laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קולוניית מדגסקר

קולוניית מדגסקר (בצרפתית: Colonie de Madagascar et dépendances) היא ישות מדינית תחת חסות צרפת שהתקיימה משנת 1897 עד שנת 1946, ולאחר מכן הפכה לטריטוריות צרפת מעבר לים, במהלך הרבופליקה הרביעית, עד שנת 1958. הקולוניה הוקמה מאיחוד בין הפרוטקטורט של מדגסקר לאיים נוספים באוקיינוס ההודי ובאנטארקטיקה שהיו תחת שלטון צרפתי. האיים באוקיינוס ההודי היו איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה, ז'ואן דה נובה, טרומלין, ארכיפלג קומורו. אליהם צורף ארץ אדלי שבאנטארקטיקה והאיים סן פול ואמסטרדם, קרוזה וקרגלן שבשטח הסוב-אנטארקטי. הקולוניה התחילה בהגליית מלכת מדגסקר ראנאואלונה השלישית ב-28 בפברואר 1897 ששמה קץ לאוטונומיה של הפרוטקטורט של מדגסקר. הקולוניה פורקה ב-1958 כאשר בעקבות משאל העם שהקים את הרפובליקה הצרפתית החמישית בספטמבר 1958, ניתנה אוטונומיה נרחבת למדגסקר בשטח הפרוטקטורט המקורי ב-14 באוקטובר 1958. ב-26 ביוני 1960 מדגסקר הכריזה על עצמאות תחת השם הרפובליקה המלגשית. שאר האיים חולקו לשלוש, ארכיפלג קומורו, האיים שהיו בקולוניית מיוט לא כולל איי גלורייז, הופרדו מהקולוניה ב-1946 לטריטוריה של קומורו. האיים הסוב-אנטארקטיים יחד עם ארץ אדלי אוחדו תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ב-1955. האיים האחרים באוקיינוס ההודי (איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה וז'ואן דה נובה) עוברים ב-1960 לניהול ישיר של ידי השר של צרפת שמעבר לים ובפועל מנוהלים על ידי מחוז ראוניון. מדיה וקבצים בנושא קולוניית מדגסקר בוויקישיתוף
יוסף מישן

יוסף מישן (מישנסקי) (1899 - 29 ביולי 1982) היה רופא פנימי וקרדיולוג, ייסד ועמד בראש הקתדרה להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, בבית ספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב, ייסד את המכון להשתלמות רופאים ועמד בראשו. מישן נולד באודסה, אוקראינה, האימפריה הרוסית, לאביו ירחמיאל מישנסקי. מישן התקבל לבית הספר לרפואה באודסה, וסיים ב- קניגסברג בשנת 1922. בשנים 1923–1930 התמחה בפנימית ובקרדיולוגיה בבית החולים העירוני בדנציג. בשנים 1930 - 1937 היה רופא ראשי בקליניקה הרפואית של .O.Z.E מישן עלה לארץ-ישראל בשנת 1937. עבד ב- בית החולים הדסה (תל אביב). תקופה, היה "רופא הפרסונל". התחתן עם טסיה אסתר בת קלמן לבית סוקוליק, (1902) - (1974). הזוג היה חשוך ילדים. התגוררו ברחוב בלפור 39, פינת מלצ'ט 11 בתל אביב. מישן היה חבר בוועד המרכזי של הר"י, ובשנים 1950–1957 עמד בראש הסניף התל אביבי של ההסתדרות הרפואית בישראל. בנובמבר 1964, עם פתיחת בית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב ייסד את הקתדרה להיסטוריה של הרפואה ועמד בראשה. בשנת 2016 מופקד על הקתדרה להיסטוריה ופילוסופיה של הרפואה, הפרופ' ישראל הרשקוביץ, מהמחלקה לאנטומיה ואנתרופולוגיה. מישן ייסד את המכון להשתלמות רופאים והיה היושב ראש שלו. מתחביביו : אספן של מטבעות יהודיות. היה בין המייסדים של החברה הנומיסמטית לישראל, ב- 10 במאי 1945. היה יושב ראש החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. מישן נפטר ב-1982. נקבר בבית העלמין קריית שאול. פרופ' צבי יעבץ, "מקומו של הרופא בחברה הרומית : העתיקה", (דברי הקתדרא ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, כרך א, חוברת 2) תשל"ג, 1973, אוניברסיטת תל אביב - בית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, תל אביב, 12 עמודים. פרופ' ישעיהו ליבוביץ, "הרפואה וערכי החיים", (דברי הקתדרא לתולדות הרפואה ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, כרך א, חוברת 2 תשל"ז), 1977, אוניברסיטת תל אביב - בעת-הספר לרפואה ע"ש סאקלר, 12 עמודים. פרופ' עמוס שפירא, "הסכמה מדעת" לטיפול רפואי : היבטים משפטיים", (דברי הקתדרה על שם טסיה ודוקטור יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה ; כרך א, חוברת 3 ), אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, בית-הספר לרפואה ע"ש סאקלר, תש"מ, 1979, 11 עמודים. פרופ' אברהם (אבי) עורי, "תולדות האמפוטציה : <קטיעת האיברים>", דברי הקתדרא ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, כרך א, חוברת 4), תש"ם, 1979, אוניברסיטת תל אביב - בית-הספר לרפואה ע"ש סאקלר, תל אביב, 12 עמודים. פרופ' שמואל קוטק, "המוסר הרפואי במקורות יהודיים בימי הביניים והרנסאנס", דברי הקתדרא ע"ש טסיה וד"ר יוסף מישן להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה ; כרך א, חוברת 5), תשמ"ח, 1988, תל אביב : אוניברסיטת תל אביב, - בית-הספר לרפואה ע"ש סאקלר, 12 עמודים. נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 283. ד"ר דוד מרגלית, "רופאים", עמוד 108. מדיה וקבצים בנושא יוסף מישן בוויקישיתוף ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור, 1984, עמוד 161 הפקולטה ע"ש סאקלר פרופ' ישראל הרשקוביץ החברה הנומיסמטית לישראל, ביתן קדמן למטבעות, מוזיאון ארץ-ישראל קברו של הד"ר יוסף מישן אתר הספרייה הלאומית, ערך : יוסף מישן
ישי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ישי – דמות מקראית, אביו של דוד המלך צומת ישי – צומת בגליל התחתון אישים: אורית ישי – אמנית ישראלית אלומית ישי – מדענית ישראלית בתחום מדעי המוח אלחנן ישי – ממפקדי הגדנ"ע והנח"ל אלי ישי – פוליטיקאי ישראלי, ושר בממשלות ישראל בעבר דוד ישי – כדורגלן ישראלי יותם ישי – שחקן וקולנוען ישראלי צמח ישי – נציב שירות המים בעבר רותם ישי – רוכב אופני הרים ישראלי רם ישי – רופא ישראלי שחר ישי – שחקן, זמר ומדבב ישראלי שפי ישי – מוזיקאי ישראלי בן ישי אישים ששמם הפרטי הוא ישי
קולוניית מיוט

קולוניית מיוט (בצרפתית: Colonie de Mayotte et dépendances) הייתה ישות מדינית תחת חסות צרפת שהייתה קיימת בין 6 בינואר 1886 ל-23 בינואר 1896 ובין 9 בספטמבר 1899 ל-25 ביולי 1912 לפני שארכיפלג קומורו אוחד עם קולוניית מדגסקר. הקולוניה הורכבה מהאיים מיוט, אנג'ואן, גרנד קומור, מוהלי ואיי גלורייז (כולל באן דו ז'זר (Banc du Geyser)). המבנה של הקולוניה היה שלטון מרכזי במיוט ומדינות חסות עם אוטונומיה בשלושת האיים אנג'ואן, גרנד קומור ומוהלי. האי מיוט הועדף על פני האיים האחרים בעקבות היותה צרפתית משנת 1841 לאחר קניית האי מידי הסולטן אנדיאנטסולי (צר'). בין השנים 1896–1899 הקולוניה נוהלה מראוניון.
קטשופ

קטשופ הוא רוטב העשוי בעיקר מעגבניות. המרכיבים הבסיסיים של הקטשופ המודרני הם עגבניות, חומץ, סוכר, ומלח. לעיתים מוסיפים לו תבלינים ומרכיבים נוספים כגון: פלפל אנגלי, ציפורן, קינמון, בצל, סלרי או ירקות אחרים. הקטשופ התחיל כסוג של רוטב העשוי מפטריות או דג מלוח עם עשב ורטבים. קטשופ פטריות עדיין קיים בכמה מדינות, כמו בריטניה. בעבר, היו למתכון הקטשופ מספר סוגי ירקות, כמו מלפפונים ועוד. את הקטשופ נוהגים לאכול עם מזונות מלוחים, בשר ובעיקר צ'יפס. ישנם סוגים מתוקים יותר ופחות, וכן ברמות חריפות שונות. קטשופ מעורב עם מיונז מהווה לעיתים את הבסיס לרוטב אלף האיים, ולעיתים גם ביצירת רוטב ברביקיו, במקום רכז עגבניות. חברת היינץ מובילה את נתח שוק הקטשופ העולמי. בישראל מקובל קטשופ (בפרט הסוג המתוק) בעיקר כרוטב למאכלי ילדים ולמזון מהיר. בשנת 2015 נאסר על חברת היינץ להשתמש בשם "קטשופ" במוצריה מכיוון שהוא לא התאים לתקן הישראלי, ובמקומו היא השתמשה בשם "מתבל עגבניות". לאחר כשנה שונה התקן, אך היינץ החזירה את שם המוצר לקטשופ רק בשנת 2023. קטשופ בננה דורעם גונט, המדריך למדעי הקטשופ, באתר הארץ, 20 ביוני 2008 יובל הימן, היינץ שמיינץ: מכינים קטשופ, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2011 דורון פישלר, האם קטשופ הוא לא באמת קטשופ?, בפודקאסט "התשובה", דצמבר 2020 קטשופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אילון גלעד, מדוע הפך הקטשופ למתבל, והאם מתבל הוא גם מטבל?, באתר הארץ, 14 בינואר 2021 האם קטשופ הוא לא באמת קטשופ?, באתר רשת עושים היסטוריה מירב קריסטל, תוקן החוק: היינץ תוכל לקרוא למוצר שלה קטשופ, באתר ynet, 17 באוגוסט 2016 נורית קדוש, ועדת הבריאות הסירה את החסמים בייבוא מוצרי קטשופ שחייבו ריכוז מינימלי של עגבניות, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2017
Make America Great Again

Make America Great Again (בתרגום לעברית: "להחזיר את אמריקה לגדולתה") היא סיסמה שנעשה בה שימוש בתעמולת בחירות בפוליטיקה של ארצות הברית, תחילה בשנת 1979 על ידי רונלד רייגן בקמפיין שבסיומו נבחר לנשיא ארצות הברית, ופעם נוספת בקמפיין הבחירות של דונלד טראמפ, שנבחר גם הוא לנשיאות בבחירות 2016. סיסמת הבחירות "Make America Great Again" נהגתה בשנת 1979 כאשר ארצות הברית סבלה ממשבר כלכלי חמור. רונלד רייגן השתמש בה במירוץ הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980. בשנת 2006 יצא ספרו של פיטר ביינרט "The Good Fight: Why Liberals—and Only Liberals—Can Win the War on Terror and Make America Great Again" (בתרגום לעברית: "הקרב הטוב: למה הליברלים - ורק הליברלים - יכולים לנצח במלחמה נגד הטרור ולהשיב את אמריקה לגדולתה") בהוצאת "הארפר קולינס". ביל קלינטון השתמש בסיסמה זו מספר פעמים במהלך מרוץ הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, אך בגרסה מפורטת יותר ולא כסיסמה בפני עצמה. כך, למשל, קרא לבוחרים "להחזיר את אמריקה לגדולה כלכלית, חינוכית וחברתית". בשנת 2016 גינה ביל קלינטון את השימוש של דונלד טראמפ בסיסמה זו, בטענה שהיא מעבירה מסר גזעני סמוי לתושבי דרום ארצות הברית: "הסיסמה "להחזיר את אמריקה לגדולתה" - אם אתה דרומי לבן, אתה יודע בדיוק מה זה אומר, נכון? פירוש הסיסמה הוא: אני אתן לך כלכלה כמו שהייתה לפני 50 שנה, ואני אזיז אותך למעלה בסולם החברתי ואזיז אחרים למטה". בנובמבר 2012 הגיש דונלד טראמפ בקשה לרשום את הסיסמה "Make America Great Again" (הסיסמה מוכרת גם בראשי התיבות שלה: MAGA) כסימן מסחרי רשום. היא נרשמה כך ביולי 2015. טראמפ טען שהוא המציא את הסיסמה: "אני המצאתי את זה בעצמי לפני שנה, והמשכתי להשתמש בה, וכולם עכשיו משתמשים בה, הם כל כך אוהבים את זה," אמר טראמפ בראיון מאותה תקופה. טראמפ השתמש בסיסמה באופן אינטנסיבי במהלך מרוץ הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, ורבים מתומכיו חבשו כובעים שנשאו את הביטוי. לאחר שטראמפ הפך את הביטוי לנפוץ, נעשה בו גם שימוש על ידי יריבו במפלגה טד קרוז, וכן נעשה בו שימוש על ידי קומיקאים רבים, בפרק של הסדרה "סאות' פארק" ובמספר פרסומות. מדיה וקבצים בנושא Make America Great Again בוויקישיתוף וואלה! NEWS, ‏כך נהפוך את אמריקה לגדולה שוב: תוכנית 100 הימים של טראמפ, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2016 דניאלה רגב, להחזיר את אמריקה לגדולתה. החזון של טראמפ, באתר ynet, 9 בנובמבר 2016 'Make America Great Again'—Who Said It First?, באתר NBC, ‏9 בספטמבר 2016 (באנגלית). Bill Clinton vowed to ‘make America great again’ in 1992, now says slogan is racist, באתר וושינגטון פוסט, ‏9 בספטמבר 2016 (באנגלית).
גשר אלנד

גשר אֶלַנְד (בשוודית: Ölandsbron) הוא גשר המחבר את העיר קאלמאר שבדרום שוודיה אל מזרח האי אלנד, מעל מצר קאלמאר. אורך הגשר 6,072 מטר והוא אחד מהארוכים ביותר באירופה (היה הארוך ביותר באירופה עד שנבנה גשר ואסקו דה גאמה ב-1998). הגשר נתמך על ידי 156 עמודים וליד קצהו המערבי עולה לגובה של 36 מטר, ליצירת מעבר נוח לספינות תחתיו. הגשר נחנך ב-30 בספטמבר 1972, בנוכחות קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה (אז נסיך). העבודה ארכה כ-4.5 שנים ולבנייה נדרשו כ-100,000 מטר מעוקב של בטון. על הגשר יש 4 נתיבים לרכב וצינור מים מתוקים לכיוון האי. מדיה וקבצים בנושא גשר אלנד בוויקישיתוף גשר אלנד, באתר structurae ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודיה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר, נסיך הסן

אלכסנדר, נסיך הסן (בגרמנית: Alexander von Hessen und bei Rhein;‏ 15 ביולי 1823 – 15 בדצמבר 1888), היה בנו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ומקים בית באטנברג. אלכסנדר נולד ב-15 ביולי 1823 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטדט, ללודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ולוילהלמינה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט. ככל הנראה, אביו הביולוגי של אלכסנדר לא היה לודוויג, אלא מאהבה של אמו - הברון אוגוסט לודוויג פון סנארקלן דה גראנסי, אך על מנת להימנע משערורייה הכיר בו לודוויג כבנו. בשנת 1838 התחתנה אחותו מריה, נסיכת הסן עם אלכסנדר ניקולאייביץ', נסיך הכתר של רוסיה. אלכסנדר ליווה אותה לחתונתה, ולאחר מכן חזר להסן. בהיותו ברוסיה מונה אלכסנדר לקצין בצבא האימפריה הרוסית, ועל שמו נקרא רגימנט של נושאי רומח רכוב. במהלך הנסיעה התאהב אלכסנדר בבת לווייתה של אחותו - יוליה פון האוקה, ובעקבות כך אסר ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה על נישואי אלכסנדר לאחייניתו. אלכסנדר נסע לבריטניה, אולם לבסוף חזר לרוסיה ולקח עמו את יוליה בניגוד לדעתו של ניקולאי הראשון, והשניים התחתנו בברסלאו בנישואים מורגנטיים בשנת 1851. בעקבות בריחתם בניגוד לדעת הצאר, הורחק אלכסנדר מתפקידיו בצבא הרוסי. לכבוד נישואיהם העניק אחיו של אלכסנדר - לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן, ליוליה את התואר "רוזנת באטנברג", ובשנת 1858 נתן לה את התואר "הנסיכה מבאטנברג", וכעבור שישה חודשים מנישואיהם ילדה את בתה הבכורה. לודוויג השלישי סייע לאלכסנדר לחדש את הקריירה הצבאית שלו בצבא האוסטרי, וילדיו נולדו כל אחד בעיר אחרת ברחבי האימפריה האוסטרית, במקום שירותו של אלכסנדר. בשנת 1866 פיקד אלכסנדר על כוחות הדוכסות הגדולה של הסן במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה, והשתתף עמם בקרב טאוברבישופסהיים, ולאחר ההפסד במלחמה פרש מהצבא. אלכסנדר היה בקשרים טובים עם אחיו לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן ועם אחותו מריה, נסיכת הסן, מה שהעלה את היוקרה של משפחתו. ב-15 בדצמבר 1888 מת אלכסנדר באחוזתו שבזיהיים, ונקבר באחוזת המשפחה בדרמשטאדט. בשנת 1851 התחתן אלכסנדר עם יוליה פון האוקה, בתם של הנס מוריץ האוקה וסופיה לפונטיין, שקיבלה את התואר "נסיכת בטנברג". לבני הזוג היו 5 ילדים: מריה, נסיכת בטנברג (1852–1923), התחתנה עם גוסטב, נסיך ארבאך-שנברג לודוויג פון באטנברג (1854–1923), התחתן עם ויקטוריה, נסיכת הסן, והיה אביהם של אליס, נסיכת באטנברג - אמו של פיליפ, דוכס אדינבורו, לואיז, נסיכת באטנברג - אשתו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, ולואי מאונטבאטן אלכסנדר פון באטנברג (1857–1893), כיהן כנסיך בולגריה בין השנים 1879–1886 היינריך פון באטנברג (1858–1896), התחתן עם ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, והיה אביה של ויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג - אשתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד פרנץ יוזף פון באטנברג (1861–1924) מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר, נסיך הסן בוויקישיתוף אלכסנדר, נסיך הסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) באטנברג הייתה עיירה קטנה בצפון הדוכסות, ועל פי דברי בתם, ביקרו שם הזוג רק פעם אחת
יקובוס קפטיין

יָקוֹבּוּס קוֹרְנֶלְיוּס קָפְּטֵיין (הולנדית: Jacobus Cornelius Kapteyn‏, 19 בינואר 1851 - 18 ביוני 1922) היה אסטרונום הולנדי שהתפרסם בעיקר בחקר תנועת הכוכבים בגלקסיית שביל החלב. יקובוס קורנליוס קפטיין נולד בשנת 1851 בעיירה בארנוולד שבמחוז חלדרלנד שבמזרח הולנד. בשנת 1869 הוא החל את לימודיו באוניברסיטת אוטרכט בתחום הפיזיקה ולמרות שלא התמקד בתחום האסטרונומיה, הוא החל בשנת 1875 לעבוד במצפה הכוכבים של ליידן. בשנת 1878 הוא מונה לפרופסור לאסטרונומיה ולמכניקה באוניברסיטת חרונינגן. מכיוון שלא היה מצפה כוכבים באוניברסיטה, הוא המשיך לערוך תצפיות ממצפה הכוכבים של ליידן, אך משום שלא היה יכול לצפות שם בקביעות אלא רק מידי מספר חודשים, השתמש בתצפיות ספורות אלה כדי למדוד את ההיסט של מספר כוכבים ולחשב באופן זה את מרחקם ממערכת השמש. מאוחר יותר, עם עליית השימוש בצילומים של שמי הלילה, המשיך קפטיין לעסוק באסטרונומיה מבלי שצפה בעצמו בכוכבים אלא בחן צילומים שנעשו במצפי כוכבים שונים ומדד את מיקומם, את ההיסט שלהם ואת תנועתם העצמית. בשנת 1902 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה וב-1913 הוא זכה במדליית ברוס ובמדליית ג'יימס קרייג ווטסון. כמו כן ב-1919 הוא התקבל כחבר לחברה המלכותית. בין השנים 1908 ו-1914 הוא נהג לערוך ביקור שנתי בארצות הברית ושם השתתף בתצפיות ובמחקרים במצפה הכוכבים בהר וילסון. בשנת 1921 הוא פרש מעבודתו באוניברסיטת חרונינגן ונפטר שנה לאחר מכן. לקפטיין היו בן ושתי בנות, אחת מהן, הנרייטה, התחתנה עם האסטרונום הדני איינר הרצשפרונג. קפטיין השתמש במידע הרחב שהיה ברשותו על מיקום הכוכבים, עוצמת הארתם, ההיסט שלהם והתנועה העצמית שלהם וניסה לקבוע באמצעים סטטיסטיים את האופן שבו נעים הכוכבים, כיוון תנועתם וגודלה, כפונקציה של מיקומם. במשך 12 שנים מ-1885 ועד ל-1896 מיפה קפטיין כ-450,000 כוכבים של שמי הדרום באמצעות צילומים שנעשו במצפה כוכבים בכף התקווה הטובה ומדד את ההיסט והתנועה העצמית של אלפי כוכבים. בעקבות מדידות אלה גילה קפטיין בשנת 1904 שהכוכבים אינם נעים בכיוונים אקראיים אלא ניתן לחלקם לשתי קבוצות שנעות בכיוונים מנוגדים זו ביחס לזו. גילוי זה הוביל מאוחר יותר להבנה שהכוכבים בגלקסיה נעים במסלולים המקיפים את מרכזה. קפטיין מדד את התנועה העצמית של למעלה מ-10,000 כוכבים ובשנת 1897 הוא גילה את כוכב קפטיין הנקרא על שמו, שעם תנועה עצמית בשיעור של 8.67 שניות קשת בשנה, היה הכוכב עם התנועה העצמית הגדולה ביותר עד לגילויו של כוכב ברנרד ב-1916 ומאז זהו הכוכב עם התנועה העצמית השנייה בגודלה. על שמו של קפטיין נקראים כוכב קפטיין, אחד הכוכבים הקרובים למערכת השמש והכוכב עם התנועה העצמית השנייה בגודלה, האסטרואיד קפטיין 818 ומכתש קפטיין על הירח. כמו כן נקראים על שמו מצפה הכוכבים של אוניברסיטת חרונינגן וכן טלסקופ אופטי בקוטר של מטר במצפה הכוכבים רוקה דה לוס מוצ'צ'וס שבאי לה פאלמה שבאיים הקנריים. מדיה וקבצים בנושא יקובוס קפטיין בוויקישיתוף יקובוס קפטיין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יקובוס קפטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) J. Jeans: Obituary Notices: Associates: Kapteyn, Jacobus Cornelius, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 83, p.250 Obituary: Jacobus Cornelius Kapteyn, The Observatory, Vol. 45, p. 261 (1922) J. Jeans: Obituary Notices: Associates: Kapteyn, Jacobus Cornelius, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 83, p.250 Obituary: Jacobus Cornelius Kapteyn, The Observatory, Vol. 45, p. 261 (1922)
קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה

קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Karl Ferdinand von Österreich; ‏29 ביולי 1818 – 20 בנובמבר 1874), היה בנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, וסבו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. קרל פרדיננד נולד ב-29 ביולי 1818 בווינה, לארכידוכס קרל, דוכס טשן ולהנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג בתם של פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג. בשנת 1836 התגייס קרל פרדיננד לצבא האוסטרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-57. בהמשך קיבל קרל פרדיננד את הפיקוד על הרגימנט באיטליה, והשתתף עמו בדיכוי המרידות בפראג בשנת 1848, במהלך מהפכות אביב העמים. בשנת 1859 הועלה קרל פרדיננד לדרגת גנרל, ושירת במוראביה ובשלזיה. בשנת 1860 חזר קרל פרדיננד לברנו, ולאחר מכן הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. ב-20 בנובמבר 1874 מת קרל פרדיננד בז'ידלוכוביצה שבמוראביה, וילדיו עברו תחת אחריותו של אחיו הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן. ב-18 באפריל 1854 התחתן קרל פרדיננד עם בת דודתו אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ומריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים: פרנץ יוזף, ארכידוכס אוסטריה (1855) הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן (1856–1936) מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה (1858–1929), התחתנה עם אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד קרל שטפן, ארכידוכס אוסטריה (1860–1933) אויגן, ארכידוכס אוסטריה (1863–1954) מריה אלאונורה, ארכידוכסית אוסטריה (1864) מדיה וקבצים בנושא קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בוויקישיתוף קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אנה מריה מוצרט

אנה מריה וולבורגה מוצרט (לבית פרטל Anna Maria Walburga Mozar;‏ 25 בדצמבר 1720 – 3 ביולי 1778) הייתה אמם של וולפגנג אמדאוס מוצרט (1756–1791) ומריה אנה מוצרט (1751–1829). אנה מריה מוצרט נולדה בסנט גילגן, ארכיבישופות של זלצבורג, לאווה רוזינה (1681–1755) ולוולפגנג ניקולאוס פרטל (1667–1724), סגן הנציב של הילדנשטיין. ניקולאוס היה בעל תואר אוניברסיטאי במשפטים מהאוניברסיטה הבנדיקטינית בזלצבורג ומילא תפקידים ציבוריים רבים בין השאר שימש מפקח מחוז בסנט אנדרה, כנראה היה מוזיקאי מיומן. הוא לקה במחלה קשה בשנת 1714 ונאלץ להחליף תפקיד עם משכורת קטנה יחסית. באחרית ימיו נקלע לחובות עמוקים. רכושו של ניקולאוס נמכר כדי לסייע בתשלום החובות, ומשפחתו שנותרה (אמה של אנה מריה ואחותה הגדולה מריה רוזינה, ילידת 24 באוגוסט 1719) נקלעה לעוני. המשפחה עברה לזלצבורג, לא הרחק משם, והתקיימה מקצבת צדקה. אחותה הגדולה של אנה מריה נפטרה ב-1728, בגיל תשע. אנה מריה עצמה לא הייתה בריאה כשהייתה צעירה: מסמכים משפטיים מהתקופה מתארים אותה כ"חולה כל הזמן" (1733) ו"הבת המרותקת למיטה כל הזמן" (1739). אנה מריה נישאה ללאופולד מוצרט בזלצבורג ב-1747; הרמן אברט כותב, "השניים נחשבו בזמנו כזוג היפה ביותר בזלצבורג". בני הזוג עברו (אולי עם אמה של אנה מריה) לדירה בקומה השלישית בגטריידגאסה 9. בעל הבית שלהם היה לורנץ הגנאור, שהיה חבר קרוב של לאופולד ונהיה נמען של מכתבים רבים במהלך מסעות המשפחה. לזוג מוצרט היו שבעה ילדים, מתוכם רק שניים שרדו: יוהאן לאופולד יואכים (18 באוגוסט 1748 - 2 בפברואר 1749) מריה אנה קורדולה (18 ביוני 1749 - 24 ביוני 1749) מריה אנה נפומוצ'נה וולפורגיס (13 במאי 1750 - 29 ביולי 1750) מריה אנה וולבורגה איגנטיה (נאנרל) (30 ביולי 1751 - 29 באוקטובר 1829) יוהאן קרל אמדאוס (4 בנובמבר 1752 - 2 בפברואר 1753) מריה קרסנטיה פרנסיסקה דה פאולה (9 במאי 1754 - 27 ביוני 1754) יוהנס כריסוסטומוס וולפגנג תאופילוס אמדאוס (27 בינואר 1756 - 5 בדצמבר 1791) שני הילדים ששרדו זכו לתהילה. הבת מריה אנה כונתה בילדותה "נאנרל". היא הייתה מוזיקאית מוכשרת שהופיעה עם אחיה בסיבוב הופעות. הבן, וולפגנג אמדאוס, נולד ב-27 בינואר 1756, זכה להצטיינות תחילה כילד פלא, אחר כך כאחד המלחינים המפורסמים ביותר בעולם. אנה מריה יצאה לסדרת הסיורים המשפחתיים (1762–1768) באירופה, שבמהלכם הוצגו שני הילדים כילדי פלא. היא נשארה ללא רצון בזלצבורג עם בתה במהלך הסיורים באיטליה שוולפגנג ולאופולד ערכו בשנים 1769–1773. בשנת 1777, היא ליוותה את וולפגנג הבוגר כעת, כנראה בחוסר רצון, למסע חיפוש עבודה באאוגסבורג, מנהיים ופריז. בהיותה בפריז, אנה מריה מתה ב-3 ביולי 1778 ממחלה פתאומית ולא ידועה. היא נקברה בבית הקברות של כנסיית סנט אסטאש. מוצרט היה בהלם עמוק ממותה של אמו. כמה מכתבים שכתב לאביו מפריז, המפורסמים עד היום, עוסקים באירוע הטראגי הזה. מדיה וקבצים בנושא אנה מריה מוצרט בוויקישיתוף אנה מריה מוצרט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ספרים על אנה מריה מוצרט בספריה הלאומית הגרמנית
אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה

אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Elisabeth Franziska von Österreich; ‏17 בינואר 1831 – 14 בפברואר 1903), הייתה בתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, וסבתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. אליזבת פרנציסקה נולדה ב-17 בינואר 1831 בבודה, לארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ולמריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. בשנת 1847 התחתנה אליזבת פרנציסקה עם בן דודה מדרגה שנייה פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, בנו של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואחר מותו התחתנה בשנת 1854 עם בן דודה קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן. ב-14 בפברואר 1903 מתה אליזבת פרנציסקה בארמון אלברטינה בווינה, כתוצאה מדלקת ריאות, ונקברה בבאדן על יד וינה, שם יש רחוב על שמה. ב-4 באוקטובר 1847 התחתנה אליזבת פרנציסקה עם בן דודה מדרגה שנייה פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, בנו של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ממנו נולדו לה בת אחת: מריה תרזה מאוסטריה-אסטה (1849–1919), התחתנה עם לודוויג השלישי, מלך בוואריה ב-18 באפריל 1854 התחתנה אליזבת פרנציסקה עם בן דודה קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן, ממנו נולדו לה 6 ילדים: פרנץ יוזף, ארכידוכס אוסטריה (1855) הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן (1856–1936) מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה (1858–1929), התחתנה עם אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד קרל שטפן, ארכידוכס אוסטריה (1860–1933) אויגן, ארכידוכס אוסטריה (1863–1954) מריה אלאונורה, ארכידוכסית אוסטריה (1864) מדיה וקבצים בנושא אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה בוויקישיתוף אליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הנסיך כספיאן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הנסיך כספיאן - הספר השני בסדרת הספרים דברי ימי נרניה הנסיך כספיאן (דמות) – הדמות הראשית בספר הנסיך כספיאן מסדרת דברי ימי נרניה
קזיס בינקיס

קזיס בינקיס (בליטאית: Kazys Binkis‏; 1893, Gudeliai, ליטא – 1942, קובנה) היה משורר, עיתונאי ומחזאי ליטאי שהשתמש בשמות בדויים רבים, וכן חסיד אומות העולם. בינקיס למד בבית הספר היסודי בפפיליס (אנ'), ובבית הספר Saulė (השמש), ולמד הוראה. בשנת 1910 החל ללמוד חקלאות ליד שווינציאן, אבל עקב מחסור כלכלי עבר לווילנה בשנת 1913 והחל להתכונן לבחינות הבגרות. בשנת 1909 החל לפרסם פרוזה ובשנת 1915 סיים קורס מורים והיה למורה בבית הספר בו למד בצעירותו. ב-1918 נבחר לתפקיד יו"ר מחוז מגוריו. בשנת 1919 מונה לתפקיד מזכיר מערכת כתב העת Liepsna (הלהבה) בווילנה. באותה שנה עבר לקובנה, שם עבד בבית הדפוס, התנדב בגדוד צבאי והשתתף בקונצרטים. ב-1920–1923 למד, בהפסקות, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, השתתף בתנועה ספרותית והיה ממנהיגי התנועה הפוטוריסטית הליטאית (1922-1928). בינקיס התפרנס מיצירתו הספרותית. בשנת 1922 פרסם וערך עם חברים אחרים מספר יצירות ספרותיות ואנתולוגיות של יצירות שירה וספרות ליטאיות עממיות. בינקיס עבד באגודת הסופרים הליטאים; במשך מספר שנים היה חבר בחבר המנהלים שלה. הוא כתב בכתב עת ספרותי והיה עיתונאי. בינקיס נקבר בבית הקברות פטרישיונאי (אנ'), בית הקברות הלאומי הבלתי רשמי של ליטא. מורשתו של בינקיס אינה רבה אך משמעותית. הוא כתב בסוגות (ז'אנרים) ההומור, הסאטירה והשירה, ופרסם ספרי שירה לילדים. אוסף שיריו הראשון של בינקיס התפרסם ב-1920 והושפע מהזרם המודרניסטי בשירה, השפעה שנחל במהלך לימודיו בברלין. כך השפיע בינקיס רבות על השירה הליטאית. בשנת 1923 (מהדורה שנייה ב-1926) פרסם את ספרו השני, קובץ שירים בגוון עתידני בשם מאה אביבים. מ-1927 עד 1931 פרסם שירים הומוריסטים במגוון כתבי-עת; חלקם פורסמו בספרים, גם לאחר מותו. מחזהו הראשון של בינקיס יצא לאור ב-1938. הצלחת המחזה, Atžalynas (הצמחייה), עודדה אותו לכתוב מחזה חדש, Generalinė repeticija (חזרה גנרלית), אשר לא הושלם. מחזה זה הוצג בהנאו ב-1948, פורסם כספר ב-1958 והוצג לראשונה בליטא בשנת 1959. במהלך הכיבוש הנאצי סייעו בני משפחת בינקיס להסתיר יהודים רבים מגטו קובנה בביתם. יד ושם הכיר בו, בסופיה אשתו, ובבני משפחה נוספים כחסידי אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא קזיס בינקיס בוויקישיתוף קזיס בינקיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) LMS IC: Classic Lithuanian Literature Anthology: Kazys Binkis (about the author) at antologija.lt Ostrauskas, Kostas. Žodžiai ir žmonės: Straipsniai, atsiminimai, laiškai. Kazys Binkis, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קזיס בינקיס".