laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחס המרה

יחס המרה, או שיעור המרה (באנגלית: Conversion Rate), הוא מונח מתחום השיווק המודד בדרך כלל את היחס בין כמות המבקרים באתר אינטרנט או בחנות, לבין הכמות מתוכם שביצעו פעולה כלשהי שהוגדרה מראש, כמו רכישה, הרשמה למועדון לקוחות ועוד. לעיתים מודד המונח את היחס של עצם הכניסה לאתר האינטרנט או לחנות. יחס ההמרה מושפע ממספר גורמים, ביניהם ביצועים טכניים כמו מהירות טעינת האתר או האופן בו מוצגות סחורות בחנות, מידת האטרקטיביות של הפעולה הנמדדת, וכן גורמים שונים כמו עונות-שיא שיכולים להשפיע באופן נקודתי על יחס ההמרה ולהטות אותו מהנורמה. חברות משתמשות בנתוני יחס ההמרה כדי להסיק מסקנות לגבי אסטרטגיית השיווק והמכירות שלהן. בתחום השיווק באינטרנט המונח מודד את הסיכוי של מבקר באתר אינטרנט לבצע פעולה מוגדרת, או את הסיכוי של גולשים להפוך למבקרים באתר או בדף נחיתה בעקבות פעולה שיווקית או פרסום. לחלופין יחס המרה יכול למדוד את שיעור הנטישה, של גולשים שהגיעו לאתר אך עזבו אותו במהרה. כאשר עוסקים במדידת מבקרים באתר אינטרנט, מגדירים המשווקים, המפרסמים או בעלי האתר את הפעולה אותה הם רוצים למדוד. דוגמה לפעולה מוצלחת יכולה להיות יצירת קשר עם המפרסם, הרשמה לדיוור אלקטרוני באתר או רכישת מוצר באמצעותו. המדידה מבצעת לאורך זמן, ובמיוחד לפני ואחרי ביצוע שינויים שונים, במטרה להבין האם שינויים אלו משפרים או מפחיתים את הסיכוי לביצוע הפעולה. משווקים משתמשים במגוון כלים כדי למדוד את התנהגות הגולשים במהלך ביקורם באתר, כדי לנסות ולזהות שינויים אפשריים שישפרו את יחס ההמרה. חלק מכלים אלו עוקבים אחר התנהגות המבקרים באתר, דוגמת מיפוי זרימת-עכבר, מפות חום, ומשפכים בהם מספר פעולות-ביניים שעל המבקרים לעשות. אחרים בודקים את יעילות הצגת המידע שבאתר - לעיתים על ידי בדיקת A/B בה מוצגות במקביל שתי גרסאות שונות של אלמנט כלשהו באתר, תוך השוואת יחס ההמרה ביניהן, ולאחר מכן החלפת הגרסה היעילה פחות בגרסה שלישית וכן הלאה. לעיתים מציעים המשווקים הצעות ייחודיות, כמו התנסות חינם בשירות לתקופת זמן מוגבלת, כדי לראות את ההשפעה של פעולה כזו על יחס ההמרה ולהפיק מכך מסקנות שונות בנוגע לאסטרטגיית המכירות. בדיקות A/B נפוצות גם בניסיון להפנות גולשים אל האתר. בתחום הקמעונאות, מתייחס המונח בדרך כלל ליחס בין כמות המבקרים בחנות לבין כמות הרוכשים בפועל. חברות מודדות יחס המרה בנקודות זמן שונות בניסיון להגביר את הסיכוי שמבקר בחנות יהפוך לקונה, ובניסיון לעקוב אחר התנהגות הצרכנים ולהסיק מהן פעולות החברה שמשפרות את יחס ההמרה. בעוד ששיטות המדידה של כמות הקונים פשוטה יחסית, מדידת כמות המבקרים מעט מורכבת יותר ודורשת שימוש במצלמות או בספירה ידנית. ישנן חנויות או מחלקות להן באופן מסורתי שיעור המרה קיצוני, לדוגמה, באגפי החלב או נייר הטואלט במרכולים שיעור ההמרה קרוב בדרך כלל ל-100%, לעומת גלריות אמנות להן בדרך כלל שיעור המרה של אחוזים בודדים. מסחר אלקטרוני שיפור יחס המרה תיאור המונח Conversion Rate, Marketing Terms Conversion rate determinants in e-commerce websites. What about moderation effects?, Inder Science Online From analytics to conversion rate optimisation, ingenta connect Conversion rate: Definition, גוגל (חברה) קרן ליפינסקי-קלע, קורס "התנהגות צרכנים" - שיעור 6, באתר במסגרת לימודי התואר הראשון בבית הספר למינהל עסקים, המסלול האקדמי המכללה למינהל, דקה 1:01:25
פרורה

אתר הנופש של כוח באמצעות שמחה בפרורה (Prora) ממוקם בחוף המזרחי של האי ריגן בים הבלטי, צפון גרמניה, במדינת מקלנבורג-מערב פומרניה. האתר בתכנון האדריכל קלמנס קלוץ (Clemens Klotz) נחשב לאחד ממפעלי הבנייה השאפתניים בתקופת הרייך השלישי, וכמייצג נאמן של האדריכלות הנאצית. מחזיק עד היום בשיא כ"הבניין הארוך בעולם", אורכו כ-4.5 ק"מ. אתר הנופש הוקם על מנת לאפשר לעובדים הגרמנים חברי ה"כוח באמצעות שמחה", יציאה לנופש משפחתי במחיר שווה לכל נפש. על פי התכנון נועד לשרת כ-20,000 נופשים בו בעת. האתר נבנה לאורך רצועת חוף חולי ושטוח, במרחק של כ-150 מטר מקו המים. הורכב משני אגפים עיקריים: צפוני ודרומי אשר כל אחד מהם מורכב מ-4 בלוקים בני 6 קומות ו-10 יחידות דיור כל אחד. צורתו הכללית כשל "מסרק". מכל חדר שגודלו כ-13 מ"ר ובו ריהוט בסיסי נשקף נוף לים. השירותים והמקלחות היו משותפים. חדרי המדרגות, המעברים והמעליות היו ממוקמים בחלקו האחורי של המבנה בכיוון היבשה (שיני ה"מסרק"). בין שני אגפי האתר תוכנן מבנה מנהלתי, קבלה, וכיכר מרכזית. המרחק בין המרכז ואזורי המגורים היה כה רב, עד שהצריך גם תכנון של רכבת פנימית לשינוע האורחים ברחבי אתר הנופש. בקצה הכיכר המרכזית תוכנן אולם כנסים ענק, אשר לדרישת היטלר יוכל להכיל את כל הנופשים המתכנסים יחדיו. לאורך חוף הים בין שני אגפי הבניינים ומול המבנה המרכזי הוקם מזח אשר אִפשר עגינה של אוניות הנופש הענקיות שהיו גם הן בבעלות ה"כוח באמצעות שמחה". כבכל אתר נופש, תוכננו בריכות שחייה, אולמות ספורט, בתי קולנוע וכל יתר השירותים המקובלים באתר מסוג זה. בין מתכנני המתחם היה יוליוס שולטה-פרולינדה. הבנייה החלה במאי 1936 ותוכננה להסתיים עד 1941 אך נפסקה ב-1939 ולא הושלמה מעולם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. למרות זאת נחשב האתר בפרורה לפרויקט אשר הגיע לשלב הבנייה המתקדם ביותר מכל מפעלי הבנייה המגלומנים, אשר תוכננו והוחל בביצועם בתקופת הרייך השלישי. בתקופת המלחמה שימש האתר, שרוב בנייתו הושלמה, כמתקן אימונים וכבית חולים צבאי. בנוסף לכך מצאו בו מחסה גם אזרחים שנמלטו מההפצצות בערי צפון גרמניה כהמבורג ואחרות. לאחר המלחמה הוחזק האתר בידי הסובייטים אשר גרמו לנזקים רבים למבנים, בזזו ופירקו חלקים מהם והרסו לחלוטין אחרים. בין השנים 1950 - 1991 היה האתר בשליטת צבא גרמניה המזרחית, אשר השתמש בו כמתקן לאימוני לוחמה בשטח בנוי והמשיך לגרום לנזקים והרס רב נוסף בחלקים ממנו. בחלקים אחרים של האתר השתמש הצבא למגורי חיילים ואף כאתר נופש לקצינים. חלקים אלה תוחזקו ונשמרו אם כי לא במראם המקורי. לאחר איחוד גרמניה עלתה מחדש השאלה בדבר גורלו של "הקולוסוס של ריגן". היו שרצו לפרק ולהשמיד כל זכר לתקופה הנאצית בעוד אחרים צידדו בשימור וחידוש השימוש באתר הייחודי. מאז שנת 2000 פועלת במקום קבוצה הפועלת לשימור ומפעילה מוזיאון מקומי ובו מרכז לתיעוד והפעלת סיורים לימודיים. בשנת 2008 אושרה תוכנית משקיעים להחזרת האתר ליעודו המקורי כאתר נופש בממדים צנועים יותר. אתר האינטרנט הרשמי של פרורה (בגרמנית ואנגלית) בקרוב: עושים כיף בכפר הנופש של היטלר, ynet,‏ 6 בדצמבר 2005 אלן קאוול, ניו יורק טיימס, מחלוקת בגרמניה: מה לעשות עם אתר הנופש שבנה היטלר, באתר הארץ, 27 ביוני 2011 שני רחל פומס, כפר הנופש הנאצי קם לתחייה: ההיסטוריה האפלה של המבנה הארוך ביותר בעולם, באתר ynet, 23 במרץ 2022 על משקל הקולוסוס של רודוס – אחד משבעת פלאי תבל של העת העתיקה
טד צ'יאנג

צ'יאנג פנג-נאן או טד צ'יאנג (באנגלית: Ted Chiang; במנדרינית: 姜峯楠; נולד ב־1967) הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי שזכה בארבעה פרסי הוגו, ארבעה פרסי נבולה, ארבעה פרסי לוקוס ובפרס ג'ון וו. קמפבל לכותב החדש הטוב ביותר. סיפורו הקצר סיפור חייך עובד בשנת 2016 לסרט הוליוודי בשם "המפגש" וזכה הן להצלחה קופתית והן לביקורות חיוביות. צ'יאנג נולד בפורט ג'פרסון, ניו יורק. שני הוריו נולדו בסין, והיגרו לטייוואן עם המשפחות שלהם במהלך המהפכה הקומוניסטית, לפני שהיגרו לארצות הברית. צ'יאנג השלים לימודי תואר במדעי המחשב מאוניברסיטת בראון ב-1989. במקביל, צ'יאנג השתתף בסדנת כתיבה לסופרי מדע בדיוני ידועה בשם "קלריון". לדבריו, ל"קלריון" השפעה רבה על כתיבתו. החל מ-2002 הוא עובד בתור בתור כותב טכני בתעשיית התוכנה ומתגורר בבלוויו (Bellevue), בסביבות סיאטל, וושינגטון. צ'יאנג לא פרסם סיפורים רבים, אך קיבל פרס נבולה כבר על סיפורו הראשון, "מגדל בבל" (1990). ומאוחר יותר גם על סיפורו "סיפור חייך" (1999). כן קיבל פרס הוגו ונבולה על הנובלטה שלו, "גהנום הוא העדרו של אלוהים" (2001). צ'יאנג דחה מועמדות לפרס הוגו נוסף עבור סיפורו: "לאהוב את מה שאתה רואה: דוקומנטרי" כיוון שהסיפור הוגש בלחץ עמידה בלוח זמנים, וצ'יאנג לא היה מרוצה מהתוצאה הסופית. סיפורו "שבעים-ושתים אותיות" (העוסק בעיקר בגלמים) קיבל את "פרס סיידוייז עבור היסטוריה אלטרנטיבית". בשנת 2015 ביקר טד צ'יאנג בישראל כאורח הכבוד של פסטיבל אייקון 2015. רשימה של הסיפורים הקצרים, הנובלטות או הנובלות שפרסם: שמונה מסיפוריו קובצו באוסף "סיפורי חייך ואחרים", שיצא בעברית ב־2003 בהוצאת אופוס, בתרגום רחביה ברמן: "מגדל בבל", "חלוקה באפס", "הבן" ("Understand"), "סיפורי חייך", "לתפוס פירורים מן השולחן", "שבעים ושתים אותיות", "גיהנום הוא העדרו של אלוהים", "לאהוב את מה שרואים: תעודה" ו- "האבולוציה של המדע האנושי". "נשיפה" (פרס לוקוס, פרס הוגו, פרס BSFA), יצא לאור בעברית בשנת 2014 בהוצאת טרה ספרים, בתרגומו של דידי חנוך. "האמת בעובדה, האמת ברגש", יצא לאור בעברית בשנת 2015 בהוצאת טרה ספרים, בתרגומו של דידי חנוך. "מחזור החיים של גופי תוכנה" (פרס לוקוס, פרס הוגו), יצא לאור בעברית בשנת 2015 בהוצאת טרה ספרים, בתרגומו של דידי חנוך. "הסוחר ושער האלכימאי" (פרס נבולה, פרס הוגו) ו"מה מצופה מאיתנו" יצאו לאור בעברית בשנת 2015 בהוצאת טרה ספרים, בתרגומו של דידי חנוך. מדיה וקבצים בנושא טד צ'יאנג בוויקישיתוף טד צ'יאנג, ברשת החברתית Goodreads ריאיון עם צ'יאנג של רני גרף באתר בלי פאניקה סיפורו הקצר "לחלק באפס" (באנגלית) ביקורת על ספרו "סיפורי חייך ואחרים" (באנגלית) ריאיון עם צ'יאנג של לו אנדרס (באנגלית) ריאיון עם צ'יאנג של קווין גראנט (באנגלית) ביקורת על "נשיפה" במגזין בלי פאניקה ביקורת בניימן 3.0 על סיפוריו של צ'יאנג שהתפרסמו בעברית יותם שווימר, טד צ'יאנג: "מדע בדיוני היא הספרות של השינוי", באתר ynet, 7 באוקטובר 2015 Award Bibliography: Ted Chiang מתוך אתר The Internet Speculative Fiction Database (באנגלית) [1] נשיפה | טד צ'יאנג, באתר טרה ספרים הוצאה לאור | Tera Books Publishing House האמת בעובדה, האמת ברגש | טד צ'יאנג, באתר טרה ספרים הוצאה לאור | Tera Books Publishing House מחזור החיים של גופי תוכנה | טד צ'יאנג, באתר טרה ספרים הוצאה לאור | Tera Books Publishing House הסוחר ושער האלכימאי | טד צ'יאנג, באתר טרה ספרים הוצאה לאור | Tera Books Publishing House
סנטיאגו רוסיניול

סנטיאגו רוסיניול אי פראטס (בקטלאנית: Santiago Rusiñol i Prats;‏ 25 בפברואר 1861 – 13 ביוני 1931) היה צייר, סופר, מחזאי ואספן אמנות קטלאני, אחד היוצרים הבולטים בסגנון המודרניזם הקטלאני. רוסיניול נולד בברצלונה. הוא התייתם בגיל צעיר וגידל אותו סבו ז'אומה, מייסד של חברת טקסטיל מצליחה שייעד את סנטיאגו הצעיר לממשיך דרכו בעסק. למרות זאת, כבר בגיל צעיר שאף רוסיניול להיות אמן ולמד אמנות בסתר. בשנת 1878 הוא כבר הציג תערוכה של עבודותיו במוזיאון בז'ירונה; הוא הקדיש אותה לסבו. שנה לאחר מכן הציג בגלריית פארס בברצלונה. באותה תקופה התיידד עם האמנים אנריק קלרזו ורמון קאזס. עם קלרזו החל לאסוף חפצי אמנות מברזל במתחם שקרא אותו "מאורת הברזל" (אל קאו פֿראט, El Cau Ferrat), ואילו עם קאזס יצא ב־1881 למספר טיולים בפירנאים וברחבי קטלוניה; את הנופים ואת הדמויות העממיות האותנטיות שפגש תיאר ביומן מסע. בשנת 1888 עזב את משפחתו, שלחצה עליו להתמסר למפעל הטקסטיל שבבעלותה ובמשך שבע השנים לאחר מכן חי רוב הזמן פריז. עם חזרתו לקטלוניה העביר את "מאורת הברזל" לבית בעיר סיג'ס. בית זה היה למעונו העיקרי ולמקום מפגש ויצירה לאמנים חדשניים ששאפו להתנתק מהרומנטיזם ומהבורגנות של קטלוניה, וכך "מאורת הברזל" הייתה לאחד מהמרכזים הראשונים של המודרניזם הקטלאני. למרות הרוח המרדנית של המודרניזם, רוסיניול לא הציג את עבודתו כמרד אלא כאמנות לשמה. למרות זאת, ספג ביקורת מהממסד התרבותי הקטלאני, למשל על כך שגיחך על מוסד משחקי הפרחים. עבודתו הספרותית הבולטת ביותר – הרומן האאוקה של מר אסטבה (1907). הרומן האוטוביוגרפי בחלקו מתאר משפחה בורגנית שמרנית מברצלונה שמחזיקה עסק לממכר בדים, ונאלצת להתמודד עם השאיפות האמנותיות של הבן הצעיר. הסצנות ברומן מוצגות כמו באאוקה, סגנון קטלאני של סיפור בציורים, ומכאן שמו. הרומן עובד על ידי רוסיניול עצמו בשנת 1910 למחזה שעלה לראשונה בשנת 1917 והיה לאחד המחזות המצליחים ביותר בתיאטרון הקטלאני. רוסיניול מת בארנחואס בשנת 1931. מדיה וקבצים בנושא סנטיאגו רוסיניול בוויקישיתוף Santiago Rusiñol i Prats, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) אודות סנטיאגו רוסיניול באתר lletrA-UOC (בקטלאנית) אודות סנטיאגו רוסיניול באתר אגודת הסופרים בלשון הקטלאנית (באנגלית) (בקטלאנית) (בספרדית) על סנטיאגו רוסיניול באתר Gaudí and Art Nouveau in Catalonia סנטיאגו רוסיניול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבי סנטיאגו רוסיניול בפרויקט גוטנברג (באנגלית) כך שמו נכתב הן בספרדית והן בקטלאנית, אף על פי שבקטלאנית נהוג לכתוב Rossinyol (זמיר).
לודוויג פון ברנר

לודוויג פון ברנר (בגרמנית: Ludwig von Brenner;‏ 19 בספטמבר 1833 – 9 בפברואר 1902) היה מנצח ומלחין גרמני. פון ברנר נולד בלייפציג ולמד בקונסרבטוריון של לייפציג. אחרי לימודיו יצא לרוסיה לנגן בתזמורת של הצאר, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג. בשנת 1872 חזר לגרמניה לנצח בתזמורת שנודעה בשם הפילהרמונית של ברלין, עד שהקים תזמורת משלו בשם "הקאפלה הסימפונית החדשה של ברלין" בשנת 1876. בשנת 1882 היה למנצחה הראשון של הפילהרמונית של ברלין שאך זה נוסדה, ועמד על דוכן המנצחים בקונצרט הבכורה שלה ב-17 באוקטובר אותה שנה בברלין. פון ברנר המשיך לנצח על התזמורת עד 1887. אחר עבר לברסלאו (כיום ורוצלב בפולין) וניצח על תזמורת שם. פון ברנר מת בברלין. כמלחין נודע בעיקר במוזיקת קודש שחיבר. יצירותיו כוללות 4 מיסות גדולות; 2 טה דאום, פואמות סימפוניות, אוברטורות ויצירות תזמורתיות אחרות. Baker, Theodore; Alfred Remy (1919). Baker's Biographical Dictionary of Musicians (third edition, revised and enlarged ed.). New York: G. Schirmer. OCLC 752566, http://books.google.com/books?id=H2kNAAAAIAAJ. Article "Brenner, Ludwig von" בייקר, תאודור; אלפרד רמי (1919). "מילון מוזיקאים ביוגרפי" של בייקר (מהדורה שלישית, מתוקנת ומורחבת). ניו יורק: ג. שירמר לודוויג פון ברנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) Baker (1919)
פופו

פופו (באנגלית: Foofur) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים בת 46 פרקים שהופקה לטלוויזיה על ידי האנה ברברה בין השנים 1986 - 1988 אשר מבוססת על קומיקס בלגי מאת המאייר פרדי מוניקנדאם (היוצר של ה"הזרבובים"). בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בדיבוב לעברית ב-1990. את שיר הפתיחה של התוכנית בגרסתה העברית ביצעה חני נחמיאס. לאורך השנים יצאו לשווקים בארצות הברית חלק גדול של פרקי הסדרה על גבי קלטות וידאו. עלילת הסדרה מתמקדת בכלב ציד כחול ורזה בשם פופו. לאחר שבעליו של פופו מת, פופו הופך ליורש החוקי של בית גדול ומפואר. האפוטרופוסית האחראית לקיום הצוואה - גברת אסקרו איננה מרוצה מסידור זה ומשום כך מנסה למכור את הבית. לפופו מגוון רחב של חברים המתגוררים איתו בביתו (בנוסף לפופו חיים איתו בבית 5 כלבים וחתול): בת אחיו (גרסה קטנה של פופו), כלבת קוקר ספניאל מתנשאת בשם הייזל ובעלה פריץ-קרלוס (כלב קטן עם שפם), כלב בולדוג ענק בשם לואי, כלבת רועים בשם אנאבל (אשר מאוהבת בלואי) וחתול רחוב הלובש בנדנה ובעל מיומנויות קארטה בשם פנסר. גברת אסקרו איננה יודעת על כך שחבריו של פופו מתגוררים בבית יחד עמו. לעיתים קרובות כלבת הצ'יוואווה של גברת אסקרו מנסה לחשוף בפני גברת אסקרו את שותפיו של פופו ללא הצלחה. אף על פי שגברת אסקרו מנסה למכור את הבית, פופו וחבריו מצליחים בשיתוף פעולה להפחיד את כל הקונים הפוטנציאליים מבלי שהיא יודעת שהם אחראים לכך. בנוסף, בכל פרק נאלצת הכנופיה להתמודד עם שני תופסי כלבים בשם מל והארווי. "פופו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פופו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
צ'יאנג

האם התכוונתם ל... צ'יאנג קאי שק – מנהיג סיני צ'יאנג מאי – עיר בתאילנד צ'יאנג ראי – עיר בתאילנד צ'יאנג (עם) (אנ') – קבוצה אתנית בסין טד צ'יאנג – סופר מדע בדיוני
אולאף קילנד

אולאף קילנד (בנורווגית: Olav Kielland, ‏16 באוגוסט 1901 - 5 באוגוסט 1985) היה מלחין ומנצח נורווגי. אולאף קילנד נולד בטרונדהיים ולמד אדריכלות במכון הטכנולוגי של נורווגיה בשנים 1919 עד 1921, בעקבות אביו. אז עבר ללייפציג שבגרמניה, שם למד ניצוח, הלחנה, פסנתר ובסון בקונסרבטוריון למוזיקה. בשנת 1929 השתתף בכיתת אמן למנצחים של פליקס ויינגרטנר בבזל שבשווייץ. הופעת הבכורה של קילנד כמנצח ופסנתרן הייתה בטרונדהיים בשנת 1923. הוא שימש כמנצח חזרות בתיאטרון הקזינו אוסלו וניצח על תזמורת תיאטרון סטורה בגוטנבורג. בשנת 1931 התמנה למנצח על ה"פילהרמוניסק סלסקאפ", כיום התזמורת הפילהרמונית של אוסלו וכיהן כמנהל מוזיקלי משנת 1933 עד 1945. ב-1939 הוצעה לקילנד משרת מנצח ראשי בפילהרמונית של ניו יורק, אך מלחמת העולם השנייה שפרצה באותו זמן מנעה את יציאתו לארצות הברית לשם קבלת המשרה. בתקופת המלחמה היה קילנד חבר במועצה המייעצת של מדור התרבות למשך זמן קצר, כהונה שבגינה הואשם בשיתוף פעולה עם צבא הכיבוש הנאצי. קילנד הושעה מארגונים אחדים, כגון איגוד המלחינים הנורווגיים. ב-1945 זיכתה אותו ועדה מטעם הממשלה מן ההאשמות שנתלו בו, אך הקריירה שלו ניזוקה קשות וגם בהמשך דרכו נאלץ קילנד להתגונן בפני אשמת תמיכה בנאצים. בהדרגה החל קילנד להתרכז יותר ויותר בהלחנה ופחות בניצוח. הוא העדיף להופיע כמנצח אורח ולהתחייב לתקופות כהונה קצרות יותר. משום כך דחה הצעה לחזור ל"פילהרמוניסק סלסקאפ" בשנת 1946. משרה זו נשמרה פנויה עד 1949, למקרה שישנה את דעתו. קילנד נבחר לארגן מחדש את התזמורת הסימפונית של טרונדהיים בשנת 1946 וכיהן כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של ברגן בשנים 1948-52 וכמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד בשנים 1952-55. הוא היה מנצח אורח במספר תזמורות אחרות, בהן: הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון והפילהרמונית של ניו יורק. כמלחין מייצג קילנד את הקו הלאומי במוזיקה הנורווגית. המוזיקה שלו מושפעת במידה רבה מן המוזיקה העממית של נורווגיה ובייחוד, אולי, מכינור הרדאנגר. ב-1955 התיישב במחוז טלמרק, שם החל לחקור את המחולות לכינור הדראנגר, ובייחוד את היסודות הפוליפוניים. המלודיה, המקצב וגון הצליל של כלי זה באו לביטוי ברבות מיצירותיו. במוזיקה של קילנד ניכרת מגמה פוליפונית מובהקת, עם קווים דיסוננטיים נוקבים. מוזיקה המשיגה במיטבה סינתזה בין האופי הלאומי של המוזיקה העממית לבין ניב מוזיקלי עכשווי. קילנד חיבר שמונה יצירות סימפוניות גדולות, בהן: הקונצ'רטו לכינור (1942), מוזיקה למחזה "ברנד" של איבסן, "קונצ'רטו גרוסו נורווגי", (1952) וקונצ'רטו לפסנתר (1978). כמו כן חיבר מספר שירים עם תזמורת, שירי מקהלה, מזמורי תהילים, מוזיקה קאמרית, יצירות לפסנתר ויצירות נוספות. מדיה וקבצים בנושא אולאף קילנד בוויקישיתוף אולאף קילנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) אולאף קילנד, באתר Discogs (באנגלית) Departementets midlertidige konsultative råd i kunstneriske spørsmål
רוץ, דייגו, רוץ!

רוץ, דייגו, רוץ! (באנגלית: !Go, Diego, Go) היא סדרת הנפשה אמריקאית, המשמש כספין אוף של "מגלים עם דורה". הסדרה שודרה לראשונה בערוץ ניקלודיאון ב-6 בספטמבר 2005, והסתיימה ב-16 בספטמבר 2011, לאחר 5 עונות ו-80 פרקים. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הופ!, ולאחר מכן בערוץ ניקלודיאון ובערוץ ניק ג'וניור, החל משנת 2008 ועד שנת 2011. עלילת הסדרה מתרחשת ביערות הגשם בברזיל, ועוקבת אחר דייגו מרקווז, ילד בן שמונה, ואחותו בת ה-11, אליסיה. שניהם חובבי טבע ונוהגים לעיתים רבות לסייע לבעלי חיים בסכנה, בעיקר ביערות טרופיים. דייגו הוא בן דודה של דורה מסדרת הטלוויזיה "מגלים עם דורה". חיית המחמד של דייגו הוא גורי היגואר אשר מצטרף אליו לחלק מהרפתקאותיו (בדומה לבוטס הקוף של דורה אשר גם מצטרף אליה בהרפתקאותיה). בכל פרק מבדר דייגו את הצופים באמצעות שילוב של שירים באנגלית. דייגו מרקווז (Diego Marquez): בן דודה של דורה. ילד בן שמונה המסוגל לדבר בשפת החיות, ושמח לעזור לכל חיה שנמצאת בצרה. בכל פרק הוא נחלץ לעזרתה של חיה אחרת, ויחד עם אחותו הגדולה, אליסיה, הוא מגלה את חיות הטבע. אליסיה (Alicia): ילדה בת 11 ואחותו הגדולה של דייגו, אשר עוזרת לו בכל מסע. היא תמיד תיעזר במחשב הנייד שלה על מנת לגלות דברים מעניינים על החיות אותן היא מצילה יחד עם דייגו. גורי (Baby Jaguar): יגואר, חברו של דייגו. גורי הכיר את דייגו כאשר דייגו בא לעזרתו כשהזדקק גורי לעזרה. גורי הוא אמיץ ונועז, ותמיד יהיה מוכן לעזור. קליק (Click): מצלמה שובבה וחצופה המסוגלת לזהות חיות ומיקומן רק לפי שמיעת קולן. היא תמיד תשמח לעזור לדייגו לאתר את החיות הנמצאות בצרה. תיק הפלא (Rescue Pack): תיק גב מיוחד המסוגל להפוך לכל חפץ שרק יעלה על הדעת. דייגו נעזר בתיק הפלא שלו על מנת לעבור מכשולים בדרכו למבצע הצלה. האחים בובו (Bobo Brothers): שני קופי עכביש שובבים שתמיד גורמים לצרות. בכל פרק דייגו גורם להם לחזור בהתנהגותם, והם אף פעם לא שוכחים לבקש סליחה על מעשיהם. המקבילים של חטפני בתפקיד ה'מפריען'. לינדה (Linda): למה. לינדה היא דוברת אנגלית, אצילית וחרוצה והיא תמיד תעזור לדייגו כשיצטרך עזרה. גם היא, כמו גורי היגואר, הכירה את דייגו כאשר דייגו בא לעזרתה כשנזקקה לעזרה. דורה (Dora): בת הדודה של דייגו, ולפעמים היא יוצאת איתו למבצעי חילוץ בטבע. דורה היא חוקרת. בוטס (Boots): קוף וחברה הטוב ביותר של דורה. בוטס תמיד נלהב ובדרך כלל לא לובש בגדים, מלבד מגפיים (boots) אדומים, שמהם הגיע שמו. נמר הפומה (Cougar Tiger): נמר נחמד אבל שאר החיות פוחדות ממנו. הגרסה העברית כמו ב'מגלים עם דורה' הייתה ללימוד אנגלית. את שיר הפתיחה מבצע גיורא קנת שהוא מדבב אמריקאי ישראלי שדיבב בסדרה זו כאשר חזר לארץ בסוף 2008. "רוץ, דייגו, רוץ!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רוץ, דייגו, רוץ!", באתר AllMovie (באנגלית) "רוץ, דייגו, רוץ!", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רוץ, דייגו, רוץ!", באתר Metacritic (באנגלית) "רוץ, דייגו, רוץ!", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוץ, דייגו, רוץ!, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
אלקלעי

אלקלעי הוא שם משפחה יהודי ספרדי ומרוקאי שמקורו בעיר בשם "אלקלעה" (מילולית: המבצר). ערים רבות בספרד ובצפון אפריקה שהוקמו תחילה כמבצרים נקראו בשם זה, ועל כן קשה לקבוע מאיזו עיר הגיעו המכונים 'אלקלעי'. עם זאת, נראה כי בקרב מרבית הנושאים שם זה, מקורו הוא בעיר אלקלה דה אנארס בספרד או בקלעת חמאד שבצפון אפריקה שבשתיהן היו קהילות יהודיות משמעותיות בימי הביניים. כמו כן, שם משפחה זה הגיע גם מבולגריה. בבולגריה משפחת אלקלעי מהעיר דופניצה. האם התכוונתם ל... אורלי אלקלעי – עיתונאית ישראלית מוסקו אלקלעי (1931-2008) - שחקן ישראלי יהודה אלקלעי (1798-1878) - רב ספרדי בסרביה אהרון אלקלעי (1925-2006) - מוזיקאי ישראלי, מייסד ארגון אית"ן (איגוד ישראלי לתזמורות נוער) אהרון אלקלעי – צייר ומאייר ישראלי יצחק אלקלעי (1881-1978) - הרב הראשי ליהודי בלגרד, יהודי יוגוסלביה עד לתקופת השואה ובהמשך הרב הראשי של קונגרס הקהילות הספרדיות בארצות הברית. קרן אלקלעי-גוט – סופרת ומשוררת ישראלית ילידת לונדון ראובן אלקלעי – מילונאי עברי אלקלי – חומר כימי בסיסי אלקלעי, באתר בית התפוצות.
טאלורק

האם התכוונתם ל... טאלורק (Talorc) או טאלורג (Talorg) הוא שמם של שלושה ממלכי הפיקטים: טאלורק הראשון, מלך הפיקטים – בנו של אניאל, מלך בשלהי המאה החמישית; טאלורק השני, מלך הפיקטים – בנו של מוירכולאך, מלך בין השנים 564–575; טאלורק השלישי, מלך הפיקטים – בנו של פויית', מלך בין השנים 642–653; טאלורגאן
בננות בפיג'מות

בננות בפיג'מות (באנגלית: Bananas in Pyjamas) היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי בת 300 פרקים אשר עלתה במקור לשידור ברשת ABC האוסטרלית בשנת 1992. מאז הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם בדיבוב לשפות שונות. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1994- 2000, ובשנת 2012 יצאה בערוץ הופ! עונה נוספת שהיא כולה באנימציה ממוחשבת בתלת מימד. ב-2016 יצאו כמה מפרקי הסדרה ל-HOT VOD Young בשפת המקור ובליווי כתוביות תרגום בעברית. דמויות הסדרה נוצרו במקור בהשראת שיר ילדים בריטי משנת 1967 אשר נכתב על ידי המלחין הבריטי קארי בלייטון. השיר מתאר בננות בפיג'מות אשר רודפות אחר דובי צעצוע. התוכנית בוצעה באמצעות שחקנים אשר לבושים בתחפושות (בסגנון סדרת הטלוויזיה הבריטית "טלטאביז" והסדרה האמריקאית "החברים של בארני"). בעקבות הצלחת הסדרה יצא לשווקים קו צעצועים של הסדרה אשר פותח על ידי יצרן הצעצועים "TOMY" בשנת 1996. שיר הפתיחה של התוכנית בגרסה העברית בוצע על ידי חני נחמיאס. עלילת התוכנית מתמקדת בצמד בננות דמויי אנוש בשם בנני ובנוני אשר לבושים בפיג'מות. הצמד מתגורר באותה השכונה יחד עם שלושה דובי צעצוע אשר נקראות מולי, אפי ולילי וחולדה בשם עכברוש. הבננות מחנכות ומבדרות את הצופים באמצעות שירים וריקודים. ירון דגן - בנני (עונה 1) דורון בן-עמי - בנני (עונה 2) יהונתן השילוני - בנני (עונה 3) עמרי דגן - בנון (עונות 1+2) דניאל מגון (עונה 3) אורלי קטן - מולי/לילי אור אזולאי - אפי רותי הולצמן - מר עכברוש, קריינית קובי ליבר - קריין (פרק ראשון) מדיה וקבצים בנושא בננות בפיג'מות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בננות בפיג'מות "בננות בפיג'מות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בננות בפיג'מות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
טאלורגאן

האם התכוונתם ל... טאלורקאן (Talorcan) או טאלורגאן (Talorgan) הוא שמם של שנים ממלכי הפיקטים וכן של מלך את'ול ושל אצילים פיקטים: טאלורגאן הראשון, מלך הפיקטים – בנו של אאנפירת' מברניקה, נפטר בשנת 657; טאלורגאן השני, מלך הפיקטים – בנו של אואנגוס, נפטר בשנת 782; טאלורגאן בן פרגוס, אחיו של אואנגוס הראשון, מלך הפיקטים, נהרג בשנת 750; טאלוגראן בן דרוסטן, אחיו של נכטאן השלישי, מלך הפיקטים - ייתכן שהיה מלך את'ול. הוצא להורג בטביעה בשנת 739; טאלורגאן בן קונגוס, נסיך דאל ריאטה, הוצא להורג בטביעה בשנת 733. טאלורק
שטיין

שטיין (בגרמנית: Stein; מילולית: אבן), מילה ממנה נגזר שם משפחה וכן שמם של מספר מקומות באזורים דוברי גרמנית. האם התכוונתם ל... אישים: אברהם שמואל שטיין – סופר, עיתונאי והיסטוריון ישראלי (ידוע גם כא.ש. שטיין.) אדית שטיין – פילוסופית גרמנייה ונזירה כרמליתית אולי שטיין – כדורגלן גרמני אלכס שטיין – שופט בבית המשפט העליון ברונו שטיין – ניצב במשטרת ישראל ברון פום שטיין – מדינאי פרוסי גרטרוד שטיין – סופרת אמריקאית זאב צור (שטיין) - פעיל הקיבוץ המאוחד, חבר הכנסת וסגן שר החקלאות וחוקר התנועה הקיבוצית חיים (אמיל) שטיין – מראשוני רופאי תל אביב ומייסד בית החולים עין גדי יוסף צבי שטיין – פעיל ציוני, רופא, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל, מייסד ועורך כתב העת הרפואה. ליאון שטיין – תעשיין יהודי, ממקימי התעשייה בארץ ישראל מנחם שטיין (רופא) – רופא מאנשי העלייה הראשונה מנחם (אדמונד) שטיין (היסטוריון) – היסטוריון שהתמחה בהיסטוריה של היהדות ההלניסטית. נולד בשנת 1891 נספה בשואה בשנת 1943 בלובלין סיריל שטיין – סוכן הימורים, איש עסקים ונדבן יהודי בריטי ריכרד שטיין – מחלוצי רפואת העיניים בישראל, פרופסור לרפואת עיניים, מייסדה ומנהלה הראשון של מחלקת העיניים בבית החולים תל השומר שמעון שטיין – דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בגרמניה גאוגרפיה: שטיין אם ריין – עיירה בקנטון שפהאוזן שבשווייץ
ברידיי

האם התכוונתם ל... ברידיי (Bridei או Breidei) או ברוד (Brude) או ברד (Bred) היה שמם של כמה ממלכי הפיקטים: ברידיי הראשון, מלך הפיקטים – בנו של מאלכון, נפטר בשנת 584; ברידיי השני, מלך הפיקטים – בנו של פוית', נפטר בשנת 642; ברידיי השלישי, מלך הפיקטים – בנו של בייל, נפטר בשנת 693; ברידיי הרביעי, מלך הפיקטים – בנם של דאגראט ודר איליי, נפטר בשנת 706; ברידיי החמישי, מלך הפיקטים – בנו של פרגוס, נפטר בשנת 763; ברידיי השישי, מלך הפיקטים – בנו של פראט, נפטר בשנת 842 לערך; ברידיי השביעי, מלך הפיקטים – בנו של פות'ל, נפטר בשנת 845. בריידי
מיטלמן

מיטלמן הוא שם משפחה גרמני שמשמעותו בגרמנית "איש אמצעי" או "איש ביניים". האם התכוונתם ל... בן מיטלמן – כתב ספורט ישראלי יעקב מיטלמן – מתרגם ישראלי ירון מיטלמן – נגן גיטרה ישראלי ערן מיטלמן – מוזיקאי ישראלי פיני מיטלמן – שחקן ישראלי