laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וויאט איטון

וויאט איטון, באנגלית: Wyatt Eaton ‏ (6 במאי 1849 - 7 ביוני 1896) היה צייר דיוקנאות קנדי-אמריקאי, שזכור כאחד ממייסדי אגודת האמנים האמריקאים (אנ'). איטון, שנולד בפיליפבורג (צר'), קוויבק, קנדה, היה סטודנט של האקדמיה הלאומית לעיצוב (אנ'), ניו יורק, למד אצל סמואל קולמן, דניאל הנטינגטון ואחרים. בשנת 1872, הוא עבר לפריז ולמד בבית הספר לאמנויות יפות אצל ז'אן לאון ז'רום. במהלך תקופה זו, הוא ערך היכרות עם ז'אן-פרנסואה מילה בברביזון, וגם הושפע מחברו ז'ול בסטיאן-לפאג' (אנ') שהאמין שאמנות צריכה להתמקד בחיים הכפריים. לאחר שובו לארצות הברית ב-1876, הוא צייר סדרת דיוקנאות של משוררים אמריקאים למגזין ״המאה״ אשר נחרטו על ידי טימותי קול . הוא הפך למורה בקופר יוניון (אנ'), ופתח סטודיו בניו יורק אך חזר למונטריאול לעיתים קרובות כדי לצייר פורטרטים. ב-1880 נסע לצרפת ולאיטליה. הוא הפך לאחד ממייסדי איגוד האמנות האמריקאי, לימים אגודת האמנים האמריקאים, שהיה המזכיר הראשון שלה. הוא גם היה חבר מייסד של אגודת האמנים הקנדיים במונטריאול (1867). איטון מת משחפת בניופורט, רוד איילנד ב-7 ביוני 1896. מדיה וקבצים בנושא וויאט איטון בוויקישיתוף וויאט איטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) וויאט איטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי וויאט איטון בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Bradfield, Helen (1970). Art Gallery of Ontario: the Canadian Collection. Toronto: McGraw Hill. Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Eaton, Wyatt". Encyclopædia Britannica. Vol. 8 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 839. Foss, Brian (2015). "Barbizon Aesthetics in Canadian Landscape Painting". Embracing Canada: Landscapes from Krieghoff to the Group of Seven. Ian M. Thom (ed.). Vancouver and London, Eng.: Vancouver Art Gallery and Black Dog Publishing. pp. 42ff. Biography – EATON, WYATT – Volume XII (1891-1900) – Dictionary of Canadian Biography, www.biographi.ca
פיצריה קמיקזה

פיצריה קמיקזה הוא ספר קומיקס ישראלי המבוסס על הסיפור "הקייטנה של קנלר", מאת אתגר קרת. העיבוד נכתב על ידי קרת, והקומיקס צויר על ידי אסף חנוכה. הספר יצא לאור בשנת 2004. הקומיקס זכה לשבחי הביקורות ובשנת 2007 היה מועמד לפרס אייזנר בקטגוריית "הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר". הסיפור מתרחש בעולם שאליו מגיעים רק אנשים שהתאבדו. גיבור הסיפור, חיים, חי בעולם זה את חייו (הדומים מאוד לחייו לפני ההתאבדות) עד שיום אחד הוא מגלה במקרה שחברתו לשעבר, ערגה, התאבדה גם כן. בעקבות זאת הוא יוצא למסע עם חברו ארי בניסיון למצוא אותה. במהלך המסע הם אוספים טרמפיסטית בשם ליהיא, הטוענת שהיא לא התאבדה ולכן מנסה למצוא את האחראים כדי שיוכלו לטפל בטעות. השלושה מגיעים לביתו של אדם הקרוי קנלר, ובמהלך חיפוש אחר הכלב שלו הם מגיעים לביתו של המלך המשיח, שם חיים מוצא את ערגה. לאחר שהמלך המשיח מתאבד בשנית, ערגה וליהיא נאספים לתחקור על ידי מלאכים, וחיים בוחר לחזור לעיר. מספר עמודים מהקומיקס באתר "במה חדשה" מאת אסף חנוכה ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סמל איי שלמה

סמל איי שלמה הוא שלט אצולה שבמרכזו מגן הכולל את הסמלים המסורתיים של האי. למגן שני תומכים - תנין וכריש. תחת המגן רשום מוטו המדינה: "להוביל זה לשרת" (באנגלית: "To Lead Is to Serve"). בראש ציצת הסמל קסדה שעליה קישוטים ומעליה שמש. דגל איי שלמה המנון איי שלמה מדיה וקבצים בנושא סמל איי שלמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ניגריה–צ'אד

יחסי ניגריה–צ'אד הם יחסי החוץ בין ניגריה וצ'אד. החל מסוף שנות ה-80, ניגריה ראתה בצרפת את יריבתה העיקרית בניסיונה להתוות את מהלך ההתפתחות הפוליטית של מערב אפריקה. יחסיה הפטרנליסטיים בדרך כלל עם צ'אד התהדקו לאחר ההפיכה שהדיחה את הנשיא פרנסואה טומבלבאי ב-1975 לאחר מכן, הגבלת ההתרחבות הלובית תוך הימנעות מעימותים ישירים עם כוחות לוב הפכה גם היא למטרה חשובה. ניגריה נתנה חסות לשיחות בין הפלגים היריבים של צ'אד ב-1979 וקידמה עובד מדינה לא מוכר, מהמט שאווה לול, כראש ממשלת קואליציה של פשרה. מעמדו של לול כבובה ניגרית תרם להגברת ההתנגדות במהלך כהונתו הקצרה כנשיא ב-1979 שתי המדינות כוננו קשרים חזקים יותר במהלך שנות ה-80. בתקווה להפיק תועלת מסחרית ודיפלומטית על ידי הרחבת קשרי הסחר האזוריים, ניגריה החליפה את צרפת כמקור ההכנסות העיקרי של צ'אד לייצוא. הסכמי סחר דו-צדדיים כללו יצוא צ'אד של בעלי חיים, דגים יבשים וכימיקלים ויבוא של מוצרי מזון ומוצרים מיוצרים מניגריה. שתי הממשלות גם הכירו בערכו הפוטנציאלי של מגזר הסחר הבלתי פורמלי הגדול מעבר לגבולותיהן, שאף אחת מהמדינות לא הסדירה. בנוסף, התעשייה והמסחר הניגרית העסיקו כמה אלפי עובדים צ'אדים. לשתי המדינות יש מושבים במועצת הביטחון של האו"ם. עם זאת, מערכת היחסים של צ'אד עם ניגריה לא הייתה נטולת מתחים. החל מסוף שנות ה-70, התרחשו עימותים סביב אגם צ'אד, שם קיוו שתי המדינות לנצל את עתודות הנפט. שתי המדינות גם ביקשו לנטרל את העימותים הללו, תחילה על ידי הקמת סיורים משותפים וועדה לתיחום הגבול מעבר לאגם בצורה ברורה יותר. ואז, בתחילת שנות ה-80, המפלס הנמוך של ימת צ'אד הביא לידי ביטוי שורה של איים זעירים, שהובילו למחלוקות נוספות ולשיבוש רשתות סחר בלתי פורמליות ארוכות שנים. מערכת יחסים זו הייתה מסובכת גם בגלל חוסר היציבות של ניגריה עצמה בצפון, שנוצרה מהפונדמנטליזם האסלאמי הגואה. אלפי נפגעים התרחשו כתוצאה מעימותים אלימים בניגריה לאורך שנות ה-80. רוב האלימות הדתית הייתה ממקור ביתי, אבל המשטרה הניגרית עצרה כמה לובים, והחשש הניגרי מחדירת לוב דרך צ'אד התגבר. מסע הצנע הכלכלי של ניגריה ב-1983 יצר מתחים גם עם מדינות שכנות, כולל צ'אד. ניגריה גירשה כמה מאות אלפי עובדים זרים, בעיקר מתעשיית הנפט שלה, שעמדה בפני קיצוצים דרסטיים כתוצאה מירידת מחיר הנפט בעולם. לפחות 30,000 מהמגורשים היו צ'אדים. עם זאת, למרות הלחצים הללו, הניגרים סייעו בעצירת תהליך השגת היציבות בצ'אד, ושתי המדינות אישרו את כוונתן לשמור על קשרים הדוקים. במאי 2014, בעקבות חטיפת הנערות בניגריה, שר ההגנה הלאומי של צ'אד, Benaindo Tatola, נפגש עם שר ההגנה של קמרון, אדגרד אלאן מב נגו ביאונדה. "נגו אמר שגם צ'אד פרסה כוחות לעבוד יחד עם כוחות קמרונים בגבולות עם ניגריה. הוא גם אמר שכוחות משתי המדינות יעברו לניגריה וילחמו בבוקו חראם בשיתוף עם כוחות ניגריה." Collelo, Thomas, ed. (1990). Chad: A Country Study (2nd ed.). Washington, D.C.: Federal Research Division, Library of Congress. pp. 162–163. ISBN 0-16-024770-5. "Cameroon, Chad Deploy Troops to Fight Boko Haram - Nigeria". ReliefWeb. נבדק ב-2014-06-10.
מגדל המים של פרנצלאואר ברג

מגדל המים של פרנצלאואר ברג (בגרמנית: Wasserturm Prenzlauer Berg) הוא מגדל המים העתיק ביותר בברלין, שהושלם ב-1877 והיה בשימוש עד 1952. המבנה תוכנן על ידי הנרי גיל (Henry Gill) ונבנה על ידי חברת מפעלי המים האנגלית. הוא עומד בין קנאקשטראסה (Knaackstraße) ובלפורטר שטראסה (Belforter Straße) בקולביצקיץ (Kollwitzkiez), באזור פרנצלאואר ברג בברלין (חלק מרובע פנקו), ועבד על העיקרון של שימוש בצינורות מים כדי לספק מים לאוכלוסיית העובדים הגדלה במהירות. מתחת למיכל האגירה היו שש קומות ובהן חללים ששימשו כדירות של מפעילי המכונות שעבדו במגדל, משרדים וסדנאות מלאכה. אלה עברו שיפוץ ומאוכלסים עד היום. לדירות אלה ביקוש רב. בהיותו נקודת ציון בולטת, היה מגדל המים חלק משני סמלים מחוזיים מ-1920 עד 1987 ומ-1987 עד 1992. לאחר עליית הנאצים לשלטון שימש המרתף של בית המכונות (Maschinenhaus) של המגדל, שגודלו כ-1000 מ"ר, כמתקן של האס אה לכליאה המונית, ובאביב 1933 נעצרו בו קומוניסטים, סוציאליסטים, יהודים ואנשים אחרים שהמשטר החדש רדף, כלא ורצח. חומת זיכרון מ-1981 בשטח מגדל המים מנציחה את הפשעים הללו. ביוני 1933 שופץ מחנה הריכוז ובית המכונות שימש את חברי האס אה כחדר אוכל ובילוי, וחלקו השני כמעונות. בסתיו 1934 נסגר המקום והחלו עבודות להסבת השטח לגן ציבורי במסגרתן ביוני 1935, פוצץ בית המנוע הראשון. השטח הירוק נחנך ב-1 במאי 1937 וכיום יש מגרש משחקים באתר זה. מדיה וקבצים בנושא מגדל המים של פרנצלאואר ברג בוויקישיתוף רשימת אנדרטאות הזיכרון של ברלין "The water tower at Kollwitzplatz (Wasserturmplatz)". www.visitberlin.de (באנגלית). נבדק ב-2020-10-07. "Exploring the Wasserturm in Prenzlauer Berg". Digital Cosmonaut.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: url-status (link) Wolfgang Benz & Barbara Distel (edd.), Der Ort des Terrors: Geschichte der nationalsozialistischen Konzentrationslager, band II, München: Beck, 2005, p. 52. "Wasserturm | pankow-weissensee-prenzlauerberg.berlin". www.pankow-weissensee-prenzlauerberg.berlin (באנגלית). נבדק ב-2020-10-07.
טינו ליברמנטו

ואלנטינו "טינו" פרנסיסקו ליברמנטו (באנגלית: Tino Livramento; נולד ב-12 בנובמבר 2002) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן ימני בקבוצת ניוקאסל יונייטד. טינו ליברמנטו גדל בשכונת קרוידון שבלונדון. הוא הצטרף לצ'לסי בגיל 9 ממועדון המקומי ראונדשו. לקראת סוף עונת 2020/2021, הוא נכלל בסגל צ'לסי במשחקי הליגה נגד מנצ'סטר סיטי וארסנל. באוגוסט 2021 הוא חתם בקבוצת סאות'המפטון ב-14 באוגוסט 2021, ליברמנטו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 3-1 לאברטון. ב-23 באוקטובר 2021, הוא כבש את השער הראשון שלו בקריירה, בתיקו של 2-2 מול ברנלי. ב-8 באוגוסט 2023 חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 32 מיליון אירו. ב-27 באוגוסט 2021, זומן לראשונה לנבחרת אנגליה עד גיל 21. ב-7 בספטמבר 2021, הוא ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת הצעירה של אנגליה במהלך הניצחון 0-2 על נבחרת קוסובו הצעירה, במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנוער 2023. למרות שליברמנטו יצג את אנגליה דרך נבחרות הנוער שלה, הוא יכול גם לשחק עבור נבחרת סקוטלנד ונבחרת פורטוגל בזכות אימו הסקוטית ואביו הפורטוגזי. טינו ליברמנטו, ברשת החברתית אינסטגרם טינו ליברמנטו, באתר Transfermarkt טינו ליברמנטו, באתר Soccerway טינו ליברמנטו, באתר BDFutbol טינו ליברמנטו, באתר WorldFootball.net טינו ליברמנטו, באתר FootballDatabase.eu Who is Tino Livramento? Meet the rampaging wing-back on the bench for Chelsea vs Man City, football.london Southampton sign Chelsea teenager Tino Livramento on five-year deal, theathletic תקציר המשחק בין סאות'המפטון לאברטון, באתר האתר הרשמי של סאות'המפטון תקציר המשחק בין סאות'המפטון לברנלי, באתר BBC תקציר המשחק בין אנגליה U21 לקוסובו U21, באתר BBC
האג'ימה מוריאסו

היאימה מורייסו (נולד ב-23 באוגוסט 1968) הוא כדורגלן עבר יפני, ששיחק כמעל ל-250 משחקים במשך 14 שנה עם סאנפרס הירושימה היפנית. וכיום מאמן את נבחרת יפן בכדורגל. לאחר לימודיו הצטרף מוריאסו לקבוצת סאנפרס הירושימה בליגת העל היפנית ב-1987. באפריל 1990, מוריאסו היה בתקופת ניסיון במועדון מנצ'סטר יונייטד. בשנת 1998, המאמן הנס אופט הפך למאמנה של קיוטו פרפל סאנגה וצירף את מוריאסו למועדון בהשאלה. מוריאסו היה השחקן המרכזי של קיוטו בעונת 1998. לאחר מכן, חזר מוריאסו לסאנפרס הירושימה בעונת 1999, אך לא זכה לדקות משחק. בשנת 2002, הוצעה לו לעבוד בצוות האימון של המועדון, אך הוא החליט להמשיך לשחק. ב-2002, הוא חתם בוגאלטה סנדאי ולאחר כשנה החליט לפרוש מכדורגל מקצועי. מוריאסו החל לעבוד כמאמן בצוות האימון של סאנפרקה הירושימה בעונת 2004, ב-8 בדצמבר 2011, התקבלה החלטה לאשר את מוריאסו כמאמן הקבוצה של סאנפרקה הירושימה בעונת 2012. כשלאחר מכן, הוא זכה באליפות הליגה היפנית פעמיים ברציפות (2012, 2013). לאחר מכן מורייאסו היה המאמן של נבחרת יפן עד גיל 23, בעיקר במהלך אולימפיאדת טוקיו 2020. מוריאסו היה עוזר מאמנו של נישינו אקירה בנבחרת יפן במונדיאל 2018. ב-26 ביולי 2018, לאחר שהמאמן נישינו אקירה התפטר, איגוד הכדורגל של יפן מינה את מוריאסו למאמנה החדש של הנבחרת הלאומית, במטרה להכין את הנבחרת למונדיאל 2022. הוא הוביל את יפן לגמר גביע אסיה בכדורגל 2019 לאחר שניצחו את נבחרת איראן 3–0 בחצי הגמר, אך הפסידו בגמר 1–3 לנבחרת קטר. מדיה וקבצים בנושא האג'ימה מוריאסו בוויקישיתוף האג'ימה מוריאסו, באתר Transfermarkt האג'ימה מוריאסו, באתר Soccerway האג'ימה מוריאסו, באתר WorldFootball.net האג'ימה מוריאסו, באתר National Football Teams האג'ימה מוריאסו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
רודולף ולדן

קרל רודולף ולדן (בפינית: Karl Rudolf Walden;‏ 1 בדצמבר 1878 – 25 באוקטובר 1946) היה גנרל ופוליטיקאי פיני. שימש לזמן קצר כמפקד העליון של הצבא הפיני, וכן שימש כשר ההגנה של פינלנד לאורך רוב מלחמת העולם השנייה. ולדן נולד ב-1 בדצמבר 1878 בהלסינקי שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. ב-1900 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, אולם כעבור שנתיים סולק מהשירות לאחר שארגן שביתה יחד עם חבריו. הוא עבר לגור בסנקט פטרבורג והיה פעיל מאוד בקהילה הפינית המקומית. הוא פתח בית חרושת לנייר והמשיך לנהל אותו עד מותו. ב-1918 הכריזה פינלנד על עצמאות מרוסיה, וכמעט מיד פרצה בה מלחמת אזרחים בין הצבא הלבן שנתמך בידי הקיסרות הגרמנית, לצבא האדום שנתמך בידי ברית המועצות. ולדן הצטרף לשורות הצבא הלבן, ומילא בו תפקידים בכירים עד סיום המלחמה. ב-27 בנובמבר 1918 הוא ירש את וילהלם אלכסנדר טסלף בתפקיד המשולב של שר ההגנה והמפקד העליון של הצבא. ב-31 בדצמבר של אותה שנה, הוא החליט לפצל את התפקיד, והמשיך לכהן כשר ההגנה, בעוד שאת תפקיד מפקד הצבא העביר לקרל פרדריק וילקמה. ב-15 באוגוסט 1919 הוא פוטר מתפקיד שר ההגנה. שנה לאחר מכן הוא ייצג את פינלנד בהסכמי טרטו. בעקבות פרוץ מלחמת החורף בין פינלנד לברית המועצות, חזר ולדן לצבא וקיבל מקום בקבינט הביטחון. מפקד הצבא באותה תקופה היה חברו מימי הצבא הלבן קרל גוסטף אמיל מנרהיים. השניים עבדו בשיתוף פעולה קרוב. ולדן גם היה חבר במשלחת הפינית שחתמה על הסכם השלום של מוסקבה שסיים את המלחמה. ב-27 במרץ 1940, ולדן מונה לשר ההגנה בממשלתו של ריסטו רייטי. יחד עם מנרהיים, הוא הוביל את הצבא הפיני במלחמת ההמשך, והיה חבר במשלחת הפינית שחתמה על הסכם השלום שסיים את המלחמה. ב-1 בדצמבר 1944 הוא פרש מהצבא ומהחיים הפוליטיים. הוא נפטר בסיסמה ב-25 באוקטובר 1946. מדיה וקבצים בנושא רודולף ולדן בוויקישיתוף Biographische Notizen auf der Homepage der Finnischen Regierung Biographie auf der Mannerheim-Homepage Unabhängigkeit und Ende des Ersten Weltkriegs (1917-1918) Finnische Geschichte in Briefmarken: Zwischen den Kriegen (1919–1939) Finnische Geschichte in Briefmarken: Zweiter Weltkrieg (1939-1945) „War and Peace“, Artikel im TIME-Magazine vom 18. März 1940
יצחק אבוהב

האם התכוונתם ל... יצחק אבוהב (מנורת המאור) – רב בן המאה ה-13 וה-14, מחבר הספר מנורת המאור יצחק אבוהב (גאון קסטיליה) – רב בן המאה ה-15, מדור גירוש ספרד בית הכנסת אבוהב – בית כנסת בצפת הנקרא על שמו של רבי יצחק אבוהב יצחק בן מתתיה אבוהב (1631–1707)- מלומד ומחזאי יהודי ספרדי הולנדי יצחק אבוהב דה-פונסיקה (1605 - 1693) - רב באמסטרדם, הרב הראשון בעולם החדש ברסיפה שבברזיל, דרשן ואיש קבלה יצחק אבוהב (נכד דה-פונסיקה) – נכדו של רבי יצחק אבוהב דה-פונסיקה
קארלו אדווארד קיבקס

קארלו אדווארד קיבקס (בפינית: Kaarlo Edvard Kivekäs;‏ 6 בדצמבר 1866 – 19 בפברואר 1940) היה איש צבא פיני. שרת כגנרל-מאיור בצבא האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה ולאחריה התגייס לצבא פינלנד ושימש לזמן קצר כמפקד העליון של הצבא הפיני. קיבקס נולד ב-6 בדצמבר 1866 בוולקאלה שהשתייכה אז לאימפריה הרוסית. ב-1888 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוכשר כקצין ארטילריה. הוא שרת בקווקז ובאפגניסטן והתקדם בסולם הדרגות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא קודם לדרגת גנרל מאיור ומונה למפקד הדיוויזיה ה-113. בעקבות פירוק הצבא הקיסרי ב-1918, קיבקס חזר לפינלנד שהכריזה בינתיים על עצמאות. הוא התקבל לצבא הפיני בדרגת גנרל מאיור, וב-19 ביוני 1919 מונה למפקד העליון של הצבא הפיני. הוא לא החזיק בתפקיד זמן רב, וב-11 בספטמבר של אותה שנה הודח ממנו ועבר לשמש כמפקד הגנת החופים של פינלנד. ב-1928 הוא פרש מהצבא בדרגת גנרל-לויטננט, אולם המשיך לשמש כיועץ עצמאי עבור משרד ההגנה. הוא נפטר בהמנלינה ב-19 בפברואר 1940. קארלו אדווארד קיבקס באתר Axis History Forum
לידוביץ פיט

לידוביץ פיט (בצרפתית: Ludovic Piette; ‏ 11 במאי 1826 – 14 באפריל 1878) היה צייר אימפרסיוניסט צרפתי. הוא בא ממשפחת אצולה קטנה ואביו היה הרשם של קהילת מלריי (אנ'), בצפון מערב צרפת. שיעורי האמנות הראשונים שלו הגיעו מהציירים האקדמים (אנ') תומאס קוטיר ואיזידור פיס. במהלך לימודיו אצל קוטיר פגש את אדואר מאנה, שכבר התנסה בסגנונות חדשים. לאחר מכן, בזמן שהותו באקדמיה, הוא התיידד עם קאמי פיסארו, אף שהיה צעיר ממנו, תהיה לו השפעה מכרעת על עבודתו של פיט. הוא וחברים אחרים של פיסארו היו מציירים בחוץ לעיתים קרובות יחד. בשנת 1857, הוא הציג את הציור הראשון שלו בסלון. אומרים שהוא קיבל עבודה מנפוליאון השלישי לספק עיטורים לדירות של הקיסרית אג'ני, אך אין תיעוד רשמי לכך. בשנת 1864, בגלל בריאות לקויה, הוא ואשתו התיישבו בחווה של משפחתו, אותה ירש לאחר מות אביו, ליד לאסי-לה-שאטו (אנ') בברטני. באותה תקופה, הוא החל לכתוב בקביעות לפיסארו, התכתבות ביניהם היא תיעוד חשוב של השנים המעצבות של האימפרסיוניזם, תקופה עם מעט תיעוד אחר. בהיותו שם, כיהן במועצת העירייה (אנ') כחלק מסיעת הליברל-שמרנים. כמו אימפרסיוניסטים רבים, הוא נטה להתמקד בנופים עם דמויות ונופים עירוניים (אנ'). בין אזורים האהובים עליו לציור היו פונטואז (אנ') ולובסיין (אנ'). ב-1877, בהזמנתו של פיסארו, הוא השתתף בתערוכה האימפרסיוניסטית השלישית. לאחר מותו, הוצגה רטרוספקטיבה של עבודתו בתערוכה הרביעית ב-1879. רחוב בפונטואז נקרא לכבודו. מדיה וקבצים בנושא לידוביץ פיט בוויקישיתוף Ludovic PIETTE - (1826-1878), www.van-gogh.fr Ludovic Piette-Montfoucault, impressionistsgallery.co.uk
כנסיית מריה הקדושה (ברלין)

כנסיית מריה הקדושה (בגרמנית: Marienkirche ;St.-Marien-Kirche) היא כנסייה ברחוב קרל ליבקנכט (Karl-Liebknecht-Straße), לשעבר רחוב קייזר וילהלם (Kaiser-Wilhelm-Straße) במרכז ברלין, ליד אלכסנדרפלאץ. מועד ההקמה של הכנסייה המקורית אינו ידוע, אך הוא הוזכר כאתר שבו חיללו (Host desecration) לכאורה יהודים את שרידי ישו ב-1243. כתוצאה מהאשמות אלו הועלו מספר יהודים על המוקד במקום שנקרא לימים יודנברג (Judenberg). המקום מוזכר בכרוניקות גרמניות ב-1292. משערים שהקמת הכנסייה הייתה מוקדם יותר במאה ה-13. הארכיטקטורה של הבניין היא ברובה שחזור מודרני מסוף המאה ה-19 ומהתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הכנסייה הייתה במקור כנסייה קתולית, אך מאז הרפורמציה ב-1539 הייתה כנסייה פרוטסטנטית לותרנית. הקהילה הייתה חלק מהאיחוד הפרוסי של הכנסיות מ-1817 עד 1948, ארגון גג של כנסיות שמשלב בעיקר קהילות לותרניות, אך גם קלוויניסטיות ומעט כנסיות הווידוי הפרוטסטנטי המאוחד (Confessing Church). כנסיית מריה הקדושה היא הכנסייה של הבישוף של הכנסייה האוונגליסטית של ברלין-ברנדנבורג-שלזיה העליון לוסטיה. קתדרלת ברלין נמצאת בפיקוח משותף של כל הכנסיות החברות באיגוד הכנסיות האוונגליסטיות. עם זאת, הכנסייה אינה נקראת "קתדרלה" – שם שאינו שגור בפרוטסטנטיות הגרמנית אלא רק בשפה המדוברת של כנסיות קתדרלות שהיו כנסיות של בישופים קתולים לפני הרפורמציה. יחד עם כנסיית ניקולס הקדוש, כנסיית מריה הקדושה היא הכנסייה העתיקה ביותר בברלין. החלקים העתיקים ביותר של הכנסייה עשויים מגרניט, אך ברובה היא בנויה מלבנים, מה שמקנה לה מראה אדום בוהק. סגנון זה הועתק בבניית בית העירייה האדום של ברלין, הניצב בסמוך. במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוקה הכנסייה קשות מהפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה הייתה הכנסייה במזרח ברלין, ובשנות ה-50 היא שוחזרה על ידי השלטונות במזרח גרמניה. לפני מלחמת העולם השנייה, כנסיית מריה הקדושה הייתה באמצע אזור צפוף אוכלוסין במחוז מיטה, והייתה בשימוש קבוע ככנסיית קהילה. לאחר המלחמה, אזור זה נוקה ממבנים הרוסים וכיום הכנסייה ניצבת במרחבים הפתוחים מסביב לאלכסנדרפלאץ, ומוצלת על ידי מגדל הטלוויזיה של ברלין. מחוץ לכנסייה ניצב פסל של מרטין לותר. בכנסיית מריה הקדושה שוכן קברו המונומנטלי של אוטו כריסטוף פון שפאר, גנרל-פלדמרשל של ברנדנבורג-פרוסיה, שפיסל הפסל הפלמי ארטוס קווילינוס האב, אולי בסיועו של ברתולומאוס אגרס (Eggers). קרל הילדברנד פרייהר פון קנשטיין (אנ'), מייסד אגודת התנ"ך הוותיקה ביותר בעולם (Cansteinsche Bibelanstalt), נקבר בכנסייה ב-1719. בשנת 1951 העבירו את מזרקת נפטון לקרבת הכנסייה. כריסטוף אלברכט היה נגן עוגב במקהלה של הכנסייה בין השנים 1976–1992. מדיה וקבצים בנושא כנסיית מריה הקדושה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית מריה הקדושה Encyclopaedia Judaica, Jerusalem, 1971, Vol 8, pg 1042-43. Regina Bartsch-Molden: Artus Quellinus' Grabmal Sparr. Der Einfluß der Niederlande auf das Grabmal in Norddeutschland zwischen 1650 und 1725. PEter LAng Verlag, FrankfurtM. 1993, מסת"ב 3-631-46089-9 (zugl. Dissertation FU Berlin 1992).
אנושיראואן רוחאני

אנושיראואן רוחאני (בפרסית: انوشیروان روحانی; נולד ב-24 ביולי 1939), הוא פסנתרן ומלחין איראני. הוא ידוע בהלחנה ובניצוח של מוזיקה קלאסית עכשווית, כמו גם מוזיקת פופ פרסית. הוא גם הלחין מספר פסקולים לסרטים איראניים. רוחאני, נולד בשנת 1939 ברשת, במחוז גילאן שבאיראן. רוחאני קיבל שיעורי נגינה מאביו, שהיה אף הוא משורר וכנר. אחיו, שהרדד רוחאני (אנ'), ארדשיר רוחאני ושחריאר רוחאני הם גם מוזיקאים. כשרוחאני היה בן תשע הוא שידר את השיר הראשון שלו ברשת הרדיו הלאומית האיראנית. מאוחר יותר למד רוחאני פסנתר אצל הפסנתרן ג'וואד מרופי (אנ') בקונסרבטוריון הפרסי הלאומי למוזיקה בטהרן. מלבד פסנתר, שלט רוחאני בעוגב ובאקורדיון. בשנת 1958, אנושיראואן החל באופן רשמי את שיתוף הפעולה עם הרדיו האיראני הלאומי. הקריירה של רוחאני כוללת למעלה מ-500 יצירות הכוללות שירה, עיבודים לתזמורת, קטעי פסנתר ופסקול סרטים, ביניהם "סולטן-א-גלבהא", "דלה קוצ'ולו" ו"גול-י סנג". לאחר המהפכה האיראנית של 1979, המשיך רוחאני את ההלחנה שלו בעולם המערבי, בעיקר בלוס אנג'לס ובגרמניה, שם הקליט אלבומים בחברת התקליטים MZM. רוחאני עבד עם תזמורות מחוץ לאיראן, כולל התזמורת הסימפונית הצ'כית בפראג, שביצעה את הקטעים התזמורתיים מאלבומו 'מנגינות אהבה סימפוניות'. ב-2003 הוא כתב שיר אחד עבור סקורפיונז, "Maybe I Maybe You", שמופיע באלבום "Unbreakable". רוחאני הלחין את המקבילה הפרסית לשיר "יום הולדת שמח" שכותרתה "תבלודת מובארק" (בתרגום חופשי: "ברוך יום הולדתך"). נהוג לשיר אותו במסיבות יום הולדת פרסיות (המוקדשות לאחיינו שרווין שאפי). גול-י סנג מדיה וקבצים בנושא אנושיראואן רוחאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנושיראואן רוחאני אנושיראואן רוחאני, ברשת החברתית פייסבוק אנושיראואן רוחאני, ברשת החברתית אינסטגרם אנושיראואן רוחאני, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אנושיראואן רוחאני, באתר ספוטיפיי אנושיראואן רוחאני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנושיראואן רוחאני, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) אנושיראואן רוחאני, באתר Discogs (באנגלית) אנושיראואן רוחאני, באתר Songkick (באנגלית) Moshkin Ghalam, S: "Tasneef-ha, Taraneh-ha, va Soroud-hayeh Iran Zamin", Khaneh Sabz Tabestan Press, 1378. "Anoushiravan Rohani, Know Him Better". WhatsUpIran.com. אורכב מ-המקור ב-21 באוגוסט 2014. נבדק ב-19 אוג' 2014. {{cite web}}: (עזרה)
מליסה רוקסבורג

מליסה רוקסבורג (באנגלית: Melissa Roxburgh נולדה ב-10 בדצמבר 1992) היא שחקנית קנדית -אמריקאית. רוקסבורג היא השנייה מבין ארבעה ילדים; יש לה שתי אחיות (קריסטי ואשלי) ואח צעיר אחד (מאט). אביה, קאם, הוא כומר קנדי ואמה, שלי וולפול, היא שחקנית טניס מקצוענית בריטית בדימוס. הוריה, לאחר שעברו לקנדה מארצות הברית, הקימו כנסייה בוונקובר. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, רוקסבורג החלה לעסוק במשחק בוונקובר. רוקסבורג היא בוגרת סטודיו ויליאם אספר למשחק. היא קיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה בסרט "יומנו של חנון 2: רודריק שולט". היא המשיכה להופיע גם בסרט ההמשך "יומנו של חנון 3: קיץ קטלני". בשנת 2016 שיחקה בסרט "סטארטרק: אל האינסוף". מ-2018 ועד 2023 כיכבה רוקסבורג בתפקיד הראשי כמיקלה סטון בסדרת הטלוויזיה "מניפסט" במשך ארבע עונות. בשנת 2022, רוקסבורג שיחקה בתור הבלשית מרי קלי בסרט Mindcage, לצד מרטין לורנס וג'ון מלקוביץ'. לרוקסבורג יש תשוקה לטיולים. כשהתבגרה, משפחתה ביקרה באפריקה, אירופה ודרום אמריקה, מה שהחל את העניין של רוקסבורג בנושאי צדק חברתי. כיום היא משמשת כמנהיגת GenR עבור ועדת ההצלה הבינלאומית (IRC), המסייעת לאנשים במשברים הומניטריים קיצוניים. לפני משחקה בסדרה "מניפסט", רוקסבורג למדה תקשורת באוניברסיטת סיימון פרייזר בתקווה להיות עיתונאית. בשנת 2018 היא החלה מערכת יחסים עם ג'יי. אר. רמירז, אותו פגשה על הסט של סדרת הטלוויזיה "מניפסט". השניים נפרדו לזמן קצר ב-2021, וחזרו להיות ביחד ב-2022. מדיה וקבצים בנושא מליסה רוקסבורג בוויקישיתוף מליסה רוקסבורג, ברשת החברתית פייסבוק מליסה רוקסבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מליסה רוקסבורג, ברשת החברתית אינסטגרם מליסה רוקסבורג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מליסה רוקסבורג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מליסה רוקסבורג, באתר AllMovie (באנגלית) מליסה רוקסבורג, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מליסה רוקסבורג, באתר Metacritic (באנגלית) מליסה רוקסבורג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Bundel, Ani. "Melissa Roxburgh Is Like Her Manifest Character in More Ways Than You'd Think". Elite Daily. ארכיון מ-2019-04-22. נבדק ב-2019-04-22. "The Secret to Making it in L.A.? Grow a Thick Skin". Backstage. 2019-01-09. ארכיון מ-2019-04-22. נבדק ב-2019-04-22. "William Esper Studio alumni". esperstudio.com. 2019-01-09. ארכיון מ-2022-09-26. נבדק ב-26 בספטמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) Andreeva, Nellie (28 באוגוסט 2021). "'Manifest' Saved With 20-Episode Fourth & Final Season On Netflix; Cast Led By Josh Dallas & Melissa Roxburgh To Return". Deadline Hollywood. ארכיון מ-28 באוגוסט 2021. נבדק ב-4 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Mindcage - Martin Lawrence, Melissa Roxburgh and John Malkovich". ארכיון מ-2022-11-08. נבדק ב-2022-11-08. "Melissa Roxburgh". microsoft.com. 2020. ארכיון מ-2021-06-11. נבדק ב-2020-04-22. Maynard, Stacey (2017-11-04). "Interview with Melissa Roxburgh". TV Series Hub. אורכב מ-המקור ב-2019-04-22. נבדק ב-2019-04-22. Webb Mitovich, Matt (8 במרץ 2014). "Pilot Scoop: Supernatural Spin-Off Gets a New Title, Casts Its Final Series Regular". TVLine. ארכיון מ-29 בספטמבר 2017. נבדק ב-13 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) Andreeva, Nellie (8 במרץ 2014). "CW's Supernatural Spinoff Casts Melissa Roxburgh As Female Lead, Gets New Title". Deadline Hollywood. ארכיון מ-29 ביוני 2018. נבדק ב-13 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה)