laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טיטן 3C

טיטאן 3C (באנגלית: Titan IIIC) היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי "טיטן 2". המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1965–1982. השינוי העיקרי לעומת הטיל הבליסטי היה הוספת שלב שלישי ומאיץ. הסיבה לפיתוח משגר חדש היה צורך במשגר שיהיה מותאם לשיגור חללית מאוישת "בואינג X-20 דיינה-סור". פרויקט זה בוטל ומשגר היה בשימוש לשיגור חלליות לא מאוישות. לפני הפעלת השלב הראשון של המשגר הופעלו מאיצים. הדבר איפשר להגדיל באופן משמעותי משקל הלוויינים שניתן לשגר על ידי המשגר. השיגור הראשון בוצע בשנת 1965 מכן שיגור LC-40 בנמל החלל קייפ קנוורל. לשיגורים של משגר הותאם גם כן שיגור LC-41. בשנות ה-70 בוצעו שיגורים של גרסת "טיטן 3 (23)C" עם ביצועים משופרים. בסך הכול בוצעו 36 שיגורים מהם 31 היו מוצלחים. השיגורים הופסקו בשנת 1982. מדיה וקבצים בנושא טיטן 3C בוויקישיתוף תיאור המשגר (באנגלית) רשימת שיגורים רשימת שיגורים של גרסה משופרת
אבינועם פרץ

אבינועם פרץ (6 במרץ 1969 – 22 בספטמבר 1992) היה לוחם ימ"מ בדרגת רס"ם, שנפל בקרב בשנת 1992, והוענק לו עיטור המופת. אבינועם פרץ נולד בט"ז אדר התשכ"ט, 6 במרץ 1969, לחנניה וסימה פרץ, הוא התגורר במגדל העמק, למד בבית הספר גיורא יוספטל ובחטיבת הביניים רוגוזין בעיר. בשירותו הצבאי שירת בגולני. לאחר מכן, התגייס לימ"מ במשמר הגבול, שירת כמדריך קורסים והיה חברו ליחידה של קובי שבתאי (לימים המפכ"ל). בכ"ד אלול תשנ"ב - 22 בספטמבר 1992 שב פרץ מחופשה ליחידתו, בעוברו בצומת הגבעה הצרפתית בירושלים הבחין ליד הטרמפיאדה בחשוד החמוש ברובה M-16, הוא ניגש לתשאל אותו אך המחבל ירה בו והרגו, חבריו של פרץ לכדו את המחבל. פרץ הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית העלמין של מגדל העמק, הוא היה בן 23 בנופלו, והניח אחריו הורים, שני אחים ושתי אחיות. לאחר מותו הוענק לו עיטור המופת המשטרתי, בנימוק ש"במעשהו הקריב את נפשו כדי למנוע אסון ולהציל חיי אחרים, תוך הפגנת עוז רוח ואומץ לב הראויים לשמש מופת לכלל המשרתים במשטרת ישראל". משמר הגבול מקיים תחרות ירי שנתית לזכרו. בשנת 2019 הוקם לזכרו של פרץ מצפה ביער בלפור, בשיתוף פעולה של משפחתו, משמר הגבול קק"ל ועיריית מגדל העמק. אבינועם פרץ באתר יזכור אבינועם פרץ באתר הגבורה מצפה אבינועם באתר מסבירן אבינעם פרץ, באתר www.izkor.gov.il רס"ל אבינועם פרץ ז"ל, באתר הגבורה מצפה אבינועם, באתר מקומונט הגליל – קול הגליל, ‏3 בדצמבר 2019 משמר הגבול, תחרות ירי על שם אבינועם פרץ ז״ל, באתר www.facebook.com, ‏24 בנובמבר 2013 רוני שחר, 27 שנים אחרי שנרצח בפיגוע: במגדל העמק הוקם מצפה לזכרו של אבינועם פרץ ז"ל, באתר mynet‏ העמק, 5 בדצמבר 2019 אביטל טביב, הצללת בלפור, "נופשים", גיליון 380, עמוד 26, 26 ביולי 2024.
הליגה האנטישמית

הליגה האנטישמית (בגרמנית: Antisemitenliga) הייתה ארגון שנוסד בשנת 1879 בגרמניה על ידי הסופר והפוליטיקאי וילהלם מאר. מטרת הארגון הייתה להיאבק נגד השפעת היהודים בחברה ולהפיץ רעיונות אנטישמיים. מאר עצמו טבע את המונח "אנטישמיות" לתיאור שנאת יהודים על בסיס גזעי ולא דתי. וילהלם מאר ייסד את הליגה האנטישמית לאחר שפרסם את ספרו "ניצחון היהדות על הגרמניות" (Der Sieg des Judenthums über das Germanenthum) בו טען כי היהודים השתלטו על גרמניה ויש לפעול נגדם. הליגה האנטישמית הפיצה תעמולה אנטי-יהודית ופעלה ליצירת דעת קהל עוינת כלפי היהודים. האידאולוגיה של הליגה האנטישמית התבססה על רעיונות גזעניים שראו ביהודים גזע נחות ומסוכן שיש להיאבק בו. הליגה טענה שהיהודים מהווים איום על החברה הגרמנית והתרבות האירופית ויש לגרש אותם מגרמניה. הליגה האנטישמית הייתה אחד הגורמים המרכזיים בהפצת רעיונות אנטישמיים בגרמניה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רעיונות אלה השפיעו על התנועה הנאצית ועל האידאולוגיה שלה, שהובילה לרדיפת היהודים בשואה. הארגון חדל להתקיים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך רעיונותיו האנטישמיים המשיכו להשפיע על החברה הגרמנית והובילו לרדיפת יהודים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הליגה האנטישמית של צרפת W. Marr, Sieg des Judenthums über das Germanenthum rbb Preußen-Chronik | Antisemiten organisieren sich (März 1880), www.preussenchronik.de, ‏2008-05-21
אלתר יעקב שחראי

רבי יעקב אלתר שחראי (1874 – 29 בנובמבר 1937) היה סופר ועיתונאי יהודי והיה ואחד ממייסדי הקהילה היהודית בירושלים בתקופת העלייה השנייה. אלתר יעקב שחראי נולד בשנת 1874 בקרסניסטב שבפולין. בילדותו ובנעוריו שימש את הרבנים מברזין, שדליץ ואוסטרובצה והיה חסיד של חסידויות גרודזיסק וקוז'ניץ. שם המשפחה המקורי היה שירמן, והוא שונה לשחראי בשנת 1922 כשהצטרף לעיתונות העברית. אשתו חסידה נפטרה בגיל צעיר יחסית, והוא גידל את ילדיהם לבדו. שחראי עסק בכתיבה והיה סופר ועיתונאי ידוע. הוא הגיע לארץ ישראל ככתב של העיתון הוורשאי־יידי "היינט" והצטרף למאבק למען השפה העברית. בנוסף, הוא עבד בעיתון החרדי "המוריה" ובהמשך שימש כעורך עיתון "התור" של תנועת המזרחי. מאמרים פרי עטו פורסמו גם ב"על המשמר" וב"הצופה". במסגרת העלייה השנייה עלה שחראי לארץ ישראל עם אשתו חסידה ושלושת ילדיו. לאחר פטירת אשתו, גידל שחראי את ילדיהם לבדו. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי ונעשה חבר בוועד הזמני של יהודי ארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה. יעקב שחראי היה מיודד עם חיים נחמן ביאליק. המשורר אף כתב מכתב המלצה עבור בתו של שחראי, בלהה, כאשר רצתה להתקבל לעבודה במפעל לשיניים תותבות. הוא שירת את המאבק למען השפה העברית בירושלים בתקופת מלחמת השפות. כתיבתו עסקה בנושאים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים הוא חיבר חוברות מונוגרפיות, כולל "טבריה", "הדת ומולדתי", ו"ישראל בתפיסתו של הרב קוק". שחראי נפטר בתל אביב ב-29 בנובמבר 1937 (כ"ה בכסלו תרצ"ח). הוא נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "פ"נ ר' אלטר יעקב שחראי .. ממיסדי קהלת (קהילת) ירושלים". על שמו קרוי רחוב בשכונת בית וגן בירושלים. מאיה פולק, ציור מסתורי: מי מכיר את האישה שבקיר?, באתר מקור ראשון ⁨אלתר יעקב שחראי ⁩ | ⁨הארץ⁩ | 12 נובמבר 1934 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il רחוב שחראי, באתר עיריית ירושלים
נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18

נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18, הידועה גם בשם נבחרת הנוער, היא נבחרת כדורסל ישראלית המנוהלת על ידי איגוד הכדורסל הישראלי ומייצגת את ישראל בתחרויות כדורסל בין-לאומיות עד גיל 18. את הנבחרת מאמן מאז ינואר 2023 שרון אברהמי. אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 18 נבחרת הנוער של ישראל, באתר איגוד הכדורסל הישראלי אלעד חסין מונה למאמן נבחרת העתודה, באתר ערוץ הספורט, 10 בינואר 2023
שחר ברקאי

שחר ברקאי (נולד ב-1985) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת יהודה. קודם לכן שימש מפקד בא"ח גולני ומפקד גדוד 12. התגייס לצה"ל בשנת 2005 והתנדב ליחידת אגוז. ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בשנים 2017–2018 שימש כקצין אג"ם של חטיבת גולני. בשנים 2019–2020 שירת כראש ענף חי"ר במרכז לאימונים טקטיים. בשנת 2020 מונה למפקד גדוד 12 וכיהן בתפקיד עד שנת 2022. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני. באוקטובר 2023 שב לפקד על גדוד 12 במלחמת חרבות ברזל בעקבות פציעת מפקד הגדוד, סגן אלוף עומר סולימאן. ב-14 בדצמבר 2023 נפצע בינוני בלחימה בח'אן יונס. בפברואר 2024, לאחר החלמתו, שב לפקד על בא"ח גולני עד יולי 2024. ב-1 באוגוסט 2024 מונה למפקד חטיבת יהודה בדרגת אלוף-משנה. ברקאי בעל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. ברקאי נשוי ואב לשתיים. מדיה וקבצים בנושא שחר ברקאי בוויקישיתוף קורות חייו, אתר צה"ל, ‏ 1 באוגוסט 2024. יואב קרן, המג"ד שהתעקש להיכנס לעזה, נפצע - וחזר לפקד: "לא אשאיר אנשים מאחור", באתר ynet, 28 באפריל 2024. מפקד חדש לחטיבה מרחבית "יהודה", באתר ערוץ 7, 1 באוגוסט 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דונקי קונג קאנטרי

דונקי קונג קאנטרי (באנגלית: Donkey Kong Country) הוא משחק פלטפורמה משנת 1994 שפותח על ידי חברת Rare ופורסם על ידי נינטנדו עבור קונסולת המשחקים סופר נינטנדו. המשחק הוא אתחול לזיכיון של נינטנדו דונקי קונג והוא הראשון בזיכיון דונקי קונג קאנטרי. המשחק מתמקד בגורילה דונקי קונג ובאחיינו דידי קונג אשר יוצאים בעקבות מטמון הבננות הגנוב שלהם אשר נגנב על ידי התנין קינג ק. רול וצבאו, הקרמלינגס. במצב שחקן יחיד צריך להשלים 40 שלבים שונים מסוג גלילה צדדית ובהם צריך לקפוץ מפלטפורמה לפלטפורמה ולהתחמק ממכשולים שונים. לאורך השלבים צריך לאסוף פריטים שונים, לנסוע במכוניות קארטינג, לרכב על בעלי חיים שונים, להביס אויבים ובוסים שונים ולגלות שלבי בונוס סודיים. במצב מרובה משתתפים שני השחקנים עובדים בשיתוף פעולה או מתחרים זה בזה. עלילת המשחק מתרחשת באי "דונקי קונג" בו הגיבור הראשי, הגורילה דונקי קונג, ואחיינו דידי קונג, יוצאים למסע בעקבות מטמון הבננות שנגנב מהם על ידי הנבל קינג ק. רול וצבאו, הקרמלינגס. במצב שחקן יחיד צריך להשלים 40 שלבים מגוונים מסוג גלילה צדדית המתרחשים בין היתר בג'ונגלים, מתחת למים, בהרים מושלגים ועוד ואשר בהם השחקן צריך לקפוץ מפלטפורמה לפלטפורמה ולהתחמק ממכשולים שונים. לאורך השלבים צריך לאסוף פריטים שונים, לנסוע במכוניות קארטינג, לרכב על בעלי חיים שונים, להביס אויבים ובוסים שונים ולגלות שלבי בונוס סודיים. במצב מרובה משתתפים שני השחקנים עובדים בשיתוף פעולה או מתחרים זה בזה. בעוד שדונקי קונג חזק יותר ויכול להביס אויבים גדולים יותר, דידי קונג מהיר יותר וזריז יותר. המשחק עשה שימוש בגרפיקה תלת־ממדית נוצרה מבעוד מועד - טכניקה חדשה באותה תקופה אשר העניקה למשחק סגנון ויזואלי ייחודי. המשחק זכה להצלחה מסחרית ניכרת כאשר לאורך השנים נמכרו בסך הכל מעל לתשעה מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם, מה שהופך אותו לאחד ממשחקי הסופר נינטנדו הנמכרים ביותר בכל הזמנים. ההצלחה הניכרת של המשחק הובילה לפיתוח שני משחקי המשך - "Donkey Kong Country 2: Diddy's Kong Quest" שיצא לשווקים ב-1995 ו-"Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble!" שיצא לשווקים ב-1996. מדיה וקבצים בנושא דונקי קונג קאנטרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דונקי קונג קאנטרי (מארכיון האינטרנט)
ליאון לבקוביץ'

ליאון לבקוביץ' (בפולנית: Léon Lewkowicz; נולד ב-1930, זדונסקה וולה, פולין) הוא ניצולי השואה שעבר את תלאות השואה בגטו לודז' ובמחנה בירקנאו. לאחר המלחמת העולם השנייה היגר לצרפת, שם הצליח להשתקם ולהתבלט בתחום התכשיטנות. בגיל 19 הפך לאלוף צרפת בהרמת משקולות. בשנת 2024, בגיל 94, נשא את הלפיד האולימפי במהלך טקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז (2024), כסמל לעמידותו ולנחישותו לאורך השנים. לבקוביץ' נולד בזדונסקה וולה, פולין, בשנת 1930. הוא נכנס לגטו לודז' בגיל עשר, ונשלח למחנה בירקנאו בגיל ארבע עשרה. לאחר מכן נשלח למחנה בוכנוולד, שם שרד את צעדות המוות ונשאר שם עד לשחרורו ב-1945. הוא היה בין 426 הצעירים ששוחררו מבוכנוולד על ידי ארגון אוז"ה ביוני 1945 והועברו לצרפת יחד עם אלי ויזל והרב ישראל מאיר לאו. במהלך תקופה זו הוא עבר מסע הישרדות שכלל עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית, רעב ומחסור תמידי. הוא שרד את צעדות המוות, והצליח לשרוד את הזוועות של מחנות ההשמדה הנאציים. לאחר השחרור, הגיע ליאון לצרפת והשתלב במערכת החברתית והמקצועית של המדינה. הוא התחנך בבתי הילדים של אוז"ה, שם קיבל תמיכה וסיוע כדי לשקם את חייו. בצרפת הוא פגש את מוריס ברוך, מאמן אתלטי, ניצול שואה גם הוא שארגן תחרויות ולימד את לאון התעמלות וכיצד להרים משקולות. ליאון למד מהר ובגיל 19 הפך למרים משקולות מקצועי. בשנת 1955, בהיותו בן 25, הפך לאלוף צרפת בהרמת משקולות. בזמנו, הוא לא השתתף במשחקים האולימפיים מכיוון שלא היה אזרח צרפתי, אך הצלחתו בתחום הספורט היוותה מקור גאווה לצרפת כולה. ב-2024, בגיל 94, לבקוביץ' נשא את הלפיד האולימפי במהלך טקס הפתיחה של אולימפיאדת פריז. הוא נשא את הלפיד מתחנת המטרו ביר-חקיים עד לגינת הזיכרון של ול ד'איב, מלווה בתשואות הצופים הרבים שהגיעו לתמוך בו. המעמד היווה סמל לעמידות ולהשרדותו של לווקוביץ' לאורך השנים (Aish) (Oeuvre de secours aux enfants). WorldMediaNetworks, Léon Lewkowicz, Holocaust survivor, will carry the Olympic flame in Paris on Monday July 15 | Jewish Website, ‏2024-07-15 (באנגלית אמריקאית) ose, Leon Lewkowicz, Auschwitz extermination camp survivor and former OSE child, carried the Olympic flame !, Oeuvre de secours aux enfants, ‏2024-07-17 (ב־) i24NEWS, www.i24news.tv Holocaust Survivor Carries the Olympic Torch ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליאון לבקוביץ'".
Forever (אלבום של שר)

Forever (בעברית: לנצח) הוא אלבום האוסף ה-11 של זמרת האמריקאית שר. אלבום האוסף ייצא לאור ב-20 בספטמבר 2024 על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס. האוסף יצא בשתי גרסאות: הראשונה, Forever, המכילה 21 מהרצועות המוכרות ביותר של הזמרת; הגרסה השנייה, Forever Fan, הכילה בסך הכל 40 רצועות. שר הכריזה על צאת Forever, אלבום האוסף שלה ב-1 באוגוסט 2024. המהדורה הסטנדרטית מכילה 21 רצועות של האלבום יצאה לאור על גבי תקליטור וחבילת ויניל כפולה מיוחדת "מודפסת על לוח נייר כסף עם ויניל שקוף", ואילו מהדורת Forever Fan היא מהדורה דיגיטלית זמינה בהורדה דיגיטלית והזרמת מוזיקה. מגזין רולינג סטון ציין את השמטתו של השיר "Half-Breed" ‏(1973), אשר הגיע למקום 1 במצעד בילבורד הוט 100, והציע ששר היא "בין רשימה הולכת וגדלה של מעשים עתיקים שחשיבה מחדש על שירים ויצירות אמנות שאולי לאיחזיקו מעמד היום ." ביום ההכרזה על האלבום, שר הוציאה את הסינגל לקידום מכירות "A Woman's Story". השיר עבר רימאסטר וזמין בדיגיטל בפעם הראשונה לאחר שיצא רק בעבר בפורמט בסינגל 45 אינץ' ב-1974. האלבום Forever באתר אפל מיוזיק Gotto, Connor (1 באוגוסט 2024). "Cher announces career-spanning greatest hits album Forever". Retropop. נבדק ב-21 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Kelly, Tyler Damara (1 באוגוסט 2024). "Cher announces career-spanning compilation album, Forever". The Line of Best Fit. נבדק ב-21 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Tabberer, Jamie (2 באוגוסט 2024). "Cher announces career-spanning compilation album Forever – including super rare songs". Yahoo News. נבדק ב-23 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Browne, David (1 בספטמבר 2024). "'Half-Breed' and 'Brown Sugar' Vanished: Why Classic Artists Are Censoring Themselves". Rolling Stone. נבדק ב-23 בספטמבר 2024. {{cite journal}}: (עזרה) "Official Albums Chart Update 23 September 2024 - 29 September 2024". Official Charts. 23 בספטמבר 2024. נבדק ב-24 בספטמבר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Release formats for Forever on August 1, 2024: "Forever Fan". Apple Music (US). 1 באוגוסט 2024. נבדק ב-1 באוגוסט 2024. {{cite web}}: (עזרה)
סופר סבתא

סופר סבתא (באנגלית: Super Gran) היא סדרת טלוויזיה סקוטית, המתמקדת בדמותה של סבתא סמית' בעלת כוחות העל. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים שנכתבו על ידי פורסט וילסון. הסדרה שודרה בין 1985 ל-1987, ובסך הכל נכללו בה 26 פרקים רגילים בשתי עונות (13 פרקים בכל עונה), וכן פרק ספיישל מיוחד לחג המולד. עלילת הסדרה מתרחשת בעיירה הבדיונית צ'יזלטון, ובכל פרק סבתא סמית' משתמשת בכוחות העל שלה כדי לסכל את מזימותיהם של הנבלים המקומיים. השחקנים העיקריים בסדרה עם גודרון אר (Ure) בתפקיד סבתא סמית', איאן קת'ברטסון בתפקיד הנבל סקונר קמפבל, וביל שיין בתפקיד הממציא בלק. "סופר סבתא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סופר סבתא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יצחק (איז'ו) שני

יצחק (איז'ו) שני (נולד ב-14 באפריל 1935) הוא מפיק סרטים בולט בקולנוע הישראלי. בין הסרטים שהפיק ניתן למצוא את "עזית הכלבה הצנחנית", "גבעת חלפון אינה עונה", "הגונב מגנב פטור" ו"אלכס חולה אהבה". בשנת 1980 הקים יחד עם אשתו נורית את רשת בתי הקולנוע "לב". בשנת 2011 זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע על מפעל חיים. שני נולד בשנת 1935 בקריית חיים. הוא למד משפטים באוניברסיטה העברית והחל את דרכו כעורך דין של אפרים קישון. בשנות ה-70 החל לעסוק בהפקת סרטים, כולל סרטים כמו "עזית הכלבה הצנחנית" (1972), "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), "הגונב מגנב פטור" (1977), ו"אלכס חולה אהבה" (1986). בשנת 1978 הוביל לאיחוד בין "ברקי-פאטה-המפריס" ל"אולפני הרצליה" ופרש מניהול האולפנים. בשנת 1980, שני ואשתו נורית הקימו את רשת בתי הקולנוע "לב" בדיזנגוף סנטר בתל אביב, שהתמקדה בסרטי איכות אירופאיים וישראליים. בשנת 2011 זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר) על מפעל חיים, כהכרה על תרומתו לתעשיית הקולנוע הישראלית. "גבעת חלפון אינה עונה" (1976) "אלכס חולה אהבה" (1986) "עזית הכלבה הצנחנית" (1972) "הטוב, הרע והלא נורא" (1987) "ג'ירפות" (2001) יצחק שני, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יצחק שני - ביוגרפיה, באתר אידיבי – מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי על ראש הגבעה, באתר ynet, 24 במרץ 2009
ארלי ברק (DDG-51)

USS ארלי ברק (DDG-51), על שם אדמירל צי ארצות הברית ארלי אלברט ברק (1901–1996), היא הספינה המובילה (אנ') של המשחתות מסדרת ארלי ברק. בניית השדרית על ידי חברת Bath Iron Works בבאת' (אנ') שבמיין, החלה ב-6 בדצמבר 1988; הושקה ב-16 בספטמבר 1989; והוזמנה ב-4 ביולי 1991. המתכננים של ארלי ברק שילבו לקחים רבים שנלמדו על ידי הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת פוקלנד וסיירות הטילים מסדרת טיקונדרוגה (אנ'). סיירות מסוג טיקונדרוגה הפכו יקרות מדי להמשך בנייה וקשות מדי לשדרוג ותחזוק. ארלי ברק הייתה המשחתת המודרנית הראשונה שתוכננה עם תכונות שנועדו להקטין את שטח חתך המכ"ם שלה, מה שמשפר את יכולתה של ספינה להתחמק מזיהוי מכ"ם. היא גם השתמשה בגרסה מופחתת מעט של "אייג'יס (אנ')", המאפשרת שיגור טיל, מעקב והתחמקות מטילים בו זמנית. מבנה הפלדה שלה מספק הגנה טובה למבנה העל שלה, בעוד שמערכת ההגנה הקולקטיבית שלה מאפשרת לה לפעול בסביבות המזוהמות מחומרים כימיים, ביולוגיים או רדיולוגיים. USS ארלי ברק ב-31 במרץ 1993 USS ארלי ברק עוזבת את בסיס HMNB ב-6 ביוני 2005 USS ארלי ברק בכרתים ב-27 ביולי 2007 USS ארלי ברק -HNLMS De Ruyter ב-2 באוקטובר 2011 USS ארלי ברק נכנסת למפרץ סודה ב-17 בפברואר 2012 מדיה וקבצים בנושא ארלי ברק בוויקישיתוף Tomajczyk, Stephen (2001). Modern U. S. Navy Destroyers (באנגלית). Zenith Imprint. p. 60. ISBN 9781610607339.
אלנה ברמובה

אלנה בראמובה (בבולגרית: Елена Баръмова) היא סופרן אופרה ילידת בולגריה. ילידת בולגריה, אלנה ברמובה למדה שירת אופרה באקדמיה הלאומית למוזיקה (בולגריה), סופיה, בהדרכתה של פרופסור קונסטנצה ואצ'קובה, מאוחר יותר באקדמיית בוריס כריסטוף ברומא, בהדרכת מירלה פארוטו, ומשנת 2001, בהדרכתה של גנה דימיטרובה. בשנים 2001–2002 שרה בקונצרטים עם גנה דימיטרובה בבולגריה, וינה, פראג ובודפשט. בראמובה זכתה בפרסים בתחרות בתחרות האופרה הבינלאומית של ג'וליאן גאיארה, פמפלונה, בהפקת חוסה קאררס, ובתחרות האופרה הבינלאומית של רייקה בלקנטו בקרואטיה. היא זכתה בפרס בתחרות הבינלאומית Hristo Brambarov, וזכתה בפרס הראשון עבור הביצוע הטוב ביותר לשירים הונגריים ובולגריים במכון התרבות ההונגרית, סופיה. היא הופיעה באופרה הלאומית של סופיה בתור דונה אלווירה ב"דון ג'ובאני", ליידי מקבת במקבת'", אלווירה" ב"ארנני", מיני ב"הנערה מהמערב", ב"טוסקה", "טורנדוט" ו"נורמה", ובהופעות אורח של "אאידה" באופרה הלאומית הפולנית, פסטיבל האופרה של אוונצ'ס, ה-Classic Openair Solothurn, שווייץ, בית האופרה של קהיר, וארנה של טייפה, טייוואן בהפקה משותפת של האופרה של רומא ושל התזמורת הסימפונית של טייפה. ברמובה שרה את ליידי מקבת ב"מקבת" של ורדי ב-Grosses Festspielhaus, זלצבורג, בתיאטרון באליקנטה, ספרד, ובלודז', אביגיל ב"נבוקו" ב-Teatr Wielki, פולין, האופרה הממלכתית של פראג, האופרה הלאומית של אסטוניה, Vorst Nationaal, בריסל, Stadsschouwburg, אמסטרדם, וה-Grenslandhallen, Hasselt, בלגיה. עם טורנדוט היא הופיעה באופרה דה מאסי, פריז, האופרה הממלכתית של פראג, טוקיו בונקה קאיקאן, מרכז איצ'י לאמנויות, נגויה, היכל הזיכרון הלאומי Sun Yat-sen, טייפה, אנדרטת צ'יאנג קאי שק, טאיפיי, ופסטיבל ליריקה, Massa Marittima, Teatro delle Fonti, Ripatransone, ו-Teatro D'Annunzio, פסקארה באיטליה. היא בצעה את אלווירה ב"דון ג'ובאני" ב-Classic Openair Solothurn, שווייץ, "טוסקה" ב-Teatr Wielki, לודז', אלוירה ב"ארנני" בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי של וארנה, בולגריה, ואמליה ב"נשף המסכות" בבית האופרה של קהיר. בראמובה היא סולנית אורח עם אנסמבל התזמורת קאנאזווה, יפן, ותזמורת הקונסרבטוריון של ברן בארנס ד'אוונש. "טורנדוט" - טורנדוט "מיני" – La fanciulla del West "טוסקה" – טוסקה "Madama Butterfly" – מאדאם באטרפליי "Santuzza" – אבירות כפרית "ליידי מקבת" - מקבת' "אביגיל" - נבוקו "אלווירה" – ארנאני "אליזבטה" – דון קרלו "אאידה" – אאידה "לאונורה" - הטרובדור "נורמה" - נורמה "Fiordiligi" - כך עושות כולן "דונה אלווירה" - דון ג'ובאני אלנה ברמובה בתור טורנדוט אלנה ברמובה כליידי מקבת - האופרה הלאומית של סופיה אלנה ברמובה בתפקיד אביגיל - נבוקו - תיאטר ויילקי - האופרה הלאומית הפולנית אלנה בראמובה כדונה אלווירה –דון ג'ובאני– סולתורן – שווייץ אלנה ברמובה בתור אליזבטה –דון קרלו– האופרה הממלכתית Stara Zagora מדיה וקבצים בנושא אלנה ברמובה בוויקישיתוף אתר הבלוג הרשמי: Elena Baramova - סופרן (אורכב 26.02.2013 בארכיון Wayback Machine) </link> Turandot - Opera de Massy אאידה - פסטיבל האופרה של אוונצ'ס מקבת, ספרד
צבי הירש ברוידא (סלנט)

הרב צבי הירש ברוידא (נפטר בערך בשנת ה'ת"ר (1839-1840)) היה רב, אב בית דין וראש ישיבה בעיר סלנט שבליטא. נולד לרב אהרן ברוידא, שהיה אב בית דין של העיר קלווריה שבליטא, ונכדו של הרב אברהם ברוידא. למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים מוולוז'ין. כיהן כרב באלסיאד ולאחר מכן מונה לרבה של סלנט, שם עמד בראש בית מדרש. נודע בהעמקתו בדברי התוספות, עד שיש שכינוהו "רבי הירשל תוספות". בין תלמידיו היו: רבי יוסף זונדל מסלנט, רבי ישראל סלנטר, הרב שמואל סלנט, הרב אלכסנדר משה לפידות, הרב אליהו לוינזון, הרב בנימין רבינוביץ', הרב נתן פרידלנד והרב מרדכי פלונגיאן. הרב יהושע העשיל כ"ץ סינגר, זיכרון בספר, וילנא תר"ס מנחם מנדל פלאטו, אור ישראל מסלנט, בני ברק תשע"ח, עמ' 121–126 עזריאל מאיר ברודא, משפחת ברודא פרק ראשון: הגאון ר' אהרן ברודא, ורשה, תרצ"ח. עמ' 29–33, באתר היברובוקס, עמ' 30 הערך "צבי הירש ברוידא (סלנט)", באתר המכלול בהספד משנת ה'תר"א מוזכרת פטירתו של רבי צבי הירש מסלנט שאירעה בשנה האחרונה, ההספד נמצא בתוך הרב יעקב מאיר פאדווא, נחלי מים, באתר היברובוקס, עמ' 176. יעקב זונדל וסרמן, מיקירי ירושלים, תל אביב תשל"ג, עמ' 175 יהדות ליטא, חלק ג', הוצאת עם הספר, תל אביב תשכ"ז, עמ' 289 הרב ירוחם הלוי, חבר המאמרים, וילנא תרצ"ט, מאמר צד ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם סמית' (מושל ויסקונסין)

ויליאם א. סמית' (באנגלית: William E. Smith;‏ 18 ביוני 1824 – 13 בפברואר 1883) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הוויגית עד 1854, ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר אספת המדינה של מדינתו בשנים 1851–1852 ובשנים 1871–1872 (בהן כיהן כיושב ראש הבית), כחבר הסנאט המדינתי בשנים 1858–1860 ובשנים 1864–1866, כגזבר המדינה בשנים 1866–1870, וכמושל ויסקונסין ה-14 בשנים 1878–1882. כאיש עסקים, הוא היה מייסד שותף של חברת "סמית', רודני ושות'", שהפכה לימים לרשת המרכולים "רודניס". ויליאם סמית' נולד באינוורנס שבסקוטלנד, כבנם של אלכסנדר ושרה (לבית גרנט) סמית'. כילד הוא היגר לארצות הברית עם משפחתו, וחי בניו יורק ובמישיגן. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים עד שבגיל 17 החל לעבוד כפקיד בחנות. ב-1846 הוא החל לעבוד עבור חנות הכלבו "לורד וטיילור", ובשנה שלאחר מכן החל לעבוד בחברה סיטונאית. ב-1849 הוא עבר לעיר פוקס לייק שבוויסקונסין, שם היה לשותף בחברת סחר. סמית' כיהן בכמה משרות פוליטיות בוויסקונסין, החל משתי התקופות בהן כיהן כחבר אספת המדינה בשנים 1851–1852 ובתקופת כהונה נוספת, בה כיהן כיושב ראש הבית, בשנים 1871–1872. בתחילת דרכו הוא היה חבר המפלגה הוויגית, וב-1854 סייע בארגונה של המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן בשתי תקופות כהונה בסנאט של ויסקונסין בשנים 1858–1860 ובשנים 1864–1866. בשנים 1866–1870 הוא כיהן כגזבר המדינה של ויסקונסין. בשנים 1858–1876 הוא שימש כחבר מועצת המנהלים של הקולג'ים, וכמנהל בית הסוהר המדינתי בשנים 1874–1878. ב-1872 עבר סמית' למילווקי, שם היה שותף להקמת רשת המרכולים "רודניס" (Roundy's). ב-1877 הוא נבחר כמושל ויסקונסין, וכיהן בתפקיד בשנים 1878–1882. ב-1849 נשא סמית' לאישה את מרי בות', ולשניים נולדו ארבעה ילדים. ויליאם סמית' נפטר במילווקי ב-13 בפברואר 1883. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הום שבעיר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1733-1734 ויליאם סמית' באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ויליאם סמית' באתר The Political Graveyard (באנגלית) ויליאם סמית', באתר "Find a Grave" (באנגלית) Legislative Reference Bureau (1960). The Wisconsin Blue Book. Legislative Reference Bureau. p. 124. "William E. Smith". Genealogy Trails. Johnson, Rossiter and Brown, John Howard (1904). The Twentieth Century Biographical Dictionary of Notable Americans. Biographical Society.
מרמריס

מרמריס (בטורקית: Marmaris) היא עיר ואתר קייט לחוף הים האגאי מול האי רודוס, בנפת מולה במחוז הים האגאי שבדרום-מערב טורקיה. בשל מיקומה בריביירה הטורקית לחופי הים האגאי מרמריס היא יעד תיירות ועיר נמל חשובה. מקור ההכנסה העיקרי של העיר הוא התיירות. מרמריס היא גם מרכז שיט ימי ויש בה מרינה גדולה. ספינות מעבורת משרתות בקו לאי רודוס, וספינות תיירים גדולות עוגנות לחופיה. מזג האוויר הים תיכוני מאופיין על ידי קיץ חם ולח וחורף גשום וקריר. ביולי ואוגוסט ייתכנו גלי חום והטמפרטורה עלולה להגיע עד 45 מעלות צלזיוס. תיירים רבים מעדיפים להגיע בספטמבר ובאוקטובר, כאשר הטמפרטורות יורדות. העיר, שנוסדה על ידי היוונים העתיקים, נודעה במאה השישית לפני הספירה בשם פיסקוס. ב-1522 לספירה סולימאן הראשון יצא ממרמריס עם 300 אוניות ו-200,000 אנשי צבא וכבש את האי רודוס מידי ההוספיטלרים. ב-1798 חנה בנמל מרמריס הצי של האדמירל נלסון לפני שיצא לקרב הימי שבו ניצח את הארמדה של נפוליאון (קרב הנילוס) באבוקיר שלחופי מצרים. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 97,818 תושבים. בעונת התיירות האוכלוסייה מגיעה ל-300,000 - 400,000 איש. למרמריס שלוש ערים תאומות: גרמניה פירט, בוואריה, גרמניה הרפובליקה העממית של סין ג'ינאן, שאנדונג, הרפובליקה העממית של סין טורקיה אורדו (אנ'), אורדו, טורקיה מדיה וקבצים בנושא מרמריס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרמריס Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בטורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.