laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיאודור ליכטנהיין

תיאודור ליכטנהיין (באנגלית: Theodor (Theodore) Lichtenhein;‏ ינואר 1829, קניגסברג – 19 במאי 1874, שיקגו) היה שחמטאי אמריקאי. ליכטנהיין נולד במזרח פרוסיה, ולמד שחמט בגיל 12. שש שנים יותר מאוחר היה נשיא מועדון השחמט של קניגסברג. הוא למד רפואה, ולאחר מכן התגייס לשירות בצבא הפרוסי. ליכטנהיין היגר לארצות הברית בשנת 1851, והשקיע את כל זמנו לפרנסתו. בשנת 1856 הצטרף למועדון השחמט של ניו יורק והפך לחבר המועדון החזק ביותר. בקונגרס האמריקאי הראשון לשחמט, שהתקיים בשנת 1857 הגיע למקום השלישי. בסיבוב הראשון ניצח את צ'ארלס סטנלי 3-2, בסיבוב השני ניצח את פרדריק פרין 0–3, בחצי הגמר הפסיד לפול מורפי 3.5-0.5 ובהתמודדות על המקום השלישי ניצח את בנימין רפאל 0–3 [1]. ליכטנהיין נבחר לנשיא מועדון השחמט של ניו יורק בשנת 1858. הוא סיים בתיקו עם פרדריק פרין 1-1 בדו-קרב בין ניו יורק לבין ברוקלין בשנת 1860, וניצח בדו-קרב נגד הרדמן פיליפס מונטגומרי 7.5-2.5 בפילדלפיה בשנת 1861 [2]. ליכטנהיין שרת בדרגת רב-סרן בגדוד ה-58 של מתנדבי ניו יורק במלחמת האזרחים, ושימש גם ככתב לעיתון Frank Leslie's Weekly. תיאודור ליכטנהיין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) אומדן מד הכושר שלו
הפארק הלאומי מערות נרקורט

מערות נרקורט (אנגלית: Naracoorte Caves) שוכנות בסמוך לעיירה נרקורט הנמצאת בחוף אבן הגיר שבאוסטרליה הדרומית, אוסטרליה. בשנת 1994 הכריז אונסק"ו על המערות כאתר מורשת עולמית ביחד עם ריברסליי, בזכות כמות המאובנים הגדולה הנמצאת במערות. בפארק שבו נמצאות המערות יש שטח בגודל 6 קמ"ר המכיל שרידי צמחים, ובאתר המורשת העולמית יש 26 מערות בסך הכל המתפרשות על פני שטח של 3.05 קמ"ר. הפארק שבו נמצאות המערות נחשב לאתר תיירות פופולרי באוסטרליה, ויש בו מגוון פעילויות למבקרים. מדריכים מקצועיים מנחים סיורים בתוך המערות, וחלק מהסיורים עוברים דרך מרבצי המאובנים. באמצעות חידושים טכנולוגיים שונים ניתן לצפות במערת העטלף הבלתי נגישה, היכן שאלפי עטלפים מתרבים בכל שנה. מרבצי המאובנים העשירים במערת ויקטוריה נחשבים לטובים ביותר באוסטרליה מבחינת גודל ורמת השימור, ולאחד המרבצים העשירים ביותר בכדור הארץ כולו. במערה התגלו עשרות אלפי פרטים המייצגים לפחות 93 מיני חולייתנים, בעלי טווח גדלים נרחב. במאובנים עצמם יש חלקי גוף, כגון גולגולות, שהשתמרו בצורה כה טובה לאחר המוות עד שניתן להבחין גם בעצמות העדינות ביותר. אבן הגיר שבאזור נוצרה מאלמוגים ויצורים ימיים נוספים לפני כ-200 מיליון שנים, ופעם נוספת לפני 20 מיליון שנים כאשר האדמה הייתה מתחת לפני המים. המים שהיו על פני הקרקע חלחלו במשך השנים דרך אבן הגיר, וכך נוצרו המערות שאינן רחוקות בדרך כלל מפני הקרקע, ופתחיהן עשויים להוות סיכון עבור מי שלא שם לב. במערות נמצא אוסף המאובנים המרשים. יונקים ויצורים יבשתיים אחרים נפלו לתוך המערות ללא יכולת לברוח. המאובנים שבמערות השתמרו בשכבה שנוצרה כאשר הקרקע העילית קרסה פנימה. במקרים מסוימים עובי שכבת המאובנים מגיע עד לעשרים מטרים. בחלק מהאזורים הללו מבוצעות פעולות שימור לצורך מחקר עתידי כאשר יפותחו שיטות יותר מתוחכמות בתחום התיארוך הרדיומטרי ושיקום המאובנים שנמצאו. למאובנים הללו יש חשיבות רבה בחקר ההיסטוריה האבולוציונית של הפאונה האוסטרלית. האקלים בנרקורט הוא אקלים לח וקריר כאשר עונת הקיץ היא ארוכה, מתונה ויבשה באופן יחסי, ואילו בחורף יורדים גשמים רבים. ג'ואל אקנבך, יצורי הפרא האבודים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 149, אוקטובר 2010 מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי מערות נרקורט בוויקישיתוף אתר המורשת העולמית מערות נרקורט תמונות של המערות
המכללה הימית המלכותית בגריניץ'

המכללה הימית המלכותית בגריניץ', הידועה כיום כמכללה הימית המלכותית הישנה, היא מכללה לשעבר הנמצאת בגריניץ' שבלונדון ופתוחה למבקרים. בין 1873 ל-1998 המכללה שימשה כמתקן אימונים של הצי המלכותי, והיא נמצאת במרכז אתר המורשת העולמית "גריניץ' הימית" שבלונדון. במכללה הועברו מספר קורסים לקציני הצי, כולל הקורס המתקדם לקצינים בדרגות הביניים. לאחר שהצי המלכותי הפסיק להשתמש במכללה בשנת 1998, חברת צדקה בשם קרן גריניץ' שכרה את המבנים והשטח שמסביבם למשך 150 שנים, כאשר תפקידה יהיה לשמר אותם לטובת האומה כולה. אוניברסיטת גריניץ' משתמשת בשלושה אולמות עיקריים במכללה (המלכה אן, המלכה מרי והמלך ויליאם), ואילו מכללת טריניטי למוזיקה משתמשת באולם המלך צ'ארלס. קרן גריניץ' מנהלת את ההיכל הצבוע ואת הקפלה, האולמות התת-קרקעיים הסמוכים, מרכז המבקרים והקרקעות. בניית המבנים המקוריים במכללה התרחשה בין 1696 ל-1712, ובמקור הם נבנו ותוכננו על ידי כריסטופר רן עבור בית החולים גריניץ', שנסגר ב-1869. בעבר שכן במקום ארמון פלסנטיה הקדם-טיודורי, שנבנה על ידי הדוכס המפרי ב-1428. בין 1962 ל-1996 הופעל במכללה הכור הגרעיני JASON, ששימש למטרות אימונים עבור הצי. הכור פורק באופן סופי ב-1999. כיום המתחם משמש באופן סדיר לצילומי סדרות טלוויזיה, פרסומות טלוויזיה וסרטים באורך מלא. בין ההפקות הידועות ניתן למנות את סרט הקולנוע "משחקים פטריוטיים" המבוסס על רומן באותו שם של טום קלנסי, שבו המכללה משמשת כאתר צילומים לסצנת התנקשות באחד מחברי משפחת המלוכה הבריטית. בשנת 2006 צולמה במקום פרסומת טלוויזיה לרשת מרקס אנד ספנסר הידועה. אחד מסדרות הטלוויזיה הידועות שצולמו במקום היא MI5. מדיה וקבצים בנושא המכללה הימית המלכותית בגריניץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכללה הימית המלכותית בגריניץ' המכללה הימית המלכותית בגריניץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר אוניברסיטת גריניץ' קולג' טריניטי למוזיקה אתר המורשת העולמית גריניץ'
יוסף זונדל וסרמן

יוסף זונדל וסרמן (ה' באלול תר"ס 30 באוגוסט 1900 – י"ב בטבת תשל"ט 11 בינואר 1979) היה מורה וסופר ישראלי. וסרמן נולד בקהיר בשנת 1900 למשפחה שהייתה מקושרת עם היישוב הישן בירושלים ועסקה רבות בהכנסת אורחים. בהיותו בן שנה וחצי חלה והרופאים יעצו למשפחה לעבור למקום עם אוויר יותר בריא. בעקבות זאת עלתה המשפחה לירושלים, שם פתח האב מכולת ברחוב יפו, בשכונת אבן ישראל. בגיל עשר התייתם מאביו ובשנת תרע"ג (1913) יצא עם אימו לאמריקה. אך אימו מתה שם מספר שבועות אחרי הגיעם והוא שב לקרוביו בירושלים ולמד בישיבת עץ חיים. אחרי מלחמת העולם הראשונה החל ללמוד ב"ישיבת המשתלמים" בה ניתנה לתלמידים גם השכלה כללית ופדגוגית כדי להיות מורים בבתי ספר דתיים. המוסד התמזג עם בית המדרש למורים של תנועת המזרחי ובו המשיך ללמוד, עד שהוסמך למורה בתרפ"ב. בשנת 1923 נשא לאישה את חנה בת אליהו לנדא "נכד הגר"א" ובמשך עשר שנים היה מורה בתלמוד תורה שערי תורה. הצטרף למזרחי הצעיר והשתתף עם חבריו בייסוד החלק שלהם בשכונת מונטיפיורי שליד תל אביב, שם בנה את ביתו בין הראשונים בשכונה. בתרפ"ד היה מיוזמי ובוני בית הכנסת שבשכונה "בני ציון" ואחר כך שימש כגבאי בית הכנסת. בשנת 1932 ייסד וניהל בית ספר פרטי שמומן כנראה על ידי מסדר אחים נאמנים. בהמשך הוכנס בית הספר לרשת החינוך של הוועד הלאומי. הוא היה פעיל בחיים הציבוריים והחברתיים בשכונה, חבר מועצה, וחבר ועדת הביקורת. השתתף בייסוד הארגון הספורטיבי הדתי אליצור והתמסר ביחד לניהול הפעולות התרבותית שבו. היה מזכיר סניף המזרחי בשכונה וחבר סניף "התאחדות בני היישוב" בשכונה. כן היה ממקימי ומנהלי סניף האגודה החשאית "אחים נאמנים" (בני ציון) בתל אביב, לאחר שהקים סניף של הארגון בניו יורק בעת שהותו שם. עסק במחקר גנאלוגי וחיבר את הספרים: מגילת היחס: שישה דורות לבית רבי מאיר ומרת מנדל מנדלמן: למלאת מאה שנה לעלייתם ארצה, תרי"ז–תשי"ז, הוצאת "ציון" תשי"ז "רשימת היחס 140 שנה בירושלים – 8 דורות מצאצאי הגאון הצדיק רבי יוסף זונדל סלנט זצ"ל תקצ"ח–תשל"ח, ירושלים תשל"ח שבו הציג את רשימת צאצאיו של הרב הראשי של ירושלים במאה ה-19 יוסף זונדל מסלנט. "מיקירי ירושלים: דמויות מתלמידי הגר"א מווילנא, ותלמידי הראי"ה קוק ואחרים, הוצאת מסלול תשל"ג 1973 (הספר כלל נספחים: בתי הכנסת הגדולים בעיר העתיקה, סיפורים קטנים על אישים גדולים). היה שותף בפעילות ספרותית ותרבותית עם שכנו בשכונת מונטיפיורי, הסופר יעקב רימון וביחד ערכו את ירושלים העתיקה : לקט ספורים, אגדות ותאורי חיים, בהוצאת המכון לאיסוף סיפורי א"י ואגדותיה, ירושלים, תשי"ח. ביחד כתבו וסרמן ורימון את "שמואל בדורו: רבי שמואל סלנט, זצ"ל רבה של ירושלים תר"א–תרס"ט: חייו ופעלו / הוצאת מסלול, תשכ"א 1961 כן עסק בהכנת רשימות גנאלוגיות על בני משפחות נוספות כמו צאצאי הרב ישעיה ברדקי ובני משפחת וולפנזון ולוריא. אך אלו לא יצאו לאור כספר ונשארו בכתובים. בנו הוא משה אשד מלוחמי מלחמת העצמאות וממגלי דרך בורמה לירושלים. מנכדיו הוא "בלש התרבות" אלי אשד. כתבי יוסף זונדל וסרמן בפרויקט בן-יהודה
מגדל שעון

מגדל שעון הוא מגדל שבו קבוע שעון, ופעמים רבות שניים או ארבעה שעונים הפונים לכל אחד מצדדיו. פעמים רבות מגדלי שעונים הם חלק מכנסייה או ממשכנה של רשות מקומית, ובמקרים רבים הם צוברים פרסום כאלמנט נופי בולט, או אף כסמלו של היישוב בו הם ניצבים. לעיתים מודיע השעון במגדל על השעה, או על חלק ממנה, גם באמצעות צלצול פעמונים או צליל או סדרת צלילים אחרת, העשויה להשמע כקטע מוזיקלי. מגדלי השעון הראשונים הופיעו בימי הביניים. עד המאה ה-20 לא היה ברשות רוב האנשים שעון כיס, ומגדלי השעונים סיפקו את הצורך הבסיסי לדעת את השעה. המגדלים הראשונים התריעו על השעה רק באמצעות צלצול, פעמים רבות לצרכים דתיים, ולא נחשבו לאלמנט אדריכלי בפני עצמו. כדי שצליל הפעמונים ישמע למרחוק, מוקמו אלה בראשם של מגדלים במרכז העיר, ואלה היו לעיתים המבנים הגבוהים ביישוב. עם השנים נוספו שעונים ויזואליים למגדלים כדי לאפשר לתושבים להתעדכן בשעה בכל זמן נתון. השעונים הוויזואליים הראשונים כללו רק את מחוג השעות, שכן די היה במידת דיוק זו. עם זאת הפיכתם של מגדלי השעונים למבנים שעיני התושבים נשואות אליהם, הביאה לכך שהוענקה תשומת לב רבה לחזותם האדריכלית והאומנותית. בד בבד הופיעו מגדלי שעונים ששעוניהם הראו נתונים רבים נוספים כמו נתונים אסטרונומיים, התאריך, גלגל המזלות ועוד. השעונים במגדלי השעונים מעוצבים בצורות שונות תוך שימוש בספרות, אותיות, סמלים ואלמנטים אחרים. בעשור הראשון של המאה ה-20 צוינו ברחבי האימפריה העות'מאנית 25 שנה לשלטונו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בתקופה זו נבנו שישה או שבעה מגדלי שעון ברחבי ארץ ישראל: ביפו, צפת, חיפה, חאן אל-עומדאן בעכו, ובשכם. חמש שנים מאוחר יותר נבנה מגדל שעון נוסף בשער יפו בירושלים. מגדל השעון בשער יפו פורק בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה בכיכר אלנבי בניין מגדל השעון, שנהרס בשנת 1934. ישנה מחלוקת האם מגדל השעון בנצרת משתייך אף הוא לקבוצה זאת. ב-3 במאי 2004 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולים בשם "מגדלי שעון עות'מאניים בישראל". הסדרה כוללת חמישה בולים כל אחד מהם במחיר נקוב 1.30 ש"ח. הסדרה כוללת את המגדלים, בצפת, ירושלים, עכו, חיפה ויפו. הביג בן בלונדון, אחד ממגדלי השעון הידועים בעולם שעון בקיטו, אקוודור מבנה אבראג' אל-בית, הכולל במרכזו את מגדל השעון הגבוה בעולם. במבנה זה נמצא גם השעון הגדול בעולם. מגדל השעון בארושה בטנזניה השעון האסטרולוגי והאסטרונומי במגדל פעמון הזמן בברן, בירת שווייץ מגדל השעון בעכו בישראל מגדל פעמונים צריח (מסגד) שעון אסטרונומי יהודה לבנוני, ושוב אנחנו כאן מול השעון, עת-מול 172 חשוון תשס"ד מדיה וקבצים בנושא מגדל שעון בוויקישיתוף על מגדלי השעון בארץ ישראל - סליחה עבד אל-חמיד, מה השעה ? איזה שעון בן חיל, באתר וואלה, 6 בינואר 2013 סליחה, מה השעה: מגדלי השעון המרשימים בעולם, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2020 עלון מגדלי שעון עותמאניים בישראל, באתר התאחדות בולאי ישראל
יחס רפלקסיבי

בלוגיקה ובמתמטיקה, יחס בינארי R {\displaystyle {\mathcal {R}}} מעל קבוצה A {\displaystyle A} הוא יחס רפלקסיבי אם עבור כל איבר a {\displaystyle a} בקבוצה A {\displaystyle A} , האיבר a {\displaystyle a} נמצא ביחס עם עצמו, כלומר a R a {\displaystyle a{\mathcal {R}}a} . יחס השוויון ( = ) {\displaystyle (=)} הכלה בין קבוצות ( ⊆ ) {\displaystyle (\subseteq )} היחסים "קטן/שווה" ( ≤ ) {\displaystyle (\leq )} ו"גדול/שווה" ( ≥ ) {\displaystyle (\geq )} היחס "מחלק ללא שארית" ( | ) {\displaystyle (|)} היחס "קרוב אצל" (משום שאדם קרוב אצל עצמו). כל יחס סדר חלש או יחס שקילות מעצם הגדרתם. לכל יחס R {\displaystyle {\mathcal {R}}} , היחס הרפלקסיבי המינימלי המכיל את R {\displaystyle {\mathcal {R}}} הוא R ∪ I A {\displaystyle {\mathcal {R}}\cup I_{A}} , כאשר I A = { ( a , a ) : a ∈ A } {\displaystyle I_{A}={\bigl \{}(a,a):a\in A{\bigr \}}} הוא יחס הזהות על A {\displaystyle A} . זהו "הסְגוֹר הרפלקסיבי" של R {\displaystyle {\mathcal {R}}} . לכן באופן שקול ניתן להגדיר רפלקסיביות באמצעות יחס הזהות: S {\displaystyle S} יחס רפלקסיבי מעל הקבוצה B {\displaystyle B} אם ורק אם I B ⊆ S {\displaystyle I_{B}\subseteq S} . יחס שבו אף איבר אינו ביחס עם עצמו נקרא אי-רפלקסיבי או אנטי-רפלקסיבי. לדוגמה: היחס "גדול מ-". תורת הקבוצות - מונחים יחס רפלקסיבי, באתר MathWorld (באנגלית)
מרגרט מסקוטלנד

מרגרט מסקוטלנד (באנגלית: Margaret of Scotland, בנורדית עתיקה: מרגרט אלכסדנרסדוטיר - Margrét Alexandersdóttir, בנורווגית: מרגרט אלכסנדרסדוטר - Margrete Alexandersdotter - "מרגרט בת אלכסנדר"; 28 בפברואר 1261 - 9 באפריל 1283) הייתה המלכה הרעיה של אריק השני, מלך נורווגיה. מרגרט נולדה ב-28 בפברואר 1261 בטירת וינדזור שבאנגליה, והייתה בתם של מלך סקוטלנד אלכסנדר השלישי ושל רעייתו הראשונה מרגרט מאנגליה. מרגרט הגיעה לנורווגיה בגיל 20 כדי להנשא לאריק השני בן ה-13 שהפך למלך נורווגיה ב-9 במאי 1280. חוזה הנישואין נחתם ברוקסבורו שבסקוטלנד ב-25 ביולי 1281 וכלל בין השאר את זכותם של צאצאי הזוג לרשת את כתר סקוטלנד, ואת הנדוניה של מרגרט שנקבעה ל-14,000 מארק. החתונה נערכה שנה לאחר מכן, ובה הוכתרה מרגרט למלכה. הנישואין בין אריק למרגרט היו נישואים פוליטיים אופייניים, שהשיגו פיוס והורידו את המתח שבין שתי המדינות שנגרם כתוצאה מהסכם פרת' מ-1266, לפיו ויתרה נורווגיה לסקוטלנד על האיים ההברידיים ועל האי מאן בתמורה לתשלום חד-פעמי של 4,000 מארק ותשלום שנתי של 100 מארק. ההסכם גם קבע שסקוטלנד תכיר בריבונות הנורווגית באיי אורקני ושטלנד. מרגרט נפטרה בטונסברג בשנת 1283 זמן קצר לאחר שילדה את מרגרט, אשר נחשבה לזמן קצר כעוצרת ממלכת סקוטלנד בעקבות מותו של סבה, אלכסנדר השלישי ב-19 במרץ 1286. ככל הנראה נפטרה מרגרט ב-9 באפריל 1283 (על פי ה"גסטה אנאליה") או ב-27 בפברואר או ב-28 בפברואר באותה שנה (על פי "דברי ימי לאנרקוסט"). מרגרט נקברה בקתדרלה של ברגן, אשר נהרסה בשנת 1531. אתר הקבורה, כיום בתחום מצודת ברגנהוס, מצוין בלוחית זיכרון.
עגור סיבירי

עגור סיבירי (שם מדעי: Grus leucogeranus) הקרוי גם עגור סיבירי לבן או עגור שלג הוא מין בסוג עגור. מין זה מתרבה ברוסיה הארקטית וברפובליקת סאחה-יקוטיה. העגור הסיבירי נודד למרחקים ארוכים. האוכלוסייה המזרחית חורפת בנהר היאנגצה ואגם פויאנג בסין, האוכלוסייה המרכזית נדדה בעבר לפארק הלאומי קאולדאו, אך אוכלוסייה זו נכחדה, והאוכלוסייה המערבית בפרידונקנאר ואספהאן באיראן. הוא מתרבה וחורף בביצות, שם הוא ניזון משורשים ופקעות של צמחים מימיים. זהו עגור גדול ולבן, שיכול להגיע לאורך של 140 סנטימטרים ולמשקל של 10 קילוגרם. הבוגרים לבנים, חוץ ממסכה אדומה כהה הנמתחת מהמקור אל מאחורי העין. הרגליים הן בצבע צהוב איריס עד אדמדמות. קולו דמוי-חליל ומוזיקלי. לפי הנתונים של איגוד השימור העולמי (IUCN) העגור הסיבירי נתון בסכנת הכחדה חמורה. הסיבה העיקרית לכך היא שאתר החריפה בסין, המחזיק ב-95% מאזור זה, נתון לשינויים הידרולוגיים, הנגרמים בעיקר על ידי סכר שלושת הנקיקים. האוכלוסייה בסין מוערכת בכ-2,000 פרטים. מדיה וקבצים בנושא עגור סיבירי בוויקישיתוף עגור סיבירי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עגור סיבירי, באתר GBIF (באנגלית) עגור סיבירי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלרה

אלרה (באנגלית: Elara; ביוונית: Ελάρα) הוא אחד הירחים של צדק. אלרה הוא חלק מקבוצת הימליה של ירחי צדק; שבעה ירחים המקיפים את כוכב הלכת במרחק של 11 עד 13 מיליון קילומטר ובנטייה של 27.5°. הוא התגלה על ידי צ'ארלס דילון פרין במצפה הכוכבים ליק ב-1905 ונקרא על שמה של אלרה מהמיתולוגיה היוונית, אימו של טיטיוס שנולד מזאוס. שם זה ניתן לו רק ב-1975, עד אז נקרא בפשטות "Jupiter VII" - הירח השביעי של צדק. בין 1955 עד שניתן לו שמו הרשמי, נקרא לעיתים "הרה" (Hera). בפברואר ומרץ 2007 חלפה הגשושית ניו הוריזונס במרחק של 8 מיליון ק"מ מאלרה, בדרכה לכוכב הלכת הננסי פלוטו וצילמה מספר צילומים. מדיה וקבצים בנושא אלרה בוויקישיתוף נתונים על אלרה, באתר נאס"א המסמך ששלח פרין על גילוי הירח ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארתור הרברט, הרוזן הראשון מטורינגטון

ארתור הרברט, הרוזן הראשון מטורינגטון (באנגלית: Arthur Herbert, 1st Earl of Torrington)‏ (1647 לערך – 14 באפריל 1716), בנו של שופט, אדוארד הרברט, היה פוליטיקאי ואדמירל בצי המלכותי הבריטי בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18. הרברט נולד בערך בשנת 1647, ןהצטרף לצי המלכותי בשנת 1663. הוא שירת במלחמות ההולנדיות, ובתפקידי פיקוד שונים בים התיכון. זכה לקריירה מכובדת בצי ואף נפצע באחד הקרבות. נאמנותו למלוכה, היחוס המשפחתי ותפקודו כמפקד בצי הקנו להרברט מקום של כבוד בחצר המלכות ואת חיבתו של המלך ג'יימס השני שמינה אותו לאדמירל. סרובו לתמוך בחוק המבחן הביא להדחתו מכל תפקידיו. הרברט פנה לנציגי ויליאם הנסיך מאורנג'. הוא הגיע להאג מחופש לחייל פשוט כדי להיפגש עם ויליאם ולמסור לו מכתב מאצילי אנגליה. ויליאם כהוקרה מינה אותו למפקד כוח הפלישה שלו במהלך המהפכה המהוללת שאירעה בשנת 1688, ואחרי כן זיכה אותו במשרת ראש צי הבית. בתקופת שלטונם של ויליאם ומרי כמלכי אנגליה, שירת הרברט כלורד הראשון של הימיה, ומילא תפקיד מרכזי במלחמת תשע השנים בה פיקד על הכוחות האנגלים וההולנדים בקרבות על מפרץ בנטרי ועל החוף הסמוך (Beachy Head). נסיגתו מפני הכוחות הצרפתים עוררה זעם והביאה לעמדתו למשפט צבאי. הרברט זוכה במשפט, אך אחרי־כן לא שרת את המלוכה בתפקיד כלשהו. הרברט נישא פעמיים, אך לא זכה להביא ילדים לעולם ועם מותו, ב-14 באפריל 1716, באה לקיצה גם רוזנות טורינגטון. ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Torrington, Arthur Herbert, Earl of מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל מדיה וקבצים בנושא ארתור הרברט, הרוזן הראשון מטורינגטון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר מסקוטלנד

אלכסנדר מסקוטלנד (באנגלית: Alexander of Scotland;‏ 21 בינואר 1264 – 17 בינואר 1284) היה יורש העצר של סקוטלנד ובנם של אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד ורעייתו מרגרט מאנגליה בתו של הנרי השלישי, מלך אנגליה. אלכסנדר נולד בג'דבורג ונשא לאישה את מרגרט מפלנדרס, בתם של גי מדמפייר, רוזן פלנדרס. הנישואים נערכו ב-14 בנובמבר 1282 ברוקסבורג. לבני הזוג לא נולדו ילדים, בשל מותו של אלכסנדר בשנת 1284 בעת היותו במנזר לינדורס. אלכסנדר נקבר במנזר דנפרמליין - מקום הקבורה המסורתי של בית המלוכה הסקוטי. מרגרט מפלנדרס נפטרה בשנת 1331. מותו של אלכסנדר החל משבר ירושה בסקוטלנד. אחיו הצעיר, דייוויד מסקוטלנד נפטר בשנת 1281, ולמלך אלכסנדר השלישי לא היו בנים נוספים. בעקבות מותו, כינס המלך את הפרלמנט הסקוטי על מנת שיכריזו כי מרגרט, העלמה מסקוטלנד, נכדתו של המלך, ובתה של מרגרט מסקוטלנד, שהייתה נשואה למלך נורווגיה, תהיה יורשת העצר. המלך נשא לאישה את יולנד דה דרה ב-1 בנובמבר 1285 בתקווה שיוולדו לו בנים בכורים, אולם לאחר מותו הפתאומי של המלך הפילה יולנד את תינוקה. מותו של אלכסנדר, והעדר יורש עצר הביא לכך שאדוארד הראשון, מלך אנגליה המליך את ג'ון דה באליול כמלך סקוטלנד וכך החלו מלחמות העצמאות של סקוטלנד בניסיון הסקוטים להשתחרר משלטון אנגליה. אלכסנדר מסקוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד

אלכסנדר השני (באנגלית: Alexander II, בגאלית סקוטית: אלאקסאנדייר מק אואיליאם- Alaxandair mac Uilliam, בגאלית מודרנית: אלאסדייר מק אואיליים - Alasdair mac Uilleim;‏ 24 באוגוסט 1198 - 6 ביולי 1249) היה מלך סקוטלנד. אלכסנדר השני היה בנו היחיד של ויליאם הראשון ושל ארמנגרד דה בומון. אלכסנדר נולד בהאדינגטון שבמזרח לות'יאן בשנת 1198. בביקורו באנגליה בשנת 1213 העניק לו ג'ון, מלך אנגליה תואר אבירות. לאחר מותו של אביו, ב-4 בדצמבר 1214 הפך אלכסנדר השני בפועל למלך סקוטלנד, וב-6 בדצמבר באותה שנה הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון. בראשית מלכותו מרדו נגדו השבטים הסקוטיים מקויליאם ומקהת'ס, אולם המרידה דוכאה זמן קצר לאחר שפרצה. אלכסנדר השני תמך במאבק הבארונים האנגלים נגד ג'ון הראשון, ופלש לאנגליה בראשות הצבא הסקוטי על מנת לסייע להם. הצבא הסקוטי הגיע עד נמל דובר בדרומה של אנגליה והמתינו שם לסיוע של הצבא הצרפתי. לאחר מותו של ג'ון הראשון שבו הצבאות לארצם, ובנו של ג'ון, הנרי השלישי חתם על הסכם שלום עם אלכסנדר (וכן נחתם הסכם שלום עם יורש העצר הצרפתי, לימים לואי השמיני, מלך צרפת). על מנת לשפר את היחסים בין המדינות נשא אלכסנדר לאישה את ג'ואן מאנגליה, אחותו של הנרי השלישי, ב-18 ביוני או ב-25 ביוני 1221. בשנת 1235 פרץ מרד נוסף נגד המלך בארגייל, אולם כוחות המלך דיכאו את המורדים במהרה. באותה שנה פרצה מחלוקת גבולות בין אנגליה וסקוטלנד, ואלה הסדירו את המחלוקת בהסכם יורק משנת 1237, אשר הסדיר את הגבול בין המדינות וקבע כי הוא עובר בין סולווי פירת' במערב ושפך נהר טוויד במזרח. ג'ואן נפטרה במרץ 1238 באסקס, וב-15 במאי 1239 נשא אלכסנדר לאישה את מארי דה קוסי, ונולד להם בשנת 1241 בנם היחיד - אלכסנדר השלישי, לימים, מלך סקוטלנד. בשנת 1243 ניסה הנרי מלך אנגליה לפלוש לסקוטלנד, אולם אלכסנדר מנע את הפלישה, והסכם שלום נחתם בין המדינות בניוקאסל. כמו כן ניסה אלכסנדר לקבל את השליטה על האיים המערביים (שהיו בשליטת נורווגיה), וניהל משא ומתן עם נורווגיה, ללא הצלחה. אלכסנדר ניסה לשכנע את אוון מקדוגל, בנו של דנקן, לורד ארגייל לנתק את קשריו עם האקון הרביעי, מלך נורווגיה, אולם אוון דחה את דרישת אלכסנדר. אלכסנדר הפליג בראש צי סקוטלנד על מנת להכריח אותו לקבל את שליטת סקוטלנד, אולם חלה בדרכו, ונפטר באי קררה שבהברידים הפנימיים. אלכסנדר נקבר במנזר מלרוז שברוקסבורגשייר. אלכסנדר השני מוזכר בספרה של ברברה ארסקיין "Child of the Phoenix" משנת 1992. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
מוזיאון המדע

מוזיאון מדע, טכנולוגיה וטבע הוא מוזיאון שמוצגיו עוסקים בנושאי מדע וטכנולוגיה או מוצגים תוך הדגשה של נושאים אלה. האם התכוונתם ל... מוזיאוני מדע בישראל: מדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה מוזיאון המדע בירושלים גן המדע על שם קלור במכון ויצמן פארק קרסו למדע בבאר שבע טכנודע חדרה מוזיאוני מדע בעולם: מוזיאון המדע (מינכן) מוזיאון המדע (לונדון) – חלק ממוזיאון המדע והתעשייה הלאומי (לונדון) עיר המדע והתעשייה – מוזיאון המדע של פריז והמוזיאון הגדול מסוגו באירופה מוזיאון המדע של הונג קונג מוזיאון המדע והתעשייה (שיקגו) מוזיאון המדע והתעשייה (טמפה) מוזיאון המדע והתעשייה (ברמינגהם) מוזיאון המדע והתעשייה של אורגון מוזיאון המדע והתעשייה במנצ'סטר
אל-באהג'ה

אל-באהג'ה ("מחוז ההנאה") הוא האתר הקדוש ביותר לדת הבהאית, השוכן צפונית-מזרחית לעכו, בין בוסתן הגליל ממערב לכביש 4 ממזרח. המקום מהווה חלק מהמרכז הבהאי העולמי. בשטח המתחם הקדוש שוכנים "מקדש בהאא אללה" בו שמורים שרידיו של מירזא חוסיין עלי נורי, נביא האמונה הבהאית וכותבם של כתביה הקדושים, שנודע לימים כבהאא אללה; ו"אחוזת אל-באהג'ה" בה התגורר בשנותיו האחרונות ובה מת בשנת 1892. האתר הוא אחד משני היעדים החשובים ביותר בישראל לעלייה לרגל בדת הבהאית. שני המבנים מוקפים בגנים מטופחים ורחבי ידיים, והאתר ידוע בשם "המתחם הקדוש". "החצר הקדושה" (Haram-i Aqdas) היא חלקו של "המתחם הקדוש" הכולל את שני המבנים ואת הגנים הצמודים להם. בשנת 2008 הכריז ארגון אונסק"ו על המקום כאתר מורשת עולמית במסגרת הכרזתם של המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי. בכניסה לגן שוכן מרכז מבקרים. ב-19 בספטמבר 2008 פורסם כי המרכז הבהאי העולמי ירכוש מצה"ל את מחנה בן עמי, הגובל באל-באהג'ה, לאחר שזה יינטש. שטחו של המחנה היה 39 דונם, וסכום העסקה עמד על 39 מיליון ש"ח. צה"ל פינה את המחנה בחודש אוגוסט 2009 ולאחר מכן, הורחבה החומה של המתחם הבהאי, כך שבעשור השני של המאה ה-21, היא מקיפה גם את השטח שהתווסף לו. מקדש בהאא אללה הוא המקום הקדוש ביותר לבהאים, והוא מסמן את הקיבלה, שאליה הם פונים בעת תפילה. המקום מורכב מ"המקדש הפנימי" ומ"המקדש החיצוני". המקדש הפנימי הוא מבנה מקורה שבמרכזו גן עצים וסביבו שבילים מכוסים במרבדים. באחד מחדריו, המכונה "קודש הקודשים", שמורים שרידיו של בהאא אללה. בצמוד למקדש הפנימי שוכן "המקדש החיצוני", הכולל חצר קטנה שאליה מוליך שער, ומספר מדרגות המובילות אל המבנה השער של המקדש הפנימי. שלושים שנה לאחר מותו של בהאא אללה, ב-1922, נתפס המקום בכוח על ידי בנו, מירזא מוחמד עלי, ותומכיו, במסגרת מאבק הירושה להנהגת הדת. מושל עכו מטעם המנדט הבריטי דרש את השבת מפתחות המבנה לרשותו, ואלה נמסרו לו בתחילת 1923. המושל העבירם לשוגי אפנדי, מנהיגה המוכר של הדת. אחוזת אל-באהג'ה שוכנת בצמוד למקדש בהאא אללה, מצדו המזרחי. המבנה נבנה ב-1870 על ידי עודי חאמר, סוחר אמיד מעכו, במקום בו ניצב מבנה קודם קטן יותר. שטחו של המבנה הוא 740 מ"ר והוא שימש כבית הקיץ של בעליו. לאחר מותו של חאמר, הוא נקבר בסמוך למבנה, וב-1879 עזבה משפחתו את עכו בשל מגפה. היא השכירה את המבנה לבהאא אללה תמורת סכום כסף בלתי משמעותי, ומאוחר יותר הוא נרכש במטרה לשמש כמקום מגוריו של האחרון. אשתו השנייה של בהאא אללה וילדיה התגוררו במבנה. לאחר מותו של בהאא אללה ב-1892 הוחזק המבנה בידי מירזא מוחמד עלי, ובנובמבר 1929 רכש אותו שוגי אפנדי. שוגי אפנדי רכש את האדמות שסביב האתר, או החליפן בתמורה לאדמות אחרות שהיו בבעלות הבהאים, והרס את הבתים ששכנו בשטח. רעפיהם שימשו לסלילת השבילים בגנים, ובחומרי הבנייה נעשה שימוש כדי להקים קיר מגן מדרום לאחוזה. המרכז הבהאי העולמי מדיה וקבצים בנושא מבנים בהאים בעכו בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא מקדש בהאא אללה בוויקישיתוף מדיה וקבצים בנושא הגנים הבהאים בעכו בוויקישיתוף המקדש באתר העלייה לרגל של הדת הבהאית האחוזה באתר העלייה לרגל של הדת הבהאית Bahá'í Aesthetics of the Sacred הודעה מטעם אונסק"ו על צירוף המקומות הבהאיים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי לרשימת אתרי המורשת העולמית פרסום של שירות החדשות הבהאי העולמי על הכרזת האתרים הבהאים כאתר מורשת עולמית אל-באהג'ה - גלריית תמונות ג'קי חורי, הבהאים קנו מצה"ל את הבסיס בעכו תמורת 40 מיליון שקלים, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2008 Shrine of Bahá'u'lláh Shoghi Effendi's The Dispensation of Baha'u'llah: Its Continuing Place In History Mansion of Bahji
קארפו

קארפו (באנגלית: Carpo, ביוונית: Καρπώ) הוא אחד הירחים של צדק. קארפו התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי, בראשותו של סקוט שפרד. שמו הקודם היה S/2003 J 20 או Jupiter XLVI, ואת השם קארפו קיבל בתחילת 2005, על שם האלה קארפו מהמיתולוגיה היוונית. קארפו אינו שייך לאף אחת מקבוצות הירחים של צדק (לדוגמה, הירחים הגליליאניים). נטיית המסלול שלו מוגבלת על ידי אפקט קוזאי (Kozai); אפקט זה גורם לשינוי תקופתי בנטייה והאקסצנטריות של המסלול: אם הנטייה גדולה מספיק, האקסצנטריות בתורה גדלה כך שהאפהליון ופריהליון של הירח מביאים אותו לקרבת הירחים הגליליאניים. הצפי הוא שבסופו של דבר הוא יתנגש באחד מהם, או שיעבור בקרבה שתגרום לו להזרק החוצה מהמערכת של צדק. תקופת הנקיפה של קארפו מוערכת בכ-6.8 מיליון שנים. מדיה וקבצים בנושא קארפו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.