laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוטוכרום

פוטוכרום (מאנגלית: Photochrom) הוא תהליך יצירת הדפס צבעוני מתשליל של תצלום שחור-לבן, שנצבע באמצעות הדפס אבן (ליתוגרפיה) צבעוני. בניגוד לצילום צבעוני, צבעי הדפס פוטוכרום נקבעו במעבדה, ולכן אינם משקפים בהכרח את צבעי האובייקט המציאותי שצולם. התהליך פותח בציריך, שווייץ, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19, כתחליף מתועש לצביעה ידנית של צילומים בשחור לבן (צילום צבעוני לא היה מעשי כלכלית עד שנות ה-20 של המאה ה-20). שיא השימוש בטכנולוגיה זו היה בשנות ה-90 של המאה ה-19, בשל תפוצתן הרבה של גלויות דואר. בארצות הברית הוצגו גלויות לראשונה בתערוכה העולמית של שיקגו וזמן קצר אחר כך אישרה ממשלת ארצות הברית להדפיס גלויות במחיר סנט אחד (אלה זכו דווקא לכינוי "גלויות פני"). לחברת "Detroit Publishing Company" הייתה בלעדיות בשוק האמריקאי על יישום תהליך הפוטוכרום והיא השתמשה בו ליצור המוני של גלויות פוטוכרום נושאות צילומים ריאליסטיים-למראה בצבעוניותם, בעיקר של נופים עירוניים וטבעיים, העתקי יצירות אמנות ונושאי פולקלור. הגלויות שיוצרו בתהליך זה זכו לתפוצה של מיליונים והמונח "פוטוכרום" משמש עד היום באנגלית לאפיון מהותן של גלויות מצולמות. מהו פוטוכרום, מאתר American Photochrom (באנגלית) מידע על פוטוכרום בקטלוג הספרייה הלאומית חן מלול, כיצד דמיינו חברי פוטוכרום ציריך את ארץ ישראל בצבע בסוף המאה התשע-עשרה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, נובמבר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסיבת יום הולדת (מחזה)

מסיבת יום הולדת (אנגלית: The Birthday Party) הוא המחזה הראשון באורך מלא שחיבר המחזאי הבריטי הרולד פינטר, שעלה על בימות הווסט אנד בלונדון ב-1958. המחזה נחשב בתחילה לכישלון קופתי וביקורתי. עם זאת, לאחר ביקורת טובה מהמבקר הנודע הרולד הובסון (לאחר ירידת המחזה), ובעקבות פופולריות של מחזות אחרים של פינטר, הפך המחזה לחלק מן ה"קאנון" של פינטר ואחד המחזות הפופולריים ביותר שלו. כמו במחזהו המוקדם יותר, "החדר", עסק פינטר גם במחזה זה בחדירת זרים למרחב ה"פרטי" - בית מוזנח. סטנלי, נגן פסנתר כושל בשנות ה-30 לחייו, מתגורר בחדר שכור באכסניה בעיר חוף אנגלית. שני גברים מגיעים לבקרו - מק'קן וגולדברג. הם מגיעים ביום שהוא יום ההולדת של סטנלי, על פי טענתה של בעלת הבית, מג. השניים מענים אותו פסיכולוגית, עד שהוא מנסה לתקוף ולחנוק את בעלת הבית; כן הוא מנסה לאנוס אישה אחרת, לולו. לאחר "מסיבת יום ההולדת", סטנלי מובל במדרגות על ידי מק'קן (כשהוא לא מסוגל לדבר או ללכת לבדו); לולו מתחרטת על פעילות מינית כלשהי שהייתה מעורבת בה עם גולדברג, ועל הרצפה מונח שבור תוף, מתנתה של מג לסטנלי. מדיה וקבצים בנושא מסיבת יום הולדת בוויקישיתוף מסיבת יום הולדת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארז מירנץ. האימה הערטילאית מפחידה יותר. סקירת ההצגה בבית הספר של סופי מוסקוביץ. סוכן תרבות. 30 ביולי 2009.
פוליציטמיה

פוליציטמיה (Polycythemia וכן אריתרוציטוזיס - Erythrocytosis; לפי האקדמיה ללשון העברית: ריבוי כדוריות אדומות) מוגדרת כמצב בו ספירת דם כללית מצביעה על ריכוז עודף של כדוריות דם אדומות. שמו של המצב מורכב משלושה יסודות שכיחים בביולוגיה, שמקורם ביוונית: פולי פירושו "הרבה" (ראו פולימר), ציט פירושו תא (ראו ציטולוגיה), הם פירושו דם (ראו המוגלובין). פוליציטמיה משנית, המתבטאת בעידוד ייצור כדוריות דם על ידי הכליה באמצעות הגברת הפרשה של אריתרופויאטין. פוליציטמיה ראשונית (נקראת גם: polycythemia vera (PCV), polycythemia rubra vera (PRV), erythremia, וכן "מחלת אוסלר-ואקז"), אשר נגרמת משיבוש במנגנון במח העצם עצמו, ללא קשר למאזן ההורמונלי. פוליציטמיה עשויה להתבטא גם במצבי יובש (כתוצאה מצום לדוגמה), בהם עולה ריכוז הכדוריות האדומות בשל ירידה בריכוזי הפלזמה בדם. המחלה שכיחה בקרב יהודים ממוצא אירופי מאשר באוכלוסיות לא יהודיות.[דרוש מקור] במצב תקין, קצב ייצור תאי הדם במח העצם מבוקר על ידי מנגנוני בקרה בגוף, כאשר במצב של חסר בחמצן, מופרש אריתרופויאטין מתאים אינטרסטיציאלים בקליפת הכליה, המעודד את מח העצם לייצר תאי דם נוספים. בפוליציטמיה ראשונית, מנגנון הבקרה משובש, ומח העצם מייצר תאי דם בקצב מוגבר, ללא קשר לרמת האריתרופויאטין, שעשויה להיות במצב זה דווקא נמוכה מהרגיל. הגורם להפרעה קשור למוטציה במולקולה הקרויה "Janus Kinase 2" (נקרא גם JAK2), אשר מביאה להפעלה מתמדת של הרצפטור לאריתרופויאטין ובכך למצב כאילו הרצפטור חשוף לאריתרופויאטין כל הזמן. גורמי סיכון להתפתחות המוטציה אינם ברורים עד הסוף, אך חשיפה לקרינה ולרעלים כימיים מסוימים מעלה את הסיכוי להתפתחותה. עיקר הסכנה בפוליציטמיה הוא בסמיכותו הגבוהה יחסית של הדם ונטייה מוגברת להתהוות קרישים ובעיקר פקקת ורידים עמוקים בוורידים ספלנכניים (בבטן). כיוון שמדובר במצב כרוני שאינו ניתן לריפוי, מתמקד הטיפול בשליטה על ריכוז כדוריות הדם, בדרך כלל על ידי הוצאה פיזית של עודפי הדם באמצעות הקזה, או דיכוי של מח העצם על ידי כימותרפיה בריכוז נמוך. מדיה וקבצים בנושא פוליציטמיה בוויקישיתוף science/erythrocythemia פוליציטמיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) JAK2 exon 12 mutations in polycythemia vera and... [N Engl J Med. 2007] - PubMed - NCBI ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שנער

שִׁנְעָר הוא שמו של חבל ארץ קדום המוזכר בספר בראשית ובמקרא העברי, סביבו התרחשו מספר מאורעות חשובים. כיום, ההנחה המקובלת היום שחבל ארץ שנער היה באזור או בקרבת העיר בבל, באזור המשוייך לשומר באותה תקופה. השם מוזכר לראשונה בספר בראשית שם מתוארת מלכותו של נמרוד: "וַתְּהִי רֵאשִׁית מַמְלַכְתּוֹ בָּבֶל וְאֶרֶךְ וְאַכַּד וְכַלְנֵה, בְּאֶרֶץ שִׁנְעָר." — ספר בראשית, פרק י', פסוק י' מציטוט זה ניתן להבין ששנער נמצאת בדרום מסופוטמיה, באזור בבל, ארך, אכד וכלנה. בסיפור מגדל בבל מצוין שהמגדל נבנה בארץ שנער: "וַיְהִי בְּנָסְעָם מִקֶּדֶם, וַיִּמְצְאוּ בִקְעָה בְּאֶרֶץ שִׁנְעָר וַיֵּשְׁבוּ שָׁם. וַיֹּאמְרוּ אִישׁ אֶל רֵעֵהוּ: הָבָה נִלְבְּנָה לְבֵנִים, וְנִשְׂרְפָה לִשְׂרֵפָה, וַתְּהִי לָהֶם הַלְּבֵנָה - לְאָבֶן, וְהַחֵמָר - הָיָה לָהֶם לַחֹמֶר. וַיֹּאמְרוּ הָבָה נִבְנֶה לָּנוּ עִיר, וּמִגְדָּל וְרֹאשׁוֹ בַשָּׁמַיִם, וְנַעֲשֶׂה לָּנוּ שֵׁם - פֶּן נָפוּץ עַל פְּנֵי כָל הָאָרֶץ." — ספר בראשית, פרק י"א בפרק י"ד מוזכר אמרפל מלך שנער - החוקרים משערים שאמרפל היה למעשה אביו של מלך בבל הגדול חמורבי, או שמדובר בחמורבי עצמו, שנודע גם כעמורפי. שנער מוזכרת גם בספר יהושע: "ואראה (קרי: וָאֵרֶא) בַשָּׁלָל אַדֶּרֶת שִׁנְעָר אַחַת טוֹבָה וּמָאתַיִם שְׁקָלִים כֶּסֶף, וּלְשׁוֹן זָהָב אֶחָד חֲמִשִּׁים שְׁקָלִים מִשְׁקָלוֹ, וָאֶחְמְדֵם, וָאֶקָּחֵם. וְהִנָּם טְמוּנִים בָּאָרֶץ בְּתוֹךְ הָאָהֳלִי וְהַכֶּסֶף תַּחְתֶּיהָ." — ספר יהושע, פרק ז', פסוק כ"א בספר ישעיהו, מוזכר חבל שנער בחזון עליית יהודי הגולה: וְהָיָה בַּיּוֹם הַהוּא, יוֹסִיף אֲדֹנָי שֵׁנִית יָדוֹ לִקְנוֹת אֶת שְׁאָר עַמּו אֲשֶׁר יִשָּׁאֵר מֵאַשּׁוּר וּמִמִּצְרַיִם וּמִפַּתְרוֹס וּמִכּוּשׁ וּמֵעֵילָם וּמִשִּׁנְעָר וּמֵחֲמָת וּמֵאִיֵּי הַיָּם. — ספר ישעיהו, פרק י"א, פסוק י"א העדרה של בבל ברשימת המדינות מסייע לחוקרים במסקנתם שאכן שנער היא בבל. שנער מוזכרת גם בספר זכריה: וַיֹּאמֶר אֵלַי לִבְנוֹת לָה בַיִת בְּאֶרֶץ שִׁנְעָר, וְהוּכַן, וְהֻנִּיחָה שָּׁם עַל מְכֻנָתָהּ. — ספר זכריה, פרק ה', פסוק י"א ציטוט זה מתייחס, ככל הנראה לגלות בבל. ישנה סברה לפיה מקור המילה "שנער" במילה שוּמֶר. לפי סברה אחרת מקורה במילה המצרית העתיקה לבבל: "סנגר" או "סנרר", שמה המצרי של שומר. במכתבי אל-עמארנה מכונה בבל בשם "סנהר" וסבורים שמקור המילה בשמו של האל סין - אל הירח - ומדובר בשילוב השם "סין" עם המילה "אור". ישנם חוקרים הטוענים שכיום שנער נמצאת בדרום ומרכז מסופוטמיה, הנמצא בתחום ממלכת בבל, ונקרא שומר ואכד. "ארץ שנער", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מי היה אמרפל מלך שנער?, באתר עצור כאן חושבים ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק א' ארץ שנער, באתר תנ"ך ממלכתי
אשר למלין

אשר למלין (או לעמלין, Asher Lämmlein) היה יהודי-גרמני אשר הופיע בשנת 1502 באיסטריה, ליד ונציה וטען (ככל הנראה בהשפעת כתביו של דון יצחק אברבנאל), שהוא מבשר הגאולה. למלין נחשב למשיח שקר ביהדות. למלין עסק ככל הנראה בקבלה. הוא קרא לחזרה בתשובה והודיע על ביאתו הקרבה של המשיח, במהלך ששת החודשים הקרובים, במידה והיהודים יפגינו תשובה מלאה. קבוצות גדולות של תומכים החלו להפיץ חזונו בקהילות היהודיות בגרמניה ובאיטליה. נטען, כי רבה של יהדות וסטפאליה זעליג גאנז כל כך האמין בביאת המשיח, שהוא פקד לשבור את התנור המיוחד לאפיית מצות, שכן האמין שחג הפסח הבא יחגג בארץ ישראל. למלין נפטר (או נעלם) והתנועה המשיחית באה אל קיצה. קיימת טענה, כי האכזבה מכישלון נבואת למלין הביאה מספר אינטלקטואלים יהודים בולטים להתנצר, ביניהם ויקטור פון קרבן ויוהנס פפרקורן. משיח שקר אפרים קופפר, "חזיונותיו של ר' אשר ב"ר מאיר המכונה לעמליין רויטלינגן", קבץ על יד ח (תשל"ו), עמ' 385–423. בנימין שלמה המבורגר, משיחי השקר ומתנגדיהם, מכון מורשת אשכנז תשע"ט, עמ' 239–245. משיחי שקר, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" Greenstone, Julius Hillel (1906). The Messiah Idea in Jewish History. The Jewish Publication Society of America, 189 . Graetz, Heinrich; Philipp Bloch (1894). History of the Jews. Jewish Publication Society of America, 482 Gow, Andrew Colin (1995). The Red Jews: Antisemitism in an Apocalyptic Age, 1200-1600. Brill Academic Publishers, 135
כוח אפור

כוח אפור (שם מדעי: Varanus griseus) הוא מין של זוחל ממשפחת הכוחיים והלטאה הגדולה בישראל. כוח זה הוא שוכן מדבריות בעיקרו, מה שנתן לו את שמו האנגלי (desert monitor). הוא נפוץ לאורך צפון אפריקה, המזרח התיכון והודו. הכוח האפור הוא הגדול והכבד שבלטאות ישראל: אורכו 120–150 ס"מ ומשקלו 2–3 ק"ג. צבעו משתנה לצורך ויסות החום: מאפור-צהבהב כשקר עד לצהבהב בהיר כשחם. בכך מתאים את עצמו לסביבת מחיתו המדברית. הגוף מוכתם בכתמים בהירים ואת הזנב מעטרות טבעות שחורות. צבעו הצהבהב מסייע לו להסתוות מפני אויביו, שהם בעיקר עופות דורסים ויונקים מסדרת הטורפים. על גבו וזנבו של הכוח הצעיר פסי רוחב שחורים, הדוהים עם הגיל ואינם בולטים אצל הבוגר. הכוח מגן על עצמו מפני אויביו בצליפות מהירות וחזקות של זנבו הארוך, וגם בנשיכות. בקיץ מטילה נקבת הכוח האפור 5–12 ביצים בתוך גומה שחפרה בחול הלח. הצעירים, המגיחים מן הביצים באביב, כשמונה חודשים לאחר ההטלה, שונים בצבעם מן הבוגרים: גופם בצבע אפור בהיר מוכתם בכתמים שחרחרים-צהבהבים. הכוח האפור הוא פעיל יום וחובב חום והוא הלטאה היחידה בישראל השוקעת בתרדמת חורף, הנמשכת עד חצי שנה. הכוח האפור מצוי במערב אסיה, פקיסטן, הודו ובצפון אפריקה באזורים חמים לרבות במדבריות, ונפוץ גם בישראל בנגב, הערבה ומישור החוף הדרומי. כוח זה נזקק לטריטוריה גדולה יחסית, שגודלה 20–50 קמ"ר, ולכן אוכלוסייתו אינה מרובה ומצויה בצפיפות גבוהה, מה שגורם לכוחים להיפגש זה עם זה לעיתים קרובות וגורם לקרבות. צמצום שטחי החול הטבעיים במישור החוף ובנגב מסכנים את אוכלוסיית הכוח האפור. מקום חיותו אדמות קלות ואזורים חצי-מדבריים. הכוח חופר לעצמו מחילות עמוקות ומתגורר בהן. הכוח האפור ניזון ממכרסמים מדבריים, מחלזונות, מחרקים, מנחשים, מצבים, מעופות ומלטאות קטנות. את טרפו הוא בולע בשלמותו, תוך הזזת הגוף קדימה ואחורה. עונת הרבייה בקיץ. הנקבה חופרת גומה ומטילה בה 5-20 ביצים. הצעירים בוקעים כעבור 8-10 חודשים. לפי זיהוי הרס"ג, הכוח האפור הוא "והכח", מתורגם "ואלורל" ב"תפסיר" בערבית-יהודית, משמונת השרצים שנזכרו בתורה לעניין דיני מאכלות אסורים משום דיני טומאה וטהרה: וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת — ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל' אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 137-139 מדיה וקבצים בנושא כוח אפור בוויקישיתוף כוח אפור, באתר ITIS (באנגלית) כוח אפור, באתר NCBI (באנגלית) כוח אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כוח אפור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כוח אפור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כוח אפור, באתר GBIF (באנגלית) כח אפור - מידע על המין באתר עמותת מן השדה כוח אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN https://www.sefaria.org.il/Tafsir_Rasag%2C_Leviticus.11.30?lang=he
חדוה ואני

חדוה ואני: ופרשת קורותינו בעיר תל-אביב הוא ספרו השני של אהרן מגד, שפורסם בשנת תשי"ד–1953 בהוצאת הקיבוץ המאוחד (ספרית ילקוט) וועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. הספר זיכה את מגד בפרס אוסישקין. העלילה סטירית ומתארת זוג, חדוה ושלומיק, אשר עובר מן הקיבוץ לעיר. בעלילה, מגד מקביל בין חיי הקיבוץ האידיאליסטיים והשקטים לבין העיר, המוצגת כמסואבת. חדוה מוצגת כבעלת מוטיבציה רבה מאוד להצליח בעיר, בכל מחיר, בעוד ששלומיק מעוניין לשוב לקיבוץ (אליו הזוג שב). בראיון שהעניק מגד בספטמבר 2008 למוסף "שבעה לילות" של ידיעות אחרונות אמר מגד כי הוא מתחרט על כתיבת "חדוה ואני": יש ספרים שאני מתחרט שכתבתי. למשל 'חדוה ואני', למרות שהוא הצליח מאוד והפך למחזה ולסדרת טלוויזיה. השפה הזאת שבה הוא נכתב, זה יותר מדי. קצת שלום עליכם, קצת מנדלי מוכר ספרים, קצת הזז ואחרים – זה לא בדיוק אני — עיבודו הנודע ביותר של הספר הוא לסדרת הטלוויזיה החלוצית "חדווה ושלומיק" ב-1971. השינויים הרבים שנעשו לסיפור הבסיס הובילו את מגד לבקש לשנות את שם הסדרה. הספר אף עובד למחזה (אשר הוצג בתיאטרון הבימה ב-1954, בבימוי ישראל בקר). במאמר "דמות האישה במחזות ישראלים" מנתחים משה צימרמן ואורית מס את אופן הצגת הנשים במחזה: חדווה היא האנוכיות בהתגלמותה, ההפך הגמור משלומיק, הקיבוצניק הטיפוסי, זה שחושב תמיד על טובת הכלל ורואה בחברה העירונית רק את המסואב. שלומיק נגרר לעיר אחרי חדווה, ושם היא השלטת. רק לקראת סוף המחזה רואים מי הוא הגבר. {[...]} בסופו של המחזה היא מטיחה בשלומיק דברים, שבהקשר אחר היו יכולים להישמע פחות קטנוניים: "האם חטא כל-כך גדול הוא לרצות ליהנות קצת מהחיים ומן הדברים הפעוטים? כן, כלום לא אהבת בעיר הזאת, לא את הבית ולא את הרחוב, לא את החול ולא את החג...". היא אינה מעלה, את הטענה העיקרית כלפיו, מדוע הוא לא נתן להם כל הזדמנות לבנות לעצמם חיים חדשים בעיר. הדברים בכלל אינם באים לכדי דיון. — חדוה ואני, באתר OCLC (באנגלית) יוני ליבנה, רוח ימים, באתר ynet, 9 בספטמבר 2008 משה צימרמן ואורית מס, "דמות האישה במחזות ישראלים", נגה, חורף 1987, גיליון 13
היאבקות בתמנונים

היאבקות בתמנונים היא ספורט אתגרי שבו צוללים נאבקים בתמנונים על מנת למשוך אותם אל החוף. טכניקה זו משמשת בפועל גם ביולוגים ימיים ללכידת תמנונים. תמנונים נחשבים לבעלי מנת המשכל הגבוהה ביותר מבין חסרי החוליות ולכידתם אינה טריוויאלית ואף עלולה להיות מסוכנת. קיים תיעוד לעיסוק בענף ספורט זה החל מסוף שנות ה-40 אולם העיסוק בו הגיע לשיא הפופולרית במהלך שנות ה-60 בארצות הברית. בתקופה זו התקיימה מדי שנה אליפות העולם בהיאבקות בתמנונים בפיוג'ט סאונד שבמדינת וושינגטון. האירוע משך אליו אלפי צופים מדי שנה ואף סוקר על ידי התקשורת. גביעים הוענקו ליחידים ולקבוצות צוללים שלכדו את בעלי החיים הגדולים ביותר. לאחר התחרות חלק מהתמנונים שימשו למאכל, חלק ניתנו לאקווריום מקומי וחלקם שוחררו בחזרה לים. כך למשל, באליפות העולם בהיאבקות בתמנונים שהתקיימה באפריל 1963 השתתפו 111 צוללים. 25 תמנונים מהמין תמנון פסיפי ענק (Enteroctopus dofleini) נתפסו באותו היום. התמנונים סודרו על פי משקלם: משקלו של הקטן ביותר היה 1.8 ק"ג ושל הכבד ביותר 26 ק"ג. ב-1965 פרסם המגזין טיים מאמר העוסק בפופולריות הגדלה של הענף: כיום כבר אין די בצלילה סטנדרטית מתחת לפני המים, וענפי ספורט דוגמת היאבקות בתמנונים הופכים לאופנה, במיוחד בחופי האוקיינוס השקט, בצפון-מערב ארצות הברית, בהם התמנונים גדלים עד למשקל של 90 ליברות (כ-41 ק"ג) ועשויים להתגלות כיריבים קשוחים. אף על פי שישנם מספר סגנונות להיאבקות בתמנונים, הרוח הספורטיבית מחייבת לגשת למלאכה מול התמנון ללא עזרי נשימה מלאכותיים. — טיים מגזין, 1965 Norman, M.D. (2000). Octopus Wrestling. In: Cephalopods: A World Guide. ConchBooks, pp. 217-218. http://community.seattletimes.nwsource.com/archive/?date=19990221&slug=2945464 [Anonymous] (1963). 1963 World Octopus Wrestling Championships. Skin Diver Magazine, July 1963. Adventure & The American Individualist, Time Magazine, 19.11.1965
שרברב

שרברב (בלעז: אינסטלטור) הוא בעל מקצוע העוסק בשרברבות. התואר שרברב מקובל כיום לתיאור בעל מקצוע העוסק בהרכבת מערכות צנרת בתחום המים או הביוב ובתחזוקם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בערך בשפות אחרות. יש שרברבים העובדים כעצמאים, לעיתים כעסק של אדם אחד בלבד, וכן הפעילים בחברות שרברבות, ובחברות בעלות התמחות רחבה יותר בתחום הבנייה. שרברב מומחה מבצע מגוון רחב של התקנות ושל תיקונים בתחומי הצנרת השונים בבית ומחוצה לו: התקנה צנרת מים - התקנת צנרת המים או הביוב. מרבית השרברבים מתמחים במערכות הצנרת הביתית אך ישנם שרברבים המתמחים גם בהתקנת ותחזוק מערכות צנרת עירונית בעלות קוטר רחב יותר. שימוש בביובית ושאיבת ביוב - ביובית היא משאית קטנה הנושאת ציוד מתקדם להתמודדות עם בעיות במערכות ביוב בעלי קוטר רחב, על הביובית מותקנים סיב אופטי ומצלמה המיועדים לצילום ומיפוי מערכת הביוב מבפנים ואיתור התקלה באופן יעיל ומהיר, על המשאית גם מותקן צינור המספק מים בלחץ גבוה ומשמש לפירור מחוללי סתימות ולניקוי הצינורות, כמו כן ישנה משאבה המחוברת אל מיכל שאיבה גדול לשאיבת נוזלים ופסולת מוצקה במקרה של הצפת מי שופכין. פתיחת סתימות - סתימה בבית שימוש, בכיור או באמבט הן הבעיה הנפוצה ביותר בה מטפל השרברב. היא נפוצה בעיקר עקב הקושי למנוע אותה, הסתימות נוצרות ממשקעים שנוצרים מחדירת פסולת לצנרת כמו שערות שנשטפות במקלחת או מגבונים לחים הנשטפים באסלה, תפקיד השרברב לזהות את מקור הסתימה ולפתחה. איתור ותיקון של נזילות – בעיה נפוצה נוספת בצנרת היא דליפה של נוזלים מהצנרת, הנזילות נובעות בעיקר מסדקים בצינורות, אך יכולות להיווצר גם כתוצאה מהתקנה לקויה או סיבות אחרות. השרברב צריך לזהות את מוקד הנזילה ולתקנה על ידי החלפת האזור הפגוע בצנרת. באם הנזילה אינה במקום גלוי, השרברב בעזרת ציוד ייעודי לכך, יכול לאתר נזילה/דליפה בצינור הנמצא בתוך הקיר. התקנת ברזים וציוד קצה של מערכת האינסטלציה – השרברב אחראי על חיבור תשתיות הבית השונות למערכת המים, וכחלק מכך הוא מתקין ברזים, מערכת ג'קוזי, ברז אינטרפוץ לאמבט, בידה לאסלה ועוד. שרברב מיומן אמור להדריך את דיירי הבית במניעת סתימות ברכיבי האינסטלציה השונים בבית. התקנה ותיקון דודי שמש וחשמל – ישנם שרברבים המתמחים בטיפול בדודי שמש וחשמל, עבודה מסוג זה מצריכה ידע טכני ומקצועי הקשור למערכות הייחודיות שיש בדוד, כמו ידע בחשמלאות. מלבד הסיכון הכרוך בעבודה באתר בניה, חשוף השרברב לסיכון עקב עבודתו בסביבה מזוהמת, העבודה בסמוך להפרשות אנשים עלולה לחשוף את השרברב לחיידקים שעלולים להמצא בצואה או בקיא, כמו כולרה, טיפוס הבהרות, דלקת כבד, פוליו ועוד. בנוסף ישנם אנשים המנסים לטפל בעצמם בבעיות הצנרת על ידי הזרמת חומצת בסיס כמו סודה קאוסטיק לצינור במטרה להמיס את גורם הסתימה, במהלך העבודה עלול השרברב להיפגע מאותה החומצה. בישראל ישנם שני אופני התמקצעות: הכשרה מקצועית על ידי משרד העבודה, והתלמדות כשוליה. נוסף על עבודה בשרברבות, ישנה המקבילה המיועדת לעבודות תשתית, התקנה ותיקון צנרת מבנים ודירות. תחום זה נקרא קבלנות אינסטלציה ובו לא די בקבלת תעודה מטעם משרד העבודה, כי אם ברישום פורמלי בפנקס הקבלנים. בילי פרנקל, הפתעה: המקצועות הנחשקים - שרברב ומורה, באתר ynet, 10 ביוני 2013 מגרמנית ששאלה מצרפתית:installateur מן הפועל installer המילה הפרנקית העתיקה stal - עמדה, מקום,+ in=ּבְּ- מלטינית
כביש 293

כביש 293 הוא כביש אזורי המחבר בין כביש 25 בצומת הגדי ליד העיר נתיבות לכביש 6 וכביש 40 במחלף קמה, הסמוך לקיבוץ בית קמה. אורכו 18.5 ק"מ. הכביש הוארך בשנת 2015 בכקילומטר מזרחה, מצומת קמה הקיים שצומצם ועד המפגש עם כביש 6 וכביש 40, שנפתח באזור זה לתנועה, במחלף קמה. מדיה וקבצים בנושא כביש 293 בוויקישיתוף
יוסף אפרתי

יוסף אפרתי (19 בפברואר 1897 - 8 בפברואר 1975) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י (1949–1965). אפרתי נולד בשם יוסף גרייבר בפינסק שבבלארוס למרדכי ודבורה לבית ליפשיץ. בנעוריו למד בחדר וב-1913 החל ללמוד בחדר מתוקן ובבית ספר עירוני רוסי ובגימנסיה פרטית. במקביל היה חבר פעיל באגודת הנוער "פרחי ציון" (ששויכה לצעירי ציון). בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, עבר לפתח תקווה והחל ללמוד בבית ספר חקלאי במושבה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף יוסף למפלגת הפועל הצעיר ועם חברים ממנה הקים קבוצת עבודה שגידלה ירקות במושבה. בשנת 1917, עם סיום לימודיו, חבר לקבוצה שיישבה מחדש את המושבה העזובה באר טוביה. בתקופה זו למד בבית ספר התיכון החקלאי בפתח תקווה ובשנים 1923–1925 עבד בתחנה החקלאית הניסיונית בבן שמן. לאחר מכן עבר לחיות בקבוצת גבע. בשנותיו הראשונות בארץ החל לפעול במפלגת הפועל הצעיר ולאחר מכן במפא"י, מטעמה היה בין בכירי המרכז החקלאי. עם קום המדינה נבחר אפרתי לכנסת הראשונה וכיהן בה במשך, 16 שנים רצופות עד הכנסת החמישית. לאורך כל תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכספים.ב-1951 מונה לסגנו של שר החקלאות פנחס לבון תפקיד אותו מילא 8 שנים. יוסף נישא לחיה רייזקינד בבן שמן ולזוג נולדו 3 בנים ובת. בכורו מרדכי, שנולד בבן שמן, נהרג בקרבות לטרון ב-1948. יוסף נפטר ב-1975 והובא לקבורה בקבוצת גבע נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ג', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1971, עמודים 76–79 מדיה וקבצים בנושא יוסף אפרתי בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "יוסף אפרתי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1233 יוסף אפרתי, באתר הכנסת יוסף אפרתי, באתר כנסת פתוחה לפי זכרונותיו של יוסף שם משפחת אביו הוא ביכלר לא גרייבר אפרתי - סגן שר החקלאות, על המשמר, 5 בינואר 1951 מרדכי (מוטי) אפרתי באתר "יזכור" מת יוסף אפרתי שר החקלאות לשעבר, דבר, 16 בפברואר 1975 מת יוסף אפרתי, מעריב, 16 בפברואר 1975 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים בן אשר

חיים בן אשר (פינקל) (10 ביולי 1904 – 14 ביולי 1998) היה איש ציבור ישראלי, ממייסדי קיבוץ גבעת ברנר, וחבר הכנסת מטעם מפא"י. בן אשר נולד בשם חיים פינקל בשנת 1904 באודסה שבדרום האימפריה הרוסית. למד בחדר והחל בלימודים אקדמיים, שאותם המשיך באוניברסיטה העברית לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1924. עם עלייתו היה בן אשר חבר בגדוד העבודה "עין חרוד" בירושלים, וממנה יצא והצטרף למייסדי קיבוץ גבעת ברנר. בקיבוץ חי עד לפילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד, בראשית שנות החמישים, ולאחר מכן היה חבר קיבוץ נצר סרני. טרם קום המדינה היה בן אשר פעיל בתנועת "החלוץ", וקיים עבורה שליחויות בגרמניה ובפולין. בשנות מלחמת העולם השנייה התגייס לשורות הבריגדה היהודית ושימש בה עורך עיתון "החייל" וסדרת החוברות "במאבק". בשנים 1949–1955 כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת הראשונה ובכנסת השנייה. והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט, וועדת השירותים הציבוריים. בראשית שנות השישים ביקר את קהילת ביתא ישראל שבאתיופיה ולאחר מכאן פעל למען עלייתה לישראל. שנים רבות היה פעיל בהסתדרות העובדים הכללית וכיהן בה כחבר הוועד הפועל ומנהל בית ברל. המרד של פועלי אוסטריה: סכומים והערכות, תל אביב: הבחרות הסוציאליסטית העברית בארץ ישראל, 1935. (חוברת) בימים אלה, תל אביב: הבחרות הסוציאליסטית העברית בארץ ישראל, תש"א. (חוברת; על ההתנדבות במלחמת העולם השנייה) עולם המחר של אתמול: דו-שיח על חירות האדם בזמננו, תל אביב: עם עובד, תשי"ט 1959. וידויה של וירג'יניה (הבאה לדפוס: נעמי ויפתח בן אשר; עריכה: טובה אולשטיין, אראלה בן אשר), [אילת: חמו"ל], תשס"ז 2006. (סיפור פרי עזבונו של בן אשר, המתחיל במנזר נוצרי ברומא, עובר במזרח הרחוק ונמשך אל ישראל. כולל פתח דבר על אודותיו מאת בנו יפתח בן אשר.) מדיה וקבצים בנושא חיים בן אשר בוויקישיתוף חיים בן אשר, באתר הכנסת חיים בן אשר, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "חיים בן-אשר (פינקל)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2924 רשימת הפרסומים של חיים בן אשר, בקטלוג הספרייה הלאומית כתבי חיים בן אשר בפרויקט בן-יהודה חיים בן אשר (1904-1998), דף שער בספרייה הלאומית חיים בן אשר - קבוצת כנרת חיים בן אשר - סיפורי גבעת ברנר חיים בן־אשר, ח"כ לשעבר, סופר והוגה־דעות, חולם על הקמת מרכז רוחני בחוף ים־סוף, מעריב, 6 בינואר 1961 חיים בן אשר, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
שרגא גורן

שרגא גורן (25 ביולי 1897 – 12 ביוני 1972) היה איש ציבור ותעשיין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י. גורן נולד בשם פייבוש גורוחובסקי במקרוב שבאוקראינה. את לימודיו החל בחדר ובבית ספר תיכון בקייב והמשיך לאחריהם החל בלימודים אקדמאים באוניברסיטת קייב. בשנים אלו החל בפעילות ציונית כחבר תנועת צעירי ציון (משנת 1913), קבוצת "עת לבנות" (משנת 1914 וכחבר מייסד בתנועת דרור (1917). הוא שירת בצבא האדום בתור מנהל מחלקת הגיוס של הארמייה ה-12. בשנת 1920 נישא לאסתר לבית קליאונר. בשנת 1921 עלה עם רעייתו לארץ ישראל והזוג הצטרף ל"גדוד העבודה". גורן היה חבר הפועל הצעיר, אל מול רוב חברי הגדוד שהיו חברי אחדות העבודה. התנגדותו לנטיות השמאליות של חבריו הביאו לוויכוחים פוליטיים עד שנתבקש לעזוב את הגדוד. גורן עבר לתל אביב בה החל בפעילות ציבורית, כאשר ארגן חבורה של פועלי בניין. גורן המשיך לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות ובניין של הסתדרות העובדים הכללית. גורן התקדם והיה מראשי חברת הבת "סולל בונה" ובין מייסדי המרכז לקואופרציה. במסגרת המרכז שימש יו"ר קואופרטיב התחבורה ובשנים 1924–1929 היה מנהל המרכז. כמו כן כיהן גורן כמנכ"ל חברת "תיעוש" והיה שותף, מטעם ההסתדרות והמרכז לקואופרציה, להקמת מפעלים וחברות ברחבי הארץ, בהם הארגז, פלקרמיק, אליאנס ודלק. בשנת 1931 הוביל את שביתת הנהגים היהודית ערבית. בשנת 1937 נבחר כציר לקונגרס הציוני העשרים. לאחר קום המדינה כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת הראשונה והיה חבר ועדת הכלכלה וועדת העבודה. בשנת 1958 עמד בראש מפעלי התעשייה של ההסתדרות בעיירות הפיתוח. שרגא גורן היה אחד היוזמים אשר הקימו את "מעונות עובדים" - בית דירות משותף בבעלות דייריו, ואשר נועד לשמש את ציבור העובדים. רעייתו אסתר הייתה אחת הגננות הראשונות של תל אביב. לזוג נולדו שתי בנות - מיכל וגלה-אביגיל. הקמת קרן מייסדים ע"ש יעקב אפטר, יצחק בראלי, שרגא גורן (גורוחובסקי), אברהם זברסקי, יהודה חורין וראובן שנקר. עמותה שנוסדה בסוף שנות ה-80 כתוצאה מאיחודן של מספר עמותות שהוקמו בשנות ה-60 וה-70 ביזמתו של אברהם זברסקי, מנכ"ל בנק הפועלים, כדי להנציח את זכרם של כמה ממייסדי משק העובדים. הקרן הקדישה את כספיה בעיקר לסיוע למימון מחקרים ופרסום ספרים הנוגעים לתולדות תנועת העבודה בכלל ומשק העובדים בפרט וכן להקמת אתר אינטרנט שיהיה מוקדש לתנועת העבודה ההיסטורית. בשנת 2013 פורקה הקרן. שרגא גורן, באתר הכנסת שרגא גורן, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "שרגא גורן (גורחובסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1733 שרגא הר-גיל, שרגא עשה את שלו, מעריב, 13 בפברואר 1967 א. סדומי, כשפח בנזין עלה 34 גא"י, דבר, 18 ביוני 1972
מסיבת יום הולדת

האם התכוונתם ל... מסיבת יום הולדת – סוג של מסיבה, בה נחגג יום הולדתו של אדם מסיבת יום הולדת (מחזה) – מחזה מאת המחזאי הבריטי הרולד פינטר "מסיבת יום הולדת" - שמו של סרט דוקומנטרי בבימוי יעל פרלוב המספר את סיפורה של קבוצת ה-131 (קבוצת ילדים יהודים שהובלו בין מספר מחנות ריכוז במהלך השואה) The Birthday Party – להקת פוסט-פאנק אוסטרלית