laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נאזם אל-ע'זאלי

נאזם אל-ע'זאלי (בערבית: ناظم الغزالي, תעתיק מדויק: נאט'ם אלע'זאלי; ספטמבר 1921 - 23 באוקטובר 1963) היה אחד הזמרים הפופולריים ביותר בעיראק בכל הזמנים. נאזם אל-ע'ז'אלי נולד ברובע אל-חיידר ח'אנה בבגדאד, וחי עם אמו העיוורת ודודתו בדירת חדר. על אף קשייו הרבים הצליח להשלים ולסיים את לימודי התיכון בבית ספר המקצועי בבגדאד. הוא החל לעבוד כמואזין במסגד המקומי. לאחר מות אמו כשהיה בן 16, טיפחה אותו דודתו אשר זיהתה את יכולת שירתו וחושו המוזיקלי. לאחר קשיים רבים, הצטרף למכון לאמנויות לחוג התיאטרון אשר נוהל באותה עת על ידי האמן העיראקי הגדול חאקי שבלי. שבלי, שזיהה את הפוטנציאל הרב הגלום באל-ע'ז'אלי, ועודד אותו. אך תנאי חייו הקשים התישו אותו פיזית ונפשית. העוני הרב בו הייתה מצויה משפחתו אילץ אותו לעזוב את המכון ואת לימודיו לטובת עבודת כפיים בעיר הבירה. בשנת 1942 שיחק אל-ע'ז'אלי בתיאטרון במחזה שנקרא "מג'נון לילא" (مجنون ليلى) המספר על אהבתו העזה של קייס ללילא. המשורר אחמד שאוקי כתב את השירים למחזה וע'ז'אלי שר אותם. באותה שנה הגיע שירו של ע'ז'אלי "ברוך הבא, ברוך הבא" אל הרדיו. הוא עזב את המשחק בתיאטרון כדי להקדיש את עצמו רק למוזיקה. על מנת לבדוק את האפשרויות הטמונות ברדיו ובטלוויזיה, הצטרף נאזם אל-ע'ז'אלי בין השנים 1947 ו-1948 ללהקת זמר בפיקוחו ובניצוחו של השייח' עלי דרוויש. בלהקה היו מספר רב של זמרים וזמרות ושיריה הושמעו ברדיו ובטלוויזיה באופן קבוע באותה עת. קול הטנור שלו הפך אותו לסולן בלהקה תוך זמן קצר. אל-ע'ז'אלי סיים תואר במוזיקה במכון לאומנויות. בשנת 1948 יצא ע'זאלי את גבולות עיראק בפעם הראשונה בחייו והתחנה הראשונה שלו הייתה ארץ ישראל. הגעתו לישראל היא פלשתינה באותה עת, נדחתה ולא התאפשרה. בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל באותה שנה, לא התאפשרה לו הגעה לישראל שוב. היציאה שלו הייתה לצורך מסע תמיכה בעיראק בעיני המדינות הערביות והוא אף נפגש עם עבדל סלאם עארף, לימים נשיא עיראק. בין המשוררים שכתבו לו שירים נמנים איליא אבו מאדי, אחמד שוקי, אבו פראס אל-חמדאני ועלי עבאס. ע'ז'אלי הקפיד לבחור את השירים שנכתבו לו והשתדל להימנע משירה בעלת אופי פוליטי. המשורר העיראקי ג'בורי א-נג'אר חידש כמה שירים שנכתבו במקור כשירי דת על ידי מולא עותמאן אל-מוסולי, ואותם ביצע נאזם אל-ע'ז'אלי; שירים אלה פופולרים עד היום. שירים כמו: "יצאה מבית אביה", "השחור בעיניים", "בין עצי הדקלים" ועוד. סיפור נישואיו בשנת 1953 לזמרת היהודיה סלימה מוראד שהייתה גדולה ממנו בשש עשרה שנים היה שנוי במחלוקת.[דרושה הבהרה] השניים שיתפו פעולה בתחום המוזיקה במהלך חייהם המשותפים: בין היתר, ערכו מספר קונצרטים בעיראק ומחוצה לה, בפריז, לונדון, וביירות. בשנת 1961 השניים הקימו מועדון לילה בבגדאד. לפני מותו נסע לביירות. כשחזר לבגדד ב-23 באוקטובר 1963, קיבל התקף לב ומת בעת שהתגלח בחדר הרחצה בביתו. מותו הכה בתדהמה את כל העם העיראקי והעולם הערבי. בין שיריו: 'עיירתני בישייב', 'יאמל עיון אל סוד', 'פוג אל נחל', 'טלעה מין בית אבוה', 'מייחנה', 'גולי יה חילו', 'תסבח עלא חיר', 'כ'ייף עילהה', 'שלון' ועוד רבים אחרים. מדיה וקבצים בנושא נאזם אל-ע'זאלי בוויקישיתוף נאזם אל-ע'זאלי, באתר MusicBrainz (באנגלית) נאזם אל-ע'זאלי, באתר Discogs (באנגלית)
פוג'ה

הפּוּגָ'ה (בתרגום מילולי מסנסקריט: לכבד, להעריץ, לסגוד), היא הטקס והפולחן הבסיסי שעורך המאמין הדתי בהינדואיזם. הפוג'ה היא חלק ממערכת יחסים יומיומית ואינטימית שבין אדם לבין האל שלו הנוכח לפניו באופן מוחשי ויומיומי בצלמו (ארצ'ה). לפוג'ה צורות שונות ורמות מורכבות משתנות, והיא יכולה להיות טקס פשוט ומצומצם או טקס ארוך ומורכב, טקס יומיומי או חלק מפסטיבל מיוחד. היא יכולה להתבצע במקדש, בסיועו של הכהן (הפוג'ארי), מול צלם האל בבית, בקרן הרחוב, בעסק המשפחתי, בריקשה בתחילתו של יום עבודה, ליד הגנגס ואף באינטרנט כפוג'ה וירטואלית. הפוג'ה היא בעיקרה טקס של שירות של האל והענקת מנחות לאל, והיא מעוצבת בתבנית יחסי השירות והכבוד של מארח כלפי אורח מכובד ושל נתין כלפי מלכו. משתתפי הטקס נוהגים לטבול עצמם לפני תחילתו במקור מים, לרוב כזה המקודש לדת ההינדית, על מנת לשטוף מעל עצמם את חטאיהם וכך להגיע אל הטקס טהורים. הטקס מבוצע גם לציון אירועים משמחים, כגון חגים וחתונות. על פי רוב הטבילה מלווה בדקלום מנטרות אישיות המותאמות לאירוע. לעיתים רבות משיטים המשתתפים נרות על מקור המים בו מתבצע הטקס. טקסי הפוג'ה החשובים והידועים ביותר מתבצעים בהודו למרגלות נהר הגנגס המקודש, בערי הקודש ואראנסי, רישיקש, הארידוואר ועוד. פוג'ה ידועה נוספת מתבצעת באגם הקדוש בפושקאר שבמדינת ראג'אסטן. מנחה לאל (חלק מהפוג'ה) המנחה לפני צלם האלוהות אתר האינטרנט הרשמי של פוג'ה מדיה וקבצים בנושא פוג'ה בוויקישיתוף פוג'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל ניקרגואה

סמל ניקרגואה מבוסס על סמלה של הרפובליקה של מרכז אמריקה שהוקמה ב-1823 ואשר ניקרגואה הייתה אחת מחמש הרפובליקות הכלולות בה. הסמל עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחית התקבלה ב-1971. במרכז הסמל משולש, המסמל את השוויון. בחלקו התחתון של המשולש חמישה הרים הטובלים בים, שמסמלים את חמש הרפובליקות של מרכז אמריקה, ארצות השוכנות בין שני אוקיינוסים ובמרכזן רכסי הרים. במרכז המשולש קורנת מצנפת פריגית, סמל מהפכני מקובל במאה ה-19, המסמלת את החירות. הקשת בחלק העליון מסמלת את השלום. סביב למשולש מופיעה הכתובת: הרפובליקה של ניקרגואה, אמריקה המרכזית. מדיה וקבצים בנושא סמל ניקרגואה בוויקישיתוף מידע על סמל ניקרגואה ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדליה

הדליה היא פעולה חקלאית שייעודה הוא מתן תמיכה לצמחים, בעיקר מטפסים, על ידי מתקן עזר ייעודי. להדליה כמה מטרות: לרוב, עיצוב הצמח במבנה מרחבי המאפשר גישה נוחה לעבודות חקלאיות כגון דילול, ריסוס, קטיף, בציר וכדומה. יצירת צל תוך כדי שהצמח משתרג מסביב למתקן. שיפור תנאי האקלים של הצמח - לשמור מפני רוח ולהגביר את החום. הפחתה של כמות המזיקים היכולים להגיע מהקרקע, אילו הצמח היה שרוע. ראשיתה של ההדליה בעת העתיקה, אז היו מגדלים סוכות גפנים. בתנ"ך מוזכרות הגפנים הדליות לעומת הרוגליות, כלומר המודלות מול אלו שאינן כאלה. הדליה חקלאית מתבצעת על עמודי מתכת (ובחו"ל גם על חומרים אחרים) שאליהם מחוברת רשת חוטי ברזל. כיום יש מגוון רחב של שיטות הדליה בגפן, מהן המצמצמות את נוף הגפן (בדרך כלל) לענבי יין. ומהן בסגנון הוורנדה הכפולה (בצורת האות Y) לענבי מאכל. בשנים האחרונות מיובאות שיטות חדשות-ישנות בדמות סוכות צ'ילאניות. בגידולים רבים נעשה שימוש בהדליה, בהם הפיטאיה, הקיווי והשעונית הנאכלת (פסיפלורה). הדליית עץ פרי להגנה מפני רוח והגברת החום הדליית ורדים מטפסים הדליית גפנים בכרם, גרמניה הדליית תפוחים הדליה לנוי בפארק ארמון סנסוסי הדליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.zeraim.com/blog/plantingtomatosummer ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'וש פק

ג'ושוע "ג'וש" מייקל פק (באנגלית: Joshua "Josh" Michael Peck; נולד ב-10 בנובמבר 1986) הוא שחקן, קומיקאי ויוטיובר יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בשל בזכות תפקידו בתור ג'וש ניקולס בקומדיית המצבים "דרייק וג'וש". פק נולד בשכונת הלס קיצ'ן שבניו יורק למשפחה יהודית, שם למד בבית ספר לאומנויות. הוריו לא היו נשואים בזמן לידתו, ופק מעולם לא הכיר את אביו. הוא גדל עם סבתו ועם אמו ברברה, שהיא מדריכת קריירה ובאה ממשפחה יהודית. פק אף חגג בר מצווה. בילדותו סבל מאסתמה ולכן בילה את מרבית זמנו בבית וצפה בקומדיות מצבים ישנות. הוא החל את הקריירה שלו בעולם הבידור כילד צעיר, כשהשתתף במופעי סטנד-אפ בגיל 8. פק הופיע מספר פעמים בתיאטרון המוזיקה לילדים "טה דה!" בניו יורק, כשהיה בן תשע. בנוסף הופיע בתיאטרון הילדים המקומי. ב-1999, כאשר הוצע לו תפקיד ב"מופע של אמנדה", עברו הוא ואמו לסן פרנסיסקו כדי לקדם את קריירת המשחק שלו. בשנת 2000 הוא השתתף בסרט "Snow Day", והחל להופיע באופן קבוע ב"מופע של אמנדה" עד שהופסקו צילומי התוכנית ב-2002. ב-2001 השתתף בסרט "המהפך של מקס קיבל". באותה תקופה הופיע במספר סרטים עצמאיים, ביניהם סרט הדרמה "משחקי ילדים" שיצא ב-2004. באותה שנה הוא החל להשתתף בסדרה "דרייק וג'וש" עם דרייק בל, בפעם השנייה. ב-2006 כיכב פק עם בל בסרט הטלוויזיה "דרייק וג'וש הולכים להוליווד". כמו כן בשנה זו דיבב בסרט "עידן הקרח 2", ושיחק גם במספר סרטים נוספים. בשנת 2008 גילם ביריון בקומדיה "שומר ראש במבצע" בכיכובו של אוון וילסון. בשנת 2009 שיחק בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף. בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן "שחר אדום (2012)" על פי תסריט של ג'ון מיליוס, שם גילם את מאט, צעיר שנלחם בכוחות הצבא הצפון-קוריאנים שמשתלטים על עירו, לצד כריס המסוורת' וג'וש האצ'רסון. בשנת 2013 הופיע בתפקיד אורח בסדרה הקומדיה המצליחה ״המפץ הגדול״ בעונתה השביעית בתור מוכר בחנות הקומיקס היריבה של סיואורט. באותה שנה שיחק בדרמת הריקודים "הקרב על הרחבה" בכיכובו של כריס בראון. בשנת 2019 הגיש בטקס הKCA של ערוץ ניקלודיאון את פרס "כוכב המדיה החברתית" לצד קירנן שיפקה. ב-2023 הופיע בסרט אופנהיימר בבימויו של כריסטופר נולאן. ביוני 2017 התחתן פק עם חברתו משכבר הימים שזכר לה חסד נעוריה, עורכת הקולנוע פייג' אובריאן. בנם נולד בדצמבר 2018. בשנת 2022, פק חשף כי הוא נאבק בעבר בהתמכרויות לאלכוהול וסמים, והצהיר: "תמיד חיפשתי משהו שיתקן את הפנימיות שלי. אבל בסופו של דבר ידעתי ששום דבר בעולם החיצון לא יגרום לי להרגיש שלם... השתמשתי באוכל וסמים כדי להקהות את רגשותיי". הוא פיכח מאז דצמבר 2007. מדיה וקבצים בנושא ג'וש פק בוויקישיתוף ג'וש פק, ברשת החברתית פייסבוק ג'וש פק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'וש פק, ברשת החברתית אינסטגרם ג'וש פק, ברשת החברתית טיקטוק ג'וש פק, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'וש פק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'וש פק, באתר AllMovie (באנגלית) ג'וש פק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'וש פק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'וש פק, באתר MusicBrainz (באנגלית)
ביזינגן

ביזינגן (או בשמה המלא ביזינגן אם הוכריין) (בגרמנית: Büsingen am Hochrhein) היא עיר גרמנית השוכנת במובלעת הקרויה על שמה ומוקפת מכל עבריה בקנטונים השווייצרים שפהאוזן, ציריך ותורגאו. שטחה של העיר 7.62 קילומטר רבוע, ואוכלוסייתה מונה כ-1,450 איש. המובלעת הגרמנית נוצרה בסוף המאה ה-18 ומופרדת משטחה העיקרי של גרמניה ברצועת צרה שרוחבה פחות מקילומטר אחד בחלק מהמקומות, והכוללת את היישוב השווייצרי דורפלינגן (Dörflingen). מבחינה מנהלית העיר היא חלק ממחוז קונסטנץ הגרמני, השייך למדינת באדן-וירטמברג. מבחינה כלכלית היא מהווה חלק מאזור המכס השווייצרי, בדומה למובלעות שווייץ אחרות כקמפיונה ד'איטליה ולנסיכות העצמאית ליכטנשטיין. גם לפני החלת אמנת שנגן על שווייץ, היה הגבול בין ביזינגן ושווייץ פתוח למעבר חופשי, אך המעבר משווייץ לגרמניה חייב ביקורת דרכונים במעבר גבול. העיר ידועה כיעד חופשה מועדף הן בקרב הגרמנים והן בקרב השווייצרים, וכמו כן פועל בה מוסד אקדמי דתי גדול, יחסית לגודלה של העיר. למרות שההילך החוקי בביזינגן, בהיותה חלק מגרמניה, הוא האירו, השימוש בפרנק שווייצרי מקובל הרבה יותר. מרבית התושבים עורכים את קניותיהם בשווייץ ולא מעבר לגבול, בגרמניה. עקב מצבה הגאופוליטי הייחודי של העיר קיימות בה כפילויות יוצאות דופן של מערכות השירותים, כמו תחבורה ציבורית, דואר וטלפון. מכתב המיועד לביזינגן יכול שישלח ל"ביזינגן, שווייץ" או ל"ביזינגן, גרמניה", ובשני המקרים יגיע לתעודתו. כמו כן קיימים לביזינגן שני מספרי מיקוד, ושתי קידומות טלפון, גרמנית ושווייצרית. בעת הצורך מוזנקים שירותי החירום (אמבולנסים, כבאות, משטרה) מגרמניה ומשווייץ במקביל (למרות שהשווייצרים מגיעים בדרך כלל ראשונים). ביצוע צו חיפוש בעיר מצריך נוכחות של שוטרים משתי המדינות. גרמנים המתגוררים בביזינגן מעל עשר שנים מקבלים מעמד של "תושבי ביזינגן ותיקים" (Alt Büsinger) הדומה במידה רבה לאזרחות שווייצרית. בין היתר מקנה המעמד זכות לרכוש נדל"ן בשווייץ (השמורה בדרך כלל לאזרחים שווייצרים בלבד), וכן זכות לעבוד בה. ילדי ביזינגן לומדים בבית ספר יסודי בעיר, ולאחר סיומו זכאים להמשיך את לימודיהם בשווייץ או בגרמניה, לפי בחירתם. כשבעים אחוזים בוחרים ללמוד בשווייץ. קבוצת הכדורגל המקומית, FC Büsingen היא הקבוצה הגרמנית היחידה המשחקת בליגה השווייצרית. בשנת 1918 התקיים משאל עם בביזינגן בשאלת שייכותה הלאומית של העיר. תשעים ושישה אחוזים מהתושבים בחרו להפוך לחלק משווייץ, אולם הדבר לא התבצע מפני שלא אותר שטח שווייצרי שניתן היה למסור לגרמניה בתמורה. ניסיונות מאוחרים יותר לשנות את שייכותה הלאומית של העיר נדחו על ידי שווייץ. ב-23 בנובמבר 1964 נחתם הסכם בין גרמניה לשווייץ שנכנס לתוקף באוקטובר 1967 והסדיר את הכללת ביזינגן בתחום המכס של שווייץ וכן את התחומים המועטים בהם החוק השווייצרי ולא הגרמני מוחל על ביזינגן, בהם תקנות הנוגעות לחקלאות, ביקורת בריאותית של מזון והתגוננות לשעת חרום. ההסכם גם הפך את המובלעת הגרמנית וורנהוף (Verenahof), ובה שלושה בתים בלבד ופחות משנים עשר איש, לחלק משווייץ. מובלעות שווייץ מדיה וקבצים בנושא ביזינגן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביזינגן מפת העיר Treaty between Germany and Switzerland about Buesingen
ניבים דרום-רוסיים

הניבים הרוסיים הדרומיים הם קבוצת ניבים של השפה הרוסית. אחד המאפיינים הבולטים של ניבים אלו הוא הפיכתה של הפונמה /g/ ל־[ɦ] (כפי שנהגית האות Г באוקראינית ובבלארוסית). לניבים אלו הייתה השפעה משמעותית על ההגייה הרוסית התקנית. ניבים צפון-רוסיים ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניבים צפון-רוסיים

הניבים הרוסיים הצפוניים הם קבוצת ניבים של השפה הרוסית. בניבים אלו נפוצות תופעות ה"אוקנייה" וה"יקנייה", כלומר, היעדר רדוקציה של תנועות בלתי-מוטעמות. משמע בניבים אלה האותיות O ו־E תמיד נהגות /o/ ו־/je/, בהתאמה. ניבים רבים של רוסית שייכים לקבוצה זו, והם מדוברים גם בפינלנד. הניבים הללו מתחלקים למספר קבוצות: ניבים פומוריים קבוצת אולונץ קבוצת נובגורוד קבוצת וולגודה-קירוב קבוצת ולדימיר-וולגה ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ABS (פלסטיק)

אקרילוניטריל בוטאדיאן סטירן או ABS (שם מלא באנגלית: Acrylonitrile butadiene styrene) הוא פולימר סינתטי אמורפי תרמופלסטי נפוץ (פלסטיק). ABS משמש לייצור רכיבים קלים וקשיחים ביציקה או בוואקום פורמינג כגון צינורות, ראשי מחבטי גולף (בשל היותו בולם זעזועים טוב), חלקי רכב, צלחות נוי לגלגלים, קופסאות, קסדות מגן וצעצועים כגון לבני ("קוביות") "לגו". נוסחתו הכימית של ה-ABS היא (C8H8· C4H6·C3H3N)x. זהו קופולימר המיוצר מפילמור של סטירן ואקרילוניטריל בנוכחות פוליבוטאדיאן. היחסים נעים בין 15%-35% אקרילוניטריל, 5%-30% בוטאדיאן ו-40%-60% סטירן. יחסים שונים של חומרי הגלם מקנים תכונות שונות לתוצר הסופי. אקרילוניטריל הוא מונומר סינתטי המופק מפרופילן ואמוניה, בוטאדיאן הוא פחמימן המופק מבוטאן וסטירן הוא מונומר המופק מפחם. התוצר הוא פולימר ארוך של פוליבוטאדיאן המשובץ במקטעים קצרים יותר של פוליסטירן ופוליאקרילוניטריל. קבוצות הניטריל משרשראות פולימר סמוכות נמשכות זו לזו בשל קוטביותן והופכות את ה-ABS לחזק יותר מפוליסטירן. הסטירן מקנה לחומר את פני השטח החלקים והנוצצים והבוטאדיאן מקנה גמישות גם בטמפרטורות נמוכות. ל-ABS תכונות שימושיות בטמפרטורות של 20- ועד 80 מעלות צלזיוס. ABS מצטיין בקשיחותו, עמידותו לשחיקה וגזירה, חומצות ובסיסים וממסים שומניים בטווח רחב של טמפרטורות ואחוזי לחות. ניתן להקנות לו גם עמידות בפני חמצון, קרינת אולטרה סגול וחסינות לאש על ידי תוספים מתאימים. חומצה חנקתית וחומצה גופרתית מרוכזות פוגעות ב-ABS, כמו גם פחמן ארבע-כלורי ואצטון. לשם ייצור קילוגרם אחד של ABS משתמשים בכ-2 ק"ג של נפט לחומרי גלם ואנרגיה, אך ניתן למחזרו בקלות מספר רב יחסית של פעמים. חומר שמוחזר 4–5 פעמים מאבד מעמידותו וגמישותו ועל כן מתאים למספר מצומצם של שימושים. עלות ייצורו של ABS כפולה בקירוב מזו של פוליסטירן, ולכן משתמשים בו כאשר יש דרישה לעמידות, ברק, קשיות ובידוד חשמל המצדיקות את תוספת המחיר. ABS, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אריכא

האם התכוונתם ל... יוסף אריכא – סופר, ממחדשי הספרות העברית המודרנית. עמוס אריכא – סופר, מחזאי ומאייר ישראלי. אביגדור אריכא – צייר ומאייר ישראלי-צרפתי. רבי אבא אריכא - שמו של האמורא רב
קשיות רוקוול

שיטת רוקוול היא שיטה לבדיקות קשיות. זו השיטה המקובלת ביותר בתעשייה בגלל שהיא קלה יחסית לביצוע. השיטה מבוססת על החדרה של חודרן קשה לתוך החומר ומדידת עומק החדירה. קיימות מספר סקאלות לבדיקות הנ"ל על בסיס קומבינציה "חודרן–עומס". ישנם שלושה סוגים של חודרנים: כדור ממתכות קשות כדור מפלדה קשה (לא מומלץ) קונוס יהלום עם זווית 120° העומסים המקובלים: 60 ק"ג, 100 ק"ג ו-150 ק"ג. הערך של קשיות רוקוול הוא ההפרש בעומק החדירה בין העומס המקסימלי לחדירה בעומס פרלימינרי של 10 ק"ג. הסקאלות העיקריות של קשיות רוקוול קשיות לפי סקאלה HRC n מחושבת לפי הנוסחה הבאה: H R C = 100 − H − h 0.002 {\displaystyle HRC=100-{\frac {H-h}{0.002}}} לסקאלה C מחולקת ל-100. הפרש H - h הוא הפרש בעומק החדירה לאחר הורדת העומס העקרי לבין חדירה בעומס הפרלימינרי. קשיות לפי סקאלה HRB מחשבים לפי נוסחה הבאה: H R B = 130 − H − h 0.002 {\displaystyle HRB=130-{\frac {H-h}{0.002}}} סקאלה B מחולקת ל-130 ויש לה אותו איפוס כמו לסקאלת C. החודרן והסדן צריכים להיות נקיים ולשבת בצורה נכונה פני השטח הנבדקים צריכים להיות חלקים, נקיים מתחמוצת. פני שטח מיוצר על ידי עיבוד שבבי גס מתאים לבדיקה פני השטח הנבדקים צריכים להיות שטוחים הנוחים לחודרן בדיקות על פני שטח גליליים נותנות תוצאות לא נכונות, תלויות בעקמומיות, עומס, חודרן וקשיות החומר עובי הדגם צריך להיות מספיק כדי לא לייצר בליטות על הצד ההפוך של הדגם. מומלץ שעובי הדגם יהיה לפחות פי-10 יותר מעומק החדירה מרחק בין העקבות או בין העקבה לבין קצה הדגם צריך להיות לפחות פי-3 מקוטר העקבה על המפעיל להסתכל באופן ישיר על שעון המכשיר כדי למנוע סטיות בקריאה יש לבחור את הסקאלה המתאימה (A,‏ B או C) לפי החומר הנבדק (לפי התקן) יש להשתמש בחודרן ועומס נכונים יש לבצע שתי עקבות פרלימינאריות (לא לקחת תוצאות אלה בחשבון) כדי לוודא ביצוע פעולה נכון ותושבת טובה של חודרן ושולחן המכשיר לאחר החלפה. יש לבצע את העקבות על פלטה פסולה יש לשים מסטר (TEST BLOCK) על שולחן המכשיר יש להשקיע העומס הפרלימינרי (10 ק"ג כוח) – החץ הקטן על השעון יש להתאים לנקודה. יש לאפס את הסקאלה (אותו אפס לכל הסקאלות). יש להשקיע את העומס העיקרי ולחכות לקבלת העומס המקסימלי (עצירת תנועה של חץ גדול) לאחר הורדת עומס יש לקרוא את ערך הקושי על הסקאלה המתאימה יש לבצע פעולות 4 – 7 על הדגם (חלק) לפני בדיקת דגם (חלק) יש לבצע 3 בדיקות על המסטר. הפרש בין הערך הנומינלי של קושי המסטר לקושי הנמדד צריך להיות פחות מ- ± 1 על כל דגם יש לבצע לפחות 3 בדיקות אין לקחת בחשבון את הבדיקה הראשונה על כל דגם ISO 6508-1 Metallic Materials — Rockwell Hardness Test Part 1: Test Method (Scales A, B, C, D, E, F, G, H, K, N, T) ASTM E-18 Standard Methods for Rockwell Hardness and Rockwell Superficial Hardness of Metallic Materials ASTM E-140 Standard Hardness Conversion Tables for Metals. Relationship Among Brinell Hardness, Vickers Hardness, Rockwell Hardness, Superficial Hardness, Knoop Hardness, and Scleroscope Hardness William D. Callister, Jr. Materials Science and Engineering. The Introduction. John Wiley & Sons Я.Б. Фридман. Механические свойства металлов. Изд. 3, в 2-х частях. М., "Машиностроение", 1974 (ברוסית) М.Л. Бернштейн, В.А Займовский. Механические свойства металлов. Изд. второе, М., "Металлургия", 1979 (ברוסית) שיטת ברינל שיטת ויקרס מדיה וקבצים בנושא קשיות רוקוול בוויקישיתוף
ישיבת לייקווד

ישיבת לייקווד (שמה הרשמי: "בית מדרש גבוה") היא ישיבה ליטאית, אחת משתי הישיבות הגדולות בעולם (יחד עם ישיבת מיר). ישיבת לייקווד שוכנת בלייקווד, ניו ג'רזי. היא הוקמה על ידי הרב אהרן קוטלר בשנת 1943 בלייקווד עם גרעין מייסד של כעשרה תלמידים. עם פטירתו של הרב אהרן קוטלר (ב-1962) הגיע מספר התלמידים ל-120. לאחר פטירתו כיהן כראש ישיבה בנו של הרב אהרן, הרב שניאור קוטלר, עד לפטירתו (בשנת 1982). בשנת 2012 הישיבה מנתה כ-6,500 תלמידים, כשני שלישים מהם נשואים ונמצאים במסגרת הכולל של הישיבה. בישיבה מכהנים ארבעה ראשי ישיבה: הרב אריה מלכיאל קוטלר (נכדו של המייסד, הרב אהרון קוטלר), הרב דוד שוסטאל (גיסו של הרב מלכיאל קוטלר), הרב ירוחם אולשין והרב ישראל ניומאן (שניהם נשואים לנכדות הרב אהרן קוטלר). הלימודים בישיבה מתנהלים בתשעה בתי מדרש: בית המדרש הישן (800 מקומות), בית שלום (1,300 מקומות), בית אליהו (900 מקומות), בית אהרן (900 מקומות), קליימן (750 מקומות), מזרח (450 מקומות), מערב (750 מקומות), חדר אוכל (800 מקומות) ובית המדרש שברחוב החמישי (fifth street). מקומות הלימוד בהיכלי הישיבה נמסרים לקבוצות מוגדרות. כל קבוצה צריכה להגיש לוועדה המסדרת רשימת משתתפים ואת נושאי הלימוד שמשתתפיה חפצים בו. בראש הקבוצה צריך לעמוד תלמיד בעל ותק של מעל חמש שנים בישיבה ושגילו מעל שלושים. בדרך כלל העומד בראש החבורה מוסר שיעור שבועי לבני החבורה בלבד, אך הדבר נתון לשיקול דעת הקבוצה. ישנן חבורות שאין בהן שיעורים כלל, וישנן חבורות שבהן כל אחד מבני החבורה מוסר שיעור במחזוריות קבועה מראש. נכון לשנת 2010 מחולקת הישיבה ל-260 חבורות. לרשות בחורי הישיבה עומדות שלוש פנימיות למגורים (1,500 מקומות). שלוש ספריות תורניות גדולות, המכילות כ-15 אלף ספרים כל אחת, ושבע ספריות קטנות משמשות את לומדי הישיבה, בראשות הספרן הראשי, הרב בנימין שפיגל. מכון משנת רבי אהרן, בראשותו של הרב צבי רוטברג הפועל ליד הישיבה, עוסק בהוצאה לאור של ספרות תורנית, בעיקר פרי עבודתם של רבני הישיבה ותלמידיה. בישיבה נלמדות כל מסכתות הש"ס מלבד המסכת הקבועה לפי המחזור (בשונה מרוב הישיבות שבהן לומדים רק "מסכתות ישיבתיות" מסדרי נזיקין ונשים בעיקר). הישיבה מחולקת ל-260 קבוצות (המכונות "חבורות"), שכ-130 מהן מתמקדות כל אחת בנושא אחר (שאר מסכתות, תוכנית דף ליום או עמוד, משניות זרעים טהרות, הלכה). ישיבת לייקווד סייעה להעתקת מודל חברת הלומדים של הגבר החרדי המקדיש כל ימיו ללימוד תורה ואינו עסוק בפרנסה אל יהדות ארצות הברית. הרב נתן מאיר וכטפוגל – משגיח רוחני בעבר הרב מתתיהו חיים סלומון – משגיח רוחני בהווה הרב יהושע קרופני – ראש הכולל הרב אברהם יורקנסקי – ר"מ בישיבה הרב גרשון ריבנר – ר"מ בישיבה בעבר הרב יהודה יעקבס – משגיח רוחני בעבר הרב יעקב פארכהיימר – פוסק הלכה מנהלי הישיבה אהרן קוטלר שרגא קוטלר ישיבת לייקווד באתר העיר לייקווד (באנגלית) בית מדרש גבוה (לייקווד, ניו ג'רזי), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית מדרש גבוה

האם התכוונתם ל... בית מדרש גבוה – שמה הרשמי של ישיבת לייקווד בית המדרש הגבוה ללימודי יהדות – בברלין בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית – בירושלים בית מדרש לרבנים
יוסף אבן טבול

רבי יוסף אבן טבול (? - 1616), המכונה גם המערבי או המוגרבי, נולד ככל הנראה באזור המגרב (צפון אפריקה) במאה ה-16. להשערת חוקרים אחדים מוצאו מאזור דרעא שבמרוקו. הוא עלה לארץ ישראל ולמד קבלה אצל האר"י בצפת, שם נשאר לאחר מות רבו (1572) ולימד קבלה. בין תלמידיו נמנים ר' שמשון בק ור' ישראל בנימין. בין 1602-1608 עבר ר' יוסף למצרים וישב באלכסנדריה, שם הוסיף להעמיד תלמידים בקבלה. הוא נפטר באלכסנדריה בקיץ של 1616. מסורת של יהודי תוניסיה טוענת על קברו של רבי יוסף המערבי בסביבות הכפר אל-תמאמה במחוז גאבס אשר בדרום-מזרח המדינה כיום. רבי יוסף אבן טבול הותיר אחריו יבול ספרותי גדול של דרשות ופרושים לספר הזוהר, חלק מדרושיו הקבליים ידועים בשמם "דרושי חפצי בה". שאלת יחסו עם תלמידו הבולט של האר"י, רבי חיים ויטאל נידונה בין החוקרים; בעוד גרשם שלום טוען למתח ותחרות הדדיים, יוסף אביב"י גורס יחסים נינוחים יותר. הרב יהודה ליאון אשכנזי טען על פי מסורת משפחתית שהשניים השלימו ואף הפכו לידידים . בכתביו בולטת הסיבה הקתרטית (מלשון קתרזיס) לצמצום ולאצילות: האל ביקש להיפטר משורש הרע שהיה חבוי בו. בכתביו של ר' חיים ויטאל ניתן למצוא את הסיבה הזו בין השורות, אבל הסיבה השכיחה היא הסיבה הטלאולוגית: לתת שכר לצדיקים ועונש לרשעים. השערת החוקרים, כגון: גרשם שלום וישעיה תשבי הייתה שר' חיים ויטאל ביקש לטשטש ולהסוות את התורה הזו. מכאן החשיבות של כתבי אבן טבול: הם נותנים לנו גרסה בלתי מצונזרת לכתבי האר"י. חוקרים מאוחרים יותר, כגון משה אידל, יהודה ליבס ורונית מרוז טוענים שתורת האר"י היא תורה מרובדת, שנוצרה בשלבים שונים ונמסרה בעל-פה לתלמידים שונים ומכאן ההבדלים בגרסאות השונות. יוסף אביב"י, דרושי הכוונות לרבי יוסף אבן טבול, בתוך: ספר הזיכרון לרב יצחק נסים כרך ה', ירושלים, תשמ"ה. יוסף אביב"י, כתבי האר"י באיטליה עד שנת ש"פ, עלי ספר י"א, 1984. יוסף אביב"י, בנין אריא"ל, משגב ירושלים, ירושלים תשמ"ז. יוסף אביב"י, קבלת האר"י, מכון בן צבי, ירושלים 2008. רחל אליאור, מקובלי דרעא, פעמים 24 (תשמ"ה), עמ' 73-36 א', דוד, עלייה והתיישבות במאה הט"ז, תשנ"ג עמ' 171 וינשטוק, ישראל פירוש האדרא רבא לרבי יוסף טבול טמירין ב (תשמ"ב) קכג-קסז 1982. צביה רובין, "דרוש התנינים" לר' יוסף ן' טבול, עבודת גמר לקראת תואר מ.א. במחשבת ישראל, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"ו. צביה רובין, "דרכו של ר' יוסף ן' טבול כפרשן הזוהר", מחקרי ירושלים במחשבת ישראל 10 (תשנ"ב) [=דברי הכנס הבינלאומי הרביעי לחקר תולדות המיסטיקה היהודית: קבלת האר"י], עמ' 387-363. הרב משה הלל, דרוש התנינים לר' יוסף טבול – נוסח הארוך והקצר, מן הגנזים, ספר רביעי (תשעה), עמ' א-כה. הרב משה הלל, אגרות תשובה בחכמת הקבלה מאת רבי חיים ויטאל ורבי יוסף בן טבול לשאלת רבי אברהם מונסון, מן הגנזים, ספר שישי (תשע"ה), עמ' לא-עג. גרשום שלום, ישראל סרוג – תלמיד האר"י?, בתוך: ציון ה' (ת"ש). ג', שלום, שטר ההתקשרות של תלמידי האר"י, ציון ה', ספר ב', ת"ש. ג', שלום, קבלות ר' יעקב ור' יצחק בני ר' יעקב הכהן, ירושלים, תרפ"ז. ג', שלום, כתביו האמיתיים של האר"י בקבלה, קריית ספר י"ט (תש"ב), 184-194. ג', שלום, לתולדות המקובל ר' יעקב צמח ופעולתו הספרותית, קריית ספר כ"ו (תש"י), ע' 185-194. ישעיה תשבי, תורת הרע והקליפה בקבלת האר"י, הוצאת שוקן, ירושלים תש"ב. רונית מירוז, גאולה בתורת האר"י - חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, 1988. Gershom G. Scholem, Major trends in Jewish mysticism, Schocken books, New York, 1940. Encyclopaedia Judaica, Volume 10, 244, Gershom G. Scholem, Jerusalem, c1971-1972. https://manitou.org.il/arcive/ktaim-1/937-eben-tobul-tzimtzum
מעלה בני המושבים

מעלה בני המושבים הוא שביל הסימון הראשון שנפרץ במדבר יהודה. הוא נקרא על שם חטיבת בני המושבים אשר ביצעה את עבודות הפריצה והסלילה של השביל. פריצת השביל הוצעה בשנת 1963 על ידי איתן גולן, יוסי פלדמן ולוי יהב שהיה ממקימי בית ספר שדה עין גדי, בזמן ההכנות לטיול התנועה למדבר יהודה. בחג הפורים באותה שנה, יצאה קבוצת נערים מטעם חטיבת בני המושבים למצוק הצפוני של נחל ערוגות. במהלך ארבעה ימי עבודה סללו החניכים, בהנחיית פלדמן וגולן, את השביל התלול המחבר את נחל ערוגות למצודה הישראלית בראש הר מצפה עין גדי. מסלול טיול במעלה בני המושבים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.