laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ורנר ארבר

ורנר ארבר (באנגלית: Werner Arber; ‏נולד ב־3 ביוני 1929) הוא מיקרוביולוג וגנטיקאי שווייצרי. בשנת 1978 זכה יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילויים של אנזימי הגבלה. תגלית זו הובילה לחקר DNA רקומביננטי. ורנר ארבר נולד בגרנינכן, בקנטון ארגאו, שווייץ, שם למד בבית ספר ציבורי עד גיל 16. בין השנים 1949–1953, למד פיזיקה וכימיה במכון הטכנולוגי של ציריך. בתום הלימודים, עבד כאסיסטנט במעבדה בה היה שימוש במיקרוסקופ אלקטרונים באוניברסיטת ז'נבה, ובזמנו הפנוי חקר בקטריופאג'ים וכתב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא מוטציות למבדה פרופאג' פגומות. בשנת 1956, למד ארבר על ניסויים בבקטריופאג' למבדה (Lambda). בעקבות זאת, חשבו ארבר וקבוצת החוקרים איתה עבד, שזנים אלה צריכים להיות כלולים באוסף של מוטציות פרופאג' תחת מחקר במעבדה שלהם. מאוחר יותר, מחקר זה התברר להיות פורה הרבה יותר מן הצפוי. בשנת 1958 לאחר שקיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת ז'נבה, החל לעבוד באוניברסיטת דרום קליפורניה בתחום הגנטיקה בחיידקים. באותה שנה קיבל את ההצעה לחזור לז'נבה, אבל ארבר הסכים להצעה רק אחרי שבילה כמה שבועות פוריים בכל אחת מהמעבדות הבאות: גונתר סטנט - אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, יהושוע לדרברג ואסתר לדרברג - אוניברסיטת סטנפורד וסלבדור לוריא – המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1971 עבר ארבר לאוניברסיטת בזל, שם היה אחד מהראשונים שעבדו ב"ביוצנטרום" (מחלקה באוניברסיטת בזל המתמחית במחקר מולקולרי וביו-רפואי בסיסי והוראותו). בשנת 1965 מונה לפרופסור מן המניין בגנטיקה מולקולרית באוניברסיטת ז'נבה. הוא שימש פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שנה. בהמשך התקבל ורנר ארבר לחבר של עולם הידע המדעי (World Knowledge Dialogue) ושל האקדמיה האפיפיורית למדעים. כמו כן, נבחר לחבר באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים בשנת 1984. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מינה אותו לנשיא של האקדמיה למדעים בינואר 2011. בשנת 1968, הצליח ורנר ארבר לבודד מחיידקים אנזימים מסוימים שתפקידם להגן על החיידק מפני פלישת דנ"א זר. אנזימים אלה נקראים אנזימי הגבלה, והם חותכים את הדנ"א הזר מבלי לפגוע בדנ"א של החיידק עצמו. גילוי זה נעשה תוך מחקר על יחסי גומלין בין חיידקים לבקטריופאג'ים. בקטריופאג' הוא נגיף התוקף חיידק, מתרבה בתוכו ואז פורץ החוצה תוך כדי הרס תא המאכסן. המחקר תרם מאוד לחקר הגנטיקה, מפני שבעזרת האנזימים ניתן לחתוך דנ"א בצורה מאוד מדויקת ומבוקרת, ובכך לחקור את הגנים יותר לעומק. על מחקר זה זכה בשנת 1978 בפרס נובל יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס על גילוי אנזימי הגבלה ויישומם לבעיות של גנטיקה מולקולרית. מדיה וקבצים בנושא ורנר ארבר בוויקישיתוף ורנר ארבר, באתר פרס נובל (באנגלית) ורנר ארבר, באתר dblp ורנר ארבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קורות החיים של ורנר ארבר באתר פרס נובל ריאיון עם החוקר כתבה בעיתון ICR
עולמו של רנו פסקאל

עולמו של רנו פסקאל היא תוכנית קומית ששודרה בערוץ ביפ בשנים 2005–2006. התוכנית בנויה לפי הפורמט של המופע של עלי ג'י - מספר דמויות מנהלות ראיונות עם שאלות הומוריסטיות, בחלקן מביכות ופרובוקטיביות. יובל שגב גילם את מרבית הדמויות בתוכנית. התוכנית התחילה באתר נענע כקטעים שהופיעו מדי פעם באתר "נענע וידאו". בסוף העונה הראשונה פיטר רנו פסקאל את הכתבת נתניה פולג מהתוכנית ולאחר מכן היה ניסיון התנקשות בחייו. בתחילת העונה השנייה התגלה שהמתנקשת היא פולג. לקראת תחילת העונה השלישית יצא קליפ לשיר "אהבה מחשמלת" שכתבו שגב ורועי ארד, שהלחינה וביצעה שרונה פיק. הסדרה הייתה מעומדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. אתרים בארץ עם חמיד - חמיד הוא כתב תיירות קטרי או סעודי שמסקר אתרים שונים בישראל למען הצופים בארצות ערב. חמיד מגיש גם פינה הסוקרת את עולם הטכנולוגיה. ואוו עם נתניה פולג - נתניה פולג, כתבת אופנה שעירה וגברית, מבקרת בסטים של צילומים ובאירועים חברתיים ומראיינת ידוענים. כיתת אומן עם מלך רובינשטיין - מלך רובינשטיין הוא אמן מיצג יידי. בכל שבוע הוא מצטרף לאמן מקומי אחר, ויחד הם מבצעים יצירת מחול, נגינה ואמנות פלסטית. לאחר מכן, רובינשטיין מראיין את אורחיו על היצירה שביצעו באנגלית, עברית ויידיש, ובסוף הראיון מנסה לקטוע את הצילום ללא הצלחה. אלכס אקסטרים (עונה שלישית והלאה) - אלכס הוא יוצא ברית המועצות שמבצע פעלולים פשוטים ולא מסוכנים, ובמהלכם הוא משמיע קולות של מאמץ וסבל. הפינה היא פרודיה על תוכניות פעלולים וספורט אתגרי כמו ג'קאס. חיות מופלאות - פסקאל מדבב בובה שמספרת בכל פינה על חיה אחרת. פסקאל מחפש אהבה - רנו פסקאל פגש במשך שישה שבועות דוגמניות אחת בכל שבוע על-מנת ליצור איתה קשר רומנטי. כל הניסיונות נכשלו. קוקוריקו - תחרות חיקויי בעלי חיים. השופטים בתחרות היו רנו פסקאל, הווטרינר רפי קישון וטופי (שחר רוזנצווייג), קיבוצניקית שתקנית שלגופה רק ביקיני. לוקו ולהקת פאק דה פולין - לוקו הוא זמר פאנק רוק, שבכל שיר מתריס באופן פרובוקטיבי נגד גופים ממסדיים כגון: רשות הדואר, צה"ל, משטרת ההגירה והממשלה. פסקאל עולמי - רנו פסקאל מבקר במדינות שונות בעולם ופוגש את תושביהן. בין השאר ביקר פסקאל בהודו וביפן. ד"ר שנאפי - הפסיכולוג אהרון שנאפי משוחח עם אנשים שונים, שואל אותם שאלות מוזרות ומבקש מהם לבצע מטלות שונות. לבשל עם בוב הכריש - בוב הכריש מנחה פינת בישול שבה בכל המתכונים יש עלי נענע, כשהכוונה היא לעלי קנאביס. פוליטיכיף - סרגיי הוא יוצא חבר המדינות, שמציג לילדים נושאים פוליטיים ואקטואליים באמצעות בובות. אלון הדר, הגיע זמן הרנו, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2005 רותה קופפר, עולמו של רנו פסקאל, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2006 רותה קופפר, לא מוריד את התחפושת, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2007 רותי זוארץ, ‏קשת פרסמה המועמדים בטקס פרסי האקדמיה, באתר גלובס, 6 ביוני 2006
ריקרדו ג'אקוני

ריקרדו אנתוניו ג'אקוני (באיטלקית: Riccardo Giacconi;‏ 6 באוקטובר 1931 - 9 בדצמבר 2018) היה פיזיקאי איטלקי. הוביל את המחקרים של קרינת X לתקופה ארוכה. חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2002 יחד עם ריימונד דייוויס ג'וניור ומסטושי קושיבה. ג'אקוני נולד בג'נובה שאיטליה ואת ילדותו עבר במילאנו. אמו של ג'אקוני הייתה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבית ספר תיכון וכן מחברת ספרי לימוד בגאומטריה, ואביו היה בעלים של עסק קטן. הוריו נפרדו כשהיה בן שמונה.  חינוכו המוקדם לא היה שגרתי. תחילה היה בגן-ילדים גרמני. כיתה א' בבית ספר צבאי. לאחר מכן למד בג'נובה ובמילאנו לסירוגין כשהוא גם נשאר כיתה וגרם לבעיות משמעת. בזמן מלחמת העולם השנייה היה נער צעיר. לאחר הפצצת מילאנו ב-1942 הוא עבר לגור עם דודתו בקרמונה, שם הייתה לו גישה לספריה גדולה שכללה גם ספרות קלאסית וג'אקוני בילה בה זמן רב והרבה לקרוא. שם עשה את התקדמותו הגדולה בלימודים, ב-1944 שב למילאנו ובשנתו האחרונה בתיכון קפץ כיתה, היישר לאוניברסיטת מילאנו, בה סיים תואר דוקטור בפיזיקה בתוך 4 שנים. ג'אקוני התחיל את עבודתו בקרניים הקוסמיות של קרינת X כעבור עשור מגלוי קרינת X מהשמש. הוא הדריך מספר תצפיות והשגחה של המידע שהוביל לגלוי קרניים קוסמיות של קרינת X מחוץ למערכת השמש, כולל כוכב Scorpius X-1 ו Crab Nebula סופרנובה.  ההישגים שלו עוררו עניין אצל מדענים אחרים שבתחילת דרכם באסטרונומית קרינת X. לתקופה ארוכה מחקריו של ג'אקוני עודדו משמעות של לוויין Uhuru שקולט קרינת X ונע סביב כדור הארץ כדי להגן על השמיים, הלוויין ההוא שוגר בשנת 1970. באותה שנה (1970) הוא בנה הטלסקופ הראשון בעל ההגדרה הגבוה של קרינת X, בשם טלסקופ החלל איינשטיין ושוגר ב-1978. הטלסקופ בדק את אטמוספירת הכוכבים, שאריות של סופרנובות וגילה מקורות של קרינת X בגלקסיות אחרות.  בשנת 1981 ריקרדו ג'אקוני קבל את מדליית ברוס, וב-1999 שוגר טלסקופ החלל צ'נדרה שהיה ועד עכשיו הוא המכשיר החזק והיעיל ביותר, וג'אקוני הוא המדען שהציע אותו ב-1976. ג'אקוני זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2002. הפרס הוענק לו "על תרומתו החשובה לאסטרופיזיקה, שהביאה לגילוי מקורות קרני הרנטגן הקוסמיים". הוא קיבל מחצית מהפרס, וריימונד דייוויס ומסטושי קושיבה קיבלו רבע מהפרס הכספי כל אחד, על תגליותיהם בתחום אסטרונומיית ניוטרינו. נפטר בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית ב-9 בדצמבר 2018. 1966 - Helen B. Warner Prize for Astronomy 1981 - Heineman Prize 1981 - מדליית ברוס 1981 - Henry Norris Russell Lectureship 1982 - Gold Medal of the Royal Astronomical Society 1987 - פרס וולף בפיזיקה 2002 - פרס נובל בפיזיקה 2003 - המדליה הלאומית למדעים מדיה וקבצים בנושא ריקרדו ג'אקוני בוויקישיתוף ריקרדו ג'אקוני, באתר פרס נובל (באנגלית) ריקרדו ג'אקוני, באתר dblp ריקרדו ג'אקוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריקרדו ג'אקוני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתר פרס נובל אנציקלופדיית בריטניקה האתר הרשמי של מדליית ברוס תמרה טראובמן‏, מדענים מארה"ב ויפאן זכו בפרס נובל לפיסיקה, באתר וואלה, 8 באוקטובר 2002
הרברט קרמר

הרברט קרמר (בגרמנית: Herbert Krömer;‏ 25 באוגוסט 1928 – 8 במרץ 2024) היה פרופסור לפיזיקה ומחשוב קוונטי באוניברסיטת קולורדו ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. חקר את אפקט האלקטרונים החמים, פיתח טרנזיסטור ביפולרי מסוג HBT - Heterojunction bipolar transistor (אנ') ופיתח את העיקרון שלפיו עובדות דיודות לייזריים, שמאוחר יותר נעשה בהן שימוש רב, בין השאר בקוראי דיסקים. קרמר זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2000 יחד עם ז'ורס אלפרוב על פיתוח טרנזיסטורים מבוססי מוליכים למחצה המשמשים במחשבים ואופטו אלקטרוניקה. הם חלקו את הפרס עם ג'ק קילבי. קרמר נולד ב-1928 בוויימאר, גרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר. סיים את לימודיו בגימנסיה בשנת 1947. למד באוניברסיטת גטינגן. במהלך לימודיו, הוא כתב תזת דיפלומה בהנחיית פרופסור סאוטר. במהלך הלימודים אצל סאוטר קרמר התוודע לטכנולוגיית הצמתים המעורבים (אנ') ומוליכים למחצה, נושא שבהמשך עסק בו רבות. ב-1952 השלים דוקטורט בנושא קיום אפקט האלקטרונים החמים באזור הדלדול של הקולט בטרנזיסטור. ב-1954 הצטרף למעבדות RCA (אנ') בפרינסטון. זמן מה לאחר מכן, חזר לעסוק בטכנולוגיית הצמתים המעורבים. התרומה העיקרית של קרמר לתחום זה הייתה פיתוח רעיונות תאורטיים וכן פיתוח ה-HBT, heterostructure bipolar transistor, ופירוט אודות המושג של שדות חשמליים למחצה וחישב את עקרון העיצוב הבסיסי לכל ההטרו-מבנים (heterostructure). בשנים 1959–1966 עבד בחברת ההיי-טק Varian Associates (אנ') בפאלו אלטו שבקליפורניה. בשנת 1968 הצטרף לאוניברסיטת קולורדו. בתחילת שנות ה-70 התמודד עם תיאורית הסטת פסי הולכה יחד ביל פרסבלי, שהיה סטודנט שלו. הם היו הראשונים שעבדו על התיאוריה. זמן קצר לאחר מכן, קרמר פיתח שיטה לקביעת ניסיונית של פסי ההולכה על ידי מדידת קיבול - מתח בצומת המוליך למחצה. ב-1976 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בשנת 2000 זכה קרמר בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם ז'רוס א. אלפרדוב, על פיתוח טרנזיסטורים ועקרונות הנקראים "heterostructure", המשומשים במחשבים ובאופטו אלקטרוניקה. קרמר נפטר ב-8 במרץ 2024. מדיה וקבצים בנושא הרברט קרמר בוויקישיתוף הרברט קרמר, באתר פרס נובל (באנגלית) הרברט קרמר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הרברט קרמר, באתר dblp הרברט קרמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) engineering and technology history wiki אתר פרס נובל הרברט קרמר, "Selected works of Professor Herbert Kroemer"
הנרי טאובה

הנרי טאובה (באנגלית: Henry Taube‏; 30 בנובמבר 1915 - 16 בנובמבר 2005) היה כימאי אמריקאי יליד קנדה, שזכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1983 עבור עבודתו על המנגנונים של תגובות העברת אלקטרונים, ובמיוחד בתחום המתכות. טאובה גילה את "הגשר הכימי" שמתרחש בין היונים. בנוסף לפרס נובל, הוא קיבל פרסים רבים אחרים וביניהם מדליית פריסטלי בשנת 1985. הוא הוציא לאור למעלה מ-600 פרסומים וספר אחד. הנרי טאובה נולד בנוידורף, היה הצעיר מבין ארבעה אחים. הוריו היו עולי חקלאות גרמנים שהגיעו לססקצ'ואן מאוקראינה בשנת 1911. בגיל 13, עזב את עיר מולדתו ועבר לרג'ינה ללמוד במכללת לותר, בה הוא סיים את לימודיו התיכוניים. בשנת 1935 סיים תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת ססקצ'ואן, ושנתיים לאחר מכן סיים תואר שני מאותו מוסד אקדמי, כאשר היועץ שלו לתזה היה ג'ון ספינקס. את התואר השלישי הוא קיבל מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1940. טאובה נישא למרי אליס ויסצ'ו בשנת 1952, מנישואים אלה נולדו להם שלושה בנים. הוא זכה לשיבה טובה ומת בביתו בפאלו אלטו, קליפורניה ב-16 בנובמבר 2005 (בן תשעים היה במותו).  לאחר שסיים את לימודיו, נשאר בארצות הברית והפך למרצה לכימיה בברקלי עד 1941. עבד כעוזר הוראה באוניברסיטת קורנל עד 1946, וגם כעוזר פרופסור באוניברסיטת שיקגו, עד שהפך לראש המחלקה לכימיה 1956–1959. מאוחר יותר הוא עבד כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד, עד שנת 1986, כשהתחיל להתמקד במחקרו. יונים מומסים במים עשויים למשוך יונים או מולקולות, תופעה זאת בדרך כלל מתרחשת כתגובת שיווי משקל. במחקריו, התמקד טאובה במחקרים של העברת אלקטרון במתחמי מתכת. הוא עלה על כל החוקרים בני דורו, ותרם רבות להבנת העברות אלקטרונים אלה. החמצון או ההפחתה של יון מתכת אחד על ידי יון אחר כרוך בטבעו של אלקטרון אחד או יותר. תגובות רבות כאלה מתרחשות במהירות בתמיסה מימית, גם כאשר הפגזים היציבים של מולקולות מים או ליגנדים אחרים צריכים לשמור על שני היונים מלהתקרב מספיק להחלפת אלקטרונים להתרחש ישירות. טאובה הראה כי, בשלב מסוים של התגובה, קשר כימי חייב להיווצר בין אחד מהיונים לבין הליגנד, כי הוא עדיין קשור ליון האחר. הוא גילה שליגנד זה משמש "כגשר זמני" בין שני היונים, והקשר שלו ליון המקורי יכול להישבר מאוחר יותר באופן שישפיע על העברת האלקטרונים שמשלימה את התגובה הזאת. התפתחות זו נעשתה דרך ניסויים ובאופן תאורטי על ידי טאובה, ותגליותיו היו מהגדולות בכל תחום הכימיה. עם זאת, במהלך עשר השנים האחרונות מספר הולך וגדל של מדענים בתחום זה מבססים את עבודתם על תגליותיו של טאובה ובמיוחד בביוכימיה. טאובה זכה בפרס נובל בכימיה ב-8 בדצמבר 1983. כמו כן הוא קיבל פרסים ואותות כבוד אחרים כגון חבר באקדמיה הלאומית למדעים 1959, המדליה הלאומית למדעים 1976 ומדליית פריסטלי 1985. מדיה וקבצים בנושא הנרי טאובה בוויקישיתוף הנרי טאובה, באתר פרס נובל (באנגלית) הנרי טאובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנרי טאובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך על הנרי טאובה -ילדות, נעורים ומסלול הלימודים של טאובה, באתר אנציקלופדיית ססקצ'ואן (ארכיון) הערך אודות הנרי טאובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה . ערך על הנרי טאובה, באתר פרס נובל הרשמי J. Van Houten, A Century of Chemical Dynamics Traced through the Nobel Prizes, Chemical Education Today אתר פרס נובל– המחקר
ג'ון קורנפורת'

סר ג'ון וורקפ קורנפורת' (באנגלית: Sir John Warcup Cornforth; ‏7 בספטמבר 1917 – 14 בדצמבר 2013) היה כימאי בריטי ממוצא אוסטרלי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1975 (לצד ולדימיר פרלוג) על מחקריו בתחום הסטריאוכימיה של ביוסינתזה של כולסטרול. ג'ון וורקפ קורנפורת' נולד וגדל בסידני שבאוסטרליה שני מבין ארבעה אחים. בגיל 10 החל לחוש בבעיות שמיעה מחמת טרשת האוזן, ועד גיל 20 הפך לחירש לחלוטין. קורנפורת' למד בבית הספר התיכון לנערים של סידני (אנ'), שם הצטיין באנגלית, במתמטיקה, במדעים, בצרפתית, ביוונית ובלטינית. בהשראת המורה לכימיה שלו, לאונרד ("לן") בסר, החליט לשנות את מגמת הקריירה שלו ממשפטים לכימיה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סידני בהצטיינות יתרה. ב-1941 נישא לריטה הארדנס (אנ'), כימאית שזכתה יחד איתו במלגה כשנתיים לפני כן. נולדו להם שלושה ילדים. ריטה נפטרה ב-2012. ב-1939 קיבל מלגת מחקר לאוניברסיטת אוקספורד, שם עבד על הדוקטורט שלו בנושא סינתזה של תרכובות מקבוצת הסטרואידים יחד עם רוברט רובינסון. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה עבר קורנפורת' לעבוד במחקר אשר עסק בפניצילין. לאחר המלחמה, ב-1946, הצטרף יחד עם אשתו למכון הלאומי למחקר רפואי בצפון לונדון, שם המשיך את שיתוף הפעולה עם רובינסון ויחד השלימו את הביוסינתזה המלאה הראשונה של סטרואידים שאינם בנויים מטבעות ארומטיות. לאחר מכן, חקר ביוסינתזות של כולסטרול יחד עם הביוכימאי הרפואי ג'ורג' פופג'אק. ב-1962 גויס קורנפורת' להיות ראש המעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית הממוקמת בקנט, אנגליה, יחד עם ג'ורג' פופג'אק על ידי הלורד ויקטור רוטשילד. העבודה במעבדה זו הבטיחה לקורנפורת' ופופג'אק ש-50% מהזמן יעבדו על פרויקטיהם האישיים. לכן ב-1967 חקר יחד עם הרמן אגרר ויחד פתרו את בעיית קבוצות המתיל האסימטריות. ב-1968 עזב פופג'אק את המעבדה, ושנתיים אחריו עזב רוטשילד.ב-1975 זכה בפרס נובל לכימיה יחד עם ולדימיר פרלוג על מחקרו בנושא הסטריאוכימיה של ביוסינתזה של כולסטרול (באמצעות קטליזה אנזימטית). את המחקר שזיכה אותו בפרס נובל הוא ביצע במעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית בקנט, אנגליה. במחקר זה הוא חקר את הסטריוכימיה של סינתוז כולסטרול. הוא החל את המחקר על ידי שימוש בדוגמיות כבד עכבר להן הזריק אצטט שהפחמן בו מסומן על ידי שימוש באיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן 14. לכן, בסיום תהליך הסינתוז הוא יכול היה למפות בדיוק לאן כל פחמן הגיע. לאחר שזיהה ומיקם את 30 הפחמנים בתגובה, עבר למפות את המימנים, אותם סימן על ידי שימוש באיזוטופים כבדים יותר (דאוטריום וטריטיום). בעזרת הסימונים הצליח לזהות ולמקם גם את 50 המימנים בתגובה. לבסוף היה לו מיפוי סטריוכימי שלם של תהליך סינתזה של כולסטרול. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קורנפורת' בוויקישיתוף ג'ון קורנפורת', באתר פרס נובל (באנגלית) Sir John Cornforth obituary, The Guardian, 12 January 2014 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-100 של ג'ון קורנפורת', באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) ג'ון קורנפורת', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון קורנפורת', באתר "Find a Grave" (באנגלית) Sir John Cornforth obituary John Cornforth - Biographical, אתר פרס נובל
דנה באש

דנה באש (באנגלית: Dana Bash; נולדה ב-15 ביוני 1971) היא עיתונאית ומנחה יהודייה אמריקאית, המשמשת ככתבת הפוליטית הבכירה של רשת CNN. באש נולדה במונטווייל, פרוור של ניו יורק שבניו ג'רזי, כדנה רות שוורץ (Dana Ruth Schwartz), ושם גם העבירה את נעוריה. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון די. סי. לפני שהחלה לשמש ככתבת בשידור חי בערוץ CNN, הפיקה עבורו תכנים לתוכניות סוף השבוע, ולאחר מכן תכנים הנוגעים לסיקור הקונגרס, ובכלל זה את הסנאט האמריקאי. לאחר מכן החלה לסקר את הבית הלבן עבור הרשת, עד שעברה לסקר את ענייני הקפיטול היל. במרץ 2014 עיטר המגזין Elle את באש, לצד זוכים נוספים, בשגרירות האיטלקית שבוושינגטון בעת אירוע "רשימת הנשים העצמתיות בוושינגטון" (Women in Washington Power List) השנתי שלו. במאי 2008 התחתנה בשנית עם עמיתה לעבודה ב-CNN, הכתב ג'ון קינג, שהמיר את דתו ליהדות טרם הינשאו לה. לזוג נולד ילד ביוני 2011, ולאחר פחות משנה נפרדו. מדיה וקבצים בנושא דנה באש בוויקישיתוף דנה באש, ברשת החברתית פייסבוק דנה באש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דנה באש, ברשת החברתית אינסטגרם ביוגרפיה, באתר CNN Watters, Susan (26 במרץ 2014). "Gucci and Elle Honor Women in Washington Power List". WWD. נבדק ב-28 במרץ 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Celebrities | j. the Jewish news weekly of Northern California". Jweekly.com. 2008-04-18. נבדק ב-2012-01-11.
צב ים רידלי (סוג)

צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys) הוא סוג של צבים ימיים החיים בימים הטרופיים. בסוג זה שני מינים שנמצאים בסכנת הכחדה קשה. זהו הסוג היחיד במשפחה שכולל יותר ממין אחד. המינים הם: צב ים זיתני (Lepidochelys olivacea) - מגיע לעיתים לישראל צב ים רידלי (Lepidochelys kempii) מדיה וקבצים בנושא צב ים רידלי בוויקישיתוף צב ים רידלי, באתר ITIS (באנגלית) צב ים רידלי, באתר NCBI (באנגלית) צב ים רידלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב ים רידלי, באתר GBIF (באנגלית)
האקר-פשור

מבשלת האקר-פשור (בגרמנית: Hacker-Pschorr Bräu) היא מבשלת בירה גרמנית-בווארית. סימן מסחרי רשום של מבשלת פאולנר. המבשלה המאוחדת האקר-פשור הוקמה בשנת 1972 במיזוג של שתי מבשלות ותיקות: מבשלת האקר ומבשלת פשור. מבשלת האקר הייתה מבשלה ותיקה שנוסדה כבר ב-1417, 99 שנים לפני ניסוחו וקבלתו של חוק טוהר הבירה הגרמנית ה-"Reinheitsgebot" (ריינהייטסגבוט) (אנ'). המסעדה ובית הבירה של החברה בפוטסדאמר פלאץ בברלין התפרסמו מאוד בין מלחמות העולם. היא אחת משש המבשלות היחידות הממוקמות בתוך גבולות העיר מינכן, ולכן רשאית להגיש בירה בפסטיבל הבירה הנודע של העיר, ה"אוקטוברפסט". כיום נמצאת המבשלה בבעלות מבשלת פאולנר השוכנת אף היא במינכן. ספלי בירה ממותגים בירת האקר-פשור מובלת בתהלוכה לקראת האוקטוברפסט נערה מגישה ספלי בירה של המותג באוקטוברפסט 2011 אוהל הבירה של המבשלה בפסטיבל האוקטוברפסט 2005 מדיה וקבצים בנושא האקר-פשור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקר-פשור בלוג המבשלה (באנגלית) תמונות מבית הבירה בפוטסדאמר פלאץ.
וייהנשטפאן

וייהנשטפאן (בגרמנית: Bayerische Staatsbrauerei Weihenstephan, מבשלת הבירה של מדינת בוואריה) היא מבשלת בירה גרמנית-בווארית, מבשלת הבירה הוותיקה ביותר בעולם אשר עדיין פעילה. המבשלה נמצאת בעיר פרייזינג (אנ') שבבוואריה, גרמניה. היא הוקמה לאחר שב-1040 קיבל המנזר הבנדיקטיני רישיון לעסוק בבישול בירה ולמוכרה. בהתבסס על מסמך מקורי מתקופה זו טוענת המבשלה לכתר הוותיקה שבמבשלות הבירה בעולם. בשנת 1803 הלאימה מדינת בוואריה את המבשלה ואת כל נכסיה, אך אף על פי שבוואריה הייתה עדיין מונרכיה, לא מימשה וייהנשטפאן את זכותה להיקרא מבשלה מלכותית. למרות זאת אימצה את הסמל המלכותי, המופיע מאז על תוויות בקבוקי הבירה. מאז 1921 נושאת המבשלה את התואר "מבשלת המדינה של בוואריה". המבשלה פועלת עד היום בבניינים העתיקים ששימשו בעבר את המנזר האחראי לפיתוחה וייצורה. כוס ממותגת של מבשלת וייהנשטפאן בקבוקי בירה של המבשלה מדיה וקבצים בנושא וייהנשטפאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וייהנשטפאן וייהנשטפאן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדרו קרי, 9,000 שנים של שתייה, נשיונל ג'יאוגרפיק 225, 2017, עמ' 28.
שקע מריאנה

שקע מריאנה (באנגלית: Mariana Trench), המכונה גם "תהום מריאנה", הוא שקע אוקיאני, הנקודה העמוקה ביותר הידועה והנגישה בקרום כדור הארץ. השקע ממוקם במערב האוקיינוס השקט ממזרח לאיי מריאנה וכ-350 קילומטרים דרום מערבית לגואם. אורכו כ-2,550 קילומטר, ורוחבו הממוצע כ-69 ק"מ בלבד. העומק המקסימלי של השקע הוא 11,022 מטר מתחת לפני הים, בנקודה המכונה "תהום צ'לנג'ר", בחלקו הדרומי של השקע. בעומק זה יוצר עמוד המים לחץ של 1,086 בר, שהם כ-1,071.8 אטמוספירות. שקע מריאנה נמצא בגבול שבין שני לוחות טקטוניים, ולאורכו מתרחשת הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת ללוח מריאנה הקטן ממנו. מכיוון שהלוח הפסיפי הוא הגדול והעתיק מבין הלוחות הטקטונים המרכיבים את קרום כדור הארץ, הרי שהחומר ממנו הוא עשוי הוא גם הצפוף ביותר והכבד ביותר, ולכן בתנועתו בכיוון מטה מתחת ללוח מריאנה, הוא יוצר לחץ חזק יותר על קליפת הכדור ובכך יוצר שקע עמוק במיוחד. תנועה זו גורמת גם לתנועה בכיוון מעלה וליצירת איי מריאנה. שקע מריאנה מופה ונמדד לראשונה בשנים 1872–1876 על ידי משלחת המחקר של הספינה צ'לנג'ר. המדידות הראשונות שבוצעו בעזרת כבלים ומשקולות הראו עומק מקסימלי של 9,636 מטר מתחת לפני הים. מדידה מודרנית יותר, שהתבססה על סריקת סונאר בשנת 1951, גילתה כי "תהום צ'לנג'ר" הוא המקום העמוק ביותר בשקע, בעומק 10,900 מטר. בשנת 1957 פורסם כי ספינת מחקר סובייטית מדדה עומק מקסימלי של 11,034 מטר. בשנים הבאות נעשו מספר מדידות עומק נוספות באמצעות ציוד משוכלל ומדויק יותר. כולן מורות על עומק מקסימלי של כ-11,000 מטר מתחת לפני הים ובסטיית מדידה של עשרות מטרים בודדים. בשנת 2003 פורסם כי קבוצת מחקר מהוואי איתרה נקודה נוספת, עמוקה אף יותר מאשר תהום צ'לנג'ר, אך לא נמסר מידע אודות מיקומה ועומקה. הצלילה המאוישת הראשונה אל שקע מריאנה בוצעה באמצעות הבתיסקף "טריאסטה" של צי ארצות הברית ב-23 בינואר 1960. הצוללנים היו הקצין דון וולש וחוקר המעמקים המפורסם ז'אק פיקאר. להפתעתם, גם בעומק העצום התגלו להם יצורים חיים ובהם דגים וחסילונים וכן אצות פולטות אור. צלילות בלתי מאוישות בוצעו ב-1995 וב-2009, אך לא פורסמו ממצאים נוספים מהן. ב-26 במרץ 2012 ביצע הבמאי ג'יימס קמרון צלילה באמצעות צוללת אנכית במשקל 12 טון ובאורך שבעה מטרים. צלילה זו היא חלק מהפקתו של סרט דוקומנטרי מדעי על המקום. בצלילה זו אספה הצוללת דגימות מן הקרקעית וכן תמונות. האזור ההאדלי אזור התהומות מדיה וקבצים בנושא שקע מריאנה בוויקישיתוף תהום צ'לנג'ר (באנגלית) אתר חדשות ערוץ 2, ‏היכונו ל"אווטאר 2": יצולם מתחת למים בנקודה העמוקה בעולם, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2010 חדשות 2, ‏הכי עמוק שאפשר: חברת וירג'ין תשיק צוללת-סילון, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2010 על מין חדש של מדוזה שהתגלה במקום (באנגלית,כולל וידאו), סיינטיפיק אמריקן, 28 באפריל 2016 שקע מריאנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות, הבמאי ג'יימס קמרון צלל לנקודה העמוקה בעולם, באתר ynet, 26 במרץ 2012
חומסק

חומסק (בבלארוסית: Хомск; בפולנית: Chomsk) הוא כפר במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1518, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1921 נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בשנת 1940, תחת שלטון ברית המועצות, הוחזר היישוב למעמד כפרי. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל. בימים הראשונים למבצע ברברוסה נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו מיד מספר יהודים. בהמשך, הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע. ב-1 באוגוסט 1941 רצחו אנשי ס"ס קבוצת גברים יהודים בכפר, והטילו על יתר הקהילה תשלום כופר. למחרת רצחו הגרמנים, בסיוע פולנים, את כל מאות היהודים שנותרו ביישוב, וכן את יהודי כפרי הסביבה שהובאו למקום. לאחר מכן, שדדו הפולנים המקומיים את רכוש היהודים ביישוב. כעבור כשבועיים הובאו לכפר כמה עשרות מיהודיו שהועסקו בעבודות כפייה בדרוהיצ'ין, ורוכזו בגטו שהוקם ביישוב. לגטו זה הובאו כעבור כחודש מאות יהודים נוספים משרשוב. באפריל 1942 נרצחו כל יושבי הגטו. מקהילת חומסק שרדו את השואה 15 איש, מהם 13 שהצליחו להימלט לפנים ברית המועצות ושניים שחברו ליחידות פרטיזנים. מדיה וקבצים בנושא חומסק בוויקישיתוף חומסק באתר מרכז מורשת יהדות פולין חומסק (Chomsk), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "חומסק", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין (אנ'), חומסק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1341–1342), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)