laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיופסיד

דיופסיד הוא מינרל השייך לקבוצת הפירוקסן, קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת שרשרות) בעלי שרשרת בודדת. הדיופסיד שייך לשורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) הכוללת את ההדנברגיט ( FeCaSi2O6) והאוגיט. לגבישים יש גוונים שונים, אך לרוב מופיע הדיופסיד כגבישים ירוקים עמומים. דיופסיד מצוי בסלעי יסוד אולטרא-מאפייים כדוגמת קימברליט ופרידוטיט. אוגיט עשיר בדיופסיד נפוץ בסלעים מאפיים כדוגמת בזלת אוליבינית ואנדזיט. דיופסיד מצוי גם במגוון של סלעים מותמרים, כמו בסקארן שהתפתח מסלעי דולומיט עשירים בסיליקה בהתמרה של לחץ. הדיופסיד הוא מינרל חשוב במעטפת כדור הארץ והוא נפוץ בקסנוליתים של פרידוטיט שהתפרצו בקימברליט ובבזלת אלקלית. כמו כן מצוי דיופסיד במטאוריטים. בטמפרטורות גבוהות יחסית יכול הדיופסיד להתערבב עם פיג'וניט ובטמפרטורות נמוכות עם אורתופירוקסנים. היחס בין כמות הסידן לסך כל כמות הסידן, המגנזיום והברזל בדיופסיד שנוצר יחד עם אחד משני סוגי הפירוקסן הנ"ל מושפע במיוחד מטמפרטורות מעל 900°C, ולהרכב הדיופסיד בקסנוליתים של פרידוטיט יש חשיבות בהשערה לגבי הטמפרטורות במעטפת כדור הארץ. דיופסיד באיכות של אבן חן קיים בכמה צורות: ויולן - סוג כחלחל נדיר של דיופסיד המצוי בכמה אתרים באיטליה. דיופסיד "הכוכב השחור" – סוג כהה המכיל מחטים של רוטיל המסודרים בצורה של כוב בעל 4 קצוות. דיופסיד כרום – סוג דיופסיד הכולל כרום המעניק לו צבע ירוק עשיר. משום שדיופסיד כרום ניחן בקשיות של 6.5-5.5 בסולם מוס, האבן נשרטת בקלות. דיופסיד כרום (Ca,Na,Mg,Fe,Cr)2(Si,Al)2O6)) הוא מרכיב נפוץ בקסנוליתים של פרידוטיט, וגרגירים מפוזרים של המינרל שנמצאו בקרבת צינורות קימברליט מהווים מציין לאפשרות קיומם של יהלומים. מקומות בהם מצאו דיופסיד כרום כוללים את קנדה, דרום אפריקה, רוסיה ומקומות נוספים. הדיופסיד תואר לראשונה בתחילת המאה ה-19 ומקור שמו מיוונית "דיס"- "שני סוגים" או "כפול" ו"אופסיס" – "דעה" או "מופע". Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., Wiley, pp 403-404, ISBN 0-471-80580-7 דיופסיד באתר Mindat דיופסיד כרום באתר Mindat, כולל אתרים בהם יש דיופסיד כרום דיופסיד באתר Webmineral דיופסיד באתר Mineral galleries Handbook of Mineralogy, Mineral Data Publishing, 2001, דיופסיד בגרסת ה-PDF של הספר דיופסיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Agrobacterium

Agrobacterium (אגרובקטריום) הוא סוג חיידק הגורם לגידולים בצמחים. המין Agrobacterium tumefaciens הוא המין הנחקר ביותר בסוג זה. ל-Agrobacterium יש יכולת להעביר DNA אל תאי הצמח; זוהי אחת הדוגמאות הבודדות בטבע להעברת DNA בין יצורים המשתייכים לממלכות שונות. תכונה זו מנוצלת במחקר הביולוגי ובנוסף משמשת ככלי להשבחת צמחים באמצעות הנדסה גנטית. הערה טקסונומית: הסוג Agrobacterium הוא הטרוגני למדי. מחקרים טקסונומיים עדכניים מסווגים את מיני ה-Agrobacterium לסוגים חדשים, בהם Ruegeria, ‏Pseudorhodobacter ו-Stappia, אך מרבית המינים סווגו מחדש כמינים בסוג ריזוביום (Rhizobium). המין A. tumefaciens (פירוש שם המין בלטינית: "גורם לגידולים") גורם למחלת עפץ הכתר בצמחים. המחלה מתאפיינת בצמיחתם של גידולים או עפצים על הצמח החולה. הגידולים מתעוררים בעקבות העברה של מקטע DNA הקרוי T-DNA (קיצור של Transfer DNA) מפלסמיד המצוי בתאי החיידק והמכונה Ti (קיצור של Tumor-inducing, "מחולל גידולים"). מין אחר בסוג, A. rhizogenes הגורם לגידולים בשורש הצמח, נושא פלסמיד אחר, פלסמיד Ri ‏(Root-inducing). מקטע ה-T-DNA משולב בגנום של התא המארח במיקום חצי-אקראי, והגנים האלימים שב-T-DNA באים לידי ביטוי וגורמים ליצירת עפצים. ה-T-DNA נושא גנים לאנזימים ביוסינתטיים לייצורן של חומצות אמינו לא סטנדרטיות, כגון אוקטופין ונופלין. נוסף אל אלו, נישאים ב-T-DNA גם גנים לביוסינתזה של ההורמונים הצמחיים אוקסין וציטוקינין. עקב שינוי מאזן ההורמונים בתא הצמח משתבשת הבקרה על חלוקתם של תאים אלו ונוצרים גידולים. היחס בין ייצור האוקסין לציטוקינין קובע את אופיו של הגידול. יכולתו של Agrobacterium להעביר גנים לצמחים מנוצלת בשירות ההנדסה הגנטית, הביולוגיה המולקולרית והשבחת הצמחים. לצרכים אלו נעשה שימוש בפלסמיד Ti או Ri שעבר שינוי. מן הפלסמיד מוסרים הגנים הגורמים לגידול (VIR); החלקים החיוניים היחידים ב-T-DNA הם שני אזורי גבול קטנים (באורך של 25 נוקלאוטידים), שלפחות אחד מהם דרוש לטרנספורמציה בצמח. מרק ואן מונטגו ויוזף של מאוניברסיטת גנט שבבלגיה גילו את מנגנון העברת הגנים בין Agrobacterium ובין צמחים, ובעקבות הגילוי הוחל לפתח שיטות לשינוי החיידק כך שיוכל לשמש כמערכת העברה יעילה להנדסת גנים בצמחים. קבוצת חוקרים בראשותה של מרי-דל צ'ילטון הייתה הראשונה שהוכיחה כי הגנים האלימים ניתנים להסרה בלי להזיק ליכולתו של החיידק להחדיר את ה-T-DNA אל גנום הצמח (1983). הגנים המיועדים להכנסה לצמח מועברים לאזור ה-T-DNA של הפלסמיד שממנו הוסרו גנים לא רצויים, יחד עם סמן ברירה (כדוגמת עמידות לאנטיביוטיקה) כדי לאפשר ברירה (סלקציה) של תאי צמח שעברו טרנספורמציה בהצלחה. צאצאיהם של הצמחים מגודלים לאחר הטרנספורמציה על מצע גידול הכולל אנטיביוטיקה; צמחים שאליהם לא חדר ה-T-DNA אינם מפתחים עמידות לאנטיביוטיקה ואינם שורדים. מערכת T-DNA בינארית הנדסה גנטית#פלסמיד Ti – אגרובקטריום מדיה וקבצים בנושא Agrobacterium בוויקישיתוף Agrobacterium, באתר ITIS (באנגלית) Agrobacterium, באתר NCBI (באנגלית) Agrobacterium, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Agrobacterium, באתר GBIF (באנגלית)
מדעי החלום

מדעי החלום (בצרפתית: La Science des rêves) הוא סרט קולנוע מסוגת הדרמה הקומית, שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט נכתב ובוים על ידי הבמאי מישל גונדרי. מדעי החלום חוקר באופן קומי, הזוי ומפתיע, את עולם החלומות, ובוחן את מושג הסובייקטיביות ואת הגבול המטושטש שבין עולם הדמיון לבין המציאות. הסרט מלא באלמנטים חזותיים שהתגבשו במהלך הקריירה של גונדרי כבמאי קליפים. סטפן (השחקן גאל גרסיה ברנאל) הוא אמן צעיר ביישן וחסר ביטחון עצמי, שחוזר להתגורר בדירה נעוריו בפריז ועובד כמעצב גרפי. לדירה ממול עוברת שכנה חדשה: סטפאני (השחקנית שרלוט גינסבורג) וסטפאן מתאהב בה. בעוד שבעולם המציאות אין לסטפן האומץ להתמודד עם רגשותיו, בעולם החלומות דמיונו עובד שעות נוספות. במהלך הזמן, ובאמצעות אימון עצמי הוא מתחיל לשלוט באירועים המתרחשים בתוך החלום. העניין הולך ומסתבך כאשר הדמויות מתוך החלום הולכות ומשתלטות גם על המציאות היומיומית. במהלך הסרט מתפתחת מערכת יחסים מורכבת בין סטאן לסטפאני. ההיכרות הראשונה ביניהם נערכת במהלך סיטואציה מוזרה שבה סבלים מובילים פסנתר לביתה של סטפאני, וסטפן, שכנה החדש, עוזר להם להעלות אותו לקומה הנכונה. היא חושבת שהוא אחד הסבלים, והוא משתף פעולה עם השקר הזה, ואף משקר עוד ועוד כדי למנוע מהאמת להתגלות, אלא שמתוך אחד מחלומותיו ההזויים הוא הולך מתוך שינה ומשאיר לה פתק בו הוא מתוודה שהוא השכן מהדלת ממול ומבקש את הטלפון של זואי, שותפתה לדירה. מיד אחר כך סטפן מתעורר בבהלה, מגלה מה הוא עשה ולוקח בחזרה את הפתק שכתב, מבלי לדעת שסטפאני כבר קראה בו, וכך מתפתחת מערכת יחסים, בה היא יודעת את הסוד, אך הוא לא מבין שהיא יודעת אותו. כשהם מתקרבים הוא חושף בפניה את אהבתו אליה, אך נענה בשלילה. סבלו של סטאן גדל כשהוא לא מצליח להפריד בין חלומותיו היפים עליה, לבין המציאות, בה הוא אינו אוזר די אומץ להיחשף בפניה. תסכולו מאהבתו שאיננה נענית משתלבת בחוסר שביעות רצונו מחייו המקצועיים והאינטנסיביות הרגשית הזו מאוירת היטב בנקודת הקליימקס של הסרט אשר בה החלום והמציאות משתלבים זה בזה עד לאין-הפרד והאהבה, שלא הספיקה עוד להתקיים, נעלמת. כאשר סטפן מתכנן לעזוב את העיר בשל אכזבותיו החלומיות מהקשר איתה, מהעבודה ומחייו, נראה שאין עוד סיכוי לקשר ביניהם, אך אימו משכנעת אותו ללכת להיפרד ממנה בפעם האחרונה. בפגישתם זו כל הגנותיו של סטפן נשברות בפניה והוא נחשף אל סטפאני באופן המשחרר גם מעט מהגנותיה שלה. הסרט מסתיים במחווה אופטימית כאשר סטאפני שלאורך כל הסרט נמנעה ממגע פיזי משמעותי עם סטפאן מלטפת את שערותיו על פי בקשתו אף על פי שלפני כן היא טענה שאיננה יכולה לעשות זאת. אתר האינטרנט הרשמי של מדעי החלום "מדעי החלום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מדעי החלום", באתר נטפליקס "מדעי החלום", באתר AllMovie (באנגלית) "מדעי החלום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מדעי החלום", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מדעי החלום", באתר Metacritic (באנגלית) "מדעי החלום", באתר אידיבי "מדעי החלום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רותם דנון‏, מישל קישקעס, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2006 אורי קליין, "חדר משחקים של ילדים מחוננים", באתר הארץ, 26 באוקטובר 2006 "מדעי החלום", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג"
מופ"ת

האם התכוונתם ל... מופת (צה"ל) – המחלקה לשירותי הפרט, הפרישה והתשלומים בצה"ל (לשעבר: מת"ש) מכון מופ"ת – חלק מהאגף להכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך בישראל עמותת מופת (ר"ת: מתמטיקה, פיזיקה ותרבות) – עמותה מיסודם של מדענים עולים מברית המועצות לשעבר, שמטרתה לקדם את לימודי המדעים המדויקים בישראל מופת
סלונצוקור

סַלוֹנְצוּקוֹר (בהונגרית: Szaloncukor; מילולית, סוכריות סלון), הוא שמן של סוכריות בהן מקשטים ההונגרים את עצי חג המולד. לקראת כל חג מולד, נוהגים ההונגרים הנוצרים לקנות כקילו וחצי של סוכריות (מדי חג מולד נקנים לפחות 6,500 טון סוכריות), המשמשות לקישוט עצי האשוח כעצי חג המולד. הסוכריות הן כדוריות שוקולד הממולאות במגוון טעמים, ובהם מרציפן, קוקוס, ג'לי פירות, ערמונים וקקאו. הסוכריות עטופות בעטיפות נוצצות וצבעוניות המאוירות במלאכים, ונתלות על העצים בעזרת ווי מתכת קטנים. מקורו של מנהג תליית סוכריות הסלון הוא בראשית המאה ה-19, עת נשות החברה הגבוהה באימפריה האוסטרו-הונגרית הכינו את סוכריות הסלון מקרמל, עטפו אותן בעטיפות משי וקישטו בהן את עץ חג המולד, שהוצב בסלון (ומכאן בא שמן של הסוכריות). לאורך השנים התפשט המנהג, והחל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלו לצפות את הסוכריות בשוקולד. כיום, מרבית המקיימים מנהג זה אינם מכינים את סוכריות הסלון בעצמם, אלא קונים אותן בחנויות. מנהג זה משמש כבסיס למשחקי חג מסורתיים, בהם מנסים ילדי המשפחה "לגנוב" את הסוכריות מן העצים בלי שיבחינו בכך המבוגרים. מדיה וקבצים בנושא סלונצוקור בוויקישיתוף
חלמיתאים

החלמיתאים (שם מדעי: Malvales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, המונה 10 משפחות וכוללת לרוב עצים ושיחים. הסדרה מונה כ-6,000 מינים לפי סיווג מודרני. המשפחה הדומיננטית בסדרה היא משפחת חלמיתיים המורחבת המונה מעל 4,000 מינים, ואחריה באה משפחת המתנניים עם 750 מינים. צמחיית הבר בישראל מסדרת החלמתיאים מונה 56 מינים ב־17 סוגים. תפוצת רוב המשפחות בסדרה היא כלל־עולמית, באזורים טרופיים וסובטרופיים עם פלישה מוגבלת לאזורים ממוזגים או קרים. דגש תפוצה מעניין קיים באי מדגסקר, שכן שלוש משפחות מתוך הסדרה (Sphaerosepalaceae ,Sarcolaenaceae ו־Diegodendraceae) אנדמיות לאי זה. המורפולוגיה של החלמיתאים רבגונית, וישנו מספר מועט של תכונות משותפות. כאן ניתן לציין הופעה תדירה של עלים כפניים או גזורים בצורה מאוצבעת, עלי גביע מאוחים לצורת חרוט, ומבנה ותכולה כימית מיוחדת של הזרעים. כמו כן, ניכרת לעצי הסדרה קליפה הבנויה משכבות רבות של שיפה סיבית רכה, בעלת מבנה אופייני. שימוש נרחב נעשה בעצה בזכות החוזק והקלילות שלה, ובקליפת העצים, במיוחד בסוגים Ochroma, Edgeworthia, Tilia, דפנית (Daphne) ומתנן (Thymelaea). עץ הקקאו (Theobroma cacao) משמש להכנת שוקולד. זרעי עצים מסוג אגוז קולה מתאפיינים בתכולה גבוהה של קפאין, ובעבר שימשו להכנת משקאות קולה למיניהם. סדרת החלמיתאים כוללת על־פי המיון המודרני 10 משפחות (ראו טבלה); ארבע מתוכן מיוצגות בישראל: חלמיתיים (Malvaceae) כפתוריים (Neuradaceae) לוטמיים (Cistaceae) מתנניים (Thymelaeaceae) מדיה וקבצים בנושא חלמיתאים בוויקישיתוף חלמיתאים, באתר ITIS (באנגלית) חלמיתאים, באתר NCBI (באנגלית) חלמיתאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חלמיתאים, באתר Tropicos (באנגלית) חלמיתאים, באתר GBIF (באנגלית) חלמיתאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) .Malvales Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏12-2022
פיסול גותי

הפיסול הגותי הוא אמנות פיסול שהתפתחה במערב אירופה בימי הביניים, בחצי השני של המאה ה-12. במקור שימש סגנון זה בקישוט הקתדרלות הגותיות שנבנו באותה תקופה. הפיסול הגותי מהווה התפתחות ניכרת בפיסול של ימי הביניים, והוא שונה מאוד מפיסול הרומנסק. בניגוד לפיסול הרומנסק המפורט, הרגשני והאינדיוודואלי, הפיסול הגותי הוא חלק מתוכנית כוללת בה כל פרט הוא חלק מאחדות אורגאנית שמטרה העברת מסר דתי בצורה תמציתית, מנומקת ורציונלית ללא רגשנות, קישוטים ופירוט יתר. הפיסול הגותי נועד לקריאה הן על ידי פשוטי העם שמתמקדים רק בדימויים המרכזיים והן על ידי המלומדים שיודעים לקרוא את פיסול השוליים כהנמקה וחיזוק למסר המרכזי. בפיסול הגותי יש גם מחוות לפטרוני הכנסייה והקתדרלות, בייחוד בתבליטים ובפסלי העמוד (שבניגוד לרומנסק הם כמעט תלת-ממדיים ולא כבולים באופן אנאורגני לעמוד עליו הם נשענים). הפיסול הגותי החל בחזית המערבית של קתדרלת שארטר ב-1145 ומשם התפשט ברחבי צרפת ואחר כך באירופה המערבית. הפיסול הגותי בשיאו התפתח במאות ה-12 וה-13 בקתדרלת שארטר, בקתדרלת נוטרדאם דה פארי, בקתדרלת ריימס וקתדרלת אמיין. בפיסול זה יש דגש רב יותר על הבעות פנים, מרקם ותיאור החומר בצורה מדויקת ואמיתית, לצד תיאורים מדויקים של עולם הטבע, המופיעים ככותרות וכקישוטים לעמודים. העיר ריימס הייתה מרכז גאלו-רומי חשוב וכשכזה נותרו בה שרידים רבים לאדריכלות הרומית ולפיסול הקלאסי. הפסלים בקתדרלת ריימס הושפעו מאוד מפיסול זה והתכתבו עמו במהלך עבודתם, בה יצרו סוג חדש של פיסול השואב מהקלאסי והגותי גם יחד. פיסול זה היה נושא למחקר והערצה בכל רחבי אירופה והציב קנון חדש לפיסול הגותי בשיאו. לצד הפיסול הרשמי התפתח פיסול שוליים שכלל פסלי ראשים עם הבעות שונים, גרגוילים: מרזבים בצורת מפלצות, וגרוטסקים: פסלי מפלצות, דרקונים ויצורי כלאיים. נורית כנען-קדר, האמנות הגותית - מקתדרלה לעיר, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון. Paul Binski, Gothic Sculpture, The Paul Mellon Centre for Studies in British Art, 2019. מסת"ב 978-0300241433 Jacqueline E. Jung, Eloquent Bodies: Movement, Expression, and the Human Figure in Gothic Sculpture, Yale University Press, 2020. מסת"ב 978-0300214017 מדיה וקבצים בנושא פיסול גותי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דולי סיטי (מחזה)

המחזה דולי סיטי הוא עיבוד בימתי לספרה של אורלי קסטל-בלום "דולי סיטי". בדצמבר 2006 הועלתה ההצגה "דולי סיטי" בתיאטרון הקאמרי על ידי קבוצת התיאטרון של הזירה הבין-תחומית בירושלים. עיבוד ובימוי: טובי דיקמן עיצוב תפאורה ותלבושות: יהודית אהרון מוזיקה מקורית: יונתן נעים תנועה: אופיר דגן תאורה: מרטין עדין סאונד ועריכה דיגיטלית: תומר רן עריכת קליפים: נדב לזר דולי: ריימונד אמסלם האם (ודמויות נוספות): אורה מאירסון בן (ודמויות נוספות): יונתן שוורץ דמויות שונות: בני אלדר דמויות שונות: רחל אביה זינדר דמויות שונות: עזר קלמוביץ' שירה וקריינות: דורון תבורי בינואר 2013 הועלה עיבוד נוסף של "דולי סיטי" בתיאטרון האוניברסיטה של אוניברסיטת תל אביב, בעיבוד של עדי ברק ובבימוי של נתי בן-חנן, תלמידה לתואר שני במסלול שחקן יוצר-חוקר בחוג לאמנות התיאטרון. הטקסט של המחזה נאמן מאוד לזה של הרומן המקורי. דולי: נטע נדב האם: מילנה סנדלר בן הילד (ומקהלה): רינת קידר-אברהם בן הנער (ומקהלה): תומר יעקובצ'ק גורדון: אייל זוסמן דמויות שונות ומקהלה: אביב לוי, מיכל בובילסקי, גד נבו, מיכל בובילסקי, מתן פרמינגר, אוולין קצ'ולין, יעל הוד, עינת גור, נטע בר רפאל, נבו פלזן. קריינות: שמעון לוי וגד קינר. הבמאית נתי בן חנן סיפרה על יחסה לרומן "דולי סיטי": אני קוראת את המעשים של דולי כהקצנה של החרדה שנטועה בלב של כל אמא, הקצנה של האזורים שאנחנו לא שולטות בהם, וההקצנה הזו מעוררת אצלי המון אמפתיה. אני אוהבת את הדרך שבה קסטל-בלום מתארת את עוצמת הרגשות שבהורות, את זה שהיא בוחרת לשים על השולחן דברים שלא תמיד לגיטימי להגיד בקול - האימהות כחוויה מעוררת אימה, כשק של חרדות. על עיבוד הספר למחזה כתב/ה עדי ברק: קשה לעבד את דולי סיטי למחזה. קשה, כי הספר כתוב כמונולוג אחד ארוך, ואין כמעט דו-שיח, אלא אם כן בין דולי לבין עצמה, ולעיתים, פה ושם, בין דולי לבין דמויות המצייתות לחוקי הסיוט, מופיעות ונעלמות זמן קצר אחרי שהופיעו. ... הספר, כאמור, מסופר בקולה של דולי, בגוף ראשון, ואילו הבמה מבקשת את הריבוי שבאותו מונולוג, את הצפיפות שבו. דולי סיטי אינה מונודרמה. היא מבקשת להיות בלגן, עומס. כדי לפתור את הקושי הזה הענקתי חלקים מהטקסט של דולי לדמויות שעליהן היא מספרת. וכך הגוף הראשון של דולי הופך לגוף שלישי. המונולוג הופך לדיאלוג עם הדמויות שמתפצלות ממנה - האם, האחות, המאהב, עובר האורח, העיר כולה. הקהילה. המקהלה. מרב יודילוביץ', "דולי סיטי" עכשיו ההצגה, באתר ynet, 5 בדצמבר 2006 מיכל בעדני, עכבר העיר אונליין, אמא עם איזמל, באתר הארץ, 4 בינואר 2007 דולי סיטי, באתר של החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב "שיחה עם במאית ההצגה נתי בן-חנן", תוכנייה להצגה "דולי סיטי", החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 2013 עדי ברק, "לעבד את דולי סיטי לבמה", תוכנייה להצגה "דולי סיטי", החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 2013
וקשה

וֶקְשֶה (נהגה וקכה, בשוודית: Växjö) היא עיר בת כ־70,000 תושבים בסמולנד שבדרום שוודיה, עיר-המושב של מחוז קרונוברי. וקשה הפכה לעיר בשנת 1342, אולם הייתה מרכז מסחרי חשוב במשך אלף השנים שקדמו לכך. במאה ה-12 הוחל בבניית הקתדרלה, מה שגרם לגידול באוכלוסיית העיירה ולהפיכתה לעיר המרכזית בבישופות של וקשה. סמל העיר מציג את הקדוש זיגפריד, המחזיק בשמאלו דגם של הקתדרלה. לפי המסורת, זיגפריד גר בווקשה והוא קבור בה בקתדרלה. העיר היא משכנו של "מכון ההגירה השוודית", מוזיאון ומוסד מחקר שמטרתם קידום השימור של חומרים הנוגעים לעזיבה הגדולה של שוודים בין אמצע המאה ה-19 לשנות השלושים של המאה ה-20 (בעיקר לאמריקה), וחיזוק הקשר עם צאצאיהם. וקשה הוכרזה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 כ"עיר הירוקה ביותר באירופה". ארצות הברית דולות', מינסוטה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא וקשה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וקשה וקשה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וקשה עם הסביבה (בשוודית). ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של שוודיה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Paint Shop Pro

Paint Shop Pro, המכונה גם בקיצור Paint Shop, היא תוכנה מתקדמת לעריכה גרפית מתוצרת תאגיד Corel. במקור, פותחה ושווקה התוכנה על ידי חברת Jasc, עד אשר Corel רכשה אותה בשנת 2004. התוכנה, על גרסאותיה השונות, פועלת על מערכות הפעלה מסוג Windows. הגרסה הראשונה, 1.0, יצאה לאור בתחילת שנת 1992, בהתחלה כתוכנה חינמית ולאחר מכן בתשלום. התוכנה צברה פופולריות, בין השאר, הודות לקלות השימוש ולמחירים הנמוכים משמעותית ממחירי התוכנה המתחרה, אדובי פוטושופ. היצרן ספג בעבר ביקורת על פערי המחירים של המוצר הנמכר בחו"ל לעומת מחירו בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא Paint Shop Pro בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Paint Shop Pro ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלוטת הדמעות

בלוטת הדמעות (באנגלית: Lacrimal gland) היא בלוטה אקסוקרינית אשר מפרישה את נוזל הדמעות. בלוטת הדמעות ממוקמת בחלק הפנימי של העפעף העליון. נוזל הדמעות הנוצר בבלוטת הדמעות מופרש באמצעות צינור הממוקם בשוליים הפנימיים של העפעף העליון. נוזל הדמעות "נמרח" באמצעות תנועה מכנית של עפעוף על גבי הקרנית ומשאיר אותה עם שכבה דקה של נוזל הדמעות. נוזל הדמעות מכיל מים, נוגדנים השומרים על העין מפני חיידקים ומרכיבים שומניים החיוניים לשמירת הקרנית. נוזל הדמעות מנוקז מהעין דרך פתח הממוקם בצידו הפנימי של העפעף התחתון אל שק הדמעות (אנ') ומשם בצינור אל האף. קיימים שני סוגי הפרשות של דמעות: "דמעת בסיסית" הפרשה קבועה של נוזל הדמעות המספיקה לשטיפה מכנית קבועה של הקרנית "דמעת רפלקס" מתרחשת כתגובה לגירוי פיזי (גוף זר, גירוד וכולי) או רגשי. כאשר שטף של נוזל הדמעות גדול מקצב ניקוזן הטבעי, עודף של נוזל מצטבר על הקרנית ולאחר מכן מופרש אל מחוץ לעין. אי הפרשה מספקת של נוזל הדמעות יגרום ליובש בקרנית העין אשר עלולה לאבד את שקיפותה במקרים קיצוניים עד עוורון. בכי מבנה העין ובלוטת הדמעות איך הדמעות זולגות ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים פרמונט

חיים פרמונט (נולד ב-11 בספטמבר 1950) הוא מלחין ישראלי ופרופסור מן המניין באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים. פרמונט נולד בווילנה אשר בליטא, עלה לישראל עם הוריו בגיל שש והתיישב בקיבוץ כפר גלעדי. ב-1985 סיים את לימודי הדוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית, ובאותה שנה גם הצטרף לסגל המורים באקדמיה למוסיקה בירושלים, בה, נכון ל-2016, הוא פרופסור וממשיך ללמד. בעבר כיהן באקדמיה כראש החוג לתורת המוזיקה, קומפוזיציה וניצוח, כדיקן הסטודנטים, וכדיקן הפקולטה לתורת המוזיקה, קומפוזיציה, ניצוח וחינוך מוזיקלי. פרמונט היה בעבר מלחין הבית של התזמורת הסימפונית חיפה ומלחין הבית של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. הוא מרבה לכתוב מוזיקה לתזמורות, למקהלות ולהרכבים קאמריים ויצירותיו מבוצעות בארץ וברחבי העולם. הוא הלחין גם מוזיקה להצגות ולקולנוע ולקבוצת זיק. בין הפרסים בהם זכה נמנים פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, פרס מרגלית למוזיקה לתיאטרון, פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ושלושה פרסים של אקו"ם. בשנת 2015 העלתה האופרה הישראלית החדשה את הלחנתו לסיפור "האדונית והרוכל" מאת ש"י עגנון. כותבת הליברית היא צרויה להב, הבמאי עידו ריקלין והזמרים-שחקנים היו עידית זמיר וגיא מנהיים. "שמי עופרת" – מוזיקה לשירים מאת ילדים מגטו טרזינשטט, למקהלה, אלט סולו ותזמורת "ישמעאל, ישמעאל" - מוזיקה לשירו של ש. שלום, למקהלה מעורבת ותזמורת כלי קשת "שירה לישראל" - מחזור שישה שירי משוררים (רוני סומק, יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, אצ"ג, אריה סיון ואמיר גלבע) למקהלה, סופרן סולו ותזמורת. "נבוכדנצר בלוז" - מוזיקה למילים של רוני סומק לבס ותזמורת "אלגיה לפסנתר ולתזמורת" "ניגון I" לחליל ולתזמורת מיתרים "ניגון II" לנבל ולתזמורת "החלילן מהמלין" - אופרה לילדים. ליברית: תלמה אליגון-רוז "רפסודיה" לתזמורת "אותו הים" - מחזור שירים למקהלה ולתזמורת. מילים: עמוס עוז - מתוך הספר "אותו הים" "קונצ'רטו קפריצ'יוזו" - לקונטרבס ולתזמורת "סימפוניה קונצ'רטנטה" - לכינור, ויולה, פסנתר ותזמורת "סימפונט" - לתזמורת. היצירה נכתבה במיוחד עבור תזמורת סימפונט רעננה "רוחות" - לרביעיית חלילים קונצ'רטו לאבוב ולתזמורת "חולין" - לתזמורת "אפילוג" - לתזמורת "תרועת פרידה" - לתזמורת "אפיטאף" - לצ'לו סולו "הבן יקיר לי" - אופרה קאמרית. ליברית: תלמה אליגון-רוז "האדונית והרוכל" - אופרה. ליברית: צרויה להב. על פי עגנון. "דרום אדום" - יצירה קלאסית מקורית חיים פרמונט, דף שער בספרייה הלאומית חיים פרמונט, בארכיון הבימה חיים פרמונט, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו חיים פרמונט, באתר "הבמה" יוסי שיפמן, ריאיון - פרמונט וסומק מגישים: נבוכדנצר בלוז, באתר הבמה, 29 בינואר 2014 נעם בן זאב, מן נהי קולך, מבכי, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015 מרב יודילוביץ', חיים פרמונט מונה כמלחין הבית של הסימפונית הישראלית, באתר ynet, 16 באוקטובר 2006 פרמונט חיים, מלחין, באתר www.israel-opera.co.il יעקב בר-און, ‏יצירה מקומית: ש"י עגנון מגיע לבמת האופרה הישראלית, באתר מעריב אונליין, 26 ביוני 2015 חיים פרמונט על יצירתו "דרום אדום": "זו יצירה שאמורה לעורר כאב" | כלכליסט, באתר calcalist, ‏2024-10-09 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים הרצנו

אפרים הרצנו (1912 - ספטמבר 1987) היה מפתח משחקי שולחן ישראלי. המשחק המפורסם ביותר של הרצנו הוא רמיקוב, המשחק הפופולרי השלישי בתפוצתו בעולם. הרצנו נולד ברומניה. הוא התפרנס במקור ממכירת מברשות שיניים ודברי קוסמטיקה. הרצנו התחיל לפתח את רמיקוב בשנות הארבעים ברומניה, כאשר חל איסור גורף על משחקי קלפים תחת המשטר הקומוניסטי במדינה. הרצנו עלה לישראל בשנות הארבעים לאחר מלחמת העולם השנייה, והמשיך בפיתוח הרמיקוב בחצר ביתו בבת-ים ולבסוף יצא המשחק לשוק הישראלי והצליח, וב-1977 יוצא לארצות הברית ומשם לרחבי העולם. הרמיקוב היה משחק השולחן הנמכר ביותר בארצות הברית ב-1977. בשנת 1978 הקים הרצנו את חברת "למדע תעשיות קלות בע"מ" אשר מתמחה בפיתוח וייצור של משחקי העשרה חינוכיים ומשחקי קופסה עבור ילדים ומבוגרים. מפעל החברה ממוקם בערד ומעסיק כ-60 עובדים, המייצרים יותר מ-6 מיליון משחקים בשנה, בעיקר לייצוא. בשוק הישראלי המקומי מוצרי החברה נמכרים תחת שם המותג "קודקוד". החברה נמצאת בבעלות ילדיו של הרצנו, מריאנה ומיכה. נפטר בספטמבר 1987. קודקוד דני שדה, ידיעות אחרונות, איך שהקובייה מתגלגלת, באתר ynet, 2 בספטמבר 2003 אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טדי

טדי הוא כינוי חיבה לשם תאודור. האם התכוונתם ל... טדי קולק – ראש עיריית ירושלים לשעבר אצטדיון טדי – אצטדיון כדורגל בירושלים דב טדי – בובה מפורסמת הקרויה על שמו של תאודור (טדי) רוזוולט טדי יזמות והפקות בע"מ – חברה לפיתוח והפקת תוכניות טלוויזיה ערוץ טדי – ערוץ בידור ישראלי מבית טדי הפקות שער טדי – אחד מחמשת שערי הר הבית טד אישים ששמם הפרטי הוא טדי
קלאנתס

קְלֵאַנְתֶס (Κλέανθης; ‏301 – 232 או 252 לפנה"ס) היה פילוסוף סטואי יווני. נולד בעיר אסוס בצפון-מערב אסיה הקטנה, שם עסק באיגרוף. הגיע לאתונה כשבכיסו ארבע דרכמות בלבד, שם שמע את הרצאותיו של הפילוסוף קראטס מן האסכולה של הציניקנים. אחר כך למד במשך תשע עשרה שנה אצל זנון מקיטיון, מייסד האסכולה הסטואית. הוא סירב לקבל תמיכה ציבורית והתפרנס מעבודת לילה כסבל של כדי מים בשירותו של גנן. היה חזק בגופו ולמוד-סבל. הוא זכה להערכה רבה הודות למוסריותו. בשנת 263 לפנה"ס, עם מותו של זנון, הפך ליורשו כראש האסכולה הסטואית, אך המשיך להתפרנס מעבודת כפיים. קלאנתס כתב כחמישים חיבורים, שמהם נשתמרו קטעים בלבד. חיבורו "שיר הלל לזאוס" (ראש האלים ואל השמים במיתולוגיה היוונית) נשתמר אצל סטובאוס, מלקט כתבי יד יווניים עתיקים בן המאה החמישית לספירה. קלאנתס חשב על השמש כמקום משכנו של אלוהים, שהוא התבונה העילאית שבטבע, או האש האלוהית שביקום (על פי התורה הסטואית אלוהים לא ברא את היקום, אלא הוא היקום עצמו). לדעת קלאנתס המידות הטובות מהוות הסכמה מרצון עם התבונה שבטבע, ולפיכך, לחיות בהתאם למידות הטובות פירושו לחיות בהתאם לטבע. הוא פיתח תורה חדשה בדבר נפש האדם, וחשב כי הישארות הנפש לאחר המוות תלויה בדרך חייה בעולם הזה. הקטעים העיקריים של חיבוריו נמצאים בלקט של סטובאוס ובספרו של דיוגנס לארטיוס, סופר בן המאה השלישית לספירה שחיבר סקירה על חיי הפילוסופים היווניים ודעותיהם. קטעים אחרים מופיעים בכתביהם של מרקוס טוליוס קיקרו ושל סנקה. קלאנתס מצא את מותו בהימנעות מכל מזון. הוא לקה בכיב בחניכיו שהתנפחו ונרקבו. הרופאים ציוו עליו להימנע מאכילה לזמן מה. מצבו השתפר עד כדי כך שהרופאים הכריזו עליו כאדם שנרפא, והרשו לו לשוב לשיגרת חייו. אך משום שהיה כבר במחצית הדרך אל מותו, הוא אמר שהחליט לא לחזור לאחור, להמשיך בצום ולעבור את השלב שבו התקדם כל כך. אחרי מותו, תלמידו כריסיפוס מסולי הפך לראש האסכולה הסטואית. דיאלוגים על הדת הטבעית - ספר של דייוויד יום בו מוזכר קלאנתס מדיה וקבצים בנושא קלאנתס בוויקישיתוף קלאנתס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלאנתס, באתר Discogs (באנגלית)