007-2005) בלתי הפיך (2013) עמוק במים (2014) שעת נעילה (2020) עליו הייתה מועמדת לפרסי האקדמיה לטלוויזיה. הצבי (2023) מדיה וקבצים בנושא ענבל שוקי בוויקישיתוף ענבל שוקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ענבל שוקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ענת אור, יותר כבוד, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2002 מערכת כאן, שעת נעילה | איך מעצבים תג יחידה של יחידה שלא באמת קיימת?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 22 באוקטובר 2020 Inbal Shuki, IMDb ענבל שוקי, באתר אידיבי, ‏נבדק ב-14/02/2022 שי דיין, היוצרים הזוכים בפרס אופיר לאורך שנות פעילות האקדמיה, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏נבדק ב-14.02.2022 פרסי אופיר 2022: "ולריה מתחתנת" ו"קריוקי" מובילים במספר המועמדויות, באתר וואלה, 10 באוגוסט 2022 דביר רשף, פרסי אופיר 2023: "7 ברכות" הוא המנצח הגדול בטקס | כל הזוכים - והמחאה יוצאת הדופן, באתר ynet, 10 בספטמבר 2023 שגיא בן נון‏, "שטיסל", "חזרות" ו"שעת נעילה": אלו המועמדים לטקס פרסי הטלוויזיה, באתר וואלה, 22 במרץ 2021
נח איינשטיין

נח איינשטיין (נולד ב-24 בנובמבר 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. איינשטיין מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל כפר סבא, בה שיחק במשך כל הקריירה שלו ואף היה קפטן הקבוצה, איתה זכה במספר תארים. איינשטיין נולד בישראל להורים ילידי העיר ורשה, שעלו לישראל לאחר תום מלחמת העולם השנייה. החל את הקריירה המקצוענית בעונת 1971/1972 בה החל להשתלב בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא. איינשטיין שימש כמגן שמאלי תוקף ואגרסיבי. עם הקבוצה זכה איינשטיין בתואר האליפות בישראל לעונת 1981/1982, ובעוד 3 תוארי גביע המדינה, וזכייה אחת בתואר אלוף האלופים. עם השנים הפך איינשטיין לשחקן הבולט ביותר בסגל והפך לקפטן הקבוצה. משנת 1975 ועד 1988 גם זומן ושיחק 13 משחקים בנבחרת ישראל הבוגרת. בולטות בעיקר הופעותיו בטורנירי קדם אולימפיאדת 1980 (שנערכו ב-1979), והשתתפותו בטורניר מוקדמות גביע העולם של 1982 נגד פורטוגל (נערכו ב-1980). במקביל להיותו של איינשטיין שחקן בכפר סבא, היה חייל קבע בצה"ל בתפקיד מנהלתי. ב-1988, לאחר 26 שנים בקבוצה הבוגרת של הפועל כפר סבא, ומעל ל-500 הופעות במדי הקבוצה, סיים איינשטיין את תקופתו במועדון בתור שחקן פעיל. לאחר מכן עבר איינשטיין למכבי הרצליה, במדיה שיחק מספר עונות וסייע לה להעפיל לליגה הראשונה, ולאחר פרישתו החל לשמש כעוזר-מאמן הקבוצה תחת אלי כהן. בהמשך אימן במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא ובקבוצת הבוגרים. לימים הפך איינשטיין למנהל חשבונות, ובמקביל אימן בבית הלוחם בתל אביב את הקבוצה של נכי צה"ל. ליגת העל אליפות (1): 1981/1982 גביע המדינה זכייה (3): 1974/1975, 1979/1980, 1989/1990 גביע אלוף האלופים זכייה (1): 1981 נח איינשטיין, באתר Transfermarkt נח איינשטיין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt אשר גולדברג‏, "כפר סבא היא לא הקבוצה שהכרתי. זה המועדון של יצחק שום", באתר וואלה, 5 באפריל 2024 אבינעם פורת ומשה מרקוס, 11 האגדות של הפועל כפר סבא, באתר ynet, 26 במאי 2017 ה-500 של איינשטיין, מאת צבי בר-שירה, עיתון מעריב, 23 במאי 1988 כפ"ס:איינשטיין פורש, סנבל הגיע, מאת חיים פיצ'ון, עיתון חדשות, 11 באוגוסט 1988 חיים פיצ'ון, כפ"ס: איינשטיין פורש, סנבל הגיע, חדשות, 11 באוגוסט 1988 סוגר חשבונות, אלדד שמואלי, אתר זמן מעריב שרון, 22 ביולי 2007
אליעזר שוויגר

הרב ד"ר אליעזר (אלויס) שווייגר (1872–1943) היה רב, ד"ר לפילוסופיה ואתנולוג. רב של קהילות סטטוס קוו בסלובקיה ובהונגריה, וראש פדרציית 'ישורון' - איגוד קהילות הסטטוס-קוו והקהילות הנאולוגיות בסלובקיה. בנו של אב"ד וראש ישיבת טופולצ'אני הרב יצחק שווייגר. נולד ב-1872 בטופולצ'אני לר' יצחק וגיטל שוויגער. בצעירותו למד בישיבתו של אביו ובישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר ('השבט סופר'), ומשם המשיך ללימודים אקדמיים באוניברסיטת פרנקפורט בגרמניה ובאוניברסיטת ברן בשווייץ עד לקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה. בין השנים 1904 ו-1929, שירת כרב בקהילת הסטטוס-קוו בעיר אגר (ערלוי) שבצפון הונגריה, ולאחר מכן ברבנות קהילת 'ישורון' בניטרה שבסלובקיה. בתקופה זו, היה מנהיגה הרוחני של פדרציית "ישורון" - איגוד קהילות הסטטוס-קוו והקהילות הנאולוגיות בסלובקיה. הר' אליעזר פרסם מספר רב של מאמרים אקדמיים (חלקם הגדול בהונגרית), ותרגם מספר ספרי קודש מעברית לסלובקית, ביניהם סידור התפילה וההגדה של פסח. פנייתו של ר' אליעזר לעולם האקדמיה ולחוגי הרבנים הליברליים באירופה, עוררה על אביו תרעומת מסוימת בקרב חוגים חרדיים, בתוכם ר"מ בישיבתו בשם ר' מנחם מנדל דייטש (מחותנו של הרב יוסף חיים זוננפלד). הדבר מסופר בכתב העת אפיריון: "ר' מנחם מענדיל לא היה יכול נשוא מרות ראש המוסד... ר' יצחק שוויגער, הגם כי התנהג בחסידות, היה לו בן אשר נסע לפרנקפורט באשכנז להשתלם ולהיות רב מודרני, וזה עורר ברבינו חרון גדול...ובנו של הראש בית דין נעשה לדוקטור ראבינער, שומו שמים!". בנערותו, היה ממובילי ומראשוני התנועה הציונית בטאפאלצ'אני, והיה בין הצעירים שקלטו את רעיונות התנועה הציונית בערים הגדולות בהם למדו בישיבה, והביאו אותם איתם חזרה לעיירות בכלל ולטאפאלצ'אני בפרט. בספר הזיכרון של הקהילה, מובאת עדות לקשר שלו עם הרצל במטרה לקדם את רעיונות הציונות בהונגריה. הוא השתתף בשיירה לארץ ישראל שיצאה בשנת 1904 מהונגריה, שאורגנה על ידי יהודים מחוגי ה"מתקדמים" (בעיקר קהילות סטטוס-קוו), אך כללה גם יהודים חרדים דוגמת הרב שלמה צבי שיק, קרובו ותלמידו של המהר"ם שיק. הרב אליעזר נשא דברים בפני קהל רב בעצירתה במצרים, לפני הכניסה לארץ ישראל, ובהגעתה השיירה עגנה ביפו, וחבריה נפגשו עם רבים מחכמי העדות השונות בארץ ישראל, ובתוכם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והחכם באשי. הוא נרצח באושוויץ בשנת 1943 עם גירוש יהודי הונגריה. מוזיאון העם היהודי בית התפוצות - Schweiger, Lazar (Alois) Židovská náboženská obec Nitra, עדה דף עד: אליעזר שווייגר, באתר יד ושם - רשות הזיכרון לשואה ולגבורה קטלוקג יודאיקה ירושלים תשנ"ג א' - פריט 178 "רבי יצחק שוויגער עליו השלום - זכרונות", אפיריון <תרפ"ד>, בודפסט: שמואל מיללער, 1923-1924 קהילת יהודי טופולצ'אני, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" יהושוע רוברט ביכלר, קורות מקורות לקהילה יהודית - טופולצ'אני, להבות חביבה: ועדה להוצאת ספר זכרון לקהילת טופולצ'אני בישראל, 1975, עמ' 45-47 השיירה הגדולה בשנת תרס"ה, יהודי הונגריה מחקרים היסטוריים, תל אביב: האגודה לחקר תולדות יהודי הונגריה, תש"מ 1980, עמ' 175-215
מחוז אטיראו

מחוז אטיראו (בקזחית: Атырау облысы; ברוסית: Атырауская Область; רשמי: גור'יב), הוא אחד ממחוזות קזחסטן. המחוז ממוקם במערב המדינה, ובצפון - מזרח הים הכספי. עיר הבירה של המחוז נקראת אטיראו, עם אוכלוסייה של 142,500 איש. במחוז כולו יש 556,388 איש, מתוכם 80% קזחים. השפלה הטוראנית (אנ') הייתה המולדת המרכזית של ששולת "האן" של סוף העת העתיקה. עם שטח של 118,631 קמ"ר, מחוז אטיראו הוא המחוז השני הקטן ביותר בקזחסטן (הקטן ביותר הוא מחוז טורקיסטן (אנ')). המחוז גובל ברוסיה (מחוז אסטרחן) במערב, במחוז אקטובה במזרח, במחוז מנגוסטאו (אנ') בדרום, ובמחוז מערב קזחסטן בצפון. נהר אורל הוא הגבול בין אסיה לאירופה וזורם מכיוון רוסיה אל הים הכספי דרך המחוז; מה שאומר שמערב המחוז הוא באירופה. חלק גדול מהמחוז נמצא באזור עשיר בנפט. רוב בארות הנפט נקדחים בשדה טנגיז (אנ') ובשדה קשגן (אנ'). צינור נפט עובר ממחוז אטיראו אל העיר סמרה ברוסיה, ומצטרף למערכת צינורות הנפט של רוסיה. צינור נפט אחר עובר משדה טנגיז אל הנמל הרוסי נובורוסיסק. נכון לשנת 2020, במחוז אטיראו יש אוכלוסייה של 645,280. המחוז מחולק ל-7 נפות (ולעיר אטיראו): אינדר - עם מרכז מנהלי בעיר אינדרבור. איסטאי - המרכז המנהלי נמצא בעיר אקיסטאו. קורמנגזי - המרכז המנהלי נמצא בעיר גניושקינו. קזילקוגין - המרכז המנהלי נמצא בעיר מיאלי. מקט - המרכז המנהלי נמצא בעיר מקט. מקמבט - המרכז המנהלי נמצא בעיר מקמבט. ז'יליוי - המרכז המנהלי נמצא בעיר קולסרי. נשיונל ג'יאוגרפיק:האטלס של העולם, מהדורה שמינית מדיה וקבצים בנושא מחוז אטיראו בוויקישיתוף http://www.stat.kz/digital/naselsenie/2012/2013/март/01_2012_Э-14-05-М.xls https://www.stat.gov.kz/api/getFile/?docId=ESTAT355258 Аппарат акима Жылыойского района, archive.is, ‏2012-12-19
יוסף טסלר

יוסף טסלר (1905 – ?) היה כדורגלן בקבוצות שונות באירופה ומאמן כדורגל הונגרי-ישראלי, שאימן בין היתר במכבי תל אביב והוביל אותה לזכייה באליפות לעונת 1957/1958, כשסיימה את עונת הכדורגל בליגה הראשונה ללא הפסד, ובנוסף זכתה בגביע המדינה והשלימה דאבל עונתי. טסלר נולד בשנת 1905 בעיר בודפשט שבהונגריה, ושיחק כדורגל מגיל 15 במספר קבוצות, הבולטת שביניהן היא קבוצת הפאר ההונגרית מ.ט.ק. בודפשט, ושיחק בנבחרת הנוער של הונגריה. לאחר מכן עשה טסלר את דרכו ככדורגלן במדינות אירופאיות אחרות, כאשר גם שיחק וגם אימן בהונגריה, בצ'כוסלובקיה, פולין, גרמניה ורומניה. טסלר העיד כי בכל מדינה שיחק בתפקיד שונה במערך, כאשר ברומניה היה בלם, בפולין שיחק כקשר, ובהונגריה וצ'כוסלובקיה שיחק כמגן. באפריל 1957 עלה טסלר לישראל והופנה על ידי מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית להתיישב בקריית גת, שם לא הצליח להתאקלם, ולבסוף עבר להתגורר בתל אביב. במשרתו הזמנית כפקיד במשרד לשילומים, הציע לו מאמן הכדורגל אגון פולק שעבד גם הוא במשרד, לאמן את מכבי תל אביב, שהייתה חסרת מאמן באותה התקופה, וכך הגיע טסלר לאמן את מכבי תל אביב בתיווכו של פולק. השידוך הצליח, וכבר בעונה הראשונה בהיותו מאמן הקבוצה הדריך אותה בעונת 1957/1958 לאליפות המדינה, בה זכה ללא הפסד של הקבוצה בליגה, ובנוסף זכתה הקבוצה בגביע המדינה והשלימה דאבל שני בהיסטוריה מבחינתה. בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השלישי בלבד, אך זכתה בגביע המדינה בפעם השנייה ברציפות, וטסלר התפטר בגלל חילוקי דעות בינו לבין הנהלת המועדון. לאחר מכן אימן טסלר בהפועל רמלה שעלתה לראשונה לליגה א' (ליגת המשנה) והקבוצה סיימה במקום ה-10 והצליחה להישאר בליגה בעונה זו. ביוני 1961 מונה טסלר למאמן מכבי נתניה שם אימן למשך עונה אחת. לאחר מכן, בשנת 1963 מונה למאמן פ.צ. וינה. יוסף טסלר, באתר מכביפדיה דיוקנאות : המאמן המאושר, הארץ, 13 ביולי 1958 הפועל רמלה;מאמן: יוסף טסלר, עיתון חרות, 3 בינואר 1960 טסלר למכבי נתניה, בספורט, עיתון חרות, 25 ביוני 1961 טסלר - מאמן פ.צ. וינה, מעריב לספורטאים, עיתון מעריב, 5 בספטמבר 1963