laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גוריה

גוריה (בגאורגית: გურია מילולית: גוּריָה) הוא מחוז בגאורגיה, שחלקו הדרומי מאופיין בהרים בעלי מדרונות מתונים של רכס מסחתי, ואילו חלקו הצפוני נמצא במישור קולכתי. גוריה ממוקמת בדרום מערב גאורגיה. גבולותיו: מחוז אימרתי מצפון, סאמצחה-ג'אוואחתי ממזרח, אצ'ארה (אג'אריה בשפות זרות) מדרום והים השחור ממערב. האקלים במחוז סובטרופי-לח וצמחייתו הכוללת, בין היתר, יערות, עשירה מאוד. כלכלת המחוז התבססה בעבר בעיקר על שדות-תירס. במאה ה-20 החלו גם בטיפוח מטעי-תה. הגורים (תושבי המחוז) דוברים בדיאלקט מקומי של השפה הגאורגית (גוריאולי). הנהרות העיקריים בגוריה הם סופסה ונטנבי. לאחר העצמאות הגאורגית ב-1991 זכה גוריה במעמד אדמיניסטרטיבי של רגיוני (מחוז), שבירתו אוֹזוּרגֶתי. הרגיוני מתחלק לשלושה ראיונים (תת-מחוזות): נפת אוזורגתי נפת לנצ'חותי נפת צ'וחטאורי ערים: אוזורגתי ולנצ'חותי עיירות: לאיתורי, נארוג'ה, מסקירלי, אורקי וצ'וחטאורי כפרים: 186 1995 - מיכאיל צ'קוּאסֶלי 1997 - אולג ניקולישווילי 1998 - קרלו גוג'בידזה 2004 - בֶז'אן קאלָנדַדזֶה 2005 - אַלֶקו צינצַדזֶה 2006 - מיכֶאיל סווימוֹנישווילי בימי הביניים המוקדמים צמחה בגוריה נסיכות פאודלית. היא הצטרפה לממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-10, מספר שנים לפני שהושלמה איחודה. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15 שבה להיות נסיכות עצמאית בהנהגת שושלת גוריאלי - נסיכות גוריה. ככל מערב גאורגיה במהלך ימי-הביניים המאוחרים סבלה רבות מפלישות של האימפריה העות'מאנית. במאה ה-17 אף נקרעה ממנה אזור מתוך אג'ריה שבדרומה (באותם זמנים השתייכה לנסיכות גוריה), שאוכלוסייתה אוסלמה לאחר מכן. ב-1828 האימפריה הרוסית סיפחה וביטלה את הנסיכות. מסוף המאה ה-19 החבל התפרסם בזכות התארגנות מחתרתית חזקה של איכרים מרקסיסטים. בתקופת העצמאות הקצרה של גאורגיה בשנים 1918–1921 לגוריה היה מעמד אדמיניסטרטיבי של מאזרה (מחוז). תחת השלטון הסובייטי עברה תהליך של קולקטיביזציה כפויה, אך מלבד מיכון החקלאות לא עברה מודרניזציה בדמות תיעוש ועיור והיה לאחת החבלים העניים בגאורגיה. בן-החבל המפורסם ביותר הוא אדוארד שווארדנאדזה, מי שהיה מנהיג המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה ברוב שנות ה-80, שר החוץ של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה ונשיאה השני של גאורגיה העצמאית בשנים 1992–2003. מתחילת שנות ה-90, עקב המחסור במקורות אנרגיה בגאורגיה העצמאית (מ-1991), גוריה סובלת ממצוקה כלכלית בגלל הפגיעה באספקת חומרי גלם להנעת המיכון החקלאי. כנסיית שמוכמדי כנסיית ליחאורי אדוארד שוורדנדזה נואה ז'ורדניה הרפובליקה של גוריה אתר האינטרנט הרשמי של גוריה
דם, יזע ודמעות

דם, יזע ודמעות (במקור האנגלי: Blood, Toil, Tears and Sweat: "דם, עמל, דמעות ויזע"; או בקצרה Blood, Sweat and Tears) הוא נאום שנשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, בפני בית הנבחרים הבריטי של הפרלמנט הבריטי ב-13 במאי 1940, במהלך הימים הראשונים של הניצחון הגרמני על צרפת, ועל חיל המשלוח הבריטי. באותה העת גירשו הגרמנים את בעלות הברית מנורווגיה והחלו בהתקפה, תוך תנופה אדירה, על הולנד, בלגיה, לוקסמבורג וצרפת. צ'רצ'יל נכנס לתפקידו ממש בעצם אותם ימים בהם החלה ההתקפה הגרמנית האמורה. צ'רצ'יל נודע בנאומיו הנלהבים, אשר "דם, יזע ודמעות" היה הראשון שביניהם, והצליח למשוך אחריו את העם הבריטי ולהפיח בו תקווה במלחמה מול מדינות הציר: (גרמניה, איטליה, יפן ועוזרותיהן). הוא נקט במדיניות עקבית של "לא מדברים עם אויבים". כמעט מאה שנה קודם לכן, ב-2 ביולי 1849, נשא ג'וזפה גריבלדי נאום לכוחותיו בטרם עלו על רומא, ובו מוטיבים דומים למדי, לפיהם הוא מציע להם אך רעב, צמא, צעדות מאומצות, קרבות ומוות. ייתכן שאלה עלו בזיכרונו של צ'רצ'יל, אם אמנם ידע עליהם, והוא השתמש בהם, במודע או שלא במודע. נוסח הנאום המלא באנגלית אנו מצויים בשלב ראשוני של אחד מהקרבות הגדולים בהיסטוריה. אנו נתונים בפעולה בחזיתות רבות – בנורווגיה ובהולנד – ועלינו להתכונן לחזית בים התיכון. קרבות האוויר נמשכים, והרבה הכנות צריכות להיעשות כאן בבית. [...] הייתי אומר לבית, כפי שאמרתי לאלה שהצטרפו לממשלה: לא אוכל להציע אלא דם, עמל, דמעות ויזע. ניצב בפנינו מבחן מהסוג הקשה ביותר. עומדים בפנינו חודשים רבים מאוד של מאבק ושל סבל. אתם שואלים, מהי מדיניותנו? אשיב לכם: היא להילחם בים, ביבשה ובאוויר, בכל כוחנו ובכל העוצמה שהאל יכול להעניק לנו; לצאת לקרב נגד עריצות מפלצתית, שלא הייתה איומה ממנה ברשימות האפלות והאיומות של פשעי האנושות. זוהי מדיניותנו. אתם שואלים, מהי מטרתנו? אני יכול לענות במילה אחת: ניצחון; ניצחון בכל מחיר, ניצחון חרף כל האימה, ניצחון, לא משנה כמה ארוכה וקשה תהיה הדרך, שכן ללא ניצחון, אין הישרדות. המקור באנגלית We are in the preliminary stage of one of the greatest battles in history, that we are in action at many points in Norway and in Holland, that we have to be prepared in the Mediterranean, that the air battle is continuous and that many preparations have to be made here at home. [...] I would say to the House, as I said to those who have joined the government: I have nothing to offer but blood, toil, tears and sweat. We have before us an ordeal of the most grievous kind. We have before us many, many long months of struggle and of suffering. You ask, what is our policy? I will say: It is to wage war, by sea, land and air, with all our might and with all the strength that God can give us; to wage war against a monstrous tyranny, never surpassed in the dark and lamentable catalogue of human crime. That is our policy. You ask, what is our aim? I can answer in one word: victory. Victory at all costs, victory in spite of all terror, victory, however long and hard the road may be; for without victory, there is no survival. הייתה זו שעתם היפה ביותר נילחם בחופים האזנה לנאום, סרטון באתר יוטיוב דם, יזע ודמעות - הנאום באתר צ'רצ'יל
טנק להביור

טנק להביור הוא טנק המצויד בלהביור. במלחמת העולם השנייה הגיעו טנקים מסוג זה לשיא השימוש והתפוצה כאשר מדינות רבות, ובהם ארצות הברית, ברית המועצות, גרמניה הנאצית, יפן, איטליה והממלכה המאוחדת הצטיידו בטנקים בעלי להביור. טנק להביור משמש בעיקר ללחימה כנגד ביצורים או מכשולים אחרים. טנק הלהביור נתמך לרוב על ידי חיל רגלים כמו בקרב איוו ג'ימה. בשדה הקרב רגיל הלהביור לרוב חסר תועלת בשל טווחו המצומצם. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. צבא גרמניה (ורמאכט) Panzer II Flamm Flammpanzer 38 Panzerkampfwagen B2 Flammpanzer III Ausf M/Panzer III F1 Sd.Kfz. 251/16 Flammpanzerwagen StuG III FLAMM צבא איטליה L3 Lf flame tank L6 Lf flame tank צבא יפן Type SS Type 97 Chi-Ha סוגי טנקים נפאלם מדיה וקבצים בנושא טנק להביור בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M67

M67 (מ-Messier 67) או NGC 2682 הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים סרטן הנמצא במרחק של כ-2,700 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-500 כוכבים. גילו המשוער הוא כ-4 מיליארד שנים כך שזהו אחד הצבירים הפתוחים הזקנים ביותר המוכרים כיום. בשנת 1779 פרסם האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה קטלוג של ערפיליות שנצפו על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן גוטפריד קלר. ערפילית מספר 19 בקטלוג תוארה כ-"ערפילית בולטת עם צורה מאורכת ליד הכוכב α בסרטן. ב-6 באפריל 1780 צפה שארל מסיה בצביר ותיאר אותו כ"צביר של כוכבים קטנים עם ערפיליות, מתחת לצבת הדרומית של הסרטן. המיקום נקבע ביחס לכוכב α". ככל הנראה מסיה לא היה מודע לגילויו המוקדם של הצביר על ידי קלר כאשר כלל אותו בקטלוג מסיה. בשנת 1784 ציין ויליאם הרשל שהצביר יפה במיוחד וכולל לפחות 200 כוכבים. קוטרו של M67 הוא כ-20 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-2,700 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-30 דקות קשת - כקוטרו של הירח המלא. צורתו מעט אליפטית והוא מכיל כ-500 כוכבים שהבהירים מביניהם הם מדרגת בהירות 9-10. גילו של הצביר כ-4 מיליארדי שנים והוא מבוגר יחסית לצבירים פתוחים, כך שכמעט כל כוכבי הסדרה הראשית שבו הם מסוג ספקטרלי K, G, F ו-M. כמו כן יש בו כ-10 ענקים כתומים ואדומים וכ-200 ננסים לבנים. כ-100 מכוכבי הצביר הם כוכבים דומים לשמש. M67 נמצא כ-1.7 מעלות ממערב לכוכב α בסרטן. עם בהירות מדרגה 6.1 הוא ניתן לצפייה ללא ציוד עזר רק בתנאים מיטביים. משקפת פשוטה מאפשרת להבחין בו בקלות וטלסקופ חובבים מאפשר להבחין במאות מכוכבי הצביר הבהירים. מדיה וקבצים בנושא M67 בוויקישיתוף M67 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M67, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
המסדר הליבוני

המסדר הליבוני (בגרמנית: Brüder der Ritterschaft Christi von Livland, בלטינית: Fratres miliciae Christi de Livonia) היה ארגון של אבירים גרמנים שהתקיים בשטחים לאורך החוף הבלטי בשנים 1237–1561. פעל כשלוחה של המסדר הטבטוני. המסדר הוקם בשנת 1237 לאחר תבוסת המסדר של נושאי המגן בקרב סאולה. היות שבקרב זה נהרגו המגיסטר הגדול של המסדר וכשליש מאבירי המסדר, הוא כבר לא היה עצמאי ופעל כשלוחה של המסדר הטבטוני. חברי המסדר היו אחים-אבירים (לוחמים), אחים-כמרים (אנשי דת) ואחים-חברים (נושאי כלים ועובדי המלאכה). הלוחמים לבשו בגד לבן עם צלב אדום ומגן. המסדר כבש שטחים בשטחי לטביה ואסטוניה של היום. ניסיונות להתרחב לכיוון שטחים שהיו בשליטת רפובליקת נובגורוד לא הצליחו, והמסדר נחל מספר תבוסות בקרבות. במהלך מלחמת ליבוניה המסדר ספג תבוסות קשות. המגיסטר של המסדר החליט על פיזורו. על חלק מהשטחים שהיו בשליטת המסדר הוא הקים את דוכסות קורלנד וסמיגליה. השטחים הצפוניים הועברו לשליטת שוודיה ודנמרק. יתר השטחים סופחו על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. 1237 - הקמת המסדר כשלוחה של המסדר הטבטוני 1237–1290 - כיבוש שטחים בקורלנד, ליבוניה וסמיגליה 1242 - הפסד בקרב על הקרח מול כוחות רפובליקת נובגורוד 1268 - תבוסה בקרב רקובור מול כוחות רפובליקת נובגורוד 1283 - הקמת העיר ויליאנדי שהפכה להיות אחד ממרכזי המסדר 1346 - רכישת שטחים באסטוניה ממלך דנמרק 1435 - הפסד בקרב מול הכוחות המשותפים של הדוכסות הגדולה של ליטא ופולין 1558 - תחילת מלחמת ליבוניה 1571 - פיזור המסדר מדיה וקבצים בנושא המסדר הליבוני בוויקישיתוף
מחזיר פינתי

מחזיר פינתי (באנגלית: Corner reflector) הוא עצם פסיבי, שצורתו כצורתה של פינה שנחתכה מקובייה, המשמש כמחזיר לאות בתחום מגלי רדיו עד לאור נראה. ייחודו הוא בכך שאינו מפזר את האות הפוגע באופן שווה לכל הכיוונים, אלא מחזיר את רובו לכיוון המשדר. כאשר פוגע גל בעצם אקראי, חלקו מוחזר ממנו. בהחזרה רגילה תקף החוק באופטיקה, שלפיו זווית הפגיעה שווה לזווית ההחזרה. לפיכך, כאשר פוגע אות בעצם כלשהו, הסיכוי שחלק ממנו יחזור לכיוון מקור האות הוא קטן: לשם כך על העצם להיות ניצב לקרינה הפוגעת, והסיכוי לקבלת מצב זה באקראי הוא נמוך מאוד. במחזיר פינתי, לעומת זאת, יש שלושה משטחים מחזירים, ניצבים זה לזה. בגלל הגאומטריה המיוחדת, האות שפוגע באחד המשטחים מוחזר למשטח אחר, ומוחזר גם ממנו, בחזרה לכיוון המשדר. לכן חלק גדול מהאות שפוגע במחזיר הפינתי יחזור למשדר. מטרות מכ"ם בונים ממחזירים הבנויים משלושה משטחים ניצבים מוליכים, שמחזירים אות RF לכיוון השידור. אנטנה כיוונית שבה לפחות שני משטחים ניצבים, כדי להשיג כיווניות. בתחום הנראה או בתת אדום בנויים מחזירים פינתיים משלושה משטחים ניצבים, מצופים במראות. מחזירים כאלה ניתן לייצר גם בגדלים זעירים ולשלב אותם במחזירי אור (לאופניים, לרכב וכדומה). באופטיקה - מדידת מרחק מדויקת באמצעות תחנה כוללת מדיה וקבצים בנושא מחזיר פינתי בוויקישיתוף
FAMAS

ה-FAMAS (ראשי תיבות בצרפתית: Fusil d'Assaut de la Manufacture d'Armes de Saint-Étienne) הוא רובה סער בתצורת בולפאפ אשר תוכנן ויוצר בצרפת ב-1978. הוא מוכר בקרב החיילים הצרפתיים בשם Le Clairon (הביוגל) בגלל צורתו הייחודית. רובי הבולפאפ הצרפתים הראשונים פותחו בין השנים 1946–1950 ב-AME ו-MAS (חברות נשק). ה-FAMAS F1 החליף את MAS 49 ואת MAT-49 הישנים בשנת 1978 ויוצרו בסביבות ה-400,000 רובי FAMAS F1 ה-FAMAS G2 פותח בשנת 1994 במטרה לשפר את הרובה ולהתאים למחסניות של נאט"ו, אך למרות ייצור ה-FAMAS G2, ה-FAMAS F1 עדיין נשאר הנשק הסטנדרטי של צבא צרפת. צרפתצרפת: בשימוש על ידי צבא צרפת מאז 1979, עם למעלה מ-700,000 רובים שנרכשו (מכל הדגמים). גם בשימוש על ידי מספר סוכנויות לאכיפת החוק. איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות הערביות אינדונזיהאינדונזיה: בשימוש על ידי קבוצות צוללנים וכוחות מיוחדים. ארגנטינהארגנטינה: בשימוש על ידי כמה יחידות של צוללנים טקטיים של חיל הים הארגנטיני. גבוןגבון ג'יבוטיג'יבוטי הפיליפיניםהפיליפינים: בשימוש על ידי המשטרה הלאומית הפיליפינית ופעולות חיל מיוחדות. ונואטוונואטו לבנוןלבנון סנגלסנגל סרביהסרביה: בשימוש על ידי יחידת כוחות משטרה מיוחדים PTJ (היחידה ללוחמה בטרור), ובעבר שימשה את JSOU (יחידת המבצעים המיוחדים). פפואה גינאה החדשהפפואה גינאה החדשה תוניסיהתוניסיה: בשימוש על ידי אנשי המשמר הנשיאותי התוניסאי. חוברת הדרכה ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פר הרפורד

פר הרפורד (באנגלית: Hereford) הוא זן של בקר הנפוץ בעולם באזורי אקלים ממוזג ומשמש בעיקר כבקר לבשר. מקורו של הזן הוא ממחוז הרפורדשייר (Herefordshire) באנגליה ועל שמו הוא נקרא. גידול פרות מזן הרפורד נפוץ באזורים ממוזגים של אוסטרליה, במרכז ומזרח ארגנטינה, אורוגוואי וניו זילנד, שם הם מהווים את רובו של משק הבקר. הזן אף נפוץ בדרום מערב ארצות הברית. אף שמוצאו של הזן מאזור קריר ולח באי הבריטי, פרות מזן הרפורד מצליחות לשגשג אף בתנאים קשים יותר כמעט בכל היבשות. קיים תת-זן חסר קרניים של פרות הרפורד אשר טופח בארצות הברית. קיים אף זן קרוב, פרות הרפורד זעירות, זן הידוע באיכות הבקר ובתכונותיו האימהיות הטובות. בבריטניה פועלת מועצת הרפורד העולמית, המפקחת על שימור וטיפוח הזן, וחברות בה 19 מדינות וכן 7 מדינות שאינן במעמד חבר, בכל אחת ממדינות אלה פועלות אגודות מקומיות לטיפוח הזן. מדיה וקבצים בנושא פר הרפורד בוויקישיתוף מועצת הרפורד העולמית
אי הכרישים

אי הכרישים (בגרמנית: Haifischinsel) הוא חצי אי קטן לחופי העיירה לידריץ שבנמיביה. בעבר הוא היה אי, אך הפך לחצי אי בשנת 1906, אז הוא חובר ללידריץ במעבר יבשתי רחב, שהכפיל את שטחו. כיום הוא אתר תיירותי. בין השנים 1904–1907 שכן בו מחנה ריכוז לבני השבטים הרֶרֶו ונאמה (נאמקווה). במהלך שלוש שנות פעילותו של המחנה הומתו בו על ידי הגרמנים כ-3,000 בני אדם. הוא נחשב כמחנה מוות משום שמטרתו הייתה לטהר את בני השבטים האלה משטחי דרום מערב אפריקה הגרמנית. עובדי כפייה מהמחנה בנו את העיר לידריץ ואת מסילות הרכבת המקומיות. מחנות נוספים הוקמו בערים אחרות באפריקה הגרמנית סווקופמונד, וינדהוק ואוקהנדג'ה. רצח העם של ההררו והנאמה הוכר על ידי האומות המאוחדות וגרמניה. מדיה וקבצים בנושא אי הכרישים בוויקישיתוף Lüderitz/Namibia – Shark Island Campsite מאתר לונלי פלאנט. Germany admits Namibia genocide, BBS News, 14 August, 2004. ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וסילי הראשון, נסיך ולדימיר

וסילי הראשון (1241–1276) (ברוסית: Василий) בנו של יארוסלאב השני היה נסיך ולדימיר, אך מעשית ישב בקוסטרומה. עוד בתקופת אביו קיבל נסיכות בקוסטרומה. לאחר פטירת אחיו, בשנת 1272 קיבל נסיכות ולדימיר, אך לא עבר לעיר זו. בתחילת שלטונו החל במתקפה על רפובליקת נובגורוד. לאור מצוקתם הם הסכימו לכל דרישותיו והכירו בו כשליט. לאחר התבססות בנובגורוד הוא נסע לאורדת הזהב לפגישה עם החאן החדש. לאחר חזרתו מנסיעה זו נפטר בשנת 1276. בתקופת שלטונו פקידי אורדת הזהב בוצעו מפקד אוכלוסין בנסיכות לצורך הסדרת גובה התשלום המגיע לחאן. בשנת 1274 נערכה אספת ראשי הכנסייה הרוסית. מדיה וקבצים בנושא וסילי הראשון, נסיך ולדימיר בוויקישיתוף
הירוגליף

הִירוֹגְלִיף (מיוונית: ἱερογλύφος: היירוס – קדוש, גליף – תחריט או כתב מגולף) הוא מונח המתייחס לתווים או סימנים גרפיים שיוצרים דמויות מצוירות, בעיקר ציורי חיות או חפצים. תווים אלה שימשו בסיס לכתב קדום אשר היה מותאם לחריטה על חרס, אבן או עץ. ההירוגליפים הקדומים התגלו במסופוטמיה באלף הרביעי לפנה"ס באזור שומר או עילם. הם שימשו בתחילה לתיעוד הייצור החקלאי ובהמשך הובילו עבודות מלאכת היד של התושבים ליצירת כתב היתדות, שהיה בשימוש נרחב לאחר מכן על ידי השומרים, האשורים, האכדים והבבלים. אזור נוסף בו תועדה התפתחות של כתב הירוגליפי הוא מצרים העתיקה, הכתב ההירוגליפי באזור זה החל להתפתח באלף השלישי לפנה"ס. כתב זה שונה מהכתב שהתפתח במסופוטמיה, והיה מבוסס על ציורים של גרמי שמיים, תופעות טבע, חיות, צמחים, אלים, בני אדם וצורות מגורים. הכתב המצרי העתיק היה בשימוש לאורך כ-3,000 שנה. המונח הירוגליף מקורו ביוון העתיקה ומשמעותו כתבי הקודש וזאת על שום תפקידו העיקרי שהתבטא בעבודת האלים במקדשים; המונח הירוגליף שימש במקור לתיאור כתב החרטומים המצרי, אולם הוא הורחב והוא מתייחס עתה לכל כתב שמבוסס על ציורים. כתב הירוגליפי התפתח גם במרכז אמריקה בתרבות המאיה, שהתקיימה באזור המדינות מקסיקו וגואטמלה של היום. הכתב החל להתפתח במאה השלישית לספירה והיה בשימוש עד למאה ה-16 זמן קצר לאחר הכיבוש הספרדי. כתב חרטומים כתב יתדות מדיה וקבצים בנושא הירוגליף בוויקישיתוף הירוגליף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוצ'אנו ספאלטי

לוצ'אנו ספאלטי (באיטלקית: Luciano Spalletti; נולד ב-7 במרץ 1959 בקרטאלדו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ומאמן כדורגל, המאמן את נבחרת איטליה. ספאלטי התמנה לאימון רומא בשנת 2005 לאחר עונה מצוינת עם אודינזה, במהלכה סיימה הקבוצה במקום הרביעי המוביל למוקדמות ליגת האלופות. כמאמן רומא הוביל אותה במשך 3 עונות רצופות למקום השני בסרייה א', ולארבעה גמרי קופה איטליה רצופים (בין השנים 2005–2008), וזכה בשניים מהם בשנים 2007 ו-2008. כמו כן השתתפה הקבוצה ארבע פעמים בסופרקופה איטליה (מפעל הסופר קאפ האיטלקי), אולם הפסידה בכולם לאלופה אינטר מילאנו. בזירה האירופאית העפיל ספאלטי פעמיים לרבע גמר ליגת האלופות (בעונות 2007/2008 ו-2006/2007) והודח בשתיהן על ידי מנצ'סטר יונייטד. בעונת 2008/2009 העפילה רומא לשמינית גמר המפעל, והודחה לאחר דו-קרב בעיטות עונשין על ידי ארסנל. בשנים 2006 ו-2007 זכה בתואר מאמן השנה של הסרייה א' בעקבות הצלחותיו עם רומא. כמאמן זניט סנקט פטרבורג, הוא זכה בדאבל לשנת 2010 – הן באליפות ליגת העל הרוסית והן בגביע הרוסי והיה למאמן הזר השני בתולדות רוסיה שזוכה באליפות המדינה, לאחר שגם המאמן הזר הראשון בתולדות המדינה, היה מאמן זניט (דיק אדבוקאט). ב-2014 פוטר עקב רצף כישלונות בליגת האלופות ובליגה הרוסית. במהלך עונת 2015/2016 מונה בפעם השנייה למאמן רומא, לאחר סיום עונת 2016/2017 התפטר מתפקידו, על אף שרומא סיימה במקום השני בליגה האיטלקית. ב-9 ביוני 2017 מונה למאמן קבוצת הכדורגל אינטר מילאנו. ב-30 במאי 2019 ספאלטי עזב את אינטר, לאחר שהוביל את אינטר פעמיים למקום הרביעי המוביל לליגת האלופות ולכישלון בליגת האלופות (הדחה בשלב הבתים). ב-29 במאי 2021 מונה למאמן נאפולי, עימה זכה באליפות איטליה בעונת 2022/2023. הוא עזב את הקבוצה בסיום העונה ומונה באוגוסט 2023 למאמן נבחרת איטליה. רומא קופה איטליה (2):2007,2008 הסופר קאפ האיטלקי:2007 זניט הגביע הרוסי:2010 אליפות הליגה הרוסית:2010 הסופר קאפ הרוסי:2010 נאפולי אליפות איטליה: 2023 מדיה וקבצים בנושא לוצ'אנו ספאלטי בוויקישיתוף לוצ'אנו ספאלטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לוצ'אנו ספאלטי, באתר Transfermarkt לוצ'אנו ספאלטי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) לוצ'אנו ספאלטי, באתר WorldFootball.net לוצ'אנו ספאלטי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt רשמית: לוצ'יאנו ספאלטי יאמן את אינטר, באתר ynet, 9 ביוני 2017 ‏לוצ'יאנו ספאלטי סיכם תנאיו באינטר וימונה למאמן, באתר ספורט1, 3 ביוני 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בריט אייר

בריט אייר (צרפתית Brit Air) הייתה חברת תעופה אזורית צרפתית בבעלות חברת התעופה אייר פראנס. החברה נוסדה בשנת 1973 והחלה לפעול בשנת 1975. בתחילה הפעילה החברה טיסות לאנשי עסקים ממערב צרפת. בשנת 1979 השיקה החברה קו סדיר אל נמל התעופה לונדון גטוויק. בשנת 1995 החלה החברה לבצע טיסות בעבור אייר פראנס. בשנת 2000 אייר פראנס קנתה את החברה. החברה חדלה להתקיים בשנת 2013, עת אוחדה עם שתי חברות נוספות לחברת תעופה אזורית חדשה של אייר פראנס, בשם הופ!. מדיה וקבצים בנושא בריט אייר בוויקישיתוף
צ'ארלס פרסי סנואו

צ'ארלס פרסי סנואו, הברון סנואו (באנגלית: Charles Percy Snow;‏ 15 באוקטובר 1905 – 1 ביולי 1980), היה פיזיקאי וסופר אנגלי, שמילא בנוסף כמה תפקידים מרכזיים בשירות הציבורי בבריטניה. הוא ידוע במיוחד בזכות סדרת אחד עשר הרומנים שלו שנכתבו בין השנים 1940–1970, ושנודעו ביחד בשם "זרים ואחים" (Strangers and Brothers), ובזכות הרצאה שנשא בשנת 1959 תחת הכותרת "שתי התרבויות", שבו הביע צער על הפער בין מדענים ובין אנשי רוח. סנואו נולד במחוז לסטר באנגליה. הוא למד באוניברסיטת לסטר ואחרי כן באוניברסיטת קיימברידג', והיה לחבר סגל ב-Christ College באוניברסיטה זו בשנת 1930. בשנים 1940–1966 הוא שימש במספר תפקידים בכירים בשירות הציבורי הבריטי. ב-1957 ניתן לו תואר אבירות, ובשנות 1964 ניתן לו תואר ברון. בשנת 1950 נשא סנואו לאשה את הסופרת פמלה הנספורד ג'ונסון. נולד להם בן אחד בשנת 1952. סנואו חתם על יצירותיו בראשי תיבות של שמותיו הפרטיים, סי. פי. סנואו. הרומן הראשון של סנואו, שיצא בשנת 1932, הוא רומן בלשי בשם "מוות בהפלגה" (Death under Sail). עם זאת הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת הרומנים שלו, "זרים ואחים", שמתארת אינטלקטואלים באקדמיה ובשירות המדינה בתקופה המודרנית. הידוע מבין הרומנים בסדרה הוא "האדונים" (The Masters), שעוסק בפוליטיקה הפנימית של קולג' באוניברסיטת קיימברידג', בעת שהקולג' בוחר נשיא חדש. הוא מתאר כיצד שיקולים לא אקדמיים משפיעים על החלטותיהם של חברי הסגל, שאמורים להיות אובייקטיביים. ספרים חשובים נוספים בסדרה הם "האנשים החדשים" (The New Men) ו"מסדרונות הכח" (Corridors of Power). ערך מורחב – שתי התרבויות ב-7 במאי 1959 נשא סנואו הרצאה פומבית רבת השפעה באוניברסיטת קיימברידג'. כותרת ההרצאה הייתה "שתי התרבויות". ההרצאה פורסמה לאחר מכן בספר, תחת הכותרת "שתי התרבויות והמהפכה המדעית". סנואו טען שבחוגים המלומדים בחברה המודרנית נוצרו שתי תרבויות נפרדות - זאת של המדענים, וזאת של אנשי הרוח. שתי התרבויות מתרחקות אחת מהשנייה במידה שהן אינן מסוגלות לתקשר זו עם זו. לדוגמה, מרבית המדענים לא קראו רומנים של צ'ארלס דיקנס ובאופן דומה, מרבית אנשי הרוח אינם יודעים להסביר מהו החוק השני של התרמודינמיקה. לדעת סנואו, היווצרות שתי התרבויות מהווה מכשול משמעותי בפני פתרון בעיות העולם. הרצאתו של סנואו עוררה ויכוח ער, וטענתו עדיין מצוטטת בהקשרים שונים. אלן ג'ייקובס, שתי התרבויות, אז ועכשיו, באתר Books & Culture צ'ארלס פרסי סנואו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרופ' שמואל הוגו ברגמן, צ'ארלס פרסי סנואו, האנציקלופדיה העברית
קרב טור

קרב טור (בצרפתית: Bataille de Tours; ידוע גם כקרב פואטייה, בצרפתית: Bataille de Poitiers) הוא קרב שהתרחש ב-10 באוקטובר 732 בין המוסלמים המורים לבין הפרנקים בגאליה. ב-732 הצליחו המוסלמים המורים מאל-אנדלוס לחצות את הרי הפירנאים (הגבול הנוכחי בין צרפת וספרד), התקדמו צפונה והגיעו עד עמק הלואר (במרכז צרפת, בו זורם נהר הלואר, הארוך בנהרות צרפת). שום דוכס מקומי, אף לא "אודו הגדול", דוכס אקיטן, שהנחיל לערבים תבוסה מוחצת בקרב טולוז לא הצליח לבלום את התקדמותם. אי לכך אודו נאלץ להיעזר בקרל מרטל ("הפטיש"), דוכס הפרנקים והשליט בפועל של ממלכתם. בתמורה נאלץ אודו להפוך לוואסל של האימפריה הפרנקית. קרל מרטל, דוכס הפרנקים, יצא כנגד צבא המוסלמים בראשותו של עבד א-רחמן אל-ע'אפקי (אנ'), שליט אל-אנדלוס. הקרב נערך ב-732 בין הערים טור (Tours) ופואטייה (Poitiers), באזור החיץ שבין דוכסות אקיטן (אקוויטניה) לבין האימפריה הפרנקית. בקרב נהרג אל-ע'אפקי והלוחמים המוסלמים נהדפו חזרה. בעיני העולם הנוצרי, קרל נהפך לגיבור הגדול שהציל את אירופה מאיום הכיבוש המוסלמי, והוא כונה מאז "הפטיש" (מרטל), בדומה ללא מעט גיבורי מלחמה קדמונים (ראו ערך יהודה המכבי). בקרב פואטייה הגיעו למעשה המוסלמים לשיא התקדמותם; לאחר תבוסתם בקרב זה, הם נהדפו אחורה וחזרו עד הרי הפירנאים – גבול צרפת–ספרד. לימים, הם נהדפו משם והמשיכו לשלוט על חצי האי האיברי, ספרד ופורטוגל דהיום, עד סוף המאה ה-15, כשסולקו סופית מכל ספרד. קרב טולוז מדיה וקבצים בנושא קרב טור בוויקישיתוף קרב טור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גארודה אינדונזיה

גארודה אינדונזיה (באנגלית: Garuda Indonesia) היא חברת התעופה הלאומית של אינדונזיה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה הסמוך לבירה לשעבר, ג'קרטה. החברה נקראת על שם הגארודה, שהוא עוף מיתי שמקורו במיתולוגיה ההינדואית ובמיתולוגיה הבודהיסטית והוא מוכר כמלך הנשרים. החברה זכתה בשנת 2018 במקום התשיעי בתואר "חברת התעופה הטובה ביותר". החברה החלה בפעילות חלקית במלחמת העצמאות האינדונזית בשנת 1940 כשהיא מפעילה מטוס דאגלס DC-3 דקוטה. החברה נוסדה באופן רשמי בינואר 1949 ובשנת 1953 כבר החזיקה בצי שכלל 46 מטוסים. בתחילת שנות ה-60 קיבלה החברה את מטוסי הסילון הראשונים שלה ובעקבות כך החלה לטוס להונג קונג ולאירופה לערים אמסטרדם ופרנקפורט. המשבר הכלכלי באסיה בסוף שנות ה-90 פגע קשות בחברה, ובעקבות כך היא חדלה מלטוס לאירופה וצפון אמריקה. לאחר ההתאוששות מהמשבר הכלכלי, השיקה החברה בשנת 2001 חברה בת לטיסות חסך (Low Cost) "סיטילינק" המפעילה טיסות פנים באינדונזיה. בשנת 2010 חתמה גרודה אינדונזיה על הסכם להצטרפות לברית התעופה SkyTeam עד 2014. הם הפכו לחברת התעופה הבינלאומית העשרים שהצטרפה לברית. צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021: מדיה וקבצים בנושא גארודה אינדונזיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גארודה אינדונזיה (באנגלית) גארודה אינדונזיה, ברשת החברתית פייסבוק גארודה אינדונזיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גארודה אינדונזיה, ברשת החברתית אינסטגרם מדיה וקבצים בנושא גארודה אינדונזיה באתר Airliners.net "World's Top 100 Airlines 2018 | SKYTRAX". SKYTRAX (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-07-18. CAPA, Garuda Indonesia פרטי צי המטוסים של גארודה אינדונזיה, באתר airfleets.net (באנגלית)