laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנוסי קוואלה

אנוסי קלטוספריסיס קוואלה (ביוונית: Ένωση Καλαθοσφαίρισης Καβάλας) היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר קוואלה, המתמודדה בעבר בליגת העל היוונית וכיום (2021) משחקת בליגת משנה. הקבוצה הוקמה בשנת 2003 ובשנת 2008 התאחדה עם הקולגה העירונית "פנורמה קוואלה". בסיום עונת 2007/08 העפילה הקבוצה המאוחדת לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השישי בטבלה והפסידה לקבוצת קולוסוס רודוס ברבע גמר הפלייאוף. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע. בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית. הקבוצה מארחת באולם הספורט קלאמיטזס בעיר, המכיל 1,700 מקומות ישיבה. הגביע היווני: חצי גמר: 2012, 2013 אתר האינטרנט הרשמי של אנוסי קוואלה אנוסי קוואלה, ברשת החברתית פייסבוק אנוסי קוואלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית המשמר הרביעית

ארמיית המשמר הרביעית הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-16 באפריל 1943 קיבלה הארמייה ה-24 את תואר ה"משמר" (גווארדיה) על הצטיינותה בקרב סטלינגרד, ושמה שונה לארמיית המשמר הרביעית. בקיץ 1943 לחמה הארמייה בקרב קורסק, ולאחר מכן השתתפה בשחרור אוקראינה המזרחית (במסגרת קרב דנייפר), ובקרב קורסון-צ'רקאסי (ינואר-פברואר 1944) . בקיץ 1944 השתתפה הארמייה בכיבוש רומניה (מבצע יאשי-קישינב), ולאחר מכן השתתפה בלחימה בהונגריה, כולל הקרב על בודפשט. במרץ 1945 השתתפה הארמייה בהדיפת המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמה, באזור אגם בלטון, ובמתקפת הנגד הסובייטית שבאה בעקבותיה, ובאפריל 1945 היא נטלה חלק במתקפת וינה ובכיבוש אוסטריה. במרץ 1947 פורקה הארמייה. גריגורי קוליק (16 באפריל 1943 - 22 בספטמבר 1943) אלכסיי זיגין (22 בספטמבר 1943 - 27 בספטמבר 1943) איוואן גאלאנין (28 בספטמבר 1943 - 5 בינואר 1944) אלכסנדר ריזוב (5 בינואר 1944 - 2 בפברואר 1944) איליה סמירנוב (3 בפברואר 1944 - 22 בפברואר 1944) אלכסנדר ריזוב (23 בפברואר 1944 - 27 בפברואר 1944) איוואן גאלאנין (28 בפברואר 1944 - 25 בנובמבר 1944) גאורגי זכרוב (29 בנובמבר 1944 - 1 במרץ 1945) ניקאנור זאחבאטייב (1 במרץ 1945 - 10 ביולי 1945) מדיה וקבצים בנושא ארמיית המשמר הרביעית בוויקישיתוף ארמיית המשמר הרביעית באתר samsv (ברוסית)
טירסיאס

טירסיאס (ביוונית: Τειρεσίας) הוא נביא עיוור במיתולוגיה היוונית, נביאה של תבאי, שחי כאישה במשך מספר שנים. טירסיאס היה כהן של זאוס, ובהיותו גבר צעיר נזדמן לו לראות שני נחשים גדולים מזדווגים. הוא הכה אותם עם המטה שלו. הרה, שכעסה על המעשה, הפכה אותו כעונש לאישה. כאישה, טירסיאס היה לכהן של הרה, התחתן והוליד ילדים. לאחר שבע שנים כאישה, שוב נזדמן לטירסיאס לחזות במעשה הזדווגות של נחשים. בפעם הזו הוא לא הפריע להזדווגות ביניהם, והרה החליטה להפוך אותו בחזרה לגבר. זמן-מה לאחר מכן, זאוס והרה התווכחו בשאלה איזה מין נהנה יותר מיחסי מין, וכל צד היה בטוח שהשני נהנה יותר. הם ביקשו מטריסיאס שיישב ביניהם את הוויכוח, שכן רק לו היה את הניסיון הדרוש כדי לענות על השאלה. טירסיאס צידד בזאוס, והרה בכעסה עיוורה אותו. מכיוון שזאוס לא יכול היה לבטל את מעשה ידיה של הרה, הוא העניק לטירסיאס כפיצוי יכולת נבואה. גרסה שונה ופחות נפוצה של הסיפור – המופיעה בהמנון החמישי של קאלימאכוס, "רחיצתה של פאלאס" – מספרת שאתנה עיוורה את טירסיאס כעונש על שראה אותה רוחצת בעירום. אמו, קאריקלו, התחננה בפני אתנה שתבטל את העונש, אך זו השיבה שאין בכוחה לעשות זאת וכפיצוי העניקה לו את יכולת הנבואה. כאשר הרקולס התינוק חנק שני נחשים שהסתננו לעריסתו, ניבא טירסיאס לאמו שיום יבוא ובנה יהיה גיבור ששמו ייצא למרחקים ובכל העולם ישירו לו שירי הלל. במחזהו של סופוקלס "אדיפוס המלך" קורא אדיפוס לנביא על-מנת לברר מי רצח את לאיוס במטרה לרפא את תבאי מהמגפה. השיחה עם טירסיאס שמתחילה על מי מנוחות עולה עד מהרה לטונים גבוהים כשטירסיאס מסרב לגלות לו מי הרוצח. אדיפוס לועג לכח נבואתו ואז מתגלה לראשונה המהות הטראגית של המחזה, כאשר טירסיאס מטיח לעברו של אדיפוס – ”אתה הוא מטמא הארץ המקולל... אתה הוא הרוצח שאינך מוצא... אתה, מבלי דעת, מקיים יחסי קלון עם הקרובים לך מכל.” (תרגום: אהרן שבתאי). אך אדיפוס אינו בשל לקבל את האמת, ולכן כעסו כלפי טירסיאס וממסד הנבואה מחריף. רק בסופו של המחזה מבין אדיפוס את נבואתו של טירסיאס ומגלה את האמת הטראגית. במחזה אנטיגונה, המסיים את הטרילוגיה של אדיפוס, מגיע טירסיאס הנביא לקראון ונוזף בו על גזר הדין החמור שהוציא על אנטיגונה (מוות) שהפרה את הצו שלו וקברה את אחיה פוליניקס. טירסיאס מצליח במשימתו, קראון חוזר בו ויוצא להוציא את אנטיגונה ממערת הקבר. מאחר שהוא איחר את המועד התמלא ביתו צער כפי שחזה טירסיאס. באודיסיאה של הומרוס מזמן אודיסאוס את רוחו של טירסיאס תוך שהוא מנצל את העובדה שרוחות השדים נמשכות לדמן הטרי של חיות שהועלו כקרבן. באלבומה של ג'נסיס Selling England by the Pound מ־1973, מצוטט טירסיאס אומר "נדדתי מציר הצפון לציר הדרום, אין נסתר ממני. לעיתים גבר זעמתי כמו הים, לעיתים אשה הענקתי כמו האדמה. למעשה יותר אדמה משאר ים." נביא עיוור מדיה וקבצים בנושא טירסיאס בוויקישיתוף טירסיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Lombardo, Stanley and Diane Rayor. Callimachus: Hymns, Epigrams, Select Fragments ,Johns Hopkins 1988. ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-על (רמת הגולן)

אַל-על (בערבית: العال; "המקום הגבוה") הוא כפר סורי עזוב בדרום רמת הגולן, במקום בו שוכן כיום מושב אלי-עד. הכפר שכן על רמה ברוחב כקילומטר וחצי בין הואדי של נחל נוב (אשר נשפך לכיוון מזרח לנחל רוקד) ושלוחת הואדי של נחל אל על (שקרוי כך על שם המקום ונשפך לכיוון מערב לכנרת). מיקום זה יוצר צוואר בקבוק גאוגרפי בין הקצה הדרומי של רמת הגולן לבין מרכזו. בשטחי הכפר נמצאו שרידים מהתקופה היוונית והרומית שמצביעים על התיישבות קדומה במקום. בשטח הכפר אותרו גם שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד, הכוללים כתובת הקדשה. שם הכפר, "אלעאל", הוא גם הצורה שבה השתמר שמו של היישוב המקראי אלעלה שבדרום עבר הירדן. גוטליב שומאכר שסייר וסקר את רמת הגולן בין השנים 1883–1886 תיאר את הכפר כיישוב דל יחסית אך בעל הכנסת אורחים חמימה; "כפר גדול, בנוי היטב, בסימן של התחדשות, קרוב למפל של ואדי באותו שם. בכפר 65 בתים, רובם בנויים אבן, ועל גגותיהם סוכות קיץ נאות, עשויות קנים. 320 התושבים הבוגרים מעבדים שטח פורה ונטול אבנים ברמה הסמוכה."..."זרים זוכים לאירוח ידידותי על ידי השיח', הנמנה עם המשפחה העתיקה והמכובדת ביותר בחבל ארץ זה. נראה כי השם העתיק של הכפר, שכמעט ונשתכח, היה עֵין אֶל-קַהְוָה, אך אין בכך וודאות..." בשנת 1967 מנתה אוכלוסיית הכפר 2,290 תושבים, מה שהפך אותו ליישוב השני בגודלו בנפת פיק אחרי העיירה פיק. אל-על שכן על הציר המרכזי אשר חיבר את יישובי דרום מחוז קוניטרה למרכזו, כ-4 קילומטרים צפונית לפיק וכ-4 וחצי קילומטרים מזרחית לכפר סקופיה. כיום נמצאות הריסות הכפר לצד כביש 98 באזור צומת אל-על, כאשר מושב אלי-עד נמצא אף הוא על חלק משטחי הכפר (שמו הראשון של המושב "אל על" אף נובע משם הכפר). במהלך מלחמת ששת הימים ברחו תושבי הכפר לכיוון סוריה מפני כוחות צה"ל שהתקדמו ברחבי רמת הגולן. במהלך מלחמת יום הכיפורים, אזור הכפר היה לקו הגנה של כוחות מהדיוויזיה החמישית במהלך הלחימה בדרום הרמה, זאת כנגד התקפת נגד ישראלית שתגיע מכיוון העליות הדרומיות ברמת הגולן. מדיה וקבצים בנושא אל-על בוויקישיתוף א' שילר, אריאל - כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 112-110. שומאכר, גוטליב, הגולן, 1888. מהדורה מתורגמת של משה הרטל, 1998, הוצאת אריאל, ירושלים.
האיש העשיר ואלעזר

האיש העשיר ואלעזר הוא משל נוצרי, אחד ממשלי ישו, המובא בבשורה על-פי לוקאס, פרק ט"ז, פסוקים 19–30. במשל מסופר על איש עשיר, שחי בנעימים ועל עני בשם אלעזר, שהתמקם בכניסה לבית העשיר וניזון מפירורי סעודת העשיר. העני מת והובל על ידי מלאכים לחיק אברהם. גם העשיר מת, אך הוא הגיע לשאול, שם נשא ייסורים קשים. העשיר הביט ממקומו בשאול וראה מרחוק את אברהם ואלעזר שוכן בחיקו. ביקש העשיר מאברהם שישלח את אלעזר להרטיב את קצה אצבעו במים ולקרר בה את לשונו של העשיר, כי הוא סובל מאוד מהחום. אברהם הזכיר לעשיר, שבחייו הוא נהנה מכל טוב ואלעזר סבל, לכן התהפכו כעת היוצרות ופרט לכך ציין שיש ביניהם תהום שנועדה למנוע מעבר מצד אחד לצד האחר. העשיר, שהבין את הקשר בין חייו ובין אחריתו, ביקש מאברהם שיזהיר את חמשת אחיו מפני הצפוי להם. אברהם השיב לו שאחיו צריכים להישמע למשה ולנביאים, אך האיש העשיר הפציר באברהם שישלח אל אחיו מישהו מהמתים, כי זה ישכנע אותם והם יחזרו בתשובה. אברהם סירב באומרו, שאם הם לא שומעים למשה ולנביאים, הם לא ישמעו גם למי שיבוא מהמתים. מדיה וקבצים בנושא האיש העשיר ואלעזר בוויקישיתוף הבשורה על פי לוקאס, פרק ט"ז
שהשמש תעבור עלי (שיר)

"שהשמש תעבור עלי" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי, שכתב יורם טהרלב והלחין חנן יובל. השיר הגיע למקום ה-19 במצעד הפזמונים העברי השנתי בשנת 1986 וזכה לעשרות גרסאות כיסוי. גרסה ידועה של השיר היא של הזמר החסידי אברהם פריד, השיר בגרסתו נקרא רק תפילה, והוא הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ט. השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי חנן יובל. הוא יצא לרדיו בשנת 1985 והתפרסם באלבומה הרביעי של ארזי "דרישת שלום". אחרי מלחמת ששת הימים הוקמה בארצות הברית מעין "להקה צבאית", שהשתייכה לכנסייה נוצרית בדנוור, קולוראדו. הקמת הלהקה נובעת מהערצתם של חברי אותה קהילה לישראל ולצה"ל. חברי הלהקה היו מגיעים לישראל פעם בשנה למשך שבועיים ומופיעים בבסיסי צה"ל השונים ברחבי הארץ כשהם לבושים במדי צה"ל. הערצתם לישראל והזיקה לעם היהודי הביאה לכך שעל הכנסייה שלהם בדנוור הם לא קבעו צלב. במהלך שנות ה-80 עבדה הלהקה עם הבמאי הישראלי שי לביא על תוכנית חדשה לקראת מופע בישראל. במהלך העבודה נפגשו חברי הלהקה עם הפזמונאי יורם טהרלב. בשיחתו עם אחת מחברות הלהקה היא ביקשה שיכתוב עבורה שיר המתאר את געגועיה לישראל ואת האופן בו הם ממלאים את חייה. בהשראת סיפורה וסיפור הלהקה נכתב השיר. לימים, נפגש טהרלב עם גברי מזור יועצה האמנותי של ירדנה ארזי אשר ביקש ממנו את השיר. לשיר גרסאות כיסוי רבות אשר חלקן זכו להצלחה והושמעו רבות ברדיו. ב־1989 הקליט מלחין השיר חנן יובל גרסה משלו בה התארחה ארזי. ב־2004 בוצע השיר בעונה השנייה של התוכנית "כוכב נולד" על ידי שמעון טפטה. ב־2010 יצאה לרדיו גרסתו של הזמר החסידי אברהם פריד לשיר, בה הוכנסו מספר שינויים בטקסט באישור המחבר. ביצועו של פריד זכה להצלחה גדולה והושמע רבות גם בתחנות רדיו חילוניות. השיר כונה "רק תפילה אשא" ועיבד אותו יובל סטופל. ביולי 2013 ביצעו פריד וחנן יובל ביצוע לשיר בהופעה של פריד בישראל. עוד ביצועים להם זכה השיר היו של דקלון, יהורם גאון, רינת גבאי, ליאור נרקיס, גלית גיאת, בני אלבז ואחרים. ב־2014 ביצעו כל כוכבי "משחקי הפסטיגל" ביחד עם ירדנה ארזי במסגרת המופע בעלת אותו שם. ב־2021 ביצעה את השיר להקת שלוה במסגרת "יעלה ויבוא", פרויקט המחווה לשירי יורם טהרלב. ב־13 במאי 2024, בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, ביצעו הזמרת יובל דיין ודפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפת הפתע על ישראל ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" (של שושנה דמארי) ו"שהשמש תעבור עלי". השיר בביצוע ארזי הוצג רק ב-26 בנובמבר 1985 במצעד הפזמונים ושהה בו 11 שבועות מהם שבוע אחד בפסגה. הוא נכלל במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו והגיע למקום ה-19. בגרסת פריד (רק תפילה) הוא הוצג עם הוצאתו ב־5 במרץ 2009 וצעד 8 שבועות, בשיאו הגיע למקום ה־13. אמנם במצעד השנתי ל-2009, הצליח יותר ודורג במקום ה־39, זכייה לא שגרתית לזמר חסידי ברדיו חילוני. מידע על היצירה "שהשמש תעבור עלי" באתר מיוזיק בריינז "שהשמש תעבור עלי" באתר בית לזמר העברי "שהשמש תעבור עלי" באתר של אקו"ם מילות השיר "שהשמש תעבור עלי" באתר שירונט יורם טהרלב, הסיפור שמאחורי השיר, באתר האינטרנט של טהרלב שהשמש תעבור עלי, בביצוע ירדנה ארזי, שיר בערוץ "הטלוויזיה החינוכית הישראלית", באתר יוטיוב השיר, באתר "פזמונט" השיר, באתר של עפר גביש רק תפילה אשא - חנן יובל ואברהם פריד, נבדק ב-2022-10-09 יובל דיין ודפנה אליקים – אור / שהשמש תעבור עלי (Prod. By Tal Forer), באתר יוטיוב
ז'אן ד'לסי

ז'אן ד'אלסי (בצרפתית: Jeanne d'Alcy; ‏20 במרץ 1865 – 14 באוקטובר 1956) הייתה שחקנית הקולנוע הצרפתייה הראשונה ואשתו של חלוץ הקולנוע הצרפתי ז'ורז' מלייס מ-1926 עד למותו ב-1938. היא נולדה כשרלוט-לוסי-מרי-אדל-סטפני-אדריאן-פאס בצרפת. הופיעה בסרטים "הטירה הרדופה" (1896), "ז'אן ד'ארק" (1899) ו"מסע אל הירח" (1902). מתה בורסאי, צרפת בגיל 91. דמותה מגולמת בסרטו של מרטין סקורסזה "הוגו" (2011) על ידי השחקנית הלן מק'קורי. הטירה הרדופה (1896) הגברת הנעלמת (1896): אישה פאוסט ומרגריט (1897) אחרי הצלצול (1897): אישה פיגמליון וגלתיאה (1898) עמוד אש (1899): איישה לכלוכית (1899) קלאופטרה (1899): קלאופטרה, הרוח של קלאופטרה ז'אן ד'ארק (1900): ז'אן ד'ארק מאבקים חדשים ומפוארים (1900) כחול זקן (1900) מסע אל הירח (1902) אלקופריסבס הקוסם (1903) מלייס הגדול (1952) מדיה וקבצים בנושא ז'אן ד'לסי בוויקישיתוף ז'אן ד'לסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן ד'לסי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן ד'לסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפתים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אתה לי ארץ (שיר)

"אתה לי ארץ" הוא שיר הנושא מתוך אלבומה השלישי של הזמרת ירדנה ארזי ואחד השירים המזוהים איתה ביותר. השיר נכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי נורית הירש במיוחד לרגל יום העצמאות ה-36 למדינת ישראל. השיר הוצג במצעדי הפזמונים ב-12 ביוני 1984 ושהה במצעד 11 שבועות רצופים מהם שבועיים במקום הראשון. במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ד הגיע השיר למקום ה-11 וארזי הוכתרה לראשונה כזמרת השנה וכזוכת פרס כינור דוד. קליפ השיר המקורי צולם במסגרת רצועת הקליפים של התכנית "שביל באמצע שביל בצד". באזור העתיק של המושבה ראש פינה. במרוצת השנים הפך "אתה לי ארץ" לאחד מסמליה של ירדנה ארזי. הוא בוצע במהלך הופעתה בפני קהל של אלפי יהודים ברוסיה במסגרת משלחת רשמית ראשונה של ראש ממשלה ישראלי לרוסיה בשנת 1994, אליה הוזמנה ארזי על ידי ראש הממשלה יצחק רבין. לימים בוצע השיר גם בטקס האזכרה הרשמי שערכה מפלגת העבודה לרבין שבוע לאחר הרצח. בשנת 2008 פרסם העיתון ידיעות אחרונות סקר מיוחד של מינה צמח לקראת חגיגות ה-60 למדינת ישראל ובו נבחר "אתה לי ארץ" כאחד מחמשת ההמנונים הישראלים של כל הזמנים. בשנת 2018 נבחר השיר במשאל חברת החדשות לרגל שנת ה-70 לישראל כשיר האהוב בכל הזמנים כשהוא גובר על קלאסיקות כמו עטור מצחך וירושלים של זהב. לאור הבחירה, הוקלט השיר מחדש בליווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בעיבוד וניצוח של ירון גוטפריד. במקביל נבחר השיר למקום הראשון גם במצעד השירים האהובים של ערוץ 20 ובמצעד שירי הארץ של רשת ג' וזכה לעיבוד מחודש גם על ידי שלישיית "בל סונו" מרוסיה שהגיעה לסיבוב הופעות בישראל. בחודש ספטמבר 2023, הוקלטה גרסה של השיר ביידיש, בידי השחקנית והזמרת מירי רגנדורפר, לתרגום של ד"ר יניב גולדברג בשם ביסט מיר א לאנד. "אתה לי ארץ" באתר בית לזמר העברי "אתה לי ארץ" באתר של אקו"ם מילות השיר באתר של יורם טהרלב נדב בורנשטיין, הסיפור שמאחורי "אתה לי ארץ", ערוץ 10 קליפ, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube לירון זייד, ‏שיר השבעים: אתה לי ארץ, באתר ‏מאקו‏, 16 באפריל 2018 Israel Philharmonic Orchestra (2018-04-15), "אתה לי ארץ" - ירדנה ארזי והתזמורת הפילהרמונית בניצוחו של ירון גוטפריד, נבדק ב-2018-08-20 Miri Ragendorfer - You are my land - Bist mir a land - מירי רגנדורפר – אתה לי ארץ – ביסט מיר א לאנד - YouTube
חיק אברהם

חיק אברהם הוא ניב נוצרי ויהודי קדום. הוא נזכר פעם אחת בברית החדשה ופעם אחת בתלמוד. בברית החדשה הוא מופיע במשל "האיש העשיר ואלעזר" ומשמעותו מקום קרוב לאברהם לאחר המוות, להבדיל מגיהנום. ממקור זה השתרש הניב בנצרות. בתלמוד הבבלי, נאמר על אדא בר אהבה: "היום יושב בחיקו של אברהם". אמירה זו פורשה, בין השאר באנציקלופדיה היהודית כמתייחסת למיתתו של אדא, אולם רש"י כתב שאם הכוונה לאמורא רב אדא בר אהבה פירוש זה אינו מתיישב עם סדר הדורות ופירש שהכוונה ליום כניסתו בבריתו של אברהם. מוטיבים מהניב מופיעים במקורות נוספים. בספר מקבים ד' י"ג מצוטט אחרון הבנים של אלעזר ושל חנה, העומד להיות מעונה ומוצא להורג על סירובו לבגוד באמונתו, כאומר (בתרגום לעברית): "אם נסבול בעד רעיון זה יקבלו אותנו אברהם יצחק ויעקב והאבות כולם יהללו אותנו". Kaufmann Kohler, ‏"Abraham's Bosom", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) הברית החדשה, הבשורה על פי לוקאס, פרק טז, פסוקים 23-22 (בתרגום לעברית): "העני מת והמלאכים נשאוהו אל חיק אברהם [...] בשאול, כשהיה בייסורים, נשא את עיניו וראה את אברהם מרחוק ואת אלעזר בחיקו." תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ע"ב, עמוד ב' ראו בערך "חיק אברהם".
יוהנס רנטגן

יוהנס רנטגן (בגרמנית: Johannes Röntgen;‏ 30 בספטמבר 1898 – 28 באפריל 1969) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומורה הולנדי, בנם של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן והכנרת אמנדה רנטגן-מאייר, נכדו של הכנר אנגלברט רנטגן ואחיהם של יוליוס רנטגן הבן ואנגלברט רנטגן השני. יוהנס רנטגן החל את לימודי הפסנתר אצל אביו ואחר למד הלחנה ותזמור אצל יוהאן וגנאר (Johan Wagenaar) בקונסרבטוריון של אמסטרדם וניצוח אצל דונלד טובי באוניברסיטת אדינבורו. בשנים 1922 עד 1924 היה קאפלמייסטר בבית האופרה באוּסְטי נאד לאבֳּם (Ústí nad Labem) שבצ'כוסלובקיה. כן הרבה להופיע כפסנתרן קונצרטים וכמלווה למוזיקאים מפורסמים כמו פבלו קזאלס ואחרים. ב-1928 השתקע באמסטרדם כפסנתרן, מנצח ומורה. משנת 1943 עד 1963 לימד פסנתר בקונסרבטוריון של אמסטרדם ותקופה ממושכת הדריך את הרביעייה הווקאלית אמסטרדם וניצח על מקהלות שונות. הוא הקים שלישייה עם אחיו הצעירים, אדוארד פרנטס ויואכים. בין יצירותיו של יוהנס רנטגן שלישיית מיתרים, שלישיית פסנתר וסונאטות לצ'לו, סונאטינה לפסנתר ומספר רב של יצירות ווקאליות. יוהנס רנטגן, באתר AllMusic (באנגלית) ר. סטארוולד, "יוהנס רנטגן 5 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
יואכים רנטגן

יואכים רנטגן (בגרמנית: Joachim Röntgen;‏ 27 באוקטובר 1906 - 6 בדצמבר 1989) הוא כנר הולנדי, הצעיר בבניו של המלחין והפסנתרן יוליוס רנטגן. יואכים רנטגן נולד באמסטרדם ולמד אצל פליקס טוֹנְיִי (Felix Togni) באמסטרדם, בראם אלדרינג (Bram Eldering) בקלן וקרל פלש בלייפציג. משנת 1928 עמד בראש תזמורת התיאטרון העירוני של וינטרטור, שווייץ, שם גם לימד בקונסרבטוריון וניגן ב"רביעיית המיתרים וינטרטור" ככנר ראשון. אחיו, הפסנתרן יוהנס רנטגן הקים שלישייה קאמרית איתו ועם אחיהם אדוורד פרנטס. בעונת 1938-9 ניגן בתזמורת הפסטיבל בלוצרן בניצוחו של טוסקניני. בשנת 1939 התמנה למורה לכינור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג. בשנת 1940 יסד יואכים רנטגן את רביעיית המיתרים "רנטגן", וניגן בה בתפקיד הכינור הראשון. חבריו לרביעייה היו פיט נֵילנד (כינור שני), וים דה זוּטֶה (ויולה) וקוֹרְנֶלִיס פְּרַאוּט (צ'לו). הרכב המיתרים, שהכיר בחשיבות שבשיתוף הציבור בנגינת רביעיות ברמה גבוהה, ערך מסעות קונצרטים דרך שגרה. בהופעותיהם נהגו חברי הרביעייה להסביר את הקטעים שניגנו, ואף ערכו קונצרטים בבתי ספר. יואכים רנטגן פרש מעבודתו בשנת 1972. ר. סטרוולד, "יואכים רנטגן" 6 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
העצב המצדיד

העצב המצדיד (בלטינית: Nervus abducens, באנגלית: Abducens nerve; נהוג לסמנו: CN VI) הוא זוג עצבי הגולגולת השישי, ואחד משלושת זוגות עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים (יחד עם העצב השלישי והעצב הרביעי). העצב המצדיד אחראי על תנועת שריר הישר הצידי (Lateral rectus muscle) אשר מניע את גלגל העין הצידה (עין ימין – לכיוון ימינה, עין שמאל – לכיוון שמאלה). יוצא מהפונס, עוזב את המוח באזור חיבור הפונס עם המוח המוארך, פנימית לעצב הפנים, משם מגביה ומתקדם קדימה עד לארובת העין. חודר לחלל ארובת העין דרך חריץ הארובה העליון (Superior orbital fissure), יחד עם יתר עצבי התנועה האחראים על תנועות עיניים. מדיה וקבצים בנושא העצב המצדיד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קייקוגי

המונח "גי" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו גי (פירושונים). קֵיְקוֹגי (稽古着 או 稽古衣; מיפנית: בגד אימון), או פשוט גי, הוא חליפת לבוש אמנויות לחימה מסורתי המשמש את אמנויות הלחימה היפניות ואלו שהושפעו מהן. הגי מורכב משני חלקים, ג'קט עליון ארוך שרוול הנרכס סביב המותניים בחגורה חסרת אבזם אשר לרוב מסמלת בצבעה את דרגת המתאמן אשר נקרא אוּוַא גי, ומכנס ארוך דומה הנקרא שיטאבַקי. ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, החל לפתח לבוש אימונים בסוף המאה ה-19. בשנת 1920 הקייקוגי שאנו מכירים כיום התחיל להילבש לאימונים ולתחרויות על ידי קבוצתו של ג'יגורו. כיום ישנם שני סוגי גי מובחנים: הגי המשמש מתאמני גראפלינג, בעיקר ג'ודו, ג'ו ג'יטסו, ג'ו ג'יטסו ברזילאי וסמבו, והגי המשמש לוחמי קראטה. ההבדל המרכזי ביניהם שהסוג הראשון עשוי בד עבה יותר, עמיד יותר ונמתח פחות, מכיוון שמתאמני גראפלינג אוחזים בגי ומושכים בו עבור הטלות וחניקות. כיום הגי מסמל אמנויות לחימה רבות ושונות, בינן גם אמנויות לחימה שלא מחזיקות כל קשר היסטורי ליפן, לדוגמה סמבו. לגי בו משתמשים בתחרויות ספורטיביות בג'וג'יטסו וצאצאיו (ג'ודו וג'וג'יטסו ברזילאי) קיימים שלושה צבעים חוקיים: לבן, שחור וכחול. קיימים גם צבעים שונים כגון אדום ווורוד, אבל אילו אינם חוקיים בתחרויות רשמיות. בקרטה נלבש רק גי לבן, ובסמבו נלבשים גי עם מכנס קצר בצבעים אדום או כחול, צבע אחד לכל יריב. מדיה וקבצים בנושא קייקוגי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרישת שלום (שיר)

"דרישת שלום" הוא שיר השירותרום 1985 ושיר הנושא מתוך אלבומה הרביעי של הזמרת ירדנה ארזי. לצורך ביצוע השיר חברה הזמרת אל להקת הנח"ל, 13 שנה לאחר שפיקדה על אותה להקה. השיר הוזמן על ידי גלי צה"ל כשיר השירותרום 1985 והיה השיר השישי במסורת שירי השירותרום. את מילותיו כתבה רחל שפירא ללחן של יאיר קלינגר. לביצוע השיר חברה ארזי אל להקת הנח"ל מחזור 1985, אשר חבריה היו דפנה דקל, אילן לייבוביץ', ראובן לביא, פזית נוני, רינת עמנואל, ורד כהן, אבי מאיר וענונו, אמיר פייס (ממקימי להקת שבע), עידן זילברשטיין (לימים מחזאי ומלחין), בנצי עטר, עירית וינהפל ושי רוזן. השיר הוצג ב-18 ביוני 1985, ושהה במצעדי הפזמונים 9 שבועות. בשיאו הגיע למקום השני במצעד השבועי ברשת ג', ולאחר מכן, במצעד הפזמונים העברי השנתי באותה השנה, הגיע השיר למקום ה-12 וארזי הוכתרה בפעם השנייה כזמרת השנה. בשנת 2005, לקראת חגיגות יום העצמאות, כתבה המשוררת רחל שפירא בית חדש לשיר: ויד סמויה כמו אוספת את כל המכאובים אף משאלה לא מתעייפת לראות ימים טובים למצוא שמחה בסוף העצב, לחיות בין אוהבים אם קרובה את, שעת החסד, היכנסי לכאן ושבי הבית החדש בוצע על ידי ארזי במופע המרכזי של ערוץ 2, אך בהופעותיה היא הוסיפה לבצע את השיר בגרסתו המקורית ולא הקליטה את הבית הנוסף. "דרישת שלום" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "דרישת שלום" באתר שירונט
עגילי דמאר

"עגילי דמאר" הוא שיר של הזמרת ירדנה ארזי שנכתב כמחווה לזמרת שושנה דמארי לאחר שזכתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988. השיר "עגילי דמאר" נכתב כמחווה לשושנה דמארי לאחר פרסום דבר זכייתה בפרס ישראל לזמר עברי בשנת 1988. הזמרת ירדנה ארזי הייתה אז בשיא פופולריותה בישראל ונבחרה שוב ושוב כזמרת השנה. באותם ימים הייתה בעיצומן של הקלטות לאלבומה התשיעי "עוד יום אחד" ובעצת יועצה האמנותי גברי מזור פנתה אל מחברי השיר דודו ברק ויאיר קלינגר והזמינה אותו במיוחד. השיר בוצע במעמד הטקס בתיאטרון ירושלים, בליווי המוזיקאי יאיר רוזנבלום. הייתה זו הפעם הראשונה בה נערך חלק אמנותי במהלך הטקס. דמארי קיבלה את השיר בהתרגשות רבה והשתיים אף נפגשו ביוזמת ידיעות אחרונות. לימים, ביצעה ארזי את השיר לכבוד דמארי בתוכנית מחווה של הערוץ הראשון לכל זוכי פרס ישראל לזמר עברי. השיר אף בוצע במהלך טקס האשכבה לדמארי שנערך בתיאטרון הקאמרי ב-17 בפברואר 2006, שלושה ימים אחרי פטירתה ובטרם יצא מסע הלוויה. בהמשך בוצע השיר בשורה של ערבים לזכרה ובהם גם בפארק הירקון בתל אביב ובמופע יום העצמאות ה-59 ששודר בערוץ הראשון. 14 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים השבועיים מהם שלושה שבועות בפסגה. במצעד הפזמונים העברי השנתי 1988 הגיע השיר למקום ה-3 וארזי נבחרה בפעם הרביעית כזמרת השנה. ארבעה משירי האלבום "עוד יום אחד" הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד ו"עגילי דמאר" היה הגבוה מביניהם. "עגילי דמאר" באתר בית לזמר העברי ארזי מבצעת את השיר בטקס הענקת פרס ישראל, סרטון באתר יוטיוב
לארס גוסטפסון

לארס גוסטפסון (בשוודית: Lars Erik Einar Gustafsson; ‏17 במאי 1936 – 3 באפריל 2016) היה פילוסוף, מחבר וחוקר שוודי. גוסטפסון נולד בווסטרוס, סיים את לימודי התיכון שלו בגימנסית ווסטרוס והמשיך לאוניברסיטת אופסלה, וקבל את תואר המוסמך (licentiate) בשנת 1960 ואת הדוקטורט שלו בפילוסופיה תאורטית בשנת 1978. ב-1982 היגר לארצות הברית ושם התגייר. הוא חי באוסטין, טקסס, עד שנת 2003, וחזר לשוודיה. משנת 1983 כיהן כפרופסור באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם לימד פילוסופיה וכתיבה יצירתית, עד לחודש מאי 2006, עם פרישתו לפנסיה. גוסטפסון היה אחד הסופרים השוודיים הפוריים ביותר מאז אוגוסט סטרינדברג. מאז סוף 1950 הוא הפיק זרימה שופעת של שירה, רומנים, סיפורים קצרים, מאמרי ביקורת, ומאמרי מערכת. הוא גם זכה להכרה בינלאומית עם פרסים ספרותיים במדינות רבות ובהם: צרפת (Prix International Charles Veillon des Essais) בשנת 1983, דנמרק (Heinrich Steffens Preis) בשנת 1986, איטליה (Una Vita per la Litteratura) בשנת 1989, אמריקה (John Simon Guggenheim Memorial Foundation Fellowship for poetry) בשנת 1994, ועוד. כן היה מועמד לפרס נובל לספרות. כתביו החשובים תורגמו ל-15 שפות וג'ון אפדייק שיבח את ספרו של גוסטפסון מותו של כוורן בספרו Hugging The Shore המכיל אוסף ביקורת ספרותיות. מותו של כוורן, שנכתב בשנת 1978, הוא הרומן עטור התשבחות והמצליח ביותר של גוסטפסון. ספרו The Cracks in the Wall ‏(Sprickorna i Muren) עובד לסרט מסחרי שוודי. בעוד שבעיית הזהות נעשתה לנושא המגדיר את כתביו של גוסטפסון, הביקורת החברתית שלו לא פעם הכעיסה את האליטה התרבותית השוודית. כתוצאה מכך הוא נתפס כסופר שנוי במחלוקת בשוודיה ולא אומץ על ידי הממסד. כשנשאל איפה הוא מוצא את ההשראה שלו, ענה גוסטפסון: "אני מקשיב. אני מקשיב ואני מסתכל. יצירתיות אינה יודעת כללים. אתה יכול לקבל את רעיון לרומן ממשהו שמישהו אומר קטן, או סתם פרצוף שאתה רואה. רב פעם אמר לי שכאשר אלוהים דבר אל משה בסנה, זה לא היה בקולו רועם, זה היה בקול חלש מאוד. אתה צריך להקשיב היטב לקול שאתה צריך להיות מאוד חד". לארס גוסטפסון, ההצרחה השלישית של ברנארד פוי, תרגום רות שפירא, הוצאת עם עובד, 1989 לארס גוסטפסון, מותו של כוורן, תרגום יעל ולדמן, הוצאת זמורה-ביתן, 1994 מדיה וקבצים בנושא לארס גוסטפסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לארס גוסטפסון (בשוודית) הספרים של לארס גוסטפסון, באתר "סימניה" רשימה מלאה של ספריו ב-openlibrary.org (באנגלית) הבלוג האישי של גוסטפסון (בשוודית) לארס גוסטפסון (1936-2016), דף שער בספרייה הלאומית לארס גוסטפסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) A Breach in the Wall ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.