laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לביבות (שיר)

"לביבות" ("קמח מן השק", במקור: "לביבות נעשה") הוא שיר ילדים לחנוכה, שנכתב על ידי לוין קיפניס, ומושר בלחן שחיבר נחום נרדי. השיר נכתב והולחן בשנת ה'תרצ"ה (1934-1935). הוא שולב בחיזיון "נשף לביבות" מאת לוין קיפניס. לפי מילות השיר, הלביבה של אותה תקופה הייתה מתוקה, ולא הייתה עשויה מתפוחי אדמה אלא מקמח. חוקר הזמר העברי, אליהו הכהן סיפר על השיר: "בשנת תרצ"ה כתב לוין קיפניס שיר ילדים חדש לחג החנוכה והצמד ברכה צפירה ונחום נרדי נטלו על עצמם את הפצתו בעולם. נרדי, מלחינו של השיר ופסנתרן מחונן, ליווה את ברכה צפירה במסעם לארצות הברית ובשנת 1937 הקליטה חברת קולומביה את השיר 'לביבות' בביצוע צמד זה. אלפים רבים של תקליטי שיר זה נמכרו בארץ ובעולם היהודי תוך פרק זמן קצר, ובקול ירושלים המנדטורי נשמע מדי שנה קולה הצלול והצח של ברכה צפירה בשיר ילדים זה" — אליהו הכהן: "300 שירי זמר: לוין קיפניס בן ה-95 הוא משורר הילדים הפורה ביותר, עד היום מושרים שיריו בפי כ.ל". בתוך: עת-מול, אפריל 1989 השיר מתאר את תהליך הכנת הלביבות לקראת חג החנוכה: לוקחים קמח מהשק ושמן מהכד מוסיפים ביצה וסוכר דק לאחר שאוכלים את הלביבות - יוצאים בריקודים! השיר הוא אחד משירי חנוכה ששרו בגני הילדים, עם המחזה של הילדים, המדגימים את הכנת העיסה ללביבות וטיגונן. "לביבות" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "לביבות" והאזנה לו באתר זמרשת מילות השיר "לביבות" באתר שירונט מידע על לביבות בקטלוג הספרייה הלאומית השיר "לביבות" בתרגום לאנגלית, באתר Hebrew Songs לביבות וסופגניות - האקדמיה ללשון העברית, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏4 בנובמבר 2014 שיר עד - לביבות (קמח קמח) - מילים: לוין קיפניס | לחן: נחום נרדי | ביצוע: מרים יעקבי - Levivot Na'ase, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 1:50)
ולדימיר וולקוב

ולדימיר וולקוב' (בסרבית: Владимир Волков; נולד ב-6 ביוני 1986 בבלגרד) הוא כדורגלן העבר סרבי ששיחק בהגנה ובמרכז השדה. הוא שיחק בנבחרות סרביה ומונטנגרו. ולדימיר וולקוב נולד בסרביה למשפחה שהיגע למדינה מרוסיה בעקבות מהפכת אוקטובר. וולקוב גדל בבלגרד. הוא שיחק במספר קבוצות עד שהושאל לפורטימוננסה. בהמשך הוא עבר לשריף טירספול בה שיחק במרכז השדה לצד שחקן סרבי נוסף מילוש אדאמוביץ' שגם עבר מOFK בלגרד. בטירספול וולקוב זכה באליפות הליגה. בעונת 2010/2011 וולקוב עבר לפרטיזן בה היה בהרכב הראשון של אברם גרנט. לאחר מספר עונות הוא עבר לבלגיה בה שיחק במכלן. לאחר מכלן, וולקוב חזר לסרביה ושיחק במספר קבוצות. בשנת 2011 וולקוב הוזמן לנבחרת סרביה בכדורגל ושיחק במשחק ידידות נגד הונדורס. בהתאם לחוקי פיפ"א, לאחר משחק בודד ניתן לעבור לנבחרת אחרת. מכיוון שסרביה לא הזמינה אותו למשחקים נוספים, ולדימיר וולקוב הוזמן במאי 2012 לנבחרת מונטנגרו בכדורגל. בנבחרת זו הוא שיחק 17 פעמים. שריף טירספול ליגת העל המולדובית (1): 2009/2010 הגביע המולדובי (1): 2009/2010 פרטיזן ליגת העל הסרבית (3):2012, 2013, 2015 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר וולקוב בוויקישיתוף ולדימיר וולקוב, באתר Transfermarkt ולדימיר וולקוב, באתר Soccerway ולדימיר וולקוב, באתר WorldFootball.net ולדימיר וולקוב, באתר National Football Teams ולדימיר וולקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוה ארליך

חוה ארליך-רוגינסקי (נולדה ב-1966) היא אדריכלית ומתכננת ערים ישראלית. מנהלת תחום תכנון, עירוניות וקיימות במכון ירושלים למחקרי מדיניות. לשעבר מתכננת מחוז תל אביב ומהנדסת העיר פתח תקווה. ארליך נולדה בחיפה וגדלה בנצרת עילית (כיום: נוף הגליל). אביה, יצחק, היה מנהל עבודה בחברות פיתוח תשתיות, ואימה, תמר, הייתה מפקחת במשרד החינוך. בעלת תואר ראשון באדריכלות מהטכניון, תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד, ודוקטורט בתכנון ערים מהטכניון. החל משנת 1993 כיהנה במגוון תפקידים במגזר הציבורי ובשלטון המקומי, ובהם: מתכננת מחוז תל אביב, מהנדסת העיר פתח תקווה, מהנדסת העיר נצרת עילית ומהנדסת הוועדה המרחבית שומרון (כיום: יישובי הברון). לאורך השנים כיהנה בתפקידי מחקר והוראה באקדמיה ופרסמה מאמרים בתחום התמחותה. בשנת 2021 יצא לאור ספרה "חוכמת העיר: איך להבין נדל"ן", שמטרתו להנגיש לאנשי מקצוע ולקהל הרחב את תחום התכנון העירוני ואת 'מאחורי הקלעים' של הנעשה במוסדות התכנון. החל משנת 2021 מנהלת את תחום תכנון, עירוניות וקיימות במכון ירושלים למחקרי מדיניות. נשואה ואם לארבעה, מתגוררת בפתח תקווה. הסכמים בין יזמים לרשויות תכנון: המאבק ללגיטימיות, מקרקעין טז/4, 2017 (עם רחל אלתרמן) לגיטימציה של הסכמים בין רשויות התכנון ליזמים – החוק והפרקטיקה בישראל במבט בין-לאומי השוואתי, הטכניון - המרכז לחקר העיר והאזור, 2020 (עם רחל אלתרמן) חוכמת העיר: איך להבין נדל"ן, הוצאת ניב, 2021 מתעשייה מסורתית לעירוב שימושים, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2022 (עם חמי גרא ומיכל קורח) שיפור תנאי המחיה במזרח ירושלים, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2023 (עם מליחה זגייר) מדיה וקבצים בנושא חוה ארליך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חוה ארליך חוה ארליך, ברשת החברתית פייסבוק גילי מלינצקי, "לא חייבים עוד דירות חדשות בכל מקום": מהנדסת העיר פתח תקווה חושבת גם על מלונות בעיר, דה מרקר, 9 במרץ 2019 מירב מורן, 5 מהנדסי ערים התיישבו לשיחה על תחבורה וחניה, גלובס, 1 במרץ 2021 פודקאסט "החזית העירונית" - ד"ר חוה ארליך על תכנון והתחדשות עירונית, מרכז הנדל"ן, 26 ביוני 2021 אמיתי גזית, "ללא שינוי טכנולוגי בתכנון העירוני, נראה אנשים ברחובות בלי יכולת ללכת", כלכליסט, 11 בנובמבר 2021. ספר הביכורים של חוה ארליך "חוכמת העיר", 29 ביולי 2021 צוות המכון: ד"ר חוה ארליך, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
הפנים במאדים

הפנים במאדים (למפת מאדים מוגדלת)   הפנים במאדים (למפת מאדים רגילה)   הפנים במאדים הפנים במאדים היא תצורת קרקע בכוכב הלכת מאדים באזור המכונה קידוניה. אורכה כ־3 ק"מ ורוחבה כ־1.5 ק"מ, והיא נמצאת בערך 10 מעלות מצפון לקו המשווה של מאדים. היא צולמה לראשונה ב־25 ביולי 1976 על ידי החללית ויקינג 1 שהקיפה את הפלנטה באותו זמן. התמונה הובאה לידיעת הציבור בהודעה לעיתונות של נאס"א שישה ימים מאוחר יותר. רוב הפירושים של התצלום טוענים שמדובר בתצורת קרקע טבעית, הר שולחן אחד מני רבים המפוזרים בסידוניה. פרשנות זו של התמונה הופעת הפנים מוסברת כשילוב של זווית צילום ותאורה (השמש הייתה בשולי האופק המאדימי בשעת הצילום), וההפרדה הנמוכה של התמונה, שגורמת להחלקת אי־סדירויות בפני השטח, ונטיית המוח לזהות תבניות מוכרות, בעיקר פנים (פראידוליה). כמו כן, פער בשליחת המידע מהוויקינג גרם ליצירת כתם שחור בדיוק היכן שהנחיר היה ממוקם על פנים אנושיות. נקודות דומות מפוזרות ברחבי התמונה. פירוש זה נתמך על ידי עדויות צילומיות מהחללית Mars Global Surveyor בשנים 1998 ו־2001 והחללית Mars Odyssey בשנת 2002. כאן צולם השטח בתנאי תאורה שונים לגמרי וברמת הפרדה גבוהה הרבה יותר, ואכן התצלום לא ממש נראה כמו פני אדם (ראו בתמונה). פרשנות אחרת של התצלום טוענת שהוא מייצג אנדרטה מלאכותית, ויש שטענו שקיומה היא הוכחה לקיום חיים אינטליגנטיים שחיו או ביקרו במאדים בנקודה כלשהי בעבר. התומך הבולט ביותר של תאוריה זו הוא ריצ'רד הואגלנד. בספרו משנת 1987: The Monuments of Mars: A City on the Edge of Forever, הואגלנד מפרש משטחים קרובים בסביבה כשרידים לעיר חרבה ופירמידות בנויות. פרסום ספרו עודד ופרסם את האמונה שמקור "הפנים במאדים" הוא מלאכותי. הספקנים אף מציינים כי נופים מסוימים על כדור הארץ ניתנים לפרשנות כפנים. התמונה משמאל של הר סיינט הלנס שצולמה מתחנת החלל הבינלאומית נראית כאילו היא מראה פרצוף הפוך של ריצ'רד ניקסון. הכיתוב המקורי של הצילום היה כדלהלן: תמונה זו היא אחת מני רבות שצולמו בקווי הרוחב הצפוניים של מאדים על ידי החללית ויקינג 1 בעת חיפוש אחר אתר נחיתה עבור ויקינג 2. התמונה מראה תצורות קרקע דמויות הר־שולחן שחוקות. מבנה הסלעים הענק במרכז, שדומה לראש אנושי, מקבל את צורתו מהצללים שיוצרים את האשליה של עיניים, אף ופה. רוחב התצורה הוא 1.5 ק"מ (מייל אחד), וזווית השמש היא בערך 20 מעלות. הנקודות על התמונה נוצרו בגלל בעיות בהעברת המידע, שהובלטו בשל הגדלת התמונה. התמונה צולמה ב־25 ביולי מגובה של 1873 ק"מ (1162 מייל). ויקינג 2 תגיע להקפה סביב מאדים ביום שבת הבא (7 באוגוסט), ונחיתתה מתוכננת לתחילת ספטמבר. — NATIONAL AERONAUTICS AND SPACE ADMINISTRATION תמונות מה־Mars Global Surveyor של הפנים במאדים Enterprise Mission של ריצ'רד הואגלנד מילון הספקן Bad Astronomy - הפנים במאדים הפנים במאדים, הכפה בארוס - Space.com יש דברים שרואים מכאן אך לא רואים משם, נח ברוש
אן מרי ניוטון

אן מרי ניוטון (באנגלית: Ann Mary Newton ‏; 29 ביוני 1832 – 2 בינואר 1866) הייתה ציירת אנגלית. היא התמחתה בפורטרטים של ילדים ועבדה בעפרונות, בגיר, בפסטל ובצבעי מים. ניוטון למדה באנגליה אצל ג'ורג' ריצ'מונד ובפריז אצל ארי שפר. עבודותיה הוצגו באקדמיה המלכותית לאמנות בין השנים 1852 ו-1865. אן מרי ניוטון נולדה ברומא, שם אביה ג'וזף סברן היה הקונסול הבריטי. ג'וזף סברן היה אמן וחבר של המשורר ג'ון קיטס. ניוטון למדה לצייר על ידי אביה, ולאחר מכן, בשובה של משפחת סברן לאנגליה ב-1841, למדה אצל ג'ורג' ריצ'מונד, שהעסיק אותה כדי לייצר עותקים של דיוקנאות שצייר. ב-1857 קיבלה שיעורים מארי שפר בפריז. בפריז היא ציירה דיוקן של מרי ברוס, רוזנת אלגין שקיבל הערכה טובה והוביל להזמנות נוספות בבריטניה. היא התמחתה בפורטרטים של ילדים ועבדה בעפרונות, גיר, פסטל ואקוורל. באמצע שנות ה-50 היא תמכה במשפחתה במספר עבודות, ונסעה לבתים של פטרונים עשירים. התמונה הראשונה שלה שהוצגה באקדמיה המלכותית לאמנויות הייתה "התאומים" ב-1852, דיוקן של אחיה ואחותה הצעירים. בתקופה זו היא גם ציירה דיוקנאות של אחיינה של המלכה ויקטוריה וילדיה. ב-1861 היא נישאה לארכאולוג צ'ארלס תומאס ניוטון, שהפך לאוצר העתיקות היווניות והרומיות במוזיאון הבריטי. היא יצרה רישומים של פיסול יווני להרצאותיו הפומביות וכן עיצבה איורים עבור הספר תולדות התגליות בהליקרנסוס, קנידוס וברנצ'ידה (שני כרכים, 1862) ומסעות ותגליות בלבנט (שני כרכים, 1865). מספר ספרי הסקיצות שלה, המהווים יומן תמונות חשוב של מסעותיה במזרח הים התיכון, מכילים קריקטורות שנונות של המשפחה, נמצאים ברשותם של צאצאי משפחת סברן. בשנות ה-60 היא החלה לעבוד בשמנים והציגה מספר תמונות בתערוכות של האקדמיה המלכותית, בעיקר דיוקן עצמי. היא מתה מחצבת בשנת 1866 בביתה בבלומסברי, לונדון בגיל שלושים ושלוש, ללא ילדים. המלכה ויקטוריה מזכירה את מותה המוקדם הטראגי ב-7 בינואר 1866: "המומה מאוד ממותה של גברת ניוטון, (מיס סברן) אמנית צעירה יפה וחכמה, שציירה כמה מבני המשפחה ועשתה עותקים יפים של פסלים עתיקים". עבודותיה נכללות באוספים של הגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון וגלריית טייט, לונדון. מדיה וקבצים בנושא אן מרי ניוטון בוויקישיתוף Brian Stewart & Mervyn Cutten (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club Smith, Cecil Harcourt (1901). "Newton, Sir Charles Thomas". Dictionary of National Biography (1st supplement). London: Smith, Elder & Co. Queen Victoria's Journals". www.QueenVictoriasJournals.org. 7 January 1866
מאיירס קופר

מאיירס יאנג קופר (באנגלית: Myers Young Cooper;‏ 25 בנובמבר 1873 – 6 בדצמבר 1958) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-51 בשנים 1929–1931. מאיירס קופר נולד בסנט לואיוויל, אוהיו, כצעיר במשפחה של 11 ילדים. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ולמד באוניברסיטה הנורמלית הלאומית (National Normal University) שבלבנון, אוהיו במשך שלוש שנים. ב-1893, בגיל 20, הוא הצטרף לאחיו בסינסינטי בעסק בנייה גדול. ב-1897 הוא נשא לאישה את מרטה קיני. האינטרסים העסקיים שלו כללו אספקת עצים, אספקת חומרי בנייה, ובנקאות. במחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20 היה קופר שותף עם יזם הנדל"ן והפוליטיקאי מדרום פלורידה ג'ורג' מריק. קופר היה מעורב במיזמי הכפרים בקורל גייבלס, שבהמשך יתנו השראה לאדריכלות בתי המגורים בסינסטינטי החל משנות ה-30 ועד שנות ה-50. ב-1926 התמודד קופר בבחירות על משרת מושל אוהיו והפסיד. ב-1928 הוא התמודד פעם נוספת, ניצח, וכיהן בתפקיד בשנים 1929–1931. המאפיין העיקרי של תקופת כהונתו של קופר כמושל הייתה תחילתו של השפל הגדול באוקטובר 1929, שהחריף בעקבות הבצורת שהתחוללה בקיץ שלאחר מכן והכתה במגזר החקלאי באוהיו. באופן כללי תמך קופר בקריאת ממשלו של הרברט הובר לרגיעה ולמאמצים להאיץ את מימון מיזמי העבודות הציבוריות שתוכננו קודם לכן, קריאות שייצגו את ההשקפה הקונבנציונלית לאופן התגובה על שפל פתאומי. הוקמו ועדים מקומיים לסיוע למציאת עבודה למובטלים, אך מאמצים אלו הוכחו לרוב כבלתי יעילים ככל שהמשבר התגבר. ב-1929 חתם קופר על העלאת המס על דלקים, שעל פי הערכות היה אמור להכניס כספים נוספים לקופת המדינה שנועדו לסלילת כבישים ובניית גשרים. ממשלו גם החל בבניית משרדי בית המדינה לשיכון הסוכנויות שהיו מפוזרות במבנים שכורים ברחבי קולומבוס. הבניין שניצב ברחוב פרונט הוא כיום משכנו של בית המשפט העליון של אוהיו. קופר גם התמודד עם משבר רציני כאשר ב-21 באפריל 1930 פרצה שריפה בבית הכלא המרכזי של אוהיו בה נספו 322 אסירים. השריפה הובילה למאמצי חקיקה להקלת הצפיפות בבתי הכלא ולהקמת מועצת חנינות מדינתית. ב-1930 התמודד קופר בבחירות לכהונה שנייה, אך נוצח על ידי ג'ורג' וייט. תגובתו הפושרת של קופר לשפל הגדול הובילה לירידה בשיעור ההצבעה בבחירות, כ-20 אחוזים פחות בהשוואה לבחירות 1928. וייט ניצח על אף שזכה במספר קולות שהיה אף נמוכה בהשוואה לזה של מרטין דייווי שנתיים קודם לכן. ב-1932 ניסה קופר שוב להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל, אך הדבר לא עלה בידו. מאיירס קופר נפטר בסינסינטי ב-6 בדצמבר 1958. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבעיר. ביתו לשעבר שבעיר משמש כיום כמשכנו של בית הספר התיכון של מונטסורי על שם קלארק. מדיה וקבצים בנושא מאיירס קופר בוויקישיתוף אתר החברה של מאיירס (באנגלית) מאיירס קופר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Maria Rosa Higgins Fallon, The Seven Villages, Miami's Community Newspapers, October 29, 2015 Federal Writers' Project employees (1946). The Ohio Guide (3rd ed.). Oxford University Press. p. 255. "Ohio Penitentiary Fire". Ohio History Central. "OH Governor, 1928". OurCampaigns. "OH Governor, 1930". OurCampaigns Myers Y. Cooper - Ohio Historical Society Clark Montessori (2007-01-15). "About Clark". Archived from the original on 2007-09-27.
המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה

המכון הלאומי למחלות מידבקות (באנגלית: National Institute for Communicable Diseases, בראשי תיבות NICD) הוא מכון לאומי לבריאות הציבור של דרום אפריקה, המספק מידע על מיקרוביולוגיה, וירולוגיה, אפידמיולוגיה, מעקב ובריאות הציבור כדי לתמוך בתגובת הממשלה לאיומי מחלות מידבקות. המכון נוצר בשנת 2001 על ידי שילוב של גופים שונים שעברו בירושה מארגוני האם של NHLS. המכון הלאומי לשעבר לווירולוגיה שולב עם מעבדות המומחים של SAIMR לשעבר למיקרוביולוגיה, פרזיטולוגיה ואנטומולוגיה כדי ליצור מכון למחלות מידבקות עם אוריינטציה לבריאות הציבור, הדומה למרכזים לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית. ה־NICD משמש כמשאב ידע ומומחיות על מחלות מידבקות לממשלת דרום אפריקה, למדינות קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית וליבשת אפריקה. המוסד מסייע בתכנון מדיניות ותוכניות לתמיכה ולתגובה למחלות מידבקות. מטה הארגון ביוהנסבורג ומהווה חלק משירות מעבדת הבריאות הלאומי שהוקם ב־2001. המכון היה הגוף המרכזי לטיפול במגפת הקורונה בדרום אפריקה מאז 2020 והיה הגוף הראשון שחקר את התפתחות וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה במדינה. אתר האינטרנט הרשמי של אנגלית (באנגלית) המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה, ברשת החברתית פייסבוק המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה, ברשת החברתית אינסטגרם המכון הלאומי למחלות מידבקות של דרום אפריקה, סרטונים בערוץ היוטיוב "Health | South African Government". www.gov.za. נבדק ב-2021-11-28. "South Africa", Wikipedia (באנגלית), 2019-02-20, נבדק ב-2021-11-28 Wan, Kang-Lin; Jiang, Yi; Liu, Zhi-Guang; Zhao, Xiu-Qin; Li, Ma-Chao; Liu, Hai-Can; Xiao, Tong-Yang; Huang, Ming-Xiang; Zhao, Li-Li (2019-08-07). "Prevalence, risk and genetic characteristics of drug-resistant tuberculosis in a tertiary care tuberculosis hospital in China". Infection and Drug Resistance (באנגלית). 12: 2457–2465. doi:10.2147/IDR.S209971. PMC 6689547. PMID 31496759. "SA's private hospitals have been hit by a mysterious and deadly fungal infection that is spreading across the globe, and no one knows how to stop it". BusinessInsider. נבדק ב-2021-11-28. "South Africa". Ianphi.org. נבדק ב-2021-11-28. "About us | NICD". 2020-07-05. אורכב מ-המקור ב-2020-07-05. נבדק ב-2021-11-28. "NICD About Us: Overview". NICD. NICD. נבדק ב-1 בנובמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
שארל גלייר

שארל גלייר (בצרפתית: Charles Gleyre‏; 2 במאי 1806 – 5 במאי 1874) היה אמן שווייצרי תושב צרפת מגיל צעיר. הוא השתלט על הסטודיו של פול דלארוש ב-1843 ולימד מספר אמנים צעירים שהפכו לאמנים בולטים, ביניהם הנרי-ליונל בריו, ג'ורג' דה מאוריאה, קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, לואי-פרדריק שוצנברגר, אלפרד סיסלי, וג'יימס אבוט מקניל ויסלר. גלייר נולד ליד לוזאן הוריו מתו כשהיה בן שמונה או תשע, והוא חונך על ידי דוד בליון, צרפת, ששלח אותו לבית הספר התעשייתי של העיר. הוא החל את השכלתו האמנותית הפורמלית בליון לפני שעבר לפריז, שם נרשם לאקול דה בו-ארט. הוא גם למד באקדמיה סוויס ולמד טכניקת צבעי מים בסטודיו של ריצ'רד פארקס בונינגטון. לאחר מכן נסע לאיטליה, שם הכיר את הוראס ורנה ולואי ליאופולד רוברט. בהמלצתו של ורנה הוא נבחר על ידי הנוסע האמריקני ג'ון לואל ג'וניור ללוות אותו במסעותיו במזרח הים התיכון, תוך תיעוד הנופים והנושאים האתנוגרפיים אותם פגשו. הם עזבו את איטליה באביב 1834 וביקרו ביוון, טורקיה ומצרים, שם נשארו יחד עד נובמבר 1835, אז עזב לואל להודו. גלייר המשיך במסעותיו ברחבי מצרים וסוריה, ולא חזר לצרפת עד 1838. הוא חזר לליון במצב בריאותי ירוד, לאחר שהותקף במחלת עיניים בקהיר, ונפגע מחום בלבנון. עם החלמתו הוא המשיך לפריז, ולאחר שהקים סטודיו צנוע, החל לחשב בקפידה את הרעיונות שעיצבו את דרכו. הציור שבאמצעותו פתח למעשה את הקריירה האמנותית שלו היה "החזון האפוקליפטי של ג'ון הקדוש", שנשלח לסלון של 1840. לאחר מכן ב-1843 הציור "לפנות ערב", קיבל מדליה מדרגה שנייה. הוא הפך לצייר פופולרי מאוד בציור "אשליות אבודות". בו הוא מתאר משורר היושב על גדת נהר, ראשו שמוט ותנוחה עייפה ומתבונן בעצב בחברת נשים צעירות זוהרת ששירתן גוועה לאט ונעלמת לאט מעיניו. למרות הצלחת העבודות הראשונות האלה, פרש גלייר מתחרות ציבורית, ובילה את שארית חייו בהתמסרות שקטה לאידיאלים האמנותיים שלו, ולא חיפש את תהילת הקהל, ולא הפך את האמנות שלו לקרדום לחפור בה. עם זאת הוא עבד בהתמדה והיה פרודוקטיבי, ושלח מספר פעמים עבודות לסלון. גלייר הפך למורה רב השפעה, והשתלט על הסטודיו של פול דלארוש - שהיה אטליית ההוראה הפרטית המוביל בפריז - ב-1843. תלמידיו כללו את ז'אן-לאון ז'רום, ז'אן לואי האמון, אוגוסט טולמוש, ויסלר וכמה מהאימפרסיוניסטים: מונה, רנואר, סיסלי ובזיל. הוא לא גבה מתלמידיו כסף, אף שציפה שהם יתרמו לשכר הדירה ולתשלום לדוגמנים. כמו כן ניתנה להם דעה בניהול בית הספר. אף על פי שהוא חי בפרישה כמעט מוחלטת מהחיים הציבוריים, הוא גילה עניין רב בפוליטיקה, והיה קורא אדוק של כתבי עת פוליטיים. במשך זמן מה, הסטודיו שלו היה מפגש של מועדון ליברלי. במהלך ביקור בתערוכה, שנפתחה מטעם הגולים מאלזס ולוריין, הוא מת בפתאומיות ב-5 במאי 1874. מדיה וקבצים בנושא שארל גלייר בוויקישיתוף שארל גלייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Émile Bellier de la Chavignerie, Dictionnaire général des artistes de l'école française, continué par L. Auvray, 1885. (בצרפתית) "Dictionary of National Biography, 1901 supplement/Du Maurier, George Louis Palmella Busson" Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Gleyre, Marc Charles Gabriel" . Encyclopædia Britannica. 12 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 121–122. Stevens, Mary Anne, ed. (1984). The Orientalists: European painters in North Africa and the Near East (Exhibition Catalogue). Royal Academy of Arts. pp. 150, 178–9.
ג'ורג' וייט (מושל אוהיו)

ג'ורג' וייט (באנגלית: George White;‏ 21 באוגוסט 1872 – 15 בדצמבר 1953) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-52 בשנים 1931–1935. ג'ורג' וייט נולד באלמירה שבמדינת ניו יורק כבנם של צ'ארלס ו. ומרי ס. (לבית באק) וייט. הוא למד בקולג' פרינסטון. לאחר שעסק בכרייה בקלונקייד שביוקון, הוא התיישב במריאטה שבאוהיו ועסק בקידוחי נפט. בשנים 1905–1908 כיהן וייט כחבר בבית הנבחרים של אוהיו. ב-1910 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו בשנים 1911–1915. ב-1914 הוא נוצח בבחירות לכהונה שנייה, אך ניצח ב-1916 וכיהן בשנים 1917–1919. ב-1918 הוא ניסה להתמודד פעם נוספת, אך נוצח. בשנים 1920–1921 הוא היה יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית. ב-1930 שב וייט לפוליטיקה ונבחר כמושל אוהיו. הוא כיהן שתי תקופות כהונה בשנים 1931–1935. ב-1934 ניסה וייט ללא הצלחה להיבחר לסנאט של ארצות הברית. ב-1940 הוא ניסה להיבחר שוב כמועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אוהיו, אך הפסיד למרטין דייווי. ב-1900 נשא וייט לאישה את שרלוט מקלווי מטיטוסוויל, פנסילבניה. לזוג נולדו חמישה ילדים. ג'ורג' וייט נפטר בוסט פאלם ביץ' שבפלורידה ב-15 בדצמבר 1953. הוא נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבמריאטה. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' וייט בוויקישיתוף ג'ורג' וייט, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ג'ורג' וייט באתר Ohio History Central (באנגלית) ג'ורג' וייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Our Campaigns - Candidate - George White".
מגדלור (אלבום)

"מגדלור" הוא שם האלבום החמישי של הזמרת מיקה קרני. האלבום יצא לחנויות ב-2004 בחברת התקליטים NMC. הקו האלקטרוני שלט באלבום, בניגוד לאלבומיה הקודמים של קרני, שהתאפיינו בביצועים אקוסטיים שקטים. שיר הנושא, "מגדלור", המספר את סיפורה של אחותה הקטנה שהתמכרה לסמים, זכה להצלחה גדולה. סינגלים נוספים מהאלבום: "שיר מספר אחת", "מלחמות כאילו", "קח". לשירים "מגדלור" ו"מלחמות כאילו" צולמו קליפים מושקעים. באלבום מחדשת קרני את שירו של אריק איינשטיין, "סע לאט". שיר מספר אחת (3:08) מגדלור (4:00) מלחמות כאילו (3:08) קח (3:42) כמו פעם (3:28) אם אתה רוצה (3:08) בוא נשקוט (2:25) סע לאט (3:20) כוכבי (2:50) בונוס (רמיקס לשיר "קח")
עבדאללה יוסוף הילאל

עבדאללה יוסוף הילאל (בערבית: عبد الله يوسف هلال; נולד ב-12 ביוני 1993) הוא כדורגלן בחרייני המשחק בעמדת החלוץ בבוהמיאנס 1905. הילאל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מזרח רפאע ובשנת 2009 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בשנת 2014 היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע, על אף שהקבוצה שיחקה בליגה השנייה. בקיץ 2017 הילאל חתם באל-מוחרק, עמה זכה בליגת העל הבחריינית. ב-19 ביולי 2018 הילאל חתם בבוהמיאנס 1905 מליגת העל הצ'כית, מה שהפך אותו לבחרייני הראשון שמשחק בליגה אירופית. ב-28 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לפריבראם, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה. ב-4 בינואר 2019 הילאל חתם בסלביה פראג, והושאל מיידית לבוהמיאנס עד לסיום העונה. ב-17 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בתיקו 1-1 נגד אינטר מילאנו והפך לכדורגלן הראשון ממועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ שרושם דקות בליגת האלופות. ב-4 באוגוסט 2020 הילאל הושאל לסלובן ליברץ. במהלך העונה, חזר לסלביה ובקיץ של אותה עונה חזר לעוד עונת השאלה סלובן. בקיץ 2022 הילאל חתם בפרסייה ג'קרטה. ב-15 באוגוסט 2012 הילאל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בחריין בהפסד 3-0 לאזרבייג'ן. ב-18 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 6-1 לכוויית. הילאל השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל בשנים 2015 ו-2019 נכלל בסגל נבחרת בחריין לטורניר גביע אסיה 2023. מזרח רפאע הליגה הבחריינית השנייה: 2014 גביע המלך הבחרייני: 2014 הסופר קאפ הבחרייני: 2014 אל-מוחרק ליגת העל הבחריינית: 2017/2018 סלביה פראג ליגת העל הצ'כית: 2019/2020, 2020/2021 עבדאללה יוסוף הילאל, באתר Transfermarkt עבדאללה יוסוף הילאל, באתר Soccerway עבדאללה יוסוף הילאל, באתר WorldFootball.net עבדאללה יוסוף הילאל, באתר National Football Teams עבדאללה יוסוף הילאל, באתר FootballDatabase.eu تعرّف على قائمة الأحمر النهائية لكأس آسيا لكرة القدم مع مدربنا خوان بيتزي בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת בחריין, 31 בדצמבר 2023 (בערבית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עבדאללה יוסוף הילאל".
אלישע גלזר

אלישע גלזר (22 באוקטובר 1912 - 22 ביולי 2004) היה סופר ישראלי, ספורטאי המכביה הראשונה ומראשוני רחובות. נולד ברחובות כבן הזקונים למשפחה בת תשעה ילדים. בגיל שלוש למד בחדר ואחרי כן למד בבית הספר העממי (סמילנסקי) עד שנת 1927. עקב המצב הכלכלי הקשה ששרר בבית נאלץ לצאת לעבודה בגיל 15. גלזר עבד אצל גיסו, אשר אבסיאן, שגם הדריך ולימד אותו את עבודת המכונאות - השניים עבדו בהתקנת משאבות מים בבארות. בעבודה זו נפצע גלזר - אצבע בידו השמאלית נכרתה לאחר שנפל עליה צינור מגובה 40 מטר אל תוך הבאר בה עבד. אלישע היה ספורטאי מנעוריו, בתחומי אתלטיקה מגוונים: הדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס, קפיצה במוט וריצות למרחקים קצרים (עד 400 מטר). אלישע השתתף במכביה הראשונה, בה ייצג את "מכבי רחובות". מצעירותו אהב גלזר לכתוב סיפורים והוציא לאור ספרי ילדים ומבוגרים, ביניהם הסדרה "הרפתקאות רפי בצוללת" ו-"קפטן דייוויס הבוקניר היהודי". בשנת 1935 ביום הולדתו נשא לאשה את יהודית - ספורטאית חלוצה שעלתה לארץ ב-1934 מפולין במסגרת עליית גורדוניה. נולדו להם בן ובת, עדה וארנון. בתקופת שלטון הבריטים עבד במכונאות במחנות הצבא ואחר בתור מכבשן בכבישים. לאחר מכן עבד עד ליציאתו לגמלאות בתור עובד צה"ל כמומחה בהתקנת גנרטורים בבונקרים. אלישע המשיך לכתוב ספרים - בין השאר באמצעות מחשב, בו למד להשתמש כשהיה מעל לגיל 85. אלישע כתב עד יום חייו האחרון. ספריו של אלישע גלזר - בעיקר ספרי המבוגרים ובמידה מסוימת גם ספרי הילדים - מתאפיינים בהתרחשות במקום ובזמן המובאים בפירוט רב בספרים - בעיקר לאורך המאה ה-20 וכן בימי בית ראשון ושני (זמנים בהיסטוריית העם היהודי בהם התעניין). הרפתקאות רפי בצוללת (הרפתקאות) הרפתקאות רפי בצוללת מנוע (הרפתקאות) הרפתקאות רפי באוקיינוס האטלנטי (הרפתקאות) הרפתקאות רפי באוקיינוס השקט (הרפתקאות) קפטן דייוויס הבוקניר היהודי (רומן היסטורי) מסע הפלאים בין הכוכבים (מדע בדיוני) דודו ודיקלה בשבי המיצרי (הרפתקאות) מריוס ובר-כוכבא (רומן היסטורי) ימי אטלנטיס האחרונים (בדיוני) מדיה וקבצים בנושא אלישע גלזר בוויקישיתוף דף על אלישע גלזר באתר משפחות ותיקי רחובות היכל התהילה של המדע הבדיוני הישראלי (אורכב 28.09.2007 בארכיון Wayback Machine) יהודים בחלל: מקורותיה של הספרות הספקולטיבית העברית המקורית באתר בלי פאניקה פיראטים של מאלטה הקטנה / אורי קציר סקירה של אלי אשד על ספרות היסטורית בנושא פיראטים רשימת הפרסומים של אלישע גלזר, בקטלוג הספרייה הלאומית אלישע גלזר, דף שער בספרייה הלאומית
Control

האם התכוונתם ל... Control (אלבום של ג'נט ג'קסון) Control (שיר של זואי ויס)