laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גגאוזית

השפה הגגאוזית היא שפה טורקית המדוברת על ידי הגגאוזים ומשמשת שפה רשמית במחוז גגאוזיה במולדובה. השפה מדוברת על ידי כ-150,000 דוברים. לכתיבת השפה השתמשו במקור באלפבית יווני אך החל מ-1957 הוחלף הכתב באלפבית קירילי וכיום משתמשים באלפבית לטיני המבוסס על הכתיב הטורקי. מדיה וקבצים בנושא גגאוזית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבע

האם התכוונתם ל... שירות קבע – מסלול השירות של מי שצה"ל הוא מקום עבודתו. משרתי הקבע מהווים את השדרה הפיקודית והמקצועית מדרג הביניים ומעלה. צבא קבע – חלקו המקצועי הקבוע של הצבא, המורכב מקצינים ונגדים שזו היא עבודתם הקבועה קבע דפוק - סלנג צבאי לתיאור תקופה של הארכת שירות החובה עקב ריצוי תקופת מאסר במהלכו הוראת קבע – הוראה של אדם לבנק לכבד אוטומטית דרישת תשלום שתגיע מגוף מסוים, ולבצע את העברת סכום הכסף הנדרש ישירות מחשבונו. לעיתים ההוראה כולל הגבלת סכום או תקופת תוקף. "עשה תורתך קבע" – הדרכתו של שמאי הזקן במסכת אבות בדבר תלמוד תורה קֶבַע (ניווט) – נקודת ציון מוכרת
קרוולה

קרוולה (בפורטוגזית: Caravela) היא סוג של אוניית מפרשים פורטוגלית מן המאות 15-16, בעלת שניים, שלושה או ארבעה תרנים ומפרשים לטיניים, המזוהה בעיקר עם הפלגות החקר בתקופת התגליות הגאוגרפיות הגדולות. בעקבות חסימת דרכי היבשה אל המזרח הרחוק ושליטת המוסלמים בים התיכון, עמדו הפורטוגזים והספרדים מול הצורך באוניות שיהיו מסוגלות לשוט ברוחות הסערה המנשבות באוקיינוסים וכן לעבור מרחקים גדולים, בציפייה להגיע אל המזרח הרחוק בנתיב ימי שבאותה העת עדיין לא היה ידוע. אונייה כזו הייתה חייבת להיות חזקה ובעלת יכולת תמרון. כדי לענות על צורך זה, פיתחו הפורטוגזים את הקרוולה אשר שימשה אותם ואת הספרדים החל מהמאה ה-15 במסעות גילוי הארצות שערכו. הקרוולה הייתה ספינה קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון, שנבנתה מעצי אלון ואורן. מעצי האורן גם הפיקו שרף לאיטום החבלים, התרנים, המפרשים וסדקים בגוף האונייה. הקרוולה יכלה לסייר בסמוך לחופים וגם להפליג בקלות בלב ים בשעת סערה, כיוון שיכלה לתמרן ולהפליג בזווית לכיוון הרוח. ביצועים אלו התאפשרו בזכות מפרש משולש שבוני הקרוולה הוסיפו למפרשים המרובעים הרגילים. את הרעיון הזה לקחו מן המוסלמים, שכבר נהגו להשתמש במפרש כזה. דגם פלימות' קראוול (באנגלית : Plymouth Caravelle) אשר יוצר על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" (אנ')) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1988–1983 קרוי בהשראת הספינה. שלפוחן מצוי קרוולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קרוולה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Flammang, James M./Kowalke, Ron: Standard Catalog of American Cars 1976–1999. Krause Publication, Iola 1999. ISBN 0-87341-755-0 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צללית

המונח "סילואט" מפנה לכאן. לערך העוסק במדד בתורת האשכולות, ראו סילואט (אשכולות). צללית (בלועזית: סִילוּאֶט, Silhouette) היא הצגת נושא כלשהו בהיטל צד, כאשר רק קווי המתאר של העצם נראים וכל החלל שביניהם מלא בצבע אחיד וללא פרטים. צלליות היו פופולריות כדרך איור לספרי ילדים ומיניאטורות, כמו גם דיוקנאות זולים ופופולריים, אך אמנים רבים השתמשו בהם באמנות גבוהה. המונח הלועזי סילואט, המייצג את המונח צללית בשפות אירופאיות רבות, נגזר משמו של אטיאן דה סילואט, שר האוצר של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. האגדה טוענת כי בעקבות גזירותיו הכלכליות החריפות, הפך שמו לשם שני לכל דבר שנעשה בחופזה וללא השקעה על מנת להוזיל את מחירו. צלליות ניתן ליצור בדרכים רבות, אך שתי הדרכים המקובלות הן על ידי איורי דיו על נייר, ומגזרות נייר כהה המודבקות על נייר בהיר. ערך מורחב – תיאטרון צלליות אחת מהדרכים הפופולריות ביותר להשתמש בצלליות היא על ידי הטלת צל בצורות שונות על משטח בהיר. כך למשל ניתן להציג מחזה באמצעות לא יותר מאצבעות הידיים, ובאמצעות כיפוף ותזוזה ליצור על היטלים של דמויות, חיות ועוד. קו רקיע צל מדיה וקבצים בנושא צללית בוויקישיתוף צללית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צלליות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עירוי

עירוי (או אינפוזיה) הוא תכשיר המוכנס בווריד פריפרי בידיים או ברגליים, לעיתים אף בצוואר או בווריד מרכזי, ומשמש על מנת להכניס דרך הוורידים נוזלים לתוך מחזור הדם: בדרך כלל תרופות או מים פיזיולוגיים. בהחדרת עירוי משתמשים בשיטת "וריד פתוח" שנוצר באמצעות החדרת צנתר לעירוי לווריד. בתוך שקית חומר העירוי נוצר ריק. לכן אם הנוזל בתוך הסט נגמר והעירוי אינו סגור אין שום אפשרות שאוויר ייכנס לתוך כלי הדם. בהתאם לעיקרון פעולת סיפון, על השקית עם הנוזל תמיד להיות גבוהה יותר ממקום העירוי עצמו, על מנת למנוע כניסת דם לתוך הסט במקום שהנוזל שבשקית ייכנס לתוך הווריד. מיד לאחר הוצאת הצנתר מהווריד, מומלץ ללחוץ על מקום העירוי מספר דקות ללא קיפול היד. סוגים שונים של עירויים תמיסת מלח - תמיסה עם מליחות ברמה סטנדרטית של 0.9% - משמשת כעירוי הנוזלים הסטנדרטי בארץ. במקרים שבהם יש צורך בניקוז מים מהתאים בגוף מוחדרת תמיסה עם ריכוז מליחות יותר גבוה ובמקרים שבהם יש צורך למלא את התאים במים מוחדרת תמיסה עם ריכוז נמוך על מנת לאפשר אוסמוזה מהתאים ושמירה על המאזן האלקטורליטי בגוף. עירוי של דם מלא - כמעט ולא משמש כיום ניתן רק במצבי חירום, או כאשר יש צורך לתת מנת דם ואין מספיק מנות זמינות. מורכב מתאי דם אדומים ופלזמה, נשמר בקירור. כדוריות דם אדומות דחוסות - אריתרוציטים בלבד. ניתן במספר מקרים: בזמן דימום פעיל, כאשר ישנה פציעה עם דימום משמעותי, באנמיה סימפטומטית (כאשר ההמוגלובין מתחת ל-8.5), לפני ניתוח וידוע על המוגלובין 10 ומטה, בחולה אנמי המקבל כימותרפיה. מנה זאת יש לשמור בקירור עד כחודש. מחייב בדיקת סוג דם לפני מתן העירוי. בזמן חירום ניתן סוג דם O. מנת לוחיות דם בלבד - ניתנת במספר מקרים: כאשר יש דימום פעיל ונמצא שבדם רמת הטסיות פחות מ-75,000, חולה המקבל כימותרפיה ויש לו פחות מ-20,000 טסיות ועוד מספר מקרים. לא מומלץ לתת מנה זו ב- ITP, מומלץ לתת אימונוגלובינים (נוגדנים כנגד הנוגדנים של הטסיות) ורק אחר כך לתת מנת טסיות על מנת להשלים את החסר עד שהגוף יחזור למסלולו. מנה זו נשמרת כשבוע בטמפרטורת החדר ובטלטול ניתן לתת אותה לא לפי סוג דם וגם ממספר תורמים יחד. עירוי של נוזל הדם בלבד (פלזמה) - ניתן כאשר יש צורך דחוף להפוך את פעולת הקומדין (תרופה המעכבת את מערכת הקרישה האקסטרינזית), בקואגולופתיה כגון: DIC, או בדימום מסיבי. מנת הפלזמה נשמרת במצב מוצק של אבקה ולפני החדרתה למטופל מעורבבת עם נוזל על מנת להחזיר אותה למצבה הנוזלי המקורי. ניתנת לפי סוג דם בלבד. קריופרסיפיטאט - ניתן במצב של חוסר פקטורים שונים ובעיקר פיברינוגן, נשמר בהקפאה ומופשר לפני השימוש. תמיסת הרטמן - תמיסה של מים ומסיסים שונים (מלחים וכו') - שימשה בעבר כעירוי הנוזלים בארץ. עירוי דם משאבת מזרק עירוי תת-עורי הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יחידה ליתוסטרטיגרפית

יחידה ליתוסטרטיגרפית - (lithostratigraphic unit) מכונה גם יחידת סלע - (rock unit). היחידה משמשת לתיארוך רצף סלעים הקיים באזור מסוים, זאת על-פי המסלע ומיקומו בטור הסלעים. כלומר, היא מציינת את סוג הסלע שהורבד באזור מסוים בפרק זמן נתון ואת מיקומו בחתך. יחידות הסלע מחולקות: לחבורות-על (Supergroup) לחבורות (Group) לתצורות (Formation) לפרטים (Memeber) ולעדשות (Len) בהכנת מפות גאולוגיות מקומיות ומפורטות נעשה שימוש ביחידות הסלע. באתר הספרייה הווירטואלית של מטח מופיע הקטע הבא של ד"ר אבי בורג ופרופ' יהושע קולודני בנושא סטרטיגרפיה בהרי יהודה. באמצעותו נבהיר את המושגים: הסלעים אלה החשופים במערבה של ירושלים, מאוגדים יחדיו בתוך יחידה ליתוסטרטיגרפית המכונה חבורת יהודה. החבורה מחולקת בחלוקת משנה לתצורות, כאשר כל תצורה מתאפיינת בסוג סלע אחר משכנתה. מעל חבורת יהודה מונחת חבורה נוספת – חבורת הר הצופים. זו בנויה בעיקרה מסלעים רכים – קירטון, חוואר ואולם גם משכבות צוֹר קשה וכהה. גם חבורה זו מחולקת לתצורות, כאשר כל תצורה מתאפיינת בסוג סלע שולט אחר. בחלק העליון של החבורה תצורת ע'רב ותצורת טקיה סלעי הקירטון והחוואר עשירים בחומר אורגני – פצלי שמן. חבורת עבדת מונחת על חבורת הר הצופים והיא מורכבת שוב מסלעי גיר וקירטון. כל הסלעים שתוארו עד כה שקעו בסביבה ימית ולכן מכילים מאובנים ימיים. מעליהם מופיע רצף של חולות וחלוקים ששקעו באגמים ובנחלים, כלומר בסביבה יבשתית. סטרטיגרפיה בהרי יהודה
כנסיות העץ במרמורש

במחוז מרמורש אשר בצפון רומניה, ביישובים הפזורים על שתי גדות הטיסה, נבנו במהלך השנים כנסיות רבות עשויות מעץ. שמונה כנסיות עץ עתיקות נכללו על ידי אונסק"ו ברשימת אתרי המורשת העולמית. כנסיית "ניקולאה הקדוש" (Sf.Nicolae) (אנ') בכפר בודשט ז'וסני (Budeşti Josani) שבמועצת בודשט (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1643. בשנת 1762 צוירו בה איורים בעלי תוכן חינוכי/מוסרי, לפי השקפות התקופה. כנסיית "פאראסקיבה הקדושה" (Sf.Paraschiva) (אנ') במועצת דסשט (Deseşti) (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1770. כנסיית "ניקולאה הקדוש" (Sf.Nicolae) (אנ') ביישוב ברסנה (Bârsana) (אנ') במקום שנקרא ז'בר (Jbâr) נבנתה מעץ, בשנת 1711 על ידי הכומר יואן שטפנקה (Ioan Ştefanca), יחד עם בניו ועוד כפריים. בסביבות שנת 1795 הועברה הכנסייה לתוך הכפר, באמצע בית עלמין בו נקברו קורבנות מגפת דבר קטנה משנת 1742. ב-1806 צוירו מחדש הקירות הפנימיים על ידי חודור טואדר (Hodor Toader), עם השפעות של בארוק ורוקוקו. הציורים בוצעו על העץ המדורג בעזרת חתיכות אריג מקובעות ומכוסות ברובד של סיד מעובד לפי מנהג התקופה. כנסיית "פאראסקיבה הקדושה" (Sf.Paraschiva) (אנ') במועצת פויינילה איזיי (Poienile Izei) (אנ') נבנתה מעץ, בשנת 1604. כנסיית הגבעה ביאוד (אנ') נבנתה בכפר יאוד (אנ') על ידי משפחת באלאה (Balea) בתחילת המאה ה-17 והיא עתיקה בכ-100 שנים מהכנסייה השנייה של היישוב, "כנסיית המישור ביאוד", שגם היא מהווה ממצא ארכטקטוני/אומנותי משומר היטב. הכנסייה מייצגת גם את יצירתו של הצבע המקומי הידוע, אלכסנדרו פונחלסקי (Alexandru Ponehalschi). כנסיית העץ העתיקה על הגבעה ביאוד משכה את תשומת לבם של החוקרים הראשונים, כבר לפני יותר ממאה שנה. בשנת 1900 הוזכרה כאחת הכנסיות היפות ביותר על ידי יואן מיכאי (Ioan Mihalyi) מאפשה (Apşa) בעבודתו "מסמכים ממרמורש מהמאות ה-15 וה-16". בשנת 1909 אסף יואן ברלאה (Ioan Bîrlea) את הרישומים שבכנסייה לאוספו רב הערך על רישומים בכנסיות העץ של מרמורש. שנתיים מאוחר יותר תיארך טיט בוד (Tit Bud) את ראשית הכנסייה לשנת 1364, בהסתמך על תאריך שמצא על אחת הקורות של עליית הגג וגם על המסורת המקומית והחשיב אותה בכך לכנסייה הישנה ביותר במרמורש. ההיסטוריון ראדו פופה (Radu Popa), בשנת 1970, הציג סימן שאלה על קביעתו של טיט בוד והציע תיארוך אחר, אחרי 1717, מועד הפלישה הטאטארית. ההיסטוריון של האומנות, מריוס פורומב (Marius Porumb), חשב שהכנסייה כנראה מהמאה ה-17 עם שיפוצים מהמאה ה-18. השאלה מפתרה סופית בשנת 1997 כשהחוקר האיסלנדי, אולפור אגרטסון (Ólafur Eggertsson) תיארך מדעית את הכנסייה לעשור השני של המאה ה-17. ערך מורחב – כנסיית העץ בשורדשט כנסיית "המלאכים הקדושים" (Sfinţii Arhangheli), בכפר שורדשט (Şurdeşti) (אנ') היא כנסיית עץ יוונית קתולית עתיקה המתוארכת לשנת 1721. גובה צריח הכנסייה הוא 54 מטרים והגובה הכולל מהקרקע הוא 72 מטרים. הכנסייה נבנתה על ידי הבנאי יון מאקאריה (Ion Macarie). פנים הכנסייה מאויר במחזות תנ"כיים שצוירו על ידי הצבע "שטפאן", שחתם על האיורים. כנסיית "המלאכים הקדושים" (Sfinţii Arhangheli) (אנ') בכפר פלופיש (Plopiş) (אנ') היא כנסיית עץ שנבנתה בשנת 1796. כנסיית "פאראסקיבה הקדושה" (Sf.Paraschiva) (אנ') בכפר רוגוז (Rogoz) (אנ') זו כנסייה שנבנתה מעץ, בשנת 1663. מדיה וקבצים בנושא כנסיות העץ במרמורש בוויקישיתוף הכנסייה היוונית קתולית של שורדשט ברומנית.
ג'ינג'י (סדרת טלוויזיה)

ג'ינג'י היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 14 פרקים המבוססת על סדרת ספרים מצליחה בעלת אותו שם מאת גלילה רון־פדר-עמית אך עם שינויים מהספרים המקוריים. הסדרה הופקה על ידי חברת "פרופיל הפקות" ובוימה בידי אריה בן ציון ויצחק חלוצי. הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1995- 1996. הסדרה מתמקדת בילד בשם אודי שחר, המכונה בפי חבריו "ג'ינג'י". ג'ינג'י גר בשכונת תלפיות בירושלים ויש לו שני אחים – יורם וגילי. הוא מנהיג החבורה שלו שכוללת את טל, דן, מושיק, שגית ויפעת. חברו הטוב ביותר הוא מושיק. האויבת המושבעת של חבורתו של אודי היא שכנתו ששמה דנה פישמן. דנה אוהבת להציק לילדי החבורה בכל הזדמנות, ומתנכלת אף לאודי עצמו, אותו היא מאשימה בכל מיני תעלולים, ועל כך הוא סופג עונשים רבים על אף שלא הוא ביצע אותם. ג'ינג'י לא מסתדר גם עם אחיו הגדול יורם, ומתעמת עמו לעיתים קרובות. אודי שחר (ג'ינג'י) – עומר גורן מושיק גורביץ – תמיר הבר טל אלדר – אושרי כהן דן אלדר – רן בכור שגית פדר – שני עמיחי יפעת רוזן – אהרונה תגר דנה פישמן – תמר ברסטוביסקי גדי, אבא של אודי – פיני מיטלמן שרי, אמא של אודי – פביאנה מיוחס יורם שחר – אסף זמיר גילי שחר – יותם שטיינברג אמא של דנה פישמן – שירלי לאו אבא של דנה פישמן – ישראל טרייסטמן בספר, דנה פישמן היא דתייה. לעומת זאת בסדרה דנה היא חילונית, וכמו כן בספר יש לדנה אח בשם יוסי ובסדרה היא בת יחידה. בספר, החבורה גרה בשכונת תלפיות בירושלים. לעומת זאת, בסדרה החבורה גרה בשיכון ותיקים ברמת גן. בספר, למושיק גורביץ יש מבטא רוסי, אולם בסדרה אין לו מבטא רוסי (למרות שידוע כי עלה מרוסיה). "ג'ינג'י", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
קוויריקה הרביעי, מלך קאחתי

קוויריקה הרביעי (בגאורגית: კვირიკე IV) (נפטר ב-1102) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית - ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1084 ועד למותו בשנת 1102. קוויריקה ירש את אביו, אר'סרתן הראשון, עם מותו, בשנת 1084. בתקופת שלטונו הייתה ממלכתו כפופה לסלג'וקים והעלתה לה מס. כמו אביו, הוא התנגד למלך הגאורגי האנגרטי, דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, ששאף להגמוניה על כל הקווקז. קוויריקה הצליח לשמור על כל השטחים שהוריש לו אביו מלבד מנזר זדאזני, שאותו הפסיד לדוד הבנאי. קוויריקה נפטר בשנת 1102 ובנו אר'סרתן ירש אותו. סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie). וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1
סו נוראז'י די ברומיני

סו נוראז'י די ברומיני (סרדו Su Nuraxi di Barumini - "הנוראגי של ברומיני") הוא אתר נוראגה (יחיד Nuraghe, רבים Nuraghes או Nuraghi) של התרבות הנוראגית, הממוקם סמוך ממערב לעיירה ברומיני במרכז סרדיניה, והנחשב לאתר הנוראגי הידוע, הגדול והחשוב ביותר באי. האתר הוא מצודה גדולה הבנויה על גבעה (Bruncu su Nuraxi) בגובה של 238 מטר והשולטת על המישור המקיף אותה. הוא נבנה מבזלת וקומותיו העליונות נבנו מאבן חול ומחוואר כדי לא להכביד על משקל המבנים. הבנייה נעשתה במשך תקופות שונות, בין המאה ה-15 לפנה"ס למאה ה-11 לפנה"ס, סביב מגדל מרכזי שהגיע לגובה של 18.5 מטר ובו שלוש קומות. המגדל עצמו נבנה בין המאה ה-15 לפנה"ס למאה ה-14 לפנה"ס. אל המגדל הוביל מסדרון באורך של 3 מטר שלצידו הייתה עמדת שמירה. בתוך המגדל ממוקם גרם מדרגות המתחיל בגובה של 4.2 מטר מעל לרצפה ושאל תחילתו ניתן היה להגיע בעזרת סולם או חבל. סביב למגדל המרכזי ניצבים ארבעה מגדלים נוספים בגובה של 12 מטר ובכל אחד מהם שתי קומות. מגדלים אלה מאוחרים למגדל המקורי בכ-200 שנים, והם חוברו זה לזה בחומה ויצרו חצר מרכזית שבה נמצאת באר מים שעומקה 15 מטר. מאוחר יותר, בין המאה ה-10 לפנה"ס והמאה ה-8 לפנה"ס הוקם באתר מערך ביצורים נוסף ובו חומה ושלושה מגדלים נוספים בגובה של 10 מטר כל אחד. סביב מתחם מרכזי זה השתרע כפר ובו כ-50 בקתות שנבנו מאבנים גדולות וכוסו בענפים שהונחו על קונסטרוקציות בצורת חרוטים העשויות מעץ. במאה ה-6 לפנה"ס חרב האתר ונבנה שוב בתקופת השלטון הקרתגיני. המחקרים שנערכו באתר בין השנים 1949 ו-1956 אישרו כי היה נושב עד למאה ה-1 לפנה"ס, דהיינו לאחר שהאי נכבש על ידי הרומאים, אם כי נמצאו מספר עדויות להתיישבות שהמשיכה במקום עד המאה ה-3. סו נוראז'י די ברומיני הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. מדיה וקבצים בנושא סו נוראז'י די ברומיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סו נוראז'י די ברומיני (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של סו נוראז'י די ברומיני תמונות מהאתר מודל תלת-מימד של האתר
רינה מור

רינה מור (גודר) (נולדה ב-16 בפברואר 1956) היא עורכת דין. הייתה מלכת היופי של ישראל ומיס תבל לשנת 1976. מור נולדה בשם רינה מסינגר במושב ציפורי לאב מכונאי ששירת בפלמ"ח והיה מראשוני הטייסים של חיל האוויר ולאם גננת. כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לבית שערים ולאחר מכן לקריית טבעון, שם גדלה מור. היא שירתה כמדריכה לבניית טיסנים ואווירודינמיקה בגדנ"ע אוויר, בשעה שהתמודדה בתחרות מלכת היופי הישראלית. לאחר שזכתה במקום הראשון, במאי 1976, טסה להונג קונג כדי לייצג את ישראל בתחרות מיס תבל 1976. ב-11 ביולי 1976 זכתה במקום הראשון, ובכך הפכה לישראלית הראשונה שזכתה בתואר זה. מיד לאחר הזכייה ביקרה מור בניו יורק ולאחר מכן שבה לישראל, בה התקבלה על ידי נשיא מדינת ישראל וחברי הכנסת. רומן פולנסקי שהשתתף כשופט בתחרות באותה שנה ציין לאחר מכן שלאחר שראיין את כל מתמודדות התחרות התרשם יותר מכולן ממיס ישראל. לאחר הזכייה שהתה מור במשך שלוש שנים מחוץ לישראל, שנה במסגרת התחייבויותיה כמיס תבל ושנתיים נוספות במסגרת עבודה עבור המגבית היהודית המאוחדת. על חוויותיה מתקופה זאת הוציאה את הספר "מלכה לשנה אחת". לאחר הזכייה, עבדה כאשת יחסי ציבור ונישאה לאיש העסקים דורון גודר, לשעבר מנכ"ל צים. כמה שנים לאחר הולדת שתי בנותיהם: שרונה, העוסקת בחינוך בבית הספר התיכון על שם רוטברג ברמת השרון ודניאלה, העוסקת במחקר במכון ויצמן, בגיל 35 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמכה כעורכת דין. לאחר סיום לימודיה נסעה המשפחה לשליחות בהולנד לכמה שנים שם סיימה תואר שני ועבדה באיחוד האירופי. עם שובם לישראל הקימה משרד לעריכת דין והתמחתה בדיני משפחה, ובמקביל התנדבה בש.י.ל (שירות ייעוץ משפטי לאזרח) של עיריית הרצליה. כעורכת דין הייתה מור בעלת פינה קבועה בתוכנית האירוח אודטה. כן שימשה כשופטת בתחרויות מלכת היופי בשנים 1989 ו-2004. במבט לאחור כתבה רינה מור בשנת 2002: המסר החשוב ביותר אותו למדתי מההשתתפות בתחרות מלכת היופי הוא שלכל אחת מאיתנו, ניתנה הזכות לנצל שני פנים באישיותנו – היופי והזוהר, והפן האחר, ארצי יותר – מימוש היותנו נשים וההגשמה העצמית שלנו במלוא מובן המילה – משפחה ומקצוע. רק שילוב בין השניים יעשה אותנו מאושרות, כפי שמגיע לנו להיות. — 7 בפברואר 2002, ynet רינה מור, מלכה לשנה אחת - סיפורה של "מיס תבל" 1976, הוצאת ידיעות אחרונות, 1982 סמדר שיר, מיס עולם בחלוק בית, מעריב, 25 בינואר 1980 ברוריה אבידן-בריר ודליה בן-ארי, לאשה, יותר מצסק"א, כמעט כמו אנטבה, באתר ynet, 1 בפברואר 2001 ברוריה אבידן-בריר ודליה בן-ארי, "לאשה", בן לילה הפכה רינה מושא הערצה עולמי, באתר ynet, 4 בפברואר 2001 רינה מור-גודר, העולם נפתח באחת, באתר ynet, 7 בפברואר 2002 דוד דרעי, "רק לא לעשות פדיחות", באתר ynet, 18 באפריל 2008 דפנה ארד, נתי לנדאו, מיס תבל רינה מור: "עד היום פונים אליי מתוך שמחה, וזה נעים", באתר Xnet‏, 3 באוקטובר 2019 רינה מור מלכת היופי של ישראל, דבר, 26 במאי 1976 רינה מור (תמונה), דבר, 27 במאי 1976 עמוס כרמלי, לראשונה: מיס תבל ישראלי, דבר, 12 ביולי 1976 רנה מור קצרה הצלחה בניו יורק, דבר, 21 ביולי 1976 בים העז לנשק את רנה מור, דבר, 29 ביולי 1976 דליה מזורי, אני מרגיש גרוע אומר הידיד של מיס תבל, מעריב, 1 באוגוסט 1976 מיס תבל יצאה לניו יורק, דבר, 10 באוגוסט 1976 טלי נתיב, מכל הרוחות, דבר, 5 ביוני 1981 השתתפות עם פשרה באולימפיאדה, דבר, 25 באפריל 1980 איתי יעקב, רינה מור, מיס יוניברס הראשונה: "הפרסום גרם לי אי נחת והיה לנטל", באתר Xnet‏, 11 ביולי 2016
נוראגה

נוראגה (סרדו יחיד Nuraghe או Nuraxi; רבים Nuraghes או Nuraxis בהתאמה) הוא סוג של מבנה מגליתי פרהיסטורי עגול הנפוץ באי סרדיניה שבאיטליה. לא ברור מתי בדיוק הוקמו הנוראגים הראשונים, כנראה בסביבות שנת 1800 לפנה"ס. שיאם של הנוראגים היה בתקופת הברונזה, בין 1500 ל-1100 לפנה"ס. בתקופת הברזל, החל משנת 900 לפנה"ס לערך, לא הוקמו נוראגים חדשים, אך אלה הקיימים המשיכו להיות בשימוש עד הכיבוש הרומי במאה ה-2 לפנה"ס ואף אחריו. הנוראגים הוקמו בדרך כלל בנקודות שולטות, על גבעה, בקצה רמה או בפתחו של עמק. המבנה המרכזי, ולעיתים היחיד, הוא מגדל עגול, שמגביה בצורה חרוטית ומגיע לגובה של עד 20 מטר. המגדל נבנה מגושי אבן או בזלת ללא חומר חיבור, ושמר על יציבותו מכוח משקלן של האבנים בלבד. לבניית הקומות הגבוהות במגדלים נעשה לעיתים שימוש באבן חול או בחוואר כדי להקטין את משקלו של המבנה. החומה שסביב הנוראגים הגיעה לעובי של 4 או 5 מטר, והיקפם של האתרים נע בין 20 ל-50 מטר. ברחבי סרדיניה פזורים כיום בין 7,000 ל-8,000 נוראגים, ובעבר הגיע מספרם ליותר מ-20,000 וייתכן שאף קרוב ל-30,000. תפקידם של הנוראגים אינו ידוע בוודאות. חוקרים סבורים כי נוראגים שניצבו בראשי הגבעות וכללו מגדל בלבד היו חלק מרשת של מוצבים שקיימו ביניהם קשר עין. הנוראגים הגדולים, שכללו מערכת של מגדלים וביצורים, שימשו ככל הנראה כמרכזים חברתיים של התרבות הנוראגית שפרחה בסרדיניה והתפשטה גם לקורסיקה. ייעודים אפשריים נוספים כוללים מקדש לפולחן דתי, מקום מגורים, מקום אספה, בסיס צבאי, או מקום מגורים לשליט הכפר. הנוראגה הידוע והגדול ביותר בסרדיניה הוא סו נוראז'י די ברומיני (Su Nuraxi di Barumini - הנוראגה של ברומיני), שהוכרז בשנת 1997 כאתר מורשת עולמית. הנוראגים נותרו סימן ההיכר הידוע ביותר הן של התרבות הנוראגית הקדומה והן של סרדיניה המודרנית. סו נוראז'י די ברומיני אלגרו מדיה וקבצים בנושא נוראגה בוויקישיתוף אודות הנוראגים בסרדניה Sardinia's mysterious beehive towers - מאתר ה-BBC
אר'סרתן השני, מלך קאחתי

אר'סרתן השני (בגאורגית: აღსართან II) היה מלך הממלכה המזרח גאורגית – ממלכת קאחתי-הרתי משנת 1102 ועד למותו בשנת 1105. אר'סרתן ירש את אביו קוויריקה הרביעי עם מותו בשנת 1102. הרשומות הגאורגיות מימי הביניים מתארות אותו כאדם קל דעת ושליט בור, שגרם לאצילים גאורגים רבים להפוך לאופוזיציה לשלטונו. בשנת 1105 נעצר אר'סרתן בידי הווסאלים שלו בראשות הנסיך ארשיאני מהרתי, והוסגר לידי דוד הבנאי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, שסיפח סופית את ממלכת קאחתי-הרתי ואיחד אותה עם ממלכתו. סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie). וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1
מגדן (מחוז)

מחוז מגדן (ברוסית: Магаданская область; תעתיק: מגדנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המזרח הרחוק הרוסי, על שפת ים אוחוצק והאוקיינוס השקט. המחוז הוקם ב-3 בדצמבר 1953. יש בו יערות ביצה, וטייגה של ליבנה ואשוח, אך רוב פני השטח הם טונדרה. המחוז מתאפיין בתנאים אקלימיים קשים במיוחד: חורף קשה במשך כ-8–9 חודשים עם טמפרטורה של עד 50 מעלות מתחת לאפס. בקיץ הטמפרטורה עולה עד לכ-12 מעלות. כ-75% משטח המחוז מכוסה בטונדרה. נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 133,387 תושבים. בשנת 1653 לאוזר לראושנה הגיעו קוזאקים והחלו לגבות מיסים מתושבי האזור. בשנת 1739 הוקם מבצר להגנת הדרך היבשתית לאזור קמצ'טקה. מבחינה מנהלית האזור היה חלק של יחידות מנהליות אחרות ואוכלוסייתו הייתה דלה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלו לאזור להגיע משלחות גאולוגיות שגילו מרבצי זהב גדולים באזור נהר קולימה. בשנת 1929 הוקם יישוב מגדן. בשנת 1931 הוחלט להקים באזור תשלובת לבניית דרכים והפקת זהב. התשלובת התבססה על עבודת אסירי גולאג. המחנה הראשון הוקם בשנת 1932. בשנת 1934 לנמל מגדן הגיע אוניה עם מספר מטוסים. בעקבות כך היה ניתן להתחיל במיפוי מפורט של האזור. בשנת 1936 במגדן הופעלה תחנת ממסדר לשידורי רדיו. בתקופת הטיהורים הגדולים רבים מאסירי המחנות והנהלת המחנות הוצאו להורג. בשנת 1953 החלה החלפת אסירי גולאג במרבצי זהב בעובדים רגילים. התושבים החדשים של האזור קיבלו משכורות ותנאים שלא היה ניתן להשיג באזורים אחרים של ברית המועצות. בשנת 1954 החלו טיסות סדירות למוסקבה. משך הטיסה כולל עצירות ביניים היה 48 שעות. בשנת 1953 הוקם מחוז מגדן שבאותה תקופה כלל את צ'וקוטקה שפוצלה ממנו בשנת 1992. הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז מגדן" שכוללת 21 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2018 לתפקיד נבחר סרגיי נוסוב שמהכן כיום בכהונה השנייה. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-8 ראיונים ועיר בעל חשיבות מחוזית. נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 133,387 תושבים. זאת לעומת 355 אלף בשנת 1992. תוך 30 שנים במחוז נותרו פחות מחצי מאוכלוסייתו. זהו המחוז הכי פחות מאוכלס ברוסיה. מעל 50% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בעיר הבירה - מגדן (כ-90 אלף תושבים). בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-81% מאוכלוסיית המחוז. קבוצות אתניות נוספות הן אוקראינים (2.7%) ועמי הצפון השונים (אבן, למוט, יוקאגיר, סאקה, יקוט)- (כ-2%), העוסקים בעיקר בגידול עדרי איילים, בדיג ובציד. בשטח המחוז התגלו זהב, כסף, טונגסטן, בדיל, נחושת, מוליבדן, נפט וגז טבעי. הכלכלה מבוססת בעיקר על מרבצי זהב והדגה בים. גילוי מרבצי זהב בשנות ה-20 של המאה ה-20 נתן דחיפה לפיתוח האזור. החל משנות ה-30 היקף הזהב המופק גדל בהתמדה. באותה תקופה הוקמו במחוז מספר מחנות גולאג והוקם העיר מגדן. הקשר עם "האדמה הגדולה" מבוסס על קשר ימי (נמל מגדן) ותעופה (שדה תעופה בקרבת מגדן). במחוז אין מסילות ברזל. רק 330 ק"מ של כבישים מכוסים באספלט. הכביש הראשי יאקוטסק-מגדן באורך כ-2,032 ק"מ לא מכוסה באספלט ברוב אוכרו. בשנת 2015 הושלמ הבניית כביש מאזור קולימה לצ'וקוטקה. העברת סחורות לאזור מבוססת על מנל מגדן ונמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול. מדיה וקבצים בנושא מגדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדן (ברוסית) מגדן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)