laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מערבל מזון

מערבל מזון או מיקסר (מאנגלית: mixer) הוא אביזר מטבח חשמלי המשמש להקצפה וערבול של מוצרי מזון. ישנם שני סוגי מערבלים עיקריים - מערבל נייח ומערבל ידני. מערבל המזון הידני הומצא בשנת 1870 על ידי טרנר ויליאמס ונועד במקור רק להקצפת ביצים. מערבל המזון הידני מוחזק ביד באמצעות ידית המחוברת למכל ובו מנוע חשמלי המסובב שני מטרפים שיש להשקיע בתוך המזון אותו רוצים להקציף. מערבל המזון הנייח דומה במהותו למערבל מזון ידני אך הוא כולל גם כן התומך במשקל המנוע והמטרפים ומאפשר למכשיר לעמוד יציב. מערבל מזון זה הומצא והחל להימכר ב-1918 בארצות הברית. במערבלי המזון המודרניים ישנה אפשרות לוויסות מהירות ההקצפה. המטרף הקלאסי - דמוי מטרפה. נועד להקצפת ביצים, אקוופאבה או שמנת מתוקה לקצפת ויכול לשמש גם לערבוב בלילות. וו ערבול (נקרא בסלנג "וו גיטרה" או "וו K" עקב צורתו במערבלי מזון של חברת "קנווד") - נועד בעיקר לשם הקצפת מסות שומניות (מרגרינה, סוכר וביצים) ומשמש גם להכנת גם בהכנת בצק פריך. שאריות שנותרו על גבי הוו מנוקות בעזרת כף היד או קלף בלבד. ניתן לערבב בעזרת הוו מסות נוספות הדורשות עיבוד או ערבוב והן כבדות מדי לשם שימוש במטרפה ומכבידות על חוטיה (למשל בצק רבוך). ניתן גם לערבב איתו בלילות כגון בלילות פנקייק, וופל בלגי, ועוגות בחושות. וו לישה - וו (נקרא גם קרס) זה משמש להכנת בצקים ובעיקר כאלה הדורשים לישה מרובה כמו בצק שמרים או בצק פסטה. נקרא "קפטן הוק" בפי הקונדיטורים, בשל צורתו המזכירה יד תותבת של שודדי ים. מטרפה ממחה סמדר ולטר‏, ממקססים, באתר וואלה, 16 בינואר 2006
הצופן (סדרת טלוויזיה)

הצופן הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי ששודר בערוץ הראשון בקיץ 2007. הסדרה נעשתה בפורמט של סדרה של ערוץ 4 הבריטי בשם "Codex", שנוצרה בהשראת הספר "צופן דה וינצ'י". מבקרת רשות השידור יצאה נגד העלות הגבוהה של הפקת התוכנית ונוהלי העבודה[דרוש מקור]. בבסיס התוכנית עמד כתב חידה הכתוב בצופן בו סימנים מחליפים אותיות. המתחרים, כקבוצה, קבלו משימות קבוציות שונות ואם הצליחו במשימה נחשפו שתי אותיות מכתב החידה. בסוף כל משימה נשאלו המתחרים שאלה כמותית ומי שתשובתו הייתה הרחוקה ביותר - הודח מן הצוות. בכל פרק התחרו חמישה אנשים, שבילו את הלילה במוזיאון, על פיצוח צופן הקשור לאחד המוצגים במוזיאון ולהיסטוריה של עם ישראל. לגמר, שנערך בהיכל הספר, הגיעו המתחרה ששרד את כל השלבים ואחד מבין המודחים. כל אחד מהם בחר לו עוזר ולשני הזוגות נתן זמן קצוב לפענח את הצופן. לאחר הפיענוח, נתגלה כתב חידה אשר באמצעות פתרונו היה על המתחרים בגמר לבחור את הפרט הנכון מבין חמישה פרטים אשר ב"חדר המטמון". הפרס לזוכה (ולא תמיד היה כזה) היה נופש זוגי באחת מבירות אירופה. את התוכנית שצולמה במוזיאון ישראל בירושלים וכוללת עשרה פרקים, הנחה עמנואל הלפרין. JCS הפקות פנתה לחברות הגדולות במשק ולמוסדות חינוכיים על מנת לגייס מועמדים ראויים, אך עם זאת ביקשה להדגיש כי "השכלה אינה הפרמטר העיקרי להצלחה בתוכנית, אלא יכולות אינטלקטואליות ואינטליגנציה של המתמודדים". שודרו עשר תוכניות והאחרונה שבהן הייתה "ספיישל סלבריטאים". הפקת התוכנית האחרונה הייתה קשה להפקה, עורך התוכנית רועי סטריקובסקי אמר בריאיון לאתר Nrg: "אנו מתקשים לאתר סלבס אינטליגנטים. בהפקה הרכיבו רשימה עם האנשים הרצויים שכוללת פוליטיקאים, אנשי עסקים, מגישי טלוויזיה ספורטאים וזמרים, אולם גיוס האנשים אינו דבר פשוט שכן מרביתם חוששים מפני התוכנית, אנשים מראש לא אוהבים לבחון את עצמם בטלוויזיה, אך יש גם מי שאינם מפחדים להתמודד עם האתגר". גורם נוסף בהפקה אמר כי "לצערנו אותם סלבריטאים שמביאים רייטינג הם לא בהכרח אלו שיעשו חייל בריאליטי שבא לבדוק את האינטליגנציה שלהם. עם זאת אני בטוח שנמצא מישהו". אתר האינטרנט הרשמי של הצופן אריאנה מלמד, שמורת טבע, באתר ynet, 7 ביוני 2007 אורון שמיר, עכבר העיר, הנשים של עמנואל הלפרין, באתר הארץ, 14 ביוני 2007 רותה קופפר, שעשועון ריאליטי היסטורי ותוכנית עם דב אלבוים בלוח משדרים חדש בערוץ 1, באתר הארץ, 20 במאי 2007 יעל גאוני, ‏עמנואל הלפרין חוזר לערוץ 1: ינחה ריאליטי היסטורי-הרפתקני, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2006 רתם קלינה, סחורה נדירה, באתר nrg‏, 29 בינואר 2007
ממחה

המונח "בלנדר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בלנדר (פירושונים). מַמְחֶה, או בשמו המוכר יותר, בְּלֶנְדֶּר, הוא מכשיר מטבח חשמלי המשמש לריסוק מזון והפיכתו למחית או לערבול מהיר של מוצרי מזון נוזליים. נהוג בטעות לקרוא למכשיר "מערבל" עקב תרגום מילולי של הפועל Blend באנגלית. הממחה מורכב ממכל אחסון (אנ') העשוי פלסטיק קשיח, נירוסטה או זכוכית המורכב על בסיס יציב המכיל מנוע שאליו מחוברים להבים מסתובבים. בראש המכל מורכב מכסה שמונע מהמזון המרוסק לעוף החוצה מהמכל תוך תנועת הערבול. המזון מוכנס למכל לאחר שהורכב על הבסיס ובלחיצת כפתור מתחילים הלהבים להסתובב במהירות ולרסק את המזון תוך ניצול כוח המשיכה המופעל על המזון והכוח הצנטריפוגלי של סיבוב הלהבים. ברוב הממחים המודרניים קיים התקן בטיחות המונע מהממחה לפעול אם לא הורכב כראוי. חלקם מצוידים בברז מובנה למזיגת המזון המרוסק לכוסות ולפעמים גם במוט ערבול העוזר לדחוס את המזון לעבר הלהבים ומעוצב כך שלא יוכל לעולם לפגוע בלהבים עצמם. בממחים בעלי הספק חשמלי נמוך יש צורך להוסיף מעט נוזלים למזון שבמכל על מנת שהממחה יפעל כראוי. לרבים מהם מצורפת אזהרה לגבי משך הזמן המרבי להפעלה רצופה, כדי למנוע פגיעה במנוע. יש ביניהם אף ממחים שזמן פעולתם הרצוף מוגבל ל-30 שניות. הממחה הידני (מכונה גם "בלנדר מוט") מורכב מגליל פלסטיק שקצהו האחד מחובר לתקע, והוא מעוצב כך שניתן יהיה להחזיקו בנוחות בכף היד. על גבי הגליל נמצא כפתור ההפעלה שעליו לוחצים בעזרת האגודל. בחלקו האמצעי נמצא מנוע המפעיל את הלהבים שמחופים בדפנות פלסטיק בקצהו התחתון של הגליל. לממחה הידני אין מכל משלו אך ניתן להשקיעו במזון ולהפעילו כך שירסק את המזון ובמקביל יפעיל עליו כוח צנטריפוגלי. יתרונותיו של הממחה הידני היא פשטות העבודה למול הממחה החשמלי, כמו גם היכולת לרסק כמות גדולה יותר שאיננה נכנסת במכל הפלסטיק הקבוע של המכשיר - למשל כאשר רוצים לרסק גושי מזון המצויים בתוך סיר גדול. עם זאת, לממחה הידני חסרון של הספק חשמלי נמוך בהרבה מזה של הממחה הרגיל. הממחה הומצא על ידי סטיבן פולבסקי ב-1922 ובשנת 1946 מכר את חברתו לחברת אוסטר, יצרנית ציוד מספרות שנמכרה ב-1960 לחברת סנבים (Sunbeam). בשנת 1937 המציא פרד אוסיוס סוג נוסף של ממחה תעשייתי ופנה לעזרתו של המוזיקאי פרד וארינג, שהסכים לממן את המוצר והחל לייצר אותו מסחרית בשנת 1937. מכשיר זה תרם רבות לפופולריות של משקאות השייק בארצות הברית. ריסוק קרח, פירות וגלידה על מנת ליצור משקאות שונים. הכנת מרקים מחיתיים, למשל מרק בטטה או כרובית העשויים מהירק שעל שמם הם קרויים. הכנת ממרחים כגון פסטו. ערבול מהיר של בלילות כגון בלילת פנקייק. בערוץ הילדים הייתה תוכנית בישול בשם "הבלנדר" שהתרחשה בתוך חללית והמנחים עמוס שוב ואפרת רייטן (לימים חברת כנסת) הגישו לצופים מתכונים שאפשר להשתמש בממחה. מערבל מזון מעבד מזון מדיה וקבצים בנושא ממחה בוויקישיתוף היסטוריית הממחה (באנגלית)
ציור בקפה

המונח ציור בקפה (באנגלית: Latte Art) נאמר על ציורים שמצוירים עם חלב מוקצף על גבי קצף המשקאות (קרמה) מבוססי אספרסו. ישנן שתי דרכים ליצור ציורי קפה: האחת על ידי שליטה במזיגת החלב מקנקן ההקצפה לתוך המשקה - "ציור במזיגה חופשית". דרך נוספת לציור על גבי קצף היא באמצעות כלי (דוגמת קיסם), שיטה שידועה כ"חריטה" או "Etching", לעיתים בשילוב עם סירופים ואבקות שונות להוספת אפקטים. לעיתים משתמשים בשילוב של שתי השיטות. מקובל לצייר בקפוצ'ינו, אולם ניתן לצייר גם במשקאות אחרים. אומנות הציור בקפה התפתחה במקביל לעליית הפופולריות של משקאות אספרסו משובחים בעולם. כיום מתקיימות במקומות שונים בעולם תחרויות של ציורים בקפה בהם מוזגי קפה, המכונים בריסטה, מציגים לראווה את כישוריהם. הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה במזיגה חופשית הם לב, רוזטה, טוליפ וברבור. הסוגים הנפוצים של ציורים בקפה בחריטה הם סמיילי, לבבות עוקבים ופרפר. מדיה וקבצים בנושא ציור בקפה בוויקישיתוף האתר של לואיג'י לופי ללימוד ציור בקפה, מאורכב מהמקור (הקישור אינו פעיל, 17 במאי 2013) (באנגלית) מהי אומנות הציור בקפה? - בלוג ואתר בנושא ציור בקפה (באנגלית)
וולפגנג פאק

וולפגנג יוהאן פַּאק (באנגלית: Wolfgang Johann Puck) נולד בשם וולפגנג יוהאן טופשינג (Wolfgang Johann Topfschnig; ב-8 ביולי 1949) הוא שף, איש עסקים והבעלים של כמה רשתות של מסעדות אמריקאיות. בין המסעדות שבבעלותו נמנות מסעדת ספאגו, ורשתות וולפגנג פאק קפה (Wolfgang Puck Café) ווולפגנג פאק אקספרס (Wolfgang Puck Express). בבעלות וולפגנג פאק למעלה ממאה מסעדות ובתי קפה ברחבי העולם. פאק נולד למריה טופשינג (Maria Topfschnig) - אם חד הורית. אביו נטש את אימו עוד בטרם נולד. בשנת 1956 נשאה מריה את יוזף פאק (Josef Puck) אשר אימץ את וולפגנג. למריה וליוזף נולדו בן ושתי בנות. פאק למד בישול במטבחה של אימו אשר עבדה כשפית מאפים. פאק לא למד בבית ספר לבישול, אולם התמחה במסעדה אוסטו דה בומאנייר של ריימון תווילייה (Raymond Thuilier) שבפרובאנס; במלון אוטל דה פארי שבמונקו ובמסעדת מקסים שבפריז. בשנת 1973 עבר פאק לארצות הברית, עבד במסעדת "לה טור" (La Tour) באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה ובשנת 1975 עבר ללוס אנג'לס שם עשה לעצמו שם בהפכו את מסעדה "מה מייזון" (Ma Maison) הכושלת להצלחה גדולה ופיתח בה את המטבח הקליפורני. בעקבות הצלחתו פתח וולפגנג מספר רשתות של מסעדות, כתב ספרי בישול, הקים קו ייצור של אביזרי מטבח. פאק הוא מספק המזון הרשמי לטקסי האוסקר, הופיע במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, ובתוכניות בישול רבות. לפאק שני בנים - קמרון וביירון מגרושתו ברברה לאזארוף (Barbara Lazaroff) ושני בנים נוספים: אוליבר וולפגנג ואלכסנדר וולפנג מארוסתו האתיופית גלילה אסאפא. בין השנים 2002–2007 מסעדותיו של פאק המשתמשות שימוש רב בכבד אווז עוררו ביקורת רבה. בעקבות ביקורת זו החליט פאק במרץ 2007 להפסיק להשתמש בכבד אווז ולרכוש בשר וביצים שגודלו בתנאים הומניים. אירוע בו בישל פאק ב-27 בפברואר 2007 עורר הדים רבים לאחר שהיה חשש שבשל זיהום נדבקו רבים מידועני הוליווד בצהבת. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 145. מדיה וקבצים בנושא וולפגנג פאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולפגנג פאק (באנגלית) ביוגרפיה רשמית (באנגלית) וולפגנג פאק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וולפגנג פאק, ברשת החברתית אינסטגרם וולפגנג פאק, ברשת החברתית טיקטוק אי-פי, דרכו לו על הביצים, באתר nrg‏, 25 במרץ 2007 מירי פרקס, לחיי האומה, באתר nrg‏, 16 במרץ 2007
ממשלת ישראל השש עשרה

ממשלת ישראל השש עשרה, בראשותה של גולדה מאיר, פעלה מ-10 במרץ 1974 עד 3 ביוני 1974, והושבעה עם כינונה של הכנסת השמינית. ממשלה זו כיהנה את תקופת הזמן הקצרה ביותר מכל ממשלות ישראל. התחושות הקשות של הציבור לאחר מלחמת יום הכיפורים לא מצאו את ביטוין בבחירות ואחריהן, כך סברו לפחות ראשי המערך, ונראה היה כי ניתן להמשיך כבעבר. הממשלה החדשה שהוקמה כללה את גולדה מאיר כראש הממשלה ואת משה דיין כשר הביטחון, כאילו לא אירע דבר. להפתעת הממשלה החלה מחאת יחיד של הלוחם מוטי אשכנזי מול משרדי הממשלה לצבור תאוצה. אשכנזי תבע, בפשטות, נטילת אחריות ודרש את התפטרותו של דיין. שר הביטחון אמנם איבד הרבה מהפופולריות שלו, אך עדיין הייתה הדרישה, כי על שרים או ראשי ממשלה לשאת באחריות לביצועיהם או תפקודם בבחינת רעיון מהפכני, שלא עלה כלל על דעת ראשי המערך. המחאה מול משרדי הממשלה בירושלים הלכה והתעצמה, כאשר אל אשכנזי מצטרפים אנשים נוספים, ביניהם רבים שהשתחררו משרות המילואים בחזית. "המחדל", שהוא הכינוי של הכישלון המודיעיני והמנהיגותי שאיפשר את פרוץ המלחמה בהפתעה, הביא, בסופו של דבר, להקמת ועדת אגרנט. פרסומו של דוח הביניים של ועדת אגרנט, ב-1 באפריל 1974, היה אמור להשתיק את קולות המחאה. המנדט שהוענק לוועדה מנע עיסוק באחריות הדרג המדיני. בדו"ח הביניים הטילה הוועדה אחריות כבדה על כתפי הרמטכ"ל דוד אלעזר, על ראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא ועל אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן ("גורודיש"). נקבע כי הם אחראים למחדלים שבהכנת הצבא למלחמה, ולכשלים המבצעיים והמודיעיניים שאירעו עד לפריצת המלחמה, ואשר גרמו לתוצאותיה הקשות. הוועדה לא קבעה כל קביעות אישיות לגבי הדרג המדיני, דהיינו, ראש הממשלה גולדה מאיר ושר הביטחון, משה דיין. כאשר הופיע דוח הביניים נתפשו המסקנות, שהטילו את מלוא האחריות על הדרג הצבאי, כהתחמקות מאחריות של הדרג המדיני. האמירה המקובלת הייתה: "זרקו את דדו לכלבים", כלומר, הטילו את האשמה ברמטכ"ל דוד אלעזר (דדו), והאשמים האמיתיים יצאו פטורים בלא כלום. חרף מסקנות הוועדה שלא מצאו כי היא אחראית למחדל, המחאה התעצמה ומכיוון שדיין הבהיר כי אינו מוכן לשלם את המחיר לבדו, התפטרה הממשלה כולה. ב-11 באפריל 1974 הגישה ראש הממשלה, גולדה מאיר, את התפטרותה לנשיא המדינה, אפרים קציר. מספר הח"כים החברים בקואליציה 68 ח"כים במשך כל תקופת הממשלה השש עשרה (10 במרץ 1974 – 3 ביוני 1974). הממשלה מנתה 22 שרים, 5 שרים יותר מממשלת ישראל החמש עשרה בתום כהונתה. הגידול במספר השרים נבע מדרישת המפד"ל, לה היו עשרה חברי כנסת, להגדיל את מספר השרים שלה מ-3 ל-4. בעקבות היענות המערך לדרישה זאת, עלה מספר שרי הליברלים העצמאיים מ-1 ל-2 ומספר שרי המערך עלה מ-13–14 ל-17. המפד"ל עצמה לא ניצלה את הגדלת הממשלה, שכן השר המיועד הרביעי, זרח ורהפטיג, סירב להיכנס לממשלה בגלל התנגדותו להסכם הקואליציוני. במהרה התפטר גם מיכאל חזני ובסיום כהונת הממשלה היו בה רק שני נציגים של המפד"ל. מתוך 22 השרים, 15 שרים המשיכו מממשלות קודמות (מאיר, אלון, ספיר, דיין, שם טוב, פרס, אבן, גבתי, בר-לב, הלל, חזני, בורג, קול, גלילי וצדוק שלא כיהן בממשלה ה-15) ו-7 שרים כיהנו לראשונה בממשלה זו (אוזן, יריב, האוזנר, רבינוביץ, רבין, רוזן ורפאל) ממשלת ישראל השש עשרה באתר משרד ראש הממשלה ממשלת ישראל השש עשרה באתר הכנסת טוביה מנדלסון, ג. מאיר מסרה על התפטרותה לממשלה לנשיא ולכנסת, דבר, 12 באפריל 1974 יהושע ביצור, בורג לוורהפטיג: אל תטיל בנו את האבן הזאת, מעריב, 10 במרץ 1974
אלן דיר

אלן (אל) כריסטופר דיר (באנגלית: Alan "Al" Christopher Deere‏; 12 בדצמבר 1917 – 21 בספטמבר 1995) היה טייס ספיטפייר ניו זילנדי ומפקד להק בשירות חיל האוויר המלכותי בזמן הקרב על בריטניה ומחבר הספר האוטוביוגרפי "תשע נשמות". על שירותו זכה באות השירות המצוין ולתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית. מדיה וקבצים בנושא אלן דיר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי צבא ובנושא ניו זילנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלמי

סלמי (איטלקית Salame) הוא סוג של נקניק מומלח שמקורו במטבח האיטלקי. בעבר נבעה הפופולריות של הסלמי מהיותו מוצר בשר שניתן לאחסנו בטמפרטורת החדר. מקור שמו של הסלמי במילה האיטלקית להמלחה (Salatura). הסלמי המסורתי מורכב מתערובת של: בשר קצוץ של חזיר, עגל, עז, סוס ואווז. יין מלח מגון עשבי תיבול ותבלינים. בסלמי המודרני התערובות כוללות מרכיבים נוספים כדי לגרום לתסיסה מהירה יותר ולשימור הנקניק לזמן רב יותר. ישנם יצרנים שנמנעים מלהוסיף חנקה וניטריטים (חומצות מלח חנקני) כדי לייצר מוצר הנחשב בריא ואורגני יותר. קיימים סוגי סלמי רבים, רבים מהם נקראים לפי מקורם (האזור או ארץ המקור שלהם). בין השאר סלמי נקראים על שם ארל, ג'נובה, הונגריה ומילאנו. מרביתם בטעמי שום ובצל. ישנם סוגים מסוימים, בעיקר אלו שמקורם בספרד, רוב הסוגים ההונגריים וחלק מהסוגים מדרום איטליה (כמו פפרוני שמקורו בנקניקיה נפוליטנית פיקנטית) המכילים פפריקה או אבקת צ'ילי שונים ברמת קיצוץ הבשר, בגודלם ובסוג המעטפת. שיטת הסלאמי פיק סגד - חלוץ יצרני הסלמי ההונגרי הדיי עפאים, שיטת הסלמי, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2012
טיטוס טובלר

טיטוס טוֹבְּלֶר (בגרמנית: Titus Tobler;‏ 25 ביולי 1806, שווייץ - 21 בינואר 1877, מינכן, גרמניה) היה רופא וחוקר ארץ ישראל ולשונאי שווייצרי בן המאה התשע עשרה. עבד כרופא בשווייץ. בין שנות הארבעים לשנות השישים של המאה התשע עשרה יצא טובלר למספר מסעות מחקר במזרח התיכון. הוא פרסם את מחקריו השונים על ארץ ישראל. במחקריו עסק במגוון תחומים, מזיהוי מקום קבורתו של ישו ואמיתות המסורת הקתולית בדבר קבורתו בכנסיית הקבר ועד למצב מוסדות הרפואה בארץ ישראל במאה התשע עשרה. כמו כן הוציא לאור כתבים העוסקים בעולי רגל לארץ ישראל מימי הביניים. ספרו של טובלר על מצב הרפואה בירושלים במאה התשע עשרה תורגם לעברית בשנת 2005 (תשס"ה) על ידי שמעון שטרן. בשכונת שייח' ג'ראח בירושלים נקרא רחוב על שמו. חיים גורן, 'לכו חקרו את הארץ': המחקר הגרמני של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי, 1999, עמ' 190–208 ("טיטוס טובלר, המונוגרפיה והביבליוגרפיה"). טיטוס טובלר, תרומה לטופוגרפיה הרפואית של ירושלים (סקירת המצב הרפואי בירושלים בשנת 1846): בתי החולים בירושלים (תרגם מגרמנית וההדיר: שמעון שטרן, ייעוץ מדעי: זהר עמר), רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה. טיטוס טובלר, דפי מזכרת מירושלים (תרגום מגרמנית: שמעון שטרן, עריכה: זהר עמר), המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב. מדיה וקבצים בנושא טיטוס טובלר בוויקישיתוף כתביו של טיטוס טובלר בספרייה הלאומית שמעון שטרן, ‏טיטוס טובלר, מחוקריה של ארץ-ישראל במאה הי"ט, קתדרה 48, יוני 1988, עמ' 45-30 שמעון שטרן וחיים גורן, ‏רשימת פרסומים של טובלר, קתדרה 48, יוני 1988, עמ' 48-46 (פרסומים העוסקים בארץ-ישראל) חיים גורן, ‏שני מקורות חדשים מעזבונו של טיטוס טובלר, קתדרה 56, יוני 1990, עמ' 169-161 מפות טובלר, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית Bibliographia Geographica Palestinæ - ביבליוגרפיה של הספרות הגאוגרפית על ארץ ישראל שפרסם טובלר ב-1867 טיטוס טובלר, דף שער בספרייה הלאומית ביקורת: נורברט שווקה, ‏הטופוגרפיה הרפואית של ירושלים, קתדרה 121, ספטמבר 2006, עמ' 184-179 עתניאל א' דרור, ביקורת ספרים: טיטוס טובלר, תרומה לטופוגרפיה הרפואית של ירושלים, בתי חולים בירושלים, הרפואה 144, חוב י"ב (דצמבר 2005), עמ' 858 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגימה (מוזיקה)

דגימה או סימפול במוזיקה היא שימוש חוזר בצלילים מוקלטים ביצירה מוזיקלית אחרת. דגימה יכולה להיות של חריזה, לחן, דיבור, קולות או קטעים מוזיקליים, ולהיבנות על גבי שכבות, לעבור איזון והתאמות מהירות או להשתנות בכל דרך אחרת. דגימות בדרך כלל נעשות על ידי שימוש בדוגם צלילים או על ידי תוכנות עריכה. דגימות מוזיקליות היוו את הבסיס למוזיקת היפ הופ, שצמחה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי מפיקים מוזיקליים שדגמו מוזיקת פאנק ונשמה, ועל גביהם הדביקו קטעי ראפ. דגימות מוזיקליות היוו השראה לכל סוגות המוזיקה, ובעיקר עבור מוזיקה אלקטרונית ופופ. מוזיקאים שונים יצרו אלבומים שלמים על ידי דגימות, לדוגמה האלבום "Endtroducing.....‎" של המפיק המוזיקלי די ג'יי שאדו, המורכב כמעט כולו אך ורק מסימפולים. דגימת מוזיקה ללא היתר יכולה להפר זכויות יוצרים. התהליך של קבלת היתר לביצוע דגימה מוזיקלית (clearance) עשוי להיות מורכב ויקר. מדיה וקבצים בנושא דגימה בוויקישיתוף מ"ספרות זולה" ועד "הבוגר": הסרטים שסומפלו לתוך שירים, באתר ynet, 19 באוקטובר 2019 Lexis Montreal-based DJ, the founder MusicIsMySanctuary.com, 24 Hours of Vinyl, The Full List of Samples Used on DJ Shadow's Endtroducing....., Music Is My Sanctuary (באנגלית) Sample Clearance, www.soundonsound.com ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיימן איירווייז

קיימן איירווייז (באנגלית: Cayman Airways) היא חברת תעופה שבסיסה בגראנד קיימן, איי קיימן, והיא חברת התעופה הלאומית של איי קיימן. היא מפעילה בעיקר מטוסי נוסעים ליעדים מקומיים ובינלאומיים, עם אפשרות לשירותי מטען לכל יעד ושירות טיסות צ'רטר מוגבל. בסיס החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אואן רוברטס, גראנד קיימן. קמע החברה הוא סיר טרטל, הנמצא ליד הלוגו. החברה הוקמה ביולי 1968 כדי להחליף את קיימן בראק איירוויז, והולאמה בשנת 1977. החברה הפעילה טיסות אזוריות משדה התעופה הבינלאומי אואן רוברטס בג'ורג' טאון, גראנד קיימן לשדה התעופה הבינלאומי ג'ררד סמית' בקיימן בראק. החברה הפעילה בתחילה מטוסי DC-3. טיסות בינלאומיות החלו בשנות ה-70, עם מטוס DC-6 אחד מושכר למיאמי. החברה רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה, BAC One-Eleven, ב-1976, והתחילה לטוס ליעדים שונים בארצות הברית. חברת התעופה שדרגה לבואינג 727 ב-1982, והגדילה עוד יותר את היכולות האזוריות והבינלאומיות. מטוסים אלה הוחלפו בסופו של דבר על ידי מטוסי בואינג 737-200. חברת התעופה נאבקה במהלך שנות ה-90 המוקדמות, אך למרות זאת סיוע כלכלי מהממשלה, ארגון מחדש, צי חדש ויעדים חדשים כמו בוסטון, שיקגו, פורט לודרדייל והוואנה עזרו לחברה להתמודד עם הקשיים הכלכליים. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא קיימן איירווייז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיימן איירווייז קיימן איירווייז, ברשת החברתית פייסבוק קיימן איירווייז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיימן איירווייז, ברשת החברתית אינסטגרם מגזין פלייט אינטרנשיונל, 3 באפריל 2007 פרטי צי המטוסים של קיימן איירוויז, באתר airfleets.net (באנגלית)
אריק לייבלי

אריק לורנס לייבלי (באנגלית: Eric Lawrence Lively; נולד ב-31 ביולי 1981) הוא שחקן עבר אמריקאי. אחיה הגדול של בלייק לייבלי. אריק לייבלי נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ב-31 ביולי 1981 למשפחה שעוסקת בתעשיית הבידור. יש לו שלוש אחיות, בלייק, לורי ורובין, וכמו כן אחיו הגדול ג'ייסון שיחק בסרט "חופשה מטורפת באירופה" (1985). כאשר לייבלי היה תינוק הוא הופיע בסרטו הראשון, "סערת מוחין" (1983), אשר היה סרטה האחרון של נטלי ווד. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר לייבלי לניו יורק כדי ללמוד צילום, התשוקה הראשונה שלו. הוא למד ב"Parsons The New School for Design" בניו יורק. באותה תקופה הוא דגמן לאברקרומבי אנד פיץ'. כאשר היה בן 13 הופיע לייבלי בתפקיד אורח בסדרה "צער גידול בנות". לאחר מכן, הוא חזר ללוס אנג'לס בסוף שנות ה-90 והופיע בתפקיד קטן באמריקן פאי (1999). הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "So Weird" מ-2000 ועד 2001. הוא למד לנגן בגיטרה בשביל התפקיד שלו בסדרה. ב-2003, הופיע לייבלי בקומדיית המצבים, "A Minute With Stan Hooper". בנוסף, שיחק לייבלי בסדרה "Modern Men" ממרץ עד חודש מאי 2006, ובמקביל שיחק בסרט "אפקט הפרפר 2" את הדמות הראשית, ובסרט האימה "הזן" לצד מישל רודריגז. ב-2008 שיחק במותחן הפעולה "חורף מסוכן" לצד קלאן לוץ. ב-2009, הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה 24 ובסרט הסדרה 24: גאולה. בשנת 2012 התארח בסדרה "רשימת הלקוחות" בכיכובה של ג'ניפר לאב יואיט. ב-2013 השתתף בסרטו של טיילר פרי, "חג המולד של מדיאה". אריק לייבלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריק לייבלי, באתר AllMovie (באנגלית) אריק לייבלי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
בר גיורא

האם התכוונתם ל... שמעון בר גיורא – מנהיג בימי המרד הגדול בר גיורא (ארגון) – ארגון שמירה בר גיורא (מושב) – מושב בהרי יהודה יונתן בר גיורא – פסנתרן, מעבד, ומלחין ישראלי תחנת הרכבת בר גיורא – תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים, הנמצאת בסמוך למושב בר גיורא גרצר בל בר גיורא – קצין קשר חטיבתי בצה"ל שירת בפלמ"ח ב', פלי"ם, הגדוד השלישי, חטיבת יפתח, וגדעונים. עסק במרדף ולכידת קצינים נאצים גרמניים, בשנת 1974 הקים את מפעל "קרן אלקטרוניקה" באשקלון רחוב בר גיורא – רחוב על שם המצביא בירושלים בתקופת הרומאים שמעון בר גיורא בשכונת גאולה בירושלים בפינת רחוב בעל הטורים, רחוב בר גיורא קיים גם בערים ברחבי ארץ ישראל בבאר שבע תל אביב נתניה חיפה רב יצחק בר יעקב בר גיורי – אמורא קדמון מביא שמועה בתלמוד בשם רבי יוחנן, שכלי פשתן מותר לכבסן בחולו של מועד (מסכת מועד קטן, דף יח עמוד א) רב יודן בר גיורא/גיורי – תנא המוזכר במדרש רבה הקדמון שהלך לשמוע תורה מרבי שמעון בר יוחאי בר גיורא גרצר אמנון, באתר מוזיאון הפלמח במדרש רבה דפוס וילנא הגרסה היא יודן בר גיורי ולא יודן גיורי
ארנצ'יני

ארנצ'יני (באיטלקית: Arancini; מילולית: תפוזונים או דמויי תפוזים) הוא מאכל סיציליאני איטלקי פופולרי המורכב מכדורי אורז ממולאים, מצופים ומטוגנים, בגרסאות שונות ומגוונות. בסיציליה הארנצ'יני לרוב בצורת חרוט במטרה להזכיר את הר הגעש אטנה. מקור הארנצ'יני בסיציליה, שם הפך למאכל מסורתי במשתה שנערך ביום לוצ'יה הקדושה (ה-13 בדצמבר) בערים פלרמו, סירקוזה וטרפאני. מקור המסורת במשלוח אורז שהגיע ביום לוצ'יה הקדושה ב-1646, והציל את האי מרעב המוני שפקד אותו. על פי המסורת, המאכל הומצא במאה ה-10 כאופן להכין ארוחה מלאה הניתן לאכול בנוחות בזמן רכיבה עבור מסעות הציד של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מקור השם, שמשמעותו המילולית באיטלקית היא "תפוזים קטנים", מגיע ממראה הארנצ'יני אחרי הטיגון ככדורים קטנים וכתומים. השם ארנצ'יני הוא ברבים, לכדור בודד יש לקרוא "ארנצ'ינו". הכדורים מורכבים מבלילת אורז, המבושל בחלב או שמנת. באיטליה מכינים אותם משאריות של ריזוטו. הבלילה מעורבבת עם ביצה וגבינה צהובה כגון פרמזן, מעוצבת בצורת כדורים, המגולגלים בפירורי לחם ומטוגנים בשמן עמוק. הגרסה המסורתית והנפוצה ביותר של המאכל היא ארנצ'יני אל-ראגו, גרסה הממולאת ברוטב בולונז וגבינה, לרוב מוצרלה. גרסאות נפוצות נוספות כוללות ארנצ'יני אל-בורו, ממולא בחמאה או רוטב בשמל וארנצ'יני קון פונגי הממולא בפטריות. מילויים נפוצים נוספים לארנצ'יני כוללים תרד או חצילים. ברומא נהוג להכין סופלי, מאכל דומה לארנצ'יני, אך מכיל לרוב רוטב עגבניות ומוצרלה. המאכל הצרפתי קרוקט דומה במאפיינו לארנצ'יני אך ניתן להכינו מחומרי גלם אחרים מעבר לאורז. אוניגירי קובה (מאכל) מדיה וקבצים בנושא ארנצ'יני בוויקישיתוף ארנצ'יני - אוכל - ynet / דליה פן-לרנר, באתר ynet ארנצ'יני, מהאתר האיטלקי של ג'אקומו כדורי ארנצ'יני, מתכון מאתר Cooks. מתכון: ארנצ'יני (כדורי ריזוטו), באתר mako ארנצ'יני - כדורי אורז ממולאים, באתר רותם ליברזון | בלוג אוכל, ‏2019-09-25