laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
השפלה (רגש)

הַשְׁפָּלָה היא תחושת אי-נוחות נפשית ובפרט תחושת פגיעה בכבוד, הנגרמת לאדם כתוצאה מיחס (אמיתי או מדומה) של אנשים אחרים: אליו, להתנהגותו או למאפיינים כלשהם הקשורים אליו. עוצמת תחושת ההשפלה קשורה בפער שבין הדימוי העצמי ותחושת הכבוד של המושפל לפני ואחרי שהושפל. במקרים קיצוניים עלולה השפלה לדחוף את האדם לביצוע פעולות קיצוניות, כמו תקיפה אלימה או לחלופין התאבדות. השפלתו של אדם נעשית מסיבות שונות כמו כדרך של ענישה, עינויים או התעללות ונקמה. מניע נוסף הוא רצון להביע מחאה, לדוגמה: הטחת עוגה בפניו של מדינאי בעת שהוא מופיע בעצרת עם. השפלה עלולה להיווצר גם על ידי האדם המושפל עצמו, ללא מעורבות חיצונית, כתוצאה ממעשה או מחדל שלו הפוגעים בכבודו. קיימות דרכי השפלה רבות, המשמשות לענישה, לעינויים ולהתעללות. אפשר לכפות על המושפל לשהות בעירום בפרהסיה, לאנוס אותו ללבוש את לבושו של בן המין השני, לכפות עליו פעילות מינית ועוד. כמה מהדרכים הנפוצות ביותר הם לעג או הוצאת דיבה. השפלה שאינה מכוונת כלפי אדם מסוים, אלא כלפי קבוצה חברתית שלמה היא אחד ממאפייני הגזענות. דוגמה קיצונית לכך היא השפלתם של יהודים בגרמניה הנאצית. תחושת השפלה עשויה להיות משותפת לעם או למדינה, כאשר נכפו עליהם תנאים משפילים בעקבות תבוסה. חלק מהעם הגרמני האמין כי חוזה ורסאי, שעליו נאלצה גרמניה לחתום בעקבות תבוסתה במלחמת העולם הראשונה מהווה השפלה וכי תנאיו אינם הוגנים. כך גם הסכם גוליסטן נחשב משפיל עבור העם האיראני. ההשפלה בימי הביניים הייתה נפוצה ומגוונת והיא אף במרבית המדינות (בעיקר באירופה) הייתה מעוגנת בחוק. דוגמה נפוצה לכך היה עמוד הקלון, לשם הוצמדו עבריינים שנאשמו במגוון עבירות, חלקם הגדול עבירות פעוטות. כמו כן נשים שהורשעו בניאוף הושפלו באמצעות גזיזת שיער ראשן בפומבי. השפלה באמצעות זפת ונוצות שימשה גם כענישה גופנית, וגרמה להרחקת המושפל מהציבור למספר ימים. בחלק מהערים בדרום צרפת גבר ואישה שנתפסו מנאפים נאלצו לרוץ ברחובות העיר קשורים יחד בצורה משפילה ולספוג מלקות לאורך הדרך. ערך מורחב – הלבנת פנים רבי יוחנן המביא את רבי שמעון בר יוחאי אומר: "נוח לו לאדם שיפיל עצמו לכבשן האש ואל ילבין פני חבירו ברבים". מסקנה זו עולה בקנה אחד עם תפיסתם של חז"ל שהשפלה בפרהסיה דומה להריגה. התוספות תוהה מדוע אין מונים את הלבנת הפנים בפירוש בין הדברים שהם "ייהרג ובל יעבור", ומשיב שאכן גם הלבנת פנים ראויה להימנות ביניהם עקרונית. הפוסקים נחלקו ביניהם האם לקבל את מסקנת התוספות, או שמא דברי התלמוד נכתבו כלקח מוסרי, ולא כהלכה למעשה. הרמב"ם למשל אינו מסכים עם התוספות. על כל פנים, מקיומן של דעות הסוברות שראוי לו לאדם למות ולא להלבין פני חברו, ניתן ללמוד על מידת החומרה שמייחסת ההלכה להשפלת האחר. ערך מורחב – ביוש התפתחות הרשתות החברתיות באינטרנט נתנה לכל אדם יכולת לבייש בפומבי, בלי לעבור את אמצעי הסינון המתקיימים באמצעי תקשורת ותיקים. כשפרסום פוסט ובו תלונה על אדם או גורם, לעיתים בצירוף שמו או תמונתו, הפוסט עלול להיות לוויראלי ולהיקרא על ידי אלפי אנשים שחלקם ישתפו אותו, וגורם לאדם שפורסם לבושה רבה. תופעה זו קרויה לעיתים שיימינג (מהמילה האנגלית לבושה - Shame). מלבד הבושה שבהיחשפות גורם הדבר למשקעים נפשיים, בשל הרגשתו של האדם שהפרסום נגדו זוכה לכר נרחב ולתהודה רבה, ואילו תשובותיו אינן זוכות לכך. במקרים קיצוניים וחריגים, היו שהתאבדו בעקבות ביוש באינטרנט שזכה לתהודה רבה, וכאירוע אינטרנטי, גם מכתב ההתאבדות פורסם ברשת חברתית. שיימינג ברשת: "הפלטפורמה אינה אשמה", באתר ynet, 26 במאי 2015 גלעד מורג, מנהל בלשכת האוכלוסין התאבד בעקבות פוסט של אישה שהאשימה אותו באפליה, באתר ynet, 24 במאי 2015 הפוסט בפייסבוק של אריאל רוניס
אברהם ברון

אברהם בְּרוּן (Abraham Brun;‏ 1909 – ינואר 1998) היה חזן ומלחין מוזיקה ליטורגית יהודית – חזנות. ברון נולד בעיר לודז' שבפולין, בנו של הרב איצ'ה מאיר וורקר ונכדו של הרב זלמן וורקר. משפחתו רצתה שיגדל להיות רב, אך ברון העדיף להיות חזן. כילד השתתף במקהלות בבתי כנסת, וכבר בגיל 11 קיבל את תפקיד שליח הציבור. בגיל 17 נסע לווינה כדי ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון. מאז התפלל בבתי כנסת גדולים ברחבי פולין ושאר אירופה. במהלך מלחמת העולם השנייה השתדל ברון להקל על סבלם של הסובבים אותו בגטו לודז' ובמחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. הוא הופיע מספר פעמים בתקופת המלחמה בגטו לודז', בהופעות שכללו שירים יהודיים. בימים הנוראים של שנת 1940 הופיע כחזן מלווה במקהלה, באולם ברחוב זְגִירְסְקַה ששימש קודם המלחמה כאולם קולנוע וכונה "מטבח האינטלקטואלים". מאוחר יותר באותה שנה הופיע באותו אולם בקונצרט מלווה בפסנתר על ידי תיאודור רידר. בשנת 1941 הופיע בקונצרט ב"קולטור האוס" ברחוב קְרַבִיצְקַה, הופעה שכללה שירים שנכתבו בידי המשורר זלקוביץ, בלחן דוד בייגלמן. בימים נוראים של אותה שנה התפלל בסתר בבית החולים ששכן ברחוב לַגֶוְונִיצְקַה [1]. ביום כיפור של שנת 1943 התפלל בבית הכלא של הגטו, ששכן ברחוב צַ'רְנֶצְקֶגַה, ונוהל בידי יהודים, כך לא נודע לנאצים על כך. בחנוכה 1943 הופיע בקונצרט במקום מסתור בליווי מקהלה בניצוח פרופ' סנדר. זו הייתה הופעתו האחרונה של ברון בגיטו לודז'. בליל ראש השנה 1944 התפלל בבית החולים במחנה בירקנאו. באותו ערב התפלל גם ב"בלוקים", כאשר אסירים עומדים ושומרים שלא יגיעו הנאצים. למחרת התפלל תחת כיפת השמיים ברחבת המחנה בעודו ממתין לקעקוע המספר על זרועו. ביום הכיפורים התפלל בחברת אסירים שעסקו בכריית פחם. לאחר שחרורו במאי 1945, התפלל בימים הנוראים בבית הכנסת ההיסטורי במודנה, איטליה. לאחר קורס בפיתוח קול שהעביר לו פרופסור בליני בנאפולי, עלה ברון לארץ ישראל והחל לעבוד כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בחיפה. ב-1948 היגר לארצות הברית לכהן בטמפל בית-אל בלונג ביץ' שבמדינת ניו יורק, שם כיהן ארבעה עשורים. הופיע בקונצרטים בכל רחבי ארצות הברית, ברדיו ובטלוויזיה. אף נשא הרצאות בנושא חזנות, בין היתר בישיבה יוניברסיטי. ברון נפטר בינואר 1998. הניח את אשתו חנה, ילדים ונכדים. ברון הקליט חמישה תקליטים ארכי-נגן (33) שיצאו לאור בארצות הברית בהוצאת חברת Folksways Records. החזן ברון הופיע בשנות החמישים בתחנת הרדיו WEVD, חלק מהופעותיו הוקלטו וההקלטות נמצאות באוסף יעקב מיכאל בארכיון הצליל הלאומי, בשלב זה אין עדיין גישה להקלטות באמצעות האינטרנט. ברון, נודע בקולו הנעים ברגש רב ואמירה מיוחדת. בין יצירותיו ניתן למצוא טקסטים לא שגרתיים דוגמת "אנעים זמירות" "רצה והחליצנו" "אתה חוננתנו". אברהם ברון, דף שער בספרייה הלאומית תקליטי החזן באתר Folkways Records Paid Notice: Deaths BRUN, ABRAHAM, New York Times, January 27, 1998
סומטי

בביולוגיה, סוֹמָטי (somatic, מיוונית: סומטיקוס, "גוף") הוא מונח המציין קשר אל הגוף. המונח מתייחס, בדרך כלל, רק ליצורים רב-תאיים, בהם קיימים סוגים רבים של תאים, שכן ליצורים חד-תאיים אין "גוף". ניתן להשתמש במונח זה גם בהקשר של יצורים חד תאים מושבתיים כדוגמת הוולווקס. את המונח ניתן לפגוש בפסיכולוגיה, כחלק מהמושג פסיכוסומטי, המתייחס למחלות ולמצבים נפשיים המשפיעים על הבריאות הפיזית של הגוף. בגנטיקה ובפיזיולוגיה נפוץ המושג "תא סומטי"; זהו כל אחד מתאי הגוף שאינו תא מין. תאי המין אצל זכרי האדם, למשל, הם תאי הזרע המצויים באשכים, ואילו אצל נקבת האדם - הביציות, המצויות בשחלות. רובם המוחלט של התאים בגוף הם סומטיים, שבמקרה של יצורים רבים, ביניהם בעלי החיים והאדם, הם תאים דיפלואידיים. להבחנה זו חשיבות רבה בנושאים שונים. מבדילים, למשל, בין מוטציות סומטיות ומוטציות המתרחשות בתאי המין. מוטציות סומטיות (לדוגמה: שינוי גנטי בתא עור, עקב חשיפה מרובה לשמש, העלול לגרום לסרטן העור) משפיעות רק על האדם הנושא את התאים שעברו שינוי. מוטציות בתאי המין לא משפיעות על הפרט בו הן התרחשו, אך הן יכולות לעבור לצאצאים עתידיים, ולפיכך יכולה להיות להן השפעה אבולוציונית. ספירת תאים סומטיים מחלה פסיכוסומטית סומטי (somatic), באתר אינפומד
סימון סלאש של פיינמן

כאשר ריצ'רד פיינמן חקר את משואת דיראק הוא המציא את סימון סלאש של פיינמן הנוח והקצר יותר לרישום גדלים המערבים מטריצות גאמה של דיראק. אם A הוא 4-וקטור קו-וריאנטי, אזי הסלאש שלו מוגדר להיות A /   = d e f   γ μ A μ {\displaystyle A\!\!\!/\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ \gamma ^{\mu }A_{\mu }} כאשר משתמשים בהסכם הסכימה של איינשטיין ו-γ הן מטריצות גאמה של דיראק. על ידי שימוש בתכונות האנטי-קומוטטור של מטריצות הגאמה של דיראק ניתן להראות שעבור זוג 4-וקטורים קו-וריאנטים כליים a μ {\displaystyle a_{\mu }} ו- b μ {\displaystyle b_{\mu }} , מתקיים a / a / = a μ a μ = a 2 {\displaystyle a\!\!\!/a\!\!\!/=a^{\mu }a_{\mu }=a^{2}} a / b / + b / a / = 2 a ⋅ b {\displaystyle a\!\!\!/b\!\!\!/+b\!\!\!/a\!\!\!/=2a\cdot b} . בפרט ∂ / 2 = ∂ 2 {\displaystyle \partial \!\!\!/^{2}=\partial ^{2}} ניתן להסיק זהויות נוספות המערבות את סימון הסלאש מתכונות מטריצות גאמה של דיראק על ידי החלפת הטנזור המטרי במכפלה פנימית, לדוגמה: tr ⁡ ( a / b / ) = 4 a ⋅ b {\displaystyle \operatorname {tr} (a\!\!\!/b\!\!\!/)=4a\cdot b} tr ⁡ ( a / b / c / d / ) = 4 [ ( a ⋅ b ) ( c ⋅ d ) − ( a ⋅ c ) ( b ⋅ d ) + ( a ⋅ d ) ( b ⋅ c ) ] {\displaystyle \operatorname {tr} (a\!\!\!/b\!\!\!/c\!\!\!/d\!\!\!/)=4\left[(a\cdot b)(c\cdot d)-(a\cdot c)(b\cdot d)+(a\cdot d)(b\cdot c)\right]} tr ⁡ ( γ 5 a / b / c / d / ) = 4 i ϵ μ ν λ σ a μ b ν c λ d σ {\displaystyle \operatorname {tr} (\gamma _{5}a\!\!\!/b\!\!\!/c\!\!\!/d\!\!\!/)=4i\epsilon _{\mu \nu \lambda \sigma }a^{\mu }b^{\nu }c^{\lambda }d^{\sigma }} γ μ a / γ μ = − 2 a / {\displaystyle \gamma _{\mu }a\!\!\!/\gamma ^{\mu }=-2a\!\!\!/} . γ μ a / b / γ μ = 4 a ⋅ b {\displaystyle \gamma _{\mu }a\!\!\!/b\!\!\!/\gamma ^{\mu }=4a\cdot b\,} γ μ a / b / c / γ μ = − 2 c / b / a / {\displaystyle \gamma _{\mu }a\!\!\!/b\!\!\!/c\!\!\!/\gamma ^{\mu }=-2c\!\!\!/b\!\!\!/a\!\!\!/\,} כאשר ϵ μ ν λ σ {\displaystyle \epsilon _{\mu \nu \lambda \sigma }\,} הוא טנזור לוי-צ'יויטה. לעיתים קרובת, כאשר משתמשים במשוואת דיראק ופותרים כדי לחשב חתכי פעולה, ניתן למצוא את סימון הסלאש על וקטור 4-תנע: בהצגת דיראק γ 0 = ( I 0 0 − I ) , γ i = ( 0 σ i − σ i 0 ) {\displaystyle \gamma ^{0}={\begin{pmatrix}I&0\\0&-I\end{pmatrix}},\quad \gamma ^{i}={\begin{pmatrix}0&\sigma ^{i}\\-\sigma ^{i}&0\end{pmatrix}}\,} ומהגדרת ה-4-תנע p μ = ( E , p x , p y , p z ) {\displaystyle p^{\mu }=\left(E,p^{x},p^{y},p^{z}\right)\,} רואים במפורש הביטוי p עם סימון סלאש של פיינמן מופיע בפרופוגטור פיינמן של פרמיון:   S f = i p / − m = i ( p / + m ) p 2 − m 2 + i ε {\displaystyle \ S_{f}={\frac {i}{p\!\!\!/-m}}={\frac {i(p\!\!\!/+m)}{p^{2}-m^{2}+i\varepsilon }}} מטריצות גאמה של דיראק משוואת דיראק Halzen, Francis; Martin, Alan (1984). Quarks & Leptons: An Introductory Course in Modern Particle Physics. John Wiley & Sons. ISBN 0-471-88741-2.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
IAF

האם התכוונתם ל... חיל האוויר הישראלי (Israeli Air Force) כוכב כחול – משחק מחשב הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה (IAF)
בניין ודיור

בניין ודיור הוא כתב עת ישראלי בנושא אדריכלות ועיצוב פנים, המתפרסם אחת לכמה חודשים. כתב העת יצא לראשונה בשנת 1983 בשם "בניין דיור". האות "ו" לפני המילה "דיור" נוספה בשנות ה-90. נכון ל-2021, העורכת של המגזין היא חדווה אלמוז. במגזין מספר סוגי כתבות: כתבות תאוריות של בתים, דירות, משרדים, בתי-עסק, מבנים ציבוריים וכדומה וכתבות תחקיר העוסקות בחומרים, מגמות עיצוב, תערוכות ובחידושים מהעולם. בניגוד לכתבי עת אחרים העוסקים בנושאי עיצוב ופונים בעיקר לאדריכלים ואנשי מקצוע בתחום, "בניין ודיור" פונה גם לקהל הרחב. במגזין מספר מדורים קבועים: חשיפת מעצבים צעירים הצגת פרופיל של מעצבים ותיקים וידועים עיצוב ישראלי מקורי חדשים ומיוחדים גינון עתיקות מכללה לעיצוב לצד המגזין הוקם אתר בניין ודיור במהלך שנת 2010. כיום אתר בניין ודיור הוא אתר העיצוב הגדול והמוביל בישראל. נכון ל-2021 הופצו גם חמישה ספרי בנין ודיור. אתר בניין ודיור הוא זרוע האינטרנט של מגזין בניין ודיור – מגזין ישראלי בתחום עיצוב הפנים והאדריכלות. מגזין בניין ודיור מופץ ב-80,000 עותקים בפורמט כרומו. למגזין כ-55,000 מנויים קבועים – חובבי עיצוב, אדריכלים ומעצבים. אדריכלות ישראלית אדריכלות ישראלית (כתב עת) אתר האינטרנט של מגזין בניין ודיור בניין ודיור באתר "אנשים" ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טרנקוסו (ברזיל)

טרנקוסו (בפורטוגזית: Trancoso) היא עיירה קטנה בתחום השיפוט של העיר פורטו סגורו במדינה באהיה שבברזיל. העיירה ממוקמת בנקודה לחופי האוקיינוס האטלנטי, שבה עגן עם הגעתו לברזיל מגלה הארצות הפורטוגלי פדרו קברל בשנת 1500. העיירה הוקמה על ידי כמרים ישועיים בשנת 1583, ונקראה אז "סנט ג'ון בפטיסטה של האינדיאנים" (São João Baptista dos Índios). העיירה מורכבת משני אזורים עיקריים - מרכז העיירה, ורצועת החוף אשר נמצאת באזור נמוך יותר מבחינה טופוגרפית. מרכז העיירה הוא בצורת מלבן, ובתי העיירה בנויים בסגנון מקומי ועתיק. הכיכר המרכזית בעיירה, הנקראת "Quadrado" (בפורטוגזית: ריבוע, אף על פי שצורתה מלבנית) היא רחבה גדולה ומכוסת דשא. בצד המזרחי של הרחבה ממוקמת כנסייה קתולית קטנה מן המאה ה-16. בכל שנה בתאריך 20 בינואר נערכת בכיכר חגיגה לכבודו של פטרון העיירה, סבסטיאן הקדוש, הכוללת שירה ונגינה של המקומיים. העיירה מפורסמת בעיקר בזכות האווירה הכפרית שאופפת אותה, ובזכות חופיה השלווים, שלאורכם מסעדות קטנות ואכסניות. בשנות ה-2000 חלה בעיירה התפתחות משמעותית בתעשיית המלונאות, תהליך שהביא לצמיחה בתיירות וכן הביא לעליה במספר התושבים הזרים הבוחרים להשתקע במקום. למרות התיירות המוגברת, שומרת טרנקוסו על אווירה כפרית בזכות החופים הזכים, הצמחייה והתושבים הידידותיים. העיירה מהווה יעד תיירותי הן לתיירות פנים והן לתיירים מכל העולם, אשר מגיעים בעיקר לטובת מנוחה. העיירה אינה מוכרת למטייל הישראלי הממוצע, ככל הנראה בשל העובדה שהיא נמצאת בשכנות יחסית לעיירה אריאל דה אג'ודה - המהווה יעד תיירותי מובהק למטיילים ישראליים. מדיה וקבצים בנושא טרנקוסו בוויקישיתוף In Brazil: Unspoiled Beach Fit for the Chic, הניו יורק טיימס, 23 במרץ 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדי האברד

פרדריק דוויין "פרדי" האברד (באנגלית: Frederick Dewayne "Freddie" Hubbard;‏ 7 באפריל 1938 – 30 בדצמבר 2008) היה חצוצרן ג'אז אמריקאי אשר ניגן החל משנות השישים בעיקר בי בופ, הארד בופ ופוסט-בופ. האברד, יליד אינדיאנפוליס שבאינדיאנה, החל לנגן בתזמורת בית הספר התיכון שבו למד. בתקופה זו ניגן באופן מקומי עם האחים וס מונטגומרי ומונק מונטגומרי. בגיל עשרים, בשנת 1958 הוא עבר לניו יורק שם החל לנגן לצד מוזיקאים מבטיחים מהתקופה כגון פילי ג'ו ג'ונס, סאני רולינס, אריק דולפי, ג'יי ג'יי ג'ונסון וקווינסי ג'ונס. ביוני 1960 הקליט את אלבומו הראשון כמוביל, יחד עם הפסנתרן מק'קוי טיינר, הסקסופוניסט טינה ברוקס, הבסיסט סם ג'ונס והמתופף קליפורד ג'ביס. לאחר מכן הקליט עוד שני אלבומים עם הרכבים שונים הכוללים את האנק מובלי, פילי ג'ו ג'ונס ופול צ'יימברס. בשנת 1961 ניגן עם קולטריין ואריק דולפי בכמה הקלטות חשובות. לאחר מכן הקליט בחברת בלו נוט את אחד האלבומים הראשונים שלו שהצליחו הצלחה גדולה, "Ready For Freddie" באלבום מנגן סקסופוניסט הטנור ויין שורטר אליו הצטרף אחר כך בשליחי הג'אז של ארט בלייקי. הפריצה הגדולה של האברד הייתה בשליחי הג'אז, שם הוא החליף את לי מורגן, אחד הנגנים שהשפיעו עליו ביותר, והצטרף לשושלת של חצוצרנים דגולים שניגנו בשליחי הג'אז. גם החצוצרן הראשון של השליחים, קליפורד בראון היה אחת ההשפעות הגדולות על האברד. האברד נשאר עם שליחי הג'אז עד 1966, והקליט עמם מספר לא מבוטל של אלבומים שהצליחו מאוד. במהלך התקופה פיתח לעצמו סגנון ייחודי ואף זכה בפרס של המגזין דאון ביט. במהלך שנות השישים ניגן האברד בכמה מהאלבומים החשובים של התקופה, בהובלתם של הרבי הנקוק, ויין שורטר ואחרים. למרות שמעולם לא אימץ את סגנון הג'אז החופשי, הופיע האברד גם באלבומים החשובים ביותר של הז'אנר הזה, יחד עם אורנט קולמן, אריק דולפי וג'ון קולטריין. בשנות השבעים, כאשר הג'אז ברובו שקע, האברד פרח כמוביל. אחד מאלבומיו אף זכה בפרס גראמי. הוא הוביל הרכבים שכללו נגנים כגון האנקוק, שורטר, רון קרטר, טוני ויליאמס ועוד רבים וחשובים. גם בשנות השמונים הוא הצליח, הוא ניגן עם מוזיקאים כמו בני גולסון ואף שב והקליט אלבום עם ארט בלייקי. בשנת 1990 הופיע ביפן בהופעת ג'אז אמריקאי - יפני חשובה וגדולה, אשר כללה גם את אלווין ג'ונס, בני גרין, רון קרטר ועוד. האברד נפטר ב-2008 בבית חולים בקליפורניה לאחר אשפוז ממושך בשל התקף לב בו לקה. מדיה וקבצים בנושא פרדי האברד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרדי האברד (באנגלית) פרדי האברד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדי האברד, באתר ספוטיפיי פרדי האברד, באתר Last.fm (באנגלית) פרדי האברד, באתר AllMusic (באנגלית) פרדי האברד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדי האברד, באתר דיזר פרדי האברד, באתר Discogs (באנגלית) פרדי האברד, באתר Songkick (באנגלית) פרדי האברד, באתר בנדקמפ גיל ג'יבלי, הלך לעולמו החצוצרן פרדי האברד, גלובס, 30/12/2008 פרדי האברד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
שלמה סקולסקי

שלמה סְקוּלְסקי (22 בספטמבר 1911 – 3 ביולי 1982) היה מחנך, סופר, משורר, מתרגם, פובליציסט ועורך ישראלי, שהיה מזוהה עם תנועת בית"ר ועם המחתרות. סקולסקי נולד בפולין. ב-1941 הגיע מהעיר וילנה בירת ליטא הסובייטית לארץ ישראל באופן בלתי-ליגאלי. ב-1944 נעצר בידי הבריטים, לאחר שהיה חבר בפלוגות ההגנה של בית"ר בראש פינה. היה עצור במחנה המעצר בלטרון במשך שנתיים. בשירו "ראש פינה", כתב על שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון: ”אלונים נדים צמרת דום שרים לבן-יוסף בין הבקע לכנרת קבר עז חוצב אין כובשים את ראש הסלע אם אין קבר במורד” לאחר קום המדינה עבד כעורך בידיעות אחרונות לילדים, ובמדורי הספרות של העיתונים "חרות", "המשקיף" ו"היום". לימד ספרות בתיכון עירוני א' בתל אביב ובתיכון עירוני י"א. תרגם לעברית ספרים רבים, ובהם "היידי בת ההרים" מאת יוהנה ספירי, שנתיים באי בודד לז'ול ורן, ו"הלב" לדה אמיצ'יס. את השיר "מן המחתרת", עיבד גיל אלדמע. חתם על חלק מיצירותיו בפסבדונימים, כגון: "הדוד הטוב", "בן ישראל הדני", ש"ס, שלמה, ש., שמעוני, רינה טל, בן ישראל הדני, ש. אלירן ועוד. היה גיסו של חבר הכנסת יוחנן בדר. על שמו קרוי רחוב בבאר שבע. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אשירה לך, תל אביב: אלומה של סונטות, הוצאת חוג ידידים, תל אביב, תש"ז. שלמה סקולסקי, באתר זמרשת שלמה סקולסקי, באתר שירונט שלמה סקולסקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) שלמה סקולסקי, דף שער בספרייה הלאומית שלמה סקולסקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה כתבי שלמה סקולסקי בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של שלמה סקולסקי, בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה סקולסקי, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" ערב "שירה במחתרת" יתקיים לזכרו של שלמה סקולסקי ז"ל, אתר חדשות מחלקה ראשונה מילים לשירים של שלמה סקולסקי, באתר "שירונט" האזנה לשירי שלמה סקולסקי, באתר זמרשת ביוגרפיה של סקולסקי עם הספרים שתרגם וערך(הקישור אינו פעיל) באתר ים הספר ש. סקולסקי, מְגִלַת בֵּיתָּ"ר, מצודה, 6 באוקטובר 1937 שלמה סקולסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו. שוחררו מלטרון ורפיח, המשקיף, 29 בספטמבר 1946. מקור לקסיקון הסופרים האלמונים, באתר "חנות הספרים של איתמר" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארז שלם

ארז שלם (נולד ב-4 בנובמבר 1973) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, מחזאי ושחקן תיאטרון ישראלי. שלם נולד וגדל בפתח תקווה. לאב עולה מאלג'יריה ולאם צברית שגדלה בקיבוץ דן. למד בבית ספר התיכון הרב תחומי עמל א'. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הנח"ל. בגיל 25 החל את דרכו על במות ה"צוותא" וה"קאמל קומדי קלאב". במקביל החל לכתוב ולהשתתף במספר תוכניות טלוויזיה, בהן: הלילה עם ליאור שליין, משחק מכור, רצועת הביטחון, כל לילה עם אסף הראל. ב-2005 השתתף בפינת ההומור בתוכנית האירוח "יאיר לפיד", וכן בתוכנית "פקקים" בערוץ הספורט. ב-2007 השתתף בתוכנית "גלגל החדשות" בערוץ 2 וכן בתוכנית "מהדורה מוגבלת"! בערוץ ביפ. בשנים 2008–2011 השתתף בפאנל הקבוע של תוכנית הבידור "צחוק מעבודה" בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית "רשת" (עונות 1–6), יחד עם ארבעה סטנדאפיסטים בהנחיית שלום אסייג. במקביל העלה מופע סטנד-אפ הנושא את שמו. מאוחר יותר השתתף בתוכנית "חומר טוב" בערוץ ביפ. ב-2013 הצטרף לעונה השנייה של התוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל. ב-2015 החל להשתתף בתוכנית הקומית "מלחמת המינים" בערוץ 2, בהנחיית שלום אסייג וליטל שוורץ. שלם כתב ושחק בהצגה "שוקו וניל" בתיאטרון העברי - קומדיה שמספרת על הקושי של העדה האתיופית להשתלב בחברה הישראלית. משנת 2016 השתתף בהצגה "אול יו ניד איזה רב", שגם בכתיבתה נטל חלק, בתפקיד הרב. בשנת 2020 כתב את הסדרה "הנחלה" וגם שיחק בה. שלם נשוי ואב לשניים. מתגורר בגת רימון. אחיו, שושן שלם, הואשם בהונאה של מיליוני שקלים ונשפט ל-6 שנות מאסר. מבין הנפגעים, השחקן שלום מיכאלשווילי והעיתונאי חיים אתגר נטען שההכירות שלהם עם שושן נוצר על רקע החברות עם ארז. מדיה וקבצים בנושא ארז שלם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארז שלם ארז שלם, ברשת החברתית אינסטגרם ארז שלם, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ארז שלם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טל פרי, ‏ארז שלם: "נתנו לטייקונים את החיים שלהם על מגש", באתר גלובס, 24 ביוני 2012 ארז שלם מתראיין לפודקאסט "מאחורי כל צחוק" של אלדד שטרית, 4 בפברואר 2019 ענת מוניץ, טבילת האש של ארז שלם בתיאטרון - ריאיון, באתר הבמה, 20 בינואר 2015 לא שלם, סאלם - עם ארז שלם | לשחרר את הדב, פרק 140, ‏17 במאי 2023 חן מענית, ‏6 שנות מאסר לאחיו של הבדרן ארז שלם בגין הונאה, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2015 דסק קשת 12, ‏"אתה הכנסת אותי לזה. הרגשתי שתקעת לי סכין בגב", באתר ‏מאקו‏, 6 ביולי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חואנה דה איברבורו

חואנה דה איברבורו (בספרדית: Juana de Ibarbourou;‏ 8 במרץ 1892 – 15 ביולי 1979), הידועה גם בשם חואנה דה אמריקה (Juana de América), הייתה משוררת אורוגוואית. איברבורו נולדה בשם חואנה פרננדז מוראלס בשנת 1892 במלו שבאורוגוואי. ב-1909, בגיל 17, פרסמה לראשונה יצירה פרי עטה – סיפור בשם "Derechos femeninos" (ספרדית: "אור נשי"). דה איברבורו הייתה מהראשונים אשר ביטאו השקפות פמיניסטיות בדרום אמריקה. הד להשקפתה הפמיניסטית ניתן למצוא בשירים כגון "La Higuera" ו-"Como La Primavera". בנוסף הייתה דה איברבורו גם נטורליסטית ופנתאיסטית, וגם על כך כתבה ביצירותיה. בעברית ראה אור בשנת 1966 הספר "חואנה דה איברבורו – מבחר יצירות", בתרגומה של ד"ר פנינה נוה, בהוצאת "עם הספר". Lenguas de diamante‏ (1919) Raza salvaje‏ (1920) La rosa de los vientos‏ (1930) Oro y tormenta‏ (1956) – תימות תנ"כיות המשקפות את ההתעסקות שלה בסבל ובמוות. Chico Carlo‏ (1944) – מכיל את זכרונותיה. Obras completas (הוצ' שלישית, 1968). מדיה וקבצים בנושא חואנה דה איברבורו בוויקישיתוף חואנה דה איברבורו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חואנה דה איברבורו, דף שער בספרייה הלאומית
קרב סולנט

קרב סולנט הוא קרב ימי שניטש ב-18 וב-19 ביולי 1545, במהלך המלחמות האיטלקיות, בין ציי פרנסואה הראשון, מלך צרפת, והנרי השמיני, מלך אנגליה. ההתנגשות התחוללה במצר סולנט, המפריד בין המפשייר לאי וייט בדרומה של אנגליה, והסתיימה ללא הכרעה. הקרב זכה לפרסום בעיקר על שום טביעת הקאראק האנגלית "מֶרִי רוֹז", ששרידיה נמשו ב-1982 ומוצגים כיום בפורטסמות'. ב-1545 פלש פרנסואה הראשון לאנגליה בראש צבא של 30,000 חיילים ולמעלה מ-200 אוניות. אל מול צי משלוח זה, שהיה גדול מן הארמדה הספרדית ששוגרה לאנגליה ארבעים ושלוש שנים מאוחר יותר, יכלו האנגלים להעמיד כ-80 אוניות ו-12,000 חיילים בלבד. הפלישה הצרפתית החלה ברגל שמאל. שרפה פרצה ב"קאראקו", אוניית הדגל של צי המשלוח, בעודה עוגנת בסיין, והיא אבדה כליל. אדמירל קלוד ד'אנבול עבר אל "לה מֶטְרֶס", אך זמן קצר לאחר היציאה לים עלתה אונייתו על שרטון. לאחר שתוקנה המשיך הצי בדרכו וחצה את התעלה. הצרפתים נכנסו למצר סולנט והנחיתו את צבא הפלישה בחופי האי וייט וסאסקס, אך החיילים שהונחתו באי וייט הוכו על ידי מיליציה מקומית בקרב בונצ'רץ' ונאלצו לסגת לאוניות. ב-18 ביולי 1545 יצאו אוניות האנגלים מפורטסמות' להדיפת הפולש. הקרב בין הצדדים התחולל מטווח רחוק, ונזק מועט נגרם לאוניות שני הצדדים. ברם, סכנת טביעה מיידית נשקפה לאוניית הדגל "לה מטרס" בשל הנזקים שנגרמו לה עוד קודם הקרב, וד'אנבול צריך היה לעבור פעם שלישית לאונייה אחרת. בסופו של דבר האונייה ניצלה. בליל 18 ביולי סעד המלך הנרי על סיפונה של "גרייט הֶרִי", אוניית הדגל של אדמירל ג'ון דאדלי. למחרת היום נחלשה הרוח מאוד, והצרפתים שילחו את הגליאות שלהם נגד אוניות האנגלים משותקות התנועה. לקראת ערב התעוררה בריזה, ו"מרי רוז", בפיקודו של תת-אדמירל ג'ורג' קארוּ, החלה מתקדמת אל עבר האויב. לאחר דקות ספורות בלבד התהפכה האונייה וטבעה. מכל צוותה הצליחו להינצל 35 איש בלבד. הסברה היא, כי לא ניתנה הוראה לסגור את אשנבי התותחים התחתיים לאחר הירי בגליאות הצרפתיות. לכן, כשנטתה האונייה על צדה בשל משב רוח פתאומי, חדרו מים לתוכה והיא התהפכה. הצרפתים, מכל מקום, האמינו כי הם שהטביעו את האונייה האנגלית. באוגוסט עזב חיל המשלוח הצרפתי את אדמת אנגליה כלעומת שבא. Loades, David, The Tudor Navy: An administrative, political and military history. Scolar Press, Aldershot, 1992. Marsden, Peter. Sealed by Time: The Loss and Recovery of the Mary Rose. The Archaeology of the Mary Rose, Volume 1. The Mary Rose Trust, Portsmouth, 2003. Rodger, Nicholas A. M.. The Safeguard of the Sea: A Naval History of Britain 660–1649. W.W. Norton & Company, New York, 1997. Stirland, Ann J. Raising the Dead: The Skeleton Crew of Henry VIII's Great Ship, the Mary Rose. John Wiley & Sons, Chichester, 2000. אתר אוניית המוזיאון "מרי רוז"
אבו תמים מעד אל-מועיז

אַבּוּ תַמִים מַעַדּ אלְ-מֻעִזּ לִדִין אללַּהּ (בערבית: أبو تميم معد المعز لدين الله; 932–975) היה ח'ליף האימפריה הפאטִמית הגדולה, שהשתרעה על שטחים נרחבים שכללו את מצרים, דרום איטליה וצפון אפריקה. בשנת 952 לספירה כבש הח'ליף אל-מועיז את המחוזות אריה וקלבריה, לאחר קרבות עזים, שבסופם הצליח צבאו לדכא כל התנגדות. לאחר שנה בערך מאותם הקרבות, באה אל הח'ליף משלחת מסיציליה, ובפיה הבשורה על מות מלכם, ועל רצונם לשלטונו על מדינתם. כעבור זמן מה מבוא המשלחת ומהשתלטותו על דרום איטליה, הלך הח'ליף עם צבאו הכביר לצפון אפריקה. הוא נלחם במדינות צפון אפריקה וניצחן בהתנגדות מועטה, מלבד קרבותיו בתוניסיה, שם הייתה התנגדות חזקה יחסית. לאחר שלטונו החזק בכל השטח הנרחב הנ"ל, באה אליו משלחת מביזנטיון כדי לחתום על ברית בין האימפריה הביזנטית לבין ממלכתו של הח'ליף. לבסוף, לאחר קשיים מועטים, נחתם הסכם שלום בין השתיים, שהחזיק למשך זמן רב. לאחר כל אלו, באה אליו משלחת נוספת, הפעם ממצרים, וביקשה ממנו לבוא ולשלוט במדינתה, משום שהשליט אבו אל-מיסכ כאפור מת. לאחר כמה חודשים, הגיע המלך וצבאו לפוסטאט (בירת מצרים הקדומה; כיום קהיר), ושם הוא עלה על כיסא מלכותו. יורשו היה בנו, אבו מנסור ניזאר אל-עזיז באללה (أبو منصور نزار العزيز بالله). על פי מגילת אחימעץ, יועצו האישי, ראש השרים ונגיד היהודים בממלכתו היה פלטיאל הנגיד. מדיה וקבצים בנושא אבו תמים מעד אל-מועיז בוויקישיתוף אבו תמים מעד אל-מועיז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.