laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטיבן צובר

סטיבן צובר (בגרמנית: Steven Zuber, נולד ב-17 באוגוסט 1991 בווינטרטור, שווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בא.א.ק. אתונה ובנבחרת שווייץ. צובר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי גראסהופרס ב-12 ביולי 2008 בסיבוב השני של גביע האינטרטוטו, כאשר הוא קם כמחליף בדקה ה-83. צובר סיכם את תקופתו בגראסהופרס בתקופה של חמש שנים עם למעלה ממאה הופעות ועשרים שערים. בשנת 2013, צובר הוחתם לחוזה של חמש שנים עבור צסק"א מוסקבה. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי צסק"א ב-13 ביולי במסגרת הסופר קאפ הרוסי נגד זניט סנקט פטרבורג, אותו משחק נגמר בניצחון 0–3 לקבוצתו. ארבעה ימים מאוחר יותר, ערך צובר את הופעת הליגה הראשונה שלו כנגד העולה החדשה, אוראל מיקטרינבורג. צובר היה חלק מהנבחרת האולימפית של שווייץ באולימפיאדת לונדון 2012. ב-1 ביוני 2017 ערך צובר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ הבוגרת בניצחון 1–0 על נבחרת בלארוס במשחק ידידות. ב-27 במרץ 2018 כבש צובר את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 6–0 על נבחרת פנמה גם כן במסגרת משחק ידידות. צובר נכלל בסגל נבחרת שווייץ למונדיאל 2018 ברוסיה, ערך 3 הופעות ואף כבש את שער השוויון בתיקו 1–1 עם נבחרת ברזיל במסגרת שלב הבתים. צובר נכלל בסגל נבחרת שווייץ גם ליורו 2020. ושותף ב-4 מתוך 5 המשחקים של שווייץ בטורניר. את טורניר מונדיאל 2022 הוא החמיץ בגלל פציעה. והוא נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024. גראסהופרס ציריך הגביע השווייצרי: 2012/13 צסק"א מוסקבה ליגת העל הרוסית בכדורגל: 2013/14 הסופר קאפ הרוסי: 2013, 2014 א.א.ק. אתונה ליגת העל היוונית: 2022/23 הגביע היווני: 2022/23 אישיים מלך השערים בגביע השווייצרי : 2010/11 מלך הבישולים ביורו: 2020 (4 בישולים) מדיה וקבצים בנושא סטיבן צובר בוויקישיתוף סטיבן צובר, באתר Transfermarkt סטיבן צובר, באתר Soccerway סטיבן צובר, באתר BDFutbol סטיבן צובר, באתר WorldFootball.net סטיבן צובר, באתר National Football Teams סטיבן צובר, באתר FootballDatabase.eu סטיבן צובר, באתר ESPN Ryan DabbsContributions from Matthew Walthert last updated, Switzerland Euro 2024 squad: Murat Yakin's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דורה גאבה

איזידורה פטרובה גאבה (בבולגרית: Изидора Петрова Габе;‏ 28 באוגוסט 1888, דאבובניק, מחוז דובריץ', נסיכות בולגריה – 16 בנובמבר 1983, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת יהודיה נודעת שפעלה בבולגריה. דורה גאבה נולדה בכפר דאבובניק הסמוך לעיר דובריץ' לפטר גאבה שהיגר מרוסיה לבולגריה. ב-1894 נבחר פטר גאבה לאספה הלאומית הבולגרית ונשבע אמונים. ב-15 בדצמבר 1894, באחד הגילויים הבולטים הראשונים של אנטישמיות ממוסדת בנסיכות הצעירה, סולק גאבה בהצבעה מהאסיפה הלאומית על רקע היותו יהודי ובמקומו נבחר חבר פרלמנט נוצרי. דורה גאבה רכשה השכלה יסודית בווארנה, בהמשך למדה מדעים באוניברסיטת סופיה והשלימה לימודי צרפתית בז'נבה וגרנובל. ב-1907 לימדה צרפתית בדובריץ'. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה והעברת חבל דרום דוברוג'ה לחזקת ממלכת רומניה מתוקף חוזה ניי, הייתה דורה גאבה פעילה בולטת במאבק לשמירת זכויות התושבים הבולגרים והיהודים בחבל. גאבה ערכה את עיתון הילדים "החלון". במהלך מלחמת העולם השנייה נתונה הייתה גאבה להתקפות אנטישמיות. במאי 1943, לאחר גירוש יהודי סופיה לערי השדה וכישלון גירושם מחוץ לגבולות בולגריה, פרסם ארגון ראטניק כרוז שטנה בבולגריה בו נכתב בין השאר, כי "קיימת השפעת יהודונים גם על התרבות הבולגרית, כאשר דורה גאבה כותבת ללא הפרעה וכתיבתה נקראת על ידי ילדי בולגריה". לאחר מלחמת העולם השנייה, בין 1947 ל-1950, כיהנה גאבה כנספחת התרבות של שגרירות בולגריה בפולין. ב-1968 היא זכתה לאזרחות כבוד של העיר דובריץ'. עוד זכתה גאבה בעיטור על תרומתה הייחודית לתרבות הפולנית (פולנית: Order Odrodzenia Polski). דורה גאבה הלכה לעולמה ב-1983 בסופיה והיא בת 95 שנים. ב-1900 פרסמה דורה גאבה את שירה הראשון "אביב" שפורסם במגזין בעיר שומן. מראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, פרסמה גאבה ספרי שירה לילדים ולמבוגרים, סיפורים קצרים וסדרות מאמרים שעסקו בביקורת ספרות ותיאטרון. שיריה הולחנו על מיטב מלחיני בולגריה כגון פאנצ'ו ולדיגרוב. גאבה הפכה לסופרת ומשוררת נערצת במיוחד על ידי ילדים ובני נוער בבולגריה. במקביל, עסקה דורה גאבה בתרגום יצירות מפולנית, צ'כית, רוסית, יוונית וצרפתית לבולגרית ובכללם מיצירותיהם של אדם מיצקביץ', יוליוש סלובצקי, ולדיסלב ריימונט, קארל צ'אפק וסמואיל מרשק. מדיה וקבצים בנושא דורה גאבה בוויקישיתוף דורה גאבה, ברשת החברתית Goodreads דורה גאבה בתוך: יהודים נודעים בבולגריה, באתר omda.bg (בבולגרית) חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878 – 1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 82. מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד-ארצי, אור יהודה, עמוד 20. מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 189.
קווין גרוסקרויץ

קווין גרוסקרויץ (בגרמנית: Kevin Großkreutz; נולד ב-19 ביולי 1988 בדורטמונד, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אורדינגן 05 מהליגה הגרמנית השלישית. גרוסקרויץ שיחק במרבית הקריירה שלו בבורוסיה דורטמונד, עמה זכה בשתי אליפויות בבונדסליגה. גרוסקרויץ ערך שש הופעות במדי נבחרת גרמניה, וזכה עמה במונדיאל 2014, על אף שלא שיחק בו דקה. גרוסקרויץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצות קטנות שונות בעיר דורטמונד. בשנת 2002, כאשר בשנת 2002 הוא מצטרף למחלקת הנוער של קבוצת בורוסיה דורטמונד ולאחר מכן מועבר לרוט וייס אלן. קווין עזר להעלות את הקבוצה לבונדסליגה, כאשר הוא מבקיע 12 שערים. בחודש יולי 2009 חזר קווין לבורוסיה דורטמונד, כאשר הוא עורך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 4-0 על נירנברג, באותו משחק הבקיע גרוסקרויץ את השער הראשון בניצחון לאחר מסירה מסוון בנדר. בסוף חודש נובמבר 2010, קווין חתם על הארכת החוזה שלו לארבע שנים נוספות עד ליולי 2014. גרוסקרויץ לקח חלק חשוב בעונת 2010-11, כאשר בתחילת ינואר הוא מבקיע צמד שערים ומעניק בישול למריו גצה בניצחון 3-1 על באייר לברקוזן. קווין העניק באותה עונת אליפות שמונה שערים ושבעה בישולים. בקיץ 2015 חתם גרוסקרויץ בגלאטסראיי הטורקית. ב-2 בספטמבר 2015 פיפ"א הכריזה כי גרוסקרויץ יוכל לשחק בקבוצה רק החל מינואר 2016, מכיוון שגלאטסראיי לא הגישה את מסמכי העברתו לפני סיום חלון ההעברות. ב-6 בינואר 2016 חתם בשטוגרט. בתום עונת 2015/16 נשר גרוסקרויץ עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה. גרוסקרויץ נשאר בשטוטגרט לאחר ירידת הליגה, במטרה להשיב את המועדון לבונדסליגה. ב-9 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה לאחר אירועי משמעת מחוץ למגרש. לאחר שחרורו משטוטגרט, התאמן גרוסקרויץ עם בורוסיה דורטמונד, ובהמשך חתם בדרמשטאדט 98 שהייתה צפויה לנשור מהבונדסליגה, במטרה לחזק את הקבוצה לקראת מאבקי עלייה בעונת 2017/18. גרוסקרויץ לא הצליח במשימתו לעלות ליגה עם דרמשטאט, ובסיום עונת 2017/18 עזב את המועדון, בו הבקיע שלושה שערי ליגה ב-27 הופעות. ביולי 2018 חתם גרוסקרויץ על חוזה באורדינגן 05, העולה החדשה אל הליגה הגרמנית השלישית. גרוסקרויץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הגרמנית באמצע חודש מאי 2012 במשחק הידידות נגד נבחרת מלטה. גרוסקרויץ נכלל בסגל הגרמני למונדיאל 2014 שזכה בגביע העולמי, אך לא שותף בטורניר. מדיה וקבצים בנושא קווין גרוסקרויץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קווין גרוסקרויץ (בגרמנית) קווין גרוסקרויץ, ברשת החברתית אינסטגרם קווין גרוסקרויץ, באתר Transfermarkt קווין גרוסקרויץ, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קווין גרוסקרויץ, באתר Soccerway קווין גרוסקרויץ, באתר WorldFootball.net קווין גרוסקרויץ, באתר National Football Teams קווין גרוסקרויץ, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
גריגורי בוגוראד

גְרִיגוֹרִי אַבְּרָמוֹבִיץ' בוֹגוֹרַד או בוֹגוֹרַאד (ברוסית: Григорий Абрамович Богорад; ‏20 ביולי 1914 – 9 בנובמבר 1996). ישראלי יליד האימפריה הרוסית. עוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נולד בויטבסק ועבר לבירוביג'ן בשנת 1932 שם התחיל לעבוד במפעל לחיתוך עצים. בשנת 1937 גויס לצבא האדום שם קיבל הסמכת חבלן. בתחילת המלחמה גויס להשתתף בקרבות של החזית הדרום-מערבית ובהמשך השתתף בקרב סטלינגרד. בינואר 1944 עם החזית האוקראינית השנייה במהלך מבצע קירובוגרד לקח בשבי קצין וחייל גרמניים ועל כך עוטר בעיטור התהילה מדרגה שלישית. באוגוסט אותה השנה במהלך מבצע יאשי-קישינב על פירוק פצצות בכניסה לעיר טרגו פרומוס הוא קיבל את העיטור בדרגה השנייה ועל הובלת צליחת נהר טיסה במהלך קרב דברצן הוא נהיה למעוטר בכל שלוש הדרגות של עיטור התהילה. התקדם עם החזית בהונגריה ואוסטריה וסיים את המלחמה בצ'כוסלובקיה. בשנת 1945 שוחרר מן הצבא וחזר לבירוביג'ן שם עבד במפעל רהיטים וכסגן מנהל אספקה בחנות לדברי מזון בהמשך. לאחר שיצא לגמלאות מ-1976 התגורר בחמלניצקי. עלה לישראל והתגורר במגדל העמק שם גם נפטר ב-1996. אשתו שרה נפטרה ב-1993, לזוג היו שתי בנות. סיפורי חיילים יהודיים בצבאות הלוחמים בנאצים - באתר יד ושם צילום האינסטגרם של העיתון ביראבידזשאנער שטערן במהלך אירוע פתיחת השדרה ב-7 במאי 2015 .
וסקו אשכנזי

וֶסקו (וסלין) פנטלייב אֶשכֶנזי (בהולנדית: Vesko Panteleev Eschkenazy, בבולגרית: Веско Пaнтeлeeв Ешкенази, נולד ב-3 במרץ 1970 סופיה) הוא כנר יהודי בולגרי הולנדי. יחד עם הכנר הרומני ליביו פרונארו, החל מינואר 2000 הוא מכהן ככנר ראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם. וסקו אשכנזי נולד בסופיה במשפחה של מוזיקאים ממוצא יהודי. אביו היה קלרינתן ראשון בתזמורת הפלהרמונית של סופיה, ואמו הייתה ויולנית בתזמורת האופרה. מגיל 5 התחיל ללמוד לנגן בכינור כבר בילדותו גילה כישורים מוזיקליים מיוחדים. בגיל 11 שימש ככנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית לילדים ונוער שבניהולו של ולאדי סימאונוב. אשכנזי סיים את בית הספר הלאומי למוזיקה ע"ש ליובומיר פיפקוב בסופיה ואחר כך את האקדמיה הממלכתית למוזיקה ע"ש פאנצ'ו ולדיגרוב בכיתת הכינור של אנגלינה אתאנאסובה ופטאר חריסטוסקוב. לבסוף מורתו, אנגלינה אתנסובה הייתה לאשתו. בשנת 1990 עבר לגור בלונדון, כדי להשלים בשנת 1992 לימודי תואר שני לסולני כינור כתלמיד של יפרח נאמן בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. יפרח נאמן התרשם מנגינתו של אשכנזי בפסטיבל למוזיקה בורנה והזמין אותו להשתלם אצלו. אחרי שאשתו, אנגלינה התקבלה בשנת 1990 ככנרת בתזמורת רשות השידור ההולנדית בהולוורסום, בגיל 25 גם אשכנזי התקבל לאותה תזמורת כסגן של הכנר הראשי . כעבור חמש שנים זכה במשרת הכנר הראשי בקונצרטחבאו שבניצוחו של ריקרדו שאיי והמנוהלת החל משנת 2004 על ידי מאריס יאנסונס. החל משנות ה-80 זכה אשכנזי בכמה תחרויות בינלאומיות לכינור - תחרות ע"ש "וייניאבסקי" לנוער בפולין, התחרות ע"ש קרל פלש באנגליה ותחרות נוספת בבייג'ינג. החל משנת 2000 מנגן וסקו אשכנזי על כינור "גוארנרי דל ג'זו" משנת 1738 שאותו קיבל מקרן דויטשה בנק באמסטרדם. אשכנזי עורך סיבובי הופעות רבות ומנהל כיתות אמן ברחבי העולם. ניגן כסולן עם התזמורת פילהרמונית של סופיה, עם תזמורת קונצרטחבאו, עם הפילהרמונית של לונדון, עם התזמורת הקאמרית האנגלית, עם התזמורת הסימפונית של מונטה קרלו, עם התזמורת הסימפונית של מקסיקו סיטי, עם התזמורת הסימפונית של פראג, עם התזמורת הקאמרית באך בברלין, עם התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד וכו'. אשכנזי פעיל מאוד בזירה האמנותית בארץ הולדתו, בפסטיבלים, קונצרטים, רסיטלים, כיתות אמן . בשנת 2010 נבחר למוזיקאי השנה של בולגריה. וסקו אשכנזי משתף פעולה תכופות עם בן דודו, המנצח מקסים אשכנזי. גם אחיו הקטן, מרטין פנטלייב, המתגורר בגרמניה, הוא כנר ומנצח. הוא התאלמן אחרי שאשתו, אנגלינה, נפטרה בשנת 2003 מסרטן. יש לו שני בנים: ארתור וויקטור, ובת זוג, סטניסלבה, ויולנית. וסקו אשכנזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) וסקו אשכנזי, באתר Discogs (באנגלית) אתר אקדמיית הקיץ לאמנויות בסוזופול בבולגריה - סגל המורים וסקו אשכנזי באתר "סונגברד" [ https://web.archive.org/web/20120801180041/http://www.veskoeschkenazy.com/ האתר הרשמי של האמן] ביוגרפיה באתר קנטוס פירמוס בבולגרית http://cantusfirmusbg.com/127/vesko-panteleev-eschkenazy/ ביוגרפיה באתר קנטוס פירמוס בבולגרית ראיון של אליצה דימובה עם וסקו אשכנזי באתר הבולגרי "תמה" Посланик на тънката струна אלנה קרסטבה - ריאיון עם אשכנזי, בעיתון הבולגרי "מוניטור" ברשת, 23 במרץ 2013 ("שגריר של מיתרים") ראיון של איסקרה קארפאצ'בה עם אשכנזי בעיתון הבולגרי "סטנדרט" ברשת,28.2.2007 Monitor 2013 "סטנדרט" 2007 ראיון באתר "תמה" Monitor 2013
שאול לאך

שאול לאך (נולד ב-16 במאי 1957) הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטה העברית. מחקריו מתמקדים במבנה שווקים. לאך נולד בארגנטינה, סיים ב-1980 תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית ועד שנת 1985 סיים שני תארים שניים בכלכלה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קולומביה. בשנת 1988 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קולומביה, והחל לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית. ב-1994 היה מרצה אורח באוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1995 שימש ככלכלן במועצת הפדרל ריזרב. שימש כראש החוג לכלכלה האוניברסיטה העברית בשנים 2011-2015. במהלך השנים 2008-2013 שימש כעורך וכעורך שותף במספר כתבי עת כלכליים ובהם The Journal of Industrial Economics.בשנים 2005-2007 שימש פרופ' לאך כיו"ר המכון למחקר כלכלי בישראל ע"ש פאלק. פרופ' לאך נשוי לד"ר קרנית פלוג, לשעבר נגידת בנק ישראל, ולהם שני ילדים. בשנת 2011, כשעלה שמה של אשתו לכהונת המשנָה לנגיד בנק ישראל, פורסם שמבקר בנק ישראל קבע ב-1998 כי לאך הועסק באופן חריג בבנק בחטיבת המחקר, בניגוד לנהלים לכאורה, בין היתר על רקע עבודתה של אשתו כמשנָה לראש החטיבה בחטיבה שבה הועסק, חטיבת המחקר של בנק ישראל.. כשעלתה שאלת מינוייה של קרנית פלוג לא מצאה ועדת טירקל כי יש בכך לפגום במינוי. Government Financing of R&D: A Mechanism Design Approach (version August 2017), with Zvika Neeman and Mark Schankerman. Retail Prices in a City (version April 2018), with Alon Eizenberg and Merav Yiftach. Consumers' Activism: The Cottage Cheese Boycott, with Igal Hendel and Yossi Spiegel, Rand Journal of Economics 48, Winter 2017, pp. 972-1003. Asymmetric Price Effects of Competition, with Jose Luis Gonzalez Moraga, The Journal of Industrial Economics 65 (4), December 2017, pp. 767-803. Technolocial Change and the Make-or-Buy Decision, with Ann Bartel and Nachum Sicherman, The Journal of Law, Economics & Organization, 30(1), April 2014, pp. 165-192. Using Elicited Cohice Probabilities to Estimate Random Ultility Models: Preferences for Electricity Reliablity, with Asher Blass and Charle Manski, International Economic Review, May 2010. Incentives and Invetnion in Universities, with Mark Schankerman, Rand Journal of Economics, 39(2), Summer 2008, pp. 403-433. Small Price Changes and Menu Costs, with Daniel Tsiddon, Managerinal and Decision Economics, October 2007, pp. 649-656. Immigration and Prices, Journal of Political Economy, August 2007, 115(4), pp. 548-587. Royalty Sharing and Technology Licensing in Universitiesm, with Mark Schankerman, Journal of the European Economic Association, April-May 2004, pp. 252-264. Do R&D Subsidies Simulate or Displace Private R&D? Evidence from Israel, Journal of Industrial Economics, December 2002, pp. 369-390. קורות חיים האתר של פרופ' שאול לאך פרויקט מדע, טכנולוגיה, כלכלה, אתר מוסד שמואל נאמן בעלה של פלוג הועסק בבנק ישראל באופן חריג, באתר גלובס, 19 במאי 2011 טירקל קבע: ניתן למנות את ד"ר קרנית פלוג לתפקיד המשנה לנגיד בנק ישראל, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2011
דייוויד סושה

דייוויד סושה (באנגלית: David Suchet; נולד ב-2 במאי 1946) הוא שחקן אנגלי עטור פרסים שידוע בהופעותיו הרבות בטלוויזיה, ובראשן הופעתו כהרקול פוארו בסדרת הטלוויזיה "פוארו". סושה נולד בלונדון לשחקנית ג'ואן פטרישיה ולגינקולוג ג'ק סושה. שני אחיו, ג'ון וריצ'רד סושה, הם שדרני רדיו. אביו של סושה נולד בדרום אפריקה והיה ממוצא יהודי ליטאי (סבו, שהיגר לדרום אפריקה מליטא שינה את שם המשפחה משוחטוביץ לסושה בעל הצלצול הצרפתי), ואילו אמו הייתה נוצרייה, ומוצאה מאביה היה יהודי-רוסי. סושה גדל ללא דת. הוא ושני אחיו למדו בפנימייה. במהלך לימודיו שם, החל להביע עניין במשחק, והצטרף לתיאטרון הנוער הלאומי בגיל 18. הוא למד באקדמיה הלונדונית למוזיקה ואמנות הדרמה, וכיום מכהן כחבר מועצה בה. הוא החל את הקריירה ב"ווטרמיל תיאטר", שאותו הגדיר כתיאטרון האידיאלי בעיניו אז. ב-1970 החל להופיע בטלוויזיה, ובשנת 1973 הצטרף ללהקת שייקספיר המלכותית. בשנת 1985 שיחק שוטר בדרמה "13 בערב", שגיבורה הראשי היה הרקול פוארו, בגילומו של פיטר יוסטינוב. על סמך ביצועיו כשוטר, לוהק בשנת 1989 לתפקיד פוארו בסדרה טלוויזיונית, שבה הוא השתתף עד סיומה (2013). במאי 2006, שיחק בסרט ביוגרפי את דמותו של איל ההון המנוח רוברט מקסוול, וכן השתתף בתפקיד פוארו בסרט "רצח על האוריינט אקספרס". ב-1986 עבר חוויה דתית עזה כשקרא את פרק ח' באיגרת אל הרומים, נטבל לכנסייה האנגליקנית ונעשה נוצרי אדוק; הוא מונה מאוחר יותר לסגן-נשיא חברת המקרא הבריטית. ב-1988 שיחק בתפקיד חוקר המשטרה מילר בסרט "עולם נפרד". באותה שנה, שיחק את צייד הערפדים אברהם ואן הלסינג בעיבוד לרומן האימה של ברם סטוקר "דרקולה", ששודר ברשת BBC. ב-2016 גילם את דמותו של אדמונד, דוכס יורק בסדרת ה-BBC "הכתר החלול". מתחביביו של סושה: צילום, תחביב שהחל כשסביו העניק לו במתנה מצלמת קודאק, וניגון בקלרינט ובתופים. כמו כן, סושה הוא משתתף קבוע בתסכיתי רדיו בריטיים. מדיה וקבצים בנושא דייוויד סושה בוויקישיתוף דייוויד סושה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דייוויד סושה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דייוויד סושה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דייוויד סושה, באתר AllMovie (באנגלית) דייוויד סושה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דייוויד סושה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דייוויד סושה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף זעירא

יוסף (יוסי) זעירא (נולד ב-13 באוקטובר 1950) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. זעירא נולד בירושלים וגדל ברחובות וגבעתיים. שירת בצבא בחיל התותחנים והגיע לדרגת רב-סרן. למד לתואר ראשון (סיים ב-1971) ושני (סיים ב-1976) במתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 1984 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה זו ולאחר מכן פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרוורד וב-MIT. מאז שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת הרוורד, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת כרתים (אנ') ואוניברסיטת ברנדייס, וב-1985 מונה למרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 2007 עלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 2008 מונה בנוסף לפרופסור לכלכלה באוניברסיטת LUISS ברומא, בתפקיד זה שימש עד לשנת 2017. זכה בפרס הרקטור להוראה ב-2016. יוסף זעירא נשוי בשנית לענת זעירא, פרופ' לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. לזוג שתי בנות, והם מתגוררים בירושלים. זעירא מתמחה במקרו כלכלה ונמנה עם בכירי המקרו-כלכלנים בישראל. בתחום זה הוא מתמחה בצמיחה כלכלית, במדיניות מוניטרית ובכלכלת ישראל. מחקריו היו חלוציים, וכך למשל באחד מהם הראה כי תהליכי למידה מצרפיים יכולים להסביר תופעות כלכליות רבות. עבודתו המפורסמת בתחום זה מראה כי למידה כזו יכולה להסביר גם את תופעת ה"בועות" בשוקי הון, וכי אלו תופענה בעיקר בעת חידושים טכנולוגיים וליברליזציות פיננסיות. כיוון מחקר חשוב אחר הוא אי-שכלולים בשוק ההון והשפעתם על הצמיחה הכלכלית. בתחום זה כתב עם עודד גלאור מאמר פורץ דרך שהתפרסם בשנת 1993 בכתב העת Review of Economic Studies, שהראה כי אי שוויון יכול לפגוע בצמיחה הכלכלית. מאמר זה נכלל ברשימת 11 המאמרים החשובים שפורסמו בכתב עת זה, והשפיע רבות על המשך המחקר בתחום של אי-שוויון. תחום נוסף אותו חוקר זעירא בשנים האחרונות הוא ניתוח השיפורים הטכנולוגיים במאתיים השנים האחרונות, בהיבט של מכונות המחליפות עבודה אנושית במגוון הולך וגדל של תפקידים. רעיון זה מסייע בהבנת תופעות כלכליות רבות ומתחיל לצבור השפעה. זעירא חוקר גם את הדרך למדוד את ההתכנסות וההתבדרות של ארצות במהלך הצמיחה הכלכלית. מחקריו של יוסף זעירא על ישראל התמקדו במדיניות התקציבית (מדיניות פיסקלית) ובניסיונות להבין את השינויים שחלו בה על פני זמן. במחקר שהתפרסם בשנת 2011 ונכתב עם חתן פרס נובל לכלכלה תומאס סרג'נט, מראים הכותבים כי אפשר להסביר את הקפיצה הגדולה באינפלציה ב-1983 על ידי הסדר המניות הבנקאיות שאירע באותה שנה. בשנים 2011–2012 עמד זעירא בראש הצוות הכלכלי בצוות ספיבק-יונה של המחאה החברתית בישראל 2011, וכתב והתראיין בנושא המדיניות הכלכלית של הממשלה. ב-2018 הוא מונה לחבר הנהלת המועצה האקדמית של מכון המחקר של הסתדרות העובדים הכללית החדשה. יוסף זעירא, כלכלת ישראל, עורכים יהודה מלצר ומולי מלצר, תל אביב: ספרי עליית הגג, 2018. יוסף זעירא, באתר SSRN אתר אישי פרופ' יוסי זעירא מקרו כלכלי, בפודקאסט "גיקונומי", 29 במאי 2017 אורי פסובסקי, בואו נדבר על ההון-שלטון האמיתי: פרופ' יוסי זעירא בניתוח קורא תיגר, באתר כלכליסט, 1 במרץ 2018 מאמריו Income Distribution and Macroeconomics על הקשר בין אי-שוויון לצמיחה כלכלית השפעת אי השוויון על הצמיחה הכלכלית המחאה החברתית וכלכלת ישראל מחזוריות המדיניות הפיסקאלית בישראל (עם פרופ' מישל סטרבצ'ינסקי) הטור של יוסי זעירא, באתר כלכליסט יוסף זעירא 2013, "המחאה החברתית וכלכלת ישראל". מתוך כתבי משפט (ה), עמ' 213–224. "כלכלת ישראל" – הרצאה מצולמת של פרופסור יוסף זעירא באונברסיטת תל אביב מאת סטודיו האנה בי לשם שינוי, תלם 3 יוסף זעירא, דף שער בספרייה הלאומית Income-Distribution and Macroeconomics Israel 1983: A bout of unpleasant monetarist arithmetic?
פוארו (סדרת טלוויזיה)

פוארו (באנגלית: Agatha Christie's Poirot) היא סדרת טלוויזיה בריטית שהחלה ב-1989. הסדרה מבוססת על עלילותיו של הבלש הרקול פוארו כפי שתוארו ונכתבו בידי אגתה כריסטי. שחקנה הראשי של הסדרה הוא דייוויד סושה (הרקול פוארו). שאר השחקנים מתחלפים מפרק לפרק. מהתחלתה של הסדרה נקבע שכל פרק מייצג ספר, ואילו הספר האחרון, "מסך המוות" מ-1974, עובד לתסריט לפרק שסיים את הסדרה סופית. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת והייתה מועמדת לפרסים רבים. עונות 1–8 הופקו בידי קלייב אקסטון ובריאן איסטמן. הם עזבו את תפקידם בשנת 2003, בשל רצונם להתרכז בפרויקטים אחרים, והוחלפו במישל באק ודמיאן טימרמן, שמשכו את הסדרה לכיוון יותר אפל, דתי ומיסטי, השמיטו כמה דמויות מרכזיות ומיעטו להשתמש בהומור. אף הסגנון החזותי שונה מהותית: בעוד שבעונות הקודמות עיצוב הבית של פוארו היה מודרני, בעונות החדשות הוא הפך ליותר עתיק ומפואר. דייוויד סושה הומלץ לתפקיד על ידי משפחת כריסטי, שהעריכו את הופעתיו הרבות בטלוויזיה. כהכנה לתפקיד, סושה קרא בספרים וניסה לרשום את תכונותיה של הדמות, כדי לעצב את אופייה באופן המדויק והשלם ביותר. מתיו, נכדה של אגתה כריסטי, אמר בראיון כי חבל שלא זכתה לראות את סושה מופיע כפוארו. בשנת 2007 הביע סושה את רצונו לסיים את הסדרה במהירות האפשרית כי נמאס לו. למרות השערות בדבר ביטול מוקדם, בשנת 2012 צולמו פרקי הסדרה האחרונים, ששידורם החל בבריטניה ביוני 2013 ונמשך עד 2014. שחקנים נוספים שהופיעו בקביעות בסדרה הם יו פרייזר בתפקיד קפטן ארתור הייסטינגנס, פיליפ ג'קסון בתפקיד פקד ג'יימס ג'אפ ופולין מוראן בתפקיד מזכירתו של פוארו, מיס פליסיטי למון. זואי ואנאמייקר השתתפה בסדרה החל מהעונה העשירית בתפקיד אריאנדה אוליבר. מדיה וקבצים בנושא פוארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוארו "פוארו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פוארו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אדם מאהר

אדם מאהר (בערבית: أدم ماهر; נולד ב-20 ביולי 1993 בעיט יזו, מרוקו) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דמאכ. מאהר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת א.ז. אלקמאר באמצע דצמבר 2010 במסגרת הליגה האירופית במשחק נגד באטה בוריסוב, באותו משחק גם הבקיע את שער הבכורה שלו. הוא היה השחקן הכי צעיר במדי קבוצה הולנדית שהצליח להבקיע בליגה האירופית. ב-1 ביולי 2013, מאהר חתם על מעבר לפ.ס.וו. איינדהובן לחמש שנים. במאי 2012, מאהר זומן להיות בטורניר יורו 2012 על ידי המאמן בארט ואן מרוויק, אך לא שיחק. הופעתו הראשונה במדי הנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד באיירן מינכן. באוגוסט 2012, מאהר זכה בסרט הקפטן על ידי לואי ואן חאל במשחק ההפסד 4-2 לנבחרת בלגיה. מדיה וקבצים בנושא אדם מאהר בוויקישיתוף אדם מאהר, באתר Transfermarkt אדם מאהר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אדם מאהר, באתר Soccerway אדם מאהר, באתר WorldFootball.net אדם מאהר, באתר National Football Teams אדם מאהר, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קביליה

קביליה (בקבילית: ⵜⴰⵎⵓⵔⵜ ⵏ ⵍⴻⵇⴱⴰⵢⴻⵍ – ‏tamurt n leqbayel (ארץ הקבילים); בערבית: القبائل) הוא אזור בצפון אלג'יריה. אזור הקביליה שוכן דרומית לים התיכון, והוא מתפרס על שטח שכולל מספר ממחוזות אלג'יריה. רוב תושבי אזור הקביליה שייכים לקבוצה ברברית המכונה קבילים, והם בעלי מאפיינים תרבותיים ייחודיים ודיאלקט לשוני מיוחד של שפות ברבריות הקרוי תקבילית. ישנם כ-6 מיליון קבילים ברחבי העולם, רובם מתגוררים באלג'יריה וחלקם היגרו לאורך השנים ומתגוררים בצרפת. תושבי אזור הקביליה עוסקים בעיקר בחקלאות ובמלאכות מסורתיות. במאה ה-19 היה אזור הקביליה נתון תחת שלטון קולוניאליסטי צרפתי, שנתקל בהתנגדות עזה מצד התושבים המקומיים. החל מעצמאות אלג'יריה פרצו לעיתים עימותים בין השלטון האלג'יראי, שנקט ביוזמות להפיץ את התרבות הערבית על חשבון התרבות הקבילית, לבין האוכלוסייה המקומית, המעוניינת לשמר את זהותה. על רקע זה הוקמה תנועה הקוראת לאוטונומיה לאזור הקביליה. חורף מושלג בהרי קביליה נוף אביבי בצפון קביליה נוף בפארק הלאומי גוראיה (אנ') שבקביליה נוף בכפר אדכּר (אנ') האגם השחור (צר') באזורים המיוערים ליד אדכּר עיר החוף בגַית, העיר הגדולה ביותר בקביליה העיר תיזי וזו (אנ'), העיר השנייה בגודלה בקביליה תושבי אזור קביליה הברברים ידועים כחופשיים יותר מאשר תושבי אלג'יריה הערבים, ובהתאם לעיתים ישנם עימותים בין השלטונות המנסים לכפות הלכות אסלאמיות לבין התושבים. כך למשל, במהלך חודש הרמדאן של 2013, קבוצה של כ-300 קבילים ערכו סעודה פומבית בצהרי היום, כמחאה על חוק המחייב את תושבי אלג'יריה לצום ברמדאן. כ־40% מכוחות הביטחון האלג'יראים מוצבים בקביליה, והממשלה נוקטת פעולות רבות להקשות על חיי הקבילים, כולל שריפת שדות בטענה של "מלחמה בטרור", בדיקות ארחים תכופות, ואף מרכזי מעצר חשאיים בהם אמנסטי אינטרנשיונל ו־Human Rights Watch תיעדו מאות מקרי עינויים. מדיה וקבצים בנושא קביליה בוויקישיתוף קביליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קבילה (אלג'יריה), דף שער בספרייה הלאומית Algerians protest against mandatory fasting, Al-Jazeera, 04 Aug 2013. Colonisés par les arabes, abandonnés par le monde, KabyleUniversel.com, ‏4.1.2013 (בצרפתית)