laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גארי קאר

גארי קאר (באנגלית: Gary Karr; נולד ב-20 בנובמבר 1941) הוא נגן הקונטרבס הראשון בעולם אשר פתח בקריירה סולנית מלאה. הוא הוכתר על ידי מגזין טיים כבסיסט הסולני המוביל בעולם. קאר נולד בלוס אנג'לס. בן למשפחת קונטרבסיסטים מקצועיים, בהשפעתם החל את לימודי הכלי והוא בן 9 בלבד. בעידוד סבו, בסיסט אף הוא ודמות בעלת השפעה מכרעת בחינוכו המוזיקלי, בילדותו נחשב לילד פלא. קאר נרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת קליפורניה תחת הדרכתו של הרמן ריינסהאגן. עם זאת, היה זה המעבר לבית הספר ג'וליארד והמפגש עם המורה המפורסם סטיוארט סאנקי אשר הותיר בו חותם. בתקופה זו אף נהג לבקר בסטודיו של הכנר הנודע מישה אלמן על מנת להאזין לאימוניו. את הופעת הבכורה של קאר ב- 1962 ליוותה הפילהרמונית של ניו יורק תחת שרביטו של ליאונרד ברנשטיין. כאן הרהיב קאר עוז וניגן את "הברבור" מתוך קרנבל החיות של סן-סנס, הכתוב במקור לצ'לו, בגובה הצליל המקורי. זאת לאחר סירובו לבקשת ברנשטיין לנגן את "הפיל", הקטע המיועד לקונטרבס מתוך אותה היצירה. באותה השנה הגיש קאר רסיטל בכורה בקרנגי הול. ההופעה עוררה הדים בעולם המוזיקה דאז, ובעקבותיה אף החליטה אלמנתו של סרגיי קוסביצקי לתרום לקאר את קונטרבס האמאטי משנת 1611 של בעלה המנוח. מאז הופיע כסולן עם תזמורות רבות ברחבי העולם, ביניהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת סימון בוליבר (ונצואלה), התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו והתזמורת הקאמרית של ציריך. קאר אף חבר פעם נוספת לברנשטיין וביצע את הקונצ'רטו לקונטרבס של קוסביצקי, ביצוע מחווה מצידו של ברנשטיין למורהו הדגול בטאנגלווד. תחום הפדגוגיה חב אף הוא רבות לקאר. שנים של מחקר בתחום הטכניקה של הכלי הניבו מספר ספרים המסבירים את גישתו באשר ליציבה ועבודה נכונה עם הגוף בעת הנגינה, וכן תרגילים המיועדים לשיפור השליטה הטכנית בקונטרבס. קאר גם הקליט משדר וידאו העוסק בנושאים אלה וכולל הדגמות חיות. בעבר אף לימד במוסדות יוקרתיים ברחבי ארצות הברית, ביניהם בית הספר ג'וליארד, ייל ובית הספר הארט למוזיקה. תלמידו הבולט בישראל הוא מיכאל קלינגהופר. בשנת 2001 ניגן קאר את רסיטל הפרידה שלו, אשר חתם את הקריירה שלו כאמן מופיע. כיום הוא מתרכז בהקלטות באולפן הביתי שלו ובהוראה. מדיה וקבצים בנושא גארי קאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גארי קאר גארי קאר, באתר AllMusic (באנגלית) גארי קאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) גארי קאר, באתר Discogs (באנגלית)
הרי גולומב

הָרַי גולומב (נולד ב-27 בינואר 1939) הוא פרופסור חבר בגמלאות בפקולטוה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בחוגים לאמנות התיאטרון ולמוזיקולוגיה ובתוכנית הרב-תחומית באמנויות היה מחברי הסגל האקדמי שהקים את החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב, בראשות פרופ' בנימין הרשב, שגם הנחה את עבודת הדוקטור שלו. תחומי מחקריו והרצאותיו כוללים פרוזודיה, אופרות ודרמה. בין השאר התמקד בחקר הדרמה של צ'כוב, שירת אלתרמן, והאופרות של מוצרט, ופרסם מאמרים גם על שירת ביאליק, סיפורי עגנון, ועוד. נושא תאורטי מרכזי בפעילותו המחקרית הוא מושג המורכבות באמנויות. גולומב הוא בנה של גאולה שרתוק, אחותם של משה שרת, רבקה שרתוק-הוז, עדה גולומב, ויהודה שרת, אביו הביולוגי היה עמי אסף. לאחר שאמו נפטרה בלידתו, הוא אומץ על ידי דודיו עדה ואליהו גולומב, ראש (הבלתי מוכתר של) ההגנה, שנפטר כאשר היה הרי בן שש ואימץ את שם משפחתם. בשנים 1960–1964 למד לתואר ראשון בבלשנות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל באותן שנים למד תאוריה של המוזיקה באקדמיה למוזיקה בתל אביב, שסופחה לאוניברסיטה, וסיים את לימודיו בתואר "מוסמך לתורת המוזיקה". בשנת 1968 סיים תואר שני בספרות השוואתית ובספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בהצטיינות יתרה. נושא עבודת המאסטר שלו היה "Shakespeare's Use of Enjambment, with Special Reference to King Lear", בהנחיית פרופ' לאה גולדברג. בשנת 1979 סיים דוקטורט בספרות באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' בנימין הרשב. נושא עבודת הדוקטור היה "Interrelations between Syntax and Line-Division in Poetry", ועליה מבוסס ספרו Enjambment in Poetry: Language and Verse in Interaction, הדן בתופעת הפסיחה. פרסם ביקורות מוזיקה בעבור העיתונים 'למרחב', 'הארץ', 'מעריב', 'גלובס', ואתר YNet. הרי גולומב חבר באיגוד הישראלי למוזיקולוגיה. והאגודה הישראלית לקידום חקר התיאטרון. היה נשוי לפסיכיאטרית ד"ר אביגיל גולומב, עד למותה ב-2021. בנו הוא המוזיקולוג אורי גולומב. Enjambment in Poetry: Language and Verse in Interaction, Tel-Aviv: Tel-Aviv University – Porter Institute for Poetics and Semiotics (Meaning and Art), 1979. A New Poetics of Chekhov's Major Plays: Presence through Absence, Sussex Academic Press, 2014. המוזיקה בברית המלה העברית, באתר זמרשת צומת של ציונות ופוליפוניה, באתר זמרשת הרי גולומב, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דוד טנור

דוד יהושע טנור (באנגלית: David Joshua Tannor; נולד בשנת 1958) הוא פיזיקאי וכימאי תאורטי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. טנור למד לתואר ראשון בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1974 ל-1978. בין השנים 1979 ל-1983 למד לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס בהנחית פרופ' אריק הלר. נושא עבודתו היה "Time Dependent Formulation of Resonance Raman Scattering". שהה בלימודי פוסט דוקטורט בין השנים 1983 ל-1986 אצל פרופסור סטיוארט רייס באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1986 החל לכהן כחבר סגל בדרגת מרצה בכיר באוניברסיטת שיקגו, ובשנת 1992 עבר לכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1995 עלה עם משפחתו לישראל וקיבל משרת פרופסור חבר במכון ויצמן למדע. בשנת 2000 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובשנת 2006 החל לכהן כראש הקתדרה הפרופסוריאלית ע"ש הרמן מאייר. נשוי לחיה ואב לארבעה. בנוסף לעיסוקו כמדען, טנור הוא מדריך בכיר לקראטה בשיטת ה-Tora-Dojo (חגורה שחורה דאן 4). מדיה וקבצים בנושא דוד טנור בוויקישיתוף דוד טנור, ברשת החברתית Goodreads דוד טנור, באתר ResearchGate דוד טנור, באתר Semantic Scholar אתר אישי באתר מכון ויצמן תאוריית הקשר במגזין מכון ויצמן
הבחירות הכלליות בבריטניה 2010

הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-6 במאי 2010. ראש הממשלה המכהן גורדון בראון, שעמד בראש מפלגת הלייבור מאז פרישתו של טוני בלייר ב-2007, התמודד על כהונה נוספת בתפקיד מול דייוויד קמרון, מנהיג המפלגה השמרנית. תוצאות הבחירות הביאו, לראשונה מאז 1974, לבחירת פרלמנט תלוי, כאשר לאף מפלגה אין רוב מוחלט להקמת ממשלה. המפלגה השמרנית זכתה לעלייה ניכרת במספר המושבים על חשבון הלייבור, והייתה למפלגה הגדולה ביותר. קמרון הקים קואליציה עם המפלגה הליברל-דמוקרטית בראשות ניק קלג כדי להגיע לרוב הדרוש, והתמנה לראשות הממשלה. בכך הגיע שלטון הלייבור, שהחל ב-1997 עם בחירתו של טוני בלייר, לקיצו לאחר 13 שנים. בין הנושאים שעמדו במרכז מערכת הבחירות היו התמודדות הממשלה עם תוצאות המשבר הכלכלי העולמי, השחיתות במערכת הפוליטית הבריטית (לאור שערוריית החזר ההוצאות של חברי פרלמנט שהתגלתה כשנה לפני הבחירות), ומעורבותה של בריטניה במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק. במסגרת מערכת בחירות זו התקיימו לראשונה בבריטניה עימותים טלוויזיוניים בין שלושת המועמדים הבולטים. 15 באפריל 2010 - עימות ראשון, שהתמקד במדיניות פנים; 22 באפריל 2010 - עימות שני, שהתמקד ביחסים בינלאומיים; 29 באפריל 2010 - עימות שלישי, שהתמקד בכלכלה ובמיסוי. הופעתו המוצלחת של ניק קלג בעימות הראשון, הקפיצה את מעמדה של המפלגה הליברל דמוקרטית בסקרים, שאף הראו לזמן קצר כי היא עוברת את מפלגת הלייבור ומתקרבת למפלגה השמרנית מבחינת מספר הקולות. למרות זאת, בשל שיטת הבחירות האזורית, קבלה מפלגה זו מספר מושבי פרלמנט קטן בהרבה משתי המפלגות הגדולות, אך היוותה לשון מאזניים ולאחר הבחירות אף הצטרפה לממשלה בראשות קמרון. ב-6 במאי נבחרו 649 מתוך 650 חברי הפרלמנט והבחירות הושלמו ב-27 במאי, באזור בחירה שבו נדחו הבחירות עקב פטירתו של אחד המועמדים. בשל התוצאות שבהן לא זכתה אף מפלגה לרוב מוחלט, התקיימו שיחות קואליציה בין שתי המפלגות הגדולות למפלגה הליברל-דמוקרטית. ימים אחדים לאחר מכן, רק לאחר שהתברר כי הליברל-דמוקרטים יצטרפו לקואליציה בראשות קמרון, התפטר ראש הממשלה בראון מתפקידו, בניגוד לנהוג בדרך כלל, שראש הממשלה המפסיד מתפטר ויוצא מדאונינג 10 עוד באותו ערב. הבחירות הכלליות בבריטניה (2015) מדיה וקבצים בנושא הבחירות הכלליות בבריטניה 2010 בוויקישיתוף עופר קניג, בחירות 2010 בבריטניה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה רפי מן, המריונטות של מרדוק, באתר העין השביעית, 25 באפריל 2010 בריטניה בוחרת - ריכוז כתבות בנושא הבחירות באתר הארץ דנה הרמן, בריטניה בוחרת עוד 21 יום: ניק קלג ניצח בעימות הטלוויזיוני הראשון בבריטניה, באתר הארץ, 16 באפריל 2010 דנה הרמן, תמימות דעים בין בראון לקמרון בעימות השני: חייבים לעצור את קלג, באתר הארץ, 23 באפריל 2010 הבחירות הכלליות בבריטניה 2010, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יוסוף רזא גילאני

סייד יוסוף רזא גילאני (באורדו: یوسف رضا گیلانی; נולד ב-9 ביוני 1952) הוא ראש ממשלת פקיסטן לשעבר וסגן יושב ראש מפלגת העם של פקיסטן. גילאני נולד בקראצ'י למשפחה ממולטאן בעלת השפעה פוליטית. הוא בעל תואר ראשון ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת פונג'ב. החל את פעילות הפוליטית ב-1978 תחת הממשל הצבאי של מוחמד זיא אל-חאק. שימש בין 1993 ל-1996 כיושב ראש הפרלמנט בתקופה שבה כיהנה בנזיר בוטו כראש ממשלת פקיסטן מטעם מפלגת העם הפקיסטני (PPP). מאוחר יותר הוא ריצה חמש שנות מאסר בכלא הפקיסטני לאחר שהואשם בניצול לרעה של סמכויותיו. הוא מעולם לא הורשע, ושוחרר ב-2005. גילאני נבחר בפרלמנט לראש ממשלה לאחר שרצח בנזיר בוטו הביא בסופו של דבר להתפטרותו של פרבז מושארף. הוא נבחר ב-23 במרץ 2008 ברוב של 264 מול 42 קולות. קודמו בתפקיד היה מוחמד מיאן סומרו ששירת כראש ממשלה זמנית מיד לאחר התפטרות מושארף מנובמבר 2007 עד מרץ 2008. בתקופת שלטונה של בנזיר בוטו היה גילאני יושב ראש האספה הלאומית. תחת שלטון פרבז מושארף הוא נעצר ונכלא לחמש שנים, במהלכן סירב להגיע לעסקה עם השלטונות כדי להשתחרר. הצעד הראשון של גילאני כראש ממשלה היה מתן הוראה לשחרר ממעצר בית את נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן ושופטים נוספים. השופטים נעצרו בהוראה של מושרף, כיוון שהכריזו שבחירתו אינה חוקית. ב-3 ביוני 2008 הוא ניצל מניסיון התנקשות בחייו. ביוני 2012 גילאני הודח מתפקידו בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של פקיסטן בראשות אפתיח'אר מוחמד צ'אודרי. הוא נשוי ויש לו ארבעה בנים ובת. ב-9 במאי 2016 בנו, עלי חיידר גילאני, נחטף בידי קבוצה המקושרת עם אל-קאעדה, ושהה בשבי כשלוש שנים. הוא חולץ במבצע צבאי משותף של כוחות נאט"ו וצבא אפגניסטן. מדיה וקבצים בנושא יוסוף רזא גילאני בוויקישיתוף יוסוף רזא גילאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות, פקיסטן: רה"מ החדש שיחרר שופטי העליון ממעצר, באתר ynet, 24 במרץ 2008 שי אילן‏, פקיסטן: רה"מ החדש משחרר את השופטים, באתר וואלה, 24 במרץ 2008 "Pakistani PM Yousaf Raza Gilani survives assassination attempt", The Guardian, 3 Sep. 2008. "Yousuf Raza Gilani is sent packing," Dawn, June 19, 2012. "Pakistan ex-PM's kidnapped son rescued in Afghanistan", BBC News, 10 May 2016. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קוסטקו

קוסטקו (באנגלית: Costco) היא רשת חנויות הסיטונאות הגדולה ביותר בארצות הברית והתשיעית בעולם. נכון לפברואר 2024 החברה מפעילה 871 חנויות בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, מקסיקו, טאיוואן, קוריאה הדרומית, יפן וספרד. נכון לדצמבר 2023 היא רשת המזון השנייה הגדולה בעולם אחרי וולמארט. מכירת הסחורות בחנויות החברה מתבצעת בסיטונאות ולחברי מועדון בלבד. ב-2014 היו לקוסטקו כ-55 מיליון חברי מועדון ומכירותיה הסתכמו ב-112.64 מיליארד דולר. קוסטקו היא החברה האמריקאית הראשונה שצמחה לשווי של 3 מיליארד דולר בתוך פחות משש שנים. חלק מהחנויות פתוחות לקהל הקונים וחלקן מוכרות במשלוח בלבד. כמו כן, חלק מהחנויות מתמחות בציוד משרדי ובעבר היו חנויות שהתמחו בכלי בית וכאלה שהתמחו במזון. מדיה וקבצים בנושא קוסטקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קוסטקו (באנגלית) קוסטקו, ברשת החברתית פייסבוק קוסטקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קוסטקו, ברשת החברתית אינסטגרם קוסטקו, ברשת החברתית LinkedIn קוסטקו, סרטונים בערוץ היוטיוב קוסטקו, באתר פינטרסט מידע עסקי על חברת קוסטקו באתרים Yahoo! Finance • MarketWatch • CNN Money • Bloomberg Business (באנגלית) קוסטקו, בגוגל פיננסים קוסטקו, באתר Crunchbase (באנגלית) קוסטקו, באתר EDGAR של הודעות ל-SEC (באנגלית) גיל קליאן, קוסטקו: הרשת שמוכרת ארונות מתים ליד קופסאות מיונז ועגבניות, באתר כלכליסט, 5 באוגוסט 2018 השיטה של קוסטקו: סופרמרקט לחברים בלבד, סרטון בערוץ "Calcalist | כלכליסט", באתר יוטיוב (אורך: 03:10) ערך זה הוא קצרמר בנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלאש פוטוליזה

פלאש פוטוליזה (באנגלית: Flash Photolysis) היא שיטת מחקר, המשמשת בעיקר לבחינת קינטיקה של תגובות כימיות. בשיטה זו, דוגמית חומר מקבלת הבזק אור חזק במשך מספר ננושניות, פיקושניות או אף פמטושניות מקרן לייזר או מכל מקור אור מתאים אחר (כגון מנורת הבזק (אנ')). הבזק חזק זה גורם לתחילתה של תגובה כימית, או מוביל להתגברות רמות האנרגיה של אלקטרונים בקבוצת אטומים או במולקולות שבדוגמית החומר, מעבר לרמתם הראשונית. עצמת בליעת האור של דוגמית החומר, משתנה בעקבות אותם תהליכים שגרם ההבזק, ועל כן, על מנת לבחון את קצביהם של תהליכים אלו, מקובל לקלוט את רמות הבליעה של האור בדוגמית, במרווחי מבחן קצרים של כמילישנייה. פלאש פוטוליזה פותחה מעט לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949, בעקבות ניסיונות צבאיים לייצר מצלמות המסוגלות לצלם טילים בזמן טיסתם. מפתחי הטכניקה, מנפרד אייגן, רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש וג'ורג' פורטר (אנ'), זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1967 על המצאתם זו. במשך 40 השנים שלאחר מכן, הטכניקה נעשתה מתוחכמת יותר ויותר, הודות לפיתוחים חדשים בתחומי האופטיקה והלייזר. יתר על כן, העניין בשיטה זו גדל במידה ניכרת, כאשר היישומים המעשיים שלה התפשטו מעבר לכימיה אל תחומים חדשים, כגון הביולוגיה, מדע החומרים ומדעי הסביבה. כיום, חוקרים רבים משתמשים באופן שכיח בטכניקת הפלאש פוטוליזה, על מנת ללמוד יותר על תהליכי אור מושרה ופוטוסינתזה, במולקולות אורגניות, בפולימרים, בננו-חלקיקים, במוליכים למחצה, בצמחים, באותות ביולוגיים, ובשינויי קונפורמציות במערכות ביולוגיות. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוסף ימבור

יוסף (פֶרֶנץ) יַמבּוֹר (בהונגרית: Ferenc-Iosef Jámbor‏ 16 באפריל 1899 – 14 במאי 1964) היה עיתונאי הונגרי-ישראלי ופעיל ציוני סוציאליסטי, חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם "חזית השמאל" וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מפ"ם (1955–1959). חתן פרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1956. ימבור נולד בשנת 1899 בביסטריצה, ושם גדל. אביו אברהם היה מהנדס עובד מדינה, אינטלקטואל מתבולל. בשנת 1924 מונה לעורך לילה בעיתון "אוי קלט" (Új Kelet) בקלוז', שבו עבד עד 1940. לצד עבודתו העיתונאית היה פעיל בקהילה היהודית ובתנועה הציונית. היה חבר תנועת הנוער "השומר" ולאחר מכן ממייסדי[דרוש מקור] "השומר הצעיר". בשנת 1941 עלה לארץ ישראל. החל לכתוב בעיתון "על המשמר", פרסם בו טור קבוע, ובמקביל המשיך לפרסם מאמרים ב"אוי קלט". בשנת 1945 פתח את הספרייה בשפה ההונגרית ברחוב אלנבי בתל אביב, שאותה ניהלה אשתו אלישבע (בוג'וקה) עד פטירתה ב-1952.. עבור פעילותו העיתונאית היה ימבור בין ראשוני הזוכים בפרס סוקולוב, בשנת 1956. פעילותו הפוליטית נמשכה בארץ במפלגת "השומר הצעיר" ולאחר מכן במסגרת מפ"ם. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם רשימת "חזית השמאל". מטעם מפ"ם כיהן בין השנים 1955–1959 כחבר מועצת העיר תל אביב-יפו. ימבור הועמד בראש רשימת המועמדים למועצה ונתבקש לשוב ולהתמודד פעם נוספת, אך דחה את ההצעה מטעמי בריאות. נפטר במאי 1964, בגיל 65. נקבר בבית העלמין קריית שאול. עזבונו הספרותי הועבר לקיבוץ עֶבְרוֹן, שם הוקם לזכרו בשנת 1967 "בית ימבור". ספר ימבור - מבחר כתבים, בעריכת יעקב רבי, תל אביב: על המשמר, תשכ"ו. ("ספר זה מכיל מאמרים שנכתבו בעיקר בשביל "על המשמר", בעשרים ואחת שנות עבודתו של ימבור בעיתון") דוד הדני, יוסף ימבור – בן חמשים: חבר ומדריך, על המשמר, 13 באפריל 1949 מת העתונאי יוסף ימבור, מעריב, 14 במאי 1964 ה. ד., יוסף ימבור, דבר, 15 במאי 1964 ד. ל., "מה מיום", מעריב, 22 במאי 1964 האיש שלא בז לקטנות, מעריב, טורים 1–2, 14 ביוני 1964 שלמה יצחקי, גדליהו יעקובי (עורכים), נעורים של טעם: השומר הצעיר בטרנסילבניה 1929–1949, גבעת חביבה: יוצאי השומר הצעיר בטרנסילבניה, תשנ"א 1991, עמ' 238. אלישבע (בוג'וקה), דבר, מודעת אבל, 18 באפריל 1952 פרס סוקולוב יחולק החודש ל-5 עתונאים, דבר, 3 באוגוסט 1956; מ. בן-שחר, רשימות תל-אביביות: 5 עתונאים זכו בפרס סוקולוב, חרות, 7 באוגוסט 1956; ע. קרליבך ז"ל, ב"צ כץ, ד. זכאי, י. ימבור וא. תלמי זכו בפרס נ. סוקולוב, חרות, 14 בספטמבר 1956. יוסף ימבור באתר חברה קדישא ת"א–יפו. כולל מסה ביוגרפית, מאת ד"ר יהודה מרטון (Eo') ראו עוד: ספר ימבור, על המשמר, 10 באפריל 1966 ביקורת: הלל דנציג, כתבי יוסף ימבור, דבר, 14 במרץ 1966; ד. ל., ספר ימבור, מעריב, 15 באפריל 1966. ראה אור לאחר מותו
רבי מנא

רבי מנא היה כהן אמורא בדור החמישי לאמוראי ארץ ישראל, שימש כראש ישיבה בציפורי, הוזכר בעיקר בתלמוד הירושלמי. רבי מנא היה בנו ותלמידו של רבי יונה, שהיה מתלמידי החכמים הבולטים בדור שלפני - הדור הרביעי. כך פעמים רבות כשלימד הלכה, מסר דברים בשם אביו; כאשר שמע אותם מאביו בבית, אמר: "כך אמר לי אבא", וכאשר שמע אותם מאביו בבית המדרש, אמר: "כן אמר רבי יונה". כמו כן למד ושימש את רבי יוסי בר זבידא שהיה חברו של אביו - רבי יונה. ואת רבי חגי (הראשון). פעם הלך לעיר קיסרין (קיסריה), שם למד אצל האמוראים רבי חזקיה, רבי אושעיה בר שמי, רבי אהבה, רבי זעירא ורבי זריקן. תלמיד חבר שלו היה רבי יוסי ברבי בון, וחבר שלו המוזכר במיוחד היה רבי חנניה דציפורין, שמוזכרות מחלוקות רבות ביניהם, בלשון "רבי חנניה ורבי מנא: חד אמר... וחרנה (האחר) אמר...". לאחר ההיכרות ביניהם רבי חנניה הכיר, ברוב ענווה, בכך שרבי מנא עולה עליו בגדלותו בתורה, ומסר לו את תפקיד ראש הישיבה בציפורי, ולא די בכך, אלא שאף ישב ללמוד אצלו כאחד התלמידים. רבי מנא הביע שאט נפש כלפי אנשים שרכשו תואר כבוד רבני - "רבי" - באמצעות מתנות לנשיאים, וייתכן שבעקבות כך מוזכר בתלמוד שהוא נרדף על ידי אנשי בית הנשיא. כך מסופר כי פעם אחת כשנרדף על ידי אנשים אלה, הלך לקברו של אביו, ואמר "אבא, אבא, בני בית הנשיא מצערים לי". כך גם מסופר כי פעם אחת כאשר עברו אנשי בית הנשיא ליד קברו של אביו, רבי יונה, פרסות סוסיהם התקבעו, והם לא יכלו לזוז ממקומם, עד שהתחייבו לא לצער אותו יותר. הרב אהרן הימן, "רבי מנא (ב)", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 888-885, באתר היברובוקס "מַנִּי (מנא) ב"ר יונה", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 246–247, באתר היברובוקס ירושלמי, מסכת נזיר דף לג עמוד ב תלמוד ירושלמי, מסכת מגילה, פרק ד', הלכה י', ובפירוש קרבן העדה. תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים, פרק ז', הלכה ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק א', הלכה א'. תלמוד ירושלמי, מסכת דמאי, פרק א', הלכה ג'; מסכת כלאים, פרק ו', הלכה ג'; מסכת חלה, פרק א', הלכה א'; מסכת שבת, פרק ז', הלכה ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית, פרק ו', הלכה ב'. תלמוד ירושלמי, מסכת חלה, פרק ב', הלכה ב'; מסכת פסחים, ג', א' ובמקומות נוספים. תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים, פרק ו', הלכה א'. תלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים, פרק ג', הלכה ג'. תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ג, עמוד ב'.
רבי מנא (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רבי מנא (או מונא), תנא ארצישראלי תלמיד רבי יהודה. רבי מנא – אמורא ארצישראלי נודע, שפעל בדור החמישי של התקופה, ושימש כראש ישיבה בציפורי רבי מני (אמורא) – אמורא ארצישראלי מהדור הראשון של התקופה רבי מנא בר תנחום – אמורא ארצישראלי מהדור השני והשלישי של התקופה רבי מנא דשאב – אמורא ארצישראלי, שעסק בעיקר באגדה (תוספתא ברכות ה, יב)
פנטזיה קונצרטנטית של צ'ייקובסקי

הפנטזיה הקונצרטנטית בסול מז'ור/מינור אופוס 36 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי נכתבה בין יוני לאוקטובר של שנת 1884. ביצירה זו השתמש צ'ייקובסקי בתזמורת גדולה יותר מזו שהקצה לשני הקונצ'רטי שלו לפסנתר, וכלל בה חלילים נוספים וכלי הקשה, בהם גלוקנשפיל. הסיבה לכך, כפי שהסביר צ'ייקובסקי, היה רצונו לשוות לפנטזיה מצלול קליל יותר, משום שלא ראה בה קונצ'רטו לפסנתר במלוא מובן המילה. הפנטזיה בוצעה לראשונה בפברואר 1885 עם סרגיי טאנייב, תלמיד ההלחנה היחיד של צ'ייקובסקי, ליד הפסנתר ובניצוח מקס ארדמנסדרפר. הפנטזיה בוצעה רבות ב-20 שנות קיומה הראשונות, אחר נעלמה מן הרפרטואר למשך שנים רבות, אך בזמן האחרון זכתה לתחייה מחודשת. הפרק הראשון נקרא: "מעין רונדו" Quasi Rondo ומציג תפיסה חדשה ויצירת מבנה חדש על ידי המלחין. הפרק פותח בנגינת שלושת החלילים במלודיה, הנשמעת כמו גבוט. לאחר הנושא השני ועיבוד קצר, הפסנתר מנגן קדנצה ארוכה מאוד ואף רפסודית בעיקרה, שאחריה חוזרים הנושא הראשון והשני בדיוק כפי שהופיעו בפתיחה. אם הצגת הנושאים לפני הקדנצה הסתיימה על הדומיננטה, הרי בסיום, תוך כדי מודולציות, צ'ייקובסקי מסיים את הפרק בביסוס הטוניקה. הפרק השני מורכב משני חלקים ונקרא "קונטראסט". פרק זה היה אמור להיות הפרק הראשון של הסוויטה השלישית בסול מז'ור לתזמורת אופוס 55. אך צ'ייקובסקי מצא שאיננו מתאים לפתיחת היצירה וכתב לסוויטה פרק חדש. הוא שינה מעט את הנושאים ושכתב פרק זה לפסנתר ותזמורת. הפרק נפתח במנגינה ענוגה ואלגית לפסנתר בסול מינור. לאחר כמה תיבות מצטרף לפסנתר צ'לו יחיד. המנגינה חוזרת פעם אחר פעם, בכל פעם בליווי אחר של הפסנתר או התזמורת. הקונטראסט נוצר במעבר מהחלק האיטי לחלק המהיר, המבוסס על ריקוד רוסי. מידע על היצירה "פנטזיה קונצרטנטית של צ'ייקובסקי" באתר מיוזיק בריינז מידע על הקומפוזיציה "פנטזיה קונצרטנטית של צ'ייקובסקי" באתר AllMusic
הקרן לסיוע ליצואנים

הקרן הממשלתית לסיוע ליצואנים היא כלי סיוע של ממשלת ישראל לעסקים יצואנים. מטרת הקרן היא לסייע ליצואנים בעלי פוטנציאל התפתחות ויצירת מקומות עבודה חדשים לישראלים בישראל. הקרן מעמידה הלוואות בסכום של עד מיליון דולר אמריקני, בערבות מדינה של 70%, באמצעות שני בנקים מסחריים: בנק אוצר החייל ובנק מרכנתיל דיסקונט. תהליך קבלת ההלוואה כרוך בבדיקה כלכלית של גוף כלכלי מקצועי, והחלטת ועדת אשראי המשותפת עם נציגי הבנק, משרד התמ"ת והחשב הכללי. הקרן הוקמה במהלך 2006 ועד נובמבר 2008 נתנה מענה לעסקים יצואנים רק עבור ביצוע תוכנית שיווקית להשקעות בייצוא. מאז, מעמידה הקרן הלוואות למגוון צרכים שונים בהם: הון חוזר, השקעות בציוד, פעולות שיווק בחו"ל, תוך הקלה בביטחונות הנדרשים מהיצואנים לצורך קבלת ההלוואה. עד תחילת 2010 אושרו בקרן הלוואות בסך של מעל 80 מיליון ש"ח. סכום הלוואה מקסימלי: מדרגה ראשונה- עסקים עם מחזור מכירות עד 500,000 דולר זכאים לקבל הלוואה עד 100,000 דולר מדרגה שנייה- עסקים עם מחזור מכירות העולה על 500,000 דולר אך נמוך מ-15 מיליון דולר זכאים לקבל הלוואה עד מיליון דולר או 20% ממחזור המכירות (הנמוך מביניהם). תקופת ההלוואה: עד חמש שנים, מתוכן עד שנת גרייס (דחיית תשלומים) על תשלומי הקרן. ריבית: בתנאי השוק ביטחונות: 70% ערבות המדינה. 30% ביטחונות על ידי הלווים. בעלי החברה נדרשים לתת ערבות אישית. יצואנים אשר חברים בהתאחדות התעשיינים זכאים להעמדת ביטחונות מלאים על ידי ההתאחדות ואינם נדרשים להעמיד ביטחונות נוספים. עלויות: אגרה בסך 500 ש"ח למשרד האוצר ועמלה בסך 250 ש"ח לבנק. תהליך קבלת ההלוואה מורכב משלושה שלבים עיקריים: מילוי השאלון ומסירתו בצירוף הנספחים לחברת 'תבור', פגישה של הכלכלן הלקוחות והעברת חוות הדעת לוועדת האשראי. הבנק מבצע בדיקה כלכלית ללקוחות. הבקשה נידונה בוועדת האשראי ונקבע האם לאשרה ובאילו תנאים. על הקרן באתר החשב הכללי אתר חברת תבור המרכזת את הפניות
אורי שטטנר

אורי שטטנר (1935–1999) היה צייר ישראלי. שטטנר נולד בתל אביב ב-1935. בשנים 1958 - 1959 למד במכון אבני. ב-1960 נסע לפריז ושהה שם כעשר שנים, בהן הוצגו ציוריו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות חשובות, בין השאר במוזיאון פריז לאמנות מודרנית. ב-1965 הוזמן שטטנר יחד עם חמישה ציירים אחרים לייצג את צרפת בביאנאלה של פריז. ב-1975 הוענק לו פרס על שם אויגן קולב מטעם מוזיאון תל אביב. בשנת 1994 נערכה לו תערוכת רטרוספקטיבה שהוצגה במשכן לאמנות עין חרוד ובמוזיאון הרצליה. נערכו לו תערוכות יחיד בגלריה גורדון, גלריה שרה לוי, גלריה שלוש. עבודותיו נמצאות במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון חיפה לאמנות ואוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה. ב-2001, שנתיים לאחר מותו, נערכה תערוכה מקיפה של עבודותיו במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. בשנת 2006, בפתיחתה של גלריה יאיר בתל אביב, הוצגה תערוכה מיצירותיו. מסוף שנות ה-70 ציוריו מתאפיינים בפואטיקה מיוחדת: סגנון ציורו לירי, מעודן ומלנכולי שצבעוניותו בהירה ואוורירית, קוויו מרחפים וחולמניים ותפיסתו תמציתית. במרכז ציוריו מצויה דמות בודדה הרשומה מתוך ויתור על צורניות מוגדרת ועל פרטים. מציוריו עולה אווירה מופנמת ופיוטית, ונראה שהם רואים את החיים כמו מבעד לזכוכית מעורפלת. יאיר גרבוז במאמר שפרסם בקטלוג "אורי שטטנר: הצטיירות" מכנה את אורי שטטנר כ"צייר של ציירים": "אם טרם נשחק המינוח צייר של ציירים הרי אורי שטטנר ראוי לו עד מאד, מכל בחינה שהיא. יכול להיות שהמינוח "צייר של ציירים" הוא שצייר כזה מעורר בעמיתיו, מלבד הערכה ואהבה, גם גירוי גדול לעבוד וגם תחושה מעודדת של דיאלוג מתמשך. אני חי עם שני בדים של אורי שטטנר בביתי, ובכל יום אני פוגש אותם בעניין מחודש ובהרגשה שהמכחול שלו היה תמיד חלק מהזיכרון שלי[...]" Galerie du Haut-Pavé, Paris 1963 Group Exh. Gallerie raimond creuz, Paris 1964 Group Exh. "Salon Schemès 66", La musée d'art moderne de la ville de Paris 1965 Galerie neuf, Paris 1967 Group Exh. "L'homme et son centre" Galleries varcamer et neuf, Paris 1968 Group Exh."Réalités nouvelle", La musée d'art moderne de la ville de Paris 1966, 1967, 1970 תערוכה קבוצתית. בית לייוויק, תל אביב 1975 גלריה גורדון, תל אביב 1976 תערוכה קבוצתית. גלריה רדיוס, תל אביב 1982 גלריה שרה לוי, תל אביב 1981, 1983, 1985, 1990, 1992 Group Exh. "Two Years - Israeli Art, Cumulative Qualities". Tel Aviv Museum, Helena Rubinstein Pavilion 1983 גלריה אהובה פנחס, תל אביב 1985 תערוכה קבוצתית. מוזיאון בת ים ומוזיאון ערד 1992 גלריה נמה, תל אביב 1993 "תערוכת רטרוספקטיבה". המשכן לאמנות, עין חרוד ומוזיאון הרצליה 1994 מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן 2001 אורי שטטנר - "הצל של הצל". גלריה יאיר לאמנות, תל אביב 2010 שירי פסיפס-תרגומים "שחור על גבי לבן", איתמר יעוז-קסט, תשט"ז-1955. שקא שירים יפניים, כתב דב רוזנפרב, עריכה ותרגום איתמר יעוז-קסט, הוצאת עקד, 1953. אורי שטטנר - הצטיירות, הוצאת פורום המוזיאונים לאומנות, 1994. דימויים מהתערוכה אורי שטטנר - "הצל של הצל" (אורכב 22.01.2020 בארכיון Wayback Machine) ד"ר גדעון עפרת מדבר על עבודותיו של אורי שטטנר ז"ל, סרטון באתר יוטיוב אורי שטטנר, דף שער בספרייה הלאומית גרבוז, יאיר. "הססנות שכולה ביטחון וחמקמקות מעוררת אמון". אורי שטטנר: הצטיירות. פורום המוזיאונים לאמנות 1994., ע"מ 9.