laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיבשה אמירה

דִיבשה אמירה (1899 – 9 באפריל 1966) הייתה מתמטיקאית ישראלית, מראשוני המורים למתמטיקה בארץ ישראל. נולדה ברוסיה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1906 עם הוריה רבקה ואהרן איתין, ממייסדי אחוזת בית ובעל בית הדפוס העברי הראשון ביפו. בשנת 1914 סיימה את לימודיה התיכוניים במחזור השני של הגימנסיה העברית "הרצליה". למדה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה ובשנת 1924 סיימה את הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ בהנחיית פרופסור הרמן מינץ (אנ') מאוניברסיטת גטינגן. לאחר מכן לימדה שנים אחדות באוניברסיטת ז'נבה. המתמטיקאי הגרמני אדמונד לנדאו, שפעל באוניברסיטה העברית בירושלים בראשית ימיה, תיאר את אמירה "הגאומטריקנית היחידה בארץ ישראל", ובהמלצתו לימדה קורסים אחדים בגאומטריה באוניברסיטה העברית. את ספרה "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה" כתבה בצרפתית בשנת 1933, בעת ששהתה באוניברסיטת ז'נבה, אך מלחמת העולם השנייה מנעה את הוצאתו לאור בפריז, ובסופו של דבר הספר יצא לאור בעברית בשנת 1962. לימדה בסמינר למורים על שם לוינסקי ובתיכון בית הכרם בירושלים מיום היווסדו. אחד מתלמידיה, המתמטיקאי ארנסט שטראוס (Ernst G. Straus) כתב הקדמה לספרה של אמירה, "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה", ובה ציין: "היה זה מזלי הטוב להיות אחד מאלפי התלמידים שטעמו את טעמם הראשון במתמטיקה רצינית מפי ד"ר אמירה בבית הספר התיכון. למרות כל ההרצאות ששמעתי מאז מפי מתמטיקאים מעולים, לא פגשתי אדם העולה עליה הן כמורה והן כנותן השראה לתלמידיו". הייתה נשואה עד לפטירתה למתמטיקאי פרופ' בנימין אמירה שלמד עמה בגימנסיה הרצליה. נפטרה ב-9 באפריל 1966 והובאה לקבורה בהר המנוחות. גאומטריה : ספר למוד לבתי-ספר תיכונים ולמשתלמים, הוצאת אמנות, תרצ"ח-תש"ז. ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה, עם עובד ודביר, 1962 La Synthese Projective De La Geometrie Euclidienne, 1925 מדיה וקבצים בנושא דיבשה אמירה בוויקישיתוף ד"ר דיבשה אמירה, דבר, 10 באפריל 1966 רשימת הפרסומים של דיבשה אמירה, בקטלוג הספרייה הלאומית גנאלוגיה מתמטית של דיבשה אמירה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה דבשה אמירה, דף שער בספרייה הלאומית טלגרמות ומכתבי ברכה ליובל הצפירה, הצפירה, 10 במאי 1912 Shaul Katz, "Berlin Roots – Zionist Incarnation: The Ethos of Pure Mathematics and the Beginnings of the Einstein Institute of Mathematics at the Hebrew University of Jerusalem", Science in Context 17, 2004, p.209 ד"ר דיבשה אמירה, דבר, 10 באפריל 1966 דיבשה אמירה באתר GRAVEZ
יעקב אפשטיין (פסל בריטי)

יעקב אפשטיין (באנגלית: Jacob Epstein;‏ 10 בנובמבר 1880 – 19 באוגוסט 1959) היה פסל יהודי בריטי יליד ארצות הברית. אפשטיין נולד בניו יורק להורים יהודים מהגרים מפולין ומרוסיה. למד פיסול בניו יורק ואחרי כן בפריז. בשנת 1905 הגיע ללונדון, השתקע ויצר את רוב עבודותיו. המאפיין את יצירותיו הוא, מה שמבקריו קראו, הדואליות בביצוע: מחד - עבודות בברונזה - כולל מאות פורטרטים - שהן בעלות אופי נטורליסטי (עם לא מעט השפעה מאוגוסט רודן), ומאידך - דמויות בעלות שמות סמליים שגולפו בגילוף ישיר מאבן (והוא היה הראשון באנגליה שעשה זאת). אלמנט נוסף בעבודתו שהשפיע על שדה האמנות באנגליה היה - החדרת השפעות לא-אירופאיות לפיסול, כגון האמנות המצרית והמסופוטמית, אלמנט שבזמנו עורר ביקורת רבה באנגליה, אך במשך הזמן התקבל כנתון רצוי, ועורר חיפושי השראה גם באמנויות לא-אירופיות אחרות. השיא, כנראה, היה בהשפעת האמנות המקסיקנית על הפסל הנרי מור. עבודות אפשטיין הנושאות שמות סמליים, ובשני המדיומים בם עבד, מביעות את התייחסותו הפילוסופית לחיים, תוך גיוס מוטיבים דתיים הן מהיהדות (תנ"ך) והן מהברית החדשה. פסליו הגדולים, כגון "בראשית", "יום ולילה", "לזרוס", עוררו ביקורת חריפה, אך דיוקניו העשויים ארד הוכיחו את כישרונו הגדול, שאין חולקים עליו, בשטח זה. הפורטרטים שלו כללו את מרבית הדמויות המפורסמות של תקופתו, ומכל תחומי החיים: מהפוליטיקה (וינסטון צ'רצ'יל), מהספרות (ת"ס אליוט, ו-ג'וזף קונרד) מהמוזיקה (ואן-דירן) ומאישים הקרובים לישראל - חיים ויצמן (במכון ויצמן ברחובות) וברכה צפירה (אוסף פרטי). לאחר מותו אלמנתו תרמה רבים מפסלי-הגבס למוזיאון ישראל בירושלים, היכן שהוצגו בתערוכה ב-2002, ושניתנים לצפייה באתר המוזיאון, וכן למשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד (האוסף לא טופל, לא הוצג ולא קוטלג). במלחמת העולם הראשונה התגייס אפשטיין לצבא הבריטי במסגרת גדוד הקלעים ה-38, שנמנה עם הגדודים העבריים שיועדו להישלח לחזית ארץ ישראל. בשנת 1954 קיבל תואר אבירות. אפשטיין נפטר באוגוסט 1959 והובא לקבורה על ידי אלמנתו הלא יהודיה בבית קברות כללי. טקס הקבורה נערך ללא סממנים דתיים על ידי בישוף אנגליקני, לאחר שרב שנתבקש לערוך את הלוויה הסביר שאינו יכול לקיים קבורה יהודית מחוץ לבית קברות יהודי. האוטוביוגרפיה של אפשטיין, "יהי פיסול", תורגמה ויצאה לאור בהוצאת מוסד ביאליק. אפשטיין היה נשוי למרגרט דאנלופ מ-1906 עד מותה ב-1947. באותה עת ניהל רומנים עם נשים רבות ונולדו לו מהם חמישה ילדים. לאחר מותה של דאנלופ התחתן עם קתלין גרמן, ממנה נולדה לו בתו הבכורה קתלין (קיטי), אשר הייתה נשואה ללוסיאן פרויד. ניצחון מיכאל על השטן (1958) הביקור, 1926, ברונזה, מוצג בגן הפסלים במוזיאון ישראל יעקב אפשטיין, יהי פיסול: פרקי אבטוביוגראפיה (מתורגמים בידי נ' התך [=מרדכי נרקיס]), ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ח ('דברי אמנים'; ספר ב). Raquel Gilboa, ...And There Was Sculpture; Epstein's Formative Years (1880-1930), Lonodn, 2009 Gilboa Raquel, ...Unto heaven will I ascend; Jacob Epstein's Inspired Years (1930–1959), London, 2013 Evelyn Silber, The Sculpture of Epstein, London 1984 מדיה וקבצים בנושא יעקב אפשטיין בוויקישיתוף אריה לרנר, הפסל יעקב אפשטיין (1880–1959), דבר, 28 באוגוסט 1959 יעקב אפשטיין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יעקב אפשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) יעקב אפשטין (1880-1959), דף שער בספרייה הלאומית כתבי יעקב אפשטיין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) The American Hebrew, 26/4/1918 אפשטיין הובא לקבורה בבית עלמין נוצרי, דבר, 26 באוגוסט 1959
דורון גלעזר

דורון גלעזר (נולד ב-17 ביולי 1952) הוא עיתונאי, עורך "מעריב" לשעבר, שימש כעורך תוכנית התחקירים "עובדה" וכיו"ר ועדת העורכים. גלעזר נולד בשכונת אפקה בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אלחריזי" בתל ברוך, בתיכון 'אליאנס' ברמת אביב ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך השלים תואר ראשון בהיסטוריה. כבר ב-1973, כשהיה בן 21, מונה גלעזר לדוברה של תנועת השמאל 'מוקד'. בהמשך היה בין מקימי מחנה של"י ודוברה בבחירות 1977. גלעזר פרש מפעילות פוליטית בעקבות עליית הליכוד לשלטון ב-1977. החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי 'כל העיר'. החל מ-1989 היה עורכו הראשי במשך שש שנים. באמצע שנות התשעים מונה גלעזר לעורך הראשי של מקומוני 'רשת שוקן' מקבוצת 'הארץ'. בסוף שנת 1996 מונה לערוך את שבועון סוף השבוע של 'ידיעות אחרונות'. לאחר כהונה בת ארבע שנים ב-7 ימים, מונה גלעזר לסגן העורך הראשי של 'ידיעות אחרונות' והאחראי על כלל המגזינים בעיתון. בתחילת שנות האלפיים פרש גלעזר מידיעות אחרונות, פנה לקריירה טלוויזיונית. במשך שבע שנים היה העורך הראשי של תוכנית התחקירים 'עובדה עם אילנה דיין'. גלעזר שינה את מתכונת התוכנית לשלוש כתבות שבועיות. בסוף 2007 מונה גלעזר, עם רות יובל, לעורכים ראשיים משותפים של העיתון 'מעריב' במקום אמנון דנקנר. גלעזר עצמו גם מונה ליו"ר ועדת העורכים של העיתונים היומיים, הגוף המייצג של העיתונות העברית. גלעזר ויובל שפירו את מצב העיתון מגרעון של חמישה מיליון שקל לחודש לגרעון של מיליון שקל אחד בלבד[דרוש מקור] ובלמו את הירידה בתפוצה[דרוש מקור]. כמו כן, הם שינו את הקו המערכתי בעיתון, לטובת מלחמה בשחיתות השלטונית ועבירות צווארון לבן, תמיכה במאבק למען עצמאות בית המשפט העליון ושמירה על זכויות הפרט. גלעזר ויובל התפטרו לאחר קרוב לשנתיים, בגלל סירובם להיענות לדרישות המו"ל עופר נמרודי לפטר כמאה עובדים נוספים, כדי לאזן את תקציבו של העיתון. בעשור האחרון היה גלעזר חבר מועצת העיתונות, חבר הנהלת פסטיבל "דוקאביב", יועץ לגופי תקשורת ומרצה לעיתונות חוקרת במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת נתניה. היה שותף, עם דוד דרעי ורות יובל, ליצירת הסרט והסדרה "סאלח, פה זה ארץ ישראל", יצירה שחשפה כיצד יושבו בשנות החמישים והששים עולי צפון אפריקה בעיירות הפיתוח בפריפריה. גלעזר ויובל היו עורכי התוכן של הסרט והסדרה והאחראים על התחקיר ופיתוח הנרטיב ההיסטורי שלה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2017 בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים, ובפרס הבימוי והתחקיר בפסטיבל דוקאביב 2017. "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב - רועי כ"ץ מארח את דורון גלעזר, באתר רדיו תל אביב, 13 בנובמבר 2015 יונתן כיתאין, ‏"נתניהו והימין מנצלים את מצוקתה הכלכלית של העיתונות", באתר גלובס, 27 בפברואר 2018 עופר אדרת, דורון גלעזר: "חלק ניכר מהפרוטוקולים עדיין חבוי בארכיונים", באתר הארץ, 20 במרץ 2018 אריאל שנבל, ‏"זה לא סיפור על העבר, האפליה נמשכת", בעיתון מקור ראשון, 27 במרץ 2018 דורון גלעזר, סגן עורך "ידיעות אחרונות", התפטר מתפקידו על רקע חילוקי דעות עם העורך הראשי, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2001 מי מנהל את העיתון, באתר העין השביעית, 8 במרץ 2018 אהוד אשרי, המבחן של נמרודי, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2007 עמיר קורץ, האם דורון גלעזר ורותי יובל הם העורכים שיצילו את "מעריב" מטביעה?, באתר TheMarker‏, 12 באוקטובר 2007 ביז פורטל: דורון גלעזר: "דנקנר לא פילנתרופ, הוא קנה את 'מעריב' כדי להרוס את 'הארץ'", 6 דצמבר 2011 נאום של דורון גלעזר בכנס העיתונאים הצעירים, 18 יולי 2008 דורון גלעזר, סאלח: כשהשבט הלבן אומר את דברו, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2018
ולדימיר וייסברג

ולדימיר וייסברג (ברוסית: Владимир Григорьевич Вейсберг;‏ 7 ביוני 1924 – 1 בינואר 1985) היה אמן, צייר ותאורטיקן יהודי-רוסי. נולד בשביעי ליוני במוסקבה. להוריו ולאווירה המשפחתית בה גדל נודעה השפעה רבה על התפתחותו ועל חייו. אביו גריגורי וייסברג, השתייך למשפחה יהודית בורגנית. לסבו היה בית מרקחת. אביו של וייסברג רכש השכלה בהיסטוריה, בלימודים קלאסיים ובפסיכולוגיה, היה איש בעל תרבות רחבה, ואף למד אצל פרויד בווינה והיה הפסיכואנליטיקן הרוסי הראשון. אביו מת ב-1942 בעת הפינוי ממוסקבה. ולדימיר היה בן 18 ומותו של אביו השפיע עליו קשה. אמו של וייסברג, אנה יקובלבנה, באה ממשפחה רוסית עניה בסיביר ולאחר שעברה בשנות העשרים למוסקבה עבדה כספרנית בספריה ההיסטורית של מוסקבה. "אין שני החוטים מתמזגים אצלי לאחד. אני חש בדיוק היכן מסתיימת יהדותי ומתחילה הרוסיות שבי". בן 14 החל ללמוד אצל הצייר איליה מאשקוב איתו היה לו קשר קרוב. שנות ההתבגרות היו קשות לויסברג: מחלת נפש, מלחמה, פינוי ומות האב. עם שובו למוסקבה החל ללמוד אצל סרגיי מוסאטוב. הוא למד כסטודנט שלא מן המניין ב-Surikov Art Institute במוסקבה שם למד תחת אלכסנדר אוסמרקין. הוא שימש כמורה לציור במכללה לארכיטקטורה במוסקבה. בשנות החמישים נישא לאשתו גלינה מיכאילובנה ויסברג, שהייתה דמות משמעותית בחייו. אשתו ואימו סוככו עליו ודאגו לו כל חייו. ב-1961 הצטרף וייסברג לאגודת האמנים של מוסקבה והציג בתערוכות קבוצתיות לצד הציירים פ. ניקונוב, נ. אנדרונוב, מ. איוונוב וק. מורדובין. נפטר במוסקבה בראשון בינואר 1985. ב-1973 עלה לארץ תלמידו הקרוב של וייסברג (1965 - 1973), הצייר יאן ראוכוורגר. תערוכות יחיד מוזיאליות: 1975 - "ולדימיר וייסברג, שנים עשר ציורים מאוסף יאן ראוכוורגר", מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר יונה פישר. 1979 - "ולדימיר וייסברג", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרים מרק שפס ונחמה גורלניק. 1994 - "ולדימיר וייסברג מאוסף המוזיאון", גלריה לאומית ע"ש טרטיאקוב, מוסקבה. 2006 - "ולדימיר וייסברג", המוזיאון הלאומי לאומנות ע"ש אלכסנדר ס. פושקין, מוסקבה. אוצרת אנה צ'ודצקיה. מיצירותיו תערוכה של וייסברג ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גראמער

גראמער הוא כינוי לאדם החורז חרוזים ("גראמען" ביידיש). ה"גראמער" בדרך כלל עוסק בשירה בחתונות או אירועים אחרים, אך ישנם העוסקים בתחום זה גם בהוצאת תקליטים. את החרוזים מכין בדרך כלל הגראמער בעצמו, ולעיתים, כאשר הוא אינו מוכשר לכך, הוא יבקש מחברו או מאדם העוסק בכך להכין לו חרוזים, לפעמים תמורת תשלום. מקצוע זה מכונה גם "בדחנות", על שם שבעבר, מקצוע הגראמער היה חלק ממקצוע הבדחן שהיה נוהג לומר את דבריו בחרוזים. בחלק רחב מהציבור החסידי מקובל כי לפני החופה יש מסיבת קבלת פנים בה מעוררים את החתן לתשובה על כל עוונותיו, באמצעות ניגון שירי התעוררות ורגש. באותו מעמד מזמינים גראמער החורז חרוזים לפני החתן ובהם הוא משלב דברי התעוררות לתשובה, באמצעות משלים, סיפורי חסידים ודברי חכמים. לאחר החתונה, במעמד המצווה טאנץ, מקובל כי אבי החתן ואבי הכלה אוחזים בגַרְטְל שבו אוחזת הכלה ורוקדים - כל אחד בנפרד, וכן סב החתן והכלה ובני משפחותיהם. לפני כל ריקוד כזה הגראמער אומר דברי בדחנות, ויש הנוהגים שבהם הוא מדבר גם על שבחיו של העומד לרקוד, אם זה אבי החתן או הכלה העומד לרקוד, ועל שבחי החתן והכלה. לפעמים הוא ישלב גם דברי התעוררות, ודברי הספד על אחד מקרובי המשפחה שנפטר בשנה האחרונה. בקהילות רבות, כמו בחסידות באבוב, נהוג עוד כי בפורים עומד הגראמער על שולחן האדמו"ר וחורז את חרוזיו. ישנם גם תקליטים רבים של "גראמען", בכולם או בחלקם. המפורסמים שבהם הם סדרת ניגוניו וחרוזיו של יום-טוב עהרליך, סדרת "לחיים אידן" של יוסף משה כהנא, סדרת קלטות מאת יונתן שוורץ. בנוסף בולטים בתחום אייזיק האניג, מיכאל שניצלר, ישראל אדלר וליפא שמלצר, העוסק במקצועו כגראמער, ומשלב את חרוזיו באלבומים שהוא מוציא לאור ובאלבומים של זמרים אחרים הקונים ממנו את חרוזיו. בדרך כלל תקליטים אלו אינם מחדשים שירים, אלא משתמשים בשירים מפורסמים, אך לעיתים גם מלחינים שירים חדשים לצורך תקליטים אלו. בדחן
פיזיקאי

פיזיקאי הוא מדען העוסק בחקר הפיזיקה. הכשרה למקצוע פיזיקאי ניתנת באוניברסיטאות, במחלקות לפיזיקה, בהתמחויות שונות, שהעיקריות שבהן הן פיזיקה תאורטית ופיזיקה ניסויית. שתי ההתמחויות כוללות הכרות עם תאוריית הפיזיקה, אך בעוד שהפיזיקאי הניסויי בוחן את השערותיו באמצעות ניסוי, הפיזיקאי העיוני מנסה להסביר את תוצאות הניסויים באמצעות מודל מתמטי ולספק תחזיות לתוצאות של ניסויים עתידיים. הפיזיקאי העיוני עשוי לפתח תוכנות מחשב לשם עריכת סימולציות או חישובים נומריים כבדים (בדרך כלל עבור פתרון בעיות מתמטיות אשר בלתי ניתנות לפתרון אנליטי), בעוד שהפיזיקאי הניסויי עשוי לפתח מכשירי מדידה ושיטות חדשות לביצוע ניסויים. גם הפיזיקאי הניסויי משתמש במחשב לשם עריכת סימולציות של ניסויים, עיבוד התוצאות מניסויים, כיול מכשירי המדידה ואינטראקציה עם מכשירי מדידה מתוחכמים נעשים על פי רוב באמצעות מחשבים. מכיוון שהפיזיקאי העיוני זקוק בדרך כלל רק לכוח חישוב, אשר מסופק לעיתים על ידי מחשב ביתי, קל למצוא מימון לפעילות בפיזיקה עיונית. הפיזיקאי העיוני יכול לעבוד גם בביתו. הפעילות בפיזיקה ניסויית לעומת זאת כרוכה בצרכים כספיים גבוהים בדרך כלל, ולכן היא מוגבלת למוסדות מחקריים, ולעיתים מחייבת שימוש במתקני ניסוי יחידים מסוגם בעולם, כגון CERN. בישראל מתקיימים לימודי פיזיקה בכל האוניברסיטאות מלבד אוניברסיטת חיפה. פיזיקאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הפיזיקה הרבים. בנוסף להוראה במסגרת המחלקות לפיזיקה, ניתנים קורסי יסוד בפיזיקה גם לתלמידי הנדסה, מדעים מדויקים ורפואה. פיזיקאים מועסקים גם בתעשייה, ובפרט בתעשיית ההיי טק. אות ההוקרה החשוב ביותר על הישגים בתחום הפיזיקה הוא פרס נובל לפיזיקה, המוענק לפיזיקאים ולעוסקים בתחומים קרובים. רשימת פיזיקאים פיסיקאים, דף שער בספרייה הלאומית
צ'ארלי רוז

צ'ארלס פיט "צ'ארלי" רוז, הבן (באנגלית: Charles Peete "Charlie" Rose, Jr; נולד ב-5 בינואר 1942) הוא עיתונאי ומנחה טלוויזיה אמריקאי. משנת 1991 ועד 2017 הנחה את תוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז" ברשת PBS, בתוכנית הוא ראיין שחקנים, אנשי ציבור, מעצבי דעות ורבים ממנהיגי העולם. הוא היה כתב בתוכנית 60 דקות II מאז תחילתה בשנת 1999 ועד לשנת 2005, לאחר מכן מגיש בתוכנית 60 דקות ומגיש את תוכנית הבוקר "CBS This Morning". בנובמבר 2017 פוטר מ-CBS ותוכניתו ב-PBS בוטלה, לאחר חשיפה בוושינגטון פוסט שהטריד מינית לאורך השנים 8 נשים. רוז נולד בהנדרסון, קרוליינה הצפונית שבארצות הברית. בן יחיד למרגרט פרייזר וצ'ארלס פיט רוז, בעלי חוות טבק וחנות מכולת. בתיכון היה שחקן כדורסל והתקבל לאוניברסיטת דיוק במטרה ללמוד לתואר קדם רפואה. הוא התקבל למשרת מתמחה אצל הסנטור הדמוקרטי בנג'מין אווט ג'ורדן וכך החל להתעניין בנושאים פוליטיים. הוא סיים את הלימודים בשנת 1964 עם תואר בהיסטוריה. בשנת 1968 סיים באוניברסיטת דיוק תואר במשפטים. כמו כן הוא למד בבית הספר לעסקים באוניברסיטת ניו יורק. את אשתו מרי פגש כשלמד בדויק. אשתו החלה לעבוד ב-BBC ורוז החל לקבל עבודות ברשת כפרילנס. בשנת 1972 הוא קיבל עבודה כמגיש במהדורה השבועית של רשת WPIX-TV. בשנת 1974 הוא קיבל עבודה כמפיק של התוכנית של ביל מויירס ברשת PBS. הוא החל לשמש גם כמראיין בתוכנית של מויירס והוא זכה להצלחה. הוא קיבל תפקיד ברשת KXAS-TV בטקסס כמנהל תוכניות, וגם קיבל רצועה ראיונות יומית בלילה, אשר הייתה הבסיס לתוכנית הראיונות "צ'ארלי רוז". רוז עבד בין השנים 1984 ל-1990 כמגיש ברשת החדשות של CBS בתוכנית News Nightwatch, תוכנית החדשות הלילית הראשונה של הרשת. בשנת 1990 פרש מ-CBS כדי להגיש תוכנית ברשת פוקס, אולם כעבור שישה שבועות עזב את התוכנית מכוון שלא היה מרוצה מסגנונה. בשנת 1991 הוא החל להגיש בתוכנית ברשת PBS בינואר 1993 החלה להיות משודרת בסינדיקציה ארצית. בשנת 1994 עבר לרשת Bloomberg. אתר האינטרנט הרשמי של צ'ארלי רוז צ'ארלי רוז, ברשת החברתית פייסבוק צ'ארלי רוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'ארלי רוז, סרטונים בערוץ היוטיוב אלי לאון והסוכנויות |, המנחה צ'רלי רוז פוטר בגלל הטרדות מיניות, באתר nrg, ‏21 בנובמבר 2017
ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה

הליגה הרוסית השלישית או ליגת הכדורגל החובבנית (ברוסית: Любительская футбольная лига) היא הליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה. זוהי הליגה של מועדוני הכדורגל הלא מקצועניים ברוסיה, אשר הצלחה בה מבטיחה את התקדמות הקבוצה החובבנית הרוסית למעמד של קבוצה מקצוענית. הליגה מחולקת ל-10 אזורים: המזרח הרחוק, סיביר, אוראל ומערב סיביר, צפון מערב, מרכז/מוסקבה, מרכז/מחוז מוסקבה, טבעת הזהב, צ'רנוזמיה, וולגה, דרום. אלופת כל אזור יכולה להעפיל לליגה השנייה שהיא ליגה מקצוענית. נוסף לטורנירי האליפויות והליגה נערכים גם טורנירי גביע לקבוצות חובבניות וגביעים אזוריים בהן יכולות להשתתף קבוצות אזוריות וקבוצות הליגה החובבנית (בשנת 2017 השלב הסופי של גביע רוסיה לקבוצות חובבניות מוזג עם טורניר הגביע הרוסי בכדורגל). במוסקבה ובפרבריה ובמחוז סיביר הקבוצות הבכירות השתתפו בטורנירי הגביע לקבוצות חובבניות. בעונת 2019 אליפות הליגה בעיר מוסקבה כונתה אליפות מוסקבה לקבוצות חובבניות, במקום טורנירי אליפות מוסקבה שבמסגרת ליגת הכדורגל האזורית. מעונת 2021 ישנם דיונים לרפורמה בליגה במהלכה, הליגה תעבור לערוך משחקים במתכונת "אביב סתיו" כפי שנהוג בליגות הגבוהות יותר. בכך, הליגה תחדל להתקיים במתכונת שנה קלנדרית אחת. בין מנצחי האזורים נערכת תחרות נוספת לקביעת אלופת העונה. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה אתר מידע (ברוסית) הליגה נערכה בלוח זמנים קצר מאוד יחסית, בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ונערכה מאוגוסט ועד נובמבר 2020.
ג'אמפסטייל

ג'אמפסטייל (באנגלית: Jumpstyle) הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית קצבית שהתפתחה מהארדסטייל, ז'אנר של הארד דאנס. הגורם המבליט ז'אנר זה הוא הריקוד המיוחד המשויך אליו. זהו ז'אנר יחסית חדש שמקורו בבלגיה, והוא התפשט ברחבי אירופה ואף בישראל. DJ Coone DJ Greg C DJ Ruthless Vorwerk (DJ)|Vorwerk DJ Furax Doctor Bass Dark-E Darkraver Patrick Jumpen אל המוזיקה מתלווה ריקוד. מוזיקת ג'אמפסטייל בנויה לריקוד זה בלבד, לעומת זאת את הריקוד אפשר לרקוד לרקע מוזיקת הארדסטייל הנמצאת בשימוש על ידי רוב רקדני הג'אמפסטייל. בין התנועות שהופיעו אצל הרקדנים (בדרך כלל תוך תזוזה מעגלית): בעיטת הרגליים קדימה ואחורה עם קצב הביט של השיר. הטיית המותניים לכיוון ההפוך בו הרגל נמצאת (דוגמה: אם רגל ימין נבעטת קדימה, יש להטות את הגוף אחורה) הרמת אחת מהרגליים לגובה גבוה מהרגיל כדי לציין שבירה בקצב. קפיצה עם שתי הרגליים והנחתתם בחוזקה על האדמה במהירות גבוהה. פישוק הרגליים תוך כדי קפיצה. לריקוד כמה סגנונות, ולמרות השוני הרב ביניהם, כל אותם סגנונות נמצאים תחת הקטגוריה "ג'אמפסטייל". בתיאורים הבאים ימצאו הצעות לביצוע הסיגנונות השונים, אך אין הסיגנונות מוגבלים לאותם תיאורים. אולד סקול (Oldskool) - זו הצורה הכי הפשוטה של הריקוד שכמעט כל הרקדנים המתחילים יתחילו איתה. הסגנון מורכב מחמישה צעדי בסיס, וסט של טריקים אחדים. הארדג'אמפ (Hardjump) - זהו סגנון יותר מורכב הבנוי משישה צעדי בסיס ויותר קשה ללמידה. סגנון זה יותר פופולרי בקרב הרקדנים, ובדרך כלל נלמד לאחר האולדסקול. אף על פי שאפשר לבצע את אותם טריקים גם באולדסקול וגם בהארדג'אמפ, טריקים יותר מתקדמים בדרך כלל באים בשילוב עם ההארדג'אמפ. כמו כן סגנון זה מבוצע עם יותר כוח כי לעומת האולדסקול, בו בועטים באוויר, בהארדג'אמפ רוקעים באדמה. סיידג'אמפ (Sidejump) - זהו אחד מתוך שני סגנונות מתקדמים יותר של הריקוד. לסגנון שני מאפיינים עיקריים: האחד, בסיס המורכב מארבעה צעדים, והשני, סט טריקים רחב יותר המתבסס בעיקר על סיבובי רגל (הטריק נקרא באנגלית Wheel) מה שהופך את מראה הריקוד לחלק יותר. אוונסטייל (Ownstyle) - זה סגנון הפריסטייל(Freestyle) של הג'אמפסטייל. זהו הסגנון המתקדם השני של הריקוד. הייחודיות של סגנון זה היא שהוא מתבסס בעיקר על טריקים מכל הסוגים (לכן נקרא הוא נקרא Freestyle - הסגנון החופשי) ולא על צעדי הבסיס כמו שאר הסיגנונות. יש ליגות שונות המתקיימות ברחבי מדינות שונות בעולם וביניהן המוכרות ביותר הן הליגה הרוסית, הפולנית והאנגלית. השופטים הם יוזמי הליגה בדרך כלל, והמשתתפים מצלמים סרטון בו הם רוקדים ושולחים אותו לפורום האינטרנט של הליגה. מוזיקת טראנס FearFM - תחנת רדיו אינטרנטית המשמיעה ג'אמפסטייל Jump Station - תחנת רדיו אינטרנטית המשמיעה ג'אמפסטייל Jumpstyle Addict - פורום אירופאי המוקדש לג'אמפסטייל Jumper Records - חברת תקליטים של ג'אמפסטייל חיפוש ב-YouTube עם מילת המפתח "Jumpstyle" - סרטונים המכילים את הריקוד מופיעים באתר זה. Brandon Ivers, What Is It? Jumpstyle, XLR8R, ‏2008-01-29 (באנגלית אמריקאית)
ג'ים קלי

ג'יימס מ. "ג'ים" "הדרקון" קלי (באנגלית: James M. "Jim" "the Dragon" Kelly; ‏5 במאי 1946 - 29 ביוני 2013) היה אתלט, שחקן ואמן לחימה אמריקני שהתבלט בשנות השבעים המוקדמות. הוא נודע במיוחד בשל הופעתו כוויליאמס בסרטו של ברוס לי "הדרקון". קלי נולד בפריז, קנטקי. הוא החל את הקריירה האתלטית בבית הספר התיכון, שם התחרה בהצלחה בכדורסל, פוטבול, ואתלטיקה קלה. הוא למד באוניברסיטת לואיוויל, שם שיחק רוגבי, אולם עזב במהלך שנתו הראשונה על מנת ללמוד קראטה שורין-ריו. בנוסף לכך, הוא התאמן בקראטה אוקינאווה-טה בהדרכתו של שיהאן גורדון דוברסולה וזכה בהנטיגטון ביץ' קלאסיק (Huntington Beach Classic) וזקף לזכותו של מר דוברסולה את הפיכתו ללוחם ברמה עולמית. אחרי שניצח בתואר במשקל בינוני באליפות הקראטה הבינלאומית במשקל בינוני ב-1971 בלונג ביץ', הוא פתח בית ספר משלו לאמנויות לחימה. הוא לימד קראטה את השחקן Calvin Lockhart לקראת תפקידו במותחן Melinda, ולבסוף גילם את דמותו של מדריך אמנויות לחימה בסרט. כשחקן, תפקידו הידוע ביותר של קלי הוא במשחק לצידו של ברוס בסרט "הדרקון". הופעה זו הובילה לתפקידי כוכב בסדרת סרטי אמנויות הלחימה מז'אנר הבלאקספלויטיישן, ביניהם מלינדה ו-Black Belt Jones. ברוב תפקידיו קלי גילם אמן לחימה אפרו-אמריקני, מה שהיווה אז חידוש. לאחר הופעתו בסרט משנת 1982 "One Down, Two to Go", הופיע קלי בסרטים רק לעיתים נדירות. משחקו בסרט "הדרקון" אמור היה במקור להינתן לשחקן Rockne Tarkington, שבאופן בלתי צפוי נשר ימים לפני הצילומים בהונג קונג. המפיק פרד ויינטראוב שמע על בית הספר לקראטה של ג'ים קלי במחוז קרנשו (Crenshaw) בלוס אנג'לס, והלך לשם על מנת לצפות בו, התרשם ובחר בו לתפקיד ויליאמס. תפקידו של קלי כויליאמס, מדריך קראטה עירוני ששוטרים לבנים מציקים לו, הרשים במאים וגברים אפרו-אמריקנים בשל התנהגותו קרת הרוח והתסרוקת האפריקאית הגדולה שלו. הוא השיג חוזה לשלושה סרטים עם חברת האחים וורנר ושיחק בסרט Three the Hard Way עם ג'ים בראון ופרד ויליאמסון, וב- Hot Potato סרט שבו הוא מציל את בתו של דיפלומט מהג'ונגלים של תאילנד. אחרי שחוזהו עם האחים וורנר הסתיים, הוא כיכב בסרטים דלי התקציב Black Samurai, Death Dimension ו- Tattoo Connection. ג'ים קלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ים קלי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ים קלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ים קלי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטיב רייפל, "ערכת DVD המוקדשת לכוכב אמנויות הלחימה משנות השבעים ג'ים קלי", לוס אנג'לס טיימס, 10 בינואר 2010
מעלון

מעלון הוא מעלית קטנה ופתוחה, המיועדת להרמה של אנשים עם לקות תנועה, כגון משתמשי כיסאות גלגלים והרמת אנשים שדוחפים עגלת תינוק או משא. מקובל להשתמש במעלון כדי לעבור בין מפלסים שהפרש הגובה ביניהם קטן מקומה אחת, בין אם בתוך בניין ובין אם ממפלס הרחוב אל כלי רכב, במקומות בהם אין שטח רצפה מספיק כדי להתקין רמפה. המחסור בשטח רצפה עבור רמפה לכיסא גלגלים נובע מהעובדה שהמתלול המרבי לרמפה נגישה הוא שמונה מעלות. אחת הסיבות לתקנה הדורשת שטח רב יותר עבור מקום חניה לנכים מאשר עבור ממקום חנייה רגיל היא הצורך לשמירת מקום לתפעול מעלון צד לרכב ואן המשרת משתמשי כיסאות גלגלים ממונעים. ממשק המשתמש של טיפוס מקובל של מעלון כולל קטע רצפה, שעליו ניצב אדם בכיסא גלגלים או אדם הדוחף עגלה. סוג מעלון זה מכיל לרוב גם מעקה בטיחות. טיפוס אחר מכיל ממשק משתמש בעל משטח קטן יותר, שמתחבר אל תחתית שלדת כיסא הגלגלים או העגלה. טיפוס שלישי כולל מושב, שעליו יושב אדם כבד הליכה; טיפוס זה אינו יכול לשאת כיסאות גלגלים ועגלות. מתגי השליטה במעלון עשויים להיות בתחום המעלון עצמו - כפי שמקובל במעליות רגילות, מחוץ למעלון, או בשני המקומות גם יחד. מתגי בקרה המצויים בתוך המעלון מאפשרים שליטה במעלון על ידי המשתמש ומתגים המצויים מחוצה לו מאפשרים שליטה על ידי אדם המסייע לו או על ידי אדם בעל סמכות (כגון נהג אוטובוס). מעבר לזאת, ניתן לסדר לחלק מהמעלונים הפעלה אוטומטית בדומה למעלית שבת. מעלון בכניסה לאוטובוס מעלון מתקפל המורכב על מסילה בסמוך למעקה המדרגות. מעלונים המורכבים על מסילה בסמוך למעקה המדרגות מכונים "מדרגון". "זחליל" או "זחלילון" הוא סוג נפוץ של מעלון נייד. הוא מתניע על זחל בדומה לרכב קרבי משוריין. "אנכון" הוא מצב ביניים בין מעלית לבין מעלון, דהיינו, מעלית קטנה וחצי פתוחה המיועדת רק (או כמעט ורק) לבעלי לקות תנועה. הנגשה פיזית של בתי–ספר בישראל - תמונת מצב, אודי כתריאל, עניין של גישה, גיליון 8, עמ' 5-10, דצמבר 2008