laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'נט אביעד

ג'נט אביעד (נולדה כ-ג'נט לוזי קופלר ב-1943 בפילדלפיה, פנסילבניה) היא סוציולוגית ואשת חינוך ישראלית, ילידת ארצות הברית, שכיהנה כמרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים ונמנתה עם מנהיגי תנועת שלום עכשיו. היא עסקה גם כן בפעילות פילנתרופית בתחום קידום החינוך בתפקיד מנהלת השלוחה הישראלית של הקרן הקנדית צ'ארלס ואנדראה ברונפמן, שנקראה "קרן קרב", ופעלה עד סגירתה בשנת 2015. ג'נט אביעד נולדה בשם ג'נט לוזי קופלר למשפחה יהודית בעיר פילדלפיה בארצות הברית, כילדה אמצעית בין שלושה ילדים. אביה, אבוט קופלר, יליד סקוטלנד, היה בעל חנות לרהיטים, ואמה הייתה אליזבת לבית רוזנפלד, ילידת ארצות הברית. האם עמדה בעבר בראש רשת בתי הספר אורט באזור פילדלפיה. אביעד סיימה בשנת 1963 לימודים במכללת בארנרד ואחר כך באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. היא עלתה לישראל בשנת 1972 עם בעלה השני, פרופ' תומאס פ. או'די, סוציולוג של הדת, ממוצא אירי-אמריקאי קתולי, שכיהן כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך נישואיהם התפרקו, והיא התאזרחה בישראל יחד עם בנם, מיכאל. היא עבדה כמרצה בכירה בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1978 נמנתה עם מייסדיה של תנועת שלום עכשיו. ג'נט אביעד הייתה חברה במועצת המנהלים של המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך. היא פרסמה ספרים ומאמרים בתחום הסוציולוגיה של הדת ובתחום החינוך. אביעד ידועה גם כן כמנהלת השלוחה הישראלית של התוכנית קרב לקידום החינוך במסגרת קרן מיסודם של צ'ארלס ואנדראה ברונפמן. שפעלה בישראל עד שנת 2015. ג'נט אביעד הייתה נשואה שלוש פעמים: בעלה הראשון היה שיינדלין, השני היה תומאס פ. או'די, אבי בנה, מיכאל תומאס אביעד. אחר כך היא הייתה בת זוגו של חוקר הספרות והפילוסוף מנחם ברינקר עד יום מותו בשנת 2016. בנה מיכאל אביעד (יליד 1969) הגיע בצעירותו לכותרות, כשבשנת 2002 בימי האינתיפאדה השנייה התראיין בכתבות באנגלית בעת שהשתתף כחייל בפעילות לשחרור בני הערובה בכנסיית המולד בבית לחם. הוא הקים יחד עם אשתו את המגזין A Sweet Life שהוקדש להתמודדות עם הסוכרת. 1968 - Sociology of Religion - יחד עם תומאס פ. אודיי 1983 - Return to Judaism. Religious Renewal in Israel 1989 - עיונים בחינוך היהודי כרך ד, עריכה יחד עם אבי כצמן Studies in Jewish Education IV: Curriculum and the teaching of Hebrew Religion and Politics in Israel, עם דניאל אלעזר - בספר . Religion and Politics in the Middle East 1981 בעריכת Michael Curtis באתר jewschool על פעילותה בתנועת שלום עכשיו דבריה אחרי רצח רבין על קרן קרב ותרומתה של ג'נט אביעד הספד לאנדראה ברונפמן - מאת ג'נט אביעד בארכיב הנשים היהודיות 2016 באתר הגנאלוגי geni הודעה על מות אמה, אליזבת קופלר לבית רוזנפלד South Florida Sun Sentinel 2000
מקס ג'ייסון מאי

מקס ג'ייסון מאי (נולד בשם: Miro Šmajda; נולד ב-27 בנובמבר 1988) הוא זמר-יוצר ומוזיקאי סלובקי. מאי נולד בשם מירו סמאזדה בעיר קושיצה. ב-2004 החל את קריירת המוזיקה שלו כזמר ונגן גיטרה בלהקת "Skivers", לאחר מכן גם ניגן בלהקת ההבי מטאל "Blackened". ב-2009 השתתף בתוכנית "צ'כוסלובק איידול" (Česko Slovenská SuperStar), הגרסה המשותפת של צ'כיה וסלובקיה לתוכנית אמריקן איידול, שם זכה להצלחה כשהעפיל למקום השני. ב-2010 ביצע סיבוב הופעות עם להקתו "Terrapie" ברחבי סלובקיה וצ'כיה, באותה שנה גם הוציא עמם אלבום. ב-2012 נבחר לייצג את סלובקיה באירוויזיון עם השיר VRUE "Don't Close Your Eyes" (אל תעצמי את עינייך), אותו כתב והלחין. מאי הוא טבעוני ופעיל למען זכויות בעלי החיים. מדיה וקבצים בנושא מקס ג'ייסון מאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקס ג'ייסון מאי (בסלובקית) מקס ג'ייסון מאי, סרטונים בערוץ היוטיוב מקס ג'ייסון מאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס ג'ייסון מאי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מקס ג'ייסון מאי, באתר ספוטיפיי מקס ג'ייסון מאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקס ג'ייסון מאי, באתר Discogs (באנגלית) TYDEN, www tyden cz, e-mail: webmaster@tyden.cz, Miro Šmajda ze SuperStar: Jsem zdravě šiblý, TÝDEN.cz, ‏2010-12-02 (בצ׳כית) Max Jason Mai goes for Slovakia (באנגלית) Max Jason Mai goes for Slovakia (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
עלי עפיף

עלי עפיף (נולד ב-20 בינואר 1988) הוא כדורגלן קטרי ממוצא תימני וטנזני המשחק בעמדת החלוץ בא-דוחייל ובנבחרת קטר. לעפיף שישה אחים ואחיות. אביו, חסן עפיף אל יאפיי הוא ממוצא תימני שנולד בעיר מושי שבטנזניה. הוא שיחק בקבוצות בליגה המקומית ובסומליה עד שהגיע לקטר כדי לשחק עבור אל איתיחאד. אמו, פאיזה מגיעה מתימן. לעלי יש אח כדורגלן בשם אכרם עפיף, המשחק גם הוא בנבחרת. א-סד ליגת העל הקטרית: 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007 גביע האמיר הקטרי: 2005, 2007 גביע קטר: 2006, 2007, 2008 גביע שייח' יאסים: 2006 גביע כוכבי קטר: 2010 ליגת האלופות האסיאתית: 2011 א-דוחייל ליגת העל הקטרית: 2011/2012, 2013/2014, 2014/2015, 2016/2017, 2017/2018 גביע האמיר הקטרי: 2016, 2018 גביע קטר: 2013, 2015, 2018 גביע השייח' יאסים: 2015, 2016 נבחרת קטר גביע אסיה בכדורגל: 2019 מדיה וקבצים בנושא עלי עפיף בוויקישיתוף עלי עפיף, באתר Transfermarkt עלי עפיף, באתר Soccerway עלי עפיף, באתר National Football Teams עלי עפיף, באתר FootballDatabase.eu
שישי בבוקר (תוכנית בוקר)

האם התכוונתם ל... שישי בבוקר (קשת 12) – תוכנית בוקר בימי שישי בהגשת יואב לימור וגלית גוטמן. בעבר נקראה הבוקר, יום חדש והבוקר של קשת, כאשר שודרה בימי השידור של שידורי קשת בערוץ 2 שישי בבוקר (ערוץ 10) – תוכנית בוקר בימי שישי ששודרה בשנים 2011–2016
יוסטיין הסלגורד

יוסטיין הסלגורד (בנורווגית: Jostein Hasselgård; נולד ב-24 במרץ 1979) הוא זמר נורווגי. הסלגורד נולד בפרדריקסטאד, בגיל שש החל לנגן בפסנתר, הוא למד באקדמיה הנורווגית למוזיקה באוסלו. באירוע ה-"מלודי גרנד פיקס" 2003, התחרות הנורווגית בה הזוכה מייצג את נורווגיה באירוויזיון, הוא זכה במקום הראשון עם הבלדה "I'm Not Afraid to Move On" (אני לא מפחד להמשיך), באירוויזיון 2003 שנערך בריגה הוא הגיע למקום הרביעי עם 123 נקודות. הוא היה חבר בלהקת " Hasselgård" וביחד עמם הוציא ב-2006 את האלבום "A few Words". בשנת 2010 השתתף בשעשועון המוזיקלי "Beat for Beat" בו שני זוגות מוזיקאים מתחרים ביניהם במשימות בתחום המוזיקה. בנוסף לעיסוקו המוזיקלי הוא עובד כגנן בגן ילדים. יוסטיין הסלגורד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוסטיין הסלגורד, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוסטיין הסלגורד, באתר Discogs (באנגלית) יוסטיין הסלגורד, באתר Songkick (באנגלית) NRK, Eorosong på radio, NRK, ‏2003-05-21 (ב־) Redd for å gå videre, universitas.no (בנורווגית ספרותית)
אלקטרומוטה

אלקטרומוט (בגרמנית: Electromote) היה הטרוליבוס הראשון בעולם, אשר הוצג בברלין ב-29 באפריל 1882 על ידי המהנדס והממציא הגרמני הד"ר ארנסט ורנר פון סימנס והתבסס על רעיון הנעתו של כלי רכב באמצעות מקור חשמלי חיצוני קבוע. דגם ה"אלקטרטמוטה" נבנה על ידי חברת הנדסת החשמל "Siemens & Halske" (אנ') ש-ארנסט ורנר פון סימנס היה מיסדה. מאוחר יותר הפכה לסימנס. דגם ה-"אלקטרומוטה" פעל נסיונית בין ה-29 באפריל 1882 עד 13 ביוני 1882 במסלול של 540 מטרים מתחנת הרכבת "אלנזה" בברלין (אנ') ל"שטרסה מספר 5" (Straße No. 5), ומשם ל"שטרסה מספר 13 (Straße No. 13) בפרבר "Halensee" (אנ') בברלין. מסלול המבחן היה שטוח לחלוטין, על דרך עפר. ב-20 ביוני 1882 פורק מסלול המבחן. גוף הרכב - כרכרה פתוחה שיועדה לנהג + 8 נוסעים אשר ישבו על 2 ספסלי אורך. 4 גלגלי ברזל מעץ רגיל, לא סימטריים (קוטר הגלגלים הקדמיים קטן משמעותית מקוטר הגלגלים האחוריים). 2 מנועי חשמל המפיקים 2.2 קילוואט, המשדרים את הכוח באמצעות כונן שרשרת הגלגלים האחוריים. מתח חשמלי - 550 וולט. תמסורת החשמל ל"אלקטרומוטה" הועברה על ידי כבל גמיש, על ידי 4 צירים שחוברו ל-8 גלגליות, אשר רץ לאורך קווי החשמל. הקוטב של 2 המוטות היה עשוי מחוטי נחושת ונתלה על 50 עמודי מתכת של פלדה. "אלקטרומוטה" "אלקטרומוטה" "אלקטרומוטה" פרבר "Halensee" (אנ'), שם בוצעה הנסיעה הראשונה של ה"אלקטרומוטה" בברלין (1893) ארנסט ורנר פון סימנס - ממציא ומפתח ה"אלקטרומוטה" טרוליבוס "אלקטרומוטה" - תמונות מדיה וקבצים בנושא אלקטרומוטה בוויקישיתוף אלקטרומוטה, סרטון באתר יוטיוב ההיסטוריה של חברת סימנס new.siemens.com/global/en/company/about/history/technology/transportation-technology היסטוריה של הטרוליבוס / ראו "אלקטרטמוטה" trolleybus.co.uk/history1 "אלקטרומוטה" omnibusrevue.de/sixcms/detail "אלקטרומוטה" web.archive.org/web "אלקטרומוטה" berliner-verkehrsseiten.de/obus/Olines/Versuchsbahnen/versuchsbahnen אלקטרומוטה thevintagenews.
אלכסנדר ויקטורנקו

אלכסנדר סטפנוביץ' ויקטורנקו (ברוסית: Александр Степанович Викторенко;‏ 29 במרץ 1947 – 10 באוגוסט 2023) היה קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל כחבר צוות תחנת החלל סאליוט 7 ותחנת החלל מיר. אלכסנדר ויקטורנקו נולד בכפר בקזחסטן הסובייטית. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר של חיל האוויר הסובייטי באורנבורג ולאחר סיומו בשנת 1969 המשיך בשרות בחיל האוויר הסובייטי ביחידות שהיו כפופות לצי הבלטי. בשנת 1978 נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. בשנת 1979 כתוצאה מטעות אנוש הוא קיבל מכת חשמל והיה ללא הכרה כ-17 שעות. בסופו של דבר הוא השתקם והמשיך בהכנות לטיסות. במהלך השנים הוא היה חבר צוות גיבוי של מספר משימות חלל. בשנת 1987 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-3 כמפקד צוות לצד אלכסנדר אלכסנדרוב ומוחמד פארס. הם התחברו לתחנת החלל מיר וביצעו מספר ניסויים. החללית חזרה לכדור הארץ לאחר ביקור קצר. בשנת 1989 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-8 לצד אלכסנדר סרברוב. הם התחברו לתחנת החלל מיר ובכך החלה פעילות של משלחת מס' 5. הם ביצעו מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית וקליטת מדודול חדש של תחנת החלל. אלכסנדר ויקטורנקו חזר לכדור הארץ לאחר 166 ימים. בשנת 1992 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-14 לצד אלכסנדר קאלרי וקלאוס דיטריך פאלדה. הם התחברו לתחנת החלל מיר ומשלחת מס' 11 לתחנת החלל מיר בפיקוד ויקטורנקו החלה בפעילותה. הם ביצעו מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית. אלכסנדר ויקטורנקו חזר לכדור הארץ לאחר 145 ימים. בשנת 1994 אלכסנדר ויקטורנקו שוגר לחלל בחללית סויוז TM-20 לצד ילנה קונדקובה ואולף מרבולד. הם התחברו לתחנת החלל מיר. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 16 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. לאחר ביצוע חפיפה וקיטורנקו וצוותו של משלחת מס' 17 החלו בביצוע תוכנית שכללה מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית. אלכסנדר ויקטורנקו חזר לכדור הארץ לאחר 169 ימים. בשנת 1997 אלכסנדר ויקטורנקו עזב את יחידת הקוסמונאוטים. נפטר ב-10 באוגוסט 2023 ונטמן בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה. תקציר נתונים, באתר ספייספאקטס נתונים, באתר אנציקלפדיית החלל ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) אלכסנדר ויקטורנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קולנוע חוף

קולנוע חוף הוא בית קולנוע שפעל משנת 1932 עד ראשית שנות ה-90, והיה בית הקולנוע הראשון בחדרה. בית הקולנוע הוקם בשנת 1932 על ידי חיים פליישמן. שמו המקורי היה "קולנוע חף", על שם מייסדו, ואולם ברבות השנים נודע הקולנוע בשם "קולנוע חוף". את בית הקולנוע תכנן האדריכל חיים סוקולינסקי. קולנוע חוף היה הראשון שנפתח במושבה, והוקם ברחובה הראשי של חדרה (כיום רחוב הנשיא). בשל ממדיו הרחבים, מלבד הקרנות של סרטי קולנוע הועלו בו גם הצגות, קונצרטים ומופעי תרבות אחרים, לרבות בשבתות. כבר מפתיחתו שימש המקום להתכנסויות פוליטיות ארציות. בפברואר 1941 נערך בקולנוע נשף גדול בהשתתפות אמנים מתיאטרון הבימה והאוהל לרגל יובל ליסודה של חדרה. ברבות השנים נבנו בחדרה בתי קולנוע נוספים:"קולנוע חדרה" ו"גן זוהר" במרכז העיר וכן בתי קולנוע בשכונות בית אליעזר, גבעת אולגה ונווה חיים. קולנוע חוף נסגר בראשית שנות ה-90, בתקופה בה נפתחו ארבעה אולמות קולנוע בקניון לב חדרה שהופעלו על ידי רשת לב ונסגרו בעשור הראשון של המאה ה-21. לאחר סגירת קולנוע חוף הוסב מבנהו לאולם אירועים בשם "ארמון דוד". בפיגוע באולם האירועים שבוצע בשנת 2002 פרץ למקום מחבל ורצח שישה אזרחים. קולנוע חוף הונצח בשיר שכתב אהוד מנור וביצע שלמה גרוניך בתחילת שנות ה-90. מנור, בן בנימינה הסמוכה למושבה חדרה, נהג לבקר במקום בילדותו. גרוניך שגדל בחדרה נהג אף הוא לבלות במקום. מילות השיר קולנוע חוף, באתר שירונט נועם דביר, ההצגה האחרונה של קולנוע חוף, באתר הארץ, 6 ביולי 2011
כנסיית הזיכרון ג'ורג' הקדוש

כנסיית הזיכרון ג'ורג' הקדוש (באנגלית: Saint George's Memorial Church) היא כנסייה אנגליקנית, השוכנת בעיר איפר שבבלגיה. היא מוקדשת להנצחת זכרם של חללי צבאות חבר העמים הבריטי, שנפלו בקרבות סביב העיר במלחמת העולם הראשונה. זוהי אחת משתי האנדרטאות העיקריות בעיר לנופלים, יחד עם אנדרטת שער מנן. הרעיון להקים כנסייה אנגליקנית באיפר עלה כבר בשנת 1919. בשנה שלאחר מכן הוקמה ליגת איפר (שיושב הראש שלה היה הפילדמרשל פרנץ', שפיקד על הכוחות הבריטים באירופה בשנים 1914-‏1916). היא נטלה את קידום הרעיון לידיה במטרה להקים כנסייה לזכר מאות אלפי הנופלים סביב העיר, שתשרת גם את קרוביהם אשר יפקדו את האזור. בשנת 1924 החלה הליגה לגייס תרומות להקמת הכנסייה ופנתה לאדריכל רג'ינלד בלומפילד - מהאדריכלים שתכננו את אנדרטאות האימפריה הבריטית למלחמה באירופה - על מנת שיכין לה תוכנית. מספר אתרים להקמת הכנסייה נבחנו ובהם שער ליל - מבוא העיר הדרומי הפונה אל הדרך לעיר ליל שבצרפת, אך לבסוף נמצא מגרש מתאים לבנייה במרכז העיר. ב-1927 החלה הבנייה והכנסייה - ביחד עם בית ספר לילדים בריטים שנבנה לצידה - נחנכו על ידי הבישוף מפולהאם ב-24 במרץ 1929. לאחר פרוץ המערכה על בלגיה וצרפת במאי 1940 נסגר בית הספר שליד הכנסייה ו-100 תלמידיו פונו לבריטניה. הוא לא נפתח שוב. במהלך ארבע שנות הכיבוש הגרמני של בלגיה החביאו תושבי איפר רבים מפריטי הזיכרון של הכנסייה לבל ייבזזו. הכנסייה לא נפגעה במהלך הכיבוש. הכנסייה היא מבנה לבנים מלבני בעל גג רעפים משופע. צריח ובו הכניסה למבנה צמוד אליו מצפון ואל חלקו האחורי, ממערב, צמודה קפלה מעוגלת. אולם הכנסייה מכיל כ-200 מקומות ישיבה. הוא מעוטר בפריטי זיכרון רבים לנופלים במלחמה, שרבים מהם נתרמו לכנסייה על ידי ארגונים, משפחות ויחידים. הם כוללים 11 חלונות ויטראז', דגלים לאומיים וצבאיים, כ-400 לוחיות זיכרון - לחיילים, לקבוצות של חיילים וליחידות, ואף כריות כריעה למתפללים שעליהן רקומים סמלי יחידות צבאיות. לוחיות זיכרון חדשות מתווספות לאולם דרך קבע. בשנת 2017, במסגרת אירועי מלאת מאה שנה למלחמת העולם הראשונה, הותקנה בצריח הכנסייה מערכת של שמונה פעמונים חדשים. הכנסייה מקיימת אירועים שונים, ששיאם בטקס הזיכרון הנערך בה מדי שנה ב-11 בנובמבר, יום שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה. מראה חלקי של אולם הכנסייה חלון ויטראז' בכנסייה דגלים באולם הכנסייה פרוטומה ולוח זיכרון בכנסייה לפילדמרשל פרנץ' מדיה וקבצים בנושא כנסיית הזיכרון ג'ורג' הקדוש בוויקישיתוף אתר הכנסייה הכנסייה, באתר The Great War
המשכונאי

המשכונאי (באנגלית: The Pawnbroker) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1964 בבימויו של סידני לומט עם רוד סטייגר בתפקיד הראשי. התסריט מבוסס על הרומן רב המכר "המשכונאי" של אדוארד לואיס וולנט (אנ') משנת 1961. זה היה הסרט האמריקאי הראשון שעסק בשואה מנקודת מבט של ניצול שואה. הסרט הפך להצלחה בינלאומית וקידם את הקריירה של רוד שטייגר כאחד מהשחקים המובילים. הסרט היה הראשון שהציג חזה חשוף של אישה בתקופת קוד הייז ולא נפסל. בשנת 2008 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית שבספריית הקונגרס על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית. רוד סטייגר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ולפרס דב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הוא זכה בפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר בתפקיד ראשי. סול נזרמן (רוד סטייגר) הוא ניצול שואה שאשתו, שני ילדיו ורוב משפחתו נספו בשואה. לאחר המלחמה היגר לארצות הברית וכעת הוא מנהל בית עבוט במזרח הארלם, אזור רווי בפשע. הוא מסוגר וחסר יכולת להביע רגשות. כל המאורעות הנוראים שעבר בשואה מציפים את מוחו בהבזקים. הוא אומנם שרד את השואה אולם הוא גבר מת-מהלך ההופך לחסין לכל סוג של אהדה אנושית, חמלה או אהבה. חי בייאוש מתמיד ואינו מסוגל לייצר קשר רגשי עם אדם אחר. כל דבר מזכיר לו את השואה. גדרות המגרשים מזכירים לו את גדרות מחנה הריכוז והנסיעה ברכבת התחתית מזכירה לו את הנסיעה בקרון להובלת בקר בדרך למחנה הריכוז כשבנו המת בידיו. לחנות שלו מגיעים תושביו העניים של האזור על מנת למשכן חפצים ולשטוח בפניו את צרותיהם. סול אינו מסתכל בפניהם ובפנים חתומות, מציע להם מחיר אפסי לעומת בקשתם. הוא גם אינו נפתח לעוזר הפורטוריקני שלו, חסוס אורטיז (חיימה סאנצ'ז). אחת הלקוחות שלו היא עובדת סוציאלית אלמנה בשם מרילין בירצ'פלד (ג'רלדין פיצג'רלד) המנסה לפתח איתו קשר אך ללא הצלחה. למעשה חנותו של סול משמשת למקום להלבנת כספים לגנגסטר רודריגס (ברוק פיטרס) שתמורת שירותו מממן לו את אחזקת החנות ומשלם לו סכום הדרוש לסול לשם תמיכה במשפחת גיסתו אצלה הוא מתגורר. אורטיז רוצה להתקדם בחיים וזקוק לכסף. הוא אומר זאת לחברתו העובדת כזונה בבית בושת גדול בהרלם (תלמה אוליבר). היא מבטיחה לעזור לו, מגיעה לחנות של סול, חושפת בפניו ומציעה לו את שירותיה. היא מגלה לסול כי ה"בוס" שלה הוא אורטיז. סול נבעת לשמע הידיעה שהחנות שלו משמשת להלבנת כספים משירותי זנות. במוחו עוברת התמונה של אשתו שנאנסת על ידי אנשי אס אס. הוא מודיע לרודריגז כי הוא מפסיק לשתף איתו פעולה למרות המכות החזקות שהוא מקבל. הוא מודיע כי ברצונו למות אך רודריגז מודיע לו כי רק הוא יקבע מתי להרוג אותו. אורטיז לא יכול לסבול את יחסו המתנכר של סול. הוא יודע שבקופה יש סכום כסף גדול וקובע עם קבוצת גנגסטרים שישדדו את סול אבל בלי להשתמש באקדח. הם מגיעים לחנות ומבקשים את כל הכסף בקופה. השוד מסתבך כשסול מסרב והגנגסטר מאיים אליו באקדח. אורטיז מסתער, חוטף את הכדור המיועד לסול ונהרג. השודדים בורחים וסול יוצא המום לרחוב. אדוארד לואיס וולנט: המשכונאי; תרגום תום דולב, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2018. מדיה וקבצים בנושא המשכונאי בוויקישיתוף "המשכונאי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המשכונאי", באתר נטפליקס "המשכונאי", באתר AllMovie (באנגלית) "המשכונאי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המשכונאי", באתר אידיבי "המשכונאי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) המשכונאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קדימון לסרט המשכונאי, באתר יוטיוב המשכונאי, באתר TCM
גביע המדינה בכדורסל 1962/1963

גביע המדינה בכדורסל לעונת 1962/1963 היא התחרות השישית מאז היווסדו של המפעל. לאחר שבעונה הקודמת הפסידה מכבי תל אביב לראשונה את התואר, בעונה זו היא זכתה בו שוב לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב. מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה החמישי בתולדותיה. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 97-98 מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה בכדורסל, הבקר, 18 ביולי 1963 המידע בערך באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי
גביע המדינה בכדורסל 1963/1964

גביע המדינה בכדורסל לעונת 1963/1964 היא התחרות השביעית מאז היווסדו של המפעל. מכבי תל אביב הגנה על תוארה וזכתה בו בפעם השישית, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב. מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השישי בתולדותיה. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 104-105 קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה, חרות, 24 ביולי 1964 המידע בערך באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 104-105
דרוויצר גלייטר

דרוויצר גלייטר (בגרמנית: Derwitzer Gleiter, Derwitzer Apparat) היה כלי טיס למטרת גלישה אווירית שפותח על ידי המהנדס הגרמני אוטו ליליינטל בשנת 1891 בקיסרות הגרמנית. ליליינטל היה האדם הראשון שתכנן ובנה גלשן אוויר שיכול היה לשאת אדם. בשל תרומתו הרבה בתחום זה והמידע הרב שצבר בחקירות שניהל, ליליינטל נחשב לאחד האישים המוכרים והמשפעים ביותר מבין החלוצים בתחום התעופה. כלי התעופה אותו המציא מוכר כיום כגלשון אוויר. את טיסותיו הראשונות ביצע ליליינטל בברלין באזור שהיה קרוי "Windmühlenberg" ממרומי גבעה מלאכותית שבנה. ליליינטל נעזר בכיסי אוויר שהגיעו למהירות של 10 מטר בשנייה. טווחי הטיסה הגיעו ל-25 מטר. במהלך הניסוי צעק אל צלם שמוקם על הקרקע כדי לתמרן לתוך המיקום הטוב ביותר עבור הצילום בשנת 1893 הגיע ליליינטל לטווחי טיסה של 250 מטר. צוות: 1 טייס. אורך: 3,90 מטר. מוטת כנפיים: 7.62 מטר. שטח כנפיים: 10 מ"ר. משקל: 18 ק"ג (ריק). "דרוויצר גלייטר" "דרוויצר גלייטר" "דרוויצר גלייטר" גלישה אווירית דאון ליליינטל נורמל-זגל-אפראט ליליינטל בי-פלאן Nitsch, Stephan. Vom Sprung zum Flug (From the jump to the flight). Berlin, Brandenburgisches Verlagshaus, 1991. ISBN 3-327-01090-0.Modified second edition: Die Flugzeuge von Otto Lilienthal. Technik - Dokumentation - Rekonstruktion. (The airplanes of Otto Lilienthal. Technique - Documentation - Reconstruction). Otto-Lilienthal-Museum Anklam, 2016. ISBN 978-3-941681-88-0. מדיה וקבצים בנושא דרוויצר גלייטר בוויקישיתוף דגמי כלי הטיס שבנה "ליליינטל בי-פלאן" lilienthal-museum.de/olma אוטו ליליינטל centennialofflight.net/essay/Prehistory/lilienthal מלילינטל אל האחים רייט / ראו "דרוויצר גלייטר" lilienthal-museum.de/olma/ewright Seifert and Waßermann: Otto Lilienthal. Leben und Werk. Eine Biographie. Hamburg 1992: pp. 62–65. ISBN 3-924562-02-4 "דרוויצר גלייטר" lilienthal-museum.de
גביע המדינה בכדורסל 1964/1965

גביע המדינה בכדורסל לעונת 1964/1965 היא התחרות השמינית מאז היווסדו של המפעל. מכבי תל אביב הגנה על תוארה וזכתה בו בפעם השביעית, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב. הפועל חיפה הפסידה באופן טכני, בעקבות סירובה להמשיך את המשחק ללא משטרה לאחר תגרה אלימה בין השחקנים ופריצת הקהל. מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השביעי בתולדותיה. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 110-113 קבוצת מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה בכדורסל, חרות, 10 באוגוסט 1965 המידע בערך באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי
לטניבנטריקס

לטניבנטריקס (שם מדעי: Latenivenatrix; משמעות השם: "צייד מסתתר") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטרודוניים אשר חי בסוף הקרטיקון. בעבר מאובניו נכללו בסוגים דומים כמו הטרודון והסטנוניצ'וזאורוס. רק ב-2017 הוא סווג כסוג נפרד על סמך כמה הבדלים קטנים במבנה האגן, הצלעות, הגפיים והלסתות. מאובניו ידועים רק מחפירה אחת שנמצאה בפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה. ככל הנראה הוא היה הגדול שבבני משפחת הטרודוניים עם גולגולת באורך 45 ס"מ ואורך 3-3.5 מטר. בדומה לקרוביו הוא היה בעל לסתות דקות עם שיניים מחודדות וגוף הבנוי לתנועה מהירה. הוא היה כנראה מכוסה נוצות. בדומה לקרוביו הוא היה אוכל-כול חכם שהיה פעיל בלילה ואולי שימר חום גוף. על כמה מהמאובנים נמצאו עדויות אפשריות למומים מולדים אשר הדינוזאורים נולדו איתם ואולי מהם מתו לבסוף. מדיה וקבצים בנושא לטניבנטריקס בוויקישיתוף
בקה (קמרון)

בקה (בצרפתית: Beka) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון. בקה ממוקמת כ-251 ק"מ מבירת האזור גארואה וכ-403 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-150 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה, כ-265 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד וכ-215 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית. העיירה ממוקמת על הכביש הלאומי N15A ונמצאת כ-22 ק"מ מהכביש האזורי P12 וכ-18 ק"מ מהכביש D19. Site de la primature - Élections municipales 2002 (בצרפתית) Contrôle de gestion et performance des services publics communaux des villes camerounaises - Thèse de Donation Avele, Université Montesquieu Bordeaux IV (בצרפתית) Charles Nanga, La réforme de l’administration territoriale au Cameroun à la lumière de la loi constitutionnelle n° 96/06 du 18 janvier 1996, Mémoire ENA. (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממותה ננסית

ממותה ננסית (שם מדעי: Mammuthus exilis) הוא מין יונק בעל חדק ממשפחת הפיליים שחי לפני 11–60 אלף שנים באזור איי התעלה של קליפורניה. כפי ששמה מרמז, עברה ממותה זו גמדות איים והיא מהקטנות שבמיני הפיליים. מאובניה נמצאו ב-1928. הממותה הגיעה לגובה 1.72 מטרים ולמשקל 750 ק"ג. חישובים אחרים טוענים שגובהה היה שני מטרים ומשקלה 1,350 ק"ג. כך או כך, הייתה ממותה זו קטנה בהרבה מן הממותות שעל יבשת אמריקה הצפונית, כגון ממותה קולומביאנית, שהגיעה לגובה ארבעה מטרים ולמשקל 10 טון. הסיבה לגמדותה של הממותה היא כדי שתוכל להסתגל לכמות המזון הקטנה שבאיים. בנוסף, היו האיים ריקים יחסית מטורפים גדולים. לא ברור כיצד הממותה הגיעה לאיים, אך נראה שקרוביה היבשתיים היו חשופים לפגיעה מתמדת מטורפים גדולים כמו סמילודון, אריה אמריקני או זאב בלהות, וחלק מהממותות שחיו בדרום קליפורניה החליטו לשחות מערבה לעבר קבוצת האיים שמדרום. כשהממותות הגיעו לאיים חסרי הטורפים הם קטנו בגודלם. הן היו הגדולות שבחיות האיים. ממותות אלה שרדו עד לתחילת ההולוקן. לא ידוע ממה בדיוק נכחדו, אך ייתכן שזה קרה עקב הגירת אינדיאנים משבט צ'ומאש (Chumash) לאיים והללו צדו אותה עד שנכחדה. מדיה וקבצים בנושא ממותה ננסית בוויקישיתוף ממותה ננסית, באתר NCBI (באנגלית) ממותה ננסית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ממותה ננסית, באתר GBIF (באנגלית)
אירמה לה דוס

האם התכוונתם ל... אירמה לה דוס (מחזה) – מחזה משנת 1956 אירמה לה דוס (סרט) – סרט משנת 1963
גביע המדינה בכדורסל 1965/1966

גביע המדינה בכדורסל לעונת 1965/1966 היא התחרות התשיעית מאז היווסדו של המפעל. מכבי תל אביב זכתה בתואר בפעם השמינית, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב. מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השמיני בתולדותיה. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 118-121 יהושע כהנא, הגביע בפעם ה-8 למכבי תל אביב, מעריב, 23 ביוני 1966 המידע בערך באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי