laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מיתה עושה ניפול

בהלכה היהודית, מיתה עושה ניפול היא סברא בהלכות אבר מן החי. כאשר אבר שלם של בעל חיים, התנתק מגוף בעל החיים, הוא נקרא אבר מן החי, כאשר רובו התדלדל הוא נקרא אבר המדולדל. אבר כזה, למרות שרובו מנותק מגוף בעל החיים, נחשב עדיין למחובר אליו, מכיוון שמיעוט ממנו מחובר לבעל החיים לא ניתן להחשיב אותו כאבר מת, שהרי הוא עדיין מחובר במקצת לגוף ויונק ממנו. כאשר בעל החיים מת, ייתכן שיש לומר למפרע, שהאבר נחשב לבשר מן החי כבר לפני שהוא התנתק מגוף בעל החיים, סברא זו נקראת בתלמוד - "מיתה עושה ניפול". רבי יעקב יצחק רבינוביץ מסביר, כי בכל התורה כולה קיים כלל כי הרוב מכריע, אם כי למרות זאת, לא ניתן ללכת אחרי הרוב, כאשר רוב האבר התנתק מחיותו - מגוף האדם, שכן אבר שעדיין מחובר במקצת לגוף האדם, אינו נחשב לאבר מת, ובהכרח שהמיעוט - המחובר לגוף האדם יכריע את האבר כאבר חי. אבל כאשר האבר מת לחלוטין, נמצא כי בחלקו הגדול הוא אבר מן החי, ובחלקו הקטן הוא נבלה, במקרה כזה שוב יש ללכת אחרי הרוב - ולהחשיב אותו כאבר מן החי. בשחיטה, לעומת זאת, הפסק הוא כי "שחיטה אין עושה ניפול", כלומר אין להחשיב את האבר כאילו נפל כבר מחיים כדי להחשיבו כאבר מן החי. מסביר הגאון מפונוביז', כי לשחיטה יש כוח הלכתי המתיר את הבהמה מאיסור אבר מן החי, ולכן מכיוון שהתקיים דין שחיטה בחלק מבעל החיים, הותר איסור אבר מן החי בכל האבר. רבא, מביא פסוק כראיה לכך, שמיתה עושה ניפול, ואין שחיטה עושה ניפול. בחומש ויקרא כתוב: כתוב: ”וכל אשר יפול עליו מהם במותם יטמא”. המילה "במותם", לכאורה מיותרת; ברור שהפסוק מדבר על המצב של מות בעל החיים, שהרי כתוב בפסוק קודם לכן כי מדובר בנבלת בעל חיים. לכן, מפרש רבא את הפסוק בצורה כזו: "כל אשר יפול מהם - במותם", המיתה מפלת איברים מבעלי החיים ומחשיבה אותם כתלושים ונפולים לגמרי ממקום חיבורם, - איברים המדולדלים. הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שדין זה שמיתה עושה ניפול, הוא רק לישראל ולא לבן נח. מכיוון שדין זה שמיתה עושה ניפול נלמד מפסוק "וכל אשר יפול", פסוק שנאמר לישראל ולא לאומות העולם. מובא בשמו, בשו"ת דבר יהושע סימן נ"א. למרות שגם אבר מן החי וגם בשר נבילה שניהם מטמאים בטומאת נבלה, קיים יתרון לאבר מן החי, בכך שבשר ממנו אינו מטמא, בניגוד לבשר נבלה - המטמא טומאה חמורה. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ג, עמוד ב', ושם ע"ד ע"א, קכ"ט ע"א וע"ב. שם, ועיין בדבר יהושע שם שמביא שיש החולקים על כך. ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ב. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ד, עמוד א'. על פי הסבר רש"י שו"ת צמח צדק סימן ס"ג.
אבר המדולדל

בהלכה היהודית, אבר המדולדל הוא אבר של בעל חיים, שרובו מנותק ורק חלק קטן ממנו עדיין מחובר לגוף בעל החיים. כאשר אבר שלם של בעל חיים, התנתק מגוף בעל החיים, הוא נקרא אבר מן החי, כאשר רובו התדלדל הוא נקרא "אבר המדולדל". אבר כזה, אף על פי שרובו מנותק מגוף בעל החיים, נחשב עדיין למחובר אליו, אך מכיוון שמיעוט שלו מחובר לבעל החיים לא ניתן להחשיב אותו כאבר מת, מכיוון שהוא עדיין מחובר במקצת לגוף ויונק ממנו. כאשר בעל החיים מת, ייתכן שיש לומר למפרע, שהאבר נחשב לבשר מן החי כבר לפני שהוא התנתק מגוף בעל החיים, סברא זו נקראת בתלמוד - מיתה עושה ניפול. רבי יעקב יצחק רבינוביץ מסביר, כי בכל התורה כולו קיים כלל כי הרוב מכריע, אם כי למרות זאת, לא ניתן ללכת אחרי הרוב, כאשר רוב האבר התנתק מחיותו - מגוף האדם, שכן אבר שעדיין מחובר במקצת לגוף האדם, אינו נחשב לאבר מת, ובהכרל שהמיעוט - המחובר לגוף האדם יכריע את האבר כאבר חי. אבל כאשר האבר מת לחלוטין, נמצא כי בחלקו הגדול הוא אבר מן החי, ובחלקו הקטן הוא נבלה, במקרה כזה שוב יש ללכת אחרי הרוב - ולהחשיב אותו כאבר מן החי. במקרה שבעל חיים, שאליו היה מחובר אבר מדולדל, נשחט, נחלקו חכמי הגמרא האם "שחיטה עושה ניפול" או לא. לפי שיטת ריש לקיש, שאלה זו תלויה גם במחלוקת הלכתית אחרת בין רבי מאיר לחכמים. רבי מאיר וחכמים נחלקו, האם שחיטה של בעל חיים, מתירה באכילה אבר של עובר בן פקועה, שהוציא את ידו לפני הלידה. לפי רבי מאיר, דווקא העובר עצמו ניתר בשחיטת אמו כדין בן פקועה, מכיוון שהיה בגופה, אבל ידו או רגלו של העובר, אותו הוציא לפני הלידה ולא היה בגופה, אינו ניתר יותר בשחיטתה. לפי חכמים, אף על פי שהם מודים בעיקרון לשיטתו של רבי מאיר שאין שחיטה זו מועילה לעובר להתיר את היד או הרגל באכילה, סוברים חכמים שהשחיטה תועילה לאבר להצילו לכל הפחות מדין טומאת נבלה. כשם ששחיטת בהמה טרפה, מתירה אותה ומטהרת אותה מלטמא את הנוגע בה בטומאת נבלה, כך גם ניתן להסיק באופן דומה, שהשחיטה תתיר את האבר, המחובר לגופה באופן עקיף (דרך העובר) מלמטמא טומאת נבלה. במחלוקת זו, חלוקים רבי יוחנן וריש לקיש. לפי שיטת האמורא ריש לקיש, הסבר המחלוקת בין רבי מאיר לחכמים היא גם האם שחיטה של בעלי חיים, מתירה באכילה אבר המדולדל. אין שחיטה יכולה להתיר גוף שאינו מגוף הבעל חיים עצמו, ולכן כשם שלפי רבי מאיר לא ניתן להתיר אבר של עובר, על ידי שחיטת הבעל חיים הנושא אותה, כך גם לא מועילה השחיטה לאבר המחובר לה באופן חלוש "אבר המדולדל". לעומת זאת לפי רבי יוחנן, הפסק הוא כי "אין שחיטה עושה ניפול", כלומר אין להחשיב את האבר כאילו נפל כבר מחיים כדי להחשיבו כאבר מן החי. מסביר הגאון מפונוביז', כי לשחיטה יש כוח הלכתי המתיר את הבהמה מאיסור אבר מן החי, ולכן מכיוון שהתקיים דין שחיטה בחלק מבעל החיים, הותר אבר מן החי בכולו. למרות זאת, מדרבנן אסור לאכול אבר המדולדל שנשחט. תקנת חכמים זו, הוסמכה על הפסוק ”וּבָשָׂר בַּשָּׂדֶה טְרֵפָה לֹא תֹאכֵלוּ” לרבות האבר והבשר המדודלדין בבהמה ושחטן. מובא בשמו, בשו"ת דבר יהושע סימן נ"א. אף על פי שגם אבר מן החי וגם בשר נבלה שניהם מטמאים בטומאת נבלה, קיים יתרון לאבר מן החי, בכך שבשר ממנו אינו מטמא, בניגוד לבשר נבלה - המטמא טומאה חמורה. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ב, עמוד א'. שם, ועיין בדבר יהושע שם שמביא שיש החולקים על כך. ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ל'.
מיכאיל סמיונוביץ' שוייפט

מיכאל סמיונוביץ' שוייפט (ברוסית: Михаил Семёнович Шойфет; ‏26 באוגוסט 1947 - 22 באוקטובר 2013) היה היפנותרפיסט, עיתונאי וסופר רוסי. שוייפט יצר את שיטת הוויסות העצמי הפסיכופיזית בתחום ההיפנותרפיה. היה חבר איגוד העיתונאים של מוסקבה ושל רוסיה. חיבר מספר ספרים בתחום ההיפנוזה. שוייפט השתמש בהיפנוזה גם על בימות התיאטרון ברוסיה; הוא התפרסם בשנות ה-80 בעקבות הופעותיו עם תוכניתו "תיאטרון ההיפנוזה". שוייפט נולד בווינה בירת אוסטריה. שם המשפחה "שוייפט" מקורו מהתואר שופט, שהפך ל"שוייפט" מסיבות פונטיות, לאחר תעתוק ליידיש או לרוסית. ב-1980 יצר את "תיאטרון ההיפנוזה". הופעותיו המוזיקליות והתיאטרליות היו ראשונות מסוגן בברית המועצות, והן זכו לפופולריות. בשנים 1985–1992 הופיע במופע זה מטעם הפילהרמוניה המחוזית של מוסקבה (Московской областной филармонии). המופע נרשם בלשכת LLP ‏(Limited liability partnership) במוסקבה ב-21 בספטמבר 1994, בשם "תיאטרון העזרה הפסיכולוגית של מיכאל שוייפט". בסוף שנות ה-90 הרצה שוייפט במכון הפסיכולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים. בשנים 2001–2003 כתב טור שבועי בשם "תלמדו לשלוט בעצמכם" בעיתון הבריאות "Arguments and Facts". שוייפט כתב מספר ספרים: "אימון של ויסות עצמי פסיכופיזי" (2003), "מאה הרופאים הגדולים" (2004, יצא במספר מהדורות נוספות), "הסודות הנסתרים של ההיפנוזה" (2006), "היפנוזה: עבריינים וקורבנות" (2010), ו"ויסות עצמי פסיכופיזי, הפרקטיקום המודרני הגדול" (2010). כן הוציא מספר פרסומים אודות ההיסטוריה של ההיפנוזה ושיטות הטיפול המעשיות בתחום זה, ופרקים בנושא הפיזיולוגיה של פעילות מערכת העצבים. שוייפט השתמש בהיפנוזה במסגרת מופע תיאטרלי שיצר, במהלכו התנדבו צופים מהקהל לעלות לבמה, הופנטו על ידי שוייפט, ותחת השפעת ההיפנוזה הונחו לבצע משימות שונות, לחקות אנשים מפורסמים ועוד. מספר המשתתפים היה מגיע אף ל-300 איש וההופעה נמשכה עד 5 שעות. בסוף ההופעה ענה שוייפט על שאלות הקהל ונתן כלים להיפנוזה עצמית ולטכניקות שונות לשיפור יכולות פיזיות ומנטליות. כלי תקשורת רבים ברוסיה סיקרו את הופעותיו של שוייפט, וחלקם טענו, תוך התבססות על סקרים ומשאלים, כי למופעים הייתה השפעה חיובית על המשתתפים - הם דיווחו על יכולת לשחרור עצמי, העלאת הביטחון העצמי ועוד. סגן נשיא מכון הפסיכולוגיה באקדמיה הרוסית למדעים, פרופ' דרוז'ינין (V. N. Druzhinin), הביע הערכה לשוייפט על הגברת הפופולריות של ההיפנוזה בקרב הציבור, ואף קרא לו "האמן הקלאסי של ההיפנוזה הרוסית". לצד זאת, השימוש בהיפנוזה כאמצעי להופעות ובידור הקהל שנוי במחלוקת כיום, וסופג ביקורת רבה. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל סמיונוביץ' שוייפט בוויקישיתוף מתוך עיתון רפואי- "Медицинская газета 21.01.94 г." Учитесь властвовать собой "נדליה" ("Nedelya"), "סמיה" ("Semya"), "סובסדניק" ("Sobesednik"), "מוסקובסקיי קומסומולץ" ("Moscow Komsomolets"), "קומסומולסקיה פראבדה" ("Komsomolskaya Pravda"), "גודוק" ("Gudok"), "רוסייסקיה וסתי" ("Rossiiskie Vesti"), "רוסייסקיה גזטה" ("Rossiiskaya Gazeta") וכתבות במספר תוכניות טלוויזיה מתוך ההקדמה שכתב דרוג'ינין לספרו של שוייפט "הסודות הנסתרים של ההיפנוזה", 2006
לאטיום

לָאטְיוּם או לטיום (בלטינית: Latium) הוא שמו של חבל ארץ היסטורי במרכז איטליה החופף ברובו לשטחו של מחוז לאציו המודרני. החבל נקרא על שם תושביו בעת העתיקה, השבטים הלאטינים. לפי המיתולוגיה הרומית החבל נושא את שמו של המלך האגדי לאטינוס (נקרא גם לאוויניוס). בשיא גודלו השתרע חבל הארץ בין נהרות הטיבר והאניו מצפון, מורדות הרי האפנינים ממזרח, הרי טארקינה מדרום, והים הטירני ממערב. תושביו המקוריים של החבל, לפני ההגירה של השבטים ההודו-אירופיים דרומה, היו כנראה הליגורים או הסיקולים. לאחר נדידתם של ההודו-אירופאיים דרומה, התיישבו במקום שבטים לטינים, תחילה לאורכו של עמק הטיבר. לאטיום הוקפה מצפונהּ על ידי האטרוסקים, ממזרחהּ על ידי השבטים האומברו-סאבלים (סאבינים, אקווים, ההרניקים ומארסים) ומדרומהּ על ידי הוולסקים. ידוע על כ-47 קהילות לטיניות כפריות שהתקיימו בלאטיום במאה ה-7 לפנה"ס, שהיו שותפות בברית מדינית דתית (הברית הלטינית) והחזיקו בפולחן דתי משותף. הנהגתה של הברית הייתה כנראה בידי העיר אלבה לונגה. לאטיום הייתה בתקופה זו תחת איום מתמשך של ההגמוניה האטרוסקית. עם עליית כוחה של רומא כעיר החזקה בלאטיום, תקף טולוס הוסטיליוס את העיר, כבשה ואלבה לונגה הוחרבה. הנהגת הברית עברה לידיה של רומא. בצד כפיפותה לרומא שמרה הברית על עצמאות מסוימת עד פירוקה על ידי הרומאים בשנת 338 לפנה"ס. מזמן זה ואילך הפכה לאטיום לחלק בלתי נפרד מהמדינה הרומית. בתקופתו של אוגוסטוס הפך לאטיום למחוז מינהלי באיטליה תחת שלטון הפרינקפס, מחוז שנקרא "לאטיום וקמפניה" (Latium et Campania). מדיה וקבצים בנושא לאטיום בוויקישיתוף לאטיום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה

המפלגה הליברל דמוקרטית של רוסיה (ברוסית: Либерально-демократическая партия России, ЛДПР) היא מפלגה פטריוטית לאומנית. המפלגה מציגה את עצמה כמפלגת ימין[דרוש מקור], וכמפלגה דמוקרטית הדוגלת ברפורמות. מצע החברה הוא אנטי-קפיטליסטי, אנטי-קומוניסטי, ופופוליסטי ימני. יש המחשיבים את המפלגה לאומנית-אימפריליסטית. היא רואה צורך באיחוד מחודש של רוסיה ויתר מדינות ברית המועצות לשעבר. המפלגה מגנה את היחס המפלה לטענתה לתושבים ממוצא רוסי במדינות הבלטיות. יריבותיה הרשמיות הן מפלגת יאבלוקו והמפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית. המפלגה מחשיבה את עצמה למפלגת אופוזיציה המתנגדת לממשל פוטין. המפלגה הגיעה לשיא כוחה בעת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1993. נוסף לכך המפלגה רואה בארצות הברית ובעולם המערבי את האיום הגדול ביותר על רוסיה[דרוש מקור]. בסוף שנות ה-80 שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב החל לבצע רפורמות המאפשרות מערכת פוליטית רב-מפלגתית. המפלגה נוסדה ב-13 בדצמבר 1989 על ידי ולדימיר וולפוביץ' ז'ירינובסקי ובכך הייתה למפלגה השנייה במדינה. שנוסדה בשם המפלגה הליברל דמוקרטית של ברית המועצות. ז'ירינובסקי אף התמודד לנשיאות המדינה, אך קיבל 8% בלבד מהקולות. חבר הפוליטביורו הסובייטי לשעבר, אלכסנדר ניקולאייביץ' יאקובלב טען שהמפלגה הייתה פרויקט משותף של מנהיגות המפלגה הקומוניסטית והקג"ב, יאקובלב כתב בזיכרונותיו שמנהל הקג"ב ולדימיר קריוצ'קוב הציג את הפרויקט של המפלגה הליברל-דמוקרטית כמפלגת בובות בעת פגישתו עם מיכאיל גורבצ'וב ויידע אותו אודות בחירת ראשי המפלגה. על פי יאקובלב, שם המפלגה היה רעיון של גנרל הקג"ב פיליפ בובקוב. בכל מקרה, בובקוב אמר שהוא היה נגד ייסוד דמוי-מפלגה בשליטת הקג"ב. המפלגה תומכת ברפורמה והענקת עצמאות למערכת המשפט הרוסית, איסור פעולותיהן של כתות דת קיצוניות ולא מסורתיות, בעלות של המדינה על מגזרים אסטרטגיים בכלכלה, בפרט משאבי טבע, אלכוהול, טבק וחקלאות. מיסוי נמוך ליצרנים רוסיים, איחוד בין רוסיה לבלארוס, הזכות לעבוד, רפורמה רדיקלית של מערכת הביטוח הסוציאלי, התמיכה בטכנולוגיות מדעיות וחקלאות, מאבק בשחיתות הציבורית, הגנה וריבונות הכלכלה הרוסית, פיקוח על כל האדמות החקלאיות בידי המדינה. המפלגה מתנגדת לקומוניזם ולנאו-ליברליזם ותומכת במודל כלכלי מעורב. המפלגה הליברל-דמוקרטית של בלארוס המפלגה הליברל דמוקרטית של טרנסניסטריה מפלגה מתקדמת ליברלית דמוקרטית בישראל פוליטיקה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ברשת החברתית פייסבוק המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ביישום טלגרם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ברשת החברתית אינסטגרם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, ברשת החברתית VK המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, סרטונים בערוץ היוטיוב
רחל נריה

הרבנית רחל נריה (י"ב באדר ב' תרפ"א, 22 במרץ 1921 – כ"ב בכסלו תשע"ג, 6 בדצמבר 2012) הייתה רבנית ואשת ציבור, מראשי תנועת אמונה, במשך כשבעים שנה עסקה בפעילות ציבורית והתנדבותית בתחום החינוך והרווחה. הייתה מראשי הפעילים בתחום ההסברה לחיזוק מוסד הבית היהודי ושמירת טהרת המשפחה. אשתו של הרב משה צבי נריה. נולדה בליטא לחיים מאיר ודבורה גיטלסון. אחיה היה חוקר התלמוד יצחק דב גילת. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל. למדה היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית. בתחילת שנות ה-40 נישאה לרב משה צבי נריה, מייסד וראש ישיבות בני עקיבא. בתחילת שנות ה-50 הצטרפה לבעלה בהקמת בית ספר לנוער ממשפחות מצוקה במושב חרב לאת וניהלה אותו בהתנדבות במשך למעלה מעשור. עד סוף ימיה היא שימשה יושבת ראש העמותה המנהלת את המוסד, שבו לומדים מאות תלמידים, רובם יוצאי אתיופיה ומדינות חבר העמים. הרבנית נריה הייתה מחלוצי הפעילים בתחום ההסברה של קדושת הבית היהודי וטהרת המשפחה. במשך שנים רבות ערכה מאות כינוסי הסברה לבני נוער והשתלמויות למורים ולמדריכים. כמו כן פרסמה ספרים, חוברות ומאמרי הסברה בנושא שהופצו במהדורות רבות ואף תורגמו לשפות זרות.וביניהם "טל הנעורים" ו"למול מבוכת המתירנות". החוברת "נישואין של אושר" שכתבה ב-1981 מופצת בשפות רבות על ידי המרכז הארצי לטהרת המשפחה בישראל ומחולקת על ידי המועצות הדתיות לכלות ביום חופתן. הייתה בין המייסדים של המועצה לתרבות המשפחה היהודית, שפעלה לשימור מוסד המשפחה וחיזוק יסודות הבית היהודי לנוכח השפעת התרבות המערבית. בין חבריה היו רחל ינאית בן-צבי והמשורר אבא קובנר. במשך שנים ריכזה הרבנית נריה את פעילות המועצה ויזמה כינוסים וימי עיון לזוגות צעירים וכן פרסומים וחוברות הסברה רעיוניים ומקצועיים. במשך עשרות שנים הייתה חברת הנהלה של תנועת אמונה וממתווי דרכה. לאחר פטירת בעלה עסקה הרבנית נריה בשימור ובסידור כתביו שעדיין לא פורסמו. כמו כן התמנתה לחברה בהנהלת פרויקט "לאורו נלך", הכולל פעילות התנדבותית של תלמידי תיכון בנושאי רווחה וחינוך בקהילה. בשנת תשס"ו (2006) זכתה באות הנשיא למתנדב והיא ובעלה נבחרו לשמש כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי בשנת תשע"ט. מאז תחילת שנות ה-40 עד פטירתה התגוררה בכפר הרא"ה. לרבנית נריה שמונה ילדים. בנה הרב נחום נריה הוא ראש מוסדות תורה בציון בירושלים ולשעבר ר"מ בישיבת הכותל. בנה אברהם יצחק נפטר ב-1985. בנה פתחיה היה נשוי לשחקנית החוזרת בתשובה עירית שלג. בתה, אסתר, נשואה לרב יהודה עמיחי, ראש מכון התורה והארץ. נכדה אחיקם עמיחי נהרג בפיגוע בנחל תלם בדצמבר 2007. מול מבוכת המתירנות טל נעורים נישואין של אושר רבקי גולדפינגר, ראיון אישי עם הרבנית רחל נריה במלאת חודש לרצח נכדה אחיקם עמיחי הי"ד, אתר מורשת הספרים של רחל נריה, באתר "סימניה" ספריה: טל נעורים, מול מבוכת המתירנות, אתר דעת מרדכי ברקאי, השתמטות ממלכתית־דתית, דבר, 10 בדצמבר 1971 הגלולה ־ וההלכה היהודית, מעריב, 10 בדצמבר 1974 רחל נריה (1921-2012), דף שער בספרייה הלאומית כל הכתבות על הרבנית רחל נריה, באתר ערוץ 7 הרבנית רחל נריה, אתר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל
רפי מלניק

רפי מלניק (נולד ב-24 במרץ 1947 בסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה) הוא כלכלן ישראלי. נשיאה לשעבר של אוניברסיטת רייכמן ולשעבר משנה לנשיא לעניינים אקדמיים וממלא מקום נשיא, מרצה בבית בספר לכלכלה ובבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן. מלניק מפורסם כמי שפיתח את "מדד מלניק", להערכת מצב המשק הישראלי, המאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות ואת התפניות בפעילות המשקית בישראל. בעבר שימש דיקן בית הספר לאודר לממשל ומשנה לנשיא לעניינים אקדמיים באוניברסיטת רייכמן, וכן היה חבר בוועדה המייעצת למועצה הכלכלית-חברתית במשרד ראש הממשלה וחבר בוועדה מייעצת לשר האוצר. באוגוסט 2011 מונה לחבר בוועדת טרכטנברג שקמה בעקבות מחאת האוהלים, במטרה לבחון ולהציע פתרונות למצוקת יוקר המחיה במדינת ישראל. מאוקטובר 2011 עד לאוקטובר 2014 כהן כחבר נציג ציבור בוועדה המוניטרית של בנק ישראל, אשר קובעת מדי חודש את הריבית במשק. מלניק הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, תואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית ותואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1991–1998 שימש כמשנה למנהל מחלקת המחקר בבנק ישראל. בזמן עבודתו במחלקת המחקר פיתח מדד למצב המשק, מדד הנותן תמונה עדכנית של מצב המשק על פי מספר רכיבים. במקביל היה מרצה באוניברסיטה העברית ומרצה אורח באוניברסיטאות בוסטון וקליפורניה בדייוויס. ב-1998 הצטרף מלניק לסגל האקדמי הקבוע של המרכז הבינתחומי הרצליה. בתפקידיו הקודמים במרכז הבינתחומי שימש כדיקן בית הספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה וכפרופסור לכלכלה בבית הספר אריסון למנהל עסקים. עבודות המחקר ופרסומיו עוסקים בתחומי כלכלה מוניטרית, כלכלת ישראל, אקונומטריקה יישומית וכלכלת טרור. בעבר כיהן כיו"ר ועדת ההשקעות של חברת הביטוח "מגדל". כמו כן שימש בעבר כיועץ לבנק לאומי, וכחבר דירקטוריון של חברת "פסגות אופק" וחבר בוועדת ההשקעות שלה, והיה חבר ועדת השקעות של "המגן חברת ביטוח" ועמית מחקר במרכז ללימודי מחקר למדיניות חברתית בישראל. רפי מלניק פיתח את מדד מלניק - מדד למצב המשק הישראלי. המדד מאבחן בזמן אמת את רמת הפעילות ואת התפניות בפעילות המשקית בישראל. מדד מלניק מורכב מנתונים בסיסיים, שמתפרסמים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. המדד פורסם לראשונה ברבעון לכלכלה, ביוני 2002, במסגרת מחקרו של מלניק "מחזורי עסקים בישראל". האתר האישי של פרופ' מלניק, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה אתר מדד מלניק עינת פז-פרנקל, ‏"היה ברור שהמחאה הבאה תהיה חריפה יותר; בשלב זה רוכשי הדירות עוד לא מרגישים תפנית", באתר גלובס, 2 ביולי 2012 חגי עמית, לפי המדד של בנק ישראל, מצב המשק מצוין - אבל יש מי שחולק על כך, באתר TheMarker‏, 25 ביולי 2017 קרן צוריאל ואורי פסובסקי, "איך המחאה השפיעה על התפיסה הכלכלית? בישראל זה לא עשה הרבה", באתר כלכליסט, 21 בספטמבר 2018 אבי וקסמן, "השליטה בתקציב אבדה, כחלון הוציא כסף על תוכניות הזויות", באתר TheMarker‏, 26 ביוני 2019 ליאור דטל, פרופ׳ רפי מלניק מונה לתפקיד נשיא אוניברסיטת רייכמן, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2021 רפי מלניק, דף שער בספרייה הלאומית רפי מלניק, אתר המרכז הבינתחומי הרצליה פרופ' רפי מלניק סיים את כהונתו כחבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל באתר בנק ישראל רפי מלניק, אתר מכון מילקן
המפלגה הדמוקרטית של רוסיה

המפלגה הדמוקרטית של רוסיה (ברוסית: Демократическая партия России) היא תנועה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-26 במאי 1990 כאלטרנטיבה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשיא כוחה, בינואר 2007 מנתה המפלגה כ-82,183 חברים. ב-15 בנובמבר 2008 בכנס של המפלגה הוכרז על פירוק התנועה וב-31 בדצמבר אותה שנה חדלה רשמית מלהתקיים, כאשר אוחדה עם תנועה דמוקרטית חדשה בשם "המעשה הנכון" (Правое дело). המפלגה הוקמה על ידי ניקולאי טראווקין כתנועה דמוקרטית, שביקשה לשבור את המונופול של המפלגה הקומוניסטית על הפרלמנט. בבחירות לדומה שהתקיימו בשנת 1993 למפלגה תמכו כ-5.5% מהבוחרים. ביוני 1991 המועמד לנשיאות רוסיה שנתמך על ידה, בוריס ילצין, נבחר ברוב קולות והיה לנשיא המדינה הראשון של רוסיה. אחד מנציגי המפלגה הבכירים היה מיכאיל קיסליוק, מושל מחוז קמרובו בשנים 1993—1997. באביב 2012 המפלגה הוקמה מחדש ובראשה הועמד אנדריי בוגדנוב, שהוחלף בהמשך על ידי בנו לאחר עזיבתו. המפלגה השתתפה במערכות הבחירות לרשויות המקומיות אך לא הצליחה להשיג יותר מ-2% בבחירות למועצות המקומיות ולפרלמנטים המחוזיים. ניקולאי טראווקין (1990-1994) סרגיי גלאזייב (1994-1997) ויקטור פטרוב (1997-1998) ויטאלי נאסדקין (1998) גאורגי חאצנקוב (1998-2000) דניס קוזמיו (2000-2001) מיכאיל פרוסאק (2002-2003) ויאצ'סלב ז'ידיליאייב (2003) ולדימיר פודופריגורה (2003-2005) אנדריי בוגדנוב (2005-2008; 2012-2014) - אנדריי בוגדנוב היה מועמד מטעם המפלגה לבחירות הנשיאותיות ברוסיה במרץ 2008. מבין ארבעת המועמדים הוא סיים במקום האחרון והיה מהמועמדים הזניחים ביותר בקמפיין הבחירות. טימור בוגדנוב (2014 ואילך) פוליטיקה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא המפלגה הדמוקרטית של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המפלגה הדמוקרטית של רוסיה ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המערכה בפיליפינים

האם התכוונתם ל... המערכה בפיליפינים (1942-1941) – כיבוש הפיליפינים על ידי הצבא היפני הקיסרי בראשית מלחמת העולם השנייה. המערכה בפיליפינים (1945-1944) – שחרור הפיליפינים עלי ידי בעלות הברית.
גילברט הרברט

גילברט הרברט (22 ביוני 1924 – יולי 2017) היה מחלוצי וחשובי ההיסטוריונים של האדריכלות בישראל. הרברט נולד ב-1924 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. למד לתואר ראשון ושני בארכיטקטורה בעיר הולדתו, ולתואר שלישי בבירה פרטוריה. היה חבר סגל באוניברסיטאות בדרום אפריקה ובאוסטרליה. בשנת 1968 הגיע הרברט עם משפחתו לישראל והשתקע בחיפה. הוא חקר ולימד בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, והפך פרופסור מן המניין. כמו כן שימש כדיקן הפקולטה והקים בה מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה. הרברט פרש לגמלאות בשנת 1992 ונפטר ביולי 2017. ראשית האדריכלות המודרנית בארץ ישראל: תחנות-הכוח הראשונות 1921-1932 (עם איטה היינצה-גרינברג). חיפה: חברת החשמל, 1997. בשאיפה למצוינות באדריכלות: מבנים ופרויקטים של מפעל החשמל בארץ ישראל 1921-1942 (יחד עם איטה היינצה-גרינברג וסילבינה סוסנובסקי). חיפה: מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה, הטכניון, 2003. The Dream of the Factory-Made House: Walter Gropius and Konrad Wachsmann. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 1984. ISBN 978-0-262-08140-5 . The Garden City as Paradigm: Planning on the Carmel, 1919-1923 (with Silvina Sosnovsky). Haifa: Technion, Documentation Unit of Architecture, 1986. Bauhaus on the Carmel and the Crossroads of Empire: Architecture and planning in Haifa during the British mandate (with Silvina Sosnovsky). Jerusalem: Yad Izhak Ben-Zvi, 1993. ISBN 9652171034. הדף הרשמי(הקישור אינו פעיל) באתר הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון אסתר זנדברג, העולם נפתח בפנינו, באתר הארץ, 10 בינואר 2007 מידע על גילברט הרברט בקטלוג הספרייה הלאומית גילברט הרברט, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שועלי הפלדה מגניטוגורסק

מועדון ההוקי קרח שועלי הפלדה ממגניטוגורסק (ברוסית: Стальные Лисы Магнитогорск, פירוש השם הוא "שועלי הפלדה") הוא מועדון הוקי קרח רוסי המתמודד בליגת ההוקי קרח הצעירה ברוסיה. הקבוצה הוקמה ב-2009 וכבר שנה לאחר מכן הייתה לאלופת רוסיה בקרב קבוצות הנוער. הקבוצה מהווה קבוצת נוער של מועדון מטאלורג מגניטוגורסק המשחק בליגה העליונה של רוסיה. בעונת 2011 העפילה לגמר הליגה אך הודחה על ידי קבוצת הבת של צסק"א, הצבא האדום מוסקבה. אליפות רוסיה בהוקי קרח לנוער: 2010 אתר האינטרנט הרשמי של שועלי הפלדה מגניטוגורסק
ירושלים, שער החבשים

"ירושלים, שער החבשים" הוא כינויו של ציור מאת הצייר הישראלי יוסף זריצקי. הציור, עשוי בטכניקה של צבעי מים. תאריך עשייתו המשוער הוא 1923, אולם הוא נושא חתימה ותאריך משנת 1927. הציור מתאר מבנה של שער בחומה ברחוב אתיופיה בירושלים. זריצקי יצר את התיאור בעזרת כתמי צבע היוצרים יחסים מורכבים בין מישור קדמי לאחורי. התיאור שייך לתקופה מוקדמת ביצירתו ה"ארץ-ישראלית" של זריצקי, בעיקר בהצמדות אל התיאור הפיזי הדקדקני של השער. רפרודוקציה של הציור הופיע כעמוד הראשון בספר "סיפורה של אמנות ישראל" (1980). באותה עת הייתה היצירה מצויה באוסף שעיה יריב, בעליה של "גלריה גורדון". נכון לשנת 2011 הציור נמצא באוסף עמי בראון. מרדכי עומר פירש בשנת 1984 את הציור כביטוי ארס-פואטי לאמנות הציור: "השער הודחק למישור אחורי יותר של הציור ודלת-הברזל שלו סגורה ומסוגרת, כאילו היא חותמת 'גן נעול'. אך מבעד לסגור החומה והדלת נראה טפח מאותו עולם חתום וזר - טפח שאולי רק מגרה ומחזק עוד יותר את ערגתו של האדם אל השלם, המלא. מקטע-הגן שנראה מבעד לסורגים האנכיים והאופקיים של הדלת נעשה למרקם של הנחות-צבע אנכיות, מדודות וצלולות, שנראות לרגע גם כאותם פסיפסי-זכוכית שקופים, הנתונים במסגרות העופרת של הוויטראז'ים שבכנסיות." — מרדכי עומר, זריצקי, מוזיאון תל אביב, תל אביב, 1984. הציור היה בבעלות עמי בראון, שרכש אותו מגלריה גורדון. כיום נמצא הציור באוסף חברת הפניקס הישראלי. ראו: תמוז, בנימין (עורך), סיפורה של אמנות ישראל, מסדה, 1980 דנה גילרמן, משיחת יתר: ציור ישראלי, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2010
גבינת דאנלופ

גבינת דאנלופ (באנגלית: Dunlop) היא גבינה שמקורה בדאנלופ באיירשייר שבסקוטלנד. הגבינה דומה במרקמה לגבינת צ'דר אולם טעמה עדין יותר. הגבינה מוגשת במטבח הסקוטי כמתאבן לצד ויסקי. ראשיתה של גבינת דאנלופ בגבינה אשר יוצרה על ידי ברברה גילמור בשנת 1688 באזור זה של סקוטלנד. גילמור יצרה גבינה שונה מזו שיוצרה קודם לכן בסקוטלנד, והיא למעשה הביאה לאזור את שיטת עשיית גבינה זו. הגבינה זכתה לפופולריות רבה, ולביקוש רב, ושכניה החלו לייצר את הגבינה באותו אופן. לימים כונתה הגבינה בשם "גבינת דאנלופ". הפופולריות של הגבינה פשטה בכל רחבי סקוטלנד בשל טעמה המתוק ומרקמה הרך. הגבינה יוצרה מחלב מלא מתוק, ויושנה במשך שישה עד שנים עשר חודשים. בכך יצרה הגבינה מענה לחלב עודף שנותר באזור דאנלופ, ולא ניתן היה להשתמש בו בשל העדר יכולת להעבירו למרחקים גדולים. עם התפתחות אמצעי הקירור והתחבורה, פחתו כמויות החלב העודף, וכן פחת ייצור הגבינה. ייצור הגבינה פסק בשנת 1940 בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה. ייצור מועט חודש לאחר המלחמה. ההיסטוריה של הכפר דאנלופ ההיסטוריה של הגבינה ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.