laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלברט הופמן

אלברט הופמן (11 בינואר 1906 – 29 באפריל 2008) היה מדען שווייצרי שנודע בעיקר בשל גילויו את סם ה-LSD. חיבר מעל למאה כתבים מדעיים וכן מספר ספרים, בהם הספר "LSD: הילד הבעייתי שלי". נולד בעיר באדן שבשווייץ, ולמד כימיה באוניברסיטת ציריך. מחקרו בנוגע לחומצה ליסרגית הוביל בסופו של דבר ליצירת החומר LSD-25 בשנת 1938. חמש שנים לאחר סינתוז ה-LSD, ב-16 באפריל 1943, חזר הופמן אל החומר שכמעט נשכח ואז גילה לראשונה את השפעותיו הפסיכדליות של ה-LSD, לאחר שבטעות הגיע מעט מן החומר לעור ידיו. מאחר שהופמן עטה כפפות, הוא הבין כי החומר עוצמתי ביותר. שלושה ימים מאוחר יותר, ב-19 באפריל 1943, החליט הופמן לעשות שימוש מכוון בחומר. במעבדתו שתה כוס מים שהיו בה 250 מיקרוגרם LSD, כמות גדולה ביותר, ולאחר שהחל להרגיש את התחושה הפסיכדלית של הסם, החל לרכב הביתה באופניים. זה נחשב ל"טריפ האסיד" הראשון בהיסטוריה. כשהגיע הביתה, חווה הזיות חזקות (מה שידוע כטריפ רע), כתוצאה משימוש בכמות גדולה מדי. רופא בדק אותו ולא התרשם מדבר חריג, פרט לאישונים מורחבים ומצב אדרנרגי. הוא המליץ להשאיר את הופמן בחדר לבד, ולאחר שחלק מכמות הסם הופרשה, החל הופמן להרגיש "טריפ טוב". לאורך השנים נטל הופמן את החומר עשרות פעמים. LSD נוסה גם על בעלי חיים, וכך נקבעה מידת רעילותו (LD50) ונזקים נוספים אפשריים. בתחילת דרכו שימש החומר כתרופת עזר בפסיכואנליזה ופסיכותרפיה, אך לאחר שגלש החומר לרחוב הופסקה הפצתו על ידי חברת סנדוז, בשנת 1965. הופמן נפגש עם אנשי רוח רבים שעברו "חוויות מיסטיות" כתוצאה משימוש ב-LSD, בהם ד"ר טימותי לירי (מרצה לפסיכולוגיה), ד"ר רודולף גלפקה(אנ'), ד"ר וולטר ווגט, ארנסט יונגר ואלדוס האקסלי. לאחר שהתפרסם, חקר הופמן סמים פסיכדליים אחרים כגון קקטוס המסקלין, סלוויה דיווינורום ופטריות פסילוסיבין. בין השאר בודד מהפטריה הפסיכואקטיבית ארגוט את המת'ארג'ין (methergine), המסייע בטיפול בדימומים לאחר לידה. הופמן הדגיש במהלך חייו כי המצאתו נועדה לטיפול במחלות נפש, וכל המשתמש בה לצורכי הזיה, עושה זאת על דעתו בלבד. אלברט הופמן נפטר ב-29 באפריל 2008 בגיל 102, מהתקף לב. הטריפ האחרון של ד"ר הופמן, באתר הארץ, 30 באפריל 2008 עידו הרטוגזון, אל.אס.די: פצצת האטום של התודעה, באתר nrg‏, 4 במאי 2008 LSD: My Problem Child, ספרו של אלברט הופמן מתורגם לאנגלית (יצא בעברית בהוצאת ירון גולן) ירון רווסלצ'י‏, ספיריטס: דוקטור האפבייקד, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2013 אלברט הופמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלברט הופמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלברט הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלברט הופמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלברט הופמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלברט הופמן, באתר Discogs (באנגלית) אלברט הופמן, באנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יעקב, קיסר אתיופיה

יעקב (געז: ያዕቆብ ) היה קיסר אתיופיה ובנו של הקיסר סרצה דנגל מאשתו הקיסרית היהודייה הראגו אמלאכ, נולד כנראה ב-1590. בזמן שלטון אביו כיהן כמושל אנריה. הוכרז כקיסר אתיופיה ב-22 בספטמבר 1597 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "מלאק סגד הצעיר" ("לו סוגדים המלכים"). יעקב שלט תחת מועצת שליטים שבראשה עמד ראס ביתוודאד אנטנאטווס שליט באגמדיר. הודח על יד בן דודו זה דנגל ב-3 בספטמבר 1603, הוחזר לשלטון על ידי ראס זה סלאסי ב-13 באוקטובר 1604. הודח ונהרג בקרב צאצהובר בעמק זאת דברה שבגוג'אם על ידי בן דודו סוסניוס ב-10 במרץ 1607. הטוען לכתר אתיופיה, שנודע בשם צאגא כרסטוס (1610?–1638), הציג עצמו בארצות אירופה שבהן סבב כבנו של הקיסר יעקב הראשון וכמי שנרדף על ידי הקיסר סוסניוס. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קנגורו (אי)

קנגורו (באנגלית: Kangaroo Island) הוא האי השלישי בגודלו באוסטרליה, אחרי טסמניה והאי מלוויל. הוא ממוקם כ-112 ק"מ דרום-מערבית לאדלייד בפתחו של מפרץ סיינט וינסנט. בנקודה מסוימת הוא מרוחק רק כ-13 ק"מ מקייפ ג'רוויס ביבשת האוסטרלית (באוסטרליה הדרומית). אורך האי 150 ק"מ ורוחבו נע בין 900 מ' - 57 ק"מ; כששטחו הכללי הוא 4,405 קמ"ר. היקפו הוא 540 ק"מ והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה 307 מ'. בין האי לחצי האי יורק שנמצא צפונית-מזרחית לו עובר "מצר אינבסטיגייטור" (Investigator Strait) ובינו לבין קייפ ג'רוויס "מצר בקסטיירס" (Backstairs Passage). האי קנגורו התנתק מן היבשת האוסטרלית לפני כ-9,000 שנים בעקבות עלייה בגובה פני הים. כלי אבן שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות באי מעידים כי אבוריג'ינים הגיעו לאי ככל הנראה לפני כ-11,000 שנים ושההתיישבות במקום נפסקה בשנת 200 לפנה"ס לערך. קיימות תאוריות שונות המנסות להסביר את היעלמות ההתיישבות האנושית באי: מגפות, מלחמה, נישואי קרובים שיצרו מומים, שינויי אקלים או הגירה המונית מן האי. שמו של האי ניתן לו על ידי מגלה הארצות מתיו פלינדרס על שמו של הקנגורו האפור-מזרחי הנפוץ מאוד באי. האי מופה לראשונה על ידי הצרפתי ניקולס באודין שהגיע למקום זמן קצר אחרי פלינדרס ושהה במקום במקביל. עד היום שמם של אתרים רבים באי הם בצרפתית, כפי שניתן להם בידי באדוין. בתחילת המאה ה-19 נוסדו באי מספר מושבות של ציידי כלבי ים. בהמשך מושבות אלו הפכו לישובי קבע. מתיישבים ראשונים הגיעו לאי ב-1836, ויסדו את העיר הגדולה באי, קינגסקוט. העיר הייתה הראשונה בדרום אוסטרליה ויועדה בתחילה להיות בירת המחוז. מאוחר יותר נזנחה התוכנית עקב המשאבים המוגבלים באי. נכון לשנת 2011 מתגוררים באי 4,417 תושבים. כמחצית מהתושבים מתגוררים בקינגסקוט. תושבי האי מתפרנסים בעיקר מחקלאות. בעבר עיקר החקלאות סבבה סביב רעיית כבשים ותעשיית הצמר, אך כיום גדל חלקן של תעשיית גידול הבקר וגידולים שונים כגון תפוחי אדמה, חיטה וענבים. בשנים באחרונות מתפתחת באי תעשיית יין ענפה, הכוללת כ-30 יקבים. בנוסף לכך מהווה תעשיית התיירות גורם כלכלי חשוב באי. כ-140,000 תיירים בשנה פוקדים את האי, כרבע מהם תיירי חוץ. כמחצית מהאי מאופיין בשטח מיוער שלא בורא. כרבע משטחי האי מוגדרים כשטחי פארק או שמורת טבע. האי קנגורו מפורסם בזכות החי המתקיים בו. מכיוון שכף רגלם של בני אדם לא דרכה באי במשך שנים, התפתחה שם בלא מפריע אוכלוסיית בעלי חיים וצמחים ייחודית. חלק מבעלי החיים נכחדו מאז הגעת בני האדם לאי, כגון אמו אי הקנגורו, שהיה מין אמו ייחודי לאי. באי חיים תת-מינים אנדמיים של קנגורו וקיפודן. בנוסף משגשגות באי אוכלוסיות של ברווזן וקואלות שלא חיו באי במקור אך הובאו למקום בידי המתיישבים. לחופי האי מתקיימים מושבות של פינגווין זוטר ואריות ים, ומושבות קינון גדולות מצויות בו. אחת הסיבות לכך שהאי מהווה בית גידול כה משגשג למינים רבים הוא בגלל שבניגוד לשאר היבשת, אל האי קנגורו מעולם לא הגיעו מינים פולשים מזיקים כגון ארנבת, שועל וחתול הבית. בהתאם לכך ננקטים צעדים מחמירים כדי לוודא שמינים פולשים לא יכנסו לאי. מדיה וקבצים בנושא קנגורו בוויקישיתוף קנגורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מייפל ליף גארדנס

מייפל ליף גארדנס היה אולם ספורט בטורונטו ששימש כאולם הבית של קבוצת ההוקי טורונטו מייפל ליפס בין השנים 1931 ל-1999. הקבוצה זכתה ב-11 גביעי סטנלי בין השנים 1932 ו-1967 כששיחקה שם. משחק ה"אול-סטארס" הראשון בהיסטוריה של ליגת ה-NHL התקיים באולם, כאירוע מחווה והתרמה לכבוד שחקן המייפל ליפס, אייס ביילי, שסבל מפציעה שסיימה את הקריירה שלו. גם משחק ה"אול סטארס" השנתי הראשון של ה-NHL התקיים במייפל ליף גארדנס ב-1947. מדיה וקבצים בנושא מייפל ליף גארדנס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מייפל ליף גארדנס מייפל ליף גארדנס ב-WorldStadiums ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאגוש

לאגוּש (בפורטוגזית: Lagos, במשמעות "אגמים") היא עיר ורשות מקומית בדרום אלגארבה שבפורטוגל. אוכלוסיית הרשות המקומית מונה 27,041 תושבים, מתוכם 14,675 מתגוררים בעיר. מרבית האוכלוסייה מתגוררת לאורך קו החוף ומתפרנסת מענף התיירות. אזור פנים המחוז מיושב בדלילות, ומרבית התושבים המתגוררים בו מתפרנסים מחקלאות ומיערנות. העיר ממוקמת 35 ק"מ מזרחית לנקודת סאגרש, המקום הדרום-מערבי ביותר ביבשת אירופה. לעיר לאגוש היסטוריה עתיקה. מקור השם הוא ככל הנראה קלטי ונובע מן המילה Lacobriga, בו השתמשו הרומאים מאוחר יותר. קיימת עדות להגעת הפיניקים לאזור מפרץ לאגוש, בשל הדגה העשירה באזור, ובמיוחד דגי טונה, סרדינים ומיני סרטנים. המקום נכבש לראשונה על ידי קרתגו, אשר גייסה את התושבים הקלטיים המקומיים למלחמתם נגד הרומאים. הם ניהלו במקום כרמים ומטעי עצי זיתים. לאחר מכן התיישבו בו רומאים והיישוב הפך לחלק מן הפרובינקיה לוסיטניה. בחפירות באזור נמצאו מספר ממצאים מן התקופה הרומית. האזור היה זירת המאבק בין קווינטוס סרטוריוס לקאיקיליוס מטלוס והעיר הייתה נמל חשוב. מדיה וקבצים בנושא לאגוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאגוש
ליאה רמיני

ליאה מארי רמיני (באנגלית: Leah Marie Remini; נולדה ב-15 ביוני 1970) היא שחקנית אמריקאית-יהודייה. ידועה בעיקר בשל תפקידה כקארי הפרנן בסדרה "מלך השכונה", ובפעילותה הביקורתית כנגד כנסיית הסיינטולוגיה בה הייתה חברה. רמיני נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, לג'ורג רימיני ולוויקי מרשל. אמה היא יהודייה ממוצא אוסטרי, ואביה קתולי ממוצא סיציליאני-איטלקי, והיא גדלה בדתו. הוריה התגרשו בשנת 1977 ובגיל תשע, בעקבות נישואיה השניים של אמה, גדלה על ערכי הסיינטולוגיה יחד עם אמה. כיום רמיני אינה משתייכת לכת הזו, והיא אף כיכבה בסדרה דוקומנטרית שיוצאת נגד מעללי כנסיית הסיינטולוגיה, "Leah Remini: Scientology and the Aftermath" (אנ'). הסדרה עוסקת בייסורים ובדרכי הפעולה המאיימות נגד עוזבי כת הסיינטולוגיה. הסדרה אף זכתה בפרס אמי; וב-2018 חודשה לעונתה השלישית העוסקת בנפגעי הארגון המשיחי-נוצרי, עדי יהוה. לרמיני אח ואחות, מייקל וניקול, שהייתה עוזרת צוות ב"מלך השכונה". בנוסף, לה עוד ארבע אחיות-למחצה. רמיני עברה ללוס אנג'לס בגיל 13. בגיל 14, בעידוד הסיינטולוגיה, עזבה את בית הספר על אף התנגדות אמה. בצעירותה, עבדה רמיני בעבודות רבות כמו מכירת ביטוח למכוניות, מלצרות, וכמזכירה. רמיני הופיעה לראשונה בטלוויזיה בשנות ה-80, כאשר השתתפה בפרק בסדרה "מלך הכיתה" (Head Of The Class). בהמשך היא ששיחקה במספר פרקים של הסדרה הקומית "מי הבוס?", ודמותה אף שבה וכיכבה בסדרת ההמשך שלה שנקראה "Living Dolls" אך היא בוטלה לאחר עונה אחת. בשנות ה-90 השתתפה בסדרה "הצלצול הגואל", לאחר מכן קיבלה עוד כמה תפקידים אורחים בסדרות כמו "חברים". בסוף שנות התשעים קיבלה תפקיד ראשי בסדרת קומדיית המצבים "מלך השכונה" שם כיכבה במשך תשע עונות לצידו של קווין ג'יימס, כשאת אביה גילם ג'רי סטילר. בשנת 2013 שיחקה בסיטקום קצרת הימים "Family Tools" ב-ABC, לצידו של ג'יי קיי סימונס. ב-2017 הצטרפה לסיטקום נוסף בו כיכב ג'יימס בשם "קווין יכול לחכות", כשבעונה השנייה הפכה דמותה לאחת הדמויות הראשיות. באותה שנה שיחקה בסרט "האנדסום: סרט מסתורין של Netflix" בכיכובו של ג'ף גרלין. בשנת 2018 שיחקה בסרט "סיבוב שני", לצד ג'ניפר לופז, ונסה הדג'נס, טריט ויליאמס ומיילו ונטימיליה, ובסרט "המופע של אדי", לצד אד הלמס. ב-19 ביולי 2003 נישאה בלאס וגאס למסעדן הקובני אנג'לו פאגן, לו שלושה בנים ממערכות יחסים קודמות. ב-16 ביולי 2004 נולדה לזוג בת משותפת. לאחר ההריון התקשתה לחזור למשקלה המקורי ובזכות כך היא התארחה בפרק בסדרה הקומית "שחקנית שמנה" (Fat Actress) ב-2005, אך כשנה לאחר מכן הצליחה לחזור למשקלה הרגיל, במהלך העונה התשיעית של "מלך השכונה". מדיה וקבצים בנושא ליאה רמיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ליאה רמיני (באנגלית) ליאה רמיני, ברשת החברתית פייסבוק ליאה רמיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ליאה רמיני, ברשת החברתית אינסטגרם ליאה רמיני, ברשת החברתית Goodreads ליאה רמיני, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ליאה רמיני, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ליאה רמיני, באתר AllMovie (באנגלית) ליאה רמיני, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ליאה רמיני, באתר Metacritic (באנגלית) ליאה רמיני, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ליאה רמיני, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ליאה רמיני, באתר MusicBrainz (באנגלית)
נעמי גל

נעמי גל (נולדה ב-1944) היא סופרת ועיתונאית ישראלית. גל היא מראשוני העיתונאים-כתבים בטלוויזיה הישראלית. גל, ילידת ירושלים, התחנכה, בין-השאר, בסורבון בפריז. בשנות השבעים הייתה גל כתבת במעריב, וברוב שנותיה עבדה כעיתונאית בידיעות אחרונות. במסגרת זו, לצד דיווחים שוטפים בתחומים שונים, הייתה אחראית לכמה ראיונות מקיפים עם אישים כישעיהו לייבוביץ' וקלוד לנצמן. גל, פמיניסטית מוצהרת, הייתה פעילה חברתית ופוליטית בולטת בשמאל הישראלי. גל הייתה גם כתבת בערוץ הראשון בשנותיו הראשונות ועבדה עם עזריה אלון על תוכניתו "נקודת חן". ספרה "אשה לבד", שפורסם תחילה כסדרת מאמרים בירחון את, היה מהראשונים שבספרי המקור הפמיניסטיים בישראל. היא הייתה נשואה למנתח המערכות יוסף רטנר. לזוג נולדו שני בנים, אריאל ויואב. לאחר מכן נישאה (קצרות) למפיק הטלוויזיה האמריקאי-יהודי הרברט וייס. הייתה במערכות-יחסים עם הצלם יורם ברקאי והסופר אריה קרישק, ופעיל-השמאל והמתרגם פרץ קדרון. פרופסורית ב-Moravian College שבפנסילבניה, ארצות הברית. מספריה: "אין דבר העומד בפני הרזון", "רומן רומנטי", "הרומן של רות וג'רי", "לילית", "אנטי-רומן", "העונות של דפנה", וכן כמה ספרי עיון, תרגומים (לאונרד כהן) ותסריטים. בשנת 1985 היא הוציאה ספר מבוסס על סדרת טלוויזיה יפנית ג'יג'י. כמו כן הוציאה שני ספרי ילדים. נעמי גל היא כלת פרס ירושלים לספרות יפה ופרס גילה אוריאל לספרות נשים. אין דבר העומד בפני הרזון. אסתר סופר ונעמי גל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1978 אשה לבד, הוצאת ביתן, 1982 להיות חיילת: מדריך למתגייסת, הוצאת כתר, 1989. רומן רומנטי, ספרית מעריב, 1993 עד מוות, הוצאת ידיעות ספרים, 1994 הרומן של רות וג'רי, הוצאת ספרית מעריב, 1994 זווית הראיה, הוצאת גוונים, 1996 לילית, הוצאת כתר, 1998 על כוס קפה, נעמי גל, מתן שירם, ניר שח, חי גריגרטן, הוצאת שירם-שחר, 2000 אנטי רומן, הוצאת תמוז, 2001 אלימות נגד נשים: נורמה או סטייה?, הוצאת הקבוץ המאוחד, 2003 קל! להוריד במשקל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003 ג'יג'י והאופנוענים - נסח עברי -נעמי גל, עבוד - ולרי פר, איורים - אן לדוק-דרדיל, הוצאת כתר, 1985 פינשוף הולך לגן גורים, הוצאת כתר, 1998 מישל מונטיניאק, שיטת מונטיניאק – לאכול כדי לרזות, זמורה ביתן, 2002 דונה ליאון, חברים בחלונות הגבוהים, זמורה ביתן, 2003 ניקי פרנץ', מתחת לעור, זמורה ביתן, 2003 הספרים של נעמי גל, באתר "סימניה" מידע על נעמי גל בקטלוג הספרייה הלאומית נעמי גל, דף שער בספרייה הלאומית נעמי גל, דור צעיר?, מעריב, 10 ביולי 1975 נעמי גל, יומולדת, מעריב, 30 ביוני 1977 אלי בשן, לבד זה לא עונש, מעריב, 16 בדצמבר 1982 תלמה אדמון, לבד בקלי קלות, מעריב, 24 בדצמבר 1982 לאה יגנדורף, הבל היופי ושקר הח"ן, כותרת ראשית, 17 בפברואר 1988 משה גורלי, מוכות מדינה, באתר הארץ, 11 ביולי 2004 קל! להוריד במשקל עידוד והדרכה לבני הנעורים שרוצים לרזות, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2003 שיטת מונטיניאק - לאכול כדי לרזות, באתר הארץ, 27 באפריל 2003 בתיה גור, הפנים הדקדנטיות של ונציה, באתר הארץ, 20 במאי 2003
קופלט

קופלט זהו מבנה שירי בן שתי שורות, אשר לרוב חרוזות (עם זאת, לא בהכרח, הקופלט ניתן להפרדה גם על ידי רווחים). קופלט יכול להיות הן שיר נפרד (ואז מדובר בסוגה שירית), הן בית בשיר והן יחידה, שהיא חלק מבית בשיר. המבנה בן שתי השורות, בו הרעיון והצורה נקלטים מהר (במקרים רבים גם החריזה תורמת לכך), מתאים מאוד להעברת רעיונות בצורה מרשימה או עוקצנית. מקורה של המילה "קופלט" במילה הלטינית, copula, שמשמעותה חיבור או קשר. בהמשך, המילה התגלגלה למילה הצרפתית (צרפתית עתיקה), cople או couple (בספרדית: copla). החל מהמאה ה-12 קיבלה המילה "קופלט" את המשמעות של בית בשיר. אצל הטרובדורים, בשירה הקופלטית קיבלה המילה את המשמעות של צמד חרוזים. מבנה החריזה הפשוט, המצלצל והנקלט טוב, גרמו לשימוש נפוץ בקופלטים בשירת הטרובדורים. כך הפך הקופלט למבנה בסיס נפוץ בבלדות. לדוגמה, בנויה הבלדה האנגלית-סקוטית, "שתי האחיות" (כאן קטע מתוך הבלדה בתרגומו של נתן אלתרמן). שתים הן אחיות. הן ישבו בחדרן. בא-הגיע פרש, נכבדות דבר בן. הוא שחר הבכירה בצמידים של זהב. אך את זו הצעירה מכל הון הוא אהב. וימר לבכירה. התחמץ לבבה. ותקנא היא בזו אחותה הנאוה. ותאמר הבכירה לצעירה: "לו נצא נא ונראה ספינות-אבא שטות אל הנה". בידה הלבנה כלבנת חבצלת היא אחזה. לנהר היא אותה מובלת. — קטע מתוך הבלדה האנגלית-סקוטית, "שתי האחיות" בתרגומו של נתן אלתרמן כפי שכבר הוזכר לעיל, מבנהו הקצר והקולע של הקופלט, המלווה בדרך כלל בחרוז מצלצל, הופך את הקופלט לכלי מתאים להעברת רעיונות באופן עוקצני או מרשים. כך, בתקופה יותר מאוחרת, על בסיס הקופלט התפתח ז'אנר האפיגרמה הפואטית - ביקורת עוקצנית על אישיות כלשהי בשתי שורות הקופלט. מבין האפיגרמות העתיקות והמפורסמות, היא האפיגרמה (במבנה של קופלט לא חרוז) של מרטיאליס, משורר מהמאה ה-1 (כאן בתרגומו של אריה סתיו). איני אוהב אותך, סבידיוס, ואינני יכול לומר מדוע; רק זאת אני יכול לומר: איני אוהב אותך. — אפיגרמה מאת מרטיאליס, ספר א', מס' 32. בתרגומו של אריה סתיו אפיגרמה עתיקה נוספת, פרי עטו של אובידיוס, העוקצת אותו עצמו, שנכתבה על ידו כפתיחה לשכתוב העצמי ל-"אהבים" (במקור: Amores), נכתבה דווקא בקופלט כפול, שני קופלטים עוקבים היוצרים בית בן ארבע שורות (כאן בתרגומו של אריה סתיו) מֵ ה' כְּרָכִים קְצָרִים שֶׁל נַאזוֹ, הַפַּיטָן שְׁלוֹשָׁה הוֹתִיר. עַתָּה אִם הַקּוֹרֵא יִטְעַן כִּי הוּא מִשְׁתַּעֲמֵם, הֲרֵי שֵׁלְּפָחוֹת יוּקַל מַשַּׂא סִבְלוֹ בְּשְׁנֵי סְפָרִים פָּחוֹת — "אהבים: אפיגרמה של פתיחה" מאת אובידיוס, בתרגומו של אריה סתיו סונטה טרצינה קטרן מרובע (שירה) חמשיר ססטט אוקטבה (שירה) אתר תוכנית הלימודים בספרות - דעת שבעה שערי שירה - משוט פיוטי על פני תרבות המערב. ערך ותירגם: אריה סתיו. הוצאת תמוז. מאמר מאת עמינדב דיקמן באתר מוסף "ספרים" של עיתון הארץ "Amores", "אהבים", 5 ספרים, נכתבו לאחר שנת 20 לפנה"ס (שוכתבו לכדי 3 ספרים בערך בשנת 1 לספירה). אהבים (Amores) מאת אובידיוס, בתרגומו של אריה סתיו, הוצאת תמוז, תל אביב, 1975.
החיים בוורוד (ספר)

החיים בוורוד הוא ספר עיון שנכתב על ידי גיא שילה ויצא לאור בשנת 2007 בהוצאת רסלינג. עיסוקו של הספר הוא בבני נוער הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים בישראל, והוא הספר העיוני הראשון שיצא לאור בעברית, בתחום זה. הספר מגדיר מהי נטייה מינית הומו-לסבית, ועוסק בתהליך גיבוש הנטייה המינית ברמת הפרט, על רקע התפתחות התרבות ההומו-לסבית, מין ומיניות בקרב נוער הומו-לסבי, זהות מגדרית ונוער טרנסג'נדר. החיים בוורוד מתמקד בארבע המערכות העיקריות הסובבות את עולמו של המתבגר, ובכלל זה בני נוער וצעירים הומו-לסבים: משפחה, בית ספר, צבא וקבוצת השווים. ביחס לכל אחת ממערכות אלה מתוארים המאפיינים, הקשיים וההתמודדות הנדרשת מבני נוער אלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים ובנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחים נאמנים

"אחים נאמנים" הייתה אגודת סתרים ישראלית ברוח ערכי תורה ועבודה המושפעת מהבונים החופשיים, שפעלה בתל אביב ובירושלים משנת 1922 ועד לשנות ה-80, אז התאחדה עם תנועת "בני ברית". האגודה הוקמה על ידי משה אלפרט, אברהם מינץ ופנחס דוד קליין בירושלים. האגודה קמה כמתחרה לאגודת אחווה האליטיסטית. אלה מטרות האגודה כפי שנרשמו ברשומות המנדטוריות: אהבת אחים ועזרה הדדית, שקידה עצמית על תיקון המידות ושיפור יחסי הציבור בחברה, לשמור ביקר על נכסי העם וקודשיו הרוחניים המוסריים והתרבותיים ובמיטב המסורת היהודית... לאחד את עם ישראל בין דתיים וחילונים לפתח את ההשכלה, לשפר את מוסר העם, לעזור לנזקקים ולהרים את הרמה המוסרית על ידי אהבת אחים טהורה ובלכוד כל הזרמים והמעמדות מסביב לאידאל הנשגב של 'ואהבת לרעך כמוך', יסוד היסודות של תורת ישראל העתיקה המסדר מעולם לא הקיף המונים. עד 1929 היו חברים באגודה כ-110 איש בלבד, ואחר כך חל גידול מואץ במספר החברים. בשיאו, בשנות החמישים והשישים, היו חברים בו כ-1,000 איש ברחבי הארץ, כ-400 מהם בירושלים. בימי השיא של פעילות המסדר והשפעתו, בשנות הארבעים והחמישים, דנו בו רבות בשאלה אם לפתוח אותו לקהל רחב יותר או לשמור על האליטיזם. ב-אחים הנאמנים היו חברים בעיקר יהודים דתיים לאומיים, אבל הוא כלל ככל הנראה גם חרדים וגם חילונים, כמו הבמאי וחלוץ הקולנוע הארץ ישראלי נתן אקסלרוד. היו בו גם אינטלקטואלים וסופרים ומשוררים כמו הד"ר אליהו בלנק ובצידם סוחרים ופקידים וגם עסקנים מהמגזר הדתי והחילוני, ובהם אישים ידועים כמו יצחק רפאל מהמפד"ל (לימים סגן שר הבריאות ושר הדתות שחתם בפרסומי המסדר בשמות בדויים כמו "א' האזרחי") ומנחם פורוש, מראשי אגודת ישראל. טקסי הארגון היו סודיים. החברים נקראו "אחים", וראשי הלשכות נקראו "נשיאים", כמו בבונים החופשיים ובבני ברית, שחלק מהחברים היו חברים גם בהם. לכאורה היה זה עוד ארגון של עזרה הדדית, אבל מנהיגי המסדר שאפו להרבה יותר מזה. הם שאפו להטביע את חותמם על פני המדינה. לפחות בעשרות השנים הראשונות של קיומו היו למסדר מטרות רדיקליות של שינוי החברה. רובן לא פורטו בכתבי העת, וכנראה בוטאו יותר בעל פה. הלשכה בירושלים, לשכת "מוריה", הייתה תמיד הגדולה והפעילה ביותר. היו בה כמה מאות אנשים והיא שימשה לשכת אם ללשכות אחרות והפיקה את כתב העת של המסדר, "ילקוט בני ציון", ואחר כך "ציונים", בעריכת יוסף בנזימן אביו של העיתונאי עוזי בנזימן. פעילות האגודה לוטה בערפל, ולא קיים די מידע על האידאולוגיה שלה, אך ידוע כי הייתה לה השפעה רבה על תנועת "הפועל המזרחי". יוסף זונדל וסרמן יעקב רימון נתן אקסלרוד יצחק רפאל מנחם פרוש שמואל אבידור הכהן אליהו בלנק רפאל גווילי ראובן פלדשוה אלי אשד, הפרוטוקולים של האחים הנאמנים ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רי סטילר

ג'רי סטילר (באנגלית: Jerry Stiller‏; 8 ביוני 1927 – 11 במאי 2020) היה שחקן וקומיקאי אמריקאי-יהודי. בשנות ה-60 זכה להצלחה בצמד הקומי "סטילר ומירה" יחד עם אשתו, השחקנית אן מירה (אנ'). סטילר ידוע בעיקר מתפקידו כארתור ספונר מהסדרה "מלך השכונה", וכפרנק קוסטנזה מהסדרה "סיינפלד". ב-1974 שיחק לצידו של וולטר מתאו בסרט הפשע "חטיפת פלהם 123". בשנת 1988 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפחת טטינגר" שיצרו ברוס פאלטרו וטום פונטנה לרשת NBC, ובוטלה לאחר עונה אחת כושלת. מ-1993 עד 1998 שיחק את הדמות של פרנק קוסטנזה, אביו של ג'ורג' קוסטנזה מהסדרה "סיינפלד", ומ-1998 עד 2007 שיחק את ארתור ספונר, אביה של קארי (ליאה רימיני) בסדרה "מלך השכונה". בסוף שנות ה-90 הופיע סטילר בסדרה של פרסומות של נייקי כמאמן של הגרין ביי פאקרס, וינס לומברדי. בשנת 2001 הוא שיחק גם בסרט "זולנדר" בכיכובו ובבימויו של בנו, בן סטילר. ומאז שיחק בתפקידי אורח ברוב סרטיו של בן סטילר. ב-2011 שיחק בקומדיה הבריטית "זוג בהחלפה" לצד מליסה ג'ורג'. ב-9 בפברואר 2007 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים שבהוליווד, יחד עם אשתו אן מירה. השניים נישאו ב-1954, והופיעו יחד בצמד הקומי "סטילר ומירה" וזכו להצלחה בעיקר במהלך שנות ה-60. סטילר כתב את ההמשך לספר "Festivus: The Holiday for the Rest of Us" (בתרגום חופשי, פסטיבוס: החג לכל השאר) של הסופר אלן סלקין. ספרו יצא לאור ב-26 באוקטובר 2005. סטילר היה נשוי לשחקנית והקומיקאית אן מירה מ-1954 עד למותה ב-23 במאי 2015. השניים הכירו בסוכנות שייצגה את שניהם. בנם הוא השחקן-קומיקאי בן סטילר (יליד 1965) ובתם היא השחקנית איימי סטילר (ילידת 1961). ג'רי סטילר נפטר ב-11 במאי 2020, בגיל 92. מדיה וקבצים בנושא ג'רי סטילר בוויקישיתוף ג'רי סטילר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רי סטילר, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רי סטילר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'רי סטילר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'רי סטילר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'רי סטילר, באתר Discogs (באנגלית) ג'רי סטילר, באתר Songkick (באנגלית) ג'רי סטילר, במסד הפרופילים Nndb (באנגלית) Festivus: The website for the rest of us - Website for Festivus Book to which Stiller wrote foreword, includes Festivus movies, songs, forum and grievances Jerry Stiller - Internet Accuracy Project Exclusive Jerry Stiller Interview at TrulyHollywood.com (March 21, 2007) הלך לעולמו השחקן ג'רי סטילר, שגילם ב"סיינפלד" את פרנק קוסטנזה, באתר ynet, 11 במאי 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שירלי בריל

שירלי בריל (נולדה ב- 1982) היא קלרניתנית ישראלית בינלאומית. בריל החלה את לימודי הקלרינט אצל יצחק קַצַפּ בקונסרבטוריון בפתח תקווה, והמשיכה את לימודיה בחו"ל בגרמניה ובארצות הברית, ועם מורים בעלי שם בינלאומי, ביניהם סבינה מאייר וריצ'רד שׂטוֹלצמן. בכל שנות לימודיה תמכה בה קרן התרבות אמריקה-ישראל. הופיעה כסולנית עם תזמורות, ביניהן התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת של ליבק, והתזמורת של ז'נבה. הופיעה גם בהרכבים קאמריים, והקימה יחד עם הפסנתרן יונתן ענר את הדואו בריל-ענר, ויחד עם ענר וזמרת הסופרן חן רייס את שלישיית Esprit. זכייה בתחרות בינלאומית לנגני קלרינט צעירים בז'נבה שבשווייץ, 14 באוקטובר 2007 זכייה בתחרות בינלאומית לנגני קלרינט בעיר מרקנויקירכן (en:Markneukirchen) שבגרמניה, 2006. מדיה וקבצים בנושא שירלי בריל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שירלי בריל שירלי בריל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שירלי בריל, באתר AllMusic (באנגלית) שירלי בריל, באתר MusicBrainz (באנגלית) שירלי בריל, באתר Discogs (באנגלית) חגי חיטרון, נגנית הקלרינט שירלי בריל זכתה בתחרות בשווייץ, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2007 גם בתחרות זו לא חולק הפרס הראשון, ובריל התחלקה בפרס השני עם אמן מגרמניה.
החיים בוורוד

האם התכוונתם ל... החיים בוורוד (שיר) (La Vie en rose) - אחד משיריה הידועים ביותר של הזמרת הצרפתייה אדית פיאף החיים בוורוד (סרט, 2007) – סרט על חייה של אדית פיאף החיים בוורוד (ספר) – ספר עיון בנושא להט"ב חיים בוורוד (סרט, 1997) – סרט בלגי על ילד הרוצה להיות ילדה
קוויריקה השלישי הגדול

קוויקירה השלישי הגדול (בגאורגית: კვირიკე III დიდი, קוויריקה III דידי) (מת ב-1029) היה שליט ממלכת קאחתי-הרתי שבמזרח גאורגיה משנת 1010 (מלך משנת 1014) ועד למותו בשנת 1029. קוויריקה ירש את השלטון בנסיכות קאחתי מאביו, דוד מקאחתי, הנסיך והכורבישוף של קאחתי. אולם בגרט השלישי מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת שבה אותו וכבש את הנסיכות. עם מותו של בגרט, בשנת 1014, נזדמנה לקוויריקה ההזדמנות לחזור לשלטון בנסיכות. קוויריקה חזר לנסיכות והשתלט גם על המחוז השכן, הרתי והכריז על עצמו כמלך קאחתי והרתי - ממלכת הקאחים והראנים. בתקופת שלטונו של קוויריקה שגשגה הממלכה וצברה כוח פוליטי. בשנת 1027 הצטרף קוויריקה לצבא המשותף של בגרט הרביעי, שונהגה על ידי ליפריט הרביעי, דוכס קלדקארי ואיוון אבאזאסדזה, האמיר אמירות טביליסי, אלי בי. ג'עפר והמלך דוד הראשון, מלך ארמניה כנגד האמיר של אראן (آران) מבית שאדאדיד, אל-פאדל הראשון איבן מוחמד, שהובס תבוסה מוחצת בנהר אקלז. בערך באותו זמן, קוויריקה השלישי השמיד כוח פולש שהונהג על ידי המלך האלאני, אורדורה, שחצה את הרי הקווקז לתוך קאחתי רק בשביל להיהרג במערכה נטושה. בשנת 1029, בשיא שלטונו ויוקרתו, נרצח קוויריקה בהתנקשות בעת ציד. על פי ההיסטוריון הגאורגי, וחושטי, בוצעה ההתנקשות בידי העבדים האלאנים שרצו לנקום את מותו של המלך אורדורה. עם מותו של קוויריקה נכבשה הממלכה זמנית בידי הממלכה הגאורגית המאוחדת. סיריל טואומנוף (רומא, 1976), Manuel de Généalogie et de Chronologie pour le Caucase chrétien (Arménie, Géorgie, Albanie). וחושטי, История царства грузинского. Возникновение и жизнь Кахети и Эрети. Ч.1 שאדאדיד - היא שושלת מלוכה כורדית ששלטה בחלקים נרחבים של ארמניה ואראן (آران) בשנים 951-1199
קוויריקה

האם התכוונתם ל... קוויריקה הראשון מקאחתי – שליט כורבישופות קאחתי (893-918) קוויריקה השני מקאחתי – שליט כורבישופות קאחתי (929-976) קוויריקה השלישי הגדול – מלך ממלכת קאחתי-הרתי (1010-1029) קוויריקה הרביעי, מלך קאחתי – מלך ממלכת-קאחתי-הרתי (1084-1102)