חיל הים האתיופי

חיל הים האתיופי הידוע גם כצי האתיופי הקיסרי עד 1974, הוא שלוחה של כוח ההגנה הלאומי האתיופי שנוסד ב-1955. הוא הוקם ב-1996 לאחר קבלת עצמאותה של אריתריאה ב-1991 שהותירה את אתיופיה ללא חוף. בשנת 2019, חיל הים האתיופי הוקם מחדש בבאהיר דאר, אזור אמהרה, ליד אגם טאנה . אתיופיה רכשה קו חוף, נמלים וצבא בים האדום ב-1950 כשהאו"ם החליט לאחד את אריתריאה עם אתיופיה. ב-1955 נוסד הצי האתיופי הקיסרי, והבסיס הראשון (והראשוני) שלו - הבסיס הימי היילה סלאסי הראשון - הוקם במאסווה ב-1956. הצי קיבל את הספינה הראשונה שלו ב-1957. בתחילת שנות ה-60, בתי מלאכה ומתקנים אחרים היו בשלבי בנייה במסווה כדי להעניק לו יכולות בסיס ימי מלא. בשנת 1958 הפך הצי לעצמאי לחלוטין, המאורגן כאחד משלושת השירותים החמושים האתיופיים - לצד צבא אתיופיה וחיל האוויר האתיופי - בפיקודו הכולל של הרמטכ"ל על הכוחות החמושים הקיסריים. לסגן מפקד חיל הים היה מפקדת צי באדיס אבבה. חיל הים תוכנן ונבנה כצי חוף לסיורים בחוף הים האדום. אנשי הצי האתיופי הקיסרי היו מהמאומנים הטובים בעולם. עוד לפני שאתיופיה השתלטה על אריתריאה, הצי המלכותי הבריטי שלח אנשי אתיופיה לבסיסיו באריתריאה כדי לספק להם הכשרה ימית. ב-1956 נוסדה באסמרה מכללה ימית, שבה קציני חיל הים האתיופיים עברו תוכנית לימודים בת 52 חודשים; כל כיתה שהתקבלה הייתה בממוצע בין 30 ל-40 תלמידים, והם סיימו את לימודיהם עם ועדה ימית ותואר ראשון במדעים . ב-1957 הוקם גם במאסווה בית ספר לקצינים ימי. במאסווה הוקמו גם בית ספר לצפרדע / צלילה להכשרת יחידת קומנדו מיוחדת ומוסד להכשרת דירוגים להכשרת מתגייסים ימיים בסוף שנות ה-50 או תחילת שנות ה-60. מרכזים למתן הכשרה להתמחויות טכניות לגברים מגויסים הוקמו באסב, אסמרה ומסווה. הקיסר היילה סלאסי הראשון מינה 25 קציני הצי המלכותי הנורווגי שיסייעו בארגון הצי החדש של אתיופיה, והם פיקחו על חלק גדול מהאימונים. קציני הצי המלכותי הבריטי בדימוס שימשו גם כמאמנים ויועצים בתקופת שלטונו של היילה סלאסי. כמה קציני הצי האתיופי הקיסרי קיבלו חינוך ימי באקדמיה הימית האיטלקית בליבורנו, איטליה, בעוד שאחרים למדו באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד . עד 1958, הצי האתיופי מנה 129 אנשי צוות, וגדל ל-1,200 בשנת 1970. בשיאו היה לצי האתיופי הקיסרי כוח של 11,500 איש. כל המתגייסים שירתו 7 שנים כמתנדבים. הצי הפעיל שילוב של סירות סיור, סירות טורפדו וסירות צוללות קטנות שהועברו מצי ארצות הברית ומצי מדינות אירופה. הספינה הראשונה של הצי האתיופי הקיסרי הייתה רודפת צוללות בדרגת הצי האמריקני PC-1604 לשעבר, לשעבר USS PC-1616. הועברה לאתיופיה ב-2 בינואר 1957 באמצעות תוכנית הלוואות הכוללת את איטליה והועבר לאיטליה ב-3 במאי 1959. הספינה האתיופית נקראה על שם זראי דרס, פטריוט לאומי מפורסם שנחשב לגיבור עממי . ב-1962 העבירה ארצות הברית את מכרז המטוס הימי לשעבר USS אורקה (AVP-49) לאתיופיה; שמה שונה <i id="mwbQ">לאתיופיה</i> (A-01) והוכנסה לשירות כספינת אימונים, היא הייתה הספינה הגדולה ביותר של הצי האתיופי לאורך 31 שנות שירותה. הצי האתיופי הקיסרי הקים ארבעה בסיסים: מסאווה הייתה המקום של מפקדת הצי וגייסה מתקני אימונים; התחנה האווירית הימית והאקדמיה הימית היו באסמרה; באסאב היו תחנת חיל הים, מתקני אימונים מגויסים ומזח לתיקון; והייתה תחנת ימית ותחנת תקשורת באיי דחלאק בים האדום ליד מסאווה. היילה סלאסי הודח ב-1974, ובמהלך הממשלות הקומוניסטיות של המועצה המינהלית הצבאית הזמנית או הדרג של 1974 עד 1977 ושל מנגיסטו היילה מריאם שבאו לאחר מכן מ-1977 עד 1991, הצי האתיופי כבר לא "אימפריאלי" - שינה כיוון, לכיוון ברית המועצות. קצינים המשיכו להתאמן באתיופיה, אך קציני ים נבחרים המשיכו את לימודיהם באקדמיה הימית הסובייטית בלנינגרד ובבאקו. לאחר שברית המועצות שינתה את בריתה מסומליה לאתיופיה במלחמת אוגדן ב-1978, היא הקימה בסיסים ימיים באסאב ובאיי דחלאק והחלה לבסס מטוסי תעופה ימית סובייטים בנמל התעופה הבינלאומי של אסמרה ; בנוסף, אנשי הצי הסובייטי קיבלו תפקידים כמדריכים באקדמיה הימית האתיופית. [1] מגויסים המשיכו להתאמן במאסווה ושירתו שבע שנים בחיל. ב-1982 היו בצי האתיופי כ-1,500 איש. [2 הפנייה לברית המועצות גרמה לכך שהצי הפך לכוח מצויד סובייטי ברובו. למרות שאתיופיה המשיכה בתפקידה כספינת אימונים ונותרה כלי השיט הימי הגדול ביותר באתיופיה, ארצות הברית הפסיקה את מכירת הנשק לאתיופיה ב-1977, וסירות סיור וסירות טילים שנבנו על ידי ברית המועצות החלו להחליף ספינות אחרות. עד 1991 היו לצי האתיופי שתי פריגטות, שמונה ספינות טילים, שש ספינות טורפדו, שש ספינות סיור, שתי ספינות אמפיביות ושתי ספינות תמיכה והדרכה, רובן ממוצא סובייטי. לאחר שהדרג תפס את השלטון, הועברו ששת מסוקי UH-1 של חיל הים לחיל האוויר האתיופי. בשלב מסוים, על פי הדיווחים, הצי שלאחר הקיסרות רכש שני מסוקים מתוצרת ברית המועצות - ייתכן Mil Mi-8 ( NATO מדווח כי שמו "היפ") או Mil Mi-14 (NATO מדווח כי שמו "אובך"). [1] חיל הים גם הפעיל חטיבה להגנה על החוף המצוידת בשני משגרי טילי שיוט נגד ספינות של הגנת החוף המורכבים על משאיות מסוג P-15 (כינוי USDoD "SSC-3"; שם נאט"ו המדווח "Styx"). התנגדות אריתריאה לשילוב אריתריאה באתיופיה פרצה במרד רחב היקף לאחר עליית הדרג לשלטון ב-1974, וזה הותיר את הצי האתיופי במצב קשה של כל בסיסיו בעומק שטח המורדים ובקו החזית של מלחמת העצמאות של אריתריאה. באפריל 1977, חיל הים איבד את סירת הסיור P-11 בדרגת Cape, עם דיווחים שהאשימו את האובדן הן בסערה והן בהתקפה של חזית השחרור העממית של אריתריאה (EPLF). אם היא אבדה לפעולת P-11, EPLF הייתה הספינה היחידה של הצי האתיופי שאבדה אי פעם בקרב. הצי האתיופי לא תרם דבר לניצחון סומליה במלחמת אוגדן ב־1978, ומנגיסטו החל להפנות יותר משאבים מהצי לצבא האתיופי ולחיל האוויר האתיופי. בעקבות כך, החל חיל הים האתיופי לרדת עוד יותר ביכולותיו. חיל הים האתיופי איבד גם את הנמל הראשי שלו וגם את החיבור לכביש המהיר שלו לתוך אתיופיה כאשר ה-EPLF כבש את מסאווה במרץ 1990, ואילץ את מפקדת הצי לנוע פנימה לאדיס אבבה. המרד האריתריאי התפשט לאיי דחלאק, שם ה-EPLF פגע בפריגטה מסוג Petya II F-1616 ללא תקנה. ההצלחות של EPLF הותירו את בסיסי הצי האתיופי מבודדים יותר ויותר ככל ש-1990 חלפה. באביב 1991 החלו ספינות הים להשתמש בנמלים בג'יבוטי, ערב הסעודית ותימן בגלל סכנת החזרה לבסיסי הבית שלהן. בסוף מאי 1991, ה-EPLF כבש את אסמרה והקיף את אסאב, שם הטביעה אש של כוחות הקרקע שלו שבע ספינות של הצי האתיופי בנמל. ב-25 במאי 1991, 14 ספינות חיל הים האתיופי המסוגלות לעלות לים ברחו מאסאב, עשר מהן הועברו לתימן והאחרות לסעודיה, והותירו מאחוריהן שבע ספינות ושלל כלי שיט קטנים. אסאב נפל ל-EPLF זמן קצר לאחר מכן. מלחמת האזרחים באתיופיה ומלחמת העצמאות של אריתריאה הסתיימו שתיהן ב-1991 זמן קצר לאחר נפילת אסאב, ואריתריאה הפכה לעצמאית, והותירה את אתיופיה ללא ארץ. חיל הים האתיופי נשאר קיים, נותר במצב יוצא דופן- ללא נמלי בית. למרות זאת, בהנחיית המפקדה שלו באדיס אבבה, הוא המשיך מדי פעם בסיורים בים סוף מנמלים בתימן. ב-1993, תימן גירשה סופית את הספינות האתיופיות; עד אז חלקם הידרדרו מכדי להיות כשירים לים, והאתיופיים השאירו אותם מאחור בתימן. אתיופיה הפכה לענקית אחרי שהגיעה לתימן ב-1991 ונמכרה לגרוטאות ב-1993; גם ספינות אתיופיות אחרות נגרטו או הושלכו. הספינות הללו שיכלו לצאת לדרך מתימן ב-1993 עברו לג'יבוטי. במשך זמן מה חשבו שהצי האתיופי עשוי לשרוד, שבסיסו באסאב באריתריאה או בג'יבוטי, ואתיופיה אף ביקשה מאריתריאה להשכיר לה חלל מהמזח באסאב שממנו ניתן להפעיל את הצי האתיופי ששרד. אריתריאה סירבה לבקשה. כמו כן, הוצעו הצעות לאריתריאה ואתיופיה לחלק את הספינות, כאשר ספינות מאוישות על ידי שתי המדינות פועלות מנמלי אריתריאה כמעין יורש לצי האתיופי, אך אריתריאה הביעה עד מהרה רצון לארגן צי אריתראי נפרד לחלוטין. עד 1996, לג'יבוטי נמאס מצי זר בנמליה. הצי האתיופי פיגר בתשלום דמי הנמל שלו, ובתירוץ הזה ג'יבוטי תפסה את כל הספינות הנותרות ב-16 בספטמבר 1996 והעמידה אותן למכירה פומבית כדי לשלם את דמי החזר. אריתריאה הביעה עניין ב-16 מהן, אך לבסוף הגבילה את עצמה לרכישת רק ארבע מהן - סירת טילים מסוג Osa-II ושלוש ספינות סיור של חברת Swiftships Shipbuilders - כדי להימנע מהחרפת המשבר הבינלאומי עם תימן. שאר הספינות נגרטו. מאוחר יותר ב-1996 התפרקה מפקדת הצי באדיס אבבה, והצי האתיופי חדל להתקיים. השריד היחיד שלו היה סירת הסיור GB-21 ; שעברה פנימה לאגם טאנה ומאוישת על ידי אנשי צבא אתיופיה, היא שרדה החל משנת 2009 ככלי שיט הצבאי היחיד של אתיופיה. ביוני 2018, ראש הממשלה אבי אחמד קרא בסופו של דבר לבנייה מחדש של הצי האתיופי כחלק מתוכנית רחבה יותר של רפורמות במגזר הביטחוני, ואמר כי "עלינו לבנות את יכולת הכוח הימי שלנו בעתיד". במרץ 2019 חתם אבי אחמד על הסכמי הגנה עם עמנואל מקרון הצרפתי, לרבות תמיכה בהקמת רכיב ימי. חיל הים האתיופי ממוקם בג'יבוטי, והמפקדה שלו בבהיר דאר, אתיופיה. המפקד פיליפוס קיברט כוח ההכינה הלאומי של אתיופיה ספינה אימונים אתיופית מדיה וקבצים בנושא חיל הים האתיופי בוויקישיתוף Gray, Randal, ed., Conway′s All the World′s Fighting Ships 1947–1982, Part II: The Warsaw Pact and Non-Aligned Nations, Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1983, מסת"ב 0-87021-919-7, p. 304. Harpoon Headquarters: Ethiopian Naval Forces(הקישור אינו פעיל, April 2024) "February 1, 1956". Ethiopia Observer. 1956. Addisalem Mulat (2016-12-11). "Ethiopia's Navy Founder". The Ethiopian Herald (באנגלית). citato in Allafrica.com "Ethiopia's navy will be based in Djibouti". borkena. 2 בדצמבר 2019. ארכיון מ-27 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Ethiopia Navy to be based in Djibouti, command HQ in Bahir Dar (Report)". 3 בדצמבר 2019. ארכיון מ-27 באוקטובר 2023. {{cite web}}: (עזרה)