laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Lunar Mission One

Lunar Mission One היה מיזם חללי בריטי פרטי, שמטרתו הנחתת חללית מחקר בלתי מאוישת על פני הירח, באזור הקוטב הדרומי שלו, וקידוח עמוק מתחת לפני הקרקע. המיזם הוכרז בנובמבר 2014 וגייס כספים באמצעות אתר מימון ההמונים קיקסטארטר. יו"ר החברה היה איאן טיילור, שר המדע והחלל שלעבר. בדצמבר נסגר גיוס הכספים לאחר שהמיזם עבר את סכום היעד וגייס למעלה ממיליון דולר. בשנת 2018 נדרשה החברה לשלם מס ערך מוסף על כספים שגייסה במסגרת מימון ההמונים, ותמורתם הובטח לתורמים לשלוח "קופסת זיכרון" - מעין כמוסת זמן אישית - אל הירח. החברה הפסידה במאבק משפטי נגד רשויות המס הבריטיות, ובעקבות זאת הודיעה בינואר 2019 על ביטול התוכנית והפסקת פעילות. אזור הקוטב הדרומי של הירח נחקר לפרויקט זה באמצעות חישה מרחוק בלבד, על ידי מגוון חלליות מחקר בלתי מאוישות. הנחתת חללית מחקר על פני השטח שלו, וביצוע קידוח עמוק מתחת לפני השטח, יוכלו להעשיר באופן ניכר את הידע המדעי על הרכב הירח, על ההיסטוריה הגאולוגית שלו ועל היווצרותו, ואף להעמיק את הבנתנו אודות היווצרות מערכת השמש. LUNAR MISSION ONE: A new lunar mission for everyone., באתר kickstarter.com Private Moon-Drilling Mission Raises Over $1 Million via Crowdfunding באתר space.com, ‏19 בדצמבר 2014 Brid-Aine Parnell, Non-profit Moon Mission Falls Foul Of The Crowdfunding Tax Conundrum, פורבס, ‏Dec 18, 2018 (באנגלית)
פטר פקאריק

פטר פקאריק (בסלובקית: Peter Pekarík; נולד ב-30 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בנבחרת סלובקיה בעמדת המגן הימני בז'ילינה. פקאריק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ש.ק. ז'ילינה קבוצת עיר הולדתו. לאחר שסיים את גיל הנוער, הושאל לז.ט.ס. דובניצה על מנת לצבור דקות משחק. לאחר ששיחק 27 משחקים, חזר למ.ש.ק. ז'ילינה בקיץ 2005. בעונת 2006/2007 זכה עם המועדון באליפות. בינואר 2009 חתם בוולפסבורג הגרמנית. ב-31 בינואר 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בוולפסבורג בתיקו 1-1 נגד קלן. בסיום העונה זכה עם המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו. לאחר שאיבד את מקומו בהרכב של וולפסבורג, באוגוסט 2011 הושאל לקייסריספור עד לסיום העונה. לאחר סיום תקופת ההשאלה, פקאריק עבר להרטה ברלין במדיה שיחק 12 עונות. ב-1 בספטמבר 2024 חזר לסלובקיה וחתם בז'ילינה. ב-10 בדצמבר 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה במשחק ידידות נגד איחוד האמירויות הערביות. ב-6 ביוני 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–7 נגד סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. את הקמפיין עצמו, סלובקיה סיימה במקום הראשון בבית והעפילה לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2010. פקאריק עצמו לקח חלק בטורניר, ועזר לנבחרת להגיע לשלב שמינית הגמר. נכלל בסגל נבחרת סלובקיה ביורו 2016, 2020 ו-2024. ז'ילינה אליפות סלובקיה: 2006/2007 הסופר קאפ הסלובקי: 2007 וולפסבורג אליפות גרמניה: 2008/2009 מדיה וקבצים בנושא פטר פקאריק בוויקישיתוף פטר פקאריק, באתר Transfermarkt פטר פקאריק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) פטר פקאריק, באתר Soccerway פטר פקאריק, באתר WorldFootball.net פטר פקאריק, באתר National Football Teams פטר פקאריק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר WhoScored UEFA.com, Slovakia | Squad | UEFA EURO 2024, UEFA.com (באנגלית)
כפכפי

כַּפְכָּפִי הוא משפחה יהודית-ישראלית. האם התכוונתם ל... אייל כפכפי – היסטוריונית, ביוגרפית ומורה ישראלית; בתו של יצחק כפכפי ירון כפכפי – מלחין, מחזאי ובמאי ישראלי; אחיינו של יצחק כפכפי יצחק כפכפי – ממייסדי תנועת הנוער המחנות העולים, מתרגם ועורך ישראלי; אביה של אייל ודודו של ירון
גביע דייוויס 1919

אתגר הטניס הבינלאומי 1919 (באנגלית: 1919 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-14 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרלאסיה ובעקבות כך המשחקים חזרו לאוסטרליה. במהלך מלחמת העולם הראשונה התחרות לא נערכה. לתחרות נרשמו בריטניה, בלגיה, דרום אפריקה וצרפת. לאור כך משחקי הפלייאוף נערכו במסגרת חצי הגמר ומשחק הגמר בלבד. משחק על התואר נערך ב-16-21 בינואר 1920 בסידני, אוסטרליה. המשחק הסתיים בניצחון של אוסטרליה עם תוצאה 1:4. נתונים על התחרות
אוסמר שינדלר

אוסמר שינדלר (בגרמנית: Osmar Schindler; ‏21 בדצמבר 1867, בורקהארדטסרורף (גר') ‏– 19 ביוני 1927, ואשביץ (גר') ליד דרזדן) היה צייר גרמני, חניך אקדמיית דרזדן לאמנות. יצירותיו נחשבות לתערובת של סגנונות האר נובו והאימפרסיוניזם. בין תלמידיו נמנה הצייר והקריקטוריסט ג'ורג' גרוס. מדיה וקבצים בנושא אוסמר שינדלר בוויקישיתוף יצירות של אוסמר שינדלר באתר אירופיאנה. Frank Fiedler, Uwe Fiedler, Lebensbilder aus der Oberlausitz: 34 Biografien aus Bautzen, Bischofswerda und Umgebung, BoD – Books on Demand, 2012-01-01, עמ' 221 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריארטי

האם התכוונתם ל... מקומות מוריארטי (ניו מקסיקו) (אנ') – עיר בניו מקסיקו אישים ארין מוריארטי (ילידת 1994) – שחקנית אמריקאית ג'קלין מוריארטי (ילידת 1968) – סופרת פנטזיה לנוער אוסטרלית; אחותה של ליאן מוריארטי ליאן מוריארטי (ילידת 1966) – סופרת אוסטרלית; אחותה של ג'קלין מוריארטי מייקל מוריארטי (יליד 1941) – שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ונגן ג'אז אמריקאי קת'י מוריארטי (ילידת 1960) – שחקנית קולנוע אמריקאית דמויות פרופסור מוריארטי – דמות בדיונית ספרותית משנית בסדרת סיפורי שרלוק הולמס, אויבו של הולמס דין מוריארטי – דמות ברומן בדרכים משנת 1957, וכן בעיבוד הקולנועי בדרכים (סרט, 2012) מוריארטי – דמות בסרט הקולנוע הנועזים בעורף האויב משנת 1970
מיאנמר במשחקים הפאראלימפיים

מיאנמר השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בטורונטו (1976) ומאז לקחה חלק במשחקים עוד חמש פעמים. עד 1988 התחרתה המשלחת תחת שמה הקודם של המדינה - בורמה. במשחקי החורף לא נטלה מיאנמר חלק מעולם. משלחתה של המדינה זכתה ב-1976 וב-1984 בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שתי מדליות זהב, שלש מדליות כסף ושתי מדליות ארד - כולן באתלטיקה מהשנים בהן התחרתה תחת השם בורמה. מיאנמר במשחקים האולימפיים מיאנמר במשחקים האולימפיים לנוער מיאנמר באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
לנדטאג

לנדטאג (בגרמנית: Landtag) הוא דיאטה (אספה פרלמנטרית) של ישות מדינית במסגרת מדינה פדרלית במרחב הדובר גרמנית (כיום מדינות גרמניה ומדינות אוסטריה). הלנדטאג הוא רשות מחוקקת של המדינה בנושאי פנים. בתקופת האימפריה הרומית הקדושה הפיאודלית התקיימה בכל נסיכות ("מדינה אימפריאלית", Reichsstaat) "אספת נציגים" (Landstände). האספה לא הייתה גוף ייצוגי של דעת הקהל, אלא שימשה כמוסד לקיבוע יחסי הכוחות והפריווילגיות במדינה. הזכות לשבת כנציג בגוף זה או לשלוח אליו בא-כוח (אלקטור) הוקנתה לאצילים, בכירי הכנסייה וערים מסוימות. הנציגים הגנו על האינטרסים של המעמד שלהם והחלטות הגוף והמלצותיו עוצבו לפי מפתח מעמדי והכוח היחסי של נציגיו באספה. שינויים היסטוריים ביחסי הכוחות במדינות השונות שינו את הרכב אסיפות הנציגים במהלך הזמן באופן ניכר. במדינות מסוימות כונה המוסד זה Landtag, לאמור מפגש (Tagung) המדינה (Land) בהתאמה לגוף המקביל ברמת הקיסרות (Reich), הרייכסטאג. הלנדטאג החשוב ביותר בקיסרות היה הלנדטאג של מדינת המסדר הטווטוני שהיה מאז 1466 הלנטאג של פרוסיה (Preußischer Landtag). לאחר מלחמות נפוליאון וקונגרס וינה הוקמה ב-1815 הקונפדרציה הגרמנית, שכללה את רוב אזורי גרמניה, פולין ואוסטריה ובמסגרת חוקתה חויבו המדינות המרכיבות אותה לקיים אספות נבחרים, שנקראו Landstände או Landtag. עם איחוד גרמניה והקמת הקיסרות הגרמנית ב-1871 הוקמו אסיפות מחוקקים בעלות סמכות חקיקה מקומיות בכל 25 המדינות המרכיבות אותה (כולל אלזס-לורן, שצורפה לאיחוד ב-1911). הפרלמנט המקומי החשוב ביותר היה הלנדטאג של פרוסיה (אנ') שהוקם בברלין ב-1849 במבנה של בית עליון ובית תחתון ופעל במתכונת זו עד 1918 והמשיך לפעול כלנדטאג של המדינה החופשית פרוסיה לאחר מכן. בתקופת רפובליקת ויימאר היה לנדטאג בכל אחת ממדינות הפדרציה. חבריהן (גברים ונשים), נציגי מפלגות ארציות ומקומיות, נבחרו בבחירות חופשיות על ידי גברים ונשים. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 בוטל המבנה הפדרטיבי של הרפובליקה ועמו בוטלו בתי המחוקקים המדינתיים. כל הפרלמנטים הם בית מחוקקים בעל בית יחיד (ללא בית עליון ובית תחתון), הנבחר בבחירות יחסיות עם אחוז חסימה של 5% וכולל נציגים של מפלגות ארציות ומקומיות, כאשר לרוב מורכב מנציגי המפלגות הארציות, בשל אחוז החסימה הגבוה יחסית. חברי הלנדטאג בוחרים את ראש ממשלת המדינה ברוב קולות והוא (או היא) אחראים על הקמת רשות מבצעת (ממשלה). ממשלותיהן של ערי המדינה (ברלין, ברמן והמבורג) הן סנאטיות. בשלוש המדינות החופשיות (בוואריה, תורינגיה וסקסוניה) הממשלה מכונה "ממשלת המדינה" (Staatsregierung) ובעשר המדינות האחרות "ממשלת הארץ" (Landesregierung). קודם ל-1 בינואר 2000, הלנדטאג של בוואריה הורכב משני בתים, בית תחתון ובית עליון שנקרא סנאט והורכב מנציגי הקבוצות החברתיות והכלכליות הדומיננטיות של המדינה. הסנאט בוטל בעקבות משאל עם שנערך שנתיים קודם לכן. בדוכסות הגדולה של ליטא ובמדינות הבלטיות התקיימו אספות מחוקקים דומות מאז 1419. הפרלמנט של פינלנד נקרא בין 1809 ל-1917 lantdag. הפרלמנט המקומי של דרום טירול באיטליה, שמרבית אוכלוסייתו דוברת גרמנית, נקרא לנדטאג. הפרלמנט של ליכטנשטיין נקרא לנדטאג (בגרמנית: Landtag des Fürstentums Liechtenstein). רשימת הלנדטאג במדינות גרמניה (בגרמנית) אתר הבחירות ללנטאג (בגרמנית)
קוריאה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים

קוריאה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד. במשחקי החורף השתתפה קוריאה הצפונית לראונה במשחקים הפאראלימפיים פיונגצ'אנג (2018) אך נעדרה מהמשחקים הבאים ב-2022. הספורטאי היחיד אותו שלחה קוריאה הצפונית למשחקים בלונדון (2012), ג'ו סונג רים, התחרה במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי (קטגוריה S6) וסיים במקום האחרון במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 47.87 שניות. קוריאה הצפונית במשחקים האולימפיים קוריאה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער קוריאה הצפונית באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי מספר המשתתפים באולימפיאדת הנכים בלונדון London 2012 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Freestyle S6
יהודה ניצן

יהודה ניצן (בלום) (17 בינואר 1923 - 4 ביוני 2005) היה מפקד בפלמ"ח וקצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כיועץ הכספי לרמטכ"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל בנק המזרחי המאוחד וכמנכ"ל שטיחי קיסריה. ניצן נולד בשם יהודה בלום בעיר מנהיים שבגרמניה. עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1935. היה פעיל בתנועת הנוער בני עקיבא ובאגודת הספורט אליצור. ב-1942 התגייס לפלמ"ח ושירת במחלקה הדתית בפלוגה ה' בגן יבנה. בפלמ"ח זכה לכינוי "זכרוני". עבר קורס מפקדי כיתות וקורס מפקדי מחלקות ומונה למפקד המחלקה הדתית. ב-1945 הוטל עליו ועל מחלקתו להקים את היישוב בירייה. הוא פיקד על ההיאחזות עד למעצרם של חברי הקבוצה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הם הובלו למחנה המעצר כנען ולאחר מכן לכלא עכו, תוך שהם סופגים עינויים והתעללויות מהבריטים. במשפט שנערך להם באשמת אחזקת נשק נשא ניצן דברים בשם הנאשמים: כבוד השופטים. נשק זה נשק מגן הוא... ההגנה על עצמנו ומפעלנו היא צורך הכרחי וזכות קיום. על זכות זאת אין אנו יכולים לוותר, ולא ויתרנו גם אם החוק אוסר אותה.... פנינו לעבודה, לבניין ולשלום. נשקנו נשק מגן. בהרגשת צדק על קדושת זכותנו אנו נכונים לפסק דינכם. — עיתון הצופה 20 מאנשי היישוב ובהם ניצן נידונו ל-4 שנות מאסר, שניים נידונו לשתי שנות מאסר ושניים לשנת מאסר. הוא ריצה את המאסר בכלא עכו ובמגרש הרוסים. בתקופת מאסרו המשיך להנהיג את פקודיו. ביוני 1947, לאחר 15 חודשי מאסר, שוחררו ניצן ושאר האסירים לאחר חנינה שהתקבלה ממלך בריטניה. לאחר שחרורו מונה למזכיר מטה הפלמ"ח. בצה"ל שירת כקצין השלישות של חטיבת גולני, כקצין השלישות של חזית הדרום תחת פיקודו של יגאל אלון, שימש ראש אכ"א/ארגון וממלא-מקום ראש אכ"א. בשנים 1961 עד 1964 כיהן כיועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף תקציבים במשרד הביטחון. במלחמת ששת הימים נקרא לשירות מילואים וכיהן במשך מספר חודשים כעוזרו של שר הביטחון ומתאם הנושאים האזרחיים בשטחים המוחזקים. שירת במילואים כיו"ר ועדת משק לשעת חירום בפיקוד המרכז. לאחר שחרורו משירות הקבע מונה לסמנכ"ל בחברת ההשקעות "ג.א.ס רסקו". ב-1968 מונה למנכ"ל בנק מזרחי וכיהן כמנכ"ל הראשון של בנק המזרחי המאוחד לאחד המיזוג עם בנק הפועל-המזרחי. כיהן בתפקיד עד דצמבר 1970. בשנים 1971 עד 1990 כיהן כיו"ר ומנכ"ל שטיחי קיסריה. היה יו"ר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל". ב-2005 נפטר לאחר שלקה בלבו במהלך כנס ותיקי הפלמ"ח. נקבר בבית העלמין קריית שאול. היה נשוי לקלרה ואב לשתי בנות. יהודה ניצן, באתר הפלמ"ח אורי דרומי, זכותי האחרונה בעולם: להתיישב בארץ אבותי, באתר הארץ, 20 ביולי 2005 אלעזר לוין, נפטר יהודה ניצן, 82, לשעבר מנכ"ל תשלובת השטיחים של שפירא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 ביוני 2005 צביקה דרור, המסתערבים של הפלמ"ח, משרד הביטחון, 1986, עמ' 125
יוג'ין סמית'

ויליאם יוג'ין סמית' (30 בדצמבר 1918 – 15 באוקטובר 1978) היה צלם עיתונות אמריקאי, ידוע בעיקר בשל צילומיו המתעדים את מלחמת העולם השנייה. סמית' נולד בויצ'יטה שבקנזס ב-30 בדצמבר 1918. הוא התחיל את קריירת הצילום שלו כצלם עיתונות כשהחל לצלם עבור שני עיתונים מקומיים. סמית' עבר לניו יורק והחל לעבוד בעיתון ניוזוויק, שם הוא נודע בשל הפרפקציוניזם חסר ההתפשרות שלו ואופיו הקשוח. בסופו של דבר הוא פוטר מהעיתון בעקבות סירובו להשתמש במצלמת פורמט בינוני וב-1939 החל לעבוד במגזין לייף שם הוא צילם במצלמת 35 מ"מ. בתור כתב בזיף-דייוויס ומאוחר יותר במגזין לייף בשנית, סמית' נמצא לעיתים קרובות בחזית האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא התלווה לכוחות האמריקאיים במהלך התקפותיהם מול יפן וצילם את חיל הנחתים של ארצות הברית ושבויים יפניים בסאיפאן, גואם, איוו ג'ימה ואוקינאווה. ב-1945, בזמן שצילם את אחד הקרבות באוקינאווה, נפצע סמית' ממרגמה. לאחר שהחלים המשיך לצלם עבור לייף עד 1954. ב-1950 נשלח סמית' לממלכה המאוחדת לסקר הבחירות הכלליות שבהן זכתה מפלגת הלייבור תחת הנהגתו של קלמנט אטלי. באותה העת, מגזין לייף נקט עמדה נגד מפלגת הלייבור, ובסופו של דבר התפרסמו מספר מצומצם מצילומו של סמית' שבהם מתועד מעמד הפועלים הבריטיים. סמית' ניתק את קשריו עם מגזין לייף בגלל הצורה שבה השתמש המגזין בתמונות של אלברט שווייצר שצולמו על ידיו. לאחר שעזב, הצטרף ב-1955 לסוכנות מגנום, שם החל את פרויקט תיעוד העיר פיטסבורג. הפרויקט אמור היה להימשך שלושה שבועות, אך נמשך בסופו של דבר שלוש שנים ובמהלכו הצטברו עשרות אלפי נגטיבים. בשל גודלו הפרויקט לא הוצג במלואו מעולם, אבל פורסם במספר ספרים שבהם שולבו התמונות עם מאמרים. סמית' ואשתו איילין, שהייתה יפנית במקור, גרו במינמטה שביפן מ-1971 עד 1973, ותיעדו את ההשפעות של זיהום שפגע באנשים ונקרא מחלת מינמטה, אשר נגרם בעקבות השלכת פסולת של מתכות כבדות, ביניהן כספית, למקורות מים בעיר מינמטה על ידי מפעלים של חברת צ'יסו. בינואר 1972 סמית' הותקף ליד טוקיו על ידי עובדים של חברת צ'יסו בניסיון למנוע ממנו להמשיך לתעד ולפרסם את ההשפעות של מחלת מינמטה. אף על פי שסמית' שרד את ההתקפה, הוא נפגע באחת מעיניו וראייתו התדרדרה. במהלך התקופה שבה סמית' לא יכל לצלם בשל פציעתו המשיכה אשתו את עבודתו. סמית' מת משבץ מוחי ב-15 באוקטובר 1978 בטוסון שבאריזונה. הוא הותיר אחריו אישה, 2 בנות ובן. סמית' היה מייסד ומפתח "מאמרי הצילום" והפיק פרויקטים רבים במהלך חייו בהם הוא סיקר בתמונות תופעות ואירועים שונים. בעקבות עבודתיו הרבות שעוררו תשומת לב עולמית לאסונות הומניטריים, הוקמה קרן על שמו שמעודדת "צילום הומניסטי" ותומכת בצלמים שמסקרים תחום זה. מדיה וקבצים בנושא יוג'ין סמית' בוויקישיתוף צילום דיוקן של W. Eugene Smith, באתר megapixel יותר אמיתי מהמציאות, אתר פוטולייט יוג'ין סמית' באתר תיכון רוטברג האתר הרשמי של קרן יוג'ין סמית' גליה יהב, יוג'ין סמית היה מגדולי הצלמים במאה ה-20, אך היום הוא היה נדחק לשוליים, באתר הארץ, 20 ביוני 2016 יוג'ין סמית', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יוג'ין סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) יוג'ין סמית', באתר MusicBrainz (באנגלית) יוג'ין סמית', באתר Discogs (באנגלית)
פיצול

האם התכוונתם ל... פיצול (פיתוח תוכנה) – יצירת ענף פיתוח של התוכנה שיפותח בנפרד. פיצול (פסיכולוגיה) – מנגנון הגנה שנועד לסייע לאדם להתמודד עם קונפליקט רגשי, באמצעות חלוקת האובייקטים בחייו ל"טובים" ו"רעים" פילוג – קרע, שסע, סכיזמה משתמש פיצול – משתמש ברשתות חברתיות המבוסס על הערצות למיניהן, שעוזר לקשר בין נערים ונערות בגיל העשרה.
מגדל המים (בית הספר ויצמן)

מגדל המים הניצב בשטח בית הספר ויצמן בהרצליה מוגדר כאתר מורשת לאומית. המגדל, אשר נבנה ב-1926, היה אחד ממפעלי הבניה הגדולים ביותר בתקופתו. הוא מומן על ידי החברה "קהילת ציון אמריקאית", אותה חברה שמימנה רבות מפיתוחי המושבה הרצליה, תוכנן על ידי המהנדסים "הקר-ילין" ונבנה בפועל על ידי חברת "סולל בונה" על גבעת המייסדים, עליה שוכן כיום גם בית הספר ויצמן. תוכניתם של המהנדסים לבניית המגדל הייתה העזה אדריכלית. מגדל המים, אשר מתנשא לגובה מרשים של 26 מטרים (על פי מרדכי נאור 30 מטרים, בהתאם לדברי בן ציון מיכאלי, ו-27 מטרים על פי חנוך בניהו), היה המגדל הגבוה בארץ באותה תקופה, ולחץ המים שצבר הספיק לשנים רבות. כדי להעביר את מי המגדל לתושבי הרצליה, החלה עבודה מקיפה של הנחת צינורות וחיבור ברזים. מודדי מים הותקנו בכל בית, דבר שלא היה מקובל בארץ בתקופה זו. על מנת לבצע את העבודה, הוקמה החברה "הספקת מים לעיר הרצליה", שהפכה מאוחר יותר לאגודה בשם "אגודת מפעל המים בע"מ", ואיגדה את חברות המים הקודמות של המושבה. האגודה סיפקה מי שתייה לתושבים ומי השקיה לפרדסים, ובחריגה מתחומה סללה כביש בין הרצליה לתל אביב. בעת סיום עבודות הבנייה וחיבור הצינורות, החליף המגדל את הצורך לשאוב מים ידנית, מאחר שבמהלך הבניה הונחה משאבה המעבירה מי באר אל המגדל, או לקנות אותם מהכפר הערבי הסמוך, ג'ליל, פעולות שהיוו את כל הספקת המים המקומית לפני הקמת המגדל. מאוחר יותר הוקמה על גג המגדל תחנת תקשורת של סניף ההגנה בהרצליה, בה נעשה שימוש בהליוגרף לשם איתות אור. התחנה הופעלה על ידי צעירי המושבה והפכה את הרצליה לחוליה חשובה ברשת הקשר של ההגנה. בימי חירום או מתיחות פעלה התחנה במשך כל שעות היממה. חוברת בניהו בפורטל החינוך והרווחה של הרצליה בן ציון מיכאלי, הרצליה ראשיתה והתפתחותה, הוצא לאור על ידי עיריית הרצליה באמצעות הוצאת מלוא בע"מ, 1989, עמודים 54-55 מרדכי נאור, סיפורי הרצליה, ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013 חנוך בניהו, חוברת בניהו לתולדות העיר, מגדל המים הראשון
הפארק הגאולוגי הלאומי ג'אנגיה דאנשיה

הפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה (במנדרינית תקנית: 张掖丹霞国家地质公园) הידוע גם כ"גאופארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה" שוכן בסמוך לעיר ג'אנגיה (张掖) במחוז גאנסו בצפון מערב סין. הפארק משתרע על שטח של 510 קילומטרים רבועים. בעבר היה זה אזור נופי ופארק של המחוז, והוא קיבל מעמד של פארק גאולוגי לאומי בנובמבר 2011. הפארק מפורסם בשל תצורות הסלעים הצבעוניות, ונבחר במשאל בין עיתונאים כאחד מתצורות הנוף היפות ביותר בסין. הפארק שוכן למרגלות הצפוניים של הרי צִ'ילְייֵן (祁连山, בפין-יין: Qílián Shān), בנפת לִינְדְזֶה (临泽县), והנפה האוטונומית סוּנָאן (肃南裕固族自治县), השייכות מנהלית לנציבות העירונית גָ'אנְגִיֵה במחוז גאנסו. האזורים העיקרים בהם ניתן לצפות בתצורת דנשיה הם בפלכים קָאנְגְלֶה ובָּאיְיִין. לב הפארק, האזור הנופי לִינְדְזֶה דָאנְשְׂיָה, שוכן כ-40 קילומטרים מערבית למרכז העיר גָ'אנְגִיֵה וכ-20 דרומית למושב הנפה לִינְדְזֶה. זהו האזור המפותח והמתויר ביותר בפארק. פארק לאומי נוסף, בִּינְגְגוֹאוּ (冰沟), או בתרגום שמו "תעלת הקרח", השוכן על הגדה הצפונית של הנהר לִייְוֵּ'אן (梨园河), כ-14 קילומטר מערבית לכניסה המערבית של ג'אנגיה-דָאנְשְׂיָה, נחנך רשמית ב-3 באוגוסט 2014. בִּינְגְגוֹאוּ משתרע על שטח של כ-300 קילומטרים רבועים, וגובהו נע בין 1,500 ל-2,500 מטרים מעל פני הים. אזור שלישי, האזור הנופי סוּנָאן דָאנְשְׂיָה, שוכן בגָאנְג'וּ'ן, דרומית ללִינְדְזֶה. פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה נודע בצבעים יוצאי הדופן של סלעיו, שפניהם חלקות, שקצותיהם חדים ושגובהם מגיע לכמה מאות מטרים. סלעים אלה הם תוצאה של השקעה של אבן חול ומינרלים שהתרחשו לפני כ-100 מיליון שנה על פני תקופה של 24 מיליון שנים. התוצאה, הדומה לעוגת שכבות, קשורה לפעילות של לוחות טקטוניים שהיו אחראים ליצירת חלקים מהרי ההימאליה. רוחות, גשמים, ומשך הזמן שחלף פיסלו בסלעים צורות יוצאות דופן, כדוגמת מגדלים, עמודים ונקיקים, שהן בעלות גוונים, תבניות וגדלים משתנים. ב-2005 הצביעה קבוצת דיון של עיתונאים מ-34 אמצעי תקשורת מרכזיים על פארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מאזורי נוף דָאנְשְׂיָה היפים ביותר בסין. ב-2009 בחר כתב העת "גאוגרפיה לאומית סינית" (中国国家地理), חיקוי של כתב העת נשיונל ג'יאוגרפיק, בפארק גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה כאחד מ"שש צורות הנוף היפות ביותר" בסין. האזור הפך ליעד תיירותי עיקרי באזור גָ'אנְגִיֵה. על מנת לסייע לתיירים לחקור את תצורות הסלעים בפארק הוקמו דרכי גישה ושבילי עץ מורמים. ב-2014 הושקעו 100 מיליון יואן על מנת לשפר את המתקנים בבִּינְגְגוֹאוּ. מדיה וקבצים בנושא הפארק הגאולוגי הלאומי ג'אנגיה דאנשיה בוויקישיתוף הפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה (בסינית) נחנך האזור הנופי בִּינְגְגוֹאוּ דָאנְשְׂיָה בפארק הגאולוגי הלאומי גָ'אנְגִיֵה דָאנְשִׁיָה (בסינית) Colourful rock formations in the Zhangye Danxia Landform Geological Park, The Telegraph, 18 September 2012
סטוך

סטוך (Stoch) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אמי סטוך (אנ') (שם משפחתה נהגה: סטוק) – שחקנית אמריקאית מירוסלב סטוך – כדורגלן סלובקי קמיל סטוך – קופץ סקי פולני
רדנאפ

רדנאפ (באנגלית: Redknapp) היא משפחה בריטית. האם התכוונתם ל... ג'יימי רדנאפ – כדורגלן עבר אנגלי; בנו של הארי רדנאפ הארי רדנאפ – כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי; אביו של ג'יימי רדנאפ לואיז רדנאפ – זמרת ואשת מדיה בריטית; אשתו של ג'יימי רדנאפ
מחלת מינמטה

מחלת מינמטה (ביפנית: 水俣病) או מחלת צ'יסו-מינמטה היא תסמונת נוירולוגית הנגרמת כתוצאה מהרעלת כספית. תסמיני המחלה כוללים בין היתר אטקסיה, קהות תחושה בידיים וברגליים, חולשת שרירים (מיאסטניה) כללית, שדה ראייה מצומצם ופגיעה ביכולות השמיעה והדיבור. במקרים חמורים גורמת המחלה אף לשיגעון, שיתוק, קומה ומוות כעבור שבועות מהופעות התסמינים. המחלה יכולה להופיע בצורה של מום מולד ולפגוע בעובר ברחם. המחלה כתוצאה מהרעלת מתיל כספית ([CH3Hg]+), ונצפתה לראשונה במינמטה במחוז קוממוטו ביפן ב-1956 בעקבות שחרור החומר בשפכים תעשייתיים של מפעל של צ'יסו במהלך השנים 1932 עד 1968. מתיל כספית הצטבר בגופם של דגים במפרץ מינמטה ובים יצושירו, וכאשר אלו נאכלו על ידי האוכלוסייה המקומית, הם החלו לסבול מהרעלת כספית. אף על פי שהזיהום גרם למותם של בני אדם וחיות במשך 36 שנים, הממשלה וחברת צ'יסו כמעט ולא פעלו כדי למנוע את הזיהום. עד למרץ 2001, הוכרו באופן רשמי 2,265 נפגעים שסבלו ממינמטה (מהם מתו 1,784), ומעל ל-10,000 קיבלו פיצויים כספיים מצ'יסו. ב-2004 שילמה צ'יסו 86 מיליון דולר פיצויים, ובאותה השנה נדרשה גם לנקות את הזיהום. ב-1965 התפרצה מחלת מינמטה גם במחוז ניאיגטה. מינמטה (סרט) אסון החיטה המורעלת בעיראק, שנגרם מהרעלת כספית מדיה וקבצים בנושא מחלת מינמטה בוויקישיתוף מחלת מינמטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Official government figure as of March 2001. See "Minamata Disease: The History and Measures, ch2" ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מצודות מדבר

מצודות המדבר האוּמַיות (בערבית: القصور الصحراوية/الاموية או قلاع الصحراء) הן שורה של מצודות וארמונות שבנתה שושלת בית אומיה, רובן נמצאות בירדן מזרחית לבירה עמאן, וחלקן בסוריה, לבנון, ישראל, ובגדה המערבית. בית אומיה הפכו את דמשק לבירתם החדשה בשנת 661, והמצודות נבנו במאה ה-7 וה-8. רוב המצודות נבנו באזורים יבשים למחצה, כשחלקן ניצבות על נתיבי מסחר חשובים, כדוגמת הדרך בין מדינה שבערב הסעודית של היום לבין כופה שבעיראק של היום. לאחר השתלטות בית עבאס בשנת 750, עברה הבירה האומיית לבגדאד שזה עתה נבנתה, וחלק מהמצודות לא הושלמו לעולם. מטרת המצודות אינה ברורה כל צורכה, האם שימשו לצורכי הגנה, מנוחה (חאן) או מסחר. אחת המצודות המפורסמות היא קסר עמרה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. רוב המצודות נבנו בקרבת מקור מים או ואדי. למעט כמה יוצאים מן הכלל, מצודות המדבר בנויות באותה תבנית, כשבמרכז המצודה נמצא מבנה מרובע שמזכיר את הקסטרום במבצרים הרומיים. המבנה המרכזי הוא בית המגורים והוא לרוב בן שתי קומות שבנויות מסביב לחצר מרכזית. לצד בית המגורים נמצאים מבנים נוספים שעשויים לכלול חמאם, מסגד, מחסן, מתחם לבעלי חיים, מבנים לעיבוד מוצרים כגון שמן זית, ומאגר מים או סכר. החדרים הפנימיים של המבנה הראשי וכן החמאם עוטרו בפסיפסי רצפה, ציורי קיר ותבליטי חימר עם מוטיבים שניכרים בהם הן השפעות מזרחיות והן השפעות מערביות. מדיה וקבצים בנושא מצודות מדבר בוויקישיתוף מצודות מדבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גביע דייוויס 1920

אתגר הטניס הבינלאומי 1920 (באנגלית: 1920 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-15 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה אך סוכם שמשחק הגמר ייערך בניו זילנד. לתחרות נרשמו בריטניה, הולנד, דרום אפריקה, ארצות הברית, קנדה וצרפת. בכך מספר המתמודדים חזר לרמה שהייתה לפני מלחמת העולם הראשונה והיה צורך במשחקי הפלייאוף. המשחק על התואר נערך מ-30 בדצמבר 1920 עד 1 בינואר 1921 באוקלנד, ניו זילנד. המשחק הסתיים בניצחון של נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 0:5. בכך החל רצף ניצחונות שנמשך 7 שנים. נתונים על התחרות
גביע דייוויס 1921

אתגר הטניס הבינלאומי 1921 (באנגלית: 1921 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-16 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בארצות הברית. לתחרות נרשמו 12 נבחרות. המשחק על התואר נערך ב-5-2 בספטמבר 1921 בניו יורק, ארצות הברית. נבחרת יפן שלראשונה נרשמה לתחרות זכתה להתמודד על התואר נגד נבחרת ארצות הברית. המשחק הסתיים עם תוצאה 0:5. בכך האמריקאים זכו בתואר בשנה השנייה ברציפות. לתחרות נרשמו 12 נבחרות, אך נבחרת הפיליפינים לא התייצבה למשחקים. בהתאם לכך, לפני משחקי רבע הגמר נערכו 3 משחקים מוקדמים: צ'כוסלובקיה - בלגיה, בפראג (3:2) קנדה - אוסטרליה, בטורונטו (5:0) בריטניה - ספרד, בהנדון, בריטניה (1:4) מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1921 בוויקישיתוף נתונים על התחרות