laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ממלכת פולין (1916–1918)

ממלכת פולין (בפולנית: Królestwo Regencyjn) הייתה מדינה שעליה הכריזו גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית ב-5 בנובמבר 1916 בשטחה של פולין הקונגרסאית. המדינה התקיימה כמדינת חסות של גרמניה עד 1918, ולא זכתה לממשל של ממש או לגבולות מוגדרים. משנת 1795 ועד למלחמת העולם הראשונה, הייתה פולין מחולקת בין שלוש מעצמות: פרוסיה (ויורשתה גרמניה), רוסיה והאימפריה האוסטרו הונגרית. מלחמת העולם הראשונה הביאה למפנה בגורלה של פולין. שני הצדדים הנִצים, אשר חילקו ביניהם את פולין, שאפו לרכוש את לבו של העם הפולני על מנת שיסייע במלחמתם. עם פרוץ המלחמה הבטיח הצאר ניקולאי השני אוטונומיה נרחבת לעם הפולני. שטחה של פולין היה לשדה קרב בין הרוסים לבין הגרמנים והאוסטרים, כאשר הרוסים פלשו לגליציה שהוחזקה בידי אוסטריה-הונגריה, ואילו הגרמנים, מצדם, פלשו לשטחי פולין שהוחזקו על ידי הרוסים. בצד האוסטרו-הונגרים לחמו לגיונות "קלעים" פולנים, בהנהגתם של יוזף פילסודסקי וולדיסלב שיקורסקי. במהלך המלחמה כבשו הגרמנים חלקים ניכרים משטחי פולין שהוחזקו על ידי רוסיה. ורשה נפלה לידי הגרמנים ב-22 באוגוסט 1915. בסוף שנת 1915 הייתה כל פולין מוחזקת בידי הגרמנים, אשר שאפו לנצל את שאיפות העצמאות של העם הפולני, שהתמרד כנגד אדוניו הרוסים בשתי מרידות גדולות בשנת 1830 ובשנת 1863, לטובת מטרתן של מעצמות המרכז. ההכרזה של שני הקיסרים, וילהלם השני ופרנץ יוזף, אפשרה הקמתה של "מועצת מדינה" שהייתה הכלי השלטוני שבאמצעותו שלטה גרמניה בשטחי פולין, ולאחר מכן, מ-15 באוקטובר 1917 הוקמה "מועצת עוצרים" ("Rada Regencyjna") אשר אמורה הייתה לשלוט במדינת החסות החדשה, ובעתיד, לבחור לה מלך. הארכידוכס האוסטרי קרל סטפן היה בעל הסיכויים הגדולים ביותר להיבחר למלך, שכן גר בזיוויץ' שבגליציה, ודיבר פולנית רהוטה. הארכידוכס חפץ בכתר, אך כחבר בבית הבסבורג היה צריך את רשותו של ראש הבית, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, אשר ירש את פרנץ יוזף שמת ימים ספורים לאחר ההכרזה על הממלכה החדשה. קרל הראשון היסס להעניק את הרשות, שכן חפץ בעצמו להיות למלך פולין. עם מועצת העוצרים נמנו הקרדינל אלכסנדר קקובסקי, הארכיבישוף של ורשה, הנסיך ז'דיסלב לובומירסקי, ויוזף אוסטרובסקי, פעיל פוליטי ובעל קרקעות. מועצת המדינה הורתה על השבת השפה הפולנית כשפת המדינה, והשימוש בה בבתי הספר ובמוסדות הרשמיים. השימוש בשפה באופן רשמי נאסר על ידי הרוסים לאחר המרידות הגדולות במאה ה-19. מעצמות המרכז הקימו צבא, שכונה "הוורמאכט הפולני" על מנת לסייע במאמציהן המלחמתיים. אך הגיוס לצבא (שנוהל על ידי הקולונל ולדיסלב שיקורסקי) לא הביא לתוצאות של ממש. עד לסוף המלחמה הצטרפו לצבא כחמשת אלפים אנשים בלבד. לממלכה היה מטבע משלה, "המארק הפולני", וב-12 בנובמבר 1917 קיבלה הממלכה חוקה המאמצת מונרכיה שלה פרלמנט בן שני בתים. מטרת המדיניות הגרמנית הייתה ליצור אזור שניתן יהיה לניצול ובעתיד אף לסיפוח לגרמניה. במהלך שליטת הגרמנים על פולין היו הפולנים נתונים לעבודות כפייה, לרעב ולהחרמת רכוש שרירותית. מועצת העוצרים מעולם לא הצליחה לבחור מלך לפולין, ולא הייתה לה חשיבות פוליטית, מכיוון שהשליטה בפולין בפועל הייתה נתונה בידי מושל גרמני בשם הנס פון בזלר. משנראה היה כי גורלה של גרמניה נחרץ, וכי כניעתה קרובה, הורתה "מועצת העוצרים" ב-7 באוקטובר 1918 על פירוקה של מועצת המדינה, ועל כוונתה לשאוף ללאומיות פולנית עצמאית. ב-11 בנובמבר 1918 מסרה המועצה את כל סמכויותיה ליוזף פילסודסקי, אשר עמל על הקמת מדינה פולנית עצמאית ומאוחדת, במצב שבו התחרו מספר "ממשלות" שהוקמו באופן עצמאי בשטחים שונים בפולין. שלושה ימים לאחר מכן התפזרה מועצת העוצרים. מדיה וקבצים בנושא ממלכת פולין בוויקישיתוף
יורדנקה פנדקובה

יוֹרְדָנְקַה אָסֶנוֹבָה פָנְדֶקוֹבָה (בבולגרית: Йорданка Асенова Фандъкова;‏ נולדה ב-12 באפריל 1962, סמוקוב, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית בולגרייה אשר כיהנה בין השנים 2009–2023 כראשת עיריית סופיה, בירת בולגריה. יורדנקה פנדקובה נולדה בסמוקוב ובהמשך רכשה תואר אקדמי בלימודי רוסית באוניברסיטת סופיה ועסקה בהוראה. היא הצטרפה למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" בהנהגתו של בויקו בוריסוב ונבחרה לפרלמנט הבולגרי. בין ה-27 ביולי ועד ה-19 בנובמבר 2009, כיהנה כשרת החינוך של בולגריה בממשלתו של בויקו בוריסוב. עוד כיהנה כסגנית ראש עיריית סופיה וב-15 בנובמבר 2009 נבחרה לראשות העיר והייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד. באוקטובר 2011 נבחרה לכהונה שנייה בתפקיד. ב-2014, נאבקה פנדקובה נגד קיומו של מצעד לפידים לילי בחוצות בסופיה, לציון יום השנה למותו של הגנרל הלאומני והאנטישמי חריסטו לוקוב ובעקבות התנגדותה אסר משרד הפנים הבולגרי על קיומו. יורדנקה פנדקובה נשואה ואם לבת. היא כיהנה בארבע כהונות כראשת העיר סופיה. ב-2023 לא התמודדה בבחירות המקומיות, סיימה את כהונתה ובמקומה נבחר ואסיל טרזייב. מדיה וקבצים בנושא יורדנקה פנדקובה בוויקישיתוף יורדנקה פנדקובה, ברשת החברתית פייסבוק יורדנקה פנדקובה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Final Results: New Mayor of Sofia Fandakova Elected more, באתר novinite.com (באנגלית). "מצעד לוקוב" - לא נערך!, באתר "כולנו בולגרים", אוחזר ב-21 בפברואר 2014. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור אן

ויקטור אן ידוע גם כאן היון-סו (בקוריאנית: 안현수 ברוסית: Виктор Ан;‏ נולד ב-23 בנובמבר 1985 בסיאול) הוא ספורטאי רוסי-קוריאני, מתחרה בהחלקה מהירה על קרח במסלול קצר, נחשב למחליק קרח במסלול קצר הגדול בכל הזמנים. אן הוא האלוף האולימפי, בעל 8 מדליות אולימפיות, מהן 6 מדליות זהב ו-2 מדליות ארד. הוא זכה באולימפיאדת טורינו (2006) ב-3 מדליות זהב ומדליית ארד אחת ובכך היה לספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב באולימפיאדה אחת. הוא שיחזר את הישגו זה באולימפיאדת סוצ'י (2014) אך הפעם עבור רוסיה. הוא אלוף עולם, בעל 37 מדליות, מהן 20 מדליות זהב (18 אישיות), 5 פעמים ברציפות אלוף העולם בקרב רב (2007-2003) ושיאן עולם. אן התחרה עבור קוריאה הדרומית מאז ילדותו, אך משנת 2011 הוא מתחרה עבור רוסיה לאחר קבלת האזרחות. לדברי אביו, הוא עבר להתאמן ברוסיה בשל תמיכה נמוכה ולא נאותה אותה קיבל מאיגוד ההחלקה על קרח של קוריאה הדרומית. בתחילה הוא רצה לעבור להתחרות עבור ארצות הברית אך גילה שהמעבר ותהליך קבלת האזרחות ברוסיה פשוט ונוח יותר. לאחר ההצלחה המסחררת שלו בסוצ'י 2014 מספר עיתונים דיווחו על הבנה על החלטתו בקרב תומכיו הדרום קוריאנים, כעס רב כלפי האיגוד הדרום קוריאני ועל כך שיש ניסיון להחזיר אותו למדינה לקראת המשחקים האולימפיים הבאים שיערכו בה (פיונגצ'אנג 2018), אך לבסוף נאסר עליו להשתתף והוא לא צורף למשלחת הספורטאים הרוסיים מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי. באפריל 2020, הודיע על פרישתו מהשתתפות בספורט פעיל. מדיה וקבצים בנושא ויקטור אן בוויקישיתוף ויקטור אן, ברשת החברתית אינסטגרם ויקטור אן, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ויקטור אן, באתר olympedia.org ויקטור אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Шестикратный олимпийский чемпион Виктор Ан завершил карьеру, Vesti.ru
כלצידים

כלצידים (שם מדעי: Chalcidoidea) היא על-משפחה של צרעות בסדרת הדבוראים. זו אחת מהקבוצות הגדולות בסדרה שבה כ-22,000 מינים מוכרים למדע ועוד עשרות אלפי מינים שעדיין אינם מתוארים. ניתן למצוא נציגים של העל-משפחה במרבית חלקי העולם, אך בגלל גודלם הקטן והקושי לחקור אותם מעט ידוע על הביולוגיה שלהם. הצרעות המשתייכות לעל-משפחת הכלצידים קטנות מאוד – אורכן לא עולה לרוב על 3 מילימטר. המין Dicopomorpha echmepterygis, ששייך לעל-משפחת הכלצידים, הוא החרק הקטן ביותר בעולם – אורכו של זכר בוגר הוא כ- 0.11 מילימטר. לצרעות אלו מספר מצומצם של עורקים בכנפיים, למינים רבים צבעים מטאליים ומחוש ברכי. מרבית המינים בעל-המשפחה הם פרזיטואידים – הנקבות מטילות ביצים על גבי או בתוך פרוק-רגליים אחר; הצאצאים הבוקעים מהביצה ניזונים מהפונדקאי וגורמים למותו. ישנו מגוון גדול של פונדקאים השייכים לשלוש-עשרה סדרות של חרקים ושתי סדרות של עכבישנים. חלק מהמינים ספציפיים לפונדקאי ממין מסוים וחלקם יכולים להטיל במגוון פונדקאים. הנקבות יכולות להטיל בתוך או על גבי ביצי הפונדקאי, הזחלים, הנימפות, הגולם או דרגת הבוגר של הפונדקאי. חלק מהמינים משתקים את הפונדקאי ועוצרים את התפתחותו ואילו מינים אחרים מאפשרים לפונדקאי להמשיך בהתפתחות תוך כדי שהם ניזונים ממנו. הבוגרים ניזונים לרוב מצוף פרחים. בחלק מהמינים קיימת הזנה טורפנית – הנקבות הבוגרות יכולות, בנוסף להטלה על הפונדקאי, גם להיזון ממנו. מינים מעטים אוכלי-צמחים, חלקם אוכלי-זרעים וחלקם יוצרי-עפצים. בין המינים אוכלי הצמחים ניתן למצוא את צרעות הפיקוס, ממשפחת הצרפגיתיים (Agaonidae) המאביקות את פרחי הפיקוסים. צרעות כלצידיות הן אחת הקבוצות החשובות ביותר בהדברה ביולוגית של חרקים מזיקים. מאות מינים קשורים בהדברה יישומית נגד פרפרים, עשים, כנימות עלה, כנימות מגן, כנימות עש ועוד. גם בישראל ישנו שימוש בצרעות אלו – לדוגמה: מין של צרעת האנגירוס (Anagyrus) נגד כנימות קמחיות. כיום מחולקת על-המשפחה ל-19 משפחות שונות, חלקן פאראפילטיות, עם יותר מ-90 תת-משפחות. משפחות: אגנואידים (Agaonidae) ‏Walker, 1846 Aphelinidae, Thomson, 1876 Chalcididae, Latreille, 1817 Encyrtidae, Walker, 1837 Eucharitidae, Latreille, 1809 (Eulophidae, Westwood, 1829 (including Elasmidae Eupelmidae, Walker, 1833 Eurytomidae, Walker, 1832 Leucospidae, Fabricius, 1775 Mymaridae, Haliday, 1833 Ormyridae, Förster, 1856 Perilampidae, Latreille, 1809 Pteromalidae, Dalman, 1820 Rotoitidae, Bouček & Noyes, 1987 Signiphoridae, Ashmead, 1880 Tanaostigmatidae, Howard, 1890 Tetracampidae, Förster 1856 Torymidae, Walker, 1833 Trichogrammatidae, Haliday, 1851 קוגלר, יהושע (1989). על-משפחת הכלצידים, מתוך החי והצומח של ארץ ישראל, עורך עזריה אלון, כרך 3 ("חרקים"), עמ' 325-334. פילוגנזה של כלצידים: (A Molecular Phylogeny of the Chalcidoidea (Hymenoptera באתר כתב העת PLOS ONE. יצוא חקלאי חדש: צרעות טפילות בתוך מומיות של כנימות בפורטל הישראלי לחקלאות, טבע וסביבה. מדיה וקבצים בנושא כלצידים בוויקישיתוף כלצידים, באתר ITIS (באנגלית) כלצידים, באתר NCBI (באנגלית) כלצידים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כלצידים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כלצידים, באתר GBIF (באנגלית) כלצידים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר מקיף בנושא: Chalcidoidea מסד הנתונים הבינלאומי של הכלצידים: Universal Chalcidoid Database יצוא חקלאי חדש: צרעות טפילות בתוך מומיות של כנימות
ארסאקס הראשון

ארסאקס הראשון (יוונית Αρσάκης Α; פרסית ارشک یکم (ארשק); פרסית עתיקה 𐎠𐎼𐏁𐎣; פרתית: 𐭀𐭓𐭔𐭊) היה המייסד והשליט הראשון של האימפריה הפרתית. פרטים רבים על מוצאו ועל חייו אינם ברורים. רוב החוקרים מאמינים, שהוא היה ראש שבט נוודים ממוצא סקיתי, בשם "פארני", הפרני שעבדו ביחד עם עוד שני שבטים יצרו את הקונפדרציה של דאהה אשר הסתמכה במיוחד על כוחם של סוסים מה שהפך אותם לבלתי ניתנים לכיבוש בידי אימפריות רבות. הקונפדרציה השתלטה על מחוז פרתיה, בצפון מזרח איראן של ימינו, סביב אמצע המאה ה-3 לפנה"ס, שם ייסד ארסאקס את שושלת המלוכה הפרתית, שנודעה בשם "השושלת הארסאקידית" (Arsacid dynasty), ככל הנראה זה קרה בשנת 247 לפנה"ס שם הפך ארסקאס למלך של אסק. סביב שנת 250 לפנה"ס מרד אנדראגורס, המושל של "פרתיה" כנגד השלטון המרכזי הסלאוקי, תחת המלך סלאוקוס השני קאליניקוס והשתלט על המחוז. אראסקס ניצל מצב זה, ואת חולשתה של האימפריה הסלאוקית, כדי לפלוש בראש שבטו לתוך פרתיה, ולהשתלט עליה, לאחר שהביס והרג את אנדראגורס. בשנת 247 לפנה"ס הוא הכריז באופן רשמי על עצמאות משלטון האימפריה הסלאוקית, ובכך ייסד את שושלת המלוכה הפרתית. מספר ניסיונות של המלך הסלאוקי סלאוקוס השני להשתלט מחדש על המחוז המורד נכשלו, וה"פראני" (ששינו את שמם ל"פרתים", על שם המחוז אותו כבשו) הצליחו לשמור על שליטתם על אזור פרתיה עד למותו של אראסקס. לפי ההיסטוריון אפיאנוס, החל משנת 246 לפנה"ס אחיו של ארסאקס, טרידיטס הראשון, הוא ששלט על פרתיה בשמו של ארסאקס, או שהיה שותף בשלטון. ייתכן גם שלאחר מותו של ארסאקס (כנראה בשנת 211 לפנה"ס), טירידטס ירש את כסאו, ואימץ את השם ארסאקס השני כסימן להמשכיות שושלת המלוכה, אולם מספר חוקרים סוברים, ש"ארסאקס השני" (ששלט בממלכה הפרתית בשנים 191-211 לפנה"ס) היה בנו, או בן אחיו, של ארסאקס. האימפריה הפרתית לאחר מכן התפתחה וכבשה את הממלכה הסלאוקית והפכה להמשכיות של האימפריה הפרסית. השם ארסאקס עבר מעל 50 שליטים פרתים עד לכיבוש השושלת בידי הסאסאנים לאחר יותר משלוש מאות שנה. מדיה וקבצים בנושא ארסאקס הראשון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סירקוז

האם התכוונתם ל... סירקוזה – עיר בסיציליה שבאיטליה נפת סירקוזה – נפה בדרום-מזרח סיציליה סירקוז (סדרת לוויינים) – סדרת לוויינים צרפתים לתקשורת צבאית סירקיוז (ניו יורק) – עיר במדינת ניו יורק שבארצות הברית אוניברסיטת סירקיוז – אוניברסיטה בעיר סירקיוז
ילנה אוברזצובה

ילנה אוברזצובה (ברוסית: Еле́на Васи́льевна Образцо́ва;‏ 7 ביולי 1939 - 12 בינואר 2015) הייתה זמרת אופרה רוסיה. שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית. על פעילותה בתחום השירה זכתה במספר עיטורים רוסים וסובייטיים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי, וקיבלה את פרס לנין. ילנה אוברזצובה נולדה בלנינגרד לאב מהנדס. את תחילת מלחמת העולם השנייה עברה בלנינגרד הנצורה ורק בשנת 1943 פונתה לאזור וולוגדה. מייד לאחר הרחקת הנאצים מפרברי העיר חזרה משפחתה ללנינגרד. אוברזצובה למדה שירה במועדון לשירה של הפיונרים. בשנת 1954 הועבר אביה לעבודה בטגנרוג. בעיר זו למדה אוברזצובה בבית הספר למוזיקה. בשנת 1957 התקבלה למכללה מוזיקלית בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1958 עברה למכינה ליד הקונסרבטוריון של לנינגרד. בשנת 1963, עוד בהיותה סטודנטית הופיעה אוברזצובה על במת תיאטרון בולשוי. בשנת 1964 לאחר סיום הלימודים בלנינגרד התקבלה אוברזצובה ללהקת תיאטרון בולשוי, והתבלטה כבר בהופעתה הראשונה באיטליה. בשנת 1975 נסעה להקת בולשוי לסדרת הופעות בארצות הברית. בסבב הופעות זה זכתה אוברזצובה להצלחה אדירה והתבססה ככוכבת ברמה עולמית. ילנה אוברזצובה השתתפה במספר פסטיבלים, כולל פסטיבל זלצבורג. בשנים 1973–1994 לימדה בקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 2003 השתתפה אוברזצובה בהופעות ג'אז בהם שרה יצירות של ג'ורג' גרשווין, דיוק אלינגטון ועוד. בשנים 2007–2008 עמדה אוברזצובה בראש תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג. נפטרה ב-12 בינואר 2015 בלייפציג שבגרמניה כתוצאה מאי ספיקת לב. ג'וזפה ורדי אאידה (אמנריס) דון קרלו (אבולי) הטרובדור (אזוצ'נה) נשף מסכות (אולריקה) פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי יבגני אונייגין (פיליפייבנה) פיק דאם (הרוזנת-מלכת העלה) סרגיי פרוקופייב "מלחמה ושלום" (אלן בזוחובה, נסיכת מריה) מודסט מוסורגסקי "חובנשצ'ינה" (מארפה) "בוריס גודונוב" (מרינה מנישק) אלכסנדר דארגומיז'סקי "אורח האבן" (לאורה) ניקולאי רימסקי-קורסקוב "כלת הצאר" (ליובאשה) "סדקו" (לובווה) ז'ורז' ביזה כרמן (כרמן) ז'יל מאסנה "ורתר" (שרלוט) פייטרו מסקאני אבירות כפרית (סאנטוצה) מדיה וקבצים בנושא ילנה אוברזצובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ילנה אוברזצובה (ברוסית ובאנגלית) ילנה אוברזצובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ילנה אוברזצובה, באתר AllMusic (באנגלית) ילנה אוברזצובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ילנה אוברזצובה, באתר Yandex.Music (ברוסית) ילנה אוברזצובה, באתר Discogs (באנגלית) קונצרט לכבוד ילנה אוברזצובה 2014, סרטון באתר יוטיוב ילנה אוברזצובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מצר באלי

מצר באלי (באינדונזית: Selat Bali) הוא מצר ים באינדונזיה בין האי באלי ממזרח לאי ג'אווה ממערב. המצר מקשר בין האוקיינוס ההודי שמדרום לו לבין הים הבאלי (אנ') (שבאוקיינוס השקט) שמצפונו. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 2.4 קילומטרים. מימיו רדודים יחסית – בין 40 ל-50 מטרים עומקם, ועומקו המרבי – כ-60 מטרים (לשם השוואה עומקו של מצר לומבוק מגיע לכ-1,400 מטרים). בעידן הקרח ניתן היה לעבור רגלית בין האיים באלי וג'אווה. מעבורת חוצה את המצר ומקשרת בין נמל קטאפאנג (Ketapang) במזרח ג'אווה לבין נמל גילימנוק (צר') במערב האי באלי. מדיה וקבצים בנושא מצר באלי בוויקישיתוף מזרחית וצפונית לגילימנוק (מעבר ל'מפרץ גילימנוק' וגם לחופי המצר) שוכן הפארק הלאומי של מערב באלי (West Bali National Park ‏,Taman Nasional Bali Barat) שבו תועדו כ-160 מיני עופות כולל מיינת באלי (אנ'), או בשמה המדעי Leucopsar rothschildi, שנמצאת בסכנת הכחדה חמורה (לחצו לצפייה בציפור הלבנה עם עיניים כחולות ). גילימנוק וקטאפאנג הם למעשה יישובים. בגילימנוק נמנו 8,352 תושבים, ואילו בקטאפאנג – 16,989 (נכון לשנת 2010). גילי חסקין, "באלי - מבט כללי", באתר הבית של גילי חסקין. "ג'אווה: הגעה ועזיבה", העולם ברשת: אתר הבית של מדריכי שטיינהרט שרב. קו מעבורות זה משמש תיירים רבים. המעבר נמשך כשעה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיתרידטס השלישי, מלך פרתיה

מיתרידטס השלישי היה מלך פרתי, ששלט על חלק משטחי האימפריה הפרתית בשנים 54-57 לפנה"ס. בשנת 57 לפנה"ס הוא ארגן את רצח אביו, המלך פראטס השלישי, בסיוע אחיו אורודס השני. לאחר הרצח חילקו שני האחים את שטחי האימפריה הפרתית ביניהם, ומיתרידטס קיבל את השליטה על החלק המערבי של האימפריה (ממלכת מדי). אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמה בין מיתרידטס לאחיו על השליטה באימפריה הפרתית. בשלב הראשון של המלחמה ניצח אורודס השני, ומיתרידטס השלישי נמלט לסוריה, שהייתה פרובינקיה רומאית. מיתרידטס ניסה לגייס את עזרתו של המושל הרומי של הפרובינקיה, אולוס גביניוס, כדי להשתלט מחדש על האימפריה הפרתית. אך לאחר שהאחרון העדיף לצעוד עם צבאו דרומה, במטרה לסייע לתלמי השנים עשר לכבוש מחדש את השלטון במצרים, גייס מיתרידטס צבא בעצמו, והצליח להשתלט מחדש על מסופוטמיה, כולל הערים הגדולות בבל וסלאוקיה על החידקל. בשנת 55 לפנה"ס חזר מיתרידטס למעמדו כמלך, לפחות של החלק המערבי של האימפריה הפרתית, והמשיך לטבוע מטבעות עם דיוקנו בסלאוקיה עד לשנת 54 לפנה"ס. בתגובה שלח אורודס השני מצביא בשם סורנה, כדי לכבוש מחדש את השטחים שאבדו לו במערב ממלכתו. האחרון הצליח לדחוק את מיתרידטס אל סלאוקיה, והטיל מצור על העיר. לאחר מצור ממושך הצליח סורנה להביס את צבאו של מיתרידטס ולכבוש את סלאוקיה במהלך שנת 54 לפנה"ס (המועד המדויק אינו ידוע). מיתרידטס נתפס והוצא להורג, ובכך הסתיימה מלחמת הירושה באימפריה הפרתית. מדיה וקבצים בנושא מיתרידטס השלישי, מלך פרתיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורודס השני, מלך פרתיה

אורוֹדֵס השני (ביוונית: Ορόντης Β; בפרסית: ارد دوم) היה שליט האימפריה הפרתית בשנים 37-57 לפנה"ס. בשנת 57 לפנה"ס הוא השתתף ברצח אביו, המלך פראטס השלישי, ביחד עם אחיו מיתרידטס השלישי, וקיבל את השליטה על המחוזות הצפון-מזרחיים של האימפריה הפרתית (פרתיה). זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת ירושה בין שני האחים על השליטה באימפריה. לאחר מאבק שארך כ-3 שנים (54-57 לפנה"ס) נתפס מיתרידטס השלישי על ידי הכוחות הנאמנים לאורודס והוצא להורג, ואורודס השני הפך לשליט יחיד של האימפריה הפרתית. בשנת 53 לפנה"ס פלש לתחומי האימפריה הפרתית צבא רומאי בפיקודו של מרקוס ליקיניוס קראסוס. אורודס שלח כוח פרשים פרתי בפיקוד המצביא המוכשר סורנה נגד צבאו של קראסוס, ואילו הצבא הפרתי העיקרי, תחת פיקודו האישי, פלש לממלכת ארמניה, ששיתפה פעולה עם הרומאים כנגד הפרתים. הצבא הפרתי בראשות אורודס השני אילץ את מלך ארמניה, ארטאווסדס השני, להיכנע ולהכיר בכפיפותו לאימפריה הפרתית, ובמקביל הצליח הכוח הפרתי בפיקוד סורנה להביס את צבאו של קראסוס בקרב חרן ולהשמיד אותו כמעט לחלוטין. בעקבות הניצחון המכריע בקרב חרן ביססו הפרתים את שליטתם על השטחים שממזרח לנהר פרת, אך ניסיונותיהם לנצל את ההצלחה לצורך כיבוש סוריה מידי הרומאים בשנים 52 ו-51 לפנה"ס הסתיימו בכישלון. במהלך מלחמות האזרחים ברומא בשנים 44-49 לפנה"ס תמכו הפרתים בצד הרפובליקני (או יותר נכון בצד של תומכי הסנאט), תחילה בפומפיוס, ולאחר מכן בראשי הקושרים נגד יוליוס קיסר, ברוטוס וקסיוס, אך נמנעו מלהתערב באופן פעיל במלחמות הפנימיות ברפובליקה הרומית עד שנת 40 לפנה"ס. באותה שנה פלש צבא פרתי, בפיקודו של פאקורוס, בנו של אורודס השני, ובסיוע המצביא הרומאי הרפובליקני קווינטוס לאביינוס לשטחים שבשליטת רומא בסוריה ובאסיה הקטנה, והצליח לכבוש את רובם. אולם שנה לאחר מכן הצליח המצביא הרומאי פובליוס ונטידיוס בסוס להביס את הצבא הפרתי-רומאי בפיקודו של לאביינוס באסיה הקטנה, ובשנת 38 לפנה"ס הובס גם הצבא הפרתי בסוריה בראשות פאקורוס, והאחרון נהרג בשדה הקרב. אורודס השני, שהושפע קשות ממותו של בנו, החליט לפרוש מכיסאו ומינה את בנו פראטס הרביעי כיורשו. אולם האחרון דאג לרצוח אותו בשנת 37 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שירש את כסאו. מדיה וקבצים בנושא אורודס השני, מלך פרתיה בוויקישיתוף אורודס השני, מלך פרתיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי רסל

מרדכי צבי רסל (ד' כסלו תרע"ט, 8 בנובמבר 1918 - י"ג תשרי תשמ"ז, 16 באוקטובר 1986) היה פעיל ציוני, עיתונאי וסופר. ממארגני אוניית המעפילים מפקורה וממייסדי קיבוץ ניר עציון. נולד באראד (Arad), טרנסילבניה, בשנת 1918. היה חבר פעיל במוסדות התנועה הציונית ברומניה לפני השואה, ולאחר עלייתו לארץ במזכירות הפועל המזרחי ובמרכז המפד"ל עד סוף ימיו. בתקופת השואה פעל רבות להברחת יהודים מהונגריה לרומניה תוך הסתרתם ואספקת תעודות מזויפות ובכך סייע בהצלתם. פרופ' מנחם צבי קדרי, חתן פרס ישראל לחקר הלשון העברית, אשר בעצמו היה פעיל בהברחת והצלת יהודים, מציין בספרו כי רסל היה מ"ראשי העוסקים בפעולות ההצלה" ברומניה. הוא כותב שם בנוסף כי רסל ניסה למנוע ממנו לעלות לרכבת שהייתה אמורה להגיע לבוקרשט מחשש לתרמית. במהלך הנסיעה עלו לרכבת חיילים גרמנים, אשר שינו את כיוון הנסיעה, והרכבת הופנתה להונגריה. הדבר התגלה להנהגה הציונית ברומניה אשר הפעילה את כל השפעתה כדי להחזיר את הרכבת לרומניה והצליחה בכך. הנוסעים הועברו למחנה ההסגר טרגו ז'יו וניצלו מנסיעה לאושוויץ. היה ממארגני אוניית המעפילים מפקורה שטובעה בלב הים השחור, עליה כתב את ספרו: "תיק מפקורה". לאחר נישואיו עלה ארצה (1950) עם אשתו אסתר לבית פליקוביץ ושני ילדיו. התיישב בקיבוץ ניר עציון בו נולדו 2 ילדיו הנוספים ובו הקים ופיתח את ענף מטעי הבננות. כתב בעיתונים הצופה, ÚJ KELET, מנורה, מולדת והתקוה. תרגם לעברית את הספר "הייתי עוזרו של מנגלה באושביץ". ביום השואה, כ"ז בניסן תשפ"ג (18.4.2023), קיבל את אות המציל היהודי מאת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, בטקס שהתקיים במעמד ילדיו ונכדיו, באנדרטת מגילת האש ביער הקדושים. מרדכי רסל, תיק "מפקורה": תולדות אנית מעפילים שטובעה בים השחור על ידי הגרמנים בשנת 1944. הוועדה לפעולות רוחניות בין יהודי רומניה, 1981. מרדכי רסל, באתר בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה תמליל ראיון ומידע עם מרדכי רסל, באתר בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה "תחנות בימי חיי", עמ' 107, פרופ' מנחם צבי קדרי
צ'ארלס בראקט

צ'ארלס בראקט (באנגלית: Charles Brackett; ‏26 בנובמבר 1892 – 9 במרץ 1969) היה תסריטאי ומפיק בהוליווד, אשר זכה בפרס האוסקר ואף עמד בראשה של האקדמיה האמריקנית לאומנות הקולנוע המעניקה פרס זה. בראקט נולד בעיירה סרטוגה ספרינגס במדינת ניו יורק. ב-1925 התמנה למבקר הדרמה בעיתון ניו יורקר, ובשנת 1929 עבר להוליווד. בראקט צוות עם בילי ויילדר כזוג תסריטאים, וביחד יצרו מספר להיטי קופה, ובהם "אשתו השמינית של כחול הזקן" (1938) ו"נינוצ'קה", סרטו של ארנסט לוביטש משנת 1939, שנודע בכך שבו צחקה לראשונה השחקנית גרטה גרבו שכונתה "הקרחון השוודי". בראקט שימש כנשיא האקדמיה האמריקנית לאומנות הקולנוע בין השנים 1949–1955. בראקט וויילדר פעלו כצוות יצירתי, על אף שמעולם לא שררה ביניהם חיבה רבה. כאשר ויילדר החל לשמש כבמאי, נעזר בבראקט לכתיבת תסריטיו, על אף שהדבר הביא להגברת הטינה ביניהם. השניים יצרו את הסרטים "הקצין והקטינה" (1942) ו"חמישה קברים לקהיר" (1943) (בכיכובו של אריך פון שטרוהיים). בשנת 1945 הפיק בראקט את הסרט "סוף השבוע האבוד" על פי תסריט שלו ושל ויילדר, אשר זכה בפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר, והביא לבראקט ולויילדר פרס אוסקר על התסריט. הם שיתפו פעולה שוב בסרט "רומן זר" (1948). ב-1951 כתב והפיק את סרט הקומדיה "החותנת בירח הדבש" בכיכובה של תלמה ריטר. ב-1959 הפיק את "הנוער בג'ינס" וב-1956 הפיק את הסרט "השישה ביוני". בשנת 1950 היו בראקט וויילדר שותפים לפרס האוסקר עבור התסריט ל"שדרות סאנסט", ולאחר מכן נפרדו דרכיהם. בראקט המשיך בקריירת כתיבה, וזכה באוסקר בשנת 1953 על תסריטו לסרט "טיטאניק" משנה זו. אולם הקריירה שלו דעכה תוך מספר שנים. צ'ארלס בראקט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'ארלס בראקט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי צ'ארלס בראקט, באתר AllMovie (באנגלית) צ'ארלס בראקט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'ארלס בראקט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)