laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאורה מונץ לייאל

לאורה מונץ לייאל (באנגלית: Laura Muntz Lyall;‏ 18 ביוני 1860 – 9 בדצמבר 1930) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית קנדית, שנודעה בזכות ציורי נשים וילדים. לורה אדלין מונץ נולדה בספא לימינגטון, ווריקשייר, אנגליה בשנת 1860, אך משפחתה היגרה לקנדה בילדותה. היא גדלה בחווה במחוז מוסקוקה באונטריו. כצעירה, ההתעניינות של מונץ באמנות הביאה אותה ללמוד שיעורים בציור מויליאם צ'ארלס פורסטר מהמילטון ולחיות ולעבוד בבית הספר שלו. בשנת 1882 החלה ללמוד שיעורים בבית הספר לאמנות באונטריו, שם למדה אצל לוציוס ריצ'רד אובריאן, ובהמשך אצל ג'ורג' אגנו ריד. היא למדה בבית הספר לאמנות דרום קנזינגטון בשנת 1887, ואז חזרה לקנדה כדי להמשיך את לימודיה אצל ריד. בשנת 1891 היא יצאה לתקופת לימודים בת שבע שנים בפריז, באקדמיה קולארוסי. הנושא המועדף עליה היה ציורי ילדים. משנת 1893 ואילך הטיפול שלה בצבע היה אימפרסיוניסטי. עבודותיה הוצגו בתערוכות שונות, וכתוצאה מכך יצירות מסוימות הועתקו בכתבי-עת, והביאו להגדלת יוקרתה ולמכירות מוצלחות. כדי להרוויח עוד כסף, היא העבירה שיעורים פרטיים באנגלית וחילקה דירה עם הציירת האמריקאית, וילהלמינה הוולי (1860–1958). הוולי ככל הנראה לימדה את מונץ את טכניקת צבעי המים שלה והן נסעו יחד לרייסורד בדרום הולנד שם ציירו. בשנת 1896, באקדמיה קולארוסי, מתוך הכרה בחריצותה וכישרונה, קיבלה מונץ תפקיד של ראש אולפן. כשחזרה לקנדה בשנת 1898 הקימה סטודיו בטורונטו והחלה ללמד לצייר. בעשור בראשית המאה העשרים, נאמר עליה שהיא האמנית הרבגוניות הגדולה ביותר בקרב הציירות, מכיוון שהיא ציירה מגוון כה רחב של נושאים. כאשר, בשנת 1906, עברה למונטריאול להמשיך את הקריירה שלה היא הגיעה לקהל חדש גדול שראה בה את ציירת פורטרט הילדים הקנדית. עבודתה קיבלה הכרה בקנדה ומחוצה לה. מונץ הציגה את עבודתה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי, ולאחר מכן בשנת 1894 בפריז. היא המשיכה להציג בתערוכות בינלאומיות רבות לאחר שובה מפריז, ועבודותיה זכו במדליית כסף בתערוכה הפאן-אמריקאית משנת 1901. לאחר מכן הוענק לה מדליית ארד בתערוכה העולמית בסנט לואיס ב -1904. היא הראתה 27 ציורים באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות בין 1893 ל -1929. עבודותיה הושוו לעיתים קרובות עם אלו של בן זמנה וחברתה פלורנס קרלייל. גם הגלריה הלאומית של קנדה וגם הגלריה לאמנות באונטריו כוללות את יצירותיה. לאחר מות אחותה בשנת 1915, היא חזרה לטורונטו והתחתנה עם גיסה צ'ארלס השני. כמו כן טפלה בילדי אחותה (היו לה 11 ילדים, אך רק מעטים נותרו בבית). לאחר מכן הקימה סטודיו בעליית הגג של ביתם והחלה לחתום על עבודותיה בשם הנשואים. בשנת 1921 היא נסעה עם בעלה לדבון, אנגליה ושם ציירה את הנוף שהיה חדש עבורה. המבקרים משבחים את הטיפול שלה באור ובצבע מאופק אם כי עשיר, הוכחה לכך שהיא הייתה יכולה להיות ציירת נוף מרכזית אם הייתה בוחרת בכך. בשנת 1930 חלתה מונץ היא המשיכה לצייר עד מותה בהמשך שנת 1930. ליאל נקברה בטורונטו. מדיה וקבצים בנושא לאורה מונץ לייאל בוויקישיתוף לאורה מונץ לייאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : LYALL, Laura Muntz, cwahi.concordia.ca Joan Murray, Laura Muntz Lyall: Impressions of Women and Childhood, Boardwalk Ventures Incorporated, 2012, ISBN 978-0-7735-4098-9. (באנגלית) Prakash, A.K. (2008). Independent Spirit: Early Canadian Women Artists. Buffalo, New York: Firefly Books. pp. 265–268. Canadian Women Painters: 1893 Exposition--p. 1, arcadiasystems.org
יחסי סלובניה–קנדה

יחסי קנדה–סלובניה הם יחסי החוץ בין קנדה לרפובליקת סלובניה. קנדה הכירה בעצמאות סלובניה בינואר 1992, וכיוננה יחסים דיפלומטיים שנה לאחר מכן. קנדה מיוצגת באמצעות שגרירותה בבודפשט, הונגריה, וכן באמצעות קונסוליה בליובליאנה. סלובניה מיוצגת בקנדה על ידי שגרירות האוטווה וקונסוליה כללית בטורונטו. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו. ישנם יותר מ-35,000 סלובנים שגרים בקנדה. מיקאל ז'אן, המושלת הכללית של קנדה, ביקרה בסלובניה באוקטובר 2009. קנדים סלובניים (אנ') משרד החוץ והסחר הבינלאומי הקנדי על היחסים עם סלובניה שגרירות סלובניה באוטווה Embassy of the RS Ottawa Consulate of Canada in Ljubljana, Slovenia The Governor General of Canada > Slovenia
דראג כל הדרך לחופה

דראג כל הדרך לחופה (או: דראג כל הדרך לכנסייה; באנגלית: Drag Me Down the Aisle, ובהמשך: Dragnificent!) היא תוכנית מציאות אמריקאית, שעלתה לשידור לראשונה ב-9 במרץ 2019 ברשת TLC. בתוכנית משתתפות אלכסיס מישל, ביבי זהרה בנה, ג'וג'ובי ות'ורג'י ת'ור, ארבע מלכות דראג, כולן משתתפות עבר של התוכנית "המרוץ לדראג של רו פול", כשהן עוזרת בכל פרק לאישה מאורסת אחרת לתכנן את חתונתה הקרובה. בתחילה, התוכנית שודרה ב-9 במרץ 2019 כתוכנית ספיישל חד-פעמית בשם "Drag Me Down the Aisle", אולם ב-15 בינואר 2020 הודיעה רשת TLC כי החליטה ליצור עונה מלאה המבוססת על התוכנית, שתיקרא "Dragnificent!". העונה הראשונה של הסדרה המלאה עלתה לראשונה ב-19 באפריל 2020. הסדרה עוקבת אחרי צוות של מלכות דראג שעוזרות בכל פרק לאישה מאורסת אחרת להתכונן לחתונתה הקרובה. אלכסיס מישל ביבי זהרה בנה ג'וג'ובי ת'ורג'י תור אתר האינטרנט הרשמי של דראג כל הדרך לחופה אתר האינטרנט הרשמי של דראג כל הדרך לחופה (באנגלית) "דראג כל הדרך לחופה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דראג כל הדרך לחופה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דראג כל הדרך לחופה", באתר Metacritic (באנגלית) Us Weekly Staff (12 בפברואר 2019). "4 Drag Queens Will Help a Bride-to-Be Feel Confident in Her Skin on TLC's New Wedding Special". Us Weekly. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה) Wynne, Kelly (8 במרץ 2019). "Who is the 'Drag Me Down the Aisle' cast? Meet the leading drag queens with all the answers". Newsweek (באנגלית). נבדק ב-29 במרץ 2019. {{cite web}}: (עזרה) Corinthios, Aurelie (15 בינואר 2020). "4 Beloved Drag Queens Help Fans with Life-Changing Makeovers in TLC's Dragnificent!". People. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה)
סורת אל-פג'ר

סורת אל-פג'ר (בערבית: سورة الفجر) היא הסורה ה-89 בקוראן, והיא מונה 30 פסוקים. שמה של הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה, ומשמעות השם היא "השחר". המסר העיקרי בסורת אל-פג'ר הוא שעושר חומרי אינו בהכרח סימן למילוי רצון האל. בחלק הראשון של הסורה, אשר מורכב מפסוקים 1–14, מוצגת הטענה שאללה יכול לתת חסדים למי שהוא רוצה ולקחת אותם ממי שהוא רוצה, תוך שימת דגש על כך שהוא לכאורה לוקח את החסדים מאלה שבנוסף להיותם לא מאמינים, הם גם אנשים מושחתים. פסוקים 1–4 הם למעשה סדרת שבועות שנעשות לכאורה על ידי האל. בחלק השני, אשר מורכב מפסוקים 15–26, מסופר שאושרו של אדם אינו נמדד על פי כמות נכסיו, ושזעמו של האל לא חייב להתבטא בכך שהאדם החוטא יסבול בעולם הזה, אלא שהוא כביכול ייענש בעולם הבא. החלק השלישי והאחרון של הסורה גורס שעל המאמין להמשיך ללכת בדרכו של האל גם כשטוב לו בחיים וגם כשרע לו. חלק מחוקרי הקוראן גורסים כי מתוכנה של הסורה עולה כי היא נכתבה בשלב בו החלו אנשי מכה לרדוף את האנשים שהחליטו לאמץ את האסלאם. לפי אחת המסורות באסלאם השיעי, אללה סולח על טעויותיו של זה אשר קורא את סורת אל-פג'ר בעשרת הלילות הראשונים של החודש ד'ו אל-חיג'ה. על פי מסורת שיעית נוספת, מי שקורא את הסורה הזאת במהלך תפילותיו, יהיה עם חוסיין בגן העדן ביום הדין. סורת אל-פג'ר, בתרגום הרמן רקנדורף, באתר ויקיטקסט מדיה וקבצים בנושא סורת אל-פג'ר בוויקישיתוף Journey Through Islam, www.facebook.com Altafsir.com - The Tafsirs - التفاسير, www.altafsir.com surah al fajr - youtube Sura al-Fajr, WikiShia (באנגלית) 89. Surah Al Fajr (The Dawn) - Sayyid Abul Ala Maududi - Tafhim al-Qur'an - The Meaning of the Qur'an, www.englishtafsir.com Surah al-Fajr, Chapter 89, Al-Islam.org, ‏2017-02-05 (באנגלית)
מערת פניה דה קנדמו

מערת פניה דה קנדמו (בספרדית: Cueva de la Peña de Candamo) שוכנת בכפר סן רומן (ספ') במועצה העירונית קנדמו (ספ') בקהילה האוטונומית אסטוריאס בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו. המערה התגלתה לראשונה על ידי כפרי שכונה "אל כריסטו" במחצית השנייה של המאה ה-19. היא התגלתה רשמית בשנת 1914, ובשנת 1919 פרסם הארכאולוג והגאולוג הספרדי אדוארדו ארנאנדס-פצ'קו (ספ') מחקר מדעי עליה. זו היא מערה טבעית שאורכה שישים מטרים. באופן כרונולוגי היא מתוארכת ללפני 18,000 שנה, כביכול בתקופת התרבות הסולוטרנית (שיטה לסיתות כלי אבן שהייתה נפוצה לפני כ-18,500 שנים), אם כי יש החולקים על תארוך זה וטוענים שחלק מהתחריטים שייכים לתקופות קדומות יותר ("החותם", ~ 30,000 שנה), או מאוחרות יותר (חריטות של בעלי חיים מהתקופה החמימה יותר, או נקודות שחורות, ~ 13,000 שנה). המערה וציוריה השרו כנראה תחושה של פולחן קסום לאותם אנשים פלאוליתיים, על פי הפירושים הרגילים של סוג זה של אמנות (הכומר והארכאולוג הצרפתי אנרי בריי, 1877–1961), שקיבלו חיזוקים באמצעות החקירות הארכאולוגיות שבוצעו במערה זו: בפנים כמעט ולא נתגלו שרידים או כלי אוכל האופייניים לחיים בתוך מערה או לביצוע פעילויות רבות, מה שאומר שהכניסות אליה בוודאי היו מוגבלות מאוד ובמועדים מאוד ספציפיים. במקום זאת, במערה אחרת שנמצאה מטרים ספורים ממערה זו נמצאו כמה חפצים המעידים על מגורים. עם זאת, ראוי לזכור שזו ההשערה הסבירה ביותר. ונדליזם וזרם מבקרים בלתי מבוקר ובלתי מכבד גרמו נזק בלתי הפיך למערה, מה שגרם לסגירתה במטרה להשיב את היציבות ולמגר טחב ואצות. השוואת הרישומים ממחקר פצ'קו, משנת 1919, עם המערה כיום, מעידה על הנזק הנורא שנגרם. המערה נחלקת לאזורים הבאים: חדר נמוך (Sala baja), או חדר הסימנים האדומים, הוא חדר קטן הממוקם בכניסה, מימין, בו מוצגים סימנים אדומים שונים. גלריית הכניסה (Galería de entrada), היא גלריית הגישה למערה. היכל התחריטים (Salón de los grabados), לאחר הכניסה לחדר זה דרך מעבר צר, רואים מימין את קיר התחריטים. חדר זה משמש מוקד לגישה לשאר החדרים. בחדר זה, בנוסף לקיר, יש את תל הזקיפים (mogote Estalagmítico), מדרון הזקיפים (talud Estalagmítico) וחדר קטן עם ציור. קיר התחריטים הוא קיר באורך שישה מטרים ובגובה שמונה מטרים. זו היא קומפוזיציה מורכבת של דמויות שנוצרת על ידי שלוש קבוצות של דמויות הקשורות זו לזו על ידי רישומי מעבר. גלריית בטיסיאס (Galería de la Batiscias) חדר ההלבשה (El Camarín), הוא החלק החשוב ביותר בציורי המערה. זוהי גומחה הממוקמת בחלק הגבוה ביותר של היכל התחריטים. בין הציורים ניתן לראות סוסים ודמות שור. בולט בסדרת ציורים זו הוא דמות של סוס שצוירה באיכות גבוהה המשמשת סמל של המערה. במרץ 2007 נפתח הפארק הפרהיסטורי של טברגה (ספ') בעיירה טברגה (ספ'), ובו העתק של המערה שהוכן על ידי פדרו סאורה ומטילדה מוסקיס, פרופסורים בפקולטה לאמנויות יפות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. הביקורים במערה מוגבלים לארבעים וחמישה אנשים ביום למשך שלושה חודשים ויש לה מרכז מידע בכניסה. בכפר סן רומן, בתוך פאלאסיו ואלדס (Palacio Valdés), יש מרכז מידע על מערת קנדמו, פתוח כל השנה, ועם העתק של חלק מהמערה בפנים. מדיה וקבצים בנושא מערת פניה דה קנדמו בוויקישיתוף 100 años de la Caverna de Candamo (בספרדית)
ולנסיה (קהילה אוטונומית)

הקהילה האוטונומית ולנסיה (בקטלאנית: Comunitat Valenciana) היא קהילה אוטונומית במזרח ספרד על חוף הים התיכון. בצפון גובלת ולנסיה בקטלוניה ואראגון, בדרום במורסיה ובמערב בקסטיליה-לה מנצ'ה. ולנסיה מורכבת משלושה מחוזות: מחוז קאסטיון בצפון הקהילה האוטונומית. בשנת 2002 נמנו במחוז 501,237 תושבים והערים הגדולות הן: קאסטיון דה לה פלאנה (160,000 תושבים), ויאריאל (43,500), בוריאנה (28,000) ווינארוס (23,800). מחוז ולנסיה במרכז הקהילה האוטונומית. בשנת 2005 נמנו במחוז 2,267,503 תושבים והערים הגדולות הן: ולנסיה (791,000 תושבים), טורנט (67,000 תושבים), גנדיה (62,280 תושבים) וסגונטו (56,470 תושבים). מחוז אליקנטה (9 מחוזות) בדרום הקהילה האוטונומית. בשנת 2005 נמנו במחוז 1,732,389 תושבים והערים הגדולות הן: אליקנטה (319,380 תושבים), אלש (215,137 תושבים), טורבייחה (84,348 תושבים) ואוריואלה (75,000 תושבים). אזור ולנסיה היה מיושב על ידי קלטיברים עוד במאה החמישית לפנה"ס. במאה השלישית לפנה"ס, העיר סגונטו קיימה קשרי מסחר ענפים עם יוון ורומא. עם שקיעתה של האימפריה הרומית נכבש המקום על ידי הויזיגותים ולאחר מכן עברה לידי המורים עם הכיבוש המוסלמי של ספרד. בסביבות השנים 1232–1238 כבש חיימה הראשון, מלך אראגון את אזור ולנסיה מידי המוסלמים וולנסיה הוכרזה כממלכה נפרדת עם מוסדות משלה, חברה שלישית באיחוד של אראגון וקטלוניה. בעיר בוניול שבולנסיה מתקיים מדי שנה אירוע הטומטינה המפורסם בו נערכת מלחמת עגבניות ענקית. לעיר ולנסיה (בירת ולנסיה) שתי קבוצות כדורגל בליגה הספרדית הבכירה – ולנסיה ולבאנטה. מדיה וקבצים בנושא ולנסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ולנסיה (בקטלאנית, בספרדית ובאנגלית) ולנסיה, ברשת החברתית פייסבוק ולנסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע על ולנסיה ולנסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי קנדה–תאילנד

קנדה כוננה קשרים דיפלומטיים עם ממלכת תאילנד בשנת 1961. קנדה מחזיקה שגרירות בבנגקוק, ולתאילנד יש שגרירות באוטווה, כמו גם קונסוליות כלליות בטורונטו, אדמונטון, ונקובר ומונטריאול. הקשרים בין המדינות היו ידידותיים באופן עקבי. שתי המדינות חברות בפורום לשיתוף הפעולה הכלכלי באסיה-פסיפיק, וקנדה יושבת בפורום האזורי ASEAN. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1961. בשנת 1967 ביקרו בקנדה מלך ומלכת תאילנד. ראש הממשלה התאילנדי פרם טינסולנונדה ביקר בקנדה בשנת 1984. ראש הממשלה צ'ואן לקפאי ביקר אף הוא במדינה, בשנת 1994. ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין ביקר בתאילנד בשנת 1997, ופייר טרודו ביקר בתאילנד בשנת 1983. ראש הממשלה סטיבן הרפר ביקר גם כן בתאילנד בשנת 2012. במהלך הביקור נדונה האפשרות להסכם סחר חופשי בין המדינות. מזכיר הפרלמנט הקנדי דיפאק אובראיי ביקר בתאילנד בשנת 2009. בשנת 2013 הביעה קנדה חששות מפני התסיסה בתאילנד. ההגירה התאילנדית לקנדה החלה בשנת 1950. נכון לשנת 2016, כ-19,005 קנדים דיווחו שיש להם שורשים תאילנדים. מרבית הקנדים התאילנדים גרים בטורונטו, ונקובר ומונטריאול. מדיה וקבצים בנושא יחסי קנדה–תאילנד בוויקישיתוף "Canada - Thailand Relations". Government of Canada. 23 ביוני 2016. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Diplomatic Relations". Royal Thai Embassy Ottawa, Canada. The Royal Thai Embassy Ottawa, Canada. אורכב מ-המקור ב-2020-03-28. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Brewster, Murray (26 במרץ 2017). "Harper sets Canada, Thailand on path to free-trade agreement". The Globe and Mail. The Globe and Mail Inc. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Parliamentary Secretary Obhrai Concludes Productive ASEAN Meetings in Thailand". Government of Canada. 23 ביולי 2009. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Canada Concerned About Unrest in Thailand". Government of Canada. 26 בנובמבר 2013. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה) Joy, Amanda; Lambert, Maude-Emmanuelle (5 במרץ 2018). "Thai Canadians". Historica Canada. נבדק ב-6 באפריל 2018. {{cite web}}: (עזרה)
קנור

קנור (באנגלית: Knorr) הוא מותג גרמני של חברת יוניליוור המייצר אבקות מיובשות להכנת מרק וארוחות, קוביות מרק, וקונדימנטים. מאז שנת 2000, המותג בבעלות יוניליוור לאחר שרכשה את חברת Best Foods והוא המותג הגדול ביותר בחברה עם 3 מיליארד מכירות שנתיות. המותג נקרא "Royco" באינדונזיה ובהולנד ו"Continental" באוסטרליה. המותג מיוצר גם בהודו ופקיסטן. קנור נוסדה ב-1838 בידי קארל היינריך תאודור קנור (אנ') ומאז מקום הנהלתה בהיילברון בגרמניה. לקנור מפעל בחיפה תחת יוניליוור ישראל, המייצר מוצרים בכשרות הנמכרים בישראל ובקהילות יהודיות בארצות הברית. ב-1912, הוצגה קוביית המרק הראשונה מתוצרת קנור לאחר שקארל היינריך קנור ערך מחקרים בייבוש ירקות ותבלינים לשמירת הערך התזונתי. ב-1873, המרקים המיובשים הראשונים של קנור שווקו באופן מסחרי. הקובייה מיוצרת מירקות, בשרים ודגים. קנור משווק ברחבי העולם. ב-1957, נמכרו מוצרי החברה, מרקים וצירים מיובשים, בשמונה מדינות ובשנת 2000 נמכרו בכמעט 90 מדינות. ביפן מוחזק המותג בשליטת חברת Ajinomoto. בבריטניה, מקושר המותג עם השף מרקו פייר וייט לאחר שפרסם את המותג והציג מתכונים רבים בתוספת קוביות המרק. מדיה וקבצים בנושא קנור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קנור קנור, ברשת החברתית פייסבוק קנור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קנור, ברשת החברתית אינסטגרם קנור, סרטונים בערוץ היוטיוב "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2011-01-23. נבדק ב-2011-01-21. {{cite web}}: (עזרה) Unilever "Home". Knorr.in. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Home Page". Knorr.pk. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) "IEP makes Knorr soups. (Israel Edible Products, kosher soups for Knorr Foods Co.)". Highbeam.com. 5 בנובמבר 1993. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2016. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite journal}}: (עזרה) "Knorr® Kitchen – Our History – Brand Story". 11 ביוני 2015. אורכב מ-המקור ב-11 ביוני 2015. נבדק ב-21 ביולי 2018. {{cite web}}: (עזרה) Cooke, Rachel (2015-01-18). "Marco Pierre White: My work was a painkiller – it was where I hid". The Observer (באנגלית בריטית). ISSN 0029-7712. נבדק ב-2020-03-05. DeLorenzo, Ike (2010-10-14). "Unsavory Food Writing: The Case of Marco Pierre White". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-03-05.
גומבה

מחוז גומבה (באנגלית ובסוואהילי: Gomba) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מפיגי. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. עוד לפני כן היה המחוז נפה בממלכת בוגנדה. רבים מתושבי המחוז עוסקים בחקלאות, ומגדלים מקנה לצורך עצמי. המחוז גובל במחוז מיטיאנה מצפון מזרח, במחוז קסנדה מצפון, במחוז בוטמבלה ממזרח, במחוזות קלונגו, בוקומנסימבי וסאמבאבולה מדרום ובמחוז מובנדה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קאנוני. קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.43% בשנה. כ-90% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים. אתר האינטרנט הרשמי של גומבה Government names 14 new districts, web.archive.org, ‏29 באוקטובר 2013 (באנגלית) Gomba (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית) Gomba District|Population and Demographic Characteristics, www.gomba.go.ug (באנגלית)
ליובה

ליובה (ברוסית: Любэ) היא להקת רוק סובייטית ורוסית. הלהקה נוסדה ב־14 בינואר 1989 על ידי המלחין איגור מטוויינקו, המנהיג והסולן הקבוע הוא ניקולאי רסטורגוייב. עבודתו של הצוות מתמקדת במוזיקת רוק תוך שימוש באלמנטים של שירי בארד ומלחמה. את רוב המוזיקה כתב איגור מטוויינקו, והמילים נכתבו על ידי אלכסנדר שגנוב ומיכאיל אנדרייב. הרעיון ליצור את הלהקה שייך למפיק והמלחין איגור מאטוויינקו, שעבד באותה תקופה באולפן המוזיקה הפופולרי "Record". בשנת 1987 נולדה בראשו הרעיון של יצירת להקה חדשה, שהייתה שונה מהבמה הסובייטית הרגילה של התקופה המאוחרת. כתוצאה מכך נוצרה להקה מוזיקלית שיצירתה קרובה לטרנד הלאומי-פטריוטי, עם אלמנטים של פולקלור, נושאים צבאיים, שירת אמנות ויצירות ליריות. השירים הם ווקאליים, עם שימוש תכוף בסולני גיבוי, במקרים מסוימים עם חלקי מקהלה מפורטות. הליווי המוזיקלי הסתמך על מוזיקת רוק, בתוספת אלמנטים משיר עם רוסי, ובהמשך גם שירי בארד. מדיה וקבצים בנושא ליובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליובה ליובה, ברשת החברתית VK ליובה, סרטונים בערוץ היוטיוב ליובה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ליובה, באתר ספוטיפיי ליובה, באתר Last.fm (באנגלית) ליובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליובה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ליובה, באתר Discogs (באנגלית) ליובה, באתר Songkick (באנגלית) ליובה, באתר Genius https://popkult.org/lube/ ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Slow Grenade

"Slow Grenade" (בעברית: "רימון איטי") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אלי גולדינג בשיתוף הזמר-יוצר האמריקאי לאוב. השיר יצא לאור ב-30 ביוני 2020 על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, כסינגל השישי מתוך האלבום Brightest Blue. השיר נכתב על ידי אלי גולדינג, לאוב, ג׳ו קירנס, לילנד, אוסקר גוררס והופק על ידי אוסקר גוררס, ג'ו קירנס. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות. האודיו הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של גולדינג ב-3 ביולי 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. באודיו ניתן לראות את מילות השיר. מידע על הסינגל "Slow Grenade" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Slow Grenade" באתר יוטיוב אלי גולדינג, לאוב, ג'ו קירנס, לילנד, אוסקר גוררס Slow Grenade, נבדק ב-2020-05-21 Ellie Goulding – Slow Grenade (באנגלית), נבדק ב-2020-05-21 Ellie Goulding - Slow Grenade (Lyric Video) ft. Lauv, נבדק ב-2020-05-28 Slow Grenade Ellie Goulding, נבדק ב-2020-06-13 SINGLES TO RADIO, נבדק ב-2020-06-13
אדוארד הנרי פוטאסט

אדוארד הנרי פוטאסט (באנגלית: Edward Henry Potthast;‏ 10 ביוני 1857 - 9 במרץ 1927) היה צייר אימפרסיוניסט אמריקאי. הוא ידוע בציוריו של אנשים בשעות הפנאי בסנטרל פארק ובחופי ניו יורק וניו אינגלנד. אדוארד הנרי פוטאסט נולד ב־10 ביוני 1857 בסינסינטי, אוהיו להנרי איגנץ פוטאסט וברנאדין שיפרס. החל משנת 1870 למד אמנות בבית הספר מקמיקן בסינסינטי ובשנת 1873 החל לעבוד בחברת ליטוגרפיה סטרוברידג'. מיום 10 ביוני 1879 עד 9 במרץ 1881, פוטאסט למד אצל תומאס סטרוויטה נובל, קפטן בדימוס צבא הקונפדרציה שלמד אצל תומאס קוטור בפריז. מאוחר יותר למד פוטאסט באקדמיה המלכותית במינכן אצל הצייר יליד אמריקה קרל מאר. קדמו לפוטאסט במינכן אמנים אחרים מהמערב התיכון כמו ג'ון הנרי טוואצ'טמן, ג'וזף דה קמפ ופרנק דובנק. לאחר שחזר לסינסינטי בשנת 1885 הוא חידש את לימודיו אצל נובל. בשנת 1886 הוא נסע לפריז, שם למד אצל פרננד קורמון. בשנת 1895 הוא עבר להתגורר בעיר ניו יורק ונשאר שם עד מותו בשנת 1927. עד גיל שלושים ותשע התפרנס פוטאסט כליתוגרף. רכישת אחד מציוריו על ידי מוזיאון סינסינטי לאמנות עודדה אותו לנטוש את הליתוגרפיה ולהמשיך בקריירה של אמן. ציוריו שמרו על הצבעים המאופקים והניגודים החזקים של האסכולה במינכן, עד שאימץ את לוח הצבעים האימפרסיוניסטי בסוף הקריירה שלו. לאחר הגעתו לניו יורק עבד פוטאסט כמאייר במגזינים, והציג באופן קבוע באקדמיה הלאומית לעיצוב, בחברת האמנים האמריקאים וזכה בפרסים רבים. בשנת 1908 התקין סטודיו בבניין גיינסבורו. לאחר מכן הוא צייר תמונות מלאות אור שמש של סנטרל פארק, נופי ניו אינגלנד, וסצנות החוף של לונג איילנד שעבורם הוא זכור בקרב אנשי האמנות. עבודתו מוצגת במוזיאונים רבים ומרכזיים בארצות הברית. הוא חי בגפו ולעולם לא התחתן, הוא נפטר בסטודיו בניו-יורק ב-9 במרץ 1927. מדיה וקבצים בנושא אדוארד הנרי פוטאסט בוויקישיתוף אדוארד הנרי פוטאסט, באתר Discogs (באנגלית) Edward Henry Potthast | American Impressionist | Hollis Taggart Galleries, web.archive.org, ‏2006-08-13 Edward Henry Potthast, American Impressionist: Selections from the Gross Family Collection, www.tfaoi.com Edward Henry Potthast Museum Collections, web.archive.org, ‏2013-08-27
הר גולד (מונטנה)

הר גולד (באנגלית: Mount Gould) הוא הר גבוה על קו פרשת המים של אמריקה, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר שבמדינת מונטנה, שבארצות הברית. גובהו של ההר 2,909 מטרים מעל פני הים, ההר הוא ההר הגבוה ביותר במצוק גארדן וול, שברכס לואיס. להר מדרון תלול, שהפרש הגבהים בו הוא 1,220 מטרים, במרחק של 800 מטרים. ההר מתנשא לגובה של 595 מטרים מעל סביבתו. שמו של ההר ניתן לו רשמת בשנת 1929. הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע ב-1920. הטיפוס בוצע על ידי פרנק ב. וין (Frank B. Wynn), הארי ר. הורן (Harry R. Horn), הנרי ה. גודארד (Henry H. Goddard). • MAX LOWE, Montana by Dirt: Hiking Into the Wild in Glacier National Park, נשיונל גאוגרפיק הר גולד באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר גולד באתר peakbagger מידע למטפסים על הר גולד באתר summitpost הר גולד באתר peakery (תצלום, מפה, מרחקים לאתרים סמוכים) תצלומי הר גולד מסלולי הליכה לאורך ה"גארדן וול" באתר hikingwalking תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר גולד (לפי גבהים) מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,913 מטרים מעל פני הים מידע גאוגרפי
וילהלם פרידריך שדו

וילהלם פרידריך שדו (בגרמנית: Friedrich Wilhelm von Schadow;‏ 1788, ברלין – 1862, דיסלדורף) היה צייר יהודי גרמני. בנו השני של יוהאן גוטפריד שדו. אמו היהודיה, מריאן דה וידל נפטרה בגיל 56 בזמן לידתו. וילהלם החל בלימודי רישום אצל אביו והמשיך את לימודיו אצל הצייר פרידריך גאורג וייטש. בשנים 07–1806 שרת כחייל. בשנת 1810 בעזרתם של אנטוניו קנובה וברטל תורוואלסן עבר וילהלם עם אחיו הבוגר רודולף שדו לרומא, ושם הפך ממובילי תנועת הנצרתיים. הקונסול הפרוסי ברומא הזמין משדו וקולגות שלו פרסקאות עבור ביתו ברומא סביב דמותו של יוסף. בשנת 1819 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות של ברלין. בשנת 1826 הפך למנהל האקדמיה לאמנות בדיסלדורף אותה יסד. בין תלמידיו: איסטמן ג'ונסון, וורטינגטון ויטרדג', ויליאם סטנלי האסלטין, ג'יימס מקדוגל הרט, ויליאם מוריס האנט, ועמנואל לויצה, אמלי בנזינגר, משמאל לימין:רודולף שדו, ברטל תורוואלסן, ווילהלם פון שדו (בדיוקן עצמי) דיוקן של אנג'לינה מגטי בפינקוטק החדש פרסקו הבשורה ליעקב על מות בנו יוסף בגלריה הלאומית הישנה בברלין יוסף פותר את חלומות שר האופים ושר המשקים בבית האסורים בגלריה הלאומית הישנה בברלין מדיה וקבצים בנושא וילהלם פרידריך שדו בוויקישיתוף וילהלם פרידריך שדו, באתר Discogs (באנגלית)