laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית העולים

בית העולים או בית החלוץ הוא בית דו-קומתי ברחוב יפת 34 ביפו (לשעבר רחוב עג'מי), ששימש לשיכון עולים חדשים בימים הראשונים לאחר עלייתם לארץ ישראל. המבנה נשכר על ידי ועד הצירים, ונחנך בראשית ספטמבר 1920 ('הצפירה', 6.9.1920). הוא נוהל בידי יהודה ודֻובה צ'רקסקי. מיקומו, בין עג'מי ליפו העתיקה, נבחר בשל קרבתו לנמל יפו, ממנו הגיעו העולים. ב-1 במאי 1921 תקפו ערבים עוברי אורח ובתי עסק של יהודים ביפו, התקפה שסימנה את פרוץ פרעות תרפ"א. הפורעים הגיעו לבית העולים שסימל עבורם את העלייה היהודית, וניסו לפרוץ אליו. באותה העת שהו בבית עשרות עולים חדשים שלא היו חמושים. הניסיון הראשון לחדור לבית נכשל לאחר שהעולים הדפו את הפורעים באמצעות מוטות ברזל שהוצאו מהגדר הפנימית. הדיירים ציפו לסיוע המשטרה, אך הקצינים והשוטרים הערבים שהגיעו ירו לעבר השער ופרצו אותו. ההמון שפרץ פנימה החל במסע הרג וביזה, במהלכו נרצחו 14 מיושבי הבית, ביניהם בני הזוג צ'רקסקי שסירבו להצעתו של קצין משטרה נוצרי להתפנות מהבית מבעוד מועד. 26 דיירים נוספים נפצעו. דיירים שהתבצרו בקומה השנייה ניצלו, משום שהפורעים לא הספיקו להגיע אליהם. כעבור כארבעים דקות הגיע למקום הקצין הבריטי מייג'ור ליונל ג'ון שפיזר את המתפרעים ביריית אקדח. הביא אותו לבית פקיד משרד העלייה בנמל, ניסל רוזנברג, שחשש לגורל העולים. שלט להנצחתו של מייג'ור ג'ון נמצא בנמל יפו. אירועי בית העולים מתוארים בספרים "עד הסוף" מאת משה שמיר ו"הנדר" מאת משה גרנות, חתנו של משה צ'רקסקי, שכנער בן 13 היה בבית בעת הפרעות. לאחר המאורעות ננטש בית העולים, ובית חדש הוקם בקצהו הדרומי של רחוב אלנבי. מהבית החדש נגזר שמו של רחוב העלייה, המשכו של רחוב אלנבי. עלייה לארץ ישראל מדיה וקבצים בנושא בית העולים בוויקישיתוף משה גרנות, ‏מאורעות תרפ"א ב"בית החלוץ" (בית העולים) ביפו, כ"ג בניסן תרפ"א, 1 במאי 1921, "חדשות בן עזר" 340, 5 במאי 2008 המבנה באתרו של צור שיזף (אורכב 14.05.2009 בארכיון Wayback Machine) דליה קרפל, סיכול לא ממוקד, באתר הארץ, 5 ביוני 2009: על פרשת רצח הקצין תופיק ביי שמואל גילר, "סיפורו של יום אחד במאי" https://docs.google.com/viewer?a=v&pid=sites&srcid=dGx2MTAwLm5ldHx0bHYxMDB8Z3g6NzIyM2U0ZGE4ZjE5MGFhYw שמואל גילר, "קצין וג'נטלמן", 'עתמול' גיליון 234.
אופיר טושה גפלה

אופיר טושה גפלה (נולד בשנת 1968 בראשון לציון) הוא סופר ישראלי. בנוסף לעיסוקו כסופר, משמש כמורה לכתיבת פרוזה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל ומנחה סדנאות כתיבה במדיטק חולון. כמו כן, עוסק בהוראת אנגלית בפרויקטים למצוינות. השם "טושה" הוא כינוי שניתן לו בילדותו על שם דמות מצוירת. עולם הסוף, הוצאת כתר, 2004: רומן המציג בפני הקורא עולם בדיוני אודות החיים שלאחר המוות, המשלב מרכיבים מז'אנרים שונים אך עם זאת, מציע לקורא גם חידושים והמצאות. עולם הסוף הפך לרב מכר ואף זכה בפרס גפן לספר המקור הטוב ביותר בשנת 2005. זכה על הספר גם בפרס קוגל. הקטרקט בעיני הרוח, הוצאת כתר, 2005 מאחורי הערפל, הוצאת כתר, 2007 ביום שהמוזיקה מתה, 2010 עשתונות, הוצאת כתר, 2013 האורחים, הוצאת כתר, 2016 רשימות מארץ הכביש, הוצאת כתר, 2019 הרי געש רדומים, הוצאת כתר, 2022 חיי ספר, הוצאת כתר, 2023 פרס היצירה לסופרים ולמשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ד פרס גפן לספר המדע הבדיוני הישראלי הטוב ביותר לשנת 2005 פרס קוגל בשנת 2005 ״סכנה״ בספר חדשות מהעולם התחתון על היוצר בוקי גרינברג (2006) ״האידיוט ממחר״ בכתב העת מסמרים גיליון 2 (2006) ״האיש ברחוב״ בקובץ סיפורי קולנוע כשמדלין סטו בוכה (2007) אופיר טושה גפלה, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" הספרים של אופיר טושה גפלה, באתר "סימניה" אופיר טושה גפלה, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל מור דיעי חנני, "אופיר טושה גפלה רוצה להחזיר את המנדט הבריטי", בפודקאסט 'הסכתרבות', ינואר 2020. רשימת הפרסומים של אופיר טושה גפלה, בקטלוג הספרייה הלאומית יניב מגל, ‏הסופר אופיר טושה גפלה: "אנחנו חיים בעידן שמטפח שכחה", באתר גלובס, 11 ביולי 2013 עמיחי שלו, חיים. נקודה, ראיון, באתר ynet, 4 ביוני 2010 בועז כהן, מוזיקת המקרה: ריאיון עם אופיר טושה גפלה, באתר nrg‏, 21 במאי 2010 מאיה פלדמן, כאן, שם ובכל מקום, באתר ynet, 11 באוגוסט 2007 "בגיל 7 נטל עיפרון והחל לכתוב, ומאז לא חדל", באתר הארץ, 8 באוגוסט 2005 אריק גלסנר, על הספר, "הקטרקט בעיני הרוח", בלוג באתר "רשימות", במקור פורסם במקור ראשון ובמעריב, אפריל 2008 אריק גלסנר, המוות אינו מחוסר תאריך: על "ביום שהמוזיקה מתה" מאת אופיר טושה גפלה, באתר nrg‏, 2 ביוני 2010 דורון קורן, ביום שהסיפור מת, באתר ynet, 8 ביולי 2010 פתיחת הספר "הקטרקט בעיני הרוח", באתר nrg‏, 9 באוגוסט 2005 פרק ראשון של הספר "מאחורי הערפל" מאשה צור-גלוזמן, "ביום שהמוזיקה מתה" מאת אופיר טושה גפלה, יום אסוני הוא יום ששוני, באתר הארץ, 26 במאי 2010 בן שלו, סיפור עם פסקול, באתר הארץ, 9 ביוני 2010 יאיר דקל, כשיודעים מתי המוות יגיע, חדשות מחלקה ראשונה, 20 באפריל 2011 שירי לב-ארי, אופיר טושה גפלה: "לא צריך להשתחרר מהעבר", באתר ynet, 13 באפריל 2013 גילי איזיקוביץ, השנאה מובילה את עלילת ספרו של אופיר טושה גפלה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2016 נמרוד עופרן‏, היזהרו במשאלות שלכם: "האורחים" הוא עוד יצירת מופת של אופיר טושה גפלה, באתר וואלה, 30 באוקטובר 2016 קרן דותן, החדש של אופיר טושה גפלה: הזר הוא המוּכר, אתר ישראל היום, מרץ 2022 אופיר טושה גפלה, דף שער בספרייה הלאומית אופיר טושה גפלה, בלקסיקון הספרות העברית החדשה שירי לב־ארי, "אני עוף מוזר כי הסופרים האחרים לא", באתר כלכליסט, 21 בפברואר 2022 גילי איזיקוביץ, השנאה מובילה את עלילת ספרו של אופיר טושה גפלה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2016 שירי לב-ארי, אופיר טושה גפלה וסוזן אדם זכו בפרס קוגל, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2006 איתן גלס, "חיי ספר" נכשל באתגר הבסיסי שעומד בפני כל כותב, באתר הארץ, 27 ביוני 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבעת עלייה

גבעת עלייה היא שכונה בדרומה של יפו שבעיר תל אביב-יפו, השוכנת בין הים ממערב לרחוב יפת ממזרח, ובין שכונת יפו ג' והעיר בת ים מדרום לרחוב מנדס פראנס ושכונת עג'מי מצפון. השכונה נוסדה ככפר דייגים באמצע המאה ה-19 על ידי מוסלמים שהגיעו מג'באליה שברצועת עזה, וכונתה גם היא בשם ג'באליה. הכפר שכן כקילומטר דרומית למרכז יפו. במקביל קמה מצפון לה שכונת עג'מי הנוצרית-מרונית. בשנת 1877 יזם חג' מוחמד אל-סקחפי את הקמתו של המסגד בג'באליה. בשנת 1943 עבר המסגד שיפוץ. תושבי ג'באליה היו עוינים מאוד ליהודים, והנוסעים לבת ים בדרך שעברה בשכונה הותקפו שוב ושוב עד לסלילת דרך עוקפת ב-1938. במלחמת העצמאות נכבשה יפו בידי האצ"ל ביולי 1948, ורוב תושבי ג'באליה נמלטו ממנה. תוך זמן קצר הובאו עולים לבתים הריקים ושם השכונה שונה ל"גבעת עלייה". עם המתיישבים החדשים נמנו גם פליטים מגוש עציון. בשכונה שכן בעבר בית החולים הממשלתי ביפו. בשנות ה-50 נבנו בשכונה בית הספר הדתי "רש"י" ובית הקולנוע הפתוח "גלרון". העירייה אסרה על התושבים להרחיב או לשפץ את הבתים הערביים, ועל כן עזבו רבים מהם לשכונות אחרות עד תחילת שנות ה-60 ומצב הבתים התדרדר. מאוחר יותר נהרסו הבתים הערביים ופסולת הבניין נדחפה לים והרחיבה בכך את החוף. הרחוב האורכי של השכונה הוא הטיילת מול הים שברחוב קדם (לשעבר "רחוב 60"), שבו מסעדות רבות ומאפיות. רחוב הרוחב הראשי בשכונה הוא רחוב 3178, שמעליו גשר מסוגנן להולכי רגל הקרוי "חלון ליפו" והמוביל לעבר חוף גבעת עלייה. מדרום לרחוב זה משתרע גן קידרון, המשתרע על שטח של עשרה דונם ואשר הוקם במתחם שהשתייך בעבר לבית החולים דונולו הרופא. בגן שוכן מסגד ג'באליה (שופץ בשנת 2002) וממערב לו נמצא "מרכז פרס לשלום". בצידה הדרומי של השכונה שוכנים חמישה בתי קברות – מוסלמי, קתולי, יווני-אורתודוקסי, ארמני ויווני-קתולי. במבנה משרדים סמוך שוכנים הנהלת המישלמה ליפו ובית הדין השרעי של יפו. בצידה הצפוני של השכונה נמצא גן טולוז, שלידו שוכנים המרכז הערבי-יהודי ביפו, מרכז פיס (במבנה עתיק משופץ) ובית הספר התיכון עירוני י"ב. ליד הגן נמצא גם בית השגריר הצרפתי. בדרום השכונה חורשת עציון, חורשת עצי אשל שבה התגוררו מפונים מכפר עציון. ברחוב האתרוג שכן מתחילת שנות ה-60 ועד לתחילת שנות ה-2000 שוק קטן ששמו שוק האתרוג. השכונה ידועה ברצועת החוף שלה, המחברת בין מדרון יפו מצפון לחופי בת ים מדרום, ובעיקר במפרץ הקטן והמסולע בחלקה הצפוני. בשנת 2008 הוקמה ישיבת שירת משה ולידה כמה מוסדות נוספים. מדיה וקבצים בנושא גבעת עלייה בוויקישיתוף חיים בראשית, גבעת עלייה כמשל אודות חוף גבעת עלייה nrg אודות מגרש הכדורגל של הפועל בגבעת עלייה הבאר ברחוב יאנוש קורצ'אק. אתר רשות העתיקות סיבוב בשכונת ג'בליה ומרכז פרס לשלום ביפו באתר 'חלון אחורי', 12/2010. אתרו של צור שיזף בית הספר לתיירות - שלוחת ירושלים - קורס מורי דרך תשמ"ט מפת ארץ ישראל, 1925 בערך, בהוצאת הקרן הקימת, עם סימון השם 'ג'בליה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור על פני בת־ים, ההד, 26 בספטמבר 1938, עמ' 25.
סקריפטוריום

סקריפטוריום (ברבים: סקריפטוריה) הוא חדר המיועד להעתקת כתבי יד. הסקריפטוריום התקיים כבר בעת העתיקה, אך נודע בעיקר במנזרים של ימי הביניים. בנוסף, כמעט כל ספרייה הכילה סקריפטוריום בצמוד לה. מיקום הסקריפטוריום וגודלו השתנו במהלך הזמן ובין המקומות. אצל הבנדיקטינים התקיימו לרוב חדרים גדולים שהכילו בין 3–20 כותבים, עם המספר שנים עשר כמייצג. הסקריפטוריום מוקם באכסדרה של הקלויסטר, לרוב הצפונית, באופן שהביא לתלונות רבות של נזירים על הקור השורר בו. עם זאת, בחלק מהמנזרים התקיים הסריפטוריום בחדר משלו, לרוב בצמוד לספרייה. לעיתים, בעיקר במנזרים איריים, מוקם הסקריפטוריום ליד המטבח, באופן שאפשר לנזירים להתחמם בעת עבודת הכתיבה. אצל המסדרים הציסטרציאנים והקרתוסיאניים רווחו יותר סקריפטוריום קטנים ואפילו לאדם יחיד. במנזרים רבים גם התקיים הכתיבה בחדרי הנזירים ללא שיוחד חדר נפרד כסקריפטוריום. סקריפטוריה מפורסמים בישראל כוללים את זה שבקומראן, בקומה השנייה של אולם 30 (שהוא האולם השני בגודלו באתר, אחרי אולם הסעודה המשותפת). הוא הוגדר כסקריפטוריום שכן בו נמצאו שתי קסתות עם דיו יבש ושברים רבים של שברי טיח שרופאו לכדי שולחן צר וארוך ששימש ככל הנראה לשטוח עליו יריעות קלף לכתיבה., סקריפטוריום אחר הוא זה שבמרכז ההשכלה הנוצרי של פמפילוס בקיסריה. אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6: נזירים ומנזרים במערב הנוצרי, הסקריפטוריום, עמ' 110-112. סטיבן גרינבלט, התפנית - הולדת המודרניות, עמ' 29-35 מדיה וקבצים בנושא סקריפטוריום בוויקישיתוף סקריפטוריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סקריפטוריה, דף שער בספרייה הלאומית "Since the early medieval days of the foundling monastic orders, the library and the scriptorium had been linked. for the most part, the library was a storage space. Reading was done elsewhere." (Christopher S. Celenza, "Creating Canons in Fifteenth-Century Ferrara: Angelo Decembrio's "De politia litteraria," 1.10" Renaissance Quarterly 57.1 (Spring 2004:43-98) p. 48 Fr. Landelin Robling, The Order of Saint Benedict: Monastic Scriptoria, The website of College of Saint Benedict / Saint John's University גן לאומי קומראן, SYT אריה קופסקי, פמפילוס והספרייה של קיסריה, קתדרה 122, כמובא בתקציר חוברת 122 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אאוזינופיל

אֵאוֹזִינוֹפִיל (Eosinophil) הוא סוג של תא דם לבן, אשר תפקידו העיקרי במערכת החיסון הוא חיסול זיהומים הנגרמים על ידי טפילים. האאוזינופילים הם תאי הדם הלבנים הנדירים ביותר אחרי הבאזופילים, והם מהווים בין 1% ו-4% מכלל תאי מערכת החיסון. ריכוזם בדם נע בין 100 ו-500 תאים למיקרוליטר דם. האאוזינופילים הם אחד משלושת סוגי הגרנולוציטים במערכת החיסון. הציטופלזמה שלהם מכילה שלפוחיות הפרשה ייחודיות ("גרנולות") המכילות אנזימים מעכלים, בדומה לליזוזומים שבתאים אחרים. שלפוחיות ההפרשה של האאוזינופילים נצבעות בקלות בצבע אדום באמצעות אאוזין, חומר צביעה חומצי, ומכאן שמם ("פיל" ביוונית: "אוהב"). גודלם של האאוזינופילים כפול מזה של תאי דם אדומים, וקוטרם נע בין 10 ו-15 מיקרומטר. לגרעין התא מראה אופייני דמוי משקפיים, עם שתי אונות שחיץ דק מקשר ביניהן. חייהם ארוכים יחסית ונמשכים בין שבוע לשבועיים. האאוזינופילים פועלים נגד זיהומים רבים, אך בעיקר נגד תולעים, אשר הן גדולות מדי כדי להיאכל בשלמותן על ידי פגוציטים. תולעים חודרות אל הגוף כשהן מתחבאות במזון, ולעיתים אף דרך העור. האאוזינופילים מתגודדים סביב התולעת ומפרישים את האנזימים המעכלים. תפקיד נוסף של האאוזינופילים הוא בתיווך תגובות אלרגיות. אאוזינופניה אאוזינופיליה דלקת ושט אאוזינופילית אאוזינופיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רחוב החשמונאים

רחוב החשמונאים הוא רחוב בתל אביב המשמש בחלקו כציר כניסה למרכז העיר מכיוון מזרח, ואורכו כקילומטר וחצי. הוא נחלק לשני מקטעים מובחנים: החלק המערבי שהוקם בשנות ה-20 וה-30 ומחבר את רחוב המלך ג'ורג' ושדרות רוטשילד במערב, אל רחוב קרליבך ממזרח. באזור זה בתי מגורים, מרביתם בסגנון הבינלאומי. בקצה הקטע ניצב בנק החקלאות לישראל בתכנונם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר. החלק המזרחי, מרחוב קרליבך ועד דרך מנחם בגין, משמש כציר תחבורה ראשי המקשר בין לב העיר לנתיבי איילון, וכרחוב עם חזית מסחרית שבקצהו המזרחי ניצב תחמ"ש הקריה בתכנונו של אדריכל ירון כ"ץ. מעל קומת המסחר נמצאים משרדים ומגורים. בצידו הצפוני של הרחוב שוכן מתחם גבעון, ובצידו הדרומי שכן עד לשנת 2006 השוק הסיטונאי ובמקומו נבנו קניון TLV בתכנון יסקי מור סיון אדריכלים ושכונת המגורים "גינדי TLV" בתכנון ישר אדריכלים. מדיה וקבצים בנושא רחוב החשמונאים בוויקישיתוף
עומאר סניד

עומאר סניד (אנגלית: Omar Sneed; נולד ב-9 באוקטובר 1976 בביומנט, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בין השאר בהפועל ירושלים, מכבי ראשון לציון ועירוני אשקלון. סניד שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר ומתנשא לגובה של 2.00 מטרים. סניד, אשר נולד וגדל בביומנט, טקסס. עומאר נקרא כך על שם השחקן עומר שריף. הוא החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, בקבוצת הכדורסל האזורית של מחוז ברנט. בסיום לימודיו התיכוניים, הצטרף אל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס ושיחק עבורה במשך ארבע שנים. לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-IBA ונבחר במקום ה-3 על ידי הסן דייגו סטינגרייס. אך במקום לשחק במדיה, בחר לבלות את העונה המקצועית הראשונה שלו, מחוץ לארצות הברית, במדי הקבוצה הקולומביאנית, סביוס בוגוטה. סניד עזב את הקבוצה, לאחר עונה אחת. סניד, חזר לארצות הברית, כשעבר אל קבוצת ליגת ה-CBA, רוקפורד לייטנינג. בקבוצה קלע 18.5 נקודות והוריד כ-10 כדורים חוזרים וזכה בתואר השחקן המצטיין של העונה הסדירה. סניד עזב את הלייטנינג לאחר עונה אחת במדיה. לאחר מכן נבחן במספר קבוצות בוונצואלה ובקולומביה. אך לבסוף חתם בשורותיה של סן לורנסו מהרפובליקה הדומיניקנית. סניד הצטיין במדי ונבחר לשחקן המצטיין בליגה הקולומביאנית ולשחקן המצטיין במשחקי ההצלבה של הליגה, לאחר שקבוצתו הפסידה בגמר משחקי ההצלבה, לחואנזה. עונה לאחר מכן, הצטרף לדן האג ולאחר מספר חודשים עזב את הקבוצה בשל קשיים חברתיים והחל לשחק בקבוצת הכדורסל הבלגית, מונס, עימה זכה בגביע הבלגי. לאחר מכן, נבחר בדראפט ליגת ה-NBDL ונבחר במקום ה-18 על ידי האוסטין טורוס. למרות זאת, סניד בחר לשחק בפרוז'קוב הפולנית ולאחר מכן בלונדון טאוורס האנגלית. בעונת 2004/05 הצטרף אל קבוצתה של אליצור אשקלון והיה שותף להגעתה לפיינל פור הליגה שהבטיח לקבוצה העפלה למפעל, גביע האתגר. בעונת 2005/06 עבר אל מכבי ראשון לציון, אך בחלון ההעברות של ינואר, עבר אל לוקומוטיב רוסטוב הרוסית, לאחר שקיבל ממנה הצעה כספית גבוהה. מהלך זה נחשב לטוב, כאשר סניד עזר לקבוצה להישאר עונה נוספת בליגת העל הרוסית. סניד, המשיך במדיה של רוסטוב עוד חצי עונה לאחר שבינואר אותה שנה עבר אל סאבה באטרי, האיראנית. סניד, זכה באליפות ובגביע האיראני. אך למרות זאת, סניד לא נשאר במדיה לאחר שהליגה האיראנית הסתיימה בסוף פברואר. במרץ, סניד חתם במכבי ראשון לציון, לחוזה עד סיום העונה במטרה לחזק את המועדון. אך, קבוצתו האיראנית לשעבר בערימה קשיים בהחתמתו הצפויה בקבוצה הישראלית. למרות זאת, סניד עזר למועדון להישאר בליגת העל, עונה נוספת. ורשם ממוצעים גבוהים יחסית לקבוצת תחתית, 9.5 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים ב-10 משחקים בהן שותף. בעקבות יכולת זאת, סניד הוחתם על ידי הפועל ירושלים בתחילתה של עונת 2008/09. בתחילת עונת 2009–2010 חזר סניד לקדנציה שנייה בקבוצת עירוני אשקלון. פרופיל, באתר Sports-Reference אור שקדי‏, עומאר סניד: "ג'ייקובן בראון יהיה טוב בכל קבוצה שישחק בה", באתר וואלה, 6 באפריל 2020 ספורט nrg - אשקלון החתימה את עומר סניד ומארק דין אור שקדי‏, עומאר סניד חתם בירושלים, באתר וואלה, 28 ביוני 2008
באזופיל

באזופילים (Basophils) הם תאי מערכת החיסון, אשר תפקידם העיקרי הרחבת כלי הדם בזמן זיהום. הבאזופילים מהווים אחד משלושת סוגי הגרנולוציטים במערכת החיסון. גודלם של הבאזופילים כפול מזה של תאי דם אדומים, וקוטרם נע בין 10 ו-13 מיקרומטר. הבאזופילים הם תאי הדם הלבנים הנדירים ביותר, והם מהווים פחות מ-1% מכלל תאי מערכת החיסון. ריכוזם בדם נע בין 10 ו-50 תאים למיקרוליטר (מילימטר מעוקב) דם. אורך חייהם קצר - שעות או ימים ספורים. הבאזופילים הם, כאמור, גרנולוציטים: הציטופלזמה שלהם מכילה שלפוחיות הפרשה קטנות ("גרנולות"). שלפוחיות הפרשה של הבאזופילים נצבעות בקלות בצבע סגול באמצעות חומרי צביעה בסיסיים (כמו טולואידין כחול - שינוי הצבע מכחול לסגול נקרא מטאכרומזיה), ומכאן שמם (באזו: בסיס, פיל ביוונית: "אוהב"). השלפוחיות מכילות היסטמין, וואזואמין בעל תפקידים פיזיולוגיים רבים; בתגובה החיסונית גורם ההיסטמין המופרש מהבאזופילים להרחבת כלי דם (דבר המתבטא באדמומיות המופיעה בעת דלקת); הדבר מקל על תאי דם לבנים אחרים להגיע אל המקום ולהילחם בזיהום. גם תאי פיטום מפרישים היסטמין בזמן זיהום, אך תאים אלו שייכים לקבוצה אחרת של לויקוציטים. מדיה וקבצים בנושא באזופיל בוויקישיתוף באזופיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'יזיה

ג'יזיה (בערבית: جزية) היא מס גולגולת שתושבי העולם המוסלמי שאינם מוסלמים (כמו יהודים ונוצרים) צריכים לשלם לשליט מוסלמי, אלא אם הם מתאסלמים, כדי להימלט מענישה, תלוית משטר מקומי אשר כוללת גם הוצאות להורג. בסורה 9 נאמר כי: (28) הוי המאמינים, המשתפים טמאים המה, על כן אל יקרבו עוד אל המסגד הקדוש לאחר השנה הזאת. ואם חוששים אתם פן תיקלעו למחסור, עוד יעשירכם אלוהים בברכה אשר ירעיף עליכם, אם ירצה. אלוהים יודע וחכם. (29) הילחמו באנשים אשר אינם מאמינים באלוהים ולא ביום האחרון ואינם מקדשים את אשר קידשו אלוהים ושליחו, ואינם מחזיקים בדת האמת - אלה בהם אשר ניתן להם הספר - עד אשר ישלמו את הג'יזיה במו ידיהם, בעודם מושפלים. — סורה 9, "הקוראן", תרגומו של אורי רובין נתינים לא מוסלמים החיים במדינה הנשלטת על פי חוקי האסלאם הוגדרו כד'ימים, ובתמורה לתשלום הג'יזיה יכלו לקיים את דתם ואת חייהם, אך נשארו אזרחים ממדרגה שנייה. מהות ההשפלה על המילים "בעודם מושפלים" ניטש ויכוח בין פרשני הקוראן. יש כאלו שהבינו זאת כהשפלת ראש (סימן לכניעות) ויש כאלו שהבינו זאת כהשפלת האדם, בהם איבן חאתם מקורדובה ומחמוד אבן עומד אל-זמח'שרי: "הג'יזיה תגבה בהקנטה בהשפלה. הוא (הד'מי) יבוא בעצמו, ברגלי ולא ברכיבה. שעה שהוא משלם, הוא יעמוד ואילו גובה המס יישב. גובה יאחז בעורפו, ינענע אותו ויאמר: 'שלם את הג'יזיה', ובשעה שהוא משלם, יכה אותו על מפרקתו" — ברנרד לואיס, היהודים בעולם האסלאם, ירושלים, תשנ"ו. משפטנים שמו דגש על גביית המס, לדוגמה אבו יוסף טען "אין להכות אף אחד מבין אנשי הד'ימה כדי לסחוט את תשלום הג'יזיה, ולא יעמידום בשמש הלוהטת, ולא יעשו דברים נתעבים בגופם, או בדומה לכך. להפך יש לנהוג בהם ברחמנות". בכל מקרה אבו יוסף המליץ על גבייה קפדנית של הג'יזיה: "יש לאסור אותם עד שישלמו את חובם. אין לשחרר אותם ממעצר עד שמס הג'יזיה יתקבל מהם במלואו". תשלום המס איפשר לדתות הסיבתיות (המכירות בקשר של סיבה ותוצאה) להתקיים לאורך הדורות בתוך "דאר האסלאם" = משכן הכניעות = וסאליזם. זאת בניגוד לדאר אל חארב הוא משכן המלחמה, היא הפררוגטיבה (הזכות הייחודית) - של הפיאודלים שהנם מוחמדנים (ממשיכי דרכו של מוחמד בכיבוש והשפטת העולם כמצווה עליו בקוראן ובחדית' שנכתבו לאחר מותו - באשר מעולם לא השאיר אחריו אף פיסת כתב). ד'ימי יוסף הקר, "אין פורענות באה לעולם אלא בשביל עמי הארץ": תשלום מס הג'זייה על-ידי חכמים בארץ-ישראל במאה השש-עשרה, שלם ד (תשמ"ד), עמ' 117-63. ג'יזיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הדר דפנה

בית הדר דפנה הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר. המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר. המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין. משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים. ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים. חזית הבניין מכיוון שדרות שאול המלך בית הדר דפנה מכיוון צפון הכניסה לבניין מדיה וקבצים בנושא בית הדר דפנה בוויקישיתוף בית הדר דפנה באתר אמפוריס אלעזר לוין, בנייני הדר-דפנה ישופצו ב-4 מיליון שקל, אתר News1, 30 באפריל 2008
ראיה

האם התכוונתם ל... ראיה מדעית – ראיה המשמשת לתמוך בתאוריה מדעית או בהשערה מדעית, או לסתור אותה, בהתבסס על תצפיות או מדידות. ראיה אנקדוטלית – ראיה לטענה, המבוססת על אנקדוטה אחת או יותר. כלומר: ראיה המבוססת על מקרים שנבחרו באופן שרירותי. באמצעות הצגת מספר מספק של ראיות מסוג זה, ניתן להציג (או להוכיח) תמיכה בטענה כללית יותר (כלומר, מציאת הוכחה כללית באמצעות מקרים פרטיים). ראיה משפטית – עדות, אשר עשויה להביא להרשעה או להפללה של חשוד בביצוע פשע כלשהו, במהלך הליך משפטי הננקט כנגדו דיני רְאָיוֹת – במשפטים. ראיה (סיפור קצר) – סיפור קצר מאת אייזק אסימוב. ראייה (פירושונים) ריה
מסגד הים (יפו)

מסגד הים (בערבית: مسجد البحر, "מסג'ד אלבחר") הוא מסגד קטן השוכן בטיילת חומות הים, בצדו הצפוני של גן המדרון ביפו העתיקה. המסגד עשוי מאבן כורכר ובפינתו הדרום-מערבית ניצב מינרט, שבראשו מרפסת למואזין. המסגד אינו פתוח לקהל. המסגד הוקם ב-1675 והוכרז כווקף על ידי מושל סנג'ק עזה מוסה רדואן פאשה. במסגד זה היו המלחים המוסלמים מתפללים לפני צאתם להפלגה. ב-1962 דיווחה עיריית תל אביב כי המבנה משמש כמחסן. הרשות לפתוח יפו העתיקה ביקשה להפוך את המקום לאתר תיירות אלא שבעקבות התנגדות מוסלמית חזר המסגד לייעודו המקורי המסגד שופץ בשנת 1997. בשנת 2013 שופץ המסגד כולל צריח וחזיתות המבנה. מדיה וקבצים בנושא מסגד הים בוויקישיתוף המסגד באתר ArchNet Mahmoud Yazbak, The Islamic Waqf in Yaffa and the Urban Space אתר טיולי
ז'וזף בודה דה בואמורטיה

ז'וזף בודן דה בואמורטיה (מצרפתית: Joseph Bodin de Boismortier, ‏23 בדצמבר 1689 – 28 באוקטובר 1755) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק. בואמורטיה כתב יצירות כליות רבות, קנטטות, אופרות בלט, ומוזיקה קולית מז'אנרים שונים. הוא עסק בהלחנה באופן בלעדי, והיה מן המלחינים הראשונים שהתקיימו בלא פטרון; הוא התפרנס מכתיבת יצירות מוזיקליות חדשות. משפחת בואמורטיה עברה מעיר הולדתו של המלחין, טיונוויל (שבחבל לורן) לעיירה מץ, בה רכש את השכלתו המוזיקלית מאת ז'וזף וואלט דה מונטיניי, מלחין-מוטטים ידוע באותה עת. ב-1713 המשפחה עברה יחד עם מונטיניי לפרפניאן (על גבול קטלוניה), שם מצא בואמורטיה תעסוקה אצל המפקח המלכותי על הטבק. הוא נישא למארי וואלט, בתו של צורף עשיר וקרובת משפחתו של מורהוּ מונטיניי. בשנת 1724 עבר בואמורטיה יחד עם מארי אשתו לפריז, שם פצח בקריירת הלחנה מפוארת. הוא היה מלחין פורה; קובצי יצירותיו הראשונים יצאו לאור בפריז כבר בשנת 1724. עד 1747 הוא הספיק לפרסם יותר ממאה קובצי יצירות בתחומי המוזיקה האינסטרומנטלית והקולית. יצירותיו, בייחוד הקוליות, היו להצלחה כבירה באותם ימים. בתוצאה מכך התעשר בואמורטיה, ולא נזקק לחסותו של פטרון, כנזכר מעלה. מת ב-1755 ברואסי א-ברי. בואמורטיה היה המלחין הצרפתי הראשון אשר כתב על פי מודל קונצ'רטו איטלקי, בששת הקונצ'רטי לחמישה חלילים אופוס 15 (1727). הוא היה גם המלחין הצרפתי ראשון אשר כתב קונצ'רטו סולו לכלי, הקונצ'רטו לצ'לו (או ויול או בסון, 1729). כמו כן, מרבית את מרבית יצירותיו כתב לחליל, ואת רובן פרסם. יצירותיו לחליל ולבסון הן, בדרך כלל, המבוצעות מבין יצירותיו כיום. לחליל אף כתב ספר הדרכה, שאבד מכבר. בואמורטיה כתב בין השאר את אופוס 91 שלו לצ'מבלו אובליגטו ולחליל, יצירה מאוחרת, בהשראת יצירות דומות אשר כתב המלחין הידוע ז'אן-פיליפ ראמו "יצירות קונצרטנטיות לצ'מבלו". את אופוס זה הקדיש לחלילן ידוע שהיה גם מלחין, מישל בלאווה. יצירה נוספת הראויה לציון היא סרנדה לתזמורת, יצירה אותה נוהגים לבצע מפעם לפעם. בואמורטיה וראמו, אשר חיו ופעלו בשלהי תקופת הבארוק (ה"רוקוקו") בימיו של לואי החמישה-עשר, המשיכו לדגול במסורת הצרפתית, בהלחינם מוזיקה מלאת יופי ותחכום, אשר הוערכה רבות על ידי ציבור מאזיני המוזיקה בצרפת. התאורטיקן ז'אן-בנז'מן דה לה בורד במאמרו "על מוזיקה עתיקה וחדשה" בשנת 1780 על בואמורטיה: " "Bienheureux Boismortier, dont la fertile plume peut tous les mois, sans peine, enfanter un volume. (אשרי בואמורטיה אשר עטו השופע, הוליד ללא שום פגע, יצירה חדשה מדי חודש). נאמר שלביקורת כזו, היה עונה בואמורטיה בפשטות "אני מרוויח כסף". "ארבע העונות" (1724), קנטטות "מסעות האהבה" (1743) - אופרת באלט דון קישוט - (1747) - אופרה קומית דפנה (1748) סוויטות לצ'מבלו קונצ'רטי וסונאטות רבים מדיה וקבצים בנושא ז'וזף בודה דה בואמורטיה בוויקישיתוף ז'וזף בודה דה בואמורטיה, באתר ספוטיפיי ז'וזף בודה דה בואמורטיה, באתר AllMusic (באנגלית) ז'וזף בודה דה בואמורטיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'וזף בודה דה בואמורטיה, באתר Discogs (באנגלית) תווים מדומיין חופשי של המלחין, בארכיב של ורנר איקינג תווים נוספים מאתר IMSLP מקרן ויקימדיה דואטים לחליל סטפן פרו, מאמר על המלחין, אוונטיל, חברה לבלט בארוק. ז'וזף בודה דה בואמורטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מחוזות בורונדי

מבחינה מנהלית בורונדי מחולקת ל-18 מחוזות (province). כל מחוז נקרא על שם עיר הבירה של אותו מחוז. המחוזות מחולקים לנפות. ביולי 2022 ממשלת בורונדי הציע לשנות את החלוקה המנהלית ולהקים 5 מחוזות חדשים במקום הקיימים. הצעה זו טרם אושרה בפרלמנט. מדיה וקבצים בנושא מחוזות בורונדי בוויקישיתוף https://burundi-agnews.org/government/burundi-proposition-5-provinces-au-lieu-de-18-et-42-communes-au-lieu-de-119/ ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.