laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה

צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה (שם מדעי: Ceratophrys ornata), ידועה גם כצפרדע הפקמן, היא מין ממשפחת הלפטודקטיליים, הנפוץ בעיקר ביערות הגשם של ארגנטינה, אורוגוואי וברזיל. בהיותה אכלנית כפייתית, היא תנסה לבלוע כל דבר שיתקרב לפיה הרחב, כגון חרקים, מכרסמים, לטאות וגם צפרדעים, אפילו אם גודל הטרף שלה יגרום לה לחנק. צפרדע זו נחשבת לחלק ממשפת הלפטודקטיליים, אך ע"פ כמה חלוקות היא שייכת למשפחה של קרפדות מקרינות. הנקבות גדלות עד לאורך של 16.5 ס"מ, ואילו הזכרים עד לאורך של 11.5 ס"מ. תוחלת החיים הממוצעת היא בין שש לשבע שנים, אם כי צפרדע זו יכולה לחיות עד לעשר שנים בשבי ואף יותר. המאפיין הבולט ביותר שלה היא פיה הרחב, שתופס כמחצית מגודל גופה. צבעו עורה הנפוץ ביותר הוא ירוק בהיר עם פסים אדומים, וכן קיימים פרטים בעלי גוון ירוק כהה, גוון שחור ואף פרטים לבקנים. קשה לקבוע את מין הצפרדע לפני שהגיעה לבשלות מינית. הדימורפיזם הזוויגי בין המינים מתבטא בהבדלי גודל וכן שלזכרים צוואר בעל גוון כהה יותר. הצפרדע הארגנטינאית רחבת-הפה אינה רודפת אחר הטרף שלה אלא עומדת ללא תנועה ומחכה לטרף שיתקרב אליה. היא תנסה לאכול כל דבר שיכול להיכנס לפיה, וגם דברים הגדולים ממנה. בטבע, התפריט העיקרי של צפרדע זה כולל מכרסמים כגון עכברים, זוחלים קטנים וכן עכבישים וחרקים כגון ארבה. הצפרדע ידועה כבעלת תיאבון פראי. היא תנסה לאכול טרף אפילו בגודל שלה. במקרה של איום על ידי בעל חיים גדול יותר, הצפרדע תיתן נשיכה חזקה לחיה המאיימת, שכן יש לה בליטות דמוי-שן בלסת התחתונה והעליונה. לעיתים היא אף תסתער קדימה לעבר בעל החיים המאיים, ללא קשר לגודלו או לחוזקו של המאיים. יש המגדלים את הצפרדע כחיית מחמד, ומאכילים אותה בחרקי ארבה בוגרים, צרצרים חומים ושחורים ועכברים. ישנם פרטים שניזונים גם מדגים. מחקרים הראו שאם צפרדע זו תאכל רק עכברים ומכרסמים אחרים היא תתחיל לצבור שומן והדבר יוביל לעיוורון ולמוות. נקבת הצפרדע מטילה כ-2,000 ביצים במים, שהופכים ללראשנים לאחר כשבועיים. מדיה וקבצים בנושא צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה בוויקישיתוף צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, באתר ITIS (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, באתר NCBI (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה, באתר GBIF (באנגלית) צפרדע ארגנטינאית רחבת-פה באתר הרשימה האדומה של IUCN
גסות רוח

גסות רוח היא התנהגות המבטאת חוסר כבוד כלפי הזולת. התנהגות זו סותרת כללי נימוס והתנהגות לזולת אשר מקובלים בדרך כלל בחברה. בתלמוד, מוצגת משמעות אחרת של הביטוי, שמשמעה חוסר יכולת להתחבר רגשית לליריקה (ירוש' פסח' ה לב.). גסות רוח יכולה לבוא לידי ביטוי בדיבור או בתקשורת בלתי-מילולית כמו הבעות פנים, נימת דיבור ומחוות גופניות. דוגמאות לגסות רוח: חוצפה, חוסר התחשבות, חוסר רגישות, פגיעה בכוונה, חוסר נימוס, עלבון, הפרת איסורים, סטייה ותועבה. ערך מורחב – הבדלים בין-תרבותיים פעולות שנחשבות במקומות מסוימים כגסות רוח לא בהכרח נחשבות גם במקום אחר כגסות רוח; תפיסת הפעולה יכולה להשתנות בהתאם למקום, לזמן ולהקשר. הבדלים מבחינה חברתית, דתית וזהות מגדרית יכולים להשפיע על ההסתכלות על התנהגות מסוימת. כתוצאה מכך, התנהגות מסוימת שנחשבה למקובלת לחלוטין על ידי קבוצת אנשים אחת, יכולה להיחשב כגסת רוח לחלוטין על ידי קבוצה אנשים אחרת. למשל, בזמן שקטיפת פרות מעצים שמוצבים ברחוב ברשות הכלל יכולה להיות מעשה לגיטימי במדינה מסוימת, אזי במדינה אחרת יכול הדבר להיות לא מכובד ולא ראוי, אף על פי שאינו מוגדר בחוק כדבר אסור. היכולת להבחין בין התנהגויות הנחשבות לגסות רוח בתרבות מסוימת לבין התנהגויות אחרות חשובה ליצירת קשרים בין-אישיים ולהשתלבות בחברה. התנהגות גסת רוח יכולה להשפיע על הרושם הראשוני שהאדם יוצר. במקרים מסוימים, גסות רוח קיצונית עלולה להוות עבירה פלילית. בישראל, למשל, קיימת עבירת לשון הרע שבה מי שמפרסם דברים משפילים ולא מכבדים על אודות אדם אחר, יכול להסתכן בכך שייתבע על ידו וייאלץ לשלם לו פיצויים לפי חוק איסור לשון הרע. המודעות להתנהגויות גסות רוח והשלכותיהן נרכשת במהלך ההתפתחות החברתית, כחלק מתהליך החיברות, תוך צפייה, למידה וחינוך של ההתנהגויות החברתיות במהלך הצמיחה התרבותית.
פייסנדרוס

פייסנדרוס (ביוונית: Πείσανδρος, בלטינית: Peisander) היה מצביא ספרטני שלחם במלחמה הקורינתית. ב-395 לפנה"ס נבחר על ידי אגסילאוס השני, מלך ספרטה, למפקד הצי הספרטני אף שלא היה לו כל ניסיון מתאים. פלוטרכוס כותב, כי אגסילאוס "טעה, כפי שסברו, כשמינה את פייסנדרוס למפקד-הצי, שכן היו קשישים ומומחים ממנו שהיו ראויים לשררה זו. והוא מסר לו את השלטון על הצי לא מדאגה לטובת המולדת, אלא מתוך חשבונות של קשרי-משפחה, ומפני שרצה לעשות נחת-רוח לאשתו, שהייתה אחותו של פייסנדרוס." שנה לאחר מכן, ב-394 לפנה"ס, התייצב עם אוניותיו לקרב ים ליד קנידוס מול הצי האתונאי בפיקודו של קונון. הצי הספרטני ניגף ופייסנדרוס עצמו נהרג. פלוטארכוס. חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי. Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967. Pausanias. Description of Greece. Translated by Jones, W. H. S. and Omerod, H. A. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1918. Digitized copy in: Theoi. Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu Xenophon. Hellenica. Translated by Carleton L. Brownson. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann. vol. 1:1918, vol. 2: 1921. Digitized copy in: Perseus Cornelius Nepos, Lives of Eminent Commanders. Translated by the Rev. John Selby Watson. 1886. Digitized copy in: tertullian.org פלוטרכוס, אגסילאוס, 10.6, בתרגום א"א הלוי; על המינוי ראו גם: פאוסניאס, 3.9.6; קסנופון, הלניקה, 3.4.29 קסנופון, הלניקה, 4.3.10; דיודורוס, 14.83; קורנליוס נפוס, קונון, 4. דיודורוס מכנה אותו בטעות בשם פריארכוס.
Lyla

Lyla (מעברית: לילה) הוא האלבום החמישי של אבישי כהן, שיצא בספטמבר 2003 בהוצאת רזדאז רקורדז בניו יורק, ארצות הברית. רזדאז רקורדז היא חברת תקליטים שהוקמה על ידי אבישי כהן עם מנהלו האישי, ריי ג'פורד, ב-2002. Lyla הוא אלבום הבכורה של הוצאה זו. ארבעת אלבומיו הקודמים הוצאו לאור על ידי חברת התקליטים Stretch Records בבעלות צ'יק קוריאה, שאיתו עבד כהן מאז 1996. כהן תיאר את Lyla כ"מחקר בגילוי עצמי והגשמה עצמית". האלבום מציג תוצאה של התנסויות עם הרכבים שונים בהנהגת כהן, כמו The International Vamp Band שאיתם הופיע במהלך השנתיים שקדמו להוצאת Lyla ואיתם הוציא את אלבומו הקודם Unity; ולהקת רוק בשם GADU שהקים עם בוגרי מכללת וויליאם פטרסון וביניהם מארק ג'וליאנה, מי שהשתתף בהפקת האלבום ולימים היה לחלק מרכזי מאוד ביצירה של כהן כמתופף ב"שלישייה" (Avishai Cohen Trio) באלבומיו הבאים (במיוחד באלבומים At Home,‏ Continuo, ו-Gently Disturbed). כתוצאה מכך, האלבום ניכר בסוגתו המגוונת, ובצאתו נחשב לאקלקטי ביותר באלבומיו של אבישי כהן. כמו אלבומיו הקודמים, הסגנון סביב הנושא העיקרי של ג'אז בהשפעות שונות של מוזיקת עולם וברובו אינסטרומנטלי, אך נכללו בו מאפיינים שלא ניכרו קודם לכן אצל כהן, כמו השפעה ניכרת של מוזיקה אלקטרונית (Handsonit), מוזיקה מערב-אפריקאית (Ascension), מוזיקה קלה (The Watcher ו-Come Together), וכן כלל קטעי שירת סולו ולראשונה בביצועו של כהן עצמו (How Long ו-Simple Melody). כמו אלבומו הקודם Unity, גם Lyla נעדר מאפיינים מזרח-תיכוניים, קו המאפיין את מרבית עבודותיו של כהן (בשלושת אלבומיו הראשונים וברבים מאלבומיו הבאים). הנעימות הולחנו כולן על ידי כהן, פרט לשלוש גרסאות כיסוי: ביצועים אינסטרומנטליים לשירים Come Together ‏(1969) של הביטלס ו-The Watcher ‏(2001) של Dr. Dre, וכיסוי ליצירה Eternal Child ‏(1988) מאת צ'יק קוריאה, שאותה מבצע כהן עם קוריאה בדואט לקונטרבס ולפסנתר. אבישי כהן – קונטרבס, גיטרת בס, פסנתר, פסנתר חשמלי (Wurlitzer, Fender Rhodes), סינתיסייזר, שירה מארק ג'וליאנה (Mark Guiliana) – תופים, כלי הקשה יגיל ברס (Yagil Baras) – קונטרבס, גיטרת בס יוסבני טרי (Yosvany Terry) – סקסופון אלטו, צֵ'קֵרֶה אבי ליבוביץ' – טרומבון, חליל דיאגו אורקולה (Diego Urcola) – חצוצרה, פלוגלהורן אלכס נוריס (Alex Norris) – חצוצרה, פלגהורן אריק מקפרסון (Eric McPherson) – תופים ברני קירש (Bernie Kirsh) – שירה ג'ף טיילור (Jeff Taylor) – שירה לולה (Lola) – שירה אמן אורח: צ'יק קוריאה (Chick Corea) – פסנתר מידע על האלבום Lyla באתר MusicBrainz האלבום Lyla באתר Discogs דף האלבום באתר הרשמי של אבישי כהן רשימת המבצעים בכל רצועה ביקורת באתר All About Jazz בן שלו, הברקה לכאורה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2003 ריאיון עם אבישי כהן לאחר צאת האלבום על הקמת רזדאז, על Lyla וההשראות לכמה מן היצירות
קלירסטרים

קלירסטרים בנקינג (באנגלית: Clearstream Banking S.A) היא מסלקה פיננסית בינלאומית שבסיסה בעיר לוקסמבורג, וחברה בת של מפעילת הבורסה הגרמנית דויטשה בורסה (אנ'). קלירסטרים מספקת שירותי משמרת וסליקה בגרמניה, לוקסמבורג ובשוק הבינלאומי בניירות ערך, קרנות נאמנות ומכשירים פיננסיים מורכבים. קלירסטרים מעניקה שירותים פיננסיים גלובליים בהיקף של מעל ל-10 טריליון אירו. קלירסטרים נוצרה ממיזוג בשנת 2000 בין Cedel International, מסלקת ניירות ערך לוקסמבורגית שהוקמה בשנות ה-70 להסדרת הסליקה בשוק איגרות החוב האירופי על ידי מספר בנקים אירופים בראשות אדמונד ישראל ו-Deutsche Börse Clearing, מסלקת הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט. לקלירסטרים נוכחות במעל ל-50 שווקים, לקוחות ב-110 מדינות וסניפים ונציגויות בניו יורק, סינגפור, לונדון, טוקיו וברחבי אירופה. קלירסטרים ידועה כסולקת ומחזיקה הגדולה ביותר של איגרות חוב ממשלתיות אירופיות. המתחרה העיקרית של קלירסטרים באירופה היא יורוקליר (Euroclear) שבסיסה בבריסל. בלוקסמבורג קיימת סודיות בנקאית קשוחה והיא מרכז פיננסים עולמי ידוע - בו קלירסטרים שחקנית מרכזית ואף אחת המעסיקות הגדולות בדוכסות. קלירסטרים ובעבר Cedel הואשמו מספר פעמים כמסייעות בהעברות כספים באופן שאינו ניתן לאיתור ובמתן תשתית להעלמות מס. במהלך השנים הואשמה החברה במספר פרשיות, בהן "הפרשייה הראשונה" אשר נחשפה כאשר עיתונאי צרפתי ראיין ופרסם ספר בעזרתו של בכיר קלירסטרים לשעבר ארנסט בקס הנוגע בעבירות פיננסיות חובקות עולם שנעשו באמצעות החברה, ו"הפרשייה השנייה" בה הואשמו מספר בכירים צרפתיים בהלבנת כספים דרך המסלקה, וביניהם ראש ממשלת צרפת לשעבר, ניקולאי סרקוזי. לאחר מכן הואשמה אף כי היא מחזיקה בחשבונותיה כספי טרור בסך 2 מיליארד יורו, שמקורם באיראן. בתחילת המאה נקשרה המסלקה להתמוטטות קונצרן הענק "דייהו" ובעבר Cedel הייתה חלק מסנקדל בה היו מעורבות המאפיה האיטלקית ובנק הוותיקן. בנוסף נטען כי לאחר התמוטטות בנק האשראי והמסחר הבינלאומי (BCCI), המשיכו בכיריו לנהל את עסקי הבנק באמצעות חשבונות ב-Cedel. פרשיות המסלקה העניקו השראה למספר סרטי קולנוע: בשנת 2009 עם הסרט הבנק ובשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "פרשיות קלירסטרים". אתר האינטרנט הרשמי של קלירסטרים קלירסטרים, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
יעל כהן (מעצבת)

יעל כהן (נולדה ב-1978) היא מעצבת ישראלית ומרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. נולדה באשדוד ב-1978,[דרוש מקור] בעלת תואר שני בקולנוע ותסריטאות ותואר ראשון בעיצוב ואמנות מהמכון האקדמי טכנולוגי בחולון, אותו סיימה בהצטיינות. למדה סמסטר ב-Design academy Eindhoven בהולנד. ב-2005 החלה לרצות בבצלאל.[דרוש מקור] לאחר יצירה על גבול העיצוב והאמנות החליטה להתמקד בעיצוב כובעים ואבזרי ראש בקונטקס עיצובי-אמנותי. ב-2012 נפתח קורס בין-מחלקתי 'אבזרי ראש' המלמד את יסודות הכובענות. החלה ללמד גם קורס כובעים בבי"ס 'הגילדה' בתל אביב. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 2005-2007 - תואר שני, MFA, החוג לקולנוע וטלוויזיה, מגמת תסריטאות, אוניברסיטת תל אביב. 2000-2004 - תואר ראשון, B.Sc.T.E, במגמת עיצוב ואמנות, מכון אקדמי טכנולוגי חולון. סיום התואר בהצטיינות. 2000-2004 - תעודת הוראה, מכון אקדמי טכנולוגי חולון. 2003 - לימודי סמסטר ב-Design Academy Eindhoven, הולנד. 2004 - תעודת הצטיינות מחלקתית, תואר ראשון. 2000 - פרס הנשיא, הביאנלה לציור[דרוש מקור]. 2001 - פרס תחרות אמנים צעירים מטעם עיריית אשדוד. 2010 - "ימבשה", תערוכת יחיד, בית האמנים, תל אביב. 2007 - תערוכת 'מאז יצא מתוק', תערוכה קבוצתית, מוזיאון אשדוד. 2005 - תערוכת עיצוב קבוצתית, 'רהוטים 2006 '. 2005 - תערוכת עיצוב קבוצתית, 'קיץ פלוס', גלריית החווה. 2005 - תערוכת עיצוב קבוצתית, 'אובייקט', גלריית כפ"ס/ מוזיאון אשדוד. 2002 - תערוכת 'חרוסת', בית לואי פסטר, יפו. במסגרת לימודי תואר ראשון. 2000 - תערוכת ציור קבוצתית, בית אמנים, אשדוד. 2000 - תחרות 'אמנים צעירים באשדוד' בתחומי האמנות הפלסטית, זכייה במקום ראשון. 1999 - הביאנלה לציור, בית הנשיא, ירושלים. 2005 - תערוכת עיצוב קבוצתית בינלאומית, Galleria Della Piane, מילאנו. 2005 - תערוכת עיצוב קבוצתית, Pavilion satellite, מילאנו. 2003 - תערוכת עיצוב קבוצתית, "objects for leisure", איינדהובן, הולנד. Andy who, 2013 At the drop of the hat, 2013 Can you hear me, 2013 ELLEN, לבד, 2013 Justine hats, 2013 Meduza, גבס, רדי מייד, נוצות, 2013 אוקסימורון, עיבוד מחשב, 2011 כובעי FRANKY, לבד, 2013 ללא כותרת, 2013 מדיה וקבצים בנושא יעל כהן בוויקישיתוף סטודיו Justine לעיצוב כובעים ואבזרי ראש הכובעים המקסימים של יעל כהן, באתר Saloona‏, 29 ‏‏במאי 2013. איתי יעקב, למה כובע?, באתר Xnet‏, 10 בינואר 2012 חן סיון, כובעי Justine – ביקור סטודיו, באתר "סלונה", ‏15 בנובמבר 2014 אתר justine המחלקה לצורפות ואופנה (בעמוד 4) עיצוב כובעים, באתר "קורסים" ימבשה - תערוכתה של יעל כהן
קידה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קידה – תנועת כיפוף הגוף לאות כבוד קידה (מאחז) – מאחז בשומרון קידה שעירה – שיח קוצני קידה - ממרכיבי שמן המשחה. על פי רוב הפרשנים, היא הקציעה, מסממני הקטורת
מוראנו

מוראנו (באיטלקית: Murano) הוא אי בלגונת ונציה, כשני ק"מ מצפון-מזרח לוונציה. כמו ונציה עצמה, מוראנו הוא למעשה ארכיפלג של שבעה איים קטנים שחוברו יחד על ידי גשרים ומפרידות ביניהם כיום תעלות. עיקר פרסומו של האי בתעשיית הזכוכית שלו, שנמצאת על האי מאז המאה ה-13, אז הועברה לשם מוונציה על ידי שליטי העיר. מוראנו יושב לראשונה על ידי הרומאים. כלכלת האי נשענה אז על דיג והפקת מלח והוא הפך מרכז סחר. במאה ה-11 נפסקה פריחת האי לאחר שתושבים רבים עברו לרובע דורסודורו בוונציה. למוראנו הייתה אז מועצה גדולה, כמו זו של וונציה, אך מהמאה ה-13 נשלט על ידי נציב ונציאני. בשונה מאיים אחרים בלגונה, למוראנו היו בעבר מטבעות משלה. ב-1291 הצטוו כל יצרני הזכוכית של ונציה לעבור למוראנו, כדי להקטין את סכנת השריפות בעיר. במאה ה-14 החל האי לייצא ולהתפרסם, בתחילה בחרוזי זכוכית ומראות. באי הומצאה זכוכית אוונטורין, ובמשך זמן מה היה מוראנו יצרן הזכוכית הגדול באירופה. מאוחר יותר התפרסם האי גם בנברשות שיוצרו בו. ייצור הזכוכית הוא התעשייה העיקרית של האי עד ימינו, למרות צמצומה במאה ה-18. במאה ה-15 הפך האי לאתר נופש פופולרי לוונציאנים ונבנו בו ארמונות, אך מאוחר יותר ירדה קרנו. מוראנו היה ידוע בפרדסים ובגני הירק שלו עד המאה ה-19 בה רבתה בו הבנייה. כיום מתגוררים על האי כ-6,000 תושבים שעיקר פרנסתם על ייצור הזכוכית ועל תיירות. מדיה וקבצים בנושא מוראנו בוויקישיתוף אמני זכוכית במוראנו איי הזכוכית - אומנות הזכוכית של מוראנו באתר collect מוראנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קו טאפו

קו טאפוּ (בתאית: เกาะตาปู) הוא אי הממוקם במפרץ פאנג נגה בים אנדמן בחופה המערבי של תאילנד. האי מכונה גם "אי ג'יימס בונד" על רקע הסרט "האיש בעל אקדח הזהב" מסדרת הסרטים של ג'יימס בונד שצולם באי, והפך אותו למפורסם בעולם. האי הוא סלע גיר שגובהו 20 מטרים, קוטרו בבסיסו 4 מטרים ובראשו 8 מטרים, ובשל צורתו הוא אתר תיירות פופולרי. לא ניתן לבקר באי קו טאפו, ותיירים צופים בו מהאי הסמוך קאו פינג קאו, המצוי כ-40 מטרים מזרחית לקו טאפו. קו פי פי פוקט מדיה וקבצים בנושא קו טאפו בוויקישיתוף
שכבת הקשר של מודל TCP/IP

שכבת הקשר של מודל TCP/IP (באנגלית: TCP/IP Model Physical Layer, או Link Layer) מקבילה לשכבה הפיזית ושכבת הקו של מודל ה־OSI, היא אחראית על חלוקת חבילות הנתונים על פי כתובות פיזיות, ועל תקינת ציוד התקשורת. השכבה הפיזית משמשת את שכבת הרשת של מודל TCP/IP לצורך העברת נתונים על-גבי הרשת. השכבה הפיזית אחראית על המיפוי הפיסי של הרשת, בין אם מדובר ברשת מקומית (LAN) או רשת אזורית (WAN). מיפוי זה נעשה באמצעות כתובות MAC, כתובות ייחודיות אלו משויכות לכל רכיב המסוגל לתקשר ברשת מחשבים, ומשמשות לזיהוי תחנת המוצא והיעד של חבילות נתונים. למעשה, השכבה מתפקדת בשלוש רמות נפרדות - העליונה - LLC - Logical Link Control, אחראית על חלוקת הנתונים שמגיעים מהשכבות העליונות למסגרות (Frames), והטיפול בכל מסגרת בנפרד. תחתיה ה־Media Access Control שאחראית על הגישה למדיום הפיזי, ונכנסת לפעולה כאשר שני מחשבים או יותר באותו מתחם התנגשות (collision domain) מעוניינים לשדר בו זמנית, במקרה כזה שניהם יפסיקו לשדר, ועל פי התקן שעל פיו אותה הרשת מתפקדת יקרה אחד משניים - כל אחד מהמחשבים ייקח לעצמו פסק זמן אקראי, אחד מהם יתחיל לשדר ראשון, והשני ימתין ורק לאחר שהקו יתפנה ורק אז יתחיל לשדר בעצמו. כמו שקורה במערכות מבוססות Ethernet. מנגנון מרכזי מפקח על התעבורה ברשת, ונותן את "רשות הדיבור" לאחד מהמחשבים. כמו שקורה במערכות מבוססות Token Ring. הרמה התחתונה ביותר אחראית על קביעת הייצוג הבינארי על המדיה הפיזית - כל המידע שעובר ברשתות מחשבים מיוצג בצורה דיגיטלית, ברצפים של אפסים (0) ואחדות (1). השכבה הפיזית אחראית על העברת המידע הזה על מדיית התקשורת. מדיה יכולה להיות כבל נחושת, סיב אופטי, והאוויר (במידה ומדובר בתקשורת אלחוטית). על מנת שהנתונים שנשלחו מקצה אחד של המדיום יובנו בקצה השני, יש לקבוע "שפה" מוסכמת לייצוג הבינארי של המידע, וכאן נכנסים לפעולה תקנים של השכבה הפיזית. השכבה הפיזית קובעת גם תקנים שונים ביחס לכבלים בהם יש להשתמש, אורכם המקסימלי, תעבורה מקסימלית, מחברים, ועוד. כל אלו חיוניים על מנת למנוע טעיות בזיהוי שעשויות להיגרם בשל הפרעות שונות באותות הבינאריים. מונחים ברשת מחשבים
סרטן אדום של אי חג המולד

סרטן אדום של אי חג המולד (שם מדעי: Gecarcoidea natalis) הוא מין מתת-מערכה סרטנאים, שאנדמי לאי חג המולד ולאיי קוקוס שבאוקיינוס ההודי. אף על פי ששטח המחיה שלו קטן יחסית, מעריכים שישנם כ-43.7 מיליון סרטנים אדומים רק באי חג המולד, ועקב פלישתה של הנמלה הצהובה המשוגעת (Anoplolepis gracilipes) לאי מספרם קטן ב-10 עד 15 מיליון בשנים האחרונות. הסרטן האדום הוא אוכל-כול ואוכל נבלות. הוא ניזון בעיקר מעלים נשירים ומפרחים, אבל יאכל גם חיות מתות (כולל סרטנים אדומים אחרים) ופסולת אנושית. שריון הסרטן הוא ברוחב של 11.6 ס"מ, צורתו עגולה והוא מכסה את הזימים. הצבתות הן לרוב סימטריות, אלא אם כן אחת מהן נפגעת או נעקרת ממקומה, ובמקרה זה היא תצמח מחדש. הסרטנים הזכרים לרוב גדולים מהנקבות, בעוד שלנקבות בטן רחבה יותר (ניתן להבחין בכך רק כאשר הסרטן הוא מגיל 3) ולרוב צבתות קטנות יותר. הסרטן האדום של האי כריסטמס חי במחילות על מנת להתגונן מפני השמש. מאחר שהוא נושם דרך זימים, הסבירות להתייבשות היא גבוהה. סרטנים אלו ידועים בשל נדידתם השנתית לים על מנת להטיל ביצים. המתיישבים הראשונים באי חג המולד כמעט ולא תיארו את הסרטן האדום. ייתכן שהעלייה הגדולה במספרם נגרמה עקב היכחדותו של חולדת המקלר (Rattus macleari) בשנת 1903, שהגבילה את צמיחת אוכלוסיית הסרטן האדום. ממחקרים שנעשו באי, נמצא כי צפיפות הסרטנים הממוצעת היא 0.09–0.57 סרטנים למטר רבוע, או במילים אחרות שאוכלוסיית הסרטנים האדומים באי מגיעה בקירוב ל-43.7 מיליון פרטים. חוקרים אחרים טענו שמספר הסרטנים באי מגיע ל-120 מיליון, אך הבסיס לטענתם אינו ברור. התפוצצות אוכלוסין של הנמלה הצהובה המשוגעת, מין פולש שמצא את דרכו לאי חג המולד ולאוסטרליה מאפריקה, היא זו שככל הנראה גרמה למותם של 10–15 מיליון סרטנים אדומים באי בשנים האחרונות (בין רבע לשליש מאוכלוסיית הסרטנים המקורית). בסך הכל (כולל טריפות), מעריכים כי הנמלה הצהובה תפסה את מקומם של 15–20 מיליון סרטנים אדומים באי חג המולד. מדיה וקבצים בנושא סרטן אדום של אי חג המולד בוויקישיתוף סרטן אדום של אי חג המולד, באתר NCBI (באנגלית) סרטן אדום של אי חג המולד, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סרטן אדום של אי חג המולד, באתר GBIF (באנגלית) Behind the scenes of the red crab migration -- Christmas Island 2012, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:47)
שכבת התעבורה

שכבת התעבורה (Transport) של מודל TCP/IP מקבילה מבחינת תפקידיה לשכבת התעבורה של מודל ה-OSI - היא אחראית על ניהול התקשורת, אמינות החיבור, ואמינות הנתונים. כמו כן, היא משמשת את שכבת היישום של מודל TCP/IP ומשתמשת בשכבת הרשת של המודל לצורך העברת נתונים ברשת. בשכבת התעבורה נכללים מספר פרוטוקולים, שמיישמים את הפונקציות של השכבה בדרכים שונות. בנוסף, חלקם בוחרים ליישם או לא ליישם פונקציות מסוימות. לדוגמה: פרוטוקול UDP לא בודק את אמינות הנתונים שהוא מעביר (בניגוד לפרוטוקול TCP). עם זאת, קיימים שני תפקידים המשותפים לכל הפרוטוקולים, והם: בקרת זרימה ואמינות החיבור. פרוטוקולים של שכבת התעבורה מפקחים על זרימת הנתונים (Data stream) בין שני צמתים ברשת מחשבים. פיקוח זה מתבטא בשליטה על מהירות ההעברה (רוחב פס), המתבצע על ידי שימוש ב"חלונות" (Sliding window), כאשר גודל החלון קובע את כמות נתונים שמחשב המקור (SOURCE) יעביר למחשב היעד (DESTINATIONׂׂ), לפני שהם יתאמו מחדש פרטים שונים הנוגעים לאופן העברת הנתונים (ביניהם גם גודל החלון). ככל שהחלון גדול יותר, כך מהירות העברת הנתונים עולה. בדרך כלל, כאשר שני המחשבים פנויים, וקו התקשורת ביניהם אמין, החלון יהיה גדול למדי. לעומת זאת, אם אחד המחשבים עסוק, הוא יבקש להקטין את החלון ובכך להאט את קצב העברת הנתונים. קיימות שתי שיטות נפוצות לבדיקת אמינות החיבור - מספרים רציפים (sequencing numbers) ואישורים (acknowledgments) כאשר רוב הפרוטוקולים משתמשים בשילוב של שתיהן. כאשר משתמשים במספרים רציפים, כל חבילות הנתונים (datagram) שנשלחות על ידי מחשב המקור ממוספרת בסדר עולה. כך יכול מחשב היעד לוודא שהגיעו אליו כל החבילות, ובאם חסרה אחת הוא יכול לבקש את המידע הספציפי. אישורים משמשים את מחשב היעד להודיע למחשב המקור על החבילה האחרונה שהתקבלה, ולבקש את החבילה הבאה. מספר האישור יהיה המספר הרציף של החבילה הבאה שמחשב המקור צריך לשלוח (לדוגמה: אם נשלחו חבילות 1-10 מחשב היעד ישלח אישור עם המספר 11). גודל החלון קובע את מספר החבילות שאחריהן צריך להגיע אישור - ככל שמספר החלון נמוך יותר, כך כמות הנתונים שיש להעביר גדלה (מכיוון שצריך להעביר כמות גדולה יותר של נתוני בקרה). Transmission Control Protocol – TCP User Datagram Protocol – UDP Stream Control Transmission Protocol – SCTP Sequenced Packet Exchange – SPX מונחים ברשת מחשבים
המטה האישי של הרייכספיהרר אס אס

המטה האישי של הרייכספיהרר אס אס (בגרמנית: Hauptamt Persönlicher Stab Reichsführer-SS) היה אחד מהמשרדים הראשיים של האס אס שהוקם בשנת 1933 על ידי היינריך הימלר במטרה להוות מטה אישי לתיאום הפעולות השונות בגופים הכפופים לרייכספיהרר אס אס. משנת 1933 ועד לשנת 1942 עמד בראש המשרד אוברפיהרר קרל וולף, שבהמשך קודם לדרגת ס"ס אוברגרופנפיהרר. תפקידו של וולף היה לפקח על הלו"ז של הימלר ולהעביר את דרישותיו של הרייכספיהרר לכל המשרדים, הסוכנויות והיחידות הכפופות לאס אס. לאחר ההתנקשות בריינהרד היידריך בשנת 1942 סר חינו של וולף מעיני הימלר, והוא החליפו בס"ס אוברגרופנפיהרר מקסימיליאן פון הרף, שכיהן בתפקיד זה עד לסיום המלחמה. הימלר הקים מספר צוותי פרויקטים מיוחדים תחת המטה האישי שלו. ביניהם המטה בטירת וולסבורג וכן החברה המדעית אננארבה, שמחקריה התמקדו בהיסטוריה התרבותית והאנתרופולוגית של הגזע הארי. על מנת לבסס את המחקרים הם ערכו ניסיונות מדעיים ומסעות תיור ברחבי תבל במטרה לאסוף ממצאים שיוכיחו את התאוריה הנורדית. החלק המדויק אותו מילא המטה האישי של הרייכספיהרר ס"ס בשואה היה נושא למחלוקת גדולה. קרל וולף הצהיר במשפטי נירנברג כי המטה האישי לא היה יותר ממשרד המתעסק בעבודות ביורוקרטיות, ולא היה מעורב כלל בזוועות אותן ביצע האס אס. מנגד, כיוון שרוב הפקודות של הימלר הועברו ליחידות השונות של האס אס על ידי המטה האישי שלו, ספק גדול אם וולף ואנשי משרדו לא היו ערים למעשי האס אס. למשל, ב-28 ביולי 1942 שלח סגן שר התחבורה של הרייך, ד"ר אלברט גנצנמילר (Albert Ganzenmüller), דו"ח לוולף ובו כתב: מאז 22 ביולי, רכבת יומית ובה 5,000 יהודים נוסעת מורשה לטרבלינקה דרך מלקיניה, זאת בנוסף לרכבת ובה 5,000 יהודים הנוסעת פעמיים בשבוע מפשמישל לבלזק. ב-13 באוגוסט 1942 השיב וולף לגנצנמילר: הבחנתי בהנאה רבה בדו"ח שכתבת לפיו כבר 14 ימים נוסעת רכבת יומית ובה 5,000 איש מבני העם הנבחר מורשה לטרבלינקה דרך מלקיניה, ולפיכך אנו בעמדה המאפשרת לבצע את העברת האוכלוסייה בקצב מהיר יותר. אמנם וולף הצהיר במשפטו ב-1962 כי הוא לא ידע באותו הזמן שטרבלינקה משמשת כמחנה השמדה, אלא סבר שהמקום הוא "שמורה יהודית" (Judenreservat; בדומה לתוכנית לובלין) כפי שאמר לו הימלר, לטענתו. אך טענה זו אינה סבירה, ויתרה מזאת, וולף קיבל עותקים מכל המכתבים של קציני האס אס, ומבין חבריו בתקופה זאת ניתן למצוא את אודילו גלובוצניק, המארגן של מבצע ריינהרד; מסיבות אלו, טענותיו של וולף כי הוא והמטה האישי לא ידעו על הנעשה על ידי האס אס ועל השואה אינן סבירות. וולף שוחרר על ידי הבריטים מהכלא ב-1947. לאחר מכן הועמד לדין בפני בית משפט בגרמניה המערבית, ובנובמבר 1948 נגזרו עליו חמש שנות מאסר, אך ביוני 1949 הוא שוחרר שוב. ב-1962, בעקבות חשיפת ראיות חדשות כנגדו במהלך משפט אייכמן, הוא נעצר שוב על ידי המשטרה הגרמנית והואשם בהשתתפות בגירושם של לפחות 300,000 מיהודי גטו ורשה לטרבלינקה, בגירוש יהודי איטליה לאושוויץ ובהרג פרטיזנים איטלקיים. הוא נידון ל-15 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1969 עקב בריאות לקויה. Koehl, Robert Lewis (2000). The SS: a history, 1919-45. Tempus. p. 111. SS: Roll of Infamy, Christopher Ailsby (1997) "History of the SS", PBS Broadcasting, 1982 Mattogno, Carlo and Graf, Jürgen (2004)."Treblinka, Extermination Camp or Transit Camp?", HOLOCAUST Handbooks Series, Theses & Dissertations Press, Chicago, Chapter IX, p. 277.