laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פונקטור נגזר

במתמטיקה, ניתן לגזור פונקטורים מסוימים על מנת לקבל פונקטורים אחרים הקשורים לפונקטור המקורי. בעוד שפעולה זו מופשטת מאוד, היא מקשרת מספר בניות במתמטיקה. נביא מספר דוגמאות מאלגברה הומולוגית, הממחישות את הצורך בפונקטורים נגזרים. נתבונן בפונקטור T A : R - m o d → R - m o d {\displaystyle T_{A}:R\operatorname {-mod} \to R\operatorname {-mod} } (כאשר R - m o d {\displaystyle R\operatorname {-mod} } היא קטגוריית המודולים מעל החוג החילופי R {\displaystyle R} ) המוגדר באמצעות: T A ( B ) = A ⊗ B {\displaystyle T_{A}(B)=A\otimes B} . כידוע, זהו פונקטור מדויק מימין, כלומר - בהינתן סדרה מדויקת קצרה 0 → L → M → K → 0 {\displaystyle 0\to L\to M\to K\to 0} , הפנקטור T A {\displaystyle T_{A}} משרה לנו את הסדרה המדויקת: A ⊗ R K → A ⊗ R L → A ⊗ R M → 0 {\displaystyle A\otimes _{R}K\to A\otimes _{R}L\to A\otimes _{R}M\to 0} שאלה טבעית שעולה כעת היא כיצד ניתן להמשיך את הסדרה משמאל, כך שתתקבל סדרה מדויקת ארוכה? התשובה לשאלה זו ניתנת על ידי הפונקטור הנגזר השמאלי של T A {\displaystyle T_{A}} , שמסומן Tor i R ⁡ ( A , − ) {\displaystyle \operatorname {Tor} _{i}^{R}(A,-)} לכל 1 ≤ i {\displaystyle 1\leq i} וממשיך את הסדרה בצורה הבא: ⋯ → Tor 2 R ⁡ ( A , M ) → Tor 1 R ⁡ ( A , K ) → Tor 1 R ⁡ ( A , L ) → Tor 1 R ⁡ ( A , M ) → A ⊗ R K → A ⊗ R L → A ⊗ R M → 0 , {\displaystyle \cdots \to \operatorname {Tor} _{2}^{R}(A,M)\to \operatorname {Tor} _{1}^{R}(A,K)\to \operatorname {Tor} _{1}^{R}(A,L)\to \operatorname {Tor} _{1}^{R}(A,M)\to A\otimes _{R}K\to A\otimes _{R}L\to A\otimes _{R}M\to 0,} את הבנייה הזו ניתן להכליל לכל פונקטור מדויק מעל כל קטגוריה אבלית שמקיימת תנאי מסוים. פונקטור נגזר, באתר MathWorld (באנגלית)
קו רחוב 42 של הרכבת התחתית של ניו יורק

קו S או בשמו המלא קו רחוב 42 (באנגלית: 42nd Street Shuttle) הוא קו רכבת תחתית במחלקה A של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע אפור והוא משמש כקו קישור בין תחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס/רחוב 42 לבין תחנת גרנד סנטרל. הקו שנקרא גם "גרנד סנטרל- טיימס" הוא הקו הקצר ביותר במערכת, אורכו 732 מטר ומרחק הנסיעה בין 2 תחנותיו עומד על 90 שניות. הקו ברחוב 42 נבנה והופעל על ידי חברת Interborough Rapid Transit Company) IRT), והוא כיום חלק מחטיבה A של הרכבת התחתית של ניו יורק. המסילה שבה הקו משתמש נפתח בשנת 1904 כחלק מפרויקט הרכבת התחתית הראשונה בעיר. מסלולו של קו הרכבת התחתית המקורי היה מתחיל צפונית מהעירייה פונה מערבה אל רחוב 42 ומשם פונה צפונה אל רחוב ברודוויי. מסלול זה שהיום משמש בחלקו את קו 1 של הרכבת התחתית של ניו יורק פעל עד שנת 1918. כשנבנה קו ברודוויי- השדרה השביעית, בוטל רוב המסלול של הקו והוא ממשיך לפעול עד היום בקטע הקצר שבין תחנת כיכר טיימס לתחנת גרנד סנטרל. ברשימות של חברת IRT הוא נקרא "קו 0" (אפס) כדי להבדיל אותו משאר הקווים. ובשלטי התחנות הוא מסומן כ- S. הקו עובר מתחת לרחוב 42 ממזרח למערב בין תחנת כיכר טיימס עד לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, המרחק הכולל בין 2 תחנותיו עומד על 732 מטר בלבד. במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק פועלים עוד 2 קווי קישור הנקראים "קו S" הראשון הוא קו פרנקלין- אבהמה (אנ') הפועל בין 2 תחנות חשובות בברוקלין, והשני הוא קו רוקוואי פארק (אנ') המשמש כקו קישור בין 5 תחנות חשובות בדרום ברוקלין. הרכבת התחתית של ניו יורק רכבת תחתית מדיה וקבצים בנושא קו רחוב 42 של הרכבת התחתית של ניו יורק בוויקישיתוף
הקורפוס המוטס ה-18 (ארצות הברית)

הקורפוס המוטס ה-18 (באנגלית: XVIII Airborne Corps) היא יחידה גדולה של צבא ארצות הברית, והיא כיום כוח המשימה הגדול ביותר עד דרג הקורפוס של הכוחות האמריקנים. זהו הקורפוס המוטס היחיד בארצות הברית, ומונה כיום ארבע דיוויזיות עם כ-88,000 איש. המטה של הקורפוס ממוקם בפורט ליברטי, צפון קרוליינה, שם שכן המטה של הקורפוס ה-18 במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הקורפוס המוטס ה-18 הוקם בתחילה כקורפוס השריון השני ב-17 בינואר 1942, תחת פיקודו של ויליאם הנרי הריסון מוריס הבן, ושמו שונה ב-9 באוקטובר 1943 לקורפוס ה-18. לקראת מבצע מרקט גארדן, ב-25 באוגוסט 1944 הוכפפו לקורפוס הדיוויזיות המוטסות ה-82, ה-101 וה-17, ושמו שונה לקורפוס המוטס ה-17. מת'יו רידג'וויי פיקד על הקורפוס, והוביל את חייליו חודש לאחר מכן במהלך המבצע המוטס בהולנד. יחד עם הקורפוס המוטס ה-1 הבריטי, הוא היה תחת פיקודה של הארמייה המוטסת הראשונה של בעלות-הברית, בפיקודו של לואיס בררטון. בסוף יוני 1945 חזרו היחידות לארצות הברית, שם פורק הקורפוס. במהלך מלחמת קוריאה הוקם הקורפוס מחדש במאי 1951, ועבר למיקום החדש בפורט בראג. יחידות הקורפוס השתתפו במלחמת וייטנאם, מבצע זעם דחוף בגרנדה, במבצע מטרה צודקת בפנמה, במלחמת המפרץ, במלחמת אפגניסטן, במלחמת עיראק, ובמבצעים נוספים במהלך השנים. מטה הקורפוס ממוקם בפורט בראג, צפון קרוליינה, וכפופים לו היחידות הבאות: הדיוויזיה ה-3 הדיוויזיה ההררית ה-10 הדיוויזיה המוטסת ה-82 הדיוויזיה המוטסת ה-101 מת'יו רידג'וויי ג'ון לאונרד תומאס היקי ג'וזף קליילנד רידג'לי גיית'ר פאול אדמס רוברט סינק דווייט ביץ' ט'רנל טראפנל המילטון הווז ויליאם וסטמורלנד הארי קריץ ג'ון בוואן ג'ון סייץ רודריק וות'ריל ג'ו לאוורי ברוס פאלמר הבן ג'ון תראקמורטון רוברט יורק ג'ון טולסון ג'ון היי ריצ'רד סייץ הנרי אנדרסון וולני וורנר תומאס טאקברי ג'ק מקמול ג'יימס לינדזי ג'ון פוס קארל סטינר גארי לאק ויליאם רוסמה גארי לאק הנרי שלטון ג'ק קין ויליאם קרמן דן מק'ניל לויד אוסטין פרנק הלמיק דן אלן ג'וזף אנדרסון סטיבן טאונסנד פול לקאמרה מייקל קורילה כריסטופר דונהיו מדיה וקבצים בנושא הקורפוס המוטס ה-18 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקורפוס המוטס ה-18 (באנגלית) הקורפוס המוטס ה-18, ברשת החברתית פייסבוק הקורפוס המוטס ה-18, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
האצטדיון המרכזי (סוצ'י)

האצטדיון המרכזי על שם שלווה מטרוולי (ברוסית: Центра́льный стадио́н и́мени Сла́вы Метреве́ли) הוא אצטדיון הממוקם בסוצ'י שברוסיה. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל, כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל המקצוענית סוצ'י. האצטדיון מכיל 10,200 מושבים ונחנך ב-19 באפריל 1964 במשחק בין סוריה לברית המועצות. האצטדיון נמצא בבעלות משרד הספורט של רוסיה באמצעות החברה הפדרלית "ספורט דרום". במתחם ישנו גם אזור אימון לאתלטיקה ומכון כושר. מדיה וקבצים בנושא האצטדיון המרכזי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל רוסי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אצטדיון ספרטק (טמבוב)

אצטדיון ספרטק (ברוסית: Стадион Спартак) הוא אצטדיון בעיר טמבוב שברוסיה. האצטדיון קרוי על שמו של מועדון כדורגל בשם זה שייצג את העיר בתחרויות הלאומיות. בעקבות העפלתה של קבוצת הכדורגל טמבוב לליגת העל הרוסית בכדורגל, ממשלת המחוז החלה ביישום תוכניות להרחבתו בשנת 2019, שנועדו להגדיל את תכולת המושבים ל-15,000 מושבים, אך התוכניות התעכבו ובסופו של דבר המועדון לא התארח באצטדיון במסגרות הבכירות. בשנים 1960—2013 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת ספרטק טמבוב, עד לפירוקה וגם לאחר הקמתה מחדש ביולי 2022. מאז 2013 משמש את טמבוב. ברם, גם בחלק הראשון של עונת 2019/2020 ובכל שנות השתתפותה בליגה הבכירה, טמבוב אירחה במורדוביה ארנה.
ספרטק טמבוב

מועדון הכדורגל ספרטק טמבוב (ברוסית: Футбольный Клуб «Спартак» Тамбов) היה מועדון כדורגל מקצועני סובייטי-רוסי מהעיר טמבוב שהתקיים תחילה בשנים 1960–2013 והשתתף בליגה הסובייטית הראשונה ובליגה הרוסית השנייה. בקיץ 2022 הוקם מחדש ביוזמת ממשלת מחוז טמבוב. המועדון התמודד בליגת המשנה הסובייטית בשנים 1960–1962, אך מאז 1963 ועד לפירוקה ייצגה את העיר טמבוב בליגה השנייה בברית המועצות ובליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. 1960—1972 — ספרטק 1972—1979 — רבטרוד 1980—2013 — ספרטק 2020–2022 — אקדמיית הכדורגל טמבוב 2022 — ספרטק טמבוב ספרטק טמבוב הוקמה בשנת 1960 והורכבה ממיטב שחקני הכדורגל של מחוז טמבוב ובמשך 11 העונות הבאות ספרטק ייצגה את המחוז בשנים 1960–1970 בליגה הסובייטית השנייה. ברם לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים ובשנת 1971 נערך ארגון מחדש והקבוצה הועברה לבעלות מפעל "רבטרוד". בשנות ה-80 המועדון הוקם מחדש כקבוצת "ספרטק" ותחת שם זה התמודד בתחרויות המקצועניות עד לפירוקו בשנת 2013. בשנת 1996 הקבוצה זכתה באליפות המחוז של ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ומאז 1997 התמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. הישג השיא של המועדון היה מקום 4 באליפות הליגה השנייה. בשנת 2013 המועדון פורק ובמקומו הוקם מועדון הכדורגל טמבוב. בשנת 2021, מועדון טמבוב פשט את הרגל ומחוז טמבוב נותר ללא מועדון כדורגל מקצועני. בשנת 2022 הוחלט על הקמת מועדון חדש על בסיס אקדמיית הכדורגל המקומית, בה פעלה קבוצת אקדמיית הכדורגל של טמבוב, שהשתתפה בליגה ובגביע המקומיים והתמודדה בליגה השלישית (אליפות רוסיה בין קבוצות חובבים) בעונות 2020, 2021 ו-2022. ב-7 ביולי 2022, נודע שקבוצת אקדמיית הכדורגל תהפוך למועדון ספרטק. כך, ביולי 2022 הוקם המועדון מחדש כמועדון כדורגל מקצועני בחסות ממשלת מחוז טמבוב והחל להתמודד בטורניר הליגה הרוסית השנייה בכדורגל. יורי ז'ירקוב דמיטרי סיצ'ב אתר האינטרנט הרשמי של הקבוצה הישנה ספרטק טמבוב באתר הליגה השנייה ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא כדורגל רוסי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בנימין אלקוצר

הרב בנימין אלקוצר (ה'תרכ"ו - י"ד בטבת ה'תש"ג, 22 בדצמבר 1942) היה רב, דיין ושד"ר ספרדי-ירושלמי, חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ומועצת הרבנות הראשית לישראל מיום הקמתה. נולד בירושלים בשנת ה'תרכ"ו למשפחה עשירה ומכובדת. למד בישיבת תפארת ירושלים. היה חבר ועד העדה הספרדית בירושלים ודיין בבית הדין שלה. בשנת ה'תרנ"ד יצא כשד"ר לסוריה ולבנון. בשנת תרס"ז, כשהתעוררה המחלוקת על זהות הראשון לציון, היה בין תומכי הרב חיים משה אלישר, ואף יצא בשליחות לבירה קושטא כדי לסכל את מינוי הרב יעקב מאיר. בשנת ה'תרס"ח סייע לרב בן ציון אברהם קואינקה ואחרים לייסד את "בית זקנים וזקנות הכללי". היה ממשתפי כנס היסוד של הרבנות הראשית לישראל בי"ב בשבט ה'תרע"ט, ובשנת ה'תרפ"א, נבחר לחבר מועצת הרבנות הראשונה, ואף מילא את מקומו של הרב יעקב מאיר כרב הראשי בעת שהאחרון נסע לשליחות באירופה. בשנת 1930 חתם על כרוז הקורא לתמיכה כלכלית בקרן היסוד. בערוב ימיו פרש מתפקידו והתמסר ללימוד התורה. את שארית ימיו חי בבית מושב הזקנים והזקנות הספרדי, עד לפטירתו בי"ד בטבת ה'תש"ג (22 בדצמבר 1942). נקבר בחלקת הספרדים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. כרטיס הקבר שלו באתר הר הזיתים. אברהם אלמאליח, זכרונות בן ירושלים, בתוך: ר. מלכו (עורך), אוצר יהודי ספרד חלק ז, ירושלים ה'תשכ"ד, עמ' 91 אריה מורגנשטרן, הרבנות הראשית לארץ ישראל, ירושלים ה'תשל"ג, עמ' 107 גיורא פוזיילוב, חכמיהם של ארבע ערי הקודש חלק ב, עמ' 667. רחל שרעבי, המאבקים על הרבנות הספרדית ונושאי המישרה, תרס"ו-תרע"ד קתדרה 37, עמ' 97 הערה 15. אברהם אלמאליח, "הראשונים לציון: תולדותיהם ופועלם" הוצאת ראובן מס, ירושלים ה'תש"ל, עמ' 354 הערה 8. אליהו אלישר, לחיות עם יהודים, ירושלים ה'תשמ"א, עמ' 623. אבינועם קאהן, "אנשי שם" עמ' 211 איתמר ורהפטיג, ושמואל כץ, הרבנות הראשית לישראל - 70 שנה להיווסדה, ירושלים תשס"ג, עמ' 1195 אל כל ישראל!, The Australian Jewish Chronicle⁩, 30 ינואר 1930⁩ החכם בנימין אלקוצר ז"ל, הצופה, 23 בדצמבר 1942 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה השלישית (ארצות הברית)

הדיוויזיה השלישית (באנגלית: 3rd Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט סטיוארט, ג'ורג'יה, והיא כפופה לקורפוס המוטס ה-18. הדיוויזיה השלישית הוקמה בנובמבר 1917 בצפון קרוליינה, שבעה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-5 שהורכבה מהרגימנטים ה-7 וה-8, ומהבריגדה ה-6 שהורכבה מהרגימנטים ה-30 וה-38. ביולי 1918 לחמה בקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 3,177 הרוגים ו-12,940 פצועים. במלחמת העולם השנייה הורכבה הדיוויזיה מהרגימנטים ה-7, ה-15 וה-30, והיא לחמה בכל זירות המלחמה באירופה. הדיוויזיה השתתפה במבצע לפיד, ולאחר מכן לחמה במערכה בתוניסיה. בקיץ 1943 השתתפה הדיוויזיה בפלישה לסיציליה ובפלישה לאיטליה, ולאחר מכן לחמה בקרב מונטה קאסינו ובקרב אנציו. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשחרור רומא, ובקיץ 1944 היא השתתפה במבצע דרגון. לאחר מכן היא התקדמה מעמק הרון למעלה, חצתה את הרי הווז', והגיעה אל הריין בשטרסבורג ב-27 בנובמבר. לאחר שחרור קולמר ב-26 בינואר 1945 (כיס קולמר), הגיעה החטיבה אל קו זיגפריד. היא הייתה מעורבת במבצע טון נמוך (15 - 24 במרץ), שבו נכבשו חלקים מחבל הסאר ומפפאלץ. הדיוויזיה פרצה את קו זיגפריד בצווייבריקן וחצתה את הריין ב-26 במרץ. הדיוויזיה כבשה את נירנברג בקרב קשה, והניצחון נחגג ב-20 באפריל 1945, על ידי מצעד ניצחון גדול דרך השוק העיקרי. לאחר מכן, היא כבשה את אאוגסבורג ב-27 באפריל, ואת מינכן ב-30 באפריל. יחידות של הדיוויזיה הגיעו לראשונה לברכטסגאדן וניקו את הברגהוף של היטלר. בעת הכניעה הגרמנית שהתה הדיוויזיה בזלצבורג. במהלך המלחמה איבדה הדיוויזיה 4,922 הרוגים ו-18,766 חיילים פצועים, 636 חיילים נוספים שנפצעו מתו כעבור זמן מהפציעות. הדיוויזיה לחמה במלחמת קוריאה, שבה היא איבדה 2,160 הרוגים ו-7,939 פצועים. בשנת 1958 הוצבה הדיוויזיה בגרמניה, שם פעלה בתחילה כחלק מהקורפוס ה-5, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-7. בשנת 1998 ההשתתפה הדיוויזיה במלחמת המפרץ, ובשנת 1998 היא הוצבה בכווית, כדי להגיב על תוקפנות אפשרית של עיראק, שגירשה את פקחי הנשק של האו"ם. בשנת 2000 נשלחה הדיוויזיה לבוסניה, ובשנת 2003 היא לחמה במלחמת עיראק. בשנים לאחר מכן נשלחו יחידות מהדיוויזיה לסבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, בעוד מפקדת הדיוויזיה נשארה בבסיסה בפורט סטיוארט, ג'ורג'יה. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה השלישית בוויקישיתוף הדיוויזיה השלישית, ברשת החברתית פייסבוק הדיוויזיה השלישית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
ירדן כהן

ירדן כהן (נולד ב-26 במרץ 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מכבי פתח תקווה. כהן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה בה שיחק עד לקבוצת הנוער ובגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רעננה. ב-2 באוגוסט 2016 כהן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו. את העונת הבכורה שלו בבוגרים, סיים כהן עם 15 הופעות בכל המסגרות. בעונת 2018/2019, כהן הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת. ב-9 במרץ 2019 כהן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד הפועל חיפה. ב-3 באוגוסט 2020, כהן הושאל למכבי פתח תקווה. לזכותו של כהן ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל. מכבי פתח תקווה גביע המדינה: 2023/2024 סגנות אלוף האלופים: 2024 אליפות ליגת המשנה: 2022/2023 ירדן כהן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ירדן כהן, באתר Transfermarkt ירדן כהן, באתר Soccerway ירדן כהן, באתר FootballDatabase.eu מוטי פשכצקי, ‏עוד חיזוק ללוזון: ירדן כהן חתם במכבי פ"ת, באתר ערוץ הספורט, 3 באוגוסט 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Ding-a-dong

Ding-a-dong (בעברית: דינג אה דונג; השם המקורי בהולנדית: Ding dinge dong) הוא שיר שזכה בתחרות הזמר של האירוויזיון ב-1975. מילות השיר נכתבו על ידי ויל לואיקינגה ואדי אונס, והלחן הולחן על ידי דיק בייקר. הוא הושר בתחרות באנגלית על ידי להקת טיץ'-אין ההולנדית, שייצגה את מדינתה. השיר הגיע למקום הראשון גם במצעדי פזמונים אחרים בעולם. "Ding-a-dong" היה אחד מהשירים הזוכים בתחרות הזמר של האירוויזיון שהכיל הברות חסרות משמעות, בדומה ל-La, la, la של מסיאל שזכה בשנת 1968 ו-Boom Bang-a-Bang של לולו שזכה ב-1969. גם בשנת 1984 זכה השיר Diggi-Loo Diggi-Ley של הרייס, שהיה בעל אותו מוטיב. Ding-a-dong היה השיר הראשון שניצח בתחרות על פי שיטת ההצבעה הנהוגה כיום, לפיה כל מדינה מעניקה ציונים של 1–8, 10 ו-12 נקודות. בליל גמר התחרות, השיר היה הראשון שבוצע והייתה זו הפעם הראשונה מבין שלוש, שבהן זכה השיר שפתח את הגמר. הפעם השנייה הייתה שנה לאחר מכן, ב-1976, והשלישית בשנת 1984. השיר נכתב כאודה, אך בסולם מינורי. השיר המקורי נכתב בשפה ההולנדית, אך הוא הושר בתחרות הזמר של האירוויזיון באנגלית. קטע המעבר בשיר מנוגן על ידי כלי הנגינה הייחודי גלוקנשפיל. השיר עוסק בחשיבה חיובית, ומציע לשיר "דינג אה דונג" גם במצבים לא נעימים. מצב כזה שחוזר על עצמו בפזמון, הוא מצב שבו אדם ננטש על ידי אהובו. השיר בגרסתו ההולנדית המקורית, מתאר את פעימות הלב של המשוררת, שזוכרת את ההפרדה ממאהבה בעבר. גרסה זו מכילה לצד "דינג-אה-דונג" גם את ההברות "בים-בם-בום", המייצגות פעימות לב ו-"טיק-טק" שמסמלות את תקתוק השעון בזמן ההמתנה לשובו של המאהב. השיר זכה גם לכמה גרסאות כיסוי. המוזיקאי אדווין קולין (אנ') יצר גרסת כיסוי לשיר, עבור סדרת הטלוויזיה אירוטראש (אנ'). גם להקת beFour (אנ') הגרמנית הקליטה גרסת כיסוי לשיר, באלבומה הרביעי Friends 4 Ever, שיצא לאור כסינגל השני מתוכו, בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. זמרת הפופ היוונית בסי ארגירקי, הקליטה גם היא גרסת כיסוי לשיר. מידע על היצירה "Ding-a-dong" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Ding-a-dong" באתר יוטיוב Stockholm 1975, eurovision.tv (באנגלית) מילות השיר, באתר www.diggiloo.net (באנגלית)
חצרון בן פרץ

חצרון הוא דמות מקראית, בנו בכורו של פרץ בן יהודה ואחיו של חמול. הכתוב בספר במדבר מונה את חצרון עם אבות האומה הישראלית. שמו של חצרון נזכר לראשונה ברשימת היחס בבראשית המונה את יעקב, בניו ומשפחותיהם אשר ירדו למצרים. מאבותיו של דוד המלך. חצרון נשא לאישה את בת מכיר כאשר היה בן שישים והיא ילדה לו את שגוב. אביה אשתו השנייה של חצרון ילדה לו לאחר מותו את אשחור. ייתכן כי נישאה לחצרון שכבר הגיע לגיל מופלג ולאחר נישואיהם נפטר, והיא ילדה את בנה לאחר מותו. רשימות היחש של יהודה המופיעות בספר דברי הימים ומספרות אודות ארגון משפחות יהודה נותנות מידע על משפחתו של חצרון. יש המחלקים את שבט יהודה לשתי קבוצות עיקריות- שהעיקרית ביניהן היא משפחתו של חצרון בן פרץ והקבוצה השנייה היא של שאר משפחות יהודה. הקבוצה השייכת למשפחת בני חצרון נחלקת לבני ירחמאל ובני כלב בן חצרון, ובאמצע בני רם שעימהם נמנה בית דוד. לפי פירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י"ב מקור השם הוא בחסרון שנוצר אחרי מות ער ואונן (דמות מקראית). ‏Perez - Hezron - Ram, ‏The Web Gallery of Art ספר במדבר, פרק כ"ו, פסוק כ"א ספר בראשית, פרק מ"ו, פסוק י"ב ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק כ"א ספר דברי הימים א', פרק ב', פסוק כ"ד גרשון גליל, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 50 שכל טוב בראשית מ"ו י"ב, באתר על התורה
הקורפוס ה-30 (בריטניה)

הקורפוס ה-30 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם השנייה לחם במערכה במדבר המערבי במערכה בתוניסיה בפלישת בעלות הברית לסיציליה ובצפון מערב אירופה. באוגוסט 1941 הוקם הקורפוס ה-30 לקראת מבצע צלבן, כחלק מהארמייה השמינית, והועמד תחת פיקודו של ויויאן פופ, אולם הוא נהרג בתאונת מטוס והוחלף על ידי וילוובי נורי. נורי פיקד על הקורפוס במהלך מבצע צלבן במידה מסוימת של הצלחה, אך הטנקים שלו נחלו תבוסה כבדה בקרב גזאלה ביוני 1942. הוא ספג ביקורת על הגישה ה"פרשית" שלו ללוחמת שריון וגנרל קלוד אוקינלק, מפקד הארמייה השמינית, החליפו ביולי בויליאם ראמסדן. בספטמבר 1942 מונה אוליבר ליס למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו בקרב אל-עלמיין השני ובקרבות בתוניסיה, בסיציליה ואיטליה. בינואר 1944 מונה ג'רארד באקנל למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו במהלך מבצע אוברלורד ובמהלך המערכה בנורמנדי, אולם לאחר כישלון מבצע פרץ' הוא הודח מתפקידו והוחלף בבריאן הורוקס. הורוקס נטל את הפיקוד על הקורפוס, שהיה חלק מן הארמייה הבריטית השנייה בעיצומו של קרב פאלז. הקורפוס ניהל מרדף מהיר אחרי הגרמנים דרך צפון צרפת ובלגיה ולכד את נמל אנטוורפן בשלמותו, עד אשר בלם אותו משבר האספקה של בעלות הברית, עקב הקושי להוביל אותה מנורמנדי לאורך קווי תחבורה שהתארכו במהירות. בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס במבצע מרקט גארדן והוטל עליו להבקיע נתיב קרקעי מבלגיה אל שלוש הדיוויזיות המוטסות שהוצנחו במסגרת המבצע בדרומה ובמרכזה של הולנד. תוכנית שאפתנית מדי, נוכחות של כוחות גרמניים גדולים מהצפוי והתקפות נגד עזות מצדם (ולדעת חלק מהפרשנים, חוסר תחושת דחיפות מספקת מצד כוחותיו של הורוקס) הביאו לכישלון המבצע, והקורפוס ה-30 נמצא במהלכו במגננה מרבית הזמן. בסתיו 1944 ובחדשים הראשונים של 1945 השתתף הקורפוס בדחיקת הגרמנים בצפון גרמניה לעבר נהר הריין ובהכנעתה הסופית של גרמניה. בדצמבר 1945 מונה אלכסנדר גאלווי למפקד הקורפוס, ופיקד עליו עד לפירוקו בספטמבר 1946. ויויאן פופ (אוגוסט 1941 - אוקטובר 1941) וילוובי נורי (נובמבר 1941 - יולי 1942) ויליאם ראמסדן (יולי 1942 - ספטמבר 1942) אוליבר ליס (ספטמבר 1942 - דצמבר 1943) ג'רארד באקנל (ינואר 1944 - יולי 1944) בריאן הורוקס (אוגוסט 1944 - דצמבר 1945) אלכסנדר גאלווי (דצמבר 1945 - ספטמבר 1946)
ברק רובין

ברק רובין (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. קודם לכן שימש מפקד חטיבת אלון, סגן מפקד חטיבת הנח"ל, מפקד גדוד גפן ומפקד גדס"ר נח"ל. רובין, בנם של הגר ודורון רובין. התגייס לצה"ל, שובץ בחטיבת הנח"ל והתקבל לפלס"ר נח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן מונה לסגן מפקד פלס"ר נח"ל. בהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 50, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשנת 2005 מונה למפקד פלס"ר נח"ל, והוביל אותה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה, בתפקיד זה שירת עד שנת 2006. לאחר מכן שימש מפקד פלגה ביחידת שלדג. ביוני 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר נח"ל, והוביל אותו בין היתר בלחימה במבצע צוק איתן, בתפקיד זה שירת עד שנת 2016. בהמשך שימש מפקד גדוד גפן בין השנים 2016–2017. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת הנח"ל בין השנים 2017–2019. באוגוסט 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אלון ובמקביל למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, תפקידים אותם סיים בשנת 2021. בשנת 2021 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. רובין נשוי למאיה ואב לשלושה. דני קושמרו, ‏ריאיון מיוחד מלב עזה: מג"ד בנח"ל מספר על הלחימה, באתר ‏מאקו‏, 25 ביולי 2014 יואב זיתון, האו"ם מותח ביקורת, צה"ל מתאמן: "דו"ח שאבאס לא יפגע בביטחון החיילים", באתר ynet, 21 ביוני 2015 לילך שובל, "ארגוני הטרור מעבר לגבול נלחמים זה בזה - אבל הכל יכול להשתנות", באתר ישראל היום, 11 בפברואר 2016 סא"ל ברק רובין מספר על מלחמת לבנון השנייה, באתר דובר צה"ל, יולי 2016 דן ארקין, כך מכשירים את מפקדי העתיד של זרוע היבשה, "ישראל דיפנס", 17 בספטמבר 2020 ישי פורת ויואב זיתון, הלך לעולמו אלוף (במיל') דורון רובין, מקים יחידת מגלן, באתר ynet, 20 בינואר 2018 רועי עמוס, המחבל מלמל בערבית וקירב את הידיים שלו לחזה. יריתי בו, במחנה, 14 בינואר 2011, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה" מירב קריסטל, מח"ט גולני נגד "תדע כל אם", באתר ynet, 23 בדצמבר 2007 "זזים", במחנה, 17 ביולי 2014, עמוד 9, "רס"ן ברק רובין הועלה לדרגת סא"ל והתמנה למפקד גדס"ר נח"ל, בתפקידו הקודם שימש מפקד פלגה ביחידת שלדג" גל פרל פינקל, ‏הלכו עם האמת שלהם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 בינואר 2018 אור הלר, "מתרגלים את כיבוש עזה": בצה"ל משדרים מוכנות לכל הסלמה, חדשות 13, 16 ביולי 2018 טקס החלפת מפקד חטיבת אלון, באתר צה"ל, 22 באוגוסט 2019 גל פרל פינקל, צה"ל מחבק פומבית את המילואימניקים, אבל מוטב שיתמקד בנכונות לגייס אותם למלחמה, באתר זמן ישראל, 23 במאי 2019
בית דוד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בית דוד – צאצאי דוד המלך בית דוד – שכונה בירושלים ישיבת בית דוד – ישיבה קטנה ליטאית ישיבת בית דוד (חב"ד) בית דוד - ספרו של הרב דוד טביל ממינסק בית דוד - ספרו של הרב חיים דוד קורינאלדי
הדיוויזיה הרביעית (ארצות הברית)

הדיוויזיה הרביעית (באנגלית: 4th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט קרסון, קולורדו, והיא כפופה לקורפוס ה-3. הדיוויזיה הרביעית הוקמה בדצמבר 1917 בצפון קרוליינה, שמונה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-7 שהורכבה מהרגימנטים ה-39 וה-47, ומהבריגדה ה-8 שהורכבה מהרגימנטים ה-58 וה-59. הדיוויזיה לחמה בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון, ולאחר סיום המלחמה נשארה ככוח כיבוש בחבל הריין בגרמניה עד לאפריל 1919, וביולי אותה שנה היא חזרה לארצות הברית. במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 2,611 הרוגים ו-9,895 פצועים. ב-21 בספטמבר 1921 הושבתה הדיוויזיה בשל קיצוצים תקציביים, אולם חלק מיחידותיה נשארו פעילות, ושאר היחידות השתייכו לכוחות המילואים. מפקדת הדיוויזיה השתתפה בתרגילים שונים במשך השנים. ב-1 ביוני 1940 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של וולטר פרוסר. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-8, ה-12 וה-22. הדיוויזיה השתתפה בתימרוני לואיזיאנה ובתימרוני קרוליינה, ובינואר 1944 הפליגה לאנגליה. הדיוויזיה נחתה ב-6 ביוני 1944 בחוף יוטה במהלך הנחיתה בנורמנדי, ולאחר מכן לחמה במערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתפה בשחרור פריז. לאחר מכן היא לחמה במהלך הקרב על יער הירטגן ובמהלך הקרב על הבליטה, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 4,097 הרוגים ו-17,371 פצועים. ב-5 במרץ 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש, ובשנת 1951 נשלחה לגרמניה ל-5 שנים. הדיוויזיה השתתפה במלחמת וייטנאם, ובמהלך השנים לאחר מכן נשלחה כמה פעמים לאירופה. במהלך מלחמת עיראק הייתה אמורה הדיוויזיה לפלוש לצפון עיראק מכיוון טורקיה, אולם טורקיה סירבה לכך, ובשל כך בעת עיקר הלחימה נותרה הדיוויזיה באוניות. במהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום היא מוצבת בבסיסה בפורט קרסון, קולורדו. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה הרביעית בוויקישיתוף הדיוויזיה הרביעית, ברשת החברתית פייסבוק הדיוויזיה הרביעית, ברשת החברתית אקס (טוויטר)