laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספר הישר (מוסר)

ספר הישר הוא ספר מוסר שחובר כנראה בספרד במאה ה-13, ככל הנראה בידי חכם בשם זרחיה היווני. הספר יוחס פעמים רבות לרבינו תם שחיבר ספר אחר בשם זהה, או לרבי יונה גירונדי, אך מדובר בטעות. החיד"א דן בשאלת זהותו של כותב החיבור, והוא מעלה שתי אפשרויות: לפי טענת רבי מנחם די לונזאנו המחבר הוא זרחיה היווני, ואפשרות נוספת שהוא מביא בשם ספר סדר הדורות היא, שמדובר בר"י מאורלינס. החיבור דן בנושאים העיקריים של תורת המידות היהודית: אהבת השם ויראתו, תשובה, תפילה ומעשים טובים. כך בהקדמה למהדורת הספר שנדפסה בוורשה, תרי"ג, נכתב: זה ספר הישר, אורח חיים ותוכחת מוסר, מדרך עקש לסור, וללכת בנתיב היושר, בעיני אלהים ואדם, מי יפאר גודל פאר התועלת ותהלות ספר הנחמד הזה, מעט הכמות ורב האיכות, איש אשר יראת אלהים בלבבו, ישקוד בזה הספר יום יום יהיה לו למזכרת, אם ישכח יזכירו, אם יישן יעירו, אם ישגה יזהירו, ויהיה למכתו מזורו, ושב ורפא לו, ויקבל שכר טוב בעמלו, בזה ובבא גמולו, יברך ה' חילו. ספר הישר, קושטנטינה, ה'ר"פ 1520, באתר היברובוקס ספר הישר, ווארשא, ה'תרל"ה 1875, באתר היברובוקס ספר הישר בקובץ טקסט להורדה (ברישיון שאיננו חופשי) ספר הישר, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) ספר הישר, טקסט דיגיטלי באתר ספריא ספר הישר, טקסט דיגיטלי באתר המאגר התורני 'תורת אמת' ספר הישר, ונציה, שנת ה'ש"ד, מתוך אוצר הספרים הסרוקים של הספריה הלאומית –ישראל זאב גריס, מקום הדפוס בירושלים במאה הי"ט בתולדות הדפוס היהודי. שם הגדולים, מערכת ספרים, ערך "ספר הישר" (עמ' 68).
מומי אלפין

מומי אלפין (אלפסי) (נולד ב-1953) הוא זמר ומלחין ישראלי במוזיקה המזרחית. נולד במרוקו ובגיל 7 עלה לישראל. גדל באשדוד. ב-1970 הקים את להקת "היורשים", בה שימש כסולן וכגיטריסט מוביל. היה הסולן בצוות הווי חיל החימוש. לאחר שחרורו קיבל הצעה לחוזה עבור שנה להופיע בבלגיה. מומי הופיע בין היתר במועדון "תל אביב" בבריסל ומועדון "סברה", ולאחר מכן הופיע באמסטרדם במועדון "ירושלים של זהב", ולאחר מכן חצי שנה בטורונטו שבקנדה, ושם הופיע בין היתר בתוכניות טלוויזיה והפקות שונות. ב-1980 הקים אלפין את להקת "חצות" שהופיעו באירועים בכל הארץ. לאחר מכן הרבה אלפין להופיע במועדונים, ביניהם מועדון "אריאנה", שם הופיע כל ערב במשך שלוש שנים. בתחילת 1983 יצא אלפין למסע הופעות בן שלושה חודשים בארצות הברית עם זוהר ארגוב, שם הופיע בין היתר בלוס אנג'לס וניו יורק. בשנת 1986 הוציא אלפין את אלבומו היחיד "חפלה בלילות אתונה", אשר זכה להצלחה מבחינה אומנותית[דרושה הבהרה] אך נכשל מסחרית. בשנות התשעים צמצם אלפין את עבודתו כזמר והפסיק להופיע בשבת ועבר להופיע באירועים שונים, שם התחיל גם להיות DJ. "חפלה בלילות אתונה" (1986) מומי אלפין, באתר שירונט מומי אלפין, באתר ספוטיפיי מומי אלפין ב"דודיפדיה"
אצטדיון GSP

אצטדיון פאנקיפריאן גימנסטיק אסוסיאיישן, הידוע כאצטדיון GSP (יוונית: Στάδιο Γυμναστικός Σύλλογος) הוא אצטדיון כדורגל השוכן בניקוסיה שבקפריסין. האצטדיון משמש כמגרש הבית של מועדוני הכדורגל של ניקוסיה: אפואל ניקוסיה, אולימפיאקוס ניקוסיה, אומוניה ניקוסיה ושל נבחרת קפריסין בכדורגל. האצטדיון נפתח לשימוש ב-6 באוקטובר 1999 לאחר טקס בנוכחות נשיא קפריסין, גלפקוס קלירידיס. המתחם שבו נמצא האצטדיון מורכב משלושה חלקים: אצטדיון הכדורגל עצמו, אצטדיון אתלטיקה ומגרש כדורגל קטן יותר המשמש לאימונים. תכולתו הרשמית של האצטדיון היא 23,300 מקומות, והוא מתקן הכדורגל הגדול ביותר בקפריסין. האצטדיון שוכן בכניסה לניקוסיה אליה מגיעים מכיוון הכביש המהיר A1. מאז פתיחתו של האצטדיון הוא שימש כמגרש הבית של נבחרת קפריסין בנוסף להיותו מגרש הבית של הקבוצות הניקוסיאיות. לדוגמה, במהלך מוקדמות מונדיאל 2006 נערכו באצטדיון כל משחקי הבית של נבחרת קפריסין. ה-GSP הוא גם האצטדיון היחיד בקפריסין שעומד בתקנים של אופ"א, ולפיכך החל מ-2004 נערכים בו כל משחקי הבית של הקבוצות הקפריסאיות במסגרת הטורנירים האירופיים כגון ליגת האלופות והליגה האירופית. לדוגמה, בעונת 2008/2009 נערכו באצטדיון משחקי הבית של אנורתוסיס פמגוסטה בליגת האלופות, ובעונה שלאחר מכן נערכו באצטדיון משחקי הבית של אפואל ניקוסיה בשלב הבתים של ליגת האלופות. אחת לשנה נערך באצטדיון משחק הסופר קאפ הקפריסאי, ועד 2005 נערך בו בכל שנה משחק הגמר של הגביע הקפריסאי. בעקבות המצב הביטחוני הרעוע ששרר בישראל ובמזרח התיכון הוחלט ב-2002 שהאצטדיון ישמש כמגרש הבית של הקבוצות הישראליות שהשתתפו בגביע אופ"א ובליגת האלופות. בתקופה זו נערך ב-GSP משחק הבית של הפועל תל אביב מול מילאן ברבע גמר גביע אופ"א, וכך גם משחקי שלב הבתים בליגת האלופות של מכבי חיפה. בנוסף, בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, עירוני קריית שמונה השתמשה באצטדיון כמגרש ביתי במשחק המוקדמות נגד דינמו מוסקבה. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון GSP בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון GSP אצטדיון GSP באתר Stadium Guide‏ אצטדיון GSP באתר World Stadiums
מחצבות קדומים

מחצבות קדומים היא מחצבה קדומה של אבן גיר מהתקופה הרומית-ביזנטית הנמצאת על הר הכרמל. המחצבה שוכנת בצד פיתול חד של כביש 721 העולה מעתלית לבית אורן לאורך אפיקו של נחל אורן ובצמוד לאפיק נחל דמון. באתר נותרו סימני חציבה קדומה בצורת מדרגות רבות בגדלים ובכוונים שונים. בשטח ניתן לראות את עקבות עבודת החוצבים בצורת חריצים אלכסוניים ורדודים. בתוך המחצבה הותירו החוצבים קיר זקוף מעוגל שבמרכזו גוש סלע בצורת קובייה. השערות החוקרים בעבר היו שמדובר במזבח כיום משערים שבמקום נחצבו עמודים מעוגלים. בצד מערב של המחצבות נמצאת מערת קבורה גדולה חצובה בסלע. פתח המערה נפגע במהלך השנים. בתוך המערה נמצאו שני מקמרי קבורה, אחד בצידה הימני והשנייה בפאתיה. בצד מזרח של המחצבות חצובה מערה בעלת פתח גדול מעוגל. ליד המחצבות נמצא גם חלק מבית בד המכונה "ים". זוהי האבן הראשונה עליה הונחו הזיתים לכתישה. הים חצוב על דרגש מוגבה בצורת עיגול בקוטר 1.8 מטר ובגובה 0.5 מטר עם שפה בולטת. במרכז הים בליטה עם חור מרובע. כ-30 מטר ממזרח לכביש יש מרפסת תצפית מגודרת במעקה המשקיפה על נחל אורן. על הקיר באזור מרפסת התצפית חצובה מערת קבורה נוספת. המערה סגורה בשער ברזל. אזור מחצבות קדומים משמש כאחד מאתרי גלישת מצוקים בישראל. מנחם מרקוס, הר הכרמל, סקר נוף ומסלולי טיול, הוצאת רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 17, 64 יום שדה "ההר הירוק תמיד", מנהל חברה ונוער, אגף של"ח וידיעת הארץ. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מימן גופרי

מימן גופרי הוא תרכובת כימית המורכבת משני אטומי מימן ואטום גופרית, סימונה הכימי הוא H2S . מזכירה את מבנה המים, אך האלקטרושליליות של הגופרית נמוכה מזו של החמצן ולכן הקוטביות פחותה יותר. התרכובת משמשת חיידקים ליצירת אנרגיה על ידי חמצון המימן הגופרי, על פי ההערכות מפעולה זו התפתחה יכולת הפוטוסינתזה. המימן הגופרי הוא חומצה חלשה ובתמיסה מימית הוא נפרד לקטיון מימן +H ולאניון -HS:   H 2 S → H S − + H + {\displaystyle \ H_{2}S\rightarrow HS^{-}+H^{+}} Ka=1.3×10-7 מול בליטר; pKa=6.89 כמויות קטנות של מימן גופרי מצויות בנפט גולמי, אולם גז טבעי עשוי להכיל עד 28% מימן גופרי. הרי געש ומעיינות חמים פולטים מימן גופרי שנוצר ככל הנראה מהידרוליזה של מינרליים גופריים, כלומר MS + H2O מגיבים ליצירת MO + H2S (כאשר M = מתכת כלשהי). הריכוז הממוצע הנורמלי של מימן גופרי באוויר נקי הוא בסביבות 0.0001-0.0002 ppm. המימן הגופרי הוא גז בטמפרטורת החדר, חסר צבע, בעל ריח של ביצים סרוחות, דליק ורעיל מאוד. מאחר שהוא כבד מן האוויר הוא נוטה להצטבר בתחתיתם של חללים לא מאווררים (מקומות מוקפים). על אף שריח המימן הגופרי חריף מאוד בתחילה, תוך זמן קצר המימן הגופרי פוגע בחוש הריח ועל כן קורבנות פונטנציאליים עשויים שלא לחוש בנוכחותו. מימן גופרי הוא אחד המרכיבים הנפוצים של גז הביצות, לצד מתאן. מדיה וקבצים בנושא מימן גופרי בוויקישיתוף science/hydrosulfuric-acid מימן גופרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בואינג 2707

בואינג 2707 תוכנן להיות מטוס נוסעים על קולי. הוא פותח בארצות הברית כתגובה למטוס הקונקורד האירופי. טיסת המבחן תוכננה לשנת 1970, ומסירת המטוסים הראשונים לשנת 1974. העלייה בעלויות הפרויקט והתנגדות של קבוצות לאיכות הסביבה הביאו לביטול הפרויקט כבר בשנת 1971, עוד בטרם נבנה אב הטיפוס הראשון. ראשיתו של הפרויקט ביוזמה משותפת של בריטניה, צרפת, ארצות הברית, וברית המועצות, בשנות ה-50 המאוחרות, לבנות מטוס נוסעים על קולי לטיסות מסחריות. בהמשך עזבו את הפרויקט ארצות הברית וברית המועצות; צרפת ובריטניה פיתחו את מטוס הקונקורד לבדן. בשנות ה-60, כשטס הקונקורד לראשונה, חשש הממשל האמריקאי שהמטוס יביא לעידן חדש בתחום התעופה. ביוני 1963 הודיע הנשיא ג'ון קנדי כי תוכנית לבניית מטוס דומה אושרה; הממשלה מימנה 75% מעלויות הפיתוח. רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הוציאה מכרז לפיתוח המטוס. החברות לוקהיד, נורת' אמריקן אוויאיישן, בואינג, פראט אנד ויטני, ג'נרל אלקטריק, וקרטיס רייט התמודדו במכרז, בו זכתה בשנת 1966 חברת בואינג. הדגם אותו הציגה בואינג היה מטוס רחב גוף שיטוס במהירות שבין 2.7 ל-3 מאך, כנפיים בעלות משיכה משתנה, בין 277 ל-300 מושבים (פי שלושה מכמות המושבים בקונקורד), סידור מושבים 2-3-2, מערכת בידור מרכזית, וחלונות 12 אינץ'. במהלך הפיתוח נזנח העיצוב המקורי של המטוס, הכנפיים בעלות משיכה משתנה בוטלו משום שהצירים הענקיים הפריעו למהלך הטיסה, המנועים מוקמו באחורי הכנפיים, קיבולת הנוסעים ירדה ל-220, והמטוס איבד את צורתו הייחודית. עם התקדמות הפרויקט, גברה ההתנגדות מצד ארגוני איכות הסביבה ובשנת 1965 יצא לאור ספר שמנה את הבעיות שיגרום המטוס, ביניהן פגיעה בשכבת האוזון בעקבות טיסות בגובה רב, וכן "בומים" על-קוליים בקרבת שדות תעופה שילחיצו ויסכנו אנשים עם בעיות לב ונשים בהריון. בטיסות מבחן של מטוס על קולי אחר, XB-70, ליד אוקלהומה סיטי, תבעו תושבים באזור את חברת נורת' אמריקן אוויאיישן על סך של 1,284,532 דולר על נזקים ישירים למבנים וחלונות זכוכית. מספר פוליטיקאים הובילו קמפיין נגד הממשל שמסבסד פיתוח של מטוס מסחרי במפעל פרטי. במרץ 1971, למרות תמיכתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון בפרויקט, דחה הסנאט האמריקאי את המימון הממשלתי. התומכים בפרויקט חששו שביטול הפרויקט יחד עם מלחמת וייטנאם יובילו לאבטלה המונית. באותה תקופה היו לבואינג 115 הזמנות למטוס, בעוד שלקונקורד היו 74 הזמנות. הפרויקט בוטל עוד לפני שהושלמו שני אבות הטיפוס שלו. בעקבות ביטול הפרויקט, בואינג פיטרה יותר מ-60,000 עובדים, ובשלט חוצות בסיאטל (העיר בה היו ממוקמים משרדיה הראשיים של בואינג) נכתב: "האחרון שיעזוב את סיאטל - שיכבה את האור". טופולב Tu-144 קונקורד לוקהיד L-2000 (אנ') בום אוברטור (אנ') בואינג 2707 באתר הרשמי של חברת בואינג * DR. Omar Memon, Why Did Boeing's Proposed Supersonic 2707 Airliner Fail? Simple Flying.com, Dec 18, 2022 למה אף פעם לא יצא לך לטוס בקונקורד האמריקאי 2707 SST, סרטון באתר יוטיוב, 6 במרץ 2018 בואינג 2707 - שאפתני מדי, סרטון באתר יוטיוב, 18 בפברואר 2020 בואינג SST 2707. הסיפור של הקונקורד האמריקאי ומדוע הוא לא הצליח לנצח במירוץ העל-קולי!, סרטון באתר יוטיוב, 12 באוגוסט 2022 מדיה וקבצים בנושא בואינג 2707 בוויקישיתוף
שרת (מקצוע)

שרת או (נקרא גם: אב בית או איש תחזוקה) הוא תפקיד הכולל תחזוקה כללית של מבנה, כדוגמת בית חולים, בית ספר, בניין משרדים, בניין דירות ועוד. שרתים אחראים לרוב על הניקיון, התחזוקה ולעיתים גם על האבטחה. במבנים גדולים ובקמפוסים קיים בדרך כלל צוות אנשי תחזוקה, במקרים האלה "אב בית" יהיה האחראי הראשי על מבנה מסוים, ובאחריותו גם ניהול צוות התחזוקה של אותו מבנה. עבודות השרת כוללות לרוב את המטלות הבאות או השגחה על ביצוע עבודות אלו: פתיחה ונעילה של הבניין בתחילת וסוף יום. ניקיון המבנה על כל חלקיו. תיקון ליקויים במבנה או באביזרים שבו. תחזוקה שוטפת. שיפוצניק מדיה וקבצים בנושא שרת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישיבת שילה

ישיבת שילה, היא ישיבת הסדר הנמצאת ביישוב שילה בבנימין. הישיבה הוקמה בשנת תשל"ט (1979) ולומדים בה כמאה תלמידים ואברכים. בעבר עמד בראשה הרב מיכאל ברום, המשמש כיום כנשיא הישיבה. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב אביב גמליאל. הרב מיכאל ברום מונה לראש הישיבה כמה שנים לאחר הקמתה ושימש בתפקיד במשך כ-30 שנה. בין השנים תש"מ-תשמ"ב עמד בראשות הישיבה הרב משה דימנטמן. גם הרב יעקב חרל"פ שימש בתפקיד לתקופה קצרה. בשנת תשס"ו מונה לראש הישיבה הרב אהרן הראל. הוא פרש בשנת תש"ע. בשנת תשע"ד התמנה לראש הישיבה הרב נתנאל עובד, רב היישוב קריית נטפים. הרב נתנאל והרב אביב גמליאל, שניהם בוגרי הישיבה, הביאו אליה קבוצת תלמידים מישיבת היכל אליהו. לאחר מכן עזב הרב עובד. בשנת 1996 הונחה אבן הפנה לבית המדרש של הישיבה בתרומת יוסף יצחק גוטניק, בתכנון האדריכל ישעיהו אילן. בית המדרש נבנה אך לא הושלם ונותר ריק, כיוון שבמהלך בנייתו פחת מספר התלמידים. המבנה נמכר למועצה האזורית מטה בנימין. בישיבה ישנו דגש על הלימוד ההלכתי בסדר בוקר בשיטת אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא. בעבר הדגישה הישיבה את תורת הרב קוק. תחת הרב גמליאל מודגשת יותר תורת החסידות ובפרט חסידות חב"ד ועבודת הנפש לפי ספר התניא, לצד תורת הרב קוק. הישיבה מוציאה מדי כמה שנים ספר ובו מאמרים פרי עטם של בחורי ורבני הישיבה, בשם "קטורת שילה". תלמידי הישיבה מתגייסים לצה"ל במסגרת ה"הסדר". הישיבה מוציאה עלון דו-שבועי בשם "ניחוח הקטורת" (נקרא בעבר "פ"שילה"), אשר מופץ בקרב חייליה המשרתים בשירות פעיל בצה"ל. בישיבה כולל אברכים המונה כ-25 אברכים, בראשות הרב גבריאל גבאי. רובם לומדים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל. בישיבה גם מכון הוראה שהוא שלוחה של מכללת מורשת יעקב. הרב מיכאל ברום – נשיא הישיבה, שיעורי עיון ואמונה הרב אביב גמליאל – ראש הישיבה הרב אריה מנדלקורן – ראש תוכנית הבקיאות בהלכה הרב גבריאל גבאי – ראש הכולל הרב שאול מלכה – ר"מ בישיבה ובמדרשת בינת הרב יצחק חן – ר"מ אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת שילה מאמרים של ישיבת שילה בספריית אסיף על הישיבה, באתר ישיבת שילה ״הפרויקטים הגדולים שמשרים עידוד ואופטימיות בקרב המתיישבים היהודים ביהודה ובשומרון״, כפר חב"ד, 710, ו' באייר תשנ"ו, עמ' 31–35
מט"י

מט"י – מרכז לטיפוח יזמות עסקית הוא קבוצה של עמותות העוסקות בסיוע וקידום יזמות לעסקים קטנים ובינוניים, ומיזמי סטארט אפ טכנולוגיים. למט"י כ-25 סניפים הממוקמים באזורים שונים בישראל ופועלים לקידום עסקים באזורם. הקבוצה פועלת מתחילת שנות ה-90. מטרת מט"י היא לסייע בהפיכת רעיון, למיזם או לעסק, תוך כדי מתן שירותי ייעוץ ותכנון עסקי לעסקים בכל הענפים. במט"י מאגרי מידע, ניסיון רב בזיהוי יוזמות עסקיות בעלות פוטנציאל כלכלי, טיפוח יזמות, השתתפות בתהליכי הפיתוח העסקי של היוזמות. בעקבות רפורמה שנערכה הפסיקו מרכזי המט"י לקבל מימון ממשרד הכלכלה, שהחליט להפעיל במקומם מוקדי שטח הנקראים "מעוף לעסקים". כתיבת תוכנית עסקית הדרכה קורסים ייעוץ עסקי ליווי עסקי השגת מימון בתנאים נוחים סיוע בבנית אתרי אינטרנט עמותות מט"י, באתר "גיידסטאר" מט"י מרכז טיפוח יזמות המרכז לפיתוח עסקים בירושלים, באתר "גיידסטאר ישראל" יובל אזולאי, ‏רפורמה בסוכנות לעסקים קטנים: עשרות מרכזים חדשים במקום מט"י, באתר גלובס, 11 ביוני 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אשוויילר

אשוויילר (בגרמנית Eschweiler) היא עיר בנפת אאכן, נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה קרבת גבולה עם הולנד ובלגיה. העיר ממוקמת כ-15 ק"מ ממזרח לאאכן ו-50 ק"מ ממערב לקלן, על נהר האינדה (Inde). היישוב מוזכר לראשונה ב-828 בכתביו של איינהרד, הביוגרף של קרל הגדול, והאזכור הראשון של כריית פחם באזור הוא משנת 1394. אשוויילר היוותה חלק מדוכסות יוליך מאמצע המאה ה-15 ועד לסוף המאה ה-18. ב-1642 היא נכבשה ונבזזה במהלך מלחמת 30 השנים, וב-1678 כמעט ונהרסה לחלוטין על ידי כוחותיו של המלך הצרפתי לואי ה-14. ב-1756 ניזוקה העיר ברעידת אדמה שפגעה באזור. ב-1794 סופחה לצרפת והייתה בשטחה עד שהועבר לשליטת פרוסיה בעקבות קונגרס וינה משנת 1815. העיר נפגעה קשות ב-1944 במסגרת מלחמת העולם השנייה. וילהלם הרביעי הגרף של דוכסות יוליך, שאשוויילר השתייכה אליה, נתן ב-1226 היתר ליהודים להתיישב בדוכסות. אולם אין מסמכים המעידים כי יהודים אכן התיישבו במקום. במאה ה-18 התגוררו משפחות יהודיות בעיירה וייסוויילר (Weisweiler), המהווה כיום רובע של אשוויילר, זאת תחת חסות הגרפים של הצפלד (Hatzfeld). הקהילה הקימה בית כנסת ב-1760 ובית ספר ב-1844. ב-1933, ערב עליית הנאצים לשלטון, חיו במקום 107 יהודים, רק מעטים מהם הצליחו להינצל מההשמדה. בכנסיית St. Peter und Paul בעיר מוצגת פייטה משנת 1360 לערך. בעיר ישנן מספר טירות, ובהן טירת אשוויילר שבה שלושה מגדלים מהמאה ה-13. מדיה וקבצים בנושא אשוויילר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אשוויילר (בגרמנית)
משפט ציבורי

המשפט הציבורי הוא ענף משפטי שתכליתו הסדרת היחסים בין יחידים (אזרחים, חברות) לבין המדינה. בענף זה כלולים המשפט החוקתי, המשפט המנהלי והמשפט הפלילי, זאת בניגוד למשפט הפרטי, תחום במשפטים שתכליתו הסדרת מערכות היחסים בין יחידים או קבוצות, ללא כל התערבות של המדינה. המשפט החוקתי – ענף משפטי העוסק בחוקי יסוד, השולטים בתחום הכוחות והסמכות של גופים שונים, ביחס לחקיקה וליישום של חוקים אחרים בידי הממשלה. חוקה מחייבת את הממשלה, ומגבילה את המצבים שבהם ניתן לחוקק ולפרש חוקים ולהחיל כוח. חוקות עשויות להתייחס לגופים שונים, כולל ארגונים, אגודות, אנשים ללא מדינה או מדינות לאום. המשפט המנהלי – תחום במשפטים המסדיר את פעולותיהן של רשויות המינהל הציבורי השונות: שירות המדינה, רשויות מקומיות וכדומה. המשפט הפלילי – ענף משפטי, שתכליתו הסדרת חיי החברה, על ידי הגדרת התנהגויות שליליות מסוימות כבלתי-חוקיות, וזאת באמצעות סדרת כללים של "עשה" ו"אל-תעשה". אדם המפר כללים אלו יואשם בביצוע עבירה פלילית, עשוי לעמוד לדין, ולהיענש בהתאם לעונשים הקבועים בחוק. המשפט הפלילי חל על תחום מצומצם של התנהגויות, ובא לקבוע כללי הימנעות מהתנהגויות אלו באמצעות הרתעה, העמדה לדין ענישה וקלון. המשפט הפלילי מאופיין בכך שאכיפתו מוטלת קודם כל על המדינה, באמצעות התביעה הכללית, אף במקרים שהנפגע העיקרי מההתנהגות הפלילית יהא מתלונן פרטי אחר בחברה. המשפט הפלילי מסדיר יחסים בין פרטים בחברה, אך למעשה מתנהל בין המדינה (כישות קולקטיבית) לבין פרט (חשוד, נאשם, אסיר). פרופ' זמיר יצחק הסמכות המינהלית כרך א' (1996). פרופ' ברק-ארז דפנה משפט מינהלי כרך א' (2013). ד"ר אורן שבת, העתירה המנהלית והסעדים במכרזים ציבוריים (2017). מדיה וקבצים בנושא משפט ציבורי בוויקישיתוף משפט ציבורי, דף שער בספרייה הלאומית הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
בי מובי

בִּי מוּבִי (מאנגלית: B Movie – "סרט מדרגה שנייה" או "סרט סוג ב'") הוא מונח המתייחס לסרטי קולנוע דלי תקציב ונעדרי יומרה אמנותית, שהתאפיינו בערכי הפקה נמוכים יותר, שצולמו במהירות רבה, עם שחקנים מהדרג השני והשלישי של אולפני הוליווד. המונח מציין היום גם סרטים עתירי תקציב, שאופיים דומה לזה של סרטי בי, ובמיוחד סרטים העוסקים בסוגות הסרטים הנפוצות בסרטי בי, כמו אימה, מדע-בדיוני, פשע, מתח, מערבונים, וכדומה. מקור המונח "בי מובי" הוא בנוהג הנפוץ של אולפני הוליווד להפיק, במקביל להפקה הראשית, גם הפקה משנית (עם יחידת אולפן B). סרטים אלו הוצגו, במתכונת של "הקרנה כפולה" או "שני סרטים בכרטיס אחד", אחרי הסרט המרכזי (Feature Film). הם נפוצו כבר מראשית ימיה של הוליווד, ונתפסו בעיני האולפנים כדרך למצות את המירב מצוות השחקנים, הבמאים, הצלמים, וכן הלאה שהועסקו בשכר על ידי האולפן. הסרטים, שאורכם היה קצר במעט מזה של סרטים רגילים, הופקו במהירות רבה יחסית, תחת פיקוח הדוק פחות, והתאפיינו בעלילה נוסחתית, בדמויות סטראוטיפיות חוזרות ונשנות (פעמים רבות, בגילומם של אותם שחקנים), בביטוי ישיר ועז של מסרים, בגישה של סרט ניצול, לעיתים גסה, ובתכנים שהיו לעיתים קרובות נועזים יותר מהמקובל בסרטים מסחריים רגילים בהוליווד. לבי מוביז הידועים מתקופת הוליווד הקלאסית (שנות השלושים עד שנות החמישים), ולסרטי בי משנות החמישים והשישים שהופקו לעיתים קרובות, מחוץ למערכת ההוליוודית או בשוליה, היו השפעה ניכרת על התפתחותן של סוגות קולנועיות כמו פילם נואר, סרטי מדע בדיוני, וסרטי אימה. בתחום אחרון ניכרת השפעה זו עד היום, ורבים מיוצרי סרטי האימה ממשיכים לאמץ את גישת הניצול, הבוטות והתעוזה אשר אפיינה את הבי מוביז. המונח עדיין נמצא בשימוש במובנו הרחב יותר, כהתייחסות לסרט דל תקציב, או לסרט נטול כל שאיפות אמנותיות, וכן לסרט נמרץ ותוסס; נטול מגבלות האופייניות להפקות גדולות ומשוחרר ממוסכמות הקולנוע העצמאי היוקרתי. כמו כן, נעשה שימוש במונח לגבי סרטים עם תקציבים גבוהים המחקים את ז'אנר הבי מוביז. לבי מוביז קונוטציה של סרטים באיכות גרועה לעומת סרטי הפקות ענק. הם זוכים תכופות להתעלמות מצד מבקרי קולנוע, אך ישנם גם בי מוביז רבים המציגים תחכום אסתטי ורמה אמנותית גבוהה. כמו כן סיפקו סרטי הז'אנר מאז קיומם הזדמנויות עבור קולנוענים שהקריירה שלהם נמצאה בשקיעה. יוצרים מפורסמים, כמו אנתוני מאן וג'ונתן דמי למדו את אומנות הקולנוע דרך הבי מוביז. הז'אנר סייע לכמה שחקנים לקבל הכרה, בהם ג'ון ויין וג'ק ניקולסון, ועזר להחיות את הקריירה של שחקנים כווינסנט פרייס וקארן בלק. קיימים מספר מונחים נלווים, כגון "סי מוביז" או "זד מוביז" הנפוץ יותר, המתארים סרטים באיכות הנופלת אף מזו של קטגוריית הבי מוביז. המונחים "דרייב אין" ו"סרט חצות", משמשים תכופות כמילים נרדפות לבי מוביז. שם נרדף נוסף שהוטבע לאחרונה הוא "סרט פסיכוטרוני", המציין סרט שנתקל בבוז והתעלמות מוחלטת מצד ממסד המבקרים. חלק מהבי מוביז, על אף ערכי ההפקה הזולים שלהם, מיועדים להעביר מסר פוליטי או חברתי מחוכם, כמו "האיש השקוף" למשל, שבבסיסו עמד מסר נגד מרוץ החימוש. סרט ניצול רוג'ר קורמן מדיה וקבצים בנושא בי מובי בוויקישיתוף נחום מוכיח, בי מוביז בכאילו, באתר "הבמה", 25 ביוני 2007 דרור עמיר, לט איט בי, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008 אורון שמיר, עכבר העיר אונליין, סריטה: טרנטינו משיב את הכבוד לטראש, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2009 אורי קליין, עכבר העיר אונליין, מחווה קטנה ומטריפה לרוג'ר קורמן, באתר הארץ, 18 בינואר 2010 נירית אנדרמן, עכבר העיר אונליין, הוליווד מורידה את הכובע בפני רוג'ר קורמן, מלך סרטי ה-B, באתר הארץ, 18 בינואר 2010 בי מובי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמואל דנקנר

שמואל דנקנר (נולד ב-6 בנובמבר 1930) הוא איש עסקים ישראלי. שמואל דנקנר הוא בנו של משה דנקנר, מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל וחיה רחל דנקנר, אשתו הראשונה. בהיותו בן פחות מ-9 התייתם דנקנר מאמו. דנקנר למד הנדסה כימית ובתחילת שנות ה-60 ניהל את מפעלי תעשיות מלח לישראל בעתלית. בתחילת 1977 הוא היה מנכ"ל חברת המלח לישראל - אילת 1976, חברת בת של חברת המלח לישראל. בשנת 1977 זכה דנקנר בפרס התעשייה בקטגוריית הכימיה, על תפקידו כמנכ"ל דור כימיקלים. בשנות ה-80 דנקנר ניהל את דור כימיקלים ואת דנקנר השקעות. הוא המשיך לנהל את דנקנר השקעות עד למכירת חלק מעסקי המשפחה והעברת יתר העסקים לממשיכי דרכו. בתקופת כהונתו הייתה קבוצת דנקנר אחת המובילות בישראל. היא ניהלה פעילות ענפה בתחומי הבנקאות, תקשורת וטלוויזיה בכבלים, נדל"ן וכן בייצור מלחים, חומרים פטרוכימיים ומוצרים פלסטיים. שימש יו"ר מועצת המנהלים של דנקנר השקעות בע"מ ושל מת"ב - מערכות תקשורת בכבלים בע"מ. בשנות ה-70 היה דנקנר פעיל במפלגת שינוי. חיה רחל דנקנר ז"ל, דבר, 26 ביולי 1939 צ. הרכבי (רשם), הזמנה, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1941 ש. סולר, מגנזיום, יוד וגם ... זהב מפיקים מפעלי המלח בעתלית, מעריב, 5 באוגוסט 1962 סכסוך עבודה מסכן הפקת המלח בעתלית, מעריב, 31 ביולי 1962 יוחל ביצוא מלח, דבר, 17 במרץ 1977 פרס התעשייה, באתר התאחדות התעשיינים בישראל פרם התעשיה לשמונה תעשיינים, דבר, 26 ביוני 1977 משפחת דנקנר: מלח, כימיקלים, מחשבים ובנייה, חדשות, 31 בדצמבר 1984 מרדכי אלקן, מטנול לחסכון, מעריב, 20 באוגוסט 1987 מנכ״ל חברת דנקנר־השקעות (תמונה), חדשות, 12 בדצמבר 1984 מחלקה ראשונה: ניוז1 צפוי איחוד בין "שינוי" לקבוצת עמית, מעריב, 31 באוגוסט 1978 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה בתיבה (מאכל)

משה בתיבה הוא מאכל, המזוהה בעיקר כארוחת ילדים המורכב מנקניקיות עטופות בבצק עלים. באנגלית נקרא המאכל Pigs in a blanket ("חזירים בשמיכה"), ואילו בעברית הוא מכונה "משה בתיבה", שם שמקורו בספרה של רות סירקיס "ילדים מבשלים" (1975). המאכל מתייחס לכמה מוצרי מזון המתבססים על נקניקיות המגולגלות בבצק בווריאציות שונות, הנפוצות בעיקר בישראל, בארצות הברית, בממלכה המאוחדת, באיטליה, באוסטרליה, באירלנד, בגרמניה, בהולנד, ברוסיה, בקנדה וביפן. בחנויות כשרות בארצות הברית קיימת גם גרסה עם שתי נקניקיות שנקראת "תורה ציווה לנו משה" על שם הדמיון לספר התורה. בארצות הברית, שם המאכל אינו מתייחס לנקניקיות בבצק בלבד. לעיתים הנקניקיות נעטפות בביסקוויט, בפנקייק או בקרואסון. בממלכה המאוחדת, המאכל "חזירים בשמיכה" מורכב ממיני נקניקיות העטופות בבייקון והוא מוגש בדרך כלל בארוחת הצהריים של חג המולד או בארוחות על האש. כיום נחשב המאכל לחלק מסורתי בארוחת חג המולד. ברוסיה, המאכל קרוי "Сосиска в тесте" — "נקניקיות בבצק". בגרמניה, המאכל קרוי "Würstchen im Schlafrock" — "נקניק בחלוק", המורכב גם הוא מבצק עלים ומכיל לעיתים פנקייק, גבינה ובייקון. בדנמרק, המאכל בנוי מהרכבו המסורתי וקרוי "Pølsehorn" — "נקניק לחמנייה". בישראל, המאכל מזוהה כארוחת ילדים, המוגש עם קטשופ. המאכל אינו מוגש במסעדות והוא נאפה באופן ביתי, או בהפשרה של המזון כמוצר מוקפא. נקרא לעיתים גם בורקס נקניק. משה בתיבה | בורקס נקניקיות טעים - מתכונים ב-10 דקות, באתר מתכונים ב-10 דקות, ‏1 בפברואר 2023 משה בתיבה | חן במטבח, באתר חן במטבח, ‏16 בפברואר 2022 איך נולד השם האייקוני של "משה בתיבה?": "זו המצאה של ילדה בת 3.5", באתר חדשות 13, 26 באוקטובר 2022 את השם טבעה ב-1972 בתה בת ה-8 של סירקיס, נורית, שבמהלך שהותה של המשפחה בארצות הברית למדה בבית ספר יהודי דתי. "יום אחד חזרה הביתה לאחר הלימודים וראתה את אמא שלה מכינה נקניקייה עטופה בבצק עלים, ואז אמרה לה: 'אמא, מה שאת עושה מזכיר לי מה שלמדנו היום בבית הספר על משה בתיבה'" (הדסה קנטור, 'עברית היא עברית', הד האולפן החדש 94 (אביב 2008), 132). בורא מיני מזונות: נקניקיות התורה; היגיינה; בעבע; פופקורן, באתר onegshabbat.blogspot.co.il ארוחות חג המולד באנגליה Würstchen im Schlafrock
מרזל

האם התכוונתם ל... ברוך מרזל – ישראלי המזוהה עם הימין הרדיקלי בישראל. מזכיר סיעת כ"ך לשעבר יגאל מרזל – שופט ישראלי בבית משפט מחוזי איתמר מרזל – כדורסלן ישראלי, שחקן הפועל גבת/יגור ונבחרת ישראל בכדורסל