laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פורד פלקון XE

פורד פלקון XE (באנגלית: Ford Falcon XE, קרוי גם: Ford Fairmont XE) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia (אנ'), חברת בת של פורד אשר יוצרה בין השנים 1984–1982 4 דלתות - סדאן (בתצורות : 5 נוסעים (2+3), 6 נוסעים (3+3, בדגמים שמוט ההילוכים מוקם מתחת לגלגל ההגה). 5 דלתות - סטיישן. 2 דלתות - מסחרית. 2 דלתות - טנדר ("Falcon Utility"). יוצרו 193,890 יחידות. דגמי "פורד פלקון XE" יוצרו ממרץ 1982 - 19 אוקטובר 1984. ממאפייני דגמי "פורד פלקון XE" : מראה האף (חזית הדגם) מעוגל, גריל עם ארבעה לוחות אופקיים המציגים את סמל פורד במרכז, פגושים קדמיים ואחוריים עם דפוס הגנה בצד הגוף בסגנון שחור. גוף הדגם: בנייה רגילה (מונוקוק). מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. קיבולת מכל דלק - 77 ליטר. תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 8.9 שניות (דגם מנוע 5.8 ליטר משודך לתמסורת ידנית 5 מהירויות). 2 מדגמי "פורד פלקון XE" נרכשו על ידי "משטרת אוסטרליה" : 43 יחידות מדגם "Falcon GL sedan 4.9", ומתוך 423 יחידות שיוצרו מדגם "Falcon GL 5.8" חלק לא מבוטל נרכש על ידי משטרת אוסטרליה דגם "XE Phase 6" הוגדר כ"מכונית שרירים". נהג המרוצים האוסטרלי "Dick Johnson" (אנ') זכה במקום הראשון בשנת 1984 במרוץ "1984 Australian Touring Car Championship" (אנ') בדרוג "Group C (Australia)" (אנ'). בדגם הורכב מנוע 5.8 ליטר. דגם התחרות כונה "Greens Tuf"[" "פורד פלקון XE" דגם "GL" "פורד פלקון XE" דגם "GL" "פורד פלקון דגם "GL", שנת 1983 "פורד פלקון XE" דגם "S", שנת 1983 "פורד פלקון XE", שנת 1983 - טנדר מסוג "Utility" "פורד פלקון XE" - מסחרית "פורד פלקון XE" דגם "GL", שנת 1982 - סטיישן "פורד פלקון XE" דגם "GL", שנת 1982 - סטיישן "פורד פלקון XE" דגם "GL Eclipse", שנת 1984 - סטיישן "פורד פלקון XE" דגם "Phase 6" - מכונית שרירים "פורד פלקון XE" - מכונית שרירים ומכונית מרוץ פורד פורד פלקון פורד פלקון XP פורד פלקון XG פורד פלקון ED פורד פלקון XF מדיה וקבצים בנושא פורד פלקון XE בוויקישיתוף פורד פלקון XE, סרטון באתר יוטיוב "פורד פלקון XE" - מפרט uniquecarsandparts.com.au/falcon_XE_technical_specifications "פורד פלקון XE" uniquecarsandparts.com.au/car_info_ford_falcon_xe דגמי "פורד פלקון" : "xd" "XE" tradeuniquecars.com.au/buyers-guide/1908/1980-1984-ford-falcon-esp-xd-xe-buyers-guide "ה-v8 האחרון" aus-ford-uk.co.uk/html/the__last__v8. גיליונות רכב לרכב שרירים - גיליון 10 musclecarmag.com.au/back-issues/australian-muscle-car-issue-10
תהאג'וד

תהאג'וד (בערבית: تهجد, תעתיק מדויק: תהג'ד) הידוע גם כ"תפילת הלילה", היא תפילת רשות באסלאם. היא אינה אחת מחמש תפילות החובה היומיות, אך למרות זאת מוחמד נהג להתפלל את התפילה באופן קבוע, וגם נהג להמליץ לחסידיו ולעודדם להתפלל את התפילה הזאת על בסיס קבוע. "ובלילה, התאמץ בו, עוד תפילת רשות, אולי יעניק לך ריבונך מקום מכובד ונישא" - הקוראן פרק 17 פסוק 79. "ואלה הם אשר סוגדים בלילות לריבונם" - הקוראן פרק 25 פסוק 64. לפי ההלכה האסלאמית, ניתן להתפלל את תפילת התהאג'וד בכל חלק של הלילה, ובלבד שזה יהיה לאחר תפילת החובה החמישית. על פי אבן חג'ר אל-עסקלאני, לא היה זמן ספציפי בלילה שבו מוחמד נהג להתפלל את התהאג'וד, אך על פי פרשנים אחרים מומלץ להתפלל תפילה זו באמצע החלק האחרון של הלילה. פוסקי ההלכה האסלאמיים מסכימים על כך שאין מספר ספציפי של רכעאת שצריך לבצע בתפילת התהאג'וד, לא מספר מינימלי ולא מקסימלי, אם כי נהוג להתפלל לפחות שתי רכעאת. צלאה מדיה וקבצים בנושא תהאג'וד בוויקישיתוף תפילות ליליות בטראוויה ובטהאג'וד כיצד לבצע תפילה Tahajjud עבור אישה? תפילות סונה אופציונליות תהאג'וד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) warfare prayer for husband, rajendrasacademy.com Tahajjud - Night Prayer, Omar Mosque - Masjid Omar - Wollongong, ‏2018-06-05 (באנגלית) The Quranic Arabic Corpus - Translation, corpus.quran.com What's the Right Way to Perform Tahajjud?, About Islam (באנגלית) Ever Thought of Performing Tahajjud Prayers? It’s Easy, Malawi Muslims Official Website, ‏2010-06-11 (באנגלית)
בד לא ארוג

בד לא ארוג הוא חומר דמוי בד העשוי מסיבים קצרים או ארוכים, המחוברים זה לזה באמצעות טיפול כימי, מכני, חום או ממס. המונח משמש בתעשיית הטקסטיל לציון בדים, כגון לבד, שאינם ארוגים ואינם סרוגים, כלומר אינם עשויים מחוטים. עם חומרי הגלם לייצור בד לא ארוג נמנים סיבי פוליאסטר, סיבי ויסקוזה וגרגירי פוליפרופילן. בדים לא ארוגים מיוצרים במגוון טכנולוגיות, ומשמשים במגוון תחומים, בהם מוצרי היגיינה (מגבונים לחים, חיתולים חד-פעמיים, מטליות ועוד), מוצרים רפואיים, מסננים, סלי קניות, ייצור רהיטים ועוד. יצרנים עיקריים של בד לא ארוג בישראל הם החברות הבורסאיות "אבגול" ו"על בד משואות יצחק", נ.ר. ספאנטק תעשיות ושלא"ג תעשיות. חלק ניכר ממכירות החברות הישראליות הוא לחו"ל, ממפעלים בישראל וממפעלים בחו"ל, ועם הלקוחות הבולטים נמנות החברות הרב-לאומיות קימברלי קלארק ופרוקטר אנד גמבל. מדיה וקבצים בנושא בד לא ארוג בוויקישיתוף ייצור בד לא ארוג, באתר בנק לאומי, אוקטובר 2019 צחי קורן וגיא לוי, ‏מבחן בד לא-ארוג, באתר גלובס, 16 ביולי 2013 אלי שמעוני, חזון המגבונים הלחים של על בד: להשתלט על אירופה, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2017 ייצור בד לא ארוג, באתר בנק לאומי, אוקטובר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרה אוסטין

שרה אוסטין (באנגלית Sarah Austin;‏ 1793 – 8 באוגוסט 1867) הייתה מתרגמת ומוציאה לאור בריטית. שרה טיילור נולדה בנוריץ', אנגליה. היא קיבלה חינוך ביתי, ובשנת 1819 התחתנה עם ג'ון אוסטין. הזוג הצעיר התיישב בווסטמינסטר. הם טיילו הרבה לגרמניה. הבת היחידה שלה היא לוסי דאף גורדון. התרגומים של שרה אוסטין היו המקור ההכנסה העיקרי של המשפחה. בעלה ג'ון אוסטין היה מומחה במשפטים. זמן קצר לאחר פטירתו, פרסמה אוסטין אוסף של הרצאות שלו בתחום המשפט. בשנת 1833 היא הוציאה לאור ספר Selections from the Old Testament. באותה שנה היא תרגמה לאנגלית ספר על יצירות של יוהאן וולפגנג פון גתה. בהמשך היא פרסמה תרגומים נוספים. בשנת 1836 הזוג נסע למלטה ולאחר מכך התיישב בפריז. הם גרו בפריז עד לשנת 1848. במהלך כל השנים המשיכה אוסטין להתפרנס מתרגומים מגרמנית. בשנת 1843 היא סיימה את התרגום מגרמנית של ספר The Story without an End שיצאה לאור עם איורים של אלינור ויר בויל. בשנת 1865 היא הוציאה לאור ספר של בתה Lady Duff-Gordon's Letters from Egypt שזכתה להצלחה. שרה אוסטין נפטרה בשנת 1867 ונטמנה בכנסייה מקומית ליד בעלה. קורות חיים כתבי שרה אוסטין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוריס אוקספורד סדרה 2

מוריס אוקספורד סדרה 2 (באנגלית: Morris Oxford Series II) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited אשר יוצרה בין השנים 1956–1954. יוצרו 87,341 יחידות. מנוע קדמי. מנוע בנזין. סוג הנעה: הנעה אחורית. תאוצה בין 0–80 קמ"ש היא 18.5 שניות (דגם סדאן, 4 דלתות). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 31.3 שניות (דגם סדאן, 4 דלתות). 4 דלתות - סדאן. 2 דלתות + דלת אחורית הנפתחת לצדדים - סטיישן. 2 דלתות - טנדר. בריטניה. אוסטרליה. מוריס אוקספורד סדרה 2 מוריס אוקספורד סדרה 2, שנת 1955 - סטיישן מוריס אוקספורד סדרה 2 מוריס אוקספורד סדרה 2, שנת 1954 מוריס אוקספורד סדרה 2 מוריס אוקספורד סדרה 2, שנת 1956 מוריס אוקספורד סדרה 2, שנת 1954 מוריס אוקספורד סדרה 2 מוריס אוקספורד סדרה 2, שנת 1955 מוריס אוקספורד 6 מוריס אוקספורד פרינה מוריס 6 MS מוריס נומד מוריס מרשל מוריס FE מוריס J2 מדיה וקבצים בנושא מוריס אוקספורד סדרה 2 בוויקישיתוף מוריס אוקספורד סדרה 2, סרטון באתר יוטיוב ספר הדרכה לדגם "מוריס אוקספורד סדרה 2", נכתב על ידי היצרן "Morris Motors Limited" amazon.com/Morris-Oxford-Saloon-Traveller-operation/dp/B0000CJB8L Sedgwick, M.; Gillies, M. (1986). A-Z of Cars 1945–1970. Bay View Books. ISBN 1-870979-39-7 "מוריס אוקספורד סדרה 2" - מפרט automobile-catalog.com/make/morris/oxford_2 "מוריס אוקספורד סדרה 2" דגם סדאן 4 דלתות - תמונה flickr.com/photos/42220226 "מוריס אוקספורד סדרה 2" car.info/en-se/morris/oxford/series-ii BMC-Leyland Australia Heritage Group, Building Cars in Australia, 2012, page 207
בניין משרד החוץ של רוסיה

בניין משרד החוץ של רוסיה (ברוסית: Здание Министерства иностранных дел РФ) הוא אחד משבעה גורדי שחקים סטליניסטים, שתוכננו על ידי ולדימיר גלפרייק ואדולף מינקוס. מאז 1991 משמש כמטה משרד החוץ הרוסי ובו נמצאת גם לשכת השר. לגורד השחקים 27 קומות וגובהו 172 מטרים. הבניין מכוסה בחומת אבן חיצונית עם מקרין אומנות ועמודים. הפנים מעוטר באבנים ומתכות. צריח מתכת בראש גג המגדל, מטמיע את צלליתו עם אלה של שש האחיות האחרות. אבן הפינה לגורד השחקים הונחה בשנת 1948 והבנייה הושלמה בשנת 1953. על פי הביוגרפיה של האדריכל מינקוס (שפורסמה בשנת 1982), תוכניות טיוטה נערכו לראשונה בשנת 1946 ונעות בין 9 ל-40 קומות. בשנת 1947 הוצעו שני עיצובים: האחד השתמש בכבלי שכבה ואילו השני קרא לבנייה יעילה יותר שהגיעה לשיאה עם ראש מלבני קהה. בתוכנית שנייה הוצעה בניית צריח מתכת, שיוסיף סטלין, אישר אישית הוספה זו לגג המגדל. כיום, הבניין מאכלס את המשרדים של משרד החוץ של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא בניין משרד החוץ של רוסיה בוויקישיתוף נתוני הבניין באתר emporis.com Kiernan, Maria. Moscow: A Guide to Soviet and Post-Soviet Architecture, Ellipis, London, 1998, p.126. 127 Russian: Варзар, Л., «М. А. Минкус», М, 1982, p.66
בניין משרד ההגנה של רוסיה

בניין משרד ההגנה הרוסי (רוסית: Третий дом Министерства обороны) הוא מטה משרד ההגנה הרוסי, הממוקם במוסקבה, רוסיה. הבניין תוכנן על ידי האדריכל הרוסי לב רודנייב ושופץ על ידי מיכאיל פוזוקין שהיה האדריכל הראשי של מוסקבה (1960–1982). הקרקע הוקצתה לבנייה בשנת 1940 והבניין הושלם בשנת 1952. בניין המשרד, שנבנה בשנות הארבעים ושופץ בשנות השמונים, ממוקם בכיכר ארבטסקאיה, בסמוך לרחוב ארבט במוסקבה. מבנים אחרים של המשרד ממוקמים ברחבי העיר מוסקבה. הגוף העליון הגבוה שאחראי על ניהול ופיקוח כוחות הצבא של המרכז הלאומי לניהול ההגנה (Национальный центр управления обороной) שנמצא בגדוד פרונזה ואחראי על ריכוז הפיקוד על הצבא. הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבני שיש שהובאו מאורל: סרפנטין וגרניט. הפנטגון מחנה רבין (הקריה) בניין המטה הכללי (מוסקבה) בניין המטה הכללי (סנקט פטרבורג) מדיה וקבצים בנושא בניין משרד ההגנה של רוסיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של משרד ההגנה (ברוסית)
ארמון לובנוב-רוסטובסקי

ארמון לובנוב-רוסטובסקי הוא מבנה בשדרת האדמירלות 12 בסנקט פטרבורג, רוסיה, שנבנה בשנים 1817–1820 עבור הנסיך אלכסנדר יעקובליץ' לובנוב-רוסטובסקי. כיום, הבניין מאכלס מלון מפואר ברשת ארבע העונות, תחת השם ארמון האריות ארבע העונות המתייחס לשני אריות מדיצ'י המוצבים בכניסה הראשית. הבניין בסגנון הנאוקלאסית או האימפריאליסטי הוא יצירה מוקדמת של האדריכל אוגוסט דה מונפראן הבניין המשולש פונה לגן האדמירליות, שדרת ווזנסנסקי וכיכר איסק הקדוש. בכניסה הראשית, בשדרת האדמירלות יש פורטיקו בן שמונה עמודים הפונה בניין האדמירליות ומרפסתו מוגנת בדיצ'י משיש לבן על ידי הפסל פאולו טריסקורני על כני גרניט. פסליו של טריסקורני התפרסמו בזכות אלכסנדר פושקין בשירו "פרש הברונזה". בשנת 1824 הושכרו הבניינים והקומה הראשונה של בית המגורים לשימוש משרד המלחמה של האימפריה הרוסית תמורת 63,000 רובל בשנה. ב-23 ביוני 1828 נקנה המבנה כולו על ידי משרד האוצר תמורת מיליון רובל, ובשנים 1829–1830 שופץ כדי לענות על צורכי המשרד. הוא שיכן את המשרד עד לפירוקו בשנת 1918. לאחר אוקטובר 1917, שוכנה בבניין אקדמיה צבאית-פוליטית, מוזיאון אווירונאוטיקה ומעונות לחיילים. החל משנת 1946, מכון הפרויקט מספר 1 לעיצוב מבני תעשייה, שוכן במבנה. בשנת 2009 החל פרויקט לשיפוץ הבניין עבור רשת ארבע העונות, אשר במקור אמור היה להיפתח בשנת 2011, לאחר מכן נדחה לתחילת 2012 ובהמשך לאמצע 2013. לאחר מכן הושלם הפרויקט, והמלון החל לפעול כארמון האריות של ארבע העונות. מדיה וקבצים בנושא ארמון לובנוב-רוסטובסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מלון ארבע העונות ארמון האריה סנקט פטרבורג (באנגלית) ארמון לובנוב-רוסטובסקי, ברשת החברתית פייסבוק ארמון לובנוב-רוסטובסקי, ברשת החברתית אינסטגרם encspb.ru http://www.fourseasons.com/stpetersburg/ "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2010-02-16. נבדק ב-2011-05-02. {{cite web}}: (עזרה) https://ria.ru/spb/20130707/948101537.html http://www.max4object.com/wp/?p=844 (אורכב 07.04.2019 בארכיון Wayback Machine) http://lionpalace.ru/
משרד המלחמה (האימפריה הרוסית)

משרד המלחמה של האימפריה הרוסית (ברוסית: Военное министерство Российской империи) היה גוף מינהלי באימפריה הרוסית משנת 1802 עד 1917. גוף צבאי ראשון שניהל את ענייניה הצבאיים של רוסיה אוזכר לראשונה בשנת 1531 אך תיעוד ראשון נמצא משנת 1535 עם הקמת פריקאז הפיקוד (Разрядный приказ). בשנת 1701 הוקם הפריקאז לעניינים צבאיים (Приказ военных дел) שבמאה ה-17 הפך לגוף צבאי מרכזי בשם "הקולגיה הצבאית". ב-20 בספטמבר 1802 אלכסנדר הראשון חתם על מניפסט להפיכת הקולגיה הצבאית למשרד כוחות היבשה (Министерство военно-сухопутных сил) שהפך ב-24 ביולי 1808 למשרד המלחמה (Военное министерство). שר הצבא הראשון היה סרגיי ויאזמיטינוב. המשרד הוקם בשנת 1802 כמשרד כוחות היבשה (Министерство Военно-сухопутных сил) במהלך הרפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון. שמו שונה למשרד המלחמה בשנת 1815. בשנת 1917 פוצל למשרד לענייני צי ומשרד הצבא. בשנת 1953 מוזגו שני המשרדים לתוך משרד ההגנה של ברית המועצות שב-1992 הוחלף על ידי משרד ההגנה של רוסיה. בסוף המאה ה-19 היה משרד המלחמה מאורגן באופן הבא: המועצה הצבאית לשכת משרד המלחמה המטה הכללי - עניינים אישיים, ארגון, הדרכה וכלכלת הצבא לשכת טקסי הוד מעלתו הקיסרי מחלקות: מחלקת נציבות מחלקת ארטילריה מחלקת מהנדסים (טכנאים צבאיים) המחלקה לרפואה צבאית מחלקת חינוך צבאי מחלקת משפט צבאי מחלקת חיילי הקוזקים ועדות הוועדה לקידוד צבאי - שאלות חקיקה הוועדה לתברואה צבאית המשרד שוכן בתחילה בארמונו הקודם של הרוזן זכאר צ'רנשיוב על שדרת נהר מויקה, שנרכש על ידי אוצר המדינה עבור קולגיית הצבא בשנת 1795 (לימים הוא נבנה והפך לארמון מרינסקי). בשנת 1824 הושכרו חלק מארמון לובנוב-רוסטובסקי (שדרת האדמירלות 12 בסנקט פטרבורג) למשרד המלחמה תמורת 63,000 רובל בשנה. ב-23 ביוני 1828 נקנה המבנה כולו על ידי משרד האוצר תמורת מיליון רובל, ובשנים 1829–1830 שופץ כדי לענות על צורכי המשרד. הוא שיכן את המשרדים העיקריים של המשרד עד לפירוקו בשנת 1918. הכניסה הראשית שמורה על ידי אריות מדיצ'י משיש לבן. הרוזן סרגיי ויאזמיטינוב 8 בספטמבר 1802 – 13 בינואר 1808 הרוזן אלכסיי ארקצ'ייב 13 בינואר 1808 – בינואר 1810 הנסיך מיכאיל אנדראס ברקלאי דה טולי 20 בינואר 1810 – 24 באוגוסט 1812 הנסיך אלכסיי גורצ'קוב 24 באוגוסט 1812 – 12 בדצמבר 1815 ממלא מקום הרוזן פיוטר קונובניצין 12 בדצמבר 1815 – 6 במאי 1819 הברון פיוטר מלר-זקומלסקי 6 במאי 1819 – 14 במרץ 1823 הרוזן אלכסנדר טטישצ'ב 14 במרץ 1823 – 26 באוגוסט 1827 הנסיך אלכסנדר צ'רנישיוב 26 באוגוסט 1827 – 26 באוגוסט 1852 הנסיך וסילי דולגורוקוב 26 באוגוסט 1852 – 17 באפריל 1856 ניקולאי סוחוזנט 17 באפריל 1856 – 16 במאי 1861 הרוזן דמיטרי מיליוטין 16 במאי 1861 – 21 במאי 1881 פיוטר וונובסקי 22 במאי 1881 – 1 בינואר 1898 אלכסיי קורופטקין 1 בינואר 1898 – 7 בפברואר 1904 ויקטור סחרוב 11 במרץ 1904 – 21 ביוני 1905 אלכסנדר רדיגר 21 ביוני 1905 – 11 במרץ 1909 ולדימיר סוכומלינוב 11 במרץ 1909 – 13 ביוני 1915 אלכסיי פוליבנוב 13 ביוני 1915 – 15 במרץ 1916 דמיטרי שובייב 15 במרץ 1916 – 3 בינואר 1917 מיכאיל בלייב 3 בינואר 1917 – 28 בפברואר 1917 אלכסנדר גוצ'קוב 1 במרץ 1917 – 30 באפריל 1917 משרד ההגנה של רוסיה שר ההגנה של רוסיה מדיה וקבצים בנושא משרד המלחמה בוויקישיתוף אנציקלופדיה של סנקט פטרבורג http://www.encspb.ru/en/article.php?kod=2804003747
בניין משטרת מוסקבה

בניין משטרת מוסקבה, רשמית בניין המנהלה הראשית של משרד הפנים של רוסיה לעיר מוסקבה (הידוע גם בשם "צריפי פטרובסקי") הוא מבנה ציבורי הממוקם ברחוב פטרובקה 38 במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה. כנראה עוצב על ידי האדריכל אוסיפ בובה בסגנון קלאסי בשנת 1800. בשנת 1827 הוא נבנה מחדש על פי תוכניותיו של האדריכל פיודור שסטקוב. בשנות ה-50 של המאה ה-20 שוחזר הבית תחת ניהולו של האדריכל בוריס מזנצב ברוח הסטליניזם האימפריאליסטי. הבניין שימש לצרכים שונים, אך מאז המהפכה הסוציאליסטית באוקטובר מאכלסת אותו הנהלת משטרת מוסקבה. בשנת 1971 הוצגה לראשונה האחוזה לשעבר בסדרה הבלשית "החקירה מנוהלת על ידי ידענים". ההערכה היא כי מסורת הצילומים של בניין משטרת מוסקבה על חוקרים פליליים החלה עם צילומי הסדרה הזאת. בשנת 1979, חצר המבנה צולמה לסרט "על פי החקירה הפלילית". בתוך הבניין צולם גם הסרט "פטרובקה 38" המבוסס על הרומן בעל אותו שם מאת יוליאנה סמיונובה. מדיה וקבצים בנושא בניין משטרת מוסקבה בוויקישיתוף בניין משטרת מוסקבה, סרטון באתר יוטיוב בניין משטרת מוסקבה, סרטון באתר יוטיוב Алексей Байков (2013-11-07). "Москва киношная: Петровка, "Тишинка" и крыша дома Нирнзе". Москва24. נבדק ב-2018-06-13. "«Тайны кино»: «Петровка, 38»". Москва24. 2018-06-05. נבדק ב-2018-06-13.
סאדו (יפן)

סאדו (ביפנית: 佐渡市) הוא אי שמשמש גם כעיר שנמצא במחוז ניאיגטה שביפן. ראש העיר של סאדו הוא קואיצ'ירו טקאנו. שדה התעופה סאדו (אנ') ומכרה סאדו (אנ') נמצאים בשטח האי. האי נמצא כ-60 ק"מ מבירת המחוז, ניאיגטה וכ-288 ק"מ מבירת יפן, טוקיו. Bornoff, Nicholas (2005). National Geographic Traveler Japan (2nd ed.). Washington, D.C.: National Geographic Society. ISBN 0-7922-3894-X. סאדו, באתר OCLC (באנגלית). מדיה וקבצים בנושא סאדו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאדו (ביפנית) סאדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Sado Tourism Association Website Sado (Niigata , Japan) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de Sado Island, Mapcarta (באנגלית) Sado, Sado (באנגלית) Sado Shi, Japan, www.geonames.org Coordinate Distance Calculator, boulter.com Coordinate Distance Calculator, boulter.com ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוח ויג'י

לוח ויג'י (באנגלית: Ouija Board) הוא לוח הנועד לתקשור עם ישויות שונות במהלך סיאנס. ככלל, הלוח המסומן באותיות האלפבית, מספרים 0 עד 9, המילים "כן" ו"לא", "לא ידוע" ולעיתים מילים כמו "שלום" ו"להתראות" יחד עם סמלים ותמונות שונות. ניתן להשתמש בלוח באמצעות הזזת כוס או מטוטלת עשויה פלסטיק או עץ, לרוב בצורת לב. לאחר שהמשתתפים פונים בבקשה לישויות שונות, ככלל לרוחות המתים לקחת חלק בסיאנס ולהשיב לשאלותיהם, הם מניחים ביחד את אצבעותיהם על המטוטלת שעל הלוח, והרוח, לכאורה במענה לקריאתם ולשאלותיהם, מזיזה כביכול את המטוטלת על פני הלוח. במהלך הסיאנס נעה הכוס הלוך ושוב על פני הלוח, ומתעכבת מדי פעם על אותיות, המצטרפות לכדי מילים, על ספרות או על 'כן'/'לא' וכך מתקבלות התשובות לשאלות המשתתפים. הלוח נועד לתת תשובות כמו – כן, לא, אולי, לא ידוע, והוא יודע לתת חיווי על תחילתן וסיומן של שיח. מקובל כי השימוש הראשון בלוח ויג'י הדומה ללוח המודרני היה בסוף המאה ה-19 במחנות באוהיו, על מנת לתקשר עם רוחות. בשנת 1890 איש העסקים אלייג'ה בונד (אנ') הציג לראשונה את לוח הויג'י המודרני בצורה מסחרית, אשר הוצג תחילה כמשחק תמים שלא קשור לתורת הנסתר. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לפופולרי לצורך תקשור עם מתים. השימוש בלוח מתיישב עם הספיריטואליזם, לפיה נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות, ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים. הניסיון לתקשר עם המתים באמצעות הלוח סופג ביקורות מצד הקהילה המדעית. הסבר מדעי שניתן לתופעה זו הוא שהמשתתפים מזיזים את הכוס על ידי תופעה הנקראת האפקט האידיאומוטורי, כך שלמעשה הם אלו היוצרים את התשובות לשאלותיהם, מבלי להיות מודעים לכך. בנצרות הסתייגו מהשימוש בלוח, וחכמי דת טענו כי הוא עלול להוביל להשפעה דמונית (אנ'). לעומת זאת, מיסטיקנים חלוקים בזה - חלקם טוענים כי ללוח עשויה להיות השפעה חיובית, בעוד אחרים טוענים שזה כלי מסוכן למשתמשים חסרי ניסיון. דוגמה מודרנית ללוח הויג'י היא תקשורת מסוייעת. תקשורת מסוייעת מתיימרת לסייע לאנשים עם לקויות דיבור משמעותיות, לתקשר דרך מקלדת. הדבר נעשה כאשר מנחה מניחה את ידה על ידו של המטופל וכך הוא, לכאורה, מקליד את המסר אותו הוא רוצה להעביר. שיטה זו משמשת בין השאר בתקשורת עם אנשים הסובלים מאוטיזם. מחקרים מבוקרים מראים שמי שקובעת את נוסח המסר היא המנחה, ולא המטופל. לדוגמה, כאשר מראים למטופל חפץ מסוים ומבקשים ממנו לזהות אותו, הוא אינו מסוגל לעשות זאת אם המנחה לא רואה גם היא את החפץ. ניתן לראות הדגמה של השיטה בשתי כתבות של אורית נבון במסגרת סדרת הרשת הדוקומנטרית "כאן מקשיבים". מדיה וקבצים בנושא לוח ויג'י בוויקישיתוף אג'ה רומנו, How Ouija boards work. (Hint: It's not ghosts), אתר vox, 6 בספטמבר 2018 לוח ויג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ralf W. Schlosser, Susan Balandin, Bronwyn Hemsley, Teresa Iacono, Facilitated Communication and Authorship: A Systematic Review, Augmentative and Alternative Communication 30, 2014-12, עמ' 359–368 doi: 10.3109/07434618.2014.971490 Barbara B. Montee, Raymond G. Miltenberger, David Wittrock, AN EXPERIMENTAL ANALYSIS OF FACILITATED COMMUNICATION, Journal of Applied Behavior Analysis 28, 1995-06, עמ' 189–200 doi: 10.1901/jaba.1995.28-189 לטל יש תסמונת נוירולוגית שמונעת ממנה לדבר | כאן מקשיבים - ללא מילים, נבדק ב-2021-08-13 איך נשמעות המחשבות בראש של ילדה אוטיסטית שלא מדברת? | כאן מקשיבים - ללא מילים, נבדק ב-2021-08-13
מצעד אלבומי הראפ

מצעד אלבומי הראפ (באנגלית: Top Rap Albums) הוא מצעד אלבומים שבועי, בו מדורגים 25 אלבומים. המצעד הופק על ידי מגזין בילבורד, המדרג את אלבומי הראפ הנמכרים ביותר בארצות הברית. המצעד החל להתפרסם ב-13 בנובמבר 2004. האלבום הראשון שהגיע לצמרת המצעד הוא Unfinished Business של ג'יי זי ואר. קלי. 19 שבועות - Recovery - אמינם 16 שבועות - Take Care - דרייק 14 שבועות - The Marshall Mathers LP 2 - אמינם 13 שבועות - Paper Trail - טי. איי. 13 שבועות - Hamilton 11 שבועות - Damn - קנדריק לאמאר 10 שבועות - The Blueprint 3 - ג'יי זי מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ בילבורד 200 Top Rap Albums Chart, Billboard Lil Wayne, Billboard Drake Ties The Game For Most No 1s On Top Rap Albums Chart, Billboard, ‏2018-07-13 Eminem, Billboard Jay-Z, Billboard
מגאט איסקנדר שאה, סולטאן מלאקה

הסולטן מֵגָאט אִיסְקֵנְדָר שָאָה אִיבְּן אֵל-מָרְהוּם רָגָ'א פָרָמֵסְוּוארָה (נפטר ב-1424) היה הסולטאן השני של סולטנות מלאקה ובנו של פרמסווארה, מייסד הסולטנות. דבר קיומו של מגאט איסקנדר שאה היה נתון למחלוקת לאורך השנים. היו שטענו כי הוא למעשה פרמסווארה לאחר שהמיר את דתו והתאסלם, ואילו אחרים טוענים כי הוא בהכרח אדם אחר והשליט השני של מלאקה. לפי מקורות היסטוריים, היו לו יחסים טובים עם שושלת מינג והאימפריה הסינית, וכן נהג לשלם מיסים לסין באופן קבוע. במקורות פורטוגזיים נכתב כי הוא דחף להעברת הסוחרים מסינגפור למלאקה. בשל סתירות שהתגלו בין המקורות הסיניים, המלאיים והפורטוגזיים, קיימת אי-הסכמה בדבר השליטים הראשונים של סולטנות מלאקה. התעודות המלאיות מעלות כי מייסדה של מלאקה היה איסקנדר שאה, ואילו הפורטוגזים מעניקים לו את השם פרמסווארה, ולדבריהם איסקנדר שאה היה הבן שלו. מהצד הסיני, נטען כי בנו של פרמסווארה נקרא מגאט איסקנדר שאה. החוקר ריצ'רד אולף וינדסטדט(אנ') היה בין הראשונים לתמוך בדבר קיומו של מגאט איסקנדר שאה כבר ב-1935. עם זאת, הוא חזר בו זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה עם מציאת סומה אוריינטל מאת החוקר הפורטוגזי טומה פירס ב-1944. מנגד, טוען ז'ורג' ס. דס כי איסקנדר שאה היה שמו של פרמסווארה לאחר שהתאסלם. בספר שהוצא לאור על ידי המכון ללימודי דרום-מזרח אסיה הועלו ראיות לכך שמגאט איסקנדר שאה היה השליט השני של מלאקה. במאמר שפורסם נטען כי פרמסווארה ביקר בסין ב-1411 וכי לא ייתכן שהסינים היו טועים ומכנים את האדם שביקר אותם שלוש שנים מאוחר יותר כבנו. על פי ההיסטוריה של מינג "הנסיך מוגאסקנדרשאה שילם מס לסין ב-1414. אחרי שעודכן שאביו של הנסיך מת, הקיסר נתן לו מטבעות זהב והעניק לו את תואר היורש. אחרי כן איסקנדר שאה החל לשלם מיסים קבועים לקיסר". לפי סומה אוריינטל, בנו של פרמסווארה התאסלם בגיל 72 ומת כשהיה כבן80. לפי חלק מההערכות, ייתכן שהתאסלמותו של מגאט איסקנדר שאה הקלה עליו לקשור קשרים עם ג'וגראט ובנגל. ג'ונתן ה. פינג, Middle Power Statecraft: Indonesia, Malaysia, and the Asia Pacific, Ashgate, 2005, ISBN 9780754644675 Iskandar Shah, Ann Cheryl Low, Singapore Infopedia ג'ון נ. מיקסיץ', Singapore and the Silk Road of the Sea, 1300-1800, NUS Press, 2013, ISBN 9789971695743 לאו סוריאדינאטה (ע), Admiral Zheng He and Southeast Asia, Institute of Southeast Asian Studies, 2005, ISBN 9789812303295 ז'ורז' ס. דס, The Indianized States of South-East Asia, University of Hawaii Press, 1968, ISBN 9780824803681 明史/卷325