laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פארפל

פֿאַרפֿל (בריבוי: פֿאַרפֿלעך, פרפלך; מיידיש, דרך גרמנית תיכונה גבוהה: Varveln – אטריות) הוא מאכל של פתיתים קטנים, הנפוץ בעיקר במטבח היהודי האשכנזי-מזרח-אירופי. הוא מורכב מבצק אטריות ביצים חתוך או מגורר, ומוגש בתוך מרק או כמנה צדדית, כקוגל, או כמנת פילאף. בקרב החסידים נהוג להגיש את המנה בליל שבת ובחגים. מנהג שיש המייחסים אותו לבעל שם טוב, מייסד תנועת החסידות. השימוש הידוע הראשון בשם פארפל הוא משנת 1892. על דרך ההלצה, נהוג לומר ששם המאכל ניתן לו משום שפירוש המילה "פארפל" ביידיש דומה למילה "אבוד" ("פארפאלן"). כלומר, מה שהיה עד כה היה, ויש להביט לעתיד. על אף השמות הדומים, הפארפל אינו קשור לפסטה בצורת פרפרים, הקרויה גם כן "פארפל" (farfalla – פרפר). במהלך חג הפסח, מחליף ה"מצה-פארפל" (חתיכות מצה קטנות) את גרסת אטריות הביצים, שאינה כשרה לפסח. מהו פארפל?, באתר ynet, 29 במרץ 2001 הדיי עפאים, האטריות של סבתא, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2012 *פארפל במילון ובסטר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דן פוגלר

דניאל קווין "דן" פוגלר (באנגלית: Daniel Kevin "Dan" Fogler; נולד ב-20 באוקטובר 1976) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס טוני. התפרסם בזכות תפקידיו בקומדיות "כדורי הזעם", "בין הסדינים של צ'אק" ו"מעריצים". פוגלר נולד למשפחה יהודית בברוקלין, אביו עבד כמנתח. ב-2005 זכה בפרס טוני ובפרס התיאטרון העולמי על תפקידו במחזמר "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee". בשנה שלאחר מכן שיחק בדרמה הקומית "בית ספר לנוכלים". התפרסם בפעם הראשונה ב-2007 בתפקיד הראשי בקומדיית הספורט "כדורי הזעם", בתור שחקן הפינג פונג רנדי דאייטונה ובתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "בין הסדינים של צ'אק" בתור המנתח הפלסטי ד"ר סטיוארט קלמינסקי. ב-2008 דיבב פוגלר בסרטי האנימציה שוברי הקופות "קונג פו פנדה", את האווז זאנג ו"הורטון שומע מישהו". ב-2009 הופיע כהרולד האטץ' מעריץ מושבע של "מלחמת הכוכבים" בקומדיה "מעריצים", שיחק בנוסף בדרמה הרומנטית "אהבה בהפתעה" בתור ליין מארשל העוזר של הסופר האלמן בורק ראיין (אהרון אקהרט) ובדרמה הקומית של אנג לי "לקחת את וודסטוק". ב-2011 שיחק בקומדיית הרטרו "קח אותי הביתה הלילה" לצידם של טופר גרייס ואנה פאריס. בשנת 2015 שיחק בתפקיד שולי בקומדיה הרומנטית "משימה סוף". בשנת 2016 שיחק בתפקיד מרכזי בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר, לצד אדי רדמיין, עזרא מילר וסמנתה מורטון. בשנים 2013–2017 שיחק במספר פרקים בסדרה הקומית "הגולדברגים" בתור הדוד מרווין. בשנת 2014 ביים וכתב פוגלר את הסרט הקומי "Don Peyote", בו גם שיחק בתפקיד ראשי לצד ג'וש דוהאמל, ג'יי בארושל ואן האת'וויי. אשתו של פוגלר, ג'ודי קאפס פוגלר היא מנהלת חברת ייעוץ ותמיכה לשחקנים ולאומנים. בית ספר לנוכלים (2006) בין הסדינים של צ'אק (2007) כדורי הזעם (2007) הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס (2007) האחים מראקוני (2008) הורטון שומע מישהו (2008) קונג פו פנדה (2008) מעריצים (2009) אהבה בהפתעה (2009) לקחת את וודסטוק (2009) דרושות אמהות במאדים (2011) קח אותי הביתה הלילה (2011) דרך הנוף (2013) Don Peyote‏ (2014) - גם במאי ותסריטאי משימה סוף (2015) משמורת (2016) האחים השומרים (2016) - דיבוב חיות הפלא והיכן למצוא אותן (2016) Becks ‏(2017) סקס מובטח (2017) חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד (2018) ג'יי ובוב השקט מכים שנית (2019) The Argument ‏ (2020) חיות הפלא: הסודות של דמבלדור (2022) Spinning Gold‏ (2023) Verona‏ (TBA) תהיה גבר (2011) המתים המהלכים (2018-הווה) ההצעה (2022) אריק (אנ') (2024) מדיה וקבצים בנושא דן פוגלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דן פוגלר דן פוגלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דן פוגלר, ברשת החברתית אינסטגרם דן פוגלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דן פוגלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דן פוגלר, באתר AllMovie (באנגלית) דן פוגלר, באתר Box Office Mojo (באנגלית) דן פוגלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דן פוגלר, באתר Discogs (באנגלית)
בית הספר לשלום

בית הספר לשלום הוקם ב-1979 כמוסד חינוכי-רעיוני של היישוב המעורב נווה שלום מתוך מטרה ליצור דיאלוג בין ערבים ליהודים דרך עריכת סמינרים וסדנאות מפגש ביניהם. לפי בית הספר השתתפו בפעילויותיו מאז תחילת פעילותו כ-25,000 בני אדם. בית הספר לשלום שוכן ביישוב נווה שלום כמיזם שמטרתו לפעול למען דו קיום ערבי יהודי מתוך הבנה והסכמה בין העמים. בית הספר עורך מפגשים דו-לאומיים בין יהודים ופלסטינים בישראל (החל מהסכמי אוסלו המפגשים כוללים גם ערבים מהרשות הפלסטינית) ופעילויות חד לאומיות. פעילויות אלו נערכות בבית הספר עצמו או בקהילות השונות בישראל וברשות הפלסטינית. צוות בית הספר מורכב באופן שוויוני מערבים ויהודים כאחד ומנוהל ברוטציה בידי מנהלים ערבים ויהודיים. כיום מנהל בית הספר הוא רבאח חלבי. בית הספר הוא גוף עצמאי אשר ממומן בעיקר בידי קרנות ואגודות ידידים של נווה שלום בחו"ל. בשונה ממיזמי שלום חברתי בעלי מטרות דומות בית הספר לשלום אינו מתבסס על ניסיון להביא לקרבה ברמה הבין אישית. על פי ראבח חלאבי ניסיונות אלו אינם תורמים להבנת הקונפליקט ולפתרונו. האופן דרכו מנסה בית הספר ליצור בסיס משותף לדו קיום הוא על ידי חקירה והבנת הזהות העצמית של כל קהילה על ידי מפגשים ודיאלוגים. ראבח חלבי הבוחן, בין השאר, את המפגשים גם כסימולציה להערכת יחסי הכוחות בין יהודים לערבים בישראל עצמה והאפשרות לפתרון כולל, מתאר בספרו ובהרצאותיו את האופי המקובל אותו לובשים הדיאלוגים הנערכים בין הפלסטינים והיהודים בבית הספר לשלום. תחילת הדיאלוג מאופיינת בחוזקת הקבוצה היהודית ורגשי הנחיתות של הקבוצה הערבית. בהמשכו מתרחש היפוך כוחות בו מאשימים הערבים את היהודים בשליטה ודיכוי ומעלים דרישות כמו שינוי הגדרת המדינה כך שתכלול את כל אזרחיה. בסופו של דבר הדיאלוג עובר לשלב השלישי בו מנסה הקבוצה היהודית להשיב את הכח לידיה ולתהות אודות האנושיות והמוסר של החברה הערבית וסופו בדיאלוג עיקש בו היהודים מצהירים את נכונותם לקבל את הערבים לתוכם אך לא כקבוצה לוחמת. מכתב שפרסם בית הספר לשלום בעקבות אירועי אוקטובר 2000, שבו נכללו שמות של 13 הרוגים ערבים שבית הספר אבל עליהם תוך השמטת שמו של נרצח יהודי עורר ביקורת רבה. בית הספר הגיב על כך שמתוך כוונה להדגיש את המציאות האי-סימטרית, לשיטתם, בישראל, בה ערבים נחשבים כאויב מדינה, בחר בית הספר להציג דווקא את שמותיהם של הערבים שנהרגו על ידי שוטרים ישראלים, ולהשמיט את שמו של היהודי שנרצח בידי אזרחים. אתר האינטרנט הרשמי של בית הספר לשלום בית הספר לשלום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר בית הספר לשלום דן שיפטן, פלסטינים בישראל, עמ' 490 רבאח חלבי, דיאלוג בין זהויות - מפגשי ערבים ויהודים בנוה שלום, עמ' 12-13 שם, עמ' 13 מיכל זק, כרוניקה של הסכמות, אתר בית הספר
רבי מנחם ברבי יוסי

רבי מנחם בר יוסי היה תנא בן הדור החמישי, אחד מחמשת בניו של רבי יוסי ואחיו של רבי ישמעאל ברבי יוסי. הוא מוזכר בברייתא פעמים ספורות בלבד. מכונה גם רבי מנחם-ורדימוס. לדעת אהרון היימן הוא הנקרא בשם "רבי מנחם" סתם במשנה, ומובא במסכת יומא. רבי מנחם בר יוסי פוסק, כי כאשר באו עדים האומרים כי בעלה של אשת איש נפטר ומותר לאשתו להנשא, ולאחר מכן באו עדים אחרים סותרים האומרים כי בעלה חי, תלויה ההלכה אם האשה כבר נישאה: לכתחילה לא תנשא האשה, אך אם נישאה האשה על פי פסק בית הדין שהסתמך על העדים הראשונים, לא יבטלו בית הדין את פסק הדין, אלא יתירו לאשה להמשיך את חיי הנישואין עם בעלה השני, וזאת מפני כבוד בית הדין, שלפיו יש לבית הדין לשמור על כבודו במקרים גבוליים, ולכן יסתמכו בית הדין במקרה כזה על עדות העדים הראשונים - שהבעל מת - כל עוד עדותם לא הופרכה בוודאות. (בתלמוד הוסבר כי מדובר באשה שיודעה בעצמה בבירור שבעלה מת אלא שראיותיה אינן כאלו הקבילות בפני בית הדין, ובעלה הוא אחד מהעדים שבאו להעיד עליה כי היא פנויה ובעלה מת, כך ששני בני הזוג יכולים להסתמך על הידוע להם, וכל עוד בית הדין לא יודע אחרת בבירור אין הם יכולים למנוע מהם להמשיך בחיי הנישואין). אברהם אורנשטיין, אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל, כרך ד, תל אביב: הוצאת נצח, תשכ"ד, עמ' 59 משנה, מסכת יומא, פרק ד', משנה ד' תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"ב, עמוד ב'. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמון (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמון – רגש אמון (אל) – אל במיתולוגיה המצרית. אוחד בתקופה מסוימת עם האל רע לישות אמון-רע. אמון (שד) – שד באמונה הנוצרית אמון (יון) – בכימיה: אמוניום, היון NH+4 אמון (דמות) – האנטגוניסט הראשי בסדרה המונפשת האגדה של קורה משנת 2012 אמון (סרט) – סרט קולנוע מלודרמטי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של דייוויד שווימר בכיכובם של קלייב אוון וקתרין קינר דמויות היסטוריות אמון (מלך יהודה) – מלך יהודה לקראת סוף ימי הבית הראשון ון אמון – שליח מצרי של פרעה מהמאה ה-11 לפנה"ס, התפרסם בשל אגרותיו שהשתמרו אישים אנגליקה אמון – ביולוגית אמריקאית בנואה אמון – פוליטיקאי צרפתי ניסים אמון – זן מסטר ישראלי עמון אימון
לז אסקלדס

לס אסקלדס (בקטלאנית: Les Escaldes) היא העיר השנייה בגודלה בנסיכות אנדורה. העיר ממוקמת בהרי הפירנאים, בין צרפת לספרד, בסמוך לעיר הבירה של הנסיכות, אנדורה לה ולה. מספר התושבים נכון לשנת 2009 עמד על כ-16,391. העיר נמצאת בדרום מזרח המדינה, בגובה 1,053 מטרים מעל גובה פני הים, במפגש שני נחלים. אקלים העיר ממוזג, החורפים קרים, והקיץ יבש. הטמפרטורה נעה בין 1- מעלות בממוצע בחודש ינואר ל-20 מעלות בממוצע בחודש יולי. כמות המשקעים הממוצעת בעיר - 808 מ"מ גשם בשנה. כמו ברוב ערי אנדורה, עיקר כלכלת העיר מבוססת על תיירות. במקום מעיינות חמים רבים, הפעילים עוד מהתקופה הרומית. המקום ידוע במיוחד בריקוד המסורתי שלו המכונה "סנטה אנה" (בקטלאנית: Santa Anna). בנוסף, במקום תעשיית טקסטיל ענפה, הפעילה מאז ימי הביניים. אנדורה לה ולה Les Escaldes, Enciclopèdia Catalana (הקישור אינו פעיל, 8 במאי 2017)
מעבר הביניים

מעבר הביניים היה תהליך בו מיליוני אנשים מאפריקה נלקחו אל העולם החדש, במסגרת סחר העבדים האטלנטי. תהליך זה התרחש כחלק מסחר ימי משולש, בנתיב שחיבר בין היבשות: אפריקה, האמריקות (הצפונית והדרומית) ואירופה. המונח "מעבר הביניים" עצמו מתייחס לאחת משלוש צלעותיו של המשולש, דהיינו מהעמסת העבדים באפריקה ועד לפריקתם ביבשת אמריקה. התהליך החל בספינות שעזבו את נמלי אירופה כשהן עמוסות בסחורות המיועדות לאפריקה. סחורות אלו הוחלפו בעבדים אפריקאיים, אשר הועמסו על הספינות ונשלחו דרך האוקיינוס האטלנטי לאמריקה. העבדים שנמכרו באמריקה, הוחלפו בחומרי גלם, אשר הוחזרו באותן ספינות לאירופה ושימשו לייצור הסחורות המיועדות לאפריקה. סחורות אלו אכן נשלחו לאפריקה, הוחלפו בעבדים, וחוזר חלילה. מסעות אלו שהיו כרוכים בהוצאה כספית גדולה, לא נערכו על ידי יחידים, אלא על ידי חברות וקבוצות משקיעים. הסוחרים שהשתתפו בתהליך הגיעו ממעצמות אירופה כגון: פורטוגל, אנגליה, ספרד, צרפת, הולנד, דנמרק, שוודיה, וברנדנבורג, כמו מצפון אמריקה, וברזיל. העבדים הגיעו מ-8 אזורים באפריקה: סנגמביה, גינאה העליונה, חוף השנהב, חוף הזהב, מפרץ בנין, מפרץ ביאפרה, מרכז אפריקה ומזרח אפריקה. העבדים נמכרו באמריקה הצפונית והדרומית ובקריביים. תהליך מעבר-הביניים גבה מחיר יקר של חיי אדם, וההערכה היא שבתהליך זה בלבד, מתו כ-2 מיליון אפריקאים. כ- 15% ממקרי המוות אירעו עקב תנאי השייט בלב ים, ואילו השאר אירעו עוד על אדמת אפריקה, במהלך לכידת העבדים והעברתם אל הספינות. סחר העבדים האטלנטי
כריסטוף אריבר

כריסטוף אריבר (בצרפתית: Christophe Aribert; נולד ב-25 באפריל 1971 בגרנובל, צרפת) הוא שף צרפתי בעל שני כוכבים במדריך מישלן האדום וארבע מצנפות במדריך גו מיו. הוא שף המסעדה גראנד-אוטל "לה טראס" באוריאז'-לה-בן. אחרי שסיים את לימודיו בבית ספר למלונאות בגרנובל, החל כריסטוף אריבר את הקריירה שלו בהתמחות באוטל בו-ריוואז' בקונדריו ב-1991. הוא עבד לראשונה בלה טראס באוריאז' ב-1993. הוא עבר לפריז ועבד במסעדת לה טור דארז'אן בשנים 1995–1996 ואחר-כך בלז אמבסאדר במלון קריון בשנים 1996–1997 לצידו של קריסטיאן קונסטאן. ב-1997 שב ללה טראס באוריאז', המסעדה בגראנד-אוטל, שבעבר נהגו לפקוד אותה קוקו שאנל, סשה גיטרי, מוריס שבלייה, סטנדל ואלפונס דודה. ב-2004 השף פיליפ בואיסו עזב את אוריאז'. כריסטוף אריבר תפס את מקומו ושמר על שני הכוכבים. בנובמבר 2007 ראה אור ספרו La Brigade Christophe Aribert בהוצאת גלנה, ספר בישול שמציג את המטבח שלו, בעזרתם של הצלם פייר-פרנסואה קודרק, פייריק ז’גי שכתב את הטקסט וז’ורז’ ריו שאייר את הספר. הספר מגיש 46 מתכונים ומובאים תצלומים רבים שמראים את השלבים השונים בהכנת כל מאכל מתחילתו עד סופו וגם מודגמות טכניקות שונות. ביחד עם הצלם פייר-פרנסואה קודרק הוא זכה בתחרות לצילום קולינרי של אולורון-סנט-מארי. ב-2010 ביקש ממנו מנהל מלון קריון, בעקבות עזיבתו של ז'אן-פרנסואה פיאז' להיות שף המסעדה, הוא סירב להצעה. ביוני 2010 הוא הכין את תפריטה של מסעדת האופרה הפריזאית האופרה גרנייה. מדיה וקבצים בנושא כריסטוף אריבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריסטוף אריבר כריסטוף אריבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מסעדת "לה טראס" במדריך מישלן האדום "מסעדת לה טראס" בגו מיו ביוגרפיה קצרה של כריסטוף אריבר, בהוצאת גלנה ז'ולי גרבה, "ההיסטוריה של מלון גראנד-אוטל ומסעדת לה טראס באוריאז'", lhotellerie-restauration.fr, ‏17 בנובמבר 2010 "השף ז'אן-פרנסואה פיאז' עוזב את מלון קריון", Le Point,‏ 22 ביולי 2009 "התחדשות במלון קריון", restaurants-de-paris.com "מסעדת האופרה הפריזאית: ציפו לה 136 שנה, מסעדת האופרה הפריזאית מוכנה סוף-סוף לפתוח דלתותיה", pr.com‏, 2 ביוני 2011 אתר מסעדת האופרה
אלכסנדרו הרע

אלכסנדרו הרע (רומנית: Alexandru cel Rău;‏ ? – 20 במרץ 1597), הידוע אצל היסטוריונים רומנים גם בשם אלכסנדרו השלישי של מלודובה ולפעמים אלכסנדרו החמישי של ולאכיה, היה שליט מולדובה ביוני 1592 ושליט נסיכות ולאכיה (מונטניה) בין אוגוסט 1592 – ספטמבר 1593. אלכסנדרו הרע היה בנו מחוץ לנישואים של בוגדאן לפושניאנו ונכדו של אלכסנדרו לפושניאנו. בשנת 1592 הועלה לכס מולדובה במקום ארון הטירן שהודח. עם זאת, מפני שארון וודה הצליח למשוך בזמן וקבל דחייה מסוימת על מנת שיוכל להחזיר את החובות שצבר כדי לקנות לעצמו מהטורקים את כתר מולדובה אלכסנדרו התבקש לעבור לוולאכיה ולקבל כפיצוי את כתר נסיכות זו. התמנה לשליט ולאכיה במקום שטפאן החרש שהודח בגלל "אי כשירות" לתפקיד, למעשה אי תשלום חובות אישיים. אולם גם אלכסנדר הגיע לבוקרשט כשבפמלייתו כאלו שהלוו לו כספים על מנת לקנות את כתר המלכות. כדי לשלם להם את חובותיו, בדומה לשליט הקודם, שטפאן החרש, הטיל על התושבים מיסים חדשים שנחשבו קשים מנשוא. משום כך קיבל את הכינוי "הרע". מלוכתו הרודנית קוממה נגדו בויארים רבים שבהמשך נעצרו והוצאו להורג. לפי האגדה (המופיעה בספר הונגרי בן זמנו, של סאמושקזי), התליין התרשם כל כך מאישיותו של הבאן של קראיובה מיכאל האמיץ (מיכאי ויטיאזול), שהחליט על דעת עצמו לפוטרו מעונש ולהשאירו בחיים. נושיו של אלכסנדר מקונסטנטינופול השיגו את הדחתו בספטמבר 1593. הוחלף דווקא במיכאל האמיץ, שהיה בעל קשרים טובים בבירה העות'מאנית. במשך מלכותו הקצרה סייע אלכסנדר הרע במימון שיפוץ הקפלה הרומנית (פאראקליס) ע"ש יוחנן המטביל "פרודרומוס" במנזר סנטה קתרינה על הר סיני. אולץ על ידי נושיו להישאר לגור באיסטנבול, בסופו של דבר הואשם בקשר נגד הסולטאן והוצא להורג על ידי חניקה ב-20 במרץ 1597. יורשו היחיד הידוע היה בן בשם פטרו (? - 8 ביוני 1619) Constantin C.Giurescu, Dinu C.Giurescu Istoria Românilor, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1976 (קונסטנטין ק. ג'ורסקו - תולדות הרומנים, 1976) (ברומנית) C.Giurescu p.325
אזרח (דיני מלחמה)

במשפט ההומניטרי, אזרח הוא אדם שאינו נמנה עם הכוחות המזוינים של ארצו או על מיליציות אחרות. בכך הוא נבדל מחייל. לאזרחים מוענקת הגנה לפי חוק מפני השפעותיהם של מלחמה ושל שלטון כיבוש צבאי. בפרשנותו משנת 1958 על אמנת ז'נבה הרביעית מציין הצלב האדום: לכל אדם המוחזק בידי האויב מוכרח להיות מעמד כלשהו תחת החוק הבינלאומי: או שהוא שבוי מלחמה, וככזה הוא מוגן על ידי אמנת ז'נבה השלישית, או שהוא אזרח המוגן על ידי האמנה הרביעית, או שהוא נמנה עם צוותי הרפואה של הכוחות המזוינים ומוגן על ידי האמנה הראשונה. אין מעמד ביניים; אף אחד לא יכול להיות מחוץ לחוק בידי האויב. אנו חשים שזהו פתרון מספק – לא רק מספק את המחשבה, אלא גם, ומעל לכול, מספק מנקודת מבט הומניטרית. הצלב האדום אף חיווה את דעתו כי אם אזרחים לוקחים חלק פעיל בעימותים, הם נחשבים ללוחמים בלתי חוקיים, בלתי מוגנים או צדדים בעימות (האמנות של המשפט ההומניטרי אינן מכילות בפירוש מונחים אלה). הם יכולים לעמוד לדין תחת החוק המקומי של מדינה המביאה למעצר עבור פעולה כזו. בפרוטוקול I הנספח לאמנות ז'נבה משנת 1977, פרק II, סעיף 50 – "הגדרה של אזרחים ואוכלוסייה אזרחית" – מרמז שאזרח הוא אינו לוחם חוקי. כן הוא קובע כי במקרה של ספק אם אדם הוא אזרח, ייחשב אדם זה לאזרח. סעיף 51 מתאר את ההגנות שצריכות להינתן לאוכלוסייה אזרחית ואזרחים בודדים. פרק III של פרוטוקול זה מסדיר את הפגיעה במטרות אזרחיות. סעיף 8(2)(ב)(א) באמנת רומא גם כולל זאת ברשימת פשעי המלחמה: תקיפה מכוונת של אוכלוסייה אזרחית כזו או של אזרחים בודדים שלא לוקחים חלק בעימות. לא כל המדינות אשררו את פרוטוקול I או את אמנת רומא, בהן ישראל וארצות הברית, אולם זהו עיקרון מקובל של המשפט ההומניטרי הבינלאומי שפגיעה מכוונת באזרחים היא הפרה של דיני המלחמה הנהוגים והיא תקפה לגבי כל הצדדים בעימות. במלחמות מודרניות המעמד האמיתי של אזרח נשאר מסובך בשל מספר גורמים, בהם: העובדה כי מלחמות מודרניות רבות הן מלחמות אזרחים, שבהן דיני מלחמה לרוב קשים ליישום, ושבהן ההבחנה בין חייל לאזרח קשה במיוחד, מלחמות גרילה וטרור, הנוטים לערב לוחמים הנוטלים מראה של אזרחים, ריבוי הדוקטרינות של מלחמות מבוססות-השפעה, לפיהן פחות מתמקדים בפגיעה בחיילי האויב מאשר בחתירה תחת מקורות הכוח של המשטר היריב, דבר אשר כולל מטרות אזרחיות לכאורה כתחנות כוח, השימוש בלוחמה משפטית - ניסיונות להטיל דופי ביריב על ידי הצגת כוחותיו כמפרים את דיני המלחמה, למשל כתוקפים של אזרחים שלמעשה משמשים מגן אנושי ללוחמים בלתי חוקיים. אמנות ז'נבה פשע מלחמה מדיה וקבצים בנושא אזרח בוויקישיתוף Jean Pictet (ed.) – Commentary on Geneva Convention IV Relative to the Protection of Civilian Persons in Time of War (1958), p. 51. 1994 reprint edition. The relevance of IHL in the context of terrorism, הצהרה רשמית של הצלב האדום מיום 21 ביולי 2005.
אפטרשוק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אפטרשוק (ליקר) – ליקר קנדי בעל 40 אחוז אלכוהול אפטרשוק (סרט) – סרט העוסק ברעידת אדמה רעידה עוקבת – רעידת אדמה המתרחשת לאחר רעידת אדמה קודמת
ויילי דופרסן

ויילי דופרסן (באנגלית: Wylie Dufresne; נולד ב-1970) הוא השף והבעלים של מסעדת wd~50 במנהטן. דופרסן הוא אחד השפים האמריקאים הבולטים שעוסקים בגסטרונומיה מולקולרית, תנועה שמשלבת בין מדע לבין טכניקות בישול חדשות בהכנת האוכל. נולד בפרובידנס רוד איילנד, ארצות הברית, דופרסן הוא בוגר המכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק. ב-1992, הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בפילוסופיה בקולבי קולג' בווטרויל, מיין. בשנים 1994–1999 עבד דופרסן אצל ז'אן-ז'ורז' וונגריכטן, אצלו נעשה לבסוף סגן-שף במסעדת הדגל שלו "ז'אן ז'ורז'" הקרויה על שמו. ב-1998 הוא היה השף הראשי במסעדת "פריים" של וונגריכטן במלון בלאג'יו, בסטריפ של לאס וגאס. ב-1999 הוא עזב כדי להיות השף הראשון של מסעדת 71 Clinton Fresh Food. באפריל 2003, פתח מסעדה בת 70 מקומות ישיבה, הקרויה בשם wd~50 (מקור השם הוא ראשי התיבות של השף וכתובת הרחוב, כמו גם משחק מילים על WD-40) ברחוב קלינטון בלואר איסט סייד של מנהטן. דופרסן היה מועמד לזכייה בפרס השף העולה לשנת 2000 של קרן ג'יימס בירד ובאותה שנה זכה בפרס מהעיתון ניו יורק מגזין. כתב העת Food & Wine כלל אותו ברשימת פרסי עשרת השפים הטובים ביותר באמריקה בשנת 2001 וב-2006. אדם פלאט מניו יורק מגזין מיקם את מסעדת wd~50 במקום הרביעי ברשימתו של 101 המסעדות הטובות ביותר בניו יורק. המסעדה זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום לעיר ניו יורק, בשנים 2006, ומחזיקה בו מאז. הוא היה מועמד לשף הטוב ביותר בעיר ניו יורק מידי קרן ג'יימס בירד. Wd-50 גם כאחת מעשר המסעדות הטובות ביותר של גסטרונומיה מולקולארית בארצות הברית בידי GAYOT.com. בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-45 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם. בנובמבר 2014 נסגרה המסעדה. בין מנות הדגל שלו ניתן למנות את לשון הבקר המוחמצת עם מיונז מטוגן ומעליה גזר-קוקוס. ב-2006 הפסיד דופרסן למריו בטלי באיירון שף אמריקה. ב-2007 הוא הופיע כשופט בפרק הסיום של טוף שף, עונה שנייה, ב-2008 שפט בטופ שף, עונה רביעית, ב-2009 כשופט בטופ שף, עונה חמישית וב-2010 כשופט בטופ שף, עונה שביעית. הוא הוזמן להשתתף בטופ שף מאסטרס ב-2009 שף מוקם במקום השלישי מתוך ארבעה בסבבים המוקדמים. דופרסן גם השתתף בפרק הסיום של הגרסה הבריטית למאסטר שף, בו לימד את המנצח. הוא שיחק בתפקיד עצמו בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה Treme של רשת HBO לצדם של תום קוליצ'יו, אריק ריפר ודייוויד צ'אנג. ויילי דופרסן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האתר של מסעדת wd~50 ריאיון עם ויילי דופרסן, Podcast‏, אפריל 2008 ראיעון בbigthink, ‏ 19 באוגוסט 2010 פרנק ברוני, "ביצים בנוסח בנדיקט בסגנון חדש", הניו יורק טיימס, 5 במרץ 2008 מסעדת wd~50 דורגה במקום ה-45 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010 אוסף כתבות על המסעדה באתר "מטעמים"
גרדשניצה

גְרָדֶשְנִיצַה (במקדונית: Градешница) הוא כפר בדרום מקדוניה הצפונית, בשטח הרשות המקומית נובצי שבמחוז פלאגוניה, הממוקם 33 קילומטרים מהעיר ביטולה וסמוך לגבול יוון. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה הכפר חלק מקו החזית המקדונית. הכפר נוסד במהלך המאה ה-15 עת שלטה באזור האימפריה העות'מאנית וממוקם באזור הררי בגובה של 800 מטרים מעל פני הים. בשטחו קיימת כנסייה שהוקמה בסמוך למועד הקמתו. מתעודות עות'מאניות מ-1878 עולה, כי בכפר נמנו 94 בתי אב בני 415 נפשות. בגרדשניצה קיימות 7 כנסיות נוספות שהוקמו ב-1862, חרבו במהלך הקרבות הקשים שהתחוללו באזור במלחמת העולם הראשונה ושוקמו לאחריה. ב-1900 מנה הכפר 1,170 נפשות. החל משלהי המאה ה-20 סבל הכפר מבעיות כלכליות קשות, שהביאו למאזן הגירה שלילי משמעותי. ב-1961 מנה הכפר 1,061 נפשות וב-2002 נמנו במקום 89 תושבים בלבד. מדיה וקבצים בנושא הכפר גרדשניצה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מקדוניה הצפונית ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרטין שרידן

מרטין ג'ון שרידן (באנגלית: Martin John Sheridan;‏ 28 במרץ 1881 – 27 במרץ 1918) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי שלוש פעמים ברציפות ושיאן עולם בזריקת דיסקוס. בחישוב מדליות הזהב מאתונה 1906, הוא זכה ב-9 מדליות מהן 5 מדליות זהב. שרידן היה שייך לקבוצת האתלטים האירים-האמריקאים, שכונתה "הלווייתנים האירים". שרידן נולד בבוהולה, שבמחוז מאיו, אירלנד. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1900 בהיותו בן 19. הוא עבד בשנים 1918-1906 במשטרת העיר ניו יורק. ושימש בתור השומר האישי של מושל ניו יורק בימים בהם הגיע לעיר. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה שרידן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 39.28 מטר, בתוצאה זהה לזו של ראלף רוז אף הוא מארצות הברית ולכן נערכה ביניהם תחרות לקביעת המנצח (Throw-off), רוז זרק למרחק של 36.74 מטר ושרידן זרק למרחק 38.97 מטר וזכה בתחרות. במדליית ארד זכה ניקולאוס גאורגנטס מיוון (37.68 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.39 מטר. באולימפיאדת אתונה (1906) זכה שרידן ב-5 מדליות מהן 2 מדליות זהב ו-3 מדליות כסף. מדליות זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 41.46 מטר, לפני מיהאי דוד מהונגריה (11.83 מטר) ואריק למינג משוודיה (11.26 מטר) ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.325 מטר, לפני גאורגנטס (38.06 מטר) וורנר יארווינן מפינלנד (36.82 מטר). מדליות כסף בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.40 מטר, ביחד עם ליאון דופו מבלגיה ולאוסון רוברטסון מארצות הברית, ואחרי ריי יורי מארצות הברית (1.56 מטר), בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.095 מטר, אחרי יורי (3.30 מטר) ולפני רוברטסון (3.05 מטר) ובזריקת אבן (6.35 ק"ג) בתוצאה של 19.035 מטר, אחרי גאורגנטס (19.925 מטר) ולפני מיכאל דוריזס מיוון (18.585 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בסגנון יווני (31.5 מטר) והשתתף בקרב חמש שאותו הוא לא סיים. באולימפיאדת לונדון (1908) זכה שרידן ב-3 מדליות מהן 2 מדליות זהב ומדליית ארד אחת. מדליות זהב בזריקת דיסקוס בפעם השלישית ברציפות ובשיא אולימפי חדש של 40.89 מטר, לפני מריט גיפין (40.70 מטר) וביל הור (39.45 מטר) שניהם מארצות הברית ובזריקת דיסקוס בסגנון יווני בתוצאה של 37.99 מטר לפני ביל הור (37.32 מטר) ויארווינן (36.48 מטר). מדליית ארד בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 3.22 מטר, אחרי יורי (3.33 מטר) וקונסטנטינוס ציקליטירס מיוון (3.225 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.42 מטר, במקום 16 בקפיצה לגובה מהמקום בתוצאה של 1.37 מטר ובהדיפת כדור ברזל הוא לא השיג כל תוצאה. ב-1918, יום לפני יום הולדתו, נפטר שרידן בבית החולים סנט וינסט שבמנהטן, מהשפעת הספרדית. קפיצה משולשת: 14.21 מטר (1905) הדיפת כדור ברזל: 14.74 מטר (1908) יידוי פטיש: 49.58 מטר (1906) זריקת דיסקוס: 44.01 מטר (1908) הטלת כידון: 36.65 מטר (1908) מדיה וקבצים בנושא מרטין שרידן בוויקישיתוף מרטין שרידן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מרטין שרידן, באתר olympedia.org מרטין שרידן, באתר Track and Field (גברים) מרטין שרידן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרטין שרידן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרטין שרידן זכה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב בשתי אולימפיאדות (סנט לואיס 1904 ולונדון 1908) ובעוד 5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב באתונה 1906 שאינן נחשבות במניין המדליות, לפי הוועד האולימפי הבינלאומי. נוסף לכך, הספירה של 3 פעמים ברציפות כוללת את אתונה 1906