laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מועצת המחקר של הרייך

מועצת המחקר של הרייך (בגרמנית: Reichsforschungsrat; בראשי תיבות: RFR) הוקמה בגרמניה בשנת 1936 תחת משרד החינוך לצורך תכנון מרכזי של כל המחקר הבסיסי והיישומי, למעט המחקר האווירי. היא נסגרה והוקמה מחדש בשנת 1942 והוכפפה למשרד החימוש. מועצת המחקר הוקמה ב-16 במרץ 1937 על ידי שר הרייך ברנהרד רוסט ממשרד המדע, חינוך ותרבות של הרייך(אנ'). ה-RFR הוקמה כדי לרכז את התכנון לכל המחקר הבסיסי והיישומי בגרמניה, למעט המחקר האווירי, שהיה אז בפיקוחו של מרשל הרייך הרמן גרינג. ב־9 ביוני 1942 הוציא אדולף היטלר צו להקמה מחדש של ה-RFR.‏ הארגון הוקם מחדש ביוזמת אלברט שפר שהיה אז שר הרייך לחימוש ותחמושת. Document 52: Creation of a Research Council, 16 March 1937 in Hentschel, 1996, 145-145. Document 98: The Führer’s Decree on the Reich Research Council, 9 June 1942, in Hentschel, 1996, 303. ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא מלחמת העולם השנייה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפת צידון

נפת צידון (בערבית: قضاء صيدا) היא נפה מנהלתית במחוז דרום לבנון. עיר בירת המחוז היא צידון. את המחוז מייצגים שני נציגים, מוסלמים סונים, בפרלמנט הלבנוני. המחוז כולל: עדלון (ער') אנסאריה (ער') ע'אזיה מע'דושה מג'דליון מיה מיה קנארית סאלחיה (צידון) (ער') סרפנד (לבנון) צידון – בירת המחוז טבאיא (ער') זראריה כאות'ריית א-סיאד (ער') נכון לשנת 2014, היו בנפת צידון 61,237 בעלי זכות בחירה, מהם: 51,962 (84.22%) – סונים 5,647 (9.15%) – שיעים 3,935 (6.38%) – נוצרים, מעדות שונות 125 (0.20%) – מיעוטים שונים 28 (0.05%) – דרוזים ריאד א-סולח – ראש הממשלה הראשון של לבנון (1894–1951) תקי א-דין א-סולח (אנ') – לשעבר, ראש ממשלת לבנון (1908–1988) פואד סניורה – לשעבר, ראש ממשלת לבנון (1943–) רפיק אל חרירי – לשעבר, ראש ממשלת לבנון (1944–2005) עיסאם חוסיין נעמאן (אנ') עורך דין, איש עסקים פוליטיקאי ושר לשעבר (1942) ד"ר יומנא אל-עיד (ער') (שמה האמיתי: חכּמת אל-מג'ד'וב א-סבאע'; حكمت المجذوب الصباغ) – פרופסור לספרות וסופרת. בנפת צידון נמצא קצה הצינור הטרנס-ערבי בים התיכון, צינור שאורכו 1,720 ק"מ, והוא מתחיל בשדות הנפט ליד אבקייק (אנ') בסעודיה. לצינור היה תפקיד חשוב בסחר העולמי בנפט – סיוע בפיתוח הכלכלי של לבנון – כמו גם ביחסים הפוליטיים של אמריקה והמזרח התיכון. בעת בנייתו ב-1947, הפרויקט נחשב לפורץ דרך וחדשני עם קיבולת מקסימלית של כ-500,000 חביות ליום. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ובשל סכסוך מתמיד בין ערב הסעודית לסוריה ולבנון על אגרות המעבר, וכן בשל הופעת מכליות נפט הגדולות, הצינור פועל כיום בהספק נמוך מאוד. מדיה וקבצים בנושא נפת צידון בוויקישיתוף دائرة الجنوب الاولى, صيدا, lebanese-forces.com, ‏2014
איירבוס

איירבוס (בצרפתית: Airbus) היא יצרנית מטוסים אירופית. החברה נוסדה בשנת 1970 על ידי ממשלות צרפת ומערב גרמניה, במטרה להתחרות ביצרנית המטוסים האמריקנית בואינג. למיזם הצטרפו ספרד בשנת 1971, ובריטניה בשנת 1978. החברה רשומה בצרפת, ומפעלה הראשי נמצא בטולוז סמוך למפעלי סיטרואן פיגו ורנו. איירבוס התמקדה מאז הקמתה בפיתוח מטוסי נוסעים, ובינואר 1999 החלה לפתח מטוסים לשימוש צבאי. משנת 2001 איירבוס היא חברה בת של קבוצת איירבוס, שנוסדה בשנת 2000 במטרה להתחרות בתאגיד האמריקני בואינג. איירבוס מעסיקה כ-63,000 עובדים, ומפעילה 16 אתרי ייצור בצרפת, גרמניה, בריטניה, ספרד, ארצות הברית וסין. החברה ביצעה מסירה ראשונה במאי 1974, ועד יוני 2013 מסרה כ-7,900 מטוסים. ממוצריה הבולטים של החברה: איירבוס A320 - מטוס הנוסעים הראשון בעולם המופעל באמצעות מערכת בקרת טיסה טוס-על-חוט, ו-איירבוס A380 - מטוס הנוסעים הגדול בעולם. ערך מורחב – איירבוס מיליטרי A310 MRTT - מטוס תדלוק אווירי. מבוסס על ה-A310, טס לראשונה בדצמבר 2003 A400M - מטוס תובלה. ביצע טיסת בכורה בדצמבר 2009, מסירה ראשונה מתוכננת לאמצע 2013 A330 MRTT - מטוס תדלוק אווירי. מבוסס על ה-A330, טס לראשונה ביוני 2007 Zephyr אתר האינטרנט הרשמי של איירבוס (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של איירבוס (באנגלית) איירבוס, ברשת החברתית פייסבוק איירבוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איירבוס, ברשת החברתית אינסטגרם איירבוס, ברשת החברתית LinkedIn איירבוס, סרטונים בערוץ היוטיוב איירבוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יואב קרן, מטוס מהניילונים, באתר "ידיעות אחרונות", 6 ביולי 2018
ולרי שייטנוב

גנרל מייג'ור ולרי אלברטוביץ' שייטנוב (באוקראינית: Валерій Альбертович Шайтанов; נולד ב-21 באוקטובר 1963, בכפר סמודד במחוז ארכנגלסק ברוסיה הסובייטית, שבברית המועצות) הוא איש צבא ובכיר שירות הביטחון של אוקראינה, ששימש כמשנה לראש המרכז למלחמה בטרור של שירות הביטחון האוקראיני (Антитерористичний центр СБУ) מ-23 באוגוסט 2015 עד 14 באפריל 2020, עת נעצר על ידי רשויות החקירה באוקראינה בחשד לריגול לטובת רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי שלה. הוא שירת ביחידת אלפא בתקופת ברית המועצות והיה ממייסדי המקבילה האוקראינית שלה. בפברואר 2014 נכלל בכוחות שדיכאו את ההפגנות נגד הממשלה בקייב. הוא נשלח לאחר מכן להילחם במלחמת האזרחים באוקראינה בדונבאס וניהל מגעים עם נציגי הרפובליקה העממית של דונצק. באוגוסט 2015 קודם לתפקיד סגן ראשון (המשנה) של ראש המרכז למבצעים מיוחדים למלחמה בטרור של שירות הביטחון ועמד בראש מחלקה 8 של מרכז זה. ב-23 באוגוסט קודם לדרגת גנרל מייג'ור. ב-31 באוקטובר 2015 ניהל את מבצע מאסרו של גנאדי קורבאן, סגן מושל מחוז דנייפרופטרובסק לשעבר ומנהיג מפלגת UKROP. ב-14 באפריל 2020 נעצר על ידי סוכני שירות הביטחון של אוקראינה באשמת בגידה במדינה. על פי חוקריו בשירות בשנת 2014, הוא גויס על ידי שירות הביטחון הרוסי לרגל לטובתם. לטענתם, הוא סיפק לרוסיה מידע על מיקומי יחידות הכוחות המזוינים של אוקראינה ונתונים על מבצעים חשאיים של השירות בדונבאס, על שיתוף הפעולה הבינלאומי של השירות עם ארגונים מקבילים, על פעילות המחלקה לסיכול ריגול ויחידות המבצעים של השירות, על גופי ביון אוקראינים אחרים ועל קציני ביון אוקראיניים. את המידע שאסף העביר למפעילו הרוסי, איגור יגורוב, סוכן שירות הביטחון הפדרלי הרוסי, יליד 26 במאי 1962, שקיבל ממנו את המידע. אייל פינקו, ראש יחידת המבצעים המיוחדים של הביון האוקראיני ריגל עבור רוסיה, israeldefense.co.il Затриманням Корбана керував Шайтанов (ברוסית) СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ [http://censor.net.ua/resonance/358742/polkovnik_shayitanov_shturmovavshiyi_dom_profsoyuzov_i_provodivshiyi_zaderjaniya_v_dnepropetrovske_stal Полковник Шайтанов став генерал-майором (ברוסית) СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Офіційний веб-сайт СБУ, 14 квітня 2020 СБУ викрила у власних лавах генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Українська Правда, 14 квітня 2020 Генерал Шайтанов: почему СБУ только сейчас взялась за него? «Российского крота» в Киеве подвела конспирация СБУ викрила генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Офіційний веб-сайт СБУ, 14.042020 СБУ викрила у власних лавах генерал-майора, який працював на ФСБ РФ // Українська Правда, 14.042020 Контррозвідка СБУ затримала фігуранта у справі генерала Шайтанова // Офіційний веб-сайт СБУ
חצי האי וירת'

חצי האי וירת' (באנגלית: Wirth Peninsula) הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה. אורכו של חצי האי 37 קילומטרים. חצי האי ממוקם בין מפרץ אלטאנין ומפרץ פלאדרר. חצי האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966. שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. חצי האי נקרא על שמו של קפטן לורנס וירת' (Laurence Wirth), מפקד אוניית צי ארצות הברית אלטאנין, אשר הפליגה לאנטארקטיקה בין ספטמבר 1966 ונובמבר 1967. מפרץ אלטאנין מפרץ פלאדרר • J. Turner T. A. Lachlan‐Cope G. J. Marshall E. M. Morris R. Mulvaney W. Winter, Spatial variability of Antarctic Peninsula net surface mass balance, https://doi.org/10.1029/2001JD000755 חצי האי וירת' באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חצי האי וירת' באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה חצי האי וירת' באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום חצי האי וירת' באתר נאס"א חצי האי וירת' באתר marineregions זמני זריחת/שקיעת שמש/ירח עדכניים בחצי האי וירת' מזג אוויר נוכחי מעודכן בחצי האי וירת' תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור חצי האי וירת' נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור חצי האי וירת' גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
שיגהירו האגיסאקי

שיגהירו האגיסאקי (ביפנית: 萩嵜 繁博; נולד ב-1962 בקיוטו, יפן) הוא לוטננט קומנדר לשעבר בצי היפני, שהואשם כמרגל שהעביר סודות צבאיים לרוסיה. הגיסאקי עבד במכון הלאומי לחקר ההגנה ונעצר ב-8 בספטמבר 2000 בזמן שנפגש עם הנספח הצבאי הרוסי, סרן ויקטור בוגטנקוב, במסעדה בטוקיו. לאחר מכן הודה האגיסאקי בהעברת מידע סודי לבוגטנקוב. בוגטנקוב עצמו עזב את יפן זמן קצר לאחר בחסות חסינותו הדיפלומטית. על פי גורמים ביפן, האגיסאקי נפגש עם בוגטנקוב או סוכנים רוסים אחרים לפחות בעשר הזדמנויות ומסר להם מידע על תוכניות הגנה, תקשורת ופעילות צבאית של ארצות הברית ביפן. המעצר הגיע זמן קצר לאחר ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, זמן קצר לאחר מכן ובמהלכו דיברו פוליטיקאים רוסים ויפנים על יחסים חמים בין המדינות — ככאלה, הגילויים גרמו לתרעומת ציבורית רבה. כשנשאל מדוע הוא סייע לבוגטנקוב, אמר האגיסאקי כי בוגטנקוב רמז שהוא יכול לסייע בטיפול בבנו החולה של האגיסאקי. האגיסאקי אמר גם כי בוגטנקוב הבטיח סיוע בהשגת מידע היסטורי על חיל הים הסובייטי שהאיגסאקי היה זקוק לפרויקט מחקר והבין את עמדותיו הדתיות החזקות של האגיסאקי. האגיסאקי ערער על פסק דינו ב-27 בנובמבר 2000. בשנה שלאחר מכן ניתן עונש מאסר של 10 חודשים. באוקטובר הוא כבר השתחרר. דיווח באתר ה-BBC דיווח באתר קיודו
אמוניוס בן הרמיאס

אמוניוס בן הרמיאס (ביוונית: Ἀμμώνιος ὁ Ἑρμείου, מילולית: אמוניוס של הרמיאס; 440 – 520 לערך) היה פילוסוף יווני, ובנם של הפילוסופים הנאופלאטוניים הרמיאס ואיידסיה. הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה, לימד באלכסנדריה במשך מרבית חייו, וכתב פרשנויות על אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים. אביו של אמוניוס, הרמיאס, נפטר כשהיה ילד, ואמו איידסיה גידלה אותו ואת אחיו, הליודורוס, באלכסנדריה. כשהגיעו לבגרות, ליוותה איידסיה את בניה לאתונה, שם למדו תחת פרוקלוס. בסופו של דבר הם חזרו לאלכסנדריה, שם אמוניוס, כראש בית הספר הנאופלאטוניסטי באלכסנדריה, הרצה על אפלטון ואריסטו עד סוף ימיו. על פי דמאסקיוס, במהלך רדיפת הפגנים באלכסנדריה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-5, עשה אמוניוס ויתורים לרשויות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך בהרצאותיו. דמאסקיוס, שנוזף באמוניוס על ההסכם שעשה, לא אומר מה היו הוויתורים, אך ייתכן שהיה זה כרוך במגבלות על התורות שיכול היה ללמד או לקדם. ידוע כי הוא עדיין לימד בשנת 515, משום שאולימפיודורוס הצעיר שמע אותו באותה שנה מרצה על "גורגיאס" של אפלטון. הוא גם לימד את אסקלפיוס מטראלס (אנ'), יואנס פילופונוס, דמאסקיוס וסימפליקיוס. הוא היה גם אסטרונום מומחה; הוא הרצה על תלמי וידוע שהוא כתב מסה על האצטרולב. מתוך כתביו הרבים, כפי שנאמר עליו, רק פירושו על "על הפרשנות" (אנ') של אריסטו שרד בשלמותו. פירושו על איסגוגה (אנ') מאת פורפיריוס גם עשוי להיות שלו, אולם הוא מעט משובש ומכיל תוספות מאוחרות. ב"על הפרשנות", אמוניוס טוען כי הידיעה מראש האלוהית מבטלת את המקרי. כמו בואתיוס בפרשנותו השנייה וב"נחמת הפילוסופיה" (אנ'), טיעון זה שומר על יעילות התפילה. אמוניוס מצטט את יאמבליכוס, שאמר: "הידע נמצא באמצע בין היודע ובין הידוע, מכיוון שזו פעילותו של היודע לגבי הידוע". בנוסף, שרדו גם כמה הערות להרצאותיו של אמוניוס, שנכתבו על ידי סטודנטים שונים: על "הקטגוריות" של אריסטו (סופר אנונימי) על "אנליטיקה מוקדמת" (אנ') של אריסטו (סופר אנונימי) על "מטאפיזיקה" 1–7 של אריסטו (נכתב על ידי אסקלפיוס) על "מבוא לאריתמטיקה" של ניקומכוס (אנ') (נכתב על ידי אסקלפיוס) על "אנליטיקה מוקדמת" של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס) על "אנליטיקה מאוחרת" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס) על "על יצירה וריקבון" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס) על "על הנפש" (אנ') של אריסטו (נכתב על ידי יואנס פילופונוס) ישנו חיבור בשפה היוונית בשם "חיי אריסטו", שמיוחס בדרך כלל לאמוניוס, אך סביר יותר שנכתב על ידי יואנס פילופונוס, תלמידו של אמוניוס, שלו מיוחס החיבור בכמה מכתבי היד. Ammonius, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית) אמוניוס בן הרמיאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ammonius Hermiae, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה Society for the Diffusion of Useful Knowledge, The biographical dictionary of the Society for the diffusion of useful knowledge, Volume 2, Part 2, Longman, Brown, Green, and Longmans, 1843, p. 487.
משה יפה

משה (לייב) יפה (נרצח ב-28 ביולי 1942) היה ראש היודנראט בגטו מינסק בין פברואר 1942 ועד למותו. ידוע בכך ששיתף פעולה עם המחתרת המקומית בתקופת השואה בבלארוס. לפני מלחמת העולם השנייה והשואה, היה מנהל בית חרושת בוילנה, שהייתה אז תחת שלטון פולין. בשנת 1940, לאחר פלישת ברית המועצות לפולין וסיפוח וילנה לברית המועצות, הועבר על ידי שלטונות ברית המועצות למינסק. ב-28 ביוני 1941 נכבשה מינסק במסגרת מבצע ברברוסה, והיהודים רוכזו בגטו מינסק. לאחר כינון היודנראט, התמנה לסגנו של היו"ר, אליהו מושקין. הקו שנקטה הנהגת היודנראט היה של שיתוף פעולה עם המחתרת היהודית, והיא אף הפרישה סכומי כסף מהכספים שגבתה עבור מימון פעילות המחתרת. לאחר שמושקין נתלה בפברואר 1942, התמנה יפה למחליפו, והמשיך את קו ההנהגה של מושקין: אי שיתוף פעולה עם הגרמנים ושיתוף פעולה עם המחתרת. עם זאת, בתקופתו חדרו ליודנראט גורמים שכונו "הקבוצה האופרטיבית" ששיתפו פעולה עם הגרמנים. זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, תבעו ממנו הגרמנים להסגיר לידיהם את אחד ממנהיגי המחתרת, הרש סמולר, אך בהוראתו הציגו אנשי היודנראט את תעודת הזהות של סמולר מגואלת בדם (של יהודי אחר שנרצח באקציה), כהוכחה לכאורה לכך שסמולר נהרג באחת האקציות, וכך ניצל סמולר. ביולי 1942 נערכה האקציה המשמעותית האחרונה בגטו. ב-28 ביולי כונסו כל היהודים שאינם כשירים לעבודה. הגרמנים הכריחו את יפה לומר להם דברי הרגעה, ואכן הוא החל בכך, אך במהלך דבריו הבחין בהגעתן של משאיות הגז, וקרא: "יהודים, הרוצחים הארורים רימו אתכם. נוסו לכול עבר!". מהומה נוצרה במקום, וסדר הושלט על ידי ירי במכונת ירייה. יפה נהרג במקום, לא לפני שהספיק לדחוף הצדה את בנו זליג בן ה-15 ולהצילו (זליג הצטרף לפרטיזנים, ולימים עלה לישראל). היהודים שנותרו מהאקציה עטפו את גופתו בטלית, כאות הערכה לפועלו, והוא נקבר בקבר האחים הגדול של חללי האקציה, סמוך לבית הקברות היהודי במינסק. שלמה אבן-שושן (עורך), מינסק: עיר ואם בישראל, כרך ב, תל אביב ה'תשמ"ה. דן זייץ, גטו מינסק ותולדותיו לאור התיעוד החדש, בתוך: שלשה מליון: השואה בברית המועצות, "משואה" כ"ט, עמ' 221–250 דן זייץ, גיטו מינסק ותולדותיו לאור התיעוד החדש, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 2000. שלום חולבסקי, מינסק במאבקה וכליונה, תל אביב 1074. שלום חולבסקי, על נהרות הניימן והדנייפר, תל אבי 1982. שלום חולבסקי, בסופת הכליון: יהדות ביילורוסיה המזרחית במלחמת-העולם השנייה, ירושלים 1988. ברברה אפשטיין, The Minsk Ghetto 1941-1943: Jewish Resistance and Soviet Internationalism, ‏ 2008 (באנגלית). משה יפה במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם. מינסק (Minsk), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם מינסק, מרכז המידע אודות השואה, יד ושם "מינסק: עיר ואם בישראל", עמ' 284 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירוויזיון 1977

תחרות האירוויזיון של 1977, התחרות ה-22, נערכה ב-7 במאי 1977 בלונדון, בריטניה. את התחרות הנחתה אנג'לה ריפון והמנצחת הייתה צרפת, אותה ייצגה הזמרת מארי מרים עם השיר "L'oiseau et l'enfant" (הציפור והילד). ניצחון זה היה ניצחונה החמישי של צרפת, מה שהפך אותה למדינה בעלת מספר הזכיות הגדול ביותר באירוויזיון. שיא זה הושווה על ידי לוקסמבורג באירוויזיון 1983, על ידי בריטניה באירוויזיון 1997 ועל ידי אירלנד באירוויזיון 1993. באירוויזיון 1994 שברה אירלנד את שיאה של צרפת עם שש זכיות. כלל השפה - הקובע כי מותר לכל מדינה לשיר רק בשפתה - הוחזר בתחרות זו, ארבע שנים לאחר שבוטל ב-1973. אולם איגוד השידור האירופי אישר לגרמניה ולבלגיה לשיר באנגלית מכיוון שהן בחרו את שיריהן קודם להחזרת הכלל. שידור התחרות תוכנן במקור ל-2 באפריל, אך נדחה בשל שביתת הצלמים והטכנאים ב-BBC. בנוסף על כך, התכוונה תוניסיה להשתתף בתחרות, בפעם הראשונה בתולדותיה, אולם חזרה בה. ערך מורחב – ישראל באירוויזיון 1977 ישראל שלחה את אילנית לייצג אותה בתחרות עם השיר "אהבה היא שיר לשניים", שכתבה עדנה פלג והלחין אלדד שרים. הייתה זו הופעתה השנייה של אילנית בתחרות, לאחר שהשתתפה באירוויזיון 1973. שירה הגיע למקום האחד עשר. אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון 1977 אירוויזיון 1977 באתר האירוויזיון הרשמי היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1977 אירוויזיון 1977, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
קונסטנטין, נסיך ליכטנשטיין

קונסטנטין פרדיננד מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג (בגרמנית: Maximilian Nikolaus Maria Prinz von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg;‏ 15 במאי 1972 – 5 בדצמבר 2023), היה נסיך ליכטנשטייני, בנו השלישי של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. קונסטנטין נולד בסנט גאלן שבשווייץ להנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ולמריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. שני אחיו הגדולים הם אלויס ומקסימיליאן ואחותו הצעירה היא טטיאנה. הוא למד בבית ספר יסודי בוואדוץ וב-1983 נכנס ללימודים בגימנסיית ליכטנשטיין. הוא סיים את לימודיו ב-1992 והחל ללמוד באוניברסיטת זלצבורג. הוא סיים תואר שני במשפטים ב-1997. לאחר מכן עבד בחברת Raiffeisen Private Equity Management AG (RPEM) ואז בבנק ההשקעות האמריקני Brown Brothers Harriman. עד 2011 הוא היה מנהל שותף בחברה הגרמנית Grünwald Equity Beteiligungs-GmbH. מאז 2012 ועד מותו הוא שימש כמנכ"ל וכיו"ר הדירקטוריון של קרן נסיך ליכטנשטיין. כמו כן הוא עבד בתפקידי ניהול בחברות נוספות והיה חבר במועצת אוסטריה למטרות לפיתוח בר קיימא. ב-14 במאי 1999 הוא נשא לאישה בטקס אזרחי בוואדוץ את הרוזנת מריה גבריאלה פרנצ'סקה קלנוקי דה קרוספטאק (נולדה ב-16 ביולי 1975). הטקס הדתי נערך בצ'יצ'וב שבסלובקיה ב-29 בינואר 2000. יש להם שלושה ילדים: מוריץ עמנואל מריה, נסיך ליכטנשטיין ורוזן ריטברג (נולד ב-27 במאי 2003, ניו יורק) גאורגינה מקסימיליאנה טטיאנה מריה, נסיכת ליכטנשטיין (נולד ב-23 ביולי 2005, וינה) בנדיקט פרדיננד הוברטוס מריה, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-18 במאי 2008, וינה) מדיה וקבצים בנושא קונסטנטין, נסיך ליכטנשטיין בוויקישיתוף Das Fürstenhaus von Liechtenstein (בגרמנית) אתר קרן נסיך ליכטנשטיין (בגרמנית)
רובר אלטמאייר

מארי-רובר אלטמאייר (בצרפתית: Marie-Robert Altmayer;‏ 30 ביולי 1875 – 11 בפברואר 1959) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה. אלטמאייר נולד בבורדו ב-30 ביולי 1875, והיה בנו הבכור של הגנרל ויקטור ז'וזף אלטמאייר (1844–1908) ואחיו הגדול של הגנרל רנה אלטמאייר. הם היו ממוצא גרמני. בשנת 1893 הוא התגייס לצבא צרפת, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9 באוקטובר 1895 כלוטננט משנה. באוקטובר 1897 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וביולי 1900 הוא נשלח לשרת בסודאן הצרפתית עם גדוד הספאהים ה-2. בספטמבר 1902 הוא הועבר לרגימנט הדרגונים ה-10, ובמרץ 1904 הועבר לרגימנט הדרגונים ה-5. באפריל 1904 הוא הועבר לרגימנט ההוסארים ה-8, ובמרץ 1906 הועלה לדרגת קפיטן. במאי 1906 הוא עבר לרגימנט הקירסירים ה-9, ואחר כך למטה הקורפוס ה-6 ולרגימנט הדרגונים ה-26. באפריל 1911 הוא מונה למפקד רגימנט ההוסארים ה-12, ובינואר 1913 הועבר למטה כוחות הכיבוש במרוקו הצרפתית. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הועלה אלטמאייר לדרגת מיור, והוא שירת במטה האזור הצבאי ה-5 באורליאן, ובאפריל 1915 הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של לגיון הכבוד. באפריל 1916 הוא הועבר לרגימנט הרובאים ה-9, ובנובמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-125. ביולי 1917 הוא מונה לקצין במטה הארמייה השלישית, ובאפריל 1918 מונה לקצין מטה ברגימנט הקירסירים ה-5. ב-27 במרץ 1919 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הקירסירים ה-5, ובשנת 1920 הוא מונה למפקד רגימנט ההוסארים ה-8. ב-22 במאי 1925 הוא מונה למפקד קבוצת הפרשים האזורית ה-4, וב-10 בנובמבר 1925 הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה. ב-7 בינואר 1929 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס ומונה למפקד כוח פרשים באלג'יריה, וב-17 באוקטובר 1929 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-5. ב-14 באוקטובר 1932 הוא שימש כמפקח הכללי של הפרשים, ושימש בתפקיד זה עד ה-5 באוקטובר 1936, וב-30 ביולי 1937 הוא פרש מהצבא. אלטמאייר התגייס מחדש ב-21 במאי 1940 בהוראת הגנרל מקסים וייגאן, וב-24 במאי מונה למפקד הארמייה העשירית, איתה ניסה להחזיק קו חזית לאורך נהר הסן עד ה-14 ביוני, אז עבר לטקטיקות עיכוב עד לנהר הלואר. הוא לא קיבל את הוראותיו הסופיות להקים "מעוז ברטוני" מאחורי קו הגנה בין סן-מלו לסן-נאזר כפי שציפה פול ריינו ונלכד ב-19 ביוני. הוא נשאר בשבי עד ה-23 בדצמבר 1941, וב-26 בפברואר 1942 פרש שוב מהצבא. על פעולותיו עוטר אלטמאייר בשנת 1950 בצלב הגדול של לגיון הכבוד, וב-11 בפברואר 1959 הוא מת בביתו בפריז.
טטיאנה, נסיכת ליכטנשטיין

טטיאנה נורה מריה, נסיכת ליכטנשטיין ורוזנת ריטברג (בגרמנית: Tatjana Nora Maria Prinz von und zu Liechtenstein, Gräfin zu Rietberg; נולדה ב-10 באפריל 1973), היא בתו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין. טטיאנה נולדה בעיר סנט גאלן שבשווייץ ב-10 באפריל 1973. אביה הוא הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ואמה היא מריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. שלושת אחיה הגדולים הם אלויס, מקסימיליאן וקונסטנטין. היא למדה בבית ספר יסודי בוואדוץ וב-1983 נכנסה ללימודים בגימנסיית ליכטנשטיין. היא סיימה את לימודיה ב-1992 והחלה ללמוד בבית הספר האירופי לעסקים במדריד. היא דוברת גרמנית, אנגלית, צרפתית וספרדית. בזמנו היא נחשבה כמועמדת לנישואים לפליפה השישי, מלך ספרד אולם בסופו של דבר ב-5 ביוני 1999 היא נישאה בוואדוץ לפיליפ פון לאטורף (נולד בגראץ ב-25 במרץ 1968) יש להם שבעה ילדים: לוקאס מריה פון לאטורף (נולד ב-13 במאי 2000, ויסבאדן) אליזבת מריה אנגלה טטיאנה פון לאטורף (נולדה ב-25 בינואר 2002, גראבס) מריה תרזה פון לאטורף (נולד ב-18 בינואר 2004, גראבס) קמילה מריה קתרינה פון לאטורף (נולדה ב-4 בנובמבר 2005, מונצה) אנה פיה תרזה מריה פון לאטורף (נולדה ב-3 באוגוסט 2007, גולדגבן) סופיה קתרינה מריה פון לאטורף (30 באוקטובר 2009, גולדגבן) מקסימיליאן מריה פון לאטורף (17 בדצמבר 2011, גולדגבן) Das Fürstenhaus von Liechtenstein (בגרמנית) Tatiana de Liechtenstein, una novia para el Príncipe (בספרדית)
אילן הייטנר

אילן הייטנר (נולד ב-11 באוקטובר 1970) הוא סופר, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי. הייטנר נולד ברמת השרון לאם מורה לאנגלית ולאב שהיה מנכ"ל חברת תדיראן. למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 נתקל בקשיים רבים בפרסום ספרו הראשון, "חוכמת הבייגלה", כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להוציאו לאור. לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר. לאחר הצלחת הספר עבר הייטנר לניו יורק, שם לקח קורסים בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, התמקצע בתחום וחזר לישראל עם תסריט הקולנוע של "חוכמת הבייגלה", שאותו הפיק וביים בעצמו ב-2002 בתקציב דל. בשנת 2000 כתב ספר ילדים בשם "אמא היפו, איפה את?", וב-2004 יצא לאור ספרו השלישי, "מלך החומוס ומלכת האמבטיה". סרטו השני של הייטנר, "ברונו מאוהב", הופק ב-2005 עבור פרויקט "סרטים מכאן", פרויקט סרטי המקור של חברת HOT. באותה השנה השתתף בכתיבת התסריט של סרט התעודה "18 קילו של אהבה". ב-2008 יצא ספרו הרביעי "קציצות", ב-2011 יצא ספרו "האידיוט המושלם" וב-2015 "האיש שלא רצה להיות קטן". ב-2018 ראה אור ספרו "7,250". ב-2010 השתתף בכתיבת התסריט של "ז'אטם איי לאב יו טרמינל". ב-2020, יצא ספרו "מתניקה", אוסף ציטוטים ותובנות מספריו ומחייו. הייטנר נשוי ואב לארבעה. ב-2018 סיפר בריאיון ל-ynet, על כך שהוא ואשתו מתחזקים מבחינת יהדות. בעבר התגורר עם משפחתו במושב עדנים. חוכמת הבייגלה (2002) ברונו מאוהב (2005) חוכמת הבייגלה (1998) אמא היפו, איפה את? (2000) מלך החומוס ומלכת האמבטיה (2004) קציצות (2008) האידיוט המושלם (2011) האיש שלא רצה להיות קטן (2015) 7,250 (2018) מתניקה (2020) ארזתי לבד (2024) אתר האינטרנט הרשמי של אילן הייטנר רשימת הפרסומים של אילן הייטנר, בקטלוג הספרייה הלאומית אילן הייטנר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אילן הייטנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אילן הייטנר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אילן הייטנר, באתר ספר הקולנוע הישראלי אילן הייטנר, דף שער בספרייה הלאומית אילן הייטנר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אילן הייטנר, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים אילן הייטנר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אילן הייטנר, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" הספרים של אילן הייטנר, באתר "סימניה" מאיה לוין, אילן הייטנר, "קציצות" | פג תוקפו, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2008 אריק גלסנר, "קציצות" הוא בן חורג, באתר nrg‏, 29 בנובמבר 2008 עלית קרפ, שלושה ספרים בקצרה: האידיוט המושלם, בריגדות הרפאים ודברי הלילות, באתר הארץ, 2 במרץ 2011 יובל אברמוביץ', הנזיר שמכר את הבייגלה שלו, באתר ישראל היום, 11 בספטמבר 2015 אילת קליין כהן, החדש של הייטנר: הסופר התאהב בדמות שיצר, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2015 נמרוד עופרן‏, רצה, אבל לא יצא: "האיש שלא רצה להיות קטן" של אילן הייטנר מנסה לחפש משמעות ונכשל, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2015 עמית קוטלר, אילן הייטנר: "השתנינו מאז חוכמת הבייגלה", באתר ynet, 25 ביולי 2016 אביטל אינדיג, ‏אילן גבוה, בעיתון מקור ראשון, 13 ביוני 2018 יפעת מנהרדט, חוכמת הנודלס: אילן הייטנר ואשתו טיילו שנה כדי להציל את הזוגיות, באתר Xnet‏, 5 ביולי 2018 מתניקה דני ספקטור, חוכמת הקוטג', "ידיעות אחרונות", 24 בספטמבר 2008 יפעת מנהרדט, חוכמת הנודלס: אילן הייטנר ואשתו טיילו שנה כדי להציל את הזוגיות, באתר Xnet‏, 5 ביולי 2018 ארזתי לבד - ספר מודפס או דיגיטלי | סטימצקי, באתר www.steimatzky.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנגלה, נסיכת ליכטנשטיין

אנגלה, נסיכת ליכטנשטיין ורוזנת ריטברג (בגרמנית: Angela Prinz von und zu Liechtenstein, Gräfin zu Rietberg; נולדה במקור בשם אנחלה חיסלה בראון ב-3 בפברואר 1958), היא מעצבת אופנה פנמית הנשואה למקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין. נולדה בשם אנחלה חיסלה בראון (בספרדית: Angela Gisela Brown) בבוקאס דל טורו, פנמה ב-10 באפריל 1973. הוריה הם חאוויר פרנסיסקו בראון וסילביה מריצקה בורקי. בילדותה עברה המשפחה לעיר ניו יורק, ולאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה אנגלה בבית ספר פרסונס לעיצוב, וזכתה בפרס על שם אוסקר דה לה רנטה. לאחר סיום לימודיה היא הקימה חברת אופנה משלה בשם "א. בראון" וכן שימשה כמנהלת של מותג האופנה "אדריאן ויטאדיני". ב-1997 היא נפגשה במסיבה בניו יורק עם מקסימיליאן, נסיך ליכטנשטיין בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין הצעיר ממנה ב-12 שנים. ב-1999 הם הודיעו על אירוסיהם. ב-21 בינואר 2000 הם נישאו בטקס אזרחי בוואדוץ. הטקס הדתי נערך בניו יורק ב-29 בינואר. אנגלה היא האישה האפרו-אמריקנית הראשונה שנישאה לבן של משפחת מלוכה אירופאית מכהנת. ב-18 במאי 2001 נולד בלונדון בנם הראשון הנסיך אלפונס. הזוג מתגורר כיום בגרמניה. אנגלה מופיעה לעיתים עם בעלה ובנה בטקסים של משפחת המלוכה הליכטנשטיינית. Love Story of Princess Angela and Prince Maximilian of Liechtenstein