laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טרפז (סרט)

טרפז (באנגלית: Trapeze) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של קרול ריד עם ברט לנקסטר, טוני קרטיס וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן The Killing Frost מאת הסופר הבריטי מקס קאטו משנת 1950. זאת הייתה ההופעה הראשונה של לולובריג'ידה בסרטים אמריקאיים. לנקסטר ביצע את רוב הפעלולים על הטרפז בעצמו לאור ניסיונו הרבה כאקרובט לפני שהחל בקריירת משחק. גם קרטיס ולולובריג'ידה עברו אימוני בטרפז מעופף ואת החלקים הפשוטים ביצעו בעצמם. הסרט צולם בפריז ובקרקס החורף (Cirque d'hiver) בעיר. בסרט יש קטעים נרחבים של פעלולים על הטרפז המעופף וכן הופעות אקרובטיות, פילים, סוסים ואריות ברט לנקסטר זכה על משחקו בסרט זה, בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1956. מייק ריבל (ברט לנקסטר) הוא לוליין מעופף ותיק ומנוסה בקרקס בוליונה בפריז. הוא הלוליין השישי בעולם שהצליח לבצע סלטה משולשת בטרפז מעופף. באחד הביצועים נפל ונחבל ברגלו ומאז הוא צולע ונזקק למקל הליכה והוא מדוכא וממורמר. טינו אורסיני (טוני קרטיס), בנו של חבר לשעבר של מייק מגיע מניו יורק לקרקס שבפריז, מדגים לפני מייק את יכולותיו על הטרפז ומבקש שייאמן אותו לבצע סלטה משולשת ובעת המופע ישמש כתופס (catcher) שלו. מייק מסרב ומתחמק ממנו אבל נערת הסוסים רוזה (קייטי חוראדו), אהובתו לשעבר של מייק, שעדיין מאוהבת בו בסתר ליבה, משכנעת אותו לקבל את טינו והם מתחילים באימונים. מייקל מתחיל לאמן את טינו אבל כאן נכנסת לעלילה לולה (ג'ינה לולובריג'ידה) הקופצת מעל טרמפולינה. היא שואפת להתקדם בתפקיד בקרקס ומתחילה לפלרטט עם מייק וטינו. היא משכנעת את בעל הקרקס להופיע כמשתתפת שלישית במופע של טוני ומייק. מייק מסרב אך טינו שמתאהב בלולה מתנה את המשך המופע שלהם בהשתתפותה. בעלה של רוזה, שמקנא במייק, מכיוון שהוא מבין שלרוזה יש עדיין רגשות כלפיו, משחרר את הנמר של הקרקס על מייק ובמהלך המאבק עם הנמר נפגעת ידו של מייק והוא אינו יכול לשמש יותר תופס ומביאים לו מחליף. בינתיים למרות המתח ביניהם, מתפתח סיפור אהבה בין לולה לבין מייק. בעל הקרקס שמבין שכל השלישייה עומדת לנטוש אותו לטובת קרקס מצליח יותר מגלה כנקמה לטינו על הרומן בין מייק ללולה. טינו מתחקה אחר לולה ורואה אותה הולכת למלון ונפגשת שם עם מייק, הוא משכנע אותה לחזור אליו, תוך שהוא חוזר באוזניה על דברים שמייק אמר עליה בעבר. לאחר כל המריבות בין טינו למייקל מגיע הקטע הדרמטי. טינו מחליט להופיע ומייקל מקדים את מחליפו ועולה מיד לעמדת הטרפז. ההופעה מתחילה למרות כעסו של מנהל הקרקס המורה להסיר את רשת הביטחון. בתזמון מושלם מצליח טינו לבצע את הסלטה המשולשת לקול תשואות הקהל. הסרט מסתיים כאשר טינו הופך לכוכב באופן מיידי ומרואיין על ידי העיתונאים הנמצאים בקהל, בינתיים עוזבים מייק ולולה את הקרקס כל אחד ונפגשים ברחוב, שם הם מתחבקים וממשיכים ללכת. מדיה וקבצים בנושא טרפז בוויקישיתוף "טרפז", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טרפז", באתר AllMovie (באנגלית) "טרפז", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט טרפז, באתר יוטיוב טרפז (1956), באתר TCM
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)

בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-31 באוקטובר 2016, כסינגל השלישי מתוך האלבום. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של רשת ג', אך נחסם מלהגיע לצמרת על ידי "למה לי", של שרית חדד. השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ואוריאל וינברג והופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה. השיר הוא בלדת פופ, המדברת על בדידותה של דיקלה, ועל הכמיהה שלה להשגת אהבה. עם השיר הופיעה ספיר סבן במסגרת תוכנית הטלוויזיה דה וויס ישראל. הווידאו קליפ צולם בבית המידות שבתל אביב. הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות את דיקלה יושבת מול שידת איפור, כשהיא לבושה בשמלה אדומה, ומוצרי איפור ניצבים לפניה. בסמוך לכך, היא מביטה אל המראה הנמצאת מולה, וחולמת על עצמה כשהיא לבושה בשמלת כלה. לאחר מכן, ניתן לראותה עומדת על במה באמצע חדר חשוך, המוקף נרות המאירים אותו. בסוף הקליפ, מתגלה כי את כל זה חלמה דיקלה מול אותה המראה שבה הביטה בהתחלה. סרטון השיר "בדידותי הנהדרת" באתר יוטיוב דיקלה שרה "בדידותי הנהדרת". צפו, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2016 דיקלה – בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי) | | Helicon Music, באתר Helicon Music 10.11.2016 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il מילים לשיר בדידותי הנהדרת - דיקלה, באתר שירונט Helicon Music - הליקון (2016-10-31), דיקלה - בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי), נבדק ב-2018-04-27 מילים לשיר בדידותי הנהדרת - דיקלה, באתר שירונט all blogs v2 (2017-03-04), ספיר סבן בדידותי - הנהדרת (מישהו אוהב אותי) של דיקלה, נבדק ב-2018-04-27 גלריה לאמנות בית המידות, תל אביב,, 12345, באתר www.habama.co.il
דקוטה מאייר

דקוטה לואיס מאייר (באנגלית: Dakota Louis Meyer‏; 26 ביוני 1988) הוא נחת אמריקאי שעוטר במדליית הכבוד על גבורתו במלחמת אפגניסטן. מאייר נולד וגדל בעיירה קולומביה, קנטקי. לאחר סיום לימודיו בתיכון התגייס בשנת 2006 ל חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם חי"ר ובהמשך הכשרה כצלף. בשנת 2007 הוצב בגדוד ה-3 שברגימנט הנחתים ה-3 ולחם בעיראק. בהמשך הוצב באפגניסטן. ב-8 בספטמבר 2009 היה מאייר חלק מכוח יועצים אמריקנים שסופח לכוחות ביטחון אפגנים אשר פעל בעמק גנג'גאל הסמוך לגבול פקיסטן. הכוח המשולב נפל למארב ונאלץ ללחום בתנאי נחיתות קשים כנגד כמאה פעילי טליבאן, כאשר חלק ניכר מאנשי הכוח נפצעו. לאחר הקרב הוחלט בשנת 2011 להעניק למאייר, בשל הגבורה שהפגין בשדה הקרב, את מדליית הכבוד. הטקס התקיים ב-15 בספטמבר 2011, והעיטור ניתן מידי נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה. מאייר ביקש שבאותה שעה יתקיימו בו-זמנית תפילות הנצחה במקומות נוספים כדי לכבד את זכרם של עמיתיו שמתו או נפצעו אנושות במהלך המארב וניסיונות החילוץ שלו. בשנת 2011 פרסם תאגיד העיתונות מקלאצ'י תחקיר על הקרב והנסיבות שהביאו להענקת העיטור. מההצהרות בשבועה של מאייר ואחרים שהשתתפו בקרב עולה שרוב מעשי הגבורה שמתוארים בסיפור המעשה כלל לא אירעו. התחקיר מוסיף וקובע כי המדליה של מאייר אושרה בעקבות לחץ שהופעל על הפנטגון להעניק יותר מדליות כבוד בגלל המעט יחסית שהוענקו במלחמות באפגניסטן ובעיראק. יחד עם זאת, המאמר הדגיש כי מאייר "לכל הדעות ראוי לעיטור". בתגובה לממצאים של מקלאצ'י, טען הצבא שהוא עומד מאחורי המלצות הליך הבדיקה הפורמלי שמצאו את מאייר ראוי לעיטור. מאייר פרש מן השירות בשנת 2010. לאחר שחרורו ניסה להתאבד ואובחן כסובל מתסמונת פוסט טראומה. כשנשאל על חייו אחרי המלחמה הוא אמר: "מה שיש לרוב הבחורים זה אשמה, תסכול... חבר'ה שאיבדת, אחים ואחיות נפלו שם לידך, אבל אתה חזרת הביתה... אמרתי לעצמי, אם אתה באמת רוצה ללכת בדרך הזאת, קח את האקדח, תכניס בו כדור ותעשה את זה, אם זה כל כך גרוע. אם זה לא... לעולם אל תסתכל אחורה. תעשה את מה שצריך לעשות כדי להשאיר שריטה". מאייר היה נשוי לבריסטול פיילין, בתה של שרה פיילין. הם התגרשו לאחר שהיו נשואים במשך כשנתיים. החל משנת 2015, מאייר יושב במועצה המייעצת של VETPAW, ארגון של יוצאי צבא ארצות הברית המוקדש להגנה על חיות הבר באפריקה. הוא פעיל גם בארגון Hiring Our Heroes, שפועל לחבר בין פורשי צבא לעסקים על מנת ליצור הזדמנויות תעסקתיות לפורשים. איירה הייז מדיה וקבצים בנושא דקוטה מאייר בוויקישיתוף דקוטה מאייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאיר נתיב, ‏בדם, באש ובתופת: החיילים הכי אמיצים בעולם, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2012. אביתר בן-צדף, מה קרה בשש השעות של הקרב בעמק גנג'גאל?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 בספטמבר 2011. Jonathan S. Landay, Marines promoted inflated story for Medal of Honor recipient, ‏15/12/2011 Radar Staff, Bristol Palin's Ex Confirms Divorce Finalized: Couple Sharing 50/50 Custody Of Kids, RadarOnline, ‏2018-08-02 (באנגלית אמריקאית) Vetpaw | Our Team, web.archive.org, ‏2015-09-10
קדג'רדי

קדג'רדי (בתעתיק לאנגלית: Qedjerdi) היה ראש קבוצה כנענית שנקראה "איסר" שחיה בגליל המערבי בימיו של רעמסס השני במהלך המאה ה-13 לפנה"ס. הוא מוזכר בפפירוס אנאסטאזי א שבו המחבר לועג לו על שנאלץ לטפס על עץ בושם (אנ') מפני צבוע. במחקר הארכאולוגי-היסטורי הוצע לזהות את הקבוצה שלו עם שבט אשר בשלב הפרוטו-ישראלי, דהיינו בשלב ההתגבשות לשבטי ישראל. רעמסס השני גם חתם על או יזם חוזה הסגרת מורדים מכנען עם קדג'רדי במידה ויעברו בטריטוריה שלו. Papyrus Anastasi I: A Satirical Letter The Asiatic Campaigning of Ramses II Ramses II: The reconquest of Canaan ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוא כותב לי מאמי

"הוא כותב לי מאמי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, סיפור אופטימי (2016). הוא יצא לאור ב-29 במאי 2016, כסינגל המוביל מתוך האלבום, בהוצאת חברת התקליטים הליקון. את השיר כתבה, הלחינה והפיקה דיקלה ביחד עם יפתח שחף, רוני בראון וגיל פלדמן. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט, השמיני במצעד ה-TV של מדיה פורסט, והראשון במצעד של רשת ג'. השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה, יפתח שחף ורוני בראון והופק על ידי יפתח שחף, רוני בראון, דיקלה וגיל פלדמן. בדומה לשיר "בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)", גם השיר הזה הוא מעין בלדת פופ, המתארת סיפור אהבה. עם השיר הופיעה דיקלה במופע השקת האלבום סיפור אופטימי, אשר התקיים ב-2 בדצמבר 2016. הווידאו קליפ מתחיל בצילום שער של בית, ובהמשך ניתן לראות את דיקלה מתחילה לשיר כשהיא מביטה מהחלון ושוכבת על המיטה. היא מתייפחת מצד לצד, בעוד שאפשר לראות את מושא אהבתה יושב על יד החלון. לאחר מכן, היא יושבת לבדה בפינת איפור. רגעים ספורים אחרי זה, מושא אהבתה שב ומנסה להחזיר אותה בחזרה אליו; ככל הנראה לאחר ויכוח. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה יושבת, שוכבת על מיטתה ומתאפרת. במהלכו נוצר מתח מסוים, כשדיקלה מאיימת לעזוב את הבית, עד שזה קורה באחד הקטעים – אולם היא חוזרת. לבסוף, ברגע השיא של הקליפ, ניתן לראותה ביחד עם מושא אהבתה, כשהם יושבים סביב שולחן ועליו פמוט עם מספר נרות; היא קמה במפתיע בכעס מהכיסא לעבר המראה. בהמשך, היא יושבת לשוחח עימו אך מטיחה את כיסא ובורחת מהבית. בסצנות האחרונות של הקליפ, ניתן לראות את דיקלה כשהיא מחזיקה את נעלי העקב השחורות שלה, בעוד היא לובשת שמלה שחורה עם גלימה מבד שחור עשוי תחרה, כשהיא רצה אל הלא נודע. הקליפ צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות והוא אחד מהנצפים ביותר של הזמרת. סרטון השיר "הוא כותב לי מאמי" באתר יוטיוב הוא כותב לי מאמי, יוסי חרסונסקי ""הוא כותב לי מאמי" – דיקלה חוזרת עם סינגל חדש | | Helicon Music". Helicon Music. 2016-05-29. נבדק ב-2018-04-27. Media Forest, mediaforest.biz (ארכיון) Media Forest, mediaforest.biz (ארכיון) 9.6.2016 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il "הוא כותב לי מאמי - יוסמיוסיק". יוסמיוסיק. 2016-05-30. נבדק ב-2018-04-27. דודי פטימר (2016-12-01), דיקלה - הוא כותב לי מאמי - מופע השקת אלבום - 2.12.2016 - צילום: דודי פטימר, נבדק ב-2018-04-27
הנרי מיוסי

הנרי אנדרוס מיוסי (באנגלית: Henry Andrews Mucci ‏ 4 במרץ 1909 - 20 באפריל 1997) היה קולונל אמריקאי, שהתפרסם בתפקידו כמפקד גדוד הסיירים השישי במהלך הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן. מיוסי נולד וגדל בעיירה ברידג'פורט, קונטיקט, להורים שהיגרו מסיציליה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית וסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1936, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. בראשית 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוטל על מיוסי להסב את גדוד תותחני השדה ה-98 לכדי גדוד הסיירים השישי, גדוד קומנדו התואם ביכולותיו לגדודי הריינג'רס האמריקנים והקומנדו הבריטי בחזית אירופה. מיוסי הדיח חיילים רבים, ועיצב את הנותרים לגדוד עילית, המתמחה בפעולות סיור, לוחמת ג'ונגל, פשיטה ולוחמה אמפיבית. מיוסי פיקד על גדוד הסיירים השישי במערכה בפיליפינים, אולם בראשיתה לא נמצאה לגדודו תעסוקה מבצעית ניכרת. בהמשך המערכה, ב-30 בינואר 1945, פיקד מיוסי על כוח מן הגדוד בפשיטה לחילוצם של למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942. כוח הסיירים בפיקוד מיוסי חדר לשטח שהוחזק בידי היפנים מבלי שהתגלה, תקף את המחנה, הרג את חיל המצב היפני, וחילץ את 512 שבויים במסע רגלי לעבר שטח כוחות בעלות הברית. אבדות הסיירים היו שני הרוגים, הרופא וסייר שנהרג מירי דו צדדי, ו-23 פצועים לכוחות הגרילה הפליפינים שסייעו בבידוד הגזרה ובמניעת הגעת כוחות תגבור יפניים. במהלך הפשיטה נהרגו מעל חמש מאות חיילים יפנים. בשל הצלחת הפשיטה העניק הגנרל דאגלס מקארתור, מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, למיוסי את עיטור צלב השירות המצוין. באוקטובר 1944 הציל חייל מטביעה ועוטר על כך במדליית החייל. לאחר המלחמה השתחרר מן הצבא ופנה לעסקים. מדיה וקבצים בנושא הנרי מיוסי בוויקישיתוף הנרי מיוסי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ג'יימס אלטיירי, "ראשי-החנית", הוצאת מערכות, 1965, עמודים 316-317. טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמוד 57. המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמודים 27-30. ג'יימס אלטיירי, "ראשי-החנית", הוצאת מערכות, 1965, עמוד 317. ירון פלינט, התפתחות הכוחות המיוחדים במלחמת העולם השנייה, מערכות 408, אוגוסט 2006, עמ' 31. המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמוד 228. גל פרל פינקל וסא"ל ירון,מבצע "קרנף": מה כדאי לחטיבת הקומנדו ללמוד מרגימנט הריינג'רס של צבא היבשה האמריקני, מערכות 488, יולי 2020, עמוד 42. המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמוד 270. תיאור המקרה
סטיבן קווסט

סטיבן ל. קווסט (באנגלית: Steven L. Kwast) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, שירת כמפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית. קווסט סיים ב-1986 תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1988 סיים תואר במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. עבר קורס טיס בבסיס ויליאמס שבאריזונה והוכשר כטייס מטוסי F-15E סטרייק איגל בבסיס חיל האוויר לוק באריזונה. שירת בטייסת הקרב 336 בקרוליינה הצפונית. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר שירת בשנים 1997–1999 כעוזרו הצבאי של סגן נשיא ארצות הברית. לאחר מכן הוצב בטייסת הקרב 492 בבסיס חיל האוויר המלכותי לייקהית' שבאנגליה ושימש עוזר קצין מבצעים, קצין אג"ם ומפקד הטייסת. בספטמבר 2003 מונה למפקד להק המבצעים של כנף האימונים 47. בפברואר 2005 עבר לשרת במחלקת קצינים בכירים באגף כוח אדם של חיל האוויר. בספטמבר 2006 מונה למפקד כנף הקרב הרביעית בבסיס סימור ג'ונסון שבקרוליינה הצפונית. בספטמבר 2008 מונה לסגן ראש מחלקת דרישות בפיקוד הקרב של חיל האוויר. באפריל 2009 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 455 בבסיס באגראם שבאפגניסטן. במהלך תפקידו קודם לדרגת בריגדיר גנרל ביוני 2010 מונה לראש המחלקה לענייני אירופה, נאט"ו ורוסיה באגף התכנון והמדיניות של המטות המשולבים. במרץ 2012 מונה לראש מחלקת דרישות בפיקוד הקרב וקודם לדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 2013 מונה לראש צוות הערכה ובניית התוכנית הרב-שנתית של חיל האוויר. בנובמבר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לנשיא אוניברסיטת חיל האוויר של ארצות הברית. במהלך תפקידו הקים מכללה ללוחמה קיברנטית. בנובמבר 2017 מונה למפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2019. במהלך שירותו צבר למעלה מ-3,300 שעות טיסה, כולל למעלה מ-650 שעות טיסה מבצעיות. הוא עוטר בצלב התעופה המצוינת ו-11 פעמים במדליית האוויר. הטיס מטוסי T-6 טקסאן II‏, T-37 טוויט, T-38 טאלון ו-F-15E סטרייק איגל. קווסט בעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד, בוגר המכללה לפיקוד ומטה ומכללת המלחמה של חיל האוויר. בוגר תוכנית לימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת בוסטון, תוכנית בכירים ב-MIT ובאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. מדיה וקבצים בנושא סטיבן קווסט בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית General Officer Announcements, אתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית, 27 באפריל 2017
אילון שליו

אילון שליו (נולד ב-1951) הוא איש עסקים ועיתונאי ישראלי, לשעבר העורך הראשי של העיתון ידיעות אחרונות בשנים 1996–1999, והמנהל הכללי הראשון של חברת החדשות ומייסדה. שליו נולד בשנת 1951 ברמת גן ולמד בבית הספר היסודי חשמונאים שבעיר. בשנת 1969 הוא התגייס לשירות בגלי צה"ל ואחרי שחרורו מצה"ל ב-1973 נותר לעבוד בתחנה כאזרח עובד צה"ל. הוא היה כתב לענייני כלכלה, כתב מדיני וכתב בחצי האי סיני בגלי צה"ל, עד שבשנת 1974 מונה למנהל מחלקת החדשות. בתפקיד זה גיבש את מתכונת יומני החדשות של התחנה והיה בין הוגי רעיון של מבזקי החדשות והתוכנית "אוניברסיטה משודרת". ב-1977 יצא לשנת לימודים גבוהים בארצות הברית. ב-1978 שב לתחנה ומונה לסגן מפקד גלי צה"ל עד שעזב את התחנה ב-1982. ב-1983 מונה לעורך הראשי של רשת המקומונים "רחוב ראשי". רשת מקומונים זו לא האריכה ימים יותר משנה. לאחר סגירת רשת המקומונים, שליו הצטרף לצוות ההקמה של העיתון היומי "חדשות". בשנת 1985 עזב את העיתון "חדשות" והצטרף כעורך לרשת המקומונים של "ידיעות אחרונות". הוא שימש כעוזרו של דב יודקובסקי, העורך הראשי של "ידיעות אחרונות", עד לפרישתו של יודקובסקי בסוף שנת 1989. בראשית שנת 1987 הקים יחד עם גיסו, יורם אלרואי, את חברת הרפואה הפרטית שח"ל - שירות חולי לב, ארגון המעניק שירות רפואי לחולי מחלות לב. שליו כיהן כדירקטור בחברה, ובחברות נוספות ביניהן סלקום, אביב גלעדי הפקות, טלעד ואגיס. שליו נמנה בין מייסדי חברת החדשות והערוץ השני, והיה המנכ"ל הראשון של חברת החדשות של ערוץ 2 מאז הקמתה בשנת 1993 ועד 1995. שליו יזם את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחיית רפי רשף. ב-1995 פרש מחברת החדשות של ערוץ 2 וביוני 1996 מונה לעורך הראשי של ידיעות אחרונות. ב-1999 פוטר מתפקידו כעורך הראשי עקב חילוקי דעות עם ארנון מוזס, המוציא לאור והבעלים של העיתון. בשנת 2000 מונה על ידי נשיא השקעות דיסקונט, יורם טורבוביץ' לסגן נשיא האחראי על תחום התוכן בחברה. שליו עזב את תפקידו בחברה כשנה לאחר מכן, בסוף ספטמבר 2001. שליו היה מבין ממקימי חברת לוגיה, זרוע התוכן הסלולרי של סלקום. ריאיון עם אילון שליו, אבי וייס ושלום קיטל במסגרת 20 שנה להקמת ערוץ 2, כחלק מהתוכנית אנשים, באתר mako שליו, אילון, באתר העין השביעית, 25 באוקטובר 2007 לא נעים לראות עיתון נסגר, דן כספי (2013) באתר הארץ שלומי גולובינסקי, אילון שליו, לשעבר סגן נשיא דסק"ש, התמנה לדירקטור חיצוני באגיס, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2001 אנשים, עונה 3, פרק 125, וידאו - באתר mako יוסי עלמני, זעזועים בדסקש: שליו ואיינהורן עוזבים את החברה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2001
צבים כל הדרך למטה

"צבים כל הדרך למטה" הוא ביטוי המייצג פרדוקס לא פתיר. מקור הביטוי באנקדוטה המתייחסת למודל של כדור הארץ השטוח. חלק מהאנשים שהאמינו במודל הארץ השטוחה, חשבו שמה שמחזיק את הארץ מליפול, הוא צב העולם עליו הארץ הייתה מונחת (זאת לפי מיתוס הינדי עתיק). צב העולם, בתורו נתמך על ידי טור של צבים[דרוש מקור]. אמונה זו מזמנת את השאלה הבלתי נמנעת - על מה עומד הצב האחרון בטור? על כך ניתנה התשובה הפרדוקסלית "יש צבים כל הדרך למטה". אי לכך נטבע הביטוי בסלנג פופולרי כסמל לאבסורד. בפילוסופיה, הביטוי מבטא נסיגה אינסופית בקוסמולוגיה המוצגת על ידי פרדוקס "הזז ללא הזזה" (הזה שזז בלי שיזיזו אותו). ביטוי זה ממחיש את תפיסת האבנאסטה בפילוסופיה ההודית, ומתייחס לפגם הנסיגה האינסופי בכל ויכוח פילוסופי. בניגוד למרבית האמונה המערבית, זו לא אמונה מאוד פופולרית. למעשה זה עיקרון מקובל בפילוסופיה ההודית, המשמש בדרך כלל כדי לדחות טענות התומכות בקיום "אלוהים בורא עולם" או קיום "הזז ללא הזזה". הביטוי נפוץ, לפחות מאז תחילת המאה ה-20. מטאפורה דומה המתארת את הנסיגה האינסופית ומעגלי הסיבה ותוצאה לאותה הבעיה היא "פרדוקס הביצה והתרנגולת".  מודל הארץ ככדור
עונת 1960/1961 בפוטבול ליג

עונת 1960/1961 הייתה העונה ה-62 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-20 באוגוסט 1960 והסתיימה ב-21 באפריל 1961. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי. הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. אסטון וילה וקארדיף סיטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977. טוטנהאם הוטספר זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע האנגלי. פעם הקודמת זה התרחש בעונת 1896/1897 כאשר אסטון וילה זכתה בתוארים. בסוף העונה לליגת משנה ירדו ניוקאסל יונייטד ופרסטון נורת' אנד. במקומן לליגה הבכירה עלו איפסוויץ' טאון (בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון) ושפילד יונייטד. ג'ימי גריבס מצ'לסי כבש 41 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה. דני בלנשפלאואר מטוטנהאם הוטספר זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. זאת בפעם השנייה בקריירה. נתונים מפורטים מאתר rsssf
דרק רידל

דרק רידל (באנגלית: Derek Riddell; נולד ב-11 בינואר 1967) הוא שחקן טלוויזיה סקוטי. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד ד"ר ג'יימי פטרסון בסדרת הטלוויזיה "לא מלאכיות" של ערוץ 4. עוד כיכב בתפקידי אורח בסדרות "דוקטור הו", "בטי", "עדות אילמת" ו"דרך ווטרלו". רידל נולד בגלאזגו, בנם של המורה והשחקנית לשעבר הופ רוס ושל הכדורגלן איאן רידל ששיחק בסנט מירן ובברוויק ריינג'רס. הוא סיים תואר במנהל עסקים באוניברסיטת סטרת'קלייד. אחר כך למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון וסיים את הלימודים ב-1990. אחר שסיים את הלימודים בבית הספר למשחק לוהק רידל להפקה הסקוטית "Strathblair", וכיכב בסדרות טלוויזיה פופולריות אחדות כגון "טגארט", "חדר מיון" ו-"The Bill". הפריצה שלו הייתה כששיחק בסדרות זוכות השבחים של ערוץ 4 "מועדון הספר" ו"לא מלאכיות". בנוסף להופעותיו בטלוויזיה משחק רידל גם בהפקות תיאטרון. בת זוגו של רידל היא השחקנית פרנסס קריגן, והם הורים לתאומים. דרק רידל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דרק רידל, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Dad is in different league". Sunday Mail. 13 במרץ 2005. נבדק ב-18 באפריל 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Q & A: Derek Riddell". The Guardian. 18 במרץ 2006. {{cite news}}: (עזרה) Peter and Alice casting update – West End Theatre "Ugly Betty star Derek Riddell: Role in drama Five Days drew on my experience as new dad". Daily Record. 25 בפברואר 2010. {{cite news}}: (עזרה) "Shakespeare – Much Ado About Nothing – Derek Riddell as Don Reid". BBC. "Interview with Derek Riddell". BBC. 9 במרץ 2012. {{cite news}}: (עזרה) "Eve Myles to star in new BBC One drama series, Frankie". bbc.co.uk. BBC. 6 בספטמבר 2012. נבדק ב-22 בנובמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "BBC One's second series of The Village and life moves into the 1920s". Deborah Goodman Publicity. 28 במרץ 2014. אורכב מ-המקור ב-2017-03-14. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}: (עזרה)
עונת 1961/1962 בפוטבול ליג

עונת 1961/1962 הייתה העונה ה-63 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 1961 והסתיימה ב-30 באפריל 1962. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי. הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. איפסוויץ' טאון (בפעם הראשונה בתולדות המועדון המועדון) ושפילד יונייטד היו הקבוצות שעלו מליגת משנה. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977. איפסוויץ' טאון שזו הייתה העונה הראשונה שלה בליגה הבכירה זכתה באליפות. בסוף העונה לליגת משנה ירדו קארדיף סיטי וצ'לסי. במקומן לליגה הבכירה עלו ליברפול ולייטון אוריינט (בפעם הראשונה בתולדות המועדון). ריי קרופורד מאיפסוויץ' טאון ודרק קוואן מוסט ברומיץ' אלביון כבשו 33 שערים וזכו בתואר מלך השערים. ג'ימי אדמסון מברנלי זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית. נתונים מפורטים מאתר rsssf
שארה

שֶׁאֱרָה, היא דמות מקראית, בתו של אפרים בנו של יוסף. שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, בספר דברי הימים. מסופר עליה כי בנתה שלוש ערים, בית חורון תחתון, בית חורון עליון ואת אוזן שארה. המחבר המקראי מציין כי שארה היא צאצאית יחידה של אפרים, אשר ניצלה בעקבות כישלון שבט אפרים בניסיונם להיאחז באזור עמק איילון: וַיִּתְאַבֵּל אֶפְרַיִם אֲבִיהֶם יָמִים רַבִּים וַיָּבֹאוּ אֶחָיו לְנַחֲמוֹ. וַיָּבֹא אֶל אִשְׁתּוֹ וַתַּהַר וַתֵּלֶד בֵּן וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ בְּרִיעָה כִּי בְרָעָה הָיְתָה בְּבֵיתוֹ. וּבִתּוֹ שֶׁאֱרָה וַתִּבֶן אֶת בֵּית חוֹרוֹן הַתַּחְתּוֹן וְאֶת הָעֶלְיוֹן וְאֵת אֻזֵּן שֶׁאֱרָה — ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוקים כ"ב–כ"ד בתנ"ך מופיעים סיפורים רבים המייחסים בניית ערים לדמויות מקראיות אך אלו ברובם גברים. אף ייסוד עיר אינו מיוחס במקרא לאף אישה זולת שארה. יש הסוברים כי בסיפור זה, המופיע בספר דברי הימים, משובצת מסורת שנעלמה ביד עורך ובאה בסתירה לסיפור יציאת מצרים. הסיפור המופיע בדברי הימים מספר על רשימה גנאלוגית של אפרים וסותר אף את הסיפור בבראשית, על פיו נולד אפרים ליוסף במצרים, ולא התגורר בארץ כנען. ואילו על פי המסורת בדברי הימים, חי אפרים בארץ כנען, בניו נהרגים בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בונה שארה שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ. ביישוב בית חורון נקרא רחוב על שמה של שארה. ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ד. ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוק כ"ג יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, לא כך כתוב בתנ"ך, תל אביב, ידיעות אחרונות, 2004, עמ' 147. ספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים נ'–נ"ב. שרה יפת, אמונות ודעות בספר דברי הימים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1977, עמ' 320-319
פיאט 522

פיאט 522 (באיטלקית: Fiat 522) היא מכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1931–1934. בנוסף, יוצר הדגם גם בגרסאות טורפדו וקבריולה. סך הכול יוצרו 5,988 יחידות. דגם ספורט - 522S Sport דגם קצר - 522C דגם ארוך - 522L 2 דלתות סלון 4 דלתות סדאן 4 דלתות טורפדו 2 דלתות - קבריולה 4 דלתות - קבריולה פיאט 522 L טורפדו פיאט 522 S Sport-Sedan, 4 דלתות, שנת 1932 פיאט 522 C סדאן, שנת 1931 פיאט פיאט זירו פיאט 70 פיאט 2B פיאט 502 פיאט 505 פיאט 507 פיאט 512 פיאט 519 פיאט 521 פיאט 524 פיאט 525 פיאט 527 מדיה וקבצים בנושא פיאט 522 בוויקישיתוף פיאט 522 - פרסומת (5:52 דקות), יו-טיוב