laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וולטר לג

וולטר לג (באנגלית: Walter Legge;‏ 1 ביוני 1906 - 22 במרץ 1979) היה מפיק מוזיקה קלאסית בריטי רב השפעה. הוא ניהל במשך שנים רבות את המחלקה הקלאסית של חברת התקליטים EMI ואת תזמורת פילהרמוניה. לג נולד בשפרד'ס בוש, לונדון, אביו היה חייט. לג הצטיין בשפות ולמד צרפתית ולטינית אך בגיל 16 עזב את בית הספר, לא הייתה לו כל השכלה פורמלית נוספת. הוא למד קריאת תוים בעצמו וכדי להכיר את המוזיקה של ואגנר לימד את עצמו גרמנית. ב-1927 הצטרף לחברת HMV ככותב הערות אלבום לתקליטיה. כמו כן כתב למגזין החברה "The Voice" ("הקול") וביקורת תקליטים למנצ'סטר גארדיאן. לאחר ש-HMV התמזגה לתוך EMI פיתח לג את שיטת התקליטים למנויים. מנויים נרשמו מראש לרכישת סדרה של תקליטים קלאסיים, שיצאו במהלך השנה ונשלחו למנויים ששילמו עבורם מראש. הדבר נתן ל-EMI גב כלכלי להפקת סדרות ארוכות-טווח כגון הקלטת כל שיריו של הוגו וולף, הקלטת מכלול הסונטות לפסנתר מאת בטהובן בביצועו של ארתור שנאבל והקלטה מלאה של חליל הקסם מאת מוצארט בניצוח של סר תומאס ביצ'ם, שנערכה בברלין ב-1937. ביצ'ם הזמין את לג להיות מנהל אמנותי שותף בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. במהלך מלחמת העולם השנייה ניהל לג את המחלקה הקלאסית של ENSA (התאחדות שירות לאומי לבידור), גוף שנועד לספק בידור לכוחות הצבא הבריטיים. מיד לאחר המלחמה נסע מטעם EMI לווינה הכבושה והחל להקליט אמנים אוסטרים וגרמנים מן השורה הראשונה ששהו בעיר כמובטלים, בהם הרברט פון קאראיין, וילהלם פורטוונגלר, אירמגרד זיפריד, אליזבת שוורצקופף (לה נישא בשנת 1953) ואחרים. כך העשיר את הקטלוג של EMI במיטב האמנים האוסטרים והגרמניים. כמו כן היה מן הראשונים להבחין בכשרונה של מריה קאלאס והחתים אותה ל-EMI. עם חזרתו מווינה, בשלהי 1945, הקים את תזמורת פילהרמוניה, כתזמורת ההקלטות של EMI, ניהל אותה אמנותית, קבע את הרפרטואר שלה והשיג לה מנצחים מעולים, שעבדו לרוב תמורת שכר זעום, כתומאס ביצ'ם, ארטורו טוסקניני, וילהלם פורטוונגלר ובמיוחד הרברט פון קאראיין ואחריו אוטו קלמפרר. לג יצר רפרטואר עצום שכלל, בצד יצירות מיינסטרים, גם יצירות שכוחות של גאורג פרידריך הנדל בצד מוזיקה קלאסית מודרנית וזכה לחופש פעולה מלא מטעם הנהלת EMI. אולם בראשית שנות השישים החלו מכירות המוזיקה הקלאסית לרדת, חופש הפעולה של לג צומצם וב-1964 התפטר מ-EMI, לאחר 35 שנות עבודה בחברה. ב-1967 סבל מהתקף לב ממנו לא התאושש לגמרי. הוא היה למנהלה האישי של אשתו, אליזבת שוורצקופף, שהקליטה עתה לחברת "דקה", יריבתה של EMI. ב-1979 נפטר לג בריביירה הצרפתית. Legge, Walter; postscript by Schwarzkopf, Elisabeth; ed. Sanders, Alan Walter Legge: Words and Music Routledge (1998) ISBN 0-415-92108-2 Schwarzkopf, Elisabeth, On and Off the Record: A Memoir of Walter Legge, Faber and Faber Ltd (Dec 31 1982) ISBN 0-571-11928-X; Scribner (March 1982) ISBN 0-684-17451-0; (paperback) ISBN 0-571-14912-X; University of British Columbia Press (Jan 1 2002) ISBN 1-55553-519-4 Culshaw, John, Ring Resounding, Secker & Warburg, 1968 ISBN 0-436-11800-9 וולטר לג, באתר AllMusic (באנגלית) וולטר לג, באתר MusicBrainz (באנגלית) וולטר לג, באתר Discogs (באנגלית) שלוש תוכניות רדיו BBC3 (באנגלית) "האמת על וולטר לג" תוכנית רדיו BBC4 (באנגלית) וולטר לג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ירון הרמן

ירון הרמן (נולד ב-21 ביולי 1981) הוא פסנתרן ג'אז ישראלי המתגורר בפריז. הרמן נולד בתל אביב. הוא שיחק כדורסל בתיכון והיה רכז ראשון בנבחרת הקדטים של ישראל. בעקבות פציעה נאלץ להפסיק לשחק בגיל 16 והפנה את מרצו ללימודי פסנתר. הוא למד אצל המורה עופר ברייר. בגיל 19 טס לבוסטון, שם תכנן ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה או בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד. אולם בסוף החליט לחזור לישראל. הטיסה לישראל עצרה בפריז, והוא יצא לנגן במועדון ג'אז בליל העצירה, שם פגש נגנים שהציעו לו להישאר בעיר. מאז הוא גר בפריז ומקליט שם את אלבומיו. בגיל 21 יצא אלבומו הראשון, Takes 2 to Know 1, בשיתוף עם סילביאן גויו. בשנת 2002 הוא זכה בתחרות Trophées du Sunside בתחנת "רדיו צרפת". בשנת 2008 זכה בפרס "המנצחים בג'אז" (VICTOIRES DU JAZZ) בצרפת. הרמן הופיע מספר פעמים בישראל, והוא מציג עיבודים של שירים ישראלים ותיקים בסגנון ג'אז. בשנת 2014 הוא הוציא אלבום משותף עם אדם בלדיך. בשנת 2018 הקליט דואט בהופעה חיה עם צ'יק קוריאה, שיצא באלבום Chick Corea Plays בשנת 2020. וריאציות, ירון הרמן, 2006, Laborie Records סוויטה אלגית, הרכב ניוטופיה (משתתף כנגן), 2006, Zig-Zag Territoires זמן לכל דבר,טריו ירון הרמן, 2007, Laborie Records מוזה, טריו ירון הרמן, 2009, Laborie Records מדיה וקבצים בנושא ירון הרמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ירון הרמן (באנגלית ובצרפתית) ירון הרמן, ברשת החברתית פייסבוק ירון הרמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ירון הרמן, ברשת החברתית אינסטגרם ירון הרמן, באתר AllMusic (באנגלית) ירון הרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) ירון הרמן, באתר Discogs (באנגלית) ירון הרמן, באתר Songkick (באנגלית) בן שלו, הפסנתרן המטורף מהמרתף, באתר הארץ, 12 ביוני 2006
גבריאיל גולובקין

גבריאיל איבנוביץ' גולובקין (ברוסית: Гавриил Иванович Головкин‏; 1660 - 20 בינואר 1734) היה מדינאי רוסי בולט בתקופת פיוטר הגדול ואחריו. גולובקין היה קרוב משפחה של אמו של פיוטר הגדול והחל לשרת בקרבתו כבר בשנת 1677. בתקופת מאבקי הכוח מול הנסיכה סופיה היה נאמן מאוד ומאז הם התקרבו עוד יותר. החל משנת 1706 עמד גולובקין בראש המשרד לענייני חוץ ובשנת 1709 התמנה לתפקיד קנצלר. גולובקין השתתף בכל ענייני החוץ בתקופת פיוטר הגדול למרות שלא ידע אף שפה זרה. בתקופת יקטרינה הראשונה היה חבר בהמועצה הסודית העליונה. הקיסרית נתנה לו את הצוואה שלה לפיה יורש העצר יהיה פיוטר השני וגולובקין יהיה אחד האפוטרופוסים. עם פטירת פיוטר השני הוא שרף את המסמך כי בהתאם למסמך יורשי העצר הבאים היו צריכים להיות צאצאיו של פיוטר הגדול, אך גולובקין תמך באנה, קיסרית רוסיה. בהיותו בסכסוך מתמשך עם משפחת נסיכי דולגורוקי סיכל את מאמציהם להגביל את שליטת הקיסר במדינה. בין היתר, בעקבות פעילותו המועצה הסודית העליונה פוזרה ונציגי משפחת דולגורוי נענשו על פעילותם. בתקופת אנה כקיסרית רוסיה היה חבר הקבינט. בשנת 1710 קיבל תואר רוזן. גולובקין היה בעל יכולת תמרון גבוהה בחצר והצליח להסתדר עם ארבעה קיסרים. מדיה וקבצים בנושא גבריאיל גולובקין בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) גבריאיל גולובקין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אצטדיון לואיסון

אצטדיון לואיסון (באנגלית: Lewisohn Stadium או CCNY Stadium) היה אצטדיון ששימש גם כאמפיתיאטרון להופעות מוזיקה בניו יורק. האצטדיון מוקם בשטח ה"סיטי קולג'" (CCNY) בין שדרת אמסטרדם ושדרת קונבנט, בין הרחובות 136 ו-138 בצפון מנהטן. הוא נחנך ב-1915, על שמו של התורם אדולף לואיסון, ונהרס ב-1973, על מנת לפנות מקום לקמפוס אקדמי. האצטדיון נבנה בסגנון נאו-קלאסי, כאשר מבנה היציעים הוקף בעמודים בסגנון דורי. האצטדיון, בתפוסה של כ-25,000 מושבים, היה, בנוסף לשימושו כמרכז תחרויות ספורט של האוניברסיטה גם מרכז תרבות קיצי. התקיימו בו למשל הופעות של המטרופוליטן אופרה והתזמורת הפילהרמונית של ניו יורק תחת כיפת השמיים, עם מנצחים וסולנים כיוג'ין אורמנדי וג'ורג' גרשווין, יאשה חפץ ויהודי מנוחין כמו גם מופעי מוזיקה פופולרית מאת אמנים כפיט סיגר, וודי גאת'רי, הארי בלפונטה ואחרים. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון לואיסון בוויקישיתוף "Lewisohn Stadium, Center for Culture, to Be Razed, הניו יורק טיימס, 5 באפריל 1973
יאסוג'י קיוסה

יאסוג'י קיוסה ביפנית: 清瀬保二; ‏13 בינואר 1900 – 14 בספטמבר 1981) היה מלחין יפני. הוא למד הלחנה באופן פרטי אצל קוסאקו יאמאדה וקוסוקה קומאצו וב-1930 השתתף באופן פעיל בארגון ה-Shinkō Sakkyokuka Renmei, (שהתפתח בהמשך למדור היפני של הארגון הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו - ISCM) בשנת 1948 קיבל קיוסה למשך תקופה קצרה את הירויושי סוזוקי ואת טורו טאקמיצו כתלמידי הלחנה. במוזיקה שלו משלב קיוסה מדי פעם סולמות פנטטוניים ויסודות אחרים של שיר העם היפני; הנודע בתלמידיו, טאקמיצו, הוסיף ופיתח מגמה זו במספר רב של יצירותיו. שישה שירי עם יפניים ממחוז שינאנו, לקול ופסנתר (1929) "מחולות עם" לפסנתר (1930) "סוויטה קצרה" לפסנתר (1931) "קומפוזיציות לפסנתר מס' 1" (1931-34) "ריקוד על חוף הים" לפסנתר (1932) "אביב בגבעות" לפסנתר (1952) "מחולות עם" לפסנתר (1933) "שני מחולות" לפסנתר (1934) "סוויטה קטנה" לפסנתר (1935) "מחולות ריוקיו" לפסנתר (1936) "לימי קדם" לתזמורת (1937) "סקרצו" לשני פסנתרים (1937) "קומפוזיציות לפסנתר מס' 2" (1937-40) "מחול פסטיבל יפני" לתזמורת (1942) סונאטה לכינור מס' 1 (1942) באלאדה לפסנתר (1943) "ארבעה פרלודים" לפסנתר (1947) סונאטה לכינור מס' 2 (1948) שלישיית מיתרים (1949) "סונאטה לצ'לו (1950) סונאטה לכינור מס' 3 (1950) רביעיית מיתרים בסי במול מז'ור (1952) קונצ'רטו לפסנתר (1954) "שיר לכת לפסטיבל הנחש" למקהלת גברים ופסנתר (1954) "שירי עם יפניים" לכינור ופסנתר (1955) שני פרקים לכינור ופסנתר (1960) "חייל אלמוני" למצו סופרן, טנור, מקהלה מעורבת ותזמורת (1962) שלישיית שאקוהאצ'י (1964) חמישייה ל-2 שאקוהאצ'י, 2 קוטו ויושיצ'יגן (1965) רביעייה לשאקוהאצ'י, 2 קוטו ויושיצ'יגן (1965) רביעיית חלילית (1969) שלישיית חליליות" (1972) יאסוג'י קיוסה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאסוג'י קיוסה, באתר MusicBrainz (באנגלית) Peter Burt, The Music of Toru Takemitsu, (Cambridge, 2001), p. 2 ISBN 9780521026956
20 מיליון מיל אל כדור הארץ

20 מיליון מיל אל כדור הארץ (באנגלית: ‎20 Million Miles to Earth) הוא סרט מדע בדיוני אמריקני משנת 1957. הסרט בוים על ידי נתן ה. ג'ורן וכיכבו בו ויליאם הופר, ג'ואן טיילור ופרנק פוגליה. דייגים באיטליה מבחינים בחללית המתרסקת לתוך הים. הדייגים ממהרים לחפש ניצולים, ונכנסים לחללית דרך חור שנפער בה. הם מוצאים רק שני אנשים שנשארו בחיים וממהרים להוציא אותם מתוך החללית ולברוח ממנה לפני שהיא טובעת. אנשים אשר היו שותפים לפרויקט הטיסה של החללית (שהייתה לכוכב הלכת נוגה) מוצאים את הדייגים אשר חילצו את ניצולי ההתרסקות ושואלים אותם שאלות בנושא. בינתיים, ילד שמטייל על חוף הים מוצא גליל מתכת עם גוש חומר דמוי ג'לי בתוכו. הילד מוציא את גוש החומר מתוך הגליל ולוקח אותו אל וטרינר מקומי. הילד משכנע את הווטרינר לקנות את גוש החומר. במקביל, שני הניצולים מהתרסקות החללית מתעוררים במרפאה קטנה ואחד מהם חולה במחלה קשה ומת. הניצול השני ממהר למצוא את גליל המתכת. הרופאה שהייתה במרפאה שבה התעוררו ניצולי ההתרסקות חוזרת לביתה, שהוא גם ביתו של הווטרינר. בכניסתה לבית, מגלה הרופאה שמתוך הג'לי שקנה הווטרינר יצא יצור משונה. הרופאה מראה לווטרינר את היצור, וזה מתלהב ומחליט לקחת אותו לגן הזואולוגי. כשהרופאה והווטרינר מתכוננים לנסוע אל הגן הזואולוגי, הם מגלים לתדהמתם שהיצור הכפיל את גודלו. משלחת נוספת של אנשים שהיו חברים בפרויקט הטיסה לנוגה מאתרת את הילד שמצא את גליל המתכת וזה מספר להם על הווטרינר לו מכר תוכנו של הגליל. המשלחת מאתרת את הווטרינר, ממש בזמן להגיע אל היצור שגדל בהרבה מגודלו המקורי וברח. חברי המשלחת רודפים אחרי היצור לתוך חווה, וכמעט תופסים אותו, אבל הוא מצליח לתקוף את בעל החווה ולברוח. המשלחת חוזרת לבסיסה והוגה תוכנית חדשה ללכידת היצור. משלחת חדשה מצליחה לאתר את היצור ולהפיל עליו רשת חשמלית, וזו גורמת לו להלם ולאיבוד הכרתו. ניצול ההתרסקות יוצא עם כתבים לראות את היצור, שנמצא באותו זמן במעבדה וגדל לממדי ענק. היצור מצליח להתעורר מהתרדמת ולברוח מהמעבדה. היצור זורע הרס רב, והצבא יוצא בעקבותיו. אחרי מרדף ארוך בעקבות היצור, הוא מטפס על הקולוסיאום. הצבא יורה לעברו ומפיל אותו יחד עם אבנים כבדות מהקולוסיאום, המוחצות אותו למוות. מדיה וקבצים בנושא 20 מיליון מיל אל כדור הארץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של 20 מיליון מיל אל כדור הארץ "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר נטפליקס "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר AllMovie (באנגלית) "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", באתר אידיבי "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "20 מיליון מיל אל כדור הארץ", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
רייכסראט

האם התכוונתם ל... רייכסראט (אוסטריה) (אנ') – הפרלמנט האוסטרי בשנים 1918-1861 רייכסראט (גרמניה) (אנ') – הבית העליון של הפרלמנט הפדרלי של גרמניה ברפובליקת ויימאר (1933-1918) ובו נציגים לכל מדינה
לואי, דופן צרפת (1729–1765)

לואי, דוֹפֶן (יורש העצר) צרפת (4 בספטמבר 1729 - 20 בדצמבר 1765), בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ואביהם של לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי מלכי צרפת. לואי נולד בארמון ורסאי כבנם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ושל אשתו מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין. אחיו פיליפ שנולד בשנת 1730 מת כשהוא בן שלוש שנים בלבד. כבן זכר יחיד של מלך צרפת, לואי נחשב ליורש העצר (דופן) של הממלכה. הוא התעניין מאוד בתורת הלחימה, אך התאכזב קשות כאשר אביו לא אבה לשתפו במערכה במלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1744, כאשר המלך נדבק במחלה אנושה בהיותו בחזית באזור העיר מץ, לואי, דופן צרפת הפר את פקודת אביו ויצא לשם כדי לשבת ליד מיטתו. בעקבות ביקור זה שעלול היה להסתיים במותם של המלך ושל יורש העצר, לואי החמישה עשר, שהחלים ממחלתו, התרחק מחברת בנו. בשנת 1745 נישא לואי למריה תרסה רפאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, היא מתה כעבור שנה, שלושה ימים בלבד אחרי שילדה לו בת. בשנת 1747 הוא נישא למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ושל מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנה נולדו לו 8 ילדים. לואי היה קתולי אדוק ותמך במסדר הישועים. בעיני אמו ואחיותיו הוא נחשב לנסיך נוצרי, בניגוד להתנהגותו המינית חסרת המעצורים של אביו. היות שאביו לא שיתף אותו בניהול ענייני המדינה, לואי, דופן צרפת טיפח קבוצה של קתולים אדוקים שתעזור לו לשלוט כאשר הכתר יעבור לידיו. אולם, הוא מת בארמון פונטנבלו כתוצאה ממחלת השחפת כשהוא בן שלושים ושש שנה, בעוד אביו בשלטון. מנישואיו למריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, נולדו ללואי 13 ילדים, מתוכם 8 נשארו בחיים: בן מת (1748) בן מת (1749) מארי זפירין, נסיכת צרפת (1750–1755) לואי, דוכס בורגונדיה (1751–1761) בת מתה (1752) קסווייר, דוכס אקיטן (1753–1754) לואי השישה עשר, מלך צרפת (1754–1793) לואי השמונה עשר, מלך צרפת (1755–1824) בן מת (1756) שארל העשירי, מלך צרפת (1757–1836) מארי קלוטילד, נסיכת צרפת (1759–1802), התחתנה עם קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה בן מת (1762) אליזבת, נסיכת צרפת (1764–1794) מדיה וקבצים בנושא לואי, דופן צרפת בוויקישיתוף לואי דופן באתר www.biography.com
מסבאח

מסבאח (בתרגום לעברית: מגדלור) הוא לוויין איראני שנבנה עבור איראן באיטליה על ידי חברת קארלו גוואצי. הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק. בגלל תקלה חשמלית בעת שילובו של הלוויין בטיל השיגור, הוא ניזוק, ולא שוגר. הלוויין הוחזר לאיטליה ועל פי דובר רשמי של ממשלת איטליה לא הוחזר לאיראן. הלוויין הוא לוויין תקשורת נמוך מסלול, מסוג "אחסן והעבר", קרי הלוויין קולט שידורים מהקרקע, מאחסן אותם בזכרונו ומשדר אותם בהמשך המסלול על פי תוכנית שנקבעה מראש. לוויין מסוג זה יכול לאסוף נתונים מתשתיות שונות על פני השטח, כמו צנרת נפט וגז. ב-3 בפברואר 2010 הוצג באיראן לוויין הזהה למסבאח בצורתו, המכונה מסבאח 2. גורמים איראניים רשמיים טענו כי הלוויין מסבאח 2 ישוגר לחלל מאיראן באמצעות משגר הלוויינים האיראני סימורג במהלך שנת 2011. נכון לחודש מאי 2016, הלוויין לא שוגר. מצגת של יצרן הלוויין המתארת את המיזם
פיט פוסלתווייט

פיטר ויליאם "פיט" פוסלתווייט (באנגלית: Peter William "Pete" Postlethwaite; ‏7 בפברואר 1946 – 2 בינואר 2011) היה שחקן קולנוע אנגלי, היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1993 על תפקידו בסרט "בשם האב". פוסלתווייט נולד בעיירה וורנינגטון, לנקשייר שבצפון אנגליה למרי ג'רלאדין ולוויליאם פוסלתווייט. הוא הצעיר מבין 3 בנים. פוסלתווייט למד הוראה בקולג' סט. מרי, ולאחר מכן לימד שם דרמה. בהמשך עבר ללמוד משחק ב"בית ספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק". הוא חבר ותיק בקבוצת "הלהקה השייקספירית המלכותית". פוסלתווייט החל את דרכו המקצועית בעולם המשחק בתיאטרון "Everyman" שבליברפול, שם הופיע לצד שחקנים כגון ביל ניי, ג'ונתן פרייס וג'ולי וולטרס, שהייתה בת-זוגו בסוף שנות ה-70. הוא התפרסם לראשונה כשהופיע בתפקיד משני בסרט השלישי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", בו גילם איש מודיעין בשם דייוויד. בשנת 1993 היה פוסלתווייט מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בשם האב" כשגילם את דמותו של ג'וזפה קונלון, אביו של גארי קונלון, צעיר מבלפסט (דניאל דיי לואיס) הנעצר ונכלא על לא עוול בכפו באשמת פיגוע של המחתרת האירית. לאחר מכן השתתף בסרט הפשע "החשוד המיידי", בו גילם את מר קובאיאשי, עורך דינו ויד ימינו של הפושע האגדי קייזר סוזה. ב-1996 שיחק פוסלתווייט בסרט ההרפתקאות "לב הדרקון", בו הופיע בתור נזיר בשם גילברט. באותה שנה שיחק בגרסה ההוליוודית למחזהו של ויליאם שייקספיר "רומיאו ויוליה", בה גילם את דמותו הספרותית של האב לאורנס, עוזרו ויועצו של רומיאו (לאונרדו די קפריו). באותה שנה שיחק בסרט התזמורת (Brassed Off), כמנצח על תזמורת כורי פחם. הסרט מתאר עיירת כורים כ-10 שנים אחרי שביתת כורי הפחם באנגליה, כאשר הכורים איבדו כבר את רוח הלחימה שאפיינה אותם בזמן השביתה ומחכים, ללא התנגדות, לסגירת המכרה האחרון בעיירה. ב-1997 הופיע פוסלתווייט ב"פארק היורה: העולם האבוד", סרט ההמשך של סטיבן ספילברג לסרט ההרפתקאות "פארק היורה". באותה שנה שיחק בסרט נוסף של ספילברג, הדרמה ההיסטורית "אמיסטאד", בה גילם את דמותו של מושל מדינת קונטיקט ויליאם הולבירד. ב-1999 הופיע בסרט הדרמה "Lost for Words". בשנה שלאחר מכן השתתף בתפקיד ראשי בסדרת הפשע "The Sins", והשתתף בדרמת הפשע "שמיים אדומים" שביים ג'ון מקנזי ומדבר על העיתונאית ורוניקה גרין. ב-2006 השתתף פוסלתווייט בשחזור לסרט האימה "אות משמיים". ב-2010 שיחק בסרטו של כריסטופר נולאן "ההתחלה" בתור מוריס אביו הגוסס של רוברט פישר, היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור בוס הפשע פרג'י בסרטו של בן אפלק "גנב עירוני". פוסלתווייט היה בזוגיות עם ז'קלין "ז'קי" מוריש, מפיקה לשעבר בערוץ ה-BBC משנת 1987 ובשנת 2003 השניים נישאו. יש להם שני ילדים, ויליאם ג'ון "בילי" (1989); ולילי קתלין (1996). "הוא נפטר ב-3 בינואר 2011 בגיל 64 ממחלת סרטן האשכים בה נאבק מספר שנים. מדיה וקבצים בנושא פיט פוסלתווייט בוויקישיתוף פיט פוסלתווייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פיט פוסלתווייט, באתר AllMovie (באנגלית) פיט פוסלתווייט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פיט פוסלתווייט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פיט פוסלתווייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) סוכנויות הידיעות, מת השחקן פיט פוסלת'ווייט, באתר ynet, 3 בינואר 2011 פיט פוסלתווייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ניוטאון (ניו סאות' ויילס)

ניוטאון (באנגלית: Newtown) הוא פרוור בסידני. ניוטאון מצוי כארבעה ק"מ דרום-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור קטן יחסית (פחות משני קמ"ר) ונפרש מצפון-מזרח לדרום-מערב כרצועה. הרחוב הראשי החוצה אותו מצפון מזרח לדרום מערב הוא רחוב קינג, שהופך לדרך פרינסס (Princes Highway) בשני קצותיו. ברחוב זה מתרכזים עיקר העסקים ומוסדות התרבות, ושם מצויה גם תחנת הרכבת ניוטאון, אחת מהתחנות הישנות ביותר בקו סיטירייל, שנחנכה ב-1895 לראשונה כאחת מארבע תחנות בלבד בדרך לפרמטה. רחוב ראשי נוסף הוא דרך אנמור (Enmore Road) שמתפצלת מרחוב קינג לכיוון מערב, לעבר הפרוור אנמור. ניוטאון מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney), והוא אחד הפרוורים המערביים ביותר בתחום השיפוט של רשות עירונית זו. מבחינה גאוגרפית, ניוטאון מצוי באזור המערב הקרוב (Inner West). הוא מצוי גם תחת תחום השיפוט של מועצת מריקוויל. ניוטאון נוסד כאזור חקלאי בתחילת המאה ה-19. שם הפרוור נלקח משלט חנות המכולת המקומית שנפתחה ברחוב קינג ב-1832, בו היה כתוב "New Town Stores" (חנויות העיירה החדשות, או חנויות העיירה החדשה). חלק מהאדמות הדרומיות של ניוטאון היו במוקד משפט זיוף במאה ה-19, בו אסיר לשעבר טען כי קיבל את אדמות אלו בירושה מסוהרו ומכר אותן לאחר מכן לעיריית סידני בעבור רווח. ב-1845 הוקמה הכנסייה האנגליקנית הראשונה בניוטאון, וחמש שנים אחריה הוקמה הכנסייה הקתולית הראשונה בפרוור. הפרוור סבל מעוני רב בתקופת השפל הכלכלי הגדול, וב-1949 נאלץ להצטרף רשמית תחת עיריית סידני. עד תחילת שנות השבעים היה ניוטאון עדיין פרוור עוני ורוב משפחותיו העובדות היו במקצועות צווארון כחול. בעקבות התפתחותה של אוניברסיטת סידני בשנות השבעים והשמונים החלו זורמים לפרוור סטודנטים שחיפשו דיור זול בסמוך לפקולטה. אוכלוסיית הפרוור הפכה צעירה ומגוונת יותר, וערך הדירות עלה משמעותית. בתחילת המאה ה-21 הפך ניוטאון למוקד משיכה לקהל צעיר, כולל חנויות אופנה, מועדונים וחיי לילה. ניוטאון נחשב לאחד המקומות הסובלניים ביותר לצורכי האוכלוסייה הגאה, והופיע בסצנת הפתיחה בסרט הקולנוע פריסילה, מלכת המדבר. בעקבות היסטוריה כאזור תעשייה ואזור מסחר, קיימים בניוטאון מספר גדול של פאבים המגישים אלכוהול. חלק ממוסדות אלו נוסדו בתקופה הוויקטוריאנית וחזיתם מציגה ארכיטקטורת אר דקו מתחילת המאה ה-20. בחלקו הצפוני של רחוב קינג מצוי אולם הריקודים טרוקדרו, שהוקם ב-1889. במרוצת השנים שימש האולם כבמת וודוויל, אולם החלקה, מפעל אופנועים ומרכז מסחרי. בשנת 2006 עבר הבניין שיפוץ וחזיתו (הבנויה בסגנון פלמי) שוחזרה. ניוטאון כולל מספר בניינים עתיקים נוספים ששוחזרו ושופצו, כולל בניין בית המשפט, בניין המשטרה, בניין בנק CBC ובניין בנק ANZ. בניינים אלו מוגנים, ורשומים כנכסים לאומיים של ניו סאות' ויילס. יחסית לגודלו, ניוטאון מכיל כמות גדולה של חנויות העוסקות בתרבות, אמנות וספרות. חלק מהן הפכו למוקד עלייה לרגל בקרב באי סידני, כגון ארקדת הספרים של גולד (Goulds Book Arcade) שהיא מחנויות הספרים המשומשים הגדולות באוסטרליה, וכן חנויות לצורכי ציור ופיסול. בניוטאון מתקיים כל שנה מאז 1981 פסטיבל ניוטאון, פסטיבל רחוב הכולל מוזיקה חיה, מופעים ואירועים משתנים. בשנת 2006 לראשונה התקיים הפסטיבל באזור מתוחם. פסטיבל האוכל של ניוטאון, פיסטביליטי, מתקיים כל שנה מאז 1990 וכולל דוכני מזון ויין מהמסעדות הרבות בפרוור. בשנת 1990 החל הפסטיבל בשישה דוכנים, וב-2008 כבר כלל כ-40 דוכנים. מדיה וקבצים בנושא ניוטאון בוויקישיתוף ניוטאון באתר "Dictionary of Sydney" ניוטאון באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
סגן הכהנים

סגן הכהנים הוא התואר לכהן האחראי על עבודת כל הכהנים בבית המקדש. כמו כן, הסגן מיועד להחליף את הכהן הגדול אם ייפסל לעבודת המקדש. לפיכך היה הסגן השני בחשיבותו לכהן הגדול, כפי שמעיד רבי חנינא סגן הכהנים: אמר רבי חנינא סגן הכהנים: למה סגן ממונה? שאם אירע בו פסול בכהן גדול, נכנס ומשמש תחתיו. — תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף מ"ב, עמוד א' פעמים רבות מופיע התואר במקורות רק בביטוי "הסגן". כך למשל מוזכר סגן הכהנים במשנה העוסקת בעבודת יום הכיפורים במקדש: טָרַף בַּקַּלְפִּי, וְהֶעֱלָה שְׁנֵי גּוֹרָלוֹת, אֶחָד כָּתוּב עָלָיו: לַשֵּׁם, וְאֶחָד כָּתוּב עָלָיו: לַעֲזָאזֵל. הַסְּגָן מִימִינוֹ, וְרֹאשׁ בֵּית אָב מִשְּׂמֹאלוֹ. אִם שֶׁל שֵׁם עָלָה בִּימִינוֹ, הַסְּגָן אוֹמֵר לוֹ: אִישִׁי כֹּהֵן גָּדוֹל, הַגְבַּהּ יְמִינְךָ; וְאִם שֶׁל שֵׁם עָלָה בִּשְׂמֹאלוֹ, רֹאשׁ בֵּית אָב אוֹמֵר לוֹ: אִישִׁי כֹּהֵן גָּדוֹל, הַגְבַּהּ שְׂמֹאלְךָ. — משנה, מסכת יומא, פרק ד', משנה א' ומשנה זו פירש רש"י בשם רבותיו כך: למה סגן מימינו כו', שהולך תמיד לימינו, כך אמרו בשם ר' יצחק הלוי. ואני שמעתי מרבינו יצחק בר יהודה: למה סגן ממונה, שאם יארע פסול, אבל כל זמן שלא יארע בו פסול אין הסגן עובד שום עבודה בעולם. — מתוך פירוש רש"י לתלמוד על משנה זו ביטוי נוסף לחשיבותו של הנושא במשרת הסגן אנו רואים במעמד ניחום אבלים בו משתתף הכהן הגדול: כשהוא עובר בשורה לנחם את אחרים סגן ומשוח שעבר בימינו וראש בית אב, אבלים וכל העם משמאלו וכשהוא עומד בשורה ומתנחם מאחרים סגן מימינו וראש בית אב וכל העם משמאלו. — תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ט, עמוד א' שנים משלושת הסגנים הידועים לנו בשמם מן הספרות התלמודית או יוסיפוס פלביוס הם: רבי חנינא סגן הכהנים ואלעזר בן חנניה. ההיסטוריון שמואל ספראי סובר שתפקיד הסגן נוצר על ידי הפרושים על מנת לפקח על הכהן הגדול, שכן מאז ימי שלטון בית חשמונאי היו תקופות שבהן החזיקו במשרת הכהן הגדול כהנים שנמנו על כת הצדוקים בפרהסיא או בסתר, והיה צורך במשגיח מיוחד מטעם הפרושים כדי לוודא שהכהן הגדול אינו סוטה מדרך העבודה הפרושית. הערך "סגן", באנציקלופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה מאמרים בנושא סגן הכהנים, באתר ספריית אסיף "משוח שעבר" הכוונה לכהן גדול לשעבר שמואל ספראי - עבודת יום הכיפורים בבית המקדש בימי בית שני מאתר דעת