laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פלויד קרוסבי

פלויד דלפילד קרוסבי (באנגלית: Floyd Delafield Crosby‏; 12 בדצמבר 1899 – 30 בספטמבר 1985), צלם קולנוע אמריקני, זוכה פרס האוסקר. צילם את הסרט הישראלי "סאלח שבתי". קרוסבי נולד בניו יורק. סרטו הראשון כצלם קולנוע היה הדרמה הרומנטית של במאי הראינוע פרידריך וילהלם מורנאו, "טאבו: סיפורי הימים הדרומיים" (1931). הסרט צולם כולו בפולינזיה הצרפתית וקרוסבי קיבל על עבודתו את פרס האוסקר כצלם הטוב ביותר. במהלך העשור ובתחילת שנות הארבעים צילם בעיקר סרטים קצרים. בעת מלחמת העולם השנייה שימש כצלם מטעם חיל האוויר האמריקני וצילם סרטי אימונים ותדמית, עליהם לא קיבל קרדיט. סרטו הראשון באורך מלא לאחר המלחמה היה הסרט התיעודי "בית אבי (1947)" של הבמאי הרברט קליין, שהיה קופרודוקציה ישראלית-אמריקנית. הסרט עסק במאמציו של ילד פליט שואה לחפש אחר הוריו בישראל. הסרט זכה להצלחה בקרב יהודי ארצות הברית והביא לתנופה מסוימת בתעשיית הקולנוע הישראלית. ב-1949 שב לצלם סרטים אמריקניים באורך מלא. ב-1952 צילם את סרטו המפורסם ביותר, "בצהרי היום", המערבון זוכה ארבעת פרסי האוסקר, בכיכובו של גרי קופר. למרות הביקורות המצוינות וההצלחה הקופתית המרשימה, קרוסבי לא קיבל מועמדות לפרס האוסקר, אך זכה בפרס גלובוס הזהב. הוא גם היה שותף לצילום (לצד בורנט גופי) בסרט זוכה האוסקר "מעתה ועד עולם", אולם לא קיבל על כך קרדיט, וגופי הוא שזכה בפרס האוסקר. בהמשך ביים עשרות סרטים, רובם 'B movies', ושיתף פעולה עם הבמאי רוג'ר קורמן ב-22 סרטים בין השנים 1955 - 1963. כמו כן ביים את הסרטים "אוקלהומה!" (1955), של פרד זינמן, "הזקן והים" (1955), בכיכובו של ספנסר טרייסי ואת סרטו הראשון של השחקן ג'ק ניקולסון, "The Cry Baby Killer", מאותה השנה. ב-1964 הגיע לישראל, על ידי המפיק מנחם גולן, כדי לצלם את סרט הבכורה של אפרים קישון "סאלח שבתי". קישון טען שמכיוון שאינו מבין דבר בקולנוע החליט להשתמש באנשים המנוסים ביותר שיכול היה למצוא. פלויד קרוסבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פלויד קרוסבי, באתר AllMovie (באנגלית) פלויד קרוסבי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פלויד קרוסבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פלויד קרוסבי, באתר Discogs (באנגלית) פלויד קרוסבי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים ביוגרפיה ורשימת כל סרטיו Movies - New York Times
לואיס סאהה

לואיס לורן סאהה (בצרפתית: Louis Laurent Saha; נולד ב-8 באוגוסט 1978) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ. סאהה נולד בפריז למשפחה ממוצא גוואדלופי. את הקריירה שלו החל בקבוצת מץ ב-1997. בינואר 1999 הושאל לניוקאסל האנגלית, אך נפצע ורשם בקבוצה זו רק 11 הופעות ושער אחד. סאהה חזר למץ, ובשנת 2000 עבר לפולהאם, ששיחקה אז בליגה האנגלית השנייה, בעסקה בשווי 2.1 מיליון ליש"ט. עונתו הראשונה של סאהה בפולהאם הייתה עונת הפריצה שלו. הוא כבש במדיה 32 שערים, שסייעו לקבוצה לעלות לפרמייר ליג. גם את עונתו השנייה בקבוצה פתח סאהה היטב, כולל משחק שבו הבקיע שני שערים לרשתה של מנצ'סטר יונייטד, אך לאחר מכן נפצע שוב, והושבת למשך כל העונה כמעט. הוא שב מהפציעה במשחק הגביע נגד ברמינגהאם סיטי, ולאחר מכן כבש עוד ארבעה שערים. בעונת 2003/04 חזר לכושר מלא, והבקיע 15 שערים במדי הקבוצה. יכולותיו צדו את עיניו של אלכס פרגוסון, וב-23 בינואר 2004 חתם סאהה במנצ'סטר יוניטד תמורת 12.825 מיליון ליש"ט. סאהה כבר שער בבעיטה חופשית כבר במשחק הבכורה שלו ביונייטד, נגד סאותהמפטון, ועד סוף העונה הבקיע 6 שערים נוספים. בעונת 2004/05 הגיעו לקבוצה אלן סמית' וויין רוני, ומעמדו של סאהה ירד. פציעה נוספת שוב מנעה ממנו להביא לידי ביטוי את כישוריו, ובעונה כולה הבקיע 2 שערים בלבד. בסיום העונה נסבו שמועות על כך שסאהה יעזוב את היונייטד, אך סאהה, שהתגבר על הפציעה וחזר לכושר מלא, התעלה על עצמו, ואף תפס את מקומו של רוד ואן ניסטלרוי בהרכב. עם עזיבתו של ואן ניסטלרוי, בעונת 2006/07, הפך סאהה לאחד השחקנים המשמעותיים בקבוצה. בשנת 2008, עבר סאהה לקבוצת אברטון. ב-31 בינואר 2012 עבר סאהה לטוטנהאם הוטספר בהעברה חופשית, וחתם על חוזה עד סוף העונה. בקיץ 2012 עבר לקבוצת סנדרלנד מהפרמיירליג, אך כחצי שנה מאוחר יותר, במועד העברות של החורף, חתם בקבוצת לאציו מהליגה האיטלקית. ב-8 באוגוסט 2013, יום הולדותו השלושים וחמש, הודיע סאהה על פרישה ממשחק פעיל. סאהה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת בפברואר 2004. את שערו הראשון הבקיע כבר בהופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, במשחק ידידות נגד נבחרת בלגיה. במונדיאל 2006 השתתף סאהה ב-3 משחקים, אך החמיץ את משחק הגמר בשל צבירת כרטיסים צהובים. בסך הכל נטל חלק ב-20 משחקים של הנבחרת, והבקיע במדיה 4 שערים. לואיס סאהה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לואיס סאהה, ברשת החברתית אינסטגרם לואיס סאהה, באתר Transfermarkt לואיס סאהה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לואיס סאהה, באתר Soccerway לואיס סאהה, באתר BDFutbol לואיס סאהה, באתר WorldFootball.net לואיס סאהה, באתר National Football Teams לואיס סאהה, באתר FootballDatabase.eu לואיס סאהה, באתר ESPN
ארקדו-קיפרית

ארְקדוֹ-קִיפְּרִית הוא כינוי מודרני לניב יווני עתיק שדובר באזור ארקאדיה וקפריסין ("קיפרוס"), בין המאה ה-7 וה-4 לפנה"ס. ניב זה התפתח ישירות מהשפה המיקנית, ודובר באזורים שאליהם האוכלוסייה המיקנית נסוגה מפני הפלישה הדורית. הניב ידוע רק מכתובות שנמצאו באזור. בקפריסין, הניב נכתב בעזרת כתב הברות קפריסאי (כתב קיפרי הברתי (אנ')). באות סאן השתמשו רק בארקאדיה עד למאה ה-7 לפנה"ס. הארקדו-קיפרית שמרה על מאפיינים של השפה המיקנית, שנעלמו בניבים הקלאסיים האחרים של יוון, כגון האות דיגמא. לאות קסי (Ξ) ולשלוש האותיות שלא הגיעו מהאלפבית הפיניקי ומופיעות לפני Ω –‏ Φ,‏ Χ ו־Ψ – היו ערכים שונים במקומות שונים. באלפביתים היווניים של אובויה, בויוטיה, ארקדיה ולקוניה, Φ ייצגה ph,‏ Χ ייצגה ks,‏ Ψ ייצגה kh, האות Ξ לא התקיימה, והצירוף ps יוצג על ידי האותיות ΦΣ. Madadh Richey, "The Alphabet and its Legacy", in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 246, doi:10.1093/oxfordhb/9780190499341.013.17 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוונית איונית

יוונית אִיוֹנִית (או יוֹנִית) היא ניב יווני עתיק (ראו ניבים יווניים), על שם השבט היווני העתיק, האיונים. הניב האיוני התפשט מיוון היבשתית אל האיים שבים האגאי, בזמן הפלישה הדורית, בערך במאה ה-11 לפני הספירה. בסוף תקופת המעבר היוונית במאה השמינית לפנה"ס, מרכז החוף המערבי של אסיה הקטנה, כולל האיים כיוס וסאמוס, כונו איוניה. הניב האיוני דובר גם באיים שבמרכז הים האגאי ובאי אֶוּבּוֹיָה, שמצפון לאתונה. בעקבות התיישבות האיונים בשטחים נוספים, התפשט הניב במהרה לצפון הים האגאי, לאזור הים השחור, ולמערב הים התיכון. הניב האיוני מחולק לשתי תקופות: איונית עתיקה ואיונית חדשה. המעבר המדויק בין שתי התקופות אינו ידוע, אך משוער כי הוא התרחש בסביבות שנת 600 לפנה"ס. יצירות הומרוס (האיליאדה, האודיסאה, וההמנונים ההומריים) והסיודוס נכתבו בניב ספרותי מלאכותי (שלא שימש ניב מדובר בשום תקופה) שמכונה במחקר יוונית אפית או הומרית, אשר ברובו מבוסס על איונית עתיקה, עם השפעה איולית. המשורר ארכילוכוס כתב באיונית עתיקה. המחברים הבולטים ביותר שכתבו באיונית חדשה הם הרודוטוס והיפוקרטס. לאות Ξ ולשלוש האותיות שלא הגיעו מהאלפבית הפיניקי ומופיעות לפני Ω –‏ Φ,‏ Χ ו־Ψ – היו ערכים שונים במקומות שונים. האלפביתים היווניים האטיים והאיוניים התשמשו כולם ב־Φ לייצוג ph וב־Χ לייצוג kh, אך באטיקה ובחלק מהאיים האגאיים האיוניים לא התקיימו Ξ ו־Ψ (הצירופים ks ו־ps יוצגו על ידי ΚΣ ו־ΦΣ בהתאמה), בעוד באלפביתים של הדודקפוליס היוני (אנ'), חלק מהאיים האגאיים האיוניים, קורינתיה וארגוס שימשה Ξ ל־ks ו־Ψ ל־ps, מה שהפך בסוף לאלפבית האטי הקלאסי. בעוד שבחלק מהניבים הקדומים שימשה האות Ο לתנועות ŏ/ō, באלפבית של איוניה, קנידוס (אנ'), פארוס ומלוס האות Ω נוצרה לייצוג התנועה ō (להבדיל מ־ŏ), והופעתה בסוף סדר האלפבית מצביעה על היותה המצאה מאוחרת, כנראה וריאציה נוספת של האות הפיניקית ע, מהמאה ה־7 לפנה"ס. יוונית איונית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Madadh Richey, "The Alphabet and its Legacy", in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 246, doi:10.1093/oxfordhb/9780190499341.013.17 Madadh Richey, "The Alphabet and its Legacy", in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 245, doi:10.1093/oxfordhb/9780190499341.013.17 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברוך גיגי

הרב ברוך גיגי (נולד בז' באייר ה'תשי"ז, 8 במאי 1957) הוא אחד מראשי ישיבת הר עציון, רב בית הכנסת הספרדי באלון שבות ומראשי פורום תקנה. גיגי נולד ב־1957 למשפחת רבנים במקנס שבמרוקו, סבו היה רבי ברוך אברהם טולדנו. הוא עלה ארצה בגיל 11, למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון שבשכונת קריית שמואל בחיפה, ובישיבת הר עציון. שירת בשריון כתותחן. הוא הוסמך לרבנות בישיבה, כמו גם על חלק יורה דעה בידי הרב שלמה פישר ועל הלכות נידה בידי הרב אהרן ליכטנשטיין, וסיים תואר B.Ed במכללת הרצוג להכשרת מורים. בשנים ה'תשמ"ג–ה'תשמ"ח הרב גיגי היה ר"מ וראש הכולל בישיבת ההסדר מעלות, ובשנת ה'תשמ"ח חזר לישיבת הר עציון, והחל לשמש בה כר"מ. בהמשך הפך לאחד מראשי הישיבה לצדם של הרב יעקב מדן והרב משה ליכטנשטיין. במקביל הוא משמש כרב בית הכנסת הספרדי באלון שבות ומלמד במדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה בשמה הקודם), בבית המדרש לנשים שבמגדל עוז ובמכון להכשרת טוענות בית דין שעל ידי מוסדות אור תורה סטון. בשנת ה'תשע"ב יצא לאור ספרו 'טללי שבת', שבו ניתוח של הלכות שבת ומתן דגש על יסודות ההלכה. רבותיו הם הרב יהודה עמיטל והרב אהרן ליכטנשטיין, ששיטת לימודו של הרב גיגי הושפעה בעיקר ממנו. תומך בעליית יהודים להר הבית. מדיה וקבצים בנושא ברוך גיגי בוויקישיתוף מקור ראשון, נמסרה לבשר ודם, ריאיון עם הרב גיגי, ג' בסיון ה'תשס"ח נעים להכיר: הרב ברוך גיגי / עמית פרסיקו, דעות 20 מידע על הרב גיגי באתר ישיבת הר עציון רשימת המאמרים של ברוך גיגי באתר רמב"י מאמרים של הרב ברוך גיגי, באתר ספריית אסיף רשימת המאמרים של ברוך גיגי, באתר רמבי"ש מידע על גיגי, ברוך בן יעקב בקטלוג הספרייה הלאומית ברוך בן יעקב גיגי (1957-), דף שער בספרייה הלאומית כתבות וראיונות - הרב ברוך גיגי, באתר ערוץ 7 מתי ברנהרט, ‏צפו: ראשי ישיבת הר עציון בהר הבית בחנוכה, באתר "סרוגים", 1 בדצמבר 2021. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אובליסק תאודוסיוס

"אובליסק תאודיסיוס" או "עמוד תאודוסיוס" הוא אובליסק מצרי של תחותמס השלישי במקדש כרנכ, שהועבר להיפודרום קונסטנטינופול בידי הקיסר תאודוסיוס הראשון בשנת 390 לספירה. האובליסק העשוי אבן גרניט ורודה, נבנה עבור המקדש בכרנך בלוקסור בתקופת מלכותו של פרעה תחותמס השלישי. במקור היה גובהו כ־30 מטרים לפחות, אך בשלב מסוים, אולי לאחר הגעתו לקונסטנטינופול, נחתך, וכיום רק חלקו העליון (בגובה של כ־19 מטרים) שרד. האובליסק המקורי מתאר את צליחת הפרת והבסת מיתני (במצרית 𓈖𓉔𓂋𓈖𓈉 – נהרנ). האובליסק מוצב על בסיס אבן שעליו תבליטים המתארים את הקיסר ומלויו יושבים בתא בהיפודרום כשהם מוקפים בדמויות של שומרים וצופים. הקומפוזיציה של התבליטים היא סימטרית. סימטריה זו באה לביטוי בהפניית ראשי הדמויות למרכז התבליט וסימטריה פנימית של כל פנל בנפרד, וגם ביחס שבין אורכו של הבסיס לרוחבו. בנוסף, הפנלים מחולקים לשתי רצועות אורך רגיסטרים (אנ') אותן אפשר לפרש הן כמיקום הגבוה ביותר בהיפודרום והן כראשיתה של קונבנציית התיאור הביזנטית של תיאור היררכי[דרושה הבהרה]. למרות קווי דמיון משותפים כגון אופי הדמויות והעובדה כי קיים "חלל" אשר בתוכו מתוארות הדמויות תוך תיאור חלקים ארכיטקטוניים רומיים, אופי תיאור הדמויות כבר שונה מרחק רב מן התיאור הרווח באמנות הרומית ממנו מושפעת האמנות הביזנטית. הדמויות הן שטוחות ועיצובן אינו יוצר עומק אלה דווקא תיאור שטוח ובעל נטייה לסמליות. מורגש בעיצוב התבליט נטייתו של היוצר לדקורטיביות ולהדגשה של מרקמים. נטייה זו תוארה לעיתים כיוצרת תחושה של תבליט העשוי מעץ. הצד הדרומי - המתאר את תאודוסיוס עם משפחתו, תבליט סימטרי ובו ראשי הדמויות מופנות למרכז התבליט הצד הצפוני - הקיסר וחצרו תחתית הצד הצפוני המתאר את העברת האובליסק תחתית הצד הדרומי - המתאר מרוץ סוסים בהיפודרום הצד המערבי - כניעת הברברים הצד המזרחי - הקיסר מציע את זר הדפנה של הניצחון מדיה וקבצים בנושא אובליסק תאודוסיוס בוויקישיתוף Labib Habachi, The Obelisks of Egypt, skyscrapers of the past, American University in Cairo Press, 1985, עמ' 145–151 Labib Habachi, The Obelisks of Egypt, skyscrapers of the past, American University in Cairo Press, 1985, עמ' 145 Labib Habachi, The Obelisks of Egypt, skyscrapers of the past, American University in Cairo Press, 1985, עמ' 147 Rodley, Lyn, Byzantine Art and architecture, An Intreduction, Cambridge University Press, Cambridge, 1994, p. 30.
חשין

האם התכוונתם ל... שניאור זלמן חשין – שופט בית המשפט העליון משנת 1948 ועד 1959 מישאל חשין – שופט בית המשפט העליון משנת 1992 ועד 2006 דוד חשין – שופט בפועל בבית המשפט העליון משנת 2006 פרופ' צבי חשין - חוקר ישראלי בתחום הנדסת חומרים וחתן פרס ישראל בחקר ההנדסה לשנת ה'תשס"ז. פרס חשין – פרס לחוקרים בגין הצטיינות אקדמית בתחום המשפט
אמנות גאומטרית

אמנות גאומטרית היא כינוי לתקופה באמנות יוון העתיקה, המאופיינת בעיקר על ידי מוטיבים גאומטריים וקווים ישרים בציור (בעיקר על אגרטלים). מוטיב שהחל באתונה, והתפזר בין ערי המסחר של הים האגאי. תקופה זו, בסביבות 900 לפנה"ס עד 700 לפנה"ס, הייתה שלהי תקופת המעבר ביוון. מדיה וקבצים בנושא אמנות גאומטרית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גותי

האם התכוונתם ל... בהקשר לעם הגותי: הגותים – שבט גרמאני אשר נדד באירופה במילניום הראשון לספירת הנוצרים ואשר התפלג לויזיגותים ואוסטרוגותים. השפה הגותית – שפתם הקדומה של הגותים. האלפבית הגותי – האלפבית אשר שימש את השפה הגותית. גותים (מסופוטמיה) – עם נוודי שמקורו במערב פרס מהמחצית השנייה של האלף ה-3 לפנה"ס. בהקשר לאמנות ימי הביניים: אדריכלות גותית – סגנון אדריכלי, בעיקר באדריכלות כנסיות ובנייה של קתדרלות רשימה של קתדרלות בסגנון גותי פיסול גותי – סגנון פיסול אמנות גותית – סגנון אמנות שריון לוחות גותי – שריון גוף גרמני מהמאה ה-15 מקור המונח "גותי" לתיאור אמנות ואדריכלות של ימי הביניים הוא בתקופת הרנסאנס, ונועד לתאר אותן דווקא כיצירות המאפיינות את נפשו המסוכסכת של הברברי, בדומה לעם הגותי שנחשבו לברברים שהרסו את רומא העתיקה. אין קשר בין האדריכלות והאמנות הגותיות לבין העם הגותי. מושגים מן המאה ה-19 התחייה הגותית – זרם אדריכלי שהחל כבר בסוף המאה ה-18 ופעל בעיקר במאה ה-19 אשר ניסה להחיות את האדריכלות הגותית מתוך תפישה רומנטית והערצת סגנון ימי הביניים. ספרות גותית – סוגת ספרות בדיונית שהתפתחה במאה ה-19 והשתמשה בגותיקה של ימי הביניים ככלי אימתי. הסימפוניה הגותית סימפוניה תשיעית לעוגב, "גותית", אופוס 70 מאת שארל מארי-וידור הסימפוניה Symphony No. 1 in D minor, "The Gothic" מאת הברגל בריאן בהקשר לתופעות ולזרמים מוזיקליים מודרניים: גותים – תת-תרבות, בעיקר של בני נוער, המאופיין במרדנות והערצה למוזיקה גותית ואלמנטים אימתיים שונים. רוק גותי – סגנון מוזיקה שהתגבש בשנות ה-80 של המאה ה-20. מטאל גותי – סגנון מוזיקה שהתגבש בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשלב מטאל, מוזיקה קלאסית וספרות גותית. Gothic (אלבום) – אלבום מפורסם של להקת Paradise Lost, מחלוצי המטאל הגותי. Gothic (שיר) – שיר מפורסם של Paradise Lost, מבין הראשונים בהם נעשה שימוש בשירה נשית מלודית בדום מטאל. שונות: אותיות גותיות – כינוי לגופנים (גרמניים בעיקר) של הכתב הלטיני, שהיו בשימוש נרחב בגרמניה עד מלחמת העולם השנייה (לא לבלבל עם אלפבית גותי). גופן "גותיק" – טיפוס גופנים מודרניים ללא תגיות (Sans-serif) שחמט גותי – גרסה של משחק השחמט על לוח בגודל של 8 על 10 משבצות. Gothic (משחק מחשב) – משחק תפקידים ממוחשב. גותיקה (סרט) – סרט אימה בכיכובה של האלי ברי משנת 2003. גותיקה אמריקאית – ציור מפורסם מאת גרנט ווד. Ghoti – למעשה יש להגות מילה זו "פיש", לא "גותי".
ARP spoofing

ARP spoofing הידוע גם בשם ARP poisoning, היא שיטה לפריצה של רשתות Ethernet שמאפשרת לפורץ לנטר את הנתונים העוברים ברשת המקומית או לעצור את התעבורה כליל. העיקרון של השיטה הוא שליחת הודעות ARP מזויפות ברשת המקומית המכילות כתובות MAC שקריות ובכך מטעה משאבי רשת (כגון רכזת או אף מחשב קצה) וגורם לתעבורת המידע לעבור בתצורה שונה מהמקור. לדוגמה ניתן לזייף את כתובת הGateway שהמחשב פונה אליה, וכך לגרום למחשב הקצה לשלוח את התעבורה היוצאת אל המחשב בעל הכתובת המזויפת, וכך לנטר את הרשת ולחשוף מידע העובר בתצורה בלתי מוצפנת ברשת. העמדה המזויפת יכולה לאחר מכן להעביר את התקשורת אל היעד האמיתי וכך להטמיע את עצמה בצורה שקופה למשתמש, או לחלופין לגרום לכלל התעבורה להינתב למיקום רשת אחד ובכך להעמיס על משאביו ולגרום לקריסתו בהתקפת מניעת שירות. שימוש ברשומות ARP סטטיות יכולות להוות שיטות יעילות להגנה מפני תקיפות ARP spoofing. ישנם גם מספר כלים זמינים המנטרים את מטמון ה-ARP המקומי ומדווחים למנהל הרשת אם משהו חריג מתרחש. MAC flooding, הונאת DHCP - שתי שיטות נוספות המאפשרות הסנפת תעבורה של מחשב אחר ברשת מקומית. NetCut - ניהול רשת עם פרוטוקול ARP האזנה ברשת ממותגת ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוטיני

חוטיני הוא גזרה של בגד תחתון או בגד ים המאופיין בכך שחלקו הקדמי מחובר לחלקו האחורי בעזרת רצועת בד צרה אשר עוברת בין הרגליים ובין פלחי העכוז. החוטיני נחשב לפריט לבוש חושפני. משערים כי בגדים דמויי חוטיני, מבחינת צורתם, היו מהבגדים הקדומים ביותר אותם לבשו גברים. כיסוי זה שימש באזורים בעלי אקלים חם כבר לפני 75,000 שנה. על אף שהחוטיני התחיל כלבוש לגברים, בעת המודרנית בעולם המערבי בעיקר נשים לובשות חוטיני. הגרסה הראשונה של חוטיני לנשים הופיעה כבגד ים בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל בשנות ה-70. החוטיני נפוץ כיום במדינות רבות. בפורטוגל וברזיל נקרא החוטיני בשם "fio dental" שמשמעותו "חוט דנטלי". בשפה האנגלית נקרא החוטיני "G-string", קיצור של "Guitar String", שכן הוא דקיק כביכול כמו מיתר גיטרה. השם הראשון שניתן לו בשפה האנגלית הוא "thong" בסוף המאה ה-19, עת התייחס ללבוש הילידים הפיליפינים. מקור המילה "thong" במילה האנגלית הישנה "thwong" שמשמעותה עור גמיש לכיסוי החלציים. בעברית שמו גזור מן הרצועה הצרה - כביכול כמו חוט - העוברת במרכזו ומחברת את חלקיו. דגם זה הוא הנפוץ ביותר מבין סוגי החוטיני ובעל כמה דוגמאות שונות. סוג זה של תחתונים או בגד ים, עשוי לרוב מפיסת בד המכסה את המפשעה, עוברת בין הרגליים והישבן ומתחברת לרצועה המקיפה את המותניים בעזרת פיסת בד נוספת. הרצועה סביב המותניים לעיתים עשויה חוט אשר נקשר בצדדים או רצועת בד עבה יותר ואלסטית. הדגם משמש נשים וגברים כאחד כאשר בדגם הגברי פיסת הבד שמכסה את האיבר הגברי דמוית כיס. V-string ו T-back הם דגמים פופולריים של ה-G-string. בדגמים אלו הישבן חשוף לחלוטין ללא פיסת בד ופיסת הבד הקדמית מחוברת בחוט דק בלבד לחוט המקיף את המותניים. שם הדגמים נגזר מצורת החיבור האחורית של החוט. T כאשר חוט הישבן מחובר ישירות ללרצועת המותניים ו-V כאשר חוט הישבן מחובר בשני חוטים לרצועת המותניים. חוטיני ברזילאי הוא גזרת ביניים בין ביקיני לחוטיני. הגזרה חושפנית יותר מביקיני, בעיקר באזור הישבן אך צנועה יותר מחוטיני. פיסת הבד מלפנים לרוב קטנה יותר משל ביקיני אך גדולה יותר מחוטיני, ומחוברת ברצועה דקה או בחוט בין הרגליים לבד שמכסה את האזור מעל הישבן אך חושף כמעט את כל חלקו התחתון. לרוב בגד ים עשוי מחלק אחד שמצמיד את החוטיני לגוף בעזרת רצועות כתפיים במקום רצועות מותניים. דגם זה הפך פופולרי מאוד לאחר שהשחקן סשה ברון כהן לבש אותו בסרטו בוראט. בגרסה הנשית רצועות הכתפיים רחבות או בעלות פיסת בד קטנה בגובה החזה לכיסוי השדיים. חוטיני ללא רצועות סביב המותניים. הסיטיני עשוי ממסגרת גמישה בצורת חצי מעגל. צד אחד רחב ונועד להסתיר את המפשעה בעוד הצד השני דק וממוקם בחריץ הישבן. המסגרת הגמישה מקבעת אותו בין הרגליים בדומה לאופן בו עושה זאת קשת לשיער. יתרונו בכך שהוא חסר חוטים לחלוטין ובניגוד לתחתונים אחרים אשר בולטים מבעד לבגדים צמודים לא ניתן להבחין בו כלל מתחת לבגדים אטומים. יתרון נוסף הוא בשיזוף האחיד, שאינו מותיר פסים בהירים על הגוף הנגרמים בדרך כלל מרצועת המותניים. G-String T-back סיטיני (C-string) ברזילאי (Cheeky) ביקיני ארז עמירן, חוטיני שנלבש במערכה הראשונה…(הקישור אינו פעיל), רודן אופנה - הבלוג של ארז עמירן, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2014 Parade Staff, Origin of Thong Underwear: Who Invented It & Why?, Parade, ‏18 באפריל 2021 Christina Perez, A Brief (and NSFW!) History of the Thong, Glamour, ‏24 בנובמבר 2015
עודד סברדליק

עודד (אנריקה) סברדליק (ספרדית: Enrique Sverdlik;‏ 1938, ארגנטינה - 1996, ישראל), משורר וסופר עברי, מתרגם ועורך. חתן פרס ראש הממשלה לשנת 1988. במהלך חייו פרסם חמישה ספרי שירה וסיפורת בעברית וחמישה ספרי שירה וסיפורת בספרדית. כמו כן, פרסם שתי אנתולוגיות בספרדית של תרגומיו לשירה העברית. שיריו נכללו באנתולוגיות חשובות של הספרות העברית, ותורגמו לספרדית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, רומנית, הונגרית, סרבו-קרואטית, רוסית, איטלקית ופינית. עודד סברדליק עבד ללא לאות כדי ליצור גשר בין התרבות הישראלית והעברית לבין התרבות הלטינו-האמריקנית והספרדית, בין השאר באמצעות תרגומיו, עריכת תוכניות שעסקו במשוררים לטינו-אמריקנים וספרדים עבור "קול ישראל", וייצוג ישראל באירועים ספרותיים ותרבותיים רבים באמריקה הלטינית. ציוני דרך מרכזיים בחייו: עד 1965 היה פעיל מרכזי בקרב צעירי הקהילה היהודית הארגנטינאית. ממייסדי גרעין "מרדכי אנילביץ'" של "השומר הצעיר", ומעורכי עיתון התנועה "Nueva Sion"- ציון החדשה. 1965 - עם עלייתו לארץ, התיישב תחילה בקיבוץ דביר, ולאחר מכן בקיבוץ להבות הבשן בגליל העליון. עם נישואיו עבר ב-1970 לרמת-גן. משנה זו עד 1988 עבד בהסתדרות הציונית כאחראי על תחום ההסברה באמריקה הלטינית וארצות דוברות ספרדית. במסגרת עבודתו הוציא לאור פרסומים רבים הקשורים לתרבות ולחשיבה יהודית. כמו כן, במסגרת תפקידו נשלח בשנים 1976–1978 לארגנטינה. 1987-1991 - חבר הנהלת אגודת הסופרים העבריים. 1994- התקבל כנציג הישראלי הראשון באקדמיה המקסיקנית לספרות. 1996-1994 שימש כמזכיר כללי של הסניף הישראלי של P.E.N. בין תפקידיו הנוספים: עורך ספרותי בכתב העת "אריאל" (בהוצאת משרד החוץ), כותב קבוע בכתב העת "דיאלוג" (בהוצאת ההסתדרות הציונית העולמית- דור ההמשך), עורך המוספים הספרותיים בעיתונים בשפה הספרדית: " Linia directa " ו "Aurora". עודד סברדליק נפטר בשנת 1996. פרסים: 1962 - פרס הכבוד של ארגון הסופרים הארגנטינאי (SADE),על ספרו הראשון" Las Hambers Consumadas"(שירים) 1988- פרס ראש הממשלה על שם לוי אשכול. ארץ לא נודעת, סיפורים, תרגם מספרדית דב אסא, ספרית פועלים, 1972. פרשי האישון, שירים, עקד, תל אביב, תש"ם 1980. חלונות בסחף, שירים, ספרית פועלים, תל אביב, תשמ"ז 1986. עד כלות הדבש, שירים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1992. הסלע נותר, יש להניח, שירים, עריכה אשר רייך, תמוז, תל אביב, 1998. Las Hambres Consumadas. Buenos Aires, Argentina: Editorial Literaria,1961 1964,Las Tremendas Decisiones. Argentina: Editorial Candelabro Memorias del Transeunte. Buenos Aires, Argentina: Ediciones Kargieman,1970 1974, Hombre a la Intermperie. En Arbol the Fuego- 71. Caracas, Venezuela: Editorial Sucre 1990,Brindis. Caracas, Venezuela: Monte Avila Editores 1994,Poesia 101:Poesia Israeli. Valencia, Venezuela : Universidad de Carabobo 1996,Traducciones de la Nueva Poesia Hebrea. Israel, ,Tel-Abib: P.E.N עודד סברדליק, דף שער בספרייה הלאומית עודד סברדליק, בלקסיקון הספרות העברית החדשה עודד סברדליק, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עודד סברדליק, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" שיר של המשורר אלישע פורת, בתרגומו של עודד סברדליק
רדיוס

בגאומטריה, רדיוס (או מחוג בעברית) הוא הקטע המחבר את מרכזו של מעגל עם נקודה על היקפו, או את מרכזו של כדור עם כן נקודה על פניו. השם רדיוס משמש גם כשם של קטע זה. הרדיוס במעגל ובכדור הוא מחצית הקוטר. הגדרת המעגל (או שפתו של כדור) היא: המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור (או במרחב) שמרחקן מנקודה מסוימת, המרכז, שווה לרדיוס. ניתן להכליל הגדרה זו גם לממדים גבוהים יותר. נוסחאות אחדות המבוססות על הרדיוס: חישובי מעגל היקף של מעגל בעל רדיוס   r {\displaystyle \ r} הוא   2 π r {\displaystyle \ 2\pi r} , ושטחו הוא   π r 2 {\displaystyle \ \pi r^{2}} . חישובי כדור שטח הפנים של כדור בעל רדיוס r הוא A = 4 π r 2 {\displaystyle A=4\pi r^{2}\,} , ונפחו הוא V = 4 π r 3 3 {\displaystyle V={\frac {4\pi r^{3}}{3}}} בגאומטריה וטריגונומטריה יש שימוש נרחב למדי בהגדרת הרדיוס. לדוגמה זווית מרכזית מוגדרת כזווית בין שני רדיוסים. משיק למעגל מאונך לרדיוס. הרדיאן מוגדר כזווית היוצאת ממרכז מעגל ונוצרת על ידי קשת שאורכה שווה לאורך של רדיוס המעגל. מערכות קרדיואידות מקובלות מוגדרות לפי הרדיוס. כך ניתן לציין את הקואורדינטות קוטביות במישור דו־ממדי וקואורדינטות כדוריות והקואורדינטות גליליות במרחב תלת־ממדי. פאי רדיוס עקמומיות
אופנהיימר

אופנהיימר הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי ופירושו הוא "יוצא אופנהיים". אופנהיים היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה. חלק מנושאי השם משתייכים למשפחת אצולה (פטריקים) יהודית ונושאים בתארים "פון אופנהיים", "פון אופנהיימר", "פון אופנפלד" ו"ליכטנשטיין". האם התכוונתם ל... אישים אהרן אופנהיימר – היסטוריון ישראלי אלן אופנהיימר (אנ') – שחקן יהודי-אמריקאי ארנסט אופנהיימר – איש עסקים בתחום כריית היהלומים ופוליטיקאי דרום אפריקאי ממוצא גרמני–יהודי הלל אופנהיימר – בוטנאי ישראלי, ממייסדי הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל וולף אופנהיימר – איש עסקים ובנקאי יהודי גרמני ויהודי חצר מטעם הבוחר של ברונסוויק-לונבורג בהאנובר חנן אופנהיימר – חוקר חקלאות ישראלי, מכליא זנים חדשים, חתן פרס ישראל יוזף זיסקינד אופנהיימר – בנקאי יהודי מן המאה ה-18 שנודע בכינוי "היהודי זיס" יריב אופנהיימר – מזכ"ל שלום עכשיו מקס אופנהיימר – צייר אוסטרי יהודי פרנסיס ג'וזף אופנהיימר – עיתונאי וסופר אמריקאי יהודי פרנץ אופנהיימר – כלכלן פוליטי, סוציולוג ויזם חברתי, מראשי זרם הסוציאליזם האוטופי רבקה אופנהיימר – אסטרופיזיקאית ואוצרת במוזיאון האמריקני להיסטוריה של הטבע. רוברט אופנהיימר – פיזיקאי יהודי אמריקני, אבי פצצת האטום שמואל אופנהיימר – מחשובי יהודי החצר, פעל באוסטריה של המאה ה-17 אחר גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף – קבוע פיזיקלי קירוב בורן-אופנהיימר – קירוב לצורך פתרון משוואת שרדינגר עבור מולקולות אופנהיימר – שמו של מכתש על הירח אופנהיימר (סרט) – סרט ביוגרפי אודות רוברט אופנהיימר ראו גם אופנהיים