laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה צוקרמן

הרב שלמה לייב צוקרמן (1912–2004) הוא מייסד כפר הנוער בן יקיר, ובמסגרתו הקים ב-1952 את הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה אשר התקיימה עד 1974. צוקרמן נולד בעיירה לבדובה שבליטא להוריו נתן וגילה. חניך ישיבת נובהרדוק ותלמידם של הרב יעקב ישראל קנייבסקי המכונה "הסטייפלר", ושל החזון אי"ש. הוא עלה לארץ בשנת התרצ"ד והתיישב בבת ים. ב-1938 הקים בבת-ים את תלמוד תורה עץ חיים ועמד בראשו עד 1946. צוקרמן היה פעיל בשורות ההגנה ושימש כמפקד הגנה בעיר בת ים. מתוקף תפקידו זה זכה באות הצטיינות. במלחמת העצמאות השתתף בליווי שיירות לירושלים ונפצע בקרב לכיבוש קאקון. לאחר קום המדינה עבר לכפר הרא"ה ושם, בשיתוף עם הסוכנות היהודית, ייסד את כפר הנוער 'בן יקיר'. מוסד זה קלט מאות ילדים שעלו לארץ ישראל מארבעה קצוות תבל ללא הוריהם. ביניהם היו אודים מוצלים ממחנות ההשמדה, חלק מ"ילדי טהראן", ילדים שעלו מצפון אפריקה, סוריה, עיראק, תימן ואף מאנגליה ומארצות הברית. במהלך שנות ה-50 ייסד במסגרת כפר הנוער את הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה בה חינך לשילוב של תורה ועבודה, והוא עמד בראשה עד תחילת שנות השבעים. בין תלמידיו ניתן למצוא אנשי מפתח בחברה הישראלית, ראש אמ"ן לשעבר האלוף אהרן זאבי-פרקש, חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה פרופ' משה אדד, ועוד רבנים, פרופסורים ואנשי רוח. עוד ברוסיה נשא את שרה צוקרמן, ילידת לבדובה אף היא (אחותם של הרבנים אברהם ושלום צוקרמן). שני הילדים שנולדו להם נפטרו בינקותם. בראשית ימי המדינה נפטרה שרה, ולאחר כמה שנים נשא את אורה, ולהם בן ובת. סרטון על חייו ופועלו של סבא - הרב שלמה לייב צוקרמן זצ"ל - מייסד הישיבה החקלאית בכפר הרא"ה ומנהל מוסד יקיר, סרטון באתר יוטיוב ארכיון הסרטים הישראלי, הרב החלוץ- ביסוס כפרים חקלאיים דתיים בארץ ישראל, 2:16., ‏צולם 1968, פורסם 1971 ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הירושי יושידה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא יושידה. הִירוֹשִי יוֹשִידָה, (יפנית: 吉田 博; 19 בספטמבר 1876 – 5 באפריל 1950), צייר יפני בן המאה ה-20, אמן הדפס עץ. יושידה נחשב לאחד מגדולי האמנים בסגנון ה-Shin-hanga (הדפסי העץ המודרניים), וידוע במיוחד בהדפסי הנוף שלו. יושידה טייל בכל רחבי העולם, והתפרסם דווקא ביצירות ה"לא יפניות" שצייר, שנעשו בסגנון ההדפס בעץ היפני. בין יצירותיו כלולים גם ציורי הטאג' מאהל, האלפים השווייצרים, הגרנד קניון, וכן פארקים לאומיים שונים בארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא הירושי יושידה בוויקישיתוף Hiroshi Yoshida Prints - 1920-1922 יושידה, בין ציירי הגרנד קניון, אתר הגרנד קניון, ארצות הברית. Hiroshi Yoshida, by John Fiorillo ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם לה ברון ג'ני

ויליאם לה ברון ג'ני (באנגלית: William Le Baron Jenney;‏ 25 בספטמבר 1832 – 14 ביוני 1907) היה אדריכל ומהנדס אמריקאי, שזכה אף לכינוי "אבי גורדי השחקים האמריקאים". ג'ני הוא מחלוצי הבנייה של שלד הפלדה בארצות הברית. לפי פיתוחו, הרצפה, האינסטלציה וחומר הבידוד הונחו בין קורות ה-I. הבניין המפורסם ביותר שהקים היה בניין הום אינשורנס בשיקגו, בניין בן 10 קומות שנחשב לאחד מגורד השחקים הראשונים בעולם. משרדו של ג'ני התמחה בעיקר במבני מסחר והתמחו בו בין השאר דניאל ברנהם ולואיס סאליבאן שלימים היו אדריכלים בולטים באסכולת שיקגו. בניין לודינגטון בניין לייטר השני מדיה וקבצים בנושא ויליאם לה ברון ג'ני בוויקישיתוף ויליאם לה ברון ג'ני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויליאם לה ברון ג'ני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל טג'יקיסטן

דגל טג'יקיסטן אומץ ב־24 בנובמבר 1992 ועם אימוצו הפכה טג'יקיסטן לרפובליקה הסובייטית האחרונה אשר אימצה דגל לאומי חדש. דגל זה עושה שימוש באותם הצבעים אשר הוצגו בדגל הישן של הרפובליקה הסובייטית של טג'יקיסטן משנת 1953, אך בסדר שונה. יש מספר פרשנויות המנסות להסביר את הצבעים. יש הסבר גם בהכרזת העצמאות של המדינה אך לא אומץ אף הסבר רשמי. הצבעים, צבעי הלאומיות הכלל־איראנית, הדומים לצבעי דגל אירן ולגלגוליו הקודמים אף מקשרים בין העם החי בטג'יקיסטן לבין העם הפרסי. הדגל הקודם, דגל הרפובליקה הסובייטית של טג'יקיסטן אומץ ב־20 במרץ 1953. המוטיבים ששלטו בגלגולי הדגל הקודמים, לפני הגרסה שהתקבלה בשנת 1953 כללו כוכב וסהר ואת הצבעים אדום וירוק. הדגל הוא טריקולור אופקי של אדום-לבן-ירוק ובמרכזו כתר זהב ומעליו קשת של שבעה כוכבי זהב. נכון להיום אין הסבר רשמי במדינת טג'יקיסטן לצבעי הדגל. אף על פי כן, יש הסבר מסורתי והיסטורי לצבעים המבוסס על כתבי האווסטה: האדום מסמל את גבורת הקרב וההקרבה העצמית בשם האידיאלים הגבוהים. הלבן מסמל את הרוחניות, טוהרה מוסרית ואת הקדושה. הירוק מסמל את הטבע של המדינה והשגשוג. ישנה פרשנות נוספת, השונה במידה מסוימת מהפרשנות המסורתית ומציגה את משמעות הצבעים באור מעט שונה: האדום מסמל את השמש, הניצחון בכלל והניצחון בקרב בפרט. הלבן מסמל את הטוהרה המוסרית הבלתי ניתנת לערעור של העם, את פסגות ההרים המושלגות ובכלל את הנוף המייחד את המדינה. (93% משטח טג'יקיסטן מכוסה הרים, וכמחצית משטח זה מתנשא לגובה של יותר מ־3000 מטרים). הירוק מסמל את החג נורוז, ראש השנה על פי לוח השנה הפרסי המסורתי וחג האביב. הוא גם מסמל את זרעי הכותנה שנבטו ואת נדיבות הטבע. כל זאת על פי פרשנותו של ו. ספריקוב. לצבעים יש משמעות נוספת על פי הכרזת העצמאות של המדינה אחרי פירוק ברית המועצות. הצבעים מביעים את האחדות שבין שכבות העם. הפועלים, להם מיוחס הצבע האדום, הנוצרים להם מיוחס הצבע הירוק, והאינטלקטואלים להם מיוחס הצבע הלבן. הכוכבים סימלו על פי יוצרי הדגל את שבעת המשוררים הפרסים־טג'יקים הגדולים ביותר. נכון להיום מסמלים הכוכבים את שבעת המחוזות התרבותיים ההיסטוריים של טג'יקיסטן. הדגל מעוצב כך שרוחב הפס הלבן גדול פי אחד וחצי מרוחב הפסים הירוק והאדום. סמל טג'יקיסטן המנון טג'יקיסטן צבעי הלאומיות הכלל־אירנית מדיה וקבצים בנושא דגל טג'יקיסטן בוויקישיתוף דגל טג'יקיסטן, באתר דגלי העולם (באנגלית) סמלי המדינה באתר שגרירות טג'יקיסטן בארצות הברית (באנגלית) דגל טג'יקיסטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרשנותו של ספריקוב דגל טג'יקיסטן ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מה שאת עושה לי

מה שאת עושה לי (במקור: !That Thing You Do) היא דרמה-קומית-מוזיקלית אמריקאית משנת 1996 שנכתבה ובוימה על ידי טום הנקס. עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1964, ומספרת את סיפור עלייתה המהירה לפסגה ונפילתה של להקת רוק. הסרט עוסק בלהקת פופ בדיונית מאירי, פנסילבניה, שבארצות הברית. העלילה מתרחשת זמן קצר לאחר הפריצה הגדולה של להקת הביטלס בארצות הברית באמצע שנות השישים. בחור צעיר בשם גאי פטרסון, המועסק כאיש מכירות בחנות מכשירי החשמל של הוריו ומנגן בתופים בשעות הפנאי שלו, נקרא לסייע ללהקת רוק מקומית בשם "The One-Ders" לאחר שהמתופף שלה שבר את ידו. בעקבות כך פטרסון מצטרף ללהקה, ובעזרתו הלהקה מצליחה לזכות בתחרות כישרונות מקומית. כתוצאה מהניצחון בתחרות הלהקה זוכה להצלחה מיידית, ועד מהרה מוצאת את עצמה בסבב הופעות ברחבי ארצות הברית. הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 92% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 52 ביקורות. מדיה וקבצים בנושא מה שאת עושה לי בוויקישיתוף "מה שאת עושה לי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מה שאת עושה לי", באתר נטפליקס "מה שאת עושה לי", באתר AllMovie (באנגלית) "מה שאת עושה לי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מה שאת עושה לי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מה שאת עושה לי", באתר Metacritic (באנגלית) "מה שאת עושה לי", באתר אידיבי "מה שאת עושה לי", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מה שאת עושה לי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מה שאת עושה לי, קדימון הסרט באתר יוטיוב "That Thing You Do!‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
בריכת המשושים

בְּרֵכַת הַמְּשֻׁשּׁים הוא כינויה של בריכה טבעית המצויה בנחל משושים בחלקה המרכזי-דרומי של רמת הגולן. הבריכה זכתה לשמה בזכות עמודי מסלע הבזלת בעלי חתך משושה. מימיו של נחל משושים הזורמים באפיק הבזלתי יוצרים מספר מפלי מים קטנים. כוחות הבלייה המכנית במרוצת מיליוני השנים יצרו את הבריכה. קירותיה של הבריכה בנויים מעמודי בזלת בצורת מצולעים, אשר נראים כאילו עוצבו בידי אדם, ומכאן שמה. גובה העמודים מגיע לכ-5 מטרים, כאשר רובם בעלי חמש או שש צלעות. קוטרו של כל עמוד בין 30 ל-40 ס"מ. עמודי הבזלת נוצרו תוך כדי התקררות זרמי לבה לאחר התפרצות געשית. צורת המצולע מתקבלת כאשר פני הלבה מתקררים ומתכווצים, לעומת פנים הלבה אשר עודו לוהט ומוסיף לנוע. הבדלי הטמפרטורה בין החלק החיצוני והפנימי של הלבה גורמים לסידוק המעטה החיצוני. בהמשך, מהתפתחות סידוק זה נוצרת צורת המצולעים (לרוב צורת משושים). קירות של עמודי בזלת בצורה זו מצויים במקומות נוספים ברמת הגולן, למשל בנחל זוויתן ובמפל עיט. בזלת עמודית היא תופעה געשית נפוצה, ועמודי בזלת נוצרים בקני מדה מגוונים (קירור מהיר יוצר עמודים קטנים יותר). אתרים ראויים לציון בהם יש עמודי בזלת כוללים את סוללת הענק בצפון אירלנד; האיים שבמערב סקוטלנד הקרובים לסוללת הענק: האי קאנה, האי אג, מק (Muck); חלקו הצפוני של האי סקאי; האי מל (Mull) וקטע החוף של האי הבריטי מולו במורוורן (Morvern); והאי סטפה (Staffa) שהתפרסם הודות למערת פינגאל שהכניסה אליה מעוטרת בעמודי בזלת והנודעת גם בזכות יצירתו של פליקס מנדלסון. האתר ג'וסנגג'אולי באי הקוריאני צ'ג'ו, קניון גרני בארמניה; האיים הציקלופיים בסמוך לאי סיציליה באיטליה; באתרים: המונומנט הלאומי ערימת עמודי השטן בקליפורניה, פארק המדינה צוקי המפרץ במזרח אורגון, והמומנט הלאומי מגדל השטן בוויומינג, והפאליסיידס של נהר ההדסון שבארצות הברית, ובאתרים נוספים במקסיקו, בקוריאה הצפונית, באיסלנד, בווייטנאם, באיים האזוריים ובקונאשיר, האי הדרומי ביותר באיים הקוריליים שברוסיה. המנסרה - תופעה דומה במכתש רמון מדיה וקבצים בנושא בריכת המשושים בוויקישיתוף בריכת המשושים באתר החברה להגנת הטבע נחל משושים - בריכת המשושים בריכת המשושים - מסלול טיול מפורט מאתר טיולים בארץ בריכת המשושים ברמת הגולן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1969
Radiosity

Radiosity הוא אלגוריתם בתחום הגרפיקה הממוחשבת למידול תאורה כוללת לסצנה שנוצרה באמצעות מחשב. שלא כמו אלגוריתמים למעקב אחרי קרניים, שעוקבים אחרי כל מסלולי קרני האור, Radiosity טיפוסי לוקח בחשבון רק מסלולים המוחזרים באופן עקיף או ישיר מעצמים שונים בסצנה עד שהן מגיעות אל המצלמה. דוגמה לקרני אור שאינן נלקחות בחשבון הן קרני אור שעוברות דרך חומרים שקופים. כשיטה לרנדור תמונות גרפיות, Radiosity הוצג לראשונה ב-1984 על ידי החוקרים C. Goral, K. E. Torrance, D. P. Greenberg ו-B. Battaile מאוניברסיטת קורנל במאמרם "מידול האינטראקציה של האור בין משטחים דיפוסים", אולם השיטה התאורטית הייתה בשימוש הנדסי לפתרון בעיות התחממות עוד משנות ה-50 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא Radiosity בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תזמורת קאמרית

תזמורת קאמרית (מהמילה האיטלקית "קאמרה" - חדר) היא הרכב מוזיקלי קטן יחסית (בהשוואה לתזמורת סימפונית, למשל) ומכאן שמו. בתזמורת קאמרית משתתפות כל משפחות הכלים, אך הצליל אינו עשיר ומלא באותה מידה כמו בתזמורת סימפונית, כיוון שקבוצות הכלים מצומצמות יותר. לשם השוואה, בתזמורת סימפונית מלאה, קבוצת הכינורות הראשונים תמנה על פי רוב כ-16 נגנים, לעומת כ-6 בתזמורת קאמרית. הרכב קאמרי שמספר נגניו קטן מ-10 אינו נעזר בדרך כלל במנצח; הנגן הראשי שלו ממלא תפקיד זה. לתזמורת קאמרית שמספר נגניה הוא בין 10 ל-40, דרוש מנצח (אף כי יש כמה תזמורות המנגנות בקביעות ללא מנצח). יותר מארבעים נגנים מהווים תזמורת מלאה, אם גם לא גדולה ביותר. מתקופת הרנסאנס עד המאה ה-19 לא היו אולמות קונצרטים ציבוריים. יצירות הוזמנו ונוגנו למען נסיכים ורוזנים באולם נשפים או בחדר מרווח בארמון (מכאן השם "קאמרית", מלשון "קאמרה" - חדר בלטינית) כדי לשעשע את האציל, בני משפחתו ואורחיו. במאה ה-19 השתנה אופי המוזיקה יחד עם אופיים של המלחינים - רוח של חופש ועצמאות, שראשיתה בבטהובן, הניעה מלחינים לכתוב כחפצם בלי להיות תלויים בפטרון אציל ועתיר הון. יצירות עדיין הוזמנו אצל מחבריהן, כפי שהן מוזמנות גם כיום, אבל המזמינים היו בעיקר נגנים וירטואוזיים, הרכבים קאמריים ותזמורות שונות. המוזיקה התזמורתית נעשתה נפוצה יותר ומהרכבים קטנים, שהתאימו לחדרי ארמון, התפתחו תזמורות קאמריות, שדרשו אולמות מתאימים, תנאים אקוסטיים וקהל מאזינים. מעתה יכלו גם פשוטי העם ליהנות מקונצרטים. עם המעבר לאולמות גדולים יותר, נוצר הצורך בצליל חזק וברור יותר. כמענה לצורך זה, הכפילו את מספר הנגנים שמנגנים אותו תפקיד. כך נוצרו קבוצות כלים: קבוצות הכינור הראשון והשני, קבוצת הצ'לנים, קבוצות כלי הנשיפה וכו'. גורם אחר להתפתחות זו היה הצורך באמצעים להבעה. אחד מאמצעים אלה הוא הדינמיקה, שמעבריה יוצרים מתח, דרמה או פורקן ורגיעה. התגברות הצליל (קרשנדו), החלשתו (דימינואנדו), הגברה פתאומית של הצליל ללא הכנה (ספורצנדו) ולהפך - הדממה פתאומית (סוביטו פיאנו) כל אלה יוצרים אווירה רגשית מגוונת. עם הזמן נוצר צורך במצבי הביניים של עוצמות אלה וכדי להגביר את רישומם על המאזינים, הרחיבו את ההרכבים על ידי הכפלת מספר הנגנים. כך נוצר מרחב גדול יותר של עוצמת צליל, המקיף יותר גוני ביניים בדינמיקה הניתנים להבחנה ושמיעה. כיום נכתבות יצירות לתזמורות קאמריות, ותזמורות רבות כאלה פועלות ומופיעות ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא תזמורת קאמרית בוויקישיתוף אתר התזמורת הקאמרית הישראלית
בוריס גריזלוב

בוריס ויאצ'סלבוביץ' גריזלוב (ברוסית: Бори́с Вячесла́вович Грызло́в‏; נולד ב־15 בדצמבר 1950) הוא מדינאי ודיפלומט רוסי, יושב־ראש הדומה הרביעית והדומה החמישית משנת 2003 ועד 2011. לאחר בחירות לדומה ה-6 הודיע שלא יתמודד לתפקיד היו"ר כי לא סביר להיות בתפקיד זה יותר מ-2 קדנציות ברציפות. כמו כן, הודיע שאינו מעוניין לכהן בדומה זו בכלל וזאת ללא פירוט לסיבה. מאז 2015 שימש כנציגו של נשיא רוסיה, פוטין במשא ומתן עם אוקראינה להסדרת משבר אוקראינה. בדצמבר 2021 הדומה השמינית אישרה את מועמדותו כשגריר רוסיה בבלארוס. מאז 2003 הוא גם מכהן כיושב־ראש המועצה העליונה של מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת (Единая Россия) הנתמכת על ידי ולדימיר פוטין. נולד בעיר ולדיווסטוק. אביו היה טייס קרב ואמו מורה. ב־1954 עבר עם משפחתו ללנינגרד. בשנת 1973 סיים לימודים במכון להנדסת־חשמל ותקשורת בלנינגרד (Ленинградский электротехнический институт связи) וקיבל תואר מהנדס רדיו עם התמחות בתקשורת בחלל. בשנים 1977–1996 התקדם בקריירה של מהנדס במפעלים שונים בתעשיית האלקטרוניקה של ברית המועצות ורוסיה, הגיע לדרגת מנהל מחלקה. משנת 1996 עבר מהתעשייה לקריירה ציבורית. ב-1996 היה למנהל המרכז לטכנולוגיות חדשות באוניברסיטה הטכנולוגית הבלטית הממלכתית על שם דמיטרי אוסטינוב (Балтийский государственный технический университет имени Д.Ф. Устинова). ב־1999 התמנה למנהל הקרן הבין־אזורית "פיתוח האזורים" (Развитие регионов) לשיתוף פעולה עסקי. באוקטובר באותה שנה התמנה לראש מפלגת אחדות (Единство) במחוז לנינגרד ובדצמבר נבחר מטעם המפלגה לדומה השלישית. ובשנת 2000 נבחר ליושב־ראש המועצה הפוליטית של המפלגה, וליושב־ראש סיעתה בדומה. בשנת 2001 קיבל תואר קנדידט (מקביל לדוקטור לפילוסופיה) במדע המדינה מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. עבודת המחקר שהגיש עסקה בנושא המפלגות הפוליטיות ברוסיה בתנאים של רב־מפלגתיות. באותה שנה מפלגת "אחדות" התאחדה עם מספר מפלגות אחרות למפלגה בשם "רוסיה המאוחדת" ובנובמבר 2002 גריזלוב נבחר לתפקיד יושב־ראש המועצה העליונה של המפלגה המאוחדת. מ־2001 עד 2003 שימש בתפקיד שר הפנים של רוסיה (והמפקד על המשטרה). ב-2003 נבחר לדומה הרביעית והיה ליושב ראש הדומה עד 2011 וכן כיושב ראש סיעת "רוסיה המאוחדת". בשנת 2015 הוא מונה להיות נציג רוסיה בוועדה בינלאומית לפתרון משבר אוקראינה. בדצמבר 2021 מונה לשגריר רוסיה בבלארוס. מדיה וקבצים בנושא בוריס גריזלוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוריס גריזלוב בוריס גריזלוב, ברשת החברתית פייסבוק בוריס גריזלוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בוריס גריזלוב, ברשת החברתית אינסטגרם בוריס גריזלוב, ברשת החברתית VK הערך Грызлов, Борис בלנטה-פדיה (ברוסית)
רקבן מפוספס

רקבן מפוספס (מוכר גם בתור דבורני עין-פסים, שם מדעי: Eristalinus taeniops), הוא מין של זבוב ממשפחת הרחפניים. הרקבן המפוספס ידוע בכך שהוא מתחזה לדבורה, כמו רבים ממשפחת הרחפניים. חקיינות זאת משמשת להסוואה מפני טורפים המשתמשים בחוש הראייה כעופות. חקיינות זו אינה יעילה כנגד חרקים אחרים, הנסמכים פחות על ראייתם. לרקבן המפוספס, כמו לשאר חברי משפחת הרחפניים, סגנון תעופה מיוחד בקרב החרקים. הוא כולל רפרוף כנפיים מהיר מאוד, המאפשר לרקבן לשהות באוויר במקום אחד. הוא ניזון מצוף, המספק את האנרגיה הדרושה לסגנון תעופתו הרחפני. הנקבות אוכלות אבקת פרחים כמקור חלבונים להבשלת הביצים. מדיה וקבצים בנושא רקבן מפוספס בוויקישיתוף רקבן מפוספס, באתר ITIS (באנגלית) רקבן מפוספס, באתר NCBI (באנגלית) רקבן מפוספס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) רקבן מפוספס, באתר GBIF (באנגלית)
יצחק דדון

יצחק (ג'ק) דדון (נולד ב-29 בנובמבר 1951) הוא קצין משמר הגבול בדימוס, מפקדו התשיעי של משמר הגבול, בין השנים 1998–2001. נולד בקזבלנקה, מרוקו בשנת 1951 ועלה לישראל בשנת 1961 בגיל 10. דדון גויס לצה"ל בשנת 1971 לסיירת חרוב בצנחנים, שם שירת כלוחם וכקצין, והשתחרר בשנת 1975. את שירותו הצבאי סיים דדון בדרגת רב-סרן. בהשכלתו הוא בוגר תואר ראשון (B.A.) ותואר שני (M.A.) במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, וכן בעל תואר שני (MBA) במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. בשנת 1985 הושאל ממג"ב על ידי משרד החוץ ונשלח למערב אפריקה לנושאי הדרכה, אימונים והקמת יחידות. במהלך שירותו במג"ב, מילא שורת תפקידים מרכזיים, בהם מפקד מג"ב איו"ש, מפקד מג"ב ירושלים. לאחר שירותו במג"ב, עשה הסבה למשטרת ישראל ומילא תפקידים נוספים, בהם מפקד מרחב לכיש, סגן מפקד מחוז צפון וסגן ראש אגף מבצעים. משם הועלה לדרגת ניצב ומונה למפקד משמר הגבול התשיעי על ידי השר לביטחון הפנים אביגדור קהלני ועל ידי מפכ"ל המשטרה רב-ניצב יהודה וילק. בשנים 1998–2001 שירת כמפקד משמר הגבול. במהלך שירותו הקים יחידות רבות, הבולטות שבהן - יחידת המסתערבים של משמר הגבול (ימ"ס) ויחידות מיוחדות של לוחמים/בלשים (ימ"ג). בשנים 2001–2004 שימש כנספח המשרד לביטחון הפנים ומשטרת ישראל בארצות הברית וקנדה. באוקטובר 2005 פרש ממשטרת ישראל לאחר 34 וחצי שנים בשירות כוחות הביטחון (צה"ל, מג"ב והמשטרה). כיום הוא מתגורר בירושלים, נשוי לשושנה ואב לארבעה ילדים. יצחק (ז'ק) דדון באתר משטרת ישראל
דינר בחרייני

דינר בחרייני הוא המטבע הרשמי של מדינת בחריין. סימנו של המטבע הוא BHD לפי תקן ISO 4217, ب.د בערבית, או BD באנגלית. השם דינר משמש כיחידת מטבע של מדינות רבות רובן דוברות ערבית, והוא מבוסס על שמו של המטבע הרומי העתיק דנאריוס. הדינר הבחרייני מתחלק ל-1000 פילס. הדינר הבחרייני שווה כ 8.44 ש"ח (נכון לשנת 2021 ) המטבע הונפק לראשונה ב-1965 והוא החליף את רופי המפרץ הפרסי כמטבע הרשמי של בחריין, בערך של 10 רופי לדינר. נכון לשנת 2007, קיימים במחזור מטבעות של 5 פילס, 10 פילס, 25 פילס, 50 פילס, 100 פילס וחצי דינר. בעבר היה גם מטבע של פילס אחד, אך הוא הוצא משימוש. כמו כן קיימים שטרות של ½ דינר, 1 דינר, 5 דינר, 10 דינר ו-20 דינר. הדינר הבחרייני הוא המטבע השני הכי יקר בעולם. שער המטבע לעומת מטבעות לדוגמה : בשקלים במחיר של 8.9 ש"ח, בדולרים ב-2.64 דולר אמריקני, באירו: 2.22, בדינר כוויתי, המטבע החזק בעולם 0.81 בריאל עומאני: 1.02 בריאל סעודי: 9.95. 1.דינר כוויתי 2. דינר בחרייני 5. לירה שטרלינג (פאונד בריטי) 6.דולר קיימני 7. אירו מדיה וקבצים בנושא דינר בחרייני בוויקישיתוף שטרות של בחריין (באנגלית) (בגרמנית) מטבעות של בחריין באתר של אספן מטבעות (אנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בחריין ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כבארה

האם התכוונתם ל... כבארה (כפר) – כפר ערבי קטן שהיה קיים במישור חוף הכרמל עד מלחמת העצמאות. ביצות כבארה – ביצות שהשתרעו במרזבה של מישור חוף הכרמל סביב נחל תנינים ויובשו בשנות ה-20 של המאה ה-20. מערת כבארה – מערה פרהיסטורית בדרום הכרמל בה חי האדם הניאנדרטלי.
בכורות

האם התכוונתם ל... מכת בכורות – המכה האחרונה מבין עשר מכות מצרים מסכת בכורות – המסכת הרביעית בסדר קדשים, הסדר החמישי במשנה ובתלמוד הבבלי קידוש בכורות – ביהדות, מצווה שניתנה לבני ישראל ביציאת מצרים ועיקרה הוא הקדשת בכורות האדם והבהמה לאל תענית בכורות – ביהדות, צום הנהוג בחלק מקהילות ישראל, ובו הבכורים צמים בערב חג הפסח (י"ד בניסן) בכור
האמנה האטלנטית

האמנה האטלנטית היא הכרזה שסוכמה על ידי וינסטון צ'רצ'יל מצד בריטניה ופרנקלין דלאנו רוזוולט מצד ארצות הברית ב-12 באוגוסט 1941 בפגישתם על אה"מ פרינס אוף ויילס, באוקיינוס האטלנטי מול חופי ניופאונדלנד, ופורסמה יומיים לאחר מכן כהצהרת עקרונות משותפת למען השלום. מפגש זה היה אחד משבע הפגישות המרכזיות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. מלחמת העולם השנייה פרצה ב-1 בספטמבר 1939 עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין. מיד הכריזו בעלות הברית (באותו שלב צרפת ובריטניה) מלחמה נגד גרמניה. ארצות הברית לעומת זאת הכריזה על נייטרליות והמשיכה בנקיטת מדיניות הבדלנות שנקטה מאז מלחמת העולם הראשונה. למרות הכרזתה, ניתן היה לראות נטייה של ארצות הברית לכיוון בעלות הברית כבר מתחילת המלחמה. הדבר בא לידי ביטוי בכך שהאמריקאים העניקו לבריטים תמיכה מוסרית וכלכלית (מכירת ציוד, חוק "השאל-החכר"), אך הממשל סירב לשלוח חיילים אמריקאים לאירופה. כצעד נוסף בהתקרבות נחתמה האמנה האטלנטית. התנגדות לסיפוח או כיבוש טריטוריות בידי ארצות הברית או בריטניה. התנגדות לשינויים טריטוריאליים במדינות הכבושות בניגוד לרצון האוכלוסייה הרלוונטית. תכובד זכות כל עם להגדרה עצמית ובחירת צורת הממשל המועדפת עליו. ארצות הברית ובריטניה מכירות בזכות לממשל עצמי עבור המדינות שנכבשו. הגבלות מסחריות יוסרו לטובת חיזוק הכלכלה והמאמץ המלחמתי של בעלות הברית. שיתוף פעולה כלכלי בין המדינות. יצירת עולם ללא מחסור ופחד. הבטחת חופש השיט בימים. פירוק מדינות תוקפניות מנשקן. מלבד העובדה שחתימת האמנה היוותה צעד נוסף בהתקרבות בין המדינות ובבניית ההסכמה האידאולוגית ביניהן, הייתה האמנה הלכה למעשה מדריך על פיו קבעו ראשי המדינות את פעולותיהם בהמשך המלחמה. בנוסף, מכיוון שארצות הברית לא השתתפה עד אותו שלב במלחמה, מפגש זה היווה התחייבות מוסרית של ארצות הברית להפסקת המדיניות הבדלנית. הסעיף השלישי באמנה, לפיו בריטניה מכירה בזכות להגדרה עצמית ולממשל עצמי של כל העמים, עורר התנגדות בקרב גורמים אימפריאליסטיים בבריטניה. זאת לאור העובדה שבריטניה החזיקה באותה עת בקולוניות נרחבות באפריקה ובאסיה. בתחילה הוסכם בין הצדדים כי סעיף זה אינו תקף לגבי הקולוניות הבריטיות. אולם, במהרה הגיעו קריאות מצד קולוניות באסיה (בורמה, אינדונזיה, הודו ועוד) בדרישה להחיל את עיקרי האמנה גם על מדינותיהם. עקב חשיבותה המכרעת של השתתפות מדינות אלו במאמץ המלחמתי הכולל, ביקש רוזוולט להותיר פתרון סוגיה זו לאחרי המלחמה. ההכרה בזכות להגדרה עצמית של כל העמים, נתנה תקווה למנהיגי המאבק לעצמאות בקולוניות, והיוותה תקדים עליו התבססו בין השאר נלסון מנדלה ומהאטמה גנדי בדרישותיהם לעצמאות. מדיה וקבצים בנושא האמנה האטלנטית בוויקישיתוף Borgwardt, Elizabeth, A new deal for the world: America's vision for human rights, Harvard University Press, 2007, עמ' 29, ISBN 9780674281912 Ibhawoh, B, Testing the Atlantic charter: Linking anticolonialism, self-determination and universal human rights, International Journal of Human Rights, 17 November 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליאס פיגרואה

אליאס ריקרדו פיגרואה בראנדר (בספרדית: Elías Ricardo Figueroa Brander; נולד ב-25 באוקטובר 1946 בוולפראיסו שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'ילאני ששיחק בתפקיד מגן כנף. פיגרואה שיחק בנבחרת הצ'ילאנית במונדיאל 1966, מונדיאל 1974 ובמונדיאל 1982. פיגרואה נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. מדיה וקבצים בנושא אליאס פיגרואה בוויקישיתוף אליאס פיגרואה, באתר Transfermarkt אליאס פיגרואה, באתר Soccerway אליאס פיגרואה, באתר WorldFootball.net אליאס פיגרואה, באתר National Football Teams אליאס פיגרואה, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דולפין תלום-שן

דּוֹלְפִין תְּלוּם שִׁנַּיִּם או סטנו תלום־שן (שם מדעי: Steno bredanensis) הוא מין דולפין גדול שנפוץ בעיקר במים עמוקים באקלים טרופי. הדולפין תלום־השן תואר לראשונה על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1823. שם הסוג סטנו, שבו מין זה הוא היחיד, בא מיוונית; ביוונית, פירוש המילה 'סטנו' היא 'צר' ואכן אף הדולפין מאופיין בצורה ארוכה וצרה. על שיני הדולפין ישנם תלמים אורכיים, הנראים או הניתנים למישוש - מכאן 'תלום־שן'. האפיונים הפיזיים העיקריים של הדולפין הם ראש בצורת חרוט ואף צר וארוך. סנפיר הגב גדול וניכר. הסנפירים הצדדיים 'מקובעים' לגוף בדומה לדולפינים אחרים, ובשל כך לעיתים מתבלבלים בינו לבין מיני דולפינים אחרים. השפתיים, הגרון, והבטן בצבעי לבן-ורוד, שאר הגוף בצבע אפור כהה, וסנפיר הגב בצבע אפור כהה. אורך הדולפין מגיע ל-2.5 מטרים ומשקלו למעלה מ-150 קילוגרם. זן זה מאופיין בחברתיות. הם חיים בדרך כלל בקבוצה גדולה של למעלה מחמישים פרטים, אך היו דיווחים גם על קבוצות שמנו כמאה פרטים. תפוצת הדולפין תלום־השן לא ברורה לגמרי למדע; רוב המחקרים ממקמים את האוכלוסייה הגדולה שלו בסביבות מזרח האוקיינוס השקט, שם לפי המדענים חיים כ-150,000 פרטים. בנוסף, הדולפינים נודדים בימים שונים, בהתאם לחום ולאקלים באזור. הדולפין תלום־השן מסתדר באקלים חם וטרופי, ולכן ישנן גם אוכלוסיות בגודל לא ידוע חיות גם בים התיכון, הים הקאריבי, והאוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. אין איומים של ממש על הישרדות המין, אך עדיין דולפינים רבים נלכדים ברשתות דיג וכן חלק ניצודים על ידי דייגים יפנים. מדיה וקבצים בנושא דולפין תלום-שן בוויקישיתוף דולפין תלום-שן, באתר ITIS (באנגלית) דולפין תלום-שן, באתר NCBI (באנגלית) דולפין תלום-שן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דולפין תלום-שן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דולפין תלום-שן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דולפין תלום-שן, באתר GBIF (באנגלית) דולפין תלום־שן באתר הרשימה האדומה של IUCN דולפין תלום-שן במגדיר המינים של מחמל"י דולפין תלום-שן באתר הרשימה האדומה של IUCN