laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוות שער הגיא

חוות שער הגיא הייתה מקום יישוב בלתי-רשמי (חוות בודדים) מזרחית לשער הגיא שהוקם בתקופת המנדט הבריטי (כיום על דרך מתל אביב לירושלים) אשר שימש לגידול כלבים מגזעי כלב כנעני וקולי. מבני החווה שימשו בתקופת המנדט את הפועלים והמהנדסים שעסקו בבניה ובתפעול תחנת השאיבה הסמוכה ("תחנת ברוך ג'מילי"). לאחר מלחמת העצמאות ננטש המקום. בשנת 1970 התיישבה במקום מירנה שיבולת יחד עם אגודה של מגדלי כלבים. חברי האגודה שיקמו את המבנים וטיפחו במקום חווה לגידול כלבים. בין 1970 ל-1980 סברו המתיישבים שהקרקע שייכת לחברת מקורות, בעליה של תחנת השאיבה וחתמו עמה על הסכם שכירות. אולם, ב-1980, לאחר שמקורות סירבה להמשיך את הסכם השכירות, התברר שהקרקע אינה שייכת כלל ל"מקורות" אלא למינהל מקרקעי ישראל. במשך כ-30 שנה ניסו המתיישבים להגיע להסכם עם המינהל, אולם ללא הועיל, איש לא דרש את פינויים ואיש לא דרש מהם דמי שכירות. מאידך, הרשויות לא התעלמו מקיומו של המקום. במקביל להתפתחות כביש 1 נסלל למקום כביש גישה והוא חובר לרשת החשמל הארצית ולקווי המים, המועצה האזורית מטה יהודה גבתה ארנונה ודאגה להסעת תלמידים ומע"צ התקינה שלט הכוונה בולט, הנראה לעיני כל העולים לירושלים בכביש הסואן. במרץ 2011 הגיש מינהל מקרקעי ישראל תביעת פינוי לבית משפט השלום בירושלים, לפיו לדיירי החווה אין ולא היו זכויות על הקרקע וכי הם מתגוררים בניגוד לחוק בשטח גן לאומי מוכרז. דיירי החווה יצאו למאבק ציבורי בו הם מדגישים את חשיבות הגידול המקצועי של הגזע הכנעני ואת החשיבות שבמיקום החווה במקום מבודד, בשל נביחות הכלבים העזות והבלתי פוסקות, זאת יחד עם הטיעון המשפטי לפיו היו אלה המתיישבים שניסו להגיע להסכם במשך עשרות שנים ונענו בהתעלמות המינהל, שלא הסדיר עמם כל הסכם למרות פניותיהם. בחודש ינואר 2016 קיבלת בית משפט השלום את תביעת הפינוי, והורה לפנות את החווה בתוך 90 ימים. על פסק הדין הוגש ערעור, ובמסגרת הדיון בערעור הגיעו הצדדים להסכמה שלפיה החווה תפונה תוך 18 חודשים החל מחודש נובמבר 2016. בשלהי שנת 2016 פינתה מירנה שיבולת את החווה, והעתיקה את פעילותה לאיטליה יחד עם 12 כלבים. שלט ההכוונה לחווה מכביש מספר 1 (לפני הרחבתו) ברוך ג'מילי מדיה וקבצים בנושא חוות שער הגיא בוויקישיתוף האתר הרשמי - כלבי כנען אילן ליאור, מי ישמור על כלבי השמירה הכנעניים, באתר הארץ, 6 באפריל 2012 בסביבות ירושלים הכריזו מלחמה בכלבת, מעריב, 25 ביולי 1980 תא (י-ם) 49774-03-11 מינהל מקרקעי ישראל נ' יגאל אליעזר בן ארי, באתר "נבו", ‏17/1/2016 בית המשפט הורה לפנות את חוות שער הגיא, ‏20/1/2016 עא (י-ם) 5143-03-16 יגאל בן ארי נ' רשות מקרקעי ישראל, באתר "נבו", ‏28/11/2016 מירנה שיבולת, The End, ‏11/12/2016 מירנה שיבולת, New Beginnings, ‏23/11/2016
אחמתא

אַחְמְתָא (בפרסית עתיקה: 𐏃𐎥𐎶𐎫𐎠𐎴 הַנְגְמַתַנַא; בפרסית אמצעית: 𐭠𐭧𐭬𐭲𐭠𐭭; בפרסית: המדאן, همدان) היא עיר מקראית, מזוהה עם העיר המדאן אשר באיראן. והיא גם עיר בירתה של ממלכת מדי. ב-2024 האתר הארכאולוגי של אחמתא הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בספר עזרא מסופר (בארמית) על תעודות הקשורות להכרזת כורש, שנמצאו בבית גנזיא, כלומר גנזך, באחמתא, לאחר שציווה המלך דריווש לבדוק אחריהן בערי הממלכה: בֵּאדַיִן דָּרְיָוֶשׁ מַלְכָּא שָׂם טְעֵם וּבַקַּרוּ בְּבֵית סִפְרַיָּא דִּי גִנְזַיָּא מְהַחֲתִין תַּמָּה בְּבָבֶל: וְהִשְׁתְּכַח בְּאַחְמְתָא בְּבִירְתָא דִּי בְּמָדַי מְדִינְתָּה מְגִלָּה חֲדָה וְכֵן כְּתִיב בְּגַוַּהּ דִּכְרוֹנָה — ספר עזרא, פרק ו', פסוקים א'–ב' יהודי איראן מזהים את המדאן עם שושן שמופיעה במגילת אסתר, אך הזיהוי איננו מקובל במחקר. בהמדאן נמצא ציון קבר אסתר ומרדכי. הערך: אחמתא, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 35. יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974. מדיה וקבצים בנושא אחמתא בוויקישיתוף אחמתא באתר אונסק"ו (באנגלית) הערך: אחמתא, אנציקלופדיה מקראית, באתר kotar זאב ויסמן, מבוא למקרא (אחמתא), באתר books.google אחמתא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אחמתא באתר אונסק"ו (באנגלית) ראו: "המדאן אינה שושן", באתר של ד"ר תמר עילם גינדין. .זכרונות מציון אסתר ומרדכי בשושן באתר ערוץ 7 תמונות נדירות: קברם של מרדכי ואסתר בלבה של איראן, באתר נענע 10.(הקישור אינו פעיל, 3.4.2020)
מגנוליה

מַגנוֹליה (שם מדעי: Magnolia) הוא סוג צמח ממערכת בעלי הפרחים ובו כ-210 מינים. שמו ניתן לו על שם הבוטנאי הצרפתי פייר מַניוֹל (Magnol). צמח זה, שהתפתח לפני היות הדבורים, האבקתו מתבצעת על ידי חיפושיות. כדי להימנע מנזק שעלולות לגרום החיפושיות, שחלותיו חזקות ביותר. התגלו מאובנים של המין Magnolia acuminata מלפני 20 מיליון שנים, וצמחים אחרים ממשפחת המגנוליים התגלו במאובנים מלפני 95 מיליון שנים. מאפיין נוסף המיוחס להיותו צמח ראשוני וקדום הוא עלי גביע ועלי כותרת משותפים. התפוצה הטבעית של המגנוליה מתרכזת במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה ומרכז נוסף נמצא במזרח אמריקה הצפונית ובמרכזה, אזור הקריביים ומינים מסוימים באמריקה הדרומית. מדיה וקבצים בנושא מגנוליה בוויקישיתוף מגנוליה, באתר ITIS (באנגלית) מגנוליה, באתר NCBI (באנגלית) מגנוליה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מגנוליה, באתר Tropicos (באנגלית) מגנוליה, באתר GBIF (באנגלית) מגנוליה, באתר IPNI (באנגלית) מגנוליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גנות

גַּנּוֹת הוא מושב במחוז המרכז בישראל השייך למועצה אזורית שדות דן. אזור המושב תחום בין כביש 4, כביש 1, כביש 412 ונחל שפירים. בצמוד ליישוב ממערב נמצא מחלף גנות. ממזרח לגנות נמצא המושב חמ"ד ומדרום לו המושב משמר השבעה. שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ירמיהו ("...ונטעו גנות ואכלו את פריהן") (ירמיהו פרק כ"ט, פסוק כ"ח). היישוב הוקם לראשונה בשנת 1950 על ידי קבוצת חיילים משוחררים, אך ניסיון התיישבות זה נכשל. היישוב הוקם רשמית ב-י' בחשון תשט"ז, 1955 על ידי חברת רסקו, שקלטה ליישוב תושבים מכל רחבי הארץ, על אדמת אל-יהודיה (אל-עבאסיה). המושב משתרע על פני שטח של כ-500 דונמים ומתגוררים בו כיום כ-450 תושבים. למרות השתייכות המושב לאיחוד החקלאי, ובדומה ליישובים כפריים רבים במרכז הארץ, רוב תושבי גנות עוסקים בעבודות חוץ ובמקצועות חופשיים, וחקלאות אינה ההכנסה העיקרית במקום. במקום נמצאים, בין השאר, אולם אירועים, חווה לרכיבה טיפולית, ועוד. בסביבת המושב: פארק אריאל שרון, לשעבר "מזבלת חירייה". האישים הבאים קשורים למושב גנות: קורין אלאל - זמרת-יוצרת, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית, גיטריסטית, פזמונאית ושחקנית ישראלית, כלת פרס לנדאו למפעל חיים לשנת 2022. מתגוררת במושב גנות. רותי אלאל - זמרת-יוצרת, מאיירת ואנימטורית ישראלית. משמשת מנהלת אישית של קורין אלאל (לה היא נשואה). מתגוררת במושב גנות. וולפגנג לוץ - היה מרגל ישראלי יליד גרמניה, שפעל בשנות ה-60 במצרים בשליחות המוסד, התגורר במושב גנות בשנים 1968 - 1973. טל לב-רם - עיתונאי ישראלי. נולד במושב גנות. נויה מנדל - סטנדאפיסטית, שחקנית, קומיקאית ובמאית ישראלית. נולדה במושב גנות וגדלה בו עד גיל 10. מדיה וקבצים בנושא גנות בוויקישיתוף אתר הבית של מושב גנות גנות (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 10 יישובים חדשים הוקמו בחודש מאי, 9 ביוני 1950
חמ"ד (מושב)

חֶמֶ"ד (חיילים משוחררים דתיים, בעבר נקרא רשמית חמד) הוא מושב דתי ציוני במחוז המרכז בישראל ליד העיר אור יהודה, השייך למועצה אזורית שדות דן. המושב נמנה עם מושבי הפועל המזרחי. במושב יש הרחבה קהילתית המכילה כ-100 מגרשים. המושב ממוקם על כביש 412, בסמיכות לכביש מספר 1, כביש 4 וכביש 40. המושב גובל במערבו בגנות, וצפונית מזרחית אליו שוכנת אור יהודה. בסמוך למושב נמצא חניון שפירים – "חנה וסע" הממוקם על הנתיב המהיר בכביש 1 ומאפשר חנייה בחינם ונסיעה באמצעות הסעות (שאטל) לת"א. המושב עלה לקרקע בשנת 1950 (תש"י) ביום י"ז בתמוז. כדי לקבל הקצאת קרקע להקמת המושב היו צריכים לצרף קבוצת עולים חדשים שזה אך הגיעו לארץ. לתושבי המושב הוקצו אמצעים חקלאיים שיאפשרו להם לעבד את המקום בשנותיו הראשונות. עם הקמתו עסקו בני המושב בעיקר בחקלאות. בימינו משמשות חלק מאדמות המושב להשכרת מחסנים. במרכז המושב הוקם מוזיאון וארכיון חמ"ד אותו יזם ומנהל יצחק מאיר, מראשוני המושב. במושב ממוקם בית ספר ממלכתי דתי מדעי "תורת משה", המשרת את ילדי המושבים שבמועצה האזורית. בית הכנסת המרכזי במושב מעוטר בציורי קיר מיוחדים של הצייר דוד בלומברג, שמתארים את גן עדן, מעמד הר סיני, הכותל וקבר רחל. בבית הכנסת גם ספרייה לזכרו של לוחם המילואים רס"ל שמואל דן מייזליש שנפל במבצע חומת מגן. במושב ישנו פעוטון, גני ילדים, בית ספר ממ"ד, סופרמרקט, סניף בני עקיבא (שנסגר בעקבות תביעות נגד הקומונרית) ומוזיאון לראשית ההתיישבות. בתחילת שנות ה-60 הוקמה במושב על ידי רב המושב שלמה נח קרול ישיבה חרדית שנקראה "חמדת שמואל" על שמו של מרדכי שמואל קרול. כיום שוכנת במבנה זה ישיבת מאור יצחק. במושב מרכז תרבות "בית אריה" לזכרו של סמ"ר אריה חן ציון שנפל במלחמת יום הכיפורים שמארח מופעי בידור, הרצאות ומפגשים של חברי המושב. במושב סניף בני עקיבא (המבנה הוקם לזכרו של שמואל דן מייזליש שנפל במבצע חומת מגן), מועדון לגיל הזהב, ספרייה קהילתית ועוד. יום העצמאות במושב התפרסם בזכות ריקודי ההורה הגדולים שמורכבים מבני הנוער ועד בני גיל הזהב, וכן טקס ערב יום העצמאות שבו מדי שנה מועלה המופע "החמדטרון", גרסה מקומית ל"גבעטרון". חמ"ד, ברשת החברתית פייסבוק חמד, באתר מועצה אזורית שדות דן אלי אלון, חוות הניסיונות הלא ידועה ליד מושב חמ"ד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 ביולי 2018 חמד (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
דז'ב

דז'ב, ג'בה, או ג'אבאי, הוא הכינוי שניתן למצביא המונגולי זורגדאי שמת בסביבות 1224. בתחילת דרכו הצבאית, בשנת 1201, השתתף זורגדאי בקרב בין שבטים מונגוליים יריבים, במהלכו ירה חץ שפצע קשות את ג'ינגיס חאן. לאחר שהתאושש מפציעתו בירר ג'ינגיס חאן מי הקשת שפצע את סוסו בצוואר (רמז לשאלה מי פגע בו), וזורגדאי הודה בכך ביושר. ג'ינגיס חאן גייס אותו לשירותו ונתן לו את הכינוי, שבו התפרסם. דז'ב שירת את ג'ינגיס חאן בנאמנות ובכישרון והפך לאחד המצביאים הבולטים בצבאו. ב-1216 נשלח דז'ב על ידי ג'ינגיס חאן לפקד על המערכה נגד קוצ'לוק ונחל הצלחה גדולה. לאחר מכן הוא כבש את ממלכת קארה-חאטאי, השתתף בפלישה המונגולית לאימפריה הח'ווראזמית במרכז אסיה, ונשלח יחד עם המצביא סובוטאי להוביל כוח מרדף מונגולי, שיעדו המקורי היה ללכוד או להרוג את שליט חווראזם, מוחמד השני. בשנים 1221–1223 עמד בראש כוח פשיטה מונגולי, שערך מסע מלחמה מסביב לים הכספי, והביס בדרכו צבא רוסי-קומני משותף בקרב על נהר קלקה ולאחר מכן כבש את אזור רוס של קייב. ככל הנראה, מת דז'ב ב-1224, בדרכו חזרה למונגוליה ממסע הכיבושים שלו. הכיבוש המונגולי, באתר של crispedia.ro (ברומנית) למילה דז'ב יש שתי משמעויות, האחת "חץ" והשנייה "חלודה".
יגל

יָגֵל הוא מושב במחוז המרכז בישראל ליד העיר לוד וליד נמל התעופה בן-גוריון השייך למועצה אזורית שדות דן. המושב תחום מצפון וממזרח על ידי כביש 1, ממערבו מושב אחיעזר ומדרומו המושב זיתן. יגל נמצאת כ-40 מ' מעל פני הים. שם היישוב לקוח מספר תהילים, פרק י"ד, פסוק ז': "מִי יִתֵּן מִצִּיּוֹן יְשׁוּעַת יִשְׂרָאֵל בְּשׁוּב ה' שְׁבוּת עַמּוֹ יָגֵל יַעֲקֹב יִשְׂמַח יִשְׂרָאֵל". המושב נקרא בתחילה לוד ב'. היישוב נוסד ביום י"ב בתמוז ה'תש"י -27 ביוני 1950 על ידי עולים מעיראק. בשנים הראשונות סבל המושב מקשיים רבים ורוב מייסדיו, עולים מעיראק, עזבוהו. בשנת 1955 נותרו במושב כ-15 משפחות מעולי עיראק ואליהם הצטרפו כ-40 משפחות מצפון אפריקה, בעיקר מרוקו. בשנת 1957 התגוררו במושב 68 משפחות. בין המתיישבים לבין הסוכנות היהודית פרץ סכסוך על רקע בחירתם של המתיישבים לשווק חלק מתוצרתם שלא דרך תנובה כדי לקבל מחירים גבוהים יותר. הסוכנות היהודית התנגדה לכך בגלל שההתחייבות לשווק דרך תנובה נכללה בהסכם הלוואה שנתקבל מהסוכנות. הנושא הגיע לדיון בכנסת לאחר שעלו טענות שמדובר בניסיון פסול של הסוכנות לקדם את תנובה על חשבון משווקים אחרים. עד שנת 1962 התקדם המושב יפה. אולם בעקבות ההצלחה ניסו המתיישבים להתרחב מהר מדי, שקעו בחובות וכמחצית המשפחות הגיעו לפשיטת רגל. בשנת 1964 שוב עלה המושב לכותרות לאחר שהתיישבו בו כ-15 משפחות של אריסים ערבים. בשנים 1966-1967 הופקעו כ-1500 דונם מאדמות המושב לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון. בתחומי המושב - חורבה גדולה מן התקופה הביזנטית ששמה בערבית ח'רבת א-סבתרי. המקום שימש כאתר קרבות ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, ומכאן שמו העברי - גבעת דני. האישים באים קשורים למושב יגל: חיים אברהם - היה סופר ילדים ומשורר ישראלי, אביו של החייל החטוף בני אברהם. גדל במושב יגל. לירן שטראובר - כדורגלן עבר ישראלי. נולד וגדל במושב יגל. הראל דדון - כדורסלן ישראלי. נולד וגדל במושב יגל. המוזיקאים מרינה מקסימיליאן וגיא מנטש עברו למושב יגל מאז 2019. מדיה וקבצים בנושא יגל בוויקישיתוף יגל באתר המועצה האזורית שדות דן אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 דב גולדשטיין, אדם קטן נגד הסוכנות היהודית, מעריב, 15 בנובמבר 1957 יוסף כנען, המגינים על מתישבי יגל, דבר, 13 בנובמבר 1957 הכרזותיו המדיניות של ד"ר גולדמן, חרות, 12 בנובמבר 1957 אנשים מסוגו של צפני מהווים סכנה להתיישבות, חרות, 17 בנובמבר 1957 מיכה לימור, האדישות השתלטה על יגל, מעריב, 20 במרץ 1967 מתיישבי יגל תובעים סילוק האריסים הערבים, דבר, 20 ביולי 1964 אריאל ויינשטיין, 60 מליון ל"י לשיפור נמל לוד, מעריב, 7 בדצמבר 1966 כל מקום ואתר, רעננה: ישראל. משרד הבטחון. ההוצאה לאור, 2000, עמ' 148 Aviv Weinberger, מארינה מקסימיליאן וגיא מנטש: "גם במהלך ריב חשוב לא לבטל רגשות", באתר מארינה מקסימיליאן: "הבנו שאם אנחנו נמצאים רוב היום יחד מוטב להמנע ממריבות" | מגזין את, ‏2021-03-18
השוטר מבוורלי הילס 2

השוטר מבוורלי הילס 2 (באנגלית: Beverly Hills Cop II) הוא סרט פעולה-קומי אמריקאי משנת 1987 בבימויו של טוני סקוט ובכיכובו של אדי מרפי, אשר מגלם את דמותו של אקסל פולי, שוטר משטרת דטרויט, בעל חוכמת רחוב, המגיע לבוורלי הילס, קליפורניה, על מנת לפענח מקרי שוד וירי שונים. עוד משתתפים בסרט: ג'אדג' ריינהולד, ג'ורדן פרוקנאו, רוני קוקס, ג'ון אשטון, בריגיט ניסלן, דין סטוקוול, אלן גרפילד, גיל היל, גילברט גוטפריד ופול רייזר. זהו הסרט השני בסדרת סרטי "השוטר מבוורלי הילס". אף על פי שהופק בתקציב נמוך יותר מאשר הסרט הקודם שלו, ולמרות הביקורות השליליות של מבקרי העיתונים, הסרט זכה להצלחה בקופות והכניס למעלה מ-153 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בארצות הברית בלבד. בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב. עלילת הסרט מתרחשת כשנתיים לאחר עלילת הסרט הראשון בסדרה. קפטן בוגומיל (רוני קוקס), בילי רוזווד (ג'אדג' ריינהולד) וג'ון טאגרט (ג'ון אשטון) מנסים להבין מי עומד מאחורי סדרת מקרי שוד. במהלך החקירה בוגומיל נורה ונפצע באורח קשה על ידי אישה גבוהה. כאשר נודע לו על הירי במהדורת החדשות בטלוויזיה, אקסל פולי (אדי מרפי) השוהה בדטרויט טס באופן מיידי לבוורלי הילס על מנת לאתר את האדם שירה בבוגומיל. בהמשך אקסל, בילי וטאגרט מגלים כי מקסוול דנט עומד מאחורי מעשי השוד וכי דנט שלח את ארוסתו קרלה להתנקש בבוגומיל. בעקבות כך אקסל, בילי, וטאגרט מחליטים לצאת בעקבות דנט וקרלה. הסרט קיבל ביקורות שליליות וציון 46% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות. "השוטר מבוורלי הילס 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר נטפליקס "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר AllMovie (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר Metacritic (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 2", באתר אידיבי "השוטר מבוורלי הילס 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) השוטר מבוורלי הילס 2, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Beverly Hills Cop II Production Budget". The-Numbers. "Beverly Hills Cop II‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
השוטר מבוורלי הילס 3

השוטר מבוורלי הילס 3 (באנגלית: Beverly Hills Cop III) הוא סרט פעולה-קומי אמריקאי משנת 1994 בבימויו של ג'ון לנדיס ובכיכובו של אדי מרפי, אשר מגלם את דמותו של אקסל פולי, שוטר משטרת דטרויט, בעל חוכמת רחוב, המגיע לבוורלי הילס, קליפורניה. עוד משתתפים בסרט: ג'אדג' ריינהולד, הקטור אליזונדו, טימותי קארהרט, ג'ון סקסון, תרזה רנדל, אלן יאנג, סטפן מק'האטי וברונסון פינצ'וט. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי "השוטר מבוורלי הילס". ג'ורג' לוקאס, היוצר של סדרת סרטי "מלחמת הכוכבים", מופיע בהופעת אורח קטנה בתחילת הסרט. בסרט המשך זה השוטר אקסל פולי (מגולם על ידי אדי מרפי) יוצא לאתר את הרוצחים של הבוס שלו באזור דרום קליפורניה בסיועו של השוטר בילי רוזווד (מגולם על ידי ג'אדג' ריינהולד). החקירה מובילה את פולי ובילי אל פארק שעשועים בו הפושעים שרצחו את הבוס שלו עוסקים בחשאי בהדפסת כמויות גדולות של כסף מזויף. הסרט קיבל ביקורות שליליות וציון 10% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 31 ביקורות. "השוטר מבוורלי הילס 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר נטפליקס "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר AllMovie (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר Metacritic (באנגלית) "השוטר מבוורלי הילס 3", באתר אידיבי "השוטר מבוורלי הילס 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) השוטר מבוורלי הילס 3, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Beverly Hills Cop III (1994)". Box Office Mojo. נבדק ב-2009-09-22. https://eeggs.com/items/2767.html "Beverly Hills Cop III‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
משמר השבעה

מִשְׁמַר הַשִּׁבְעָה הוא מושב במחוז המרכז בישראל ליד היישוב בית דגן השייך למועצה אזורית שדות דן. את המושב מקיפים ארבעה כבישים: כביש 1 מצפון מזרח, כביש 4 מצפון מערב, כביש 44 מדרום מערב וכביש 412 מדרום מזרח. המושב קרוי בשם זה, לזכרם של שבעת הנוטרים שנהרגו במלחמת העצמאות בכפר יאזור (בו שוכנת כיום המועצה המקומית אזור, ובה שכונה בשם "שבענה" כהנצחה נוספת). בנוסף יש במשמר השבעה רחובות על שם כל אחד משבעת הנופלים. המושב הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר הערבי הנטוש יאזור. במושב נחלות חקלאיות של כ-12 דונם, ובנוסף ישנם משקי עזר קטנים. בעשורים האחרונים פחת מספרם של העוסקים בחקלאות ומרבית התושבים הם בעלי מקצועות חופשיים שמוצאים פרנסתם מחוץ למושב. בין העסקים שניתן למצוא במשמר השבעה, צימרים, חנויות פרחים, אביזרי-רכב, משתלות לצמחי נוי, ציוד-גינון, עבודות עפר, ואפילו ספא. אפרים אגם, תושב משמר השבעה, הוא ניצול שואה מהולנד. הוא בנה בביתו מבנה של טחנת רוח לזכר יהודי הולנד שנספו בשואה. על המבנה נכתב "אל תשכח" 1940–1945 בעברית ובהולנדית. האישים הבאים קשורים למשמר השבעה: יעקב רובינוביץ – היה מדען ישראלי, ראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון. התגורר במשמר השבעה. עומר אדם – זמר ישראלי. מתגורר במשמר השבעה יחד עם זוגתו יעל שלביה (התייחסות לכך נמצאת גם בשורה משירו צמוד צמוד). גל אדם – זמר ישראלי. אחיו של עומר אדם. מתגורר במשמר השבעה. נסרין קדרי – זמרת ישראלית. מתגוררת במשמר השבעה. שמואל אדם – קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה וקצין משטרת ישראל בדימוס בדרגת ניצב משנה, כיהן כמפקד מג"ב ירושלים ומפקד מג"ב איו"ש. מתגורר במשמר השבעה. נכדיו הם הזמרים עומר אדם וגל אדם. הוא בן-דודו של האלוף יקותיאל אדם. איתן בורג-בטלר – כדורסלן ישראלי, נולד במשמר השבעה. יעקב איילי – שחקן, מחזאי, תסריטאי, משורר וסופר ישראלי. נולד במשמר השבעה. מדיה וקבצים בנושא משמר השבעה בוויקישיתוף משמר השבעה באתר המועצה האזורית שדות דן מפת המושב באתר מפה. "פועלים וחיילים הקימו מושב עובדים", כתבה על הקמת המושב מאת סופרנו, עיתון דבר 1949 משמר השבעה (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ביאזור שהיתה ל"משמר השבעה", הַבֹּקֶר, 29 בספטמבר 1949 4,500משקי עזר לעולים חדשים ב12- כפרים נטושים, חרות, 31 במאי 1949
אורה שם אור

אורה שם אור (3 ביולי 1919 – 22 בפברואר 1995) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. נולדה בצ'ורטקוב, פולין, כאורה זוננשיין. אביה, ישראל, היה מצאצאי רש"י, ואמה, טובה, הייתה בתו של דב טננבאום. למדה במשך שש שנים בגימנסיה בעיר הולדתה ובשנת 1936 עלתה לארץ ישראל. תחילה התיישבה בחיפה, שם סיימה בגרות אקסטרנית, ובשנת 1945 עברה להתגורר בתל אביב. שם אור הייתה פעילה במפלגת הציונים הכלליים ועמדה בראש תנועת "המעגל הלאומי". כתבה את המדורים הקבועים "מן הכבד אל הקל" בעיתון "הבוקר"; "מה שמספרות ידידותי" בשבועון "לאשה" ו"בכל הרצינות" בעיתון ידיעות אחרונות. בשנת 1943 נישאה לאדריכל י. ארי שם אור. שם אור היא אמם של יובל, הפזמונאית והסופרת מירית, והעיתונאי, והמחזאי יונתן וסבתם של הכתב בר שם-אור, השחקנית תמר שם אור, הסופרת והמתרגמת דנה שם-אור, הפזמונאית והזמרת שרונה פיק ושל הזמרת דניאלה פיק. חיי יתחילו מחר, ירושלים: הרומן החדש, 1942 אזרחי לכל: שרטוטים, תל אביב: עין, תשי"א 1951 מלאך הצחוק: ספורים ושירים לאחיות ולאחים, תל אביב: ניב, תשי"ח 1957 פתחי לי, אחותי: רומן, תל אביב: צוהר, 1958 יואלה מגדו: סיפור לצעירות ולצעירים בנפש, ירושלים: קריית ספר, 1959 בכל הרצינות: סיפורים הומוריסטיים, תל אביב: נ' טברסקי, תשכ"ג 1963 חייו של פרץ וייס, תל אביב: חמו"ל, תשכ"ה 1965 בבית הכל בסדר, רמת גן: מסדה, 1966 שנה ושישה ימים: הומורסקות, תל אביב: עין, תשכ"ז 1967 אף אחד, אף אחד לא אוהב, תל אביב: אל"ף, תש"ל 1969 אל תתנו להם סכו"ם, תל אביב: מלוא, תשל"ג 1973 ובארון, מכתב משר הביטחון, תל אביב: ביתן, תשל"ג 1973 הספירה לאחור: האם נשק גרעיני יציל אותנו, תל אביב: תנועת המעגל הראשון, 1976 ישראל מדינה על תנאי, תל אביב: נוגה, תשל"ח 1978 בלי הקוקו והסרפן, תל אביב: נוגה, 1981 פעם היה לי חתול, תל אביב: נוגה, 1982 זמנים מודרניים, תל אביב: נוגה, 1985 ישראל רבתי, יחד עם ארי שם אור, תל אביב: נוגה, 1985 הדוגמנית מכרכור, תל אביב: לילך, תשמ"ט 1989 המפרקים: תיעוד פוליטי, תל אביב: נוגה, 1989 הקרייריסט, תל אביב: י' גולן, 1990 רצח במועדון פנויים/ות, תל אביב: נוגה, 1991 רצח בשנקין, תל אביב: נוגה, 1992 רצח בכנסת, תל אביב: נוגה, 1993 רצח בסדום, תל אביב: נוגה, 1993 דמעות בצל, נוגה, 1994 דוד תדהר (עורך), "אורה שם-אור (זוננשיין)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5379 רשימת הפרסומים של אורה שם אור, בקטלוג הספרייה הלאומית ברוך מאירי, "חובה לפרסם שריבוי ערבים יביא קץ למדינה": טוענת תנועת "המעגל הלאומי", מעריב, 9 בספטמבר 1986 אורה שם אור, דף שער בספרייה הלאומית לפי תדהר נולדה ב-1921; לפי הלקסיקון של ג. קרסל ולפי לקסיקון אופק לספרות ילדים - נולדה ב-1923; על מצבתה נחקק שנולדה ב-1919 וכך גם באתר הגיניאלוגיה MyHeritage
עבריין נמלט

עבריין נמלט (או מבוקש) הוא אדם המסתתר מהמשטרה, לאחר שנמלט ממאסר או ממעצר, או שהוא חשוד בעבירה פלילית ודרוש לחקירה משטרתית. לתיאום בין משטרות במדינות שונות, במקרים שבהם המבוקש נמלט מהמדינה שבה הוא מבוקש, משמש האינטרפול. לאיתורם של מבוקשים מסתייעת המשטרה לעיתים בפנייה לציבור, באמצעות כרזות "מבוקש", רשימת מבוקשים באינטרנט ותוכניות טלוויזיה העוסקות בכך, כגון התוכנית הבריטית "Crimewatch" ומקבילתה הישראלית "בשידור חוקר". לעיתים מובטח פרס גבוה למביא למעצרו של מבוקש. החל משנת 1950 FBI מפרסם רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI. נכון ליולי 2021 מאז פרסומה הראשון ברשימה היו כלולים 514 אנשים, מהם 490 נכלאו לאחר הופעתם ברשימה. בראש הרשימה נמצא ויליאם פישר שנכלל בה עוד בשנת 2002. רפאל קארו קינטרו נכלל ברשימה בשנת 2018 ומוסר מידע שתביא למעצרו יקבל פרס של 20 מיליון דולר. רוברטו סוליס ביצע את הפשע בזמן שהיה בשחרור על תנאי ומאז 1993 נמצא במעמד של עבריין נמלט. למעצר מבוקשים בשטחי יהודה והשומרון משמשת יחידת דובדבן. מבוקשים הם גיבוריהם של סרטי קולנוע אחדים: "בוני וקלייד" - עוסק בקורותיהם של השודדים בוני פארקר וקלייד בארו, וחלק ניכר ממנו עוסק בבריחתם מאנשי החוק עד ללכידתם והריגתם. "הנמלט" - אדם שנדון למוות באשמת רצח אשתו הופך לעבריין נמלט, ופועל להוכחת חפותו. "האדם השלישי" - הולי מרטינס מגיע לפגוש את ידידו הארי ליים, ונודע לו שליים מת; לאחר מכן מתברר לו שליים ביים את מותו כדי להתחמק מן הרשויות, ומתנהל מרדף אחריו. כרזת מבוקש הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI מדיה וקבצים בנושא עבריין נמלט בוויקישיתוף Wanted Persons, באתר האינטרפול ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסן פלבנלייב

רוסן אסנוב פלבנלייב (בבולגרית: Росен Асенов Плевнелиев; נולד ב-14 במאי 1964 בגוצה דלצ'ב, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי, לשעבר נשיאה הרביעי של בולגריה 2012–2017. פלבנלייב נולד בגוצה דלצ'ב למשפחת פליטי מלחמת הבלקן השנייה, אשר הגיעה לבולגריה מאזור מזרח מקדוניה ותראקיה. את לימודי התיכון עשה פלבנלייב בעיר בלגואבגרד, ב-1989 סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית בסופיה ובמשך שנים אחדות עבד בשוק הפרטי בניהול חברת בנייה. הוא נשוי ואב ל-3 ילדים. ב-2009 התמנה לשר לפיתוח אזורי בממשלתו של בויקו בוריסוב וב-4 בספטמבר 2011 הוכרז כמועמדה לנשיאות של מפלגת השלטון "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" (GERB), שהיא מפלגת מרכז-ימין בבולגריה. בסיבוב הראשון של הבחירות לא עלה בידיו להשיג למעלה מ-50 אחוזים מהקולות הנדרשים לזכייה כבר בסיבוב זה. ב-30 באוקטובר נערך הסיבוב השני ופלבנלייב זכה ב-52.6 אחוזים מהקולות, תוך שהוא גובר על מועמד המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית איבאיילו קאלפין. ב-19 בינואר 2012 הושבע רוסן פלבנלייב על ידי האספה הלאומית הבולגרית כנשיא בולגריה, וב-22 בינואר נכנס לתפקידו והחליף את גאורגי פרבאנוב. בינואר 2017 סיים את תפקידו והוחלף על ידי רומן ראדב. ביקורו הממלכתי של רוסן פלבנלייב בישראל, אוקטובר 2012 לוחץ את ידו של ראש הממשלה בנימין נתניהו עם נשיא המדינה שמעון פרס עם יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין עם יהודי בולגריה בישראל אתר האינטרנט הרשמי של רוסן פלבנלייב מדיה וקבצים בנושא רוסן פלבנלייב בוויקישיתוף בולגריה: המועמד השמרני הכריז על ניצחון בבחירות לנשיאות, באתר ynet, 30 באוקטובר 2011 הרפובליקה הבולגרית, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, אוחזר ב-7 באפריל 2012. פלבנלייב הושבע כנשיא בולגריה, באתר novinite.com, אוחזר ב-7 באפריל 2012 (באנגלית).