laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בלגן

המונח "בלאגן" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בלאגן (פירושונים). המונח "ברדק" מפנה לכאן. לערך העוסק בהרכב קומי בשם זה, ראו ברדק (הרכב קומי). בָּלָגָן (או בלאגן) הוא שם עצם בסלנג בעברית ישראלית ופירושו אי-סדר, מהומה וגם אנדרלמוסיה, הן במובן פיזי והן במובן מנטלי. משם העצם נגזר שורש מרובע: בלג"ן, ממנו נוצרו פעלים בבניינים שונים, כגון: מְבֻלְגָּן, בִּלְגֵּן, הִתְבַּלְגֵּן. מקורה של המילה בפרסית (بالا-خانه, נהגתה: "בָּאלָא-חָ'אנֶה") במשמעות מרפסת או עליית גג. המילה נקלטה בטורקית (ונהגתה: "בלה האן") וממנה גם ברוסית, במשמעות מחסן, ובהגייה "בלגן". החל מהמאה ה-18 שימשו מחסנים כאלו להצגות תיאטרון מבדחות, שכונו אף הן "בלגן", ומהן הורחב השימוש במילה לתיאור מצבי אי סדר. בשפות סלאביות המילה או השתלשלויותיה קיימות במשמעות המקורית (מרפסת, עליית גג) או במשמעות המאוחרת (אי סדר). המילה בלגן במשמעות אי סדר הגיעה לעברית עם העליות הראשונות. מילה נרדפת בסלנג הישראלי היא ברדק, שגם מקורה ברוסית. אי סדר הוא מושג יסודי בתפיסה האנושית, החל מנוכחותו במיתוסי בריאת העולם כדוגמת ה"תוהו ובוהו" התנ"כי והכאוס במיתולוגיה היוונית וכלה במושגי האנטרופיה והכאוס בתאוריות פיזיקליות מודרניות. בחיי היומיום הבלגן הוא פעמים רבות גם מקור ללכלוך, שכן קשה לנקות אזור מבולגן, ולכן בלגן שנותר על כנו זמן רב גורר הצטברות לכלוך. סידור הבלגן הביתי הוא מטלה שיש שמתמודדים עמה באופן שגרתי, ויש שמתייחסים אליה בדחיינות. ביצוע מטלה זו נתפס פעמים רבות כמתאים לילדים מגיל צעיר כחלק מהמאמץ המשפחתי לתחזוקת משק הבית, ואי ביצועה מוביל לעיתים לעימות של הורים עם ילדיהם. בתרבויות רבות תחילת עונת האביב נתפסת כמבשרת התחדשות, וככזו היא מעוררת מוטיבציה לשינוי וטיהור פיזי ורוחני, המיושמת לעיתים בניקיון יסודי - ניקיון האביב. ביהדות, ההכנות לפסח, חג האביב, מוּנעות מסורתית על ידי הצורך להכשיר את הבית מחמץ ומספקות גם הן עילה לניקיון וסדר יסודי. יש המאמינים כי משרד או שולחן עבודה מבולגן מעיד על בלגן מנטלי או חוסר מקצועיות של בעליו. סברה מנוגדת היא כי הבלגן מעיד על יצירתיות ודינמיות. עשוי להתקיים גם "בלגן מאורגן" שבעליו מתמצא בו היטב, וסידורו עלול להשפיע לרעה על תפקוד יוצרו. תורת הפנג שווי הניו אייג'ית רואה בבלגן מכשול שיש לטפל בו. שיאני הבלגן הם אספני גרוטאות כפייתיים (תסמין של טורדנות כפייתית) הממלאים את בתיהם עד אפס מקום בחפצים ובאשפה. לתיאור בלגן קיצוני משמשים הביטויים "בלגן אטומי" ו"בלגן אימים". ארגון (פעולה) רוביק רוזנטל, בלגן מאורגן, באתר nrg‏, 1 במרץ 2002 פנלופי גרין, הניו יורק טיימס, אי סדר זה בסדר, באתר הארץ, 3 בינואר 2007 נעמה בר-און, מנגנונים של סדר כאוטי, באתר פורטל מדע וטכנולוגיה של משרד החינוך מיכאל קגן, בין אי סדר לסדר, באתר nrg; מתוך "בין אי-סדר לסדר, מה יִשתַּנֶּה הלילה הזה? - חוויה הוליסטית לליל הסדר", בהוצאת אורים. יעל קליינר, טיהור אי סדר, אודות תפיסת אי סדר בפנג שואי, מאתר "אמא אדמה" גיל ונטורה, האם באמת עשיתם סדר?, באתר ynet, 19 באפריל 2009 קרן צוריאל הררי, הצעה לאי סדר, באתר כלכליסט, 5 בספטמבר 2012 אילון גלעד, הבלגן סביב המילה "בלגן", באתר הארץ, 15 בפברואר 2014 מילון פרסית. Fred Penzel, "להציל את העולם"
ברוק טיילור

ברוּק טיילור (באנגלית: Brook Taylor‏; 18 באוגוסט 1685 - 29 בדצמבר 1731) היה מתמטיקאי בריטי. טור טיילור ומשפט טיילור קרויים על שמו. טיילור נולד באדמונטון, מידלסקס, אנגליה, למשפחה אמידה. הוריו דאגו שיקבל חינוך לא רק במדעים אלא גם באמנות ובמוזיקה. התחיל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1703 לקראת תואר במשפטים, וקיבל תואר LL.B בשנת 1709 ודוקטורט במשפטים LL.D בשנת 1714. למד מתמטיקה מפי המתמטיקאים ג'ון משין (אנ') וג'ון קייל (אנ'). את העבודה הראשונה שלו במתמטיקה, על מרכז התנודה של גוף קשיח, כתב בשנת 1708, אולם היא פורסמה רק ב־1714. הפרסום המאוחר של העבודה הוביל לעימות בינו ובין המתמטיקאי יוהאן ברנולי באשר לשאלה מי גילה ראשון את הפתרון. בשנת 1712 נבחר לחבר בחברה המלכותית, וניהל תכתובות בנושאים מתמטיים, בהם תיאור התנועה של מיתר רוטט. הוא החזיק במשרת מזכיר החברה בין השנים 1714 ו-1718. שני ספריו שפרסם בשנת 1715, Methodus incrementorum directa et inversa ו-Linear Perspective היוו את הבסיס לאנליזה של הפרשים סופיים. פיתוחיו ונוסחת טיילור (על הקירוב של פונקציה ממשית באמצעות נגזרותיה בנקודה) קיבלו תהודה רק ב־1772, אחר שלגראנז' הכתיר זאת כבסיס של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי. נישואיו הראשונים הסתיימו במותם של אשתו ובנו. אשתו השנייה נפטרה במהלך לידת בתו, אולם הבת, אליזבת, שרדה. טיילור נפטר בגיל 46. מכתש טיילור על הירח קרוי על שמו. Methodus incrementorum directa et inversa - 1715 Linear Perspective - 1715 מדיה וקבצים בנושא ברוק טיילור בוויקישיתוף ברוק טיילור, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה ברוק טיילור, באתר MacTutor (באנגלית) ברוק טיילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי ריצ'לר

מרדכי ריצ'לר, CC‏ (Mordecai Richler;‏ 27 בינואר 1931 – 3 ביולי 2001) היה סופר ותסריטאי יהודי-קנדי, מחבר הרומן "חניכותו של דודי קרביץ" וספרים נוספים שעלילתם מתרחשת על רקע חיי הקהילה היהודית במונטריאול. על עבודתו הספרותית זכה לפרס המושל הכללי של קנדה. ריצ'לר נולד במונטריאול שבקנדה, להורים יהודים. אביו, אייזק מוזס ריצ'לר היה בעל מגרש גרוטאות ואמו, לילי הייתה בתו של הרב יהודה יודל רוזנברג. הוא גדל בשכונת מייל אנד, שכונה יהודית בעיר, אותה תיאר לאחר מכן בספריו, מנציח את החיים היהודיים בשכונה שממזרח לפארק מאונט רויאל בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים. למד אנגלית בקולג' סיר ג'ורג' ויליאמס (כיום אוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול), אך לא השלים את לימודיו. בשנת 1950, בגיל 19, עבר לפריז. לאחר חזרה לתקופה קצרה לקנדה ב-1952, בה עבד בשירות השידור הקנדי (CBC) עבר ב-1954 להתגורר בלונדון. רק בשנת 1972 חזר למונטריאול עיר הולדתו. ריצ'לר היה נשוי לקתרין, קנדית-צרפתייה. התגרש ונישא בשנית לפלורנס. לזוג חמישה ילדים, שחלקם עוסקים בכתיבה ספרותית או עיתונאית. פרסומו הרב של ריצ'לר נבע בעיקר[דרוש מקור] מהרומן הרביעי שפרסם, רב המכר "חניכותו של דודי קרביץ" שיצא לאור ב-1959. הספר מספר על נער יהודי יליד מונטריאול ועל דרכו הבלתי מוסרית וחסרת המעצורים להתעשר. בספר תיאור צבעוני של החיים היהודיים במונטריאול בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים. ב-1974 יצא לאקרנים הסרט "המרוץ לצמרת של דודי קרביץ" בכיכובו של ריצ'רד דרייפוס שהתבסס על הספר. ריצ'לר נטל חלק בכתיבת התסריט, והיה מועמד יחד עם ליונל צ'טוינד לפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע בקטגוריית תסריט מעובד. הסרט נחשב לאחד הסרטים הקנדיים המצליחים ביותר בכל הזמנים וזכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. כתב תסריטים לקולנוע וטלוויזיה. כתב גם סיפורים קצרים ומאמרים עיתונאיים (בין היתר בניו יורקר), בהם נקט לשון חריפה ועמדות לעומתיות. כתב את סדרת ספרי הילדים "Jacob Two-Two", שעובדה לסדרת האנימציה "קובי קובי". בנו של גיבור קטן (1955) חניכותו של דודי קרביץ (1959), תרגם אהרן אמיר, הוצאת עם עובד, 1976. הפרש מסנט אורביין (1971), תרגם אהרן אמיר, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1980. יהושע אז ועכשיו (1980), תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת זמורה-ביתן, 1987. סולומון גורסקי היה כאן (1989), תרגם משה זינגר, הוצאת זמורה-ביתן, 1994. הסיפור על-פי בארני (1997) - עובד בשנת 2010 לסרט בבימויו של ריצ'רד לואיס ובכיכובו של פול ג'יאמטי. מרדכי ריצ'לר, ברשת החברתית Goodreads מרדכי ריצ'לר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרדכי ריצ'לר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מרדכי ריצ'לר, באתר AllMovie (באנגלית) מרדכי ריצ'לר, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרדכי ריצ'לר, באתר Discogs (באנגלית) מאמר הספד על מרדכי ריצ'לר, 4 ביולי 2001 מרדכי ריצ'לר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרדכי ריצ'לר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרדכי ריצ'לר (1931-), דף שער בספרייה הלאומית
נחל נוקד

נַחַל נוֹקֵד הידוע בעיקר כנחל עץ, הוא נחל בנגב היורד ברכס חלוקים. הנחל ידוע בעיקר בעץ שיטת הנגב הגדול שנמצא בו, ומכאן קיבל גם את שמו נחל עץ. העץ נמצא כקילומטר לכביש 40 וכביש 204. העץ מהווה את תחילתו של מסלולי הטיול בנחל. הנחל נשפך לנחל בוקר, וממנו לנחל הבשור. בסביבת הנחל ישנן שתי חורבות בנות כ-3,000 שנים אשר נמצאו בהן שרידים המתוארכים לתקופה. באביב ישנה פריחה של צבעונים על מדרונות הנחל, והוא מושך אליו מטיילים רבים. המסלול בנחל מותאם להליכה רגלית ולאופניים. שחר שילה, חורבת חלוקים ונחל נוקד (נחל העץ) ברמת הנגב, באתר All About Jerusalem ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ממברנה חדירה למחצה

ממברנה חדירה למחצה (ידועה גם בשמות "ממברנה חדירה סלקטיבית" או "ממברנה חדירה חלקית"), היא ממברנה המאפשרת למולקולות או יונים מסוימים לעבור דרכה בתהליך של דיפוזיה, או בתהליך של דיפוזיה מסתייעת. קצב המעבר תלוי בלחץ, ריכוז וטמפרטורת המולקולות או המומסים בשני צידי הממברנה, ובחדירות הממברנה לכל סוג מומס. בהתאם לממברנה ולמומס, החדירות יכולה להיות תלויה בגודל המומס, מסיסותו, תגובות כימיות של החומר ועוד. דוגמה לממברנה חדירה למחצה היא דו-שכבה ליפידית, עליה מבוסס קרום התא בתאים ביולוגיים. קיימים חומרים טבעיים ומלאכותיים רבים חדירים למחצה, בעלי עובי רב מעובי ממברנה מסוג זה. דוגמה נוספת לכך היא הקרום הדק בצידה הפנימי של ביצה. סוג אחד של דו-שכבה ליפידית מבוסס על פוספוליפידים (המורכבים מראש פוספט ושני זנבות חומצת שומן), המסתדרים בשכבה כפולה, כאשר הפוספטים ההידרופיליים חשופים לתמיסה המימית בתוך התא ומחוצה לו, והזנבות השומניים ההידרופוביים פונים אחד לשני באמצע השכבה הכפולה. שכבת הפוספוליפידים חדירה ביותר למומסים קטנים ולא טעונים. בשכבת הפוספוליפידים צפות תעלות חלבונים ותעלות יונים. בתהליך אוסמוזה הפוכה, משתמשים בממברנה דקות מרוכבות (TFC או TFM), המיוצרות בעיקר לתהליכי טיהור והתפלת מים. הן משמשות גם ביישומים כימיים אחרים, כמו סוללות ותאי דלק. ביסודו, החומר TFC הוא מסננת מולקולרית, בצורת קרום דק הבנוי משתי שכבות (או יותר) של חומרים שונים. ממברנות לאוסמוזה הפוכה מיוצרות בעיקר מפוליאמיד (פולימר עשיר בקבוצות אמיד), שנבחר למטרה זו בזכות חדירות גבוהה למים, ונמוכה למגוון זיהומים מומסים, כמו מלחים ומולקולות קטנות אחרות, שמצליחות לעבור תהליך סטנדרטי. אוסמוזה דיאליזה מדיה וקבצים בנושא ממברנה חדירה למחצה בוויקישיתוף
תאובלד בהם

תאובלד בהם (בגרמנית: Theobald Böhm‏; 9 באפריל 1794 – 25 בנובמבר 1881) היה ממציא ומוזיקאי בווארי, ששכלל את החליל ועיצבו ככלי אשר נפוץ כיום. בנוסף לכך, היה חלילן וירטואוז ונגן החצר הבווארית, ומלחין לחליל. בהם נולד בבוואריה ולמד את אומנות הצורפות של אביו. אחרי שבנה לו חליל משלו, התמחה בנגינה במידה שאפשרה לו לנגן בתזמורת בגיל שמונה-עשרה ובגיל עשרים ואחת היה חלילן ראשון בתזמורת המלכותית של בוואריה. במקביל, ערך ניסויים בבניית חלילים מחומרים שונים ומגוונים, כמו מיני עץ טרופי קשה (בדרך כלל עץ גרנאדילה), כסף, זהב, ניקל ונחושת ובמקביל בחן אפשרויות שונות למיקום פתחי הטון בחליל. ב-1832 הוציא פטנט ראשון על שיטת האצבוע החדשה שהמציא (הקרויה "מנגנון בהם"). אחרי מחקר באקוסטיקה באוניברסיטת מינכן המשיך בהם לעבוד על שכלול החליל, עד שבשנת 1847 סיים לעבוד על המודל הסופי, הזהה כמעט לחלוטין לחליל המודרני הנפוץ כיום. החליל החדש הוצג לראשונה ב-1851 בתערוכה של לונדון. בשנת 1871 פרסם בהם את ספרו "החליל והנגינה בחליל" (Die Flöte und das Flötenspiel) - מחקר בהיבטים האקוסטיים, הטכניים והאמנותיים של החליל לפי שיטת בהם. התפתחות החליל המודרני מדיה וקבצים בנושא תאובלד בהם בוויקישיתוף תאובלד בהם, באתר MusicBrainz (באנגלית) תאובלד בהם, באתר Discogs (באנגלית) תאובלד בהם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפונסו השישי, מלך פורטוגל

אפונסו השישי (Afonso VI de Portugal, ‏21 באוגוסט 1643 - 12 בספטמבר 1683), הידוע בכינויו "המנצח" (o Vitorioso), היה מלך פורטוגל ואלגארבה השני לבית ברגנסה. אפונסו השישי נולד בליסבון ב-21 באוגוסט 1643, לז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל ולואיסה דה גוסמן, בתם של חואן מנואל פרס דה גוסמן, דוכס מדינה-סידוניה השמיני וחואנה לורנצה גומז דה סנדובל אי לה סרדה. בגיל שלוש אפונסו, שהיה ידוע בילדותו כדוכס ברגנסה, חלה במחלה שהשאירה אותו משותק בכל הצד השמאלי של גופו ומעורער נפשית לשארית חייו. בגיל 10, עם מותו של אחיו הבכור תאודוסיו, אפונסו הפך ליורש העצר לכס המלוכה הפורטוגלי וקיבל את התואר נסיך ברזיל. בשנת 1656, כשאפונסו היה בן 13, מת אביו, ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל, אך משום גילו הצעיר אימו, לואיסה דה גוסמן, מלכה במקומו כעוצרת. אולם גם כאשר אפונסו הגיע לבגרות אימו המשיכה למלוך בשמו בשל מצבו הנפשי ואי התעניינותו בפוליטיקה. אולם בשנת 1662 הפוליטיקאי לואיש, רוזן קסטלו מלור, ניסה להגביר את כוחו על ידי התחברות עם אפונסו. הוא הצליח לשכנע את המלך הצעיר שאמו מנסה לגזול ממנו את הכתר ולהגלות אותו מפורטוגל. כתוצאה מכך אפונסו גירש את אמו למנזר והחל למלוך בעצמו, בעודו ממנה את לואיש לראש הממשלה. במהלך תקופת שלטונו הפורטוגלים השיגו שני ניצחונות חשובים על הספרדים שגרמו לספרד להכיר לראשונה בעצמאותה של פורטוגל בשנת 1668. באותה תקופה פורטוגל הפסידה את מושבותיה בבומביי וטנג'יר לידי האנגלים, כחלק מהנדוניה של אחותו של אפונסו, קתרינה, עם הינשאה לצ'ארלס השני, מלך אנגליה. עם עזרתם של האנגלים ההולנדים הכירו בשלטון הפורטוגלי בברזיל בתמורה ליציאתה של פורטוגל מסרי לנקה. אפונסו נישא בשנת 1666 למריה פרנצ'סקה מסבויה, בתו של קרלו אמדאו, דוכס נמור, אך לאחר שנה בלבד מריה ביקשה מהכנסייה לבטל את הנישואים בשל אי-אונו של המלך. הכנסייה העניקה למארי את הביטול והיא נישאה לאחיו הצעיר של אפונסו, פדרו (לימים פדרו השני, מלך פורטוגל). באותה השנה פדרו השיג מספיק תמיכה כדי להכריח את המלך לוותר על השלטון ולהגלות אותו לאיים האזוריים לשבע שנים. פדרו מונה לעוצר הממלכה עד למותו של אפונסו בשנת 1683. מדיה וקבצים בנושא אפונסו השישי, מלך פורטוגל בוויקישיתוף אפונסו השישי, מלך פורטוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אפונסו השישי, מלך פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
כיאן, נוכחים

כיאן, נוכחים (ערבית: كيان) היא תוכנית טלוויזיה בהפקת הטלוויזיה החינוכית שדנה ביחסי יהודים-ערבים במדינת ישראל. שידורי התוכנית התחילו בשנת 2007 בערוץ הראשון, בערוץ 2 ובערוץ 23, מנחי התוכנית הם יואב שטרן, עיתונאי "הארץ", ועביר בַּכּר, משפטנית ועורכת דין. כל תוכנית דנה בסוגיה אחרת הקשורה למרקם היחסים היהודים-ערבים בישראל, כגון: המישור הסוציו אקונומי, התחום החינוכי, התחום הכלכלי וכדומה. בתוכנית מתארחים חוקרים ואישי ציבור מקרב ערביי ישראל. התוכנית ערוכה על פי סדר מסוים וקבוע: פתיחה: הצגת הנושא הנידון בתוכנית וכן את קורות חייו של אורח התוכנית. ריאיון: החלק המרכזי בתוכנית, בו המנחים שואלים את המרואיין שאלות הקשורות בנושא הנידון ומקיימים דיון ערכי, תוך הצגת עמדות שונות. פינת השאלות: בה ניתנת אפשרות לאורחים הצופים בדיון מהצד להציג שאלות בפני האורח בתוכנית ולקבל עליהן תשובות. פינת "מאחורי האורח": בה האורח נשאל שאלות אינטימיות על חייו, דעותיו ומחשבותיו. על המרואיין להשיב על כמה שיותר שאלות במשך 2 דקות. התוכנית באתר הטלוויזיה החינוכית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוראה

האם התכוונתם ל... לוסיאנו קוראה (Corrêa) – ג'ודוקא ברזילאי רפאל קוראה (Correa) – נשיא אקוודור קוריאה (פירושונים)
גרשון זק

גרשון זק (1909 – 10 ביולי 1989) היה מחנך ישראלי, מקים כפר הנוער הכפר הירוק ומנהלו הראשון, מייסד בית הספר לתיאטרון "בית צבי" וראש "השירות הימי" (לימים חיל הים) במלחמת העצמאות. חתן פרס ישראל למפעל חיים בחינוך לשנת תשמ"ו. זק נולד בשנת 1909 לרב חיים ז"ק ולעדה לבית קופשטיין באימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) למשפחה בת ארבעה ילדים. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא החל לימודיו בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים ובמקביל טיפל בהתנדבות בנוער במצוקה. לאחר סיום הכשרתו עבד כמורה ונמנה בשנת 1931 על מייסדי בית החינוך לילדי עובדים שבצפון תל אביב. הוא שימש גם כמנהל המוסד. בשנת 1943 נמנה עם מייסדי בית הספר התיכון בתל אביב (כיום "עירוני ד'"). בנוסף נבחר זק לוועד הלאומי, היה חבר בלשכת מפא"י והיה ממקימי בית המדרש ע"ש ברל כצנלסון. בדצמבר 1947 התעורר הצורך בהקמת כוח ימי עברי. דוד בן-גוריון הטיל את המשימה על חבר ארגון ההגנה זק, ויחד עם בכירים נוספים ממטה הארגון החל זק לגבש את המטה הימי. ב-17 במרץ 1948 הוקם שירות הים. במלחמת העצמאות היה מנהל וראש שירות הים, שהפך בהמשך לחיל הים הישראלי. בעת הקמת החיל פוצל התפקיד: סגן-אלוף פול שולמן החליפו כמפקד חיל הים ועסק אך ורק בפעילות מבצעית וזק נשאר ראש שירות הים שעסק בכל השאר. באפריל 1949 פרש מהשירות וחזר לעסוק בהוראה וחינוך. מחליפו בשירות הים במשרד הביטחון למשך חודש ימים היה שמעון פרס. בשנת 1950 ייסד זק את הכפר הירוק. ההשראה לשם הגיעה מתרגום שמו המקורי של בן-גוריון - "גרין" (יידיש: 'ירוק'). חזונו של זק בהקמת כפר הנוער היה מימוש ציונות חלוצית אשר תוביל לשילובם של צעירים עולים בחברה הישראלית. בשנים 1960–1962 שימש כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך. ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול. במהלך השנים פרסם עשרות מאמרים בנושאי חינוך, בעיקר בעיתון "דבר" ובכתב העת של הסתדרות המורים בישראל "הד החינוך". באותה תקופה ייסד את בית הספר לתיאטרון "בית צבי" ברמת גן יחד עם חיים גמזו והשניים מונו גם כמנהלי בית הספר יחד עם השחקן אהרן מסקין. בשנת תשמ"ו הוענק לו פרס ישראל למפעל חיים בחינוך . ליד הרפת של הכפר הירוק נוסד מוזיאון הכפר הירוק, שנקרא על שמו. פקודת יום של ראש שרותי הים גרשון זק הנוגעת להחלטת האומות המאוחדות 29 בנובמבר 1947. ראש השירות הימי גרשון זק מארח את דוד בן-גוריון בחיל הים, 1948. דבר ראש שרות חיל הים אל אנשי הצי, 'חיל הים ' חוברת א', יולי 1948, עמ' 3. פקודת יום ראש שירותי חיל הים 'חיל הים', חוברת ה' נובמבר 1948, עמ' 3. והיה מחנה חיל הים טהור, 'חיל הים' חוברת ו' דצמבר 1948, עמ' 3. פקודת יום 29 נובמבר 1947, 'חיל הים' חוברת ו' דצמבר 1948, עמ' 14. שירת ים חדשה, 'חיל הים', ינואר 1949, עמ' 21. לאורה של תנועה, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך ('ספרית מן המוקד'), תשמ"א. גרשון זק לך עשה לך חיל הים, ימים עלי ימים - מערכות חיל הים, מפקדת חיל הים, ספטמבר 1974, עמ' 6 'חתן פרס ישראל גרשון זק', הד החינוך, יוני 1986, 6–9. מדיה וקבצים בנושא גרשון זק בוויקישיתוף מפקדי חיל הים, באתר חיל הים הישראלי גרשון זק, והיה מחנה חיל הים טהור, חיל הים ו' כסלו תש"ט, עמ' 3. גרשון זק, פקודת יום 29 נובמבר 1947, חיל הים ו' כסלו תש"ט, עמ' 14. גרשון זק, שירת ים חדשה, חיל הים ז' טבת תש"ט עמ' 21, דברים שנאמרו בפתיחת תערוכת הים. גרשון זק, בראשית, 'מערכות ים' ל"ז-ל"ח, קובץ העשור לחיל הים, יולי 1958, עמ' 8. שרון הרפז, עשו חיל - המפקדים הראשונים, "בין גלים" 169 דצמבר 1986, עמ' 39. לפי אתר חיל הים
מוזיאון המלחמה האימפריאלי

מוזיאון המלחמה האימפריאלי (באנגלית: The Imperial War Museum) הוא מוזיאון בלונדון שבאנגליה. המוזיאון נוסד בשנת 1917 לזכר החיילים הבריטים שנפלו במלחמת העולם הראשונה. עד לשריפתו ב-30 בנובמבר 1936 שכן המוזיאון בארמון הקריסטל. אז עבר ללמבת' שבדרום לונדון, לבניין ששימש במקורו כבית חולים פסיכיאטרי. המוזיאון מציג כלי נשק רבים וכן מוצגים רבים אודות הגורמים למלחמות המאה העשרים. במוזיאון מוצגת תעודת הלידה של אווה קלארק התינוקת שנולדה במחנה הריכוז מאטהאוזן. למוזיאון המלחמה האימפריאלי מספר סניפים נוספים בעיר לונדון: מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט אוניית הוד מלכותה בלפסט וכן סניפים מחוץ ללונדון: מוזיאון המלחמה האימפריאלי צפון (IWM North) בסלפורד, מחוז מנצ'סטר רבתי, שתוכנן על ידי דניאל ליבסקינד ונחנך ב-2002 מוזיאון המלחמה האימפריאלי בדוקספורד (IWM Duxford), מחוז קיימברידג'שייר, שנחנך ב-1977 והוא מוזיאון התעופה הגדול ביותר בבריטניה מדיה וקבצים בנושא מוזיאון המלחמה האימפריאלי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון המלחמה האימפריאלי (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון המלחמה האימפריאלי (באנגלית) מוזיאון המלחמה האימפריאלי, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון המלחמה האימפריאלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון המלחמה האימפריאלי, ברשת החברתית אינסטגרם מוזיאון המלחמה האימפריאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוזיאון המלחמה האימפריאלי נועם דביר, האדריכל דניאל ליבסקינד רוצה להזריק חיים לירושלים, באתר הארץ, 21 ביוני 2012
מורמנסק (מחוז)

מחוז מורמנסק (ברוסית: Мурманская область; תעתיק: מורמנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי. המחוז גובל עם פינלנד ונורווגיה. המחוז הוקם ב-28 במאי 1928. המחוז נמצא בשטח של חצי האי קולה, וברובו מעבר לחוג הקוטב הצפוני. המחוז נמצא על שפת הים הלבן וים ברנץ. נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 656,438 תושבים. בחצי האי קולה התגוררו סאמים. במהלך המאה ה-12 לאזור הגיעו סוחרים מרפובליקת נובגורוד. במחצית המאה ה-13 אלכסנדר נבסקי שלח משלחת להוקון הרביעי, מלך נורווגיה להסדרת הגבולות באזור. הסכם משנת 1326 בין נורבגיה לבין רפובליקת נובגורוד מזכיר שגבולות נותרו ללא שינוי. בשנת 1478 השטחים סופחו לנסיכות מוסקבה. יישובי האזור מבחינה מנהלית היו כפופים לארכנגלסק. במחצית המאה ה-16 הוקם מבצר קולה שהפך להיות מרכז סחר בין-לאומי עם אנגליה והולנד. קבלת גישה לחופי הים הבלטי עצרה פיתוח סחר באזור. במהלך מלחמת קרים מבצר קולה נהרס על ידי האנגלים. בשנת 1883 אזור הוצא מגוברניית ארכנגלסק וקיבל מעמד נפרד. לתנופת פיתוח אזורי תרמה הקמת מסילת ברזל. בשנת 1916 הוקם יישוב ונמל חד. באפריל 1917 הוא קיבל שם מורמנסק. בשנת 1921 הוקמה גוברניית מורמנסק, אך בשנת 1927 היא נכללה בשטחי מחוז לנינגרד. באזור נמצאו מחצבים והחל פיתוח תעשייתי של האזור. בעקבות מלחמת החורף למחוז צורפו אזורים שהיו שייכים לפינלנד. בשנת 1941 יחידות של גרמניה הנאצית ופינלנד ניסו לנתק את מסילת הברזל ולכבוש אזור מורמנסק. התקדמות הייתה מועטה מאוד ונמל מורמנסק המשיך להיות יעד של השיירות הארקטיות שיצאו מנמלי בריטניה. בשנת 1944 יחידות של הצבא האדום החלו במתקפת נגד ואף נכנסו לשטח נורווגיה הכבושה על ידי גרמנים. בסיום הלחימה ברית המועצות רכשה מפינלנד שטחים באזור הגבול. בשנות ה-50 של המאה ה-20 באזור החל פיתוח מואץ של בסיסים עבור הצי הצפוני. עיר סברומורוסק הפכה להיות בסיסו הראשי. בשנת 1973 החלה לפעול תחנת הכוח הגרעינית קולה. הרשות המחוקקת הינה "דומה של מחוז מורמנסק" שכוללת 32 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר אנדריי צ'יביס. בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השנייה. מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-6 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית. כמו כן קיימות 5 ערים סגורות בהם הוקמו בסיסים של הצי הצפוני. נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 656,438 תושבים. בשנת 1990 התגוררו מחוז כ-1.2 מיליון תושבים. כ-94% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-77% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את האוקראינים (2%). עמי הצפון (קרלים ופינים) מהווים כ-0.3% מאוכלוסיית המחוז. העיר הגדולה - מורמנסק ובה מתגוררים כ-266 אלף תושבים. בשטח המחוז נמצאים מרבצים של אפטיט, ברזל, ניקל, ונחושת. בים ברנץ נמצאים שדות נפט וגז טבעי. בשטח המחוז נמצאת תחנת כוח גרעינית הצפונית בעולם. בעיר מורמנסק יש נמל חשוב המהווה גם בסיס של הצי הרוסי. דרך כביש ארצי R-21 "קולה" סנקט-פטרבורג-מורמנסק-גבול נורווגיה המחוז מקושר עם חלקים דרומיים של הפדרציה הרוסית. בנוסף למסילת ברזל מורמנסק-סנקט פטרבורג נבנו מסילות ברזל נוספות. נמל מורמנסק מהווה נקודת התחלה של נתיב הים הצפוני. נמל תעופה של מורמנסק קיבל מעמד בין-לאומי. בשנת 2023 עברו דרכו כ-1.3 מיליון נוסעים. מדיה וקבצים בנושא מורמנסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מורמנסק (ברוסית) מורמנסק, ברשת החברתית אינסטגרם מורמנסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אלסנדרו וולטה

אלסנדרו וולטה (באיטלקית: Alessandro Volta;‏ 18 בפברואר 1745 – 5 במרץ 1827) היה פיזיקאי איטלקי. וולטה ידוע בעיקר כממציא הסוללה החשמלית. הוולט, יחידת המידה של המתח החשמלי, נקראת על שמו מאז 1881. וולטה נולד והתחנך בקומו שבאיטליה. כבר בשלב מוקדם בחייו החל להתעניין בתורת החשמל, כפי שעולה גם משיר בלטינית שכתב בהיותו תלמיד צעיר, שנושאו הוא תגלית חדשה זו (דאז). ב-1774 קיבל את תואר הפרופסורה שלו, והחל לעבוד בבית הספר המלכותי בקומו כפרופסור לפיזיקה. פרסומו המדעי הראשון היה המאמר "De vi attractiva ignis electrici phaenomenis inde pendentibus". ב-1775 תכנן ויצר את האלקטרופור, מכשיר שהפיק מטען חשמל סטטי. בין 1776 ל-1777 למד וחקר את המבנה הכימי של גזים, גילה את הגז מתאן, ותכנן וביצע מספר ניסויים מדעיים מתוחכמים, כגון הצתה של גזים על ידי ניצוץ חשמלי בתוך כלי קיבול סגור. ב-1779 התמנה כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פאביה, משרה שבה החזיק ב-25 השנים הבאות. ב-1782 פיתח את קבל הלוחות, שהיה שדרוג של האלקטרופור. ב-1794 התחתן וולטה עם תרזה, בתו של הברון פרגריני, ובמשך השנים נולדו לזוג שלושה בנים. ב-1794 זכה במדליית קופלי. ב-1800, כתוצאה מאי הסכמה מקצועית עם הפיזיקאי לואיג'י גלווני, בקשר לתאוריית "החשמל החייתי" שלו, יצר את עמוד וולטה, המכשיר הראשון שהיה מסוגל לייצר זרם חשמלי קבוע שאינו מבוסס על פעילויות מגנטיות (למעשה - הסוללה החשמלית הראשונה). עמוד וולטה היה הוכחה מדעית לכך שמגע בין כימיקלים מסוימים ומתכות יוצר זרם חשמלי. במקרה הזה, מתקן שיוצר מגע בין דסקיות אבץ, דסקיות נחושת, ובין מי מלח, שגורמים ליצירת זרם חשמלי. וולטה דחה את מושג "החשמל החייתי" וקבע שמקור החשמל שגילה גלווני הוא במגע בין שתי המתכות השונות. ב-1801 פרסם את "שורת המתחים", שבה פרסם לראשונה את התאוריה שפיתח, על מגע המוליכים כמקור למתח החשמלי. וולטה היה מקורב לשלטון הצרפתי באיטליה הצפונית. הוא מונה לסנאטור, ונפוליאון הפך אותו לברון ב-1810. ב-1815 מונה על ידי הקיסר האוסטרי פרנץ השני לפרופסור באוניברסיטת פדובה. ב-1816 יצאו כתביו לאור לראשונה (מהדורה שנייה יצאה בשבעה כרכים בין השנים 1918 - 1929) וולטה מת ב-1827, ונקבר בעיר קומו. מוזיאון "טאמפיו וולטיאנו" ליד אגם קומו, מוקדש לו ולעבודתו המדעית, ומציג את כל עבודותיו ומכשיריו המדעיים המקוריים. יחידות מידה על שם אישים דייוויד בודאניס, היקום החשמלי סיפורו האמיתי והמהמם של החשמל, כתר ספרים 2006. תרגום מאנגלית איריס רילוב. מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו וולטה בוויקישיתוף וולטה - Alessandro Giuseppe Antonio Anastasio Volta אלסנדרו וולטה באנציקלופדיה הקתולית סיכום אודות אלסנדרו וולטה הביוגרפיה של אלסנדרו וולטה אלסנדרו וולטה באתר about.com אלסנדרו וולטה סופר מדען אלסנדרו וולטה - ממציא הסוללה החשמלית, סרטון באתר יוטיוב רן לוי, אלסנדרו וולטה, לוא'יגי גלווני והמצאת הסוללה, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו) אבי בליזובסקי, ‏יום הולדת 270 לממציא הסוללה החשמלית אלסנדרו וולטה, באתר "הידען", 18 בפברואר 2015 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-270 של וולטה, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית), 18 בפברואר 2015 אלסנדרו וולטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אלסנדרו וולטה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Who invented the battery?, Google Arts & Culture, 2019