laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניקולטה בראסקי

ניקולטה בראסקי (באיטלקית: Nicoletta Braschi; נקראת לפעמים בעברית בשם השגוי ניקולטה ברשי; נולדה ב-19 באפריל 1960) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומפיקת קולנוע איטלקייה. בראסקי נולדה בצ'זנה. היא למדה באקדמיה לדרמה ברומא שם הכירה את רוברטו בניני, ב-1983 לראשונה בקולנוע ביחד עם בניני שם גילמה את מרים, אם ישו. אחרי כן שיחקה בשני סרטים של ג'ים ג'ארמוש: נרדפי החוק ורכבת מסתורין. היא גילמה את אשת הדמות הראשית בסרט השואה "החיים יפים". היא גילמה את הפיה הכחולה בסרט "פינוקיו". ב-2002 הייתה חברה בצוות השופטים של פסטיבל ברלין. ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "לזרו השמח". ב-1991 היא ובניני התחתנו. מדיה וקבצים בנושא ניקולטה בראסקי בוויקישיתוף ניקולטה בראסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולטה בראסקי, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולטה בראסקי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ניקולטה בראסקי, באתר Metacritic (באנגלית) ניקולטה בראסקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מסוט

מסוט, הנקרא לעיתים גם מפלג (באנגלית בריטית: Turnout או Points; באנגלית אמריקאית: Switch) הוא התקן המהווה חלק ממסילת הרכבת ומשמש למעבר בין שתי מסילות סמוכות או למיזוג שתי מסילות למסילה אחת (בכיוון ההפוך). השליטה במסוטים דרושה על מנת לקבוע לאיזו מסילה תנותב רכבת העוברת במסוט. לרכבת עצמה אין יכולת לבחור את המסילה אליה תנותב בדומה להגה של רכב הנוסע בכביש והניתוב נעשה אך ורק באמצעות שינוי פיזי של מצב המסוט. בעבר היו קיימים מסוטים הניתנים לשליטה ידנית באמצעות הזזת ידית כלשהי. עובדי רכבת שהפעילו את המסוטים הידנים נקראו סווטים. מסוטים מסוג זה הם נדירים כיום וניתן למצוא אותם בעיקר במערכות מיושנות יחסית כמו מסילות רכבות קלות ישנות, וכן באזורים שאינם שייכים למסילה הראשית (כמו מסילות צידיות, מוסכי תחזוקה, ולעיתים מסילות המשמשות רכבות מטען בלבד). במאה ה-21 מתבצעת השליטה במסוט באופן אוטומטי על ידי אות הנשלח מממחשב במרכז הבקרה האחראי לתפעול אותו קטע מסילה בהתאם לכיוון אליו צריכה להמשיך הרכבת הבאה העתידה לעבור במסוט. התוכנה בונה מסלול לכל רכבת ויודעת את מיקומה המדויק באמצעות מערכות שנמצאות על גבי המסילה. מהירות הנסיעה המותרת על המסוט נקבעת לפי אורכו. ככל שהמסוט ארוך יותר כך העיקול שלו חד פחות ומהירות הנסיעה המותרת בו גבוהה יותר. ככל שהמסוט ארוך יותר הוא גם יקר יותר (לרוב בהפרשים משמעותיים). השיקול העיקרי בבחירת מסוט הוא מהירות הנסיעה הרצויה בעקלתון. לדוגמה, מסוט הנמצא לפני או אחרי תחנה שבה עוצרות רוב הרכבות יוכל להיות מסוט קצר וזול יחסית, שכן הרכבות ממילא נוסעות במהירות נמוכה בקטע זה לקראת העצירה בתחנה או לאחר היציאה ממנה. מסוטים כאלה ניתן למצוא לפני ואחרי רוב התחנות בישראל. לעומת זאת כאשר נוצר צורך לשלב מסוט בקטע מסילה שבו מהירות הנסיעה גבוהה (לדוגמה: בפיצול קו תל אביב - לוד לכיוון נמל התעופה בן-גוריון, בסמוך למחלף גנות) נדרש מסוט ארוך ויקר שכן מהירות הנסיעה בקטע זה גבוהה ומרבית הרכבות העוברות בו נדרשות להחליף מסלול על המסילה באמצעות המסוט. קיימים פרמטרים נוספים העשויים להשפיע על מהירות הנסיעה המותרת במסוט אך זהו הפרמטר העיקרי. מפלג כפול (המכונה גם מפלג הצטלבות (קרוס) הוא מסוט בצורת X המחבר בין שתי מסילות ומאפשר החלפה או אי-החלפה של מסילה בכל אחד מכיווני הנסיעה. מפלג פשוט מסוט המפצל מסילה לשתי מסילות נפרדות. קיימות צורות אפשריות רבות למסוט זה: פיצול למסילה צדדית בצד ימין, פיצול למסילה צדדית בצד שמאל, או פיצול לשני הצדדים, אך כולם דומים מאוד זה לזה. מפלג תלת-כיווני (דאבל סליפ) הוא מסוט המפצל מסילה אחת לשלוש מסילות נפרדות. ניתן להשיג מטרה דומה מאוד באמצעות שני מסוטים הנמצאים בזה אחר זה. המסוט בנוי ממנוע אלקטרו מכני. בזמן ההפעלה המנוע מייצר לחץ שמן הידראולי שדוחף בוכנות שמזיזות את החלק הקדמי של המסילה (מחטים) לצד הרצוי ובכך הרכבת נעה לצד ימין או שמאל של המסילה ומשנה את מסלולה. במסוט קיימים מספר אלמנטים מכניים מעבר למנוע, כגון תושבות, סומכים, אבזמים, פינים ועוד. לכולם תפקיד חשוב במערכת הנעילה שמונעת מהרכבת לפרוץ מסוט ולגרום לשימוט. ברכבת ישראל קיימים שני סוגים של מנועי מסוטים: מסוט מנוע L826 - נמצא בשימוש מ-2013 מסוט מנוע L700 - המודל הישן שהיה בשימוש עד 2013
ג'ורג' שירס

ג'ורג' שירס הבן (באנגלית: .George Shiras Jr;‏ 26 בינואר 1832 – 2 באוגוסט 1924) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1892–1903. הוא מונה על ידי הנשיא בנג'מין הריסון וטרם מינויו הוא עסק במשך 37 שנים בעריכת דין במגזר הפרטי, אך מעולם לא כיהן בשום תפקיד שיפוטי. התפקיד הציבורי היחידי בו הוא שימש טרם מינויו היה חברות בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות של 1888. ג'ורג' שירס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת אוהיו ולאחר מכן המשיך ללמוד בייל קולג', שם היה חבר באחוות פי בטא קפא וסיים את לימודיו ב-1853. הוא החל ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, אך פרש מהלימודים מבלי שקיבל תואר במשפטים. הוא סיים את הכשרתו במשפטים בקריאה עצמית במשרד עורכי דין, ולאחר מכן עסק בעריכת דין בעיר דובק שבאיווה בשנים 1855–1858 ולאחר מכן ועד 1892 המשיך את עיסוקו בפיטסבורג. בפיטסבורג הוא היה לעורך דין מסחרי בולט ובלט בשל יושרו והפרגמטיות שלו כאשר ייצג כמה מענקי התעשייה הארציים. ב-19 ביולי 1892 מונה שירס על ידי הנשיא בנג'מין הריסון כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'וזף בראדלי שנפטר. הוא מונה בעקבות המלצה של דודנו, מזכיר המדינה ג'יימס בליין. ב-26 ביולי אושר מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית וב-10 באוקטובר שירס הושבע לתפקיד. אף על פי ששירס כיהן על כס השיפוט במשך קצת יותר מעשר שנים, וכתב 253 חוות דעת הרוב ו-14 חוות דעת מיעוט, הוא בלט בהצבעותיו בשני תיקי מפתח בלבד, פסק הדין "פולוק נגד חברת ההלוואות והנאמנות לחקלאים" (Pollock v. Farmers' Loan & Trust Co.) מ-1895 ופסק דין פלסי נגד פרגוסון מ-1896. הפסיקה בפסק הדין פולוק הובילה לצורך בתיקון לחוקה כדי לאפשר את גביית מס ההכנסה הפדרלי, וב-1913 אושרר בעקבות כך התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית. שירס הצביע גם עם הרוב של שבעת השופטים מול המתנגד האחד בפסק הדין פלסי נגד פרגוסון, תיק שאישר את חוקתיות הההפרדה הגזעית על פי דוקרטרינת נפרד אך שווה, ושנהפך על פיו ב-1954. שירס פרש מכהונתו ב-23 בפברואר 1903. ג'ורג' שירס נפטר ב-2 באוגוסט 1924 בפיטסבורג ונטמן בבית הקברות אלגני שבעיר. בנו ג'ורג' שירס השלישי, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם פנסילבניה. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' שירס בוויקישיתוף ג'ורג' שירס באתר המדריך הביוגרפי של השופטים הפדרליים (באנגלית) ג'ורג' שירס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ורג' שירס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Supreme Court Justices Who Are Phi Beta Kappa Members Archived September 28, 2011, at the Wayback Machine, Phi Beta Kappa website. George Shiras, HistoryCentral.com.
SEG פלאזה

מגדל SEG פלאזה (בסינית: 赛格广场) הוא גורד שחקים הממוקם בעיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין. המגדל שבנייתו הושלמה בשנת 2000 מתנשא לגובה של 291.6 מטרים (957 רגל) לא כולל האנטנות, ולגובה כולל של 355.8 מטרים. ובו 71 קומות עיליות ו-4 קומות תת-קרקעיות. הבניין הוא החמישי בגובהו בשנג'ן. בתוך הבניין, שבו ממוקם המטה המרכזי של חברת SEG (סי'), מוקדשות כעשר קומות לשוק מוצרי אלקטרוניקה גדול. ב-18 במאי 2021 נסגר הבניין לקהל עקב רעידות לא מוסברות של המבנה, בשעה שהבניין התנדנד לא נרשמו רוחות חריגות או רעשי אדמה בסביבת המגדל. מומחים שיערו שהגורם לרעידות היו שינויי טמפרטורה קיצוניים במהלך היום אך העריכו שלשלד המבנה לא נגרם נזק. למחרת, ב-19 במאי בשעה דומה (13:00 שעון מקומי) רעד הבניין שוב. ב-21 במאי פורסם כי הוחלט לסגור את הבניין לצורך בדיקה מקיפה. מדיה וקבצים בנושא SEG פלאזה בוויקישיתוף Shenzhen’s 355-meter skyscraper wobbles, evacuated and cordoned off, באתר 'גלובל טיימס' סין (באנגלית) ידיעה על הרעידות ב-19 במאי, באתר החדשות הסיני UDN. 'Shaking' SEG Plaza to stay closed for inspection, 21.05.2021, באתר ערוץ השידור הציבורי בהונג קונג RTHK (אנ') (באנגלית). ערך זה הוא קצרמר בנושא סין ובנושא גורדי שחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאנקמאיטיש

יאנקמאיטיש (בהונגרית: Jánkmajtis) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר סומש שבצפון מזרח הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1950 לאחר איחוד שני כפרים יאנק (Jánk) ומאיטיש (Majtis) יהודים החלו להתיישב ביאנק במחצית השנייה של המאה ה-18, בחסותו של בעל האחוזה המקומית. רובם התפרנסו ממסחר ובית המרזח המקומי היה בבעלות יהודית. לקהילה היה בית כנסת, שני בתי עלמין ומקווה. בשוחט ובמלמד ובשאר שירותי הדת של הקהילה נעזרו גם הכפרים הסמוכים מאיטיש, קישנמן וצ'גלד. בעקבות הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1867 הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות. והחל משנת 1885 הפכה הקהילה להיות כפופה לקהילת פהרגיארמט. עם החלת "החוקים היהודיים" שהיפלו את היהודים לרעה נקראו יהודים ביאנק לבדיקה מחודשת של אזרחותם. אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו כמה צעירים יהודים לעבודות כפייה לעזרת הצבא ההונגרי, ובקיץ 1941 נשלחו לחזית אוקראינה, שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים. במסגרת מפקד קהילות הונגריה שלח ראש הקהל בקהילה בשנת 1944 מכתב על מצב יהודי הקהילה, שם מסר שכל יהודי הקהילה עניים ואין להם רכוש משותף, והם מסתמכים בעיקר על פהרגיארמט. באביב 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, הועברו יהודי יאנק לגטו מאטסלקה, שם רוכזו כ-17,000 יהודי המחוז. כעבור זמן מה שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ. אחרי המלחמה חזרו לכפר רק תשעה יהודים ששרדו. חיי הקהילה לא נתחדשו. יהודים חיו במאיטיש בתקופות זמן שונות ואת שירותי הדת הם קיבלו מיאנק או מקהילת פהרגיארמט. בשנת 1944 נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה. יאנק בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 327 יאנק, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 187. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא יאנקמאיטיש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאנקמאיטיש (בהונגרית) קהילת יאנק, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות של יאנק יאנק בפנקס קהילות הונגריה תיעוד יהודי יאנק שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 תיעוד יהודי מאיטיש שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
טריני וודול

שרה-ג'יין דנקנסון "טריני" וודול (באנגלית: Sarah-Jane Duncanson "Trinny" Woodall; נולדה ב-8 בפברואר 1964) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ואשת אופנה בריטית. וודול נולדה בשכונת מרילבון בלונדון, בנעוריה למדה במספר פנימיות. היא החלה ב-1996 לשתף פעולה עם אשת האופנה סוזנה קונסטנטין וביחד הן כתבו את מדריך הסטייל השבועי "Ready to Wear" שפורסם בדיילי טלגרף, מיד לאחר מכן הן קיבלו הצעה להנחות תוכנית קניות בטלוויזיה. החל ב-2001 הצמד "טריני וסוזנה" זכו לפרסום כשהגישו ב-BBC את התוכנית "What Not to Wear" במשך חמש עונות. הן גם שימשו כמומחיות לאופנה בתוכנית המופע של אופרה וינפרי ופרסמו ספרי אופנה שזכו להצלחה. טריני וסוזנה הגישו תוכניות אופנה במספר מדינות בהן עסקו באופנה המקומית וביצעו מהפך בתושבי המקום, בישראל הן הגישו את התוכנית "טריני וסוזנה עושות את ישראל". ב-2017 הוציאה קו איפור משלה בשם "TRINNY LONDON". ב-1999 התחתנה עם המוזיקאי ג'וני אליכאוף. ב-2009 השניים התגרשו. אתר האינטרנט הרשמי של טריני וודול טריני וודול, ברשת החברתית פייסבוק טריני וודול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טריני וודול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטומובילי אסטרמה

אוטומובילי אסטרמה (באנגלית: Automobili Estrema) היא יצרנית מכונית ספורט (על), שבסיסה באיטליה. היא הוקמה בשנת 2020 על ידי ג'אנפרנקו פיזוטו, לשעבר מייסד שותף וממן פיסקאר אוטומוטיב בשנת 2007. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אוטומובילי אסטרמה הוקמה על ידי ג'אנפרנקו פיזוטו בשנת 2020, היא הוקמה לשם פיתוח טכנולוגיות מתקדמות ומכוניות-על קלות משקל שיהיו עשויות מחומרים איכותיים וקלים. אסטרמה פולמינאה - המכונית הראשונה של אסטרמה, הוצגה ב-13 במאי 2021. היא כוללת ארבעה מנועים חשמליים המספקים יחד 2040 כ"ס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 1.9 שניות. מדיה וקבצים בנושא אוטומובילי אסטרמה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוטומובילי אסטרמה אוטומובילי אסטרמה, ברשת החברתית פייסבוק אוטומובילי אסטרמה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוטומובילי אסטרמה, ברשת החברתית אינסטגרם אוטומובילי אסטרמה, ברשת החברתית LinkedIn עם 2040 כ"ס וסוללות מצב מוצק: אסטרמה פולמינאה, באתר קארטיוב, ‏14 במאי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זיו אריה

זיו אריה (נולד ב-22 בנובמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמן קבוצת הפועל ירושלים מליגת העל. אריה, יליד קריית אונו, שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. את רוב הקריירה ככדורגלן הוא העביר בליגות הנמוכות, בין השאר בקבוצות שמשון תל אביב, מכבי רמת עמידר והפועל יהוד. לאחר הפרישה, עבד מספר שנים בחברת "בזק". את משרת האימון הראשונה שלו קיבל במחלקת הילדים של מכבי תל אביב, ועם השנים עבר לאמן גם במחלקות הנוער. בתקופה שלו במכבי תל אביב, אימן אריה שורה של שחקני עתיד מובילים ובהם עומר אצילי, דור מיכה, יונתן כהן ודן גלזר. בנוסף שימש כסקאוט של קבוצת הבוגרים במועדון התל אביבי. ביוני 2016 מונה לעוזרו של רן בן שמעון בבית"ר ירושלים, ולאחר מכן היה במשך תקופה קצרה מאמנה הראשי של דילה גורי מליגת העל הגאורגית. באוקטובר 2017 קיבל אריה את משרת האימון בקבוצת הליגה הלאומית, בית"ר תל אביב רמלה. בשתי עונותיו בקבוצה, הוביל אריה את בית"ר לפלייאוף העליון, אך הקבוצה כשלה בהעפלה לליגת העל. ב-24 במאי 2019, מונה למאמן הפועל קטמון ירושלים, לאחר שזו נפרדה מהמאמן יוסי מזרחי. בשנתו הראשונה בקבוצה, סיימה קטמון במקום הרביעי בליגה הלאומית ולא הצליחה להעפיל לליגת העל. לקראת עונת 2020/2021 שונה שמה של "הפועל קטמון ירושלים" ל"הפועל ירושלים" ואריה הוביל את הקבוצה למקום השני בתום העונה הסדירה של הליגה הלאומית. ב-30 באפריל 2021, ניצחה הפועל ירושלים את סקציה נס ציונה בתוצאה 0–2, והבטיחה את חזרתה לליגה הבכירה, אחרי היעדרות של 21 שנים. מספר שבועות לאחר העלייה, חודש חוזהו של אריה בקבוצה. ב-23 במאי 2022 האריך את חוזהו במועדון. בעונת 2021\2022, לאחר ניצחון בית 1-0 נגד מכבי פתח תקווה, נשארה הפועל ירושלים בליגת העל וניצלה מירידה. ב- 4 למרץ 2023 אריה והפועל ירושלים ניצחו את מכבי תל אביב, והבטיחו את ההשתתפות בפלייאוף העליון. את העונה סיימו במקום הרביעי. ב-23 במרץ 2023 האריך את חוזהו, והפך למאמן בעל רצף האימון הארוך ביותר בתולדות הפועל ירושלים. בעונת 2024/2023 הוביל את הקבוצה למקום השביעי. נשוי ואב לשלושה. מתגורר בגני תקווה. מדיה וקבצים בנושא זיו אריה בוויקישיתוף זיו אריה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ינון בוטביה, ‏‏העוזר כבר נפרד: זיו אריה עובר לאמן את דילה גורי, באתר ספורט1, 13 בינואר 2017 ספורט הארץ, חוזרת הביתה: הפועל קטמון תחליף את שמה להפועל ירושלים, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2020 עמית קרקו, ‏אחרי 21 שנים: הפועל ירושלים עלתה לליגת העל, באתר ONE‏, 30 באפריל 2021 מערכת One, ‏זיו אריה חתם לעונה נוספת בהפועל ירושלים, באתר ONE‏, 18 במאי 2021
דניאלה פון בילו

דניאלה פון בילו (12 באוקטובר 1860 – 28 ביולי 1940) הייתה פסנתרנית גרמנייה, בתם של הנס פון בילו וקוזימה וגנר, בתו החורגת של ריכרד וגנר, רעייתו של ההיסטוריון הנרי תודה, ונכדתו של פרנץ ליסט. דניאלה נולדה בברלין, והייתה בתם הבכורה של קוזימה והנס. לאחר גירושיהם ב-1870, היא וקוזימה עברו לגור אצל ריכרד וגנר, בן זוגה של קוזימה. בניגוד לקוזימה, דניאלה שמרה על קשר עם אביה, הנס. בין השנים 1875–1877 למדה בבית הספר "לואיזנשטיפט". לעיתים קרובות התגוררה דניאלה אצל חברתה של קוזימה, הרוזנת שלייניץ, ספרית גרמנייה. בשנות ה-80 התלוותה לאביה החורג בטיולו לאיטליה, שם הכירה את בעלה, הנרי תודָה. בשנת 1886 התחתנו בני הזוג, ובשנת 1915 התגרשו, ודניאלה חזרה לביירוית. בביירוית, עבדה כמעצבת התלבושות של הפסטיבל. ב-13 בפברואר 1933 קיבלה אזרחות כבוד מעיריית ביירוית. היא נפטרה ב-1940, בגיל 80. מדיה וקבצים בנושא דניאלה פון בילו בוויקישיתוף דניאלה פון בילו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Ernst Klee: Das Kulturlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. S. Fischer, Frankfurt am Main 2007, ISBN 978-3-10-039326-5, S. 612.
נאדאודבר

נאדאודבר (בהונגרית: Nádudvar) היא עיר במחוז היידו-ביהר, בנפת היידוסובוסלו שבהונגריה. נאדאודבר הוא יישוב קדום, על שם הקנים (בהונגרית שמו של הקנה הוא Nád) במישורי ההצפה והחצרות שאלה יצרו (בהונגרית חצר היא Udvar). אזכורו הראשון בכתב הוא משנת 1212 במרשם אוראדיה. בשנת 1461 העניק מתיאש הראשון, מלך הונגריה לנאדאודבר דרגה של עיר שוק. במהלך מלחמת העצמאות ההונגרית בשנים 1848–1849, (מהפיכת 1848 בהונגריה) כאשר ממשלת לאיוש קושוט עברה לדברצן, הכתר הקדוש (כתרו של אישטוואן הראשון, מלך הונגריה) ופמלייתו בילו לילה אחד בעיר. קו הרכבת קבה-נאדאודבר נפתח ב-1 ביוני 1904 וחיבר את העיר לקו הרכבת הראשי סולנוק–דברצן–נירג'האזה-זאהון. הקו פעל עד שנת 1971. היישוב קיבל דרגת עיר ב-1 במרץ 1989. מיפקד אוכלוסין שנערך ב-1770 מעיד על ישוב עם יהודים במקום. רוב היהודים עסקו במסחר. בקהילה היו בית קברות, חברה קדישא, בית כנסת, בית ספר עממי, "תלמוד תורה", "חדר" ומוסדות סעד. ב-1900 חיו בנאדאודבר 505 יהודים, 5.6 אחוזים באוכלוסייה. עד מלחמת העולם הראשונה היה יחס התושבים ליהודים ידידותי. במלחמה נפלו בקרבות כמה מבני הקהילה. אחרי המלחמה החלו גלויי איבה בעיירה. פקידים יהודים פוטרו ממשרות ממשלתיות והיו פגיעות ברכוש היהודים. בשנת 1930 מנתה הקהילה רק 291 נפש. מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוק היהודי הראשון" ולאחריה את החוק היהודי השני ואת החוק היהודי השלישי. אחרי פרוץ המלחמה נלקחו גברים יהודים לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), הונהג במקום ענידת טלאי צהוב. על היהודים נאסר לעזוב את גבולות העיירה, והאמידים מביניהם נעצרו. בסוף אפריל רוכזו יהודי נאדאודבר בבית הכנסת ואחר כך הובלו בעגלות ל"באלמאז-אויווארוש" (BALMAZUJVAROS) ו"לסנט-ג'רג'-פוסטה" (SZENTGYORGYPUSZTA), ומשם לגיטו דברצן. ב-12 ביוני גורשו ברכבת למחנה ההשמדה אושוויץ. קבוצה קטנה גורשה לרגנסבורג (REGENSBURG) שבגרמניה, ורוב אנשיה נותרו בחיים. אחרי המלחמה חזרו לנאדאודבר שורדי מחנה רגנסבורג וחידשו את חיי הקהילה. ב-1949 ישבו במקום 29 יהודים, אחר כך החלו לעזוב בזה אחר זה וב-1953 כבר לא נותר אף יהודי בעיירה. שאנדור מזאי (1884 – 1968) היה עורך דין, סופר, משורר, פובליציסט יהודי-הונגרי. יוסף באראן (1856 – ב1916) היה רב, הרב הראשי של העיר קצ'קמט, מחנך, סופר. גאברו שוורץ (1872–1942 בזאגרב), היה הרב הראשי ליהודי זאגרב, סופר והיסטוריון. הכנסייה הרומית-קתולית תמונת רחוב בנאדאודבר תמונה מהאויר נאדאודבר בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 376-377 נאדודואר, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 261-262. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944) מדיה וקבצים בנושא נאדאודבר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאדאודבר אתר האינטרנט של עיריית Nádudvar Nádudvar.lap.hu - אוסף קישורים אתר לשעבר של ספא העיר Nádudvar קהילת נאדאודבר, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" "Kaba-Nádudvar vasútvonal". www.vasutallomasok.hu. אורכב מ-המקור ב-2011-08-17.
אנדריי קירילנקו (מדינאי)

אנדריי פבלוביץ' קירילנקו (8 בספטמבר 1906 - 12 במאי 1990), מדינאי סובייטי, חבר המפלגה הקומוניסטית. קירילנקו נולד במשפחת פועלים. בשנת 1931 הצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1936 סיים את לימודי הנדסה במכון לתעשיית תעופה בעיר ריבינסק. הוא שימש בתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה הקומוניסטית בדנייפרופטרובסק, ולאחר מכן ביקטרינבורג (לשעבר סוורדלובסק). בתקופת חרושצ'וב הצטרף לוועד המרכזי ובתקופת ברז'נייב גם לפוליטבירו ולמזכירות. בהיותו חבר הוועד המרכזי על המפלגה היה אחראי על התעשייה. בשנות השישים היה סגן יו"ר הלשכה של הוועד המרכזי של הרפובליקה הסוציאליסטית הפדרטיבית הסובייטית הרוסית. לאחר התפטרותו הכפויה של ניקיטה חרושצ'וב, הוא הפך לסגן הראשי של ליאוניד ברז'נייב בתוך הוועד המרכזי. מטרתו העיקרית הייתה להבטיח את בסיס הכוח של ברז'נייב, ואם אפשר, לחזק את עמדתו של ברז'נייב במפלגה. אנדריי קירילנקו היה המזכיר הארגוני הראשון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מההדחה של חרושצ'וב עד למותו של ליאוניד ברז'נייב. קירילנקו היה חלק מהמשמרת הוותיקה. זמן מה סומן כיורש פוטנציאלי של ברז'נייב, אולם לאחר שברז'נייב מת, בן חסותו צ'רניינקו, צבר מספיק חשיבות. בשנת 1982 חלה בשיטיון ועקב ניסיונו של בנו לערוק לבריטניה הוא אולץ לפרוש. על פעילותו הוענק לו עיטור לנין (6 פעמים) ועיטור גיבור העמל הסוציאליסטי פעמיים. מדיה וקבצים בנושא אנדריי קירילנקו בוויקישיתוף קורות חיים אנדריי קירילנקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אווה צ'מברלין

אווה מריה צ'מברלין (17 בפברואר 1867 – 26 במאי 1942) הייתה בתם של ריכרד וגנר וקוזימה, אשתו של יוסטון סטיוארט צ'מברלין ונכדתו של פרנץ ליסט. יחד עם אחיה, איזולדה וזיגפריד, אווה גדלה בחזקת המיינקת. בשנת 1906, אווה טיפלה באופן מסור באימה קוזימה בביירוית. היא הייתה בן המשפחה היחידי בעל גישה לדואר ולארכיון לקוזימה. בשנת 1908, נישאה ליוסטון סטיוארט צ'מברלין. בשנת 1916, השניים עברו לגור במוזיאון ז'אן פול. בשנת 1933, קיבלה אזרחות כבוד מהעיר ביירוית. היא גם קיבלה את אות הזהב המפלגתי מהמפלגה הנאצית. היא נפטרה ב-1942 מסרטן. ריכרד וגנר עם אווה 1867 קוזימה וגנר עם בתה אווה, 1906 מדיה וקבצים בנושא אווה צ'מברלין בוויקישיתוף אווה צ'מברלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23. Rupert Christiansen, ‏Houston Stewart Chamberlain: was this British 'philosopher' the first Nazi?, The Telegraph, 10 January 2017 Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-23.Whitman, Alden (1975-07-13). "Bayreuth Will Make Diaries Of Wagner's Widow Public (Published 1975)". The New York Times. ISSN 0362-4331. Retrieved 2021-02-23.
אוסטורלנד

אוסטורלנד (באיסלנדית: Austurland, בתרגום חופשי: הארץ המזרחית) הוא מחוז במזרח איסלנד. שטחו 22,721 קילומטרים רבועים (8,773 מילים רבועים) ובשנת 2020 מנתה האוכלוסייה 13,173. לאוסטורלנד קו חוף משונן המכיל פיורדים רבים, המכונה אסטיפירד'יר (הפיורדים המזרחיים). בירת המחוז והעיירה הגדולה ביותר באזור היא איילססטאד'יר, המונה 2,300 תושבים. העירייה העתיקה ביותר היא Djúpivogur, שקיבלה את רישיון המסחר שלה בשנת 1589, נכון לשנת 2015 מנתה עיירה זאת 470 תושבים. מעבורת הרכב והנוסעים היחידה המפליגה בין איסלנד ליבשת אירופה מגיעה לסייד'יספירד'יר פעם בשבוע בחודשי הקיץ ובכל שבוע שני בשאר ימות השנה. אתר האינטרנט הרשמי של אוסטורלנד (באיסלנדית) East Iceland marketing office, Egilsstaðir, Welcome to East Iceland (באנגלית) East Iceland marketing office, Travel information, Welcome to East Iceland (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איסלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנרי תודה

הנרי תוֹדֶה (בגרמנית: Henry Thode; 13 בינואר 1857 – 19 בנובמבר 1920) היה היסטוריון אמנות גרמני. בעלה של דניאלה פון בילוב, בתם הראשונה של הנס פון בילוב וקוזימה וגנר. נולד בדרזדן ומת בקופנהגן. תודה האמין שאמנות גרמנית צריכה להמחיש מיומנויות טכניות חדישות, ריאליזם והאדרת הגזע הארי. הוא טען כי אמנות טובה היא אמנות שקלה להבנה, ולא רק לאקדמאים ולבורגנים. בכתביו, כתב תודה רבות על האופן שבו האמנות הצרפתית המודרנית ניסתה להשמיד את האמנות הגרמנית. השקפותיו הפילוסופיות היו להשראה בעת גיבוש המדיניות של הרייך השלישי. ג'יי.אל. קלינפלטר, Artists for the Reich‏, ניו יורק, 2005 מדיה וקבצים בנושא הנרי תודה בוויקישיתוף הביוגרפיה של תודה
סיפס תומפסון

סיפס תומפסון (באנגלית:Cephas Thompson‏; 1 ביולי 1775 - 6 בנובמבר 1856) היה צייר פורטרטים נודד ומצליח, בעיקר אוטודידקט, בתחילת המאה התשע עשרה בארצות הברית. הוא נולד, נפטר וחי את מרבית חייו במידלבורו, מסצ'וסטס, אך טייל בהרחבה בחוף האטלנטי וחי הרחק מהבית במשך חודשים בכל פעם תוך שהוא ממשיך בקריירה שלו כצייר פורטרטים. תומפסון התחתן עם אוליב לאונרד ב-18 במרץ 1802. בנם, סיפס ג'ובאני תומפסון, הפך לצייר דיוקנאות ונוף בפני עצמו, וחבר של הסופר נתניאל הות'ורן. בתם פלורנתה, התחתנה עם המיסיונר גרנוויל ספרוט, ולאחר שבילו זמן בהוראה בלה פוינט, ויסקונסין, עברו לקליפורניה במהלך הבהלה לזהב. אף שתומפסון חי את רוב חייו במידלבורו, הוא הפיק דיוקנאות בכמה מקומות בדרום מזרח ניו אינגלנד. בין השנים 1800 עד 1825 ערך טיולים עונתיים רבים לדרום כדי לצייר בבולטימור, נורפוק, צ'ארלסטון, פילדלפיה, ניו אורלינס וג'ורג'יה. בין השנים 1805 - 1821 הגיע תומפסון גם לחמישה ביקורים ממושכים בבריסטול, רוד איילנד, שם צייר מעל 132 דיוקנאות של סוחרים, בעלי ספינות, קברניטי ים ונשותיהם וילדיהם. כ-65% ממצויריו בבריסטול של תומפסון הפיקו את עושרם מהשתתפותם בסחר העבדים האפריקאי. בערך בגיל 50 פרש תומפסון מציור נודד כדי להתגורר כל השנה בחוות מידלבורו שלו. האוסף הגדול ביותר של עבודותיו של תומפסון נמצא באתונאום בבוסטון, בו מחזיקים גם כמה מיומני האמן. דיוקנאות מאת תומפסון נמצאים גם במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במוזיאון לאמנות במילווקי, במוזיאון העיצוב של רוד איילנד, במוזיאון לאמנות עממית אבי אלדריך רוקפלר, במוזיאון לינדן פלייס, במוזיאון ההיסטוריה והשימור של בריסטול ובחברה ההיסטורית ניופורט. ההיסטוריון המקומי ג'יימס בלכוביץ' הראה שמ-1788 עד 1805 יצר תומפסון מעל 50 מצבות צפחה ליד ביתו במידבורו. אחת האבנים הללו, עבור רוברט סטרוברדג' (נפטר 1790) בבית העלמין של תומפסון היל בלייקוויל, חתומה "Cephas Tomson, sculpt." בלכוביץ מציע כי תומפסון אולי לקח על עצמו את האמנות המובהקת הזו בגלל קשר קרבה עם עורך הדין וסנטור המדינה אייזק תומפסון(1746–1819). מדיה וקבצים בנושא סיפס תומפסון בוויקישיתוף סיפס תומפסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Arbour, Keith (2017). Cephas Thompson's Bristol, Rhode Island, Patronage and Subjects, 1805–1821. Cambridge, Mass. Sisum, Deborah L. (1997). ""A Most Favorable and Striking Resemblance": The Virginia Portraits of Cephas Thompson". Journal of Early Southern Decorative Arts. 23 (1): 1–101. James Blachowicz, From Slate to Marble: Gravestone Carving Traditions in Eastern Massachusetts, 1770–1870 (Graver Press, 2006), pp. 91–93. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סיפס תומפסון".