laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרכס האנטארקטי

הרכס האנטארקטי (באנגלית: Antarctic Convergence הוא עיקול המקיף בקביעות את אנטארקטיקה, שבו מים קרים מאנטארקטיקה הזורמים צפונה פוגשים את המים החמימים יותר, באופן יחסי, של תת-אנטארקטיקה. המים האנטארקטיים משתלטים על הזרימה ושוקעים מתחת למים התת-אנטארקטיים, בעוד אזורים קרובים של ערבוב ועליית מי העומק יוצרים אזור פורה מאוד בחיים ימיים, בייחוד לקריל אנטארקטי. הקו הזה, כמו קו העצים הארקטי, הוא גבול טבעי ולא מלאכותי בדומה לקו רוחב. לא זו בלבד שהוא מבדיל בין שני מחוזות הידרולוגיים, אלא גם בין אזורי התאגדויות נבדלות של חיים ימיים ושל אקלימים שונים. אין לו מקבילה שוות-ערך באזור הארקטי, בשל כמות היבשה המקיפה את מחוז הקוטב הצפוני. הראשון לחצות את הרכס האנטארקטי היה אנתוני דה לה רושה בשנת 1675 והראשון לתאר אותו היה סר אדמונד היילי בשנת 1700. הרכס האנטארקטי הוא אזור שרוחבו 48 ק"מ בקירוב, בקו רוחב משתנה במידת מה בהתאם לעונה ובקווי אורך שונים, המשתרע על פני האוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי בין המקביל ה-48 דרום והמקביל ה-61 דרום של קו הרוחב הדרומי. אף כי התחום הצפוני משתנה, הרי למטרות הוועידה לשימור משאבי החי הימי 1980, הוא מוגדר כ- "50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°". אם כי מדובר באזור נייד, הוא איננו מתרחק בדרך כלל יותר מחצי מעלת רוחב ממיקומו הממוצע. המיקום המדויק בכל מקום וזמן נתונים ניכר בבירור על ידי הצניחה הפתאומית בטמפרטורת המים מצפון לדרום של 2,8° צלזיוס בממוצע, מ-5.6° לפחות מ-2° צלזיוס. איי פוקלנד, טריסטן דה קוניה האי גוף איי הנסיך אדוארד איי קרוזה אמסטרדם סן פול, מקווארי קבוצת איי קמבל איי אוקלנד איי סנארס/טיני הקה איי באונטי איי האנטיפודה איי דייגו ראמירז ארץ האש אי המדינות איי קרגלן איי שטלנד הדרומיים איי אורקני הדרומיים ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים בובה (אי) האי הרד ואיי מקדונלד איי בלני האי סקוט אי פיוטר הראשון אנטארקטיקה החוג האנטארקטי האוקיינוס הדרומי Map of Antarctic Convergence מפת הרכס האנטארקטי הרכס האנטארקטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אברהם שאנן

אברהם שאנן (3 בנובמבר 1919 – 10 במאי 1998) היה פרופסור לספרות באוניברסיטת בר-אילן, שליח "דבר" בלונדון ועורך "משא", המוסף לספרות "דבר". נולד בשנת 1919 בוולדיש, גליציה המזרחית, בן ליוסף ושרה פרידפרטיג. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, בין השאר אצל פרופ' יוסף קלויזנר ופרופ' פישל לחובר. למד ספרות צרפתית באוניברסיטת סורבון בפריז. הוא קיבל תואר דוקטור בשנת 1952. הדוקטורט שלו נשא את הכותרת "הספרות הצרפתית במאות הי"ז והי"ח והשפעתה על הספרות העברית החדשה". עסק בהוראה בחיפה. במלחמת העצמאות היה קצין התרבות של חיל האוויר. בשנים 1953–1957 היה שליח העיתון "דבר" בלונדון וב-1957 מונה לעורך המוסף הספרותי של העיתון. בשנים 1961-1957 היה מרצה לספרות השוואתית באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1966-1963 שימש נספח תרבות בשגרירות ישראל בצרפת, וקשר קשרי ידידות עם הסופר אנדרה מאלרו. באותן שנים השלים את ספרו מילון הספרות העברית החדשה (מסדה 1952) העוסק הן בלקסיקוגרפיה של הספרות העברית והכללית וכן של מונחי היסוד בפואטיקה תיאורית. היה מבכירי המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן, והקים את המחלקה לספרות משווה. היה מעורכי כתב העת "בקורת ופרשנות". נישא למינה. בנם שלמה שאנן נפטר במהלך שירותו בצה"ל. עיון: עיונים בספרות ההשכלה (ספרית פועלים, 1952). מלון הספרות החדשה, העברית והכללית (הוצאת יבנה, במהדורות אחדות) השפעות הספרות הצרפתית על הספרות העברית של המאה התשע-עשרה (עם א' פקובסקי: אוניברסיטת תל אביב, 1958). הספרות העברית החדשה לזרמיה (הוצאת מסדה, 1977-1962), בחמישה כרכים: א. עיקריה של ספרות ההשכלה. ב. הריאקציה נגד ההשכלה וגבוש העקרונות האסתטיים. ג. הספר והחיים. ד. ערעור הנוסח וגילוי האדמה. ה. הנוסח ומיתוס החיפוש בניגודיהם. ספרות המאבק – גורל ומרד: מן העולם האסתטי אל העולם האנושי (ספרית דבר, 1976) על השפעותיהם של האקזיסטנציאליזם הצרפתי וספרות האבסורד על הספרות העברית. שאול טשרניחובסקי – מונוגרפיה (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984) סיפורת: העולם של מחר (הוצאת טברסקי, 1952) - קובץ סיפורים על מסע באירופה שלאחר השואה. הלל קורין (הוצאת עם עובד, 1955) - רומן על מגויסי חו"ל במלחמת העצמאות. מדיה וקבצים בנושא אברהם שאנן בוויקישיתוף פרופ' אברהם שאנן (1998-1919), באתר של אוניברסיטת בר-אילן אברהם שאנן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" אברהם שאנן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של אברהם שאנן, בקטלוג הספרייה הלאומית מידע על אברהם שאנן בקטלוג הספרייה הלאומית אברהם שאנן (1919-1998), דף שער בספרייה הלאומית מכּתביו: חיטוטים פוליטיים, דבר, 2 במאי 1958 פרקי סארטר בעברית, דבר, 5 בינואר 1973, המשך החלום האוטופי והיקיצה, דבר, 2 בפברואר 1973 אברהם שאנן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה 216 תעודות גמר חלקה השנה האוניברסיטה העברית, חרות, 21 בדצמבר 1952
גוגל פרטנרס

תוכנית של גוגל שבה עסקים קטנים יכולים למצוא חברות פרסום ושיווק באינטרנט אשר עובדות עם גוגל וכך לפרסם עצמן במדיה הדיגיטלית. בפרויקט, גוגל מציעה לעסקים רשימה של חברות פרסום ושיווק אינטרנטי. חברות אלה אושרו על ידי גוגל ועובדות איתה באופן קבוע בתחום הGoogle AdWords והGoogle Analytics. חברות אשר עובדות עם גוגל בתוכנית הפרטנרס מקבלות מגוגל תג איכות. תג זה ניתן על מנת לסמן לבעלי עסקים כי חברת הפרסום והשיווק עוברת בקרה קבועה על ידי גוגל. לקוח אשר רוצה למצוא חברת פרסום דרך גוגל פרטנרס יכול לבחור את השוק שבו הוא עוסק ממגוון רחב של קטגוריות וכך למצוא חברת פרסום ושיווק שמתמחה בתחום שלו. לאחר שבחר בעל העסק את השוק בו עובד, הוא צריך לבחור גם מה התקציב אותו הוא רוצה להשקיע בפרסום באינטרנט. לבסוף האתר מציע לבעלי העסקים חיפוש על פי מפה וזאת כדי למצוא חברת פרסום בקרבת בית העסק. תוכנית גוגל פרטנרס עדיין בשלביה הראשונים והיא כיום עובדת עם 5000 חברות פרסום ושיווק אינטרנטיות בכל העולם. גוגל פרטנרס אתר הסבר על התוכנית מה זה גוגל פרטנרס, איך ניתן להצטרף לתוכנית וסוגי הסמכות קיימים, הבלוג של מסה מדיה
אורדוביקים

האורדוביקים (באנגלית: Ordovices) היו שבט קלטי אשר שכן באזור מרכז ויילס של ימינו בתקופה הטרום-רומית בבריטניה. שטחי השבט היו בעיקר הרריים בחלק המערבי והצפוני, עם אזור מעט מישורי יותר בצד המזרחי (באזור הגבול האנגלי-וולשי כיום). אנשי השבט עסקו בעיקר בחקלאות, גידול כבשים, וכמו כן הקימו מבצרי גבעה. מקור השם אורד משמעו ככל הנראה "פטיש". זאת ניתן לראות במספר שפות האזור; Gordd בוולשית, Ordd באירית ו-Horzh בברטונית, כולן נהגות אורד. האורדוביקים, יחד עם הסילורים מדרום, היו בין מספר שבטים קלטים אשר נלחמו כנגד האימפריה הרומית במהלך הכיבוש של בריטניה, זאת בהנהגת קרקטוס ראש שבט הקטוולאונים ששכן במזרח אנגליה. לבסוף נכבשו שטחי השבט במערכה של הגנרל הרומי יוליוס אגריקולה בשנים 77–78 לספירה. תחת הכיבוש הרומי, מרדו לוחמי השבט בשלטון הרומי והשמידו פלוגת פרשים רומית. התגובה של אגריקולה (שהפך למושל הפרובינקיה הבריטית) הייתה קשה. לפי טקיטוס, השבט כולו הושמד על ידי השלטון הרומי. מאז, לא נמצא כל תיעוד לשבט במקורות התקופה. לאחר נפילת האימפריה הרומית והשלטון הרומי בבריטניה במאה ה-5, חלק נכבד משטחי השבט ההיסטוריים הפכו לבסיס לממלכת גוויניד', שהפכה לממלכה החזקה בוויילס ובהמשך הפכה לבסיס לנסיכות ויילס שהחזיקה מעמד עד לסיפוח המלא של ויילס לתוך ממלכת אנגליה במהלך המאה ה-16. כיום נמצאים שטחי השבט ברובם במחוזות גוויניד' (בצפון-מערב), קונווי (בצפון), פוויס (במזרח) וקרדיגיון (בדרום-מערב). האורדביקים, באתר History Files.
וסיוליה רביאטה

וסיוליה רביאטה (Весёлые ребята, החברה השמחים) היא להקה שנוסדה בברית המועצות בשנת 1962 ופעלה עד לשנת 2017. היא בעלת דיסק פלטינה מס' 1 ברוסיה לאחר שמכרה כ-180 מיליון עותקים של תקליטים ותקליטורים עם שירים בביצועה. הלהקה נוסדה על ידי הפסנתר והמלחין פאבל סלובודקין. בשנת 1968 הלהקה זכתה בפרס הראשון בתחרות כלל ארצית ובשנת 1969 חזרה על הצלחה זו. ביוני 1970 יצא לאור מיני אלבום ראשון עם שירי הלהקה. תוך זמן קצר נמכרו כ-16 מיליון עותקים של התקליט. הלהקה ביצעה מספר שירים שהפכו לפופולריים מאוד ברחבי ברית המועצות. בשנת 1971 הלהקה הופיעה לראשונה מחוץ לגבולות המדינה ונסעה לצ'כוסלובקיה. בשנת 1973 הם השתתפו בתחרות שירים בליברפול וזכו בפרס השני. בשנת 1974 פאבל סלובודקין צרף ללהקה סולנית צעירה, אלה פוגצ'ובה. בשנת 1975 היא זכתה בפרס ראשון בתחרות זמר בבולגריה עם שיר מאת פאבל סלובודקין. במהלך שנות ה-70 וה-80 הלהקה הייתה בין הפופולריות בברית המועצות. הם זכו במספר פרסים והוציאו מספר תקליטים. הלהקה ביצעה שירים של מלחינים צעירים כמו יורי אנטונוב וויאצ'סלב דוברינין. כמו כן, היה שיתוף פעולה עם המלחין דויד טוחמנוב שיצר הרבה שירים. בשנת 1991, לקראת יובל ה-25 לפעילותה, הלהקה הוציאה אלבום כפול של מיטב שיריה. בשנת 1997 הלהקה התפרקה. בשנת 2005 פאבל סלובודקין הקים את הלהקה מחדש, בהרכב חדש שכלל אמנים צעירים. למרות שהרכב הלהקה השתנה לאורך השנים, הלהקה ממשיכה להופיע עד היום עם שירים ישנים וחדשים. במהלך שנת 2013 הלהקה הוציאה מספר תקליטורים. בשנת 2017 מייסד הלהקה פבל סלובודקין נפטר ולהקה התפרקה. מדיה וקבצים בנושא וסיוליה רביאטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וסיוליה רביאטה וסיוליה רביאטה, ברשת החברתית אינסטגרם וסיוליה רביאטה, באתר MusicBrainz (באנגלית) וסיוליה רביאטה, באתר Yandex.Music (ברוסית) וסיוליה רביאטה, באתר Discogs (באנגלית) וסיוליה רביאטה, באתר Genius
לשאלת היהודים

לשאלת היהודים (Zur Judenfrage) הוא חיבור שפרסם קרל מרקס בשנת 1844, בגיל 26. בחיבור, הכתוב בגרמנית, דן מרקס ביחס הכלכלה והחברה ליהודים. הוא נכתב כסקירה על ספר בעל שם זהה מאת ברונו באואר שפורסם בשנת 1843. בחיבורו מתח מרקס ביקורת על השפעת הדת על הפוליטיקה, והציע שינוי מהפכני בחברה האירופאית. נקודות רבות בחיבור זה היו בסיס לרעיונות שונים בשיטת המטריאליזם הדיאלקטי שפיתח מרקס. הטענה המרכזית בחיבור היא שהתרבות היהודית משקפת את הכלכלה הקפיטליסטית ואת החברה הבורגנית, וזאת בשל פעילות היהודים כעין "משפחה גלובלית" המקיימת קשרי מסחר בין ארצות שונות. הוא מסביר שהסיבה לכך אינה "מזימה יהודית" כפי שטענו אנטישמים שונים, ואף אינה טבועה בדת עצמה. היא נוצרה בעקבות מאות שנים שבהן הורחקו היהודים מעיסוקים רבים בשל דתם, ולכן התפרנסו בעיקר ממסחר ומבנקאות. כך, טוען מרקס, הפכה הנצרות לצד הרוחני של החברה, ואילו היהודים מילאו את הצד המעשי בה. מרקס תמך באמנציפציה ליהודים לתועלת המדינה בטענה שהמדיניות הכלכלית-פוליטית תצא נשכרת מקידומם. עם זאת, טען שהתערות היהודים בחברה הנוצרית הכללית, מותנית בוויתור על התבדלותם הדתית ובהיעלמותם כיישות נפרדת. ברגע שהחברה תתחלן לחלוטין, תתבטל ”המהות האמפירית של היהדות—רוכלות והתנאים המאפשרים אותה—והיהודי יהפוך בלתי אפשרי, משום שתודעתו תהיה חסרת מטרה, בגלל שהבסיס הסובייקטיבי של היהדות, הצורך המעשי, עבר הומניזציה... [וכך] השחרור החברתי של היהודי, יהפוך לשחרור החברה מן היהודי.” יואב פלד, מתאולוגיה לסוציולוגיה: מרקס והאמנסיפציה של היהודים, תיאוריה וביקורת 6, אביב 1995, עמ' 45–59 On The Jewish Question (תרגום לאנגלית), באתר ארכיון האינטרנט המרקסיסטי ג'ונתן וולף, דייוויד לאופולד, לשאלת היהודים, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית)
מאט גריינינג

מאת'יו אברם "מאט" גריינינג (באנגלית: Matthew Abram "Matt" Groening; נולד ב־15 בפברואר 1954 בפורטלנד, אורגון) הוא אנימטור, קומיקסאי, תסריטאי ומפיק אמריקאי. היוצר של סדרות האנימציה הפופולריות "משפחת סימפסון","פיוצ'רמה" ו-"Disenchantment". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. גריינינג החל את פועלו באיור רצועת קומיקס שבועית בשם "לייף אין הל" (Life in Hell) לעיתון מקומי בלוס אנג'לס. ב־1987, כשראה המפיק ג'יימס ל. ברוקס, הבעלים של חברת ההפקה "גרייסי פילמס", את הקומיקס הוא ביקש מגריינינג ליצור סדרה של מערכוני אנימציה קצרים לתוכנית הטלוויזיה The Tracey Ullman Show ("המופע של טרייסי אולמן"). בתחילה התמקדו מרבית המערכונים בחייו של פרחח צעיר בשם בארט סימפסון. ב־17 בדצמבר 1989 נתבקש גריינינג לכתוב לבארט ולמשפחתו סדרה משל עצמם. הוא נתן לסדרה את השם "הסימפסונים" (The Simpsons). בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי גריינינג, יחד עם ג'יימס ל. ברוקס מדורגים במקום החמישי ברשימת "אנשי הבידור המרוויחים ביותר" לשנת 2022 עם כ-105 מיליון דולר. גריינינג נישא לדבורה קפלן בשנת 1986. בהמשך נולדו לזוג שני בנים - הומר (מכנה עצמו ויל) ואייב. הזוג התגרש בשנת 1999 לאחר 13 שנות נישואים. גריינינג מחשיב עצמו לאגנוסטי וליברלי ותרם בעבר כספים במהלך קמפיינים פוליטיים למועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית. מאט גריינינג, ברשת החברתית Goodreads מאט גריינינג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאט גריינינג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מאט גריינינג, באתר Metacritic (באנגלית) מאט גריינינג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאט גריינינג, באתר AllMusic (באנגלית) מאט גריינינג, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאט גריינינג, באתר Discogs (באנגלית) מאט גריינינג, באתר Songkick (באנגלית) מאט גריינינג, באתר בילבורד (באנגלית) מאט גריינינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Lisette Voytko, The World’s 10 Highest Paid Entertainers, פורבס (באנגלית)
המנון ויילס

"ארץ אבותי העתיקה" (בוולשית: Hen Wlad Fy Nhadau) הוא ההמנון הלאומי של ויילס אשר נכתב על ידי אוון ג'יימס והולחן על ידי בנו ג'יימס ג'יימס בשנת 1856. בשנים שלאחר כתיבת השיר הוא החל לצבור פופולריות בעיקר בביצועים שלו באייסטפווד' (פסטיבל מוזיקה וולשי שנתי) בל'אנגול'ן בשנת 1858 ובבנגור בשנת 1874, כאשר הסולן הוולשי המוכר רוברט רייס ביצע אותו. בשנת 1899, ההמנון הפך לאחד השירים הראשונים בשפה הוולשית אשר הוקלטו, כאשר מדגי ברייס ביצעה אותו בהקלטה של חברת גרמופון. בשנת 1905, בפעם הראשונה בהיסטוריה בוצע השיר בפתיחה של תחרות ספורטיבית. שירת ההמנון הלאומי של הקבוצות המשתתפות בתחרות הייתה תמיד נפוצה, אך מעולם היא לא בוצעה לפני כן בתחילת התחרות. היה זה במשחק רוגבי בין נבחרת ניו זילנד ברוגבי (האול-בלאקס) לבין נבחרת ויילס ברוגבי, כאשר באופן מסורתי הנבחרת הניו זילנדית הייתה פותחת את משחקיה עם ריקוד ההאקה. כתגובה הציע ארגון הרוגבי הוולשי שהשחקן טדי מורגן יתחיל בשירת ההמנון לפני המשחק ושהקהל יצטרף בשירה, מה שאכן קרה. המשחק עצמו נקרא על ידי העיתונות התקופתית "משחק המאה", כאשר ויילס הצליחה להביס את הנבחרת הניו זילנדית שעד אז הייתה בלתי מנוצחת. מדיה וקבצים בנושא המנון ויילס בוויקישיתוף מידע על היצירה "המנון ויילס" באתר מיוזיק בריינז
מימזיס (ספר)

מימזיס - התגלמות המציאות בספרות המערב (בגרמנית: Mimesis: Dargestellte Wirklichkeit in der abendländischen Literatur) הוא ספר מאת הפילולוג וחוקר הספרות היהודי-גרמני אריך אוארבך, שהופיע לראשונה ב-1946 בברן שבשווייץ, ונחשב עד היום לאחד מהספרים החשובים ביותר בחקר הספרות. הספר חוקר את דרך ייצוג המציאות (מימזיס) בספרות המערב. אוארבך בוחן את האודיסיאה של הומרוס, את התנ"ך ואת יצירותיהם של דנטה, סרוואנטס, מולייר, שייקספיר, רבלה, וירג'יניה וולף, מרסל פרוסט ויוצרים מרכזיים אחרים בתרבות המערבית, ומנסה לתאר על פי ייצוג המציאות בספרים אלה כיצד השתנתה תפיסת המציאות בהיסטוריה המערבית. על פי אוארבך, בספרות המערב יש שני אופני ייצוג עיקריים: האחד, שתחילתו בהומרוס, דוגל בהפרדת סגנונות. סגנון "גבוה" לדמויות הרואיות, וסגנון "נמוך" לדמויות קומיות. הזרם השני, שתחילתו במקרא, מבטל את רמות הסגנון השונות, ומציג גיבורים "גבוהים" ו"נמוכים" באותו הסגנון. אוארבך בוחן קטעים מתוך ספרות המערב, ומעניק להם קריאה צמודה. הוא מנתח את המבנה התחבירי ואת בחירת המילים בטקסטים, ומנסה לקשרם לתפיסת המציאות בתרבות שבה נכתבו טקסטים אלה. עניינו העיקרי הוא הציבור הקורא ותגובתו לטקסט, והוא נע מהקטע הספציפי ביצירה לסגנון הכתיבה הנפוץ בזמן חיבור היצירה. גישתו של אוארבך היא, כפי שהוא כינה אותה, "פרספקטיבה היסטורית". לטענתו, בכל תקופה קיימים אמצעים וטכניקות ספרותיות משלה, שנותנות ביטוי ייחודי לתפיסת האדם בתקופה זו. להבדיל מחוקרים אחרים, הוא לא משבח את דנטה, למשל, על שהוא "מודרני" יותר מיוצרים אחרים בתקופתו, אלא הוא מנסה להבין כיצד סגנונו של דנטה קשור לתקופתו ולאמצעי הביטוי שלה, וכיצד אלו קשורים לתפיסה חברתית כוללת. אריך אוארבך, מימזיס: התגלמות המציאות בספרות המערב, תרגם ברוך קרוא, הוסיף מבוא דב סדן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ח (1957). (התרגום זיכה את מחברו בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת) גלילי שחר, "מונותאיזם וספרות", בספרו: שארית ההתגלות: החוק, הגוף ושאלת הספרות, מוסד ביאליק, 2011, עמ' 20–43. גלילי שחר, בחזרה אל הרומאן, עיר המקלט של האנושות בשעותיה הקשות, באתר הארץ, 7 ביוני 2007 יואב רינון, יצירות מופת בספרות עולם א'. שיעור 3, סרטון באתר יוטיוב ש"ס, מאבק הספרות להגשמת תכליתה, חרות, 1 בנובמבר 1957 דוד צור, צלקת אודיסיאוס ו...עקדת יצחק, מעריב, 8 בנובמבר 1957 אדיר כהן, "מימזיס", על ספרות המערב, הַבֹּקֶר, 29 בנובמבר 1957 ש"י פנואלי, ספר – שהינו מאורע, על המשמר, 13 בדצמבר 1957 שלמה גרודזנסקי, "מימזיס" לאריך אוארבך, דבר, 30 בינואר 1959
דיג'רטי

הדיג'רטי (Digerati) הוא מינוח עיתונאי המשמש כסמל סטטוס בבואו לתאר את האליטה של תעשיית המחשבים והקהילות המקוונות. אנשי הדיג'רטי נתפסים כמובילי דעה, כמקדמי חזון טכנולוגי וכחזית רעיונית וביצועית בתחום. המילה היא הלחם בסיסים המורכב מהמילים דיג'יטל (בעברית: ספרתי) וליטרטי (בעברית: איש ספר, אינטלקטואל), ומאזכרת את המונח המוקדם יותר גליטרטי (גליטר [בעברית: ניצנוץ] וליטרטי). מדעני מחשב מפורסמים, כותבים במגזיני טכנולוגיה ובלוגרים מוכרים מהווים חלק מהדיג'רטי. למילה כמה שימושים שונים אך קשורים: מנהיגי דעה אשר, דרך כתביהם, קידמו חזון שלפיו הטכנולוגיה הדיגיטלית והאינטרנט הם יסודות מעצבים של החברה; אנשים הנחשבים כידוענים בתוך תת-תרבות המחשבים של עמק הסיליקון, במיוחד בשנות בועת הדוט-קום; כל מי שנחשב כמשפיע בקהילת הטכנולוגיה הדיגיטלית. האזכור הראשון של המונח דיג'רטי ברשת Usenet התרחש בשנת 1992, והתייחס למאמרו של ג'ורג' גילדר במגזין אפסייד. על-פי טורו של ויליאם ספייר, "על שפה", שפורסם במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס באחד במרץ 1992, המונח נטבע על ידי עורך הניו יורק טיימס, טים רייס, במאמר בניו יורק טיימס מינואר 1992.במילותיו של רייס: למעשה השימוש הראשון ב'דיג'רטי' נעשה במאמר 'ברכות של זיכרון, גלים של מחלוקת' של ג'ון מארקוף מ-29 בינואר 1992, שלתוכו ערכתי את המונח. המאמר היה על המחלוקת שנוצרה בעקבות מאמר של ג'ורג' גילדר שהופיע לאחרונה במגזין אפסייד. במאמר "על שפה" מאחד במרץ 1992 במוסף יום ראשון של הניו יורק טיימס, ציין ויליאם ספייר את הטבעת המונח ונתן לי את הכבוד להגדירו, וכך הגדרנו אותו: דיג'רטי, שם עצם, רבים - אנשים המיומנים בעיבוד ומניפולציה של מידע דיגיטלי; טכנו-גיקים עשירים או מלומדים. בעבר, בעיקר בשנות התשעים, נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו הראשונה והשנייה. באתר Edge ובספרו של ג'ון ברוקמן דיג'רטי: מפגשים עם אליטת הסייבר (1996) מופיעה רשימה של אנשי דיג'רטי ותוארם. בין האנשים שצוינו כחברי הדיג'רטי, בעיקר במשמעות הראשונה של המילה, נמצאים פעילים מקרן החזית האלקטרונית ו-WELL, מוציאים לאור, כותבים, בעלי טורים, מנהלים, אקדמאים, מפתחים, מתכנתי ארפאנט ואינטרנט ונוספים. בין המוכרים שבהם נמצאים ביל גייטס, מייסד "מיקרוסופט", סטיב ג'ובס, מייסד "אפל", סטיב ווזניאק, מייסד-שותף של "אפל", ואחרים. כיום נעשה שימוש במונח בעיקר במשמעותו השלישית. באנגליה, מגזין The Drum מוציא מדי שנה רשימה של מאה האנשים המשפיעים ביותר בתעשיית השיווק הדיגיטלי, תחת הכותרת "The Drum Digerati" (בעברית: הדיג'רטי של הדראם). כמו כן נעשה שימוש במונח בשמות של חברות ואתרים כמונח שמציין אוריינות דיגיטלית. בישראל כמעט ולא נעשה שימוש במונח בכל שלוש הוראותיו, למרות שהוא נוכח בשפה האנגלית כבר זמן רב. עם זאת לעיתים הוא מוזכר במסגרת קורסים אקדמיים באוניברסיטת בר-אילן, ובאוניברסיטת תל אביב. Digerati: Encounters With the Cyber Elite by John Brockman, Hardcover: 354 pages Publisher: Hardwired; 1st ed edition (October 1, 1996) ISBN 1-888869-04-6 דיג'רטי מדברים על עלות מול תועלת של האינטרנט. מי הם הדיג'רטי? הגדרה בויקימילון באנגלית של "דיג'רטי". http://www.nytimes.com/1995/06/11/magazine/l-the-digerati-017495.html http://www.edge.org/digerati/ Markoff, John (January 29, 1992). "BUSINESS TECHNOLOGY; Pools of Memory, Waves of Dispute - New York Times". The New York Times Digerati | The Drum http://www.biu.ac.il/soc/soclib/2010/socialStudies/71-443-01.doc http://www.tau.ac.il/~noamfure/TAUist/tech2009.pdf http://www.tau.ac.il/~noamfure/TAUist/tech-media.htm
האי סקוט

האי סקוט הוא אי געשי קטן ולא-נושב בים רוס, האוקיינוס הדרומי, 505 ק"מ צפונית-מזרחית לכף אדייר, הקצה הצפוני-מזרחי של ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. אורכו 565 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו בין 130 ל-340 מטרים. גובהו מגיע ל-54 מטרים מעל פני הים והוא מקיף שטח של 40 דונם. עמוד האגיטס, סטאק בגובה 62 מטרים מעל פני הים ובקוטר 50 מטרים, ששטחו פחות משני דונם, נמצא 250 מטרים מערבית לאי. באי יש שני מפרצונים עם כברת ארץ פתוחה כשפת-ים ושאר האי מוקף צוקים גבוהים. אחד המפרצונים נמצא על החוף הצפוני-מזרחי והשני מול עמוד האגיטס על חופו המערבי של האי. רב החובל ויליאם קולבק, מפקד האונייה "מורנינג", ספינת האספקה והחילוץ של משלחת דיסקברי בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, גילה את האי ב-25 בדצמבר 1902 וירד אליו. תחילה התכוון קולבק לקרוא לאי בשם "אי מרקהם", על שמו של סר קלמנטס מרקהם, אבל לאחר זמן החליט לקרוא לו על שם סקוט. עמוד האגיטס נקרא על שם אמו של קולבק לפני נישואיה, האגיט. ב-2006 מצאה משלחת מיפוי אל ים רוס את האיים 2.3 ק"מ צפונית למיקום שנקבע להם תחילה. האי סקוט הוא חלק משטח חסות רוס, שנמצא בחזקתה של ניו זילנד. מדצמבר 1987 עד מרץ 1999 הייתה על האי תחנת מזג אוויר אוטומטית. הרישומים מראים טמפרטורה ממוצעת של כמה מעלות צלזיוס מתחת ל-0 בקיץ, ועד 40°- בחורף. מדיה וקבצים בנושא האי סקוט בוויקישיתוף Birds observed at Scott Island, Ross Sea, Antarctica http://epic.awi.de/28279/1/Polarforsch1990_2_5.pdf ="NIWAR200717">The changing map of Antarctica, המכון הלאומי לחקר מים ואטמוספירה, חופים ואוקיינוסים, עדכון מס' 17, 2007
הבחירות לפרלמנט האירופי 2009

הבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו ב-27 המדינות החברות באיחוד האירופי ב-4 ביוני עד ה-7 ביוני 2009, כללו את בחירתם של 736 חברי הפרלמנט האירופי אשר נבחרו לייצג את 500 מיליון אזרחי האיחוד האירופי. בהתאם לאמנת ליסבון, המושבים בפרלמנט מוקצים לכל מדינה בהתאם לגדול אוכלוסייתה. בשש מהמדינות החברות באיחוד האירופי (בלגיה, צרפת, אירלנד, איטליה, פולין ובריטניה), הטריטוריה הלאומית מחולקת למספר אזורי הבחירה. במדינות החברות הנותרות, המדינה כולה מהווה מחוז הבחירה אחד. כל המדינות קיימו את הבחירות לפרלמנט במסגרת בחירות יחסיות. הבחירות במדינות האיחוד, נערכו על פני ארבעה ימים, כאשר: ב-4 ביוני: בחרו הממלכה המאוחדת והולנד ב-5 ביוני: בחרו צ'כיה (יום הצבעה ראשון) ואירלנד ב-6 ביוני: בחרו קפריסין, צרפת (יום הצבעה ראשון), איטליה (יום הצבעה ראשון), לטביה, מלטה, סלובקיה וצ'כיה (יום הצבעה שני) ב-7 ביוני: בחרו אוסטריה, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, ספרד, אסטוניה, פינלנד, צרפת (יום הצבעה שני), יוון, הונגריה, איטליה (יום הצבעה שני), ליטא, לוקסמבורג, פולין, פורטוגל, רומניה, סלובניה, שוודיה שש מפלגות עיקריות התחרו בבחירות: מפלגת העם האירופי (EPP): מפלגת מרכז-ימין אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות שמרניות וליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו. הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (S&D): מפלגת מרכז-שמאל אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאל-דמוקרטיות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו. הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה (ALDE): מפלגת מפלגת מרכז אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות ונאו-ליברליות ותומכת בהרחבת האיחוד האירופי ובהעמקת האינטגרציה בין חברותיו. הברית החופשית של הירוקים האירופאים (Greens-EFA): מפלגת שמאל אירופית הדוגלת בפוליטיקה ירוקה הכוללת שמירה על איכות הסביבה. בנוסף, המפלגה מחזיקה בעמדות סוציאליסטיות וחתירה לאינטגרציה אירופאית. השמרנים והרפורמיסטים האירופים (ECR): מפלגת מפלגת ימין אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות שמרניות וליברליות ומתנגדת ליתר אינטגרציה של האיחוד האירופי. השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (GUE-NGL): מפלגת שמאל רדיקלית באירופה. המפלגה דוגלת העמדות סוציאליסטיות ואף קומוניסטיות. אירופאים למען חירות ודמוקרטיה (EFD): מפלגת ימין רדיקלית אירופית. המפלגה מחזיקה בעמדות שמרניות וליברליות ומתנגדת באופן חריף לאינטגרציה של האיחוד האירופי. ז'וזף דאול, יו"ר מפלגת העם האירופי (EPP) מרטין שולץ, יו"ר הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים (S&D) גרהם ווטסון, יו"ר הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה (ALDE) דניאל כהן-בנדיט, יו"ר הברית החופשית של הירוקים האירופאים (Greens-EFA) פרנסיס וירץ, השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (GUE-NGL) נייג'ל פרג', יו"ר אירופאים למען חירות ודמוקרטיה (EFD) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לפרלמנט האירופי 2009 בוויקישיתוף בחירות 2009 לפרלמנט האירופי, אתר הפרלמנט האירופי בחירות 2009 לפרלמנט האירופי, סיקור ב-BBC "Composition of the European Parliament". CVCE. Retrieved 19 April 2013. "Members". European Parliament. Retrieved 27 October 2007. Goldirova, Renata (19 October 2007). "EU agrees new 'Treaty of Lisbon'". EU Observer. Retrieved 19 November 2007.