laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי

ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי (באנגלית: John Talbot, 1st Earl of Shrewsbury‏; 1384/1390 – 17 ביולי 1453) היה מפקד צבא ואציל אנגלי. ג'ון טלבוט נולד בשנת 1384, למשפחת ברונים אנגלית ממוצא נורמנדי. מ-1404 עד 1413 שירת בוויילס נגד המורדים, ואחרי כן התמנה על ידי הנרי החמישי, מלך אנגליה לסגן מושל אירלנד - תפקיד שבו החזיק במשך חמש שנים. מ-1420 עד 1424 שירת בצרפת והשתתף שם במספר קרבות, וב-1425 שב לתפקידו באירלנד לתקופה קצרה. ב-1427 שב לצרפת, השתתף במצור על אורליאן אך נפל בשבי ב-18 ביוני 1429 ושוחרר כעבור ארבע שנים תמורת שחרורו של אביר צרפתי משבי האנגלים. ג'ון טלבוט נודע בתוקפנותו על מנת לשמור על נחלות אנגליה בצרפת, ובעקבות הצטיינותו בקרבות ובהתנגשויות קיבל את התואר רוזן שרוסברי, וטפורד ווקספורד. ב-1436 הוביל כוח צבאי קטן לניצחון על הצרפתים ליד העיר רואן שבנורמנדיה. ב-1437 עבר את הנהר סום ולחם בהצלחה נגד צבאו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה שחתם על הסכם שלום עם שארל השביעי, מלך צרפת שנתיים לפני כן. ב-1440 כבש את עיר הנמל ארפלר שבנורמנדיה, וב-1441 תקף את הצבא הצרפתי על הנהר סן מצפון לפריז. ב-1445 התמנה על ידי הנרי השישי, מלך אנגליה למושל צרפת, אך ב-1449 נלקח כבן ערובה על ידי הצרפתים ברואן. אחרי שנשבע שלא לשאת עוד נשק נגד מלך צרפת, שוחרר ושב לאנגליה. ב-1452 נחת עם צבאו לחופי דוכסות אקוויטניה (כיום חבל אקיטן בדרום מערב צרפת), ובמהרה השתלט על כל שטחה של דוכסות זו. בעקבות אינפורמציה מוטעית בדבר נסיגת צבא צרפת, יצא עם צבאו כדי להסיר את המצור מעל העיר קאסטיון שעל הנהר דורדון, אך מצא עצמו שם בנחיתות מספרית לעומת צבא צרפת. הוא נהרג בקרב קאסטיון ב-17 ביולי 1453, יחד עם רבים מאנשיו. קרב זה, שבו השתמשו הצרפתים בארטילריה, הביא לסיומו של שלטון אנגליה באקוויטניה. היה זה גם הקרב האחרון של מלחמת מאה השנים. טלבוט נישא בראשונה למוד נוויל (Maude Nevill), בתו ויורשתו של תומאס נוויל, ברון פרניוול החמישי. בזכותה הוא זומן לפרלמנט החל מ-1409. לשניים היו ארבעה ילדים: ליידי ג'ואן טלבוט, ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי (1413–1460), כריסטופר טלבוט (1419 – 1443) ותומאס טלבוט. נוויל נפטרה ב-31 במאי 1422. ב-1425 נישא בשנית לליידי מרגרט ביצ'מפ, ולשניים היו שישה ילדים: ג'ון טלבוט (1426 – 1453), סר האמפרי טלבוט (לפני 1453 – 1492), ג'ואן טלבוט, ליידי אליזבת טלבוט (שנישאה לדוכס נורפוק), סר לואיס טלבוט וליידי אלינור טלבוט, שנישאה לתומאס באטלר והייתה לפילגשו של המלך אדוארד הרביעי. במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השישי, חלק ראשון" מופיעה דמותו של טלבוט כסמל לאבירות האנגלית הישנה והמהוללת שזמנה עבר, והיא מפנה את מקומה לתככי החצר של מלחמות השושנים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי בוויקישיתוף ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנומטר

מנומטר הוא מכשיר למדידת לחץ. למדידת הפרשי לחץ סטטי משתמשים במנומטרים שונים. המנומטר הפשוט בנוי בדרך כלל מצינורית שקופה בצורת U המלאה עד מחציתה בנוזל מדידה (בדרך כלל כספית) צבעוני. נוזל המדידה צריך להיות בעל צפיפות שונה מזו של הנוזל המפעיל את הלחץ. הגבלות נוספות: שני הנוזלים אינם נמסים אחד בשני. הם צריכים להיות בעלי צבע שונה. מדידת הפרש לחצים בעזרת מנומטר בעזרת הפרש הלחצים של לפי הנוסחה: D P = ( r 1 − r 2 ) g H {\displaystyle DP=(r1-r2)gH} ברומטר
חתולו של הנרי

חתולו של הנרי (באנגלית: Henry's Cat) היא סדרה מצוירת לילדים שהופקה בשנות ה-80 ושודרה בשידורים חוזרים רבים. הדמות הראשית בסדרה הייתה חתול צהוב ושמנמן שאוהב לאכול. שמו של החתול לא ידוע והוא תמיד נקרא "חתולו של הנרי" על שם בעליו. הנרי עצמו מעולם לא הופיע בסדרה. דמויות נוספות הן כריס הארנב, פנסי החזיר, מוסי העכבר, טד הצב, דניס הברווז, סמי החילזון ודאגלאס הכלב. לדמויות אין מדבבים והעלילה מועברת בידי מספר שגם מדבר בתור הדמויות. לתוכנית הופקו 5 סדרות-פרקים. משך כל פרק בשתי סדרות הפרקים הראשונות הוא 5 דקות, ו-15 דקות בשלוש האחרונות. בישראל שודרה הסדרה בשנות ה-90 בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים. את שיר הפתיחה בעברית כתבו אבנר חודורוב וזיו סידי. הגרסה העברית לשיר כללה את השורה "הנרי, הנרי, הנרי, הנרי, איזה מין חתול אתה?" שגרמה לבלבול בקרב רבים מהצופים שסברו ששמו של החתול הוא הנרי. אתר האינטרנט הרשמי של חתולו של הנרי "חתולו של הנרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חתולו של הנרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היימן

היימן הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי או גרמאני (מגרמנית: Heimann / Haymann). היימן בקרב יהודים הוא פעמים רבות שיבוש יידי של השם חַיִּים. האם התכוונתם ל... רבנים: אהרן היימן – רב, חוקר דברי ימי חז"ל פנחס היימן – רב, מחנך, וחוקר תלמוד. פיתח את שיטת הרבדים בלימוד התורה שבעל פה שלמה היימן – ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק ספורטאים ואמנים: גס היימן – אתלט אמריקאי-יהודי גרשון היימן – פסל וצייר ישראלי דייוויד היימן – מפיק קולנוע בריטי דייוויד היימן (שחקן) – שחקן סקוטי יואב היימן – שחקן ישראלי מיכל היימן – אמנית רב תחומית מיסטי היימן – שחיינית אמריקאית נחום היימן – מגדולי המלחינים בזמר העברי במדינת ישראל סי היימן – זמרת ושחקנית, בתו של נחום היימן שושנה היימן – פסלת, ציירת ומאיירת ישראלית אישים נוספים: אווה היימן – ילדה יהודייה שכתבה יומן בזמן הכיבוש הנאצי בהונגריה אריאל היימן – מנכ"ל מכון דוידסון לחינוך מדעי ותת-אלוף במילואים בצה"ל אריקה היימן – חסידת אומות העולם גרמנייה דינה היימן – עיתונאית, חוקרת ופמיניסטית הלן היימן – הלורד יושבת הראש של בית הלורדים יוסי היימן – תת-אלוף בצה"ל מיכאל היימן – חוקר ציונות תמיר הימן – אלוף בצה"ל, ראש אמ"ן ראו גם: הימן – פירושים נוספים
היינה

האם התכוונתם ל... אדוארד היינה – מתמטיקאי גרמני משפט היינה-בורל - משפט מתמטי הקרוי על שם אדוארד היינה היינריך היינה – משורר ופובליציסט גרמני ממוצא יהודי אנדרטת היינריך היינה (ברלין) - אנדרטה בעיר ברלין לזכרו של היינה כיכר היינריך היינה - כיכר בעיר חיפה בישראל פרס היינריך היינה - פרס ספרותי גרמני הילדה היינה - פוליטיקאית מרשלית יוסף היינה - כדורגלן ישראלי סלומון היינה – סוחר ובנקאי יהודי-גרמני, דודו של היינריך היינה פריץ היינה - עיתונאי, פוליטיקאי וחסיד אומות העולם גרמני קרל היינה - עורך דין ויזם גרמני תעלת קרל היינה - תעלת מים מלאכותית בקרבת העיר לייפציג בגרמניה
נשר הודי

נשר הודי (שם מדעי: Gyps indicus) הוא מין בסוג נשר. הנשר ההודי מקנן בצוקים ובעצים בהרים בפקיסטן ובהודו. ראשו של הנשר ההודי קירח, כנפיו רחבות מאוד ולו זנב קצר. משקלו 5.5 עד 6.3 ק"ג. הנשר ההודי, בדומה לנשרים אחרים, ניזון מנבלות. הוא מטיל ביצה אחת בכל תטולה. נשר זה ונשר בנגלי סבלו מירידה של 97–99 אחוז מאוכלוסייתם. בין השנים 2000–2007 שיעור הירידה באוכלוסיות של נשר זה ונשר צר-מקור היה 16 אחוז. הגורם לכך זוהה כהרעלה משנית שמקורה בתרופה בשם וולטרן. תרופה זו מקלה על כאבי פרקים וניתנת לבהמות עבודה (בעיקר מיני בקר) כדי להאריך את משך תפקודן. אולם השפעתה על נשרים, האוכלים את פגרי הבהמות האלו, היא קטלנית. תוכניות רבייה עבור מין זה עשויות לעזור לו להתאושש וכן להשיב פרטים לטבע. בתחילת 2014 הודיעה תוכנית הצלת הנשרים מהכחדה כי היא מצפה לשחרר נשרים שגודלו בשבי לטבע עד 2016. שני נשרים ממין זה שוחררו ביוני 2016 ממרכז הרבייה גטאיו. מדיה וקבצים בנושא נשר הודי בוויקישיתוף נשר הודי, באתר ITIS (באנגלית) נשר הודי, באתר NCBI (באנגלית) נשר הודי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נשר הודי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נשר הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נשר הודי, באתר GBIF (באנגלית) נשר הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו

פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו (García Carrasco‏; 15 בדצמבר 1742, סאוטה, ספרד - 10 באוגוסט 1813, לימה, מלכות המשנה של פרו) היה איש צבא ספרדי ומושלה האחרון של צ'ילה לפני פרוץ המרד באזור. גרסיה קרסקו נולד לאנטוניו גרסיה קרסקו ולרוסה דיאס (Díaz), בעיר סאוטה שבמרוקו הספרדית. בגיל 15 החל את שירותו הצבאי. בשנת 1795 הוצב בעולם החדש, בבואנוס איירס ונטל חלק בביצורה של העיר מונטווידאו הודות להשכלתו בהנדסה צבאית. שנה לאחר מכן הועבר לצ'ילה ושרת בדרגת טניינטה קורונל בביקורת על המטבעה של סנטיאגו ובבחינת אפשרויות לשיפורים בהגנת ולפראיסו. מעט לאחר מכן נתמנה למושלה הזמני של ולפראיסו. בשנת 1806 נתמנה למושלה הזמני של האינטנדנסיה של קונספסיון ובשנת 1808, עם מותו של המושל לואיס מוניוס דה גוסמאן (Luis Muñoz de Guzmán), התמנה למושלה הזמני של צ'ילה, מינוי אשר אושרר והפך לקבוע בצו מלכותי משנת 1909. עיתוי מינויו כפה עליו להתמודד עם משבר המלוכה הספרדית ותוך כשנתיים איבד את הסמכות שהופקדה בידיו וביוני 1810 הדיחה אותו האודיינסייה המלכותית של צ'ילה. סייעו לזאת קשריו על חואן מרטינס דה רוסאס, ממובילי המאבק לעצמאות צ'ילה, מעורבותו בפרשת הסקורפיון ומאסרם השרירותי של שלושה מבני האליטה בעוון קידום רעיונות של התנתקות מספרד. לאחר התפטרותו ירש את מקומו בנשיא האודיינסייה המלכותית של צ'ילה הקריאולי הקשיש מתאו דה טורו סמברנו. גרסיה קרסקו נשאר בצ'ילה לתקופת מה אולם עם התגברות כוחה של תנועת העצמאות במהלך שנת 1811, ולאחר שהושם במעצר למשך מספר ימים בחשד למעורבותו במרד פיגרואה, עזב את צ'ילה ועבר להתגורר בלימה, בירות מלכות המשנה של פרו, שם נפטר בשנת 1813. מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו בוויקישיתוף פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו - ביוגרפיה באתר La Trecera
המאירי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אישים רבי מנחם המאירי (מכונה "המאירי"; 1249–1316) – מגדולי פרשני התלמוד של ימי הביניים, מחבר ספר "בית הבחירה" אביגדור המאירי – סופר ומשורר עברי יחזקאל המאירי – סופר, עיתונאי ומייסד מוזיאון בית המאירי בית המאירי – מוזיאון היסטורי לקורות היישוב היהודי בצפת יחיאל המאירי – שוער כדורגל ישראלי ישראל המאירי – סופר, מחזאי וחוקר דרמה ישראלי משה המאירי (אוסטרובסקי) – מחנך ואיש ציבור, ממנהיגי המזרחי שדרות המאירי – שדרה בשכונת קריית משה בירושלים ע"ש משה המאירי ישיבת המאירי – ישיבה בירושלים, נקראת על שם הרב משה המאירי (אוסטרובסקי) מחלבת המאירי – מחלבת גבינות בצפת מאירי (פירושונים)
עד הקצה

עד הקצה הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה ברגר, שפורסם ב-4 באפריל 2000 בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי, שהיה מעורב גם בעיבודים. האלבום, שנחשב ל"פורץ דרך" בקריירה של ברגר, זכה להצלחה אדירה והפך תוך זמן קצר לאלבום זהב. עד היום נמכרו למעלה מ-80,000 עותקים. האלבום כולל עשרה שירים, שרובם הפכו ללהיטים, בהם "לומדת לעוף", "בומביי", "עד הקצה", "יש בזה טעם" (חידוש לשירה של יעל לוי "לא בוכה"), "אהבה" ו"בוכה לך". בכתיבתו נטלו חלק ורד קלפטר, מאיר גולדברג, אפרת זילברשץ וברגר עצמה. האלבום זכה להכרה רבה וזיכה את ברגר בתוארים "זמרת השנה" ו"אלבום השנה" בטקס תמוז ו"זמרת השנה" ברשת ג' באותה שנה. ורד קלפטר זכתה בתואר "מלחין השנה" בטקס תמוז בזכות עבודתה על האלבום. דנה ברגר – שירה, מעבדת עופר מאירי – מפיק מוזיקלי, מעבד, תכנותים, קלידים, סמפלרים ניר צדקיהו – תופים זיו הרפז – בס אבי סינגולדה – גיטרות אמיר בן עמי – גיטרות זוהר פרסקו – כלי הקשה ירון גוטפריד – עיבוד ותיזמור כלי מיתר יהודה עדר – ייעוץ אמנותי "בומביי" (הנפשה: איל B) "עד הקצה" (בהופעה מתוך "הראשון בבידור") "לומדת לעוף" (בהופעה מתוך "פרפר לילה") "יש בזה טעם" (בהופעה) מידע על האלבום עד הקצה באתר MusicBrainz האלבום עד הקצה באתר Discogs עד הקצה, 2000-04-02, נבדק ב-2023-11-28 אסף נבו, ‏דנה ברגר: "לא אדפוק לעצמי את החיים כדי שייצאו לי שירים טובים", באתר ‏מאקו‏, 11 בדצמבר 2011
קווין מק'קיד

קווין מק'קיד (באנגלית: Kevin McKidd; נולד ב-9 באוגוסט 1973) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. תפקידיו המוכרים ביותר הם לוקיוס וורנוס בסדרה "רומא", וד"ר אואן האנט בסדרה "האנטומיה של גריי". מק'קיד נולד בעיירה אלגין שבצפון סקוטלנד למשפחה נוצרית. הוא החל בלימודי הנדסה באוניברסיטת אדינבורו, אך נשר מלימודיו בתום השנה הראשונה, ועבר ללמוד דרמה בקווין מרגרט קולג', אף הוא באדינבורו. הוא השתתף במופעי תיאטרון של הקולג', וב-1994 השתתף במחזה בתיאטרון בבעלותו של רוברט קרלייל. התפקיד הראשון שקיבל היה בסדרת הטלוויזיה "האב טד" (1996), בה גילם כומר באחד הפרקים. כבר באותה שנה קיבל לראשונה גם תפקיד משמעותי יותר, בסרט הקולנוע "טריינספוטינג", בו גילם את דמותו של טומי מקנזי, לצידו של קרלייל. תפקידים קולנועיים חשובים נוספים שגילם מק'קיד כוללים את דמויותיהם של ליאו ב"חדרי שינה" (1998), טוראי קופר ב"צבא הכלבים" (2002) ופרנקי ב"16 שנים של אלכוהול" (2003). כן גילם תפקידים משניים בסרטו של רידלי סקוט, "ממלכת גן עדן" (2005) וב" מקור הרוע" (2007). הופעתו המשמעותית ביותר על מסך הטלוויזיה הייתה בסדרת הטלוויזיה "רומא" (2007-2005), בה גילם את דמותו של איש הצבא לוקיוס וורנוס. בנוסף מגלם מק'קיד את דמותו של מנתח הטראומה אואן האנט בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי", וכמו כן שיחק גם ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק", בו גילם את פוסידון אל הים. שיחק גם בארוס עליה בתור החתן אלכוהול" הקנה לו מועמדות לפרס הקולנוע העצמאי הבריטי ולפרס BAFTA הסקוטי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר. על משחקו בסרט הטלוויזיה "Gunpowder, Treason & Plot" זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ביאריץ. בשנת 2008 שיחק בסרט "ארוס עליה" לצד השחקן פטריק דמפסי. בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין. בשנים 1999–2017 היה מק'קיד נשוי לג'יין פרקר ולהם שני ילדים. בינואר 2018 התחתן מק'קיד בשנית לשפית האמריקאית-יהודיה אריאל גולדראת', ולהם בן שנולד ב-2018 ובת שנולדה ב-2019. ביוני 2023 התגרשו. ב-2015 התאזרחו מק'קיד ומשפחתו כאמריקאים, בנוסף לאזרחות הבריטית שלו מלידה. טריינספוטינג (1995) טונגלנד (1996) חדרי שינה (1998) טופסי טרווי (1999) אנה קארנינה (2000) רוקט פוסט (2002) צבא הכלבים (2002) 16 שנים של אלכוהול (2003) לילה ויום (2004) האנטומיה של גריי (2005) ממלכת גן עדן (2005) הלגיון האחרון (2007) מקור הרוע (2007) ארוס עליה (2008) פרסי ג'קסון וגנב הברק (2010) בונראקו (2010) אמיצה (2012) ליגת הצדק: פרדוקס פלאשפוינט (2013) - דיבוב אין כמו בגיהנום (2015) קדחת הצבעונים (2017) טריינספוטינג 2 (2017) שש-ארבע (2023) מדיה וקבצים בנושא קווין מק'קיד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קווין מק'קיד (באנגלית) קווין מק'קיד, ברשת החברתית פייסבוק קווין מק'קיד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קווין מק'קיד, ברשת החברתית אינסטגרם קווין מק'קיד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קווין מק'קיד, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קווין מק'קיד, באתר AllMovie (באנגלית) קווין מק'קיד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קווין מק'קיד, באתר MusicBrainz (באנגלית) קווין מק'קיד, באתר Discogs (באנגלית) קווין מק'קיד באתר "רומא" דודי כספי, לוס אנג'לס, "בנות 13 מגלות את הסדרה", באתר ישראל היום, 15 בפברואר 2016
כרמן מליס

כרמן מליס (באיטלקית: Carmen Melis, ‏1885, קאליארי - 19 בדצמבר 1967, לונגונה אל סגרינו) הייתה זמרת סופרן איטלקייה ומורה. מליס הייתה תלמידה של אנטוניו קוטוני והופיעה לראשונה ב"איריס" של מסקאני בתיאטרו קוצ'ה בנובארה, בגיל 20. לאחר זמן קצר החלה לשיר במאדאם באטרפליי, טוסקה ולה בוהם. התאמתה לתפקידי פוצ'יני משכה אליה את תשומת לבו של המלחין עצמו, שלימד אותה באופן אישי את תפקיד מיני באופרה "הנערה מן המערב", תפקיד ששרה בשנת 1911 בבוסטון. בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, בשנת 1913, שרה ב"ליצנים" של רוג'רו לאונקוואלו מול אנריקו קארוזו וב-1917 הופיעה לראשונה בלה סקאלה ב-Il macigno של ויקטור דה סאבאטה. מעל לכל נודעה כסופרן וריזמו, ומן השחקניות המזמרות המעניינות ביותר בראשית המאה ה-20. בסביבות 1935 סיימה את קריירת השירה שלה והקדישה את כל זמנה להוראה. היא השפיעה רבות על תלמידתה רנאטה טבאלדי, שאמרה פעם על מליס, "כל מה שהייתי צריכה ללמוד לבימה, למדתי ממנה." הקלטות של מליס נדירות, אומנם, אבל הקלטה משנת 1929 של "טוסקה" המלאה, מלה סקאלה עם פיירו פאולי ואפולו גרנפורטה, בניצוח קארלו סאבאינו, מצויה על גבי תקליטור, VAI AUDIO 1076-2. "התלמידה והמורה" הוא שמו של תקליטור המכיל אריות בביצוע מליס וטבאלדי, בחברה הרוסית פונו אנטרפרייז FONO 1056 מדיה וקבצים בנושא כרמן מליס בוויקישיתוף כרמן מליס, באתר MusicBrainz (באנגלית) כרמן מליס, באתר Yandex.Music (ברוסית) כרמן מליס, באתר Discogs (באנגלית)
רפיק ידידיה

רפיק ידידיה (במקור תמיר קמחי; נולד ב־4 בדצמבר 1967 בבאר שבע) הוא איש תקשורת ישראלי ומנחה סדנאות מדיטציה. תמיר קמחי התחיל את דרכו הרדיופונית בגלי צה"ל שם היה מפיק, שדר ועורך מוזיקלי. פרויקט הסיום של שירותו הצבאי היה "מצעד העשור" (1989) שסיכם את להיטי שנות השמונים ושודר במקביל בשידורי ערוץ 2 הניסיוני. בטלוויזיה הגיש ידידיה עם יעל אלמוג ורוית פררה את מגזין הנוער "תוססס" (הערוץ הראשון, 1989–1991). עם קום מערך השידור של הכבלים הצטרף ידידיה לחברת תבל והגיש את תוכנית התרבות "מטרונום" (1990–1991) בערוץ 3, את מגזין המדע "טלסקופ" בערוץ 8 ואת תוכנית הלייט נייט הראשונה בישראל "36 בלילה", שהגיש ממיטתו. בשנת 1996 צילם את סדרת המסעות "חוצה ישראל" ואחריה את "אופטימיות קוסמית" (1999). שתי הסדרות שודרו בערוץ 2 "רשת". סדרת המסעות האחרונה שלו, "הדיבר האחד עשר" (2004), שודרה בערוץ 10 וזכתה לאחוזי צפייה בודדים. בבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) ידידיה צילם, ביים וערך את קמפיין הבחירות של מפלגת "עלה ירוק" והוצב במקום הרביעי ברשימתה לכנסת. בשנת 1995 נסע ידידיה להודו לאשראם של המורה הרוחני אושו בפונה. הוא נשאר שם שנתיים, החליף את שמו מתמיר קמחי לרפיק והתחתן עם חברתו חן בטקס הודי צבעוני שצולם לסדרה "אופטימיות קוסמית". ידידיה למד הנחיית מדיטציות וחזר לארץ בשנת 1999 והתחיל להגיש סדנאות. ספרו "להזדיין בסבלנות" יצא בהוצאת בבל בשנת 2000. אתר האינטרנט שהקים – ובפרט, הפורומים שבו – יצרו קהילה של חובבי אושו צעירים, שמתוכה עלו בשנת 2002 להחיות את ההיאחזות המבודדת "שיטים" שבערבה. הם קראו למקום "אשרם במדבר" והתחילו להגיש שם סדנאות ופסטיבלים. במקום זה יצר ידידיה את הפסטיבלים "זורבה הבודהה", "שאקטי", "כנס הטנטרה", "פשוט" ועוד. החל משנת 2017 הנהלת המקום עברה במלואה בחזרה לקיבוץ סמר, ושמו חזר להיות שיטים. בשנת 2004, בעקבות פרידה מבת זוגו, עזב את האשרם והקים את "מרכז אומ" - מרכז רוחני במלון בית אורן שבכרמל, לימים מלון "סלינה מנטור". בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות "המשימה: אמזונס" והודח שמיני. עם שובו פרסם את ספרו "אל תשכח לזכור". בשנת 2018 הוציא את ספרו "איש אחד עלה לשמים" – לקט אגדות על מורים רוחניים שליקט וערך, וב-2020 הוציא את הספר "הרגלים מזיקים והתמכרויות רכות". לידידיה בן מבת-זוגו לשעבר רישיקה סמוכה - גיתי קמחי, שהתמודד בעונה הרביעית של נינג'ה ישראל – ושתי בנות מבת זוגו רותי פריש. ידידיה מתגורר בפרדס חנה. להזדיין בסבלנות: סודות הטנטרה למיניות גברית חדשה, הוצאת בבל, 2000. מאושר בחלקו (אוטוביוגרפיה), הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2011. איש אחד עלה לשמיים (אוסף סיפורים קצרים), הוצאה עצמית, 2018. הרגלים מזיקים והתמכרויות רכות: איך התנזרות קצרת מועד יכולה לשנות את חייך, הוצאה עצמית, 2020 אתר האינטרנט הרשמי של רפיק ידידיה רפיק ידידיה, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רפיק ידידיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תסמונת המושיע, פודקאסט באתר סאונדקלאוד הדרך אל האושר, אתר מוטק'ה, 18 בפברואר 2013 ערן סויסה, עושה רוח, באתר ישראל היום, 19 באוגוסט 2016 סמדר שילוני, כשרפיק היה תמיר קמחי, בחזרה לרוח הנעורים של תוסס, באתר ynet, 16 בפברואר 2018 אביבה קרול, ‏הרשות השנייה אסרה שידור פרק בסדרה "אופטימיות קוסמית", באתר גלובס, 13 במאי 1999 יובל אברמוביץ', התחלתי מוקדם, גמרתי מוקדם, באתר ynet, 10 במאי 2005 נועם יורן, גם פילוסופיה, גם עירום, באתר nrg‏, 10 באפריל 2005 מערכת וואלה! חדשות‏, תשדירי בחירות 1999: עלה ירוק – או עלה לניידת, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2012 אתר הבית של שיטים; קלי רוזן, אשרם במדבר: החלק השני, באתר פוליטיקלי קוראת, 31 באוגוסט 2022
רחוב בוגרשוב

רחוב בוגרשוב הוא רחוב במרכז תל אביב הקרוי על שמו של חיים בוגר (בוגרשוב), ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה ופעיל ציוני. בוגרשוב, שהתנגד לקריאת הרחוב על שמו עוד בחייו, עיברת את שם משפחתו ל"בוגר" בעקבות ההחלטה, אולם שם הרחוב נשאר. הרחוב הוא רחוב מסחרי ברובו המקשר בין רחוב הירקון וכיכר לונדון שבחוף הים וכיכר מיכאל'ס שבמפגש הרחובות המלך ג'ורג' ושדרות בן ציון. הרחוב היה מאז היווסדו רחוב מסחרי שלאורכו חנויות קטנות רבות. חשיבותו של הרחוב היא בהיותו רחוב המקשר בין חוף הים, ללב העיר. ולכן יש בו כמות גדולה יחסית של מסעדות וחנויות שפונות לקהל של תיירים. הרחוב נבנה בשנים 1922–1923 כרחוב המרכזי שחצה את שכונת נורדיה. שכונה זו הוקמה לאחר מאורעות תרפ"א כפתרון לקליטת פליטים יהודים שנאלצו לעזוב את יפו, על אדמות פרדסים וחולות שנרכשו על ידי הקרן הקיימת מספר חודשים קודם כן. הקרן הקיימת תכננה להקים במקום שכונת גנים, אולם בשל הדחיפות בשיכון הפליטים התוכנית נגנזה והוקמה שכונת עוני הבנויה מצריפי עץ ופחונים. השכונה סבלה מהצפות בחורף בשל המבנה הטופוגרפי שהקשה על הניקוז בחלקה המזרחי. עם זאת, כבר בשנות השלושים נבנו בתי קומות ברחוב. רחוב בוגרשוב (יחד עם שדרות בן ציון) סומן כגבול הדרומי של תוכנית גדס, תוכנית עירונית שבמסגרתה הורחבה תל אביב צפונה. בזמן הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב במלחמת העולם השנייה נפגעו בניינים רבים ברחוב ובסביבתו. בקצה הרחוב, בסמוך לכיכר לונדון, נמצא הבית (בוגרשוב 5) בקומה הראשונה התגוררה בשנותיה האחרונות רחל המשוררת ובו כתבה את רוב שיריה, בדירה צמודה לה התגורר עמנואל לפין. בין נובמבר 2020 למרץ 2021, שופץ הרחוב ונסלל בו שביל אופניים בחלקו הדרומי. כתוצאה מכך, הפך הרחוב להיות חד סטרי לכיוון מזרח מרחוב הירקון ועד רחוב פינסקר, ולכיוון מערב מהמלך ג'ורג' ועד רחוב טשרניחובסקי. ערך מורחב – כיכר השוטר בלב השכונה, בצומת רחוב בוגרשוב ורחוב טשרניחובסקי (שנקרא בזמנו רחוב בצלאל) הייתה הכיכר המרכזית של השכונה, שכללה מעגל תנועה שבמרכזו מספר אקליפטוסים. בכיכר היה בניין בית הספר היסודי "מוריה" והכיכר נקראה לכן "כיכר מוריה". באמצע שנות השבעים, כשנבנה באחת מפינות הכיכר עורפו של בניין דיזנגוף סנטר, יושרה הכיכר, מעגל התנועה בוטל ושטחי הנוי הוסטו לשני צדי הכיכר. כיכר זו נקראת כיום "כיכר השוטר", עדיין ניתן להבחין במקום בשרידי המבנה המקורי העגול. ברחוב בוגרשוב 63 צפונית לככר השוטר, עומד בית הכנסת של שכונת נורדיה. הבניין נבנה ביוזמת תושבי השכונה בראשות משפחת גרבנוב, לזכר בנה רב חובל אריה גרבנוב שנעלם עם חבריו בים בגיל 21 באסון עמנואל, אוניית הצי העברי הראשונה בימים. לא רחוק מבית גרבנוב שברחוב בוגרשוב 79 בהיכל בית הכנסת הכללי, בקירו המערבי הקרוב לים הוקמה בגומחה יד זיכרון עשויה "חרוט" שיש להנצחת גרבנוב. לימים, צורף לוח שיש בו נחרטו שמות חללי שכונת נורדיה במלחמת הקוממיות ובראש הרשימה שמו של גרבנוב שנעלם 14 שנים קודם. מדיה וקבצים בנושא רחוב בוגרשוב בוויקישיתוף מפת רחובות תל אביב, 1926, משאב הוראה מאתר החינוך של הספרייה הלאומית [1]
הקיפוד והשועל

"הקיפוד והשועל" הוא שמה של מסה מאת ישעיה ברלין, אשר נכתבה בהתייחס להשקפתו של הסופר הרוסי לב טולסטוי על ההיסטוריה. חיבור זה, אולי המפורסם מבין חיבוריו של ברלין, יצא לאור לראשונה בשנת 1953. כותרת החיבור היא קונוטציה לפתגם המיוחס למשורר היווני בן המאה ה-7 לפנה"ס ארכילוכוס: השועל יודע דברים רבים, אך הקיפוד יודע דבר אחד גדול. — במקור ביוונית: "πόλλ' οἶδ ἀλώπηξ, ἀλλ' ἐχῖνος ἓν μέγα" ברלין יוצא מן התמצית הרעיונית המובאת בפתגם זה, ומשתמש בה כמטפורה כאשר הוא דן במתח שבין ראיית עולם מוניסטית לפלורליסטית. לפי ברלין, נחלקים ההוגים והיוצרים לשתי קטגוריות: קיפודים – אלה הרואים את העולם מבעד לעדשה חד-ממדית. עם סוג זה של הוגים נמנים לדוגמה דנטה אליגיירי, אפלטון, פסקל, הגל, דוסטויבסקי, ניטשה, איבסן ופרוסט. שועלים – הוגים המתבססים על מגוון רחב של התנסויות ואינם מצטמצמים לשיפוט על בסיס רעיון יחיד. לדוגמה: שייקספיר, הרודוטוס, אריסטו, מישל דה מונטן, ארסמוס מרוטרדם, מולייר, גתה, פושקין, אונורה דה בלזק וג'יימס ג'ויס. בהתייחס לטולסטוי, טוען ברלין כי במבט ראשון נראה שהוא מצליח לחמוק מהגדרה. הוא סבור כי על אף שטולסטוי מדגים כישרונות של שועל – הוא מחזיק באמונה כי על האדם להיות כקיפוד, ובכך יצירתו הפורה כשלעצמה עלולה להיות מטעה. ברלין ממשיך ומשתמש ברעיון זה של טולסטוי כבסיס לניתוח התאוריה של ההיסטוריה שהציג האחרון ברומן "מלחמה ושלום". ישנם הוגים דוגמת מייקל וולצר, אשר תיארו את ברלין עצמו באופן זהה – אדם היודע דברים רבים, בהשוואה לצרות עולמם של פילוסופים פוליטיים רבים בני זמננו. תלמידו לשעבר של ברלין, הפילוסוף הקנדי צ'ארלס טיילור, כונה בפי ברלין "קיפוד", ואף הודה בכך ברצון בראיון שנערך עמו לאחר זכייתו בפרס טמפלטון (Templeton) בשנת 2007. ברלין הרחיב את המושג בספרו The Proper Study of Mankind ‏(1997). הספר שהוצג גם על ידי ברלין עצמו כסוג של בדיחה הפך לספר פופולרי למדי ברבות השנים, והרעיון המוצג בו של קיפודים ושועלים משמש כיום כמושג שגור למדי. בשנים האחרונות נכתבו מספר לא קטן של מאמרים וספרים העושים שימוש בהבחנה זו, בעיקר בתחומי הניהול והחדשנות. הוגה מרכזי שעשה שימוש בהבחנה זו הוא פיליפ טטלוק, שטען כי הסיכוי של "שועל" לחזות התפתחויות בהצלחה גבוה מן הסיכוי של מומחה "קיפוד". בישראל קידם את הרעיון של "חשיבה שועלית", ד"ר צבי לניר בספר "פנקס הכיס של השועל" המתבסס אף הוא על הבחנתו של ברלין. ישעיה ברלין לב טולסטוי יצחק לאור, טולסטוי הגדול - השועל והקיפוד, באתר הארץ, 8 באפריל 2016 עמית קרביץ, אריה דובנוב, הקיפוד הליברלי והשועל הציוני, באתר הארץ, 12 ביוני 2009 גלית תגורי משה, אז מה אנחנו בקריירה - שועלים או קיפודים?, באתר ynet, 8 בנובמבר 2011 באדגיה של ארסמוס מרוטרדם משנת 1500 מופיע פתגם זה בגרסה הלטינית: Multa novit vulpes, verum echinus unum magnum. What Role Does Spiritual Thinking Have in the 21st Century?, Interview with Dr. Charles Taylor Jahanbegloo, Ramin, Conversations with Isaiah Berlin, London: Halban, 2000, עמ' 188 Robert C. Carlson, Invest Like a Fox... Not Like a Hedgehog: How You Can Earn Higher Returns With Less Risk, Wiley, 2007 Stephen Jay Gould, The Hedgehog, the Fox, and the Magister's Pox: Mending the Gap between Science and the Humanities, Harvard University Press, 2011 Expert Political Judgment, Princeton: Princeton University Press צבי לניר, פנקס הכיס של השועל, מנדלי מוכר ספרים, 2013