laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פיליפ רושה

פיליפ רושה (Philippe Rochat; נולד ב-29 בנובמבר 1953 - 8 ביולי 2015) היה שף שווייצרי. נולד בלה שני (Le Chenit) בואלה דה ז'ו (Vallée de Joux); אביו הוא מוודואה ואמו, אנג'לינה לוקטלי, איטלקייה. אמו נפטרה מסרטן כשהיה בן תשע ואביו נישא מחדש ועבר ל- Romont, שם פתח בית קפה. ב-1968, בהיותו בן ארבע עשרה, החל פיליפ רושה להתלמד כטבח בבופה דה לה גאר רומון שהיה שייך לאחד מחבריו ללימודים מרסל קאווסאן (Marcel Cavuscens). החל משנת 1972 הוא עבד במלונות יוקרה שונים, בתחילה בסבואה בור אן ויל (Savoy Baur en Ville), אחר-כך באו לאק ( au Lac). ב-1 ביולי 1980 הוא החל לעבוד אצל פרדי ז'ירארדה במסעדת הוטל דה ויל בעיירה קריסייה. אחרי שעבד בכל המשרות במטבח הוא מונה לשף המבצע ב-1989. ב-1995 הוא נישא לאצנית המרתון פרנציסקה רושה-מוזר. ב-1 בדצמבר 1996 הוא הפך לבעלים של המסעדה בעקבות פרישתו של פרדי ז'ירארדה. המסעדה הפסידה זמנית את שלושת הכוכבים שלה במדריך מישלן האדום, אולם השיבה אותם ב-1997. ב-1999 הכתיר אותו גו מיו שווייץ כ"שף השנה", וב-2000 כתב גו מיו הצרפתי "קריסייה היא עדיין משכנה של המסעדה הטובה בעולם". מסעדת הוטל דה ויל מחזיקה כיום (2010) בשלושה כוכבים במדריך מישלן ובתשע עשרה נקודות בגו מיו. המסעדה חברה במדריך "השולחנות הגדולים בעולם". בשנת 2005 דורגה המסעדה במקום ה-25 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט, בשנת 2008 דורגה המסעדה במקום ה-27 בעולם, בשנת 2009 דורגה המסעדה במקום ה-16 בעולם, בשנת 2010 דורגה המסעדה במקום ה-14 בעולם. האתר dininginfrance בחר במסעדה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת. במרץ 2002 נהרגה פרנציסקה רושה-מוזר בתאונת טיפוס. אחרי חופשה בלפלנד. החל רושה בפרויקטים שונים, בכללם "טעמים" ספר בישול שפורסם ב-2003. ב-2006 הוא קיבל את אות Chevalier Ordre national du Mérite מידיו של פיליפ דוסט-בלאזי, שר החוץ הצרפתי באותה עת. רושה נפטר בתאריך 8 ביולי 2015 לאחר שהתעלף תוך כדי רכיבה על אופניים. הוא היה בן 61 במותו. Philippe Rochat, Veronique and Pierre - Michel Zbinden Delessert (2003). " Flavours ", Editions Pierre -Marcel Favre Lausanne. ISBN 2-8289-0750-3. Flaveurs, Favre, 2003. La Cuisine sublime,, 2004 AT Verlag מדיה וקבצים בנושא פיליפ רושה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיליפ רושה מסעדת פיליפ רושה באתר dininginfrance קולמן אנדרוז, "ז'ירארדה אחרי ז'ירארדה", saveur.com מספר 37 רצת המרתון לשעבר פרנציסקה רושה-מוזר נהרגה בתאונת טיפוס,european-athletics.org‏ 07.03.2002 מסעדת הוטל דה ויל במדריך "השולחנות הגדולים בעולם" מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-25 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2005 מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-27 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2008 מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-16 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2009 מסעדת הוטל דה ויל במקום ה-14 בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010 האתר dininginfrance בחר במסעדה לאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות בעולם מחוץ לצרפת Star chef Philippe Rochat dies - SWI swissinfo.ch, SWI swissinfo.ch
כפן

כַּפָּן (שם מדעי: platalea; נקרא בעבר אבי הכף) הוא סוג עוף ביצה במשפחת הכפניים. הכפן הוא עוף גבוה המגיע לגובה של 75–90 ס"מ. הוא חי באזורים חמים או ממוזגים, ומצוי בקרבת מקווה מים אגמים, נהרות וביצות. אורך כנפי הכפן מגיע ל-40 ס"מ, ובעת תעופה מוטת כנפיו מגיעה ל-120 ס"מ. משקלו כ-1.5 ק"ג ואף יותר. אורך מקורו כ-21 ס"מ והוא שטוח ומתרחב בקצהו לצורת כף. מכאן שמו "כפן". הכפן מוצא את מזונו בעזרת מקורו הארוך, אותו הוא מניע בבוץ, ושולה בעזרתו חרקי מים (שפיראים, בריומאים, כולכיתיים וכו'), רכיכות, צפרדעיים וסרטנאים. הוא שחיין מעולה, וגם מסוגל לצלול לעומק רב. הכפן בונה את קנו מזרדים וענפים, ומסתיר אותו בתוך שיחים ועצים נמוכים. הנקבה מטילה בין 2 ל-5 ביצים לבנות, ושני ההורים דוגרים עליהן לסירוגין. הגוזלים בוקעים זה אחר זה, כשהם עוורים ואינם מסוגלים לטפל בעצמם. וההורים מאכילים אותם בתחילה במזון מעוכל שהם מקיאים בזהירות לתוך מקוריהם הקטנים. מקוריהם של הגוזלים קצרים וישרים ורק עם ההתבגרות הם מקבלים את צורת הכף האופיינית. כפן מלכותי (Platalea regia), נפוץ באוסטרליה ודרום-מזרח אסיה כפן שחור-פנים (Platalea minor), נפוץ באזורי החופים של מזרח אסיה. אורכו כ-76 ס"מ, נמצא כיום בסכנת הכחדה. פניו ורגליו של כפן זה שחורות בעוד ששאר הגוף לבן. כפן אפריקאי (Platalea alba) כפן אירופאי (Platalea leucorodia), או כפן לבן - מצוי בישראל. אורך גופו מגיע לכ-60 ס"מ ונוצותיו לבנות. מרבית הפרטים דוגרים בחורף, אך פרטים מסוימים חולפים בנדידה או באים בקיץ ואינם דוגרים. כפן צהוב-מקור (Platalea flavipes), מצוי באוסטרליה. מלבד מקורו גם רגליו צהובות. הוא נצפה גם בניו זילנד, אי הלורד האו והאי נורפוק. עוף זה מקנן על עצים. כפן ורוד (Platalea ajaja) מצוי באמריקה הדרומית, באיים הקאריביים ובאזורי חוף המפרץ של ארצות הברית במפרץ מקסיקו. אורכו כ-80 ס"מ, עורפו וגבו לבנים ושאר נוצותיו ורדרדות אדמדמות, מקורו אפור ורגליו אדומות. כפן מצוי כפן צהוב מקור כפן ורוד כפן שחור-פנים כפן מלכותי כפן אפריקאי מגלנים ביצות כפניים כפן, באתר ITIS (באנגלית) כפן, באתר NCBI (באנגלית) כפן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כפן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפן, באתר GBIF (באנגלית) כפן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לאכול, להתפלל, לאהוב (סרט)

לאכול, להתפלל, לאהוב (באנגלית: Eat Pray Love) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010, שביים ראיין מרפי, בכיכובם של ג'וליה רוברטס וחאווייר ברדם. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שנכתב על ידי אליזבת גילברט. צילומי הסרט נערכו בחלקם בהודו ובאלי, שם מתרחשת עלילת הסרט. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. עלילה חסרה. לליז גילברט (ג'וליה רוברטס) יש חיים לכאורה מושלמים- היא סופרת מוצלחת ונשואה לסטיבן (בילי קרודופ). אך היא מבינה שכל זה אינו מספק אותה ומחליטה להתגרש על מנת להגשים את חלומותיה. לאחר מכן היא יוצאת לטיול מסביב לעולם שהופך למסע לגילוי עצמי. במסעה היא מבקרת בשלוש מדינות; באיטליה - שם היא נהנת מהאוכל האיטלקי. בהודו - שם היא מתפללת ומוצאת איזון נפשי. ולבסוף בבאלי שבאינדונזיה - שם היא מוצאת אהבה. ג'וליה רוברטס - ליז גילברט חאווייר ברדם - פליפה בילי קרודופ - סטיבן ריצ'רד ג'נקינס - ריצ'רד ויולה דייוויס - דיליה ג'יימס פרנקו - דייוויד הסרט ספג ביקורות שליליות, אף שג'וליה רוברטס זכתה לשבחים על משחקה. מבקרים שונים טענו שהסרט שטחי, אינו מעביר כראוי את עלילת הספר ומציג את גיבורת הסרט כנרקיסיסטית. הסרט יצא ב-13 באוגוסט 2010. בשבוע הראשון ליציאתו הוא הכניס כ-23.1 מיליון דולר ודורג מתחת לסרט "בלתי נשכחים". הסרט הכניס בארצות הברית ובקנדה כ-80 מיליון דולר ובסך הכל כ-205 מיליון דולר בכל רחבי העולם. "לאכול, להתפלל, לאהוב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר נטפליקס "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר AllMovie (באנגלית) "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר Metacritic (באנגלית) "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר אידיבי "לאכול, להתפלל, לאהוב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמה ברוקס, הגרדיאן, "לאכול, להתפלל, לאהוב": ועכשיו האקססוריז, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2010 דנה שוופי, המתפללים הורחקו מהאשראם בגלל צילומי הסרט "לאכול, להתפלל, לאהוב", באתר הארץ, 24 בספטמבר 2009 חן חדד, עכבר העיר, לאכול להתפלל לאהוב: ג'וליה רוברטס בסרט הגרוע ביותר של השנה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2010 אורי קליין, "לאכול, להתפלל, לאהוב": אגוצנטריות צרופה, שמהולה באופורטוניזם מזוכך, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2010 אור בר שלום, עכבר העיר, ריאן מרפי, האיש שלא מתבייש לומר כי הוא אגדה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2012
ריצ'רד הק

ריצ'רד פרד הק (באנגלית: Richard Fred Heck‏; 15 באוגוסט 1931 - 10 באוקטובר 2015) היה כימאי אמריקאי הידוע בזכות הגילוי והפיתוח של תגובת הק (Heck reaction), בה נעשה שימוש בפלדיום כזרז לתגובות מצומדות בכימיה אורגנית בה נוצר קשר בין אריל האלידים (aryl halides) לבין אלקן. ריצ'רד הק הוכרז כזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2010 יחד עם הכימאים היפנים אי-איצ'י נגישי ואקירה סוזוקי על מחקריהם בתחום תגובות קשר בזירוז פלדיום בתרכובת אורגנית. ניצול תהליך זה מאפשר לזרז ייצור דיסקודרמוליד. הק נולד במסצ'וסטס בשנת 1931. הוא סיים לימודי תואר ראשון במדעים בשנת 1952 ודוקטורט בשנת 1954 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא סיים שתי תקופות פוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, לאחריהן החל בשנת 1957 לעבוד בתעשייה הכימית, בחברת Hercules במדינת דלאוור. מחקריו הפוריים בתעשייה הביאו להצעת עבודה במחלקה לכימיה ולביוכימיה באוניברסיטת דלאוור, שם החל לעבוד בשנת 1971. הק התקדם לדרגת פרופסור לכימיה באוניברסיטת דלאוור, ופרש מעבודתו בשנת 1989. פיתוח "תגובת הק" החלה במחקריו של הק בשנות ה-60 על יצירת קשר כימי בין תרכובות אריל כספית עם אלקן בעזרת פלדיום כזרז. מחקריו פורסמו בסדרה של שבעה מאמרים עוקבים בירחון החברה האמריקאית לכימיה (JACS), בהם היה הק מחבר בודד. בשנות ה-70 פרסמו הק ומיזורוקי בנפרד מאמרים על שימוש באריל האלידים, כמרכיב בתרכובת, חומר רעיל פחות מאריל כספית. במהלך שנותיו כחוקר הק המשיך לפתח את תוצאות מחקריו, אשר הפכו לשיטה מוכרת בתחום התרכובות האורגניות. ההכרה בחשיבות תוצאות מחקריו של הק הגיעה באופן הדרגתי בקהילה המדעית בתוכה פעל. בשנת 1982 כתב הק פרק בספר, תחת הכותרת "תגובות אורגניות", שבו סיכם ב-45 עמודים את הידע העדכני בתחום. בשנת 2002 נדרשו 377 עמודי ספר כדי לסכם את ישומי "תגובת הק". היום תגובת הק היא אחת מן השיטות הנפוצות ביותר כדי ליצור קשר פחמן-פחמן בתרכובות של כימיקלים אורגניים. תגובה כימית זו שימשה נושא למספר רב של מאמרים מדעיים וספרים. הק פרש מעבודתו באוניברסיטת דלאוור בשנת 1989 ונותר בה במעמד של פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה וביוכימיה. לאחר פרישתו זכה לפרסים ולהכרה באוניברסיטת דלאוור. בשנת 2006 זכה בפרס הרברט ס. בראון מטעם החברה האמריקאית לכימיה. בשנת 2010 הוכרז כזוכה פרס נובל לכימיה יחד עם אי-איצ'י נגישי ואקירה סוזוקי. הק נפטר במנילה שבפיליפינים בגיל 84. מדיה וקבצים בנושא ריצ'רד הק בוויקישיתוף ריצ'רד הק, באתר פרס נובל (באנגלית) המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת דלאוור ריצ'רד הק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ריצ'רד הק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
זינגה

זינגה (באנגלית: Zynga) היא חברה לפיתוח משחקי רשת מבוססי וב 2.0 ואפליקציות הממוקמת בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. החברה מפתחת משחקים מבוססי דפדפן שפועלים גם כמשחק בפני עצמו וגם כתוכנית אפליקציה ברשתות חברתיות מקוונות דוגמת Facebook ו-MySpace. בשנת 2012 שיחקו במשחקי החברה מדי חודש יותר מ-300 מיליון איש. החברה הונפקה בנאסד"ק ב-16 בדצמבר 2011 לפי שווי של 10 דולר למניה. במהלך שנת 2012 צנחה המניה ל-2.33 דולר. במאי 2022 הושלמה רכישת החברה על ידי חברת Take-Two Interactive (אנ'). זינגה נוסדה ביולי 2007 על ידי מארק פינקוס, מייקל לאקסטון, אריק שירמאייר, ג'סטין וולדרון, אנדרו טריידר וסטיב שוטלר. ביולי 2008 קיבלה זינגה מימון ראשוני ממספר חברות בסכום של כ-29 מיליון דולר. כשנה לאחר מכן קנתה החברה את YoVille, משחק רשת המדמה עולם וירטואלי. בדצמבר 2009 קנתה חברת ההשקעות הרוסית Digital Sky Technologies (החברה שקנתה מ-AOL את ICQ) מניות של זינגה בשווי 180 מיליון דולר. ב-2010 ביצעו Google ו-SoftBank השקעה משותפת בחברה, בסך 300 מיליון דולר. בינואר 2022 נמכרה לחברת משחקי המחשב טייק-טו אינטראקטיב בסכום של 12.7 מיליארד דולר. בספטמבר 2022 הודיעה זינגה כי רכשה את חברת סטורמייבן הישראלית, המפתחת טכנולוגיות שיווק וצמיחה במובייל, וכי בכוונתה להרחיב משמעותית את פעילותה בישראל. Blackjack !Merge Dragons Zynga poker Game of thrones slots Wizard of oz slots Hit it rich slots Café World Draw Something Farmville Friends for Sale FrontierVille Live Poker Pathwords Street Racing Dope Wars Pirates: Rule the Caribbean! Poker Blitz Sudoku Texas Hold'Em Poker Treasure Isle Vampire Wars Vampires: Bloodlust (iPod) WarStorm Slingo Word Twist YoVille (אנ) Attack! Mafia Wars Dope Wars Petville Dragon Wars Fashion Wars Football Gang Wars Ghost Racer Guild of Heroes Heroes vs. Villains Music Pets My Heroes Ability Ponzi Inc. Prison Lockdown Roller Coaster Kingdom Space Wars Special Forces Triumph Cityville FishVille Vampire Wars מדיה וקבצים בנושא זינגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זינגה (באנגלית) זינגה, ברשת החברתית פייסבוק זינגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זינגה, ברשת החברתית אינסטגרם זינגה, באתר Crunchbase (באנגלית) זינגה, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) אתר חברת זינגה דן שוחט, חוות הכסף, באתר כלכליסט, 22 באפריל 2010 Zynga Falls Short Of Analyst Estimates For Q2: $332M In Revenue, Bookings Decline From Last Quarter, Lowered Outlook ענקית המשחקים זינגה סוגרת משחקים ומפטרת עובדים, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2012 Balu, Nivedita. "Take-Two to buy FarmVille maker Zynga in deal valued at $12.7 billion". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2022-01-10. רפאל קאהאן, עירד עצמון שמאייר, זינגה רוכשת את סטורמייבן הישראלית ותקים מרכז מו"פ בארץ, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2022
פרס לויצקי

פרס לויצקי הוא פרס ישראלי לחוקר ישראלי בתחום האלגברה. הפרס נוסד על ידי משפחת לויצקי, לזכר יעקב לויצקי ורעייתו שרלוטה. הפרס מוענק פעם בשנתיים למתמטיקאי ישראלי מצטיין על מחקר בתחום האלגברה או בנושאים קרובים. גובה הפרס הוא 3,000 דולר אמריקאי לזוכה. 1998 - יעקב ורשבסקי (האוניברסיטה העברית בירושלים) 2000 - שלמה ג'לקי (אוניברסיטת בן-גוריון בנגב) 2003 - עוזי וישנה (אוניברסיטת בר-אילן) 2005 - יהודה שלום (אוניברסיטת תל אביב) 2007 - מריה גורליק (מכון ויצמן למדע) 2009 - ניר אבני (האוניברסיטה העברית בירושלים) 2011 - מיכאל טמקין (האוניברסיטה העברית בירושלים) 2013 - דמיטרי גורביץ (מכון ויצמן למדע) 2015 - אברהם איזנבוד (מכון ויצמן למדע) 2017 - חן מאירי (הטכניון) 2019 - דורון פודר (אוניברסיטת תל אביב) ואורי פרזנצ'בסקי (האוניברסיטה העברית בירושלים) 2022 - מרק שוסטרמן אתר האינטרנט הרשמי של פרס לויצקי ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב ברונא

רב ברונא היה אמורא בבלי מן הדור השני לאמוראים, תלמידו המובהק של רב. מסר דברים גם בשם שמואל. אחיו היה רבי אלעאי שחיבבו מאוד, וביקש מעולא שכאשר הוא מגיע לבבל ידרוש בשלומו במעמד כל החבורה, "דאדם גדול ושמח במצוות" הוא, שכן יום אחד סמך גאולה לתפילה (סמך את ברכת "גאל ישראל" שאחרי קריאת שמע לתפילת העמידה) ולא פסק שחוק מפיו כל היום. נשא ונתן עם רב יהודה. שנים רבות ישב בבית מדרשו של רב בבבל, ושם למד הרבה תורה. אודות תקופה זו מסופר, כי הוא ישב יחד עם חבירו לבית המדרש רב חננאל ואכלו סעודת מצווה, ורב ייבא סבא שימשם. כאשר סיימו לאכול החליטו כי הגיע הזמן לברך ברכת המזון ובכך לסיים את הסעודה, ולאחר מכן ביקשו מרב ייבא ששימשם להביא לפניהם משקה לשתייה ולקינוח הסעודה. רב ייבא הזכיר להם את מאמרו של רב, שאמר שכאשר אדם מחליט לברך ברכת המזון נחשב הדבר כהחלטה לסיים את הסעודה וכהסחת הדעת מאכילת ושתיית המשקים והמאכלים, ושוב אם ברצונם לחזור ולהמשיך את הסעודה עליהם לברך על כל משקה או מאכל בסעודה ברכה ראשונה, שכן מעת ההחלטה אין הם נחשבים כמאכלים שאוכלים אותם כחלק מהסעודה ואין צורך לברך לפניהם (כי הם נפטרים בברכת "המוציא"). לפעמים קיבל תוכחה מחבריו לבית המדרש. כך למשל מסופר, כי הוא מסר משמו של רבו רב, כי מי שנטל את ידיו לסעודה, לא יקדש לאחר הנטילה, שכן הדבר מהווה הפסק בין הנטילה לאכילה, אלא ישמע קידוש מאדם אחר, והשמיעה, אף על פי שבכך יוצא ידי חובתו אינה נחשבת להפסק. אמר לו רב יצחק בר שמואל בר מרתא: עדיין לא עבר זמן רב מאז למדנו בצוותא את תורתו של רב - שעדיין חי בינינו, וכבר מתחילים אנו לשכוח את תורתו? הרי זכורני, שכאשר שימשתי את רב, ולפעמים היה מקדש על הפת (לאחר שנטל את ידיו לפני הקידוש) ולא סבר שהקידוש הוא הפסק. לפי הסבר אחר, מסר רב ברונא משמו של רב אסור לקדש על הפת, מכיוון שההלכה היא (לפי שיטת רב) ש"יש קדוש שלא במקום סעודה" (מותר לקדש ולאחר מכן לאכול במקום אחר) ולכן אסור לקדש על הפת, כגזירה חכמים שמא יעבור לאחר הקידוש לאכול במקום אחר ויפסיק זמן רב בין הנטילה לאכילה, דבר הנוגד את הכלל "תיכף לנטילה ברכה". בתלמוד כמעט ואין אמוראים האומרים במשמו, מלבד רבי טבלא. נראה שהיה תלמידו. הרב יהודה לייב פישמן מימון (עורך), רב ברונא, יחוסי תנאים ואמוראים, ירושלים, תשכ"ג 1963, עמ' י"ז–י"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) הרב אהרן הימן, "רב ברונא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק א, באתר היברובוקס תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ט', עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ג, עמוד ב'. כך פירש הרשב"ם בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ו, עמוד ב'. ובתוספות מסביר את דבריו, שכולם מודים שהקידוש אינו הפסק בין הנטילת ידיים לברכת המוציא אם אמנם הקידוש נערך על הפת (שאז גם הקידוש הוא מצורכי הסעודה) אלא שלפעמים היה נמלך רב ומקדש על היין במקום על הפת, ולמרות זאת לא חזר ונטל את ידיו, וכמאן שהקידוש אינו הספק בין הנטילת ידיים לברכת המוציא. כך הוא הסבר רבינו תם בתוספות שם (ד"ה מקדש). וראה את פירושו הדומה (אך שונה) של הרא"ש תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ח, עמוד ב'
סנאטור לכל החיים

סנאטור לכל החיים הוא חבר בסנאט או בבית המחוקקים העליון, במספר פרלמנטים ברחבי העולם, אשר תקופת כהונתו נמשכת כל חייו. כיום מכהנים סנאטורים לכל החיים במדינות הבאות: איטליה, בורונדי והממלכה המאוחדת (בית הלורדים). מספר מדינות בדרום אמריקה העניקו את המשרה הזו לאישים אשר כיהנו בעבר כנשיאי המדינה, אולם החלטה זו בוטלה בעשורים האחרונים. החל מ־31 בינואר 2024, מכהנים בסנאט האיטלקי חמישה סנאטורים לכל החיים מתוך 205 סנאטורים. הסנאטור לכל החיים מתמנה על ידי נשיא הרפובליקה האיטלקית בעבור שירות יוצא דופן למען המולדת בתחום המדעי, חברתי, תעשייתי, אמנותי ועוד. נשיאי הרפובליקה האיטלקית לשעבר זכאים באופן אוטומטי לתואר זה. בין הסנאטורים לכל החיים שכיהנו בסנאט האיטלקי נמנים יהודים רבי-השפעה כמו זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ריטה לוי-מונטלצ'יני והרב הראשי של יהדות איטליה אליהו טואף. דוגמאות אחרות כוללות את ראשי ממשלת איטליה לשעבר ג'וליו אנדראוטי ומריו מונטי, וכן נשיאי איטליה לשעבר ג'ורג'ו נפוליטנו ולואיג'י אינאודי, בנוסף גם התעשיין ומנכ"ל תאגיד פיאט לשעבר ג'אני אניילי והמנצח ארטורו טוסקניני שמונו לסנאטורים לכל החיים. בבורונדי זכאים רק נשיאי (אנ') המדינה לשעבר למשרה זו. שניים מתוך 39 סנאטורים הם סנאטורים לכל החיים בסנאט (אנ') הנוכחי שנבחר ב־20 ביולי 2020. בממלכה המאוחדת חברי בית הלורדים מכהנים במשך כל חייהם. הגבלת כהונה ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיסא בולאטה

עיסא בולאטה (באנגלית: Issa J. Boullata, בערבית: عيسى بلاطة;‏ 25 בפברואר 1929 - 1 במאי 2019) היה פרופסור לספרות ולשפה הערבית באוניברסיטת מקגיל בקנדה. הוא כתב מספר ספרים בנושאי ספרות ערבית מודרנית ותרגם ספרים רבים מערבית לאנגלית. נולד בירושלים למשפחה ערבית נוצרית אורתודוקסית והיה אח לחמישה. אביו, יוסף, עבד במחלקת הדואר והטלגרף של הממשל הבריטי, אמו, ברברה. הוא למד בתיכון הנוצרי דה-לה סאל וסיים את לימודיו בשנת 1947. הוא החל לעבוד בבנק וללמוד משפטים בערבים, אבל מלחמת העצמאות גרמה לסגירת בית הספר שבו למד ולסגירת הבנק בו עבד. לאחר המלחמה הוא החל לעבוד כמורה בבתי ספר תיכונים והיה פעיל מאוד במוסדות הכנסייה האורתודוקסית. בין תלמידיו באותן שנים היו סרי נוסייבה ומוברק עווד. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת לונדון, אותו סיים בהצטיינות וסיים דוקטורט בספרות ערבית בשנת 1969. בין השנים 1968 ל-1975 הוא לימד בסמינר הרטפורד בקונטיקט. בשנת 1970 שימש כעורך שותף בכתב העת "The Muslim World". בשנת 1975 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל שבקנדה, בשנת 1979 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין ולימד עד שפרש לגמלאות בשנת 2004. בשנת 2000 יצא ספר מאמרים לכבודו בהוצאת בריל, "Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature: essays in honor of Professor Issa J. Boullata". הוא זכה במספר פרסים, בהם Arberry memorial prize בשנת 1972. בשנת 2007 יצא ספר הפרוזה הראשון שלו, A Retired Gentleman, and other stories בו סיפורים העוסקים במהגרים המגיעים לקנדה מארצות הברית וארצות ערב. תרגם סיפורים של מוחמד ברדה, אמילי נסראללה, ע'אדה א-סמאן ועוד. בשנת 1960 נישא למריטה סיווארד, אותה פגש לראשונה שלוש שנים לפני כן כשביקרה בישראל עם אוניברסיטה אמריקאית. הוא נפטר במונטריאול ב-1 במאי 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים: יוסף (פרופסור לפרמקולוגיה), ברברה, דוד (שדרן רדיו) ופיטר (כומר). אחיו, כמאל בולאטה, הוא אמן והיסטוריון. Outlines of Romanticism in Modern Arabic Poetry (1960) Badr Shakir al-Sayyab: His Life and Poetry (1971) Modern Arab Poets, 1950-1975 (1976) Trends and Issues in Contemporary Arab Thought (1990) A Retired Gentleman, and other stories (2007) Critical Perspectives on Modern Arabic Literature (1980) editor, Tradition and Modernity in Arabic Literature (1997, with Terri DeYoung). editor, מדיה וקבצים בנושא עיסא בולאטה בוויקישיתוף Issa Boullata: 56 years of teaching Tradition, modernity, and postmodernity in Arabic literature
ניקולא זיאדה

ניקולא זיאדה (2 בדצמבר 1907 - 29 ביולי 2006) היה היסטוריון פלסטיני. זיאדה נולד בדצמבר 1907 בדמשק למשפחה נוצרית אורתודוקסית. הוריו עברו לדמשק מנצרת לצורך עבודת אביו, עבדו, במסילת הרכבת החיג'אזית. אביו נפטר בשנת 1914 זיאדה היה צריך מגיל צעיר לעבוד כדי לפרנס את המשפחה. בשנת 1924 סיים את לימודיו בסמינר למורים בירושלים ולימד בירושלים, תרשיחא ועכו עד לשנת 1935. באותה שנה זכה במלגה ללימודי היסטוריה בלונדון. בשנת 1939 חזר לירושלים ולימד בה עד לשנת 1947. הוא חזר לבריטניה, לימד בקיימברידג' ובשנת 1950 סיים דוקטורט במכון ללימודי המזרח ואפריקה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1949 החל ללמד היסטוריה ערבית מודרנית באוניברסיטה האמריקאית ביירות, הוא התמנה לתפקיד ראש המחלקה להיסטוריה ופרש בשנת 1974. בין השנים 1962 ל-1963 היה מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1992, לרגל יום הולדתו ה-85, יצא ספר מאמרים לכבודו, "Studies in the history and literature: in honour of Nicola A. Ziadeh". חיבר יותר מ-40 ספרים בנושאי היסטוריה, ספרות, דת ותרבות ערבית. הוא היה נשוי למרגריט והיה אב לשני ילדים. הוא נישא בשנת לאחר פטירתה בשנת 1974 אולם נישואיו השניים החזיקו מעמד זמן קצר בלבד. הוא נפטר ביולי 2006 בביתו בביירות ונקבר בכנסיית סיידת אל-ניאח. בן 98 במותו. Origins of nationalism in Tunisia, 1969 Damascus under the Mamlūks, University of Oklahoma Press, 1964 Syria and Lebanon, Librairie du Liban, 1968 Urban life in Syria under the early Mamlüks, Greenwood Press, 1970 Whither North Africa, Institute of Islamic Studies, Muslim University, 1957 Sanūsīyah: a study of a revivalist movement in Islam, with R. J. I. ter Laan, Brill Archive, 1983 אתר לזכרו האינטלקטואל הערבי ניקולא זיאדה הלך לעולמו בגיל 99 Nicolas Ziadeh's Memorial Ceremony: A Meeting Akin to a Miracle ניקולא זיאדה, באתר גוגל סקולר Notice de personne, https://catalogue.bnf.fr/ (בצרפתית)
אריך-נגן

אריך-נֶגֶן (אנגלית: Long-Playing (LP)) הוא המונח העברי לתקליט פטיפון המסתובב במהירות של ⅓33 סיבובים לדקה. הוצג לראשונה ב-21 ביוני 1948 על ידי קולומביה מאסטרוורקס רקורדס, חברת בת של קולומביה רקורדס, ולימים סוני קלאסיקל רקורדס. כשמשתמשים במונח אריך-נגן הכוונה היא בדרך כלל לתקליט ויניל רגיל בקוטר 30.5 סנטימטר (12 אינץ') עם זמן השמעה ממוצע של 25 דקות בכל צד ועם מספר שירים בכל צד. התקליט עטוף בנייר דק או בניילון בתוך אריזת קרטון מרובעת. על האריזה עיצוב גרפי, תמונות, מידע על תוכן התקליט, פרוט הקטעים בכל צד, ומשך הזמן של הקטעים. אריך-הנגן מכיל בדרך כלל מוזיקה קלאסית, ג'אז ואלבומי מוזיקה פופולרית. בתעשיית התקליטים אריך-נגן מתייחס למהירות של ⅓33 סיבובים לדקה ולצפיפות חריצי התקליט בלבד ולא לקוטרו. בשנות החמישים והשישים הודפסו בישראל תקליטים כאלה גם בקוטר של 17.5 סנטימטר (7 אינץ') ו-25 סנטימטר (10 אינץ'). התקליטים ה"עכשוויים" קוטרם - 30.5 סנטימטר (12 אינץ'), עוביים - 1.3 מילימטר (0.05 אינץ') וקוטר המדבקה עליהן - כ-10 סנטימטר (4 אינץ'). מדיה וקבצים בנושא אריך-נגן בוויקישיתוף רויטרס, אריך הנגן הראשון על תקליט ויניל, באתר הארץ, 21 ביוני 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת סלובודקה

האם התכוונתם ל... ישיבות בסלבודקה (העיירה סלובודקה בליטא) ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה) – "ישיבת סלבודקה" הראשונה, התקיימה מתרל"ז (1877) ועד השואה ישיבת כנסת בית יצחק ("ישיבת קמניץ'") – הוקמה בסלבודקה בתרנ"ח (1897), עברה מקום מספר פעמים ופעלה עד השואה ישיבות בישראל ישיבת חברון כנסת ישראל (בעבר "ישיבת סלבודקה") – סניף של ישיבת סלבודקה שהתקיים בחברון מתרפ"ד (1924) ועד למאורעות תרפ"ט, ומאז ממוקם בירושלים ישיבת סלבודקה (בני ברק) ("ישיבת סלבודקה - כנסת ישראל") – ישיבה שנוסדה בבני ברק לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת ה'תש"ז (1947), כהמשך לישיבת סלבודקה בליטא כנסת ישראל (פירושונים)
אבנר בן גל

אבנר בן-גל (26 באוגוסט 1966 – 9 במאי 2024) היה צייר ואמן ישראלי. בן-גל נולד לאביגדור (יאנוש) בן-גל ולאסתר בן-גל באשקלון וגדל ברמת השרון. אביו היה לימים אלוף פיקוד הצפון. לאחר שירותו הצבאי הוא עבר ללונדון ועבד תקופה קצרה באל על. עם חזרתו לארץ שכנע אותו חברו, אוהד מרומי, להירשם ללימודי אמנות ב"בצלאל", לימודים אותם סיים בשנת 1993. יחד איתו למדו גיל מרקו שני, סיגלית לנדאו, יהודית סספורטס, ניר הוד. תערוכת היחיד הראשונה שלו, "מסיבת יום הולדת אתיופית", הוצגה במוזיאון רמת גן בשנת 1994 ונאצרה על ידי נחום טבת. כמו כן הציג את התערוכות "סמים מתולתלים" בסדנאות האמנים בתל אביב בשנת 1998, "צבא חדש" בשנת 1999 בגלריה מרי פאוזי שפעלה ביפו ואת "ערב החורבן" בגלריה טל אסתר 2001. בן-גל הציג תערוכות במוזיאון תל אביב, ביריד "Armory Show" בניו יורק בשנת 2001, ובביאנלה בוונציה בשנת 2003. הוא קיבל בשנת 2001 מלגת מחיה לשנה בניו יורק ואחר כך נשאר בעיר עוד שנתיים. בשנת 2010 הציג תערוכת יחיד בגלריית בורטולמי (אנ') בניו יורק. בשנת 2007 הציג את התערוכה המוזיאלית הראשונה שלו, "Sudden Poverty", במוזיאון לאמנות בעיר אספן שבקולורדו. הציג תערוכות יחיד גם במוזיאון לאמנות עכשווית בבזל ובגלריה סיידי קולס (אנ') בלונדון. בשנת 2008 זכה בפרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר. ב־9 במאי 2024 נפטר לאחר שלקה בדום לב. הותיר אחריו שני בנים. 1995 – פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים, ירושלים, ישראל 1998 – פרס שר החינוך התרבות, משרד החינוך והתרבות 2008 – פרס רפפורט לאמן ישראלי בכיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו. אבנר בן גל, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל מידע לאספנים אודות אבנר בן גל, באתר עסקי אמנות אבנר בן-גל, באתר artnet אורית אדרת, הענקת פרס רפפורט לשנת 2008, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 באפריל 2008 אלי ערמון אזולאי, עכבר העיר אונליין, אבנר בן-גל: פרפר תעתוע, באתר הארץ, 20 במרץ 2009 אורי דסאו, אבנר בן גל הדגים בכל ציור מחדש כיצד נוצר ונחרב עולם, באתר הארץ, 12 במאי 2024 אבנר בן גל, דף שער בספרייה הלאומית נעמה ריבה, האמן והצייר אבנר בן גל מת בגיל 58, באתר הארץ, 11 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.