laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד פרוסט

סר דייוויד פרוסט (באנגלית: David Paradine Frost‏; 7 באפריל 1939 - 31 באוגוסט 2013) היה עיתונאי, סופר, קומיקאי, איש תקשורת ומארח טלוויזיה אנגלי, שנודע בזכות ראיונותיו עם אישים בכירים, ובפרט בשל ראיון מפורסם שקיים עם ריצ'רד ניקסון ב-1977. בשנות ה-60 ערך פרוסט ראיון נדיר עם הפושע הנאצי באלדור פון שיראך, לאחר שזה השתחרר ממאסר. בשנת 1972 שוחח טלפונית עם היועץ לביטחון לאומי ומזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, הנרי קיסינג'ר. בשנת 1977 ראיין את ריצ'רד ניקסון בראיון יוצא דופן, שעובד לימים למחזה ולסרט ("פרוסט/ניקסון"). בינואר 1980, היה מהאחרונים לראיין את מוחמד רזא פהלווי, שאה איראן האחרון. הראיון שודר ב-17 בינואר ברשת ABC. מ-1987 ל-2008 הגיש את התוכנית "דרך חור המנעול" בין השנים 1993 ל-2006 הגיש את התוכנית "ארוחת בוקר עם פרוסט". ב-2007 התדיין עם מנהיג לוב מועמר קדאפי. ביוני 2010 הגיש ב-BBC תוכנית תיעודית על הסאטירה. מנובמבר 2006 עד 2012 הגיש את התוכנית "דייוויד פרוסט על העולם" ב"אל ג'זירה" בגרסתה האנגלית. החל מ-2012 הגיש את התוכנית "ריאיון עם פרוסט". פרוסט מת בגיל 74 מהתקף לב, על סיפונה של ספינת התענוגות "המלכה אליזבת", אשר שימש כדוברה. בין מספידיו דייוויד קמרון. פרוסט היה האדם היחיד שראיין את כל ראשי ממשלת בריטניה מ-1964 עד 2010: הרולד וילסון, אדוארד הית', ג'יימס קלהאן, מרגרט תאצ'ר, ג'ון מייג'ור, טוני בלייר, גורדון בראון ודייוויד קמרון, ואת כל נשיאי ארצות הברית מ-1969 עד 2008: ריצ'רד ניקסון, ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, רונלד רייגן, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן. מדיה וקבצים בנושא דייוויד פרוסט בוויקישיתוף דייוויד פרוסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דייוויד פרוסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דייוויד פרוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד פרוסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) דייוויד פרוסט, באתר Discogs (באנגלית)
גרויה שעירה

גרויה שעירה (שם מדעי: Grewia villosa, שם עממי באנגלית: Mallow raisin) היא צמח בר ממשפחת הטליתיים, מדברי ומוגן, נדיר ונמצא בסכנת הכחדה בישראל. גרויה שעירה היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל. השיח מצוי סמוך לצומת מצוקי דרגות, שם הוא צומח במפנה מזרחי במצוק בו מי תהום גבוהים. באתר זה נמצאים גם צמחים סודניים נדירים אחרים כדוגמת חלביב רותמי, מורינגה רותמית, אבוטילון קהה ועוד. פרחי הגרויה ערוכים בקבוצות של 3–10 השוכנים בחיקי עלים. צבע הפרחים בתחילת הפריחה צהוב שהופך אחר-כך לחוםֹ–אדום. מין זה גדל בעבר בשטח בו הוקמה ההתנחלות מצפה שלם. כשהוקם, נלקחו זרעים וייחורים של מין נדיר זה, וכיום הצמח נמצא בשימוש גנני בשמורת עין גדי. פרטים אלו נמצאים בקצה גבול התפוצה הצפוני של המין. מרכז תפוצתו באפריקה, והוא מצוי בקניה ובדרום אפריקה. מדיה וקבצים בנושא גרויה שעירה בוויקישיתוף גרויה שעירה, באתר ITIS (באנגלית) גרויה שעירה, באתר NCBI (באנגלית) גרויה שעירה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גרויה שעירה, באתר צמח השדה גרויה שעירה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה גרויה שעירה, באתר Tropicos (באנגלית) גרויה שעירה, באתר GBIF (באנגלית) גרויה שעירה, באתר The Plant List (באנגלית) גרויה שעירה, באתר IPNI (באנגלית) גרויה שעירה, מיון, מתוך אתר הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים גרויה שעירה באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוברט זודאנט

הוברט זודאנט (בהולנדית: Hubert Soudant;‏ נולד ב-16 במרץ 1946) הוא מנצח הולנדי. זודאנט, יליד מאסטריכט, ניגן בצעירותו בקרן יער. זכה בפרסים בתחרויות ניצוח שונות, בהן התחרות הבינלאומית למנצחים צעירים של בזאנסון, צרפת והתחרות הבינלאומית ע"ש הרברט פון קאראיין בברלין עם תזמורת טוקיו. זודאנט כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורת אוטרכרט בשנים 1974 עד 1980, בתזמורת הפילהרמונית החדשה של צרפת מ-1981 עד 1983, בתזמורת טוסקניני מ-1988 עד 1992, בתזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר מ-1993 עד 2004 ובתזמורת המוצרטיאום של זלצבורג מ-1994 עד 2004. כמו כן כיהן זודאנט כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן. בצרפת. באוקטובר 1999 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של טוקיו, ולמנהלה המוזיקלי בספטמבר 2004. זודאנט סיים את תפקידו בטוקיו בשנת 2014. הוברט זודאנט ניצח על התזמורות החשובות ביותר באירופה, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של מינכן ותזמורת האקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. כן ניצח על התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת הסימפונית של סיאול ועוד. כמנצח אופרה ניצח כמעט על כל תזמורות בתי האופרה באיטליה, בהם לה סקאלה מילאנו, קטניה, פלרמו ואחרות. הוברט זודאנט, באתר AllMusic (באנגלית) הוברט זודאנט, באתר MusicBrainz (באנגלית) הוברט זודאנט, באתר Discogs (באנגלית) Kajimono Concert Management agency biography Arena di Verona biography, October 2002 Tokyo Symphony Orchestra biography of Hubert Soudant [1] צ'יהו איוצ'י, "הולנדי מעלה את תזמורת טוקיו לגבהים חדשים", יפן טיימס, 4 באפריל 2008 "הוברט זודאנט באתר "עולם המוזיקה" ביוגרפיה של הוברט זודאנט באתר "אריין ארטיסט"(באנגלית)
פוזסט

פוזסט (אנגלית: Possessed) היא להקת דת' מטאל ות'ראש מטאל שהוקמה ב-1983 בקליפורניה. הלהקה נחשבת לחלוצה בסגנון הדת' מטאל, והיא חיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל. למרות שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה, לעיתים יחד עם הלהקה דת'. ב-1985 הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Seven Churches". האלבום היה מעין שילוב של ת'ראש מטאל עם הסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל, והיה מהראשונים בו נוספו קולות הגראולינג שכיום הם אחד מסימניו של הדת' מטאל. ג'ף בקרה - גיטרה בס (1987-1983), שירה (1987-1983, 2007-הווה) אמיליו מרקז - תופים (2007-הווה) דניאל גונזלס - גיטרה (2011-הווה) רוברט קרדנס - גיטרה בס, שירה (ליווי) (2012-הווה) קלדיאס קרימר - גיטרה (2016-הווה) מדיה וקבצים בנושא פוזסט בוויקישיתוף פוזסט, ברשת החברתית פייסבוק פוזסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוזסט, ברשת החברתית אינסטגרם פוזסט, סרטונים בערוץ היוטיוב פוזסט, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פוזסט, באתר ספוטיפיי פוזסט, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פוזסט, באתר AllMusic (באנגלית) פוזסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) פוזסט, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) פוזסט, באתר Discogs (באנגלית) פוזסט, באתר Songkick (באנגלית)
סביליה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרובינציית סביליה – פרובינציה (provincia) בדרום ספרד ואחת מ-8 הפרובינציות של הקהילה האוטונומית אנדלוסיה; ממוקמת מזרחית לפרובינציית אואלבה וצפונית לפרובינציית קדיס (לחצו לצפייה במפת מיקום של פרובינציית סביליה ) סביליה – בירת הקהילה האוטונומית אנדלוסיה ופרובינציית סביליה מועדון הכדורגל סביליה (El Sevilla Fútbol Club) – מועדון כדורגל מקצועני מהעיר סביליה, המשחק בליגת-העל הספרדית סביליה אתלטיקו – קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל סביליה, שנוסדה ב-1958 ומשחקת בליגת המשנה ב' (Segunda Division B) – ליגת הבוגרים השלישית ריאל בטיס (כדורסל) – מועדון כדורסל ספרדי מהעיר סביליה, שנקרא בעבר מועדון הכדורסל סביליה סביליה לה נואבה – רשות מקומית (municipio) בפרובינציה ובקהילה האוטונומית של מדריד סביליה ,אוהיו – עיירה במחוז מדינה שבמדינת אוהיו בארצות הברית. אישים: אוסקר סביליה – רוכב אופני כביש ספרדי מקצועי שידוע בכינויו "אל ניניו" כרמן סביליה – שחקן, זמר ומנחה טלוויזיה ספרדי פופולרי נינון סביליה – שחקנית ורקדנית קובנית-מקסיקנית בתקופת תור הזהב של הקולנוע המקסיקני ניר סביליה – כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ כל הערכים המכילים את "סביליה" בשמם
בעל מניות

בעל מניות הוא אדם או ארגון שיש בבעלותו מניות בחברה ציבורית או בחברה פרטית. בישראל מוסדר מעמדם של בעלי מניות בחוק החברות. בעל מניה בחברה פרטית הוא מי שרשום במרשם בעלי המניות. בעל מניות בחברה ציבורית הוא: מי שלזכותו רשומה אצל חבר בורסה מניה ואותה מניה נכללת בין המניות הרשומות במרשם בעלי המניות על שם חברה לרישומים. מי שרשום כבעל מניה במרשם בעלי המניות. מי שאוחז בשטר מניה. חוק החברות מכיל התייחסות מיוחדת לשני סוגים של בעלי מניות: בעל מניה מהותי – מי שמחזיק בחמישה אחוזים או יותר מהון המניות המונפק של החברה או מזכויות ההצבעה בה. בעל שליטה – כהגדרתו בסעיף 268 לחוק. לכל בעל מניה יש זכויות וחובות, המפורטות בחוק החברות. שיעור הזכויות של בעל המניה הוא בהתאם לאחוז המניות שהוא מחזיק ביחס לסך כמות המניות שהן הונה של החברה. הזכות למכור את מניותיו. הזכות להשתתף בקבלת החלטות של החברה, כלומר להצביע באספת בעלי מניות בעניין החלטות שונות הנוגעות בפעילות החברה. קבלת דיבידנדים מהחברה. הזכות לקנות מניות נוספות שהחברה מנפיקה בדרך של זכויות. קבלת נכסים בעת פירוק החברה ותשלום כל החובות לנושים השונים. הזכות למידע: לבעלי מניות זכות עיון במסמכי החברה כמו פרוטוקולים של אסיפות הכלליות. עיון במסמכי החברה: בעל מניה זכאי, תוך ציון מטרת הדרישה, לעיין בכל מסמך הנמצא ברשות החברה ונוגע לפעולה או לעסקה הטעונה אישור האספה הכללית (בחברה פרטית – אם הדבר נדרש לצורך קבלת החלטה בנושא שעל סדר יומה של האספה הכללית של החברה). מידע על גמול לדירקטורים: דירקטוריון של חברה פרטית חייב לפי דרישה של בעל מניה אחד או יותר, שלו 10% מכוח ההצבעה בחברה, להמציא לו הודעה מאומתת בידי רואה חשבון המבקר של החברה ובה פירוט מלא של כל התשלומים ששילמה החברה לכל אחד מהדירקטורים. הזכות לקבלת תקנון ודוחות כספיים: כל בעל מניה זכאי לקבל מהחברה העתק מהתקנון והעתק מהדוחות הכספים. רשות לערוך הסכמים: בעלי מניות רשאים לערוך ביניהם הסכמי הצבעה. הזכות במקרה של קיפוח: אם החברה התנהלה בצורה של קיפוח לאחד מבעלי המניות רשאי בית המשפט לפי בקשת בעל המניה, לתת הוראות הנראות לו לשם הסרתו של הקיפוח או מניעתו. בעל מניה ינהג בהפעלת זכויותיו ובמילוי חובותיו כלפי החברה וכלפי בעלי המניות האחרים בתום לב ובדרך מקובלת ויימנע מניצול לרעה של כוחו בחברה. בעל מניה ימנע מלקפח בעלי מניות אחרים. חובת בעל שליטה וכוח הכרעה לפעול בהגינות. חוק החברות, התשנ"ט–1999, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט בעלי מניות, דף שער בספרייה הלאומית סעיף 176 לחוק החברות. סעיף 177 לחוק החברות. סעיף 1 לחוק החברות.
ריצ'רד קרומוול

ריצ'רד קרומוול (באנגלית: Richard Cromwell; ‏4 באוקטובר 1626 – 12 ביולי 1712) היה בנו של אוליבר קרומוול ויורשו בתואר לורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. קרומוול הבן שלט לתקופה קצרה של שמונה חודשים בלבד בין ה-3 בספטמבר 1658 ל-25 במאי 1659. אחרי אליזבת השנייה, קרומוול הוא האדם שהגיע לגיל המבוגר ביותר אשר שלט באחת ממדינות הממלכה המאוחדת (אנגליה, סקוטלנד, ויילס או אירלנד). במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שירת קרומוול בצבא הפרלמנט. לאחר נישואיו לאשתו, דורותי, הוא פנה לעבודה חקלאית, בדומה לאביו בצעירותו ולאחר שנכשל בכך הוא החל לייצג את מחוז המפשייר בפרלמנט (1654). בשנים 1655–1656 ייצג את אוניברסיטת קיימברידג'. קרומוול היה יורש בלתי צפוי והגיע לרשת את אביו משום ששני אחיו הבכורים, הנרי ואוליבר, מתו לפני אביהם. אף על פי שישב לתקופה בפרלמנט חסר לקרומוול הניסיון הפוליטי הנדרש לתפקידו ובעיקר חסרה לו השאיפה הפוליטית להגיע לתפקיד. רק לאחר מות אחיו החל אביו להביאו לקדמת החיים הציבוריים, הוא מונה במקום אביו כצ'אנסלור אוניברסיטת אוקספורד וכן נעשה חבר במועצת המדינה. קרומוול גם קיבל גדוד צבאי משלו ואף נעשה חבר בבית הלורדים. בסופו של דבר, על סף מותו, מינה אותו אביו כיורשו. ב-3 בספטמבר 1658 נכנס קרומוול לתפקידו כלורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. מינויו נתקל בהתנגדות עזה מצד חוגים שונים, בעיקר מצד קציני הצבא. על מנת לדכא את ההתנגדות ולגייס כספים, קרומוול כינס מחדש את הפרלמנט שפוזר במהלך כהונת אביו. לאחר שמונה חודשים כלורד פרוטקטור עלתה מועצה צבאית שכפתה על קרומוול את פיזורו של הפרלמנט וכינוס אחד אחר במקומו תוך כדי פירוק הפרוטקטורט. לאחר תקופה מה שתפקדה הממלכה כרפובליקה ללא מלך היא הזמינה מחדש את צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון שהופל מכיסאו על ידי הפרלמנט בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית, לשבת מחדש על כס מלכות בריטניה. לאחר חזרתה של המלוכה יצא קרומוול בקיץ 1660 לגלות בצרפת שם חי תחת השם ג'ון קלארק. במהלך גלותו התגורר ככל הנראה במדינות נוספות באירופה. ב-1680 הותר לו לחזור לבריטניה ללא כל ענישה. הוא מת ב-12 ביולי 1712 בצ'סהאנט שבהרטפורדשייר בגיל 85. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד קרומוול בוויקישיתוף ריצ'רד קרומוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריצ'רד קרומוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פסל בגן

"פסל בגן" או "ללא כותרת" (1982) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. הפסל מוצב בגן העצמאות בתל אביב-יפו, בחלקו הצפוני, הקרוב לשדרות נורדאו. הקומפוזיציה של הפסל אופיינית לייצירתו המאוחרת של פייגין, בה נטש האמן את הפיסול קטן הממדים לטובת עבודות מופשטות יותר בקנה מידה מונומנטלי. זה הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע באדום. במרכז היצירה ריבוע, שבמרכזו חור עיגולי, העומד על צידו. פייגין השתמש בשורה של צינורות, המצטרפים למעין צורה של מלבן, כדי ליצור בפסל שיווי משקל צורני. מדיה וקבצים בנושא פסל בגן בוויקישיתוף פסל בגן באתר עיריית תל אביב-יפו פסל בגן באתר מט"ח דנה גילרמן, 10 פסלים לראות בתל אביב, באתר כלכליסט, 16 בינואר 2011
סנטוריני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סנטוריני – קבוצה של איים יווניים בים האגאי סנטוריני (הר געש) – הר געש באיים הקיקלאדיים בדרום הים האגאי סנטוריני (ספינה) – ספינת נשק שנלכדה על ידי חיל הים הישראלי
שאול שץ

שאול שץ (נולד ב-30 בספטמבר 1944) הוא סופר, צייר ומורה לאמנות ישראלי אשר היה חבר בקבוצת משקוף. שץ נולד בקיבוץ שריד, בן לבלה ומשה שץ, חברי קיבוץ שריד. אחיו, יורם שץ, נהרג בקרב על תעלת סואץ, במלחמת יום הכיפורים. בשנת 1965 החל את לימודיו ב"בצלאל". ב-1967 למד באקדמיה גריט ריטוולד לאמנות ולעיצוב באמסטרדם, ובאקדמיה פריי, בהאג. לאחר שהות בת כשנתיים חזר שץ להתגורר בירושלים. בין השנים 1978–1982 לימד רישום במחלקה לאמנות באקדמיה בצלאל. בתקופת פעילותו בירושלים, היה, בין היתר, שותף בקבוצת האמנים "משקוף". במהלך שנות השמונים חזר שץ בתשובה והתגורר עם אשתו מירב ושבעת ילדיו, בבית המכונה "בית שץ" שנקרא על שמו, והיה בטיילת ארמון הנציב. בשנת 2006 מכר שץ את ביתו לעמותת אלע"ד שמקימה במקום מרכז מבקרים, והוא עבר עם משפחתו למודיעין עילית שם הוא מנהל אורח חיים חרדי. שץ מושפע מן האימפרסיוניזם. ציוריו מתאפיינים במשיכות מכחול דינמיות. שץ מרבה לצייר את נופי ירושלים והגליל. ציוריו נמצאים באוספי מוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב, בגלריה למל בגרמניה ובמוזיאון סטיידלק באמסטרדם. 1969, גלריה אנגל, ירושלים 1971, הגלריה הקטנה, ירושלים 1972, בית האמנים, ירושלים 1980, גלריה בינט, תל אביב 1982, גלריה בינט, תל אביב 1986, גלריה בינט, תל אביב 1989, גלריה בינט, תל אביב 1993, גלריה בינט, תל אביב 2007, גלריה אלה, ירושלים 2012, גלריה בינט, תל אביב מן החלון, ספר ילדים אותו כתב ואייר - 1978/1980 הוצאת עם עובד ירושלים, טקסטים ורפרודוקציות - 1981 מקום, בהוצאת ספרית פועלים בשיתוף עם קיבוץ שריד - 1981 1987 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים 1990 - פרס ירושלים לציור, עיריית ירושלים, ירושלים, הפרס ניתן החל משנת 1963 1992 - פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים, מוזיאון ישראל, ירושלים 1992 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום ז"ל על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים. שאול שץ, באתר מוזיאון ישראל עמוד בסדנאות ההדפס בירושלים עמוד בגלריה בינט רשימת הפרסומים של שאול שץ, בקטלוג הספרייה הלאומית שאול שץ, דף שער בספרייה הלאומית המלצת קריאה: האחוזה המלכותית העתיקה שנחשפה בירושלים | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2022-02-12 פרטים על הספר פרטים על הספר
לזכר ילדים נהדרים

"לזכר ילדים נהדרים" או "ילדה עם איילה" הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין, המוצב בקיבוץ אפיקים. דב פייגין, שהיה חבר תנועת השומר הצעיר בברית המועצות, היה בשנת 1927 ממקימי הקיבוץ וחבר בו עד שנת 1932. הפסל מנציח את ילדי קיבוץ אפיקים שנפטרו ממחלת הפוליו. הפסל מציג דימוי של ילדה המאכילה איילה. פניה של האיילה מופנים אל כף ידה המושטת של הדמות. סגנון הפיסול של הדמויות מושפע מן האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית הצרפתית בעיצוב האקספרסיבי של פני השטח. הפסל שייך ליצירתו המוקדמת של פייגין. החל משנה זו היה פייגין נתון בתהליך הפשטה של יצירתו. את ביצוע יציקת הפסל ביצע פייגין אצל מאיר נחושתן, חבר קיבוץ אשדות יעקב, שבהמשך ייסד את מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוצו לזכר שני בניו המתים. מדיה וקבצים בנושא לזכר ילדים נהדרים בוויקישיתוף ראו: אורגד, לאה, דב פייגין, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988, עמ' 12
יחידה 131

יחידה 131 (הידועה גם בשמה המאוחר יותר יחידה 188) הייתה יחידה צבאית שפעלה במסגרת אגף המודיעין של צה"ל ומטרתה ביצוע פעולות מיוחדות בארצות אויב. יחידה 131 הוקמה על בסיס יחידת "חקר 2" שהוקמה במהלך מלחמת העצמאות ופעלה במסגרת המחלקה המדינית של הש"י בראשותו של בוריס גוריאל ולאחר מכן במסגרת המחלקה המדינית של משרד החוץ. מטרות המדור היו ביצוע פעולות חבלה, הסחה ולוחמה פסיכולוגית במדינות אויב במהלך עימות צבאי. לאחר המלחמה עברה היחידה למחלקת המודיעין בצה"ל למרות התנגדות גוריאל, היא פורקה לשתי יחידות, יחידה 131 שעסקה בפעולות מודיעין וחבלה ויחידה 132 שעסקה ב"תעמולה שחורה". למפקדה הראשון של יחידה 131 מונה מרדכי בנצור ופיקחו עליה ראובן שילוח ומרדכי מקלף. פעילות היחידה הייתה נתונה במחלוקת בין ראשי מערכת הביטחון, איסר הראל סבר שכל פעולות המודיעין מחוץ לישראל צריכות להיות מרוכזות תחת המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ואילו בנימין גיבלי פעל לשומרה במסגרת צה"ל. ההחלטה שנפלה הייתה שהיחידה תמשיך לפעול במסגרת צה"ל אך תוך יידוע המוסד בפעולותיה. החל משנת 1951, הפעילה היחידה חוליות ריגול במצרים שהורכבו מיהודים מקומיים והופעלו על ידי אנשי היחידה, תחילה אברהם דר ואחר כך אברי אלעד. בעקבות פעולות חבלה כושלות שביצעו נלכדו כל חברי החוליות והועמדו לדין, בפרשה שזכתה לכינוי העסק הביש. לאחר התפוצצות הפרשה הודח מפקד היחידה ועל שיקומה הופקד יוסי הראל, קצין בכיר בחיל הים שהוזעק מלימודים בארצות הברית. בתקופת פיקודו של הראל שונה שם היחידה ליחידה 188, אורגנו שורותיה, כל סוכני היחידה הוחזרו לישראל, הודחו חלק ממפקדי היחידה ומונה סגן חדש, יוסף יריב שב-1957 מונה למפקדה. פעולות היחידה הורחבו וכללו התנקשויות בקצינים ערביים, השמדת אמצעי לחימה במדינות אויב, פעולות איסוף מודיעין ופעולות נגד המדענים הגרמנים במצרים. בין המגויסים ליחידה היו אלי כהן, שהוכשר כמרגל והושתל בצמרת הממשל בסוריה, וולפגנג לוץ שפעל במצרים ומרדכי קידר שהיה אמור לפעול במצרים. ב-1 באוקטובר 1963 עברה היחידה בפיקודו של יריב לאחריות המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בו אוחדה עם יחידת המבצעים המיוחדים ("מפרץ"), תחת השם יחידת קיסריה. Ian Black and Benny Morris, Israel's Secret Wars: A History of Israel's Intelligence Services, New York, Grove Weidenfeld, 1991 מירושלים לדמשק וחזרה – סוכן המודיעין מעבר לקווים, סיפורו של מסעוד בוטון איש היחידה. איתן הבר, יוסי מלמן, המרגלים, ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 36-39 יוסי מלמן ודן רביב, "מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 127.
רי"א נובוסטי

רי"א נובוסטי (ברוסית: РИА Новости) או בשמה המלא הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע (Российское агентство международной информации) היא סוכנות ידיעות מרכזית ברוסיה. הסוכנות נוסדה ב-21 ביוני 1941 בעקבות החלטת מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מתוקף הצו "אודות לשכת הידיעות הסובייטית" (רוסית: Советское информационное бюро). עקב מלחמת העולם השנייה והחשש מכיבוש מוסקבה, בסיסה של הסוכנות הועבר ממוסקבה ובין אוקטובר 1941 למרץ 1942 שכן בעיר סמרה. בין כתבי הסוכנות בחו"ל היו כאלה שאספו מידע מודיעיני בשירות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות. ב-9 בדצמבר 2013 החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על סגירת סוכנות הידיעות. במקומה הוקמה סוכנות ידיעות חדשה בשם "רוסיה היום", ורי"א נובוסטי צומצמה למעמד של סוכנות ידיעות פנים שאינה עוסקת בידיעות בינלאומיות ומפעילה אתר אינטרנט בלבד. כל עובדי סוכנות הידיעות הועברו לעבוד ב"רוסיה היום". מדיה וקבצים בנושא רי"א נובוסטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רי"א נובוסטי (ברוסית) רי"א נובוסטי, ברשת החברתית פייסבוק רי"א נובוסטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רי"א נובוסטי, ביישום טלגרם רי"א נובוסטי, ברשת החברתית אינסטגרם רי"א נובוסטי, ברשת החברתית טיקטוק רי"א נובוסטי, ברשת החברתית VK רי"א נובוסטי, סרטונים בערוץ היוטיוב רון בן-ישי, וושינגטון – רולטה רוסית, באתר העין השביעית, 21 באוקטובר 2018 סוכנויות הידיעות, פוטין מהדק אחיזה: סגר כלי תקשורת מרכזיים, באתר ynet, 9 בדצמבר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונסילוס

אוֹנֶסִילוֹס (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus)‏ (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין. קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמאתוס, שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים. ב-497 לפנה"ס יצא מקיליקיה אל קפריסין חיל משלוח פרסי גדול, מלווה באוניות מלחמה פיניקיות, ומשימתו הכנעת הערים המורדות והשבת השלטון הפרסי באי. לבקשת אונסילוס שלחו כמה מן הערים האיוניות אוניות מלחמה לעזרתו של אונסילוס. בקרב הימי שנתלקח הייתה ידם של האיונים על העליונה והם ניצחו את הצי הפיניקי. שונה היה המצב ביבשה. הקרב נגד הצבא הפרסי בפיקודו של אַרְטִיבִּיוֹס הסתיים במפלת הערים הקפריסאיות, ואונסילוס עצמו נהרג. הצי האיוני, שראה כי אפסה כל תקווה לניצחון, נסוג אל אסיה הקטנה, ובתוך חמישה חודשים דיכאו הפרסים את המרד והשתלטו מחדש על האי. הם אף השיבו את גורגוס לכס המלכות של סלמיס. הרודוטוס מספר, כי לאחר הקרב ערפו אנשי אמאתוס את ראשו של אונסילוס ותלו אותו מעל שערי עירם. "בזמן שהיה תלוי שם נעשה הראש חלול, ונחיל דבורים נכנס לתוכו ומילא אותו בחלת דבש. לאור המאורע הזה פנו אנשי אמאתוס לאוראקולום, שציווה עליהם להוריד את הראש ולקבור אותו, ולהקריב מדי שנה בשנה קורבן לאונסילוס כמו להֶרוֹס, ואז יוטב להם." הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת"; העתקה דיגיטלית בפרויקט בן-יהודה. הרודוטוס, ספר ה', 104. הרודוטוס, ספר ה', 116-108. הרודוטוס, ספר ה', 114 (בתרגום שימרון וצלניק-אברמוביץ).
אלווין והצ'יפמאנקס 2

אלווין והצ'יפמאנקס 2 (באנגלית: Alvin and the Chipmunks: The Squeakquel) הוא סרט קומדיה משנת 2009 של פוקס המאה ה-20 המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי בטי תומאס. הסרט מבוסס על המותג הצ'יפמאנקס. זהו סרט המשך לאלווין והצ'יפמאנקס. אחרי הופעת הצדקה של אלווין והצ'יפמאנקס בצרפת, דייב נפצע והועבר לבית החולים והצ'יפמאנקס הובאו לביתם על ידי בני דודו טובי סוויל והתחילו ללמוד בבית הספר. באותו הזמן איאן הוק המרושש פגש את הצ'יפטס והבטיח להן שיהיו כוכבות גדולות (כמו שהבטיח לצ'יפמאנקס בסרט הראשון) והוא שיקר להן וסיפר שהצ'יפמאנקס ניצלו אותו. בבית הספר הצ'יפמאנקס הלכו מכות עם כמה בריונים ובעקבות זאת המנהלת שכנעה אותם להופיע במופע ההתרמה של בית הספר כאשר הסכימו הם פגשו את הצ'יפטס והתאהבו בהן. אלווין סיפר לבריטני שאיאן ניצל אותם אך בריטני סירבה להאמין. בחזרות הצ'יפטס הופיעו עם איאן והצ'יפמאנקס היו בהלם כי אלווין היה באמצע משחק עם נבחרת הפוטבול. למחרת תיאודור ברח לגן החיות והסתבך עם הנשר בכלוב, אלווין וסיימון הצילו את תיאודור והבינו זה את זה. במופע בריטני צלצלה לאלווין ואמרה לו שאיאן כלא אותה ואת הצ'יפטס בכלוב ואלווין רץ להציל אותן. בינתיים במופע עצמו טובי שר שיר על מנת להרשים חברת ילדות שלו והקהל הריע לו. כאשר אלווין והצ'יפטס הגיעו הם שרו ביחד והמנהלת דוקטור רובין הכריזה שהם המנצחים. בינתיים דייב החלים וחזר מבית החולים והחליט יחד עם הצ'יפמאנקס לאמץ את הצ'יפטס. בסוף הסרט הצ'יפמאנקס והצ'יפטס ישנו ביחד, נערי הפוטבול ניקו את השאריות מהספסלים ואיאן המובס נזרק ממופע הרוק אל תוך פח האשפה. ג'סטין לונג - אלווין מתיו גריי גובלר - סיימון ג'סי מקרטני - תיאדור כריסטינה אפלגייט - בריטני אנה פאריס - ג'נט איימי פולר - אלינור איימי קאררו - אמילי ג'ייסון לי - דייוויד סוויל דייוויד קרוס - איאן הוק זאקרי לוי - טובי סוויל ונדי מאליק - דוקטור רובין מדיה וקבצים בנושא אלווין והצ'יפמאנקס 2 בוויקישיתוף "אלווין והצ'יפמאנקס 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר נטפליקס "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר AllMovie (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר Metacritic (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "אלווין והצ'יפמאנקס 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)