laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לודוויק סטשאק

לודוויק יוזף סטשאק (בפולנית: Ludwik Józef Stasiak‏; 13 באוגוסט 1858 – 3 בדצמבר 1924) היה צייר, קריקטוריסט, עיתונאי, סופר, היסטוריון אמנות ומוציא לאור פולני. הוא עבד במגוון רחב של ז'אנרים וסיפק איורים למגזינים. לעיתים קרובות נושאי ציוריו היו יופי הכפר, חיי היומיום באזור הכפרי וטקסים עממיים. הוא היה גם מחברם של כמה רומנים היסטוריים פופולריים. סטשאק נולד למשפחה ממעמד הביניים ואביו עבד במכרות המלח בבוכניה. הוא נשלח לקרקוב ללמוד בגימנסיה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1879, הוא התלבט לגבי עתידו, במקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת היגליינית וציור באקדמיה לאמנויות. לאחר שנתיים הוא החליט להתמסר לחלוטין לאמנות. איזידור ז'בלונסקי, פלוריאן סינק, לאופולד לופלר ויאן מטייקו היו בין מוריו. במהלך תקופה זו הוא קיבל כמה פרסים מטעם אגודת ידידי קרקוב לאמנויות. בשנת 1886 המשיך את לימודיו בווינה בהדרכת אוגוסט אייזנמנגר ובהמשך היה במינכן, שם למד אצל אלכסנדר פון וגנר ואלכסנדר פון ליזן-מאייר. לאחר שחזר הביתה, הפך למציג קבוע בחברת קרקוב והציג 142 עבודות בסך הכל. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בשנת 1893. שנתיים לאחר מכן, לאחר שנסע באוסטריה ובגרמניה, בשהות קצרה בוורשה, שב לבוכניה ופתח סטודיו שהפך לנקודת כינוס של אמני תנועת פולין הצעירה. בשנת 1898, כדי להתמודד עם הדומיננטיות של ציירים גרמנים ואוסטרים בעסקי הדפוס האמנותי, הוא ייסד הוצאת הספרים, שהפכה מאוחר יותר להוצאה לאור "סטלה". הוא שימש כמנהל אמנותי ורבות מהעבודות שהוצגו הונפקו מאוחר יותר כגלויות צבעוניות. בשנת 1900 סייע בארגון תערוכה גדולה של אמנים פולנים בקייב. אחרי 1901 החל להתרחק מציור ולהתרכז בפעילות ספרותית. הוא כתב סדרה שלמה של רומנים היסטוריים, סיפורים קצרים וספרים הומוריסטיים. הרומנים הפופולריים ביותר כוללים: "ברנדנבורג", "אוצר המלך קז'ימייז'", "הגנת הדגל", "ידיים עקובות מדם", "אבירים שישנים בהרי הטטרה", ושלושה כרכים של ספרים הומוריסטיים. סיפורים הקשורים לבורגנות הפולנית היו נושא מועדף בסיפורים היסטוריים. במהלך מחקר היסטורי ארכיוני, סטשאק החל להתעניין בדמות הגדולה ביותר של קרקוב מימי הביניים – ויט סטוש (אנ'). הוא הטיל ספק באמונה הרווחת כי הפסל ממוצא גרמני, ומצא מספר אי דיוקים במקורות היסטוריים גרמניים. בשנת 1909 כתב כמה מאמרים עיתונאיים שבהם הטיל ספק בתזות העיקריות של תולדות האמנות הגרמנית במאות 12–17, בטענה שהמורשת האמנותית העצומה של קרקוב היא אוטונומית. ההוכחות לתזות הוצגו על ידי סטשאק בספרים שפרסם. מועצת העיר בוכניה הכריזה על שנת 2008 כ"שנתו של לודוויק סטשאק ". שחקני דמקה כיכר השוק בלילה הרי הטטרה ותיקי הגילדה בכנסייה תפילה בלילה בובת שלג דוור מדיה וקבצים בנושא לודוויק סטשאק בוויקישיתוף Brief biography (ארכיון) "Ludwik Stasiak 1858–1924: na granicy epok" (exhibition catalog), Muzeum Stanisława Fischera, 1994 Newsletter (ארכיון)
יוקי צונודה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא צונודה. יוקי צונודה (ביפנית: 角田 裕毅, נולד ב-11 במאי 2000) הוא נהג מרוצים יפני המתחרה בקבוצת ויזה קאשאפ ר.ב. באליפות הפורמולה 1. זכה באליפות הפורמולה 4 היפנית (2018) וסיים במקום השלישי באליפות הפורמולה 2 ב-2020. חבר בתוכנית פיתוח הנהגים של קבוצת רד בול. צונודה החל להתחרות באליפות הקארטינג לנוער בשנת 2010. בשנת 2013 החל להתחרות בתחרויות אזוריות. שנה לאחר מכן התחרה ברמה הארצית. בשנת 2016 הצטרף ל-"Honada Formula Dream Project". באותה שנה החל להתחרות במכוניות חד-מושביות ולקח חלק בשני מרוצים באליפות הפורמולה 4 היפנית. במרוץ הבכורה סיים על הפודיום (מקום שני) ובמרוץ השני סיים רביעי. בשנת 2017 התחרה בעונה מלאה של האליפות וסיים במקום השלישי. שנה לאחר מכן ניצח שבעה מתוך 14 המרוצים וזכה באליפות. בשנת 2018 חתמה הונדה על הסכם לאספקת מנועים לקבוצת המרוצים רד בול וטורו רוסו. כחלק משיתוף הפעולה המתהדק צורף צונודה לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של רד בול. לקראת עונת 2019 הצטרף לקבוצת Jenzer Motorsport והתחרה עימה בעונת הבכורה של אליפות הפורמולה 3 של FIA. במקביל, התחרה באליפות ה-Euroformula Open. בסיום העונה דורג במקומות התשיעי והרביעי, בהתאמה. בשנת 2020 לקח חלק בסדרת מרוצי טויוטה רייסינג ודורג רביעי עם ניצחון אחד ושני פודיומים נוספים. בהמשך השנה התחרה באליפות הפורמולה 2. בארבעת סבבי המרוצים הראשונים של העונה הגיע פעמיים לפודיום, אך בששת המרוצים הנוספים לא צבר נקודות ודורג רק במקום העשירי. שלושה ניצחונות ושני פודיומים נוספים בהמשך העונה שיפרו את הדירוג באופן משמעותי. בסיום העונה דורג שלישי עם 201 נקודות, רק נקודה אחת פחות מקאלום אילוט שהיה במקום השני, וזכה בפרס על שם אנטואן הובר המוענק לרוקי העונה. ההתנסות הראשונה במכונית פורמולה 1 הייתה בנובמבר 2020, אז ערך עבור קבוצת אלפאטאורי נסיעת מבחן במסלול על שם אנזו ודינו פרארי באימולה. נסיעת המבחן נערכה על המכונית של קבוצת טורו רוסו מעונת 2018. בדצמבר השתתף במבחני הנהגים הצעירים שהתקיימו באבו דאבי. באותו היום הוכרז כנהג של קבוצת אלפאטאורי החל מעונת 2021 במקומו של דניאיל קוויט. במרוץ הפתיחה של העונה סיים במקום התשיעי וצבר נקודות ראשונות בקריירה. העונה טרם הסתיימה מדיה וקבצים בנושא יוקי צונודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוקי צונודה (ביפנית ובאנגלית) יוקי צונודה, ברשת החברתית פייסבוק יוקי צונודה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוקי צונודה, ברשת החברתית אינסטגרם יוקי צונודה, באתר DriverDB לנהגי מרוצים Red Bull firms up Honda-linked junior team plan for 2019, Motorsport.com, 5 December 2018 Honda-backed Japanese F4 champion Yuki Tsunoda joins F3, Motorsportweek.com, 26 November 2018 Motopark, Red Bull juniors to Euroformula Open after FEM collapse, Autosport, 2 April 2019 Tsunoda receives Anthoine Hubert Award, GPblog.com, 6 December 2020 Yuki Tsunoda completes first F1 test with AlphaTauri amid 2021 F1 evaluations, ESPN, 5 November 2020 Tsunoda secures Formula 1 graduation with AlphaTauri, Motorsport.com, 16 December 2020
ארסו

האם התכוונתם ל... ארסו – אלוהות בפנתיאון הערבי אישים: ג'ין ארסו – דמות במלחמת הכוכבים מתיאס ארסו – כדורגלן אורוגוואי ססאר ארסו – כדורגלן ספרדי ארס
אדית קיס

אדית באן קיס, לבית רוט (באנגלית: Edith Bán Kiss;‏ 21 בנובמבר 1905 – 27 באוקטובר 1966) הייתה פסלת וציירת יהודייה-הונגרייה, ניצולת השואה ומחנה הריכוז ראוונסבריק. היא נולדה למשפחה יהודית בבודפשט ב־21 בנובמבר 1905. אדית קיס הייתה הצעירה מבין ארבע בנותיהם של פריז ומליטה רוט. לאחר שלמדה באקדמיות לאמנות בבודפשט ובדיסלדורף, הפכה לפסלת בהונגריה בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בערך באותה תקופה היא התחתנה עם טודור באן. במהלך שואת יהודי הונגריה, באוקטובר 1944, יחד עם אלפי נשים יהודיות אחרות בהונגריה, נשלחה קיס לעבודות כפייה, ולאחר מכן גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק בצפון גרמניה הנאצית. ב־6 בדצמבר 1944 הועברה יחד עם עוד כ-1100 נשים למפעל דיימלר-בנץ בלודוויגספלדה, שם נאלצה לעבוד על מנועי מטוסים עבור הלופטוופה. לקראת סוף המלחמה הוחזרה קיס לרוונסבריק, משם נשלחה לצעדת מוות. עם חברתה אגנס רזושנה ברטה, היא נמלטה מהצעדה ב-30 באפריל. הם נסעו חזרה לבודפשט דרך ברלין, פראג וברטיסלאבה, והגיעו לשם ב-1 ביולי 1945. עם חזרתה לבודפשט, הציגה איירה קיס את חוויות מחנה הריכוז שלה בסדרה של 30 רישומי גואש, שכותרתם "גירוש" שהציגה בעיר ב־22 בספטמבר 1945, כמה חודשים לאחר תום המלחמה והשואה. לאחר שהתגרשה מבעלה הראשון, היא התחתנה עם סנדור קיס והיגרה איתו למערב. זמן קצר לאחר עזיבתם, ביולי 1948 הוצבו לוחות אבן גדולים בקיר החיצוני של בית הכנסת באויפשט בבודפשט מעשי ידיה של קיס. בתבליט אחד נראה שוטר הונגרי מכוון יהודים למשאיות המיועדות לבקר, והוסבו לגירוש. בשני נראה שומר מפלגת צלב החץ המפקח על גברים בגדוד עבודה, השלישי מציג שומר נאצי, שמזרז יהודים להיכנס לתאי הגזים, והרביעי מציג את קבלת הפנים החמה לחיילי הצבא האדום המשחררים יהודים בבודפשט. למרות עבודות נוספות המשקפות את חוויות הגירוש שלה, לא הייתה הכרה ציבורית לאמנותה של קיס. לאחר תקופות שהות בשווייץ, קזבלנקה ולונדון, ומות בעלה, היא התאבדה בבית מלון בפריז בליל 26–27 באוקטובר 1966. אלבום הציורים בצבעי הגואש שלה התגלה מחדש על ידי הלמוט באוואר בלונדון בשנת 1992 ומאז הוצגו ציורי גואש שלה במקומות שונים בגרמניה, בפריז ובבודפשט. הם הוצגו גם בתערוכת "We were Nobody" באתר מחנה הריכוז ראוונסבריק. ז'נדרמים אנשי צלב החץ נאצים סובייטים מדיה וקבצים בנושא אדית קיס בוויקישיתוף "Edith Kiss" (בגרמנית). Arbeitskreis Konfrontationen. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Edit Bán Kiss" (בגרמנית). Gesichter der KZ-Zwangsarbeit. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Cole, Tim (2011). Traces of the Holocaust: Journeying in and out of the Ghettos. Bloomsbury Publishing. pp. 152–. ISBN 978-1-4411-3897-2. "Das "Album Déportation"" (בגרמנית). Gesichter der KZ-Zwangsarbeit. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
יחסי אנטיגואה וברבודה – צרפת

יחסי אנטיגואה וברבודה–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אנטיגואה וברבודה לבין צרפת. הסכם תיחום ימי בין צרפת לאנטיגואה וברבודה נחתם ב-15 במרץ 2017. בשנים 2011 ו-2012 בהתאמה, השטחים הצרפתיים שמעבר לים גוואדלופ ומרטיניק חתמו על הצהרות כוונות עם אנטיגואה וברבודה במטרה ליצור שיתוף פעולה בתחומי התיירות, הבריאות, תרבות, חינוך וחקלאות. בשנת 2015 הצטרפה מרטיניק לארגון מדינות מזרח הקריביים (OECS), בו אנטיגואה וברבודה חברה מייסדת. בשנת 2019 הוענק לגוואדלופ מעמד של חברה מלאה, וסן מרטן התקבלה כחברה משקיפה. מרבית סיוע הפיתוח הצרפתי מנותב דרך האיחוד האירופי. בשנת 2010 אישר האיחוד האירופי מימון נוסף של 9 מיליון אירו במסגרת מתקן V-Flex במטרה להפחית את הגירעון הפיסקאלי במדינה בחצי. כחברה ב-CARICOM וכחתומה על הסכם השותפות הכלכלית של האיחוד האירופי / CARIFORUM בשנת 2008, אנטיגואה וברבודה נהנות גם מתוכניות אזוריות רבות הממומנות באמצעות קרן הפיתוח האירופית (EDF). המימון הדו-צדדי של האיחוד האירופי לאנטיגואה וברבודה במסגרת ה-EDF הסתכם ב-3 מיליון אירו, ומבקש לשפר את ניהול כספי הציבור. ברמה הבילטרלית, פרויקט CARICOM FSPI IFLE‏ (800,000 אירו) מסייע בפיתוח שלושה תחומי שיתוף פעולה: לשוני, כלכלי ותרבותי. שיתוף פעולה בריאותי ושיתוף פעולה אקדמי הם גם תחומי עדיפות. אנטיגואה וברבודה מיוצגת בצרפת באמצעות הנציבות העליונה בלונדון, בריטניה. צרפת מיוצגת באנטיגואה וברבודה באמצעות שגרירותה בקסטריז, סנט לוסיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אנטיגואה וברבודה – צרפת בוויקישיתוף יחסי אנטיגואה וברבודה–צרפת, באתר משרד החוץ הצרפתי יחסי אנטיגואה וברבודה–צרפת, באתר משרד החוץ הצרפתי
מרקוס פאוז

מרקוס פאוז (בנורווגית: Marcus Paus;‏ נולד ב-14 באוקטובר 1979) הוא מלחין נורווגי. פאוז הוא אחד המלחינים העכשוויים המפורסמים ביותר בסקנדינביה. הוא מתמקד במסורת, טונאליות ומנגינה. הוא כותב מוזיקה קאמרית, עבודות מקהלה, עבודות סולו, קונצרטים, תזמורת, אופרות, סמפוניות ומוזיקה קולנועית. מדיה וקבצים בנושא מרקוס פאוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרקוס פאוז (באנגלית) מרקוס פאוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרקוס פאוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרקוס פאוז, באתר ספוטיפיי מרקוס פאוז, באתר MusicBrainz (באנגלית) מרקוס פאוז, באתר Discogs (באנגלית) Marcus Paus, Store norske leksikon ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוזף סילני

יוזף סילני (בצ'כית: Josef Silný;‏ 23 בינואר 1902 – 15 במאי 1981) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ. סילני החל את הקריירה כנער בהאנקה סלאביה קרומייריץ' ובגיל 21 עבר לסלביה פראג בשנת 1923. הוא זכה עימה בתואר האליפות הראשון בצ'כוסלובקיה ב-1925 כשהוא כובש 8 שערים. עונה לאחר מכן ב-1925/26 כבש 24 שערים ובסיומה עבר ליריבתה ספרטה פראג. בעונתו הראשונה בה זכה באליפות אך גם בטורניר של גביע מיטרופה, בו סיים כמלך השערים עם 5 כיבושים. במשחק הגמר הראשון נגד ראפיד וינה כבש צמד בניצחון 2–6 ובשני כבש בהפסד 2–1. ספרטה זכתה עם מאזן שערים טוב יותר בסיכום שני המשחקים. סילני היה כובש שערים טוב ובעונת 1930/31 זכה בתואר מלך שערי הליגה עם 18 כיבושים. ב-17 באוקטובר 1932 בדרבי נגד סלביה כבש את שערו ה-100 בליגה והיה לראשון לעשות זאת. בשנת 1933 עבר לנים הצרפתית וכעבור שנה חזר לצ'כוסלובקיה, הפעם לבוהמיינס 1905. משנת 1935 ועד לפרישתו ב-1940 סילני חזר למועדון נעוריו אז היה בו על תקן שחקן-מאמן. במדי נבחרת צ'כוסלובקיה ערך את הופעת הבכורה ב-28 באוקטובר 1925 בניצחון 0–7 על יוגוסלביה בו כבש את השער החמישי במשחק. בתשע השנים הבאות סילני כבש 28 כיבושים ב-50 הופעות וממוקם במקום השלישי בטבלת הכובשים שלה בכל הזמנים בצוותא לאולדז'יך ניידלי. במוקדמות מונדיאל 1934 כבש במשחק ההעפלה בניצחון 1–2 נגד פולין בחוץ. בטורניר עצמו שיחק רק בשמינית הגמר נגד רומניה, שהיה גם למשחקו האחרון במדיה, וצ'כוסלובקיה הגיעה עד לגמר בו הפסידה למארחת איטליה. סלביה פראג אליפות צ'כוסלובקיה: 1925 ספרטה פראג אליפות צ'כוסלובקיה (2): 1926/27, 1931/32 גביע מיטרופה: 1927 נבחרת צ'כוסלובקיה סגנית גביע העולם: 1934 סגנית גביע מרכז אירופה: 30–1927 אישיים מלך השערים בליגה הצ'כוסלובקית: 1930/31 מלך השערים בגביע מיטרופה: 1927 יוזף סילני, באתר Transfermarkt יוזף סילני, באתר National Football Teams יוזף סילני, באתר FootballDatabase.eu
ויט ידליצ'קה

ויט ידליצ'קה (בצ'כית: Vít Jedlička; נולד ב-6 בספטמבר 1983) הוא פוליטיקאי, פובליציסט ואקטיביסט צ'כי. ידליצ'קה כיהן בעבר כיו"ר מפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית במחוז הראדץ קראלובה והוא המייסד והמנכ"ל של אתר החדשות Reformy.cz, "רפורמי.צ'.". ב-13 באפריל 2015 ייסד את המדינה לכאורה "הרפובליקה החופשית של ליברלנד" ונעשה לנשיאה הראשון. ידליצ'קה נולד בשנת 1983 בעיר הראדץ קראלובה. בילדותו, אביו של ידליצ'קה פוטר מעבודתו במכון למידות ולמשקלות בפראג בעקבות סירובו להירשם למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה אשר השליטה דיקטטורה באותם ימים בצ'כוסלובקיה, ונשלח לעבוד כמכונאי. בין השנים 2006 ל-2009 כיהן ידליצ'קה כמנכ"ל HKfree.org, רשת תקשורת נתונים אינטרנטית קהילתית שמטרתה לחבר בין תושבי עירו, הראדץ קראלובה. בין השנים 2009 ל-2014 כיהן כיו"ר האזורי של "מפלגת האזרחים החופשיים הצ'כית" במחוז הראדץ קראלובה. בשנת 2011 ייסד את אתר החדשות Reformy.cz, בעל השקפות ליברטריאניות מובהקות. ערך מורחב – ליברלנד ב-13 באפריל 2015 הכריז ויט ידליצ'קה על הקמת הרפובליקה החופשית של ליברלנד על מה שהוא ראה כאזור טרה נוליוס המכונה גורנייה סיגה על גדת נהר הדנובה בין סרביה לקרואטיה. ועדת ההקמה שמינה ידליצ'קה בחרה בו כנשיא באותו יום. אספה תיבחר ברגע שהיא תימצא לנכון על ידי הממשלה הזמנית. ב-2008 השלים ידליצ'קה תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת פראג לכלכלה ועסקים. ב-2014 השלים תואר שני במדע המדינה ממכון CEVRO בפראג. משנת 2001 היה ויט ידליצ'קה חבר במפלגה האזרחית הדמוקרטית הצ'כית (ODS), מאז 2009 הוא חבר במפלגת האזרחים החופשיים. ידליצ'קה רואה את עצמו כליברטריאן בעל השקפות ליברליות על התערבות מדינתית קטנה ככל האפשר. מאז 2015 חבר בארגון הבינלאומי לקניין וחופש, השקפותיו דומות לאלה של הפוליטיקאי האמריקאי רון פול. הוא תיאר את עצמו כאנרכו-קפיטליסט המושפע מבסטייה. ידליצ'קה הוא אירוסקפט ומתנגד לסוציאליזם. אתר האינטרנט הרשמי של ויט ידליצ'קה מדיה וקבצים בנושא ויט ידליצ'קה בוויקישיתוף ויט ידליצ'קה, ברשת החברתית פייסבוק
אי הילדים (סדרת טלוויזיה)

אי הילדים (באנגלית: Children's Island) היא מיני-סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על הספר אי הילדים מאת מירה לובה. הסדרה שודרה לראשונה ב-1 ביולי 1985 בערוץ BBC One לפי תסריט של חנן פלד ובבימויו של נתנאל גוטמן. במהלך מלחמת העולם השנייה מזמין נשיא ארצות הברית לארח בארצו ילדים מלונדון הסובלים מההפצצות האוויריות של גרמניה. הם מועברים לארצות הברית בספינות אשר אחת מהן מותקפת על ידי צוללת גרמנית ושוקעת. רוב הילדים מצליחים להחלץ מהספינה הטובעת אך ספינת הצלה אחת עם 11 ילדים נסחפת ונחשבת כאבודה. ספינת ההצלה מגיעה לאי בודד שם הילדים, על מנת לשרוד, מארגנים את עצמם בצורה של מדינת ילדים קטנה, שבה לכל אחד יש משימות מוגדרות משלו. למרות סכסוכים פרטניים, הם מצליחים לשרוד באי. באנגליה ובארצות הברית מאמינים שהילדים הנעדרים מתים. רק ויליאם, בנו של נשיא ארצות הברית, משוכנע שהם עדיין בחיים. לבסוף, הוא מצליח לשכנע את אביו ליזום חיפוש שמוביל בסופו של דבר לאיתור הילדים והצלתם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשנת 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה הבריטים יזמו את תוכנית CORB‏ (Children's Overseas Reception Board) לשליחת ילדים בריטים בספינות מחוץ לאזור המלחמה. התוכנית הופסקה לאחר שהספינה "City of Benares was" טבעה ב-8 בספטמבר 1940 בדרכה לקנדה ו-77 מהילדים על הספינה נהרגו. "אי הילדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
הר ג'ורג' (אנטארקטיקה)

הר ג'ורג' (באנגלית: Mount George) הוא הר בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם בסמוך ממערב לפסגת סימפסון. גובהו של ההר 1,555 מטרים מעל פני הים; הר ג'ורג' הוא ההר ה-2,788 בגובהו באנטארקטיקה. ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1957. ג'ון ביסקו, אשר חקר את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1830–1831, קרא להר באזור "הר ג'ורג" (Mount George), כנראה על שם אחד מהאחים אנדרבי (Enderby Brothers), בעלי כלי השיט שבו הפליג ביסקו. שמו של ההר ניתן לו על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה, הוועדה לא זיהתה את ההר לו נתן ביסקו שם, מבין הפסגות הרבות באזור, ולכן, בשנת 1962, קראה להר זה בשם זה. הר ג'ורג' באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר ג'ורג' באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר ג'ורג' באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר ג'ורג' באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) תרשים הנוף הנשקף מהר ג'ורג' באתר peakvisor מזג אוויר נוכחי מעודכן בהר ג'ורג' תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר ג'ורג' נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור הר ג'ורג' ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם לפי מקור אחר הר ג'ורג' הוא ההר ה-1,641 בגובהו באנטארקטיקה
התקפת ריכטר-ורסוב

התקפת ריכטר-ורסוב או פתיחת ורסוב היא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים: ד4 ד5 פ-ג3 פ-ו6 ר-ז5 לעיתים קרובות, מגיעים לפתיחה זו דרך טרנספוזיציה כגון: 1. ד4 פ-ו6 2. פ-ג3 ד5 3. ר-ז5, 1. ד4 פ-ו6 2. ר-ז5 ד5 3. פ-ג3 או 1. פ-ג3 פ-ו6 2. ד4 ד5 3. ר-ז5 הפתיחה נקראה על שם האמן הבינלאומי הגרמני, קורט ריכטר ויותר מאוחר על שם האמן הבינלאומי הסובייטי, גבריאל ורסוב, ששיחק אותה תדיר לאורך רבע מאה. יחד עם התקפת טרומפווסקי, שיטת קול, שיטת לונדון והתקפת טורה, התקפת ריכטר-ורסוב היא אחת ההסתעפויות הנפוצות ביותר של פתיחת חייל המלכה הבודד. פתיחת רוי לופז הפופולרית יותר, נראית כמו תמונת מראה של פתיחת ורסוב על צד המלכה. עם זאת הדינמיקה של 2 הפתיחות שונה לחלוטין. קוד ECO עבור התקפת ריכטר-ורסוב הוא D01. הפתיחה מתוארכת עד למשחק מרשל – וולף, שנערך במונטה קרלו, 1902. עם זאת, היה זה סבלי טרטקובר ששיחק בו בקביעות בשנות העשרים ואף עד סוף ימיו, והציג אותו בניצחונו על דונר בטורניר היובל בסטאונטון 1951. הפרשנות והטיפול של טרטקובר בפתיחה הובילו בדרך כלל למשחק סגור ומתמרן. קורט ריכטר היה השחקן הבא שפיתח רעיונות חדשים בפתיחה, במהלך שנות השלושים. פתיחה זו הקלה על סגנון המשחק הפרוע שלו, והביאה לכמה ניצחונות מסחררים שמילאו פרק שלם בספר המשחקים הטובים ביותר שלו. ישנם תאורטיקנים המתייחסים לפתיחה כאל התקפת ריכטר. עם זאת, היה זה גבריאל ורסוב, שחיזק מאוד את התיאוריה והפרקטיקה של הפתיחה מאז מלחמת העולם השנייה עד לימי הזוהר שלו בשנות החמישים והשישים. הוא הראה כי הפתיחה מכילה עדינות ועומק יותר ממה שנחשב בעבר, ומסתיימת לעיתים קרובות בהתקדמות מרכזית או בתקיפה ישירה על מלך האויב. כשיטה לפיתוח כלים מהיר, היא דומה לפתיחת חייל המלך הבודד, ודורשת פחות תזוזות חיילים מאשר פתיחת חייל המלכה הבודד הסטנדרטית. הפתיחה מעולם לא הייתה פופולרית מאוד ברמה הגבוהה, אם כי שחקנים בולטים שונים שיחקו אותה מדי פעם. לדוגמה, בשנת 1959, דוד ברונשטיין שיחק את התקפת ריכטר-ורסוב נגד ורסוב עצמו. עם השנים, כשהגיעו לשליש האחרון של המאה העשרים, רבי-אמנים בסדר גודל של ספאסקי, טל, סמיסלוב, לארסן וברונשטיין שלפו מדי פעם את פתיחת ורסוב כנשק מפתיע. אפילו קרפוב השתמש בה בהצלחה נגד רומנישין באליפות הקבוצה הסובייטית. נכון לשנת 2020, השיטה נותרה פופולרית. רב האמן, ג'וני הקטור, נחשב לחסיד של ורסוב והתעניינות מסוימת הוכח גם על ידי הרב-אמן המוביל, אלכסנדר מורוזביץ'. אחרי 3. ר-ז5, האפשרויות הפופולריות של השחור הן: 3. ... ג5 3. ... ג6 3. ... פ-בד7 3. ... ה6 3. ... ר-ו5 תוכניות הלבן כוללות בדרך כלל הצרחה בצד המלכה ושימוש מוקדם ב-ו3 ו-ה4. לאחר שהשחור שיחק 3. ... ר-ו5, ריכטר המשיך בדרך כלל עם 4. ו3, כדי לבנות מבנה רגלים גדול במרכז. לעומת זאת, ורסוב היה משחק 4. ר:ו6, הורס את מבנה הרגלים השחור. 2 השיטות נודעו כווריאציות ריכטר וורסוב בהתאמה. תורת הפתיחות בשחמט אנציקלופדיית פתיחות שחמט אדוארד גופלד; אולג סטצקו (2000). Richter–Veresov System: The Chameleon Chess Repertoire. Thinkers Pr Inc / Chessco. ISBN 9780938650973. נייג'ל דייוויס (2003). The Veresov. Everyman Chess. ISBN 9781857443356. סיירוס לקדאלה (2010). A Ferocious Opening Repertoire. Everyman Chess. ISBN 9781857446616. התקפת ריכטר-ורסוב David Bronstein vs Gavriil Veresov (1959), www.chessgames.com
גנה (כפר)

גנה (בהונגרית: Ganna) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בגנה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 402 ובשנת 2020 רק 205 תושבים. הכפר הוקם בשנת 1940 לאחר איחוד של שני כפרים, קישגנה (Kisganna) ונגיגנה (Nagyganna). בגנה חיו 13 יהודים בשנת 1880. מדיה וקבצים בנושא גנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנה (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
אנה מאהלר

אנה יוסטינה מאהלר (בגרמנית: Anna Justine Mahler; וינה, 15 ביוני 1904 – המפסטד, 3 ביוני 1988) הייתה פסלת יהודייה-אוסטרית, בתו של המלחין גוסטב מאהלר. אנה מאהלר נולדה בווינה. הייתה בתם השנייה של המלחין גוסטב מאהלר ואשתו אלמה שינדלר. כשהייתה בגיל 3, נפטרה אחותה הגדולה מריה מאהלר (1902–1907) ממחלת השנית. כשהייתה בגיל 6 התייתמה מאביה. ההשלכות של שתי הטרגדיות חפפו את יחסי האהבה של אמה עם האדריכל הגרמני ולטר גרופיוס, ויחסיה הסוערים עם הצייר האקספרסיוניסטי האוסטרי אוסקר קוקושקה. הנישואים השניים של אלמה מאהלר עם גרופיוס, לעומת זאת, סיפקו מראית עין של חיי המשפחה בתקופת גיל ההתבגרות של אנה – כמו גם אחותה למחצה הצעירה, מאנון גרופיוס (1916–1935). אנה התחנכה על ידי מורים ונהנתה גם מתשומת ליבם של חברותיה של אמה, שכללו רבים מהדמויות האמנותיות החשובות במוזיקה, באמנות החזותית ובספרות. כבתו של גוסטב מאהלר האגדי, הייתה אנה צפויה לפתח קריירה מוזיקלית, אך זה לא קרה. בגיל 16 התאהבה אנה במנצח הצעיר, רופרט קולר. הם נישאו ב־2 בנובמבר 1920, אך נישואיהם הסתיימו תוך כמה חודשים. זמן קצר לאחר מכן עברה אנה לברלין ללמוד אמנות. בזמן שהותה שם היא התאהבה במלחין ארנסט קרנק, שהתבקש על ידי אמה, אלמה להפיק עותק מסודר של שני קטעים מתוך טיוטת הסימפוניה העשירית הלא גמורה של אביה, מאהלר. אנה התחתנה איתו ב־15 בינואר 1924, עוד כשהייתה בת 19. כמו נישואיה הראשונים, גם הנישואין השניים הללו הסתיימו תוך כמה חודשים. היא עזבה את קרנק לתמיד בנובמבר 1924. במהלך תקופה זו, השלים קרנק את קונצ'רטו לכינור מספר 1, אופ. 29. הכנרת האוסטרלית אלמה מודי סייע לקרנק בקבלת סיוע כספי מהפטרון השווייצרי ורנר ריינהרט. קרנק ומאהלר התגוררו בציריך, וכאות תודה, הקדיש קרנק את הקונצ'רטו למודי. גירושיהם של בני הזוג הפכו סופיים כמה ימים לאחר הבכורה, בה קרנק לא השתתף. לאחר מכן התחתנה אנה עם המו"ל פול זולנאי ב־2 בדצמבר 1929, כשהייתה בת 25. נולדה להם בת, אלמה (5 בנובמבר 1930–15 בנובמבר 2010). בני הזוג התגרשו בשנת 1934, לאחר חמש שנים. ב־3 במרץ 1943 התחתנה עם המנצח אנטול פיסטולארי איתה נולדה לה בת נוספת, מרינה (נולדה ב-1 באוגוסט 1943). לאחר המלחמה היא נסעה לקליפורניה ללא פיסטולארי, לו עוד הייתה נשואה. היא גרה שם כמה שנים, שם הופיעה גם בתוכניות טלוויזיה ורדיו. נישואיה לפיסטולארי הסתיימוו בסביבות 1956. בסביבות 1970 נישאה לבעלה החמישי, אלברכט ג'וזף (1901–1991), עורך סרטים בהוליווד וכותב תסריטים. לאחר שאמה נפטרה בשנת 1964, אנה, שהייתה עצמאית כלכלית, חזרה ללונדון לזמן מה לפני שהחליטה סופית להתגורר בספולטו שבאיטליה בשנת 1969. בשנת 1988 היא נפטרה בהמפסטד, בעת שביקרה שם את בתה מרינה. היא קבורה בבית הקברות הייגייט. החשיפה של אנה מאהלר לאמנות החזותית החלה מוקדם כשהיא מבקרת בסטודיו של אוסקר קוקושקה. היא גם הייתה מודל לחמותה, הציירת ברונסיה קולר-פינל. לאחר גירושיה, אנה למדה אמנות וציור לסירוגין בברלין, רומא ופריז לאורך כל שנות העשרים. בגיל עשרים ושש היא גילתה שהפיסול הוא התחום שבו היא יכולה להביע בצורה הטובה ביותר את היצירתיות שלה. לאחר שלמדה שיעורים בפיסול בווינה בשנת 1930 מפריץ ווטרובה, היא הפכה לפסלת מבוססת שם וזכתה בפרס הגדול בפריז בשנת 1937. בנוסף לפיסול באבן, ייצרה אנה מאהלר פרוטומות ארד של רבים מהענקים המוזיקליים של המאה ה-20, כולל ארנולד שנברג, אלבן ברג, ארתור שנאבל, אוטו קלמפרר, ברונו וולטר, רודולף סרקין ואיילין ג'ויס. מדיה וקבצים בנושא אנה מאהלר בוויקישיתוף אנה מאהלר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Answers.com Kay Dreyfus, Alma Moodie and the Landscape of Giftedness Richard Davis, Eileen Joyce: A Portrait.
טרנסאסטריפיקציה

טרנסאסטריפיקציה או טרנס־אִסְטוּר (Transesterification) הוא תהליך בכימיה אורגנית בו מתבצעת החלפה בין קבוצת "R של אסטר לקבוצת 'R של כוהל. הריאקציה היא למעשה התמרה נוקלאופילית אצילית של אסטר בכוהל. לרוב הריאקציה תקוטלז על ידי חומצה או בסיס. חומצה חזקה תבצע פרוטונציה לפחמן הקרובונילי ותהפוך את האסטר ליותר אלקטרופילי. לעומת זאת בסיס חזק יבצע דה-פרוטונציה לכוהל ויהפוך אותו ליותר נוקלאופילי. תגובת טרנסאסטריפיקציה אינה שונה במנגנון מהתמרה נוקלאופילית אצילית רגילה. תחילה הנוקלאופיל יתקוף את הפחמן הקרבונילי וייווצר טטרהדר זמני (tetrahedral intermediate). לאחר מכן אחת הקבוצות תצא כקבוצה עוזבת. בטרנסאסטריפיקציה הקבוצה שתעזוב היא הקבוצה של האסטר המקורי. בשלב הטטרהאדר הזמני בטרנסאסטריפיקציה, שתי הקבוצות הן אלקוקסידים ולכן אין עדיפות ברורה מי תעזוב. אם אין גורם משמעותי, כמו נפחיות, שיעדיף עזיבה מסוימת שתי האפשרויות תיתכנה. כך בחלק מן הפעמים תתבצע טרנסאסטריפיקציה ובחלק מן הפעמים המצב יחזור לקדמותו. טרנסאסטריפיקציה הוא תהליך חשוב במגוון תחומים במחקר ובתעשייה. אחד השימושים הבולטים בתהליך הוא ביצירת פולימרים. לדוגמה הכנת הפולימר פוליאתילן טרפתאלט מדימתיל טרפתאלט (DMT). שימוש נפוץ נוסף הוא בתהליכים ביוכימיים בגוף. אחת הדוגמאות היא תהליך השחבור. טרנסאסטריפיקציה, באתר Sicencedirect טְרַנְס־אִסְטוּר במילון כימיה אורגנית (תשנ"ב), באתר האקדמיה ללשון העברית