laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אסף אמדורסקי (אלבום, 1994)

אסף אמדורסקי או אסף אמדורסקי (הראשון) הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר והמפיק אסף אמדורסקי אשר יצא בשנת 1994. בשנת 2009, ולאחר מספר שנים שלא היה זמין בחנויות, יצא האלבום במהדורה מיוחדת עם דיסק בונוס שכולל קטעי מולטימדיה, ושירים נוספים השער יקירתי,אסף עושה את הנשימות,ורד קלפטר קולות האלבום זכה להצלחה ולמספר להיטי רדיו, בהם "יקירתי", "אהבה חדשה" ו"רבים הימים". בפרויקט "60 האלבומים הישראלים הטובים בכל הזמנים" של נענע 10, דורג האלבום במקום ה־37. במצעד "500 השירים הגדולים של המוזיקה הישראלית" של ידיעות אחרונות, שנערך ב־2009, דורג השיר "אהבה חדשה" במקום ה־64, והשיר "יקירתי" במקום ה־167. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אסף אמדורסקי, מלבד השירים המצוינים לעיל. "קרני" - 0:33 "העיר הגדולה" (מילים: אמדורסקי ושולי רנד) - 4:57 "יקירתי" - 3:29 "ליד עצמך" (מילים: דן תורן ואמדורסקי) - 4:14 "משהו שאני לא יכול" (מילים: אמדורסקי ושולי רנד) - 4:29 "העיר לאט" (לחן: אמיר צורף ואמדורסקי) - 3:27 "צפון ת"א" (מילים: מיכאיל גרובמן) - 3:33 "שיר ילדים (בית של ג'וק)" (מילים: מיכאיל גרובמן) - 3:08 "אהבה חדשה" - 3:45 "רבים הימים" - 6:10 "הדוד שמחה" - 4:38 "תחנות דלק" - 3:11 "חרש, ביבבה" - 3:20 "שיחה עם אלונה" (מילים: אמדורסקי ואלונה הרפז, לחן: אמדורסקי) - 2:14 "מה קורה" (מילים: אמדורסקי ושולי רנד, לחן: אמדורסקי) - 6:09 "תחנות דלק" - 3:16 "אניה" (מילים ולחן: אהר'לה) - 2:09 "רבים הימים (באנגלית)" (מילים: אסנת הדר) - 5:55 אסף אמדורסקי - שירה, דגימות, קלידים, גיטרות, חצוצרה, כלי הקשה, גיטרת בס, מפוחית קרני פוסטל - צ'לו, שירה אמיר צורף - גיטרות רע מוכיח - תופים ורד קלפטר - שירה, נשימות ב"יקירתי" חיים לרוז - גיטרה בס תום מוכיח - גיטרה בס יואב חזקיה - גיטרה בס ז'אן פול זימבריס - כלי הקשה אלקטרוניים רועי מלצר - גיטרה חשמלית ג'וני שועלי - מחשב, קלידים זהר פרסקו - כלי הקשה אלון פלכסר - קולות רקע עמיר רוסיאנו - שירה ביקורת על אסף אמדורסקי, באתר השרת העיוור (עותק שמור) יקירתי, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube עינב שיף‏, מהדורות חדשות לאסף אמדורסקי, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2008 פרויקט "שומעים 60" מתוך אתר נענע 10. מוסף 7 לילות, ידיעות אחרונות 18.9.09
מצד זוהר

מְצַד זוֹהַר הוא שמם של שני מבנים עתיקים בנחל זוהר. המבנה הראשון הוא מצד זוהר "הישראלי", הנמצא ממערב לכביש 90, בסמוך לשפך הנחל לים המלח. מבנה זה זוהה על ידי הארכאולוגים יוחנן אהרוני ובנו רותנברג בשנת 1957, ותוארך על ידם לתקופת הברזל. המבנה השני נמצא על צוק שמתרומם מעל הנחל, ממערב למצד זוהר "הישראלי", והוא מכונה מצד זוהר "הרומי". המצד שוכן על שלוחה הבנויה מחוואר הלשון, בין ערוץ נחל זוהר לערוץ נחל יזרח. האתר נראה כמו רוג'ום עגול, בנוי מאבנים גדולות. הארכאולוג רותנברג סבר שזהו במקור מצד מרובע שגודלו 10X10 מטרים, וגובהו ארבעה מטרים. בסמוך למבנה זה ישנו מבנה נוסף בצורת רי"ש. למרות הקרמיקה ההלניסטית הרבה באתר, תיארך אהרוני את המצד לתקופת הברזל 2 (1000–800 לפנה"ס), על בסיס מספר בודד של חרסים גסים. אהרוני טען שהמצד צפה על דרך אדום (לדבריו, היא מעלה זרון) שמוזכרת בתנ"ך בפרשת מלחמת יהושפט מלך יהודה נגד מואב (ספר מלכים ב', פרק ג', פסוקים ח'–כ'). מצד זה כולל מתחם מוקף חומת אבן, שהכניסה אליו היא דרך שער עם קשת בצידו המערבי. בראש הצוק מעל החומה ישנו מגדל. בשנת 1864 ביקר באתר הנרי בייקר טריסטראם הבריטי, ותיארך את המבנה כמצד צלבני. החוקר הישראלי נתן שלם סבר שהמצד הוא רומי או ביזנטי. בשנת 2004 נערכה חפירת בדיקה מצומצמת באתר על ידי הארכאולוגים טלי גיני ודב נחליאלי, והמבנה תוארך לתקופה הצלבנית והממלוכית. ככל הנראה שימש המבנה כתחנה על דרך הדואר בין עזה לכרך. מצד זוהר ה"רומי" במבט על. החזית הדרומית של מצד זוהר ה"רומי". מבט מצפון-מערב לעבר מצד זוהר ה"רומי". בורות במערב מצד זוהר ה"רומי". מדיה וקבצים בנושא מצד זוהר בוויקישיתוף טלי אריקסון-גיני, דב נחליאלי ורוברט קול, מצד זוהר, "חדשות ארכאולוגיות", גיליון 129, 2017 מצד זוהר – אתרים היסטורים בישראל, סרטון באתר יוטיוב גילו מצודה קדומה ששמרה על <<דרך אדום>>, הארץ, 31 בדצמבר 1957 ד"ר טלי גיני ודב נחליאלי, מיצד זוהר תחנת בריד ממלוכית, באתר רשות העתיקות
דומיניק הווארד

דומיניק "דום" ג'יימס הווראד (באנגלית: Dominic "Dom" James Howard; נולד ב-7 בדצמבר 1977) הוא מוזיקאי בריטי, מתופף להקת מיוז. הווארד נולד בסטוקפורט, מנצ'סטר באנגליה. כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לטיינמות', עיר קטנה בדבון. הוא התחיל לנגן בתופים בסביבות גיל 12. הווארד ניגן בלהקה בשם "Carnal Mayhem" ("חבלה מהקטל") בזמן בית הספר התיכון, בתקופה זו התחבר עם מת'יו בלאמי שניגן בגיטרה. לאחר זמן מה שונה שמה של הלהקה ל-"Rocket Baby Dolls". לאחר שנתיים של בסיסטים כושלים הצטרף ללהקה כריס וולסטנהולם. לאחר כמה שמות החליטו חברי הלהקה על השם מיוז. הווארד הוא המבוגר ביותר מחברי הלהקה. ב-2008 קיבל יחד עם שאר חברי הלהקה מאוניברסיטת פלימות' תואר דוקטור לשם כבוד באמנות, על תרומתו למוזיקה. בזמן הקלטת האלבום Absolution הוא הראה את חוסר יכולתו לשיר בהתאמה וללא זיוף עם כל הלהקה, כשכל הלהקה הייתה צריכה להקליט את השיר Blackout. הטכנאי ציין שמישהו מזייף, לאחר כמה ניסיונות כשהתוצאות היו זהות, כדי לגלות מי מזייף, הוציאו כל פעם אדם אחר מהשיר עד שגילו שזה הווארד, כתוצאה מכך לא השתמשו בו יותר להקלטת הקולות בשירים. מדיה וקבצים בנושא דומיניק הווארד בוויקישיתוף דומיניק הווארד, ברשת החברתית פייסבוק דומיניק הווארד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דומיניק הווארד, ברשת החברתית אינסטגרם דומיניק הווארד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דומיניק הווארד, באתר Last.fm (באנגלית) דומיניק הווארד, באתר AllMusic (באנגלית) דומיניק הווארד, באתר MusicBrainz (באנגלית) דומיניק הווארד, באתר Discogs (באנגלית) דומיניק הווארד, באתר בילבורד (באנגלית)
לארס ינסון

לארס ינסון (בפינית: Lars Jansson ;‏ 8 בספטמבר 1926 – 31 ביולי 2000) היה סופר ויוצר קומיקס פיני. החל משנת 1958, כתב לארס ינסון יותר מ-50 סיפרי קומיקס של המומינים, לאחר שאחותו ביקשה ממנו להחליף אותה. לארס ינסון גם אייר את הקומיקס בשנים מ-1961 עד 1974. בשיאן, הופיעו רצועות הקומיקס בכ-40 ארצות ובכ-120 עיתונים יומיים, שקראו כ-20 מיליון קוראים. משנת 1965 ואילך, ינסון גם כתב קומיקס מקורי משלו, "סופיה", שהוצא לאור על ידי חברה ושמה יאנה (Janna). ינסון הוא בנו של הפסל ויקטור ינסון, ושל המאיירת סיגנה המרסטן-ינסון. אחותו המבוגרת ממנו, היא הסופרת טובה ינסון, ואחיו הצעיר הוא פר אולוף ינסון. בתו, סופיה, עבדה איתו בשנת 1993 כדי לעזור בניהול הפקת הסדרה החדשה של קומיקס המומינים, אשר נעשה כעת על ידה בלבד. מדיה וקבצים בנושא לארס ינסון בוויקישיתוף לארס ינסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקור: [1]. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו

ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (אנגלית: George Spencer, 4th Duke of Marlborough‏; 26 בינואר 1738 או 1739 – 29 בינואר 1817) היה אציל בריטי. הוא היה בנם של צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו, ואשתו אליזבת טרבור. עד שירש את תואר דוכס מרלבורו ב-1758 הוא נשא בתואר המרקיז מבלנדפורד. הוא התחנך באיטון קולג' בין 1747 ל-1753. ב-14 ביוני 1755 הצטרף למשמר קולדסטרים בדרגת סגן, ובשנה שלאחר מכן הפך לקפטן ברגימנט הרגלים ה-20. ב-1760, לאחר שהפך לדוכס, הוא תפס את מקומו בבית הלורדים, ובאותה שנה התמנה גם ללורד לוטננט של אוקספורדשייר. בשנה שלאחר מכן הוא נשא את שרביט אדוארד הקדוש בהכתרתו של המלך ג'ורג' השלישי. ב-1762 הוא התמנה ללורד צ'מברלין (עד 1763) ולחבר במועצה המלכותית, וב-22 בנובמבר התמנה לתפקיד הלורד שומר החותם. הוא היה אסטרונום חובב, ובנה בארמון בלנהיים מצפה כוכבים פרטי. הוא התכתב באופן קבוע עם האנס קאונט פון ברוהל, שהיה גם כן אציל חובב אסטרונומיה. ב-12 בדצמבר 1768 הוענק לו תואר אביר במסדר הבירית, וב-25 במאי 1786 צורף כעמית החברה המלכותית. הוא מת בארמון בלנהיים ב-29 בינואר 1817, ונקבר בקפלה של הארמון ב-7 בפברואר שלאחר מכן. הצוואה שלו אושרה ב-12 ביוני 1817. ב-1872 הוא נישא לליידי קרוליין ראסל, בתו של ג'ון ראסל, הדוכס הרביעי מבדפורד. לזוג נולדו שבעה ילדים: ליידי קרוליין ספנסר (27 באוקטובר 1763 – 23 בנובמבר 1813): נישאה לוולבור אליס, הוויקונט השני מקליפדן, ובין השאר ילדה לו את ג'ורג' אגאר-אליס, הברון הראשון מדובר. ליידי אליזבת' ספנסר (בין 1764 ל-1772; נפטרה ב-1812): נישאה לבן דודה ג'ון ספנסר (נכדו של הדוכס השלישי ממרלבורו) וילדה לו ילדים. ליידי שארלוט ספנסר (בין 1765 ל-1772; נפטרה ב-1802): נישאה לכומר אדוארד נארס וילדה לו ילדים. ג'ורג' ספנסר, המרקיז מבלנדפורד (7 במרץ 1766 – 5 במרץ 1840) ליידי אן ספנסר (5 בנובמבר 1773 – 7 באוגוסט 1865): נישאה לקרופלי אשלי קופר, לימים הרוזן השישי משפטסברי, וילדה לו ילדים. ליידי אמליה סופיה ספנסר (1774 בקירוב – 30 בינואר 1829): נישאה להנרי פיצ'ס בויס. לורד פרנסיס אלמריק ספנסר (26 בדצמבר 1779 – 10 במרץ 1845): כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי עבור אוקספורדשייר בין 1801 ל-1815, ולאחר מכן קיבל את התואר ברון צ'רצ'יל. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו בוויקישיתוף מידע באתר thepeerage.com
The Resistance

The Resistance הוא אלבומה החמישי של להקת הרוק הבריטית מיוז. האלבום יצא באירופה ב-14 בספטמבר 2009 ובארצות הברית ב-15 בספטמבר 2009. עם שחרורו הגיע האלבום למקום הראשון ב-19 מדינות. הביקורות על האלבום היו חיוביות. הסינגל הראשון מהאלבום "Uprising" יצא ב-7 בספטמבר 2009. הסינגל השני הוא "Undisclosed Desires" שיצא ב-16 בנובמבר 2009 ובינואר 2010 הודיעו שהסינגל השלישי הוא "Resistance". ב-2007 בזמן סיבוב ההופעות של Black Holes and Revelations דיברו על כך שהלהקה תחל בקרוב לעבוד על אלבום חדש. ב-22 במאי 2008 מגזין NME דיווח שהלהקה החלה לכתוב שירים לאלבום החדש. השמועות על האפשרות של שיר באורך של 15 דקות הופיעו בתקופה שמיוז החלו להקליט. הלהקה הוציאה לאור שלושה קליפים של עשיית האלבום, כולל חלק שצולם בשירותים. במרץ 2009 פורסם שמיוז מתעתדים לצאת לסיבוב הופעות בסתיו ושיופיעו כלהקת החימום של להקת U2 בכמה הופעות בארצות הברית בספטמבר, דבר שרמז לסיום עבודה על האלבום. רוב השבחים לאלבום כוונו ליצירה בת 13 דקות "Exogenesis"' שכדי ליצור אותה השתמשו ב-40 נגנים. ביקורות רבות ביקרו את האלבום שהוא חסר מקוריות, במקרים מסוימים אפילו טענו שזה קריקטורה של רוק פרוגרסיבי. מגזין רולינג סטון אמרו שuprising מראה ש"מיוז עדיין יודעים לשאוג" אבל ביטל את כל שאר האלבום כקלישאה וששאלו בלי בושה מלהקות כמו רדיוהד וקווין. גיטריסט קווין בריאן מיי הילל את השילוב של מוזיקה שהושפעה על ידי קווין באלבום. הוא אמר ב-BBC "אני אוהב את זה, אני חושב שזה חומר מצוין." הוא תיאר את United States Of Eurasia כיצירה שנעשתה בגאוניות. מידע על האלבום The Resistance באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Resistance באתר AllMusic האלבום The Resistance באתר Discogs האלבום The Resistance באתר ספוטיפיי האלבום The Resistance באתר דיזר האלבום The Resistance באתר אפל מיוזיק האלבום The Resistance באתר טיידל
שון טוב

שון טוּבּ (בפרסית: شان توب, באנגלית: Shaun Toub; נולד ב-6 באפריל 1963) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי יליד-איראן. שיחק בסרטים "התרסקות", "איירון מן", "רודף העפיפונים" ובסדרה הישראלית "טהרן". טוב נולד בטהראן שבאירן למשפחה יהודית, אך גדל במנצ'סטר שבאנגליה, לשם היגרה משפחתו לפני המהפכה האיראנית (1979). בגיל 14 עבר לשווייץ, ולאחר שנתיים של שהות שם עבר לגור בעיר נשואה שבניו המפשייר, שם סיים את לימודיו במסגרת התיכון. לאחר שלמד במשך שנתיים במכללה מקומית במסצ'וסטס, עבר לאוניברסיטת דרום קליפורניה. טוב פעיל בקהילת יהדות פרס, מארגן אירועי צדקה למען הקהילה וכן טקסי דת ליהודי פרס, לרבות נישואין. הוא זכה לכבוד מארגונים יהודיים בלוס אנג'לס בשל היותו שחקן מצליח מצאצאי יהדות פרס. את דרכו המקצועית כשחקן החל טוב במספר סדרות פופולריות בהוליווד, בהן "סיינפלד", "הסופרנוס", "ER", "תהרוג אותי וזהו","ג'אג", "גולשים בזמן", "היפים והאמיצים", "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "נשואים פלוס" ו"אבודים", בהם הופיע בכ-100 פרקים. את קריירת הקולנוע שלו החל בסרט הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים", אחריו הופיע במותחן האקשן "קוד שבור". שנה לאחר מכן, שיחק בסרט של HBO "הדרך לגן עדן: הסיפור שלא סופר על הפצצת מרכז הסחר העולמי" בתפקיד המחבל אל סייד נוסייר. ב-2002 שיחק בתפקיד הראשי בסרט התקופתי "מרים", בהפקה אמריקאית-איראנית, לצדה של השחקנית שוהרה אע'דאשלו. ב-2004 הופיע בדרמת הפשע "התרסקות", שבה הוא מגלם את דמותו של פרהאד, מהגר פרסי בעל חנות, המוצג כאדם המתוסכל מן ההטרדות הגזעניות אותן הוא חווה בארצות הברית. על מנת להגן על חנותו, הוא מנסה לקנות אקדח, אך נדחה על ידי המוכר בחנות הנשק, ולבסוף בתו דורי (באהר סומך) קונה את האקדח, ולאחר שחנותו נפרצת הוא יורה בפורץ אך פוגע בבתו. באותה שנה שיחק בסרטו של וים ונדרס "ארץ האפשרויות". ב-2007 שיחק בדרמה המבוססת על הרומן מאת ח'אלד חוסייני, "רודף העפיפונים". בסרט גילם את דמותו הספרותית של רחים חאן, שותפו של באבא לעסקים וידידו של אמיר, גיבור הסרט. ב-2008 השתתף בסרט גיבורי על המבוסס על דמות מקומיקס של מארוול, "איירון מן", בו הופיע בתור ד"ר ינסן הנופל בשבי באפגניסטן ביחד עם גיבור העלילה טוני סטארק/איירון מן (רוברט דאוני ג'וניור) ומציל אותו ממוות במערה. הוא חזר לגלם את דמותו של ינסן גם ב"איירון מן 3", בהופעת קמאו בלבד בסצנת הפתיחה. בשנת 2011 שיחק בסרט "בגידה בין חברים". בשנת 2013 הצטרף בתפקיד משנה לסדרת המתח האמריקאית "הומלנד" ברשת הטלוויזיה Showtime. בשנת 2015 שיחק בסרט הביוגרפי "המינגוויי בקובה", הפקה אמריקאית-קנדית בכיכובם של ג'ובני ריביסי וג'ואלי ריצ'רדסון. בשנת 2020 שיחק בתור טרנס בסדרה הדיסטופית "רכבת הקרח" מבית נטפליקס, ובסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס. הוא עתיד לשחק גם בסרט המלחמה העל-טבעי הבריטי "Ghosts of War". באותה שנה החל לגלם את פראז כמאלי, ראש אגף חקירות פנים במשמרות המהפכה באיראן, האחראי על הביטחון המסכל, תפקיד מרכזי בסדרת הריגול הישראלית "טהרן" ששודרה בכאן 11. מדיה וקבצים בנושא שון טוב בוויקישיתוף שון טוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון טוב, ברשת החברתית אינסטגרם שון טוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שון טוב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי שון טוב, באתר AllMovie (באנגלית) שון טוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ציפי שמילוביץ, הנסיך הפרסי, באתר "ידיעות אחרונות", 3 ביולי 2020
נתנאל וייל

רבי נתנאל וַיְיל (ה'תמ"ז, 1687 – ל' בניסן ה'תקכ"ט, 1769) היה ראש ישיבה בפראג ורב העיר קרלסרוהה (בדפוסים: קרלסרוא). חיבורו המפורסם הוא "קרבן נתנאל" על פסקי הרא"ש. נתנאל וייל נולד ב-1687 בשטילינְגֶן (אנ') לרבי נפתלי צבי וייל שהיה דור שביעי לרבי יעקב וייל (המהרי"ו). בשנת 1692 נהרג אביו, ובשנת 1697 הביאה אותו אמו מרים לפיורדא, משם נשלח בעגלה לפראג, לדודו, אחי אביו, ר' ליפמן מל"ש (=מליכטנשטאט, לימים: הרוזנצין (אנ') שבצ'כיה), והוא גידל אותו כאב. שם למד בישיבתו של רבי אברהם ברוידא, ואף נישא לאחייניתו פייגלא. יחד עם מורו עבר לעיר מץ, כאשר זה נבחר לרב המקום, אולם אחר כך חזר לפראג והיה בה לראש ישיבה גדולה. ובין ה'תע"ג לה'תע"ד נבחר רבו לאב"ד פרנקפורט ועבר יחד עם רבו לשם, ולמד בישיבתו שם עד שנת ה'תע"ז כשנפטר רבו חזר לפראג, ושם התחיל יחד עם בנו הרב ידידיה טיאה וייל לכתוב את חיבורו על הרא"ש הנקרא "קרבן נתנאל". ב-1744 התרחש גירוש יהודי בוהמיה וב-1745 עבר לגרמניה והיה לרב בשוורצוואלד, ושם כתב חציו ורובו של הספר עם בנו הבחור ר' שמעון הירש. ב-1750 נתמנה לרבה של קארלסרוהה, שם סיים את פירושו על הרא"ש לסדרי מועד ונשים, יחד עם חתנו ר' נפתלי ליברליש מפראג. בפירושו הוא מפרש את דברי הרא"ש, מברר את גרסאותיו ומביא מקורות לדבריו. הוא נדפס לראשונה בשנת תקט"ו (1755) בשם "קרבן נתנאל" ומאז נדפס כמה פעמים. בש"ס וילנא (1880–1886) הוא נדפס בצמוד לפירוש הרא"ש, כך גם בש"ס דפוס סלאוויטא (1835). נפטר בל' בניסן תקכ"ט (7 במאי 1769) בעיר ראשטאט ונקבר בקארלסרוהה. בנו הרב ידידיה טיאה וייל נתמנה לרב העיר במקומו. בנו האחר, שמעון הירש הדפיס את ספרו "נתיב חיים". "קרבן נתנאל" (קרלסרוהֶה, תקט"ו) - פירוש על הלכות הרא"ש "תורת נתנאל" (פיוּרדא, תקנ"ה / מודיעין עילית, תש"ע) - שו"ת ודרשות. "נתיב חיים" (פיוּרדא, תקל"ט) - הערות על שולחן ערוך (אורח חיים) ונושאי כליו (בעיקר המגן אברהם). מנחת נתנאל על סדר מועד, וסדר נשים. שם הגדולים לחיד"א בערך על שמו. "ויל, נתנאל בן נפתלי צבי", ערך באנציקלופדיה העברית. ש.מ. חונס, תולדות הפוסקים, 455, תרפ"ט. מדיה וקבצים בנושא נתנאל וייל בוויקישיתוף ספריו דפוס קרלסרוא תקט"ו, קרבן נתנאל, באתר היברובוקס דפוס פיורדא תקנ"ה, תורת נתנאל, באתר היברובוקס דפוס מודיעין עילית תשע"א, תורת נתנאל, באתר היברובוקס דפוס פיורדא תקל"ט, נתיב חיים, באתר היברובוקס קרבן נתנאל - טקסט באתר ספאריה אודותיו מרדכי מרגליות (עורך כללי), "נתנאל וייל", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1186-1185, באתר היברובוקס נתנאל וייל, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" דוד הלחמי, רבי נתנאל וויל, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קמ"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) יעקב צ' לאוטרבאך, ‏"נתנאל וייל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) רבי יעקב נתנאל ווייל בעל קרבן נתנאל באתר "MyTzadik". לאופולד לוונשטיין, נתנאל וייל: רבה הראשי של קרלסרוהה ומשפחתו. (במקור: Leopold Löwenstein. Nethanel Weil: Oberlandrabbiner in Karlsruhe und seine Familie) (בגרמנית) (הספר זמין לעיון מקוון ולהורדה). נתנאל ווייל (1687-1769), דף שער בספרייה הלאומית ישנם הסוברים שאולי נקרא גם יעקב סמוך לפטירתו. ראו בספר מנחת נתנאל עמוד 112, בהערה בתחתית העמוד. ייחוסו מצוין בהקדמת ספרו "קרבן נתנאל" (נדפס בש"ס וילנא לפני הרא"ש למסכת שבת), וכן בהקדמת בנו שמעון הירש, לספר "נתיב חיים".
איוו יוסיפוביץ'

איוו יוסיפּוביץ' (בקרואטית: Ivo Josipović, נולד ב-28 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי קרואטי, שכיהן כנשיא קרואטיה מ-19 בפברואר 2010 עד 19 בפברואר 2015. הוא החליף את סטייפן מסיץ' והוחלף על ידי קולינדה גרבר-קיטרוביץ'. יוסיפוביץ' הוא משפטן ומלחין במקצועו. הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת זאגרב, סיים שם לימודיו ועבר את בחינות לשכת עורכי הדין ב-1980. הוא סיים לימודי תואר שני במשפט פלילי ב-1985 ודוקטורט במדעי הפשע ב-1994. הוא נשוי לטטיאנה ולזוג בת (נולדה ב-1991). בסיבוב השני של הבחירות שנערך ב-10 בינואר 2010 קיבל יוסיפוביץ' 60.3 אחוזים מקולות הבוחרים. הוא התמודד מול חבר מפלגתו לשעבר, מילאן בנדיץ'. בסיבוב הראשון, שנערך ב-27 בדצמבר 2009, הוא קיבל את מרב הקולות מבין המתמודדים, 32.4%, אך לא את הרוב המוחלט הדרוש. מדיה וקבצים בנושא איוו יוסיפוביץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איוו יוסיפוביץ' איוו יוסיפוביץ', ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו

ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו (אנגלית: George Spencer-Churchill, 6th Duke of Marlborough‏; 27 בדצמבר 1793 - 1 ביולי 1857) היה חבר בפרלמנט הבריטי. ספנסר-צ'רצ'יל היה בנם של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס החמישי ממרלבורו, ושל ליידי סוזן סטיוארט. הוא נולד בביל היל, שהייתה אחוזה בכפר הרסט שבברקשייר אותה שכר אביו באותה תקופה. בין 1805 ל-1811 הוא למד באיטון קולג', ולאחר מכן במכללת קרייסט צ'רץ' שבאוקספורד. ב-15 ביוני 1841 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד במשפט אזרחי. הוא היה חבר שמרן בפרלמנט הבריטי מטעם צ'יפנהאם בין 1818 ל-1820, ועבור וודסטוק בין 1826 ל-1835 ו-1838 עד 1840. בנוסף לכך כיהן כלורד לוטננט של אוקספורדשייר בין 1842 ל-1857. האירוע הבולט של כהונתו הראשונה התרחש בינואר 1819, כשהוגשה נגדו תלונה לפרלמנט באשמה שהתערב באופן לא ראוי בבחירות לפרלמנט שנערכו באוקספורד, ניסה לנצל את מעמדו החברתי הגבוה על מנת להשפיע על תוצאותיהן, ואף העניק מתנות שונות לצורך קידום מועמד שהיה מועדף עליו. התלונה הוגשה על ידי אנשים שלא היו מעורבים בבחירות עצמן, ומרלבורו הביע את הסכמתו לדיון בתלונה וטען כי הוא חושב שהתנהגותו הייתה ראויה. לאחר שורה של דיונים, שבין השאר נגעו לסוגיה של סמכות השיפוט של הפרלמנט, נדחתה העתירה. בשלהי 1839 נערכו בפרלמנט מספר דיונים אודות הגדלת הפנסיה של הדוכס לפי בקשתו, ולבסוף הוחלט לאשר אותה. הוא מת ב-1 ביולי 1857 ונקבר בארמון בלנהיים. צוואתו בוצעה בספטמבר שלאחר מכן, והוערכה בשווי של 200,000 לירות שטרלינג. בתקופתו של הדוכס השישי חלה התדרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, והוא ניסה להתמודד עמה באמצעות שיפור החקלאות באחוזה. לא רבות ידוע עליו, כיוון שבצוואתו הוא הורה להשמיד את כל מסמכיו לאחר מותו. ב-13 בינואר 1819 נישא לבת דודתו ליידי ג'יין סטיוארט, בתו של ג'ורג' סטיוארט, הרוזן השמיני מגאלאווי. לזוג נולדו ארבעה ילדים: ליידי לואיזה ספנסר-צ'רצ'יל (1820 - 23 במרץ 1882): נישאה לרוברט ספנסר, בנו של פרנסיס ספנסר, ברון צ'רצ'יל הראשון. לזוג נולדו ילדים. סר ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (2 ביוני 1822 - 5 ביולי 1883) לורד אלפרד ספנסר-צ'רצ'יל (24 באפריל 1824 - 21 בספטמבר 1893): נישא להארייט גוף-קאלת'ורפ, בתו של פרדריק גוף-קאלת'ורפ, ברון קאלת'ורפ הרביעי. לזוג נולדו ילדים. לורד אלן ספנסר-צ'רצ'יל (25 ביולי 1825 - 18 באפריל 1873): נישא לרוזלינד דאוקר. ב-10 ביוני 1846 נישא לאשתו השנייה, שארלוט אוגוסטה פלאואר, בתו של הנרי פלאואר, הוויקונט הרביעי מאשברוק. לזוג נולדו שני ילדים: לורד אלמריק אתלסטאן ספנסר-צ'רצ'יל (1847 - 12 בדצמבר 1856) ליידי קלמנטינה אוגוסטה ספנסר-צ'רצ'יל (4 במאי 1848 - 27 במרץ 1886): נישאה לג'ון פראט, המרקיז השלישי מקאמדן. לזוג נולדו ילדים. ב-18 באוקטובר 1851 נישא לאשתו השלישית, ליידי פרנסס קלינטון סטיוארט, נכדתו של ג'ון סטיוארט, הרוזן השביעי מגאלאווי. לזוג נולד ילד אחד: לורד אדוארד ספנסר-צ'רצ'יל (28 במרץ 1853 - 5 במאי 1911): נישא לאוגוסטה וורבאטון, בתה של אליזבת הנברי, ברונית נורת'וויק. לזוג נולדו ילדים. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו בוויקישיתוף מידע באתר thepeerage.com מידע באתר הרשמי של ארמון בלנהיים ישיבת הפרלמנט מיום 29 בינואר 1819 ישיבת הפרלמנט מיום 15 ביולי 1820
נדב בן ירבעם

נָדָב הוא דמות מקראית, מלך ישראל השני, איש שבט אפרים. לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 907 לפנה"ס עד 906 לפנה"ס. היה בנו של ירבעם. מיד לאחר מות אביו ירש את מקומו בתרצה, בירת ממלכת ישראל. המקרא מתאר אותו: "וְנָדָב בֶּן-יָרָבְעָם מָלַךְ עַל-יִשְׂרָאֵל בִּשְׁנַת שְׁתַּיִם לְאָסָא מֶלֶךְ יְהוּדָה וַיִּמְלֹךְ עַל-יִשְׂרָאֵל שְׁנָתָיִם. וַיַּעַשׂ הָרַע בְּעֵינֵי ה' וַיֵּלֶךְ בְּדֶרֶךְ אָבִיו וּבְחַטָּאתוֹ אֲשֶׁר הֶחֱטִיא אֶת-יִשְׂרָאֵל" (ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוקים כ"ה–כ"ו). גם מלך צעיר זה יזם תנופה חדשה במלחמת האחים בין ממלכת ישראל לממלכת יהודה. כיוון שחשש לתקוף את יהודה במישרין לאחר התבוסות שנחלה ממלכת ישראל בקרבות עם אביה, הוא בחר לצור על גבתון וללוכדה מידי הפלשתים במטרה לתקוע טריז בין יהודה לפלשת, ולכתר את ממלכת יהודה ממערב [דרוש מקור]. גבתון השתייכה לממלכת עקרון, אחת מחמשת המרכזים הפלשתים, שגבלה בממלכת יהודה. לעקרון השתייכו, מלבד גבתון, הערים אלתקה, תמנה, ואפשר שגם גזר. בשעת המצור על גבתון, בעת שעמד בראש הצבא הצר, נרצח נדב על ידי בעשא בן אחיה לבית יששכר שהמליך עצמו כמלך: "וַיִּקְשֹׁר עָלָיו בַּעְשָׁא בֶן-אֲחִיָּה לְבֵית יִשָּׂשכָר וַיַּכֵּהוּ בַעְשָׁא בְּגִבְּתוֹן אֲשֶׁר לַפְּלִשְׁתִּים וְנָדָב וְכָל-יִשְׂרָאֵל צָרִים עַל-גִּבְּתוֹן. וַיְמִתֵהוּ בַעְשָׁא בִּשְׁנַת שָׁלֹשׁ לְאָסָא מֶלֶךְ יְהוּדָה וַיִּמְלֹךְ תַּחְתָּיו" (ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוקים כ"ז–כ"ח).
פטיש קיטור

פטיש קיטור הוא מכשיר מכני רב עוצמה המיועד לחישול פלדה. בין אמצע המאה ה-19 ואמצע המאה ה-20 ניצב פטיש קיטור גדול בליבו של כל מפעל פלדה והוא הפך לאחד מסמלי המהפכה התעשייתית בה נעשה שימוש במכונות ליצירת מכונות. פטיש הקיטור מורכב מגוף מתכת קשה (זהו ראש הפטיש) המותקן במסילה ומונע במנגנון בוכנה הנעה בתוך גליל המצוי בראש המתקן. מתחת לגוף הבוכנה ומסילת הפטיש מוצב סדן. פטישי קיטור גדולים ניצבים על שתי רגליים ("צורת A") שביניהן מוצב הסדן. תצורה אחרת, לפטישים קטנים יותר, היא שהסדן מוצב בעיקול זרוע יחידה המחזיקה את הצילינדר. על הסדן מניחים הפועלים מטיל פלדה לוהט, ראש הפטיש מועלה לגובה באמצעות לחץ קיטור ונופל על הסדן (בנפילה חופשית, עקב שחרור הקיטור הלוחץ אותו מעלה או בלחץ קיטור בכיוון הנגדי), מכה על המטיל ומרקע אותו. משקל ראש פטיש הקיטור הקטן ביותר הוא 45 ק"ג והגדולים מגיעים לכדי 90 טון. הפטיש הומצא בשנת 1837 על ידי הממציא הסקוטי ג'יימס נסמית' (James Nasmyth) והשימוש המעשי הראשון נעשה על ידי החברה הצרפתית שניידר בעיר קרוזו שזכתה למובילות בתחום. בין 1843 ל-1867 ייצרה החברה 110 פטישים. בשנת 1877 נבנה על ידי שניידר בעיר קרוזו פטיש ענק אשר עוצמת מכתו הייתה 412,000 קילוגרם-מטר, הוא נקרא "פטיש קרוזו". עד 1891 היה זה פטיש הקיטור הגדול בעולם, באותה שנה קנתה חברת הפלדה האמריקאית בית לחם סטיל את הזכויות משניידר ובנתה פטיש בעיצוב דומה שמכתו הייתה בעוצמה גדולה יותר. משקל ראשו של "פטיש קרוזו" היה 75 טון ורגליו הונחו על מצע עשוי עץ אלון שהונח ישירות על הסלע בחפירה בעומק 11 מטרים. הפטיש היה מרכז התעניינות ציבורית ולעיתים הוזמן קהל לצפות בו בפעולה. במיוחד הופגנו יכולות עדינות של השליטה בכוח, כגון פיצוח אגוז מבלי לפגוע בתוכנו. ב-1969 פורק הפטיש מסדנתו והוצב בכיכר המרכזית של העיר קרוזו. "פטיש הקיטור הגדול בעולם" כתבה בניו יורק טיימס מיום 13 בינואר 1878 פטיש הקיטור של קרוזו סרט מ-1904 המדגים פעולת פטיש קיטור, ספריית הקונגרס ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.