laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוהאן גוטליב נאומן

יוהאן גוטליב נאומן (בגרמנית: Johann Gottlieb Naumann; ‏17 באפריל 1741 – 23 באוקטובר 1801) היה מלחין, מנצח וקאפלמייסטר גרמני. יוהאן גוטליב נאומן קיבל את ראשית השכלתו המוזיקלית ממורי בית הספר בעיר הולדתו, שלימדו אותו נגינה בפסנתר ובעוגב. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר של הכנסייה בדרזדן, שם גם השתתף במקהלה. מורו לעוגב בדרזדן היה נגן העוגב ומנצח מקהלת בית הספר, גוטפריד אוגוסט הומיליוס, תלמידו של באך. במאי 1757 נסע לאיטליה עם הכנר השוודי אנדרס וסטרום. המלחין ג'וזפה טרטיני התוודע אל נאומן ואל יצירותיו בשנת 1762 וגילה בהן עניין. בהמשך אותה שנה נודע לראשונה כמלחין אופרה בוונציה, בהצגת הבכורה של האופרה שלו, Il tesoro insidiato. בעקבות הצלחת האופרה Li creduti spiriti בשנת 1764 נשכר נאומן כמלחין כנסייה שני בחצר של דרזדן, בהמלצת המלחין יוהאן אדולף האסה. בשנת 1777, כתוצאה ממשא ומתן עם הדיפלומט השוודי הרוזן לוונהלם, נקרא נאומן להכניס שיפורים בתזמורת החצר של סטוקהולם ולסייע למלך גוסטב השלישי בתוכניותיו לייסוד אופרה. עבודתו בשוודיה הגיעה לשיאה בשנת 1782, כשהפקת האופרה שלו, "קורה ואלונזו", חנכה את בית האופרה החדש בסטוקהולם ובהפקה משנת 1786 של "גוסטב ואזה", שהתבססה על רעיון של המלך לאופרה שוודית לאומית. אחרי תקופה קצרה כמלחין אורח בקופנהגן (1785-6) חזר נאומן לדרזדן, שם התמנה לקאפלמייסטר ראשי. בשנת 1792 נשא לאישה את קטרינה פון גרודטסשילינג, בתו של תת-אדמירל דני. ארמידה (1773) אליזה (1781) גוסטב ואזה (1786) אורפיאוס ואאורידיקה (1786, דנית; 1787, גרמנית) אקיס וגלתיאה (1801) מיסה סולנה ב-לה במול מז'ור (1804) עשרים מיסות קטנות יותר שתים-עשרה אורטוריות: ייסורי ישו הצלוב (1767) מות הבל (1790) איל פלגריני אל ספולקרו (1798) בטוליה ליבראטה (1805) תהילים ס"ט, ק"ג וקמ"ט שתים עשרה סימפונות (1766 - 1777) שש רביעיות לצ'מבלו, חליל, כינור וקונטרבס שש סונאטות לפסנתר או הרמוניקת זכוכית (1786 - 1792) Dieter Härtwig and Laurie Ongley: "Johann Gottlieb Naumann," Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 12 December 2006) (subscription access). מדיה וקבצים בנושא יוהאן גוטליב נאומן בוויקישיתוף יוהאן גוטליב נאומן, באתר ספוטיפיי יוהאן גוטליב נאומן, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהאן גוטליב נאומן, באתר Discogs (באנגלית) יוהאן גוטליב נאומן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קרלוס ביאנצ'י

קרלוס ארססיו ביאנצ'י (בספרדית: Carlos Arcecio Bianchi; נולד ב-26 באפריל 1949 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. ביאנצ'י נחשב לאחד מגדולי המאמנים בארגנטינה ובדרום אמריקה. ככדורגלן שיחק כחלוץ וכבש 385 שערים ב-544 משחקים. ביאנצ'י החל את הקריירה בקבוצת ולס סרספילד איתה הוא זכה באליפות ב-1968. הוא שיחק בקבוצה מ-1967 ועד 1973 בטרם עבר לאירופה וכבש 121 שערים ב-165 משחקים. ב-1980 חזר ביאנצ'י ל-4 שנים נוספות בקבוצה במהלכן כבש 85 שערים ב-150 משחקים. בסה"כ הוא כבש עבור ולס 206 שערים ב-324 משחקים. הוא סיים כמלך השערים של הליגה בשנים 1970 (18 שערים ב-20 משחקים), 1971 (36 שערים ב-36 משחקים) וב-1981 (15 שערים ב-17 משחקים). ב-1973 עבר ביאנצ'י לשחק בקבוצת סטאד ריימס הצרפתית, הוא סיים כמלך השערים של הליגה הצרפתית כבר בעונתו הראשונה עם 30 שערים ב-33 משחקים וסיים כמלך שערים גם בשנים 76-1975 (34 שערים ב-38 משחקים) וב 1976/77 (28 שערים ב-37 שמחקים). הוא שיחק בקבוצה 4 שנים במהלכן כבש 107 שערים ב-124 משחקים. ב-1977 עבר ביאנצ'י לשחק בקבוצת פריז סן-ז'רמן וסיים כמלך שערי הליגה בשנתיים בהן הוא שיחק בקבוצה, בעונת 78-1977 עם 37 שערים ב-38 משחקים ובעונת 1978/79 עם 27 שערים ב-36 משחקים. ב-1978 עבר ביאנצ'י לשטרסבורג לעונה אחת, הוא כבש באותה עונה 8 שערים ב-22 משחקים. ביאנצ'י שיחק בסך הכול 7 שנים בצרפת וכבש 179 שערים ב-220 משחקים, הוא סיים כמלך השערים של הליגה הצרפתית 5 פעמים. כמאמן זכה ביאנצ'י ב-7 אליפויות וב-8 תארים בינלאומיים: ולס סרספילד - אליפות (קלאוסורה 1993, אפרטורה 1995, קלאוסורה 1996), גביע ליברטדורס (1994), הגביע הביניבשתי (1994), גביע אינטראמריקנה (1996). בוקה ג'וניורס - אליפות (אפרטורה 1998, קלאוסורה 1999, אפרטורה 2000, אפרטורה 2003), גביע ליברטדורס (2000, 2001, 2003), הגביע הביניבשתי (2000, 2003). ביאנצ'י, יחד עם אנחל לברונה ורמון דיאס, הם המאמנים עם מספר הזכיות הגדול ביותר בליגת העל הארגנטינאית, 7. ביאנצ'י זכה 5 פעמים בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה (1994, 1998, 2000, 2001, 2003). ביאנצ'י אימן בנוסף את: סטאד ריימס (צרפת) - 1988-1984 ניס (צרפת) - 1990-1989 פריז סן-ז'רמן (צרפת) - 1991-1990 רומא (איטליה) - 1997-1996 אתלטיקו מדריד (ספרד) - 2006-2005 ביאנצ'י דחה מספר פעמים הצעות לשמש כמאמן נבחרת ארגנטינה בעיקר בשל ריב אישי עם יו"ר ההתאחדות הארגנטינאית, חוליו גרונדונה. בשנת 2013 חזר לקדנציה נוספת בבוקה ג'וניורס. מדיה וקבצים בנושא קרלוס ביאנצ'י בוויקישיתוף קרלוס ביאנצ'י, באתר Transfermarkt קרלוס ביאנצ'י, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קרלוס ביאנצ'י, באתר WorldFootball.net קרלוס ביאנצ'י, באתר National Football Teams קרלוס ביאנצ'י, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
מספר מסה

מספר מסה (באנגלית: mass number), הקרוי גם מספר נוקליאון וסימנו A, הוא מספר הנוקליאונים – פרוטונים ונייטרונים – הנמצאים בגרעין האטום של אטום מסוים. מספר המסה ייחודי לכל איזוטופ של יסוד כימי מסוים. ישנם איזוטופים שונים החולקים את אותו מספר מסה, אך כל אחד מהם הוא של יסוד אחר – לדוגמה, חמצן-16 וחנקן-16. מספר המסה נכתב אחרי שם היסוד או בכתב עילי משמאל לסמל היסוד. לדוגמה, הסימול של פחמן-12 הוא 12C . מספר המסה שלו הוא 12, מכיוון שבגרעין שלו נמצאים 6 פרוטונים ו-6 נייטרונים. לעיתים, הסימול כולל גם את המספר האטומי (Z), שהוא מספר הפרוטונים בגרעין האטום. מספר זה מופיע בכתב תחתי משמאל לסמל היסוד ומתחת למספר המסה: ‎126C מכיוון שמסת הפרוטון, כמו זו של הנייטרון, גדולה כמעט פי 2,000 ממסת האלקטרון, הרי כמעט כל המסה של האטום נובעת מהמסה של הנוקליאונים. לכן, קיימת קרבה הדוקה בין מספר המסה לבין המסה האטומית של אטום. המשקל האטומי של יסוד מסוים הוא הממוצע של המסות האטומיות של כל האיזוטופים של אותו יסוד, משוקללים לפי שכיחותם היחסית. מספר המסה הוא נתון חשוב בתחום הפיזיקה, אך יש לו חשיבות פחותה בתחום הכימיה, שם המספר האטומי חשוב יותר. מספר אטומי (Z) – מספר הפרוטונים בגרעין של אטום מסוים; קובע את היסוד של האטום. יחידת מסה אטומית מאוחדת (u) – יחידת מידה קבועה של מסה, השווה 1⁄12 מהמסה של אטום אחד של פחמן-12. מסה אטומית (ma) – מסה של אטום מסוים; משתנה עם שינוי האיזוטופ; ניתנת למדידה ביחידות u. משקל אטומי או מסה אטומית יחסית (Ar) – המסה הממוצעת של אטום אחד של יסוד מסוים, לאחר שקלול שכיחותם היחסית של האיזוטופים השונים של היסוד, שלכל אחד מהם מסה אטומית שונה. מסה מולקולרית (m) – מסה של מולקולה מסוימת; ניתנת למדידה ביחידות u. מסה מולרית (M) – מסה של כמות נתונה של חלקיקים מסוימים; נמדדת ביחידות g/mol. מספר מסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דניאל פסארלה

דניאל אלברטו פסארלה (בספרדית: Daniel Passarella; נולד ב-25 במאי 1953 בצ'קבוקו שבמחוז בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ומאמן עבר ארגנטינאי. למרות היותו בלם קדמי, פסארלה הירבה להבקיע וכבש 134 שערים במהלך 451 המשחקים ששיחק בקריירה ונחשב לאחד הבלמים הפוריים ביותר בתולדות המשחק. פסארלה נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. פסארלה החל את הקריירה בשנת 1971 בקבוצת "סרמיינטו" מהעיר חונין הנמצאת במחוז בואנוס איירס. הוא עבר לריבר פלייט ב-1974 והפך לאחד השחקנים הגדולים בתולדות המועדון. למרות ששיחק כבלם הירבה פסארלה להבקיע ותרם להתפתחותה של עמדת הליברו. יכולתו הגבוהה ובנוסף כושר המנהיגות, הלהט והתשוקה שלו למשחק זיכו אותו בתואר "אל גראן קפיטן" (הקפטן הענק). ב-1982 הוא עבר לשחק במדי קבוצת פיורנטינה האיטלקית ובהמשך (1986) עבר לקבוצת אינטר מילאנו איתה זכה באליפות איטליה. ב-6 השנים בהן שיחק באיטליה כבש פסארלה 35 שערים ב-152 משחקים. פסארלה נחשב גם לאחד השחקנים הגדולים של נבחרת ארגנטינה, הוא שימש כקפטן הנבחרת במונדיאל 1978 אותו אירחה ארגנטינה והיה לקפטן הארגנטינאי הראשון להניף את הגביע העולמי. הוא שימש גם כקפטן הנבחרת במונדיאל 1982 שנערך בספרד. הוא היה חבר בסגל ארגנטינה למונדיאל 1986 שנערך במקסיקו, בו זכתה ארגנטינה בפעם השנייה בתולדותיה, אך לא שיחק כתוצאה ממחלת מעיים דלקתית בה הוא לקה. פסארלה כבש 22 שערים ב-70 הופעותיו במדי הנבחרת. לאחר פרישתו החל פסארלה לאמן את ריבר פלייט איתה הוא זכה ב-3 אליפויות. הוא מונה למאמן הנבחרת ב-1994 והחליף את אלפיו באסילה. פסארלה שנודע בקשיחותו הסתכסך עם חלק משחקניו בשל דרישתו מהשחקנים להסתפר, בין השחקנים איתם הוא הסתכסך היו פרננדו רדונדו וקלאודיו קאניג'ה. פסארז'ה הדריך את ארגנטינה במהלך מונדיאל 1998 שנערך בצרפת, לאחר התחלה מעודדת וניצחון יוקרתי על נבחרת אנגליה בשמינית הגמר, הודחה ארגנטינה ברבע הגמר על ידי נבחרת הולנד משער שכבש דניס ברגקאמפ בתוספת הזמן של המשחק. פסארלה התפטר מתפקידו כמאמן הנבחרת לאחר המונדיאל ובמקומו מונה מרסלו בייאלסה. לאחר מכן אימן פסארלה את נבחרת אורוגוואי (1999–2001), קבוצת פארמה האיטלקית (1999, פוטר לאחר תקופה קצרה), מונטריי המקסיקנית (2002–2004) וקורינתיאנס הברזילאית (2005, פוטר בשל מחלוקת עם ראשי המועדון). הוא חזר לאמן את ריבר פלייט בקיץ 2006 אך אחרי שנכשל בניסיונו להחזיר את ריבר פלייט לצמרת הליגה, התפטר מתפקידו בדצמבר 2007 ובמקומו התמנה דייגו סימאונה. תארים קבוצתיים ריבר פלייט אליפות ארגנטינה (4): 1975, 1977, 1979, 1981 נבחרת ארגנטינה אליפות העולם (2): 1978, 1986 תארים אישיים כדורגלן השנה בארגנטינה: 1976 נבחרת הטורניר של מונדיאל 1978 פיפ"א 100 ריבר פלייט אליפות ארגנטינה (3): (1989, 1991, 1993 מונטריי אליפות מקסיקו: 2003 מדיה וקבצים בנושא דניאל פסארלה בוויקישיתוף דניאל פסארלה, באתר Transfermarkt דניאל פסארלה, באתר WorldFootball.net דניאל פסארלה, באתר National Football Teams דניאל פסארלה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
זינגשפיל

זינגשפיל (מגרמנית: Singspiel; מילולית: "משחק-שיר") הוא צורה של דרמה מוזיקלית בגרמנית, הנחשבת למין אופרטה או אופרה. את הזינגשפיל מאפיין דיאלוג מדובר, המבוצע לפעמים על רקע מוזיקלי ומשובץ בהרכבי שירה, שירים פופולריים, באלאדות ואריות (הנושאות לעיתים קרובות אופי עממי ופזמוני). הזינגשפילה הראשונים תורגמו כנראה מאופרות בלדה אנגליות משלהי המאה ה-18. גם אופרות קומיות צרפתיות (אופרה קומיק) הועברו לעיתים קרובות לגרמנית. הזינגשפיל נחשב לבידור קל ועממי, לרוב בביצוע להקות נודדות בניגוד ללהקות קבע מבוססות במרכזים מטרופוליטניים. עלילות הזינגשפיל קומיות או רומנטיות בטבען, בדרך כלל, ולעיתים קרובות יש בהן יסודות של קסם וכשפים, יצירי דמיון ומאפיינים מוגזמים קומית של טוב ורע. אף כי מוטיבים טראגיים היו שכיחים פחות, רוב הזינגשפילה שתופסים עדיין מקום ברפרטואר האופרה המודרני החשוב, הם אלה שנכתבו על נושאים רציניים יותר, כמו "פידליו" של בטהובן או "הקלע החופשי" של ובר. מוצרט נגע בסוגה, על פי הזמנה קיסרית לתיאטרון הלאומי החדש בווינה, ביצירתו "החטיפה מן ההרמון" משנת 1782. הוא המשיך לכתוב בסוגה זו יצירות כמו "מנהל התיאטרון" ו"חליל הקסם", אם כי יש טוענים שזו האחרונה ממזגת בה מספר ניכר של יסודות מסוגות שונות, מוזיקליות ודרמטיות, ומשום כך אי אפשר להגדיר אותה באופן ברור ומובהק. הזינגשפיל נחשב למבשר האופרה הגרמנית הרומנטית, ורבים ממלחיני הסוגה, כמו בטהובן וובר, סללו את הדרך לסגנון האופראי המורכב יותר, הנקשר עם וגנר, ריכרד שטראוס ואחרים. אלא שכתוצאה מהתפתחות זו התיישן הזינגשפיל עצמו, ביסודו של דבר, ונעלם עד סוף המאה ה-19. פרט לקומץ יצירות, רוב הסוגה איננה נחשבת עוד, על פי רוב, לחלק מן הקאנון הקלאסי המודרני. Barbara Russano Hanning, Donald Jay Grout: Concise History of Western Music, W.W. Norton & Company, 1998. מדיה וקבצים בנושא זינגשפיל בוויקישיתוף זינגשפיל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1630

שנת 1630 היא השנה ה-30 במאה ה-17. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1630 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-10 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 17 בספטמבר – בוסטון נוסדת מרץ - מרד פדורוביץ' (Fedorovych uprising) מרד בראשות טאראס פדורוביץ', מנהיגם של קוזקים זפורוז'יאנים באיחוד הפולני-ליטאי 3 במרץ - צי שנשלח על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית כובש את רסיפה מידי הפורטוגלים, ומקים את ברזיל ההולנדית. 6 ביולי - גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה מוביל צבא של 13,000 חיילים הלוקחים חלק במלחמת שלושים השנים 25 לינואר - לודוויג השישי, רוזן הסן-דרמשטאדט (מת 1678) 29 במאי - צ'ארלס השני, מלך אנגליה (מת 1685) 14 באוקטובר - סופיה מהנובר (מתה 1714) 5 בדצמבר - סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ (מתה 1680) 15 בנובמבר – יוהאנס קפלר, אסטרונום (נולד ב-1571) 19 בנובמבר – יוהאן הרמן שיין, מלחין גרמני (נולד ב-1586) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1630 התחילה ביום כ"ז בטבת ה'ש"ץ (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 10 ימים מוקדם יותר, ב-י"ז בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1630 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1630‎ נפטרים ב-1630‎ מדיה וקבצים בנושא 1630 בוויקישיתוף
1571

שנת 1571 היא השנה ה-71 במאה ה-16. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 24 במאי – הטטארים של קרים פושטים על מוסקבה, בוזזים את העיר וסביבתה ושורפים אותה 7 באוקטובר – קרב לפנטו – האימפריה העות'מאנית מפסידה בקרב הימי הגדול האחרון בספינות משוטים 27 בינואר – עבאס שאה הראשון, השאה של פרס (נפטר ב-1629) 29 בספטמבר – קאראווג'ו, צייר איטלקי (נפטר ב-1610) 27 בדצמבר – יוהאנס קפלר, אסטרונום (נפטר ב-1630) 3 בינואר – יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נולד ב-1505) 13 בפברואר – בנוונוטו צ'ליני, צורף ופסל איטלקי (נולד ב-1500) 15 ביולי – שימאזו טקאהיסה, דאימיו יפני מתקופת הסנגוקו (נולד ב-1514) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 1571‎ נפטרים ב-1571‎ מדיה וקבצים בנושא 1571 בוויקישיתוף
ידינסטבו ביחאץ'

NK ידינסטבו ביחאץ' (בבוסנית: Nogometni Klub Jedinstvo) הוא מועדון כדורגל מבוסניה והרצגובינה מהעיר ביחאץ' שבמערב בוסניה והרצגובינה. הקבוצה מעולם לא זכתה באליפות הפרמייר-ליג של בוסניה והרצגובינה ולא זכתה בגביע של בוסניה והרצגובינה. הקבוצה החלה את דרכה בליגה הבכירה של בוסניה והרצגובינה עם הקמתה בשנת 1997 אך בעונת 2003/04 הקבוצה נשרה לליגת המשנה וחזרה אליה רק בעונה שלאחר מכן, בעונת 2004/05 עם הזכייה במקום הראשון בליגת המשנה. בסוף עונת 2007/2008 נשרה הקבוצה שוב לליגה השנייה. הקבוצה משחקת בליגה השנייה ברציפות מעונת 2008/2009. הקבוצה שיחקה רק עונה אחת במפעל אירופי, בעונת 1999 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו. בשלב הראשון הוגרלה הקבוצה מול קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה עליה בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני הוגרלה הקבוצה מול קבוצת סהאלאול פיאטרה נמץ מרומניה והפסידה לה בסיכום שני המשחקים והודחה מהמפעל. אתר האינטרנט הרשמי של ידינסטבו ביחאץ'
חוליו קרוס

חוליו ריקרדו קרוס (בספרדית: Julio Ricardo Cruz; נולד ב-10 באוקטובר 1974 בסנטיאגו דל אסטרו, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי. קרוס שיחק כחלוץ וכונה אל חַרדינרו (El Jardinero) - "הגנן". קרוס התחיל את הקריירה בקבוצת באנפילד ב-1993. לאחר שנה בלבד בקבוצה הבוגרת, ניסה קרוס את מזלו באברטון האנגלית ללא הצלחה ושב לבאנפילד. הוא שיחק שנתיים נוספות בטרם עבר לריבר פלייט. קרוס שיחק בסך הכול 29 משחקים במדי ריבר בהם כבש 17 שערים ועבר לשחק בפיינורד ההולנדית ב-1997. הוא זכה עם הקבוצה באליפות הולנד ובסופר קאפ ההולנדי בשנת 1999. בשלוש השנים בהולנד כבש קרוס 44 שערים ב-86 משחקים. בשנת 2000 עבר קרוס לבולוניה האיטלקית, בשורותיה שיחק במשך שלוש שנים וכבש 27 שערים ב-88 משחקים. בשנת 2003 עבר לאינטר מילאנו והצטרף לחבריו הארגנטינאיים הרבים בקבוצה. למרות מעמדו בקבוצה כמחליף, הפך קרוס לאחד החלוצים הבולטים של הקבוצה כשכבש 44 שערים ב-101 משחקים. עונת השיא שלו הייתה ב-2005/2006, בה כבש 15 שערים. במדי אינטר זכה קרוס בארבע אליפויות רצופות מ-2006 ועד 2009, בשני גביעים ובשני סופר קאפ בשנים 2005 ו-2006. בקיץ 2009 חתם בלאציו. עם תום עונת 2009/2010 סיים קרוס את דרכו בלאציו בשל פציעה, והודיע על פרישה מכדורגל ב-7 בספטמבר 2010, לאחר שדחה הצעות מנאפולי ומגרוסטו. קרוס היה בסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. הוא נכנס כמחליף במשחק רבע הגמר מול גרמניה וכבש את השער הראשון בשלב בעיטות ההכרעה, בסיומן הודחה ארגנטינה. למרות הצלחותיו במדי אינטר, קרוס לא זכה לקרדיט רב ממאמני הנבחרת. מדיה וקבצים בנושא חוליו קרוס בוויקישיתוף חוליו קרוס, באתר Transfermarkt חוליו קרוס, באתר Soccerway חוליו קרוס, באתר WorldFootball.net חוליו קרוס, באתר National Football Teams חוליו קרוס, באתר FootballDatabase.eu
בכצ'ט

תסמונת בכצ'ט (או בהצ'ט) היא מחלה אוטואימונית הנפוצה באזורי אגן הים התיכון במיוחד בטורקיה וגם במזרח הרחוק. היא נקראת על שמו של רופא העור והמדען הטורקי הולוסי בהצ'ט (Hulusi Behcet), שגילה את המחלה בשנת 1937. המחלה נפוצה במידה שווה בין נשים לגברים, גיל ממוצע להופעתה - 20, וישנו קשר גנטי לאנטיגן ההשתלה - HLA B51. מחלה זו נפוצה יותר בקרב האוכלוסייה בטורקיה ומהווה שם אחת הסיבות המרכזיות לעיוורון. כיבים אוראליים וגניטליים הם המאפיין העיקרי של המחלה. הכיבים בגודל של מילימטרים בודדים ועד סנטימטרים אחדים, וכואבים. בעור המופע הוא של אריתמה נודוזום (סוג של הופעה עורית דלקתית שכיחה בשוק קדמי), אקנה, ורגישות יתר לטראומה בעור - פטרגיה. עיניים - מחלת בכצ'ט מהווה גורם מרכזי לעיוורון במדינות בהן המחלה נפוצה. המופע העיני הוא של דלקת בענביה הקרויה אובאיטיס, ניתן לראות פלס מוגלה, היפופיון. עיוורון ייגרם ב-20% מהחולים שלקו בדלקת הענביה. שלד-שריר - ביטוי בדלקת מפרקים שונים בגוף. ביטוי קליני נדיר יותר ייתכן במערכת העצבים המרכזית שם נראה דלקת לא זיהומית של קרומי המוח - Aseptic Meningitis, יצירת קרישי דם בוורידים בגוף, דימום ריאתי בלתי צפוי, ובעיות עיכול שונות. על סמך הקליניקה ניתן לבצע בדיקות מעבדה הכוללות: בדיקת דם - מצפים למצוא אנמיה ביופסיה של הכיבים - נראית דלקת כלי הדם ופקקת ורידית. הקריטריונים לאבחנה הם כדלקמן: כיבים אוראליים או גניטליים + אחד מהבאים: אובאיטיס דלקת פרקים דלקת כלי דם בעור דלקת קרום המוח (מנינגיטיס) במחלה עורית ניתן לטפל בקולכיצין. במקרה והטיפול אינו עוזר ניתן להוסיף סטרואידים או אימורן. במחלה עינית ניתן לטפל בתרופות לדיכוי המערכת החיסונית (דוגמת סטרואידים או כימותרפיה ) או בתרופות ביולוגיות נוגדות דלקת (דוגמת Adalimumab - נמכרת תחת השם Humira). במעורבות של קרומי מח ניתן לטפל בתרופה כימותרפית (דוגמת ציקלוספורין). מדיה וקבצים בנושא בכצ'ט בוויקישיתוף קבוצת בכצ'ט ישראל בכצ'ט במקטע האחורי בעין אלדד בן שטרית על טיפול במחלה הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
T-28

T-28 הוא טנק סובייטי, שפותח בשנות ה-30 המוקדמות על ידי קבוצת מהנדסים ובראשם עמד סמיון גינזבורג. בניית אב-טיפוס הושלמה ב-1931 והיצור החל בסוף שנת 1932. הטנק היה דומה למפרט A6 הבריטי. כיום ידוע שהסובייטים גנבו את תוכניות ה-A6. בדומה ל-A6, הטנק היה כבד יחסית, בעל שריון עבה לתקופתו (30 מילימטר בנקודות המקסימליות) והיו לו 3 צריחים. הצריח המרכזי נשא תותח 76.2 מ"מ, והצריחים הקטנים נשאו מקלעי DT בקוטר 7.62 מילימטר. מאפיין בולט ואף מהפכני היה ייצוב התותח. המנוע היה חלש מעט לטנק הכבד, אך לא באופן שיקשה על תפעולו. T-28 היה גם אמין למדי. הטנק נכנס לשירות ב-1934 והיה נדמה שמדובר בטנק מוצלח מאוד. במהלך השנים 1933–1940 במפעל קירוב בלנינגרד נבנו 503 טנקים מדגם זה. למעשה, הטנק הפך למיושן במהרה. בלחימה נגד פינלנד במהלך מלחמת החורף התברר שהטנק אינו עמיד בפני תותחי נ"ט, ושצריחיו המרובים יוצרים "מלכודות" לפגזי האויב ובכך מסכנים את צוות הטנק. בעקבות המלחמה פותח דגם חדש של T-28 בעל שריון משופר, אך רעיון הטנק מרובה הצריחים והאיטי נעלם עם הופעת הפנצרים הגרמניים. ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות היו בצבא האדום כ-400 טנקי T-28 (אך רק כ-250 מהם במצב שמיש). רוב הטנקים הללו אבדו כבר בחודשיים הראשונים של הלחימה, בעיקר נעזבו במהלך הנסיגה בשל תקלות מכניות. למעשה החל מסתיו 1941 המקום היחיד בו עוד נשארו טנקי T-28 הייתה חזית לנינגרד. הם שרדו את כל תקופת המצור על העיר ואף השתתפו בהסרתו בינואר 1944. הסיבה העיקרית לשרידותם - הימצאותו של מפעל קירוב בעיר ובו מלאי גדול של חלקי חילוף ל-T-28. T-28 דגם שנת 1934 - הדגם הסדרתי הראשון. במהלך השנים 1934 - 1938 יוצרו 307 יחידות. T-28 דגם שנת 1938 - בדגם זה הותקן תותח ארוך הקנה (198 ס"מ לעומת 126 ס"מ בדגם הקודם). על שדרוג הטנק היה אחראי צוות מהנדסי המפעל בראשות ניקולאי דוחוב. 131 יחידות מדגם זה יוצרו בשנים 1938–1940. T-28 דגם שנת 1940 - בדגם זה שונתה צורת הצריח העיקרי. במהלך שנת 1940 יוצרו 13 יחידות מדגם זה. T-28E - בדגם זה הותקנו לוחות שריון נוספים כלקח ממלחמת החורף. כתוצאה מכך השריון הקדמי עובה ל-80 מ"מ ושריון הצד ל-40 מ"מ. במהלך שנת 1940 כ-110 טנקי T-28 מהדגמים הקודמים עברו הסבה לדגם זה. OT-28 - בדגם זה במקום התותח הותקן להביור. מידע רב ותמונות (אורכב 29.09.2007 בארכיון Wayback Machine) של הטנק (ברוסית)
מסיבות ביטחוניות

מסיבות בטחוניות הוא ידיעון משוכפל שבועי, שיצא בירושלים בשנים 2002–2006, והביא לידיעת הציבור אירועי תרבות המתרחשים בירושלים. בשנים 2002–2004 הופץ בסיוע הזירה הבין תחומית, מוסד תרבות ירושלמי המקיים את פעילויותיו, בעשור השני של המאה ה-21, במתחם החאן הירושלמי. משנת 2004 הופץ באופן עצמאי עם סיוע מעסקים מקומיים. ומשנת 2006 הוא פועל בתמיכת עמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום. בשנת 2005 עלה לרשת אתר אינטרנט בעל שם ומטרה זהים. האתר מעודכן על ידי הגולשים ובעלי עסקים בירושלים כדי ליידע את הציבור בדבר אירועי תרבות המתרחשים ברחבי העיר. בשנת 2016 עלה אתר מחודש לאוויר, לאחר מכן הפסיק את פעילותו. אף (מגזין) מסיבות בטחוניות - אתר האינטרנט החדש (2016) מסיבות בטחוניות - אתר האינטרנט הישן (2005–2011) מסיבות בטחוניות - דוגמאות מהמהדורה המודפסת (2002–2006) ראיון עם נועם כוזר, מקים ומוציא מסיבות בטחוניות, ואשתו ושותפתו לפעילות לידיה מלטין נכון ל-2022 האתר אינו פעיל
חלבן

חלבן הוא אדם שמלאכתו היא הובלת וחלוקת חלב ומוצרי חלב שונים ישירות לבתי מגורים. הצורך בהובלת חלב לבתים על בסיס יומיומי נבע מכך שמערכות הקירור לשימור מזון היו לא-מפותחות ולא-נפוצות, וכתוצאה מכך מוצרי חלב התקלקלו במהירות. החל מאמצע המאה ה-20, שכיחותם הגבוהה של מקררים בבתים במדינות המפותחות הפחיתה באופן משמעותי את הצורך בהובלת חלב טרי מדי יום, וגרמה לכך שהמקצוע כמעט ונעלם במדינות רבות ונעלם לגמרי באחרות. אולם, המקצוע עדיין נפוץ בממלכה המאוחדת ובאירלנד. בעבר, חלבנים באירופה נהגו לנסוע במהלך עבודתם בכלי רכב חשמלי המכונה "Milk float" (בתרגום חופשי: קרון-חלב). באוסטרליה, כלי התחבורה בו עשו שימוש החלבנים היה בדרך כלל משאית שמונעת על מנוע בנזין או דיזל אשר כללה מגש לחלב. במדינות מסוימות ובהן בישראל, היה נהוג להשאיר עבור החלבן את בקבוקי החלב הריקים בפתח הבית, והוא החליפם במלאים. באזור אוגנדה, התואר "Omukama" המשמש לעיתים קרובות כתואר למלכים, משמעותו "מספק חלב/חלבן עליון". התואר מתייחס לתפקידו של המנהיג לספק מזון לציבור, ובנוסף - לכך שבעבר בכמה מהממלכות האוגנדיות המעמד העליון היה שייך לשושלת שבט ההימה, שאליו השתייכו בעלי-בקר. החלבן חי ומת בשביל החלב - ההיסטוריה של החלבן בישראל ב-5 פרקים מאת שלומי רוזנפלד
הקיסר האל של חולית

הקיסר האל של חולית (באנגלית: God Emperor of Dune) הוא ספר מדע בדיוני מאת פרנק הרברט, הספר הרביעי בסדרת חולית. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1981 ותורגם לעברית על ידי דורית לנדס בשנת 2003. למעלה מ-3,500 שנים עברו מאז עלה לטו השני לשלטון בסוף אירועי ילדי חולית. הכוכב חולית אינו עוד מדבר אלא כוכב שופע צמחייה ומים. הזכר היחיד למדבר הכביר שכיסה פעם את כל הפלנטה הוא הסאריר, מדבר שבתוכו בנויה המצודה העצומה של לטו. לטו כבר אינו אנושי; דגי החול שכיסו את עורו בעודו ילד הקנו לו גוף קדם-עקלתון: גופו בצורת התולעת בגובה של שבעה מטרים, רגליו הן כמו סנפירים חסרי תועלת וראשו נמצא בתוך ברדס של עור עקלתוני ורוד. הגוף הזה נתן לו לחיות במשך אלפי שנים. הוא הקיסר האל של חולית; הוא שולט על המרקוח שצומצם לכמות מזערית וכך הוא שולט בגילדת החלל, בבנות גשרית ובטליילאסו. כל התמרדות מדוכאת באמצעות צבא הנשים הפאנאטיות שלו, "דוברות הדגים", הסוגדות לו כאלוהים. לטו מנסה בכל כוחו להגשים את שביל הזהב, אותו חזון שאפילו מואד'דיב התיירא ממנו. הוא השתלט על תוכנית הזיווגים של בנות גשרית. הוא עוקב בדקדקנות אחר כל בן ובת אטריידיס שנולדים לפי תכנוניו ובוחן כל אחד מהם כדי לראות אם הם מבינים את משמעותו של שביל הזהב. לטו יודע שכל עוד הוא שולט ביקום, עתידה של האנושות מובטח. אך הוא יודע גם שזמנו מתחיל להתקצר והוא חייב להבטיח את הגשמת שביל הזהב בדרך אחרת. היקום המוצג בספר זה שונה מזה שהוצג בקודמיו בסדרה; הכוכב אראקיס השתנה לבלי היכר והעקלתונים נכחדו. הדררים, שבעבר היו עם אמיץ בעל מנהגים קדומים, הם כעת לא יותר ממוצגים מוזיאוניים המנסים לחקות (ללא הצלחה) את מנהגי הדררים בעבר. העלילה, כמקובל בסדרה, נעה בין כמה דמויות ומספרת את סיפורן: פרט לסיפורו של לטו, מסופר לנו על סיונה אטריידיס, צאצאית לתוכנית הזיווגים ומורדת בקיסר האל. מוניאו, אביה של סיונה ושר החצר של לטו. דנקן איידהו שהר'ולות שלו נוצרים שוב ושוב על ידי הטליילאסו וווי נורי, השגרירה האייקסית החדשה. ספר זה כתוב בצורה מורכבת ועמוסת פילוסופיה יותר מקודמיו בסדרה. רוב הציטוטים שבתחילת כל פרק לקוחים מן היומנים הגנובים, כינוי ליומניו של לטו. קו העלילה בספר זה פחות מוביל ואת מקומו תופסת פילוסופיה הנוגעת בתחומי חיים רבים ומגוונים. בין השאר עוסק הספר בשאלות הנוגעות לטרגדיה שבאלמוות, שאלות של דטרמיניזם לעומת אקראיות, שאלות מגדריות ותרבותיות, ועוד. לטו השני, הקיסר האל של היקום הידוע. מכונה גם "לטו העריץ" ו"התולעת". מוניאו, שר החצר של לטו ואביה של סיונה. צאצא ישיר של הזיווג בין גאנימה לפאראד'ן קורינו. סיונה, מורדת בלטו ובתו של מוניאו. דנקן איידהו, מפקד המשמר המלכותי. ר'ולה (אדם משובט מתאי גופתו) שמשוחזר שוב ושוב בפקודת לטו. נאיילה, שותפה נאמנה של סיונה. בסתר מדובבת דגים אדוקה ומרגלת בשירותו של לטו. סייאקסה, האם הראשה של בנות גשרית. אנטיאק, אם נערצה ומגדת אמת. לוייסיאל, אם נערצה צעירה ומגדת אמת. מאלקי, שגריר אייקס לשעבר באראקיס וידיד קרוב של הקיסר האל. דודה של ווי נורי. ווי נורי, השגרירה האייקסית החדשה באראקיס. אחייניתו של מאלקי. הקיסר האל של חולית, באתר OCLC (באנגלית)