laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריה דילון

מריה (מינה) דילון (ברוסית: Мари́я (Ми́на) Льво́вна Диллон‏; 27 באוקטובר 1858, פוניבז' – 14 ביוני 1932, לנינגרד) הייתה פסלת יהודיה רוסית. נחשבת לפסלת מקצועית הראשונה ברוסיה. מריה (מינה) דילון נולדה בפוניבז' למשפחה יהודית. בצעירותה היא הגיעה לסנקט פטרבורג והחלה להתעניין באמנות. בשנת 1879 היא החלה ללמוד באקדמיה לציור וסיימה אותה בשנת 1888 בעקבות הפסקה במהלכה היא ביקרה בצרפת ואיטליה. במהלך הלימודים היא הכירה את פיודור בוכהולץ והם התחתנו. בסיום הלימודים היא קיבלה מדליית זהב קטנה. בשנת 1893 עבודה של דילון הוצגה בתערוכה העולמית של שיקגו. בשנת 1896 דילון סיימה עבודה על פסלון "טטיאנה" שהוצג בתערוכות לרבות התערוכה הבינלאומית בברלין. בהמשך היא עברה לפירנצה בה עשתה מספר פסלונים. עבודותיה מאותה תקופה מוצגות בגלריית טרטיאקוב במוסקבה. פסלון שלה "ליליה" נרכש על ידי משפחת הקיסר והוצג בארמון אלכסנדר. בהמשך דילון פיסלה פסל ניקולאי לובצ'בסקי שמוצב בקאזאן ופסל של אלכסנדר השני שהיה מוצב בצ'רניהיב. בתחילת המאה ה-20 דילון קיבלה מספר פרסים על עבודותיה. מריה דילון עשתה מספר פסלים של אנשי אמנות רוסים שהוצבו בבתי העלמין. מריה דילון נפטרה שנת 1932 ונטמנה בלנינגרד. בשנת 2010 בטירת מיכאילובסקי נערכה תערוכה שהוקדשה לעבודות של דילון. מדיה וקבצים בנושא מריה דילון בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית) תיאור עבודות של מריה דילון
סבדקיגיוש

סבדקיגיוש (בהונגרית: Szabadkígyós) הוא כפר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בסבדקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,017 תושבים ובשנת 2021 רק 2,378 תושבים. האזור כולו מיושב מסביבות המאה ה-14 והיה נטוש כמעט לגמרי בזמן שליטת הטורקים בהונגריה. שמו של הכפר הוזכר כבר בשנת 1378 אבל הכפר עצמו קם ככפר עצמאי בשנת 1950 לאחר שהופרד מהעיר אויקיגיוש הסמוכה. בכפר נבנתה טירת וונקהיים (הו') בין השנים 1875 ל-1879 ומהווה את אחד מהמבנים המרשימים והעתיקים במחוז בקש. מדיה וקבצים בנושא סבדקיגיוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סבדקיגיוש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
טלקגרנדאש

טלקגרנדאש (בהונגרית: Telekgerendás) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בטלקגרנדאש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,584 תושבים ובשנת 2021 רק 1,301 תושבים. הכפר הוקם ככפר עצמאי רק בשנת 1952 לאחר שהופרד מבקשצ'בה. עד להקמתו הרשמית כיהן בה יושב ראש של הקהילה (יאנוס גיבנאר) שמילא תפקידים אלה במשך 29 שנים (1973–2002), במהלך שנות כהונתו נבנתה רשת השירותים הציבוריים של היישוב, ונבחר סמל לטלקגרנדאש ובשנת 1991 נבנתה במרכזו כנסייה. מדיה וקבצים בנושא טלקגרנדאש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טלקגרנדאש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
דזמונד כהן

ד"ר דזמונד ורנון "דז" כהן (באנגלית: Dr. Desmond Vernon "Des" Cohen;‏ 6 באוגוסט 1927 - 21 בפברואר 2010), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-דרום אפריקאי, סגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-200 מטר חזה. ייצג את דרום אפריקה בשתי אולימפיאדות (כשחיין בלונדון 1948 כשחקן כדורמים בהלסינקי 1952). כהן נולד וגדל ביוהנסבורג, בנם של דוריס וברטרם מוריס כהן. באולימפיאדת לונדון (1948) סיים במקום 30 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.3 דקות. בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה כהן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:59.2 דקות, אחרי אהרון קורצמן מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 2:44.5 דקות, ולפני מאיר מוזס מישראל שקבע שיא הפועל חדש של 3:02.0 דקות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף בטורניר הכדורמים ונבחרת דרום אפריקה סיימה במקום תשיעי מתוך 21 נבחרות. בשלב המוקדמות, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לבלגיה (6-5) ובמשחק השני נבחרתו ניצחה את מקסיקו (0-4). בשלב הבתים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לספרד (3-1), במשחק השני היא הפסידה פעם נוספת לבלגיה (4-0) ובמשחק השלישי נבחרתו ניצחה את ברזיל (2-9) וסיימה שלישית בשלב הבתים ולא עלתה לשלב חצי הגמר. נפטר ב-21 בפברואר 2010 בגיל 82 בסנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית. דזמונד כהן, באתר olympedia.org Dr Desmond Vernon Cohen, באתר geni, (באנגלית) דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950 תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950 צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
הרכבל של סן מרינו

הרכבל של סן מרינו (באיטלקית: Funivia di San Marino) הוא רכבל "מסילה אווירית" (Aerial tramway) בסן מרינו. הרכבל עובר מהתחנה התחתונה בבורגו מג'ורה אל התחנה העליונה בעיר סן מרינו. הרכבל הוקם בשנת 1959 וחודש פעמיים, השיפוץ הראשון היה בשנות ה-90 והשני ב-2017, זהו אחד מאמצעי התחבורה המועדפים ביותר להגיע לבירה, במיוחד על ידי תיירים ועובדים. הוא מנוהל על ידי החברה הממלכתית לשירותים ציבוריים (אנ'). אורך: 338 מ' הפרש גובה: 166 מ' מהירות: 6 מטר לשנייה קיבולת מקסימלית: 50 + 1 אנשים לקרון קיבולת מרבית: 1,200 איש לשעה כוח משיכה: 180 Kw מדיה וקבצים בנושא הרכבל של סן מרינו בוויקישיתוף "הרכבל של סן מרינו". האתר של סן מרינו.
סולומון יאק

סולומון "סולי" יאק (באנגלית: Solomon "Solly" Yach;‏ 12 בספטמבר 1927 - 30 במאי 1993), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-דרום אפריקאי, אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-100 מטר חופשי. ייצג את דרום אפריקה באולימפיאדה כשחקן כדורמים (הלסינקי 1952). יאק נולד וגדל ביוהנסבורג. בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה יאק ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני השחיין האולמפי אייזק מנסור מהודו (1:04.5 דקות) ופרידנטל מאוסטריה (1:04.8 דקות). מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:15.9 דקות, אחרי א. שלנברג מארגנטינה (5:07.4 דקות) וקסטן מקנדה (5:15.8 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:05.6 דקות, אחרי א. שלנברג שקבע שיא מכביה חדש של 21:14.6 דקות וקסטן (21:33.2 דקות). באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף בטורניר הכדורמים ונבחרת דרום אפריקה סיימה במקום תשיעי מתוך 21 נבחרות. הוא שיחק בשני משחקים, בשלב המוקדמות, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לבלגיה (6-5) ובשלב הבתים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לספרד (3-1). במכביה הרביעית שנערכה בשנת 1953 זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים עם נבחרת דרום אפריקה. נפטר ב-30 במאי 1993 בגיל 65 בקייפטאון. סולומון יאק, באתר olympedia.org דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950 תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950 צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
מגלוהירקס

מגלוהירקס (שם מדעי: Megalohyrax) הוא סוג של שפן פרהיסטורי מהמשפחה הנכחדת פליוהירקיים שחי באפריקה ואסיה בתקופת האוליגוקן שבעידן הקנוזואיקון. בעל חיים זה שונה מהשפניים המודרניים והיה גדול מהם, אך קטן מהטיטאנוהירקס. המגלוהירקס הגיע לגודל של טפיר, אורכו של המגלוהירקס היה כ-1.5 מטר. כמו שאר השפניים המגלוהירקס היה אוכל צמחים. גולגולתו הייתה גדולה והיו בה 3 סוגי שיניים: קדם-טוחנות, טוחנות וניבים. המגלוהירקס תואר על ידי החוקר צ'ארלס ויליאם אנדרוס בשנת 1903. המאובנים שלו התגלו באלג'יריה, מצרים, אתיופיה וערב הסעודית. לצד ממצאי המגלוהירקס נמצאו גם מאובנים של יונקים קדומים אחרים כמו: ארסינואיתריום, מריתריום, בריתריום, פיומיה, פלאומסטודון, הלווייתנים דורודון ובסילוזאורוס והפרימט אגיפטופיתקוס. Andrews, CW 1903. "Notes on an expedition to the Fayum, Egypt, with descriptions of some new mammals". Geological Magazine 4: 337–343. CW Andrews. 1906. A Descriptive Catalogue of the Tertiary Vertebrata of Fayum, Egypt 1–324 J. Sudre. 1979. "Nouveaux MAMMIFERES eocenes du Sahara occidental". Palaeovertebrata 9 (3): 83–115 DT Rasmussen and EL Simons. 1988. "New Oligocene hyracoids from Egypt". Journal of Vertebrate Paleontology 8 (1): 67–83 JGM Thewissen, Simons EL (2001) "Skull of Megalohyrax eocaenus (Hyracoidea, Mammalia) from the Oligocene of Egypt". Journal of Vertebrate Paleontology 21: 98–106. J. Kappelman, DT Rasmussen, WJ Sanders, M. Feseha, T. Bown, P. Copeland, J. Crabaugh, J. Fleagle, M. Glantz, A. Gordon, B. Jacobs, M. Maga, K. Muldoon, A. Pan, L. Pyne, B. Richmond, T. Ryan, ER Seiffert, S. Sen, L. Todd, MC Wiemann and A. Winkler. 2003. "Oligocene mammals from Ethiopia and faunal exchange between Afro-Arabia and Eurasia". Nature 426: 549–552 מדיה וקבצים בנושא מגלוהירקס בוויקישיתוף מגלוהירקס, באתר GBIF (באנגלית) Fossilworks: Megalohyrax, www.fossilworks.org ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
על גבורה ואהבה

על גבורה ואהבה (באנגלית: A Distant Trumpet) הוא מערבון אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ראול וולש (סרטו האחרון), עם טרוי דונהיו וסוזן פלשט בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן " A Distant Trumpet" של פול הורגן (אנ') משנת 1960. הסרט צולם באריזונה ובניו מקסיקו ויש בו סצנות מרהיבות של קרבות בין פרשים אמריקאים לפרשים אינדיאנים משבט האפאצ'י. זה סרטם המשותף השני והאחרון של דונהיו ופלשט. הם התאהבו בצילומי "הכל אודות אהבה" (1962) ונישאו. בסרט הזה הם היו בשיא הצלחתם אך הם התגרשו בסיום הצילומים ומכאן החלה הקריירה של דונהיו לדעוך. לוטננט שני מאט האזרד (טרוי דונהיו), בוגר טרי של וסט פוינט, נשלח בשנת 1883 למחנה "פורט דליברי" של צבא ארצות הברית בטריטוריית אריזונה. המפקד במקום הוא לוטננט ראשון תדי מיינוורינג (ויליאם ריינולדס) ואתו נמצאת במקום גם אשתו היפה קיטי (סוזן פלשט) שכבר בפגישה ראשונה שניהם מתרשמים זה מזה. האזארד מבחין במשמעת הירודה במקום ובחוסר המיומנות של החיילים ומתחיל מיד באימונים ובהטלת עונשים על מפירי ההוראות. הוא מסלק את סילי ג'ונס (קלוד אקינס) שמביא לחיילים עם עגלתו, משקאות חריפים וזונות. האפאצ'י תוקפים שיירה ובה קיטי. מאט מציל אותה והם נאלצים להסתתר בלילה מהגשם במערה ומגלים אהבה זה לזה. באחד הפעמים מתקיפים האינדיאנים את שיירתו של תדי מיינוורינג והוא נהרג. קיטי הופכת לאלמנה וקשריה עם מאט מתחזקים. מאט מאורס ללורה (דיאן מקביין) שמגיעה מוושינגטון לפורט דליברי ומוצאת יריבה בדמותה של קיטי. מתחיל מאבק בין שתי הנשים על ליבו של מאט. למקום מגיע כוח גדול של פרשים בפיקודו של גנרל קווינט (ג'יימס גרגורי) במטרה להכניע את האפאצ'י ולסיים את המלחמה. בהתנגשות של הכוחות עם מאות סוסים נהרגים אינדיאנים רבים בפיקודו של "נשר המלחמה" והם נסוגים למקסיקו. קווינט רוצה לסיים את המלחמה בדרכי שלום. הוא מטיל על מאט לצאת למקסיקו ביחד עם סייר אינדיאני להיפגש עם נשר המלחמה ולהבטיח לו כי יוכלו לחזור לאזור השמורה שלהם באריזונה. הצעתו מתקבלת אך כשהם חוצים את הנהר לאריזונה, הם נעצרים על ידי מייג'ור מילר שמודיע כי הם יועברו לפלורידה ולא לשמורה שלהם באריזונה. מאט חובט במילר ועוזב את המקום. כעבור זמן מוזמן מאט ביחד עם הגנרל קווינט לוושינגטון לקבל מידי מזכיר המלחמה את מדליית הכבוד של הקונגרס. לאחר שהוא מקבל את המדליה הוא מוחה על הבגידה באינדיאנים ומחזיר את המדליה וגם הגנרל מודיע על התפטרותו. מזכיר המלחמה מתקשר לנשיא צ'סטר ארתור וגם קווינט משוחח אתו והנשיא נותן פקודה להחזיר את האינדיאנים לשמורה באריזה. מאט חוזר לפורט דליברי ביחד עם אשתו החדשה קיטי. הוא כעת מפקד המחנה בדרגת מייג'ור וכל החיילים מקיפים את הזוג הצעיר ומצדיעים להם. "על גבורה ואהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "על גבורה ואהבה", באתר AllMovie (באנגלית) "על גבורה ואהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לעל גבורה ואהבה, באתר יוטיוב סצנת הסיום של על גבורה ואהבה, באתר יוטיוב על גבורה ואהבה, באתר TCM
פרנסיסקו סאנס קאבוט

פרנסיסקו סאנס קאבוט (בספרדית: Francisco Sans Cabot; ‏9 באפריל 1828 – 5 במאי 1881) היה צייר קטלוני ששימש כמנהל מוזיאון הפראדו בין השנים 1873 ל-1881. אביו היה נווט בצי המלכותי הספרדי. הוא למד מ-1850 עד 1855, התחיל בצורפות (בהתאם לרצון משפחתו), אך החליט להמשיך בציור במקום זאת. בשנה שלאחר מכן, הוא נסע לפריז כדי להמשיך את לימודיו אצל תומאס קוטיר והוראס ורנה. בשנת 1858, הוא זכה במדליה בתערוכה ברומא על דמותו של פרנסיסקו דה קוודו כשהוא רואה את מרטין לותר בגיהנום. לאחר מכן, החליט להתמחות בציור סצנות היסטוריות. ב-1865, הוא חזר לספרד והוזמן על ידי סוכנות ממשלתית לצייר את הגנרל חואן פרים בקרב במהלך המלחמה הספרדית-מרוקאית. לאחר הפלת המלכה איזבל השנייה, הוא חזר לז'ירונה. עם זאת, זמן קצר לאחר ייסוד הרפובליקה הספרדית הראשונה, הוא מונה למנהל מוזיאון הפראדו, במקומו של אנטוניו גיסברט, שהתפטר בגלל התנגדותו לממשלה החדשה. בעודו שם, הוא הקדיש את עצמו לפיקוח על שחזור הציורים העתיקים ביותר שבה. במהלך כהונתו קיבל המוזיאון כתרומה את "הציורים השחורים" של פרנסיסקו דה גויה, שהוסרו מהקירות בביתו של גויה והועברו לקנבס על ידי סלבדור מרטינס קובלס, משחזר אמנות ידוע. לאחר 1875, סאנס קיבל תואר אקדמי באמנויות יפות. לקראת סוף חייו, הוא שינה שוב את סגנונו, הפעם בכיוון של ריאליזם. בשנת 1881, הוא קיבל את מה שתהיה המשימה הגדולה האחרונה שלו מאוניברסיטת ברצלונה לצייר את המלך אלפונסו ה-12 לבוש במדי מסדר גיזת הזהב. הוא גם עיטר כמה תיאטראות, כולל התיאטרון המלכותי, תיאטרון אפולו, ויצר ציורי קיר באלקאזר של טולדו. גנרל חואן פרים ואחריו מתנדבים קטאלונים חוצים את תעלות מחנה תטואן ב-1860, 1865 דיוקנו של הפוליטיקאי והמשפטן הספרדי אנטוניו דה לוס ריוס רוסאס, 1874 שתי נשים עירומות מופיעות לרגליו של הרפורמטור הפרוטסטנטי מרטין לותר. הציור בהשראת קטע מאת המשורר פרנסיסקו דה קובדו, 1858 דיוקנו של אלפונסו ה-12, מלך ספרד, 1876 ניצולי הספינה הספרדית "נפטון" (1795), שלאחר קרב טרפלגר התרסקה וטבעה בסביבת טירת סנטה קטלינה בנמל של סנטה מריה, 1862 מדיה וקבצים בנושא פרנסיסקו סאנס קאבוט בוויקישיתוף Francesca Carreras y Candi, El pintor Francisco Sans y Cabot (1828-1881), Barcelona, Academia Provincial de Bellas Artes de Barcelona, 1922. Sans Cabot, Francisco - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es Francesc Sans i Cabot | enciclopèdia.cat, www.enciclopedia.cat
מטסון

האם התכוונתם ל... אינגריד מטסון – פרופסורית קנדית לחקר האסלאם הלנה מטסון – שחקנית שוודית רנדי מטסון – אתלט עבר אמריקאי מת'סון
הוברט זאטלר

הוברט זאטלר (בגרמנית: Hubert Sattler ‏: 21 בינואר 1817 – 3 באפריל 1904) היה צייר נוף אוסטרי שעבד תחת השמות בדויים לואיס ריטשארד, א. גרוסן וגוטפריד סטאהלי - ריכן. הוברט זאטלר נולד בזלצבורג; אביו, יוהאן מיכאל זאטלר, היה גם צייר נוף ויצר את פנורמה זאטלר של זלצבורג בשנים 1825–1829. הוברט תרם אותו ויותר מ-300 מיצירותיו של אביו לעיר ב-1870. הפנורמה מוצגת באופן קבוע במוזיאון הפנורמה שבתוך מוזיאון זלצבורג, יחד עם תערוכה מתחלפת שנלקחה מכ-150 הציורים שלו שבידי המוזיאון. זאטלר סייר עם אביו ולמד ממנו תחילה רישום וציור, לאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה בגיל 12, ואביו עבד איתו על רבות מיצירותיו המוקדמות. עבודתו מאופיינת ברמת פירוט גבוהה, שבה הן הוצגו מתחת לתאורה בחדר חשוך ללקוחות המביטים דרך צמצם ולעיתים קרובות עדשה מגדילה. הוא צייר נופים במדינות רבות באירופה וגם במזרח הקרוב ובאמריקה הלטינית, כולל ציורי נופים טבעיים וערים. רישומיו היו מדויקים ועדכניים בצורה יוצאת דופן. הוא יצא למסעות ציור ולאחר מכן עבד בבית ממחקריו המפורטים ומתוך צילומים, בעוד שציורים קודמים התבססו על תחריטים ישנים. במסעו ב-1842 למזרח הקרוב פגשה אותו אידה פייפר מווינה ונסעה עמו לזמן מה. ביומנה שפורסם, היא תיעדה כיצד נסקל על ידי אנשים מקומיים בעת שרטוט בדמשק. הוא הציג את הציורים שלו במדינות רבות, כולל בצפון אמריקה. בשלב מאוחר בחייו בילה שנים רבות בווינה. בנו של זאטלר, הוברט זאטלר, היה רופא עיניים. הוא מת בווינה ונקבר בזלצבורג יחד עם אביו. עבודות עץ בהרי האלפים הגבוהים חג הגואל בוונציה, 1876 קלן על הריין, בין 1890 ל-1900 זלצבורג בחורף. אמצע המאה ה-19 מדיה וקבצים בנושא הוברט זאטלר בוויקישיתוף Salzburg Museum, web.archive.org, ‏2015-01-04 Constantin von Wurzbach, "Sattler, Hubert", Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich Volume 28, Vienna: L. C. Zamarski, 1874, pp. 271–72, Stadt Salzburg-Haybäck Richilde Dr.phil, Friedhöfe, Stadt Salzburg Wienmuseum - Sattlers Kosmorama - Eine Weltreise von Bild zu Bild, web.archive.org, ‏2013-04-24 Gerhard Plasser, "Hubert Sattler und Ida Pfeiffer (1797–1858)", Salzburger Museumsblätter 9/10, November 2009, pp. 5–7 (in German) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הוברט זאטלר".
אייזק מנסור

אייזק מנסור (באנגלית: Isaac Mansoor;‏ 30 במאי 1929 - יולי 2006), היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי-הודי, סגן אלוף המכביה השלישית (1950) במשחה ל-100 מטר חופשי. ייצג את הודו בשתי אולימפיאדות כשחיין וכשחקן כדורמים (לונדון 1948 והלסינקי 1952). מנסור נולד וגדל במומבאי. באולימפיאדת לונדון (1948) סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.4 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום תשיעי. הוא שיחק ב-3 משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה להולנד (12-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (4-7) ובמשחק השלישי נבחרתו הפסידה לספרד (11-1). בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1950 זכה מנסור בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, אחרי סולומון יאק מדרום אפריקה (1:04.4 דקות) ולפני פרידנטל מאוסטריה (1:04.8 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:24.9 דקות, אחרי ישראל (10:07.6 דקות) ואוסטריה (10:42.0 דקות). במשחקי אסיה הראשונים שנערכו בניו דלהי במרץ 1951 זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:28.8 דקות, אחרי סינגפור (4:19.8 דקות) ווהפיליפינים (4:23.2 דקות). נוסף לכך, כשחקן נבחרת הודו בכדורמים זכה במדליית זהב. באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוא סיים במקום 61 והאחרון, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.8 דקות. נוסף לכך, בטורניר הכדורמים הוא סיים עם נבחרתו במקום 17. הוא שיחק בשני משחקים, במשחק הראשון נבחרתו הפסידה לאיטליה (16-1) במשחק השני נבחרתו ניצחה את צ'ילה (12-0) נפטר ב-2006 בחיפה. אייזק מנסור, באתר olympedia.org דבר הספורט, דבר, 6 באוקטובר 1950 תוצאות המכביה, על המשמר, 4 באוקטובר 1950 צבי כתבי, הדי שחייה לאומית במכביה השלישית, דבר, 10 בנובמבר 1950
נעמי קובור

נעמי קובור, (במקור עד 1905 נעמי ברמן, בהונגרית: Kóbor Noémi; בודפשט, 12 באוגוסט 1896 – בודפשט, 8 במאי 1959) סופרת, מבקרת, מתרגמת יהודייה-הונגרייה. נעמי ברמן נולדה במשפחה יהודית כבנם של העיתונאי טמאש קובור ושל רוזה ארדאי. היא סיימה את בית הספר התיכון בעיר הולדתה והחלה לעסוק בספרות כבר מוקדם. לפני מלחמת העולם השנייה עבדה ביומון "אז אוישאג" (כלומר "העיתון" - Az Újság). את עבודתה הקדישה בעיקר לתיאור מגמות התקופה מחוץ לממלכת הונגריה. מ-1920 עד 1939 פרסמה את דרמות שלה וכן את הרומנים שלה. בתקופת השואה בקושי התפרנסה והוכרזה על ידי הממשלה, לרבות כל יצירותיה, כסופרים אסורים. בשנת 1945 בתום מלחמת העולם השנייה תרגמה יצירות מאת ארקדי גאידר, בוריס גורבאטוב, ולנטין קטייב, אלכסנדר קופרין אלכסיי טולסטוי. קברה נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5B, קו 8, קבר 13). ב-20 בנובמבר 1928 נישאה בבודפשט לאישטוואן קאלוש, מנהל מלון באי מרגיט וסנטוריום, בנם של ליפוט קלוג ושל רגינה שוורץ. גתה (דרמה, בודפשט, 1920) חורבן ירושלים (דרמה, בודפשט, 1922) המנהיג קופאן (רומן, בודפשט, 1924) פרחי עבר (סיפורים, בודפשט, 1928) מה קרה לי? (רומן, בודפשט, 1934) ושים את חייך על זה (רומן, בודפשט, 1936) החבר האלמוני (רומן, בודפשט, 1939) לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, אקדמיאי קיאדו, 1967-1969. לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. 1929. נעמי קובור ביוגרפיה של נעמי קובור באתר Arcanum.hu מדיה וקבצים בנושא נעמי קובור בוויקישיתוף נעמי קובור: חורבן ירישליים - ספר נעמי קובור: אלף תשע מאות שש עשרה: האדון המורה אנטי - ספר Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 6645/1905. Forrás: MNL-OL 30798. mikrofilm 200. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1905. év 2. oldal 30. sor "Halotti bejegyzése a Budapest XI. kerületi polgári halotti akv. 437/1959. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-09-24. Kallós Istvánné Kóbor Noémi A házasságkötés bejegyezve a Budapest I. ker. polgári házassági akv. 888/1928. folyószáma alatt.
דובשנייה (שיר)

"דובשנייה" הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר שחר סאול, ביחד עם הזמרת אגם בוחבוט והראפר והפזמונאי נורוז. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2022, על ידי חברת התקליטים גאגא בוקינג, כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle. השיר הוא מבין השירים הישראליים הבודדים שנכנסו היישר אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ. השיר צעד במשך 24 שבועות במצעד העשירייה של כאן גימל, וגם בו הגיע למקום הראשון. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד השנתי לשנת תשפ"ב של התחנה. השיר נכתב על ידי סאול, רון ביטון, נורוז, רון נשר ואפי אישטה והופק על ידי אישטה ו-Triangle. במאקו סקרו את השיר וכתבו: "אחרי שהם מנסים כבר תקופה ארוכה למצוא את המקום שלהם בתרבות הישראלית, שחר סאול, אגם בוחבוט ונורוז הוציאו אתמול את "דובשנייה". יכול מאוד להיות שדווקא החיבור ביניהם הצליח ליצור את השיר שישנה להם את הקריירה". בגרסה המקורית של השיר השתתפו סאול ונשר ללא בוחבוט ונורוז, אך גרסה זו נגנזה בסופו של דבר. הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 בינואר 2022, ביום יציאתו של "דובשנייה" כסינגל. את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי וחברת ההפקות רומס, שהם גם מנהליו של שחר סאול. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סאול ונורוז מדברים בטלפון. בהמשך. הוא מבקש ממנו לבצע קטע ראפ והקליפ מתחיל. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את סאול, נורוז ובוחבוט רוקדים לצד רקדני ליווי ומבצעים פעולות שונות. נכון למרץ 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות. סרטון השיר "דובשנייה" באתר יוטיוב מילות השיר "דובשנייה" באתר שירונט שחר סאול, רון ביטון, אור נורוזי, רון נשר, אפי אישטה שחר סאול - דובשנייה מארח את אגם בוחבוט ונורוז (Prod. by Ishta, Triangle), נבדק ב-2022-04-10 המצעד השבועי 31.3.2022 (גלגלצ), באתר גלי צה"ל, 31 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־25 בספטמבר 2022 המצעד השבועי 24.3.2022 (גלגלצ) (ניתן לראות שבשבוע הזה (24 במרץ) "דובשנייה" עדיין לא נכנס למצעד – אם כן הכניסה בשבוע הבא (31 במרץ) היא ישירה למקום הראשון), באתר גלי צה"ל, 24 במרץ 2022, בדיקה אחרונה ב־25 בספטמבר 2022 דורית אסרף מזרחי, שיר השנה של תשפ"ב – "דובשניה", באתר כאן, 25 בספטמבר 2022, בדיקה אחרונה ב־2 באוקטובר 2022 דור מאיר מועלם, ‏כמו ביטקוין, עליה, באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2022 רון נשר | השיר "דובשנייה" המקורי עם רון נשר, נבדק ב-2022-04-23 מקום 4 במצעד הישראלי השבועי של "מדיה פורסט" (יש לבחור "שירים מובילים – רדיו – ישראלי", שנה: 2022, שבוע 06: 30 בינואר 2022 – 5 בפברואר 2022), באתר מדיה פורסט, 5 בפברואר 2022, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2022 היטליסט - מצעד המוזיקה של ישראל, באתר mako היטליסט המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ב של "מדיה פורסט", באתר mysong, בדיקה אחרונה ב־27 בספטמבר 2022 המצעד הישראלי השנתי תשפ"ב, באתר גלי צה"ל, 22 בספטמבר 2022, בדיקה אחרונה ב־25 בספטמבר 2022 עומר טסל, "סתלבט בקיבוץ" הוא שיר השנה במצעד השנתי של ynet ורדיו תל אביב, באתר ynet, 22 בספטמבר 2022 מדיה פורסט - המצעד הישראלי השנתי לסיכום שנת תשפ"ג | Mysong By Media Forest, באתר www.mysong.co.il (באנגלית)
כמה שנים

"כמה שנים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, עם או בלי לאהוב (2022). הוא יצא לאור ב-25 בינואר 2022, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק. "כמה שנים" נכתב על ידי עדן בן זקן וצליל קליפי והופק על ידי יעקב למאי. הוא יצא לאור חודש לאחר יציאת הסינגל האחרון שלה בשנת 2021, "מה קרה?". במאקו סקרו את "כמה שנים" וקבעו כי: "השיר החדש של עדן בן זקן רק יצא אתמול וכבר הוא הזכיר לחלק מהמאזינים את "מאחלת לך", אחד מהלהיטים הישנים יותר של שרית חדד. סביר להניח שמדובר בסך הכל בהשראה, בכל זאת, ברור ש"כמה שנים" נכתב והולחן לגמרי "באווירה של פעם" כמו שתואר". סרטון השיר "כמה שנים" באתר יוטיוב עדן בן זקן - כמה שנים, נבדק ב-2022-02-06 עדן בן זקן - מה קרה (Prod. by Moshe & Ofek), נבדק ב-2022-02-06 מעדן בן זקן ועד עוזאל: 8 שירים חדשים שיצאו השבוע, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2022
אברהם צבי הירש גרודזנסקי

הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי (? - ל' חשוון ה'תרצ"ח, 1937) היה ראש ישיבת רמיילס שבווילנה. בן לרב דוד שלמה גרודזנסקי, רבה של איוויה שבליטא. שימש כראש ישיבת רמיילס שבווילנה. אחיו הוא הרב חיים עוזר גרודזנסקי, בעל שו"ת אחיעזר ומגדולי הפוסקים בליטא. רבי אברהם צבי הירש גרודזנסקי, בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אויקיגיוש

אויקיגיוש (בהונגרית: Újkígyós) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. כמו יישובים רבים באירופה גם באויקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 5,716 תושבים ובשנת 2021 רק 4,844 תושבים. האזור מיושב מסביבות המאה ה-7 והעיר הוזכרה לראשונה בשנת 1398. ברבות השנים העיר נהרסה מספר פעמים והוקמה מחדש בשנת 1814 וקיבלה הכרה כעיר רשמית משנת 2009. יהודים חיו באויקיגיוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא אויקיגיוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אויקיגיוש (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי אויקיגיוש שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993