laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קונטרה פוסטו

"קונטרה פּוסטו" (מאיטלקית: Contrapposto) הוא מונח המשמש באמנות הוויזואלית ובתולדות האמנות לתיאור תנוחה של דמות אדם. תנוחת ה"קונטרה פוסטו" נחשבת לתנוחה הקלאסית באמנות של יוון העתיקה. בקאנון הקלאסי הדמות נמצאת במצב של עמידה, רגל אחת של הדמות מונחת קדימה ישרה וכנגדה היד הנגדית מכופפת. כך נופל משקל הגוף על רגל אחת. בתנוחה זו, כתפי הדמות נוטות מעט ואילו קו המותן של הדמות נוטה לכיוון הנגדי כך שהגוף מקבל תנוחה המזכירה את האות S. לעיתים מקבל הגוף גם נטייה סיבובית מסוימת בכתפיים או במותן. הצלבה בין פרקי הגוף נקראת גם "מבנה כיאסטי" (מונח הלקוח משם האות היוונית כי). היא יוצרת תחושה של שלמות וקומפוזיציה המכילה הרמוניה של ניגודים ומשלימה את תנוחת הקונטרה פוסטו. אמני הרנסאנס גילו מחדש את עקרון הקונטרה פוסטו ואת הטבעיות האנושית הגלומה בו. ונוס ממילו במוזיאון הלובר המגרד מאת ליסיפוס במוזיאוני הוותיקן דוד מאת דונטלו במוזיאון הלאומי ברג'לו דוד מאת אנדראה דל ורוקיו ארבעה קדושים מוכתרים מאת נני די בנקו בכנסיית אורסנמיקלה בפירנצה דוד מאת מיכלאנג'לו באקדמיה לאמנות של פירנצה עידן הברונזה מאת אוגוסט רודן במוזיאון ני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן מדונה קרדלינו מאת רפאל בגלריית אופיצי העצלן מאת פרדריק לייטון במוזיאון ויקטוריה ואלברט מדיה וקבצים בנושא קונטרה פוסטו בוויקישיתוף קונטרה פוסטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטברופול

סטברופול (ברוסית: Ставрополь) היא עיר בדרום-מערב רוסיה באזור הקווקז, בירת מחוז סטברופול. אוכלוסיית העיר מונה כ-450 אלף תושבים. בעיר ממוקמת האוניברסיטה הפדרלית של צפון הקווקז, המהווה אחת מתשע אוניברסיטאות פדרליות ברוסיה. העיר נוסדה ב-1777 לפי תוכניתו של גריגורי פוטיומקין על קו אזוב-מוזדוק כמבצר ומחנה צבאי כדי להגן על גבולה הדרומי של רוסיה. תושבי העיר הראשונים היו קוזקים של טרק. שמה נגזר משם העיר היוונית-מיתולוגית, סטארופוליס, שמשמעותה ביוונית היא "עיר הצלב". לפי המסורת, מצאו החיילים שם צלב עתיק. מיקומה האסטרטגי של העיר עזר לרוסים בכיבוש הקווקז. בשנת 1843 העיר נהפכה למקום מושבו של בישוף אורתודוקסי וב-1847 מרכז החבל (גוברניה). בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה התחוללו בעיר קרבות בין חברי הסיעות השונות והעיר עברה מיד ליד מספר פעמים עד שבסופו של דבר נכבשה על ידי הצבא האדום מידי צבא המתנדבים של הגנרל אנטון דניקין ב-19 בינואר 1920. בשנת 1935 שם העיר שונה לוורושילובסק ע"ש קלימנט וורושילוב, אך ב-1943 חזרה לשמה המקורי. באוגוסט 1942 נכבשה העיר בידי הגרמנים ובינואר 1943 נכבשה בחזרה. בשנת 1946 התגלה באזור גז טבעי, שנתן דחף לפיתוח המואץ של העיר ובניית צינור גז סטברופול-מוסקבה. עם העיר קשור מיכאיל גורבצ'וב, שנולד במחוז סטברופול, ובתקופה מסוימת גם היה יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של האזור. ממועדוני ספורט של העיר להישגים הגדולים בזירה ארצית הגדולים הגיע קבוצת כדור יד ויקטור סטברופול. ארצות הברית דה מוין, איווה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא סטברופול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטברופול סטברופול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סטברופול, ברשת החברתית אינסטגרם ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה ובנושא קווקז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף מניס

יוסף מניס (נולד ב-1944) האו פרופסור אמריטוס בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כרקטור ה-15 של האוניברסיטה החל מ-1 באוקטובר 2006, כשהחליף את פרופסור יוסף ישורון ועד 4 באוקטובר 2010, עת החליפו פרופסור חיים טייטלבאום. מניס מחזיק בתואר ראשון בכימיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, בתואר שני בהוראת המדעים מן האוניברסיטה העברית, ובתואר שלישי בחינוך ובהוראת המדעים, מבר-אילן. פרופסור מניס הוא חבר הועדה הלאומית לחינוך יהודי בישראל, קרן רש"י, והמועצה להשכלה גבוהה. בתפקידו הקודם היה דיקן הפקולטה למדעי החברה בבר-אילן. יוסף מניס, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוכס

דוכס הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא הדוכס מעל למרקיז ונופל בחשיבותו ממונרך, היסטורית ניתן לשולט בדוכסות. מקור המילה בלטינית – Dux ("מנהיג"). בתואר נעשה שימוש לראשונה ברפובליקה הרומית כדי להתייחס למפקד צבאי שאינו בעל דרגה רשמית. תואר זה שימש גם לתיאור מפקדים של צבאות זרים. בספר על מלחמת גאליה, יוליוס קיסר השתמש בתואר דוכס רק כאשר התייחס למפקדים קלטים. בתקופה בה שלט הצבא הרומי על ארץ ישראל, שימש התואר דוכס הן לתיאור פיקוד על כוח צבא והן כדי להתייחס למושל רומי של פרובינקיה. מהרומית הגיע הביטוי גם לעברית וכך נאמר באיכה רבה א, פרק ל"א "שלש שנים ומחצה הקיף אספסיאנוס את ירושלם והיו עמו ארבעה דוכסין, דוכס דערביא, דוכס דאפריקא, דוכוס דאלכסנדריא, דוכוס דפלסטיני". בימי הביניים נעשה שימוש בתואר "דוכס" במונרכיות גרמאניות. הדוכסים היו שליטי הפרובינציות, מעל לרוזני הערים, ולאחר מכן, במונרכיות הפאודליות, היו הדוכסים עמיתיו רמי המעלה של המלך. גם במאה ה-19 נשלטו מדינות גרמניות ואיטלקיות רבות על ידי דוכסים או ארכידוכסים, אך כיום הדוכסות היחידה בעולם היא לוקסמבורג, ורק אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, מחזיק בסמכויות שלטון. התואר "דוכס" הוא תואר האצולה הרם ביותר בצרפת, באיטליה, ובפורטוגל. בסמכותו של האפיפיור להעניק תוארי דוכס ודוכסית למשרתי הכס הקדוש, אך פעולה זו אינה שכיחה. כאשר אישה נשואה לדוכס היא נקראת "דוכסית". כאשר תואר הדוכס עובר בירושה בשושלת, נהוג להוסיף מספר לשם הדוכס. כך לדוגמה, ג'יימס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השנים-עשר ממרלבורו הוא האדם ה-12 שמחזיק בתואר דוכס מרלבורו. דוכס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המגרד

"המגרד" או "אפוכסיומנוס" (בלטינית: Apoxyomenos) הוא פסל של הפסל היווני ליסיפוס (ביוונית: Λύσιππος), בן המאה הרביעית לפנה"ס. הפסל המקורי נוצר בקרבת שנת 330 לפנה"ס וכיום נשמרו ממנו העתקים מאוחרים יותר. הפסל מציג נער המקרצף בעזרת סטריגיל לכלוך מגופו. דמות זו מציגה את אחד הטיפוסים של תיאור דמות אתלט באמנות היוונית, טיפוס אשר הופיע גם אצל אמנים אחרים כגון פוליקליטוס (הגם שעבודתם לא נשמרה). להבדיל מן הקאנון של פוליקליטוס שבו הראש מהווה שביעית מן הגוף, מציג פסל זה קאנון חלופי ובו הראש מהווה שמינית ממנו (1:8). הדמות ניצבת בתנוחת קונטרה פוסטו וידיה פורצות אל החלל באופן דרמטי. במידה רבה הפסל דורש מן הצופה ראייה יותר תלת-ממדית, כיוון וצורת הצגתו היא פחות פרונטלית. פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי פסלו של ליסיפוס הוצב על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה במרחצאות אגריפה ברומא בשנת 20 לפנה"ס. פליניוס ציין כי הקיסר הרומאי טיבריוס ציווה להעביר לחדרו הפרטי את הפסל, אך נאלץ להשיב אותו בשל התקוממות ציבורית. עוד ציין כי ליסיפוס "נהג לומר" כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים". העתק הפסל הנמצא במוזיאון הוותיקן התגלה בשנת 1849 בגדה המערבית של נהר הטיבר ברומא. העתק נוסף, עשוי ברונזה, נמשה ליד האי לושין הקרואטי בים האדריאטי. פסל זה נחשב להעתק הלניסטי מן המאה השנייה או הראשונה לפנה"ס. ראש נוסף מטיפוס זה נמצא באוסף מוזיאון קימברלי (Kimball Art Museum) בטקסס. לראש זה עיניים משובצות זכוכית ונחושת. פסל מטיפוס זהה לו נמצא בשנת 1896 באפסוס שבטורקיה והוא מצוי כיום ב"מוזיאון לתולדות האמנות" (Kunsthistorisches Museum) בווינה. מדיה וקבצים בנושא Apoxyomenos בוויקישיתוף Michael Lahanas, "The Apoxyomenos of Lysippus על "המגרד" הקרואטי דמות תלת־ממדית משוחזרת של "המגרד" הקרואטי אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 154. ג'ובאן פייטרו בלורי (Bellori) "האידאה של הפסל, הצייר והאדריכל", בתוך: ברש, משה, פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק, מאגנאס, ירושלים, 1989, עמ' 181.
אבורטד

אַבּוֹרְטֶד (Aborted) היא להקת דת' מטאל ברוטאלי בלגית שהוקמה בשנת 1995. הלהקה נוסדה על ידי הסולן, סוון דה קאלווה, אשר מצא חברים נוספים בשנת 1997, ולבסוף השיג ללהקה את החוזה הראשון עם אוקסיקון רקורדס (UXICON records). אבורטד הייתה חתומה בחברת התקליטים סנצ'ורי מדיה (Century Media) והופיעה לצד להקות כמו קריפטופסי ומורביד אנג'ל. פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סוון דה קאלווה – סולן ערן סגל – גיטריסט קן סורסרון – גיטריסט ג'יי בי ואן דר ואל – בס דירק ורוביורן – תופים (סטודיו) קן בדיני – תופים (הופעות) ברט ורגרט – גיטריסט טיג'ס דיקלודט – גיטריסט פרדריק ונמסנהובה – בס דירק ורביורן – מתופף אורח אתר האינטרנט הרשמי של אבורטד אבורטד, ברשת החברתית פייסבוק אבורטד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אבורטד, ברשת החברתית אינסטגרם אבורטד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אבורטד, באתר ספוטיפיי אבורטד, באתר Last.fm (באנגלית) אבורטד, באתר AllMusic (באנגלית) אבורטד, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבורטד, להקה באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) אבורטד, באתר דיזר אבורטד, באתר Discogs (באנגלית) אבורטד, באתר Songkick (באנגלית) אבורטד, באתר בילבורד (באנגלית) קליפים של אבורטד
הפארק הלאומי קרוגר

פארק לאומי קרוגר (באנגלית: Kruger National Park) הוא הפארק הלאומי הגדול ביותר באפריקה, ומהגדולים בעולם כולו. הפארק דומה בגודלו לגודל מדינת ישראל: הוא משתרע על 18,989 קילומטרים רבועים, ואורכו 350 קילומטרים מצפון לדרום ו-60 קילומטרים ממזרח למערב. בצדו הצפוני גובל הפארק עם זימבבואה, ובצדו המזרחי הוא גובל במוזמביק. הפארק הוקם ב-1 בינואר 1926, והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה. מבחינה ארגונית, מהווה הפארק חלק מ"שמורת השלום", יחד עם הפארק הלאומי לימפופו שבמוזמביק והפארק הלאומי גונרזהו שבזימבבואה. נמצאו עדויות להתיישבות בני אדם באזור זה לפני אלפי שנים. האירופי הראשון שידוע שהגיע לאזור פארק קרוגר הוא פרנסואה דה קוויפר (Francois de Cuiper), שהוביל משלחת מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית מאזור מושבת הכף אל אזור הפארק בשנת 1725, אך הותקף על ידי הילידים וברח משם. האזור הוכרז רשמית כפארק לאומי ב-1 בינואר 1926, ונקרא על שם המנהיג הבורי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית, פול קרוגר. קרוגר הכריז עוד בשנת 1898 על האזור שבין נהר הסאבי ובין נהר התנינים כעל שמורת טבע. מבחינה פוליטית הייתה ההכרזה באותו הזמן מהלך נבון, משום שהפוליטיקאים והציידים המקומיים היו עסוקים באותו הזמן במלחמת הבורים. עם סיום המלחמה הכריזו הבריטים רשמית על האזור כשמורת טבע, שלימים התפתחה לפארק הלאומי קרוגר. זמן קצר לאחר הכרזת הבריטים הם פינו משטחי השמורה כמה אלפים מבני השבטים המקומיים שחיו באזור. במשך השנים, בעיקר בתקופת שלטון האפרטהייד, נמשכו פינויים כאלה מלווים בסכסוכים בין הממשל לבין שבטי הילידים, והם נמשכים עד היום. מצפון ומדרום לפארק נמצאים שני נהרות: נהר הלימפופו ונהר הקרוקודיל. ממזרח לפארק נמצאים הרי לבומבו המפרידים אותו ממוזמביק. האקלים השורר בפארק אקלים סובטרופי גשום: הקיץ הוא חם, לח ורטוב, ואילו החורף הוא קר ויבש. עונת הגשמים העיקרית היא בין החודשים אוקטובר למרץ. מבחינה מנהלית, מחולק הפארק לשישה-עשר אזורים טבעיים שלכל אחד פאונה, פלורה ותנאים משלו. בנוסף לחלוקה המנהלית, פארק קרוגר נחלק לשישה אזורים אקולוגיים. בפארק כ-1,982 מיני צמחים, כ-517 מיני עופות קבועים ועוד כמה מאות מינים החולפים באזור או מקננים בו. בפארק קרוגר מצויים כל חמשת הגדולים החיים באפריקה: האריה (Panthera leo), הפיל האפריקני (Loxodonta africana), התאו האפריקני (Syncerus caffer), הנמר (Panthera pardus) והקרנף צר-השפה (Diceros bicornis). בנוסף למינים אלה, בפארק מצויים עוד כ-147 מיני יונקים (ובפרט פרסתנים) המוגנים על פי חוק. בנוסף, בפארק כ-120 מיני זוחלים, ביניהם בסביבות 5,000 פרטים של תנין היאור (Crocodylus niloticus), וכן 52 מיני דגים ו-35 מיני דו-חיים. הפארק מהווה חלק משמורת "קרוגר טו קניונס" (אנ') המוגדרת כשמורה ביוספרית של אונסק"ו מאז 2001. פיל אפריקני אריות טורפים תאו אפריקני קודו גמלוני זברה זאב טלוא גנו כחול ג'ירפה פיל סוואנה אפריקני תנין היאור אריה היפופוטם ג'ירפה תאו אפריקני קרנף צר-שפה אנטילופת סוס שחורה תניני היאור אוכלים פגר של פיל אפריקני חילזון אפריקאי ענק הקרב בקרוגר - סרטון המתעד מארב של להקת כפירים לעדר תאו אפריקני בפארק קרוגר, עם התערבות של תניני יאור. הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה בריאן כריסטי, סחר קטלני, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 221, אוקטובר 2016 אתר האינטרנט הרשמי של הפארק הלאומי קרוגר (באנגלית) הפארק הלאומי קרוגר, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הפארק הפארק הלאומי קרוגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) משי קורן, לצוד את הציידים: יחידת הכלבים המיוחדת שקופצת ממסוקים כדי להציל קרנפים, באתר TheMarker‏, 28 באוקטובר 2022
משקפי שמש

משקפי שמש הם משקפיים כהים אשר בולעים קרינה ומווסתים את כניסתו של אור השמש העובר דרכם כדי להגן על העין ולמנוע סינוור. משקפי שמש נחשבים לפריט אופנה פופולרי בתרבות המערבית. משקפי שמש משמשים בראש ובראשונה להגנה מפני אי הנוחות הנגרמת מחשיפת העין לכמות אור רבה מדי. במיוחד, אנשים משתמשים במשקפי שמש במקומות בהם יש חשיפה לכמות גדולה של אור, כמו על שפת הים, באזורים המכוסים בשלג ותחת זרקורים המפיצים אור רב. משקפי השמש גם מגינים על העין מנזקים של קרינה אולטרא סגולה המסוגלת לגרום לקטרקט, סרטן העין וניוון של הרשתית. בנוסף קיימים משקפיים בעלי עדשות המשלבות משקפי ראייה עם משקפי שמש. משקפי שמש משמשים גם כדרך להסתיר את הפנים במטרה למנוע זיהוי והחצנת רגשות. במקרים מסוימים משקפי שמש משמשים גם כדי להסתיר עיניים הנחשבות מכוערות, חולות, אחרי ניתוח או כאלו שסבלו ממכה שטרם נרפאה. לעיתים קרובות, עוורים משתמשים במשקפי שמש כדי למנוע מהסביבה את אי הנעימות במראה פניהם ללא עיניים או שעיניהם עצומות או שהן פגומות. משקפי שמש משמשים גם כמוצר אופנתי וכדרך לשדר ריחוק ועליונות. במרוצת השנים נוסדו חברות שהפכו את משקפי השמש לפריט אופנה. חברות אשר ייצרו משקפי שמש במטרה אחת - שמירה על העין ואיכות הראייה שילבו זאת כפריט אופנה. מרבית החברות שמו דגש על עיצוב משקפי השמש וסינון הקרינה כאחד. חברות אלו התאימו את העיצוב לאקלים המדינה הנתונה. משקפי השמש נבדלים במידה רבה מאוד בכמות האור שהם מעבירים באורכי הגל השונים. מומלץ שמשקפי השמש יעבירו בין 10%-30% מהאור הנראה הפוגע בהם ויעבירו מעט מאוד, אם בכלל, אור על-סגול. באופן כללי, ככל שהעדשה כהה יותר כמות האור שהיא מעבירה קטנה יותר. בעלי עיניים בהירות רגישים יותר לפגיעה לקרני על סגול ותת אדום ולכן מומלץ להם להרכיב משקפי שמש כהים יותר. באופן פרדוקסלי, משקפי שמש אשר אינם בולעים מספיק את הקרינה העל סגולית עלולים להזיק יותר מאשר להועיל. זאת מכיוון שסינון האור הנראה גורם לאישון להתרחב בגלל מיעוט האור, דבר שחושף את העין יותר לנזקים של קרינה על סגולית. אם משקפי השמש לא יסננו היטב את הקרינה העל סגולית, הקרינה עלולה להגיע לעין ולהשפיע יותר מאשר אם האדם לא היה משתמש במשקפי שמש. כדי למנוע סינוור ממשטחים מחזירי אור, קיימים גם משקפי שמש המקטבים אור ומסננים אור מוחזר זה, שהוא בדרך כלל אור מקוטב באופן טבעי. ישנם משקפי שמש המעוותים את הראייה, למשל בגלל צבע העדשות המעבירה כמות שונה של אור בצבעים שונים. משקפי שמש יכולים להיות מותאמים ללקויי ראייה בכך שהם משלבים את עדשות תיקון הראייה בעדשות כהות. עם זאת, לא תמיד ניתן להתאים משקפי שמש פנורמיים ללקויי ראייה. ישנם גם משקפי שמש אשר מתכהים בעת חשיפה לכמויות גדולות של אור, ומשקפי שמש נתיקים אותם ניתן להרכיב על משקפי ראייה רגילים. מנחת אופטי מסנן אופטי כיצד פועלים משקפי שמש (באנגלית) רוני כנעני, זמן למשקפי שמש - פרויקט מצולם, באתר הארץ, 29 ביולי 2011
קולומביה (דמות)

קולומביה (באנגלית: Columbia) היא דמות המסמלת את ארצות הברית ומהווה האנשה של המדינה. הדמות היא מקור שמו של מחוז קולומביה, ומקורה בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך השנים פחת השימוש בהאנשה זו, ובמאה ה-20 הפכה הדמות המואנשת של הדוד סם לסמלה של ארצות הברית. השיר "הייל קולומביה", ששימש בעבר המנון לא-רשמי של ארצות הברית, עדיין נמצא בשימוש כהמנון סגן נשיא ארצות הברית. הדמות שימשה כמקור שמה של אוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ולחברת CBS, ששמה המלא: Columbia Broadcasting System. חברת סרטי קולומביה גם כן מתבססת על שמה של הדמות, וכן משמשת בתור הסמליל שלה ומופיעה בפתיחים של סרטי החברה. מקור שמה של דמות זו בשמו של כריסטופר קולומבוס. האנשה זו מקבילה להאנשה של הממלכה המאוחדת הכוללת דמות נשית - בריטניה ודמות גברית ג'ון בול (שהמקביל האמריקאי שלו הוא הדוד סם), וכן למריאן הצרפתית. מדיה וקבצים בנושא קולומביה בוויקישיתוף
רגדול (חתול)

רגדול (Ragdoll) הוא גזע של חתול הבית. רגדול הוא גזע חתולים שנוצר על ידי בני אדם, בראשית שנות השישים במדינת קליפורניה (ארצות הברית). אם הגזע הייתה חתולת אנגורה לבנה בשם ג'וזפין, שבעליה פרופסור באוניברסיטת קורנל זיווג אותה עם זכר מגזע בירמן. בתקופת ההיריון נפגעה ג'וזפין בתאונת דרכים, הווטרינר הציע לבעליה להפסיק את ההיריון, אך הוא התנגד, לקח אותה לווטרינר של האוניברסיטה שטיפל בה, ולאחר זמן קצר נולדו ארבעה גורים יוצאי דופן. הם היו גדולים מהרגיל, שקטים יותר מהמקובל ובעלי תכונה מוזרה נוספת: הם נהגו לישון על הגב, בשונה מחתולים אחרים. מארבעת הגורים הללו נוצר הגזע TRADITIONAL RAGDOLL המתאפיין בגודלו, יופיו, ובעיקר באופיו המיוחד. תוך כדי זיווג מבוקר נוצרו שלוש דוגמאות פרווה: "בי-קולור" - דו גוני בעלי משולש לבן על הפנים: לבן בבטן וברגליים "מיטד" - שחום חודים: בעלי כפות לבנות, פנים כהות, עם סנטר לבן, ופס לבן בבטן "קלור פוינט" - שחום לגמרי ללא לבן. גווני הפרווה של הרגדול: חום כהה (סיל), אפור כחול, שוקולד ולילך. לישראל הובאו הרגדולים הראשונים בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 בידי מיקי דיאמנט, אשר התמחה בגזע חתולים זה והוא מגדל אותם עד היום. הרגדולים הם חתולים בעלי גוף שרירי ומראה מוצק. הם מגיעים לשיא גודלם רק אחרי שלוש או ארבע שנים, והם גדולים יותר מרוב גזעי החתולים. משקלם של הזכרים מגיע ל-10 ק"ג, הנקבות קטנות יותר. פרוותו נחשבת לבינונית, סמיכה מאוד, אך מחייבת פחות תחזוקה וסירוק. עיניהם של כל הרגדולים כחולות. הרגדולים הם בעלי אופי נינוח ושקט במיוחד. הם מתאימים לחיים בדירה עירונית ולא בחוץ. הם חברותיים מאוד לבני אדם ולכלבים, אינם פוחדים מזרים ואינם תוקפניים. הגזע זכה לשמו בעקבות רפיון שריריו כאשר מרימים אותו על הידיים, בהיותו באוויר הוא מתנהג כמו "בובת סמרטוטים" (Rag-Doll). את הרגדולים ניתן ללמד לעשות טריקים ופעולות שונות. קולם שונה מיללת חתול, ודומה יותר לקול בכי של תינוק. באופן כללי הרגדולים אינם "דברנים" וממעטים להשמיע קול. בגלל תכונה זו חשבו במשך שנים שאינם חשים כאב, מאוחר יותר הסתבר שזו טעות, הם פשוט לא משמיעים קולות של כאב. מחקר אחד, תוך שימוש בנתוני ביטוח שוודי, הראה כי מבין גזעי החתולים הנפוצים, לראגדול ולסיאמי יש את שיעור ההישרדות הנמוך ביותר. עם סיכויי הישרדות של 78% עד 10 שנים. בסקירה של למעלה מ-5,000 מקרים של urolithiasis של urate, ל-Ragdoll היה ייצוג יתר, ב יחס סיכויים של 5.14. מחירו של חתול רגדול מגיע למאות דולרים, מה שהופך אותו לסמל סטטוס. למרות מחירו הגבוה, התחבב הגזע על רבים והוא מבוקש בעולם וגם בישראל. בארץ קיימים מספר בתי גידול מקצועיים המגדלים חתולי רגדול. מדיה וקבצים בנושא רגדול בוויקישיתוף צחי כהן, חתולים לעשירים בלבד, באתר ynet, 13 באוגוסט 2006 סטנדרט הגזע, באתר CFA לשם השוואה, משקלו הממוצע של חתול הבית הוא 4 ק"ג
אפרודיטה מקנידוס

"אפרודיטה מקנידוס" הוא פסל שאותו יצר הפסל היווני פרקסיטלס במאה הרביעית לפנה"ס. בפסל זה, בו מופיעה האלה לראשונה כאישה ערומה, זכה לפרסום רב ברחבי העולם העתיק ונעשו בעקבותיו מאות עותקים וחיקויים. הפסל נוצר בהזמנת אנשי האי קוס (Kos), אשר סירבו לקבלו בשל העירום הפרובוקטיבי. פסל זה נרכש על ידי בני האי קנידוס והוצג בו. פיליניוס טוען כי פרקסיטלס השתמש בדמותה של ההטאירה פרינה (Phryne), כמודל לפסל. הפסל הפך לסמלה של קנידוס והוטבע אף על גבי מטבע מן האי. נאמר כי ניקמידוס הראשון (Nicomedes I of Bithynia), מלכה של ביתיניה, ביקש לרכוש פסל זה אך אנשי האי סירבו להצעתו הגבוהה. הפסל הציג את האלה אפרודיטה עירומה ולידה כד גדול עליו מונחים בגדיה של האלה טרם הרחצה. הפסל הוצב במקדש פתוח ונצפה מכל עבריו. ב"אהבה" (Erōtes), דיאלוג של הסופר הרומאי לוקיאנוס מסמוסאטה (ביוונית: Λουκιανὸς Σαμοσατεύς; בלטינית: Lucianus), דיאלוג אשר השווה בין אהבת נשים לאהבת נערים, הציג המחבר תיאור מילולי של הפסל וסביבתו. הפסל, כנראה, נלקח לקונסטנטינופול ואבד שם בזמן "מהומות ניקה" (ביוונית: Στάση του Νίκα; באנגלית: Nika riots) בשנת 532 לספירה. מלבד המטבע עליו מופיע הדמות נעשו לפסל מספר גרסאות בתקופות מאוחרות יותר. ביניהן ידועות "ונוס קולונה" (Colonna Venus) המוצגת כיום במוזאון הוותיקן, "ראש קאופמן" (Kaufmann Head) במוזיאון הלובר. דגם זה של תיאור אפרודיטה העירומה היווה השראה לפסלים רבים של האלה אפרודיטה או גלגולה הרומי ונוס, כגון ונוס מדיצ'י (Venus de' Medici), "ונוס ממילו", "ונוס הקפיטולינית" (Capitoline Venus) ועוד. מדיה וקבצים בנושא אפרודיטה מקנידוס בוויקישיתוף
בקדייטינג

בקדייטינג (מאנגלית: backdating, בתרגום חופשי "תיארוך לאחור") הוא שינוי רטרואקטיבי של מועד ההענקה של כתבי אופציה למניה לתאריך שבו מחיר המניה היה בשפל, כך שמימוש האופציה יניב רווח מרבי למחזיק בה. פעולה זו מהווה עבירה פלילית בהיותה רישום כוזב במסמכי תאגיד. בקדייטינג בוצע בדרך כלל על ידי בכירים בחברה ציבורית, שהעניקה את האופציות לבכירים אלה, במטרה למקסם את הרווחים שיניבו כתבי האופציה שבידיהם. התארוך לאחור, כמניפולציה חשבונאית, רווח מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 עד לשנת 2002 בחברות ציבוריות שמניותיהן נסחרות בארצות הברית, בעיקר מתחומי ההיי-טק ושירותי הרפואה. מנכ"לים ובכירים אחרים בחברות, שקיבלו מענקי אופציות בהחלטות דירקטוריון, בחרו בדיעבד את התאריך שבו יירשם מענק האופציות. עד לשנת 2002 חייב החוק האמריקאי לדווח לרשות לניירות ערך (SEC) על הענקת אופציות לבכירים תוך 45 ימים מתאריך הענקתן, וכך יכלו הבכירים לבחור את התאריך שבו מחיר המניה היה בשפל בתקופה זו. החל משנת 2002 פחת השימוש בבקדייטינג, לאחר שהחברות הציבוריות הנסחרות בארצות הברית חויבו לדווח תוך 48 שעות על הענקת כתבי אופציה לבכיריהן. על פי מעקב של העיתון "וול סטריט ג'ורנל", לפחות 115 חברות דיווחו לבעלי המניות שלהן על חקירה פנימית, חקירה של ה-SEC, חקירה פלילית או תיקון דו"חות כספיים בעקבות חשדות לבקדייטינג. בין החברות ברשימה נמצאות או היו אפל,‏ McAfee,‏ Monster,‏ Broadcom והחברות הישראליות קומברס, מרקורי אינטראקטיב, צורן ואם-סיסטמס. על פי הערכות, מאות חברות נוספות ביצעו בדיקות פנימיות במטרה לוודא אם בכיריהן ביצעו פעולות בקדייטינג. תופעת הבקדייטינג זוהתה לראשונה במאמר שפרסם פרופ' אריק לי (Erik Lie) מאוניברסיטת Tippie College of Business בחודש מאי 2005 במגזין Management Science. פרופ' לי בחן כ-6,000 מענקים של אופציות למנכ"לים בחברות ציבוריות מ-1992 עד 2002. לדעת לי, בחלק מהמקרים מחיר המימוש שנקבע לאופציות לא היה המחיר המקורי של המניה ביום שבו אושרו האופציות במועצות המנהלים, אלא שבכירי החברה ביצעו בדיעבד רישום כוזב של תאריך הענקת האופציות בהתאם לתאריך שבו מחיר המניה היה בשפל, כך שמימוש האופציות יניב להם רווחים מרביים. בעקבות המאמר פרסם ה"וול סטריט ג'ורנל" כתבת תחקיר בנושא, ובעקבותיה החלה הרשות האמריקאית לניירות ערך לחקור מספר חברות שמנהליהן נחשדו בבקדייטינג. בין השאר הוגש כתב אישום פלילי נגד איש העסקים הישראלי קובי אלכסנדר, שהיה יו"ר ומנכ"ל חברת קומברס טכנולוג'י, שנחשד במעורבות בבקדייטינג ונאלץ להתפטר מתפקידיו בחברה. עמי גינזבורג, בקדייטינג, דה מארקר, 4 באוקטובר 2009 Randall A. Heron, Erik Lie, Forthcoming, Journal of Financial Economics - "Does backdating explain the stock price pattern around executive stock option grants?"
רודולף קרויצר

רודולף קרויצר (בצרפתית: Rodolphe Kreutzer;‏ 16 בנובמבר 1766 – 6 בינואר 1831) היה כנר, מורה, מלחין ומנצח צרפתי. קרויצר נולד בוורסאי. את שיעוריו הראשונים קיבל אצל אביו, שהיה מוזיקאי בקאפלה המלכותית. בהמשך למד אצל אנטון שטאמיץ ואצל ג'ובאני בטיסטה ויוטי. הוא היה לאחד הווירטואוזים הראשונים במעלה של זמנו, והופיע כסולן עד שנת 1810. לודוויג ואן בטהובן, ששמע אותו מנגן בכינור בווינה, הקדיש לו את הסונאטה לכינור מס' 9 שלו, (סונאטת קרויצר, 1803). במשך תקופת מה היה כנר ראשי באופרה של פריז ומשנת 1817 ניצח עליה. קרויצר היה פרופסור לכינור בקונסרבטואר של פריז מאז היווסדו בשנת 1795 עד 1826. הוא היה שותף ליצירת המתודה ללימודי כינור של הקונסרבטואר, יחד עם פייר רוד ופייר באיו. השלושה נחשבים לשילוש המייסד של האסכולה הצרפתית לנגינה בכינור. קרויצר מת בז'נבה. יצירותיו כוללות תשעה-עשר קונצ'רטי לכינור וכארבעים אופרות. כיום, מכל מקום, הוא נודע בעיקר ביצירתו הפדגוגית "42 אטיודים" (42‎ études ou caprices,‎ 1796), שעודם משמשים כתרגילי הוראה. מדיה וקבצים בנושא רודולף קרויצר בוויקישיתוף רודולף קרויצר, באתר MusicBrainz (באנגלית) רודולף קרויצר, באתר Discogs (באנגלית) רודולף קרויצר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רודולף קרויצר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנטון שטאמיץ

יוהאן אנטון שטאמיץ (בגרמנית: Johann Anton Stamitz, בצ'כית: Antonín Stamic; נולד ב-1750 או 1754 במנהיים, נפטר ב-1798 או 1809 בפריז) היה מלחין וכנר גרמני ממוצא בוהמי. אנטון ואחיו קרל קיבלו את שיעוריהם הראשונים בכינור מאביהם, יוהאן. אחרי מות האב בשנת 1757 קיבל אותם כריסטיאן קאנאביך, שהיה תלמידו של יוהאן שטאמיץ, כתלמידיו. קאנאביך תפס גם את מקומו של יוהאן שטאמיץ בתזמורת מנהיים הנודעת. בשנת 1770 נסע אנטון עם אחיו קרל לפריז וביסס שם את מעמדו כמוזיקאי. בין השנים 1782 ל-1789 ניגן בתזמורת החצר המלכותית בוורסאי וזכה בתואר "מוזיקאי המלך". אנטון שטאמיץ היה מורו של הכנר רודולף קרויצר. אף כי המשך תולדותיו עד 1789 אינו ידוע, קרוב לוודאי שהוא נפטר בפריז. ייתכן שהאריך ימים עד 1809. לפחות ארבעה קונצ'רטי, בסי במול מז'ור, בפה מז'ור (1779), בסול מז'ור וב-רה מז'ור, לוויולה ד'אמורה, המבוצעים כיום גם בוויולה. כעשרים קונצ'רטי לכינור קונצ'רטי אחדים לחליל, ביניהם אחד ברה מז'ור קונצ'רטו לשני חלילים בסול מז'ור ארבעה קונצ'רטי לשתי קלרינטים או קלרינט וכינור. כמה רביעיות מיתרים וסימפוניות קפריצ'י לחליל סולו שישה דואו לשני חלילים, שיצאו לאור כאופוס 1 שלו סינפוניה קונצ'רטנטה ברה מז'ור לשני חלילים ותזמורת מדיה וקבצים בנושא אנטון שטאמיץ בוויקישיתוף אנטון שטאמיץ, באתר MusicBrainz (באנגלית)