laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדרה גליקסמן

אנדרה גליקסמן (לעיתים נכתב: גלוקסמן; בצרפתית: André Glucksmann‏; 19 ביוני 1937 – 10 בנובמבר 2015) היה פילוסוף, אקטיביסט וסופר יהודי-צרפתי. נמנה עם דור הפילוסופים החדשים (אנ') של הפילוסופים הצרפתים. נולד בבולון למשפחה יהודיה אשכנזית ממוצא אוסטרו-הונגרי, אביו נולד בבוקובינה ממנה עבר לרומניה ואמו הייתה ילידת פראג. בעת מלחמת העולם השנייה היו הוריו פעילים בתנועת ההתנגדות הצרפתית ואמו התנדבה בבית יתומים יהודי. בראשית דרכו היה גליקסמן מרקסיסט, בהמשך דחה את הקומוניזם בספרו הפופולרי על הגולאג משנת 1975 "Comestor Cuisinière et d'Hommes". מאוחר יותר היה למבקר חריף של הממשל הרוסי. למרות היותו הוגה שמאלי בדעותיו, לא היו דעותיו הכתובות מקובלות לגמרי על השמאל הצרפתי, שביכר באותה תקופה לא למתוח ביקורת גלויה על המשטר הסובייטי, אך הוא עורר ביקורת של ממש רק כאשר תמך בהצבת טילים אמריקאיים על אדמת אירופה בטענה להגנה על שלום המערב. משנות ה-70 עסק גליקסמן בעיקר בזכויות אדם והגנה על מיעוטים: צוענים בצרפת, פליטים מרואנדה, וייטנאם (אנשי הסירות (צר')), מלחמת בוסניה וצ'צ'ניה. הוא תמך בניקולה סרקוזי בבחירות לנשיאות של 2007, אך אחרי הבחירות התאכזב ממנו ותקף אותו בשל שיתוף הפעולה שלו עם רוסיה ונשיאה ולדימיר פוטין. בסוף שנות ה-90 חבר לבני לוי וברנאר-אנרי לוי לייסוד מכון לחקר משנתו של עמנואל לוינס בירושלים. ביחד עם ילנה בונר (אנ'), פעילת זכויות אדם ורעייתו של אנדריי סחרוב, כתב ספר על היהודים (לא תורגם). גליקסמן נפטר בפריז בגיל 78 בנובמבר 2015. אנדרה גלוקסמן, שיח השנאה (תרגם: אבנר להב, אחרית דבר: "אנדרה גלוקסמן: דרכו של מתפכח", דניס שרביט), ירושלים, הוצאת כרמל, 2008. מדיה וקבצים בנושא אנדרה גליקסמן בוויקישיתוף זאב שביידל (עורך), בשפה אחרת – נובמבר 2015: ישרות פילוסופית, מקור ראשון, מוסף "שבת", 27 בנובמבר 2015 אנדרה גלוקסמן (1937-), דף שער בספרייה הלאומית אנדרה גליקסמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדרה גליקסמן, באתר Discogs (באנגלית) איי.פי, צרפת: אינטלקטואלים מפנים עורף לסגולן רויאל, באתר ynet, 8 בפברואר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צייד החתולים

צייד החתולים (באנגלית: Cat Chaser) הוא הספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1990. בשנת 1989 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של קלי מקגיליס, פיטר ולר וצ'ארלס דרנינג. עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר ג'ורג' מוראן' איש עסקים גרוש החי במיאמי אשר שירת בעבר בנחתים, מפרסם מודעה במטרה לאתר לוחמת חופש אשר שש-עשרה שנים קדם לכן ארבה לו ולחבריו לכוח המשלוח האמריקני לרפובליקה הדומיניקנית בעת המהפכה. מוראן מסתבך במזימה בינלאומית הכוללת רצח. מוראן נדרש להתמודד עם פושעים ונוכלים מסוגים שונים ונסמך לשם כך על הכשרתו מימי הנחתים. הספר "צייד החתולים", באתר "סימניה". אלמור לנארד, "צייד החתולים", הוצאת זמורה ביתן, 1990, עמוד 12. אלמור לנארד, "צייד החתולים", הוצאת זמורה ביתן, 1990, עמודים 212-213.
XM25

XM25 CDTE (ראשי תיבות של: Counter Defilade Target Engagement - מערכת לטיפול במטרות ממוגנות. נקרא גם Punisher, תרגום "מעניש", או Individual Semiautomatic Air Burst System) הוא מטול רימונים אמריקאי בתצורת בולפאפ, שפותח מקו הייצור של XM29. הוא נוסה מבצעית במלחמה באפגניסטן ב-2010 ותוכנן להיכנס לשימוש מבצעי בסוף 2015, אולם אתגרים טכנולוגיים וקיצוצים בתקציב דחו את תאריך היעד לתחילת 2017. מטול ה-XM25 נועד לתת פתרון למצב שבו נדרש לפגוע במטרה המסתתרת מאחורי מחסה, באמצעות רימון מטול המפזר רסס. הפגיעה במטרה מתבססת על פיצוץ רימון המטול בעודו בשלב המעוף, באמצעות מרעום השהייה, לפני שפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה או בעצם אחר בסביבתה. עקרון הפעולה של המטול מתבסס ראשית על הפעלת מד טווח לייזר (המובנה בגוף כוונת המטול), לצורך מדידה מדויקת של הטווח בין היורה לבין המטרה. לאחר מכן, מתוך ידיעת הטווח ומהירות הלוע של רימון המטול, מחשבת מערכת המטול את זמן המעוף הצפוי של הרימון, מרגע שיגורו ועד להגעתו לקרבת המטרה. לאחר מכן, מערכת המטול מכוונת את מרעום ההשהיה של הרימון המיועד לשיגור בהתאם לזמן שחישבה. כאשר היורה לוחץ על ההדק, רימון המטול נורה ומרעום ההשהיה שלו מתחיל לספר לאחור. כאשר מרעום ההשהיה מתאפס הוא יוזם את פיצוץ הרימון. לאחר שהשתמש במד טווח הלייזר כדי למדוד את הטווח למטרה, היורה מסיט מעט את המטול כך שרימון המטול לא יפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה, אלא יחלוף בסמוך אליו ויתפוצץ באוויר לאחר שעבר את המחסה. כך הרסס שייווצר בפיצוץ הרימון יפגע במטרה המסתתרת. עקרון פעולה זה מאפשר לפגוע בחייל אויב המסתתר בתוך חדר שבקירו יש חלון או דלת פתוחים או בחייל אויב המסתתר מאחורי קפל קרקע או פינת מבנה. מלבד היותה כבדה יותר, יקרה יותר, חשופה יותר לתקלות (בהשוואה למטול רימונים רגיל, כדוגמת מטול רימונים M-203) ומצריכה סוללות, החיסרון בעקרון פעולת מטול ה-XM25 הוא שלאחר מדידת הטווח למטרה לפני הירי, אסור ליורה או למטרה לשנות מיקום משום שזה יביא לשינוי הטווח ביניהם ויחייב מדידה חדשה. בנוסף לכך, מערכת מדידת הטווח באמצעות לייזר מתקשה לפעול בתנאי אובך או אבק. מאחר שהמערכת מיועדת לשימוש על ידי חייל חי"ר, שככל הנראה ירה במצב כריעה או שכיבה על האדמה, הרי שסביר שתנאי אבק ישפיעו על יכולתה של מערכת מדידת הטווח לפעול כראוי (זאת בניגוד, לדוגמה, למערכת מדידת טווח באמצעות לייזר הפועלת מעל גבי כלי טיס). מדיה וקבצים בנושא XM25 בוויקישיתוף נשק שובר שוויון: רובה סער חדש וקטלני שנכנס לשימוש, באתר גלובס, נובמבר 2015
חלימי

האם התכוונתם ל... אילן חלימי – יהודי צרפתי, קורבן פשע שנאה אלפונס חלימי – מתאגרף יהודי-צרפתי לינדיטה חלימי – זמרת אלבנית-קוסוברית סידי פרג' חלימי – הרב הראשי של העיר קונסטנטין שבאלג'יריה שרה חלימי – יהודייה צרפתית, קורבן פשע שנאה חלומי
הפיינליסימה

הפיינליסימה (באנגלית: Finalissima, בספרדית: Finalísima, בתרגום חופשי "הגראנד פינאלה/הגמר הגדול") היא תחרות רשמית משותפת לאופ"א וקונמבול המפגישה בין אלופת אירופה ואלופת דרום אמריקה. התחרות החלה להתקיים מחדש החל משנת 2022, לאחר שבעבר התקיימה פעמיים תחת השם גביע ארטמיו פרנקי ב-1985 ו-1993. הייתה זו המקבילה הרשמית למשחק הגביע הבין-יבשתי, שהפגיש בין הזוכה בגביע אירופה לאלופות לזוכה בגביע ליברטדורס. התחרות אורגנה על ידי התאחדויות הכדורגל של שתי היבשות, אופ"א האירופית ו-CONMEBOL מדרום אמריקה. המפעל הוא מעין מהדורה מוקדמת לגביע המלך פהד ששוחק לראשונה ב-1992, ושינה את שמו לגביע הקונפדרציות כשפיפ"א החלה לארגן אותו בשנת 1997. המפעל קרוי על שמו של ארטמיו פרנקי, נשיא אופ"א בין השנים 1972 ל-1983, שנהרג בתאונת דרכים. המפעל שוחק לראשונה בשנת 1985, והפגיש בין צרפת שזכתה ביורו 1984 לבין אורוגוואי שזכתה בקופה אמריקה 1983. המשחק התקיים באצטדיונה הביתי של אלופת אירופה, הפארק דה פראנס בפריז, ב-21 באוגוסט 1985. המהדורה השנייה של הטורניר הפגישה בין ארגנטינה, מחזיקת קופה אמריקה 1991, לבין דנמרק, שהפתיעה וזכתה ביורו 1992. המשחק נערך באצטדיון חוסה מריה מינלה שבמאר דל פלאטה, ארגנטינה ב-24 בפברואר 1993. שופט המשחק, סאנדור פול ההונגרי, נבחר לשמש כשופט בגמר מונדיאל 1994, כשנה וחצי מאוחר יותר. מדיה וקבצים בנושא הפיינליסימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפיינליסימה תוצאות הטורניר באתר RSSSF
ארמון קומסוסאן

ארמון השמש קומסוסאן, לשעבר ארמון הזיכרון קומסוסאן, ולפעמים מכונה גם המאוזוליאום של קים איל סונג הוא מקום קבורתם של מנהיגי קוריאה הצפונית קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל בפיונגיאנג. לפני הפיכתו למוזלאום הארמון היה מקום מושבו של קים איל-סונג, לאחר מותו ציווה קים ג'ונג-איל להפוך אותו לאתר קבורה. הארמון נבנה בשנת 1976. לפי אומדנים שונים עלות השיפוצים והפיכתו למוזלאום נעה בין 100 מיליון דולר ל-900 מיליון דולר. לאחר מותו של קים ג'ונג-איל ב-17 בדצמבר 2011, הועברה גופתו לארמון ב-29 בדצמבר 2011. Hassig, Ralph (2009), The Hidden People of North Korea: Everyday Life in the Hermit Kingdom, Rowman & Littlefield, ISBN 978-0-7425-6718-4 Kim, Samuel S (2001), The North Korean System in the Post-Cold War Era, Palgrave Macmillan, ISBN 978-0-312-23974-9 Kongdan, Oh (2000), North Korea Through the Looking Glass, Brookings Institution Press, ISBN 978-0-8157-6435-9 מדיה וקבצים בנושא ארמון קומסוסאן בוויקישיתוף Hassig 2009, p. 53. Kim 2001, p. 20. Kongdan 2000, p. 97. סוכנויות הידיעות, גופתו של קים גונג אילתוצג לראווה בבירה, באתר nrg‏, 12 בינואר 2012
סמל רוד איילנד

סמל מדינת רוד איילנד, או בשמו המלא "חותם מדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס" (באנגלית: The Seal of the State of Rhode Island and Providence Plantations) מציג במרכזו עוגן ימי בצבע זהב על רקע כחול. מתחת לעוגן כתובה המילה "תקווה" (Hope). על המעגל החיצוני של הסמל מופיעה הכתובת: "חותם מדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס 1636". מושבת רוד איילנד הוקמה בשנת 1636 על ידי קבוצת פליטים שהונהגו על ידי רוג'ר ויליאמס (אנ'), כומר נוצרי, ואן הצ'ינסון, אשר הגיעו לאזור כבריחה מרדיפה דתית ביבשת אירופה ומסצ'וסטס הסמוכה. הפליטים קבעו את העוגן כסמלה של המושבה. ההשראה לבחירת העוגן היא ככל הנראה הפסוק מהברית החדשה: ...בַּתִּקְוָה הַנְּתוּנָה לְפָנֵינוּ׃ 19 אֲשֶׁר־הִיא לְנַפְשֵׁנוּ כְּעֹגֶן נָכוֹן וְחָזָק... — הברית החדשה, האיגרת אל העברים, פרק 6, פסוקים 18-19 גם המילה "תקווה", שהוספה לראש הסמל מעל העוגן בשנת 1644 אחרי שויליאמס קיבל זכות רשמית ליישב את האזור על ידי מלך אנגליה, מקורה מפסוק זה. החל משנה זו, הסמל אומץ על ידי כל ממשלה ברוד איילנד בצורות שונות תוך שמירה על העקרונות המרכזיים במבנהו - העוגן הזהוב, הרקע הכחול, המוטו "תקווה" והכיתוב המקיף את הסמל. בשנת 1881 אימצה האספה הכללית של מדינת רוד איילנד סמל אצולה למדינה, בנוסף לחותם ולדגל הקיימים של המדינה. סמל האצולה נכנס לתוקפו ב-1 בפברואר 1882. סמל האצולה משמש כסמל המדינה בגרסאותיו השונות, בסמל ודגל מושל המדינה ובסמלו של סגן מושל המדינה. סמל האצולה בדגל מושל מדינת רוד איילנד סמל מושל רוד איילנד סמל סגן מושל רוד איילנד (אנ') גרסה מצוירת של סמל האצולה (1876) גרסת הסמל שהייתה בשימוש ב-1853 סמל חברת ההיסטוריה של רוד איילנד בשנת 1852 סמל המשמר הלאומי של רוד איילנד דגל רוד איילנד
אולה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אולה – עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס אולה – שירות מקוון של מוניות אולה – עיתון ספורט ארגנטינאי יושקר-אולה – עיר ברוסיה אישים: ג'ורג' אולה – כימאי הונגרי ואמריקאי עולה אישים ששמם הפרטי הוא אולה
אולה (שירות מקוון)

אוֹלָה מוניות (באנגלית: Ola Cabs), או פשוט אולה, היא אפליקציה למכשירים ניידים הנותנת שירות הסעות ללקוחות פרטיים בהודו. היא החלה כאפליקציה המכילה רשימת מוניות במומבאי, והיא כעת אחד העסקים המתפתחים המובילים בהודו. היא נוסדה בסוף 2010 על ידי באוויש אגרוואל (המכהן כמנכ"ל) ואנקיט באטי. בשנת 2014 כבר הכילה יותר מ-200,000 כלי רכב רשומים נותני שירות ב-85 ערים שונות.  בספטמבר 2015 כבר העסיקה מעל 5,000 עובדים, ושוויה הוערך בכ-5 מיליארד דולר. בשנת 2018 החברה החלה לפעול באוסטרליה וניו זילנד ובשנת 2019 בבריטניה. אוּבּר מדיה וקבצים בנושא אולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולה אולה, ברשת החברתית פייסבוק אולה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אולה, ברשת החברתית אינסטגרם אולה, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל קולורדו

דגל מדינת קולורדו (באנגלית: Flag of Colorado) מורכב משלושה פסים אופקיים בעלי רוחב שווה. הפסים העליון והתחתון כחולים, והאמצעי לבן. על הפסים מופיעה האות האנגלית "C" בצבע אדום שבמרכזה עיגול בצבע זהב. הצבע הכחול שבדגל בא לסמל את השמיים, העיגול המוזהב מסמל את השמש, הלבן - את השלג בפסגות ההרים במדינה, והאדום - את צבע הקרקע והסלעים במדינה. הדגל עוצב על ידי אנדרו קרלייל ג'ונסון בשנת 1911. בית המחוקקים של המדינה אימץ את הדגל רשמית כדגל המדינה ב-5 ביוני באותה שנה. בית המחוקקים, בהחלטתו, לא ציין את גודל האות "C" ואת הגוון המדויק של הצבעים, ועל כן נוצרו מספר גרסאות של הסמל בגוונים שונים ובגדלים שונים של האות. ב-28 בפברואר 1929 החליטה האספה הכללית של בית המחוקקים כי הצבעים אדום וכחול יהיו בדיוק באותו גוון של צבעים אלה בדגל ארצות הברית. ב-31 במרץ 1964 החליט בית המחוקקים כי קוטר המעגל המוזהב יהיה בדיוק כרוחב הפס האמצעי של הסמל. מדיה וקבצים בנושא דגל קולורדו בוויקישיתוף דגל קולורדו, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל קולורדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דידי (חברה)

דידי (או דידי צ'אושינג, בעבר גם דידי קואיידי; באנגלית: DiDi; בסינית: 滴滴快的) היא רשת תחבורה סינית עם משרדים ראשיים בבייג'ינג. בשנת 2020 הוערכה, יחד עם ByteDance כאחת משתי החברות הפרטיות הגדולות בעולם, עם שווי מוערך של מעל 60 מיליארד דולר. החברה הוקמה כמיזוג של חברת Didi Dache עם Kuadi Dache. לפני המיזוג שתי החברות יחד חלשו על נתח שוק גדול במיוחד וזה עוד גדל לאחר המיזוג. ביוני 2015 פרסמה חברת התקשורת הסינית Caixin כי בשוק הרכבים להשכרה חלשה דידי קואיידי על 80.2% מהשוק. עד ספטמבר 2015 כבר החזיקה ב-80% מהשוק לרכבים פרטיים ו-99% למוניות וסיפקה את השירות בכמעט 200 ערים שונות. באוקטובר 2015 פורסם כי דידי קואיידי גייסה הון מצטבר של כ-4 מיליארד דולר ושיא גיוסים בסבב אחד של 2 מיליארד, עם קבוצות משקיעים בולטות בענף הטכנולוגיה כמו "Temasek Holdings", קבוצת עליבאבא, ו-Tencent. סבב הגיוסים העמיד את שווי החברה המוערך על כ-15 מיליארד דולר. החברה משקיעה בחברות מקומיות בתחום הנסיעות על מנת להתרחב בשוק העולמי, כשב-2015 השקיעה החברה באפליקציות Grab ממלזיה וב-Ola מהודו ו-Lyft וב-2017 השקיעה באפליקציית 99 מברזיל, Taxify מאסטוניה ו-Careem מדובאי. ביוני 2016, השלימה החברה סבב גיוס מוגדל של 7.3 מיליארד דולר מאפל, עליבאבא וחברות נוספות ושוויה כמעט הוכפל לרמה של 28 מיליארד דולר. באוגוסט 2016 רכשה את הפעילות של אובר בסין ושוויה קפץ בעקבות זאת בכ-35 מיליארד דולר. דידי סימנה כבר בשנת 2018 את כוונתה לחבור ליצרני רכב לייצור רכבים אישיים מותאמים אישית לשירות החברה. בסין מקווים שהרכבים החשמליים יציגו אפשרות יעילה יותר מבעלי דלק מסורתיים. היא מארחת כבר כמיליון רכבים חשמליים, שיכולים לנצל רשת טעינה ארצית צומחת, ומפעילה עד 60 מיליון נסיעות מדי יום. מדיה וקבצים בנושא דידי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דידי דידי, ברשת החברתית פייסבוק דידי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דידי, ברשת החברתית אינסטגרם אופיר דור בייג‘ינג, דידי צ'ושינג הפכה לעינוי הסיני של אובר, באתר כלכליסט - www.calcalist.co.il, ‏2017-09-25 תפסה טרמפ: אפל מפתיעה ומשקיעה מיליארד דולר ב-Uber הסינית, באתר נענע 10 - בטבעת זו (ארכיון) Didi to Deliver First BYD Electric Cars to Drivers Within Months, bloomberg.com, ‏16-11-2020
נקדן מורפיקס

נקדן מורפיקס הוא אתר אינטרנט מסחרי לניקוד אוטומטי של טקסט עברי, בבעלות חברת מלינגו. תוכנת האתר היא פיתוח של תוכנת הניקוד "נקדן טקסט", שפותחה בשנת 1996 במט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית) על ידי פרופ' יעקב שויקה ויוני נאמן, ואף זכתה בפרס איל"א ליישומי מחשב. תוכנה זו הופצה בעבר כתקליטור. נקדן מורפיקס מבוסס על אוצר המילים של מילון רב-מילים, וכולל מערכת לניתוח מורפולוגי המנתחת ומנקדת כל מילה וכל צורת נטייה על פי ההקשר. האתר כולל גם ממשק לתיקוני הגהה ללא צורך בהקלדת תווי ניקוד, על ידי בחירה באפשרות המתאימה מתוך אפשרויות הניקוד השונות המוצגות לכל מילה. השימוש באתר כרוך בתשלום דמי מינוי. אתר הבית של נקדן מורפיקס
כוכב עולה

כוכב עולה (באנגלית: The hot kid) הוא הספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 2007. הספר מתרחש בשנות השלושים וגיבורו הוא המרשל קַרֵל (קרלוס) וֵבּסְטֵר. ובסטר, שהרג לראשונה כבר בגיל 15, הוא אקדוחן מיומן השואף לגדולות ולפרסום. הצלחתו הראשונה מגיעה בהורגו את שודד הבנקים והרוצח אמט לונג והוא זוכה לפרסום תקשורתי ניכר. בהמשך הספר רודף ובסטר אחר ג'ק בלמונט, שודד בנקים מתוחכם. הספר "כוכב עולה", באתר "סימניה". דף הספר באתר "טקסט". אלמור לנארד, "כוכב עולה", ספרית מעריב, 2007, עמוד 55. אלמור לנארד, "כוכב עולה", ספרית מעריב, 2007, עמודים 61-62.
פרונטו (ספר)

פרונטו (באנגלית: Pronto) הוא ספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1993. בשנת 1997 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של פיטר פאלק, לואיס גוזמן, ג'יימס לה גרוס וגלן הדלי. עלילת הספר נפתחת בשנות התשעים כאשר מוטל על המרשל הפדרלי רַיילֵן גִיבֵנס, איש בחיל הנחתים לשעבר להגן על הארי, סוכן הימורים של המאפיה האיטלקית במיאמי ההופך לעד מדינה. גיבנס, קאובוי מודרני המתהלך כשלראשו כובע בוקרים מסוג סטֵטסוֹן, הוא צלף מיומן. במהלך הספר הוא נדרש להתמודד עם מתנקש המאפיה, טומי המחסל, שהרג את חברו של גיבנס לנגד עיניו. העימות ביניהם הופך ללב הספר. הספר "פרונטו", באתר "סימניה" פרונטו, באתר OCLC (באנגלית) רותה קופפר, "צדק פרטי" - הסדרה שהמציאה ז'אנר חדש בטלוויזיה, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2010. אלמור לנארד, "פרונטו", הוצאת מודן, 1997, עמוד 46. אלמור לנארד, "פרונטו", הוצאת מודן, 1997, עמודים 233-234. אלמור לנארד, "פרונטו", הוצאת מודן, 1997, עמודים 252-254.
דולפינים (על-משפחה)

דולפינים (שם מדעי: Delphinoidea) הם על-משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני שיניים שבסדרת הלווייתנאים והיא הגדולה בעל-משפחות הלווייתנים. מינים אלה מותאמים לחיים במים רדודים יחסית יותר משאר הלווייתנים וחלקם גם נכנסים לנהרות אם כי הם לא מקורבים לעל-משפחת דולפיני נהרות. אף על פי ששם הקבוצה היא דולפינים, רוב המינים אינם מזכירים את הדולפין הטיפוסי. בני משפחות הפוקניים והחדשיניים בעלי ראשים מעוגלים וחסרי "מקורים". גם סנפירי הגב שלהם קטנים ביותר. על-משפחה דולפינים (Delphinoidea) משפחה דולפיניים (Delphinidae) משפחה חדשיניים (Monodontidae) משפחה פוקניים (Phocoenidae) משפחה Kentriodontidae – נכחדה משפחה אודובנוצטופסיים (Odobenocetopsidae) – נכחדה משפחה Albireonidae – נכחדה סוג Delphinavus – נכחד סוג Graamocetus – נכחד סוג Lamprolithax – נכחד סוג Miodelphis – נכחד סוג Nannolithax – נכחד סוג Oedolithax – נכחד סוג Oligodelphis – נכחד סוג Palaeophocaena – נכחד סוג Platylithax – נכחד סוג Protodelphinus – נכחד סוג Sinanodelphis – נכחד דולפינים, באתר ITIS (באנגלית)
גבריאלה מיקטי

גבריאלה מיקטי (בספרדית: Gabriela Michetti; נולדה ב-28 במאי 1965) היא פוליטיקאית ארגנטינאית שכיהנה כסגנית נשיא ארגנטינה. קודם לכן כיהנה כנציגת בואנוס איירס בסנאט הארגנטינאי, כסגנית ראש עיריית בואנוס איירס וכנציגת בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015 התמודדה לצדו של מאוריסיו מאקרי ונבחרה לסגנית הנשיא. מיקטי נולדה בלפרידה שבפרובינציית בואנוס איירס, בת לאב רופא. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה ובדיפלומטיה וב-1988 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת סלבדור בבואנוס איירס. לאחר הלימודים עבדה בממשל פרובינציית בואנוס איירס ובמשרד הכלכלה הארגנטינאי. ב-2003 הצטרפה למפלגתו החדשה של מאוריסיו מאקרי, "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ונבחרה למועצת העיר בואנוס איירס. ב-2007 התמודדה לצדו מאקרי ונבחרה לסגנית ראש העיר. לאחר שנתיים עזבה את תפקידה ונבחרה לנציגת העיר בבית הנבחרים של ארגנטינה. ב-2013 נבחרה לנציגת העיר בסנאט של ארגנטינה. ב-2015 התמודדה בבחירות המוקדמות של המפלגה לראשות עיריית בואנוס איירס, אך הפסידה להוראסיו לרטה. היא הצטרפה למאקרי כסגניתו המיועדת בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015. בעקבות הניצחון החלה בכהונתה כסגנית הנשיא ב-10 בדצמבר 2015. מיקטי נפגעה בתאונת דרכים בנובמבר 1994 ונותרה משותקת בפלג גופה התחתון. היא גרושה ואם לבן. מדיה וקבצים בנושא גבריאלה מיקטי בוויקישיתוף גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית פייסבוק גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גבריאלה מיקטי, ברשת החברתית אינסטגרם גבריאלה מיקטי, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר האינטרנט של גבריאלה מיקטי La terrible historia detrás de la paraplejia de Michetti, אתר lanacion.com.ar‏, 8 באפריל 2015
ארתור מקדונלד

ארתור (ארט) ברוס מקדונלד (באנגלית: Arthur Bruce "Art" McDonald; נולד ב-29 באוגוסט 1943) הוא אסטרופיזיקאי קנדי. בשנת 2015 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם טקאקי קג'יטה על גילוי תנודות בחלקיקי נייטרינו, ובעקיפין גילוי העובדה שלחלקיקי נייטרינו יש מסה. ארתור ברוס מקדונלד נולד ב 1943 בסידני שבנובה סקוטיה, הנמצאת במזרח קנדה, שם גם למד לתואר ראשון ושני בפיזיקה. הוא קיבל תואר דוקטור במכון הטכנולוגי של קליפונרניה ומשרת פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2015 קיבל פרס נובל לפיזיקה בשל גילוי תנודות החלקיק נייטרינו. בשנת 2016 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית. מדיה וקבצים בנושא ארתור מקדונלד בוויקישיתוף ארתור מקדונלד, באתר פרס נובל (באנגלית) ארתור מקדונלד, באתר ResearchGate ארתור מקדונלד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאמר על זוכי פרס נובל בפיזיקה לשנת 2015 באתר הידען ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשור-ניררי השלישי

אשור-ניררי השלישי (משמעות השם: האל אשור הוא עזרי) היה מלך אשורי בתקופת הממלכה התיכונה, שמלך בין השנים 1197-1202 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1187-1193. הוא היה נכדו של תוכולתי-נינורתה הראשון וירש את אשור-נדין-אפלי (Ashur-nadin-apli), שהיה אביו או דודו. אשור-נדין-אפלי היה מעורב במרד נגד תוכולתי-נינורתה הראשון שהביא לרציחתו. על פי אחת מרשימות מלכי אשור (Nassouhi Assyrian King List) הוא היה בנו של אשור-נדין-אפלי, שהיה קודמו בתפקיד. גם לפי "רשימת המלכים מחורסבאד" ורשימת SDAS הוא היה בנו של אשור-נסיר-אפלי (Aššur-naṣir-apli), שמופיע ברשימת SDAS כקודמו בתפקיד. בכל שלוש רשימות המלכים הוא מלך 6 שנים. קודמו בתפקיד מלך 4-3 שנים, תקופה קצרה שיכולה אולי להצביע על כך שהוא עלה למלוכה בגיל צעיר. ייתכן וגילו הצעיר מסביר את התפקיד הבכיר שלקח ראש השרים ו"מלך חניגלבת", אילי-פאדה (Ilī-padâ) בתקופת מלכותו. שמו מופיע גם בשבר של רשימת מלכים רביעית קצרה. שנת האפונים שלו, הייתה כנראה השנה הראשונה המלאה. שמו מופיע בשבר מכתב שנמצא בארכיון נינוה (המכתב נמצא היום באוסף נינוה במוזיאון הבריטי). מכתב זה נשלח על ידי אדד-שומה-אושור מלך בבל באותה עת והיה שייך לשושלת הכשית. המכתב הופנה אל אשור-ניררי השלישי ואל ראש השרים שלו אילי-פאדה. הוא פונה אל שניהם במונח מלכי אשור. [האל אש]ור אל אשור-ניררי ואילי-פאדה [דרך] רישול, שכרות וחוסר החלטיות, דברים קיבלו תפנית רעה ביותר עבורך. עכשיו אין לא היגיון ולא סיבה בראשך. מאז ש[האלים] הגדולים הפכו אותך משוגע, דיבור [....] הפנים שלך [.....עם] יועץ מרושע ופלילי — תרגום חופשי מכתב זה הוא מכתב מעליב, משום שהוא מתייחס לראש השרים כשווה למעמדו של המלך. המכתב הועתק ונשמר בארכיון אשור, כנראה בגלל המעמד שמכתב זה נתן לאילי-פאדה, שהיה אביו של המלך האשורי נינורתה-אפאל-אקור, שמלך כנראה בין השנים 1180-1191 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה (או תקופה קצרה יותר). צאצאיו מלכו עד המאה ה-8 לפנה"ס. טענותיהם להיותם חלק משושלת היוחסין של המלוכה היו בעייתיות והיו מבוססות רק על כך שהם היו יורשיו של המלך אריבה-אדד הראשון, שמלך בין השנים 1390 - 1364 לפנה"ס לערך והיה אביו של אשור-אובליט הראשון. אשור-ניררי השלישי הוסר כנראה מתפקידו על ידי אנליל-קודורי-אושור, שמלך אחריו. הוא היה בן נוסף של תוכולתי-ניררי הראשון, וכנראה דודו. כנראה שבעקבות הפסקת מלוכתו, גם תפקידו של אילי-פאדה כראש השרים הסתיים. המקורות מתקופה זאת אינם רבים וחלקם, כמו הלוחות שנמצאו בתל סבי אבייד, עדיין לא פורסמו.
עמוד המלך זיגמונט

עמוד המלך זיגמונט (בפולנית: Kolumna Zygmunta) הוא עמוד הממוקם בכיכר הטירה בעיר העתיקה של ורשה שבפולין והוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר של ורשה. העמוד, שהוקם במקור בשנת 1644, מנציח את המלך זיגמונט השלישי ואזה שהעביר בשנת 1596 את עיר הבירה של פולין מקרקוב לוורשה. על העמוד הקורינתי (שהיה אמור להיות עשוי משיש אדום), שגובהו הוא 8.5 מטר, נמצא פסל בגובה 2.75 מטרים של זיגמונט. גובהו של העמוד של זיגמונט כולל הבסיס הוא 22 מטרים, והוא מעוטר בארבעה נשרים. המלך לבוש בשריון ונושא צלב ביד אחת ומחזיק חרב בשנייה. העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית). מדיה וקבצים בנושא עמוד המלך זיגמונט בוויקישיתוף
סיימונס טאון

סיימונס טאון (באנגלית: Simon's Town או Simonstown; באפריקאנס: Simonstad) היא עיירה לחופו המערבי של מפרץ פולס בדרום אפריקה, בצדו המזרחי של כף התקווה הטובה, בתחום השיפוט של העיר קייפטאון. בסמוך לעיר שוכנים מפקדת הצי הדרום-אפריקאי ובסיס ההדרכה שלו. נכון לשנת 2011, התגוררו בסיימונס טאון כ-6,500 תושבים. סיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה. עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף. לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון. ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי. ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי. ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל. על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים. במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב. מדיה וקבצים בנושא סיימונס טאון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיימונס טאון אתר האגודה ההיסטורית של סיימונס טאון (באנגלית) סיימונס טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יעקב מאיר סגלוביץ

הרב יעקב מאיר סגלוביץ (באנגלית: Jacob Meir Sagalowitch; ה'תרל"ט, 1879 - ד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943) היה רב ועורך תורני. מו"ל כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", רבן של כמה עיירות בליטא, אב"ד דנציג רבה של בריסל. נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ, למד בנערותו אצל אביו ובבתי מדרש בווילנה. נסמך לרבנות בידי רבי רפאל שפירא, רבי צבי הירש רבינוביץ מקובנה ורבי שלמה הכהן מווילנה. בשנת תרס"ט, 1909, נבחר לכהונת רבנות ראשונה בפודבריזה הסמוכה לווילנה. באותה שנה יזם והדפיס בווילנה את כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", ספר שהכיל דרשות של רבנים שונים שלא הדפיסו את כתביהם בעצמם. הכרך השני של המאסף נדפס ארבע שנים מאוחר יותר (וילנה תרע"ג), אך הדפסת המאסף נקטעה בשלב זה, כנראה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. לחלק מהכותבים, היה הספר מקור יחיד לדברי תורתם ולכן נודעה לו חשיבות. מפודבריזה עבר לכהן כרב בהרודישץ על מקומו של אבי אמו רבי בנימין יעקב. בהמשך עבר לכהן כרב בקלינין. לאחר שנים ספורות התמנה כאב"ד בעיר דנציג, הוא ניסה להתקבל כרב בדבלין, אירלנד, ואף פנה לעזרת זאב ז'בוטינסקי בעניין זה, אך המינוי לא יצא אל הפועל. בשנת ה'תרצ"ג (1932) התמנה כרבה האורתודוקסי הראשי של בריסל בירת בלגיה. בשנותיו האחרונות היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא נפטר בד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943. ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים. מדיה וקבצים בנושא יעקב מאיר סגלוביץ בוויקישיתוף הרב סגלוביץ (מספר 18 בתמונה), בתוך קבוצת משתתפי ועידה ציונית במוסקבה שנאסרו באפריל 1920, בספר וויטבסק, תל אביב תשי"ז כתב העת בעריכתו מאסף דרושי - חלק ראשון, וילנה: ש.פ. גארבער, הוצאה שנייה, תרע"ב, באתר היברובוקס מאסף דרושי - חלק שני, וילנה: ש.פ. גארבער, תרע"ג, באתר היברובוקס אחיו היה הרב יחיאל משה סגלוביץ. יצחק אלפסי, דורשי ציון בפועל, ירושלים תשס"ו, עמ' 317. שערי ציון, אדר-סיון תרצ"ג, שנה י"ג, גיליון ו-ט, עמ' לא. ארכיון יעקב מאיר סגלוביץ, בספרייה הלאומית