laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיים וסרצוג

רבי חיים וסרצוג (מוכר בשם ר' חיים פיליפובר ובכתיב יידי: חיים פיליפאווער; נפטר בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865) היה רב וראש ישיבה ליטאי שהתפרסם בכך שהיה מיקל בהלכה. נולד לרב שמשון וסרצוג בפלונסק למד בצעירותו בקוכרי בבית הכנסת של ר' זלמן פוזנר, עמו למד בתקופה זו ישראל יהושע טרונק. הוא התפרסם כעילוי. כיהן כרבן של צ'נסטוחובה, רייגרוד, פיליפובה (שבה התפרסם מאוד וכינויו על שמה "פיליפובר" דבק בו), סרהיי ווישטיניץ. הוא היה נחרץ בדעותיו ההלכתיות, ונטה להקל בפסיקותיו ככל שיכול, לפעמים גם כנגד אוטוריטות הלכתיות כמו הרמ"א. בשל כך חפצו רבנים אחדים, כמו רבי יצחק אייזיק חבר רבה של סובאלק שהייתה העיר המרכזית שחלשה על עיירת מגוריו פיליפובה, וכנראה גם רבי משה יצחק אביגדור להחרימו. ואולם בשל אורח חייו הסגפני והערכתו כירא שמים ולמדן מופלג, לא רצו לפגוע בכבודו ונמנעו מלנקוט בסנקציות כלשהן נגדו, בעיקר בהשפעת רבי לייבל'ה קובנר. הוא שימש מודל לרב מיקל ברומן "הדת והחיים" של ברודס. הוא היה מתנגד חריף לחסידות, ובמקורות אחדים הוא מוצג בשל כך כמשכיל. כנראה חיבר כמה ספרים אולם הם נותרו בכתב יד, ט"ף שפירא כתב הקדמה לספר השו"ת שלו "נשמת חיים" הכולל גם חידושים לסוגיות הש"ס. ר' חיים וסרצוג (פיליפובר) נפטר בוישטיניץ בח' באדר ה'תרכ"ה, 6 במרץ 1865 'וסרצוג, ר' חיים („ר' חיים פיליפובר”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 47 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1245). על שם עיר רבנותו, פיליפובה. לפני בואו לפיליפובה כונה ר' חיים רייגרודר פלוצק - תולדות קהילה עתיקת יומין בפולין, תל אביב תשכ"ז; עמ' 49. מתוך הקדמת המביא לבית הדפוס, ספר "אוזני יהושע", ירושלים תרע"ד, באתר היברובוקס: ”בסוף המאה החולפת נתפרסמו לתהלה שני צעירים מפלך סטריקוב אשר בארץ פולין בתור „עלויים” נפלאים... ושם השני היה ר' חיים פיליפובר הליטאי. אך בעוד אשר לשני האירה ההצלחה את פניה ונתמנה לרב...”. דוד מתתיהו ליפמן, לתולדות היהודים בקובנה, עמ' 226 ואילך. יהודה הכהן וויסטינעצקי, פרעראשליע בפאלען, המגיד, 15 במרץ 1865. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים וסרצוג".
Ich habe genug, רי"ב 82

Ich habe genug (בעברית: די לי) רי"ב 82, היא קנטטה לבס שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך והיא מהקנטטות הנודעות שלו. החלק השלישי של הקנטטה כלול בקובץ המחברת של אנה מגדלנה באך. באך הלחין את הקנטטה ב-1727 בהיותו בלייפציג, לכבוד חג הקנדלמאס, והיא בוצעה לראשונה ב-2 בפברואר באותה שנה. ב-1731 בוצעה גם גרסה של הקנטטה לסופרן הממוספרת כרי"ב 82a. הטקסטים הנקראים בחג כוללים את תחילת פרק ג' בספר מלאכי ואת סיפור הבאת ישו למקדש, כמתואר בבשורה על-פי לוקאס. בסיפור זה מתואר צדיק בשם שמעון שלקח את ישו על זרועותיו ובברכו את אלוהים אמר "עתה תפטר את-עבדך כדברך אדני בשלום; כי-ראו עיני את-ישועתך; אשר הכינות לפני כל-העמים; אור להאיר עיני הגוים ותפארת ישראל עמך". על דברים אלו מבוססת הלברית של הקנטטה. הדברים משמשים גם בסיס לקנטטות רי"ב 83 ורי"ב 125, אך בקנטטה זו מורחב הטקסט ביצירה אנונימית נוספת שעוסקת בכמיהה לעזוב את תלאות החיים ולהתאחד עם ישו. קנטטות נוספות שכתב באך למועד זה בשנים אחרות הן: רי"ב 161, רי"ב 157 ורי"ב 158. דף התווים של הקנטטה ששימש את באך בעת ביצועה מראה שהוא ביצע אותה לאחר הבכורה ב-1727, עוד כמה פעמים: עם התאמה לסופרן, בה גם הוחלף האבוב בחליל ב-1731; גרסה נוספת לסופרן ב-1735; ופעם נוספת לבס ב-1745, בה הוחלף האבוב באבוב ציד. עיסוק חוזר זה של באך בקנטטה וכן הכללתה במחברת של אנה מגדלנה באך מעיד על החשיבות הרבה שהוא ייחס ליצירה. כמו כן, הנושא הפותח את האריה בתחילת הקנטטה ומנוגן על ידי האבוב, מופיע ביצירות נוספות של באך, בהן האריה Erbarme dich מתוך מתאוס פסיון והאריה ?Wann kommst du, mein Heil מתוך רי"ב 140 (עם פיתוחים נוספים). הקנטטה נכתבה עבור זמר בס אחד ואבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. היא מורכבת מחמישה חלקים: אריה: Ich habe genug (די לי) רצ'יטטיב: Ich habe genug (די לי) אריה: Schlummert ein, ihr matten Augen (הירדמנה, עיניים לאות) רצ'יטטיב: !Mein Gott! wenn kömmt das schöne: Nun (אלי, מתי תבוא שעתי היפה!) אריה: Ich freue mich auf meinen Tod (שמח אני לקראת מותי) זוהי אחת הקנטטות המוקלטות והמבוצעות ביותר של באך. באתר קנטטות באך נמנות למעלה מ-100 הקלטות במאה השנים האחרונות. מבין הביצועים הידועים של היצירה ניתן להזכיר את שלוש ההקלטות של דיטריך פישר-דיסקאו ואת ההקלטה מ-1966 בה מנצח יהודי מנוחין עם סולנית המצו-סופרן ג'נט בייקר. מדיה וקבצים בנושא Ich habe genug, רי"ב 82 בוויקישיתוף מידע על היצירה "Ich habe genug, רי"ב 82" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "Ich habe genug, רי"ב 82" באתר AllMusic פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית) ספר מלאכי, פרק ג', פסוקים א'–ד' לוקס ב, 22-32 על קנטטות באך, עמוד 7 מאת כריסטוף וולף מידע על רי"ב 82 הקישור הראשון בפסקת "קישורים חיצוניים", בפסקה Contents
אנריקה וולף

אנריקה ארנסטו "קיקה" וולף דוס סנטוס (בספרדית: Enrique Ernesto "Quique" Wolff Dos Santos; נולד ב-21 בפברואר 1949) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום עיתונאי ופרשן כדורגל ברשת ESPN. וולף שיחק בליגות הבכירות בארגנטינה ובספרד, וייצג את נבחרת ארגנטינה בין היתר במונדיאל 1974. וולף החל את הקריירה המקצוענית בגיל 18 במדי קבוצת ראסינג קלוב. הוא רשם את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-16 ביולי 1967, מול בוקה ג'וניורס. וולף שיחק בקבוצה עד לשנת 1972, ורשם במדיה 165 הופעות ליגה, בהן כבש 31 שערים. ב-1973 עבר וולף לריבר פלייט, ושיחק במדיה עד לקיץ 1974. לקראת עונת 1974/1975 הצטרף וולף לקבוצת לאס פאלמס מהליגה הספרדית. הוא שיחק במדיה במשך שלוש עונות, בהן היה שחקן הרכב משמעותי תחת שלושה מאמנים שונים. לקראת עונת 1977/1978, הצטרף וולף לריאל מדריד של המאמן לואיס מולוני. הוא היה לבורג משמעותי בחוליית ההגנה, וזכה עם קבוצתו בשתי אליפויות רצופות. בשנת 1979 חזר לארגנטינה, כשחתם במדי ארחנטינוס ג'וניורס, שם שיתף פעולה עם דייגו מראדונה. וולף רשם רק שמונה הופעות ליגה במדי הקבוצה, עד שפרש באופן זמני מכדורגל. הוא חזר למגרשים כעבור שנתיים, כשחתם במדי טיגרה מליגת המשנה הארגנטינאית. לאחר שבע הופעות במדי הקבוצה, פרש באופן סופי ממשחק בגיל 32. וולף החל את הקריירה הבינלאומית עם נבחרת ארגנטינה הצעירה, שזכתה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 1967. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה רשם וולף בשנת 1972, ושנתיים אחר כך נכלל בסגל של ולדיסלאו קאפ למונדיאל 1974 בגרמניה המערבית. הוא פתח בכל שלושת משחקיה של ארגנטינה בשלב הבתים הראשון, מול פולין, איטליה והאיטי. בפתיחת שלב הבתים השני, פתח וולף בהרכב אך הוחלף במחצית, בדרך לתבוסה 4-0 להולנד. הוא לא שותף בהפסד 2-1 לברזיל, והוביל את ארגנטינה כקפטן למשחקה האחרון בטורניר, 1-1 עם גרמניה המזרחית. וולף סיים באותה שנה את הקריירה הבינלאומית הקצרה שנמשכה שנתיים בלבד, ובה צבר 27 הופעות ושער אחד במדי ארגנטינה. ריאל מדריד אליפות ספרד (2): 1977/78, 1978/79 נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 אליפות אמריקה הדרומית: 1967 מדיה וקבצים בנושא אנריקה וולף בוויקישיתוף אנריקה וולף, באתר Transfermarkt אנריקה וולף, באתר BDFutbol אנריקה וולף, באתר WorldFootball.net אנריקה וולף, באתר National Football Teams אנריקה וולף, באתר FootballDatabase.eu Simplemente Fútbol, האתר הרשמי של אנריקה וולף (בספרדית)
יצחק אייזיק הירשוביץ

הרב יצחק אייזיק אליעזר הירשוביץ (8 בנובמבר 1870 - 4 ביולי 1941) היה רב ליטאי, רבן של העיירות טאלאסן בלטביה ואיהומן ווירבלין בליטא. חתנו של הרב אליעזר גורדון. נולד בד' בכסלו ה'תרל"א כבן זקונים לרב אריה לייב ולמרת רבקה דבורה הירשוביץ בעיר ליבאו בלטביה, ונשלח ללמוד בעירו אצל הרב משה צבי גרינברג. בשנת ה'תרמ"ה התחיל ללמוד בישיבת טלז ולאחר מכן למד מספר שנים בישיבת וולוז'ין, עם חזרתו לטלז נלקח כחתן לביתו של ראש הישיבה הרב אליעזר גורדון. לאחר נישואיו חזר ללמוד בישיבת טלז, והיה מבכירי הלומדים בה, ואף מסר בה שיעורים מדי פעם, בשנת ה'תרס"ב ניסה חותנו ראש הישיבה למנותו לר"מ רשמי בישיבה אך הדבר גרר התנגדות מצד התלמידים והוא עזב את הישיבה. בפורים ה'תרס"ו מונה לרב העיר טאלאסן בלטביה, ושימש בה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה אז נמלט לעיר סמילוביץ שבאותה עת שהתה בה גם ישיבת ראדין יחד עם החפץ חיים והרב אלחנן וסרמן, ובתקופה זו סייע רבות לישיבה ואף מסר בה שיעורים. לאחר המלחמה מונה לרבה של איהומן בה כיהן תקופה קצרה, לאחריה שב לליטא ונדד בין סלובודקה וטלז עד שמונה לרב העיר וירבלין. לאחר כיבוש ליטא בקיץ ה'תש"א נמלט מעירו, ושהה תקופה בבית התלמוד תורה בקלם, לאחר מכן נמלט יחד עם תשעה רבנים נוספים לעיירה אוזבנד ושם נרצחו על ידי הנאצים[דרושה הבהרה] בו' באב ה'תש"א. מיטב היגיון - ספר השקפה בתורת הרב שמשון רפאל הירש. הליכות עם עולם - דברי ימי עם ישראל. 'הירשוביץ, ר' יצחק אייזיק אליעזר', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 44–45 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1242–1243). ד"ר פנינה מייזליש, הירשוביץ, יצחק, באתר "רבנים שנספו בשואה". יצחק איזיק אליעזר הירשוביץ (1870-1941), דף שער בספרייה הלאומית
גני מגדל ויקטוריה

גני מגדל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Tower Gardens) הם פארק ציבורי על גדתו הצפונית של נהר התמזה, דרומית למגדל ויקטוריה (המגדל הדרום מערבי של ארמון וסטמינסטר) שעל שמו קרויים הגנים. הפארק משתרע בין אזור מילבנק לנהר התמזה ובין ארמון וסטמינסטר לגשר למבת'. הפארק נבנה בשנת 1870 על ידי ג'וזף בזלגייט כחלק מהפרויקט של בניית רציפי התמזה והסדרת מערכת הביוב של לונדון. בפארק הוצבו פסלים רבים ובהם: פסלו של אוגוסט רודן - שועי העיר קאלה שנרכש על ידי ממשל בריטניה בשנת 1911 והוצב בגנים בשנת 1915. פסלה של הסופרג'יסטית אמלין פנקהארסט מעשי ידי הפסל א. ג. וואקר שהוצב במקום בשנת 1930. אנדרטת בקסטון שעמדה במקור בכיכר פרלמנט, הוסרה מהכיכר בשנת 1940 והועברה לפארק בשנת 1957. מדיה וקבצים בנושא גני מגדל ויקטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גני מגדל ויקטוריה
סמל קרואטיה

סמל קרואטיה מורכב ממגן מרכזי אחד, ומחמישה סמלים היוצרים צורת כתר מעל למגן הראשי. המגן הראשי מורכב מלוח משבצות ובו 13 ריבועים אדומים ו-12 ריבועים כסופים. הצורה הזו נקראת בקרואטית "šahovnica" (לוח שחמט). חמשת הסמלים הקטנים מייצגים את חמשת חלקי המדינה. לוח המשבצות משמש כסמל קרואטיה מאז המאה ה-10. ברוב המקרים הלוח כלל 25 ריבועים, כמו היום, אך לעיתים גם 9 (3X3) או 64 (8X8). לפי ההשערה, הצבעים מייצגים את שני השבטים הקדומים – הקרואטים האדומים והקרואטים הלבנים. ב-21 בדצמבר 1990, הממשלה הקרואטית העבירה חוק בנוגע לסמל, אותו עיצב מירוסלב שוטיי. הסמלים, משמאל וימין, מייצגים את מחוזות קרואטיה: זאגרב – סמל זאגרב, בירת קרואטיה ומרכז המדינה כולל כוכב מוזהב ומתחתיו ירח לבן על רקע כחול. דוברובניק – שני פסים אדומים על רקע כחול כהה. סמל זה ניתן בסביבות המאה ה-15. דלמטיה – שלושה נמרים מוזהבים, מסודרים בצורת משולש שחודו מופנה כלפי מטה. סמל זה מקורו במאה ה-13. איסטריה – עז מוזהבת עם פרסות וקרניים אדומות, על רקע כחול כהה. סלאבוניה – שני פסים לבנים המייצגים את נהרות הדראבה והסאבה, ביניהם נמייה שחורה רצה על רקע אדום, וכוכב מוזהב למעלה. סמל זה ניתן למחוז בשנת 1496. דגל קרואטיה המנון קרואטיה מדיה וקבצים בנושא סמל קרואטיה בוויקישיתוף הסמל באתר משרד החוץ הקרואטי הסמל באתר דגלי העולם ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרטן

המונח ""ספרטן"" מפנה לכאן. לערך העוסק בטיל נגד טילים, ראו ספרטן LIM-49. ספרטן (באנגלית: Spartan) הוא סרט מתח ופעולה אמריקאי משנת 2004 בכיכובם של ואל קילמר, ויליאם ה. מייסי, אד אוניל, דרק לוק, ארון סטנפורד ומשה איבגי. עלילת הסרט מתרחשת לאחר פיגועי 11 בספטמבר, כאשר רוברט סקוט, רב-סמל בסיירת חיל הנחתים בעברו, המשמש כבוחן במבחני המיון ליחידת כוח דלתא, נדרש לחקור את פרשת חטיפתה של לורה ניוטון, בתו של הנשיא האמריקני. יחד עם קרטיס, שותפו הצעיר, הוא חושף רשת ניצול ועבדות קונספירטיבית שמתעוררת סביב סיפור חטיפתה של לורה. חקירתם של סקוט וקרטיס נתקלת כבר בתחילת הדרך בהתנגדות ומכשולים פרי מוחם של אנשי פוליטיקה מושחתים, ונפסקת בפתאומיות בשל דיווחי התקשורת על מותה המפתיע של לורה. על סמך הידיעה החדשותית, סקוט חוזר לחיי השגרה וממתין למשימה החדשה, אך קרטיס אינו מוכן לנוח עד שיחשוף את האמת. השניים מוצאים עצמם מתמודדים אל מול אויבים מבית ופרשת שחיתות בדרגי הממשל הגבוהים ביותר. אתר האינטרנט הרשמי של ספרטן "ספרטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספרטן", באתר נטפליקס "ספרטן", באתר AllMovie (באנגלית) "ספרטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ספרטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ספרטן(הקישור אינו פעיל), אתר וואלה! סרטים. משה איבגי בסרט "ספרטן", באתר וואלה, 5 באוגוסט 2004 דייב איצקוף, ריצה עד מוות, באתר הארץ, 11 בפברואר 2006. סרטי השבוע, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2005.
אברהם אבא ורנר

הרב אברהם אבא ורנר (ה'תקצ"ז, 1837 - י' בטבת ה'תרע"ג, 20 בדצמבר 1912) היה רב ליטאי, הרב הראשי לפינלנד ורבה הראשון של קהילת מחזיקי הדת בלונדון. נולד לרב יעקב וורנר בטלז ובצעירותו למד אצל אביו הרב. בגיל 17 התחתן עם סימה גיטל, נכדתו של הרב יעקב ליפשיץ מקובנה. כיהן כרב בוואגר וכדיין בטלז. בין השנים תרמ"א-תרנ"א כיהן במשרת הרב הראשי של פינלנד, אז פרובינציה באימפריה הרוסית. ב-1891 נקרא לעמוד בראש קהילת מחזיקי הדת של יוצאי ליטא שהתארגנה באיסט אנד של לונדון, וכיהן כמנהיג הקהילה עד פטירתו בשנת 1912. מחליפו בתפקיד היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק. הרב ורנר תמך בתנועה הציונית והשתתף כציר בכמה מהקונגרסים העולמיים. לפי הצעת הרצל שכיבד אותו, התמנה כנשיא הכבוד של הוועד המנהל של מועדוני המניות של אוצר התיישבות היהודים בלונדון. לזוג ורנר נולדו אחד עשר ילדים. מהם נודע בנו הרב ברוך חומה מחבר הספרים "מקור ברוך" על מקור הברכות והתפילות וזמן תיקונן, ו"מזקנים אתבונן" על חידוש הסמיכה וממייסדי אספת המורים. נכדו ברנרד חומה כתב ספר על תולדות מחזיקי הדת שבלונדון ובו פרק על קורות חייו של סבו כולל נספחי קטעי מקור. צבי הירשפלד, איש העלייה הראשונה, היה בנה של בתו חיה מלכה. מדיה וקבצים בנושא אברהם אבא ורנר בוויקישיתוף 'ורנר, ר' אברהם־אבא ב"ר יעקב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 47–48 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1245–1246). Bernard Homa (1953), A Fortress in Anglo-Jewry, Shapiro-Vallentine ברוך חומה באתר אלבום המשפחות, עדת ראשון-לציון אברהם אבא ורנר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סמל קפריסין

סמל קפריסין כולל בתוכו יונה, עם ענף זית בפיה, כסמל לשלום. מתחת ליונה מוצגת השנה 1960 - שנת עצמאותה של קפריסין מבריטניה. בסמל, כמו בדגל קפריסין, חשיבות גבוהה לבחירת הצבעים. הרקע של המגן הוא נחושת, כדי לסמל את מצבורי הנחושת בקפריסין. הצבע האדום והכחול אינם מופיעים בו, על מנת לא לזהות את קפריסין עם יוון או עם טורקיה. דגל קפריסין המנון קפריסין מדיה וקבצים בנושא סמל קפריסין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לישקיאבה

לישקיאבה (בליטאית: Liškiava; ביידיש: ליסקובה או ליסקובי) הוא יישוב היסטורי וכיום כפר במחוז המשנה וריאנה במחוז אליטא שבדרום ליטא, כיום מתגוררים בו תושבים ספורים בלבד. היישוב הוקם בתחילת המאה ה-15, סביב טירה שהחלה להיבנות במקום באמצע המאה ה-14, אך לא הושלמה בנייתה. בסוף המאה ה-17 נתרם היישוב כולו למסדר הדומיניקני, שבנה בו במחצית הראשונה של המאה ה-18 מנזר וכנסייה (ליט') בסגנון הבארוק המאוחר. מ-1795 (החלוקה השלישית של פולין (אנ')) ועד 1807 (חוזה טילזיט) היישוב היה שייך לפרובינציית פרוסיה המזרחית החדשה (אנ') של ממלכת פרוסיה. במשך השנים התקיימה ביישוב קהילה יהודית, שמנתה בערב השואה כ-200 אנשים, ונכחדה כולה. יונה אזף - יהודי רוסי, ראש הארגון הטרוריסטי של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית, ומרגל האוכרנה, נולד בעיירה בשנת 1869. אליעזר שוחט - ממנהיגי הפועלים של העלייה השנייה, ממייסדי נהלל, ממבססי רעיון העבודה העברית בארץ ישראל, נולד בעיירה בשנת 1865. הרב אברהם מאיר הלוי אפשטיין - כיהן כרב המקום בין השנים 1749-1751. מדיה וקבצים בנושא לישקיאבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לישקיאבה
מינסק (מחוז)

מחוז מינסק (בבלארוסית: Мінская вобласць, ברוסית: Минская область) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן במרכז המדינה ומשתרע על פני שטח של 39,912 קמ"ר, שהם 19.4% משטח בלארוס. בשנת 2015 התגוררו במחוז 1,416,100 תושבים, שהם 15.3% מאוכלוסיית המדינה. בירת המחוז היא העיר מינסק, שהיא גם מחוז בפני עצמו. המחוז גובל בצפונו במחוז ויטבסק, במזרחו במוהילב בדרומו בהומל וברסט ובמערבו בגרודנו. האגם הגדול בבלארוס; אגם נארוץ' (Нарач), ממוקם בחלקו הצפוני של המחוז. בדרום המחוז שוכנת טירת ניאסוויז' שהוכרזה כאתר מורשת עולמית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. המחוז מחולק ל-22 ראיונים, 307 מועצות כפריות (סלסובייט), 22 ערים, 8 רשויות מקומיות ו-20 יישובים עירוניים. מדיה וקבצים בנושא מחוז מינסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מינסק מינסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת מזרקת בקסטון

אנדרטת מזרקת בקסטון (באנגלית: Buxton Memorial Fountain) היא אנדרטה המנציחה את שחרורם של העבדים באימפריה הבריטית בשנת 1834. האנדרטה ממוקמת בגני מגדל ויקטוריה באזור מילבנק שברובע וסטמינסטר בלונדון. האנדרטה הוקמה במימונו של חבר הפרלמנט הבריטי צ'ארלס בקסטון והוקדשה לאביו - תומאס פוול בקסוטון ולוויליאם וילברפורס, תומאס קלרקסון, תומאס באבינגטון מקוליי, הנרי ברוגהאם וסטיבן לוושינגטון, אשר בזכות פועלם בוטלה העבדות באימפריה. האנדרטה תוכננה בסגנון נאו-גותי על ידי האדריכל סמיואל סאנדרס טאולון בשנת 1865. במקור עמדה האנדרטה בכיכר פרלמנט, אולם הוסרה בשנת 1940 והוצבה במקומה הנוכחי בשנת 1957. האנדרטה כללה שמונה פסלים של שליטי בריטניה, אולם ארבעה נגנבו בשנת 1960 והארבעה הנותרים נגנבו בשנת 1971. בשנת 1980 הוחלפו הפסלים החסרים בפסלים מפיברגלס, אולם גם אלה נגנבו בשנת 2005. בשנת 1989 הוסף במקום שלט המציין את יובל ה-150 של האגודה נגד העבדות.
משה שמעון זיוויץ

הרב משה שמעון זיוויץ (לעיתים: זיוויטץ; ה' בכסלו ה'תרט"ז, 15 בנובמבר 1855 – י"א באב ה'תרצ"ו, 30 ביולי 1936) היה רב ליטאי ואמריקאי, מחבר פורה ופרשן התלמוד הירושלמי. נולד בציטביאן שבפלך קובנה. למד תורה מאביו ולאחר מכן אצל הרבנים יצחק הורביץ (מכונה "לייזעוער", דיין בקלם) והרב שלמה הורביץ. בהמשך היה לתלמידו המובהק של רבי אליעזר גורדון, ממנו ומהרב יצחק אלחנן ספקטור נסמך לרבנות. לאחר נישואיו לחיה אסתר, בשנת 1885, שימש כרב בעיירה פיקלן. אולם כעבור כחצי שנה, בשנת 1886, על פי הצעת הרב יצחק אלחנן, היגר לארצות הברית. לאחר שנתיים בבולטימור החל לכהן ברבנות קהילת "בני ישראל" בפיטסבורג, אז הצטרפו אליו בני משפחתו ששהו עד אז באירופה. מעבר לעבודת הרבנות בקהילתו ובקהילות נוספות בעירו, היה הרב זיויץ פעיל גם באגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. כמו כן הקים בעירו ישיבה שלאחר פטירתו נשאה את שמו. בניו מאשתו הראשונה נפטרו מן העולם על פניו. גם אשתו הראשונה נפטרה והוא נישא בשנית. הרב זיויץ נודע בעיקר על שם ספרו ה"משבי"ח" - פירוש על התלמוד הירושלמי. חקר דעת - בראשית, ירושלים: סלומון, תרנ"ח חקר דעת - שמות, ירושלים: סלומון, תרס"ב בית פגא, ירושלים: סלומון, תרס"ב פרי יחזקאל, ירושלים: סלומון, תרס"ח מטה אהרן, ירושלים: סלומון, תר"ע משבי"ח - חלק שני, סנט לואיס, תרע"ח משבי"ח - חלק ראשון, סנט לואיס, תר"ף מְשַׁבֵח - (שלישי), סנט לואיס, תרצ"א מְשַׁבֵח - (רביעי), קיידאן: מובשוביץ וכהן, תרצ"ג צמח השדה, סנט לואיס, תרצ"ח קימי קפלן, 'בין מסורת למודרנה: הרב זיויץ והדרוש העברי באמריקה', מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך יא (תשנ"ג), עמ' 187–242 בן-ציון אייזנשטט, זיוויטץ, משה שמעון, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמודים 45–46, באתר היברובוקס שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 312, באתר היברובוקס אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' משה שמעון זיוויץ ז"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 48, באתר היברובוקס 'זיויץ, ר' משה־שמעון ב"ר יחזקאל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 48 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1246). קברו ופרטים נוספים, באתר "קברים" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוגאנו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לוגאנו – בירת קנטון טיצ'ינו בשווייץ אגם לוגאנו – אגם קרחוני בגבול שווייץ-איטליה לוגאנו (קנטון) – קנטון בתקופת הרפובליקה ההלווטית, שבירתו הייתה לוגאנו לוגאנו (מחוז) – מחוז בקנטון טיצ'ינו, שבירתו היא לוגאנו לוגאנו (כדורגל) – מועדון כדורגל מהעיר לוגאנו דייגו לוגאנו – כדורגלן אורוגוואי
הומל (מחוז)

מחוז הומל, בהיגוי רוסי: גומל (בבלארוסית: Гомельская вобласць, ברוסית: Гомельская область) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן בדרום-מזרח המדינה ובירתו העיר הומל. המחוז משתרע על פני שטח של 40,361 קמ"ר, שהם 19.5% משטח בלארוס. בשנת 2015 התגוררו במחוז 1,423,972 תושבים, שהם 16.4% מאוכלוסיית המדינה. המחוז גובל בצפונו במחוז מוהילב, במזרחו ברוסיה, בדרומו באוקראינה ובמערבו במחוזות ברסט ומחוז מינסק. תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל שכנה כ-16 ק"מ דרומית לגבול, ושטחים נרחבים במחוז נפגעו קשות באסון צ'רנוביל שהתרחש ב-1986. לאחר האסון, פונו התושבים שהתגוררו במרחק של 30 קילומטרים מהכור, מהם רבים במחוז הומל. הפארק הלאומי פריפיאצקי (Прыпяцкі) שוכן במערב המחוז, ומכסה כ-2% משטחו. אגם צ'ירבונאיה (Чырвонае возера) השוכן בצפון-מערב המחוז, הוא האגם השלישי בגודלו בבלארוס. המחוז מחולק ל-21 ראיונים, 278 מועצות כפריות (סלסובייט), 2 רשויות מקומיות ו-17 ערים ועיירות. מדיה וקבצים בנושא מחוז הומל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הומל הומל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של בלארוס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל לבנון

סמל לבנון (בערבית: شعار لبنان) הוא סמלה הלאומי של לבנון המורכב ממגן בצבעי דגל לבנון. המגן בצבע גולס (אדום) ובמרכזו בנד (פס אלכסוני) סיניסטרי בצבע ארז'ן (לבן) ועץ ארז הלבנון מוטען במרכזו. במרכז המגן מופיע העץ המסמל את המדינה – ארז הלבנון על רקע לבן. הארז, הגדל על הר הלבנון מהווה סמל לקדושה, לנצח ולשלום. הצבע הלבן בסמל מסמל את השלג על הרי הלבנון, הטוהר והשלום. הצבע האדום מסמל את דם החיילים הלבנונים שנשפך על מנת לשחרר את לבנון מעול הקולוניאליזם. דגל לבנון המנון לבנון מדיה וקבצים בנושא סמל לבנון בוויקישיתוף Flag of the Week: Lebanon, Duke Student Affairs, ‏2022-02-28
סלונה

סלונה הוא אתר נשים ובלוגים ישראלי. בסלונה פועלים 13,000 בלוגים במגוון תחומים: אוכל, זוגיות, משפחה ויחסים, אופנה ולייף סטייל, בריאות, אמנות, צרכנות נבונה ועוד. הבלוגרים שותפים מלאים ביצירת התכנים בסלונה. האתר הוקם בשנת 2010 על ידי עמיר גולן, גיא בהר ואיימי עירון. באוגוסט 2011 רכשה שירה מרגלית כ- 30% מהמניות. באתר היה שותף גם משרד הפרסום מקאן תל אביב באוקטובר 2012 חתם האתר על הסכם חילופי תוכן עם אתר החדשות האמריקאי הפינגטון פוסט. בספטמבר 2014 פתח האתר זירת מסחר לנשים בשיתוף אתר eBay. האתר נסגר ב-29 במרץ 2020, כעשור לאחר הקמתו, עקב המשבר הכלכלי בעקבות מגפת הקורונה. בדצמבר אותה שנה עלה האתר במתכונת מחודשת כאתר תוכן עסקי. אתר סלונה נועה פרג, ‏מנכ"לית מגזין האינטרנט Saloona: "אין דבר כזה תוכן לנשים", באתר גלובס, 15 ביוני 2010 אבשלום חלוץ, "לנשים יש כוח דיגיטלי אדיר", באתר TheMarker‏, 4 בדצמבר 2012 ענת ביין-לובוביץ', ‏מנכ"לית סלונה, אימי עירון: "הקול הנשי הוא מתבקש, כלכלי וכדאי", באתר גלובס, 12 ביולי 2016 רוני לוין, שירה מרגלית רוכשת שליש מאתר הנשים סלונה, באתר TheMarker‏, 31 באוגוסט 2011 רועי גולדנברג, ‏שירה מרגלית רוכשת 30% מאתר סלונה ב-3 מיליון שקל, באתר גלובס, 31 באוגוסט 2011 ענת ביין-לובוביץ', ‏קבוצת מקאן מפסיקה לתמוך בפעילות: אתר סלונה נסגר, באתר גלובס, 29 במרץ 2020 אבשלום חלוץ, אתר סלונה חתם על הסכם שיתוף תוכן עם האפינגטון פוסט, באתר TheMarker‏, 11 באוקטובר 2012 נתי טוקר, eBay פתחה זירת מסחר לנשים בשיתוף אתר סלונה, באתר TheMarker‏, 11 בספטמבר 2014 נתי טוקר, בעקבות הקורונה: שני גופי תקשורת נסגרים, באתר TheMarker‏, 29 במרץ 2020
זלקינד

זלקינד הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... גרשון זלקינד – איש עסקים ישראלי יהודה לייב זלקינד (ר' ליב בטלן) - רב ליטאי מחסידי חב"ד, רבן של וילקומיר ודווינסק יואל זליג זלקינד – רב ליטאי, רב באוראן, אליטא ורייגרוד יעקב מאיר זלקינד – רב, סופר יידיש, פובליציסט, מתרגם, סופר ילדים נחום זלקינד – אדריכל ישראלי שלמה זלקינד לנדרס – רבה הראשון של רמת גן
בוריידה

בוריידה (בערבית: بريدة, תעתיק מדויק: ברידה) היא בירת מחוז אל-קסים במרכז ערב הסעודית בלב חצי האי ערב. היא נמצאת כ־330 ק"מ צפון-מערבית לבירה ריאד, כ־690 ק"מ צפון-מזרחית למכה וכ־480 ק"מ צפון-מזרחית לאל-מדינה. החקלאות היא עדיין בבסיס הכלכלה של העיר בוריידה. העיר היא אחת מיצרניות המזון הגדולות בממלכה ועזרה בהפיכת ערב הסעודית ליצואנית דגנים. בוריידה מוזכרת בספר בראשית על אברהם אבינו שישב "בין קדש ובן ברד". על פי החוקרים בר דרומא ועוד, קיימת סבירות גבוהה שהעיר המקראית ברד היא העיר בוריידה של ימינו. העיר קדש מזוהה עם מדאין צלאח, אשר גם היא במדבר בערב הסעודית ושתי הערים מחוברות בכביש. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה בוריידה עיר קטנה בת פחות מ-60,000 תושבים, אך מאז גדלה האוכלוסייה בקצב מהיר במיוחד, ל-248,636 בני אדם במפקד 1992, 377,701 בני אדם במפקד 2004, 467,410 בני אדם במפקד 2010 ו-571,169 בני אדם במפקד 2022. גרף גידול האוכלוסייה בעיר: מדיה וקבצים בנושא בוריידה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוריידה בוריידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Al-Qaseem Region (Saudi Arabia): Places in Governorates - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de אנטון ברקובסקי, ערב הסעודית 2016 - ניתוח גאואסטרטגי, באתר אוניברסיטת חיפה, ‏2016 אוצר החכמה, באתר tablet.otzar.org ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ערב הסעודית ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.