laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחזקאל יוסף הלוי אשלג

הרב יחזקאל יוסף הלוי אשלג (כ"ו בניסן תרצ"ו, אפריל 1936 - ד' באב ה'תשע"ו, 8 באוגוסט 2016) היה זקן אדמו"רי אשלג. מקובל, נכדו ומפיץ תורתו של הרב יהודה לייב אשלג בעל "הסולם". נולד בארץ ישראל, בנו הבכור של הרב שלמה בנימין אשלג ונכדו של הרב יהודה לייב אשלג, בעל הסולם. למד בישיבת שפת אמת בירושלים. התכתב עם סבו בעניין עריכת הספר "מסורת הזוהר", שאותו ערך רבי יחזקאל עוד בחיי סבו. שימש את סבו בשנותיו האחרונות, ולאחר פטירתו עמד לימינו של אביו הרב שלמה בנימין שהקים בית מדרש וישיבה ברחוב שד"ל בבני ברק. לאחר פטירת אביו בז' בכסלו תשמ"ד, התמנה בנו הגדול הרב יחזקאל יוסף והקים בית מדרש ברחוב אבן עזרא בבני ברק, בבית מדרשו מתקיימים מסגרות לימוד ש"ס והלכה לאורך כל שעות היום וכן "כולל ערב" ללימוד תורת בעל הסולם. רבי יחזקאל ערך והוציא לאור את סדרת הספרים המושתתת על פירוש הסולם: "זהר על תהילים", "זהר על משלי", "זהר על שיר השירים", "זהר על קהלת", "זהר על מועדים", "זהר על נישואין" ו"זהר על ברית מילה". כמו כן הוציא לאור את ספר "אדרא זוטא קדישא" עם פירוש הסולם, וספר נוסף מכתב יד של בעל הסולם הנקרא "פתח השער". הספרים יצאו לאור בהוצאת מכון "עטרת שלמה" בני ברק. נפטר בד' באב תשע"ו ונקבר בהר המנוחות ירושלים. במהלך ההלוויה הוכתר בנו הגדול הרב יהודה לייב אשלג, לממלא מקומו. בשנת ה'תשי"ט (1959) נישא ללאה, בתו של הרב שמאי גינזבורג, מחבר סדרת הספרים "אמרי שמאי". בניו הרב יהודה לייב אשלג, ממלא מקום אביו באדמו"רות. היה רב בית המדרש בבני ברק וראש "כולל ערב" לתורת בעל הסולם ועורך הקבצים "בני היכלא", חיבר פירוש נרחב בעיון ובביאור להקדמות בעל הסולם, וחיבר פירוש נרחב על פירוש הסולם על הזוהר. הרב אליהו ישראל אשלג, הוא רב בית המדרש בבני ברק ומשגיח ור"מ בישיבת "חוג חת"ם סופר" בבני ברק. חתניו הרב יוסף צלר הוא ראש ישיבת חסידות סאדיגורא בבני ברק, ראש כולל להוראה, ומחבר ספר על מסכת בבא בתרא. הרב יעקב צבי ערבליך בן האדמו"ר מסאסוב מבלגיה, מראשי ישיבות טשרנוביל ובאבוב בבני ברק. הרב אליהו קוריץ בנו של הרב יעקב קוריץ ממייסדי החינוך התורני בבני ברק, שימש כראש כולל מהרי"ל אשלג, וכיום ראש כולל סעקלהיד הרב שמואל אלעזר הלפרין בנו של הרב לוי יצחק הלפרין ראש מכון הטכנולוגי להלכה. הרב ישראל ספרין בנו של האדמו"ר מקאמארנא בית שמש, המשמש מגיד שיעור במכינה לישיבה דרכי איש בבני ברק. חיים משה לרנר, בני ברק. 'זוהר על תהילים' עם פירוש הסולם 'זוהר על מועדים' עם פירוש הסולם 'זוהר על משלי' עם פירוש הסולם 'זוהר על שיר השירים' עם פירוש הסולם 'זוהר על קהלת' עם פירוש הסולם 'זוהר על ענייני שבת' עם פירוש הסולם 'זוהר על נישואין' עם פירוש הסולם 'זוהר על ברית מילה' עם פירוש הסולם 'אדרא זוטא קדישא' עם פירוש הסולם 'פתח השער', מכתב יד של בעל הסולם הרצאות של הרב יהודה לייב אשלג מבני-ברק, במרכז "שורשים" תל אביב. תיעוד פגישת האדמו"ר רבי יחזקאל אשלג עם הרבי מליובאוויטש. מעמד הכנסת ספר תורה לבית המדרש "עטרת שלמה" בראשות האדמו"ר. טור פרידה, וקצת מהליכותיו באתר "כיכר השבת". נכתב על ידי אחד מתלמידיו, עם הסתלקותו. אתר סולם יהודה - מרכז לימודי קבלה וחסידות בדרך בעל הסולם ורבני אשלג יחזקאל יוסף בן שלמה בנימין אשלג (1936-2016), דף שער בספרייה הלאומית ע"פ ספר "ממעונות אריות". הסתדרות פועלי אגודת ישראל, ברכת מזל טוב, שערים, 16 במרץ 1959 במקור נרשם בטעות "האדמו"ר רבי שמחה אשלג" ולא כשמו - האדמו"ר רבי יחזקאל יוסף הלוי אשלג
ישראל צבי יאיר דנציגר

רבי ישראל צבי יאיר דנציגר (נולד בג' בחשוון תש"ה, 1944) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות אלכסנדר, השביעי בשושלת, המכהן משנת ה'תשס"ה (2005). נולד בירושלים לרבי אברהם מנחם דנציגר, לימים האדמו"ר בעל ה"אמרי מנחם" ולרבנית אסתר לאה בתו של רבי חנניה יוסף היילפרין, מרבני חב"ד ליובאוויטש, דור שביעי לרבי שניאור זלמן מלאדי בעל התניא והשו"ע, מייסד חסידות חב"ד. התחנך בילדותו בתלמוד תורה "עץ חיים". בשנות בחרותו המוקדמות למד בישיבת ויז'ניץ ולאחר מכן למד בישיבת בית מאיר ובישיבת סלבודקה בבני ברק. נישא לאסתר, בתו של רבי משה ברגמן מייסד וראש ישיבת רשב"י והתגורר בבני ברק. לאחר נישואיו למד בכולל ברסלב. בהמשך למד בכולל חזון איש. תלמיד מובהק של סבו רבי יהודה משה דנציגר. לאחר פטירת אביו באדר ב' תשס"ה הוכתר על פי צוואתו לממלא מקומו. דודו, אחי אמו, הרב שמואל אלעזר היילפרין, ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד) ורב שכונת בית ישראל בירושלים, אליו היה קשור מאוד בשנות בחרותו ואברכותו. גיסיו הם הרב מאיר צבי ברגמן, והאדמו"ר ממודז'יץ. דברי תורתו שנשמעים במהלך השלחנות מדי שבוע בסעודה שלישית, וב"שבת יארצייט" וכדומה גם בליל שבת, וכמו כן במועדים, מתמקד בחסידות עיונית בדרך פשיסחא משולב בחסידות מעשית, בהעמקה ביסודות החסידות ומבוסס על אדני תורת הקבלה. ונכתבים על ידי השומעים ויוצאים לאור מדי שבוע. עמד לימין אביו בהקמת הישיבה לצעירים של חסידי אלכסנדר ושימש כאחד מראשי הישיבה, בסוף שנת תשע"א יסד את הישיבה הגדולה "אמרי מנחם". בהנהגתו נתייסדו השטיבלך של חסידות אלכסנדר בלייקווד, במונסי, בציריך, בביתר עילית, בעמנואל, וכן בשכונות סטמפורד היל וגולדרס גרין שבלונדון. בתו מנוחה רחל, נשואה לרבי יוחנן שוחט האדמו"ר מלוצק. בנו הרב אליעזר יצחק דנציגר מחבר הספר "דרך החסידות" וחתן האדמו"ר רבי נתנאל סאפרין מקומרנה. בתו פערל דבורה נפטרה בצעירותה, הייתה נשואה לרבי עמרם קליין האדמו"ר מאונגוואר ארצות הברית. אחר פטירתה נשא את אחותה מלכה. בתו מלכה, נשואה לאלמן אחותה, רבי עמרם קליין. בתו צביה רויזא, נשואה לרבי אברהם יעקב פלינטנשטיין בן רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ. בנו הרב יחיאל יהודה משה דנציגר מראשי החבורה של החסידות באחוזת ברכפלד שבמודיעין עילית ורב הקהילה. חתן רבי עמרם גשטטנר רבה של שיכון אגודת ישראל בבני ברק, וראש ישיבת "פנים מאירות". בתו רבקה, נשואה להרב יעקב לייב גולדמן בן רבי גדליה משה גולדמן (השני) מזוועהיל. מדיה וקבצים בנושא ישראל צבי יאיר דנציגר בוויקישיתוף ישראל צבי יאיר בן אברהם מנחם דנציגר (1944-), דף שער בספרייה הלאומית
טקס פרסי אופיר לשנת 2012

טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-23 (המכונה פרס אופיר על שם שייקה אופיר) התקיים ב-21 בספטמבר 2012 באולם קריגר חיפה. במהלך הטקס, נציגי האקדמיה לקולנוע העניקו את פרסי האקדמיה (המכונה פרס אופיר) ב-17 קטגוריות שונות. באותה שנה, לראשונה, התווספה קטגוריה חדשה - פרס לליהוק הטוב ביותר. פרס על מפעל חיים הוענק באירוע לעיתונאי והתסריטאי אלי תבורי. פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר הוענק למחברי הסרט "למלא את החלל". בנוסף, הסרט בעל המועמדויות הרבות ביותר לפרסים בטקס היה הסרט "העולם מצחיק". הטקס הונחה על ידי שלמה בראבא. ברגע זה: טקס פרסי אופיר 2012, באתר סינמקופ, 21 בספטמבר 2012 פרסי אופיר 2012: "למלא את החלל" הוא הזוכה הגדול, באתר nrg(הקישור אינו פעיל), באתר nrg, 21 בספטמבר 2012 עכבר העיר, מירי, לידיעתך: "פוקסטרוט" הוא הזוכה הגדול בטקס פרסי אופיר 2017, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017 זוכי פרסי אופיר 2012: "למלא את החלל" הסרט הטוב ביותר, באתר אידיבי, 21 בספטמבר 2012 רוני אפרת‏, "למלא את החלל" כבש את פרסי אופיר - וואלה תרבות, באתר וואלה, 21 בספטמבר 2012 פרסי אופיר 2012: ניצחון גדול ל"למלא את החלל", באתר נענע10, 21 בספטמבר 2012
עין משואות

עין משואות (עין חובלה, מעיין בת עין) הוא מעיין שכבה בשטח ההתנחלות בת עין בגוש עציון. למעיין בריכה חיצונית גדולה ובריכה פנימית קטנה בתוך מבנה שמשמשת כמקווה. מהמבנה יוצאת נקבה ארוכה שמסתיימת בחדר איגום. קיומו של המעיין היה שיקול מרכזי בהקמת היישוב משואות יצחק. המעיין היה מקור המים של היישוב, ומכאן שמו "עין משואות". תושבי משואות יצחק בנו מקווה טהרה שניזון ממימי המעיין, והוא היה המקווה היחיד בגוש עציון. בנפילת משואות יצחק במלחמת העצמאות, חרב המקווה שבמקום. בסתיו ובאביב סביבת המעיין פורחת כולה. בין הצמחים נמנה שיח נדיר: מרווה כחולה. אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד – מאת משה קוסטה. בהוצאת ספריית בית אל 2008. מפת טיולים וסימון שבילים 9: מבואות ירושלים. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל". עין משואות ומסלול שכולל אותו - אתר "טבע ונופים בישראל" עין משואות באתר "ארץ הצבי" עין משואות - אתר ההנצחה והמורשת כפר עציון סרטון על המעיין והניקבה, סרטון באתר יוטיוב 4 יישובה של הנקודה השנייה בהרי חברון: מהיאחזות בג'בע להתיישבות במשואות־יצחק "אגודת בני גוש עציון" שלוחת משואות - מכפר עציון לבת עין פתח הנקבה הנקבה הבריכה החיצונית ומבט מבחוץ חדר האיגום בסוף הנקבה
דוור

דוור הוא מקצועו של אדם העובד בחלוקת דואר (מכתבים וחבילות) לבתים ולעסקים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מקום המדינה היה דואר ישראל, בגלגוליו השונים, מונופול, ולכן היה המעסיק היחיד של דוורים. עם פתיחת שירותי הדואר לתחרות, בתחילת המאה ה-21, החלו ספקים נוספים להעסיק דוורים. בשנת 2015 היו בדואר ישראל כ-1,800 דוורים, אולם בעקבות הרפורמה בחברה, צומצם מספרם לכ-1,200 בארצות הברית נקראים הדוורים "נושאי מכתבים" (letter carriers), והם מתחלקים בין שלושה איגודים שונים. רשות הדואר האמריקנית עושה שימוש בתוכנת מחשב על מנת להקצות לדוורים כמות מכתבים שתספיק ליום עבודה בן שמונה שעות. התוכנה יודעת לנתח את כמות המכתבים והמרחקים בין הבתים על מנת לבצע חישוב מדויק. חלק מהדוורים אינם מרוצים משיטה זו, שכן מבחינתם התוכנה נותנת הערכה גסה לזמן חלוקת המכתבים, והם מעדיפים שהחלוקה תתבצע בהסתמך על מחקרים וסקרים שיבוצעו בידי בני אדם. מסווגים את מסלולי חלוקת המכתבים למסלולים שיש להיעזר בהם בכלי רכב לבין מסלולים שניתן לגמוא אותם בהליכה. הדוורים שמחלקים דואר במסלולים ארוכים נוהגים במשאית דואר, ולרוב משלשלים את המכתבים לתוך תיבות דואר של עסקים או מפעלים. גם דוורים שמחלקים דואר בהליכה נוהגים במשאית דואר. הם לוקחים כמות מסוימת של דואר ביציאתם מהמשאית, מחלקים אותה לאורך הרחוב ואז חוזרים מצדו השני של הרחוב בחזרה לרכב. דוורים שאינם מחלקים דואר בשטח עירוני צפוף אינם נדרשים ללבוש מדים, ויש שמובילים את הדואר במכוניתם הפרטית ולא ברכב של רשות הדואר. נשים חילקו דואר בארצות הברית מתחילת המאה ה-19. על פי רשות הדואר האמריקאית, האישה הראשונה שעבדה כדוורית הייתה שרה בלאק, ומשלוח הדואר הראשון שלה היה ב-3 באפריל 1845. מארי פילדס הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה עבור רשות הדואר האמריקאית. כינויה היה "מארי כרכרת הנוסעים", והיא חילקה דואר בדיליז'נס במונטנה משנת 1895 עד לתחילת המאה ה-20. כאשר התפתחה התעופה ונוצר הדואר האווירי, טייסת הדואר הראשונה הייתה קת'רין סטינסון שהצניחה ממטוסה מטעני דואר ביריד במונטנה בספטמבר 1913. הדווריות הראשונות שחילקו דואר בערים באופן רשמי מטעם רשות הדואר הועסקו מימי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 2007 כ-59,700 נשים חילקו דואר באזורים עירוניים וכ-36,600 חילקו דואר באזורים כפריים, בסך הכל כארבעים אחוזים מכלל הדוורים במדינה. קליף קלווין (ג'ון רצנברגר) היה בין הדמויות הראשיות בסדרה "חופשי על הבר" של רשת NBC. ניומן ("סיינפלד") (ויין נייט) היה דמות קבועה בסדרה "סיינפלד" של NBC. דר קליפטון, הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה לילדים "דר דוור" (במקור: Postman Pat, הדוור פט). מיסטר מקפילי (דייוויד ניואל) בסדרת ה-PBS "השכונה של מיסטר רוג'רס". מיסטר ספרינקלס (ויליאם ניומן) בסרט "גברת דאוטפייר" משנת 1993. רבה הדוורית (ש. אפאתה מרקרסון) מסדרת הטלוויזיה לילדים "בית המשחקים של פי-וי". טום טיפר מהסיפור "Mind That Bike", מתוך הספר "Really Useful Engines" ב"סדרת הרכבות". לימים עובד הסיפור לטלוויזיה בעונה הרביעית של "תומס הקטר וחברים". רב-טוראי הימלסטוס, דמות משנית בספר "במערב אין כל חדש", היה דוור לפני גיוסו למלחמה. דואר בלונים ניצן צבי כהן, ‏הדואר בא, גם היום: "ילד שהבאת להוריו את מכתב הקבלה לגן מקבל צו ראשון - זה מרגש", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 ביולי 2019 ניצן צבי כהן, ‏הדואר בא, גם היום: "ילד שהבאת להוריו את מכתב הקבלה לגן מקבל צו ראשון - זה מרגש", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 ביולי 2019 מדיה וקבצים בנושא דוור בוויקישיתוף
שכחה

שכחה היא אובדן מידע שהיה אצור בזיכרון לטווח ארוך של אדם. השכחה היא תהליך הדרגתי או ספונטני, שכתוצאה ממנו לא ניתן לאחזר זיכרונות מסוימים. יש להבדיל בין שכחה מסוג "דעיכה" - הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה, לבין הדחקה, שהיא, על פי תורת הפסיכואנליזה, שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת-מודע. אחד מראשוני החוקרים של תהליך השכחה היה הפסיכולוג הגרמני הרמן אבינגהאוס. הוא ערך ניסויים על עצמו בלבד, ובהם שינן הברות חסרות משמעות (כדי למנוע השפעה בלתי רצויה של הקשר ומשמעות המילה על הזכירה). הוא גילה תהליך השכחה של פריטים שנלמדו מושפע מהזמן שחלף, בפרק הזמן הסמוך ללמידה יש שכחה נרחבת יותר של פריטים אשר דועכת עם הזמן עד להגעה לרמת זכירה בסיסית אשר ממנה סביר להניח שלא ניתן לסגת עוד. הפסיכולוג הצרפתי תאודול ריבו חיבר ב-1881 מונוגרפיה רבת השפעה על שכחה והיזכרות, "מחלות הזיכרון: מאמר בפסיכולוגיה פוזיטיבית" (Les Maladies de la mémoire). התזה של ריבו היא שהשכחה היא בו-זמנית נורמלית והכרחית: ”לחיות פירושו לרכוש ולאבד; החיים מורכבים משלוליות כמו-גם מערדליים. שכחה היא התפרקות... ללא קפה ומספר רב מאוד של ערגליות בחודש, וההשמנה הזמנית עד הצהריים, הטעם היה דבר בלתי אפשרי. חיבוק, מלבד במקרים מסוימים, מחמם את הזיכרון והוא תנאי לבריאות ולחיים” האנתרופולוג הצרפתי מארק אוז'ה (Marc Augé) ראה את השכחה כחלק בלתי נפרד מהזיכרון, וציין בספרו "שכחה" (Oblivion): ”זיכרונות מעוצבים על ידי השכחה כשם שקו החוף נוצר על ידי הים.” אמנזיה קשיי למידה שכחת ילד ברכב דעיכה (פסיכולוגיה) שיכחון הינקות ניצה אייל, נפלאות הזיכרון ותעתועי השכחה, הוצאת אריה ניר, 2004. דניאל ל. שכטר, שבעת החטאים של הזיכרון - איך המוח זוכר ושוכח, הוצאת אריה ניר, 2005. יעל רייכנטל וניצה אייל, למה אנחנו שוכחים?, באתר שירותי בריאות כללית, 9 בינואר 2013 Ribot, Diseases of Memory: An Essay in the Positive Psychology, 1883: 61 ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמן (עיר)

אֶמֶן (בהולנדית: Emmen ‏האזנה‏Ⓘ‏) היא העיר הגדולה במחוז דרנתה, שבצפון-מזרח הולנד. אמן היא עיר מתוכננת, בשטח העיר מצויים מספר כפרים שנוסדו בימי הביניים. בניית העיר המודרנית החלה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, ושכונותיה נבנו סביב העיר העתיקה. בתחומי העיר מספר שרידים היסטוריים, הכנסייה בכיכר השוק שנבנתה בימי הביניים, בניין העירייה ובניין הדואר שנבנו בתחילת המאה ה-20. בשנת 1980 נחנך מחדש גן החיות דיירנפארק אמן (Dierenpark Emmen). גן החיות שנוסד לראשונה ב-1930, נבנה מחדש בשנת 1970. כיום מבקרים בו למעלה מ-1.5 תיירים בשנה. בעיר שתי תחנות רכבת, מהן יוצאות רכבות לעיר זוולה. מדיה וקבצים בנושא אמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמן אתר האינטרנט הרשמי של אמן (בהולנדית) אמן, ברשת החברתית פייסבוק אמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמן, ברשת החברתית אינסטגרם אמן, ברשת החברתית LinkedIn אמן, סרטונים בערוץ היוטיוב נתון המתייחס לתחום השיפוט של העירייה, מתוכם 9.85 קמ"ר הם מים, ו-336.40 קמ"ר אדמה.
טוקאי (יין)

טוקאי אוסו (Tokaji aszú) הוא סוג של יין לבן המיוצר בהונגריה. היין נקרא על שם חבל טוקאי הנמצא בצפון-מזרח הונגריה המתמחה בגידול גפנים. היין מיושן במרתפים גדולים בטמפרטורה של 10–12 מעלות צלזיוס ובתנאים של לחות גבוהה. היין נחשב בעל ארומה ייחודית. יין הטוקאי מגיע כיין יבש, חצי יבש ומתוק. ליין אף גרסאות מועשרות באלכוהול ההופכות אותו ליין מחוזק. בעקבות חיקויים של היקב על ידי שימוש באותו שם בטענה שהשם הוא לא של היקב אלא של חבל הארץ, שינה היקב את שם היין לטוקאי אוסו. מדיה וקבצים בנושא טוקאי בוויקישיתוף האיחוד האירופי: רק הונגריה רשאית לייצר יין טוקאי, באתר nana10‏, 12 במאי 2005 טוקאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוקאי

האם התכוונתם ל... טוקאי (יין) – יין לבן המיוצר בהונגריה חבל טוקאי – אזור יין בהונגריה טוקאי (עיר) – עיירה בחבל טוקאי, הונגריה
הצוללות הגרעיניות מסדרת נובמבר

סדרת צוללות נובמבר (קוד דיווח נאט"ו; בברית המועצות נקראה הסדרה "פרויקט 627") היא סדרת צוללות גרעיניות ראשונה של ברית המועצות שנבנתה בשנים 1957 -1963. התכנון בוצע במשרד תכנון "מלחיט" שבלנינגרד. בסך הכול נבנו בסדרה זו 13 צוללות על ידי מספנת הצי הסובייטי סבמאש. צוללת אחת טבעה בשנת 1970, היתר הוצאו משרות בהדרגה במהלך שנות ה-90. ב-12 בספטמבר 1952 יוסיף סטלין חתם על צו לתחילת עבודות תכנון צוללת גרעינית. המנהל המדעי של הפרויקט היה אנטולי אלכסנדרוב ומתכנן ראשי של המתקן הגרעיני היה ניקולאי דולז'אל. בשלבים הראשונים של הפרויקט הצי הסובייטי לא היה שותף לתכנון. בהתאם לרעיון הראשוני תוכנן לצייד את הצוללת בטורפדו גרעיני שמשקלו 40 טון. בשנת 1954 התוכנית הועברה לעיון מומחי הצי. ההערות העיקריות של מומחי הצי התייחסו לאי-ישימות של ניצול צוללת עם טורפדו גרעיני כה גדול וללא אמצעי הגנה מתאימים לצוללת עצמה. לאור הערות מפקדי הצי הפרויקט הוחזר למתכנן כלא ישים. במהלך תכנון מחדש הוחלט על שינוי עקרוני בחימוש. ביוני 1955 התכנון הושלם והחלה בניית הצוללת הראשונה. כבר בשנת 1956 התברר שיש צורך בשינויים משמעותיים בתכנון. בשנת 1958 הצוללת נכנסה לשירות מבצעי. לראשונה בברית המועצות היה ניתן לבצע ירי מעומק של עד 100 מ'. הצוללות היו בשרות במשך כ-30 שנים בצי הצפוני ובצי האוקיינוס השקט. בצוללות היו תקלות רבות ורבים מהימאים נפגעו מקרינה. צוללת אחת נפגעה בשנת 1970 וטבעה במפרץ ביסקאיה. הצוללות החלו לצאת מהשרות בשנת 1987 והיום אין בשרות מבצעי צוללת מפרויקט זה. צוללות מדגם זה התאפיינו ברמת רעש גבוהה יחסית ולכן היה ניתן לאתר אותן בקלות. בשנת 1962 צוללת מדגם זה הגיעה לקוטב הצפוני, הראשונה מבין הצוללות הסובייטיות. סך הכול ארבע צוללות הועברו למזרח הרחוק הסובייטי והפכו חלק של צי האוקיינוס השקט. מדיה וקבצים בנושא צוללות מסדרת נובמבר בוויקישיתוף תיאור מפורט של תהליך התכנון (אורכב 28.04.2012 בארכיון Wayback Machine) (ברוסית) תיאור של הפרויקט (באנגלית)
העיגול ליד וירג'יניה

"העיגול ליד וירג'יניה" הוא שמן של שתי יצירות אמנות מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט. העבודות, ממחצית שנות ה-70 של המאה ה-20, משתמשות בתצלום דיוקנה של הסופרת וירג'יניה וולף. בשנת 1975 יצרה דגנית ברסט את העבודה "העיגול ליד וירג'יניה" - קולאז' צילומי המכיל רפרודוקציה של דיוקנה בפרופיל של הסופרת וירג'יניה וולף. מתחת לדיוקן מופיע טקסט תיאורי: "וירג'יניה וולף, סופרת אנגליה מרתקת ומיוחדת במינה. ואחת המחדשות הגדולות בתחום הרומן המודרני". לצד דיוקן זה מופיע תיאור תלת-ממדי של עיגול, שנוצר כאשליה אופטית. מתחת לשני אלו יצרה האמנית שתי צורות, המעוצבות כמעין סהר, והמהוות מעין גרסה משלה לצורות המרכיבות את העיגול. בשנת 1976 יצרה ברסט גרסה נוספת לעבודה, בה הומר הציור בפסל תלת־ממדי עשוי עץ לבוד של צורות אלו בגובה של 120 ס"מ. וירג'יניה וולף מופיע כאיקונוגרפיה בעבודה נוספת של ברסט בשם "אורלנדו", אף היא משנת 1975. עם זאת, אין בעבודה ביאור לקשר שבין שני הדימויים המרכזיים שבה. ברסט עצמה התייחסה בדיעבד לבעיית הפרשנות של עבודה זו: יש אומרים שהעבודה "העיגול ליד וירג'יניה" היא אניגמטית. למען האמת, אף אני חושבת כך. מאז שנוצרה, בהרף עין, כל פעם שאני נזכרת, או פוגשת בה, אני מנסה להסביר לעצמי מהו הדבר שגרם בזמן הוצרה לתחושה של ה"נכון"… העבודה הזו מגלמת עבורי, מבין עבודותי, את הדוגמה הקיצונית ביותר לתפישתי שהדימוי קודם להבנה, שהמשמעות אינה נתונה מראש ונמסרת הלאה לצופה, אלא היא מפציעה ועולה בתוך ומתוך תהליך העבודה, ושחלק בלתי נפרד מתהליך היצירה הוא הנסיון המתמשך של האמן לפרש ולהבין את עבודותיו שלו, ומכאן את עצמו ואת עולמו. בשל כך אפשר ש"הארנבת המתה" אינה אלא האמן עצמו. העבודות הוצגו בתערוכות שונות ביניהן "90-70-90" (1994), "גבולות השפה" (1997) ו"המזימה של הטבע" במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות. מרבית הפרשנים הדגישו בכתיבתם את הפן המושגי ביצירות אלו. אופן הייצוג של העיגול משמש מעין דוגמה אירונית לפילוסופיה של הפוזיטיביזם. בפני הצופה, כפי שציינה נורית דוד, עומדת האפשרות לראות את "השמש הלבנה (או את הלבנה במילואה), או שאתה רואה את שני הסהרונים השחורים". גם מרדכי עומר, בתארו את הגרסה השנייה של העבודה, ראה בה חלק מבחינה של אופני הייצוג האמנותיים המעומתים עם שפה "גאומטרית-מינימליסטית". ראו: דירקטור, רותי, "איך מסבירים תמונות לארנבת מתה", הצוֹפָה, 2004 ראו: דוד, נורית, "הפצע ליד דגנית", בתוך: ברסט, דגנית, החלומות, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה, 2001, עמ' 5. ראו: עומר, מרדכי, גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 251.
עמילאז

עמילאז או דיאסטז, הם האנזימים המפרקים את העמילן למולקולות גלוקוז. נמצאים בעיקר בלבלב ובבלוטות הרוק. לעמילאז תפקיד עיקרי בעיכול סוכרים, בעיקר עמילן. אנזים זה הוא חלק מאנזימי מערכת העיכול המסייעים בעיבוד המזון כדי שיוכל להיספג דרך מערכת העיכול לדם. ניתן לבדוק את רמת האנזים בדם או בשתן. עמילאז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עמילז, דף שער בספרייה הלאומית
כביש בין-מדינתי 64

כביש בין-מדינתי 64 (Interstate 64) הוא כביש בין-מדינתי במזרח ארצות הברית. בגבול המערבי שלו, מצטלב הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 61 בעיר וונטזביל, מיזורי. בגבול המזרחי הוא מצטלב עם הבין-מדינתי 264 והבין-מדינתי 664 בצ'ספיק, וירג'יניה. הבין-מדינתי 64 מתחיל במחלף עם כביש בין-מדינתי 70, כביש 40 וכביש 60 במחוז סנט צ'ארלס. מכאן ממשיך הכביש למחלף עם כביש 94, חוצה את נהר המיזורי על גשר דניאל בון, ונכנס למחוז סנט לואיס. הכביש עובר בעמק צ'סטרפילד (Chesterfield Valley) הדחוס, שם הוא נפרש ל-4 נתיבים. לאחר מכן עובר הכביש דרך האזורים העשירים של הערים פרונטנק ולדו, ומשם לכיוון העיר סנט לואיס. הבין-מדינתי 64 עובר דרך השכונות הוותיקות ונכנס לעיר סנט לואיס, ולאחר מכן עוקף את הקצה הדרומי של הפורסט פארק. בהמשך חוצה הכביש את נהר המיסיסיפי בגשר פופלר סטריט ומצטרף לכביש בין-מדינתי 55 ולבין-מדינתי 70 במחלף בלתי גמור, אם כי לבין-מדינתי 64 אין גישה ישירה לשאר הכבישים. כאן נכנס הבין-מדינתי 64 לאילינוי. הבין-מדינתי 64 נכנס לאילינוי מהעיר סנט לואיס דרך גשר פופלר סטריט. לאחר שחצה את העיר איסט סנט לואיס ואת שאר הפרברים של מחוז סנט קלייר, ממשיך הבין-מדינתי 64 לכיוון דרום-מזרח דרך החלק הדרומי, הכפרי, של אילינוי, ולאחר מכן עובר דרך מחוז קלינטון ומחוז וושינגטון. ליד העיר מאונט ורנון נפגש הבין-מדינתי 64 עם כביש בין-מדינתי 57 והשניים חופפים לאורך 5 מייל. הכביש ממשיך מזרחה לכיוון אינדיאנה ועובר דרך המחוזות ג'פרסון, ויין וווייט. סמוך לעיירה גרייוויל, חוצה כביש בין-מדינתי 64 את נהר וובש (Wabash) ונכנס לאינדיאנה. מדיה וקבצים בנושא כביש בין-מדינתי 64 בוויקישיתוף מפה של הכביש הבין-מדינתי 64 (באנגלית).
שמואל אגורסקי

שמואל אגורסקי (רוסית: Самуил (Шмуэль) Хаимович Агурский;‏ 1884 גרודנו - 1947 פבלודר) היה יהודי, מהפכן רוסי, היסטוריון סובייטי וחבר האקדמיה הבלארוסית למדעים. אגורסקי נולד בגרודנו, למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי. הוא הצטרף לבונד והשתתף במהפכת 1905. הוא נאלץ להגר ונדד בין 1906–1917, קודם גר בבריטניה ואז הגיע לארצות הברית. בארצות הברית היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות וכתב בעיתונים יהודים בארצות הברית. אחרי מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה. ברוסיה היה כתב מטעם עיתונים יהודים בארצות הברית. הוא הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית, היה בין מייסדי וראשי יבסקציה. הוא ניצל את היעדרותו של ראש היבסקציה, שמעון דימנשטיין, והחתים את יוסיף סטלין על פקודה לחיסול הקהילות היהודיות. בשנות העשרים ביקר בארצות הברית. הוא שימש בתפקידים שונים במפלגה. היה היסטוריון של המפלגה הקומוניסטית. ב-1938 נפתח כנגד אגורסקי תיק חקירה, הוא הוגלה לקזחסטן, שם נפטר ב-1947. בנו, ההיסטוריון פרופ' מיכאל אגורסקי (1933–1991) היה דיסידנט. בשנת 1975 עלה לישראל והיה מרצה באוניברסיטה העברית. נכדו, בני אגור, היה מדריך בחוגי הסיירות ומטפס הרים מצטיין אשר מצא את מותו כשטיפס על הר לנין ונקלע למפולת שלגים. מדיה וקבצים בנושא שמואל אגורסקי בוויקישיתוף שמואל אגורסקי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) שמואל אגורסקי, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) שמואל אגורסקי (1884-1947), דף שער בספרייה הלאומית יוסף פרידלנדר, היבסקציה בעיניו של יבסק, דבר, 16 בספטמבר 1979
ניילסאט

ניילסאט (בערבית: نايل سات; באותיות לטיניות: NileSat) היא חברת תקשורת לווינית מצרית לשידורי רדיו, טלוויזיה (כולל HDTV), תקשורת סלולרית ותקשורת נתונים. זהו גם שמם של הלוויינים בהם משתמשת החברה. החברה נוסדה ב-1996 בשותפות של רשות רדיו והטלוויזיה המצרית (اتحاد الاذاعة و التليفزيون المصري) ‏(40%), הארגון הערבי לתיעוש (الهيئة العربية للتصنيع)‏ (10%) וגורמים נוספים. החברה מחזיקה בשתי תחנות קרקע, בעיר שישה באוקטובר (פרבר של קהיר) וליד אלכסנדריה. התחנות הקרקעיות ולווייני ניילסאט יוצרו על ידי התאגיד האירופי אסטריום, בתמיכת סוכנות החלל האירופית. הלוויינים הם גאוסטציונריים וממוקמים בנקודת חלל 7° מערב. החברה מספקת שירותי שידור מסחריים הנקלטים מגיברלטר ומרוקו במערב ועד איראן במזרח ומדרום אירופה בצפון ועד מרכז אפריקה בדרום. החברה מספקת 415 ערוצי שידור וידאו, 300 מתוכם חופשיים (Free-to-air) והשאר מוצפנים עבור "שלם וצפה". בתקופת ההפיכה במצרים שובשו שידורי תחנת אלג'זירה, שהועברו דרך לווייני החברה, על מנת שלא ישלהבו את ההמון. כן שובשו שיחות טלפון סלולריות. מדיה וקבצים בנושא ניילסאט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניילסאט ערוצי שידור מסחריים נתונים על לוויינים ושיגורים מפת כיסוי לווייני Egypt Closes Offices of Al Jazeera Television, Disrupts Signal on Nilesat
אנואה

אנואה הוא שם כולל של 2 מיני תאו ממשפחת הפריים ובו שני מיני תאו קטנים הנפוצים במספר איים באינדונזיה כמו האי סולאווסי. מיני האנואה נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד לבשר ולשימושים ברפואה וגם מפני אובדן בית גידולם הטבעי לבניית ערים וחוות חקלאיות. שני מיני האנואה הם: אנואה השפלה (Bubalus depressicornis) אנואה ההרים (Bubalus quarlesi) מדיה וקבצים בנושא אנואה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.