laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נחותי

הנְחוּתֵי (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם רבותינו היורדין מארץ) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי (רב אבינה, עולא ורב דימי). קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה. חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העיקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות". עיקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי ארד עמך מצרימה ואנכי אעלך גם עלֹה". המילה "ירד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי", וכן בעברית מודרנית "נוֹחת" פירושו יורד. מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל. לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים". יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך. גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה. יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים. אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא. אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי מערבא..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב. בין האמוראים המפורסמים שכונו בתואר זה ודבריהם צוינו בגמרא נמנים החכמים הבאים: רבה בר בר חנה רבי ירמיה רב כהנא (השני) רב זירא רב דימי רב שמואל בר רב יצחק רב חלבו עולא רבין רבי ברכיה רבי אבא בר איבו רבי יצחק נפחא רבי תחליפא בר מערבא יהדות בבל רב (אמורא) שד"ר הרב אברהם אורנשטיין, "אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל", כרך שלישי, עמ' 1280 ואילך, באתר HebrewBooks. הרב יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים חלק ב, דף רלד ואילך, באתר HebrewBooks. "לפי מפת ים ההלכה בעריכת אבא קובנר, הוצאת בית התפוצות תלמוד בבלי, מסכת קידושין ס"ט ע"א בראשית מו, ד "כך במפת ים ההלכה בעריכת אבא קובנר, הוצאת בית התפוצות. ר' יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים, חלק שני, ברלין-וינה תרפ"ג, עמ' רמ"ד בהערה קכז פורטל הדף - יורדי ארץ ישראל / יעקב צ. מאיר ”ורבותינו היורדין מארץ ישראל; ומנו? עולא [...] וחברינו היורדים מארץ ישראל; ומנו? עולא.” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ח, עמוד ב') "כי אתא רבין וכל נחותי [...]", תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"א, עמוד ב', מסכת חולין, דף קכ"ד, עמוד א', מסכת סוכה, דף מ"ג, עמוד א' ערך זה הוא קצרמר בנושא דת ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טמרמה

טמרמה (באנגלית: Tamarama) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council). טמרמה ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן (האוקיינוס השקט). לפרבר רצועת חוף קטנה, הקרויה חוף טמרמה. הפרוורים הגובלים בו הן ברונטי מדרום, בונדיי ממערב ובונדיי ביץ' מצפון. טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסביבתו, וכולל את רצועת החוף ומספר רחובות ממערב לה. הפרוור נודע בתחילה כ"דיקסון ביי" על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים, אך שמו שונה לטמרמה בתחילת המאה ה-19. מקור השם הוא ככל הנראה "גמה-גמה" (Gamma Gamma), מילה באבוריג'ינית, והפרוור מופיע תחת שם זה במפות צבאיות מתחילת המאה ה-19. בשנת 1887 הוקם בפרוור גן השעשועים הראשון בסידני, שנקרא אקווריום בונדיי (Bondi Aquarium). הפארק כלל רכבת הרים משוכללת, שהייתה מתוחה מעל קו החוף ונתנה לרוכבים בה תחושה שהם צוללים לתוך גלי האוקיינוס. גורמי משיכה נוספים בגן כללו מופעי וודוויל ואקווריום המציג חיות ודגים מרשימים, כגון כלבי ים וכרישים. גן השעשועים הפך לסימן ההיכר של הפרוור, אך לאחר 18 שנות פעילות בשנת 1906 נסגר לבסוף ונמכר. הפארק נפתח מחדש ומותג בשנית כעיר הפלאות (Wonderland City), ובמקום רכבת ההרים כלל ספינת אוויר שצפה מעל, רכבת קיטור דוהרת מסביב לאתר במסלול של 2 מייל ופילה בשם אליס שניתן לרכב על גבה לאורך החוף. גן השעשועים קיבל אספקת כח מתחנת כוח פנימית, מונעת קיטור. עיר הפלאות החזיקה מעמד 14 שנה, אך סבלה מתלונות חוזרות ונשנות של תושבי הפרוור בנוגע לצער בעלי חיים, תפעול ספינת האוויר ומניעת גישה לחוף. בשנת 1920 קנתה המועצה את שטח הגן ופינתה אותו לחוף, לרווחת התושבים. טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, ואינו כולל מוסדות תרבות פרט לחוף טמרמה, שלו חשיבות תרבותית. בטמרמה הוקם ב-1906 ארגון חילוץ והצלת גולשים, מהמועדונים הראשונים מסוגו באוסטרליה ובעולם. אף על פי שחוף טמרמה חשוף לזרמי ים חזקים, לא איבד מועדון ההצלה ולו גולש אחד מאז היווסדו, והוא מחלץ שנתית כאלף גולשים יותר ממועדונים דומים בחופי סידני האחרים. חוף טמרמה זכה גם לכינוי המקומי "גלמרמרה", תודות למסורת ארוכת שנים של ידוענים הבאים להשתזף במקום. הטיילת המשתרעת מעל ולאורך חוף טמרמה היא חלק מ"צעדת החוף מבונדיי לברונטי", טיילת ארוכה שמתוחזקת על ידי מועצת וייברלי כמוקד משיכה תיירותי. בטיילת זו מתארחת תערוכת פסלים שנתית, "פסלים לצד הים" (Sculpture by the Sea). מדיה וקבצים בנושא טמרמה בוויקישיתוף טמרמה באתר "Dictionary of Sydney" טמרמה באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 11.08.2011 בארכיון Wayback Machine) http://www.surflifesavingsydney.com.au/Clubs/Tamarama
עיבוד מוזיקלי

עיבוד מוזיקלי, סידור ראשוני או ארגון מחדש של שיר או יצירה: במקצב, סגנון, סולם, ז'אנר מוזיקלי, הרכב מוזיקלי, סוג וכמות הכלים המשתתפים בה או עיבוד לכלי נגינה מיוחדים. ניתן לדמות את המעבד המוזיקלי לבמאי של היצירה המוזיקלית, או לתסריטאי שמעבד יצירה קיימת (כמו ספר) לתסריט. המעבד המוזיקלי משתמש בחומר הגלם המוזיקלי – הלחן (מלודיה) וההרמוניה (אם כבר קיימת; המעבד יכול לבנות או לשנות אותה) – כדי "לעצב" את הביצוע. בדרך כלל, מקבל המעבד המוזיקלי תווים ליצירה או הקלטה ראשונית של השיר ברמה נמוכה (סקיצה). המעבד, בהתייעצות עם המלחין מחליטים מה יהיה הז'אנר, המקצב, מהירות היצירה או השיר (טמפו), אילו כלי נגינה ישתתפו בהם וקובעים פרמטרים נוספים. בטרם ייגש המעבד לעבודתו הוא יפנה למבצע, הזמר, כדי להחליט באיזה סולם יבוצע העיבוד ולהתאים אותו למנעד המבצע. כמו כן יכול המעבד להקצות מקום בזמן ביצוע היצירה, שם יתבצע אלתור חופשי. המעבד המוזיקלי נותן לפעמים ביטוי אישי ליצירה המולחנת ויוצר לה סגנון משלו; הוא יכול, למשל, להוסיף לשיר הקדמה או מעבר מוזיקליים. העיבוד המוזיקלי יכול להיות מורכב במעבר מתזמורת להרכב, מהרכב לכלי סולו, מכלי סולו לתזמורת, ועוד. עיבוד לכלים מוזיקליים הוא מורכב ומצריך מיומנות, הכרת הכלים והכרת טווח היכולות שלהם (מנעד). עיבוד לכלים קלאסיים מצריך בדרך כלל כתיבת תפקיד נגינה מדויק לכל כלי, וכתיבת עיבוד לתזמורת פירושו הכנת פרטיטורה. גם מעבר של יצירה מסוימת מסגנון מוזיקלי אחד לאחר ייחשב לעיבוד מוזיקלי. לדוגמה: להקת "המכשפות" עיבדה מחדש את שיר הילדים "הלילות הקסומים" ועשתה ממנו שיר רוק. מפיק מוזיקלי תזמור מונחים בתאוריית המוזיקה מדיה וקבצים בנושא עיבוד מוזיקלי בוויקישיתוף עיבוד מוזיקלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאון ורת

לאון וֶרְת (בצרפתית: Léon Werth;‏ 1878 – 13 בדצמבר 1955) היה סופר, פילוסוף פציפיסט ומבקר אמנות יהודי-צרפתי. ידיד נפשו של מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אכזופרי. ורת נולד ברמירמון (Remiremont) שבחבל לורן בצרפת. בעקבות הצטיינותו הרבה בבית הספר נשלח ללימודים גבוהים בתיכון יוקרתי בפריז, אליו הגיע בעיצומו של משפט דרייפוס. עד מהרה נטש ורת את לימודיו לטובת חיי בוהמה, חבר לחוגי שמאל רדיקלי והכיר את הסופר האנרכיסט אוקטב מירבו. מירבו לקח את ורת תחת חסותו, סייע לו לפרסם את סיפוריו הראשונים בכתבי העת הנחשבים ולהוציא את ספרו הראשון "הבית הלבן", לו כתב מירבו הקדמה. ורת היה פעיל בחוגי הפילוסופים ומבקרי האמנות. הוא קידם, למשל, את הפסלת חנה אורלוף ואת אמני הדאדא והסוריאליזם. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס ורת ונלחם בחפירות; הוא חזר מן החזית כפציפיסט מושבע וכתב שני רומנים המבקרים קשות את המלחמה. דבריו, שהתקבלו בתחילה בתרעומת, הפכו מאוחר יותר לקולו של הדור שלחם בחפירות ויצא משם מלא ביקורת על המלחמה ועל הגנרלים. ב-1917 גילה התלהבות ראשונית ממהפכת אוקטובר, אך עם עלייתו של סטלין לשלטון מתח ביקורת על ברית המועצות. בשנת 1924, לאחר שחזר ממסע בהודו-סין הצרפתית (וייטנאם וקמבודיה של ימינו) כתב רומן המבקר את הקולוניאליזם הצרפתי וחוזה את תנועת הדה-קולוניזציה. בשנת 1931 נערכה לוורת, שהיה אז כבן 53, היכרות עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, שהיה אז כבן 31. סנט-אכזופרי, שהתייתם מאביו בגיל צעיר, ראה בוורת דמות-אב. השניים התיידדו וחלקו זה עם זה דעות ובילויים משותפים עם משפחותיהם. סנט אכזופרי ראה בוורת "מצפן מוסרי" וורת התלהב מרוח הנעורים התוססת ומדמיונו של הטייס הצעיר. כל אחד שמר על הגות ודעות עצמאיות והם קיימו ביניהם דיונים פילוסופיים שנמשכו שעות, חלקם תוך טיולים בחיק הטבע וחלקם במהלך התכתבות ענפה. בשנת 1940, עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה, נמלט סנט אכזופרי לאלג'יריה ולניו יורק והצטרף לחיל האוויר של בעלות הברית בעוד ורת ומשפחתו נדדו 35 ימים אל בית הקיט שלהם, שהיה בדרום צרפת, תחום שנחשב בטוח יותר בהיותו בשליטת צרפת של וישי. ורת לא יכול היה לכתוב לסנט אכזופרי מכתבים, אך כתב לו ביומנו. סנט-אכזופרי כתב אף הוא מכתבים לוורת, שלא נשלחו ליעדם אלא כונסו בספר "מכתב לבן ערובה", שיצא לאור בארצות הברית ב-1943. ורת לא נזכר בו בשמו מפחד שיבולע לו. לאחר תום המלחמה נודע לוורת על היעלמות מטוסו של סנט-אכזופרי ב-1944. ורת הוציא לאור את ספרו של סנט-אכזופרי מן העיזבון "המצודה" והוציא ספר בשם "סנט-אכזופרי כפי שהכרתי אותו" (Saint-Exupéry, tel que je l'ai connu). מדיה וקבצים בנושא לאון ורת בוויקישיתוף גדעון טיקוצקי, מי היה לאון ורת, הסופר היהודי שלגורלו כה חשש מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אקזופרי?, באתר הארץ, 24 ביולי 2009 לאון ורת, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאון ורת, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רצועת בקעים

רצועת בקעים היא מבנה גאולוגי המופיע בכמה הרי געש, בייחוד הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן של איי הוואי, שבהם סדרה ליניארית של מערכות סדקים במורדותיו של הר הגעש מאפשרת ללבה להתפרץ מאגפיו של הר הגעש במקום מפסגתו. לדוגמה, ההתפרצות הנוכחית של הר הגעש קילוואה בהוואי מתחוללת ברציפות מאז 1983 מחרוט האפר של פּוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō) השוכן ברצועת הבקעים המזרחית של קילוואה, כ-15 קילומטרים מזרחה מלוע הר הגעש הראשי בפסגת ההר. רצועות בקעים נוטות להתפשט בקו ישר כמו קרניים היוצאות מפסגת הר הגעש. במרבית הרי הגעש של הוואי יש שתי רצועות בקעים ולפעמים שלוש. הלבה המצטברת מהתפרצויות חוזרות ונשנות מרצועת הבקעים היא הגורם לצלליתם המוארכת של הרי הגעש של הוואי (צורה המכונה "חרוט מגן"). ייתכן שהדוגמה הטובה ביותר לכך היא הר הגעש מאונה לואה. פירוש שם ההר בהוואית הוא "הר ארוך". מקורם של ההעתקים המרכיבים את רצועת הבקעים בהתפשטות הקרום בסביבת הר הגעש. ככל שהר הגעש מטיפוס חרוט מגן צובר יותר חומר, כך הוא נעשה כבד יותר והוא מתחיל לשקוע עקב כוח המשיכה. עקב כך נמתחים פני השטח במדרונות ההר ונשברים. הסיבה לכך שלבה מתפרצת לעיתים כה קרובות מאגפי הרי הגעש היא כוח המשיכה. קל יותר ללבה נוזלית כבדה לזרום אופקית ולהתפרץ מצדי ההר, מאשר להידחף מאות או אלפי מטרים במעלה צינור ההזנה המוביל לפסגת ההר (ראו שרטוט). מערכת של סדקים ושברים המרכיבה את רצועת הבקעים מאפשרת לתופעה זו להתרחש ביתר קלות. מדיה וקבצים בנושא רצועת בקעים בוויקישיתוף רצועת בקעים הסבר קצר באתר USGS (באנגלית)
יבגני אונייגין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יבגני אונייגין – רומן בחרוזים מאת פושקין משנת 1825 יבגני אונייגין (אופרה) – אופרה מאת צ'ייקובסקי משנת 1879 המבוססת על הרומן של פושקין יבגני אונייגין (סרט) (אנ') – סרט אופרה סובייטי משנת 1959 המבוסס על האופרה של צ׳ייקובסקי אונייגין (פירושונים) – יצירות נוספות המבוססות על הרומן
גוסטב דלמן

גוסטף הרמן דלמן (גרמנית: Gustaf Hermann Dalman;‏ 9 ביוני 1855 - 19 באוגוסט 1941) היה בין השנים 1902 ל-1917 המנהל הראשון של "המכון הגרמני האוונגלי למחקר עתיקות ארץ הקודש בירושלים" (בגרמנית: Deutsches Evangelisches Institut für Altertumswissenschaft des Heiligen Landes ) וחוקר מובהק של התנ"ך, התלמוד, והשפות השמיות - עברית, ארמית וערבית. דלמן נולד בגרמניה, לאב גרמני ולאם שוודית. הוא אימץ את שם המשפחה של אמו (שם המשפחה של אביו היה "מרקס"), והיה בקשר אמיץ עם משפחתו השוודית. את ספרו "דקדוק הלשון הארמית היהודית" הקדיש למלך שוודיה אוסקר השני (נכדו של ברנדוט). חיבורו המפורסם ביותר הוא "דקדוק הלשון הארמית היהודית" (מהדורה שנייה 1905). בנוסף על מחקריו בתחום ההיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של ארץ ישראל וסביבותיה, הוא התעניין בנופים, בחי ובצומח של הארץ, והשאיר אוסף צילומים נדיר של הארץ (הנגיש מאתר המכון הנקרא עכשיו על שמו – מכון גוסטאב דלמאן). בשנים שחי בירושלים קיים יחסים הדוקים עם משכילי ירושלים, ובמיוחד מסתמך על הידע שלו "הזואולוג העברי הראשון" ישראל אהרוני, המזכיר אותו רבות בזכרונותיו ונעזר בו בזיהוי בעלי חיים בשמם העברי. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר דלמן לגרמניה, ושימש פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1925 פרסם (בגרמניה) את הספר "מאה צילומי אוויר של ארץ ישראל" המבוסס על צילומי אוויר של הצבא הגרמני. ב-1937 הוציא לאור סידרה של 7 ספרים בשם "מלאכות ומנהגים בארץ ישראל" (Arbeit und Sitte in Palästina). דלמן היה יוצא דופן בזמנו מבין חוקרי הקדם הנוצרים, בכך שלא הגביל את מקורות הידע שלו לתנ"ך ולברית החדשה, אלא שלט בכל אוצר הספרות היהודית, בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, ובמקורות אחרים, מה שעורר עליו לא אחת ביקורת של עמיתיו, שהסתייגו מההסתמכות הרבה שלו על מקורות יהודיים כל כך מובהקים. לפי עדותו של אהרוני, הבין דלמן גם את העברית המדוברת החיה בת הזמן. דלמן הונצח ברחוב שנקרא על שמו בשיח' ג'ראח בירושלים. מדיה וקבצים בנושא גוסטב דלמן בוויקישיתוף אוסף התצלומים שלו, וכן קישורים לפרסומיו החשובים נגישים מאתר מכון גוסטף דלמאן. חן מלול, הטייסת הבווארית ה-304 מתעדת את ארץ ישראל של סוף מלחמת העולם הראשונה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 30 באוקטובר 2017 מידע על גוסטב דלמן בקטלוג הספרייה הלאומית גוסטב הרמן דלמן (1855-1941), דף שער בספרייה הלאומית "זכרונות זואולוג עברי ב'", עמוד 201, עם עובד 1946 משרד החינוך והחברה להגנת הטבע, עלון לרכז הטיולים, ספטמבר-אוקטובר 2000.
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא

אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא שרף א-דין (בערבית: الملك المعظم عيسى شرف الدين, נהגה: אל-מַלֶכּ אלמוּעַזם עיסא שַרַף א-דין; נפטר ב-1227) היה הסולטאן האיובי ששלט בדמשק בשנים 1227-1218, בנו של אל-מלכ אל-עאדל (אנ') ואחיינו של צלאח א-דין מייסד השושלת. אל-עאדל חילק את הממלכה לשניים, ובשנת 1201 מינה את אל-מעט'ם למושלה של דמשק, ואת בנו השני אל-מלכ אל-כאמל למושלה של מצרים. שני אחים נוספים שהיו פחות בולטים באישיותם קיבלו תחת שליטתם אזורים קטנים יותר. אל-אשראף קיבל את ג'זירה, ועבד אל עזיז עות'מאן קיבל את הבניאס. בשנת 1218, עם מותו של אל-עאדל, הפך אל-מעט'ם לסולטאן דמשק. לאחר פטירתו, החליף את אל-מעט'ם בנו אל-מלכ נאצר דאוד (אנ'). אל-מעט'ם בנה וביצר את ארץ ישראל, אך גם הרס מבצרים וחומות רבים. כמעט מאה שנה נמצאה ירושלים תחת שלטון נוצרי-צלבני. ב- 2 באוקטובר 1187, נכבשה העיר על ידי חילותיו של צלאח א-דין, וירושלים שבה לשליטת האסלאם. כדי למנוע את שובם של הצלבנים, החלו השליטים האיוביים, במסע חיזוקים וביצורים של החומה בירושלים ובבניית מגדלים. כן הוקמו וחוזקו על ידם, מבצרים בגליל, בגלעד ובגולן. מרבית הביצורים הללו נעשו על ידי אל-מעט'ם, או בהוראתו, עוד בחיי אביו אלמלכ עאדל, בהיותו שליטה של ירושלים, אך מאוחר יותר כסולטאן, כשחשב שטובת שלטונו היא הרס הביצורים, הוא לא היסס להרוס את החומות והמבצרים שהוא בעצמו בנה. כך בשנת 1217 כשצבאו של אנדראש השני מלך הונגריה הגיע לחופי הארץ, חיזק אל-מעט'ם את ביצוריה של ירושלים, ובשנת 1219 הרס את ביצורי הר תבור שבנה אביו, כדי לעזור לאחיו אלמלכ אל-כאמל, ולהסיח את דעתם של הכוחות האירופיים שצרו על מצרים. מבצר נמרוד, השוכן למרגלות הר חרמון, נבנה על ידי שליט הבניאס אלעזיז עת'מאן, במימונו של אחיו אל-מעט'ם. מעברו של הקטע הדרומי של חומת ירושלים נמצאו בחפירות חדשות שרידי חומה ומגדלים איוביים; אלו נבנו בשלהי תקופת צלאח א-דין, בתקופת אלמלכ אל-עאדל, ובראשית שלטונו של אל-מעט'ם, אך בשנים 1219 ו- 1220 פקד אלמעט'ם להרוס אותם. במהלך ספטמבר ואוקטובר של שנת 1227 יצא שוב אל-מעט'ם מדמשק, והחל בהחרבה שיטתית של ביצורי ירושלים ומבצרים בגליל כגון: כוכב הירדן, המצודה בתבנין ומצודת צפת - אסטרטגיה בה נהג צלאח א-דין, ברצונו למנוע התבססות הצלבנים בארץ. בחודש נובמבר מת אלמלכ אל-מעט'ם עיסא, ומותו שינה את המפה הפוליטית של ממלכת ירושלים ואויביה. בשנת 1218 נבנתה בצו הסולטאן אלמלכ אלמעט'ם עיסא, מדרשה ללימודי האסלאם, על פי האסכולה החנפית, אשר קיבלה את שמה על שם הסולטאן - אלמעט'מיה. מבנה המדרשה נמצא בעיר העתיקה סמוך לשער האריות ובקרבת תחילתה של הויה דולורוזה. במקום נמצאה כתובת בשפה הערבית: בשם אללה הרחמן והרחום. בבתים נתן אללה להקים...לערוך התפילה ולתת הצדקה, יפחדו יום יתהפכו בו הלבבות. ציווה בעבודת אדוננו הסולטאן אלמאלכ אלמעט'ם...שרף א-דיניה וא-דין... אבו בּכּר בן איוֹבּ, המקדיש מדרשה זאת לכבוד...חברי האימאם הגדול, אבי הכפה, רצון אללה עליו... וזה בחודש שנת ארבע עשרה ושש מאות אלהג'רה הנבואית, יקבל אללה ממנו, ויסלח לו ותפילת אללה על אדוננו. יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 41 יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 13 יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 52 הערך מסע הצלב השישי אימאם = מנהיג דתי בכיר להג'רה = לוח השנה המוסלמי אדוננו = מוחמד המקור לכתוב בכתובת - אנציקלופדיה וילנאי לירושלים, כרך א', עמוד 82
הצרות שלי עם נשים

הצרות שלי עם נשים היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10, שעלתה לשידור ב-12 ביולי 2010. העונה הראשונה זכתה לממוצע רייטינג של 6.5 אחוז. העונה השנייה עלתה לאוויר ב-24 באוקטובר 2010. ארי שניידר (דן שפירא), מעצב בחברת קוסמטיקה, לא מצליח לשמור על מערכת יחסים לאורך זמן, ולכן פונה לפסיכולוגית בשם עדינה בבאיוף (חנה לסלאו). במהלך העונה הראשונה הוא מתאהב בבוסית שלו, לילך תורג'מן (טלי שרון), ובמהלך העונה השנייה מנסה, בעזרת הפסיכולוגית שלו, לשמור על מערכת היחסים של השניים. ארי שניידר (דן שפירא) עדינה בבאיוף (חנה לסלאו) לילך תורג'מן (טלי שרון) תמרה (ורד פלדמן) אלדד חבס (אסי ישראלוף) יעל חבס (טלי אורן) אליאנה צוק (עופרי פרישקולניק) שרון (מעין וינשטוק) סיוון (מיכל כרמי) אתר האינטרנט הרשמי של הצרות שלי עם נשים "הצרות שלי עם נשים", באתר אידיבי "הצרות שלי עם נשים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרד לזין

פרד לזין (באנגלית: Frederick A. Lazin; נולד ב-2 ביוני 1943) הוא פרופסור למדעי המדינה וחבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון. לזין נולד ב-2 ביוני 1943 בבוסטון וגדל בעיר שרון במסצ'וסטס למשפחה קונסרבטיבית. בנעוריו היה חבר בתנועת הצופים והגיע לדרגה הגבוהה ביותר, Eagle Scout. בתיכון שימש כנשיא האזורי של תנועת הנוער יהודה הצעיר ואחרי התיכון בילה בישראל שנה במסגרת התנועה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. לאחר שנה, נסע לישראל ולמד כחצי שנה כלכלה באוניברסיטת העברית. אולם, החליט לחזור לארצות הברית ושם סיים את התואר בהצטיינות יתרה (1966). הוא היה נשיא מקומי של ארגון הלל. אחר כך סיים תואר שני (1969) ושלישי (1973) במדעי המדינה מאוניברסיטת שיקגו. בשנת 1975 עלה לישראל, הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת בן-גוריון והתגורר ביישוב עומר. הוא לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת קורנל. Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics (expanded and revised), Beer Sheva: BGU Press. (Forthcoming, in Hebrew). Fred A. Lazin, Matt Evans, Vincent Hoffmann-Martinot and Hellmut Wollmann (eds.), Local Government Reforms in Countries in Transition: A Global Perspective, Lexington Books, (forthcoming). Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics: Israel versus the American Jewish Establishment, Lexington Books, 2005. (Israel Political Science Association award for Outstanding Book in English 2005). Fred A. Lazin, Project Renewal: Politics & Implementation, Beer Sheva: BGU Press, 1999. (In Hebrew). (Updated version of 1994 Book). Fred A. Lazin (ed.), The Policy Implementation Process in Developing Nations, Volume 6 of Policy Studies and Developing Nations, JAI Press, 1999. פרד לזין, ברשת החברתית פייסבוק האתר הרשמי של לזין דף אישי באתר אוניברסיטת בן-גוריון פרדריק א. לזין (1943-), דף שער בספרייה הלאומית מתוך עמוד הפייסבוק של פרד לזין
טירה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טירה – מבנה מגורים גדול ומבוצר בישראל טירה (עיר) – עיר ערבית בשרון טירה (נפת רמאללה) – כפר פלסטיני בהרי בנימין, ליד בית חורון א-טירה (חיפה) – עיירה ערבית שהתקיימה עד 1948 לרגלי הכרמל, במקום שבו נמצאת טירת כרמל טירה (ביסאן) – כפר ערבי שהתקיים עד 1948 בגליל התחתון, מעל ערוץ נחל תבור טירה (רמלה) כפר ערבי שהתקיים עד 1948 במישור חוף יהודה, במקום שבו נמצא מושב טירת יהודה טירה (חוות הכשרה) – אתר הכשרה במישור חוף הכרמל בתקופת היישוב בחו"ל טירה (טורקיה) (אנ') (במקורות היהודיים נקראת תירייא וכן טיריה) – עיר בנפת איזמיר, טורקיה עודד טירה (יליד 1940) – תעשיין ישראלי טיארה (פירושונים) תירה
דייוויד ויימן

דייוויד ויימן (אנגלית: David Wyman;‏ 6 במרץ 1929 - 14 במרץ 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית. עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די. סי. נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים. הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי. נפטר ב-14 במרץ 2018. Paper Walls: America and the Refugee Crisis, 1938-1941 (University of Massachusetts Press, 1968). The Abandonment of the Jews: America and the Holocaust, 1941-1945 (Pantheon, 1984). בעברית - הפקרת היהודים אמריקה והשואה 1941–1945, הוצאת יד ושם, 1993. A Race Against Death: Peter Bergson, America, and the Holocaust (with Rafael Medoff; The New Press).(מרוץ נגד המוות:פיטר ברגסון, אמריקה והשואה - יחד עם רפאל מדוף על אודות ויימן באתר מכון ויימן לחקר השואה (באנגלית) דוד ס. וימן, דף שער בספרייה הלאומית מדוע לא הפציצו את אושוויץ - מאמר מאת ויימן, באתר יד ושם ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פארק צ'או-יאנג

פארק צ'או-יאנג (בתרגום לעברית: פארק השמש העולה, בסינית: 北京朝阳公园; בפיניין: Běijīng Cháoyáng Gōngyuán) הוא פארק הממוקם ליד ארמונו של הנסיך לשעבר באזור צָ'אוֹ-יָאנְג בבייג'ינג. הפארק נפתח בשנת 1984, והוא הפארק הגדול בבייג'ינג. רוחבו 2.8 ק"מ, אורכו 1.5 ק"מ, והוא משתרע על-פני שטח של 2.89 קמ"ר. הפארק נמצא בין כביש הטבעת השלישי לכביש הטבעת הרביעי. בפארק יש גנים, רכבת הרים, מגרשי טניס וכדורסל. מאז שנת 2005, בכל חודש ספטמבר, הפארק מארח את פסטיבל הפופ של בייג'ינג, שכולל מופעי מוזיקה בינלאומיים וסיניים. הפארק אירח את תחרות הכדורעף חופים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ולאחר האולימפיאדה השתמשו בחול כדי לבנות חוף ים מלאכותי בפארק. בפארק נבנה גלגל ענק, שכאשר יושלם, יהיה גובהו 208 מטר ויהיה הגלגל הגבוה יותר בעולם. עם זאת, במאי 2010 החברה שבונה את הגלגל ענק פשטה את הרגל והעבודות נפסקו. מדיה וקבצים בנושא פארק השמש העולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק צ'או-יאנג (בסינית) מדריך מצולם של פארק השמש העולה לשם השוואה, נכון ל-2010 הגלגל הענק הגדול ביותר מצוי בסינגפור (Singapore Flyer) וגובהו 165 מטרים. גובהו של הגלגל הידוע יותר, הלונדון איי בלונדון 136 מטר בלבד http://www.finanznachrichten.de/nachrichten-2010-05/16787598-beijing-ferris-wheel-company-in-receivership-ifr-020.htm
ישראל בן דרור

ישראל בן דרור (3 במרץ 1932 - 18 בפברואר 2006) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה בין השנים 1948–1962. ישראל בן דרור הוא בנו של מרדכי בן דרור, שהיה יו"ר מכבי ישראל. בן דרור שיחק בתפקידים רבים ובהם בלם, מגן וחלוץ, והתפרסם בזכות כדורי החוץ הארוכים שלו. הוא שיחק 157 משחקים בליגת העל וכבש 36 שערים לזכותה של מכבי פתח תקווה, והיה שותף בולט לזכייתה בגביע המדינה בשנת 1952. לזכותו של בן דרור 3 הופעות בנבחרת ישראל, במשחקים נגד יפן, יוגוסלביה ודרום אפריקה. עם פרישתו הקים ישראל בן דרור את מועדון הספורט אבן יהודה ופעל שנים רבות בתחום הספורט כמאמן כדורגל, כדורעף וכדורסל בקבוצות שונות. רבים מכדורגלניה של מכבי נתניה לדורותיהם התאמנו תחת שרביטו של בן דרור. בשנות ה-70 עסק בן דרור בארגון מופעי ההתעמלות בטקסי המכביה. ישראל בן דרור שירת כקצין בצבא הגנה לישראל. היה מורה לחינוך גופני בבית הספר "בכר" באבן יהודה ובבית הספר "ביאליק" בנתניה. על פעילותו בבית הספר ביאליק ותרומתו לספורט העירוני קיבל את "פרס החינוך עירוני" של העיר נתניה בשנת 1987. במשך 38 שנים הפעיל בן דרור בביתו באבן-יהודה את קייטנת "גבעת הילדים", שם אירח ילדים בחופש הגדול. בשנת 2003 קיבל את "אות המתנדב הארצי" על פועלו כמתנדב מתמיד מסור ואכפתי. בן דרור נפטר בגיל 74, בעקבות שבץ מוחי. אשתו, זיוה בן דרור, כיהנה כראש המועצה המקומית אבן יהודה (בין השנים 1989-1993). בכל שנה מארגנת משפחתו של ישראל בן דרור בשיתוף עם ההתאחדות לכדורגל בישראל את "טורניר אלוף האלופים" ובו מאפשרת לאלופות נערים ג' בליגות השונות להתמודד אחת עם השנייה ולזכות באליפות הארצית. לאחר מותו הקימה משפחתו את "עמותת בן דרור" המעניקה מלגות לספורטאים צעירים מצטיינים. מתחם הספורט באבן יהודה נקרא על שמו של בן דרור. ישראל בן דרור, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ישראל בן דרור, באתר Transfermarkt ישראל בן דרור, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של ישראל בן דרור באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אשר גולדברג, ישראל בן דרור – האיש והאגדה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 2 ביוני 2011 ישראל בן-דרור הלך לעולמו בגיל 74, ONE עמותת בן דרור ע"ש ישראל בן דרור