laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנגלית אוסטרלית

אנגלית אוסטרלית (באנגלית: Australian English) היא ניב של השפה האנגלית. היא החלה להבדיל עצמה מן האנגלית הבריטית, זמן קצר לאחר הקמתה של הקולוניה הבריטית ניו סאות' ויילס ב-1788. יעודה המקורי של התיישבות זו הייתה לאסירים בריטיים, שרובם הגיעו מערים גדולות באנגליה. ב-1827 דיווח פיטר קוניגהם, בספרו "שנתיים ב-New South Wales", שאוסטרלים לבנים ילידי המדינה, דיברו במבטא שונה ומובחן, אם כי בעל השפעות מאנגליה. גל נרחב בהרבה של הגירה, שמקורו בגל הבהלה לזהב בשנות ה-50 של המאה ה-19, היה גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית, וכלל מספר גדול של אנשים שאנגלית הייתה שפתם השנייה. למן אותו זמן, האנגלית האוסטרלית התעשרה ממקורות חיצוניים. בשנות ה-40 של המאה ה-20, סידני ג'ון בייקר פרסם מספר מילונים של האנגלית האוסטרלית. תהליך ה"אמריקניזציה" של האנגלית האוסטרלית שהחל בימי הבהלה לזהב, ובא לידי ביטוי בשאילת מילים, ביטויים, ותצורות שימוש מהאנגלית האמריקאית, התעצם עם הגעת כוחות אמריקאיים לאוסטרליה בזמן מלחמת העולם השנייה. בנוסף, היבוא המאסיבי של תוכניות טלוויזיה ושאר תכנים תקשורתיים מארצות הברית, החל משנות החמישים של המאה ה-20, גם הוא בעל השפעה משמעותית על האנגלית האוסטרלית. כתוצאה מכך, לדוגמה, האוסטרלים משתמשים במילה האמריקאית truck לציון משאית, ולא במקבילתה הבריטית lorry. הקרבה הגאוגרפית וההיסטוריה המשותפת הביאו לכך שהאנגלית האוסטרלית דומה יותר מכל לאנגלית הניו זילנדית. אולם, ההבדל בין שתי הגרסאות המדוברות במדינות הללו בולט לאנשים הבאים מהן (וסביר שגם למי שאינו תושב שלהן). גם אוצר המילים שבשימוש בשתי המדינות מגלה הבדלים ניכרים. מאפיין בולט למבטאה של האנגלית האוסטרלית, הוא הנמכת הרישא של הדיפתונג /eɪ/ לעבר הדיפתונג /æɪ~aɪ/, עד כדי אי-יכולתה של אוזן זרה (כולל דוברי אנגלית מאזורים אחרים בעולם) להבחין בין שני הדיפתונגים הללו שאצל דוברי האנגלית האוסטרלית. אנגלית אמריקאית אנגלית בריטית אנגלית קנדית מדיה וקבצים בנושא אנגלית אוסטרלית בוויקישיתוף Australian National Dictionary Centre ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלבר גולסטרנד

אלבר גולסטרנד (בשוודית: Allvar Gullstrand;‏ 5 ביוני 1862 – 28 ביולי 1930) היה אופתלמולוג ואופטיקאי שוודי. גולסטרנד נולד בלנדסקרונה, שוודיה. בין השנים 1894–1927 היה פרופסור לאופתלמולוגיה ולאופטיקה באוניברסיטת אופסלה. הוא השתמש בשיטות מתחום המתמטיקה הפיזיקלית למחקר של תמונות אופטיות ושל השתקפות האור בעין. על עבודתו בתחום זה, הוא קיבל פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה ב-1911. גולסטרנד ידוע גם בשל מחקריו על אסטיגמציה ובשל שיפור של האופטלמוסקופ ושל עדשות לשימוש לאחר הסרת קטרקט מהעין. הוא נבחר לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב-1905 ושימש כחבר בוועדת הפרסים של האקדמיה בתחום הפיזיקה. בתקופת שירותו בוועדה, הוא השתמש במעמדו כדי לבלום את איינשטיין מלקבל פרס נובל לפיזיקה על תורת היחסות, שגולסטרנד האמין שהיא שגויה. גולסטרנד נישא לסיגנה ברייטהולץ (1862–1946) ב-1885. הוא נפטר בסטוקהולם ושם נקבר בבית הקברות "נורה בגרבנינגספלאצן". מדיה וקבצים בנושא אלבר גולסטרנד בוויקישיתוף אלבר גולסטרנד, באתר פרס נובל (באנגלית) אלבר גולסטרנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלבר גולסטרנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שקופים (סרט)

שקופים הוא סרט ישראלי משנת 2015 בבימויו של מושון סלמונה, שגם כתב את התסריט. הסרט הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל חיפה 2014. סיפורם של ראיד וסליימן, שני צעירים בדואים, בני דודים מהפזורה, המחפשים את דרכם בחיים בין המסורת כפי שהיא באה לידי ביטוי מצד דור ההורים, ובין רצונם להשתלב בחברה הישראלית שמסביבם. קורותיהם של השניים, חלומותיהם וסיפור התאהבותם באותה צעירה יספר את סיפורה של קהילה הנמצאת בעיצומו של שינוי אשר סופו אינו נראה. על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 2,500 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ. "שקופים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שקופים", באתר AllMovie (באנגלית) "שקופים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שקופים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "שקופים", באתר אידיבי "שקופים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "שקופים", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שקופים, קדימון הסרט באתר יוטיוב אורון שמיר, עכבר העיר, "שקופים": דרמה חזקה על אנשים חלשים, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2014 אורי קליין, "שקופים": צעירים בדרום הארץ במלכודת המציאות, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2014 אורי קליין, הבמאי שרואה את ה"שקופים" בחברה, וזה שלא רואה דבר דרך "חלונות", באתר הארץ, 2 בינואר 2015 על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק". דני בלר, מדוע תושבי באר שבע לא יזכו לראות את הסרט שצולם בעירם, באתר "שיחה מקומית", 11 בינואר 2015 מתן שירם, ‏חגיגה חיפאית: פסטיבל הסרטים בחיפה חוגג 30 שנה, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2014
הערה פיקודית

הערה פיקודית היא הערה הנרשמת בתיק האישי של קצין בצה"ל או במשטרת ישראל, בעקבות התנהגות שאינה הולמת או תפקוד לקוי כמפקד. בצה"ל נרשמת ההערה הפיקודית על ידי קצין בכיר (הרמטכ"ל, אלוף הפיקוד וכדומה). בדרך כלל נרשמת הערה פיקודית במצבים שאינם מצריכים העמדה לדין משמעתי. להערה פיקודית עלולה להיות השפעה קלה על המשך קידומו של הקצין, אך קצינים רבים שבתיקם נרשמה הערה פיקודית המשיכו לשרת בצה"ל ובמשטרה ואף קודמו בתפקיד. דוגמאות: בעקבות ועדת בדיקה על התנהלות החטיבה המרחבית בנימין בפיקודו של אל"ם אילן פז בעת שצלף פלסטיני הרג עשרה אזרחים וחיילים בסמוך למחסום המשטרה הבריטית במרץ 2002, נרשמה לפז הערה פיקודית. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל. ב-13 במרץ 2003 ארעה תקרית קשה של אש כוחותינו כאשר כוח מיחידת מגלן ומסוק קרב של צה"ל הרגו בשוגג קצין בחופשה ומאבטח נוסף ששהו בסמוך לפני חבר. בשל כך אלוף פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, רשם הערה פיקודית בתיקו האישי של מפקד יחידת מגלן דני קס לוין קס לוין המשיך לשרת בצה"ל, ועלה לדרגת אל"ם. בספטמבר 2004 ספג מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי, הערה פיקודית מהרמטכ"ל משה יעלון על תפקודו באירוע בו חדרו מחבלים למוצב "מורג" לראש לשכת החקירות בתחנת המשטרה באשקלון, אורי מכלוף, נרשמה בשנת 1996 הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. מכלוף המשיך לשרת במשטרה, ובשנת 2014 הועלה לדרגת תת-ניצב. בנובמבר 2004 הדיח השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, את ניצב משה מזרחי, מתפקידו כראש אגף החקירות והמודיעין של המשטרה, בניגוד להמלצת צוות הבדיקה המשטרתי והמפכ"ל הקודם, שלמה אהרונישקי, להסתפק בהערה פיקודית. הצעד ננקט לאחר שעלה כי מזרחי עשה שימוש פסול בהאזנות סתר בחקירות אותן ניהל כראש היאחב"ל. מזרחי המשיך לשרת במשטרה בתפקידים אחרים ופרש כעבור שנתיים. בנימין קוזניץ‏, הערה פיקודית בצה"ל - האצבע קלה על ההדק?, באתר וואלה, 31 ביולי 2012 הערת מפקד והדרכת מפקד בשל עבירת משמעת, באתר של משטרת ישראל עמוס הראל, מפקד אוגדת יהודה יערער על הערת האלוף, באתר הארץ, 24 באפריל 2003. חנן גרינברג, התקרית במורג: המ"פ יודח, הערה לתא"ל זכאי, באתר ynet, 17 בנובמבר 2004 השר עזרא הדיח את ניצב מזרחי מתפקידו, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2004
קאומוג'י

קאומוג'י הוא הגרסה היפנית של הרגשון, המשמש להבעת רגשות בעת שיחה בכתב. משמעות השם היא "סימן של פנים". הקאומוג'י נכתב ונקרא באופן מאונך, הוא מדגיש את העיניים באופן דומה לסגנון הציור של המאנגה. ברוב המקרים ניתן לייצג את הפה גם בנקודה (^.^) או להשמיט אותו בכלל (^^) מה לעז... מרוצה תקליטן D.J מדיה וקבצים בנושא קאומוג'י בוויקישיתוף
וילקיצקי

וילקיצקי (ברוסית: Вилькицкий; ‏Vilkitsky) האם התכוונתם ל... אישים: אנדריי וילקיצקי (1913-1858) – הידרוגרף-גאודזיסט רוסי וחוקר הקוטב בוריס וילקיצקי (1961-1885) – קצין בצי הרוסי הקיסרי, הידרוגרף, מגלה ארצות, חוקר האזור הארקטי ובנו של אנדריי וילקיצקי מקומות: מצר וילקיצקי – מצר ים ברוסיה בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי בולשביק (האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפונו וילקיצקי (אי)
גביע דייוויס 1964

גביע דייוויס 1964 הייתה התחרות ה-53 במניין מאז ייסוד התחרות. מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בקליבלנד, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 48 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. המשחק על התואר נערך ב-28-25 בספטמבר 1964 בקליבלנד, ארצות הברית. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ארצות הברית והסתיים בניצחון של נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 2:3. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-19 בסך הכל. הבית כלל 7 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר שבמשך תקופה ארוכה צ'ילה שובצה בבית אירופה, השנה זו היא שובצה בבית אמריקה. הבית כלל 32 קבוצות כולל ארגנטינה, ברזיל, מצרים, דרום אפריקה, מרוקו, רודזיה הדרומית וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. הבית כלל 9 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים. בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך חודש אפריל. תת-הבית השני כלל 6 קבוצות. המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים במנילה ונבחרת הפיליפינים ניצחה את נבחרת הודו עם התוצאה 3:2. המשחקים נערכו במהלך אוגוסט 1964. נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת רודזיה הדרומית. נתונים על התחרות
פטיש לשיער ערווה

צילום שיער ערווה נשי class=notpageimage|הצגה פטיש לשיער ערווה (באנגלית נקרא גם pubephilia) הוא תופעה של פטיש שבה אדם נמשך מינית לשיער ערווה אנושי, או מתגרה מינית למראה או לתחושה של שיער ערווה, של זכר או נקבה. עוררות מינית יכולה לקרות ממראה או ממגע בשיער ערווה. אדם עם פטיש זה עשוי ליהנות משיער ערווה פלומתי, עבה, או מסגנון אחר של שיער ערווה. יכולה להיות העדפה לצבע מסוים, כגון שיער ערווה שחור, בלונדיני או ג'ינג'י. למרות שזה עשוי להיחשב פטיש, רבים רואים בשיער ערווה דבר אסתטי, המאפיין אדם בוגר - זכר או נקבה. בגיל התבגרות, בנות רבות מרגישות חוסר נוחות עם ההופעה הפתאומית של שיער ערווה. לעיתים הן חשות שזה דבר מלוכלך, משום שבמקרים רבים מראה של שיער ערווה נמנע מהן על ידי המשפחה והחברה. לעומתן, נערים צעירים נוטים שלא להיות מוטרדים מצמיחת שיער הערווה שלהם, משום שברוב המקרים הם ראו קודם את שיער הגוף של אביהם. עם זאת, עבור ילד צעיר מראה של אזור הערווה הנשי הוא בדרך כלל "מסתורי", משום שנערות צעירות לומדות "לשמור" על "השטח הפרטי" שלהן מעיניים או ידיים צעירות וסקרניות. בנוסף, במקרים רבים ילדות מחונכות לכך שהמראה של אזור הערווה של בנים הוא דבר גס, בלתי מוסרי ואפילו דוחה. מחקר שבוצע בארצות הברית על ידי אלפרד קינסי מצא כי 75% מהמשתתפים ציינו כי מעולם לא היה עירום בבית שגדלו בו, 5% מהמשתתפים אמרו שהיה בביתם עירום "לעיתים רחוקות", 3% אמרו "לעיתים קרובות", ו-17% אמרו שזה היה "רגיל". המחקר מצא כי לא היה הבדל משמעותי בין מה שדווח על ידי גברים ועל ידי נשים מבחינת תדירות של עירום בבית. בסקירה ספרותית משנת 1995, פול אוקאמי הסיק שאין ראיות אמינות המקשרות חשיפה לעירום של ההורים להשפעה שלילית כלשהי. 3 שנים לאחר מכן סיים צוותו מחקר מתמשך של 18 שנה שהראה כי לחשיפה כזו הייתה השפעה מועילה מסוימת, בייחוד לגבי בנים. פטישיזם (סקסולוגיה) דזמונד מוריס, The Naked Woman (באנגלית) John Bancroft (2003), Sexual Development in Childhood, Indiana University Press, pp. 146–147, ISBN 0-253-34243-0(באנגלית) Okami, P. (1995), "Childhood exposure to parental nudity‚ parent-child co-sleeping‚ and 'primal scenes': A review of clinical opinion and empirical evidence", Journal of Sex Research 32: 51–64, (באנגלית) Okami, P.; Olmstead, R.; Abramson, P.; Pendleton, L. (1998), "Early childhood exposure to parental nudity and scenes of parental sexuality ('primal scenes'): An 18-year longitudinal study of outcome", Archives of Sexual Behavior 27 (4): 361–384 (באנגלית)
פואמת מוות

פואמת מוות (Jisei) היא סוג של פואמה שפותחה בתרבויות המזרח, בעיקר ביפן, סין ושושלת ג'וסון בקוריאה והיא מכונה גם פואמה של פרידה מן החיים. הפואמה נכתבת על ידי אדם העומד לפני מותו ומטרתה לשקף תובנות של לפני מוות ולסייע לקורא לחוות את מחשבותיו האחרונות של העומד למות. פואמות מוות נכתבו באופן מסורתי על ידי כלל שכבות האוכלוסייה, ובתנאי שהכותב הוא בעל יכולת כתיבה וקריאה. בתחילת המאה ה-7 לספירה, אנשים שכתבו פואמות מוות כתבו אותן באופן חופשי ללא סגנון מוכתב מראש. עם הזמן, כתיבת פואמת מוות הפכה לנפוצה, ונכנסו כללי כתיבה מקובלים, ובהם: הימנעות מהתייחסות ישירה למוות. במקום זאת קיים שימוש בביטויים מעולם הטבע המרמזים על כך, כגון עלה נופל, פרח קמל, שקיעת שמש וכדומה. גישה נייטרלית ולא רגשית ביחס למוות אמנות כתיבת הפואמות היא חלק בלתי נפרד מהתרבות היפנית; הפואמות מתארות בדרך כלל תחושות והרמוניה עם הטבע בהתאם לדת הבודהיסטית ולדת השינטו היפנית. היה מקובל להתייעץ עם משוררים לפני כתיבת הפואמה ולהכינה מראש, אך היה אפשר לשנותה לאור אירועים שהתרחשו אחרי כתיבת הפואמה. כתיבת הפואמה מהווה חלק משמעותי בטקסי הספוקו היפנים. הפואמה נכתבת בסגנון וקה (5 שורות ובשורות יש 5 מילים,7,5,7, ו-7 לפי הסדר הזה). מכתב התאבדות ספר: פואמות מוות יפניות מדיה וקבצים בנושא פואמת מוות בוויקישיתוף Jisei: the Japanese Death Poem, Japan Powered, ‏1 December 2013 Cezary Jan Strusiewicz, Jisei: The Art of Japanese Death Poems, Tokyo Weekender, ‏7 January 2021
בן שאול

האם התכוונתם ל... אבינדב בן שאול – דמות מקראית יהונתן בן שאול – דמות מקראית איש בושת בן שאול – דמות מקראית הרב אלימלך בר-שאול - כיהן כרבה הראשי של רחובות דוד בן-שאול – צייר ואמן קרמיקה ישראלי יהודה בן שאול – מדען וביולוג ישראלי יעקב בן שאול – הוא סופר עברי ועתידן משה בן-שאול – משורר וסופר ישראלי אלידע בר-שאול – מדריך טיולים ואיש ידיעת הארץ שאולזון
צלף (דג)

דג הצלף (שם מדעי: Toxotes) הוא סוג דג יחידי במשפחת הצלפיים שבסדרת הדקראים. מיני הסוג ידועים בדרך הייחודית בה הם צדים את טרפם. הם ניזונים בעיקר מחרקי יבשה, אותם הם מאתרים מתוך המים ויורקים עליהם זרם מים חזק שמפיל אותם למים. הם חיים בעיקר במים מליחים בשפכי נהרות וביערות מנגרובים, אך עשויים להימצא גם בים הפתוח, במעלה הנהר או אף במים מתוקים. תפוצתם היא בחופי האוקיינוס ההודי, מהודו ועד הפיליפינים, באוסטרליה ובפולינזיה. גודלם של מינים מסוימים הוא 5-10 ס"מ בעוד אחרים עשויים להגיע ל-40 ס"מ. הם משמשים גם כדגי נוי. כשהצלף משחר לטרף, הוא שט סמוך לצמחים שגדלים מחוץ למים ותר אחרי חרקים ועכבישים שנמשכים לצמחים אלו. עינו של הצלף חדה מאוד ובנוסף הוא מסוגל לנתח את שבירת האור שעובר דרך פני המים ולפצות עליה כשהוא מכוון למטרה. כאשר הוא מבחין בטרף הוא מתקרב לפני המים, מוציא את פיו החוצה מהמים ויורק או מתיז זרם מים על הטרף. המים יוצאים כך דרך חריץ מיוחד שקיים בחלק העליון של פיו, אליו הוא מצמיד את לשונו ויוצר בכך מעין צינור. באמצעות כיווץ הזימים שלו הוא מפעיל לחץ על המים שנורים החוצה בדיוק למרחק של 2-3 מטרים. הזרם עצמו עשוי להגיע למרחק רב יותר, אך אז הוא אינו מדויק. זרם המים פוגע בטרף ומפיל אותו למים והדג אוכל אותו שם. במקרים בהם היריקה לא מפילה את הטרף, ימשיך הצלף לירוק עד להפלתו, כשהוא מסוגל לחזור על כך 4-5 פעמים ב-40 שניות. פריט בוגר הוא מנוסה מספיק כדי להצליח לפגוע במטרה כמעט תמיד כבר בניסיון הראשון. הצעירים מתחילים את ניסיונות הציד שלהם כשהם בגודל 2.5 ס"מ בערך. בתקופה זו של חייהם ניסיונם לא מספיק כדי להבטיח פגיעה ולכן הם צדים בקבוצות, דבר שמגדיל את הסיכוי שהטרף אכן יפגע בסוף. הם גם לומדים לדייק יותר כאשר הם רואים דג אחר מצליח ומחקים אותו. במקרים בהם הטרף קרוב מספיק למים, עשוי הצלף לקפוץ החוצה מהמים לגובה של פי 2.5 מאורך גופו ולתפוס אותו בפיו מבלי להשתמש ביריקה. גם הפריטים הבוגרים עשויים לצוד סמוך לפריטים אחרים, ולעיתים דג אחד מפיל את הטרף בעוד אחר תופס אותו במים בפועל. הציד הזה מספיק בפני עצמו להוות את תזונתם של הדגים. זהו סוג יחיד במשפחה ובו שבעה מינים: Toxotes blythii Toxotes chatareus Toxotes jaculatrix Toxotes kimberleyensis Toxotes lorentzi Toxotes microlepis Toxotes oligolepis מדיה וקבצים בנושא צלף בוויקישיתוף צלף, באתר ITIS (באנגלית) צלף, באתר NCBI (באנגלית) צלף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צלף, באתר GBIF (באנגלית) וידאו באתר Educated Earth וידאו של צלף צד זבוב כתבה על יכולות הצלף מחקר על הפאונה בגופי המים באוסטרליה, עמוד 40-41 מאמר מאתר אוניברסיטת קורנל Plastic flies help spitting archer fish regain aim, The Telegraph, 12 July 2002 מחקר על ציד ותזונת הדגים כתבה באתר הדיילימייל קורנל, עמוד 5 מחקר על מאפייני קפיצת הדג חדשות המדע
וילקיצקי (אי)

האם התכוונתם ל... האי וילקיצקי (ים קארה) – אי לא מיושב ששטחו כ-154 קמ"ר ברוסיה (במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ), בים קארה, בין מפרץ אוב למפרץ יניסיי (לחצו לצפייה במפה האדום העליון, בצורת חצי סהר) האי וילקיצקי (ים סיביר המזרחי) – אי קטן לא מיושב ברוסיה (בתחומי רפובליקת סאחה-יקוטיה), השייך לקבוצת איי דה לונג שמהווים חלק מהארכיפלג של איי סיביר החדשים (Новосибирские острова) (לחצו לצפייה במפה ) האי וילקיצקי במערב ים לאפטב בקבוצת איי קומסומולסקאיה פראבדה (Острова Комсомольской правды) הרוסיים (לחצו לצפייה במפה ) איי וילקיצקי (ארכיפלג נורדנשלד) – קבוצה של 15 איים רוסיים בדרום-מזרח ים קארה, השייכים לארכיפלג נורדנשלד (Nordenskiöld Archipelago) (לחצו לצפייה במיקומו של ארכיפלג נורדנשלד על מפת ים קארה ובמיקומם של איי וילקיצקי בתוך הארכיפלג ) וילקיצקי
סוג (טקסונומיה)

סוג (בלועזית: גנוס, Genus) הוא רמה של מיון טקסונומי של יצורים חיים. רמת הסוג נמצאת תחת רמת המשפחה (ואם ישנם גם תחת תת-משפחה או שבט). תחת הסוג ישנה רמת המין ולעיתים קיימת גם קבוצת משנה המכונה תת-סוג. מקרים של התפצלות אבולוציונית יוצרים סוגים עם מספר מינים גבוה, בעוד שאירועי הכחדה או הצלחה יוצאת דופן של מין מסוים, עשויים להוביל לסוגים עם מספר מינים נמוך ולעיתים ישנו מין יחידי בסוגו. סוג הוא קטגוריה שמטרתה לגשר בין הקטגוריה הרחבה יחסית של משפחה לקטגוריה הצרה של מין. ההגדרה של סוג היא הגדרה רחבה, והוא יכול להכיל בתוכו מין אחד או אלפים. לעיתים משתמשים ב"סוג" כדי לסווג בעלי חיים שנכחדו והנתונים ברמת המין לא זמינים לגביהם. לא תמיד החלוקה הטקסונומית מצליחה להכיל באופן אלגנטי את חלוקת המינים בטבע, אם כי במקרים רבים מאוד הסיווג ל"סוג" ממלא היטב את מטרתו. במספר מקרים מינים מאותו סוג יוכלו להכליא ביניהם ביעילות, כמו אצל כמה חתוליים, אף שהדבר יוביל ליצירת זני כלאיים עקרים. מינים שאינם בני אותו סוג לא יצליחו להתרבות ביעילות לרוב, אם כי ישנם יוצאים מהכלל. ביצורים חיים רבים ניתנת חשיבות רבה לסוג, כשהמינים עצמם פחות מוכרים. מספר מינים של הפרוטיסט Plasmodium, לדוגמה, גורמים למחלת המלריה; לפיכך מוזכר בדרך כלל באזכורים יום-יומיים ובספרות המדע הפופולרי סוג ה-Plasmodium כגורם למחלת המלריה, מבלי לפרט את המינים השונים. עץ האלה מוכר לרוב האנשים בשמו זה; זהו למעשה סוג הכולל כמה מינים, כגון אלה ארצישראלית ואלת המסטיק. הדוב מהווה סוג הכולל כמה מינים כמו דוב קוטב או דוב חום, אם כי גם מינים אחרים במשפחת הדוביים יכולים להיקרא בשם "דוב", אף שהם שייכים לשם אחר כמו דוב שפתני, דוב מלאי או דוב פנדה. למרות שמינים מסוימים נראים מספיק דומים כדי להשתייך לאותו סוג, הם יכולים להיות מובחנים על פי הטקסונומיה ולעיתים מופרדים לסוגים אחרים. כך נכון למשל לגבי התן, הכולל מינים שבעבר השתייכו לסוג כלב. במספר מקרים ישנם מינים יחידים בסוגם, כשהמינים הקרובים להם ביותר הם מהשבט או המשפחה ומעלה. בין הדוגמאות להם נמצאים הגרגרן, האוקפי ושפן הסלעים. חלקם למעשה אינם יחידים לחלוטין, מאחר שקרוביהם לסוג נכחדו, לעיתים בעידנים קדומים יותר. שמו של הסוג עלול לבלבל עקב המין או התת-מין הדומיננטי בו. הסוג חתול למשל, אשר רבים מקשרים עם חתול הבית בלבד, כולל למעשה מינים רבים אחרים, כגון חתול ביצות, חתול מדבר סיני וחתול חולות. בכתיב מדעי מופיע הסוג והמין של יצור מסוים באותיות לטיניות ובכתב מוטה (כל הרמות הנמצאות מעל לסוג אינן נכתבות בכתב מוטה). הסוג מופיע לפני המין ונכתב באות ראשונה גדולה; המין עצמו נכתב באות קטנה. באזכורים של יצורים בספרות המדעית מסתפקים כמעט תמיד בציון הסוג והמין; המשפחה והרמות שמעליה לעולם אינן מוזכרות, למעט במאמרים העוסקים בטקסונומיה. להלן מספר דוגמאות: Plasmodium malariae הוא הגורם הנפוץ ביותר למחלת המלריה; Pistacia lentiscus היא אלת המסטיק; Crocodylus niloticus הוא תנין היאור. לעיתים מופיע גם ציון תת-מין אחרי ציון המין: Felis silvestris catus הוא חתול הבית. מין טקסון מונוטיפי מיון עולם הטבע מדיה וקבצים בנושא סוג בוויקישיתוף סוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Julia Sigwart, Mark D. Sutton, Keith Bennett, How big is a genus? Towards a nomothetic systematics, Queen's University Belfast, Zoological Journal of the Linnean Society, ‏13 Oct 2017 חגית מאור, טקסונומיה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח Response paper: Morphometric article by Mejía et al. 2015 alluding genera Herichthys and Nosferatu displays serious inconsistencies, ‏Oct-Dec 2015
אצטדיון סנט מרי

סנט מרי (באנגלית: St Mary's Stadium) הוא אצטדיון כדורגל של קבוצת סאות'המפטון מהעיר סאות'המפטון שבמחוז המפשייר בדרום אנגליה. הוא מכיל 32,505 מושבים, ונכון לשנת 2015 הוא האצטדיון הגדול ביותר בדרום אנגליה (למעט לונדון). המספר הרב ביותר של אוהדים במשחק באצטדיון זה נקבע בתאריך 28 באפריל 2012 במשחק נגד קובנטרי סיטי, והוא עומד על 32,363 אוהדים. המספר הנמוך ביותר של אוהדים במשחק עומד על 17,849, והוא נקבע במשחק בליגת הצ'מפיונשיפ בעונת 2008-2007. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון סנט מרי בוויקישיתוף האתר הרשמי של סאות' המפטון ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל אנגלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקונגרס ה-113 של ארצות הברית

הקונגרס ה-113 של ארצות הברית התכנס בוושינגטון די. סי. ב-3 בינואר 2013 וסיים את כהונתו עם כינוס הקונגרס ה-114 ב-6 בינואר 2015. במהלך כהונתו החזיקה הסיעה הדמוקרטית ברוב בסנאט והסיעה הרפובליקנית החזיקה ברוב בבית הנבחרים. הקונגרס סבל במהלך כהונתו מאהדה ציבורית מהנמוכה בתולדות המוסד. כך, בסקר חברת גאלופ באוגוסט 2014 הביעו רק 13% מהנשאלים שביעות רצון מעבודת הקונגרס ו-83% הביעו אי שביעות רצון ממנה – השיעור הגבוה ביותר מאז החל איסוף הנתונים מסקרים אלו ב-1974. הקונגרס כלל 541 חברים: 435 חברים בבית הנבחרים, שנבחרו בבחירות לקונגרס ב-2012. חלוקת המושבים בבית הנבחרים למדינות ארצות הברית נעשתה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010. 100 סנאטורים, ש-33 מהם נבחרו בבחירות לקונגרס ב-2012. 34 סנאטורים שנבחרו בבחירות ב-2010 ו-33 שנבחרו בבחירות ב-2008 הוסיפו לכהן בסנאט. שישה חברים ללא זכות הצבעה המייצגים את האזורים המבודדים ואת מחוז קולומביה. בעת התכנסותו היו בקונגרס 43 חברים אפריקאים אמריקאים (כולם למעט אחד חברי בית הנבחרים). כמו כן היה בו שיא של כל הזמנים במספר הנשים (100) והלהט"ב (8) המכהנים. בקונגרס נכללו 32 יהודים – 10 סנאטורים ו-22 חברי בית הנבחרים. 19% מחברי הקונגרס שירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית, בהשוואה לשיא של 80% ב-1977. בסנאט נכללו עם התכנסותו 53 חברים מהמפלגה הדמוקרטית, 45 חברים מהמפלגה הרפובליקנית ושני חברים עצמאיים (החוברים לדמוקרטים). נשיא הסנאט: ג'ו ביידן (סגן נשיא ארצות הברית, דמוקרט) הנשיא הזמני של הסנאט: פטריק ליהי (דמוקרט) מנהיג הרוב: הארי ריד (דמוקרט) מנהיג המיעוט: מיץ' מקונל (רפובליקני) בבית הנבחרים נכללו עם התכנסותו 234 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 201 חברים מהמפלגה הדמוקרטית. יושב ראש בית הנבחרים: ג'ון ביינר (רפובליקני) מנהיג הרוב: אריק קנטור (רפובליקני) (עד 1 באוגוסט 2014) קווין מקארתי (רפובליקני) מנהיגת המיעוט: ננסי פלוסי (דמוקרטית) 3 בינואר 2013 - פתיחת המושב הראשון של הקונגרס (הסתיים ב-26 בדצמבר 2013) ובחירת יושב ראש בית הנבחרים. 4 בינואר 2013 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לשם ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 והכרזה על הנשיא וסגן הנשיא הנבחרים. 20-‏21 בינואר 2013 - השבעת הנשיא ברק אובמה וסגנו ג'ו ביידן לכהונה שנייה . 12 בפברואר 2013 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לכבוד נאום מצב האומה השנתי. 1 עד 17 באוקטובר 2013 - השבתת הממשל בארצות הברית לאחר שהקונגרס לא קיבל את חוק התקציב לשנת 2013–2014. 3 באוקטובר 2013 - תקרית ירי ליד בניין הקפיטול. 3 בינואר 2014 - פתיחת המושב השני של הקונגרס (הסתיים ב-16 בדצמבר 2014). 28 בפברואר 2014 - מושב משותף של שני בתי הקונגרס לכבוד נאום מצב האומה השנתי. מדיה וקבצים בנושא הקונגרס ה-113 של ארצות הברית בוויקישיתוף ברני סנדרס, שהצטרף מאוחר יותר למפלגה הדמוקרטית באופן רשמי, ואנגוס קינג *עקב פטירת הסנאטור פרנק לוטנברג מונה רפובליקני כממלא מקומו מ-6 ביוני ועד 31 באוקטובר 2013. אז החל לכהן במקומו סנאטור דמוקרטי שנבחר בבחירות מיוחדות. מאחר שה-20 בינואר חל ביום ראשון נערכה ההשבעה באותו יום בבית הלבן וטקס ההשבעה הציבורי בגבעת הקפיטול נערך למחרת. שנת תקציב פדרלית בארצות הברית מתחילה ב-1 באוקטובר ומסתיימת ב-30 בספטמבר. יוני הרש, מרדף ויריות בגבעת הקפיטול, באתר ישראל היום, 4 באוקטובר 2013
חוק האימפריום של אספסיאנוס

חוק האימפריום של אספסיאנוס (לטינית: Lex de imperio Vespasiani) הוא חוק, שלפי טקיטוס נחקק ב-22 בדצמבר שנת 69, המעניק את כלל הסמכויות האימפריאליות לאספסיאנוס. לוח ברונזה שעליו חקוקה מחציתו השנייה של החוק התגלה בשנת 1347 על ידי קולה די ריינצו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא. הלוח נמצא במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא. לאחר התאבדותו של נירון מונה גלבה לקיסר אולם הוא נרצח בידי אותו שקשר קשר נגדו. אותו הכריז על עצמו כקיסר, אך הלגיונות הרומיים שעל הריין מרדו בו והכריזו במקומו על ויטליוס כקיסר. השנים החלו להילחם זה בזה כשבתחילה ניצח אותו בכמה קרבות, אך כאשר הגיעו לקרב המכריע ליד בטריאקום צבאותיו ניגפו, והוא התאבד כדי שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. בחודש יולי, בעקבות שלטונו העריץ של ויטליוס מרדו בו הלגיונות ביהודה ובסוריה והכריזו על אספסיאנוס מצביאם כקיסר החדש. אספסיאנוס זכה לתמיכתם של נציבי סוריה ומצרים, והוא הוכרז בסוף שנת 69 לקיסר. בהיותו הרביעי ששלט ברומא במהלך אותה שנה, היא נקראה: "שנת ארבעת הקיסרים". על אף קיומם של קיסרים קודמים כמו קליגולה וקלאודיוס אשר זכו בסמכויות דומות, לא ניתן לומר בוודאות שהמסמך המדובר מעיד על מסורת שלטונית ארוכת שנים מפני שהוא היחיד שנשתמר. מנגד המסמך מעיד כי המסורת הרומית השתמרה, גם אם למראית עין בלבד, ולא פסקה לאחר שצבאותיו של יוליוס קיסר חצו את הרוביקון. מאז אוגוסטוס, שמונה קיסרים קודמים זכו לתפקידם בירושה דינסטית. זו הסיבה אולי שהחוק (Lex) נוסח בידי הסנאט ואושר באספת העם, אך כאמור כמראית עין בלבד, שכן באותה תקופה כוחם של מוסדות אלו לא היה רב. במסמך אין זכר לקיסרים שקדמו לאספסיאנוס לבד מאוגוסטוס, טיבריוס וקלאודיוס. ככלל נראה כי רוב הקיסרים הקודמים הנהיגו שלטון עריצות כמו קליגולה ונירון, או שלא זכו מעולם לאישור הסנאט ולכן נמחקו מהזיכרון. לפיכך נרון הושמט כליל וקליגולה הוזכר חלקית. ייתכן כי גלבה הופיע במסמך המקורי אך בגרסה הפומבית הושמט שמו. מנגד, ייתכן שאספסיאנוס מנע את אזכורם של קיסרים קודמים כדי לבסס את שלטונו. Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977): 95-116 Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." Journal of Roman Studies 72 (1982): 32-48. משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית. הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס. האוניברסיטה העברית, 2002. מדיה וקבצים בנושא חוק האימפריום של אספסיאנוס בוויקישיתוף תרגום החוק לאנגלית, באתר upmf Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977), p.102 Tacitus, Historiae 4, 3, 3 להרחבה ראה, Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." Journal of Roman Studies, 72 (1982): 32-48. משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, (ירושלים, 2002), עמ' 380