laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סומטוסטטין

סומטוסטטין (Somatostatin) הוא הורמון מעכב שעושה שימוש במנגנון פאראקריני ופועל במגע ישיר, ללא צורך בצינור הובלה אל תאי המטרה. הוא מייצג כמה אוליגופפטידים המורכבים משרשראות של 14–28 חומצות אמינו, בהתאם לרקמה ממנה הם באים. כאשר הסומטוסטטין פועל לעיכוב הורמון אחד, הוא גורם כך לשחרור הורמון שני בכמה זוגות הורמונים המנוגדים בפעילותם זה לזה. הסומטוסטטין מיוצר על ידי רקמות שונות בגוף. הוא נוצר על ידי ההיפותלמוס לשם עיכוב ושחרור לסירוגין את הורמון גדילה (GH) ולחלופין את ההורמון שמעורר את בלוטת התריס (TSH) שמיוצרים בעצמם על ידי בלוטת יותרת המוח (אדנוהיפופיזה) וכך משפיע על גדילה וחילוף חומרים. הוא מיוצר על ידי הלבלב כדי לעכב ולשחרר לסירוגין את האינסולין והגלוקגון המופרשים מאיי הלנגרהנס שבלבלב לשם שמירה על רמת סוכר מאוזנת בדם. כמו כן משמש סומטוסטטין כמעכב חזק מאוד של חומרים נוספים במערכת העיכול כולל עיכוב הפרשת חומצה הידרוכלורית בקיבה, ועיכוב תהליכי ספיגת מזון במעיים ושולט כך על תחושת הרעב והשובע. סומטוסטטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלשפורוורד

פלשפורוורד (באנגלית: Flashforward, היבט לקדימה; גם: תיאור עתיד, לפי האקדמיה ללשון: הבזק לעתיד) הוא סצנה שבאופן זמני לוקחת את הסיפר לזמן עתיד מנקודת ההווה של הסיפור בספרות, קולנוע, טלוויזיה ומדיות נוספות. סצנות פלשפורוורד משמשות לעיתים קרובות כדי לייצג אירועים צפויים או מדומים שיתרחשו בעתיד. הן יכולות גם לחשוף חלקים משמעותיים של הסיפור שעדיין לא התרחשו, אך יתרחשו בקרוב עם מידע רב יותר. פלשפורוורד דומה לרמז מטרים, שהוא פרט המופיע בסיפור, ומרמז לקוראים על התפתחותה הצפויה של העלילה. זה בעיקר מכשיר סיפר פוסט-מודרני, שקרוי על ידי אנלוגיה לפלשבק היותר מסורתי, אשר חושף אירועים שהתרחשו בעבר. פלשפורוורד יופיע לרוב, אך לא רק, בעלילות מסוגת מסתורין, כדוגמת סדרות הטלוויזיה "אבודים" ו"המדריך לרוצח", בהן ניתן למצוא דוגמאות רבות לפלשפורוורד. הסדרה "פלאש פורוורד", הנקראת על שם התופעה, סובבת כולה סביב אירוע בודד של פלשפורוורד. פלשבק הֶבְזֵק לֶעָתִיד במילון תקשורת המונים (תשע"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1999/2000 בליגת העל בכדורגל

עונת 1999/2000 בליגת העל הייתה העונה הראשונה של ליגת הכדורגל הבכירה בישראל תחת השם "ליגת העל" לאחר השינוי במערך הליגות. לאחר חמש שנים בהן היו 16 קבוצות בליגה הבכירה, הוחלט במסגרת השינוי במערך הליגות להקטין את מספר הקבוצות בליגה על מנת להגביר את התחרותיות, ובמקום שלוש הקבוצות שירדו לליגה הלאומית, שהפכה לליגת המשנה, רק מכבי נתניה עלתה לליגת העל לקראת עונה זו. הליגה כללה 14 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 13 משחקים כל אחד - 39 מחזורים בסך הכל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. העונה החלה ב-14 באוגוסט 1999 והסתיימה ב-27 במאי 2000, ובסופה זכתה קבוצת הפועל תל אביב בדאבל לאחר 12 שנים שלא זכתה באליפות, תחת הדרכתו של המאמן דרור קשטן. בעונה זו בלטו בקבוצה ארבעה שחקנים בני 20 שזכו לכינוי "התינוקות של קשטן" - סלים טועמה, פיני בלילי, כפיר אודי ועמרי אפק. בנוסף בלט בעונה זו קפטן הקבוצה שמעון גרשון שהיה רק בן 22, והמגינים אילן בכר שהיה בן 24 ויגאל אנטבי שהיה בן 25. בין השחקנים הוותיקים בלטו בקבוצה בעונה זו אישטוון פישונט שהיה המבשל המצטיין של הקבוצה עם 8 בישולים, רונן חרזי שהיה מלך השערים של הקבוצה עם 17 שערים, השוער שביט אלימלך שנבחר לכדורגלן העונה בישראל, ושלום תקווה, חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי, שסיפק שישה בישולים מכריעים על אף שלרוב עלה מהספסל, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל. מלך השערים של העונה היה אסי טובי ממכבי פתח תקווה עם 27 שערים. כשלב שני במהלך הקטנת הליגות לשם הגדלת התחרותיות, בסיום העונה ירדו שלוש קבוצות לליגה הלאומית - הפועל כפר סבא מכבי הרצליה והפועל ירושלים, ורק הפועל צפרירים חולון עלתה לליגת העל לקראת עונת 2000/2001. הייתה זו השנה הראשונה שחברה מסחרית נתנה חסות לליגה ושמה של הליגה שונה בהתאם. מעונה זו ועד שנת 2002 נקראה הליגה "ליגת פלאפון" על שם נותנת החסות "פלאפון תקשורת". הופחתו ארבע נקודות בגלל פרשת האפדרין עונת 1999/2000 בליגת העל באתר rsssf.com משחקי 1999/2000 באתר transfermarkt.com
עונת 2000/2001 בליגת העל בכדורגל

עונת 2000/2001 בליגת העל הייתה העונה השנייה של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. לאחר שלב זה הליגה פוצלה לשני בתים וקבוצות בכל בית שיחקו ביניהן. בכך מספר המחזורים הכולל היה 38. בעקבות הקטנת הליגה מ-14 קבוצות בעונה הקודמת, הקבוצה היחידה שעלתה לליגת העל לקראת עונה זו הייתה הפועל צפרירים חולון. העונה החלה ב-12 באוגוסט 2000 והסתיימה ב-26 במאי 2001. העונה הסדירה הסתיימה בזכייה של מכבי חיפה באליפות, אחרי 7 שנים ללא התואר, וקשר הקבוצה יוסי בניון היה המבשל המצטיין בליגה עם 12 בישולים ונבחר לכדורגלן העונה בישראל. לרגל זכייתה של חיפה באליפות נכתב השיר "הנה היא עולה". מלך השערים של העונה היה אבי נמני ממכבי תל אביב עם 25 שערים. בסיום העונה בני יהודה תל אביב והפועל צפרירים חולון ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הפועל באר שבע ומכבי קריית גת. הקבוצה זכתה בגביע מדינה הופחתה נקודה עונת 2000/2001 בליגת העל באתר rsssf.com משחקי 2000/2001 באתר transfermarkt.com
פזי

האם התכוונתם ל... אמנון פזי – מתמטיקאי ישראלי יגאל פזי – ספורטאי פאראלימפי ישראלי יעקב פזי – פעיל חברתי ישראלי פז (פירושונים) פוזי
עונת 2001/2002 בליגת העל בכדורגל

עונת 2001/2002 בליגת העל הייתה העונה השלישית של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 12 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 3 סיבובים בני 11 משחקים כל אחד - 33 מחזורים בסה"כ. העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו הפועל באר שבע ומכבי קריית גת, שעלתה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה. העונה החלה ב-25 באוגוסט 2001 והסתיימה ב-18 במאי 2002. העונה הסדירה הסתיימה באליפות של מכבי חיפה בפעם השנייה ברציפות, וקשר הקבוצה ג'ובאני רוסו נבחר לכדורגלן העונה בישראל בפעם השנייה (שלוש שנים לאחר שזכה בתואר זה כשהוביל את הפועל חיפה לאליפות). מלך השערים של העונה היה קובי רפואה ממכבי פתח תקווה עם 18 שערים. בסיום העונה הפועל חיפה ומכבי קריית גת ירדו ליגה. הקבוצות שעלו מהליגה הלאומית לליגת העל בתום העונה היו הפועל כפר סבא ובני יהודה תל אביב. הקבוצה זכתה בגביע מדינה עונת 2001/2002 בליגת העל באתר rsssf.com משחקי 2001/2002 באתר transfermarkt.com
סדרה עתית

סדרה עתית היא רצף של תצפיות שנאמדו זו אחר זו, במרווח זמן נתון. דוגמאות לסדרות עתיות הן מדדי מניות לאורך תקופת זמן נתונה, גלי ים לאורך מחזור גלים, התפתחות של תופעה מטאורולוגית, ריאקציה של חלקיק בכור גרעיני והשתנות פוטנציאלים חשמליים שנוצרים במוח האדם. ההנחה המרכזית בסדרה עתית היא כי קיימת תלות בין תצפית, לתצפיות הקודמות לה. על כן, המאפיין המרכזי של סדרה עתית הוא השפעת הזמן על ערכי הדגימה, וחשיבות סדר הדגימה בעת ניתוח התצפיות. כך למשל, במדגם של עשרה אנשים, אין משמעות לסדר בו דגמנו את הנבחנים, אך במדגם של עשרה שערי סגירה של מדד מניות, יש משמעות לסדר. כיוון שמגמת הזמן משפיעה על ערכי סדרת התצפיות, חישוב ישיר של מומנטים שונים של הסדרה, עשוי להניב אומדים מוטים, ועל כן נהוג לנטרל את השפעת משתנה הזמן על סדרת התצפיות. סדרה עתית בה נוטרלה מגמת הזמן תקרא סטציונרית. לחקר התופעה מיועדים מסדי נתונים ייעודיים. מדיה וקבצים בנושא סדרה עתית בוויקישיתוף נתוח סדרות עתיות, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוזן ספאק

סוזן ספאק (בצרפתית: Suzanne Spaak;‏ 1905, בריסל – 12 באוגוסט 1944, פריז) הייתה פעילה במחתרת הצרפתית וחסידת אומות העולם, נרצחה על ידי הגרמנים. ספאק נולדה בבלגיה אך את רוב חייה חייתה בצרפת. היא הייתה בתו של בנקאי בלגי וגיסתו של פול-אנרי ספאק (אנ'), לימים שר החוץ הבלגי וראש ממשלת בלגיה. בעלה קלוד, שהיה דרמטורג, היה ידידו של רנה מגריט, שאף צייר את דיוקנה של ספאק. ספאק נפגשה עם העיתונאית יוליה פירוט ונתנה לה השראה ללמוד צילום. לימים הפכה פירוט לצלמת ידועה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, התגוררה ספאק בפריז עם בעלה ושני ילדיהם. בשנת 1942 הציעה עזרה לארגון בשם "המחתרת הלאומית נגד גזענות" - ארגון שקדם לתנועה נגד גזענות (אנ') שהוקם ב-1949. ספאק תרה ברחבי פריז וניסתה למצוא בתי חולים שיסכימו לקלוט ילדים יהודים תחת שמות בדויים. היא השתמשה במעמדה החברתי הגבוה וביקשה עזרה מכמרים, שופטים וסופרים, בעודה מזכירה להם את חובתם המוסרית לפעול נגד רודפי יהודים ומתנגדי המשטר. היא הדפיסה עלונים לקידום מטרה זו. היא הייתה חברה ברשת הריגול "התזמורת האדומה" ופעלה בעיקר להצלת ילדים יהודים שעמדו בפני גירוש. בתחילת 1943 פעלה בשיתוף עם הכמרים ורגארה (Paul Vergara) וגימו (Marcelle Guillemot) להסתרת כ-60 ילדים יהודים שעמדו להיות מגורשים. היא סיפקה לילדים אלה כרטיסי מזון ובגדים. באוקטובר 1943 נעצרה ספאק על ידי הגסטפו ונלקחה למעצר בכלא פרן (אנ'). לפני מעצרה הספיקה להיפטר מרשימת ילדים שאותם הסתירה. ביוזמתו של היינץ פאנוויץ היא נשפטה בינואר 1944 ונגזר עליה דין מוות, שבוצע ב-12 באוגוסט 1944 כאשר נורתה למוות בתאה. הגופה נקברה בחיפזון על מנת להסתיר את הפשע תחת השם "אישה בלגית". ימים מעטים לאחר מכן שוחררה פריז בידי בעלות הברית. ב-21 באפריל 1985 הכיר יד ושם בסוזן ספאק בתור חסידת אומות העולם. הצלת יהודים במהלך השואה פעילותה של ספאק להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם על יוליה פירוט באתר ICP - מרכז הצילום הבינלאומי ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירושלים: יומנים מעיר הקודש

"ירושלים: יומנים מעיר הקודש" (בצרפתית: Chroniques de Jérusalem) הוא רומן גרפי מאת גי דליל. הספר הוא יומן מסע וזיכרונות שבו דליל מספר על נסיעתו לירושלים ועל קורותיו בישראל ובגדה המערבית. הספר מגולל את נסיעתו של גי דליל לירושלים עם אשתו נאדז', פעילה בארגון "רופאים ללא גבולות", ועם שני ילדיהם הקטנים. הם הגיעו לירושלים באוגוסט 2008 והתגוררו במשך שנה בשכונת בית חנינא שבמזרח ירושלים. בימים הראשונים סייר דליל ברחובות בית חנינא, אותם הוא מתאר כך: "אין מדרכות, הכבישים סדוקים, החנייה אקראית והחום מחניק." בהמשך מתוארות חוויותיו, הכוללות מפגשים רבים עם ישראלים ועם פלסטינים, וכן את נסיעותיה של אשתו לרצועת עזה בתקופת מבצע עופרת יצוקה. הספר "ירושלים: יומנים מעיר הקודש" הוא יומן המסע הרביעי של דליל. לפניו הוציא יומני מסע בפורמט של רומן גרפי על נסיעותיו לשנג'ן, המרכז הכלכלי של מחוז גואנגדונג שבסין; פיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית; ויאנגון, בתקופה בה הייתה עיר הבירה של מיאנמר. דליל שהה בשנג'ן ובפיונגיאנג במסגרת עבודתו כאנימטור, בעוד שבנסיעתו למיאנמר הוא ליווה את בת-זוגו, נאדז', ששהתה שם כחלק מפעילותה בארגון "רופאים ללא גבולות". גם נסיעתם לירושלים הייתה חלק מעבודתה, וברוב הזמן שעבדה דליל טיפל בשני הילדים הקטנים. דליל משתמש בציורי קו פשוטים שתוארו על ידי המבקרים כ"רגילים, נקיים ופשוטים אך ללא רישול." כל ספריו הקודמים של דליל היו בשחור-לבן, וספר זה הוא הראשון שבו השתמש דליל בצבעים - אך הוא עושה זאת במשורה, על מנת להדגיש פרטים מסוימים כמו מפות, רעשים חזקים או דם. הספר זכה לשבחי המבקרים, ובביקורת של סטיבן קרליק באתר הקנדי "National Post" הוא כתב: "בזכות תשומת הלב של דליל לפרטי הפרטים של היום-יום הוא הצליח לתעד את ההבדלים המרתקים, שהם בו-זמנית עדינים ומשמעותיים, בין התרבויות של המקומות בהם ביקר ובין קנדה מולדתו. בירושלים, מיומנות זו מחוללת פלאים ממש. אפילו קוראים בעלי ידע בסיסי בלבד על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ימצאו עניין רב ברישומיו של דליל על החיים בעיר הקודש." דליל נתקל בספר לא פעם בהיבטים שונים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומתאר את הטענות של כל אחד מהצדדים. עם זאת, לדברי קרליק "ברור שדליל מזדהה עם צד אחד יותר מהאחר. הוא השתתף בסיור בחברון עם נציג של המתנחלים, ובסיור אחר עם "שוברים שתיקה", ובתיאורו של דליל ברור שאחד מהשניים עושה שימוש בנרטיבים היסטוריים בצורה שמשרתת את השקפתו הדתית." הספר יצא לאור בצרפתית בנובמבר 2011 והיה לרב-מכר בצרפת. התרגום לאנגלית יצא בשנת 2012 ונקרא "Jerusalem: Chronicles from the Holy City". הספר תורגם גם לצ'כית, בורמזית, פולנית, ספרדית (מהדורה בארגנטינה בניב המקומי, ומהדורה בספרד), שוודית, פורטוגזית, נורווגית, פינית, קוריאנית, הולנדית, איטלקית וגרמנית. התרגום לבורמזית הפך לרב-מכר במיאנמר. הספר זכה בפרס "אלבום השנה" בפסטיבל הקומיקס באנגולם בשנת 2012. בזמן שגי דליל כתב את הספר, צולם סרט תיעודי בשם "The Guy Delisle Chronicles" עליו ועל עבודתו בירושלים. מדיה וקבצים בנושא ירושלים: יומנים מעיר הקודש בוויקישיתוף איורים וקטעים מהספר "יומני ירושלים", באתר האינטרנט של גי דליל דליה קרפל, אמן הקומיקס הקנדי גי דליל מתעד את רשמיו מהשכונה המזרח-ירושלמית בית חנינא, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2008 Book Review: Jerusalem, by Guy Delisle, ‏4 במאי 2012 (באנגלית). תרגומי הספר לשפות שונות, באתר של גי דליל, ‏27 בדצמבר 2015. Best seller, באתר של גי דליל, ‏13 בפברואר 2015 (בצרפתית).
הארמייה השנייה (בריטניה)

הארמייה השנייה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן פעלה במלחמת העולם השנייה. ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח הבריטי לשתי ארמיות, והוראס סמית'-דוריאן מונה למפקד הארמייה השנייה. הארמייה פעלה בפלנדריה ובצפון צרפת, והשתתפה בקרבות איפר. לאחר המלחמה הפכה הארמייה לארמיית הריין הבריטית. בשנת 1943 הוקמה הארמייה השנייה בפיקוד לוטננט גנרל קנת' אנדרסון, שמסר את הפיקוד לאחר תקופה קצרה ללוטננט גנרל מיילס דמפסי. הארמייה השתתפה בפלישה לנורמנדי כחלק מקבוצת הארמיות ה-21, ולאחר מכן השתתפה בקרבות הקשים בנורמנדי, ובכלל זה הקרב על קן וקרב פאלז. בתחילת ספטמבר השתתפה הארמייה בשחרור אנטוורפן ובריסל, אולם בהמשך החודש כשלה במבצע מרקט גארדן. ב-23 במרץ 1945 צלחה הארמייה את הריין, ולאחר מכן התקדמה במישורי סקסוניה התחתונה. ב-4 באפריל צלחה הארמייה את הווזר, וב-19 באפריל צלחה הארמייה את האלבה. ב-2 במאי הגיעה הארמייה לחופי הים הבלטי בליבק, ולמחרת כבשה את המבורג, וב-7 במאי נפגשה עם כוחות הצבא האדום. גנרל הוראס סמית'-דוריאן (1914 - 1915) גנרל הרברט פלומר (1915 - 1917, 1918) גנרל הנרי רולינסון (1917 - 1918) לוטננט גנרל קנת' אנדרסון (יולי 1943 - ינואר 1944) לוטננט גנרל מיילס דמפסי (ינואר 1944 - אוגוסט 1945) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה החזית המערבית במלחמת העולם השנייה הארמייה הבריטית השנייה במלחמת העולם הראשונה (באנגלית).
מתיוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מתי (מתיוס) - קדוש נוצרי, אחד משנים עשר השליחים אפלבי מתיוס – מנצח ונגן עוגב אנגלי דייוויד מתיוס – מלחין אנגלי סטנלי מתיוס – כדורגלן אנגלי סילביה מתיוס ברוול – פוליטיקאית אמריקאית פרנסיס מתיוס (אנ') – שחקן אנגלי פרנסיס מתיוס – שגריר ארצות הברית באירלנד
1000 זמר ועוד זמר

1000 זמר ועוד זמר היא סדרת אנתולוגיות מאת תלמה אליגון ורפי פסחזון, המקבצת שירי ארץ ישראל. הספרים החלו לצאת לאור בשנת 1981, כאשר הספר האחרון יצא בשנת 1994. הספרים מסודרים לפי נושאים. הספרים מספקים את התווים הראשונים של כל שיר ואת הסולם בו נוח לשיר אותו. בכל ספר כמאתיים שירים. מחולק לתשעה נושאים, לפי המקצב שלהם. יצא לאור בשנת 1981. ספר שמתמקד בשרים בצוותא. מחולק לתשעה פרקים: שירי נשמה, שירי ניחוח-הארץ, שירי שבת, שירי מסורת, שירים רוסיים, שירים שלא זוכרים את מילותיהם, שירים, שירים אחרי כוסית או שתיים, שירים של השעות הקטנות. הספר מתמקד בשירי חגים. שירי החגים העבריים, פיוטים נוסח ספרד, פיוטים נוסח תימן, פיוטים נוסח אשכנז, שירים ארץ-ישראליים, שירי ילדים בגן ובבית ספר, שרים סביב שולחן בערבי שבת וערבי חג. יצר לאור בשנת 1985. הספר מתמקד בשירים רוסיים. מירי פז, והמנגינה לעולם נישארת, דבר, 25 באוקטובר 1981 רן דביר, חג לזמר בשבוע הספר, דבר, 14 ביוני 1983 נתקבלו במערכת, מעריב, 14 באוגוסט 1987 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טריפופוביה

טריפופוביה (באנגלית: Trypophobia) היא פוביה שלא הוגדרה רשמית על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, מחורים, בעיקר תבניות לא רגילות של חורים. המונח, המורכב מהמילים היווניות τρύπα ("חור") ו-φόβος ("פחד"), נטבע בשנת 2005. על פי הערכות, כ-15% מאוכלוסיית העולם סובלת מהפוביה, עם אחוז גבוה יותר בקרב הנשים. הפוביה אינה מוכרת על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ואינה מוגדרת ב-DSM. ארנולד וילקנס וג'ף קולי מהמרכז למדעי המוח באוניברסיטת אסקס, היו למדענים הראשונים אשר חקרו את תופעת הטריפופוביה. הם מאמינים כי התגובה מבוססת על גועל ביולוגי, ולא על פחד תרבותי נרכש. במאמר שפורסם בכתב העת Psychological Science בשנת 2013, וילקנס וקולי כתבו כי התגובה מתבססת על תגובת המוח לצורות המקושרות לסכנה. חורים שכללו תגובות כאלה היו בלתי מזיקים, כגון פירות ובועות, וכאלה המקושרים לסכנה, כגון חורים שנוצרו על ידי חרקים, פצעים ומחלות עור. חלק מהאנשים שראו את החורים האלה אמרו שהרגישו צמרמורת, חוו הפרעת פאניקה, הזיעו והרגישו בחילה או גרד. הפסיכיאטר קרול מתיוס מאמין כי התגובות נובעות מהטרמה. האתר trypophobia.com, מתאר את התופעה באמצעות סרטונים ותמונות. תמונות המכילות מקבצי חורים מוצגות על פי סדר התגובה הצפויה, ממצב רגיעה ועד מה שעלול לעורר פחד. בעזרת המידע שבאתר, וילקנס וקולי ניתחו דוגמאות של תמונות שיש להן "מאפיינים ייחודיים". הם ציינו כי התגובה לפוביה "תגובת רפלקס מודעת בהתבסס על "חלק פרימיטיבי של המוח המשייך את התמונה למשהו מסוכן". מדיה וקבצים בנושא טריפופוביה בוויקישיתוף פחד מחורים הוא אמיתי - ויש לו הסבר אבולוציוני, באתר ‏מאקו‏, 20 בדצמבר 2015 Irena Milosevic Ph.D., Randi E. McCabe Ph.D., Phobias: The Psychology of Irrational Fear, Google Books, ‏3 Mar 2015
פריוצ'יפ

הפריוצ'יפ (באנגלית: PerioChip) הוא שבב ג'לטיני המוחדר לפה במקרה של מחלת חניכיים, ומטפל בה באמצעות שחרור מושהה של כלורהקסידין. השבב הומצא על ידי תכשירי פריו. במקרה של מחלת חניכיים, מוחדר הפריוצ'יפ לכיס בעומק של 5 מ״מ ומעלה, שם הוא מפריש כלורהקסידין במשך כשבוע עד עשרה ימים. לאחר מכן הוא מתכלה לחלוטין, כך שאין צורך להוציאו באמצעות פינצטה. ייחודו של השבב הוא בכך שאינו מכתים את השיניים כשהוא בתוך חלל הפה. כמו כן האדם שבתוך פיו נמצא הפריוצ'יפ אינו צריך להימנע מלאכול ולשתות. כלורהקסידין אתר פריוצ'יפ (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שומיאצ'י

שוּמיאָצ'י (בפי היהודים: שומיאץ'; ברוסית: Шумячи; בפולנית: Szumiaczi) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני (רו')) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. שומיאצ'י נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-16, עת הייתה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך המאה ה-18 הוענקו ליישוב זכויות אזרחיות וכלכליות שונות, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית (בפלך מוהילוב). בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,523 יהודים, שהיוו רוב תושביה. בתקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצם מספר היהודים בעיירה, וערב מלחמת העולם השנייה נותרו בה כ-700 יהודים, ופעל בה בית ספר יהודי. ב-1 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו תוך כחודש גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת סימון בתיהם וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח מספר יהודים קשישים מהעיירה מחוצה לה, לאחר שנאמר להם כי הם מועברים לבית הבראה. באוקטובר 1941 רוכזו בין 400 ל-500 היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה. ב-17 עד 18 בנובמבר 1941 רצחו הגרמנים את כל יושבי גטו זה. אחר יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להסתתר בכפרי הסביבה ערכו הגרמנים מצוד ורצחו את כולם עד קיץ 1943. כרבה של העיירה כיהן הרב צבי יהודה אדלשטיין מי שהיה לימים רבה של רמת השרון, ובעת כהונתו אף נולדו בעיירה בניו הרב יעקב, שלימים מילא את מקומו כרבה של רמת השרון, והרב גרשון, ראש ישיבת פוניבז' ומנהיג היהדות החרדית הליטאית ונשיא מועצת גדולי התורה של דגל התורה. שומיאצ'י (Shumyachi), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "שומיאצ'י", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), שומיאצ'י, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1820), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש

הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ע"ש ג'ורג' בוש (באנגלית: George Bush Presidential Library & Museum) הוא מתחם הכולל את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ואת קברו של נשיא ארצות הברית ה-41, ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בנוסף, המקום כולל גם את משרדי ההנהלה של קרן בוש. המרכז משתרע על פני כ-360 אלף מטרים רבועים בתחומי הקמפוס המערבי של אוניברסיטת טקסס A&M, בקולג' סטיישן הסמוכה ליוסטון, טקסס. המרכז נחנך ונפתח לציבור בשנת 1997, ועבר שיפוץ וחידוש בשנת 2007. המטרה הרשמית של הספרייה והמוזיאון היא "לשמר ולהנגיש את הרשומות, המסמכים והחפצים של הנשיא ג'ורג' בוש האב, על מנת לקדם את הדמוקרטיה, החינוך, וההבנה הציבורית של ההיסטוריה האמריקנית דרך סיפור חייו וניסיונו האישי של ג'ורג' בוש". ב-21 באפריל 2018 נקברה בספרייה ברברה בוש, הגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר וב-6 בדצמבר 2018 נקבר בה ג'ורג' הרברט ווקר בוש. תצוגת הקבע של המוזיאון עוקבת אחרי השתלשלות סיפורו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש בתחנות השונות בחייו, תוך שימת לב על הקשרם ההיסטורי ואירועי התקופה. התצוגה כוללת מוצגים שונים לרבות חפצים, מסמכים, תמונות וקטעי וידאו. המוזיאון כולל גם העתק בגודל מלא של החדר הסגלגל, כאשר בניגוד לנהוג במוזיאונים נשיאותיים אחרים, המבקרים מורשים להיכנס לחדר זה באופן חופשי ואף להתיישב מאחורי שולחנו של הנשיא. באפשרות המבקרים לקבל גם מצוות המוזיאון תמונה למזכרת ממעמד זה. לצד תצוגת הקבע המוזיאון מארח גם חדרי תצוגה לתערוכות מתחלפות, תערוכות העוסקות בהיסטוריה של ארצות הברית, בקורות חייהם של נשיאיה, ובסוגיות שונות הקשורות לכהונתו של בוש כנשיא. הארכיון הטקסטואלי בספרייה הנשיאותית מכיל יותר מ-44 מיליון עמודים של מסמכים אישיים ורשמיים, 2 מיליון תמונות, 10,000 הקלטות וידאו ו-800 שעות הקלטות שמע. בסמוך לספרייה עומדות מספר כיתות לימוד המשמשות את הפרויקטים החינוכיים של הספרייה. העתק של החדר הסגלגל שבבית הלבן, המוצג במוזיאון רכב פורד מדגם Lincoln Town Car המוצג במוזיאון. רכב זה שימש את ג'ורג' בוש כנשיא הפסל The Day the Wall Came Down בנמצא ברחבת במוזיאון, אשר נבנה בהשראת נפילת חומת ברלין אתר האינטרנט הרשמי של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש (באנגלית) הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ברשת החברתית פייסבוק הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ברשת החברתית אינסטגרם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ע"ש ג'ורג' בוש סרטון המציג את הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים Kever, Jeannie (November 10, 2007). "A more interactive George Bush library and museum reopens". Houston Chronicle. Retrieved November 10, 2007. "Xhibits", George W. Bush Presidential Library and Museum "Research", George W. Bush Presidential Library and Museum
מיטו

מיטו (ביפנית: 水戸市) היא עיר הבירה של מחוז איבראקי שבחבל קאנטו שבצפון יפן. אוכלוסיית העיר מונה 270,953 תושבים, נכון לשנת 2015. אנשי יאמטו התיישבו לראשונה במיטו בסביבות המאה ה-4, ובתקופת הייאן התיישב במקום אחד מענפי שבט טאירה והקים שם עיר-טירה. במהלך המאות שלאחר מכן התחלפה השליטה בטירת מיטו מספר פעמים, ובמאה ה-17 כבש את הטירה טוקוגאווה איאיאסו לאחר קרב סקיגהארה. העיר נותרה תחת שליטתו הישירה של השוגון עד רסטורציית מייג'י במאה ה-19. מיטו הייתה מקום מושבה של אסכולת מיטו – אסכולת קונפוציאניזם שהטיפה לאימוץ ההשכלה המערבית כדי לקדם את יפן בזירה הבינלאומית, וכדי לקדם את רעיון הייחודיות היפנית בעולם. העיר מיטו נוסדה ב-1 באפריל 1889 עם ביטול שיטת ההאן וייסוד שיטת המחוזות, ומיד נבחרה לבירת מחוז איבראקי. במהלך מלחמת העולם השנייה הפציצו בעלות הברית את העיר והשמידו שלושה רבעים משטחה בהפצצה אחת שנערכה ב-2 באוגוסט 1945, כשבועיים לפני כניעת יפן וסיום המלחמה. בשנות ה-50 גדל שטחה של העיר עם סיפוח מספר כפרים בסביבתה, וב-2001 קיבלה מעמד עיר מיוחדת שהעניק לה רמת אוטונומיה גבוהה יותר. בשנת 1990] הוקם בעיר מרכז אמנות חדש - מגדל האמנות מיטו. ברעידת האדמה והצונמי בסנדאי ספגה העיר מיטו נזק כבד, ועשרות אלפי בתים נהרסו, אך האבדות בנפש היו נמוכות מאוד. מכיוון שהמרכזים התעשייתיים של מחוז איבראקי שוכנים בסביבת הערים צוקובה והיטאצ'י, הפכה מיטו למרכז מסחרי ומנהלי עבור המחוז כולו. מקצת מכלכלת העיר מתבססת על תיירות. במיטו שורר אקלים סובטרופי גשום. חודשי החורף קרים אך יחסית יבשים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים. המשקעים האטמוספיריים במיטו מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה. למיטו יחסי ערים תאומות עם: הרפובליקה העממית של סין צ'ונגצ'ינג, הרפובליקה העממית של סין ארצות הברית אנהיים, קליפורניה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מיטו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיטו (ביפנית) מיטו, ברשת החברתית פייסבוק מיטו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיטו, סרטונים בערוץ היוטיוב מיטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הדף הרשמי של מיטו נתוני אקלים של מיטו
שיינו

שיינו (בפולנית: Sienno) הוא כפר במחוז ליפסקו שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. הכפר נזכר מהמאה ה-14. בשנת 1430 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובשנת 1628 הוענקה לו זכות לקיים יום שוק שבועי. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני. יהודים ישבו בשיינו מהמאה ה-16, ומשנת 1576 מתועדת ביישוב קהילה עצמאית. בשנת 1897 נמנו בכפר 1,059 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו כ-750 יהודים, כמחצית תושביו. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים. עם הגעת פליטים יהודים לכפר, הגיע מספר יהודיו בחורף 1941 לכ-2,000 איש, ובדצמבר 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב. בסוף אוקטובר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא שיינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שיינו שיינו באתר מרכז מורשת יהדות פולין שיינו (Sienno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "שיינו", באתר השטעטל הווירטואלי "שיינו", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, שיינו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 305–307), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)