דבורה ברטונוב

דבורה בֶּרטונוב (12 במרץ 1915 – 19 באפריל 2010) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית וחוקרת מחול ישראלית, כלת פרס ישראל למחול (1991). נולדה בטביליסי שבגאורגיה, בת למרים ולשחקן יהושע ברטונוב, ממייסדי תיאטרון "הבימה", הייתה אחותו של השחקן שלמה ברטונוב ודודתו של אייל ברטונוב. גדלה במוסקבה, בילדותה למדה בלט בבית הספר של "תיאטרון בולשוי" ואף הופיעה במסגרתו. עלתה לארץ ישראל עם משפחתה בשנת 1928, ערכה הופעת יחיד עוד כנערה. ב-1929 יצאה להשתלם בבלט בברלין ובגיל 16 הופיעה בסלון של אלברט איינשטיין בגרמניה. היא השתלמה במחול מודרני ובריקוד קלאסי בברלין ובאנגליה וערכה מסע הופעות בארצות הברית. בניו יורק השתתפה בהצגה "הדיבוק" וזכורה במיוחד בביצוע הסולו שלה ל"ריקוד הקבצנים" בהצגה זו. לאחר מכן הופיעה במשך יותר מעשרים שנה על הבמות החשובות בעולם כרקדנית וכתבה יצירות מחול. בשנת 1952 ראה אור סרטה הקצר - "חתונה בעיירה". ב-1937 נישאה לעמנואל בן גריון, בנו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. בנם, עידוא בן-גוריון, היה סופר, במאי תיאטרון ומחזאי. בשנת 1966 עברו בני הזוג לחולון, סמוך לביתו של אביה, יהושע, וברטונוב הקימה בביתה סטודיו למחול. ב-1970 פרשה מהבמה והתרכזה בלימוד מחול בסטודיו שלה ובשיעורים והרצאות ברחבי הארץ, בכתיבת ספרים ובמחקרים עליהם שקדה במשך השנים, על אפיוניו של המחול הישראלי והבינלאומי וכן חקרה את הריקודים באפריקה. באמצע שנות ה-80, בגיל 70, חזרה להופיע במופע יחיד. גם בהיותה בגיל מתקדם הקפידה לערוך סדרות תרגילים בריקוד וטענה כי "אם אי-אפשר לעשות תנועות גדולות, אז עושים תנועות קטנות, אבל לעשות חייבים". תולדות חייה, שידעו הצלחות אמנותיות וגם עצב ואובדן, מתוארים בסרט התיעודי "שלכת" בבימויים של נואית ודן גבע ובספרה האוטוביוגרפי, "מאחורי הקלעים של הנפש" שיצא לאור בשנת 2005. באותה שנה גם נערך לה גם ערב מחווה ב"פסטיבל אשה" בחולון. נפטרה בתל אביב בגיל 95, ונקברה בבית העלמין הדרום בחולון. בעיר חולון נקרא על שמה רחוב. (The Intensity Factor - an essay. Alityros books, (1969 ריקוד אלי אדמה: מסע לימוד בגאנה, תל אביב: דבר, תשכ"ד. ריקוד אלי אדמה: מסע-לימוד בגאנה; ערך: שלמה ברטונוב, תל אביב: רשפים; בית דבורה ועמנואל/חולון, תשמ"ה 1985. ריקוד אלי אופקים: מסע בהודו, תל אביב: רשפים, תשל"ג. מבין הקלעים: קובץ מאמרים ורשימות על אודות אמנויות הבמה: מוקדש לזכרו של שלמה ברטונוב, חולון: דבורה ברטונוב, 1979. ריקוד על פי צו הרוח: בין פארפסיכולוגיה ואמנות: חוויה וניתוחה, תל אביב: רשפים, תשמ"א 1981. מסע אל עולם הריקוד: על הריקוד כאמנות וכביטוי לאדם ולעם: בעקבות הרצאות באוניברסיטת חיפה, תל אביב: רשפים, תשמ"ג 1982. אוטוביוגרפיה: מאחורי הקלעים של הנפש; ערך והביא לדפוס: דן שביט, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2005. 1936 - מקום ראשון בתחרות המחול הבינלאומית בפריז. 1991 – פרס ישראל לאמנות המחול, על מפעל חייה. 1992 – פרס אמ"י (איגוד אמני ישראל). 1994 (תשנ"ד) – תואר יקירת העיר חולון. מדיה וקבצים בנושא דבורה ברטונוב בוויקישיתוף ארכיון דבורה ברטונוב, בספרייה הלאומית מידע על דבורה ברטונוב בקטלוג הספרייה הלאומית דן רונן, דבורה ברטונוב, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) לאה גולדברג, ריקודי דבורה ברטונוב, דבר, 7 בדצמבר 1938 מ. ר., שיחה עם דבורה ברטונוב, דבר, 18 בינואר 1944 האדם והקצב, דבר, 23 בינואר 1959 אביבה לורי, לרקוד בגיל 90, באתר הארץ, 18 בינואר 2005 לאחר מותה נירית אנדרמן, מתה כלת פרס ישראל למחול דבורה ברטונוב, באתר הארץ, 21 באפריל 2010 רות אשל, דבורה ברטונוב: הנפש מתהפכת בתנועה, באתר הארץ, 26 באפריל 2010 הניה רוטנברג, "הרקדנית והכוראוגרפית דבורה ברטונוב הלכה לעולמה." באתר קולות המחול, 25 באפריל 2010. צבי גורן, דבורה ברטונוב 2010-1915, באתר הבמה, 21 באפריל 2012. דבורה ברטונוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דבורה ברטונוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דבורה ברטונוב, באתר ספר הקולנוע הישראלי דבורה ברטונוב, דף שער בספרייה הלאומית דבורה ברטונוב, בארכיון הבימה גבי אלדור, אחת אחת ניגשו הוותיקות, נישקו ובירכו, חדשות, 21 באפריל 1991 בן-עמי פיינגולד, תעודת זהות, באתר הארץ, 9 במאי 2005 ציפי שוחט, מחווה לדבורה ברטונוב ומרים זוהר ב"פסטיבל אשה" בחולון, באתר הארץ, 15 בפברואר 2005 טל לוין, עכבר העיר, נפטרה דבורה ברטונוב - כלת פרס ישראל למחול, באתר הארץ, 19 באפריל 2010 סקירה קצרה: תיאטרון, מעריב, טור 3, 24 באוגוסט 1979.