ברוס קשדן

ברוס קשדן (באנגלית: Bruce Kashdan; נולד ב-1946) הוא דיפלומט אמריקאי-ישראלי. במשך רוב שנות פעילותו, שמו ותמונתו של קשדן היו אסורים בפרסום על ידי הצנזורה הצבאית, אך אלו הותרו לאחר כינון הסכמי אברהם ב-2020. ברוס קשדן נולד ב-1946 למשפחה יהודית-אמריקאית במדינת ניו יורק. כשהיה בן 20, ולמד רפואה באוניברסיטת ניו יורק, התנדב במקביל ללימודיו בפעילויות עבור הקהילה המקומית, וסייע לחקלאים מקומיים במחאה נגד רשתות השיווק כשהוביל את המאבק בעיצוב דעת הקהל דרך התקשורת. יועציו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון התרשמו מפעילותו של קשדן, ובהזמנתם הוא החל לעבוד בבית הלבן בהקמת תנועה שורשית התנדבותית לאומית. השמועה על היזם החברתי היהודי הצעיר הגיעה במהרה אל שגרירות ישראל בוושינגטון, ושמעון אמיר, ראש המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי, גייס את קשדן לעבודה במשרד החוץ הישראלי. קשדן עלה לישראל ב-1966, ונשלח ללימודי עברית באולפן בקיבוץ גבעת חיים איחוד. לאחר הלימודים יצא לסיבוב עבודה קצר באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית, שלאחריו קיבל קביעות. עם מינויו של דוד קמחי למנכ"ל משרד החוץ הישראלי, החל קשדן לעבוד במשרדו. ב-1982, כאשר כוחות צה"ל פלשו ללבנון במבצע שלום הגליל, הקים קשדן את הנציגות הישראלית בעיר הבירה הלבנונית ביירות ועמד בראשה. לאחר כשנתיים, נאלץ לעזוב, בעקבות פרס שהציבו ארגוני הטרור על ראשו. אז, הוא ניהל משא ומתן ממושך עם ממשלת אירלנד עד להקמת השגרירות הישראלית ב-1993. בועידת מדריד בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני שנערכה ב-1991, החל קשדן ליצור קשרים עם אנשי עסקים, עם עובדי ציבור ועם דיפלומטים במפרץ הפרסי, ומונה לאיש הקשר של מדינת ישראל למדינות המפרץ. קשדן ניהל בחלוף השנים קשרים ענפים עם ארצות ערב, ובעיקר עם איחוד האמירויות הערביות. הוא יצר גם קשר אישי עם בני בית נהיאן. בסוף 2005 הציע קשדן לממשלת איחוד האמירויות להקים נציגות דיפלומטית חשאית של מדינת ישראל – ונענה בחיוב. ב-2006 נרשמה באמירות דובאי חברה בשם "המרכז לפיתוח וסחר בינלאומי", שהייתה למעשה הנציגות הדיפלומטית החשאית הישראלית. פעילות הנציגות של קשדן תרמה באופן משמעותי לפיתוח יחסי איחוד האמירויות הערביות–ישראל, והיא זו שהניחה את היסודות לבניית היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות בהמשך. ב-2009 סייע קשדן בהקמתה של נציגות דומה בבחריין. תקרית חריגה ביחסים בין ישראל לאמירויות נרשמה לאחר הריגתו של מחמוד אל-מבחוח על ידי "המוסד" ב-2010, כאשר האמירתים ראו בכך הפרה בוטה של ריבונותם, ובתגובה גירש שר החוץ האמירתי עבדאללה בן זאיד, את קשדן מהאמירויות באופן אישי. רק בסוף 2017 השלטון האמירתי אישר לקשדן לשוב אל המדינה. בטקס החתימה על הסכמי אברהם בכלל והסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל בפרט בבית הלבן בספטמבר 2020, סירב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להזמין את קשדן לאירוע, והוא הגיע לאירוע כאורח של הממשלה האמירתית. באירוע שערך בדצמבר של אותה השנה שר החוץ גבי אשכנזי בהוקרה לשליחי משרד החוץ, עמד קשדן בראש מקבלי תעודות ההוקרה. לביקורו של שר החוץ וראש ממשלת ישראל החלופי יאיר לפיד באמירויות ביוני 2021, הוזמן קשדן כאורח הכבוד. ברק רביד, "השלום של טראמפ – הסכמי אברהם והמהפך במזרח התיכון", הוצאת משכל, 2021 אלי פודה, "מפילגש לידועה בציבור - היחסים החשאיים של ישראל עם מדינות ועם מיעוטים במזרח התיכון, 1948–-2020", הוצאת עם עובד, 2022 סמדר פרי, בונים יחסים, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בינואר 2021 יוסי מלמן, ההסכם עם האמירויות נולד בבית הלבן ונתניהו יתקשה לחמוק מתנאיו, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2020 השלום של טראמפ, עמ' 116 השלום של טראמפ, עמ' 117 Rory Miller, ‏Why the Irish Support Palestine, ‏Foreign Policy, ‏23 ביולי 2010 השלום של טראמפ, עמ' 118–121 סמדר פרי, מעשה בחמש מדינות מוסלמיות שעומדות בתור, באתר ynet, 27 באוקטובר 2020 אמיר אורן‏, נתניהו ניסה לשווק כישלון כניצחון, אך נכנע לחוקי המזה"ת וקבר את הסיפוח, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2020 השלום של טראמפ, עמ' 122 השלום של טראמפ, עמ' 123–125 סמדר פרי, בונים יחסים, באתר "ידיעות אחרונות", 9 בינואר 2021 השלום של טראמפ, עמ' 251 השלום של טראמפ, עמ' 127 השלום של טראמפ, עמ' 187 השלום של טראמפ, עמ' 125 אביב בושינסקי, ‏ממסיבת הטבע שעל מדשאות הבית הלבן - לקרקע המציאות, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2020 ברק רביד, טקס הוקרה ראשון אי פעם, Twitter, ‏11 בדצמבר 2020