laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרקוס פרס חימנס

מרקוס פרס חימנס (בספרדית: Marcos Pérez Jiménez;‏ 25 באפריל 1914 – 20 בספטמבר 2001) היה נשיא ונצואלה בשנים 1952–1958. פרס חימנס נולד לאב חקלאי ואם מורה בעיר מיצ'לנה במדינת טאצ'ירה. הוא סיים לימודים באקדמיה הצבאית של ונצואלה בשנת 1934, כראשון בכיתתו והמשיך את לימודים באקדמיה צבאית בפרו. בשנת 1945 השתתף פרס חימנס בהפיכה הצבאית שהביאה לעלייתו לשלטון של רומולו בטנקור. בנובמבר 1948 תמך פרס חימנס בהפיכה נוספת, שהעלתה לשלטון חונטה שכללה את קרלוס דלגדו צ'לבו שכיהן כנשיא, פרס חימנס שכיהן כשר ביטחון ולואיס יוברה פאס (ספ') שכיהן כשר החוץ. לאחר הרצחו של דלגדו צ'לבו בנובמבר 1950, הודיע פרס חימנס שהוא ויוברה פאס ימשיכו בשלטון על המדינה. בהמשך מונה חרמאן סוארס פלמריץ' לנשיא, ופרס חימנס נחשב לשליט האמיתי מאחורי הקלעים. נטען שפרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים. בסוף נובמבר 1952 התקיימו בחירות לאספה מכוננת של ונצואלה. אולם משנודעו לחונטה תוצאות ראשונות של הבחירות שהראו על ניצחון לאופוזיציה, הם ביטלו את הבחירות ומינו את פרס חימנס לנשיא. בשנת 1957 קיים פרס חימנס משאל עם על המשך שלטונו בה הוא זכה, לטענתו, ברוב גדול. אולם מעמדו הציבורי של פרס חימנס התערער ובינואר 1958 לאחר התגברות המהומות נגדו והתפטרות ממשלתו הוא הודח על ידי הצבא. פרס חימנס נמלט לרפובליקה הדומיניקנית וממנה עבר לארצות הברית והתגורר בדרום פלורידה. בשנת 1963 הוא הוסגר לוונצואלה בהאשמה שהימלטותו לקח עימו 200 מיליון דולר מאוצר המדינה. פתיחת משפטו לקחה זמן רב בין השאר בגלל הקושי למצוא שופטים שיסכימו לדון בעניינו. לאחר שהורשע הוא שוחרר ממעצרו מכיוון שהעונש היה קצר ממשך מעצרו. לאחר שחרורו הוא גלה לספרד. בשנת 1968 הוא נבחר לסנאט של ונצואלה ובעקבות זאת חוקק חוק האוסר על אסירים לשעבר לכהן בסנאט ובכך נמנעה כהונתו בסנאט. פרס חימנס נפטר בספרד בשנת 2001. מדיה וקבצים בנושא מרקוס פרס חימנס בוויקישיתוף מרקוס פרס חימנס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נהרג אחד מרוצחי נשיא וונצואלה, על המשמר, 15 בנובמבר 1950 נרצח נשיא ונצואלה, חרות, 14 בנובמבר 1950 Tad Szulc, Twilight of the tyrants', 1959, pages 284-289 בחירות כלליות נערכו בוונזואלה, על המשמר, 1 בדצמבר 1952 שר ההגנה בוונצואלה מינה עצמו כנשיא, על המשמר, 4 בדצמבר 1952 קרבות בוונצואלה - הממשלה התפטרה, הַבֹּקֶר, 12 בינואר 1958 הודח חימאנז, רודנה של ונצואלה, דבר, 24 בינואר 1958 חימנז יורשה להיכנס לארה"ב, למרחב, 2 בפברואר 1958
אליפות הנשים של AEW

אליפות הנשים של AEW (באנגלית: AEW Women's World Championship) היא תואר אליפות, השייך לארגון ההיאבקות All Elite Wrestling‏ (AEW). האליפות הוכרזה ב-18 ביוני 2019. האלופה הנוכחית היא מריה מאי. ב-18 ביוני 2019, הנשיא והמנכ"ל של AEW, טוני חאן, הכריז על תוכניותיו העתידיים ליצור אליפות נשים ואליפות זוגות נשים. מנהלת המותג הראשית, ברנדי רודס, הכריזה שאליפות הנשים של AEW תיחשף ב-31 באוגוסט במסגרת האירוע All Out, והזוכה הראשונה תוכתר ב-2 באוקטובר בתוכנית הבכורה של AEW ברשת TNT, בשם Dynamite. שתי המשתתפות בקרב על התואר הגיעו למעמד זה לאחר ניצחונותיהן בקרבות באירוע All Out. המשתתפת הראשונה שהעפילה הייתה ניילה רוז, שניצחה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים במסגרת המופע המקדים לאירוע, בעוד שמאוחר יותר, ריהו הפכה למתמודדת מולה לאחר ניצחונה על היקארו שידה. בפרק הבכורה של התוכנית השבועית Dynamite, ריהו ניצחה את רוז והפכה לאלופת הנשים הראשונה בתולדות הארגון. מדיה וקבצים בנושא אליפות הנשים של AEW בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של AEW אליפות הנשים של AEW תיחשף באירוע All Out אלופת הנשים הראשונה של AEW תוכתר בתוכנית הראשונה של Dynamite
שילה גל

שילה גל (1948 – 28 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גוש עציון בשנים 1979–1999. גל נולד לעקיבא ומרגלית, ניצולי השואה, שהשתייכו ל"קבוצת אברהם" שהקימה את קיבוץ כפר עציון. הוא נולד בירושלים לאחר שנשות וילדי הקיבוץ פונו ממנו בימים שלפני נפילת גוש עציון במלחמת העצמאות. שמו מורכב מראשי תיבות שמציינות את זיכרון הנופלים בקרבות על גוש עציון ב-1948: ש - לזכר שלושה מחברי כפר עציון שנפלו בקרב של שיירת העשרה. י - לזכר שיירת העשרה. לה - לזכר מחלקת הל"ה. אביו, עקיבא גלנדאור, שנותר בקיבוץ, אישר את שמו במערכת הקשר. הוא נפל בקרב האחרון בכפר עציון בתאריך ד' באייר תש"ח, חודשיים לאחר הולדת בנו ולא זכה להכירו. בגיל 12 עבר גל עם אמו ואחיו לניר עציון שבכרמל, כפי שעשו משפחות אחרות מכפר־עציון. בשנת 1967 היה גל בין אלה שחזרו והקימו מחדש את כפר עציון, והיה חבר בקיבוץ עד לשנת 1992 בה עבר ליישוב אלעזר שבגוש עציון. בשנת 1977 היה בין מקימי קיבוץ מגדל עוז. בשנת 1979 התמנה לעמוד בראשות המועצה האזורית גוש עציון. תפקיד אותו מילא במשך 20 שנה. גל היה ממייסדי מועצת יש"ע, יחד עם ראשי מועצות נוספים מיהודה ושומרון. בשנת 1995 רץ גל בפעם האחרונה לראשות מועצת גוש עציון. מולו התמודד יולי אדלשטיין – שכעבור שנה שובץ בצמרת "ישראל בעלייה" של נתן שרנסקי. בשנת 1999 כיהן כיועץ לענייני התיישבות של אהוד ברק בעת שזה כיהן בתפקיד ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון. בשנת 2000, חצי שנה לאחר כניסתו לתפקיד, פרש גל מהחיים הפוליטיים, לאחר שלקה באירוע מוחי. לאחר פרישתו, הוציא גל שלושה ספרים אשר קשורים כולם לכפר־עציון של טרום הקמת המדינה, ומחוברים ישירות גם לסיפור חייו. לאורך שנותיו, פעיל היה שילה במאבקים נגד פינוי מתיישבים. בפינוי ימית הלך לתמוך במפונים יחד עם משפחתו, והיה פעיל בעוד מספר מאבקים. נפטר ב-28 באוגוסט 2021. לגל חמישה ילדים והוא התגורר ביישוב אלעזר. סבתו מצד אביו היא צאצאית של הרב עקיבא איגר. בשנת 2007 הוציא לאור את ספרו "האם הופקר גוש עציון בתש"ח" בהוצאת רימונים. בשנת 2008 הוציא לאור את ספרו "גבורת הנצורים" בהוצאה עצמית. אלישיב רייכנר, ‏"בכל הקשור ליו"ש, לא היה דבר אחד שבו נתניהו לא רימה", בעיתון מקור ראשון, 31 באוגוסט 2020 אלישיב רייכנר, "בכל הקשור ליו"ש, לא היה דבר אחד שבו נתניהו לא רימה", באתר מקור ראשון, ‏31 באוגוסט 2020 ערוץ 7, שילה גל, ראש מועצת גוש עציון הראשון, הלך לעולמו, "איש יקר וישר", באתר ערוץ 7, 28 באוגוסט 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבן השאם

אבו מוחמד עבד אל-מאליכ בן הישאם אבן איוב אל-חמירי אל-מעאפרי אל-בצרי (בערבית أبو محمد عبدالملك بن هشام ابن أيوب الحميري المعافري البصري), מכונה אִבְּן הִשַאם, ערך את הביוגרפיה על הנביא האיסלאמי מוחמד שנכתבה בידי אבן אסחאק. אבן השאם גדל בבצרה ועבר לאחר מכן למצרים. בקהיר למד דקדוק, שפה והיסטוריה. מוצאה של משפחתו מהממלכה החמירית והיא השתייכה לשבט באנו מעפיר מתימן. אִבְּן הִשָׁאם פרסם את "אלסירה אלנבויה" (السيرة النبوية) או "חיי הנביא" בשנת 213 להג’רה (833 לספירה). היצירה נכתבה על בסיס ביוגרפיה שאבדה ולא קיים עותק שלה כיום, שחיבר אבן אסחאק בשנת 150 להג’רה (768 לספירה). בספרו של אבן השאם, הוא עצמו מעיד על מקורות המידע שעמדו לפני אבן אסחאק: רשימות שונות שהיו לפניו בכתב, חוזה שנחתם בין מוחמד ובין אנשי אלמדינה לפני ה"היג'רה", וכן קטעי שירה מתקופת מוחמד. הספר תורגם לעברית על ידי יוסף יואל ריבלין. כתאב א-תיג'אן לִמערפת מלוכ א-זמאן פי אח'באר קחטאן كتاب التيجان لمعرفة ملوك الزمان في أخبار قحطان ) "ספר הכתרים, על מלכי העבר בחשבונות הקחטן"; יצירה גנאלוגית עם סיפורים היסטוריים-אגדיים על העמים הערביים והמונומנטים שלהם בתקופה הטרום אסלאמית. השאם בן עבד אל-מלכ (767-834), דף שער בספרייה הלאומית חיי מומחד בתרגום יוסף יואל ריבלין מתוך "פרויקט בן יהודה"
אבן סעד

מחמד בן סעד אלבגדדי (בערבית محمد بن سعد البغدادي) הידוע בכינויו אבן סעד (בערבית ابن سعد) מכונה גם "כותב הואקידי" (כתיב אל-וואקידי), היה ביוגרף ערבי. נולד בשנת 784 לספירה ונפטר בשנת 845 לספירה. נולד בבצרה, אך התגורר רוב חייו בבגדאד, ולכן גם נקרא אל-בצרי (האדם שמקורו בבצרה) ואל-בגדאדי (האדם שמקורו בבגדד). ככל הנראה נפטר בגיל 62 בבגדד ונקבר בבית העלמין הסורי במקום. כתאב אלטבקאת אלכביר (בערבית كتاب الطبقات الكبير) (תרגום: ספר הכיתות הגדולות), הוא קורפוס מידע ביוגרפי על אישים אסלאמיים מפורסמים. יצירה בעלת שמונה כרכים המכילה את קורות חייהם של מוחמד, חבריו ועוזריו, כולל אלה שנלחמו בקרב בדר, ושל הדור הבא, העוקבים, ממשיכי האסלאם. בספרים 1 ו-2 יש ביוגרפיה (סירה) של מוחמד. בספרים 3 ו-4 מופיעות ביוגרפיות של בני לווייתו של מוחמד. בספרים 5, 6 ו-7 מופיעות ביוגרפיות של חוקרים אסלאמיים מאוחרים יותר. ספר 8 מכיל ביוגרפיות של נשים אסלאמיות.
בקעת הורקניה

בקעת הורקניה היא בקעה ברמת המדבר בצפון מזרח מדבר יהודה. בקעה זו, שכיוונה צפון מזרח–דרום מערב, שוברת את רצף רכסי המדבר והגבעות שממערב לה לבין הגבעות שממזרח לה ומתנשאת מעל מצוק ההעתקים של ים המלח. הבקעה קרויה על שם מבצר הורקניה השוכן בקצה. לאורך בקעת הורקניה עוברת דרך דרום–צפון בין מצפה שלם, חוצה את ערוץ נחל קדרון בגבולה הדרומי של הבקעה ובסמוך לנבי-מוסא מתחברת לכביש ירושלים–יריחו. רוב שטח הבקעה מוגדר שטח אש ומשמש את צה"ל לאימוני שריון. לאורך שנות האלפיים הועלו יוזמות להקמת נמל תעופה בינלאומי בבקעת הורקניה. תוכנית כזו תוכננה על ידי אדריכלים ישראליים והגיעה עד לראש הממשלה. שדה תעופה זה מוצע גם בתוכנית האב לאזור מעלה אדומים שהוכנה על ידי משרד הבינוי והשיכון[דרוש מקור]. בד בבד עם פרסום התכנית הישראלית, פורסמה בעיתונות הזרה תוכנית דומה על ידי הרשות הפלסטינית להקמת נמל תעופה פלסטיני באזור. הדמיון בין התוכניות העלה חשד להעתקה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בבקעת הורקניה נמצאו שלושה אתרים מהתקופה הישראלית מהמאה השביעית או השמינית לפני הספירה: כרם א סמרא, חרבת אל מכארי וחרבת אבו טבק, מה שמראה על היותה אזור חקלאי בתקופה זאת. להתאהב במדבר: טיול ליל ירח מלא בבקעת הורקניה, באתר וואלה, 18 ביוני 2013 רון פלד ודני הרמן, בעקבות הסוד העתיק: ביקרנו בשרידי מבצר הורקניה, באתר ynet‏, 29 בינואר 2021 בקעת הורקניה, בתוך: מדריך ישראל החדש - מדבר יהודה ובקעת ים המלח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמוד 62 אסף גבור, מפת טראמפ תאפשר הקמת נמל תעופה ישראלי במדבר יהודה, באתר www.makorrishon.co.il, ‏11/06/2020 PA to Trump: We must have an airport, Dead Sea resort, Israel National News (באנגלית) נמל השלום במטרופולין ירושלים, באתר דף הפייסבוק של יוזמת "ירושלים 5800" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס

קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס (בצרפתית: classement par points) היא קטגוריה במרוץ הטור דה פראנס שמתקיימת מאז 1953. הנקודות מחולקות בספרינט הביניים ובספרינט הסיום, בכמויות שונות. מוביל הקטגוריה לובש את החולצה הירוקה והיא נחשבת לקטגוריית המאיצים. הניסיון הראשון להכניס את קטגוריית הנקודות הגיע ב-1905, אז שונו כללי הטור דה פראנס לגמרי, והמנצח לא נקבע לפי זמנו הטוב ביותר אלא לפי כמות הנקודות שצבר. אך לאחר הטור ב-1912, חזרו לחוקים הישנים. ב-1953, לרגל חגיגות ה-50 למרוץ, קטגוריית הנקודות חזרה למרוץ והמוביל בה היה לובש את החולצה הירוקה, בגלל ספונסר המרוץ. בשנים הראשונות של התחרות, המנצח בקטגוריה היה דווקא הרוכב שצבר הכי פחות נקודות. אך ב-1959, שונה הדבר כך שהרוכב עם הכי הרבה נקודות, ניצח. במהלך הקטעים השונים, על המסלול היו קטעים של חילוק נקודות שנקרא "ספרינט ביניים". ושם היו מחולקות נקודות בכמויות שונות לרוכבים שעברו ראשונים את ספרינט הביניים, גם בספרינט הסיום עצמו היו מחולקות נקודות בכמויות שונות. בגלל זה, כמעט כל הרוכבים שזכו בקטגוריה היו מאיצים. עם זאת, רוב הרוכבים שניצחו בקטגוריה היו מאיצים שמגוונים ביכולות שלהם, והיו מסוגלים להתחרות מחדש בכל ספרינט ביניים, וגם לעבור את מקטעי ההרים שבדרך. דוגמה טובה לכך היא אדי מרקס, שניצח בקטגוריה שלוש פעמים (1969, 1971, 1972). באותן השנים ניצח מרקס גם בדירוג הכללי. גם ברנאר אינו, שניצח בקטגוריה בשנת 1979 וגם בדירוג הכללי. עוד רוכב נוסף שהיה מגוון היה שון קלי, שניצח בקטגוריה בשנת 1989, כשבשנה קודם הוא ניצח בוואלטה אספנייה. בשנת 1995, ניצח לורן ז'אלאבר בקטגוריה. כשמאוחר יותר בעונה הוא ניצח גם בוואלטה אספנייה. בשנת 1968, צבע החולצה של המוביל בקטגוריה שונה לאדומה לשנה זאת בשל שינוי ספונסר, זו הייתה השנה היחידה בה צבע החולצה לא הייתה ירוקה. משנת 1996 עד 2001, הקטגוריה הייתה בשליטת אריק צאבל. שניצח שש פעמים ברצף והפך לשיאן הניצחונות בקטגוריה, עד שהגיע פטר סאגאן, שניצח 7 פעמים בעשור השני של המאה ה-21 (2012-2016, 2018-2019). מדיה וקבצים בנושא קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס בוויקישיתוף Peter Sagan wins his seventh green jersey at Tour de France, spectator.sme.sk
ויסל קובה

ויסל קובה (ביפנית: >ヴ ィ ッ セ ル 神 戸) הוא מועדון כדורגל יפני מהעיר קובה (מחוז היוגו). המועדון הוקם בשנת 1966, בשנת 1997 העפיל לליגת J. השם "ויסל" הוא שילוב של המילים באנגלית Victory ("ניצחון") ו-Vessel ("כלי שיט"). קובה היא עיר נמל גדולה. המועדון נמצא בבעלות פלטפורמת הסחר המקוונת הגדולה ראקוטן, צבע הבורדו הוא צבע המותג וגם צבע מדי ויסל קובה. יפן יושיטו אוקובו ספרד אנדרס אינייסטה דנמרק מיכאל לאודרופ יפן קאזויושי מיורה יפן גוטוקו סאקאי גרמניה לוקאס פודולסקי ספרד דויד וייה ליגת העל היפנית זכייה (1): 2022/2023 גביע יפן זכייה (1): 2019/2020 ליגת האלופות האסייתית חצי גמר (1): 2020 מדיה וקבצים בנושא ויסל קובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויסל קובה (ביפנית) ויסל קובה, ברשת החברתית פייסבוק ויסל קובה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויסל קובה, ברשת החברתית אינסטגרם ויסל קובה, ברשת החברתית טיקטוק פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ו היידקר

ג'ו יוליוס איסאק פיליפ היידקר (בגרמנית: Joe Julius Isaak Philipp Heydecker‏; 13 בפברואר 1916, נירנברג – 17 במרץ 1997, וינה) היה צלם, עיתונאי וסופר גרמני. משנת 1960 היה גם מוציא לאור ומוכר ספרים בברזיל. הוא צילם בסתר בגטו ורשה והיה אחד הכתבים הגרמנים הבודדים במשפטי נירנברג. אביו של ג'ו היידקר, יוליוס היידקר, ואמו מריאן ראת (Rath) היו שחקנים ולימים אנשי עסקים בעלי השקפה בורגנית-ליברלית. היידקר למד בבית ספר יסודי, ולאחר מכן למד בבית ספר חקלאי במשך שנתיים. משנת 1931 עבר תקופת חניכה בתור צלם אצל סטפן רוזנבאואר (אנ') בפרנקפורט. בשנת 1933 יצא ספרו הראשון Coup - רומן בהוצאת ליפסיה (Lipsia) בלייפציג בשם ג'ו היידקר. ביולי 1933 נסע היידקר ללוצרן לחו"ל ועבד כעיתונאי בעיתון היומי "לוצרן". בסתיו 1933 עבר להוריו בפראג ועבד בחברה המשפחתית. בשנת 1938 עבד היידקר בווינה, בסטודיו לצילומים של אלבין קובה (Albin Kobé). לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נקרא ג'ו היידקר לבדיקה לקראת גיוס בגרמניה, וגויס ביום הראשון למלחמת העולם השנייה באירופה, בספטמבר 1939 השתתף במערכה על כיבוש פולין. במאי 1940 השתתף בקרב על צרפת. בשנת 1941 התחתן עם העיתונאית מריאן סטבר (Marianne Steber) במינכן. באותה שנה קיבל קידום למש"ק. הוא הועבר לוורשה כטכנאי מעבדות צילום ביחידת תעמולה. שם צילם בסתר תמונות בגטו ורשה. התמונות פותחו בסתר ופורסמו רק בשנת 1981. תצלומיו הם עדות לזוועות הנאציות ולתנאי החיים הלא אנושיים בגטו. בשנת 1944 הצטווה לעבור ליחידת פנצרייגר. הוא צילם את חורבות ורשה הריקות לאחר מרד ורשה. לאחר מלחמת העולם השנייה היה היידקר כתב בעיתונים גרמניים שונים, כולל "הקורייר" (אנ') בברלין וה"אבנדצייטונג" (אנ') במינכן. הוא דיווח על משפטי פשעי המלחמה בנירנברג ועל מה שראה בגטו ורשה. בשנת 1950 התגרש וכעבור ארבע שנים התחתן עם שרלוט אנגרמאיר (Charlotte Angermeir). היידקר הפך לעורך הטקסט של השבועון מינכנר אילוסטריירטה (אנ'). בשנת 1955 נסע לשטוטגרט, שם הפך לסגן העורך הראשי של דויטשה אילוסטריירטה (Deutsche Illustrierte). בשנת 1956 נולדה בשטוטגרט בתו טיטה, לימים ציירת. בשנת 1960 היגר היידקר לברזיל, שם הקים את "סטודיו צילום 61" בסאו פאולו עם אשתו. הוא צילם עבור השבועונים "די צייט", "קוויק" (אנ') ו"שטרן" ונסע ברחבי דרום אמריקה. בתו השנייה נולדה בשנת 1967 ואובחנה כלוקה בתסמונת דאון. בשנת 1969 הקימו היידקר ואשתו חנות ספרים ואת ההוצאה לאור "אטלנטיס ליברוס" (Atlantis Livros). הוא פרסם שבועון ביבליוגרפי עבור אוניברסיטאות. בשנת 1982 עבר ניתוח מסתם לב ביוסטון. אשתו שרלוט נפרדה ממנו וחזרה לגרמניה. בשנת 1985 מכר היידקר את חברת "אטלנטיס ליברוס", שקיימת עד היום בסאו פאולו. בשנת 1986 עבר ליישב בווינה עם בת זוגו מארה קראוס (גר'), ניצולת שואה. הוא עבד על כתיבת האוטוביוגרפיה שלו ובשנת 1997 נפטר מאי ספיקת לב. הוא קבור בבית הקברות של פויירהאלה צימרינג (אנ'). אוסף תצלומיו נמצא בארכיון הפדרלי הגרמני. ארכיונו, ובו למעלה מ-25,000 תשלילים, נמצא בארכיון התמונות של הספרייה הלאומית של אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא ג'ו היידקר בוויקישיתוף אתר על היידקר אתר המוזיאון ההיסטורי הגרמני ובו מידע על הקריירה של היידקר כצלם על היידקר באתר הארכיונים הפדרליים על אוספיו של היידקר באתר ארכיון התצלומים האוסטרי על היידקר באתר יד ושם ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ו היידקר".
חרמאן סוארס פלמריץ'

חרמאן סוארס פלמריץ' (בספרדית: Germán Suárez Flamerich;‏ 10 באפריל 1907 – 24 ביוני 1990) היה נשיא ונצואלה בשנים 1950–1952. סוארס פלמריץ' למד באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה (אנ'). בשנת 1928 הוא השתתף בהפגנות נגד הדיקטטור חואן ויסנטה גומס (אנ') ובעקבות זאת נכלא מאוקטובר 1928 עד נובמבר 1929. בשנת 1931 הוא קיבל דוקטורט במדעי המדינה ומשפטים ובשנת 1936 החל ללמד משפט אזרחי באוניברסיטה. הוא התפטר בשנת 1937 במחאה על כניסת המשטרה לקמפוס. בשנים 1939–1940 הוא כיהן כנשיא מועצת עיריית קראקס. בשנת 1941 הוא שב למשרתו כמרצה למשפט אזרחי ובשנים 1945–1947 היה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה. בעקבות ההפיכה בסוף 1948 (אנ'), הוא מונה ליועץ לחונטה ובין ספטמבר 1949 לפברואר 1950 כיהן כשר החוץ בעת ששר החוץ לואיס אמיליו גומס רואיס (ספ') היה בחופשת מחלה. בין יוני 1950 לנובמבר 1950 הוא כיהן כשגריר בפרו. בעקבות הרצחו של נשיא החונטה קרלוס דלגדו צ'לבו (אנ') בנובמבר 1950, צורף סוארס פלמריץ' לחונטה כנציג אזרחי ומונה לנשיא. נטען שמרקוס פרס חימנס, שאף הואשם בחיסולו של דלגדו צ'לבו מחשש שיחזיר את השלטון לשליט נבחר, חיפש אזרח שיסכים לשמש כנשיא בובה, ולאחר סירוב של מועמד אחר, סוארס פלמריץ' הסכים. כתב העיתון חרות תיאר את התנהלות החונטה: "עד הבחירות של נובמבר 1952 הייתה השלישייה, החונטה, צמודה אחד לרעהו, הם לא נפרדו אפילו לרגע כתאומי סיאם ... בכל הופעה ציבורית, פתיחת וחניכת בי"ס חדש, או כביש חדש, התנהל הכל לפי אותו הסדר ... פלמריץ' באמצע והקולונלים לצדו." בעיתונות נטען שהכוח השלטוני האמיתי היה בידי שר ההגנה מרקוס פרס חימנס. בעקבות הבחירות בנובמבר 1952, בהן היה נראה שהאופוזיציה תנצח, ביטלה החונטה את הבחירות ומינתה את חימנס לנשיא. סוארס פלמריץ' עזב את המדינה לאירופה עד תחילת 1954. משחזר לוונצואלה, עבד כעורך דין והתרחק מפעילות ציבורית. מדיה וקבצים בנושא חרמאן סוארס פלמריץ' בוויקישיתוף Tad Szulc, Twilight of the tyrants', 1959, pages 284-289 יצחק המאירי, ארץ זבת נפט, שוחד, מעילות ומהפכות, חרות, 6 במרץ 1953
מתאם חלקי

בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, מתאם חלקי מודד את דרגת הקשר בין שני משתנים אקראיים, כאשר ההשפעה של משתנים אקראיים אחרים הוסרה. כאשר מעוניינים לכמת באיזו מידה יש קשר מספרי בין שני משתנים, השימוש במקדם המתאם ביניהם יביא לתוצאות מטעות אם קיים משתנה אחר, מבלבל, הקשור לשני המשתנים. ניתן להימנע ממידע מטעה זה על ידי בקרת המשתנה המבלבל, באמצעות חישוב מקדם המתאם החלקי. מסיבה זו ישנה מוטיבציה לכלול משתנים אחרים בצד ימין ברגרסיה מרובה; אך בעוד רגרסיה מרובה נותנת תוצאות לא מוטות לגודל האפקט, היא לא נותנת ערך מספרי של מדד לחוזק הקשר בין שני המשתנים המעניינים. לדוגמה, אם יש לנו נתונים כלכליים על הצריכה, ההכנסה והעושר של אנשים שונים ואנחנו רוצים לראות אם יש קשר בין הצריכה להכנסה, אי שליטה על משתנה העושר בעת חישוב מקדם המתאם בין צריכה להכנסה היה נותן תוצאה מטעה, מכיוון שההכנסה עשויה להיות קשורה מספרית למשתנה העושר שבתורו עשוי להיות קשור לצריכה; מתאם מדוד בין צריכה להכנסה עלול להיות מזוהם על ידי מתאם אחר זה. השימוש במתאם חלקי פוטר בעיה זו. בדומה למקדם המתאם, מקדם המתאם החלקי מקבל ערך בטווח שבין -1 ל-1. הערך -1 מייצג בקרת מתאם שלילית מושלמת עבור כמה משתנים (כלומר, קשר ליניארי מדויק שבו ערכים גבוהים יותר של משתנה אחד קשורים לערכים נמוכים יותר של האחר); הערך 1 מייצג מערכת יחסים ליניארית חיובית מושלמת, והערך 0 משמעותו כי אין קשר ליניארי. המתאם החלקי עולה בקנה אחד עם המתאם המותנה אם המשתנים האקראיים מתפלגים במשותף כהתפלגות רב-נורמלית, אליפטית, התפלגות היפרגאומטרית, רב-משתנית שלילית(אנ'), היפר-גאומטרית, התפלגות מולטינומית או Dirichlet(אנ'), אך לא באופן כללי. Kunihiro Baba, Ritei Shibata, Masaaki Sibuya, Partial Correlation and Conditional Correlation as Measures of Conditional Independence, Australian & New Zealand Journal of Statistics 46, 2004, עמ' 657–664 doi: 10.1111/j.1467-842X.2004.00360.x ערך זה הוא קצרמר בנושא סטטיסטיקה ובנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רובין סטון

רובין סטון (באנגלית: Robin Stone; נולדה ב-27 באפריל 1962) היא זמרת-יוצרת אמריקאית השרה בסגנון מוזיקת ההאוס, וזכתה להצלחה בשנות ה-90 של המאה ה-20. סטון נולדה ברובע קווינס בניו יורק. היא נודעה בשם הבמה .Robin S. בשנת 1993 הוחתמה בלייבל מוזיקת הדאנס והמוזיקה האלקטרונית Big Beat Records. סינגל הבכורה שלה Show Me Love ואלבום הבכורה שנקרא אף הוא בשם זה בשנה זו זכו להצלחה רבה. הסינגל דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Music/Club Play ובמצעד מכירות סינגלי הדאנס. כן דורג במקום השביעי במצעד Hot R&B/Hip-Hop Songs והגיע למקום החמישי במצעד בילבורד הוט 100. בעקבות הצלחתה הופיעה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית כמבצעת. הסינגלים שיצאו בהמשך Luv 4 Luv ו-What I Do Best הצליחו אף הם. מאלבום הבכורה של סטון נמכרו 303,000 עותקים בארצות הברית, נכון לשנת 2004. באלבומה השני עבדה עם המפיקים אריק "אי סמוב" מילר וטוד טרי. האלבום יצא לאור בשנת 1997 בחברת "אטלנטיק רקורדס". האלבום From Now On כלל התרחבות של סגנונה המוזיקלי לעבר מוזיקת גוספל ובלדות רית'ם אנד בלוז בנוסף לסגנון ההי אנרג'י. הסינגל הראשון מתוך אלבום זה It Must Be Love היה ללהיט ועמד שבועיים בראש מצעד Hot Dance Club Play. במצעד "בילבורד הוט 100" דורג השיר במקום ה-91. הסינגל הבא Midnight דורג במקום הראשון במצעד Hot Dance Club Play. Robin .S ביצעה את הלהיט בתוכניתה של ריקי לייק. מן האלבום נמכרו כמאה אלף עותקים בארצות הברית. בשנת 2009 הוציאה שיר חדש, את הסינגל At My Best עם קורי גיבונס. מדיה וקבצים בנושא רובין סטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רובין סטון רובין סטון, באתר ספוטיפיי רובין סטון, באתר AllMusic (באנגלית) רובין סטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) רובין סטון, באתר דיזר רובין סטון, באתר Yandex.Music (ברוסית) רובין סטון, באתר Discogs (באנגלית) רובין סטון, באתר Songkick (באנגלית) רובין סטון, באתר בילבורד (באנגלית) Robin S., באתר Allmusic
כריסטר סטנדל

כריסטר סטנדל (בשוודית: Krister Stendahl;‏ 21 באפריל 1921 – 15 באפריל 2008) היה הוגה דתי שוודי ותאולוג משפיע, שעסק רבות ביחסים בין-דתיים ובדיאלוג נוצרי-יהודי. סטנדל הוסמך לכמורה בכנסייה של שוודיה ב-1944. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור בלימודי הברית החדשה מאוניברסיטת אופסלה, ואת עבודת הדוקטורט כתב על "אסכולת מתי ושימושה בברית הישנה". לימד בבית הספר לכמורה של אוניברסיטת הרווארד (אנ'), ובין השנים 1968–1979 כיהן כדיקן בית הספר. בשנת 1984 מונה לבישוף של סטוקהולם. בשנת 1989 שב לארצות הברית, ראשית להרווארד ומאוחר יותר לאוניברסיטת ברנדייס. בשנת 1994 מונה למנהל-שותף של המרכז לסובלנות ולפלורליזם דתי במכון שלום הרטמן בירושלים. במאמר פורץ דרך, הציע סטנדל שהגותו של פאולוס לא הופנתה לכל בני האדם, אלא דווקא לגויים. האתגר שעמד בפני פאולוס, לפי סטנדל, היה למצוא מקום למי שאינם חלק מעם ישראל בתוך סיפור הגאולה - והבשורה שלו אינה מופנה מלכתחילה אל היהודים. סטנדל ידוע כמחברם של שלושה כללים לסובלנות דתית, שהציג לראשונה ב-1985 בסטוקהולם בתגובה להתנגדות חריפה שנשמעה להקמת כנסייה מורמונית במקום. 1. כדי להבין דת אחרת לאשורה, יש לשאול את מאמיניה של אותה דת ולא את מבקריה. 2. לעולם אל תשוו את הטובים שבכם לרעים שבין בני אמונה אחרת. 3. השאירו מקום ל"קנאה קדושה", כך שתוכלו לזהות מרכיבים במסורת דתית אחרת שהייתם חפצים לאמץ ולראות באמונתכם שלכם. מדיה וקבצים בנושא כריסטר סטנדל בוויקישיתוף עדי אופיר וישי רוזן-צבי, האם המציא פאולוס הקדוש את הגוי?, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2012
קרחון מורלי

קרחון מורלי (באנגלית: Morley Glacier) הוא קרחון יובלי תלול, ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, שבאנטארקטיקה. הקרחון זורם לכיוון דרום בין רכס היקס והר טוקורואה. הקרחון ממוקם 12.8 קילומטרים מזרחית להר סוזה. גובהו של הקרחון 942 מטרים מעל פני הים. הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של קית' ט. מורלי (Keith T. Morley), שהיה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית, צופה מזג אוויר בתחנת אמריקה הקטנה V בשנת 1958. קרחון מורלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון מורלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור קרחון מורלי גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי באתר ממשלת ניו זילנד מידע גאוגרפי או, לפי מקור אחר מטאורולוג ראשי