מדריגל

מדריגל הוא צורה מוזיקלית מתקופת הרנסאנס. המוזיקה נכתבה לטקסט חילוני, בדרך כלל באיטלקית, ב-3 עד 6 קולות. מקור המדריגל בפרוטולה, וכן ניכרות בו השפעות המוטט והשאנסון הצרפתי של הרנסאנס. הקשר בינו לבין המדריגל האיטלקי משלהי המאה ה-13 והמאה ה-14 הוא בעיקר בשם: המדריגלים ההם נכתבו ל-2 או 3 קולות ללא ליווי, או בלוויית כלים, שהכפילו את הקווים הווקאליים. כמו המוטט, גם המדריגל שם דגש על פוליפוניה, אך במקביל ייחס חשיבות לציורי מילים, להרמוניות, למרווחים בלתי שגרתיים ודיסוננטיים. המדריגל החל דרכו באיטליה בסביבות שנת 1520, כחלק מן ההתפתחות העצומה שחלה בשירה. לאורך המאה ה-16 נפוצו באיטליה מאות אלפי מדריגלים. המדריגל היה הצורה החילונית החשובה ביותר במוזיקה של אותם ימים. הוא פרח בעיקר במחצית השנייה של המאה ה-16 ואיבד מחשיבותו בעשור השלישי של המאה ה-17, כאשר הודח ממעמדו עם עלייתן של צורות חילוניות חדשות יותר כמו האופרה והתמזג עם הקנטטה והדיאלוג. עליית המדריגל החלה ב"ספר המדריגלים הראשון" של פיליפ ורדלו, שיצא לאור בוונציה בשנת 1533. היה זה הספר הראשון של מדריגלים בני-זיהוי. ההצלחה שזכה לה הביאה להתפשטות מהירה של הצורה, תחילה באיטליה ועד סוף המאה לעוד כמה ארצות באירופה. באנגליה, בעיקר, זכה המדריגל להערכה רבה מאז פרסום "מוזיקה טרנסאלפינה" של ניקולאס יונג בשנת 1588, קובץ מדריגלים איטלקיים עם טקסטים מתורגמים, שפתח תרבות מדריגלים משלו. המדריגל האריך ימים באנגליה יותר מבשאר אירופה: מלחינים המשיכו ליצור מדריגלים באיכות מפתיעה גם לאחר שהצורה יצאה מן האופנה ביבשת (ראו אסכולת המדריגל האנגלי). כותבי מדריגלים מאוחרים גילו כושר המצאה ותחבולנות בעיקר במה שכונה "מדריגליזמים" – קטעים שבהם המוזיקה הנלווית למילה מסוימת מבטאת את משמעותה, לדוגמה, שירת המילה riso (חיוך) בתרוצת צלילים מהירים, המחקים צחוק, או sospiro (אנחה) בצליל, הנשמט אל זה שמתחתיו. טכניקה זו ידועה גם כ"ציור מילים" ואפשר למצוא אותה לא רק במדריגלים אלא גם במוזיקה ווקאלית אחרת מאותה תקופה. החשובים ביותר במחברי המדריגלים המאוחרים הם לוקה מארנציו, קרלו ג'זואלדו וקלאודיו מונטוורדי, שמיזג בשנת 1605 את הבאסו קונטינואו אל תוך הצורה וב-1638 חיבר את הספר "מדריגלים של מלחמה ואהבה" Madrigali guerrieri et amorosi שהוא, מכל מקום, דוגמה למדריגל של הבארוק המוקדם. חלק מן היצירות בספר זה אינן קשורות כלל למדריגל א-קאפלה של המאה הקודמת. יאקוב ארקאדלט Jacques Arcadelt אדריאן וילארט Adrian Willaert קוסטאנצו פסטה Costanzo Festa צ'יפריאנו דה רורה Cypriano de Rore פיליפ ורדלו Philippe Verdelot ברנרדו פיסאנו Bernardo Pisano פאולו בלאסיו Paolo Bellasio ויטוריה אליאוטי Vittoria Aleotti אורלנדו לאסוס Orlandus Lauusu אנדראה גבריאלי Andrea Gabrieli קלאודיו מונטוורדי Claudio Monteverdi ג'ובאני פלסטרינה Giovanni Pierluigi da Palestrina פיליפה דה מונטה Philippe de Monte ג'ובאני אנימוצ'ה Giovanni Animuccia מארק אנטוניו אינג'ניירי Marc'Antonio Ingegneri ז'אק דה ורט Giaches de Wert לוצאסקו לוצאסקי Luzzasco Luzzaschi לוקה מארנציו Luca Marenzio קרלו ג'זואלדו Carlo Gesualdo סיג'יזמונדו ד'אינדיה Sigismondo d'India ג'ובאני דראגוני Giovanni Andrea Dragon אניבאלה סטאבילה Annibale Stabile ג'ובאני מריה נאנינו Giovanni Maria Nanino אמיליו דה קאבליירי Emilio de' Cavalieri פליצ'ה אנריו Felice Anerio אורציו וקי Orazio Vecchi אדריאנו בנקיירי Orazio Vecchi ג'וליו קאצ'יני Giulio Caccini קלאודיו מונטוורדי Claudio Monteverdi היינריך שיץ Heinrich Schütz יוהאן הרמן שיין Johann Hermann Schein ערך מורחב – אסכולת המדריגל האנגלי ויליאם בירד William Byrd ג'ון דאולנד John Dowland ג'ון פארמר John Farmer אורלנדו גיבונס Orlando Gibbons תומאס מורלי Thomas Morley תומאס טומקינס Thomas Tomkins תומאס וילקס Thomas Weelkes ג'ון וילבי John Wilbye מדיה וקבצים בנושא מדריגל בוויקישיתוף מדריגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדריגל (מוזיקה), דף שער בספרייה הלאומית