laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כרוב ממולא

כרוב ממולא או יאברק או קאפוסטו או קרוט הוא מאכל ממוצא מזרח אירופי, צפון אפריקאי ובמספר מטבחים נוספים ברחבי העולם במקביל[דרוש מקור]. הוא מורכב מעלי כרוב ממולאים בתערובות שונות. בעבר מאכל זה היה נפוץ בעיקר בקהילות כפריות, בשל הזמינות ועלותו הנמוכה של הכרוב. המילוי משתנה ממקום למקום, אך בעיקר מבוסס על אורז ו/או בשר טחון. בשר בקר, כבש או חזיר הם הנפוצים ביותר למילוי. לרוב, התערובת מורכבת גם מבצל, ירקות, ביצים, פטריות ואורז. על מנת להכין כרוב ממולא, יש להשתמש בעלי כרוב גדולים ושלמים. לאחר ריכוך של העלים (על ידי יציקה של מים רותחים או הקפאתם במקפיא), ממלאים אותם בתערובת המילוי, סוגרים את הקצוות, מגלגלים ומניחים בסיר לבישול נוסף. בדרך כלל הבישול הוא ברוטב עגבניות. לצד התבשיל מגישים לעיתים שמנת חמוצה, יוגורט או מיונז. לעמים רבים יש וריאציות שונות של תבשיל זה, שמכינים ומגישים אותו בדרכים שונות. סרמאלה מתכון לכרוב ממולא מאתר yummyfoodies כרוב ממולא באורז ובשר - אוכל - ynet / חביב דאוד ממסעדת עזבה, באתר ynet המתכון של סבתא רינה לכרוב ממולא, מאתר Cooks ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נומבט

נוּמְבָּט (שם מדעי: Myrmecobius fasciatus) הוא חיית כיס החיה באוסטרליה המערבית. הנומבט הוא מין יחיד בסוגו השייך למשפחת הנומבטיים (Myrmecobiidae). הנומבט ניזון כמעט אך ורק מטרמיטים. בעבר היה הנומבט נפוץ בדרום אוסטרליה, אולם כיום הוא חי רק במספר מושבות ומוגדר כמין בסכנת הכחדה. הנומבט הוא סמל של אוסטרליה המערבית ונעשים מאמצי שימור כדי למנוע את הכחדתו. הנומבט מכונה גם ולפורטי (Walpurti) או אוכל נמלים מפוספס (Banded Anteater). הוא התגלה לראשונה לאירופאים ב-1831, כאשר משלחת בראשותו של רוברט דייל (Robert Dale) חקרה את עמק אייבון. המין מוין לראשונה על ידי ג'ורג' רוברט וטרהאוס שתיאר את המין בשנת 1836, ואת המשפחה ב-1841. הסוג נומבט (Myrmecobius) הוא המין היחיד במשפחת הנומבטיים (Myrmecobiidae); אחת משלוש המשפחות בסדרת טורפי הכיס. הנומבט הוא חיה קטנה וצבעונית, שאורכה 35 עד 45 ס"מ. לנומבט אף מחודד בקצהו וזנב בולט ועבה שאורכו כאורך גופו. צבע פרוותו של הנומבט משתנה ועשוי לנוע מאפור לחום-אדמדם, ולו קו שחור בולט הנמתח מקצה החרטום, דרך העיניים ועד לבסיס אוזניו הקטנות והעגולות. בגבו שישה או שבעה פסים לבנים. על בטנו פרווה בצבע קרם או אפור בהיר. משקלו נע בין 280 ל-550 גרם. בדומה לחיות אחרות הניזונות מנמלים וטרמיטים לנומבט לסת מנוונת, ללא תפקוד של השיניים והוא איננו מסוגל ללעוס. למרות זאת לנומבט נוסחת שיניים דומה לזו של חיות כיס אחרות. לנומבט לשון דביקה וארוכה היכולה להגיע למרחק של 100 מ"מ מפיו. בשונה ממרבית חיות הכיס הנומבט פעיל במהלך היום. הנומבט ניזון כמעט אך ורק מטרמיטים, ונומבט בוגר ניזון מעד 20,000 טרמיטים ביום. הנקבות נכנסות לתקופת ייחום קצרה בינואר. משך ההיריון כ-14 יום, ובסופו מומלטים ארבעה עד שישה גורים. הגורים נשארים צמודים לפטמת אמם עד יולי, אז משאירה אותם האם במאורה, ושבה אליהם מדי לילה כדי להניקם. לקראת תחילת ספטמבר מתחילים הגורים לצאת ממאורתם לתקופות קצרות מדי יום. הם יוצאים בהדרגה מהמאורה, נגמלים מיניקה באוקטובר ומתחילים לאכול טרמיטים בעצמם. בדצמבר הם נפרדים מהאם כדי להקים טריטוריה משל עצמם. מדיה וקבצים בנושא נומבט בוויקישיתוף נומבט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נומבט, באתר ITIS (באנגלית) נומבט, באתר NCBI (באנגלית) נומבט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נומבט, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נומבט, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נומבט, באתר GBIF (באנגלית) אתר 1 אתר 2 יוגב ישראלי, הקרב להצלת הנומבט, הנמצא בסכנת הכחדה חמורה, באתר ynet, 20 בפברואר 2022 נומבט באתר הרשימה האדומה של IUCN Myrmecobius fasciatus — Numbat http://www.perthzoo.wa.gov.au/en/Animals--Plants/Australia/Australian-Bushwalk/Numbat/ Ellis, E. 2003. "Myrmecobius fasciatus" (On-line), Animal Diversity Web. Accessed October 17, 2009
עצם הכברה

עצם הַכְּבָרָה (Ethmoid bone ,TA: Os ethmoidale) היא עצם אי-זוגית, אחת מעצמות הגולגולת. משמעות המילה כברה הוא נפה (כלי מחורר), שזהו התרגום של המקור הלטיני של השם (Ethmoid). העצם נמצאת בחלק העליון של חלל האף, בין שתי ארובות העיניים ומפרידה בין חלל האף למוח. חשיבותה נובעת בעיקר מלוח הכברה (cribriform plate), אזור מחורר בעצם אשר דרכו עוברים מהמוח סעיפים של עצב הריח ומגיעים לחלל האף. עצם הכברה היא עצם ספוגית העשויה משכבות דקות (lamellae) מה שהופך אותה לעצם הכי שבירה בגוף האדם. בשיעורי אנטומיה כשבוחנים גולגולות לרוב במקום של העצם ימצא חלל, משום שהיא נהרסת ומתפרקת בקלות. העצם בנויה ממשטח עליון ושתי רגליים שאינן צמודות (עם חלל ביניהן). ברגליים ישנם חללי אוויר, שהם הסינוסים האתמואידליים. עצם הכברה מופרקת עם 13 עצמות גולגולת. עם עצם המצח ועצם היתד (לגוף העצם ולקונכיות שלה), וכן עם עצם האף, הלסת העליונה, עצם הדמעות, עצם החך, קונכיות האף התחתונות ועם המחרשה. עצם הכברה כמו כל עצם מהווה מבנה אנטומי מובחן המיועד לעיגון שרירים והגנה על רקמות. ישנה השערה היא כי גם משמשת חוצץ בין האוויר הנשאף לסינוסים. בעופות נודדים ובבעלי חיים נודדים אחרים קיים בעצם הכברה משקע ביולוגי של מגנטיט. מינרל זה מאפשר לעופות ולבעלי החיים לחוש את כיוונו של השדה המגנטי של כדור הארץ ועוזר להם לנווט באופן דומה לפעולתו של מצפן. מחקרים מראים שבדגים העצם אינה תורמת לניווט. לבני האדם קיים משקע מגנטיט דומה שתפקידו טרם הובהר, אך ייתכן והוא שריד של תכונה שהייתה לאבותינו ונעלמה במשך השנים. ישנם מחקרים שהראו שיש אנשים שיכולים לכוון את עצמם בכיסוי עיניים לכיוון הקוטב הצפוני, בדיוק מסוים. עצם הכברה במבט על עצם הכברה במבט אחורי חלקו התחתון של חלל המוח במבט על. עצם הכברה צבועה לבן מדיה וקבצים בנושא עצם הכברה בוויקישיתוף האקדמיה ללשון עברית על המילה כברה Ethmoid bone - kenhub Ethmoid bone - Anatomy Standard Svitlana Gorobets, Oksana Gorobets, Maryna Bulaievska, Iryna Sharay, Detection of biogenic magnetic nanoparticles in ethmoid bones of migratory and non-migratory fishes, SN Applied Sciences 1, 2018-11-26, עמ' 63 doi: 10.1007/s42452-018-0072-1 R. Robin Baker, Janice G. Mather, John H. Kennaugh, Magnetic bones in human sinuses, Nature 301, 1983-01, עמ' 78–80 doi: 10.1038/301078a0
סיוון מלכיאור

סיוון מלכיאור (נולד Sven Purumark) (1951–1991) היה פעיל לזכויות ההומוסקסואלים בישראל, יושב ראש האגודה לשמירת זכויות הפרט ופעיל של הקהילה הגאה בישראל במחצית השנייה של שנות ה-70. מלכיאור נולד בשוודיה כסוון פורומרק (Furumark). הוא היה בנו של הארכאולוג פרופ' ארנֶה פורומארק מנישואיו השניים. מלכיאור עלה לישראל כנער בשנות ה-60, ולאחר עלייתו בחר לעצמו את השם סיוון מלכיאור. עם הקמת האגודה ל"שמירה על זכויות הפרט" (שלימים הפכה לאגודת הלהט"ב) בשנת 1975 הצטרף לאגודה והיה חבר בוועד האגודה מראשיתו. באספה הכללית הראשונה שנערכה ב-29 בפברואר 1976 נבחר מלכיאור לתפקיד יו"ר האגודה, תפקיד אותו מילא עד פבר' 1977. בפבר' 1977 מלכיאור נבחר שוב כיו"ר הארגון, אך זמן קצר אחר כך הוא התפטר מתפקידו כיו"ר וכחבר וועד האגודה. הוא חזר לכהן בוועד האגודה בין ינואר ליולי 1979. בנובמבר 1975 היה שותף למפגש בין חברי הוועד לח"כ שולמית אלוני ולמפגש עם היועץ המשפטי לממשלה פרופ' אהרן ברק. מטרת הפגישות הייתה לקדם את ביטול האיסור הפלילי על יחסי מין "שלא כדרך הטבע", לבטיח את הלגיטימיות של האגודה עצמה ולשפר את היחס של משטרת ישראל להומואים באזורי שיטוט (קרוזינג). מלכיאור גם היה שותף לארגון תוכנית מיוחדת של "השעה השלישית" בהנחיית פרופ' ירמיהו יובל שעסקה באופן ראשוני בבעיות בהן הומואים נתקלים בחברה ואשר שודרה ב-2.2.1976. יש טענות שכבר ב-1974 מלכיאור ארגן את מצעד המסיכות בכיכר מלכי ישראל. כעשרים הומוסקסואלים חבשו מסכות ודרשו מהמדינה שוויון זכויות, אך רובם חבשו מסכות בשל חשש מחשיפה שתגרום לפיטוריהם. מלכיאור היה בין הבודדים שצעדו ללא מסכה. כיום אפשר לתאר פעילות זו כמצעד הגאווה הראשון בישראל. הוא היה היחיד שהעז להתראיין לאחר ההפגנה בפנים חשופות לערוץ הראשון. קיום אירוע כזה טרם הקמת האגודה דורש אימות, וגם הטענה שהוא רואיין בטלוויזיה דורשת בדיקה. ביולי 1979 התקיימה ההפגנה הלהט"בית הראשונה בישראל על רקע הניסיון להכשיל את קיום הכנס ההעולמי הרביעי של הומואים יהודיים. משתתפי הכנס שהגיעו ממדינות רבות והפעילים הישראליים התארגנו להפגנה שנערכה בכיכר רבין (מלכי ישראל דאז), כשבין המארגנים הישראלים היה גםסיוון מלכיאור. ההוא ארגן הפגנה של הומוסקסואלים שסוקרה בהרחבה במבט לחדשות, כאשר היה בישראל רק ערוץ טלוויזיה אחד. אולם, ניסיונו זה לא עלה יפה והמושג לא הפך לשמיש. סיוון היה פעיל בעיקר למען זכויות ההומוסקסואלים והכרותו עם נשים לסביות החלה רק שהחל להיות פעיל באגודה לשמירה על זכויות הפרט. בשנת 1982 חזר לשוודיה, וחי עם בן זוג יהודי דתי, שהתאבד כשגילה שנדבקו שניהם באיידס. סיון מלכיאור נפטר בשנת 1991 ממחלת האיידס. סיוון מלכיאור באתר האגודה ריש גלי 10, מרץ 1977; ריש גלי 11, מאי 1977. סיון מלכיאור, דמויות מפתח בתולדות האגודה עלון מס' 5 של האגודה לשמירת זכויות הפרט, פבר' 1976; פרוטוקולים של ישיבות ועד האגודה לשמירת זכויות הפרט. פרוטוקולים של ישיבות ועד האגודה לשמירת זכויות הפרט, נובמבר 1975-פברואר 1983. עלון האגודה לשמירת זכויות הפרט מס' 5, פבר' 1976. דני זאק, ‏צועדים אל הגאווה: מסע בזמן בסיפורים ובתמונות, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2012 שיחות שיובל יונאי והילה לביא ערכו את משתתפי הכנס;. מתן תדמור, מגן העצמאות לנעימים ונעמות – התפתחות האגודה לשמירת זכויות הפרט
אלכסנדר ירמילוב

אלכסנדר (סשה) ירמילוב (נולד ב-12 בנובמבר 1960 בחרקוב, אוקראינה). הוא חותר קיאקים שהתאמן והתחרה בנבחרת הקיאקים של ברית המועצות. ירמילוב זכה ב-3 מדליות זהב ואחת מכסף בקיאק רביעייה. מדליית הזהב הראשונה למרחק של 10,000 מטרים באליפות העולם שנערכה בנוטינגהאם בשנת 1981 (סרגיי קולוקולוב היה בין חברי הצוות) וכן במדליית כסף זכה למרחק 1000 מטר. מדליית זהב שנייה גם היא ל-10,000 מטר באליפות העולם 1982 שנערכה בבלגרד והשלישית ב-10,000 מטר באליפות העולם 1983 שנערכה בטמפרה שבפינלנד. בשנות ה-90 עלה ירמילוב לישראל ובשנת 2001 החל לאמן את חותר הקיאקים מיכאל קולגנוב בהפועל עמק הירדן. בשנת 2005 החל לאמן ירמילוב במרכז הימי בטבריה חותרים צעירים והביא אותם להצלחות והשגים רבים, חותרים אלו מהווים כיום חלק מנבחרת הנוער של ישראל בקיאקים. בשנת 2007 עבר ירמילוב לקנדה, שם חי עם משפחתו. תוצאות של ירמילוב באליפויות העולם אלכסנדר ירמילוב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי
מקסים

האם התכוונתם ל... מקסים (כתב עת) – כתב עת בינלאומי המיועד לקהל יעד גברי מקסים (פריז) – מסעדה בפריז מקסים אינטגרייטד – חברה אמריקאית לייצור שבבים הפיגוע במסעדת מקסים – פיגוע התאבדות ב-2003 בחיפה מקלע מקסים – המקלע האוטומטי הראשון בהיסטוריה היירם מקסים – ממציא ומהנדס אמריקני הידוע בהמצאת "מקלע מקסים" אישים ששמם הפרטי הוא מקסים מקסימה
ירון ברוק

ירון ברוק (נולד ב-23 במאי 1961) הוא כלכלן והוגה דעות יהודי אמריקאי-ישראלי. מכהן כנשיא מכון איין ראנד האמריקאי, המקדם את תפיסת העולם הפילוסופית-חברתית של איין ראנד, אובייקטיביזם. היה מרצה בכיר למימון באוניברסיטת סנטה-קלרה בקליפורניה. ברוק נולד בישראל להורים שעלו אליה מדרום אפריקה. בגיל 16 קרא לראשונה את ספרה של איין ראנד, מרד הנפילים, אשר ממנו הושפע לאמץ את קו המחשבה האובייקטיביסטי. הוא שירת בצה"ל בחיל המודיעין, ולמד בטכניון לתואר ראשון בהנדסה אזרחית, אותו קיבל בשנת 1986. ברוק המשיך ללימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת טקסס וקיבל את התואר ב-1989. ב-1994 השלים דוקטורט במימון והחל ללמד באוניברסיטת סנטה קלרה שבקליפורניה, בדרגת מרצה בכיר. ב-2000 מונה ברוק לנשיא מכון איין ראנד ועזב את משרת ההוראה. ב-2003 קיבל אזרחות אמריקנית. ברוק מעביר פודקסט העוסק באובייקטיביזם וקפיטליזם ברשת TheBlaze האמריקאית. הוא גם מופיע ומתראיין ברשתות אחרות במגוון נושאים, בראשם כלכלה, בערוצי תקשורת מובילים, ביניהם ערוץ פוקס ניוז, שם הוא מופיע מדי שבוע בערוץ הכלכלה וערוץ CNBC. הוא פרסם שורה של מאמרים במגזינים פורבס, וול סטריט ג'ורנל ו-USA Today. כלכלה: בנושאים כלכליים, ברוק מקדם גישה של קפיטליזם בסגנון לסה פר. הוא כותב מאמרים ונואם בנושא באמצעי התקשורת השונים. ישראל: באופן כללי דעותיו על ישראל חיוביות בזכות סגנון שלטון מערבי ושמירה על זכויות אדם. עם זאת הוא יוצא נגד מגמות שונות בציונות שהוא רואה כבעייתיות, כמו השפעות חזקות של רעיונות קולקטיביסטים ודתיים. המלחמה נגד האסלאם הטוטליטרי: ברוק גורס כי הטרור האסלאמי כנגד המערב נובע משנאה שלהם לתרבות המערב לערכים כמו חופש וערך החיים. זאת בניגוד לטענות אחרות לפיהן הטרור נובע ממגמות סוציו-אקונומיות בעולם הערבי. עוד הוא טוען כי מאחורי הטרור האסלאמי עומדת אידאולוגיה טוטליטרית, ששואפת לא רק לבצע כיבוש של אדמות אלא אף כיבוש של נשמות בכל היבט של החיים, ובסופו של דבר היא רוצה שליטה לא רק על המדינות האסלאמיות ועל שכנותיהן אלא על כל העולם כולו. מדיה וקבצים בנושא ירון ברוק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ירון ברוק ירון ברוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ירון ברוק, ברשת החברתית אינסטגרם דפנה מאור, איתן אבריאל, אובייקטיביזם שיפוטי // "הכלכלנים הם אלה שמייצרים את המשברים", באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2013 שחר סמוחה, ‏"עניים כופים עליי דברים. הם לוקחים את הכסף שלי": ד"ר ירון ברוק רוצה קפיטליזם ללא מעצורים, באתר גלובס, 10 באפריל 2019 מאמרים של ברוק במגזין פורבס מה איין ראנד הייתה אומרת על המלחמה בעזה? | שיחת עומק פילוסופית מרתקת עם ד"ר ירון ברוק, סרטון בערוץ "Dr. Roi Yozevitch", באתר יוטיוב (אורך: 01:24:42)
נשקיית הקרמלין

נשקיית הקרמלין (ברוסית: Оружейная палата) הוא אחד המוזיאונים הראשונים שהוקמו ברוסיה. המוזיאון, הממוקם בפינה הדרום מערבית של הקרמלין, במוסקבה, בירת רוסיה, הוקם בשנת 1808. מקורה של נשקיית הקרמלין במחסן הנשק הצארי שהוקם בשנת 1508. הנשקייה שימשה לייצור, תיקון ואחזקה של כלי נשק ושריון. השריונות המפוארים שנוצרו בנשקיה ואיכות העבודה הגבוהה הביא לך שהנשקייה ייצרה גם תכשיטים עבור הצאר. בנשקייה עבדו יוצרי הנשק האחים ויאקטין, התכשיטן גאברילה אובדוקימוב והצייר סימון אושאקוב. בשנת 1640 החלה הנשקייה לייצר איקונות ופתחה בית ספר לציור. בשנת 1711, בעת העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג, נותרה הנשקייה בקרמלין והמשיכה לייצר כלי נשק ותכשיטים, אולם מרבית האמנים עברו לבירה החדשה, והנשקייה הפכה לבית אוצר עבור האוצרות של בית המלוכה במוסקבה. כמו כן אוחדה הנשקייה עם בית אחסון המרכבות המלכותי, ועם ארון הבגדים המלכותי, ונשמרו בה הכרכרות ובגדי השרד המלכותיים. בשנת 1806 הורה הצאר אלכסנדר הראשון על הפיכת הנשקייה למוזיאון (הראשון שנפתח במוסקבה). המוזיאון נפתח שבע שנים לאחר מכן. מבנה המוזיאון הנוכחי הוקם בין השנים 1844–1851 בתכנונו של האדריכל הקיסרי קונסטנטין טון. לאחר המהפכה הבולשביקית הועברו לאוספי הנשקייה אוצרות שנלקחו ממנזרים ואוספים פרטיים ברחבי רוסיה. חלק מהאוספים נמכרו ברחבי העולם ביוזמת סטלין בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1960 הפכה הנשקייה למוזיאון הרשמי של הקרמלין. במוזיאון ממוקמת קרן היהלומים של הקרמלין וכן מוצגים במוזיאון אוספים של חפצי אמנות מרחבי אירופה מהמאה החמישית ועד המאה ה-20. בין המוצגים הכתר הקיסרי של רוסיה, כתר מונומכוס, כס השנהב של איוואן האיום, יהלום אורלוב, קסדתו של יארוסלב השני, חרבם של קוזמה מינין ושל דימיטרי פוז'ארסקי, חרבות, שריונות, וכלי שולחן עשויים זהב, כסף, חרסינה ואבנים יקרות. כמו כן מוצגים במוזיאון אוסף הכרכרות והמזחלות הצארי, ועשר ביצי פברז'ה: מזכרת אזוב, שעון זר השושן הצחור, הרכבת הטרנס-סיבירית, עלה תלתן, הקרמלין, ארמון אלכסנדר, היאכטה המלכותית, יובל השלוש מאות לשושלת רומנוב, אלכסנדר השלישי רכוב על סוס וצבא הפלדה. חזית המבנה תכשיטי הכתר הקיסריים של רוסיה לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מדיה וקבצים בנושא נשקיית הקרמלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשקיית הקרמלין נשקיית הקרמלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משמר הקרמלין

משמר הקרמלין (ברוסית: Кремлëвский полк - "קרמליובסקי פולק") רשמית ידוע בתור המשמר הנשיאותי (ברוסית: Президентский полк - "פרזידנטסקי פולק") הוא רגימנט המהווה חלק משירות האבטחה הפדרלי של רוסיה ותפקידו לאבטח את מבני הקרמלין ואת ראשי המדינה בעת טקסים ואירועים רשמיים במתחם הקרמלין. בהתאם לחוק פדרלי מה-8 בדצמבר 1997 המשמר מופקד גם על אש התמיד בקבר החייל האלמוני שבחומת הקרמלין. המשמר הוקם לראשונה ב-7 במאי 1936. מפקדת המשמר ממוקמת בבניין ארסנל הקרמלין. עם ההחלטה להעביר את בירת רוסיה מפטרוגרד למוסקבה בראשית 1918 ולמקם את מבני השלטון מחדש בקרמלין, הופקדה האחריות לשמור על מבני הממשלה וראשי השלטון בידי גדוד רובאי לטביה האדום (Latviešu strēlnieki). בספטמבר 1918 הועבר גדוד הרובאים להילחם בכוחות הלבנים במלחמת האזרחים, ותלמידי בית הספר הגבוה לפיקוד צבאי של מוסקבה הופקדו על משמר מבני הקרמלין. לצורך כך הועברו כיתות בית הספר ומגורי התלמידים לתוך הקרמלין. באוקטובר 1935 הועבר בית הספר מהקרמלין, וגדוד מיוחד הוקם ב-8 באפריל 1936 להחליף את התלמידים בשמירה על המבנים. ב-28 בינואר 1936 הועבר הפיקוד על המשמר ממשרד ההגנה של ברית המועצות למשרד לענייני פנים (ה־NKVD). ב-8 במאי 1936 שונה שם המשמר מ"פלוגה למטרה המיוחדת" ל"רגימנט למטרה מיוחדת". בראשית הלוחמה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית בשנת 1941 הוגברה השמירה על מבני השלטון והצבא בקרמלין, אולם יחידות צלפים של המשמר נשלחו בין השנים 1942–1943 להילחם בחזית, והרגו למעלה מ-1,200 חיילים גרמנים. מבין לוחמי הגדוד נפלו בלוחמה 97 לוחמים. ב-23 בפברואר 1944 הועטר הגדוד בעיטור הדגל האדום. בשנת 1952 אורגן הגדוד מחדש וסופח לק.ג.ב. ב-8 במאי 1967 נכח הגדוד בטקס החנוכה של קבר החייל האלמוני שבגן אלכסנדר. בשנת 1993 שולב הגדוד בשירות האבטחה הפדרלי של רוסיה. ב-7 במאי 2006 שונה סמל הגדוד והוענקו לגדוד מדים רשמיים חדשים (כולל אימוץ השאקו ההיסטורי) הדומים למדי המשמר הקיסרי אשר היה אחראי לשמירה על הצאר עד שנת 1914. חלק מהיחידות שוכנות בצריפי לפורטובו בקרבת הקרמלין. החלפת משמר בקבר החייל האלמוני בגן אלכסנדר שבסמוך לחומת הקרמלין. משמר הקרמלין בעת מצעד יום הניצחון בכיכר האדומה במוסקבה, 9 במאי 2010. חיילי המשמר במדי טקס. חיילי המשמר בטקס השבעת נשיא רוסיה 2018 חיילי משמר הקרמלין בטקס ההשבעה של ולדימיר פוטין 2012 משמר כבוד של משמר הקרמלין בטקס ההשבעה של הנשיא דימטרי מדבדב 2008 אתר האינטרנט הרשמי של משמר הקרמלין (ברוסית)
קתדרלת המלאך מיכאל

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה קתדרלת המלאך מיכאל (ברוסית: Архангельский собор - "ארכאנגלסקי סובור" - קתדרלת המלאך הראשי) הוא שמה של קתדרלה הממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. הכנסייה הראשונה במקום נבנתה ככל הנראה בשנים 1247–1248. בשנת 1333 במשך הקיץ איוואן הראשון, נסיך מוסקבה בנה קתדרלה חדשה מאבן. בהתאם למסורת זה היה לאות ציון סיום הרעב בנסיכות. ב-20 בספטמבר 1333 הקתדרלה נפתחה לקהל. הקתדרלה הנוכחית הוקמה בין השנים 1505–1508 על פי תכנונו ותחת פיקוחו של האדריכל האיטלקי אָלוֹיזִיוֹ נוּאוֹבוֹ (Aloisio Nuovo) באתר בו הייתה ממוקמת קתדרלה קדומה יותר שנבנתה בשנת 1333. הקתדרלה בנויה בסגנון הרנסאנס האיטלקי, והיא מעוטרת בתמשיחים (פרסקאות) בסגנון רוסי אורתודוקסי שמקורם מהמאה ה-16 והמאה ה-17 מעדה ידי יאקוב מקזן, סטפן מריאזאן ויוסף ולדימירוב. הקתדרלה נבנתה ב-5 ראשים וכוללת בתוכה חדר נפרד בחלק המערבי. היא נבנתה מלבנים ומעוטרת באבן לבנה. בכנסייה איקונוסטאזיס עשוי עץ ומצופה זהב שגובהו 13 מטרים, והוא מועטר באיקונות מהמאות ה-17 - ה-19. נברשות הכנסייה הוצבו במהלך המאה ה-17. הכנסייה שימשה לטקסים שנערכו לציון הניצחונות הרוסיים, החל מ-1340 ועד המאה ה-17 נהגו נסיכי מוסקבה והצארים של רוסיה להיקבר בכנסייה. בין 54 הקברים בכנסייה ניתן למנות את קברי הנסיכים איוואן הראשון, דמיטרי דונסקוי, איוואן השלישי ואיוואן הרביעי, וכן הקיסר פיוטר השני (היחיד מבין הצארים שמלכו לאחר פטר הגדול, שכן השאר נקברו בקתדרלת פטרופבלובסקיה שבסנקט פטרבורג). קתדרלה הקתולית של מוסקבה קתדרלת ישו המושיע אתר האינטרנט הרשמי של קתדרלת המלאך מיכאל מידע רשמי באתר Kremlin.ru
קוקוס (חיידק)

קוֹקוּס (מלטינית Coccinus: צבע שני, ומיוונית: Kokkos ‏(κόκκος): גרגר יער, או ענבה. בעברית: חיידק נֶקֶד) הוא כל מיקרואורגניזם, בדרך כלל חיידק, בעל צורה כדורית. הגדרת חיידק כלשהו כקוקוס מבדילה אותו מן הצורות האחרות של חיידקים: מתג (Bacillus) וסלילון (Spiral bacteria). זהו אופן הבחנה ראשוני מבין רבים שנועדו לתת שמות לסוגי החיידקים השונים בשיטה הבינומית. חיידקים בעלי צורה קוקואידית יכולים להשתייך לקבוצת חיידקים גראם-חיוביים או גראם-שליליים, וכן להיות אווירניים או אל-אווירניים. הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים קוקואידיים גראם-חיוביים: Enterococcus Enterococcus faecalis Enterococcus faecium Micrococcus Micrococcus luteus Staphylococcus Staphylococcus aureus Staphylococcus epidermidis Staphylococcus haemolyticus Staphylococcus lugdunensis Streptococcus Streptococcus agalactiae Streptococcus mutans Streptococcus pneumoniae Streptococcus pyogenes Peptostreptococcus Peptostreptococcus anaerobius Sarcina הרשימה הבאה כוללת סוגים ומינים שכיחים של חיידקים קוקואידיים גראם-שליליים: Moraxella Moraxella catarrhalis Moraxella osloensis Neisseria Neisseria gonorrhoeae (גורם למחלת הזיבה) Neisseria meningitidis (אחד הגורמים החיידקיים לדלקת קרום המוח) Veillonella Veillonella parvula חיידקי נקד שונים (פתוגניים ולא פתוגניים) יכולים להופיע כנקד בודד, או לחלופין להישאר צמודים אחד לשני בתום הפליגה. אותם הנקדים שנשארים צמודים אחד לשני יוצרים ארגון מרחבי אשר בעזרתו ניתן לאפיין ראשונית סוגים שונים של חיידקים. להלן צורות שונות של התארגנות נקדית במרחב: Diplococci (דִּיפְּלוֹקוֹקִים) - זוגות של נקדים. דיפלוקוקים נוצרים לאחר שזוג קוקים ראשון עובר פליגה על פני מישור אחד וממנו מתנתק הזוג החדש (b). התארגנות מרחבית זאת מאפיינת מינים מסוימים של חיידקים, לדוגמה: Streptococcus pneumoniae, ‏Neisseria gonorrhoeae, ‏Moraxella catarrhalis. שרשראות - נקדים הצמודים זה לזה ברצף. שרשראות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום הפליגה על פני מישור אחד (a). התארגנות מרחבית זאת מאפיינת חיידקים רבים בסוג Streptococcus, לדוגמה: Streptococcus pyogenes. אשכולות - נקדים הצמודים זה לזה במעין צורת אשכול ענבים. אשכולות נוצרים כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום מספר רב של תהליכי פליגה במרחבים שונים (e). התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Staphylococcus, לדוגמה: Staphylococcus aureus. Tetrads (טֶטְרָדוֹת) - רבעיות של נקדים במרחב. רבעיות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום 2 שלבי פליגה על פני שני מישורים (c). התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Micrococcus. Octads (אוֹקְטָדוֹת) - שמיניות של נקדים שיוצרים מבנה קובייתי במרחב. שמיניות נוצרות כאשר הנקדים אינם מתנתקים אחד מהשני בתום 3 שלבי פליגה על פני שלושה מישורים (d). התארגנות זאת מאפיינת חיידקים בסוג Sarcina. המונח קוֹקוֹבָּצִילוּס (Coccobacillus) מתייחס לחיידק שלו צורה קוקואידית מוארכת, שמהווה מעין מצב ביניים בין צורה נקדית למתגית, לדוגמה: Bordetella pertusis - חיידק השעלת. בצילוס (חיידק) סלילון נֶקֶד במילון מיקרוביולוגיה וסרולוגיה (תש"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית YD. Kevin. (2006). The Selective Value of Bacterial Shape. Microbiology and Molecular Biology Reviews. Sep;70(3):660–703. PMID 16959965.
תותח הצאר

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה תותח הצאר (ברוסית: Царь-пушка - "צאר פושקה") הוא תותח-על אשר הוזמן בשנת 1586 ביוזמת הצאר פיודור הראשון וניצוק על ידי אנדרי צ'וחוב. התותח ניצב כיום במרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה. התותח שוקל 38 טונות, אורכו 5.34 מטרים (17.5 רגל), קוטר קנהו 890 מילימטרים (35 אינץ') וקוטרו החיצוני 1,200 מ"מ. תותח זה הוא תותח הבומברד הגדול ביותר שניצוק אי פעם. בסמוך לתותח ניצבים כדורי תותח במשקל 2 טונות. כדורים אלה הוצבו לקישוט בלבד בשנת 1835 וקוטרם גדול מקוטרו של התותח (כך שלא ניתן לעשות בהם שימוש). התותח מעוטר בתגליפים המתארים את הצאר פיודור הראשון כרוכב על סוסו. כן התותח, שנוצר בראשית המאה ה-19, היה עשוי עץ ונשרף בשנת 1812 בזמן כיבוש העיר מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה. כן המתכת הנוכחי הוצב לאחר תבוסת נפוליאון. התותח ממוקם בסמוך לפעמון הצאר - הפעמון הגדול בעולם. לא ידוע על שימוש מבצעי בתותח זה והוא משמש כמיצג אומנותי, אך בדיקה שנערכה בשנת 1980 באקדמיה הצבאית דז'רז'ינסקי מצאה שרידי אבק שרפה בלוע התותח, דבר המלמד על כך שירו בו לפחות פעם אחת. פעמון הצאר פצצת הצאר מדיה וקבצים בנושא תותח הצאר בוויקישיתוף תיאור התותח (ברוסית) תיאור התותח באתר מוזיאון הקרמלין (ברוסית)
דגל צבא בריטניה

דגל צבא בריטניה הוא דגלו הרשמי הלא טקסי של הצבא הבריטי. הדגל הוא דגל אדום המוטען בציצה של שלט האצולה המלכותי: אריה מוכתר העומד על כתר אדוארד הקדוש. מאחורי הציצה מוצלבות שתי חרבות. שלא כמו לצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי המניפים גרסאות לדגל הלאומי (הנס הלבן ונס חיל האוויר המלכותי בהתאמה) לצבא הבריטי אין גרסה משלו של הדגל הלאומי. תחת זאת, בעצרות ואירועים שבהם יש צורך להניף דגל בשם הצבא, מונף הדגל הלא-רשמי האדום ובטקסים רשמיים, כטקסי אזכרה או מצעדים, יונף דגל הממלכה המאוחדת בגרסה מעט שונה - יחס אורך/גובה של 3:5 (במקום 1:2). דגל צבא בריטניה, באתר דגלי העולם (באנגלית)
מריתריום

מַריתְריוּם (שם מדעי: Moeritherium) הוא סוג של יונק קדום שהתקיים בתקופת האאוקן והוא נחשב כאב-קדמון לפילים של ימינו. משמעות שמו: "הבהמה של אגם קארון" המכונה אגם מוראיס. יצור זה היה דומה במראהו לטפיר גדול. גובהו היה עד 70 ס"מ, אורכו ל-3 מטרים ומשקלו 235 ק"ג. הייתה לו גולגולת רחבה עם שיניים חזקות וניבים גדולים והיה לו חדק קצר מאוד. הוא היה יצור איטי שבילה את רוב זמנו בשחייה ורעייה לצד המים וייתכן שאף בתוכם. מאובניו של היצור נמצאו בצפון אפריקה באזור שבין מצרים לאלג'יריה. יונק קדום זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות. איור של זוג פרטי מריתריומים גולגולת מריתריום מודל של מריתריום גומפותריום פלאומסטודון מדיה וקבצים בנושא מריתריום בוויקישיתוף מריתריום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מריתריום, באתר GBIF (באנגלית) מריתריום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארסנל הקרמלין

ארסנל הקרמלין (ברוסית: Арсенал Московского Кремля) הוא מבנה טרפזואידי דו קומתי הממוקם בפינתו הצפונית של הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה. כיום משמש המבנה את משמר הקרמלין המופקד על הגנת המבצר. בימי הביניים שימש האתר בו ממוקם כיום המבנה כמחסני המזון של מבצר הקרמלין. המחסנים נהרסו בשלהי המאה ה-17 והצאר פיוטר הגדול הורה בשנת 1702 על הקמת המבנה הנוכחי באתר. אדריכלים גרמניים תכננו את מבנה הנשקייה והקמתו הושלמה בשנת 1736. מבנה זה היה הגדול במבני הקרמלין באותה עת. בשנת 1737 נפגע המבנה בשריפה הגדולה שפגעה בעיר - וחלקיו הפנימיים של המבנה, העשויים עץ, קרסו. המבנה ניצב בהריסותיו שנים רבות ושוקם בין השנים 1786–1796 תחת פיקוחם של קאזאקוב (M. Kazakov) וג'ררד (A. Gerard). לאחר כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה השתלטו חייליו על המבנה, וכאשר נסוגו מהעיר פוצצו את חלקו הצפון מזרחי של המבנה. בין השנים 1816–1828 שוקם המבנה בסגנון נאו-קלאסי במטרה להקים במקום מוזיאון המוקדש להנצחת הניצחון הרוסי על נפוליאון. לאור מטרה זו הוצבו סביב המבנה 875 תותחים של צבא נפוליאון שנתפסו על ידי הצבא הרוסי. בשנת 1960 הוצבו בחזיתו הדרומית של המבנה תותחים רוסיים מהמאות ה-16 וה-17. על שם המגדל נקרא אחד מרכבי הליווי של נשיא רוסיה, אאורוס ארסנל. מדיה וקבצים בנושא ארסנל הקרמלין בוויקישיתוף מידע רשמי באתר Kremlin.ru לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה