laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנציקלופדיה לעולם הקלאסי

אנציקלופדיה לעולם הקלאסי (בגרמנית: Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft) היא אנציקלופדיה רחבת היקף המתמקדת בעת העתיקה, שיצאה לאור בגרמניה בשנים 1839‏-1980 ונכתבה בגרמנית. האנציקלופדיה ידועה גם בשם פָּאוּלי-ויסוֹבָה (Pauly–Wissowa), על שם מייסדיה, וכן בשם RE. הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא לאור על ידי אוגוסט פאולי, מורה בבית ספר תיכון, בשנת 1839. פאולי שיתף במיזם 17 כותבים נוספים, ונפטר כעבור שש שנים, מבלי שהשלים את המיזם. ארנסט כריסטיאן ולץ ווילהלם זיגמונד טאופל המשיכו במיזם, גייסו כותבים נוספים, והביאו את המיזם לידי גמר, בשישה כרכים, בשנת 1852. עבודה על מהדורה שנייה, בשנים 1864‏-1866, הולידה שני כרכים נוספים ולא הושלמה. בשנת 1890 החל גאורג ויסובה בהפקת מהדורה יומרנית יותר. הוא ציפה לסיים את המלאכה תוך 10 שנים. לאחר שהתברר שהוצאה של כרכי האנציקלופדיה כסדרם תארך זמן רב, הוחל במקביל, בשנת 1914, בפרסום כרכים החל מהאות R. הכרך האחרון של האנציקלופדיה הופיע רק בשנת 1978, וכרך המפתח הופיע בשנת 1980. האנציקלופדיה השתרעה על פני 66 כרכים, שלהם נוספו 15 כרכי מילואים ושני כרכי מפתח. ויסובה נפטר בשנת 1931, ואחריו המשיכו במיזם וילהלם קרול, קארל מיטלהאוס, קונרד ציגלר והנס גרטנר. האנציקלופדיה היא המקור המקיף ביותר ללימודי העת העתיקה. כ-1,100 מחברים השתתפו בכתיבתה - כל ערך נכתב על ידי מומחה בעל מוניטין בתחום הרלוונטי. רבות מהביוגרפיות על אישים ברפובליקה הרומית נכתבו בידי פרידריך מינצר. בערכים שיצאו לאור בשנים 1933–1945 יש כאלה שהושפעו מהאידאולוגיה הנאצית (למשל הערך על פייסיסטראטוס). עקב כך שהמיזם ארך שלושה דורות, הנחות היסוד של האנציקלופדיה השתנו במידה ניכרת במהלך השנים. המחיר והממדים של האנציקלופדיה הרתיעו קונים פוטנציאליים. בין השנים 1964‏-1975 יצאה לאור, על בסיס RE, גרסה מצומצמת בחמישה כרכים בשם Der Kleine Pauly (פאולי הקטנה). בסוף הכרך החמישי נכללים מילואים לחמשת הכרכים. מהדורה מעודכנת ב-15 כרכים וכרך מפתח, בשם Der Neue Pauly (פאולי החדשה), יצאה לאור בהדרגה בשנים 1996‏-2003. במהדורה זו ניתן דגש רב יותר לשלהי העת העתיקה. משנת 2004 יוצאים לאור כרכי מילואים (מתוכננים שבעה כאלה). מהדורה אנגלית בשם Brill’s New Pauly: Encyclopaedia of the Ancient World יצאה לאור בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא אנציקלופדיה לעולם הקלאסי בוויקישיתוף סריקה של הכרכים הראשונים באנציקלופדיה, בוויקיטקסט הגרמני
קישון

האם התכוונתם ל... נחל קישון – נחל באזור חיפה נמל הקישון – נמל הנמצא בשפך נחל הקישון מחלף קישון – מחלף ראשי באזור הצ'ק פוסט במזרח חיפה. קרוי על שם הנחל מועצה אזורית קישון – מועצה אזורית לשעבר, שאוחדה בשנת 1980 עם מועצה אזורית יזרעאל למועצה אזורית עמק יזרעאל אישים אפרים קישון – סופר וסאטיריקן ישראלי קישון (אסטרואיד) (21010 Kishon) – אסטרואיד מספר 21010 על שמו של אפרים קישון רפי קישון – סופר, פעיל פוליטי ואיש תקשורת ישראלי. בנו הבכור של אפרים קישון יחזקאל קישון – קרדיולוג, פרופסור לקרדיולוגיה, מייסד ומנהלו הראשון של המכון הקרדיולוגי בבית החולים וולפסון
PBL

האם התכוונתם ל... למידה מבוססת בעיות (Problem Based Learning) למידה מבוססת פרויקטים (Project Based Learning) Performance Based Logistics – בלוגיסטיקה, מתן שירות אחזקה ופתרון תקלות על בסיס חוזה גלובלי Power Build Limited חברת בניה הודית Premier Basketball League – ליגת כדורסל מקצוענית בארצות הברית
הארי מאתיוס

הארי מאתיוס (Harry Mathews;‏ 14 בפברואר 1930 - 25 בינואר 2017) היה סופר, משורר ומסאי אמריקאי שהשתייך לחבורת הסופרים הצרפתית "אוליפו" (Oulipo;‏ Ouvroir de littérature potentielle). מאתיוס נולד בניו יורק והתחנך באוניברסיטת פרינסטון, שאותה עזב בשנתו השנייה על מנת לשרת בחיל הים האמריקאי. במהלך שירותו התחתן עם ניקי דה סן פאל, אמנית צרפתייה וחברת ילדות. כשסיים את שירותו הוא עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם סיים תואר ראשון במוזיקה. הוא עבר עם משפחתו לאירופה והתגרש מאשתו, שממנה נולדו לו שני ילדים. מאתיוס הוא האמריקאי השני בלבד שנבחר לחברות בקבוצה הספרותית הצרפתית אוליפו ("סדנה לספרות פוטנציאלית") אשר כללה את חברו הטוב ז'ורז' פרק. בשנותיו האחרונות היה מתיוס נשוי בשנית וחילק את זמנו בין פריז, ניו יורק וקי וסט, שם גם נפטר בינואר 2017. מאתיוס כתב שישה רומנים, כמו גם סיפורים קצרים, שירה ומאמרים ספרותיים. ספרו הידוע ביותר, "טלות'" (Tlooth), מתחיל בהמלטות מכלא סיבירי וממשיך דרך מבחר מחוזות סוריאליסטים ומפגשים עם טיפוסים מוזרים ברחבי רוסיה ואירופה, כאשר כמעט עד סופו של הספר הקורא איננו יודע אם הדמויות הראשיות הן גברים או נשים (מאתיוס נתן לדמויות שמות נייטרלים מבחינה מגדרית והקפיד שלא להשתמש במונחים שיחשפו את זהות הדמויות, דבר האפשרי באנגלית אך לא בעברית). ספר ידוע נוסף של מאתיוס, שאף תורגם לעברית, הוא "חיי בסי-איי-אי", רומן בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים המבוסס על השמועה שנפוצה בקרב חבריו הפריזאים של מאתיוס שהוא למעשה מרגל לטובת הסי-איי-אי. בין כתביו הקצרים נכלל הספר "הנאות ייחודיות" ("Singular Pleasures") המורכב משישים ואחת וִינְיֶטות העוסקות כולן באוננות. The Conversions (רומן) - Dalkey Archive Press, 1997 The Journalist (רומן) - Dalkey Archive Press, 1997 Tlooth (רומן) - Dalkey Archive Press, 1998 Cigarettes (רומן) - Dalkey Archive Press, 1998 The Sinking of the Odradek Stadium (רומן) - Dalkey Archive Press, 1999 Singular Pleasures (אוסף וִינְיֶטות) - Dalkey Archive Press, 1999 The Human Country (סיפורים קצרים) - Dalkey Archive Press, 2002 My Life in CIA (רומן אוטוביוגרפי) - Dalkey Archive Press, 2005 הארי מאת’יוס, חיי בסי-איי-אי: כרוניקה של שנת 1973 (מאנגלית: מתן קמינר), תל אביב: בבל, 2008. הארי מאת’יוס, סיגריות, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2010. מדיה וקבצים בנושא הארי מאתיוס בוויקישיתוף הארי מתיוס, פותחים ספר: סיגריות, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2009 הארי מאתיוס, חמש וִינְיֶטות מתוך “הנאות ייחודיות”(הקישור אינו פעיל), תרגום: שי אזולאי, 21 בנובמבר 2010, "המתרגם" "אמא יקרה" - סיפור קצר מאת הארי מאתיוס; תרגום: שי אזולאי. ראובן מירן, "חיי בסי-איי-אי" - הארי מאתיוס (ביקורת), באתר הארץ, 23 בדצמבר 2008 רות אלמוג, עובדות הן שקרים, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2010 יותם שווימר, לעשן בקצב הג'אז, באתר ynet, 14 באוקטובר 2010 נעמה צאל, "סיגריות" מאת הרי מתיוס - שמרי נפשך מן המשמר, באתר הארץ, 15 ביוני 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו ברוך פינקל

הרב אליהו ברוך פינקל (י"ב בטבת ה'תש"ח, 25 בדצמבר 1947 – כ"ד באדר ב' ה'תשס"ח, 31 במרץ 2008) היה מראשי ישיבת מיר בירושלים. נולד בירושלים לרב משה פינקל, בנו של ראש ישיבת מיר הרב אליעזר יהודה פינקל ונכדו של הרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה"), ולנחמה איידל, בתו של הרב מרדכי דוד לוין, מחבר סדרת הספרים "דרכי דוד", אשר שימש כראש ישיבת עץ חיים בירושלים. אליהו ברוך נקרא על שם סבו הרב אליהו ברוך קמאי. בצעירותו גדל אצל סביו. למד בתלמוד תורה "יבנה" בירושלים, ובהיותו בן עשר עבר ללמוד בישיבת תפארת צבי שנקראה על שם אב סבו, ה"סבא" מסלבודקה. כשסיים את לימודיו שם, כחצי שנה לאחר הגיעו לגיל מצוות, עבר על פי המלצת סבו ללמוד בישיבת מיר. סבו, ראש ישיבת מיר, "שידך" לו כחברותא את הרב חיים קמיל, והוא ראה בו את אחד מרבותיו. במהלך לימודיו בישיבת מיר התקרב לדודו ראש הישיבה, רבי חיים שמואלביץ, ובמיוחד לחתנו הרב נחום פרצוביץ, איתו למד שיעור בקביעות ובו ראה כל ימיו את רבו המובהק. ראשי הישיבה הועידוהו למסירת שיעורים בישיבה. מסופר שרבו הרב חיים שמואלביץ אמר לו בצעירותו שעליו חלה חובה מיוחדת להעמיק בחומר הנלמד, משום שאצלו זה לצורך הרבים, שיזדקקו לו כמוסר שיעורים. הרב נחום פרצוביץ למד עמו בחברותא את כל חלקי הש"ס, כולל מסכתות שלא נלמדו במסגרת הישיבה. בקיץ ה'תשכ"ז עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. גם שם קבע שיעור קבוע עם אחד הר"מים, הרב מרדכי שלמה ברמן. כאשר חותנו של הרב ברמן, הרב יעקב ישראל קניבסקי, היה מגיע לבית הרב ברמן, היה משוחח עם אליהו ברוך בסוגיות הנלמדות באותה עת והביע את התפעלותו ממנו. ראש ישיבת פוניבז', הרב שמואל רוזובסקי, היה מכנהו 'אליהו ברוך בתראי' - על משקל אליהו ברוך קמאי. כמו כן היה מקורב לראש הישיבה הרב ברוך דב פוברסקי. לאחר מכן חזר ללמוד בישיבת מיר, עד לנישואיו בשנת ה'תשל"ג, לבתו של הרב שלמה גלמן מארצות הברית (חתנו של האדמו"ר מסטרטין רבי משולם פייביש לנגנר). בעת מחלתו של רבו הרב פרצוביץ החל הרב אליהו ברוך פינקל ממלא את מקומו במסירת שיעורים לתלמידים שרצו להמשיך ללמוד בדרך הלימוד של רבי נחום. לאחר פטירת רבו התמנה לאחד מראשי הישיבה בישיבת מיר והמשיך במסירת שיעורים. נפטר ב-31 במרץ 2008. ההלוויה יצאה מישיבת מיר, והוא נקבר בהר המנוחות. רבי אליהו ברוך הותיר אחריו כתבי יד רבים וכן אלפי שיעורים מוקלטים. עד כה יצאו: שיעורי רבי אליהו ברוך על הש"ס, מסכת קידושין - ה'תש"ע, מסכת בבא בתרא - ה'תשע"ב, מסכת יבמות ב' כרכים - ה'תשע"ו, מסכת גיטין - ה'תשע"ז, מסכת סוכה - ה'תשע״ט, מסכת מכות - ה'תש״פ, מסכת בבא קמא חלק א׳ - ה'תשפ״א. משלחן רבי אליהו ברוך, על התורה, ב' חלקים (כולל קונטרס השידוכים מפרשת חיי שרה) משלחן רבי אליהו ברוך, על המועדים, ב' חלקים ה'תשע"ח אפיריון שלמה, חוברת בהלכות חופה וקידושין פותח שער, ביאורים בהלכות תשובה לרמב"ם ברכת הפסח, בענייני חג הפסח ברכת אליהו, בעניינים שונים ידי משה, לזכר אביו, עם חידושים מתלמידי הישיבה יציאות השבת, בענייני מסכת שבת הרב ב. הלחמי, הגאון רבי אליהו ברוך פינקל זצוק"ל, באתר שטייגען שיעוריו באתר קול הלשון אליהו ברוך בן משה פינקל (1947-2008), דף שער בספרייה הלאומית "קמאי" בארמית פירושו ראשון, ו"בתראי" הוא אחרון.
ג'וזף בוידן

ג'וזף בוידן (באנגלית: Joseph Boyden; נולד ב-31 באוקטובר 1966) הוא סופר קנדי. בוידן גדל באזור טורונטו שבפרובינציית אונטריו, למד בבית ספר תיכון ישועי, ולאחר מכן למד כתיבה יוצרת באוניברסיטת יורק. כיום הוא מלמד באוניברסיטת ניו-אורלינס, ומחלק את זמנו בין ניו-אורלינס לבין טורונטו. ספריו של בוידן מאופינים בכתיבה על חייהם של בני האומות הראשונות: מורשתם, מסורתם, וכן ההתנגשות התרבותית והפיזית בינם לבין הממשל הקנדי והקנדים הלבנים. ברומן "Three Days Road" הוא מספר את סיפורים של שני בני שבט הקרי (Cree) שהצטרפו לכוחות הקנדיים במלחמת העולם הראשונה. הסיפור שואב השראה מסיפורו האמיתי של פרנסיס פגמגבו (Francis Pegahmagabow), בן שבט האוג'יבווי (Ojibwe) ששירת במלחמה זו כצלף ואף זכה לעיטורים רבים. הרומן השני שלו, "Through Black Spruce", מגולל את סיפור בנו של אחד החיילים מהרומן הראשון, והוא מתרחש בזמננו. בוידן גם פרסם קובץ סיפורים בשם "Born With a Tooth". ספרו "וונג'ק" מספר על ילד אחד מתוך 150,000 ילדים ילידיים שנחטפו על ידי הממשלה והועברו לפנימיות נוצריות מרוחקות, דבר שהביא למותם של רבים. וונג'ק, תרגמה רוית ליכטנברג יקותיאל, הוצאת האם הגדולה 2021 מבעד לעצי האשוחית, תרגמה אורטל אריכה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2011 מדיה וקבצים בנושא ג'וזף בוידן בוויקישיתוף ג'וזף בוידן, ברשת החברתית Goodreads כתבה על בוידן במגזין קנדי בוידן מקריא מספרו "Three Days Road" ג'וזף בוידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עופרה עופר אורן, "וונג'ק": איזה עוול הוליד את היופי הזה, בבלוג "סופרת ספרים", 3 באוקטובר 2021 רונן טל, "אף מו"ל לא מוכן להוציא את הספרים שלי. הם פוחדים מהתגובות בטוויטר", באתר הארץ, 13 בנובמבר 2021 דפנה לוי, שיחה אישית עם רוית ליכטנברג יקותיאל על התרגום לעברית של ״וונג׳ק״, בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״, 30 ביוני 2022 רונן טל, "אף מו"ל לא מוכן להוציא את הספרים שלי. הם פוחדים מהתגובות בטוויטר", באתר הארץ, 13 בנובמבר 2021 דף הספר בקטלוג הספרייה הלאומית
הספסל האחורי

"הספסל האחורי" הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית בערוץ 2, אשר שודרה על ידי זכיינית השידור רשת. הפורמט כלל שבעה משתתפים, כל אחד מצחיק בתחומו. בסוף כל פינה יכול היה הקהל בתוכנית להצביע למתמודד או לקבוצה המצחיקה ביותר, לדעתם. את התוכנית הנחתה מיה דגן, שכבר השתתפה בתוכנית סאטירה דומה, במועדון לילה. "בכפיים" - פינה אשר המשתתפים בה מציגים אירוע שקרה השבוע וראוי לכפיים. "האינטרקום" - פינה אשר המשתתפים בה "מצלצלים באינטרקום" של אישיות מסוימת, ומתחייסים למקרה שאפיין אותה השבוע. מושיק גלאמין רון קופמן מיה דגן יוסף סוויד הדר לוי נדב אבקסיס גיל קופטש "הספסל האחורי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הספסל האחורי באתר הזכיינית "רשת". ישראל פישר, ספסל רעוע: "הספסל האחורי" לא מצחיקה,nrg
לאנס

לַאנְס (בצרפתית: Lens) היא קומונה במחוז פה-דה-קאלה שבצפון צרפת. ב-2020 התגוררו בה 32,458 תושבים. באזור התעשייתי של לאנס, הכולל את הפרברים ואת העיר דואה, מתגוררים למעלה מחצי מיליון תושבים. לאנס ממוקמת במישור ארטואה על גדות תעלת דל, כ-200 ק"מ צפונית לפריז, בין ליל מצפון ואראס מדרום. היא נמצאת על ציר כבישים מהירים: פריז - ליל וקאלה - ריימס. קו הרכבת TGV מחבר אותה עם פריז (שעה ועשר דקות). בסביבותיה נמצאים מרבצי פחם שהפכו אותה לעיר תעשייתית. עקב גילוי מרבצי פחם בסביבותיה, לאנס הפכה מעיירה בת 2,436 תושבים ב-1803 לעיר בת 31,812 תושבים ב-1914. במלחמת העולם הראשונה הייתה העיר בקו החזית, ויותר ממחצית התושבים נמלטו ממנה. אחרי המלחמה חלה בעיר התפתחות כלכלית מואצת שבעקבותיה גדל מספר התושבים פי שלושה: (מ- 14,259 ב- 1921 ל-42,733 ב- 1962). אולם, מאז 1962 אוכלוסיית העיר נמצאה במגמת ירידה ועד 2006 העיר איבדה כשישית מתושביה. ייסודה של העיר לוטה בערפל, אך מטבעות מתקופת השושלת המרובינגית שנמצאו בסביבותיה מעידים על כך שהיה במקום יישוב רומאי בשם לנה קאס (כנראה קאסטרום - מילה המציינת מחנה צבא או בניין מבוצר), וכנראה מכאן השם לאנס. ב-1526 עברה העיר לידיו של מלך ספרד, בהיותה חלק של ארצות השפלה הדרומיות. ב- 20 באוגוסט 1648 התחולל במקום קרב לאנס שבו לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ניצח את צבא ספרד - מה שסימן את המשך שקיעתה הצבאית של ספרד באירופה. בעקבות ניצחון זה וניצחונותיו של המרשל טורן, הקרדינל מאזארן חתם על הסכמי שלום וסטפאליה שבהם זכתה צרפת למעמד של מעצמה מדרג ראשון באירופה. במלחמת העולם הראשונה העיר סבלה קשות. היא הייתה בידי הגרמנים מ-1914 עד 1918 ושימשה כמרכז אספקה חשוב של הצבא הגרמני. לא רחוק מהעיר נערך קרב רכס וימי. במהלך המלחמה הומטרו עליה פגזים רבים שבחלקם הגדול לא התפוצצו - מה שהיווה סכנה בתקופת השיקום שלאחר המלחמה. לפני שנסוגו, הגרמנים שרפו והחריבו את כל מכרות הפחם שנמצאו בסביבות העיר. השתוללה בעיר גם מגפת השפעת הספרדית שגבתה מחיר יקר בחיי אדם. העיר סבלה גם במלחמת העולם השנייה אם כי במידה פחותה. ב-1849 התגלו מרבצי פחם בעומק של 150 מטר ביער שבסביבות העיר. ב-1853 הוקמה חברת לאנס שקיבלה זכות בלעדית לניצולם, ולאנס החלה להיות מרכז תעשייתי חשוב שהתבסס על מכרות פחם ועל שאיבת נפט. אולם, במלחמת העולם הראשונה כלכלת העיר נפגעה קשות כאשר הגרמנים החריבו את כל מכרות הפחם לפני שנסוגו. פגזים שלא התפוצצו נשארו בשטח והקשו על תהליך השיקום שלאחר המלחמה. כלכלת העיר סבלה גם במלחמת העולם השנייה, אם כי במידה פחותה. ניצול מכרות הפחם נפסק לחלוטין ב-1990, ומאז עברה העיר תהליך של גיוון הפעילות התעשייתית. כיום קיימות בעיר תעשיות טקסטיל ומטלורגיה (בעיקר ייצור דוודים וחוטי מתכת), ייצור מכוניות ועיבוד מזון. שלוחה של אוניברסיטת ארטואה (שנוסדה ב-1992 ושמרכזה בעיר אראס) נמצאת בלאנס. קבוצת הכדורגל של העיר, "רסינג דה לאנס", זכתה באליפות צרפת ב-1998. אצטדיון פליקס בולאר, שאירח אחדים ממשחקי גביע העולם בכדורגל באותה שנה, נמצא בלב העיר. מדיה וקבצים בנושא לאנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאנס (בצרפתית) לנס (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית לאנס, ברשת החברתית פייסבוק לאנס, ברשת החברתית אינסטגרם לאנס, סרטונים בערוץ היוטיוב Lens sur le site de l'Insee Insee, Population légale 2006
תוכנית נחשון

תוכנית נחשון היא תוכנית לפיתוח נוער מוכשר וערכי ליצירת עתודת מנהיגות מדעית למדינת ישראל. התוכנית היא מיזם משותף של במשרד הביטחון (מפא"ת) ואוניברסיטת הטכניון ופועלת בשיתוף משרד החינוך (האגף למחוננים ומצטיינים). התוכנית יונקת את תפיסת החינוך וההכשרה שלה מתוכנית העילית הצבאית–אקדמית תלפיות ומתבצעת במסגרת כיתות ייעודיות – כיתות נחשון – בבתי ספר תיכון וחטיבות הביניים בישראל. תוכנית נחשון מבוססת על פיתוח מקביל ומאוזן של שלושה בסיסי כוח: השכלתי – אישיותי – ערכי תוך למידה עצמית ופעילה של התלמידים בהובלת מחנך-מנהיג. התוכנית החלה את דרכה בשלושה בתי ספר תיכוניים בשנת הלימודים תשס"ט. בהמשך החלה לפעול התוכנית גם בחטיבות הביניים (מסד נחשון). בשנת הלימודים תשפ"ד פועלת התוכנית ב-189 כיתות ב-54 בתי ספר. עיצוב מסגרת הלימודים וההווי בכיתות נחשון כולל מספר עקרונות: מחנך-מנהיג הכיתה, הוא דמות חינוכית מובילה ומודל לחיקוי עבור תלמידיו. תפקידו של המחנך להוביל את תוכנית החינוך עבור הכיתה כולה, ולבנות תוכנית פיתוח אישית לכל תלמיד בכיתה. כיתת אם אחודה ויום נחשון ייעודי בשבוע בו מתקיימת הפעילות הייחודית של נחשון. לרוב התלמידים יעבדו בצוותים והתוכנית החינוכית תשלב מספר רב של ימי שיא מחוץ לבית הספר למפגש עם העולם ש"אחרי בית הספר". מתן אוטונמיה מקסימלית לתלמידים כמפתח לפיתוח מנהיגות. אתר האינטרנט הרשמי של תוכנית נחשון תוכנית נחשון, ברשת החברתית פייסבוק מידע על התוכנית, באתר משרד החינוך סיון טולדו, תלמידים לתלפיות, באתר ynet, 17 בדצמבר 2010
נופש

נופש הוא שם כולל לבילוי זמן מתוך תחושת הנאה, אשר מטרתו השגת רגיעה של הגוף והנפש. בעוד שהמונח "פנאי" מתאר בדרך כלל מצב של זמן חופשי מעבודה ומילוי מטלות והתחיבויות, ומתבטא בבילוי בעל אופי סביל כגון שינה, הרי שהמונח נופש מדגיש את האופי פעיל של הבילוי. העלייה ברמת החיים במדינות המפותחות, ביחד עם סגנון העבודה התובעני ועתיר הלחצים הנפשיים, הביאה לגידול בביקוש לנופש ופעילות אקטיבית של בילוי זמן. מחקרים מאשרים את המסקנה כי הנופש תורם לאיכות החיים והרגשה של שביעות רצון, ואלה בשילוב ירידת רמת המתח הנפשי הנלוית אליהם תורמת ישירות גם לשיפור הבריאות הגופנית. התברר עוד כי העוסקים בפעילות נופש אקטיבית הקטינו את הוצאות הבריאות שלהם. החשיבות של הניתוק מלחצי היום יום כמכשיר לשיפור המצב הנפשי והגופני מוכר עוד מתרבויות עתיקות ובראשן היהדות אשר קיבעה את יום השבת כיום מנוחה מחייב. יצירת תנאים לנופש יכולה להיות על בסיס וולונטרי-ציבורי או על בסיס פרטי למטרות יצירת רווח. רשויות מקומיות מפתחות פארקים ציבורים ומתקנים פתוחים לנופש פעיל. במרכזי תרבות מקומיים מתקיימים חוגי העשרה ויצירה כולל חוגים ופעילויות למבוגרים בתחומי הספורט, מוזיקה, מלאכת-יד וכדומה. חברות פרטיות מארגנות גם הן בילויי נופש שונים החל מטיולים אתגריים ופעילויות ספורט ייחודיות וכלה בנופש מתון ורגוע יותר, הכל לפי טעמו ובחירתו של הפרט. ההתפתחות של נושא הנופש וההבנה של החשיבות הנלוית אליו הביאה גם להתפתחות של אנשי מקצוע המתמחים בתחום. הכשרתם כוללת הן את ההיבט הציבורי של בניית אתרי הנופש אופיים ותקציביהם, והן בהיבט האישי של התאמת האופי והאינטנסיביות של הנופש לאדם הספציפי העומד מולם. אזור נופש לאומי אטרקציה תיירותית איזון עבודה-חיים בידור חופשה כיף משחקייה שעשוע שעשוע ילדים תחביב מדיה וקבצים בנושא נופש בוויקישיתוף נופש, דף שער בספרייה הלאומית
קיט

האם התכוונתם ל... קַיִט (נופש, פנאי) נופש – בילוי זמן מתוך תחושת הנאה, אשר מטרתו השגת רגיעה עיר קַיִט – עיר מתמחה שעיקר פרנסתה על קַיִט, כלומר על תיירות נופש קָיְיט (מ-Kite, "עפיפון" באנגלית) קַיְיטסֶרְפִינְג (באנגלית: "Kitesurfing" או "Kiteboarding", בעברית "גלישת מצנח", "גלישת קַיְט" או "גלישת עפיפונים") – גלישה במים על גלשן קטן באמצעות מצנח קִיט ארת'ה קיט (Kitt;‏ 1927–2008) – הייתה זמרת, שחקנית וכוכבת קברט אמריקאית "שועל קִיט" – אחד משמותיו של שועל מקרוטיס, ובעבר גם של המין הקרוב שועל מהיר (Kit מ-Kitten, "חתלתול" או "גור שועלים", משום שהם קטנים) עֶרְכָּה (אנ') (ובעגה "קִיט", מ-Kit באנגלית) – מספר רכיבים ולעיתים גם מידע המיועדים לשימוש או להרכבה של מוצר (כמו ערכת אלקטרוניקה, אוהל, ערכה להרכבת רהיט וכדומה) אחר תהילים קי"ט – המזמור ה-119 בספר תהילים קייט קית' (פירושונים)
הספרייה הממלכתית של רוסיה

הספרייה הממלכתית של רוסיה או ספריית המדינה של רוסיה (ברוסית: Российская государственная библиотека) היא הספרייה הלאומית של רוסיה. הספרייה ממוקמת במרכז מוסקבה, בירת רוסיה והיא הגדולה שבספריות המדינה ואחת מהספריות הגדולות בעולם, עם כ-45 מיליון פריטים. הספרייה נוסדה ב-1 ביולי 1862 כספרייה ציבורית בשם "הספרייה של המוזיאון הציבורי של מוסקבה ושל מוזיאון רומיאנצב" או "ספריית רומיאנצב". הספרייה הייתה חלק מהמוזיאון הציבורי הראשון של מוסקבה, בו הוצגו אוספיו של ניקולאי רומיאנצב, אשר נתרמו על ידי האספן העשיר לאומה הרוסית והועברו מסנקט פטרבורג למוסקבה. האוספים כללו גם ספרים וכתבי יד. במהלך השנים גדלו אוספי המוזיאון בעקבות תרומות נוספות של מוצגים וכן תרומות כספיות. חלק מהאוספים הולאמו וצורפו לספרייה, כגון אוסף שניאורסון של חסידות חב"ד שהולאם ב-1920. בעקבות מהפכת אוקטובר (1917) הועברו למוזיאון ולספרייה אוספים רבים של אצילים שהוחרמו על ידי השלטונות הקומוניסטיים. במקביל, פחת המימון של המוזיאון (מרבית הכספים הוזרמו על ידי השלטונות למוזיאון פושקין). בשנת 1925 הוחלט לפרק את המוזיאון ולפזר את אוספיו בין מוזיאונים אחרים - ומרבית האוספים הועברו למוזיאון פושקין. באותה שנה הוחלט לשנות את שם הספרייה ל"הספרייה הממלכתית של ברית המועצות ע"ש ו. א. לנין". בין השנים 1922–1991 הייתה חובת הפקדה בספרייה של עותק מכל ספר אשר פורסם בברית המועצות. במקביל נהרס ארכיון המדינה הישן, והחלה בניית מבנה ספרייה חדש, בתכנונם של האדריכלים ולדימיר שצ'וקו וולדימיר גלפריק. התכנון נעשה בין השנים 1927–1929 ועבודות הבנייה החלו בשנת 1930. בניית חלקו הראשון של המבנה, אשר נבנה בסגנון מודרני עם אלמנטים נאו קלאסיים, הסתיימה בשנת 1941. בניית אולם הקריאה ובו 250 מושבים, הסתיימה בשנת 1945, ואגפים נוספים של המבנה הושלמו בשנת 1960. בשל מספר הספרים הרב אזל המקום בספרייה בשנת 1968, ומבנה חדש הוקם על מנת לאחסן כתבי עת, ספרים מדעיים, וספרים להם ביקוש נמוך. מבנה זה, הממוקם בחימקי, הושלם בשנת 1975. בשנת 1992 שונה שם הספרייה לשמה הנוכחי. למרות מחיקת שמו של לנין מהשם המלא הרשמי של הספרייה, הכינוי העממי "לֵנִינְקָה" (Ленинка) עדיין משמש בפי תושבי מוסקבה ובפי הקוראים הפוקדים אותה בקביעות ואף מופיע באתר האינטרנט הרשמי של הספרייה; גם שם תחנת הרכבת התחתית הסמוכה הוא עדיין "הספרייה על שם לנין" (Библиотека имени Ленина). עם נפילת ברית המועצות נותרה חובת ההפקדה של הספרים המפורסמים ברוסיה, וכל מוציא לאור במדינה מחויב להפקיד בספרייה עותק מכל ספר היוצא לאור. כיום בספרייה 275 ק"מ של מדפים עליהם 17 מיליון ספרים, 13 מיליון כתבי עת, 350,000 דפי תווים והקלטות ו-150,000 מפות. בספרייה ספרים ב-247 שפות, כאשר 71% מהאוסף הוא בשפה הרוסית והיתר בשפות אחרות. מדיה וקבצים בנושא הספרייה הממלכתית של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה הממלכתית של רוסיה הספרייה הממלכתית של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק הספרייה הממלכתית של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה הממלכתית של רוסיה, ביישום טלגרם הספרייה הממלכתית של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם הספרייה הממלכתית של רוסיה, ברשת החברתית VK הספרייה הממלכתית של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב הספרייה הממלכתית של רוסיה, באתר פליקר האתר הרשמי הנוסף, leninka.ru - ההיסטוריה של הספרייה ותוכניות הפיתוח העתידי (ברוסית) אלחנן ריינר, האוצר הגנוז של התרבות היהודית יוצא לאור, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אלחנן ריינר הספרייה הממלכתית של רוסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ספריית המדינה של רוסיה (מוסקבה), דף שער בספרייה הלאומית
מעבר פאזה

מעבר פאזה הוא שם כולל לתופעות פיזיקליות רבות בהן חומר עובר מפאזה (מצב) אחת לאחרת כתוצאה משינוי של פרמטר פיזיקלי. לדוגמה, מעבר ממצב צבירה (שהוא פאזה של החומר) אחד לאחר כתוצאה משינוי הטמפרטורה. כתוצאה ממעבר פאזה, שינוי קטן באותו פרמטר גורם לשינויים גדולים בתכונות החומר. לדוגמה, כאשר מחממים מים בלחץ אטמוספירי הם עוברים מעבר פאזה בטמפרטורה 0 מעלות צלזיוס, שבה הם הופכים ממוצק לנוזל, ומעבר פאזה נוסף מתרחש בטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס שבה הם הופכים מנוזל לגז, ובטמפרטורות גבוהות אף יותר הם הופכים לפלזמה. דוגמאות נוספות למעברי פאזה הם המעברים בין נוזל לנוזל-על, בין מוליך למוליך-על, בין גז לעיבוי בוז-איינשטיין, מגנטיזציה, ועוד. דיאגרמת פאזות או תרשים פאזות הם תרשים המתאר את גבולות תחומי הפאזות השונות בתלות בפרמטרים של המערכת (לדוגמה, טמפרטורה ולחץ במקרה של אידוי מים) . ההגדרה הפורמלית של מעבר פאזה, היא נקודה שבה תכונות החומר מתנהגות בצורה לא רציפה כתלות בפרמטר פיזיקלי כלשהו – הנקרא המשתנה התרמודינמי. לדוגמה עבור מים, בטמפרטורה של 0 מעלות ישנה קפיצה בקיבול החום, כאשר המשתנה התרמודינמי במקרה זה הוא הטמפרטורה. על פי סיווג ארנפסט, מעברי פאזה מסווגים לאחד משני סדרים: מעבר הוא מסדר ראשון אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת הראשונה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות באנטרופיה שהיא נגזרת של פונקציית גיבס לפי הטמפרטורה במעבר בין מוצק לנוזל). מעבר מכונה מעבר מסדר שני אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת השנייה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי ורציפות בנגזרת הראשונה בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות במקדם הדיאלקטרי). מנקודת מבט מתמטית, מעברי פאזה מתרחשים רק בגבול התרמודינמי, כלומר במערכות עם מספר אין סופי של חלקיקים. סיווג ארנפסט אינו מדויק כיוון שאינו לוקח בחשבון התבדרות של נגזרות של האנרגיה החופשית בנקודת מעבר הפאזה. הסיווג המודרני מסווג מעברים כמעברים מסדר ראשון כאשר במעבר כרוך חום כמוס, שהוא הפרש אנרגיה בין הפאזות (לדוגמה במעבר מוצק-נוזל), ומסווג מעברים כמעברים מסדר שני כאשר אין חום כמוס במעבר (למשל מעבר מוליך-מוליך על במוליכי על מהסוג השני). אם שינוי משתנה תרמודינמי גורם למעבר פאזה מסדר שני, נקודת המעבר נקראת נקודה קריטית. מעבר פאזה גאומטרי (ללא טמפרטורה) הוא מודל הפרקולציה. פרקולציה היא חלחול, ובהקשר של מעבר פאזה ניתן ליישם גם כן את המושג. לדוגמה, בחומר בעל שתי פאזות, אחת הפאזות היא בצבירים קטנים, והשנייה ממלאת את רוב הגביש. כאשר ריכוז הפאזה הקטנה עולה מעל לריכוז קריטי, שבו נוצרים גושים מחוברים ברובם (הפאזה "מחלחלת"), מתרחש לרוב מעבר פאזה בחומר ותכונותיו משתנות באופן חד. נדגים את המודל בסריג רבועי. בוחרים באופן אקראי אתרים בסריג. הם נחשבים תפוסים בסיכוי p {\displaystyle p} וריקים בסיכוי 1 − p {\displaystyle 1-p} . ב- p {\displaystyle p} מעל לסיכוי קריטי נוצר צביר ענק (בסדר גודל של הסריג כולו) ואילו ב-p מתחת לריכוז הקריטי נוצרים רק צבירים קטנים. תופעה זו היא מעבר פאזה סדר-אי סדר. הטבלה הבאה מסכמת את מעברי הפאזה: מצב צבירה חום כמוס משוואת קלאוזיוס-קלפרון מודל הובארד מסיסות שקיעה ציפה ורחיפה דיאגרמת פאזות מדיה וקבצים בנושא מעבר פאזה בוויקישיתוף פרקולציה באתר בשביל המדע שינוי מצב צבירה (מעברי פאזה), שיעור אינטראקטיבי באתר לרגו. מעבר פאזות (פיזיקה סטטיסטית), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולס רוז

ניקולס רוז (Nikolas Rose נולד ב-1947 בלונדון, אנגליה) הוא פרופסור לסוציולוגיה יהודי בריטי בבית הספר לכלכלה של לונדון. רוז מוכר בעולם בזכות פרשנותו המקורית לעבודתו של הוגה הדעות הצרפתי מישל פוקו, והחייאת המחקר בנושא הממשל-טליות בעולם האנגלו-אמריקאי. רוז גדל במשפחה יהודית בלונדון. הוא אחיו הצעיר של סטיבן רוז, נוירולוג בריטי מפורסם. אתר האינטרנט הרשמי של ניקולס רוז ניקולס רוז, באתר SSRN London School of Economics Staff Profile Nikolas Rose London School of Economics Experts Professor Nikolas Rose London School of Economics Bios LSE/BIOS research project on Brain, Self and Society ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.