laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיכאיל אחמטלי

מיכאיל אחמֶטֶלי (בגאורגית: მიხეილ ახმეტელი;‏ 1895-1963) היה מהגר, איש אקדמיה, מומחה לחקלאות סובייטית ולזמן מה גם ראש מכון מכון ואנזה, מכון מחקר בניהול האס אס שליד המוסד ללימודי ברית המועצות בגרמניה הנאצית. אחמטלי נולד בבורג'ומי שבדרום-מרכז גאורגיה, שהייתה באותם ימים חלק מהאימפריה הרוסית (פלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז). בין השנים 1915-1917, הוא למד באוניברסיטת חרקוב ובשנת 1919, היה בחסות הממשלה המנשביקית של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה כאשר המשיך את לימודיו באוניברסיטת ינה. פלישת הצבא האדום לגאורגיה של 1921 מנעה ממנו מלחזור למולדתו, ובשנת 1925 הוא סיים את הדוקטורט באוניברסיטה הגרמנית ושנה לאחר מכן הוא הצטרף למכון המזרח אירופי בברסלאו (כיום ורוצלב, בפולין). בשנת 1937 העביר השלטון הנאצי חלק מהמכון סמוך לברלין למכון מחקר בבעלותה, מכון ואנזה; ואחמטלי מונה למנהל המכון החדש. בתחילה הוא היה ביחסי ידידות עם אלפרד רוזנברג והשלטונות ציפו ממנו לספק חוות דעת על הכלכלה הסובייטית. תחת הפסבדונים קונסטנטין מיכאל, הוא כתב ספר על החקלאות הסובייטית ועל הקולקטיביזציה הכפויה. בשנת 1940 הוא הודח מתפקידו. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא שימש כמנהל הוועידה הלאומית הגאורגית שבסיסה היה בברלין, שהתמקדה בגיוס שבויי מלמה גאורגים-סובייטים ממחנות הריכוז הנאציים ללגיון הגאורגי. לאחר המלחמה, התיישב אחמטלי במינכן ועבד כפרופסור באוניברסיטת מינכן. הוא נשאר אופוזיציה לשלטון הסובייטי בגאורגיה ולקח חלק בגוש האומות האנטי בולשביקיות. אחמטלי, מיכאיל, המילון ההיסטורי של גאורגיה, באתר גוגל ספרים (באנגלית) בקרדזה לשה, גאורגים מצדדי גרמניה במלחמת העולם השנייה(הקישור אינו פעיל), באתר ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, בגאורגית וולטר לקוואוור (1990), רוסיה וגרמניה: מאה שנות קונפליקט, עמ' 194, ISBN 0887383491, (באנגלית) גוש האומות האנטי בולשביקיות (Anti-Bolshevik Bloc of Nations‏ - ABN) - מרכז לתיאום פעולות אנטי קומוניסטיות של ארגוני הפליטים הפוליטיים מהמדינות הסובייטיות.
אחמטלי

האם התכוונתם ל... אחמטלי (שם משפחה) (ახმეტელი) - שם משפחה גאורגי אישים מיכאיל אחמטלי – איש אקדמיה, מומחה לחקלאות סובייטית וראש מכון ואנזה, מכון מחקר בניהול האס אס סנדרו אחמטלי – במאי תיאטרון גאורגי (1886-1937) סטפן אחמטלי – מפקד צבאי גאורגי (1877-1922) מקומות תיאטרון אחמטלי – תיאטרון בטביליסי גאורגיה אחמטלי (תחנת מטרו) - תחנת מטרו ברכבת התחתית של טביליסי בקו אחמטלי-ורקתילי
עירית דגן

עירית לביא-דגן (נולדה ב-30 ביוני 1953) היא מדבבת ושחקנית תיאטרון ישראלית. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שירתה בלהקת פיקוד הדרום. לאחר שירותה הצבאי למדה תיאטרון בבית הספר הגבוה למשחק "בית צבי". בשנת 1973 השתתפה בסרט הקולנוע הישראלי "קזבלן" בו שיחקה וגם רקדה. דגן העלתה גם הצגות ילדים רבות בשיתוף בעלה השחקן עזרא דגן: "עיגול ועוד משולש בריבוע", מאת דתיה בן-דור, "לא יאומן כי יסופר" משירי ע. הלל "בית ממכר אגדות" מאת מיכאל דק ו"עברית יפה שלי" מאת יורם טהרלב. בחנוכה 1988 הופיעה דגן במופע מיוחד לילדים לצד בעלה עזרא דגן, וחברי להקת "הופה היי" יגאל בשן, עוזי חיטמן, יונתן מילר והשחקן אייל גפן יחד עם להקת "הכל עובר חביבי" במופע מיוחד הנקרא "מה יהיה חביבי? יהיה הופה היי!". בנוסף, לאורך השנים דגן דיבבה דמויות במספר סדרות הנפשה מיתולוגיות, ביניהן: "נילס הולגרסון" (בתפקיד נילס הולגרסון והבן של מולי), טאו טאו" (בתפקיד קיקי), "עלילות בבאי" (בתפקיד בבאי),"גברת פלפלת" אשר שודרו לראשונה בישראל בטלוויזיה החינוכית במהלך שנות השמונים ושנות ה-90 של המאה ה-20. בשיחה עם ירעם נתניהו, סיפרה כי במהלך עבודת הדיבוב של נילס הולגרסון, היא נצרדה וכי עצמת הקול שלה ירדה בטון וחצי. עירית ועזרא דגן מנהלים את הפרויקט הטיפולי-חינוכי: "תיאטרון-עדות, לספר כדי לחיות", מפגש בין דורי, ניצולי שואה ותלמידי בתי ספר. הם המנחים, המטפלים, הכותבים הבמאים והמפיקים, לדגן ובעלה שלושה בנים והבכור ירון עסק אף הוא בדיבוב, ותפקידו הראשון היה מומינטרול מסדרת המומינים. עירית דגן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עירית דגן, בארכיון הבימה אתר פרויקט "תיאטרון עדות" על המחיר ששילמה על שדיבבה את נילס, וגם: עירית דגן מדבבת מחדש את הדמות, סרטון בערוץ "ירעם נתניהו", באתר יוטיוב (אורך: 02:20) תיאטרון עדות – לספר כדי לחיות, באתר תיאטרון עדות
כנפי הרעם

כנפי הרעם (באנגלית: Thunderbirds) היא סדרת אנימציית בובות בת 32 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1965 עד 1966. בעקבות הצלחת הסדרה, היא עובדה לשלושה סרטי קולנוע בשנים 1966, 1968 ו-2004 ולפרודיה בשם "צוות אמריקה" בשנת 2004. בשנת 2015 נוצר אתחול בהנפשה תלת־ממדית שנקרא "כנפי הרעם בפעולה" ושודר בדיבוב לעברית בערוץ הילדים. בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה הלימודית בתחילת שנות השבעים ובשידור חוזר בערוץ 2 באמצע שנות התשעים. עלילת הסדרה מתרחשת במהלך המאה ה-21. היא עוקבת אחר עלילותיהם של בני משפחת טרייסי: אבי המשפחה, האסטרונאוט המיליונר ג'ף טרייסי, וחמשת ילדיו: סקוט, וירג'יל, אלן, גורדון וג'ון, יחד עם המדען והמהנדס הגאון "מוח", המשרת של המשפחה פארקר, העוזר של ג'ף קיראנו ובתו היפה טינטינה. בני משפחת טרייסי, המגולמים כולם על ידי בובות, חיים באי מרוחק ונידח באוקיינוס השקט, ועובדים בארגון סודי בינלאומי המסוגל להגיע לכל נקודה ברחבי העולם ואפילו לחלל כדי להציל אנשים בעזרת כלי הרכב העתידניים שלהם. מדיה וקבצים בנושא כנפי הרעם בוויקישיתוף "כנפי הרעם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כנפי הרעם", באתר Metacritic (באנגלית) "כנפי הרעם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מידע רב על הדמויות והסדרה באתר טלוויזיה ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוטות החסד

האם התכוונתם ל... אוּמֵנידיות מהמיתולוגיה היוונית והפוריות מהמיתולוגיה הרומית נוטות החסד (מחזה) – מחזה קלאסי של אייסכילוס נוטות החסד (ספר) – ספרו של ג'ונתן ליטל
הקטור מלו

הֶקטוֹר מָלוֹ (בצרפתית: Hector Malot;‏ 20 במאי 1830 – 17 ביולי,1907) היה סופר צרפתי יליד לה בויה הסמוכה לרואן. למד משפטים ברואן ובפריז, אך הפך בסופו של דבר לסופר ולמבקר ספרות. ספרו הראשון הודפס ב-1859, ובמהלך חייו פרסם כ-70 ספרים. המפורסם שבהם (פורסם ב-1878) היה ספר הילדים "רֶמי ילד של אף אחד״ (בתרגום קודם: ״באין משפחה״ בתרגומו של רבניצקי ו"בלי משפחה" בתרגומו של י.א. הנדלזלץ), שתורגם לעברית ב-2020. הספר עוסק בהרפתקאותיו של רֶמי היתום שנמכר ויוצא למסע נדודים רב הרפתקאות ברחבי צרפת, שווייץ ואנגליה. מדיה וקבצים בנושא הקטור מלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקטור מלו (בצרפתית) הקטור מלו, ברשת החברתית Goodreads רשימת הפרסומים של הקטור מלו, בקטלוג הספרייה הלאומית מספריו של הקטור מלו בפרויקט גוטנברג (באנגלית), (בצרפתית) הקטור מלו, באין משפחה, לעברית: י. ח. רבניצקי. בהוצאת אמנות, פרנקפורט כתבי הקטור מלו בפרויקט גוטנברג (באנגלית) הקטור מלו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הקטור מלו (1830-1907), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטאנס (בן סיסאמנס)

אוֹטָאנֵס בן סִיסָאמְנֵס (ביוונית: Ότανής, בלטינית: Otanes) היה מצביא פרסי, שפעל בשלהי המאה ה-6 וראשית המאה ה-5 לפנה"ס תחת שרביטו של דריווש מלך פרס. אביו של אוטאנס היה אחד משופטי המלך הקודם, קַמְבּיסֶס, והוצא על ידו להורג משום שעיוות את הדין תמורת שוחד. ההיסטוריון היווני הרודוטוס מספר, כי "קמביסס חתך את גרונו, פשט את כל עורו, חתך את העור לרצועות ופרש אותן על הכיסא שעליו ישב סיסאמנס בזמן משפט." אחר כך מינה את אוטאנס בנו לשופט, והושיבו על כיסא זה למען יזכור "על כסאו של מי הוא יושב במשפט". בשנת 506 לפנה"ס מונה אוטאנס למצביא אזור החוף באסיה הקטנה, במקומו של מֶגַבָּזוֹס. הוא כבש את ביזנטיון, כֵלְקֶדוֹן, אַנְטַנְדְרוֹס ולַאמְפוֹנִיוֹן, ובעזרת צי אוניות מן האי לֶסְבּוֹס כבש את האיים לֶמְנוֹס ואִימְבּרוֹס. אוטאנס נזכר כאחד מחתני המלך דריווש ומצביאיו, שדיכא את המרד האיוני (500 – 494 לפנה"ס). לאחר המפלה בקרב סלמיס שבקפריסין (497 לפנה"ס) ושעבודו מחדש של האי, נפנו הפרסים להשבת שלטונם באסיה הקטנה. על אוטאנס ואַרְטָאפֶרְנֶס מושל סַרְדִיס הוטלה משימת כיבושן של קְלַאזוֹמֶנַאי שבאִיוֹנִיָה וקִימֶה אשר באַיוֹלִיס. הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998. s.v. "Otanes" (2) in: Smith, W. (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867. Digitized copy in: Perseus. כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. העתק דיגיטלי באתר "דעת". הרודוטוס, ספר ה, 25 (בתרגום שימרון-צלניק). שם, ספר ה, 26. שם, ספר ה, 116, 123.
המכון הטכנולוגי ההודי

המכונים הטכנולוגיים ההודיים (באנגלית The Indian Institutes of Technology; בראשי תיבות: IITs; בהינדי: भारतीय प्रौद्योगिकी संस्थान) הם קבוצה של שבעה מכונים עצמאיים להשכלה גבוהה בתחומי ההנדסה והטכנולוגיה, אשר נוסדו והוכרזו כ"מוסדות בעלי חשיבות לאומית" על ידי ממשלת הודו. המכונים נוסדו כדי להכשיר מדענים ומהנדסים, במטרה לפתח כוח אדם מיומן אשר יעודד את התפתחותה הכלכלית והחברתית של הודו לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1947. המכונים, לפי סדר הקמתם, נמצאים בערים: קאראגפור, מומביי, צ'נאי, קאנפור, ניו דלהי, גובאהאטי ורורקי. ממשלת הודו הכריזה על כוונתה להקים תשעה מכונים נוספים במדינות שבהן עדיין לא קיים מכון טכנולוגי. חלק מן המכונים נוסדו באמצעות סיוע כספי וטכני של אונסק"ו, ממשלת גרמניה, ממשלת ארצות הברית וברית המועצות. כל אחד מן המכונים הוא מוסד עצמאי להשכלה גבוהה הקשור למכונים האחרים באמצעות מועצת המכונים הטכנולוגיים, המופקדת על ניהולם האדמיניסטרטיבי. לכל המכונים מנגנון קבלת תלמידים משותף ללימודי תואר ראשון אשר בבסיסו בחינת קבלה אחידה (אנגלית: Joint Entrance Examination, ר"ת JEE) באמצעותה נבחרים כ-4,000 מועמדים מדי שנה מתוך עשרות אלפי מועמדים. קבלת תלמידים לתארים מתקדמים נעשית אף היא על יסוד בחינה אחידה. בשבעה המכונים לומדים כ-15,500 סטודנטים לתואר ראשון, וכ-12,000 סטודנטים לתארים מתקדמים, זאת בנוסף לתלמידי מחקר. המכונים זכו להצלחה בהכשרת בעלי מקצוע בתחומים מגוונים ואף להכרה בינלאומית. עצמאותם של המכונים איפשרה להם לפתח תוכניות הכשרה מיוחדות בתחומי הטכנולוגיה, ברמת התואר הראשון ולהעניק תואר "בוגר בטכנולוגיה" (אנגלית: Bachelor of Technology, ר"ת B. Tech) להבדיל מתואר "בוגר בהנדסה" (אנגלית: Bachelor of Engineering, ר"ת BE) המוענק על ידי רוב האוניברסיטאות האחרות בהודו. הצלחת המכונים הובילה להקמתם של מוסדות דומים בתחומים אחרים, כגון המכון הלאומי לטכנולוגיה וכן המכונים לטכנולוגית מידע. TU9 איגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות ברית N5T ברית אוניברסיטאות יורו-טק ברית האוניברסיטאות האסיאתיות הברית העולמית של אוניברסיטאות טכנולוגיות ליגת IDEA מדיה וקבצים בנושא המכון הטכנולוגי ההודי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון הטכנולוגי ההודי (באנגלית) אתר המכון בקאראגפור אתר המכון במומביי אתר המכון בצ'נאי אתר המכון בקאנפור אתר המכון בדלהי אתר המכון בגובאהאטי אתר המכון ברורקי House Resolution 227 of the United States Congress
ליליאן גיש

ליליאן דיאנה גיש (באנגלית: Lillian Diana Gish; ‏14 באוקטובר 1893 בספרינגפילד שבאוהיו – 27 בפברואר 1993 בניו יורק) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית במשך 75 שנה, שזכתה בשנת 1971 בפרס אוסקר על מפעל חיים. גיש נולדה באוהיו שבארצות הברית, לה אחות קטנה בשם דורותי גיש שגם הייתה לכוכבת קולנוע. משפחתה הייתה נוצרית: מצד אביה לותרני ומצד אמה אפסיקופלית. גיש הייתה ידועה בעשור הראשון ובעשור השני של המאה העשרים, במיוחד על עבודתה עם הבמאי ד.וו גריפית', ובשל סרטו הידוע "לידתה של אומה" בו שיחקה גיש בתפקיד הראשי. בשנים שלאחר מכן המשיכה לעבוד עם גריפית' ושיחקה בסרטים נוספים שלו כגון יתומות הסערה. בשנת 1920 ביימה סרט הנקרא "לשפץ את בעלה". הסרט לא הצליח מסחרית ואין עותקים של הסרט אשר שרדו עד היום. לאחר סיום עידן הראינוע ותחילת עידן הקולנוע דעך כוכבה של גיש, אך היא המשיכה לשחק ברציפות בסרטים ובטלוויזיה עד לשנות ה-80. החל משנות ה-50 הופיעה בעיקר בטלוויזיה, אך זכורות הופעותיה בקולנוע בסרטים חשובים כמערבון יוצא הדופן של קינג וידור, דו-קרב בשמש (1946), או סרטו האפל של צ'ארלס לוטון, ליל הצייד וקורי העכביש (1955). כמו כן הופיעה בסרט פקודה להרוג משנת 1958. ב-1960 הופיעה במערבון "הגזע המוחרם" לצידם של ברט לנקסטר ואודרי הפבורן. בשנת 1971 קיבלה פרס אוסקר על מפעל החיים שלה ובשנת 1984 קיבלה את פרס על מפעל חיים ממכון הסרטים האמריקאי. היא האישה השנייה שזכתה בפרס זה לאחר בטי דייוויס, והאדם הראשון שקיבל את הפרס אשר היה דמות מרכזית בעולם הראינוע. ספר השיאים של גינס הכתיר את גיש כשחקנית בעלת קריירת המשחק הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע: מהשתתפות בסרטים קצרים אילמים בשנת 1912 ועד לתפקידה האחרון, לצד בטי דייוויס בסרט "לווייתני אוגוסט" בשנת 1987. יש כוכב עם שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד. גיש מעולם לא התחתנה ולא הביאה ילדים לעולם. היא ניהלה רומנים עם גברים ועם נשים בתעשיית הקולנוע וכשעבדה עם ד.וו גריפית' בעשור השני של המאה ה-20, נטען כי יש ביניהם קשר רומנטי, אך טיעון זה לא הוכח מעולם. בתקופה זו אף הייתה חולה בשפעת הספרדית, אך שרדה את מגפה זו. בשנות ה-30, כמו רבים אחרים מאנשי הקולנוע, נחשדה גיש בנטייה לקומוניזם ולברית המועצות, אך חשד זה לא הוכח מעולם. גיש מתה מאי ספיקת לב בשנת 1993 בגיל 99, ונקברה בניו יורק. השאירה אחריה הון של עשרות מיליוני דולרים, שנתרם ליצירת פרס על שמה ועל שם אחותה דורותי, פרס דורותי וליליאן גיש. אתר האינטרנט הרשמי של ליליאן גיש (באנגלית) ליליאן גיש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליליאן גיש, באתר AllMovie (באנגלית) ליליאן גיש, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ליליאן גיש, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ליליאן גיש, באתר MusicBrainz (באנגלית) ליליאן גיש, באתר Songkick (באנגלית) ליליאן גיש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ליליאן גיש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבוטניצ'קי (כדורגל)

מועדון הכדורגל רבוטינצ'קי (במקדונית: ФК Работнички) הוא מועדון כדורגל מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה, המתמודד בליגת העל המקדונית. המועדון הוקם בשנת 1937 ונחשב לאחד המועדונים הבכירים לאורך השנים במקדוניה. בזמן היותה של מקדוניה חלק מיוגוסלביה הקבוצה השתתפה בליגת העל היוגוסלבית, אך לא זכתה בתארים בתקופה זו. מאז פירוק יוגוסלביה והקמת הליגה המקדונית זכתה הקבוצה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים. אליפות מקדוניה (4): 2005, 2006, 2008, 2014 הגביע המקדוני (4): 2008, 2009, 2014, 2015 מדיה וקבצים בנושא רבוטניצ'קי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רבוטניצ'קי (במקדונית ובאנגלית) רבוטניצ'קי, ברשת החברתית פייסבוק רבוטניצ'קי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורניתומימיים

אורניתומימיים (שם מדעי: Ornithomimidae) היא משפחה של דינוזאורים מקבוצת הקלורוזאורים. האורניתומימים היו דמויי יען ושכנו בלאוראסיה (היום צפון אמריקה, אסיה ואירופה). הם היו קלי תנועה בשל רגליהם האחוריות הארוכות. הגפיים הקדמיות שימשו להם לאחיזה. צווארם היה ארוך וראשם קטן. חסרו להם כל השיניים, ובמקומן היה להם מקור קרני. הם כנראה היו אומניבורים (אוכלי-כל) שניזונו מחולייתנים קטנים, פרוקי-רגליים, ביצים וצמחים. שרידי עקבות של מין מהמשפחה, כנראה או סטרותיומימוס או של אלפרוזאורוס (Elaphrosaurus) שבעבר זוהה כאורניתומימיי, נמצאו בבית זית. אנסרימימוס (Anserimimus) ארכיאורניתומימוס (Archaeornithomimus) Aepyornithomimus דרומיסיומימוס (Dromiceiomimus) גלימימוס (Gallimimus) אורניתומימוס (Ornithomimus) Qiupalong Rativates סינואורניתומימוס (Sinornithomimus) סטרותיומימוס (Struthiomimus) Tototlmimus מדיה וקבצים בנושא אורניתומימיים בוויקישיתוף אורניתומימיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אורניתומימיים, באתר GBIF (באנגלית) ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, Lecture 23 Theropoda II Coelurosauria (concl.): Ostrich Dinosaurs, מתוך הקורס גאולוגיה 104: דינוזאורים, 2021, באתר יוטיוב (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרווין לרוי

מרווין לֶרוי (באנגלית: Mervyn LeRoy;‏ 15 באוקטובר 1900 – 13 בספטמבר 1987) היה במאי קולנוע, מפיק ושחקן יהודי-אמריקאי זוכה פרס אוסקר. לרוי נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, להורים ממוצא יהודי. משפחתו ירדה מנכסיה לאחר רעידת האדמה של 1906. (בבעלותו של סבו מצד אביו הייתה חנות כלבו שנחרבה ברעידת האדמה; החנות הייתה מבוטחת בסכום כסף רב, אולם חברת הביטוח התרוששה כתוצאה מרעידת האדמה.) על מנת להרויח את לחמו מכר מרווין הצעיר עיתונים והשתתף בתחרויות כישרונות כזמר. בדרכים אלה הוא פילס את דרכו לוודביל. אחר כך הוא ניסה את מזלו בהוליווד ביחד עם בן דודו ג'ס לסקי. לרוי עבד בתחומי התלבושות, מעבדות הפיתוח וכעוזר צלם עד שהוא נעשה תסריטאי ושחקן בראינוע. עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה בסרט No Place to Go משנת 1927. היות שסרטיו גרפו ממון רב בעלות נמוכה, הוא פילס את דרכו בתעשיית הסרטים. ב-1931 הוא ביים את סרט הגנגסטרים האפי הקיסר הקטן (Little Caesar), שהביא את אדוארד ג'י רובינסון למעמד של כוכב והקריירה של לרוי נסקה אף היא. ב-1938 הוא נבחר לעמוד בראש ההפקה של חברת MGM. בזכותו הפיקו האולפנים את הקוסם מארץ עוץ. הוא היה זה שגילה את קלארק גייבל, לורטה יאנג, רוברט מיצ'ם ולנה טרנר. בשנות החמישים ביים לרוי מחזות זמר כמו נאה להסתכל (Million Dollar Mermaid ,Latin Lovers ,(Lovely to Look At, ו-Rose Marie. הוא עבר לעבוד עבור האחים וורנר, שם הוא היה אחראי על סרטים ידועים כגון מר רוברטס, גשר ווטרלו, The Bad Seed, No Time for Sergeants, The FBI Story ו-Gypsy. הוא היה מועמד בשנת 1943 לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר עבור סרטו Random Harvest (קציר הגורל) וכן ב-1940 כמפיק הקוסם מארץ עוץ. בנוסף לכך, הוא קיבל פרס אוסקר לשם כבוד ב-1946 עבור הסרט הבית בו אני גר ופרס לזכרו של אירוינג ט. תאלברג ב-1976. לרוי פרש ב-1965, וכתב אוטוביוגרפיה בשם "Take One", שראתה אור ב-1974. הוא הלך לעולמו בבוורלי הילס, קליפורניה ונטמן בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park שבגלנדייל, קליפורניה. יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב ויין 1560. הקיסר הקטן (Little Caesar) (1931) Five Star Final‏ (1931) Tonight or Never‏ (1931) Two Seconds‏ (1932) Three on a Match‏ (1932) I Am a Fugitive from a Chain Gang‏ (1932) רודפות הבצע של 1933 (Gold Diggers of 1933) (1933) Tugboat Annie‏ (1933) The World Changes‏ (1933) Anthony Adverse‏ (1936) גשר ווטרלו‏ (1940) Escape‏ (1940) Blossoms in the Dust‏ (1941) ניצנים בעפר Random Harvest‏ (1942) מאדאם קירי (1943) שלושים שניות מעל טוקיו Thirty Seconds Over Tokyo‏ (1944) הבית בו אני גר (1945) Without Reservations‏ (1946) נשים קטנות (1949) קוו ואדיס (1951) בת ים השווה מיליון דולר‏ (1952) מר רוברטס Mister Roberts) 1955) The Bad Seed‏ (1956) הזרע הרע Toward the Unknown‏ (1956) No Time for Sergeants‏ (1958) The FBI Story‏ (1959) "סיפורה של בולשת" A Majority of One‏ (1961) ג'יפסי ‏(1962) מדיה וקבצים בנושא מרווין לרוי בוויקישיתוף מרווין לרוי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרווין לרוי, באתר AllMovie (באנגלית) מרווין לרוי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרווין לרוי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרווין לרוי, באתר Discogs (באנגלית) מרווין לרוי, באתר TCM מרווין לרוי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרווין לרוי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mervyn LeRoy - Biography, Bruce Eder, All Movie Guide
פנתאון סבורתלו

פנתאון סבורתלו לאישי ציבור (בגאורגית: საბურთალოს საზოგადო მოღვაწეთა პანთეონი) הוא נקרופוליס לאישי ציבור בטביליסי גאורגיה שנוסד בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2002 נפתח אגף חדש של הפנתאון. הפנתאון הישן ממוקם ברובע סבורתלו ליד בית הקברות של סבורתלו, ואילו החדש נמצא בכביש ואקה-רובע סבורתלו סמוך ל"מלון אמירני". מבין המפורסמים הקבורים בפנתאון: איפוליטה חוויצ'יה (1910-1985) - שחקן קולנוע מפורסם מאוד גיווי קנדרלי (1933-2006) - צייר גאורגי גיורגי סאנאיה (1975-2001) - עיתונאי טלוויזיה ברוסתווי-2. נרצח בנסיבות חשודות פנתאון דידובה פנתאון מתאצמינדה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארקה גדיניה

ארקה גדיניה (בפולנית: Arka Gdynia) הוא מועדון כדורסל פולני מהעיר גדיניה. המועדון משחק בליגת העל הפולנית. אולם הבית של המועדון הוא גדיניה ארנה בגדיניה, המכיל כ-5,500 מקומות ישיבה. מתחילת שנות האלפיים, המועדון נחשב לאחד המועדונים הבכירים בפולין והוא זכה ב-9 אליפויות רצופות בשנים 2004–2012. בנוסף להישגים המקומיים, המועדון מגיע להישגים במפעלים האירופאים השונים, כמו לגמר גביע הצ'מפיונס קאפ של פיב"א של עונת 2002/2003 ולטופ 16 של היורוליג. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. המועדון נוסד ב-1995 בשם STK טרפל סופוט בסופוט והחל לשחק בליגה הפולנית השלישית. תוך מספר שנים עלה המועדון לליגה הבכירה. ב-2009 עבר המועדון לעיר השכנה גדיניה. אליפות פולין: זכייה (9): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 סגנות (2): 2002, 2003 הגביע הפולני: זכייה (4): 2000, 2001, 2006, 2008 יורוליג: טופ 16 (2): 2005, 2007 גביע יול"ב: שמינית גמר (1): 2004 גביע קוראץ': רבע גמר (2): 2001, 2002 צ'מפיונס קאפ: סגנית (1): 2003 בלגיהתומאס ואן דן שפיגל טורקיהחוסיין בשוק סרביהמילאן גורוביץ' מדיה וקבצים בנושא ארקה גדיניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארקה גדיניה (בפולנית)
אלין טופוזאקוב

אלין קלינוב טופוזאקוב (בבולגרית: Елин Калинов Топузаков, נולד ב-5 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת ארדה קרדז'אלי. טופוזאקוב גדל בדימיטרובגראד והחל את הקריירה שלו ככדורגלן במועדון המקומי. כשהיה בן 18 הצטרף ללבסקי סופיה, ושם שיחק כ-12 עונות רצופות, מלבד תקופה קצרה בה הושאל למועדון אחר. עם לבסקי סופיה זכה טופוזאקוב בחמש אליפויות (מהן 3 רצופות) ובשישה גביעים. בשנת 2005 מונה טופוזאקוב לקפטן הקבוצה, ובעונת 2005/2006 העפיל עמה לרבע גמר גביע אופ"א. בעונה שלאחר מכן העפיל עם לבסקי סופיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בפעם הראשונה שקבוצה בולגרית הגיעה למעמד זה. ב-3 בינואר 2008 הגיע טופאזקוב לישראל יחד עם חברו מלבסקי סופיה, הקשר ההתקפי דימיטר טלקייסקי, והשניים הוחתמו בהפועל תל אביב על ידי המאמן אלי גוטמן, שהגיע לקבוצה רק זמן קצר קודם לכן לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון בטבלה. השניים שיחקו לראשונה ב-12 בינואר, במחזור ה-15 של עונת 2007/2008, מול הפועל כפר סבא באצטדיון בלומפילד. במחזור ה-25 כבש טופוזאקוב את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב, בניצחון 3–2 על בני יהודה. בנוסף בישל שני שערים בעונה זו, בניצחון 3–1 בדרבי מול מכבי תל אביב, ובניצחון 3–1 מול בית"ר ירושלים. טופוזאקוב תרם רבות להישארותה של הקבוצה בליגה הבכירה, וכן להעפלתה לגמר גביע המדינה. בתום העונה קיבלו טופוזאקוב וטלקייסקי במשותף את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון אוהדי הפועל תל אביב. בעונה שלאחר מכן המשיכה הקבוצה במגמת השיפור וטופוזאקוב סייע לקבוצה להתמודד על האליפות מול מכבי חיפה, לצידם של הבלמים דאגלס דה סילבה וואליד באדיר, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני. לאחר שנה וחצי בהפועל תל אביב שוחררו שני הבולגרים בקיץ 2009. בסך הכל הופיע טופוזאקוב ב-61 משחקים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות. בעונת 2009/2010 חזר טופוזאקוב לשחק בלבסקי סופיה, וכעבור שנה חזר לישראל, שוב יחד עם טלקייסקי, והשניים חתמו בהפועל רמת גן. בעונת 2010/2011 כבש טופוזאקוב שני שערים במדי הפועל רמת גן, וב-16 באפריל 2011 ערך את משחקו האחרון בקריירה, מול הפועל תל אביב. לזכותו של טופוזאקוב 30 הופעות במדי נבחרת בולגריה. ב-2 בספטמבר 2000 ערך את הופעתו הראשונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. ב-11 בפברואר 2009 ערך טופוזאקוב את משחקו האחרון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת שווייץ. בעונת 2013/2014 החל לשמש כעוזר מאמן לבסקי סופיה, ובמרץ 2014 מונה למאמן הזמני של הקבוצה עד לתום העונה, בשל בעיות בריאות מהן סבל המאמן הראשי, ובעונת 2016/2017 שימש שוב כמאמן הראשי של הקבוצה. בקיץ 2017 מונה למאמן קבוצת ארדה קרדז'אלי מהליגה השלישית בבולגריה, ובעונתו הראשונה בקבוצה העלה לליגה השנייה. לבסקי סופיה אליפויות: 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2005/2006, 2006/2007 הגביע הבולגרי: 1997/1998, 1999/2000, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005, 2006/2007 סופר קאפ: 2005, 2007, 2009 מדיה וקבצים בנושא אלין טופוזאקוב בוויקישיתוף אלין טופוזאקוב, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלין טופוזאקוב, באתר Transfermarkt אלין טופוזאקוב, באתר WorldFootball.net אלין טופוזאקוב, באתר National Football Teams אלין טופוזאקוב, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ענבל מנור‏, מעבר לטופ-וזאקוב?, באתר וואלה, 15 במאי 2009 אורן יוסיפוביץ, יוסי פנטילט, "מתגעגעים לקהל של הפועל", באתר nrg מעריב, ‏17 בדצמבר 2010 לי בוץ, הפועל ת"א: הבולגרים חתמו רשמית; אסולין בדרך, באתר ynet, 6 בינואר 2008 דודי שחם, טופוזאקוב וטלקיסקי חתמו בהפועל רמת גן, באתר nrg מעריב, ‏ 11 באוגוסט 2010
יום ויקטוריה

יום ויקטוריה (באנגלית: Victoria Day, בצרפתית: Fête de la Reine - "יום המלכה") הוא חג לאומי בקנדה הנחוג ביום שני האחרון שחל לפני ה-25 במאי, לכבוד המלכה ויקטוריה. יום הולדתו של המונרך נחוג בקנדה זמן רב לפני שהוקמה הקונפדרציה הקנדית (קנדה של ימינו). החג נחוג לראשונה ב-24 במאי 1854 לפני בית הממשלה בטורונטו שבאונטריו על מנת לחוג את יום ההולדת של המלכה. מאז שנת 1901 נחוג ה-24 במאי ברחבי האימפריה הבריטית כיום האימפריה, ולכן הוחלט בשנת 1952 להעביר את חגיגת יום ויקטוריה ליום שני הראשון החל לפני ה-25 במאי. חג זה נחוג נפרד מיום הולדתו הרשמי של המונרך שנחוג בתאריכים שונים (ב-24 במאי עבור אדוארד השביעי, וביום ההולדת בפועל של המלכים ג'ורג' החמישי (ב-3 ביוני), אדוארד השמיני (ב-23 ביוני), ובתאריכים שונים (בין ה-20 במאי ועד ה-14 ביוני בתקופת מלכותו של ג'ורג' השישי. החל משנת 1953 נקבע בהצהרת המושל הכללי של קנדה כי יום הולדתה הרשמי של המלכה אליזבת השנייה יחול ביום האימפריה, ובשנת 1958 שינה החג הלאומי את שמו ל"יום חבר העמים הבריטי". בשנת 1977 הועבר יום חבר העמים הבריטי ליום שני השני בחודש מרץ, ואילו לאורך כל התקופה המשיכו תושבי קנדה לחוג את יום ויקטוריה בחודש מאי. ערים שונות בקנדה עורכות תהלוכות לרגל יום ויקטוריה, שהגדולה בהם נערכת בעיר ויקטוריה הנקראת על שם המלכה. כמו כן נהוג לערוך מופעי זיקוקים ביום זה. היום משמש בפועל תחילת עונת הקיץ, וביום זו מתחילים לפעול פארקי השעשועים ואתרי הרחצה. יום חבר העמים הבריטי המלוכה הקנדית מדיה וקבצים בנושא יום ויקטוריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום ויקטוריה יום ויקטוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)