laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
2020 בווייטנאם

אירועים בשנת 2020 בווייטנאם. מזכ"ל הנשיא ומפלגתו: נגויין פו טרונג ראש הממשלה: נגויין סואן פוקפ יו"ר האספה: נגוין טים קים נגאן בתחילת השנה הייתה בצורת באזור שפך נהר מקונג. באזור זה מיוצר כמחצית מאורז של המדינה. כתוצאה מכך, מחיר האורז רשם שיא של 6 שנים. 23 בינואר – נרשמו מקרים ראשונים של קורונה. 22 במרץ – כניסה זרים למדינה נאסר לשבועיים אוקטובר – נובמבר – הצפות במרכז וייטנאם. עד 15 בנובמבר נהרגו 233 אזרחים ו-66 נעלמו. 14 בנובמבר – כנס ראשי מדינות מזרח אסיה בהאנוי. הכנס נערך כועידת וידאו. נובמבר – בהאנוי הוקמה אוניברסיטה פרטית בסוף השנה נרשמו במדינה 1440 מאומתים מהם 35 נפטרו. מדיה וקבצים בנושא 2020 בווייטנאם בוויקישיתוף
בית הכנסת בסטופבה

בית הכנסת בסטופבה, הוא בית כנסת שהוקם בתחילת המאה ה-19 בסטופבה (אנ') מחוז מלקי, סלובקיה. בית הכנסת הוקם בשנת 1803 הבניין המלבני עשוי מקירות מסיביים עם חלונות בארוק פשוטים. גרם מדרגות חיצוני, המחובר באלכסון לחזית המערבית, נותן גישה לעזרת הנשים. כמה פתחי אוורור אובלים בגמלון אופייניים לאדריכלות המקומית של האזור. בתוך המבנה, אולם התפילה המרכזי עם פרוזדור וחדר לימוד פונים לכיוון המערב. מעל אלה נמצאת עזרת הנשים. באולם נשען הקמרון על ארבעה עמודים גבוהים ועל פילסטרים מקבילים. העמודים והפילסטרים ממוקמים במרווחים שווים ומחלקים את שטח הגג לתשעה חלקים שווים. הבמה נמצאת המרכז האולם. בית הכנסת סטופבה ובית הכנסת בברדיוב הם שני המבנים היחידים ששרדו מסוג זה בסלובקיה. מהריהוט המקורי לא נותר דבר, אף כי הבימה נשמרה ומיקומו של ארון הקודש עדיין נראה ומסומן על ידי גומחה בקיר. הבניין הרעוע שוחזר בשנת 2008 משמש את הקהילה היהודית בסלובקיה לאירועי תרבות. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת בסטופבה בוויקישיתוף Maria und Kazimierz Piechotka: Landscape With Menorah: Jews in the towns and cities of the former Rzeczpospolita of Poland and Lithuania. Salix alba Press, Warsaw 2015. Page 75. ISBN 978-83-930937-7-9 http://archiv.ub.uni-heidelberg.de/volltextserver/5839/2/Borsky_Maros_Synagogue_Architecture_in_Slovakia_text_for_www.pdf Maroš Borský: Synagogue Architecture in Slovakia Towards Creating a Memorial Landscape of Lost Community Dissertation an der Hochschule für Jüdische Studien Heidelberg 2005, Page 134, 135. All informations. Last accessed 18. June 2020. http://www.slovak-jewish-heritage.org/stupava-synagogue.html?&L=0'%22 Information about restoration. Last accessed 18. June 2020
In Bloom

In Bloom (בפריחה) הוא שיר של להקת הגראנג' האמריקאית נירוונה. השיר יצא כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום Nevermind, ומאוחר יותר גם הופק כוידאו קליפ. השיר היווה מעין ביקורת על מעריצים מסוימים של הלהקה שמאחר ולא הבינו את שירתו המחוספסת של קורט קוביין, סולן הלהקה, הקשיבו למוזיקה בלבד. פזמון השיר: "he's the one\who likes all our pretty songs\and he likes to sing along\and he likes to shoot his guns\but he don't know what it means\don't know what it means, when I say/he's the one...". (בתרגום חופשי: "הוא זה/שאוהב את כל השירים היפים שלנו/והוא אוהב לשיר איתנו/והוא אוהב לירות ברובה שלו/אבל הוא לא יודע מה המשמעות של זה/לא יודע מה המשמעות של זה, כשאני אומר/הוא זה/... (חוזר על הפזמון).") השיר ייצג את הצד הפחות מיוסר ורציני של נירוונה, והתקבל היטב על ידי מעריצי הלהקה – בין אם הבינו את משמעות המילים ובין אם לאו. למעשה, השיר היה נתון רוב הזמן לפארודיה מצד המעריצים: בדרך כלל, כל הקהל הצטרף לשירת הפזמון בשיר הזה. השיר קיבל את תואר הכסף בבריטניה. הקליפ מתחיל בפארודיה על הופעתם הראשונה של הביטלס במופע של אד סאליבן ב-1964. המנחה מציג את הלהקה כ"בחורים נחמדים והגונים"; במהלך הקליפ הם הורסים חלק גדול מהציוד שלהם. הקליפ זכה בפרס "הקליפ האלטרנטיבי הטוב ביותר" לשנת 1993 של ערוץ המוזיקה MTV. מידע על היצירה "In Bloom" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"In Bloom" באתר SecondHandSongs סרטון השיר "In Bloom" באתר יוטיוב
שלושה יוסי

"שלושה יוסי" הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2020, בבימויים של יעל קיפר ורונן זרצקי. "שלושה יוסי" הוא המשך לסרט משנת 1999 בשם "שני יוסי" מאת יעל קיפר ועינת פישביין, אשר הביא את סיפורן של מספר משפחות מחוסרות דיור שפלשו לבניין נטוש ברחוב יהודה הימית 35 ביפו. בסרט "שלושה יוסי" עקבו קיפר וזרצקי אחר המשפחות שתועדו בסרט הראשון, ובדקו מה עלה בגורלם של המבוגרים, אבל בעיקר של מי שהיו ילדים בזמן הצילומים של הסרט המקורי. הסרט שודר בכאן 11 בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע גלילי. הסרט זכה בפרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל דוקאביב 2020. בשנת 1999 יצא הסרט "שני יוסי", ששודר בערוץ 1 והשתתף בפסטיבל דוקאביב בשנתו הראשונה. הסרט עקב אחר מספר משפחות מחוסרות דיור, שפלשו לבניין נטוש ברחוב יהודה הימית 35 ביפו. הסרט התמקד ביוסי בן ברוך שעבד ככבאי בתחנת יפו מצד אחד, ומצד שני היה מחוסר דיור שגידל לבדו שלושה מילדיו. יוסי חי חיים כפולים (מכאן שם הסרט, "שני יוסי"). במהלך הסרט רואים כי הדיירים בבניין הנטוש היו מציתים אש במחאה על מצוקתם ועל הכוונה לפנות אותם משם, ויוסי היה מגיע במסגרת עבודתו לכבות את השריפות במקום. בעשרים השנים שחלפו מאז, יוסי בן ברוך עזב את שירות כיבוי האש ויצא לפנסיה. עם זאת, מדובר ב"יוסי" אחר (או ״נוסף״, ומכאן נקרא הסרט ״שלושה יוסי״): יוסי כבר אינו מחוסר דיור וחי חיים אחרים, אם כי המסגרת המשפחתית שהייתה לו עם שלושת בניו אשר הוצגה בסרט הראשון התפרקה. כמו כן, פגש אישה אחרת והביא איתה חמישה ילדים נוספים. עם זאת, שניים מבניו שהופיעו בסרט הראשון, התקשו להמשיך הלאה עם חייהם: אחד הבנים מאושפז במוסד פסיכיאטרי, השני ישב בכלא פעמיים והשתחרר. הבן השלישי, אלירן, הצליח לבנות את עצמו ועובד בעצמו ככבאי. גם המשפחות והדמויות הנוספות שתוארו בסרט כבר אינן חיות חיים של מחוסרי דיור, אולם אף אחד לא הצליח באמת לפרוץ את מעגל העוני. בינתיים, המבנה שהיה אז נטוש ברחוב יהודה הימית, שופץ והפך לבניין מגורים יוקרתי. "שלושה יוסי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שלושה יוסי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שלושה יוסי באתר דוקאביב שלושה יוסי – דוקאביב 2020, באתר "דוקאביב" Ruth, שלושה יוסי, באתר פרויקט הקולנוע הגלילי, ‏2021-07-05 זוכי פסטיבל דוקאביב 2020 – דוקאביב 2020, באתר "דוקאביב" עינת פישביין, "אני לא אשכח שחזרתי בלילה לבית ריק, הפוך. אין למה לחזור. ומה אני עושה עכשיו?", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 30 בספטמבר 2020 "שלושה יוסי": התמונה ברורה גם ככה, והיא קורעת לב, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2020
הפוני האדום (סרט, 1949)

הפוני האדום (באנגלית: The Red Pony) הוא סרט קולנוע אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1949, בבימויו של לואיס מיילסטון, עם מירנה לוי, רוברט מיצ'ם ופיטר מיילס בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב על ידי ג'ון סטיינבק והוא מבוסס בחלקו על ספרו הפוני האדום משנת 1933. כמו בספריו על עכברים ואנשים וקדמת עדן, גם כאן העלילה מתרחשת בחווה חקלאית בעמק סאלינס (אנ') במערב קליפורניה. את תפקיד הילד משחק השחקן-ילד פיטר מיילס (אנ') שהופיע בסרטים בשנים 1942–1952. סטיינבק שינה את שמות המשתתפים וגם העניק לסרט סוף שמח יותר מאשר בספר. את המוזיקה לסרט חיבר אהרון קופלנד ויצר ממנה את הסוויטה התזמורתית "הפוני האדום" בת שישה חלקים: בוקר בחווה, המתנה, החלום על הקרקס, הליכה לבית הדרגשים, סיפורו של סבא, סוף שמח. משפחת טיפלין גרה בחווה חקלאית בעמק סלינאס המערב קליפורניה - האב פרד (שפרד סדרדוויק), האם אליס (מירנה לוי) והבן טום (פיטר מיילס). טום אוהב סוסים ושוגה לפעמים בדמיונות. כשאר הוא מאכיל עופות במעגל הוא מדמה את העופות לסוסים ואת עצמו למאלף סוסים בקרקס. האב פרד הוא טיפוס עירוני שהגיע לחווה בגלל אהבה. בחווה מתגורר גם הסבא, אביה של אליס (לואיס קלהרן) שמרבה לחזור שוב ושוב על סיפורים מעבר איך שחצה את עמק הסלינאס. פרד לא סובל את סיפוריו ופעם אחת אומר לו זאת ואחר כך מתנצל. פרד עוזב לסן חוזה אך אליס נשארת במקום. על הסוסים באורווה ממונה בילי באק (רוברט מיצ'ם) וטום מתחבר אליו ומעריץ אותו. יום אחד מקבל טום במתנה פוני אדום ויפהפה ומעתה כל מחשבותיו מוקדשות לפוני. הוא מתחיל לאמן את הפוני בהדרכתו של בילי כדי שיוכל לרכב עליו בחג ההודיה. יום אחד בעת גשם שוטף פותח הפוני את דלת האורווה ויוצא החוצה. טום נמצא בבית הספר והמורה (מרגרט המילטון) שואלת אותו מדוע אינו מרוכז. הוא בורח לאורווה, מוצא את הפוני בחוץ ומכניס אותו לאורווה. הפוני לוקה ב"תשניק הסוסים" (אנ') ומצבו מחמיר עד שביל מבצע בו פיום קנה אך גם זה לא מביא לשיפור. אליס מבריקה לפרד שיחזור לחווה. טום ישן עם הפוני באורווה אך הפוני קם ויוצא. טום קם בבוקר ומתחיל לחפש אותו ולבסוף מוצא אותו מת כשנשרים מנקרים בו. הוא נאבק עם נשר שפוצע עד שלמקום מגיעים פרד וביל שמשחררים אותו פצוע מהנשר (בספר טום הורג את הנשר אבל כאן "עידן" סטיינבק את העלילה כדי שתתאים יותר לילדים. טום מאשים את ביל במות הפוני וזה מבקש לפצות אותו על ידי הסייח שיוולד לסוסתו רוזי. ההריון של רוזי מסתבך במצב עכוז של העובר. בילי מחליט להמית את הסוסה וליילד את הסייח בניתוח קיסרי מאולתר. טום גונב לו את הסכין אבל ביל מוצא אותה ולוקח ממנו. טום, בילי, פרד, אליס והסבא ממהרים לאורווה ולשמחתם מוצאים שם את רוזי והסייח הקטן. (בספר הסוסה מתה לאחר שבילי הורג אותה). "הפוני האדום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפוני האדום", באתר נטפליקס "הפוני האדום", באתר AllMovie (באנגלית) "הפוני האדום", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפוני האדום", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לפוני האדום, באתר יוטיוב "סוויטת הפוני האדום", בערוץ יוטיוב הפוני האדום, באתר TCM
ג'רג' קאלדור

ג'רג' קאלדור (במקור קוֹֹהְן (כהן), בהונגרית: Káldor György; בודפשט, 10 במרץ 1900 – בודפשט, 18 בינואר 1958) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, לקטור, איש מנגנון של המפלגה הקומוניסטית. ג'רג' קאלדור נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קלדור (קוהן) (1858–1916) בעל חנות לחפצים משומשים במשכון, ואחר כך סוכן חפצי מלאכת יד ושל אילונה פוקס (1867–1938). כסטודנט צעיר השתתף בתנועת הסטודנטים השמאלנית ונאלץ להגר לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא היה חבר בחוג יום ראשון. תחילה גר בווינה ואחר כך בהיידלברג, שם סיים את לימודיו באוניברסיטה. בשנת 1925 התיישב שוב בווינה, שם היה כתב של העיתון "רוטה פאנה" (Rote Fahne). בשנה שלאחר מכן שב להונגריה והחל לעבוד ביומון בשפה הגרמנית פסטר לויד כעורך דסק מדיניות חוץ וכן ככותב את מאמרי המערכת. בערך בתקופה זו עסק בעיקר בהקשרים של הכלכלה והפוליטיקה הבינלאומית ומאמריו הופיעו בכתב העת "מאות" (Századok) של "החברה ההיסטורית ההונגרית". הוא גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) לפלוגת עונשין בשנת 1942 ונשלח לחזית המזרחית, לחזית מול ברית המועצות, שם נפל בשבי הסובייטי. אחרי מלחמת העולם השנייה קאלדור עמד בראש מחלקת החוץ של הרדיו ההונגרי ואחר כך מונה לעורך "משרד הטלגרף ההונגרי" שהוא סוכנות הידיעות ההונגרית הממשלתית. בשנת 1947 התחתן עם המעצבת הגרפית ורה צ'ילאג, שהתאלמנה מבעלה הראשון ג'רג' באלינט שנרצח בשואה. הוא נעצר בשנת 1950 באשמה מפוברקת והורשע במשפט ראווה. נידון לחמש שנות מאסר, אך שוחרר בשנת 1955 ועבד כלקטור עד מותו בשנת 1958. אשתו הראשונה הייתה מריה ריטר, בתם של אדולף ריטר ושל צציליה דויטש, אותה נשא לאישה ב-25 במרץ 1926 בבודפשט. היא כנראה נספתה בשואה. פולין של היום (בודפשט, 1948) לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית. אגנש קניירש. בודפשט, 1967, עמוד 840 פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1939–2002, אגודת הספרנים והארכיונים ההונגרים. ג'רג' קאלדור בבסיס הנתונים של המוזיאון הספרותי פטפי. "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 742/1900. folyószáma alatt". "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 156/1958. folyószáma alatt". "ג'רג' קאלדור נפטר". פורסם ביומון (Magyar Nemzet (napilap), 1938–2018) (בהונגרית). 1958-01-19. p. 6. "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 460/1890. folyószáma alatt". Uj Lexikon. IV. köt. Budapest, 1936. 1989. p. "Házasságkötési bejegyzése Ritter Máriával a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 183/1926. folyószáma alatt".
שגרירות ישראל במנאמה

שגרירות ישראל במנאמה היא הנציגות הדיפלומטית של מדינת ישראל בממלכת בחריין. שגריר ישראל המכהן במנאמה הוא איתן נאה. מאז קיבלה עצמאות מידי הבריטים בשנת 1971 לא הכירה בחריין בישראל. כחברה בליגה הערבית השתתפה בחרם הערבי ואסרה על ישראלים להיכנס לתחומה, אך בשנות ה-90 נרשמה התחממות קלה ביחסים. בחריין שלחה נציגים לועידת מדריד ואירחה ישיבות של קבוצות העבודה הרב צדדיות שהוקמו בעקבות הועידה. בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, ביקרה לראשונה בספטמבר 1994, משלחת ישראלית רשמית בבחריין והיחסים נהפכו באותם ימים ליותר ויותר גלויים. נציגות ישראלית (בדרגת "משרד אינטרסים") נפתחה במנאמה, בירת בחריין ב-1995, בימי אוסלו אך פעלה תחת חשאיות והופעלה במתכונת חשאית ומוצנעת.) הנציגות הישראלית פעלה תחת חסויות של מספר חברות קש, האחרונה שבהן הייתה חברת קש בשם "המרכז לפיתוח בינלאומי", ששימשה את הנציגות מיולי 2009 ועד 2021. במסגרת הסכמי אברהם, ב-15 בספטמבר 2020 נחתמה בבית הלבן "הצהרת שלום" בין ישראל לבחריין וב-18 באוקטובר נחתם במנאמה הסכם ביניים לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. בתחילת 2021 נפתחה במנאמה השגרירות הישראלית הרשמית. ב-30 בספטמבר 2021 נחנכה השגרירות באופן רשמי בהשתתפות שר החוץ יאיר לפיד. יואל גוז'נסקי, מדינות המפרץ בסביבה אסטרטגית משתנה, יואל: המכון למחקרי ביטחון לאומי, אפריל 2012 פרופ' אלי פודה, Economic workshop in Bahrain, with no diplomatic horizon, The Jerusalem Post, ‏17 ביוני 2019 גילי כהן, ישראל מפעילה משרד אינטרסים בבחריין – שעל בסיסו מתוכננת לקום השגרירות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 בספטמבר 2020 אהרון רייך, ג'רוזלם פוסט, ‏המפתח לנורמליזציה? שגרירות ישראלית חשאית פעלה בבחריין למעלה מעשור, באתר מעריב אונליין, 21 באוקטובר 2020 ברק רביד‏, תוך שבועות: הנציגות החשאית בבחריין תיסגר ושגרירות רשמית תיפתח במקומה, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2020 דניאל סיריוטי, "מהיום אנחנו משפחה אחת": ישראל ובחריין חתמו על הסכם מסגרת להסדרת היחסים, באתר ישראל היום, ‏18 באוקטובר 2020 דמיאן פצ'טר, לפיד בטקס חניכת השגרירות בבחריין: "סופו של יום היסטורי ומלא בתקווה", באתר ישראל היום, 30 בספטמבר 2021
רום (הונגריה)

רום (בהונגרית: Rum) הוא כפר במחוז ואש, בנפת סומבטהיי שבהונגריה. הכפר ממוקם על הגדה השמאלית של נהר הרבּא במערב הונגריה, קרוב לגבול האוסטרי, 20 ק"מ דרום-מזרחית מהעיר סומבטהיי. ניתן להגיע אליו מהכביש הראשי 8 בירידה בכפר קאם (5 ק"מ) ובהמשך בכביש 87. בין השנים 1894–1974, ביישוב הייתה התחנה הסופית של קו הרכבת סומבטהיי–רום, שעל מסלולו כיום נבנה שביל אופניים. מקור שם הכפר הוא בשם הפרטי הגרמני Ruhm או בשם המשפחה Rummy. כבר בתקופה הרומית היה המקום נקודת מעבר חשובה על נהר הרבּא, כאן עבר מסלול החיבור של Sabaria (היום העיר סומבטהיי) עם Sopianae (היום העיר פץ'). נמצאו בחפירות ארכאולוגיות שרידי גשר רומאי מעל הרבא וכן של ביתן המשמר של החיילים הרומאים ששמרו על הגשר. בשנת 1246 הוזכר היישוב לראשונה בכתובים בשם "טרה רום" באיגרת הכומר של ואשוואר. במעבר על הנהר במקום נגבתה "אגרת גשר" שהוטלה על המעבר בגשר הרבא. בשנת 1323, האמנה של המלך קארוי רוברט, קארוי הראשון, מלך הונגריה מזכירה את רום במכתב הענקת הרכוש שלו. בשנת 1342, באמנת חלוקת האחוזות מוזכרת אחוזת בניו של בעל הבית דורוזלאו באחוזת רום. בשנת 1350, במכתב הענקת קרקעות מבודה לאיוש הראשון, הוציא לאיוש הראשון, מלך הונגריה את הגשר מעל ראבה, יחד עם כמה יישובים, מתחום השיפוט של ראש מחוז ואש ותרם אותו לחסידיו יאנוש נמט וגרגיי, צאצאי משפחת רומי. בשנת 1532 כבש הצבא הטורקי שתקף את וינה גם את טירת רום ושרף את היישוב. על פי רשימת מעשר האפיפיור, בשנת 1565 היו ברום 16 צמיתים ו-15 איכרים חופשיים שכירים מתוך 41 משלמי המיסים. בשנת 1857 התגוררו בכפר 645 תושבים ב-68 בתים. בשנת 1869, בשריפה ענקית, כמעט כל הכפר נשרף. תנועת הרכבות מסומבטהיי החלה בשנת 1894, מה שהגדיל את חשיבות היישוב – קו הרכבת הזה – אם כי תוכנן להרחיב אותו לאגם בלטון בשנת 1909 – פסק לפעול בשנת 1974. בשנת 1910 היו בכפר 1315 תושבים. אמנם היו בכפר משפחות יהודיות והתיישבותם במקום נפסקה לחלוטין אחרי השואה אין תיעוד מיוחד על כך. הכנסייה הרומית-קתולית שמוקדשת למלך סנט לאסלו היא גותית מהמאה ה-14, מאוחר יותר הוסבה לסגנון בארוק. בגבול הכפר נמצאת הטירה של משפחת בזרייד, באמצע הטירה הקטנה היה מגדל שמירה, היום זה בית יתומים. טירת סצ'ני העיסוק המסורתי של האוכלוסייה היא חקלאות. מאז 1990 מופעל גם מכרה חצץ. קוטג'ים רבים נבנו במקום מאז 1970. חלקם עבור תיירות כפרית ולינה (צימרים). פועל במקום גם בית ספר לרכיבה על סוסים ויש אפשרויות דיג באזור. כיום גרמנים ואוסטרים עוברים לגור באזור שזול יותר, ורבים בו דוברים גרמנית. מדיה וקבצים בנושא רום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רום צילומי אוויר מהטירה רום על המדרחוב
DC++

DC++ (מ- Direct Connect, התחברות ישירה) היא תוכנה לשיתוף קבצים במעמד קוד פתוח אשר פותחה על ידי המתכנת ג'אסק סיאקה, המאפשרת התחברות לרשת ה-Direct Connect הרחבה. בדומה לרשת ה-IRC, רשת ה-Direct Connect מורכבת ממספר רב של רכזות (Hubs), כאשר לכל רכזת תנאי כניסה - גודל תיקיות השיתוף ומספר החיבורים האפשריים שהוגדר (slots). רוב הרכזות מגדירות הגבלה של מינימום שיתוף הנעה בין 1-70 גיגהבייט, כאשר תנאי הכניסה לרכזות מסוימות עשויות להגיע גם ל-100 גיגהבייט ומעלה. עדיין, ישנם מספר רכזות שלא מגדירות מינימום שיתוף. מורכבות השימוש בתוכנה וממשק משתמש לא אינטואיטיבי דוחים את המשתמשים הפשוטים יותר, אך עדיין הרשת מצליחה להגיע למספרי שיתוף כלליים גבוהים במיוחד. היות שהתוכנה ברישיון קוד פתוח, קמו נגזרות (mods) רבות המוסיפות לתוכנה עוד אפשרויות מגוונות. נגזרות DC++ עיקריות: BCDC++ (אתר רשמי) fulDC (אתר רשמי) LDC++ (אתר רשמי) RevConnect (אתר רשמי) StrongDC++ (אתר רשמי) ובעברית: SababaDC (אתר רשמי) שיתוף קבצים קאזה נאפסטר ביטורנט אתר האינטרנט הרשמי של DC++ (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא DC++ בוויקישיתוף תיעוד הפרוטוקול פורום תמיכה (באנגלית)
מיילו גיבסון

מיילו גיבסון (באנגלית: Milo Gibson; נולד ב-16 בנובמבר 1990) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, בנו של מל גיבסון. גיבסון נולד באוסטרליה וגדל והתחנך במאליבו, קליפורניה שבארצות הברית. בנם של רובין דניס מור, אחות במקצועה ושל שחקן הקולנוע ההוליוודי מל גיבסון. כאשר היה בן 15 הוריו נפרדו ולאחר שש שנים הם התגרשו. מיילו הוא השישי מתוך שבעה ילדים של הוריו. אחותו הבכורה, האנה גיבסון, נישאה למוזיקאי קני ויין שפרד. יש לו עוד שני אחים למחצה ממערכות יחסים של אביו שנולדו ב-2009 וב-2017. דודו, הוא השחקן דונל גיבסון (אנ'); סבו היה הסופר והתאורטיקן האטון גיבסון (אנ') (1918–2020); סבתא רבתא שלו הייתה זמרת האופרה אווה מיילוט (אנ') (1875–1920), שנולדה באוסטרליה להורים אירים. גיבסון עבד כחשמלאי לפני שהחל את קריירת המשחק שלו. בשנת 2016, גיבסון ערך את הופעת הבכורה שלו בסרטו של אביו, "הסרבן". גיבסון שיחק בתפקיד ראשי כסגן ג'וני קנט בסרט דרמת המלחמה הביוגרפית "הוריקן" משנת 2018. מיילו גיבסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Five things to know about… Milo Gibson". Metro Newspaper UK. Huff, Lauren (17 באוגוסט 2018). "Milo Gibson Talks Breaking Into Acting and the Best Advice He Got From Father Mel". The Hollywood Reporter. {{cite web}}: (עזרה)
דבורנית דינסמור

דבורנית דינסמור (שם מדעי: Ophrys umbilicata) גאופיט בעל פקעת ממשפחת הסחלביים. הדבורנית הנפוצה ביותר בארץ. מופיעה בכל החבל הים תיכוני (כל אזור ההר, השפלה ומישור החוף). תפוצתה מגיעה עד לנגב הצפוני וספר המדבר בהרי יהודה. השפית קטנה יחסית (כ-1 ס"מ) ושוליה מקופלים פנימה. עלי העטיף עשויים להופיע בצבעים שונים אך לרוב בצבעים שבין ירוק ולבן. הפרח דומה במיוחד לדבורה בממדים, בצבעים ובצורה. זמן הפריחה משתנה מאוד באזורים השונים. בהרי יהודה עשויה הפריחה להתחיל בדצמבר. ברוב האזורים שיא הפריחה הוא בפברואר-אפריל. בגליל העליון הפריחה נמשכת עד תחילת מאי. דבורנית דינסמור יוצרת בני כלאיים עם מינים אחרים מהסוג דבורנית. בארץ תועדו בני כלאיים עם דבורנית צהובה, דבורנית הדבורה ודבורנית נאה. אתרים מומלצים בארץ: שמורת בתרונות בארי בנגב המערבי, שמורת נחל פולג בשרון, פארק הכרמל, יער בן שמן. ואריאנט של המין, המכונה דבורנית צהובת-שוליים, מוגדר על ידי חוקרים מסוימים בתור מין נפרד. מדיה וקבצים בנושא דבורנית דינסמור בוויקישיתוף דבורנית דינסמור, באתר NCBI (באנגלית) דבורנית דינסמור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דבורנית דינסמור, באתר צמח השדה דבורנית דינסמור, באתר צמחיית ישראל וסביבתה דבורנית דינסמור, באתר Tropicos (באנגלית) דבורנית דינסמור, באתר GBIF (באנגלית) דבורנית דינסמור, באתר The Plant List (באנגלית) דבורנית דינסמור, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מורגן פלוס 6

מורגן פלוס 6 (באנגלית: Morgan Plus 6) היא מכונית ספורט-קבריולה המוגדרת כמכונית רודסטר בסגנון מכונית רטרו, המיוצרת על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" (אנ') הבריטית משנת 2019 בבריטניה. מכונית רטרו. "מורגן פלוס 6" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית (אנ') בז'נבה במרץ 2019. 2 מושבים. 2 דלתות. מנוע קדמי, 6 צילינדרים, 2,998 סמ"ק המפיק 335 כ"ס, מנוע BMW, סדרה "BMW B58" (אנ'), סוג "B58B30M1" (מגדש טורבו). סוג הנעה: הנעה אחורית. ה"מורגן פלוס 6" מבוססת על פלטפורמת אלומיניום מלוכדת חדשה המשויכת למסגרת עץ הנקראת "דור ה-CX", ומציעה קשיחות פיתול מוגברת ב-100% בהשוואה לפלטפורמת האלומיניום הקודמת ששימשה דגמי מורגן אחרים. בסיס הגלגלים מורחב ב-20 מ"מ, מה שתורם לעלייה של 31% במרחב הפנימי. קיבולת מכל דלק: 46 ליטר. תאוצה בין 0–100 היא 4.2 שניות. "חברת מורגן מוטור" היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן. מקום מושבה של החברה ב- Malvern, אשר במחוז ווסטרשייר באזור מערב המידלנדס אחת מתשעה אזורי אנגליה. החברה מעסיקה 177 עובדים. כל המכוניות מיוצרות בעבודת יד. מורגן Aero-Sports מורגן סדרת F תלת אופן מורגן 3-וילר מורגן Aero 8 מורגן פלוס 4 פלוס מורגן פלוס 8 מדיה וקבצים בנושא מורגן פלוס 6 בוויקישיתוף מורגן פלוס 6, סרטון באתר יוטיוב מורגן פלוס 6, סרטון באתר יוטיוב מורגן פלוס 6, סרטון באתר יוטיוב אתר היצרן מורגן מוטור קומפני morgan-motor.com/about-morgan "מורגן פלוס 6" largus.fr/geneve/morgan-plus-six-toute-nouvelle מורגן פלוס 6 topgear.com/car-news/geneva-motor-show/morgan-plus-six-comes-supra-power מורגן פלוס 6 auto-motor-und-sport.de/neuheiten/morgan-plus-six "מורגן פלוס 6" autocar.co.uk/car-review/morgan/plus-six "מורגן פלוס 6" מהדורה ראשונה (בצרפתית) sport-auto.ch/essais/post/decouverte-de-la-morgan-plus-6-first-edition
אכיפת החוק

אכיפת החוק היא פעילות של גורמי שלטון הפועלים באופן מסודר ומאורגן על מנת לאכוף את הציות לחוק באמצעות ענישת והרתעת אנשים, אשר מפרים את החוק. על אף שהמושג כולל אכיפה מצד כל זרועות המשטרה ובתי המשפט הוא מתייחס במרבית המקרים לגורמים שעוסקים באכיפה באופן ישיר, כגון יחידות משטרה שעוסקות אך ורק בסיורים, חקירת עבריינים ומעקב אחריהם. קודים ומושגים משפטיים מודרניים מכנים את אנשי אכיפת החוק בכינויים כגון "קצין אכיפת חוק", "פקח", אך הוא יכול לכלול כל אדם שעובד ברשויות אכיפת החוק של המדינה וביכולתו לעצור, לחקור אנשים בגין הפרה של חוקי המדינה. כלי אכיפת החוק כוללים חקירה, מעצר, העמדה לדין וענישה מסוגים שונים (קנס, מאסר, הורדה בדרגה ועוד). כמעט בכל מדינות העולם אכיפת החוק מבוצעת על ידי סוכנויות מיוחדות שהוקמו לשם כך, כאשר הסוכנות שממלאת תפקיד זה ברוב המקרים היא המשטרה המקומית, אך קיימים מקרים בהן יש ארגונים צבאיים שאוכפים את החוק, ארגונים צבאיים שעוסקים באכיפת החוק נקראים "משטרה צבאית" או "משמר גבול" והם עוסקים בעיקר באכיפת החוק בצבא או בזרועותיו. בנוסף לסמכויות האכיפה הכלליות הנתונות למשטרה, נתונות סמכויות אכיפה לגופי ממשל שונים בתחומי התמחותם. בישראל נתונות סמכויות אכיפה לרשות המסים בישראל (בנושאי גביית מסים), לרשות ניירות ערך (בנושאי ניירות ערך), לרשויות מקומיות ולרשויות התכנון והבנייה. במקרים רבים הממשלה מאצילה סמכויות אכיפה לגוף ממשלתי או לגורם פרטי. למשל, שמירה על מוסדות ציבור יכולה להתבצע על ידי חברת שמירה פרטית, וגביית תשלום בכביש אגרה יכולה להתבצע על ידי החברה שסללה את הכביש. אכיפה בררנית אכיפה מנהלית מדיה וקבצים בנושא אכיפת החוק בוויקישיתוף New Law Journal - Volume 123, Part 1 - Page 358, 1974 Kären M. Hess, Christine Hess Orthmann, Introduction to Law Enforcement and Criminal Justice (2008), p. 1. ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.