laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרד אלברכט

גרד אלברכט (בגרמנית: Gerd Albrecht;‏ 19 ביולי 1935 – 2 בפברואר 2014) היה מנצח גרמני שכיהן כמנצח ראשי בתזמורות חשובות באירופה, מאז החל בתזמורת טונהאלה בציריך, שווייץ, בשנת 1975. אלברכט נבחר בשנת 1991 על ידי נגני התזמורת הפילהרמונית הצ'כית כמנצח הראשי, לתקופת כהונה של שבע שנים החל ב-1994. התזמורת מילאה תפקיד במחאה על השלטון הסובייטי בארצם והתארגנה מחדש כישות עצמאית. בבחירתם באלברכט הביאו להחלפתו של המנצח הצ'כי ייז'י בלוהלאווק, שהקדים את פרישתו ל-1992. כתוצאה מכך, כשהגיעה שעתו של אלברכט לקבל לידיו את התזמורת, כבר הייתה זו מפולגת, במידת מה. אלברכט הוכיח את מיומנותו בשיפור מצבה הכספי של הפילהרמונית הצ'כית ובהעלאת הפרופיל הבינלאומי שלה באמצעות מסעות קונצרטים מחוץ לגבולות צ'כיה. גם הצלחתו המוזיקלית הוכרה ללא עוררין. אף על פי כן, שורה של סכסוכים פוליטיים הביאה לפרישתו המוקדמת. ב-1994 הוזמנה הפילהרמונית הצ'כית להופיע בותיקן בקונצרט שנועד לחגוג את הפיוס בין הקתולים ליהודים. ואולם, ההזמנה הייתה לנגינה תחת שרביטו של גילברט לוין, שנודע כבר בקשריו הטובים עם הוותיקן בתקופת האפיפיור יוחנן פאולוס השני ובהמשך לכך ב"קונצרט האפיפיור לזכר השואה", שזכה לכיסוי נרחב בטלוויזיה. אלברכט פסל את השתתפות התזמורת, לכאורה בשל עומס רב מדי. אלא שרבים חשדו, שהסיבה העיקרית לסירוב הייתה קנאתו של אלברכט על שלא הוזמן בעצמו לנצח על הקונצרט. נשיא צ'כיה, ואצלב האוול, התערב בפרשה ואמר לאלברכט, שפעולותיו מזיקות לתזמורת. המצב התדרדר בהתמדה, כשאלברכט הציג עצמו בראיונות לעיתונות כקורבן של גזענות ורגשות אנטי-גרמנים וכמי שנתבע לכפר אישית על כל עוולותיה של גרמניה בעבר. עוד קבל על התקנת ציתות במכשיר הטלפון שלו. האוול השיב מלחמה שערה באמצעי התקשורת בטענות משלו. אלברכט ובלוהלאווק חברו יחדיו לקונצרט חגיגות המאה של התזמורת, כשכל אחד מהם מנצח על מחצית הקונצרט, ב-4 בינואר 1996, אבל האוול בלט בהיעדרו ונגני התזמורת הפגינו למי נתונה אהדתם בהגיע השעה לתשואות. אלברכט התפטר ממשרתו זו כעבור חודש, בטענת חתירה תחת סמכותו המוזיקלית. מאז ניצח ביפן ובדנמרק. Alan Levy. "Storm at Czech Philharmonic", International Herald Tribune, 31 Jan 1996. Retrieved on 2007-05-28. אלאן לוי, "סערה בפילהרמונית הצ'כית", אינטרנשיונל הראלד טריביון, 31 בינואר 1996. מדיה וקבצים בנושא גרד אלברכט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרד אלברכט (בגרמנית) גרד אלברכט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרד אלברכט, באתר AllMusic (באנגלית) גרד אלברכט, באתר MusicBrainz (באנגלית) גרד אלברכט, באתר Discogs (באנגלית) Semperoper English-language biography of Gerd Albrecht
מועצה אזורית בני שמעון

בני שמעון היא מועצה אזורית המאגדת 13 יישובים בצפון הנגב. המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם. שם המועצה נגזר מהתנ"ך. חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון. בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10,000 דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית בני שמעון 11,845 תושבים (מקום 162 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.7%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 82.0%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 13,833 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). בעתיד תקבל מועצה אזורית בני שמעון הכנסות מפארק התעשייה שוקת שעתיד להיבנות בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת. משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום. בשנת 2023 החל קידום הקמת עיר חדשה - תילה. במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים. כמו כן, בתחומי המועצה נמצאים מספר יישובים בדואיים שנחשבים "בלתי מוכרים". חיים רביב מבאר שבע (1951 - 1954) יאיר אבישי ממשמר הנגב (1954 - 1955) מאיר ברגר מבית קמה (1955 - 1958) יוסי צור משובל (1958 - 1961) בנימין וייגרט משובל (1961 - 1966) עוזי חלמיש מלהב (1966 - 1970) אריה מסלני מדביר (1970 - 1976) שמעון גולדברג (1976 - 1979) יואל רויזמן ממשמר הנגב (1979 - 1984) אורה פוטר מבית קמה (1984 - 1989) שמואל קדמון מלהב (1989 - 1999) משה פאול מחצרים (1999 - 2009) סיגל מורן מבית קמה (2009 - 2018) ניר זמיר מלהב (2018 - היום) אתר האינטרנט הרשמי של מועצה אזורית בני שמעון פרופיל מועצה אזורית בני שמעון נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס סיפורה של מועצה אזורית בני שמעון על ציר הזמן, סיפור מקומי מועצה אזורית בני שמעון, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור מפת המועצה האזורית בגוגל מפות סמל המועצה האזורית עד 2008 סמל המועצה האזורית עד 2022 לטבלת הדירוג המלא. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה האזורית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ! 3 מועצות אזוריות יוקמו בנגב, קול העם, 14 באוגוסט 1951 גדי גולן, ‏רהט תקבל 10,000 דונם מהמועצה האזורית בני שמעון, באתר גלובס, 5 במאי 2000 פרופיל מועצה אזורית בני שמעון באתר הלמ"ס
פורמולה 1 עונת 2000

במסגרת פורמולה 1 של שנת 2000 נערכו 17 מרוצים. באליפות העולם זכה מיכאל שומאכר שנהג במסגרת קבוצת פרארי. זו הייתה הפעם הראשונה מזה 21 שנה בה זכה נהג של פרארי באליפות העולם. קבוצת מקלארן העמידה את המכונית שהייתה המהירה ביותר אך סבלה קשות במהלך העונה כולה מכשלים טכניים רבים מה שפגע בנהגיה במסגרת המרוץ לאליפות וכן בהתמודדות שלה על תואר אליפות היצרנים. כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו: המהירות המותרת בתוך ה"פיטס" מוגבלת ל-60 קמ"ש בזמן מיקצי האימונים (לעומת 80 קמ"ש בעונה הקודמת) ול-80 קמ"ש בזמן המרוץ (לעומת 120 קמ"ש בעונה הקודמת), למעט הגרנד פרי מונקו המוגבל ל-60 קמ"ש בכל מקרה. כל קבוצה חדשה במסגרת סבב המרוצים חייבת להעמיד ערבות של 48 מיליון דולר לרשות ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), סכום שיוחזר לה ב-12 תשלומים במשך 12 שנים עם ריביות. קבוצה שלא תוכל לעמוד בהתחייבויותיה, תחולט הערבות שהפקידה. לפני כן, עמדה הערבות של חצי מיליון דולר בלבד. בדיקות ריסוק חמורות יותר מאשר לפני כן. מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 2000 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
רפואת מטיילים

רפואת מטיילים היא ענף במקצוע הרפואה העוסק במניעה ובטיפול בבעיות בריאותיות המתעוררות אצל מטיילים בעולם. גלובליזציה מאפשרת התפשטות מהירה יותר של מחלות וגורמת לעליה במספר המטיילים הנחשפים לסכנות בריאותיות שונות. אחד הנושאים העיקריים בהם עוסקת רפואת מטיילים היא האפידמיולוגיה של סיכוני הבריאות להם נחשף המטייל, חיסונים מתאימים לסביבת הטיול, מניעת מלריה וייעוץ בריאותי בטרם יציאה למסע, אשר מטרתו לשמור על בריאותם של מאות מיליוני המטיילים בעולם. על פי הערכות כשמונים מיליון מטיילים נוסעים מדי שנה מארצות מפותחות לארצות מתפתחות מחקרים באשר לגורמי התמותה בין מטיילים מצאו כי מחלות לב-ריאה הן הגורם הראשי לתמותה בעת טיולים (50-70%), הגורם השני בשכיחותו הוא פציעה ותאונה (כ-25%). מחלות זיהומיות גורמות ל-2.8-4% ממקרי התמותה בטיולים. מחקרים על תחלואת מטיילים מצאו כי כמחצית מן המטיילים מארצות מפותחות השוהים למעלה מחודש בארצות מתפתחות יחלו במהלך הטיול. "שלשול מטיילים" הוא הגורם השכיח ביותר לתחלואת מטיילים. תחום רפואת המטיילים כולל בתוכו מספר גדול של תחומי ידע רפואי, בהם אפידמיולוגיה, מחלות מידבקות, רפואת הציבור, רפואה טרופית, פיזיולוגיה של גבהים, רפואת נשים הנוגעת למטיילים, פסיכיאטריה, רפואה תעסוקתית, רפואה צבאית ורפואת מהגרים וכן רפואה סביבתית. רפואת מטיילים מתייחסת אף למסלולי טיול ייחודיים, בהם טיולי ספינות תיירים, טיולי צלילה, כינוסים המוניים (למשל החג'), טיולים לאזורים נידחים ופראיים, ועוד. באופן כללי רפואת מטיילים מתחלקת לארבעה תחומי עיסוק: תחום המניעה (חיסונים וייעוץ לפני המסע), רפואה מסייעת (העוסקת בעיקר בהשבת מטיילים חולים לארצה בהטסה או בדרך אחרת), רפואת אזורים נידחים (למשל, טיפול במחלות גבהים, טיפול בנוסעי ספינות תיור, טיפול בחברי משלחות, ועוד) ורפואת ביטוח. רפואת מטיילים כוללת ייעוץ רפואי והערכה רפואית בטרם יציאה לטיול, תכנון והכנה למקרי חירום רפואיים במהלך הטיול, וכן בדיקה ומעקב לאחר הטיול. ארגון הבריאות העולמי מספק מידע באשר לנושאים בריאותיים שונים ולמאפיינים רפואיים של המדינות בעולם וכן תיאור של סיכונים בריאותיים באזורים גאוגרפיים שונים וכן של טיסות מידע בריאותי למטיילים של ארגון הבריאות העולמי. גם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן מפרסם מידע רב ערך ומעודכן בתחום רפואת מטיילים. התחומים העיקריים הראויים בהם מתמקדת רפואת המטיילים בהכנות לטיול הם: חיסונים התגוננות מפני עקיצות חרקים מין בטוח מניעת פציעות ובטיחות מודעות לסכנות הטבילה במים (בילהרציה) ביטוח בריאות מתאים למטייל רופא המתמחה ברפואת מטיילים אף יסייע למטייל להכין תיק רפואי המכיל עזרים חיוניים לטיפול ראשוני במצוקה בריאותית. הרכב התיק ישתנה בהתאם למסלול הטיול ולסיכונים הבריאותיים הקיימים לאורכו. היבטים בריאותיים בארצות העולם באתר ארגון הבריאות העולמי. בריאות מטיילים באתר המרכז לבקרת מחלות ומניעתן. רפואת מטיילים באתר שירותי בריאות כללית. הספר נוסע סמוי(הקישור אינו פעיל) העוסק ברפואת מטיילים. הרצאה על רפואת מטיילים (באנגלית)
בורנה מאלניה

הנסיכה בורנה מאלניה הייתה נסיכה אלנית, אחותו של צאר ממלכת אלניה, דורגולל הגדול. אשת מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, בגרט הרביעי, שמלך בשנים 1027–1072. בגרט נישא לבורנה בתחילת שנות השלושים של המאה האחת עשרה, לאחר מותה של אשתו הראשונה, הלנה, אחייניתו של הקיסר הביזנטי, רומנוס השלישי ארגירוס. היה זה אחד מנישואי התערובת בין הבגרטידים ובעלי בריתם הטבעיים, (לעיתים גם ואסלים שלהם), ובית המלוכה האלאני. בורנה ידועה בראש ובראשונה כפטרונית ומקדמת תרבות הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית וחיי הנזירות. היא נתנה את חסותה לבניית מנזר קאפאטה בהר ציון בירושלים. לעיתים קרובות היא מזוהה עם בורנה המחברת של ההמנון הנרגש והנלהב, מרים, אם ישו, שהונצחה בהקדשה על איקונין תאוטוקוס (Θεοτόκος), המוצג כעת בכנסיית לנג'ר בהררי סוואנתי. אלאנים Donald Rayfield, 2000, The Literature of Georgia: A History, page 28, ISBN 0700711635. שליטי ממלכת אלניה, שהתקיימה בצפון אוסטיה, נקראו בתואר "צאר" ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארגיריה

ארגיריה (Argyria) היא תופעה גופנית הנגרמת מחשיפה לתרכובות כסף, לרוב על ידי אכילה, שתייה או נשימה. מקורו של שם המחלה בשם היווני של הכסף, ארגירוס (Argyros); משם זה נובע גם סמלו של היסוד, Ag. תופעת הלוואי החמורה ביותר של הארגיריה היא שצבע עורו של החולה הופך לכחול או לאפור-כחול. מצב זה נחשב תמידי. המחלה לא נחשבת מסוכנת ועיקר השפעותיה הן קוסמטיות. המקרים האחרונים של הארגיריה קרו בעקבות שימוש בכסף קולואידי ("מי כסף") בתור רפואה משלימה. מתחילת המאה ה-20 ידעו רופאים שתרכובות כסף יכולות לצבוע את העור ורקמות אחרות בצבעי הכחול כחול-אפור. ארגיריה נגרמת אצל אנשים שנשמו או אכלו תרכובות כסף למשך תקופה ארוכה (כמה חודשים עד כמה שנים). גם בחשיפה יחידה לתרכובת כסף יכול חלק ממנה להשתקע, אבל לא ידוע על נזק אחר שנגרם כתוצאה מהחשיפה. ייתכן ונחוצה חשיפה ממושכת לתרכובת כסף כדי לפתח ארגיריה. לאחר שהחולה מפתח את המחלה, המצב אינו הפיך. רוב הרופאים והמדענים סבורים ששינוי צבע העור בארגיריה הוא תופעת הלוואי הבריאותית החמורה ביותר שיכולה להיגרם מכסף (מלבד חשיפה למינונים קטלניים). מקרים של ארגיריה הראו שכאשר השתמשו בתרכובות כסף במינונים של גרמים בתור תרופה על פני כמה חודשים חלק מהמטופלים חלו בארגיריה. מחקרים בחולדות הראו שמינונים מסוימים של תרכובות כסף (2.6 גרם לליטר מים) עלולים להיות קטלניים. יש מעט מאוד מידע על השפעות בריאותיות של מגע תרכובת כסף בעור. מעולם לא נצפתה ארגיריה של כל הגוף שנגרמה בגלל מגע עם תרכובת כסף. אבל העור עלול לשנות את צבעו במקום שבו היה מגע עם תרכובת כסף. מחקר שבו נמרח מינון גבוה של כסף חנקתי (81 מיליגרם כסף חנקתי לליטר מים) על חזירי-ים למשך 28 יום, לא גרם להם למוות, אלא גרם להפרעות בצבירת המשקל שלהם. לא ידוע אם יש השפעה דומה על בני אדם. מי כסף (Colloidal silver) עידן גורן‏, ארגיריה: התסמונת שהופכת אנשים לכחולים, באתר וואלה, 16 בספטמבר 2015 כתבה ב-bbc של סטן גונס ריאיון עם איש כחול שחלה בארגיריה לאחר שטיפל בעצמו במי-כסף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
התזמורת הממלכתית של בוואריה

התזמורת הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerisches Staatsorchester), היא התזמורת של האופרה הממלכתית של בוואריה. התזמורת, שנוסדה בזמנו של לודוויג זנפל והתמחתה במוזיקת קודש, הייתה בין הטובות ביותר באירופה כבר בתקופתו של אורלנדו לאסוס. בשנת 1651 הגיעה האופרה האיטלקית למינכן. משנת 1652 ואילך נקראה בשם "תזמורת החצר", עד שבשנת 1918 קיבלה את שמה הנוכחי. תולדות התזמורת הבווארית כרוכות במידה רבה באלה של האופרה הממלכתית של בוואריה. התזמורת קיימה קשר ארוך ומוצלח עם המנצח קרלוס קלייבר, אם כי הוא לא כיהן מעולם כמנהלה המוזיקלי. מאז 1998 היה זובין מהטה המנהל המוזיקלי של האופרה הממלכתית ושל התזמורת הממלכתית של בוואריה. בין השנים 2006 - 2013 שימש בתפקיד המנהל המוזיקלי קנט נאגנו ובשנת 2013 החליף אותו בתפקיד קיריל פטרנקו. פטרנקו סיים את תפקידו בשנת 2020 ומחליפו הוא המנצח הרוסי ולדימיר יורובסקי. התזמורת הממלכתית של בוואריה היא אחת משלוש תזמורות גדולות במינכן, יחד עם תזמורת רדיו בוואריה והתזמורת הפילהרמונית של בוואריה. פרנץ לכנר 1836–1867 הנס פון בילו 1867–1869 פראנץ וילנר 1870–1877 הרמן לוי 1872–1896 ריכרד שטראוס 1894–1896 הרמן צומפה 1901–1903 פליקס מוטל 1904–1911 ברונו ולטר 1913–1922 הנס קנאפרטסבוש 1922–1935 קלמנס קראוס 1937–1944 הנס קנאפרטסבוש 1945 גאורג שולטי 1946–1952 רודולף קמפה 1952–1954 פרנץ פריצ'אי 1956–1958 יוזף קיילברת 1959–1968 וולפגנג זאוואליש 1971–1992 פטר שניידר 1992–1998, זמני זובין מהטה 1998–2006 קנט נגאנו 2006 - 2013 קיריל פטרנקו 2013 - 2020 ולדימיר יורובסקי 2021 - ממשיך אתר האינטרנט הרשמי של התזמורת הממלכתית של בוואריה (בגרמנית) התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר ספוטיפיי התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר AllMusic (באנגלית) התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר MusicBrainz (באנגלית) התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר Discogs (באנגלית) אתר האינטרנט של התזמורת הממלכתית של בוואריה התזמורת הממלכתית של בוואריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
11 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 11 – שנת 11 לספירה 11 (מספר) – המספר הטבעי הבא אחרי 10 ולפני 12 הערוץ הראשון – ערוץ טלוויזיה ממלכתי בישראל מטעם רשות השידור כאן 11 – ערוץ טלוויזיה ממלכתי בישראל מטעם תאגיד השידור הציבורי
ג'קסון (חברה)

ג'קסון היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור גיטרות חשמליות וגיטרות באס. החברה החלה לייצר גיטרות באופן עצמאי לאחר ההתנתקות משרבל בשנת 1978. הגיטרות הראשונה הייתה גיטרת ה-v רודס, על שם רנדי רודס מלהקתו של אוזי אוסבורן. לאחר האיחוד עם IMC עבר המפעל לאונטריו, קליפורניה. בגיטרות של ג'קסון משתמשים לעיתים קרובות בסגנונות המטאל עם נטייה למטאל כבד יותר מהגיטרות של גיבסון (בעיקר לס פול). בנוסף הגיטרות של ג'קסון לעיתים בעלות עיצוב ייחודי ואגרסיבי, כמו שניתן לראות בדגמים כמו רודס, קינג V וקלי. ג'קסון רודס ג'קסון קלי ג'קסון דינקי ג'קסון קינג v ג'קסון סולואיסט ג'קסון וואריור ג'קסון קלי-ברד מדיה וקבצים בנושא ג'קסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'קסון ג'קסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'קסון, ברשת החברתית אינסטגרם
שיכון פאג"י

שיכון פאג"י היא שכונה חרדית קטנה בתוך שכונת סנהדריה בירושלים. תוכנית השכונה ממזרח לשכונת סנהדריה גובשה בשנת 1945. אבן פינה לשכונה הונחה ב-21 במרץ 1946. היא נבנתה על ידי קבוצת משתכנים חרדים, מאנשי פאג"י, בראשותו של אברהם זאב טרגר (שלעתיד הקים שכונות נוספות בירושלים: נוה פאג"י בבית וגן, נוה צבי ברחוב בר-אילן, שכונת עזרת תורה, בתי טרגר בשכונת רמות), ועמו אברהם אליהו מוקוטובסקי (הוא אליהו כי טוב, מחבר ספר התודעה), ובסיוע הרב יצחק אביגדור אורנשטיין ועוד. השכונה תוכננה על ידי האדריכל יוסף שנברגר. בדצמבר 1946 תוארה השכונה: "השכונה החדשה היא בת ששים דירה, בנות 3 או 2 וחצי חדר, בשלושה בנינים גדולים בני שלוש קומות, מקבילים זת לוה, וריוח מספיק ביניהם, שיינטע אילנות ושיחים. סגנון הבניה - חדיש." ביוזמת מקימי השכונה הוקמו בשכונה מפעל דפוס ומאפיית לחם. בסוף 1946 נסלל רחוב הרב בלוי המחבר את השכונה לרחוב שמואל הנביא. לאחר כיבוש בית הספר לשוטרים על ידי הלגיון הירדני נסוגו לוחמי האצ"ל לשיכון פאג"י ומיקמו בו את עמדותיהם הקדמיות. תושבי השכונה פונו ממנה ובימים שלאחר מכן יצאו מבית הספר לשוטרים כוחות של הלגיון לתקוף את סנהדריה ושיכון פאג"י, אך נהדפו. ב-22 בפברואר 1949 חזרו תושבי השכונה לבתיהם. לאור הקרבה לקו העירוני, חלק מן המתיישבים לא חזרו לגור בה והעדיפו לגור בשכונות שנכבשו מן הערבים, כשכונת קטמון. במקומם באו לגור בשכונה ניצולי שואה מהונגריה. במרץ 1950 חגגו בשכונה את שיקומה לאחר הקרבות. עד למלחמת ששת הימים נחשבה השכונה כשכונת ספר בירושלים ובינה לבין בית הספר לשוטרים הוקמו ביצורים. לאחר מלחמת ששת הימים נבנו סביב שיכון פאג"י השכונות רמת אשכול ומעלות דפנה. רבני השכונה היו הרב בנימין זאב יעקובזון, הרב יעקב בלוי וכיום הרב חיים יוסף בלוי. מדיה וקבצים בנושא שיכון פאג"י בוויקישיתוף ירושלים החרדית בבנינה, בית יעקב, ניסן תשכ"ה, עמ' 31 מפעלי שיכון של פאג"י בירושלים, המשקיף, 24 ביוני 1945 שיכון פאג"י, הצופה, 21 במרץ 1946 שיכון פאג"י, דבר, 22 בדצמבר 1946 כביש חדש בשכונת סנהדריה, דבר, 28 בנובמבר 1946 נפתח הכביש החדש לשכונת סנהדריה בירושלים, הצופה, 19 בדצמבר 1946 אביעזר גולדשטיין, המערכה ההירואית ברמת רחל, המשקיף, 26 במאי 1948 תושבי שכ' פאג"י חוזרים לבתיהם, חרות, 23 בפברואר 1949 חגיגה בשכ' פאג"י לרגל שיקום ההריסות, חרות, 23 במרץ 1950 ירדנים רצחו בחור ישיבה, שערים, 4 ביוני 1956 ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהנס גוטנברג

יוהנס גנספלייש צור לאדן צום גוטנברג (בגרמנית: Johannes Gensfleisch Zur Laden Zum Gutenberg; בערך 1397 – 3 בפברואר 1468) היה ממציא גרמני, אביה של מהפכת הדפוס, המצאה הנחשבת בעיני רבים להמצאה החשובה ביותר באלף השני לספירה. בסין היה הדפוס ידוע מאות שנים קודם לכן: בי שנג (Bì Shēng) המציא בשנת 1030 מכבש דפוס, אך ההמצאה הסינית לא זכתה לשימוש רחב ולא התפשטה ברחבי העולם. לכך תרמו שתי סיבות: הכתב הסיני דרש אלפי סימנים שונים ולכן לא היה נוח למימוש כסדר דפוס, ובנוסף לכך ההמצאה הסינית לא כללה תהליך הפקה תעשייתי, זול ומהיר של אותיות הסדר. עד המצאתו של גוטנברג הועתקו ספרים במערב בהעתקה ידנית, בעבודת נמלים. שיטה נוספת שהייתה נהוגה בזמנו הייתה חריטת אותיות על גבי לוחות עץ ומלויים בדיו, שיטה שאפשרה יצירת ספרים מהר יותר מכתיבתם ביד, אולם כל לוח עץ איפשר לייצר מספר מועט של דפים. על מנת לפתור מצב זה צריך היה גוטנברג לשלב מספר המצאות: תבנית יציקה, שתאפשר להפיק עותקים רבים וזהים של אותיות בולטות. בפתרון זה שילב גוטנברג טכניקה קיימת בסידור מכני משלו, שיצר אותיות זהות בגבהן אך אפשר שינוי רוחב. סגסוגת מתאימה לאותיות סדר דפוס, נוקשה דיה לעמוד בלחץ מכבש הדפוס, גמישה דיה לאפשר לחץ אחיד על פני כל משטח הדפוס, קלה למיחזור ובעלת נקודת היתוך נמוכה יחסית. זהו פיתוח בלעדי של גוטנברג, ולמעשה משתמשים בסגסוגת שפיתח (בשינויים קלים) עד ימינו. להמציא מכבש דפוס. ייתכן שגוטנברג שמע קודם לכן על ההמצאה הסינית, אך לאור מבנה המכבש שפיתח האפשרות הסבירה ביותר היא ששינה את מבנה מכבש היין שהיה מקובל ונפוץ באזור הולדתו. גוטנברג נולד בעיר מיינץ שבאימפריה הרומית הקדושה תחת השם יוהנס גנספלייש, אך כיוון ששם אמו היה גוטנברג והיא הייתה השריד האחרון של משפחתה, אימץ גוטנברג את שם משפחתה. הוא למד צורפות ובמקביל פיתח את תורת הדפוס הסודית שלו, שאותה חלק רק עם חברים קרובים. נראה שאת המצאתו הגדולה המציא בעיר שטרסבורג, בסביבות שנת 1436. גולת הכותרת של מפעל הדפוס שלו הייתה מהדורת התנ"ך והברית החדשה שהדפיס, שהייתה ידועה במשך הדורות כ"תנ"ך גוטנברג" או כ"תנך מזארין" (Mazarin Bible). גוטנברג היה איש עסקים כושל. לצורך פיתוח הדפוס הוא לווה כספים רבים, ומייד עם תום הפיתוח הוא נדרש להחזירם, טרם הספיק להפיק הון ממפעל חייו. לשברונו נאלץ למסור את מפעל הדפוס שלו כתמורה לחוב. ממהלומה זו לא התאושש עד יום מותו. על שמו נקרא פרויקט גוטנברג, שמטרתו יצירת ספרייה אלקטרונית חופשית באינטרנט, של ספרים קיימים מתוך הקלאסיקה האנגלית והעולמית. לאור תרומתו להתפתחות האנושות נקרא רחוב על שמו ב"קריית-המדע" בנתניה. אנדרטאות גוטנברג אנדרטת גוטנברג בפרנקפורט, לצדו ניצבים: יוהאן פוסט ופטר שפר אנדרטת גוטנברג בשטרסבורג אנדרטת גוטנברג בשטרסבורג אנדרטת גוטנברג במיינץ מהפכת הדפוס מדיה וקבצים בנושא יוהנס גוטנברג בוויקישיתוף יוהנס גוטנברג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוהנס גוטנברג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוהנס גוטנברג (1397?-1468), דף שער בספרייה הלאומית אבני דרך, עשר ההמצאות הטכנולוגיות הגדולות, באתר ifeel יובל מלחי, "קטעים בהיסטוריה": פרק 88. מכונת הדפוס של יוהן גוטנברג - חלק 1/2, באתר "קטעים בהיסטוריה", 7 בינואר 2014 יובל מלחי, "קטעים בהיסטוריה": פרק 89. מכונת הדפוס של יוהן גוטנברג - חלק 2/2, באתר "קטעים בהיסטוריה", 11 בינואר 2014
יצחק פוירינג

יצחק פוֹיֶרִינְג‏ (Isaak Feuerring;‏ 26 בדצמבר 1889, ג' בטבת תר"ן, זבורוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 26 בדצמבר 1937, כ"ג בטבת תרצ"ח, ירושלים) היה בנקאי יהודי ומנהיג ציוני מגרמניה, שעסק במדיניות הכלכלית של המוסדות הציוניים. יצחק פוירינג נולד בזְבּוֹרוֹב שבגליציה (האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום אוקראינה). ובילדותו עבר להלברשטאדט שבגרמניה, והתחנך בקלויז (בית מדרש) המפורסם של סבו, ר' שלמה כהן, על ברכי החינוך המסורתי ובאווירה ציונית. ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה. בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה". נפטר ב-1937 בירושלים. בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב. אלמנתו ובנו יוסף התגוררו בארצות הברית. בנו נפטר בגיל צעיר, שנים ספורות לאחר מות אביו. יצחק פוירינג: Isaak Feuerring = ג' טבת תר"ן-כ"ג טבת תרצ"ח, תל אביב: דפוס הארץ, תרצ"ט – מאמרים וזיכרונות בעברית (עם תרגום גרמני), גרמנית או אנגלית, מאת ר' בנימין, זיגפריד הירש ועוד. Isaak Feuerring, 1889-1937: Anlässlich der Gedenkfeier zu seinem 25. Todestag am 20. Jan. 1963 in Beth Jizchak / herausgegeben vom Präsidium des Herzl Bundes, Tel Aviv: Haaretz Press, 1963. (בגרמנית) Barbara Schäfer, Berliner Zionistenkreise. Eine vereinsgeschichtliche Studie, Berlin, 2003 ISBN 978-3-93641. (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא יצחק פוירינג בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "יצחק פויארינג", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טו (1966), עמ' 4757 כרטיס הקבר של יצחק פוירינג, באתר הר הזיתים שם משפחתו מצוי בכתיבים נוספים: פויירינג, פויררינג, פוייררינג, פויארינג, פויאררינג. הנהלה חדשה לציוני גרמניה, דבר, 28 בספטמבר 1932. בנקים מתמזגים, דבר, 30 בינואר 1938. י. ל. פויכטונגר בנק כללי למסחר בע"מ, דבר, 1 ביוני 1945. לסיום מלונו של אליעזר בן-יהודה, דבר, 18 בדצמבר 1936; מאמר, דבר, 3 בפברואר 1938. יצחק פוירינג, דבר, 28 בדצמבר 1937. איתן זיימן; ורדית זיימן, בית יצחק, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח (מתוך אתר ארגון יוצאי מרכז אירופה); בית יצחק, ישוב חדש של עולי גרמניה בשרון הצפוני, דבר, 8 בנובמבר 1939. 3000 לירות לזכר יוסף פוירינג, דבר, 1 בינואר 1943. בכפר: כביש מבית יצחק לגן חפר; בית עם בבית יצחק, דבר, 5 במרץ 1941. בית בריאות ע"ש יוסף פוירינג בבית-יצחק, דבר, 15 בנובמבר 1946.