laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דייוויד דובינסקי

דייוויד דובינסקי (באנגלית: David Dubinsky;‏ 22 בפברואר 1892 - 17 בספטמבר 1982) היה סוציאליסט ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי. נולד בעיר ברסט (כיום בבלארוס) למשפחה שומרת מצוות, תחת השם דוד יצחק דובנייבסקי. בהיותו ילד עבר עם משפחתו ללודז'. בצעירותו היה מתומכי ארגון הבונד, ונעשה סוציאליסט. בעקבות השתתפותו בארגון שביתות פועלים בפולין וברוסיה, נעצר ונכלא מספר פעמים, ולבסוף נידון להגליה לסיביר, ממנה הצליח להתחמק. היגר לארצות הברית בשנת 1911. בהיותו בניו יורק הצטרף למפלגה הסוציאליסטית האמריקאית (SPA), ונעשה פעיל מרכזי בארגון העובדים "האיחוד העולמי לעובדי הלבשת נשים" (ILGWU). לאחר פרישתו של בנג'מין שלזינגר מראשות הארגון בשנת 1923, סייע לבחירתו של פעיל ה-IWW מוריס זיגמן לתפקיד. בשנת 1932 מונה לנשיא הארגון, תפקיד בו החזיק עד שנת 1966. בזמנו הגיע מספרי חברי הארגון לכחצי מיליון. ארגן מספר שביתות פועלים בניו יורק בתחילת שנות השלושים. בשנת 1935 סייע לג'ון לואיס בייסוד "קונגרס הארגונים התעשייתיים" (CIO). בשנת 1936 פעל עם עמיתו סידני הילמן לייסוד "מפלגת העבודה האמריקאית" (ALP), אשר תמכה במועמדים סוציאליסטים מטעם מפלגה הדמוקרטית, כגון פרנקלין רוזוולט והרברט ליהמן. בעקבות חילוקי דעות עם סידני הילמן, פרש ממפלגת העבודה האמריקאית בשנת 1944, והקים את הארגון "Liberal Party of New York". בינואר 1969 העניק לו נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית. נפטר בניו יורק בשנת 1982. Devinatz, Victor G. "David Dubinsky, the International Ladies’ Garment Workers’ Union and the Limits of Social Democratic Trade Unionism." Employee Responsibilities and Rights Journal 22.1 (2010): 67-78. Godfried, Nathan. "Revising labor history for the cold war: The ILGWU and the film, with these hands." Historical Journal of Film, Radio and Television 28.3 (2008): 311-333. Parmet, Robert D., The Master of Seventh Avenue: David Dubinsky and the American Labor Movement. New York: New York University Press, 2005. Tyler, Gus. Look for the Union Label: A History of the International Ladies Garment Workers' Union (M. E. Sharpe, 1995) Dubinsky, David with A.H. Raskin, David Dubinsky: A Life With Labor. New York: Simon and Schuster, 1977. מדיה וקבצים בנושא דייוויד דובינסקי בוויקישיתוף David Dubinsky's life Dubinsky and the Liberal Party Guide to the ILGWU. David Dubinsky, President's Records, 1932-1966 דייוויד דובינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דייוויד דובינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דוד דובינסקי (1892-1982), דף שער בספרייה הלאומית Robert D. Parmet, The Master of Seventh Avenue: David Dubinsky and the American Labor Movement, NYU Press, 2012-09, עמ' 4-6, ISBN 978-0-8147-7036-8. (באנגלית)
לורן פאוסט

לורן פאוסט (באנגלית: Lauren Faust; נולדה ב-25 ביולי 1974 באנאפוליס, מרילנד) היא אנימטורית טלוויזיה. פאוסט כתבה את הסטוריבורדים לסדרות "בנות הפאוור פאף" ו"בית פוסטר לחברים דמיוניים", ופיתחה את הסדרות "הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם" ו-"קיד והטבעות הקוסמיות".. ב-8 במאי 2011 הכריזה פאוסט על התפטרותה כמפיקה בפועל ומעברה ליועצת הפקה לאחר סיום העונה הראשונה של "הפוני הקטן שלי". היא למדה הנפשה במוסד הקליפורני לאמנות אך לא סיימה את התואר. מדיה וקבצים בנושא לורן פאוסט בוויקישיתוף לורן פאוסט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לורן פאוסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דף הדיוויינטארט של לורן פאוסט ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור

הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור (ידועה גם בתור "ועדת השקיפות") היא ועדה מיוחדת בכנסת, שהתקיימה בכנסת ה-20. תחומי עיסוקה של הוועדה היו "יישום המידע הממשלתי ברוח חופש המידע; בחינת סוגי המידע העומדים לרשות הציבור או לעיונו; גיבוש עקרונות של שקיפות ודיווח של גופי הממשל". קביעת תחומי העיסוק של הוועדה תואמה עם יושבי ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט וועדת המדע והטכנולוגיה, שחששו תחילה כי הוועדה תנגוס בסמכויות הוועדות שבראשן הם עומדים. יושבת ראש הוועדה הייתה חברת הכנסת סתיו שפיר מהמחנה הציוני. הוועדה אינה ועדה סטטוטורית, הקבועה בתקנון הכנסת או בהוראות חוק אחרות, אלא הוגדרה כוועדה מיוחדת המוקמת למשך תקופת כהונתה של כנסת מסוימת. זאת, בדומה לוועדה המיוחדת לפניות הציבור, הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול, לוועדה לזכויות הילד ולוועדות מיוחדות נוספות. הוועדה הוקמה בעקבות יוזמתה של חברת הכנסת סתיו שפיר, שפנתה בתחילת הכנסת ה-20 ליושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, בבקשה להקצות ועדה מיוחדת לנושא השקיפות. זאת בעקבות מאבקה של שפיר במהלך הכנסת ה-19 בוועדת הכספים לחשיפת מנגנון ההעברות התקציביות, שלדבריה הסתיר מהציבור את החלוקה האמיתית של תקציב המדינה. באופן רשמי, נקבע כי סמכויות הוועדה יכללו: "יישום המידע הממשלתי ברוח חופש המידע; בחינת סוגי המידע העומדים לרשות הציבור או לעיונו; גיבוש עקרונות של שקיפות ודיווחיות של גופי הממשל". בפועל, רובה ככולה של עבודת הוועדה נוגע לפיקוח על עבודת הממשלה, יחידות הסמך והרשויות המקומיות. הנושאים המרכזיים בהן עסקה הוועדה נוגעים לפרסום ההתקשרויות והחוזים שעורכת המדינה מול גורמים חיצוניים, שקיפות בתקציבי הרשויות המקומיות והתנהלותן, מעקב אחר תוכניות ממשלתיות עתירות תקציב, הגברת השקיפות של הכספים הקואליציוניים ועוד. כשנה לאחר הקמת הוועדה עלתה ביקורת מצד יו"ר הקואליציה, ח"כ דוד ביטן, ולפיה שפיר מנהלת את הוועדה "כמו ועדת חקירה". זאת, בשל דיונים רבים המתקיימים בנושא תקציב המדינה ואשר דורשים את התייצבותם של פקידים רבים ממשרד האוצר וממשרדי ממשלה אחרים. בין היתר עסקה הוועדה בנושאים הבאים: התוכנית האסטרטגית לפיתוח הצפון – התגלה העדר שקיפות בתקציבים שיעדו לתוכנית. התקשרויות משרדי הממשלה עם חברות ייעוץ – התגלו מקרים שבהם העסיקה הממשלה חברות ייעוץ ואסטרטגיה פרטיות, והמידע אודות ההתקשרויות עמן חלקי או לא קיים כלל. מנהלת תנופה האמונה על טיפול במפוני גוש קטיף – נחשף כי לאחר שהמנהלת נסגרה הועברו אליה כספים נוספים, הטיפול שלה במפונים התעכב הרבה מעבר למצופה. העניין הועבר לטיפול מבקר המדינה. אתר הוועדה אריק בנדר, ‏סתיו שפיר תעמוד בראש הוועדה ליישום הנגשת המידע הממשלתי, באתר מעריב אונליין, 13 ביולי 2015 צבי זרחיה, אושרה הקמת ועדת השקיפות בראשות ח"כ סתיו שפיר: "כשאין שקיפות, יש שחיתות", באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2015 נעמי דרום, כשסתיו שפיר תגמור את עבודתה בוועדת הכספים, כולנו נדע איך משתמשים במסים שלנו, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2014 מורן אזולאי, איפה שאין שקיפות, יש שחיתות, באתר ynet, 28 בדצמבר 2014 הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור, באתר הכנסת רוני זינגר, יו"ר הקואליציה: אחליף את ח"כ שפיר בראשות ועדת השקיפות, באתר כלכליסט, 27 ביוני 2016 שקיפות התכנית האסטרטגית לפיתוח הצפון, באתר הכנסת, ‏5 בדצמבר 2016; שקיפות התכנית לפיתוח הצפון – דיון דחוף לקראת אישור תקציב המדינה, באתר הכנסת, ‏19 בדצמבר 2016 שחר אילן, הממשלה שילמה 169 מיליון שקל על ייעוץ אסטרטגי בשנה, באתר כלכליסט, 14 בנובמבר 2016
סידני הילמן

סידני הילמן (באנגלית: Sidney Hillman;‏ 23 במרץ 1887 – 10 ביולי 1946) היה סוציאליסט ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי. נולד בשנת 1887 בעיירה זאגר (כיום בליטא) למשפחה שומרת מצוות. בצעירותו נמשך לקומוניזם, והיה פעיל בארגון הבונד. בעקבות מהפכת 1905 נמלט לגרמניה, ולאחר מכן לאנגליה, ובשנת 1907 עבר לניו יורק, שם השתלב בתעשיית הביגוד. בשנת 1910 היה ממנהיגי השביתה הגדולה של עובדי תעשיית הביגוד בשיקגו, ובשנת 1914 היה ממייסדי ארגון העובדים "עובדי ההלבשה המאוחדים של אמריקה" (ACWA) לצד בסי אברמוביץ', שנישאה לו בשנת 1916, ועמד בראש הארגון. תמך בניו דיל שקידם פרנקלין רוזוולט, ובשנת 1935 סייע לג'ון לואיס בייסוד "קונגרס הארגונים התעשייתיים" (CIO). בשנת 1936 הקים ביחד עם דייוויד דובינסקי את "מפלגת העבודה האמריקאית" (ALP), אשר תמכה במועמדים מטעם המפלגה הדמוקרטית, כגון פרנקלין רוזוולט והרברט ליהמן. נפטר כתוצאה מהתקף לב בשנת 1946. "קרן סידני הילמן" שהוקמה לזכרו מחלקת מדי שנה פרס כספי לכותבים ועיתונאים העוסקים בתחום הצדק הסוציאלי. Melech Epstein, Profiles of Eleven: Profiles of Eleven Men Who Guided the Destiny of an Immigrant Society and Stimulated Social Consciousness Among the American People. Detroit: Wayne State University Press, 1965. Steven Fraser, Labor Will Rule: Sidney Hillman and the Rise of American Labor. Ithaca, NY: Cornell University Press, 1993. Matthew Josephson, Sidney Hillman, Statesman of American Labor. New York: Doubleday & Company, 1952. מדיה וקבצים בנושא סידני הילמן בוויקישיתוף Sidney Hillman Biography Sidney Hillman Foundation Guide to the Amalgamated Clothing Workers of America records, #5619. Kheel Center for Labor-Management Documentation and Archives, Cornell University Library. סידני הילמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סידני הילמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סידני הילמן (1887-1946), דף שער בספרייה הלאומית סטיבן פרייזר, Labor Will Rule: Sidney Hillman and the Rise of American Labor, ניו יורק: העיתונות החופשית, 1991, עמ' 3-4
תמונת ממשלת ישראל בבית הנשיא

לפי מסורת שהתגבשה בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, עם כינונה של ממשלה חדשה מתייצבים ראש הממשלה והשרים במשכן הנשיא לתצלום קבוצתי עם הנשיא. אל חברי הממשלה והנשיא מצטרף פעמים רבות מזכיר הממשלה. שינויים בהרכב הממשלה, כגון מינוי שר חדש או פרישה של שר, אינם מובילים לתצלום קבוצתי מעודכן. בתקופת כהונתם של הנשיאים יצחק בן-צבי וזלמן שזר צולמה התמונה בצריף ששימש משכנם של נשיאים אלה. מאז חנוכת משכן הנשיא, מצולמת התמונה באולם קבלת הפנים של משכן זה, על רקע "כותל תהילה לירושלים" של משה קסטל. החל מכינונה של ממשלת ישראל הארבע עשרה ניתן לתמונה מבנה קבוע: הנשיא וראש הממשלה יושבים בחזית התמונה (לעיתים ישב לצדם גם סגן ראש הממשלה), ומאחוריהם עומדים השרים, בשורה אחת, בשתי שורות או בשלוש שורות. מרבית השרים לבושים בתצלום בחליפה כהה (מרבית הגברים עונבים עניבה), אך אין זה קוד לבוש מחייב. השרות לובשות פעמים רבות בגד צבעוני. התצלום מוצג ברבים באמצעי התקשורת בישראל. בעיתונות החרדית נהוג שלא להציג תצלומי נשים. עקב כך יש במגזר זה עיתונים הנמנעים מהצגת תמונת הממשלה (שבה מכהנות גם נשים), ואחרים מציגים את התמונה שבה הנשים מטושטשות, או מוּצאות לחלוטין. אף שככלל בתצלום לא משתתפים סגני השרים, בתצלום של ממשלת ישראל ה-34 השתתף סגן שר הבריאות יעקב ליצמן. השופט אליקים רובינשטיין הביע תמיהה בעניין זה בדיון בעתירה לבג"ץ נגד אי-מינויו של שר בריאות. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובנוסף מפאת גודלה של ממשלת ישראל ה-35 לא צולמה תמונה לממשלה זו. כל ממשלות ישראל, באתר הכנסת ממשלות העבר, באתר של משרד ראש הממשלה קמפיין "השקופות": בטאון ש"ס מחק את השרות, באתר ynet, 21 במאי 2015. יעל פרידסון‏, לא התלהבו מהשיא: "בחדרי חרדים" טשטשו את השרות בתמונת הממשלה, באתר וואלה, 14 ביוני 2021 משה גורלי, שופטי בג"ץ במסר לנתניהו: "לפי חוק היסוד רה"מ לא יכול להיות שר", באתר כלכליסט, 7 ביולי 2015. איתמר אייכנר, בר סימן טוב יקבע: איך תצולם תמונת הממשלה המסורתית?, באתר ynet, 17 במאי 2020 חברי הממשלה החדשה אצל הנשיא, על המשמר, 6 בנובמבר 1955 עמרי נחמיאס‏, "ממשלה צרה גם העבירה את אוסלו": השרים הצטלמו בבית הנשיא, באתר וואלה, 19 במאי 2015 אבי שיף, התמונה המסורתית: שרי הממשלה בבית הנשיא, באתר בחדרי חרדים, 19 במאי 2015. יקי אדמקר‏, ממשלת ישראל ה-36 התכנסה לתמונה המסורתית בבית הנשיא, באתר וואלה, 14 ביוני 2021
חוג פרימיטיבי למחצה

בתורת החוגים, חוג פרימיטיבי למחצה (semi primitive ring) הוא חוג שרדיקל ג'ייקובסון שלו שווה לאפס. חוגים אלו מכלילים את החוגים הפרימיטיביים - ואכן, כל חוג פרימיטיבי למחצה סוף ממדי הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים. במקרה הארטיני, תכונה זו שקולה לראשוניות למחצה ולפשטות למחצה, ולפי משפט ודרברן-ארטין החוג שווה לסכום ישר של חוגי מטריצות מעל חוג עם חילוק. יהי חוג R {\displaystyle R} . רדיקל ג'ייקובסון שלו הוא חיתוך כל האידיאלים הפרימיטיביים שלו, ששווה גם לחיתוך כל האידיאלים השמאליים המקסימליים שלו. החוג נקרא פרימיטיבי למחצה אם רדיקל ג'ייקובסון שלו שווה אפס. לכל חוג R {\displaystyle R} , המנה R / J a c ( R ) {\displaystyle R/Jac(R)} פרימיטיבית למחצה. הגדרה שקולה: חוג הוא פרימיטיבי למחצה אם ורק אם קיים לו מודול פשוט למחצה ונאמן. הגדרה אחרת, בעלת אופי פחות כללי (וההגדרה המקורית שג'ייקובסון נתן), היא: החוג נקרא פרימיטיבי למחצה אם הוא מהווה מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים - כלומר, יש שיכון של R {\displaystyle R} בתוך מכפלה המנות הפרימיטיביות שלו: R ↪ ∏ primitive R / P {\displaystyle R\hookrightarrow \prod _{\text{primitive}}{R/P}} המהווה גם העתקה על כל רכיב. הגדרה זו נגררת מההגדרה הקודמת, אך לא תמיד גוררת אותה. כל חוג פשוט למחצה הוא פרימיטיבי למחצה, וכל חוג פרימיטיבי למחצה הוא ראשוני למחצה. בעוד חוג קומוטטיבי פרימיטיבי אינו אלא שדה, חוגים קמוטטיביים פרימיטיביים למחצה נפוצים הרבה יותר; בפרט, כל תחום שלמות אפיני הוא פרימיטיבי למחצה. חוג השלמים הוא פרימיטיבי למחצה (ולא פשוט למחצה או פרימיטיבי). חוג האנדומורפיזמים של מרחב וקטורי אינסוף-ממדי הוא פרימיטיבי, ולכן פרימיטיבי למחצה. Q ⊕ Q {\displaystyle \mathbb {Q} \oplus \mathbb {Q} } הוא פרימיטיבי למחצה ולא ראשוני; חוג השלמים ה-p-אדיים הוא ראשוני אך לא פרימיטיבי למחצה. כל תחום (לא בהכרח קומוטטיבי) נוצר סופית מעל שדה לא בן-מנייה הוא פרימיטיבי למחצה. אכן, לפי 'הטריק של עמיצור', רדיקל ג'ייקובסון במקרה זה מוכרח להיות נילי, אך הואיל ומדבר בתחום, הוא מתאפס. במקרה שהחוג גם ארטיני, המחלקות הבאות של חוגים מתלכדות - חוג הוא ראשוני למחצה אם ורק אם הוא פרימיטיבי למחצה ואם ורק אם הוא פשוט למחצה. במקרה זה, לפי משפט ודרברן-ארטין, החוג איזומורפי לסכום ישר סופי של מטריצות מעל חוגים עם חילוק. במקרה הלא ארטיני, המחלקות הללו נבדלות זו מזו. המשפט העיקרי של ודרברן קובע כי לכל אלגברה R {\displaystyle R} שהיא סוף-ממדית מעל שדה מושלם, העתקת המנה R → R / J a c ( R ) {\displaystyle R\rightarrow R/Jac(R)} מתפצלת, דהיינו: קיימת תת-אלגברה S ≅ R / J a c ( R ) {\displaystyle S\cong R/Jac(R)} כך ש- R = S ⊕ J a c ( R ) {\displaystyle R=S\oplus Jac(R)} (סכום ישר של מרחבים וקטוריים, אך לא בהכרח של חוגים). חוג פרימיטיבי
נחמן מייזל

נחמן מייזל (ביידיש נכתב לרוב: מייזיל; 16 ביוני 1887, קייב – 28 באפריל 1966, קיבוץ אלונים) היה עורך ומבקר ספרות יידי. מייזל נולד בבית כפרי ליד העיר קייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) במשפחה יהודית אדוקה ואמידה, בנם של שרה חנה ור' ישראל, ואחיה הגדול של גיטל מייזל (לימים מבקרת ספרות). קיבל חינוך ביתי עד גיל 17 אצל מלמדים. נישא לחינה, בתו של הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשון של תל אביב יפו. ב-1905 פרסם את חיבורו הראשון בעברית, לאחר מכן במשך מספר שנים פרסם ביקורות ספרות בכתבי עת ועיתונים עבריים. הוא שקל לעלות לארץ ישראל ולעסוק בחקלאות. ב-1909 הוא החל לכתוב ביקורות על ספרות יידיש; הביקורת הראשונה הייתה על חיבור של דוד ברגלסון. בין 1912–1914 ניהל את הוצאת הספרים "קונסט פארלאג" בקייב, ובמקביל היה עורכו של כתב העת הספרותי "די יידישע וועלט" ('העולם היהודי/היידי'). אחרי מלחמת העולם הראשונה ייסד הוצאה לאור בקייב והיה ממייסדי קולטור-ליגע, אגודת תרבות ביידיש. היה מעורכי "ביכער וועלט" ('עולם הספרים') בין השנים 1919–1920. עם נפילת הרפובליקה העממית של אוקראינה עבר לוורשה בירת פולין, ושם ב-1921 חידש את פעילותה של קולטור-ליגע. בין השנים 1925–1938 הוא היה חבר מערכת ועורך כתב העת הספרותי "ליטערארישע בלעטער". ב-1934 פרסם ספר על חיים נחמן ביאליק, "ביאליק (זיין לעבן און שאפן)", בהוצאת פארלאג גראשן-ביבלאטעק, ווארשע.. ב-1936 ביקר בארץ ישראל, ואת חוויותיו פרסם בספר "טעג און נעכט אין עמק" ('ימים ולילות בעמק [יזרעאל]'; 1937). בדצמבר 1937 היגר לארצות הברית, שם היה מזכיר וחבר הנהלת יידישער קולטור-פארבאנד והיה עורך ירחון "יידישע קולטור". ב-1964 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ אלונים, קרוב לבני משפחתו, שם נפטר ב-1966, בגיל 79, והובא למנוחות. בנו, דב מיזל, היה ממייסדי הקיבוץ. אייזיק מאיר דיק : < צו זיין 50 סטן יארציט > , ניו יארק, לארה קעסממאן ליטעראטורי פאנד ביים איקוף, 1943. נתן כהן, נחמן מייזיל, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) תמונתו וביוגרפיה קצרה, Lives in the Yiddish Theatre (מתוך "לעקסיקאָן פון דער יידישן טעאטר" לזלמן זילברצווייג) (באנגלית) זלמן רייזען, ‏מייזיל נחמן, בספרו: לעקסיקאָן פון דער ייִדישער ליטעראַטור, פּרעסע און פילאָלאָגיע, מהדורה 2, כרך ב, וילנה: ווילנער פערלאג פון ב. קלעצקין, תרפ"ז 1927, עמודות 390–384, בארכיון האינטרנט (ביידיש) נחמן מייזל, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) יצחק טורקאָוו-גרודבערג, ‏אַן אינסטיטוציע: נחמן מייזיל, אויף מיַין וועג: (שריַיבערס, קינסטלערס, עסקנים: דערמאָנונגען און אָפּשאַצונגען, עורכת שורה טורקאָוו, תל אביב: [חמו"ל], תשל"א, עמ' 114–125, בארכיון האינטרנט (ביידיש) נ. גרינבלט, נחמן מייזל: (לבקורו בארץ), דבר, 26 במרץ 1936 חיים רבינזון, נחמן מייזל: (קוים לדמותו), משמר, 6 בדצמבר 1946 ג. קרסל, נחמן מייזל, דבר, 28 באפריל 1966 (נקרולוג) נחמן מייזל, דף שער בספרייה הלאומית נחמן מייזיל, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) נחמן מייזל, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית). אתר הספרייה הלאומית, ערך : חיים נחמן ביאליק
הרברט ליהמן

הרברט הנרי ליהמן (באנגלית: Herbert Henry Lehman;‏ 28 במרץ 1878 - 5 בדצמבר 1963) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כמושל מדינת ניו יורק בשנים 1933–1942, וכסנאטור מטעם המדינה בשנים 1950–1957. ליהמן נולד בניו יורק למאיר ליהמן, ממייסדי בנק ההשקעות ליהמן ברדרס. אביו היגר מבוואריה שבגרמניה למונטגומרי שבאלבמה, ועבר להתגורר בניו יורק לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית. בהמשך נעשה לשותף בבנק של אביו. ב-1910 התחתן ונולדו לו שלושה ילדים. אירווינג ליהמן היה אח של הרברט. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כקולונל בצבא ארצות הברית. בשנת 1920 התחיל פעילות פוליטית במפלגה הדמוקרטית, ובשנת 1928 מונה לראש הוועדה הכלכלית של המפלגה. בשנים 1929–1932 כיהן כסגן מושל ניו יורק, תחת המושל פרנקלין דלאנו רוזוולט. עם בחירתו של רוזוולט לנשיא ארצות הברית ב-1932, ירש אותו ליהמן והחל לשמש כמושל מדינת ניו יורק. מינואר 1933 ועד דצמבר 1942, לאחר שנבחר לתפקיד בארבע מערכות בחירות רצופות. בתקופה זו, פעל במדינתו ליישום מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין רוזוולט. בשנת 1943 מונה למנהל הראשון של ארגון אונרר"א, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1946. מינואר 1950 ועד ינואר 1957 כיהן כסנאטור מטעם מדינת ניו יורק, ובעת כהונתו נודע כמתנגד חריף של הסנאטור ג'וזף מקארתי, ונחשב לליברלי בהשקפותיו. בשנותיו האחרונות התגורר בביתו שבניו יורק, ונפטר ב-1963 כתוצאה מאי-ספיקת לב. הוא נקבר במחוז וסטצ'סטר שבניו יורק. על שמו נקרא מושב לימן שבגליל המערבי וכן רחוב בקריית ים. מדיה וקבצים בנושא הרברט ליהמן בוויקישיתוף הרברט ליהמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) הרברט ליהמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרברט להמן (1878-1963), דף שער בספרייה הלאומית The Herbert H. Lehman Center for American History at Columbia University, with pictures of Lehman. Lehman Special Correspondence Files Website at Columbia University Libraries. ברנרד וסרשטיין, בריטניה ויהודי אירופה 1939–1945, עם עובד, 1982, עמ' 183.
דוכיפתיות עצים

דוכיפתיות עצים (שם מדעי: Phoeniculidae) היא משפחת עופות טרופיים מסדרת הדוכיפתאים (לשעבר בסדרת הכחלאים) וקרובות המשפחה של הציפור הלאומית של ישראל - הדוכיפת (Upupa). דוכיפות אלה שאינם בעלי "כיפה" והם יותר כהים ואדומי מקור ממנה, חיים אך ורק באפריקה שמדרום לסהרה, ביערות טרופיים שונים. משפחת דוכיפתיות העצים כוללת את המינים הגדולים והמרשימים ביותר בסדרה והגדולים מגיעים לאורך 23-46 ס"מ. דוכיפות הפגיון הם קרובות קטנות יותר, אך כהות יותר ומקורן נוטה הצידה כמו פגיון. שני הסוגים חיים בעיקר על עצים בג'ונגל ומחפשים חרקים וחסרי חוליות אחרים אותם הם חוטפים במהירות. דוכיפת עצים (Phoeniculus) Phoeniculus bollei Phoeniculus castaneiceps Phoeniculus damarensis Phoeniculus somaliensis Phoeniculus purpureus דוכיפת הפגיון (Rhinopomastus) Rhinopomastus aterrimus Rhinopomastus cyanomelas Rhinopomastus minor מדיה וקבצים בנושא דוכיפתיות עצים בוויקישיתוף דוכיפתיות עצים, באתר ITIS (באנגלית) דוכיפתיות עצים, באתר NCBI (באנגלית) דוכיפתיות עצים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוכיפתיות עצים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דוכיפתיות עצים, באתר GBIF (באנגלית) דוכיפתיות עצים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בישעה

בישעה (בערבית: بِشْعَة; תעתיק מדויק: בִּשׁעָה) הוא טקס כוויית הלשון במבחן לגילוי חפות או אשמה של מעורבים בסכסוך. הבישעה נהוגה בחברה הבדואית במקרים של אישומים בעבירות קשות שאין להן עדים או ראיות חותכות. ההליך הוא פומבי ונערך בהסכמתם של הנבחנים. הבישעה מתבצעת על ידי מוסמך לדבר – המֻבַּשׁע (مُبشِّع). סמכות המובשע עוברת בירושה מאב לבן, או לבן-משפחה מקרבה ראשונה, ותוקפהּ מיוחס ל"בַּרַכַּה" (بَرَكَة), כלומר – לחסד עליון. טקס הבישעה אינו מעוגן במשפט הבדואי ולא בחוקי השריעה, אלא הוא עֻרפֿי (ﻋُﺮﻔﻰ), כלומר, נוהגי. המבקש להוכיח את חפותו במבחן זה, אחרי שעניינו הוצג בפני המובּשע ובפני המתקהלים לטקס, נדרש ללקק שלוש פעמים כלי מתכת דמוי מַצֶּקֶת (طاسة بالبشعة) שלוּבּן באש ואחרי כן לשטוף את פיו במים. המובּשע בודק את הלשון, והנבחן מציג אותה לביקורת לעיני העדים למבחן. אם יימצאו סימני כווייה על הלשון – אות הוא לכך שלא דיבר אמת. הבישעה מתקיימת, כאמור, רק בהסכמה של מי שמוכן לעמוד בה. החוזר בו מהסכמתו למבחן, או בורח, נחשב לדובר שקר. הבישעה נאסרה בתקופת המנדט הבריטי, וקיומה אסור במדינת ישראל. המלך חוסיין ביטל את הבישעה בירדן ב-1976, ובסעודיה מת המובּשע האחרון ללא יורשים. הבישעה עדיין מתקיימת בימינו במצרים, אצל המובּשע מבני העיאַידַה, סמוך לאבו סולטאן שמדרום לעיר אסמאעיליה. הבישעה מקובלת גם בקרב כפריים, ולא רק בקרב הבדואים, ודורשיה נוהרים אל המובשע שבמצרים גם מהארצות השכנות, וישראל בכללן. עלילת "גגות אדומים" בסרטו של דני ורטה "אספלט צהוב" (2000) מתארת מבחן בישעה אצל בני הג'האלין במדבר יהודה; הסרט אינו תיעודי. בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בתולות (2017) מבקשת גיבורת הסדרה, שלי רג'וואן, לעבור מבחן בישעה אצל שייח' בדואי בסיני. משפט האל עארף אל-עארף, שבטי הבדואים במחוז באר שבע (תרגום: מ. קפליוק; הוצאת "בוסתנאי", 1937); פרק י"ג: "לקיקת האש" ("בשעה"), עמ' 55–60 שבתאי (שבו) לוי, הבדווים במדבר סיני – דגם של חברה מדברית (הוצאת שוקן, 1987); על ה"בישעה" בעמ' 225–226 ששון בר-צבי, מסורת השיפוט של בדוויי הנגב (משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991); על ה"בישעה" בעמ' 32–33, 101–107 יוסף גינת, נקמת דם: נידוי, תיווך וכבוד המשפחה (הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, תש"ם, 2000). Joseph Ginat, Bedouin Bisha’h Justice: Ordeal by Fire (Eastbourne, U.K.: Sussex Academic Press, 2009 סלים אלאפניש, מבחן האש, 2009 (בגרמנית) דנצ'ו ארנון, "אש האמת במצרים", מסע אחר, גיליון 42, אוגוסט 1994 קדימון ל"מבחן האש הנורא" – סרטם של אליה סידס ונירה שרמן-סידס מ-1995 תיעוד חשיפת העבריין בטקס כוויית הלשון (בערבית, ללא תרגום); תיעוד מבחן בישעה, 2012 (בערבית, ללא תרגום) סלים אלאפניש, מקומו של "מבחן האש" במנהגי המשפט הבדואי, ברלין, 1982 (בגרמנית) התעתיק בשפות אירופה אינו אחיד – Bisha'a, Besha, Bisha אין מניעה לתעדו בצילום, ויש מבחר סרטונים מקוונים לצפייה; ראו לדוגמה ב"קישורים חיצוניים" הבישעה מכונה בשל כך בשם "הפוליגרף הבדואי" לדוגמה, בכתב אישום שנדון ב-2011 בבית המשפט המחוזי בבאר שבע (תיק פ"א 21595/11, בסעיפים 28–31) מוזכר הליך ה"בישעה" של בדואים ישראלים במצרים כעניין שאינו בלתי מוכר או בלתי שיגרתי, וכך גם בהחלטת בית המשפט (מ"ת 13856-08-11, בעמוד 4). הבישעה הופיעה בסרטים וסדרות. בשנת 2017 הוצגה בסצנה מתוך סדרת הטלוויזיה "בתולות" בכיכובה של מגי אזרזר "הלשון של שלי תישרף", סרטון באתר יוטיוב מהדורת פקסימיליה ראתה אור בהוצאת אריאל ומרכז ג'ו אלון, 2000; המקור בערבית ראה אור ב-1934
ג'יי לאבסטון

ג'יי לאבסטון (באנגלית: Jay Lovestone;‏ 15 בדצמבר 1897 - 7 במרץ 1990) היה סוציאליסט ומנהיג פועלים יהודי-אמריקאי. נולד בעיירה במחוז גרודנו (כיום בבלארוס) למשפחה שומרת מצוות, בשם "יעקב ליבשטיין". בשנת 1907 היגרה משפחתו לניו יורק. נמשך מנעוריו לסוציאליזם, והולהב מרעיונותיו של דניאל דה ליאון. בשנת 1919 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. בשנת 1921 נעשה לעורך עיתון המפלגה הקומוניסטית ועם מותו של צ'ארלס רות'נברג מייסד המפלגה בשנת 1927, נעשה למזכיר הארצי של המפלגה. בשנת 1929 הוצא משורות המפלגה הקומוניסטית בשל תמיכתו בניקולאי בוכארין, והצטרף יחד עם חברו צ'ארלס צימרמן לארגון העובדים ILGWU של דייוויד דובינסקי. בשנת 1944 נבחר לכהן בוועדת הסחר החופשי (Free Trade Union Committee) של פדרציית העבודה האמריקאית, ובמסגרת זו שירת את ה-CIA באיתור פעילים קומוניסטים. Robert J. Alexander, The Right Opposition: The Lovestoneites and the International Communist Opposition of the 1930s. Westport, CT: Greenwood Press, 1981. Victor G. Devinatz, "Reassessing The Historical UAW: Walter Reuther's Affiliation with the Communist Party and Something of Its Meaning — A Document of Party Involvement, 1939", Le Travail, 2002. Fred Hirsch, An Analysis of Our AFL-CIO Role in Latin America or Under the Covers with the CIA. San Jose, CA: F. Hirsch, 1974. Paul LeBlanc and Tim Davenport (eds.), The "American Exceptionalism" of Jay Lovestone and His Comrades, 1929-1940: Dissident Marxism in the United States, Volume 1. Leiden, NL: Brill, 2015. Ted Morgan, A Covert Life: Jay Lovestone, Communist, Anti-Communist & Spymaster. New York: Random House, 1999. מדיה וקבצים בנושא ג'יי לאבסטון בוויקישיתוף ג'יי לאבסטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פסופיים

פסופיים או חצוצרנים (שם מדעי: Psophiidae) היא משפחה של עופות טרופיים מסדרת העגוראים, החיה מביערות הגשם של מרכז ודרום אמריקה. במשפחה זו סוג אחד - פסופי ובו שלושה מינים קיימים. הפסופיים דומים במראם לתרנגולות שחורות ללא כרבולת, עם גרון כחול ועיניים גדולות יותר. גם גודלם כגודל תרנגולת: אורכם 42-45 ס"מ ומשקלם 1-1.5 ק"ג. לפסופיים יש קריאה קולנית מאד כשהם מכריזים על טריטוריה או קוראים לנקבות. הם נוטים לחיות על קרקע היער ואינם מרבים לעוף. מזונם העיקרי הוא פירות שונים, זרעים ומעט חרקים. בסוג זה שלושה מינים קיימים: פסופי אפור כנף (Psophia crepitans) פסופי חיוור כנף (Psophia leucoptera) פסופי שחור כנף (Psophia viridis) מדיה וקבצים בנושא פסופיים בוויקישיתוף פסופיים, באתר ITIS (באנגלית) פסופיים, באתר NCBI (באנגלית) פסופיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פסופיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פסופיים, באתר GBIF (באנגלית) פסופיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)