laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרטין מאל

מרטין מאל (באנגלית: Martin Mull;‏ 18 באוגוסט 1943 – 27 ביוני 2024) היה קומיקאי, צייר ושחקן אמריקאי. תפקידיו הבולטים כללו את קולונל מוסטארד בסרט "רמז" משנת 1985, ליאון קארפ ב"רוזאן", ווילארד קראפט ב"סברינה המכשפה הצעירה", ולאד מאסטרס ב"דני פנטום", וג'ין פרמזן ב"משפחה בהפרעה". היה לו תפקיד חוזר ב"שני גברים וחצי" בתור ראסל, הרוקח הקומי שמשתמש בסמים. מאל נולד בשיקגו, בנם של בטי מאל, שחקנית ובמאית, והרולד מאל, מהנדס אקוסטיקה. כשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לנורת' רידג'וויל, אוהיו, שם חיו עד שהיה בן 15, אז עברה משפחתו לניו קיינן, קונטיקט. שם למד וסיים את לימודיו בתיכון ניו קיינן. הוא למד ציור וסיים בשנת 1965 את לימודיו בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד עם תואר ראשון באמנויות יפות; בשנת 1967 השלים תואר שני בציור, גם כן מרוד איילנד. שימש בתפקידים ראשיים בסרטים ובתוכניות טלוויזיה שונות, וכן באופרות סבון ובשעשועונים. שיחק תפקידים משניים בסרטים כגון "שומר הראש שלי" שיצא בשנת 1980; "קח את העבודה הזו ודחוף אותה" שיצא ב-1981; "אדון אמא" שיצא בשנת 1983; "כאבי גדילה" שיצא בשנת 1984 ועוד. בטלוויזיה שיחק במספר סדרות, וכן הופיע בתפקיד אורח בסדרה "משפחה בהפרעה" כחוקר הפרטי ג'ין פרמזן. ב-1985, שיחק מאל את קולונל חרדלי בסרט "רמז מסתורי" המבוסס על משחק הקופסה הקלאסי. ב-1992 שיחק בסרט "לרקוד עם המוות". בשנת 2001 שיחק בקומדיה הטלוויזיונית של רשת Showtime "הנזירה מריה מסבירה הכל" בכיכובה של דיאן קיטון. בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים" בכיכובם של קתרין הייגל ואשטון קוצ'ר. בספטמבר 2013 עלתה הסדרה הקומית "אבאל'ה" ברשת Fox, בכיכובו של מאל לצד סת' גרין. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת. ב-2016 החל לשחק בסיטקום של נטפליקס "החווה", בתור ג'רי, המכור לאסיד. ב-2017 שיחקה בסדרה הקומית "I'm Sorry ‏", וב-2019 שב לעונה השנייה. ב-2018 כיכב גם בסיטקום "הילדים המגניבים", שיצר וכתב צ'ארלי דיי לרשת פוקס. בשנת 2023 ביצע הופעת אורח בסדרה "Not Dead Yet" מבית רשת ABC. מאל, שהתגרש פעמיים, היה נשוי לזמרת וונדי האס. להם בת משותפת, מגי, שהיא נכון לשנת 2021 מפיקה שותפה בתוכנית "איש משפחה". בראיון בשנת 2010 בתוכנית "The Green Room with Paul Provenza", הזדהה מאל כאגנוסטי ואמר: "אני בהחלט לא מונע ממישהו אחר את הבחירה לעקוב אחרי מה שהם עושים, זה פשוט לא הגיוני לי. אני חושב שיותר נזק נגרם לכוכב הלכת הזה דרך דת מאורגנת, כנראה, מאשר כל מצב יחיד שהמצאנו." מאל נפטר בביתו בלוס אנג'לס ב-27 ביוני 2024, "לאחר מאבק אמיץ במחלה ממושכת". מדיה וקבצים בנושא מרטין מאל בוויקישיתוף מרטין מאל, ברשת החברתית Goodreads מרטין מאל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרטין מאל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרטין מאל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מרטין מאל, באתר ספוטיפיי מרטין מאל, באתר Last.fm (באנגלית) מרטין מאל, באתר AllMusic (באנגלית) מרטין מאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרטין מאל, באתר דיזר מרטין מאל, באתר Discogs (באנגלית) מרטין מאל, באתר Songkick (באנגלית) מרטין מאל, באתר Genius מרטין מאל, באתר SecondHandSongs מרטין מאל, באתר אמזון מיוזיק Michele "Wojo" Wojciechowski, FOX’s Dads Star Martin Mull: The Accidental Comedian, Parade, ‏2013-09-27 (באנגלית) ynet, השחקן והקומיקאי מרטין מאל ("רוזאן", "משפחה בהפרעה") הלך לעולמו בגיל 80, באתר ynet, 29 ביוני 2024
קרליס בטינס

קרליס בטינס (בצ'כית: Kārlis Bētiņš (Karlis Betins, Karl Behting);‏ 27 באוקטובר 1867 – 28 במרץ 1943, ריגה) היה שחמטאי לטבי ומחבר אטיודים. בטינס חלק מקום 3–5 בתחרות ריגה 1899 (הקונגרס הבלטי), ניצח בתחרות ריגה 1900, חלק מקום ראשון בתחרות טארטו 1901 וחלק מקום 3–4 בתחרות טאלין 1904. בין השנים 1902–1910 היה עורך משותף עם פאול קרקוביוס בביטאון השחמט הבלטי Baltische Schachblätter. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע למקום השלישי, אחרי הרמניס מטיסונס ופריציס אפשניק באליפות לטביה הראשונה שהתקיימה בריגה, בשנת 1924. בטינס ייצג את לטביה במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 שהתקיימה בפריז בתוצאה +7 -4 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). נבחרת לטביה הגיעה למקום הרביעי ואילו בתחרות הבודדים חלק מקום 4–7 בבית הניחומים (ניצח: קארל הרומאדקה) [1] [2] הגמביט הלטבי (1. ה4 ה5 2. פו3 ו5) כונה כך כמחווה לבטינס שניתח אותו בראשית המאה ה-20. קרליס בטינס, באתר צ'סגיימס (באנגלית)
מונטורן

מונטורן (בהולנדית: Munttoren - מגדל המטבעה) או בקיצור "מונט" (Munt) הוא מגדל הניצב בכיכר מונטפליין במרכז אמסטרדם שבהולנד. המגדל ממוקם בסמוך לשוק הפרחים, ולרחוב הקניות קלוורסטראט, וכן בסמוך למפגש נהר האמסטל עם תעלת סינגל. המגדל נבנה במקורו כחלק מהרחולירספורט (Regulierspoort), השער הראשי של העיר אמסטרדם בימי הביניים. שער זה נבנה בין השנים 1480–1487 וכלל שני שערים ובית משמר. מבנה השער ואחד המגדלים נהרסו בשריפה בשנת 1618 ורק המגדל המערבי וחלק מבית המשמר נותרו. המגדל שופץ בסגנון הרנסאנס של אמסטרדם בין השנים 1619–1620, ונוסף לראשו צריח בתכנונו של הנדריק דה קייסר ובו ארבעה שעונים. בשנת 1668 הותקן במגדל קרילון מעשה ידי פיטר המוני. בשנת 1873 הוסרו מקשי הקרילון על מנת להתקין מנגנוני שעון חדשים. בין השנים 1885–1887 שופץ המגדל ולמעשה נבנה מחדש בסגנון נאו-רנסאנס. בשנת 1960 הותקנו מחדש מקשי הקריון, ובין השנים 1959–1993 הוחלפו חלק מהפעמונים שניזוקו במהלך השנים. הפעמונים שהוסרו מהקרילון מוצגים כיום במוזיאון ההיסטורי של אמסטרדם. הקריון הנוכחי כולל 38 פעמונים (2 פעמונים יותר מאשר היו בקריון המקורי). המגדל נקרא על שם מטבעה שפעלה בבית המשמר במהלך המאה ה-17: בשנת 1672, בשל מלחמה של אנגליה וצרפת על הרפובליקה ההולנדית, לא יכלה הולנד להוביל מטבעות לדורדרכט ולאנקהאוזן שם פעלו המטבעות של הולנד, ולכן נאלצו לטבוע את המטבעות באמסטרדם. מחשש לפגיעה ביסודות הבניין בשל עבודות חפירת קו חדש עבור הרכבת התחתית של אמסטרדם הקצתה העיר אמסטרדם 1.9 מיליון אירו בשנת 2006 לחיזוק יסודות המגדל. המגדל הפך לאחד הסמלים של העיר אמסטרדם, ודגם שלו מופיע במדורודם שבהאג ובמיני-אירופה שבבריסל. מבט על המונטורן מעבר לנהר האמסטל מבט על המונטורן מעבר לנהר האמסטל, בשנת 1900 פעמוני הקריון במגדל המטבעה מדיה וקבצים בנושא מונטורן בוויקישיתוף
אליפות קוריאה הפתוחה

אליפות קוריאה הפתוחה היא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 2004 בעיר סיאול שבקוריאה הדרומית. הטורניר משוחק במרכז הטניס של הפארק האולימפי בסיאול על מגרשים קשים ופתוחים. בין הזוכות המפורסמות בעבר: מריה שראפובה וונוס ויליאמס. אליפות האנסול קוריאה הפתוחה, באתר ה-WTA (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל אדלסון

ישראל אדלסון (Israel Edelson;‏ נולד ב-1951) הוא מלחין ומנצח ישראלי חסיד חב"ד. היה עוזרו האישי של ליאונרד ברנשטיין וניצח על תזמורות רבות. לימים חזר בתשובה ומאז הוא עוסק בעיקר במוזיקה חסידית. אדלסון נולד בסנקט פטרבורג, ברית המועצות לשעבר, למשפחה יהודית. אביו, שמשון אדלסון, היה חזן בית הכנסת הגדול בסנקט פטרבורג (באותם ימים לנינגרד). בגיל 5 החל ללמוד כינור, ושנתיים לאחר מכן גם פסנתר. בגיל 15 עלה עם אימו לישראל והמשיך את לימודיו בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן באקדמיה עצמה. זמן קצר לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה, יצא אדלסון להתמחות בניצוח ובהלחנה בזלצבורג, וינה, רומא, שטוטגרט ולונדון. כמה שנים לאחר מכן הוא התקבל לקורס למנצחים צעירים בטנגלווד שליד בוסטון, שם הוא פגש את המלחין והמנצח ליאונרד ברנשטיין. בין השניים נרקם קשר חם, ובהמשך זומן אדלסון להיות עוזרו של ברנשטיין בכמה פרויקטים של ניצוח ברחבי ארצות הברית. לאחר מכן הוא פצח בקריירת ניצוח עצמאית, ובין השאר ניצח (לא באופן קבוע) על תזמורת רשות השידור הבריטית, על הפילהרמונית הבלטית Baltic Philharmonic Orchestra בווינה, על התזמורת הסימפונית חיפה, על הסינפונייטה הישראלית באר שבע, על התזמורת הסימפונית ירושלים, על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, על התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער ועוד. לקראת סוף שנות ה-30 לחייו החל אדלסון בתהליך חזרה בתשובה, והתקרב לחסידות חב"ד. הוא שב לארץ, התחתן ונולדו לו ארבעה ילדים. בתקופה זו עסק אדלסון יותר ויותר במוזיקה יהודית, בעיקר חסידית, ועבד עם אמנים שונים כמעבד וכמפיק. הוא גם הוציא מספר אלבומים. בין השאר לימד מוזיקה בישיבת כינור דוד, שם ניסה לשלב בין המוזיקה הקלאסית ליהודית. בשנת 2000 התגרש אדלסון, ושנה לאחר מכן נישא בשנית ועזב את ישראל. כיום הוא מתגורר בקהילת חב"ד בקראון הייטס שבניו יורק ומוסיף ללמד מוזיקה ולהוציא אלבומים. The songs of Rabbi Nachman of Breslov and his disciples Sounds of Glory with London Brass- (1995) Piano & Friends (1996) Meditations of the Heart - (1997) Master of Light (1998) Tikun Chatzot - (1999) Yearnings from Beyond - (2000) קול דודי (kol dodi) - שירים חסידיים בעיבוד לפסנתר (2008) אתר האינטרנט הרשמי של ישראל אדלסון(באנגלית) ישראל אדלסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ישראל אדלסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) ישראל אדלסון, דף שער בספרייה הלאומית ראיון מ-2007 באתר COL אדלסון מנצח על תזמורת בבית חב"ד בשנת 2012, youtube
דריו מורנו

דריו מורנו (Darío Moreno; ‏3 באפריל 1921 – 1 בדצמבר 1968) היה זמר רב לשוני, מלחין, משורר וגיטריסט יהודי טורקי. זכה לפרסום והייתה לו קריירה בלתי רגילה בצרפת, שכללה גם משחק בסרטים בשנות החמישים והשישים. נולד באידין בשם דוד ארוגטה למשפחה יהודית ענייה. הוא התייתם בגיל צעיר, אביו שעבד בתחנת רכבת נורה בראשו ומת בנסיבות טרגיות. אימו שמה אותו בבית היתומים הספרדי של איזמיר (Nido De Guerfanos) עד גיל ארבע. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר העממי של הקהילה היהודית באיזמיר, הוא התקבל לעבודה כנער שליחויות במשרד עורכי דין ובערבים למד צרפתית. לגמרי במקרה הגיעה לידיו גיטרה, הוא התחיל ללמוד לנגן בעצמו ונעזר מעט במורה פרטי. דריו מורנו החל לשיר במסיבות בר מצווה, כעיסוק משני. בגיל עשרים הוא כבר נודע כזמר באיזמיר ובמיוחד בקהילה היהודית בעיר. הוא שימש כזמר בתקופת שירותו בצבא הטורקי. ההופעות המקצועיות הרציניות שלו החלו באיזמיר, לאחר סיום השירות הצבאי. פרסומו כזמר אפשר לו לעבור לרובע היהודי קרטש, ברחוב שהוביל לבניין ה-Asansör (המעלית) ההיסטורי, שהיוותה אחת מסימני ההיכר של העיר, ושימשה את האנשים לעלות לבתים שהיו על צוק ההר. הרחוב בו גר שונה לשם דריו מורנו, לזכרו. דריו מורנו נפטר מהתקפת לב בעת נסיעה במונית לשדה התעופה באיסטנבול ב-1 בדצמבר 1968, הוא היה בן 47 במותו. הוא נקבר בחולון על ידי אימו מאדאם רוזה. Prisonnière, La 1968 Saint prend l'affût, Le 1966 Hotel Paradiso 1966 Saintes chéries, Les 1965 Dis-moi qui tuer 1965 Dernier tiercé, Le 1964 Bon roi Dagobert, Le 1963 Tout pour le tout, Le 1963 No temas a la ley 1963 Femmes d'abord, Les 1963 Lustige Witwe, Die 1962 Tintin et le mystère de la Toison d'Or 1961 Rivolta degli schiavi, La 1960 Candide ou l'optimisme au XXe siècle 1960 Touchez pas aux blondes 1960 Marie des Isles 1960 Voulez-vous danser avec moi? 1959 Nathalie, agent secret 1959 Oh! Qué mambo 1959 Femme et le pantin, La 1959 Incognito 1958 Tous peuvent me tuer 1957 Oeil pour oeil 1957 Feu aux poudres, Le 1957 Pardonnez nos offenses 1956 Mouton à cinq pattes, Le 1954 Femmes s'en balancent, Les 1954 Quai des blondes 1954 Môme vert-de-gris, La 1953 Salaire de la peur, Le 1953 Deux de l'escadrille 1953 Granada- Adios Amigos Bossa Nova Calypso Le coco Canım İzmir Si Tu Vas A Rio / Viens Long Bos Moreno Poy poy Mulata Ye Ye Ye Hatıralar Hayal Oldu / Olam Boyun Kurbanı Tropical Dario Oh Que Dario Deniz ve mehtap מדיה וקבצים בנושא דריו מורנו בוויקישיתוף דריו מורנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דריו מורנו, באתר AllMovie (באנגלית) דריו מורנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דריו מורנו, באתר MusicBrainz (באנגלית) דריו מורנו, באתר Discogs (באנגלית) מי זוכר את דריו מורנו? "Nido de Guerfanos para kriaturas sin padre o madre" http://www.turkisrael.org/TurkishMain/index3.htm
אלכסנדר ביין

אלכסנדר (אלכס) ביין (21 בינואר 1903 – 20 ביוני 1988) היה היסטוריון וביוגרף ישראלי, חתן פרס ישראל להיסטוריוגרפיה ציונית. ביין נולד בגרמניה, בוגר אוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת ארלנגן ובעל דוקטורט בפילוסופיה. ביין כתב את עבודת הדוקטורט על אלכסנדר המילטון תחת הדרכתו של ההיסטוריון פרידריך מיינקה. בשנים 1927–1933 עבד כארכיונאי בארכיון הממלכתי של פוטסדאם. עלה לארץ ישראל והחל לעסוק בעריכת כתביו של בנימין זאב הרצל וכתיבת ביוגרפיה שלו. בשנת 1936 מונה לסגן מנהל הארכיון הציוני המרכזי, תפקיד בו החזיק עד מינויו למנהל הארכיון ב-1955. עבד כמנהל הארכיון הציוני עד 1971, נוסף להיותו יו"ר האיגוד הארכיוני בישראל וחבר הנהלה בארגון הבינלאומי לארכיונים וכמרצה לארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1956 מונה לגנז המדינה הראשון, מקום בו הטביע את חותמו על ארגון ארכיונים בישראל כולה (1956–1971). ישב גם כחבר הנהלה במכון לחקר הציונות של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת החברה ההיסטורית הישראלית, חבר הנהלת מכון בק וחבר במועצת "יד ושם". זכה בפרס ישראל ב-1987 על היסטוריוגרפיה ציונית. בנו הבכור של ביין, יוחנן, כיהן כשגריר ישראל באו"ם. נכדתו, בתו של יוחנן ביין, היא המורה למשחק והשחקנית ליאת ביין. בנו השני, נחמיה ביין, עבד בשרות המדינה ומתנדב שנים רבות בעמותות פרקינסון בישראל ובחו"ל. ששת נכדיו, ילדיו של נחמיה, מיכל, רונית, ענת, אמיר, עמית ולילך עוסקים במחקר, חינוך, תקשורת ומקצועות טיפוליים. ביין החל לעסוק בכתיבה היסטורית במהלך שהותו בגרמניה. הוא לקח חלק בעריכת אנציקלופדיית ברוקהאוס (1927–1934) ובאנציקלופדיה יודאיקה והאנציקלופדיה העברית. באותה תקופה החלו להתפרסם ספריו וביניהם: "רעיון המדינה של אלכסנדר המילטון", 1927. "פרידריך האמאכר", 1932. "הציונות ומפעלה", 1939. "תולדות ההתיישבות הציונית", הוצאת מסדה, ירושלים, תש"ג 1942. "ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל" 1944. "תיאודור הרצל : ספר תולדותיו" (או: "תיאודור הרצל ביוגרפיה"), 1934 (מהדורות נוספות ומורחבות: 1961, 1977). "הרצל ודרייפוס", 1945. "עם הרצל ובעקבותיו - מאמרים ותעודות", 1954. "האנטישמיות המודרנית" 1958. מתוך: "כתבי הרצל בעשרה כרכים", (כרך ט: איגרות מראשית הפעולה הציונית ועד הקונגרס הראשון < מאי 1895 - אוגוסט 1897 >), החומר המקורי נערך על ידי אלכסנדר ביין, האיגרות תורגמו בידי פרופ' דב סדן, ירושלים, הספרייה הציונית, תשכ"א, 1960, (375 עמודים). "הפרזיט היהודי". "שאלת היהודים - ביוגרפיה של בעיה עולמית" 1986. עיקר פרסומו היה כביוגרף של בנימין זאב הרצל, לאו מוצקין, פרנץ אופנהיימר וארתור רופין. 'בין, אלכסנדר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 78. (הספר בקטלוג ULI) פ"א אלסברג, "אלכס ביין ז"ל", ידיעון האיגוד העולמי למדעי היהדות 29, תשמ"ט. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) כתבי אלכסנדר ביין בפרויקט בן-יהודה כרטיס הקבר של אלכסנדר ביין, באתר הר הזיתים אלכסנדר ביין, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים א. ה. אלחנני, אלכס ביין - הביוגרף של הרצל, דבר, 5 באפריל 1962 כתבי אלכסנדר ביין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אלכס בין (1903-1988), דף שער בספרייה הלאומית אלכסנדר ביין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה נציג ישראל נבחר להנהלת המועצה הבינלאומית לארכיונים, הצופה, 15 בספטמבר 1968
גרף (תרשים)

גְּרָף הוא תרשים דו-ממדי המשמש להדמיית יחסי נתונים ולהשוואת נתונים זה עם זה ביחס ליחידות מידה. ההשוואה ליחידות המידה מתאפשרת באמצעות השוואת השרטוט שעל הגרף, לציר או לצירי הגרף. השוואה בין נתונים מתאפשרת בעזרת שרטוטים על הגרף, שמיצגים כל אחד מהם, זה לצד זה. הגרף מקל, משפר ומזרז את קליטת המידע בידי האדם. בפרט מאפשר הגרף זיהוי מהיר של קשר בין הנתונים, של מגמת התפתחות הנתונים ושל חריגות ממגמה זו. בדרך כלל מצוירים הגרפים במערכת צירים דו-ממדית, ובגרפים עתירי נתונים משמשת מערכת צירים תלת-ממדית. במרבית המקרים נחוץ ומוצג רק הרבע הימני העליון של מערכת הצירים, כלומר הרבע שבו המשתנה והפונקציה חיוביים. הציר האופקי הוא המשתנה (למשל הזמן), והציר האנכי הוא הפונקציה של משתנה זה. כאשר בגרף שתי פונקציות שאינן נמדדות באותה יחידת מידה, ניתן להשתמש בשני צירים אנכיים, אחד בצד שמאל של הגרף והשני בימינו, ובכל אחד מהצירים לציין יחידת מידה אחרת. דוגמה: גרף המתאר את השתנות מכירת השמן והקמח במהלך השנה. הציר האופקי מייצג את חודשי השנה, הציר האנכי השמאלי מציין את כמות השמן (בליטרים) והציר האנכי הימני מציין את כמות הקמח (בק"ג). שרטוט שתי הפונקציות בגרף אחד מאפשרת להציג את הקשר בין מגמות המכירה של שני המוצרים. בדרך כלל מוצג גרף בסקלה ליניארית, כלומר הציר האנכי גדל בצורה ליניארית. כאשר הפונקציה גדלה בצורה תלולה, למשל בניסיון להציג את עליית המדד בישראל בעשור 1975–1985, עלול להיווצר צורך בסקאלה לוגריתמית. גרף ישר בסקלה לוגריתמית פירושו גידול של הנתונים בטור גאומטרי. מידע המוצג בסקלה לוגריתמית הוא המידע על גודלן של רעידות אדמה, המוצג כדרגה בסולם מגניטודה לפי מומנט. סולם זה מציג את גודלן של רעידות אדמה בסקלה לוגריתמית (לפי בסיס 10), כלומר עוצמתה של רעידת אדמה שדרגתה 7 בסולם מגניטודה לפי מומנט גדולה פי 10 מזו של רעידת אדמה שדרגתה 6. ברור הצורך בסקלה לוגריתמית במקרה זה, שהרי עוצמתה של רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה (9.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט) גדולה פי 1,600,000,000 מזו של הרעידה החלשה ביותר שניתן למדוד. ישנם סוגים שונים ורבים של גרפים. דוגמאות נפוצות: גרף עמודות - גרף המתאר את החלוקה הפנימית בתוך נתון מסוים, כלומר הוא מציג שכיחויות. לגרף זה יש רק ציר אחד ושמותיהם של פרטי המידע מופיע במאונך לציר זה. דיאגרמת עוגה - גרף המראה את היחס בין החלקים לבין השלם ובינם לבין עצמם, כלומר את התפלגות השלם לחלקים היחסיים. לגרף זה אין צירים ופריטי המידע שבו מושווים זה לזה כמו גם כל אחד לכלל הפריטים בו-זמנית, בהשוואת שטח הגזרה שכל אחד מהם תופס אל שטח כלל המעגל שיוצרים כלל הפריטים. גרף רציף - גרף זה מתאר רצף וקשר בין מספר משתנים. לגרף זה יש שני צירים ואם משורטטים עליו שני פריטי מידע שונים להשוואה, אז יש לו גם מקרא, שמסביר איזה מפרטי המידע משורטט באיזה אופן. כל קו במשטח הגרף מייצג פריט מידע וכל מדידה מיוצגת כנקודה מודגשת על כל קו. הקטעים שבין הנקודות מיצגים את הכמות המשוערת של הפריט, במרווח שבין המדידות. גרף נרות יפניים - גרף המשמש בניתוח טכני. מקרה פרטי של גרף רציף, שבו המדידות מיוצגות באופן משוכלל יותר מאשר נקודות על הקו. היסטוגרמה דיאגרמת עמודות דיאגרמת עוגה תרשים קו תרשים ציר זמן דיאגרמת שטח מדיה וקבצים בנושא גרף בוויקישיתוף 20 היסודות לאינטראקציה עם היצגי נתונים - סיכום להרצאה שניתנה בכנס וויזואליזציה של איגוד הסטטיסטיקאים הישראלי (2011). צ'ארלס קימן, הצגה חזותית של נתונים סטטיסטיים: כללים להכנת תרשימים ומפות גרף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סימון החמישי דה מונפור

סימון החמישי דה מונפור (1208 - 4 באוגוסט 1265) היה הרוזן השישי של לסטר, חלוץ הייצוג הפרלמנטרי, בנו של סימון הרביעי דה מונפור, דמות מפתח במסע הצלב האלביגנזי. מוצאו ממשפחת אצילים צרפתית, הגיע לאנגליה בשנת 1229, כדי לקבל את התואר דוכס לסטר לו היה זכאי. הוא נהיה מקורב למלך הנרי השלישי ואף נשא את אחותו לאישה. נוכח מדיניותו הכושלת והבזבזנית של הנרי השלישי הצטרף דה מונפור למאבק הברונים ועמד בראש התובעים לצמצם את סמכויותיו של המלך. לאחר ניצחונם של הברונים בקרב לואיס היה השלטון נתון להלכה בידי שלושה, אך למעשה שלט דה מונפור לבדו בשמו של המלך. לפרלמנט שכינס בשנת 1265 הזמין לא רק את נציגי האצולה הקרקעית, אלא גם שני נציגים מכל עיר. נציגי הערים היו, רובם ככולם, מבני המעמדות הסוחרים. חבריו למעמד מתחו עליו ביקורת חריפה בשל פעולתו זו, אולם ברבות הימים כונה בזכותה בתואר המכובד "אבי הפרלמנט הבריטי". ב-4 באוגוסט 1265 נהרג דה מונפור על ידי כוחות הנאמנים למלך, שהנהיג הנסיך אדוארד, לימים אדוארד הראשון. מדיה וקבצים בנושא סימון החמישי דה מונפור בוויקישיתוף סימון החמישי דה מונפור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לואיז אוליביירה

לואיז איירטון בארוזו אוליביירה (Luis Airton Barroso Oliveira; נולד ב-24 במרץ 1969 בסאו לואיס, מרניאו, ברזיל) הוא כדורגלן עבר בלגי-ברזילאי. לזכות אוליברה 17 עונות באיטליה, מתוכן 7 עונות בליגה האיטלקית הבכירה ו-8 עונות בליגות הנמוכות השונות. אוליביירה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הבוגרת של אנדרלכט הבלגית, בה שיחק 4 שנים (1988-1992), ומאז הוא שיחק בקבוצות שונות ברחבי איטליה. תחילה שיחק בקליארי, בה שיחק שתי קדנציות (1992-1996, 1999-2000). בין לבין שיחק בפיורנטינה, ואחר כך עבר לשחק במדי בולוניה, קומו, קטאניה, פוג'יה, ונציה ולוצ'סה. בשנת 2006, הוא הסכים לחתום בקבוצת מליגה נמוכה באיטליה, נאורזה, כדי להתקרב למשפחתו שנמצאת בסרדיניה. אוליביירה התאזרח בבלגיה, ושיחק במדי הנבחרת הבלגית 31 משחקים, בהם כבש 7 שערים. הוא היה שותף לסגל הנבחרת ששיחק בטורניר מונדיאל 1998 בצרפת. לואיז אוליביירה, באתר Transfermarkt לואיז אוליביירה, באתר Soccerway לואיז אוליביירה, באתר WorldFootball.net לואיז אוליביירה, באתר National Football Teams לואיז אוליביירה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים הלפרין

חיים הלפרין (5 בספטמבר 1895 – 2 ביוני 1973) היה פרופסור לכלכלה חקלאית ואיש ציבור ישראלי. חתן פרס ישראל. נולד בקייב שבאימפריה הרוסית ובשנת 1919 סיים לימודי משפטים וחקלאות באוניברסיטת חרקוב. בשנת 1923 הוסמך כאגרונום. ברוסיה עסק בהוראה ונמנה עם מייסדי וחברי הנהלת האגודה השיתופית "כלכלה" בחרקוב. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והיה מייסד ומנהל המרכז לעלייה מטעם הסתדרות העובדים הכללית. בשנים שלאחר מכן היה מזכ"ל המרכז החקלאי, מייסד המדרשה לחקלאות בעמק חפר ומייסד בית החרושת הראשון בארץ ישראל לסוכר, שהוקם בעפולה. פעילותו בתחום החקלאות הובילה למעורבות ציבורית רחבת היקף. הוא היה חבר הוועד הפועל הציוני ונשלח כציר למספר קונגרסים ציוניים. בשנת 1948 מונה למנכ"ל הראשון של משרד החקלאות בממשלת ישראל, תפקיד בו החזיק עד 1950. במהלך השנים היה גם חבר מועצת המנהלים של אוצר התיישבות היהודים, חבר מועצת המים ויו"ר הנהלת המדרשה לחקלאות. בשנת 1951 מונה ליו"ר בנק החקלאות לישראל, תפקיד בו החזיק עד שנת 1971. במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים היה הלפרין פרופסור בפקולטה לחקלאות, עמד בראש החוג לכלכלה חקלאית ובשנים 1963–1964 היה דיקן הפקולטה. הלפרין היה פעיל מאוד בחינוך חקלאי. הוא הקים את מדרשת רופין בשנת 1949 והיה הכוח המניע מאחורי האנציקלופדיה לחקלאות. בשנת 1973 הוענק להלפרין פרס ישראל לחקלאות. זמן קצר לאחר מכן הוא נפטר. מנישואיו הראשונים היה הלפרין אב לבן שנהרג במלחמת העצמאות. לימים נישא לחברת הכנסת בבה אידלסון. מחקרים בכלכלה חקלאית: קובץ מאמרים לזכרו של פרופסור חיים הלפרין / כינס וערך יאיר מונדלק. רחובות: המרכז למחקר בכלכלה חקלאית, תשל"ו 1975. התחוקה החקלאית בארץ ישראל, 1944. ח. הלפרין, החקלאות בארץ ושאלותיה, דבר, 22 באפריל 1945, הרצאה בוועידה החקלאית השישית, 1945 תמורות בחקלאות ישראל, 1955. זכה בפרס רופין. פרופ' חיים הלפרין, החינוך לחקלאות - מדוע?, דבר, 26 במרץ 1965 מכּתביו: שיטות האינטוונציוניזם, דבר, 6 בספטמבר 1963 פינאנסים בחקלאות, דבר, 7 בפברואר 1964 מתימטיקה וכלכלה, דבר, 4 ביולי 1969 מוסר ורוח, דבר, 26 ביוני 1970 מדיה וקבצים בנושא חיים הלפרין בוויקישיתוף י.ג., מחקר חקלאי ופעילות ציבורית, דבר, 6 במאי 1973 דוד תדהר (עורך), "חיים הלפרין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4113 חיים הלפרין (1895-1973), דף שער בספרייה הלאומית חיים הלפרין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) החקלאות תרתם להשלטת משטר הצנע, הצופה, 29 באפריל 1949 י.ג., מחקר חקלאי ופעילות ציבורית, דבר, 6 במאי 1973 מניין יקחו ... פשפשים, מעריב, 26 ביוני 1962 מדרשת רופין לחקלאות, דבר, 19 באפריל 1974 האנציקלופדיה החקלאית, דבר, 1 בנובמבר 1957 מת חיים הלפרין, דבר, 3 ביוני 1973 קורות החיים של אהרון הלפרין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון מולדתי, שנתון לנוער ולעם, תשי"ז, עמוד 249
פאתון

פאתון (מיוונית: Φαέθων "זורח/נוצץ") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בנו של הליוס (פבוס, "הזורח") או של קְלִימֶנוֹס, ואמו הייתה מרופה, ובגרסאות אחרות קלימנה. ביוחסין מאוחר יותר נודע כי אאוס הולידה לקפלוס בן בשם פאתון, אך אפרודיטה חטפה אותו בילדותו כדי שישמש לה כשומר לילה במקדשיה הקדושים. המינואנים העניקו לו את השם אדיימוס הכוונה בשם הייתה לכוכב הערב או כוכב הבוקר. בגרסת המיתוס כפי שמסופרת בידי אובידיוס ביצירתו מטמורפוזות, פאתון התרברב בפני חבריו בכך שאל-השמש הוא אביו. אחד מחבריו, שעל פי שמועה היה בנו של זאוס, סירב להאמין לו וטען כי אמו שיקרה לו. מסיבה זו החליט פאתון ללכת ולהיפגש עם אביו הליוס. בהיפגשם הליוס נשבע בנהר סטיקס כי יעניק לפאתון כל שירצה כאות הוכחה לכך שהוא אכן בנו. פאתון רצה לרכוב במרכבתו (הרי היא השמש) במשך יום. אף על פי שניסה אביו לשכנעו לחזור בעצמו, משום שמעשה זה סופו מוות, פאתון גילה קשות עורף. כשהגיע היום, פאתון נלחץ ואיבד את השליטה על הסוסים האכזריים שמשכו את המרכבה. תחילה היא סטתה יותר מדי לגובה עד שהאדמה קפאה. אחר כך היא שקעה קרוב מדי לארץ עד שהצמחייה יובשה ונחרכה. מבלי להתכוון הפך את רוב אפריקה למדבר; חרך את עורם של תושבי אתיופיה עד שהפך שחור. בסופו של דבר, זאוס נאלץ להתערב בכך שהשליך ברק על המרכבה כדי לעצור אותה ופאתון צלל אל תוך נהר ארידנוס. אחיותיו ההליאדות התאבלו במשך זמן כה רב שבסופו של דבר הפכו לעצי צפצפה שהזילו דמעות ענבר נוצצות. תבליט נפילתו של פאתון, מאת סימון מוסקה מהמאה ה-16 במוזיאון בודה נפילת פאתון מאת פטר פאול רובנס במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה מדיה וקבצים בנושא פאתון בוויקישיתוף פאתון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)