laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פסל החופש

פסל החופש (באנגלית: Statue of Freedom) ידוע גם בשם פסל החירות, הוא פסל ברונזה שעוצב על ידי תומאס קרופורד, בשנת 1863. הוא הוצב על כיפת הקפיטול בוושינגטון, ארצות הברית מתוך מטרה לסמל ניצחון במלחמה ושלום. הפסל מתאר דמות נשית שחובשת קסדה צבאית ומחזיקה חרב שנמצאת בתוך נדן ביד ימין וזר דפנה ביד שמאל. דמות הפסל היא דמות נשית. ידה הימנית נשענת על ידית חרב בנדן ביד השמאלית היא מחזיקה זר דפנה ומגן עם 13 פסים. הקסדה שלה עטורה בזר ניצחון ועליה כרבולת נוצות. על סיכת הבגד שלה חרוטה האות U ובתוכה האות S, ראשי התיבות של 'ארצות הברית'. שכמייה אינדיאנית מוטלת על פלג גופה השמאלי. היא עומדת על גלובוס מברזל. פסל הארד מתנשא לגובה שישה מטרים ומשקלו כ-6.8 טון (15 אלף ליבראות). ב-9 במאי 1993, אחרי שהיה במקום כמעט 130 שנה, הפסל הובא מהקפיטול על ידי מסוק לשיקום, זה גם נתן הזדמנות לתיירים לראות את הפסל מקרוב. העבודה הייתה נחוצה בגלל צלקות נרחבות ובגלל סדקים והחלדה של המעמד מברזל. הפרויקט עלה בסה"כ 780,000 דולר שגויסו באופן פרטי. העבודה בוצעה על ידי חברה בבולטימור, מרילנד. עבודת השיקום של הפסל והכן ערכה כארבעה חודשים. פסל החופש הוחזר למקומו במסוק ב-23 באוקטובר 1993, במסגרת חגיגות המאתיים של הקפיטול בארצות הברית. ראשו של הפסל נמצא על בול של ארצות הברית. פסל החופש נמצא גם בצד האחורי של עיטור מדליית עיראק. הפסל מתואר גם במדליה האזרחית למלחמה בטרור. מדליית עיראק מ-2004 בול-דואר של 5$ אמריקאים, 1923 הקפיטול פסל החירות מדיה וקבצים בנושא פסל החופש בוויקישיתוף אודות הפסל באתר הקפיטול (באנגלית) אודות הפסל באתר VisitingDC.com (באנגלית)
הבנק המרכזי של איראן

הבנק המרכזי של הרפובליקה האיסלמית של איראן (CBI) (בפרסית: بانک مرکزی جمهوری اسلامی ايران, הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של איראן. מטהו ממוקם בטהראן. יעדיו המרכזיים של הבנק המרכזי של איראן לפי האמנה שלו הם: שמירה על ערכו של המטבע לאומי שמירה על מאזן התשלומים הקלות סחר הקשורים לעסקות פיננסיות שיפור פוטנציאל הצמיחה הכלכלית של המדינה כמו כן הוא אחראי גם על הפעולות הבאות: הנפקת שטרות ומטבעות פיקוח על בנקים ומוסדות אשראי גיבוש מדיניות ורגולציה של מטבע חוץ ועסקים רגולציה על עסקות זהב ניסוח ורגולציה על עסקות ויבוא או יצוא של מטבע מקומי כלכלת איראן ריאל איראני מדיה וקבצים בנושא הבנק המרכזי של איראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הבנק המרכזי של איראן (בפרסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנקים ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניזאם

האם התכוונתם ל... ניזאם (בערבית: نظام) משמעו "סדר" או "שיטה". המילה ניזאם עשויה להתייחס למספר אנשים ומקומות בעלי שם זה, או בהשאלה גם כתואר כבוד ומעמד פוליטי. אנשים ניזאם אל-מולכ – מלומד ממוצא פרסי בשירות השושלת הסלג'וקית. ניזאם א-דין אולייה – קדוש מוסלמי סופי שפעל במאה ה-13 בהודו. מקומות דיר ניזאם – כפר פלסטיני בקרבת העיר רמאללה. אחר ניזאם היידראבאד – תואר מושל ובהמשך השליט של היידראבאד. הניזאמיה – מדרסות ומוסדות ללימוד דת האסלאם בבגדאד, אשר נבנו על ידי ניזאם אל-מולכ. רפורמות ניזאם-אה ג'דיד: רפורמות מודרניזציה בצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-19.
אנטיגונוס

האם התכוונתם ל... אנטיגונוס מונופתלמוס – אציל מוקדוני, מצביא בצבאו של אלכסנדר הגדול ואחד הדיאדוכים שנלחמו על ירושת ממלכתו במאה הרביעית לפנה"ס אנטיגנוס איש סוכו – תלמידו של שמעון הצדיק, מנהיג רוחני בארץ ישראל בפתח תקופת הזוגות, בימי בית המקדש השני אנטיגונוס הראשון (104-135 לפנה"ס) - מצביא חשמונאי, בנו של יוחנן הורקנוס מתתיהו אנטיגונוס השני – אחרון מלכי בית חשמונאי. שלט על יהודה בתקופת בית שני בין השנים 40 לפנה"ס ל-37 לפנה"ס
כנסיית כל הקדושים שעל החומה

כנסיית כל הקדושים שעל החומה (באנגלית: All Hallows-on-the-Wall) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון שבאנגליה. הכנסייה נמצאת ברחוב ברוד, במקום שבו עמדה חומת לונדון. את הכנסייה הנוכחית בנה ג'ורג' דאנס הצעיר ב-1767 במקום שבו עמדה כנסייה מהמאה ה-12, שנבנתה על מיצד רומי, שהיה חלק מחומת לונדון. הכנסייה הייתה ידועה בכך שנזירים רבים התגוררו במרתפיה. היא ניצלה מהשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666 בשל היותה על חומת לונדון. דאנס בנה את הכנסייה בהיותו בן 24, לאחר שובו מסיור באיטליה שם למד אדריכלות קלאסית. הכנסייה נבנתה בסגנון קלסי פשוט, בעיטורים המושפעים ממקדש ונוס ורומא בעיר רומא. הכנסייה שייכת לגילדת הנגרים של לונדון - חברת הנגרים הנאמנה (Worshipful Company of Carpenters) שעורכת את הבחירות שלה בכנסייה מאז המאה ה-15. במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה נפגעה הכנסייה ונבנתה מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-20. כיום משמשת הכנסייה מרכז לארגוני צדקה. מדיה וקבצים בנושא כנסיית כל הקדושים שעל החומה בוויקישיתוף
תומר חן

תומר חן (נולד ב-2 ביוני 1979) הוא זמר דיכאון ישראלי. חן החל את דרכו בשנת 2000 עם האלבום "פרח מדבר", שכלל 10 שירים, ביניהם הלהיטים "פרח מדבר" (דואט עם הזמרת שימרית, ללחן של השיר "Desert Rose" של הזמר סטינג) ו"צינגלה" (שיר טורקי שתרגם דוד זיגמן במקור של הזמרת ebru gündeş), בין היתר כלל האלבום את השירים "אתמול" (מילים: יוסי גיספן ללחן של הזמר הטורקי אמרח), "אל תעלמי" ו"מתגעגע" (שכתב והלחין חן בעצמו) שהפכו ללהיטים גדולים בקרב חובבי ז'אנר מוזיקת הדיכאון. האלבום עובד ברובו על ידי שי ראובני ושיר הנושא עובד על ידי יעקב למאי. בשנת 2003 יצא אלבומו השני, "מאבד את הכיוון" (10 שירים, כגון "אמא שלי", "אלוקים אלוקים", "אני רוצה שתביני" ועוד). בין הכותבים והמלחינים באלבום זה נמנו יוסי גיספן, עדי לאון ודוד זיגמן. האלבום עובד על ידי רובי בן שמעון. ב-2009, בתום עבודה של יותר מארבע שנים, יצא אלבומו השלישי, "הכל בעולמי", ובו 13 שירים. באלבום זה ביצע גרסת כיסוי לשיר "עד מתי אלוהיי" של זוהר ארגוב, בעיבוד קצבי ומחודש ואת השיר "מתחנן שנחזור". אלבום זה עובד על ידי אלי קשת. במהלך העשור האחרון הוציא חן מס' דואטים כגון "נדרת לי נדר" (עם הזמר בן-אל), "איך מנצחים געגועים" (עם הזמרת מירי רביבו) ו-2 מחרוזות שקטות בביצוע משותף עם הזמר מושיקו רבייב, בעיבוד של שיקו חייק. באפריל 2020 התארח חן במחרוזת "נדרת לי נדר" של הזמר לידור בן ישי, שכללה את שירו (שבמקור מבוצע ביחד עם בן אל). תומר חן באתר רדיו נושמים מזרחית הזמר תומר חן התארח ברדיו "קול רמלה", Ramla-st,‏ 27/1/2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדד-ניררי הראשון

אַדַד-נִירָרִי הראשון (אדד הוא עוזרי) (1275-1307 ? לפנה"ס) (1295 - 1263 ? לפנה"ס), מלך אשור. אַדַד-נִירָרִי הוא המלך האשורי הראשון שקורותיו נשמרו לפרטים. אַדַד-נִירָרִי ערך מסעות כיבושים ונחל ניצחונות צבאיים רבים וחשובים אשר חיזקו את הממלכה האשורית הקדומה ואפשרו לאשור להוות כוח מרכזי בפוליטיקה המסופוטמית. אביו של אַדַד-נִירָרִי היה אנליל-נִירָרִי - מלך אשור, כמצוין ברשימת המלכים של דור שרוכין ואחיו של אריק-דן-אילי. ברשימת המלכים של Nassouhi נכתב בטעות שחזרה על עצמה בתחריטים של אסרחדון ושלמנאסר השלישי כי הוא היה בנו של אריק-דן-אילי ולא יורשו. אַדַד-נִירָרִי הוא אביו שלמנאסר הראשון שהמשיך את כיבושיו של אביו. מדיה וקבצים בנושא אדד-ניררי הראשון בוויקישיתוף אדד-ניררי הראשון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלבניה במשחקים הפאראלימפיים

אלבניה השתתפה במשחקים הפאראלימפיים לראשונה בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה אלבניה חלק מעולם. במשחקי לונדון 2012 יוצגה אלבניה על ידי ספורטאי יחיד, האקי דוקו, שהתחרה בתחרויות מרוץ אופני היד אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, ולא זכה במדליה. המדינה נעדרה מהמשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). אלבניה במשחקים האולימפיים אלבניה במשחקים האולימפיים לנוער
מודול מוצלב

במתמטיקה, מודול מוצלב (באנגלית: crossed module) הוא מבנה מתמטי המורכב מ-2 חבורות G ו-H, כאשר G פועלת על H (ניתן לדון במקרה של פעולה שמאלית ( g , h ) ↦ g h = g ⋅ h {\displaystyle (g,h)\mapsto ^{g}\!h=g\cdot h} או פעולה ימנית ( h , g ) ↦ h g = h ⋅ g {\displaystyle (h,g)\mapsto h^{g}=h\cdot g} ), ויש הומומורפיזם של חבורות d : H ⟶ G , {\displaystyle d\colon H\longrightarrow G,\!} שמכבד את פעולת ההצמדה של G על עצמה d ( g h ) = g d ( h ) g − 1 {\displaystyle d(^{g}h)=gd(h)g^{-1}\!} ומקיים את זהות פייפר (Peiffer): d ( h 1 ) h 2 = h 1 h 2 h 1 − 1 {\displaystyle ^{d(h_{1})}{h_{2}}=h_{1}h_{2}h_{1}^{-1}\!} . כאשר מגדירים מודול מוצלב עם פעולה ימנית h g = h ∙ g {\displaystyle h^{g}=h\bullet g} , רושמים במקום: d ( h g ) = g − 1 d ( h ) g {\displaystyle d(h^{g})=g^{-1}d(h)g} וזהות פייפר היא h 2 d ( h 1 ) = h 1 − 1 h 2 h 1 {\displaystyle h_{2}^{d(h_{1})}=h_{1}^{-1}h_{2}h_{1}} . המודול המוצלב הטריוויאלי i d : G → G {\displaystyle \mathrm {id} :G\to G} הוא מודול מוצלב ימני עם הפעולה h g = g − 1 h g {\displaystyle h^{g}=g^{-1}hg} ושמאלי עם g h = g h g − 1 {\displaystyle ^{g}h=ghg^{-1}} . תהי H < G {\displaystyle H<G} תת-חבורה נורמלית ו- d : H ↪ G {\displaystyle d:H\hookrightarrow G} הומומורפיזם השיכון. זהו מודול מוצלב (ימני) עם הפעולה h g = g − 1 h g {\displaystyle h^{g}=g^{-1}hg} . הנורמליות מבטיחה ש- h g = g − 1 h g ∈ H {\displaystyle h^{g}=g^{-1}hg\in H} ולכן הפעולה מוגדרת היטב. d : H ↠ G {\displaystyle d:H\twoheadrightarrow G} כאשר d על והגרעין של d מרכזי, כלומר: ker ⁡ ( d ) ⊆ Z ( H ) {\displaystyle \ker(d)\subseteq Z(H)} . יהי d : G → A u t ( G ) {\displaystyle d:G\to \mathrm {Aut} (G)} כאשר d שולח כל איבר g ∈ G {\displaystyle g\in G} לאוטומורפיזם הפנימי x ↦ g − 1 x g {\displaystyle x\mapsto g^{-1}xg} בחבורות האוטומורפיזמים A u t ( G ) {\displaystyle \mathrm {Aut} (G)} , והפעולה היא הפעולה הטבעית של האוטומורפיזם: h g = [ [ x ↦ g − 1 x g ] ] ( h ) = g − 1 h g {\displaystyle h^{g}=[\![x\mapsto g^{-1}xg]\!](h)=g^{-1}hg} (פעולה ימנית). אזי d : G → A u t ( G ) {\displaystyle d:G\to \mathrm {Aut} (G)} הוא מודול מוצלב (ימני). הנושא הוזכר לראשונה על ידי ג'ון וייטהד בשנת 1941 ובעבדותו משנת 1946 הוא לראשונה השתמש בשם "מודול מוצלב". למודולים מוצלבים יש שימושים בחישוב קוהומולוגיות באלגברה הומולוגית ובפרט עם גישת חבורות-2 וגרופואידים. כמו כן, למושג זה קשר חזק לטופולוגיה אלגברית וחבורות הומוטופיה. J. Baez and A. Lauda, Higher-dimensional algebra V: 2-groups R. Brown, Groupoids and crossed objects in algebraic topology R. Brown, Higher dimensional group theory R. Brown, P.J. Higgins, R. Sivera, Nonabelian algebraic topology: filtered spaces, crossed complexes, cubical homotopy groupoids, EMS Tracts in Mathematics Vol. 15, 703 pages. (August 2011) (אורכב 08.06.2020 בארכיון Wayback Machine). M. Forrester-Barker, Group objects and internal categories Behrang Noohi, Notes on 2-groupoids, 2-groups and crossed-modules Crossed module, Encyclopedia of Mathematics ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הפטיש

הפטיש היה עיתון שפעל בשנים 1993-1989 והתמקד בביקורת חברתית. הוא יצא לאור פעם בחודש. הפטיש נוסד בידי עופר ברונשטיין, חנה קים, בני תורתי, בן דרור ימיני ויונתן דני וחולק חינם בדוכני העיתונים ובקיוסקים בגוש דן. העיתון כלל את הטור "קו 16", מדור שכתב תורתי ובו סיפורי שכונות. תורתי כתב בעיתון ראיונות עם אמני התקופה, בהם ראיונות ראשוניים עם זמרי הקסטות. שייקה לוי מהגשש החיוור כתב על אוכל. הרב הראשי לרמת גן, יצחק ברדע, היה בעל טור קבוע בעיתון. העיתון עסק בענייני חברה וכלכלה וליווה את מחאת מחוסרי הדיור שפרצה בשנת 1990, עם תחילת גלי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. העורך האחראי היה בן דרור ימיני, והעורכת הראשונה של העיתון הייתה חנה קים. מישל אופטובסקי עיצב את העיתון ואת הלוגו הציורי שלו - "הפטיש - העיתון שיפתח לך את הראש". בעיתון כתבו שוש גבאי, איריס עודד, שאול ביבי, רפי אהרון, שייקה לוי, מיכה לנקרי, אמנון אברמוביץ', רחל יונה, דרור ניסן ואחרים. דודו גבע אייר בעיתון. חנה קים, שיר מחאה, שיר נחמה, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2010 בן דרור ימיני, פתחנו להם את הראש, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2010 אורן פרסיקו, ‏הפטישים, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2003 אפי לנדאו, בעוד שבוע: עיתון חדש לענייני שכונות המצוקה, חדשות, 26 באוקטובר 1989 יוסי דהאן, על דודו גבע, באתר "העוקץ", 16 בפברואר 2005
אנדרס צלזיוס

אנדרס צלזיוס (שוודית: Anders Celsius, נהגה "אַנְדֶרְשׁ סֵלְסְיוּס", ‏האזנה‏Ⓘ‏); (‏27 בנובמבר 1701 – 25 באפריל 1744) היה אסטרונום ופיזיקאי שוודי. צלזיוס נולד באופסלה בשוודיה, והיה לפרופסור לאסטרונומיה מ-1730 עד 1744. מ-1732 עד 1735 ערך ביקורים במצפי כוכבים בגרמניה, איטליה וצרפת. בנירנברג הוא פרסם ב-1733 אוסף של 316 תצפיות של זוהר הקוטב שנעשו על ידיו ועל ידי אחרים בתקופה שבין 1716 עד 1732. הוא ערך תצפיות בזוהר הצפוני, וב־1736 ערך מדידות שהוכיחו את ניבוי ניוטון כי כדור הארץ פחוס במקצת בקטביו. ב-1742 הציע סולם טמפרטורות עשרוני, המבוסס על נקודות הקיפאון והרתיחה של המים, שהמרווח ביניהן מחולק למאה חלקים שווים (מעלות). בסולם המקורי שהציג צלזיוס, נקודת הרתיחה של המים נקבעה כ-0 מעלות; ואולם תלמידיו, ובראשם קארל פון לינה הפכו את הסולם על ראשו, כמקובל היום. צלזיוס נפטר באופסלה ב-1744, ממחלת השחפת. יחידות מידה על שם אישים מדיה וקבצים בנושא אנדרס צלזיוס בוויקישיתוף אנדרס צלזיוס, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה אנדרס צלזיוס, באתר MacTutor (באנגלית) אנדרס צלזיוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנדרס צלזיוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנדרס צלזיוס באתר אוניברסיטת אופסלה. ערך זה הוא קצרמר בנושא שוודים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונייה מדרגה שישית

אונייה מדרגה שישית (באנגלית: Sixth-rate) הוא הכינוי בו השתמשו בצי המלכותי הבריטי כדי לאפיין אוניות מפרשים מלחמתיות קטנות שנשאו בין 20 ל-28 תותחי 9-ליטראות על סיפון תותחים יחיד. לעיתים נכללו במספר זה גם תותחים שהוצבו על סיפון האחרה או סיפון הַקַּדְמָה. דרגה שישית הייתה הנמוכה ביותר בסולם דירוג אוניות המפרשים המלחמתיות בצי המלכותי. התפוסה של אונייה מדרגה זו נעה בין 450 ל-550 טון, וצוותה מנה בין 150 ל-240 איש. באונייה טיפוסית מדרגה שישית, שנשאה 28 תותחים, היו כ-19 קצינים, קציני משנה ותתי-קצינים, 23 חיילי-צי והשאר מלחים. קציני הפיקוד (commissioned officers) כללו את הקפטן ושני לפטננטים. קציני המשנה (warrant officers) כללו את רב החובלים (master), רופא האונייה (ship's surgeon), והכלכל (purser). קציני-משנה נוספים היו הכומר (chaplain) והלפטננט שפיקד על חיילי הצי. עם תתי-הקצינים (petty officers) נמנו: התותחן (gunner), רב המלחים (boatswain), הנגר (carpenter), שני חובלים (master's mates), ארבעה פרחי קצונה (midshipmen), עוזר רופא (surgeon's assistant) ולבלר (captain's clerk). המלחים, "אנשי הסיפון התחתון", דורגו על פי כישוריהם למלחים כשירים ולמלחים פשוטים. הגדולות באוניות מדרגה שישית היו אלו שנשאו 28 תותחים (כולל ארבעה תותחים קטנים על סיפון האחרה) וסווגו כפריגטות. הקטנות שבהן, בנות 20 עד 24 תותחים, שהיו גם הן כלילות מעטה ולעיתים בעלות סיפון משווה, נודעו בשם post ships, כלומר אוניות שהפיקוד עליהן נמסר לידי פוסט קפטן כי היו גדולות מדי עבור מפקד בדרגת לפטננט או קומנדר. במהלך המלחמות הנפוליאוניות הלך ונתמעט מספרן של האוניות מדרגה שישית, ולא נבנו חדשות במקומן של אלו שנתיישנו ויצאו מן השירות. גודלן וחימושן לא התאים עוד למשימות סיור אותן נדרשו לבצע. אחדות הוסיפו לשרת בתפקידי עזר גם לאחר 1815. Lavery, Brian. Nelson's Navy: The Ships, Men and Organization. Annapolis, Naval Institute Press, 1989. Rodger, N.A.M. The Command of the Ocean: A Naval History of Britain 1649-1815. London, 2004. Bennett, G. The Battle of Trafalgar. Barnsley, 2004. Winfield, Rif. British Warships in the Age of Sail: 1603-1714." Barnsley, 2009; British Warships in the Age of Sail: 1714-1792. Barnsley, 2007; British Warships in the Age of Sail: 1793-1817. Barnsley, 2008 (2nd edition).
קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה

קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (בלטינית: Corpus Inscriptionum Iudaeae Palaestinae, מקוצר כ-CIIP) הוא פרויקט בינלאומי שמטרתו לתעד את כל הכתובות העתיקות שהתגלו בשטח ישראל המתוארכות בין המאה הרביעית לפני הספירה ועד למאה השביעית לספירה. הפרויקט כולל איתור כל המידע הקיים וקיטלוגו בצורה שיטתית וכן איתור כתובות שטרם תועדו, לתעד אותן באופן מדעי, לקטלג ולפרסם בפרסום אחיד את כל הכתובות העתיקות. בפרויקט שותפים חוקרים מהאוניברסיטה העברית בראשות פרופ' חנה כותן ראש הקתדרה ללימודים קלאסיים באוניברסיטה, פרופ' יונתן פרייס מאוניברסיטת תל אביב וצוות של חוקרים גרמניים בראשות הפרופסורים ורנר אק וולטר אמלינג. הפרויקט החל בשנת 1999 במימון שרובו מגיע מקרן מחקר גרמנית שהעניקה לפרויקט כמיליון אירו. הפרויקט היה צפוי להסתיים בשנת 2017 והוא יכלול 7 כרכים: שני כרכים העוסקים בכתובות מירושלים, כרך העוסק בכתובות מקיסריה ומישור החוף הצפוני, כרך העוסק בכתובות מיפו ומישור החוף הדרומי, כרך כתובות מעין גדי ומצדה, כרך על אזורים שסביב ירושלים וכרך כתובות שנמצאו בגליל. בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובשל המימון של הפרויקט בידי גוף חיצוני, הוחלט שלא לפרסם כתובות משומרון והגולן. נכון לספטמבר 2012 פורסמו שלושה כרכים: שני הכרכים העוסקים בכתובות מירושלים והכרך על קיסריה ומישור החוף הצפוני. הכתובות שפורסמו ויפורסמו הן בטווח התקופות מהתקופה הלניסטית (המאה ה-4 לפנה"ס) ועד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה השביעית), והוא כולל בתוכו את כל הכתובות שאותרו ותועדו של עמים שונים שחיו בארץ בעשר שפות שונות כגון עברית, יוונית עתיקה, לטינית, פיניקית, ארמית, סורית ונבטית ללא הפרדה לקבוצות נפרדות לפי שפות. הפרסום כולל גם כתובות שלא תועדו עד כה, במסגרת מאמצי התיעוד נסרקו כתובות במרתפי כנסיית הקבר בכנסיות ומסגדים ומוזיאון הוואקף. מתועדות גם כתובות שנמצאות במוזיאונים שונים בעולם כגון מוזיאון הלובר והמוזיאון הבריטי שמקורן בשטח ארץ ישראל, נכון למרץ 2012 תועדו כ-12,000 כתובות. צוות הפרויקט כולל מומחים בתחומים שונים כגון: היסטוריונים, ארכאולוגים פילולוגים ואפיגרפים ביניהם פרופ' בנימין איזק מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר עדה ירדני, ד"ר חגי משגב פרופ' אלה קושניר-שטיין, ד"ר לאה די-סגני וכן צוות של סטודנטים בעלי ידע בהיסטוריה עתיקה השולטים בשפות עתיקות. קורפוס הכתובות השמיות (CIS) קורפוס הכתובות הלטיניות (CIL) Review of Corpus Inscriptionum Iudaeae/Palaestinae (באנגלית) עופר אדרת, הכתובת היתה על האבן, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
ועידת לונדון (1920)

ועידת לונדון הייתה ועידה ציונית שהתקיימה בלונדון ביולי 1920 בהשתתפות נציגים מרוב המדינות שבהן הייתה קהילה יהודית משמעותית. מטרת הוועידה הייתה לקבוע את דרכי הפעולה של התנועה הציונית בהתחשב בשינויים הנובעים מהצהרת בלפור, וועידת סן רמו וההחלטה על המנדט ומינויו של יהודי כנציב העליון. זה היה הכינוס הגדול הראשון של נציגי התנועה הציונית אחרי תום מלחמת העולם הראשונה ובוועידה זו הוחלט על הקמת קרן היסוד. לפני ועידה זו נערכו כמה ועידות קטנות (אזוריות או סקטוריאליות) כדוגמת ועידת הציונים האמריקאים בפיטסבורג ב-1918, ועידה בגרמניה ב-1919 וועידה בגליציה ב-1919. בוועידות המכינות התקבלו החלטות על אופייה הרצוי של החברה המתהווה בארץ ישראל והחלטות הנוגעות לאופי הבעלות על הקרקע, כמו ההחלטה על כך שהקרקע ואוצרות הטבע בארץ ישראל יעמדו לרשות העם היהודי כולו ותחת פיקוחו (ועידת פיטסבורג). החלטה דומה על הלאמת הקרקעות, הנמלים ואמצעי התחבורה התקבלה בגרמניה וגם בגליציה הוחלט על הלאמת הקרקעות. בוועידת לונדון היו שתי סיעות עיקריות, הסיעה האמריקאית בראשות השופט ברנדייס שראתה את בניית א"י באמצעות היוזמה הפרטית וההון הפרטי מול סיעת העבודה בראשות חיים ויצמן שתמכה בהחלטות שהתקבלו בוועידות המקומיות על הלאמת הקרקע ופעולה באמצעות הון ציבורי. בעקבות המשבר פרשו ברנדייס וחבריו מההנהגה. ברנדייס, שמונה כנשיא הכבוד של ההסתדרות הציונית, הוסיף לתמוך בתנועה הציונית ולתרום לה עד יום מותו ואילו ויצמן נבחר להיות נשיא ההסתדרות הציונית העולמית. הוועידה נתנה פתח לשילוב הון פרטי בהתיישבות בא"י וזכות קניין לשמירה על אדמות פרטיות וכך ביטלה הצעת החלטה של סיעת העבודה שרצתה לקבוע כי רק הקרן הקיימת תהייה רשאית לרכוש אדמות למפעל הציוני, ועל הקרן לשמור אדמות אלו לטובת הדורות הבאים. לשם גיוס ההון הנדרש למימון העלייה וההתיישבות הוקמה קרן היסוד. בוועידה התקבלה גם החלטה על השלמת הטכניקום וציודו (לימים הטכניון), אחרי שההסתדרות הציונית רכשה אותו מחברת עזרה של יהודי גרמניה ב-8 בפברואר 1920. כמו כן אישרה הועידה, הכרה בסוגים שונים של בתי ספר במערכת החינוך העברי בארץ ישראל. ההסדר נקבע מתוך חשש ש"המזרחי" יקים מערכת חינוך דתית נפרדת מההסתדרות הציוניות ומתוך תקווה כי מפלגת המזרחי תפעל לקרב את החוגים האורתודוקסים באירופה לציונות ולארץ ישראל. ועידת לונדון, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים קרן היסוד, באתר תנועת העבודה הישראלית משה רינות, הפולמוס על עיצוב מערכת החינוך העברי בארץ-ישראל ( 1920-1918), הציונות, ה', תשל"ח, 114-78. ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבקוע

אבקוע אֶבְקוֹעַ (באנגלית: hatchling) הוא שם כולל בביולוגיה לצאצאים של בעלי חיים (בעיקר זוחלים, אך גם פרוקי-רגליים ובעלי חיים נוספים), הבוקעים מביצה כשהם דומים בצורתם לפרט הבוגר ומסוגלים לתפקד באופן עצמאי. המונח "אבקוע" כולל גם את המושג "אפרוח", שהוא אבקוע של בעלי חיים הנמנים עם מחלקת העופות, אולם אינו כולל את המונח "גוזל", שאינו מסוגל לתפקד עצמאית עם בקיעתו מהביצה. המונח מתייחס לבעלי שפיר עוברי וכן לצאצאים של בעלי חיים אחרים הבוקעים מביצים, כגון עכבישאים. בעלי חיים הבוקעים מביצה בצורה עוברית, כגון רימה, זחל, ראשן או בעלי חיים מושרצים כגון כרישים מסוימים אינם כלולים במונח זה על מנת לשבור את קליפת הביצה נעזרים חלק מהאבקועים ממחלקת זאורופסידה (נחשים, למשל) בשן מיוחדת, שנקראת שן ביצה. אצל הזוחלים נושרת שן זו לאחר הבקיעה, ואצל העופות היא מתמזגת אל תוך המקור. לאבקועים כל מערכת האינסטינקטים של הוריהם, ורובם מתחילים בחיים עצמאיים מיד עם בקיעתם מהביצה. הם אינם זקוקים לטיפול צמוד והאכלה מצד הוריהם, אם כי בחלק ממיני בעלי החיים מספקים להם הוריהם הגנה מפני טורפים בתקופת חייהם הראשונה (לדוגמה, תנינאים). אפרוח גוזל פרחון שגר מדיה וקבצים בנושא אבקוע בוויקישיתוף האקדמיה ללשון העברית, פנייה מספר 16762, פרופ' יוסף הלר. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רן רז

רן רז (נולד ב-26 בדצמבר 1966) הוא מדען מחשב ישראלי העוסק בתחום של סיבוכיות חישובית. הוא מכהן כפרופסור למדעי המחשב בפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע ובבית הספר להנדסה ומדע שימושי באוניברסיטת פרינסטון. ידוע בעבודתו בנושא מערכות הוכחה אינטראקטיביות. רז נולד בירושלים בשם רן מזרחי, להורים ממוצא כורדי, ילידי הארץ. בהיותו בן 3 שינו הוריו את שם משפחתם לרז. אחיו הוא הפוליטיקאי מוסי רז. רז הוא בוגר תיכון ליד"ה. התגייס לתוכנית תלפיות, וקיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על עבודה שכותרתה "Lower Bounds for Probabilistic Communication Complexity and for the Depth of Monotone Boolean Circuits", בהנחייתם של הפרופסורים אבי ויגדרזון ומיכאל בן-אור. בהמשך יצא למשך שנתיים לפוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1994 הצטרף לסגל הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע, ובשנת 2003 מונה לפרופסור מן המניין. פעמים אחדות שהה בבית הספר למתמטיקה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנת 2017 הצטרף לסגל בית הספר להנדסה ומדע שימושי באוניברסיטת פרינסטון. רז ידוע בעבודתו בנושא מערכות הוכחה אינטראקטיביות והוא חוקר בולט של בעיית P=NP. עבודותיו זוכות לפרסים בכנסים החשובים במדעי המחשב התאורטיים. הוא זכה בפרס ארדש בשנת 2002 ובפרס מיכאל ברונו ב-2006. מאמרו "Fast Learning Requires Good Memory: A Time-Space Lower Bound for Parity Learning" זכה בשנת 2016 בפרס המאמר המצטיין של IEEE FOCS. Raz, Ran; Safra, Shmuel (1997), "A sub-constant error-probability low-degree test, and a sub-constant error-probability PCP characterization of NP", Proc. STOC 1997, pp. 475–484. Raz, Ran (1998), "A parallel repetition theorem", SIAM Journal on Computing 27 (3): 763–803. Raz, Ran (2004), "Multi-linear formulas for permanent and determinant are of super-polynomial size", Proc. STOC 2004, pp. 633–641. Raz, Ran; Shpilka, Amir (2004), "Deterministic polynomial identity testing in non commutative models", Proc. CCC 2004, pp. 215–222. Moshkovitz, Dana; Raz, Ran (2008), "Two query PCP with sub-constant error", Proc. FOCS 2008, pp. 314–323. Raz, Ran (2016), "Fast Learning Requires Good Memory: A Time-Space Lower Bound for Parity Learning," Proc. FOCS 2016, pp. 266-275. מדיה וקבצים בנושא רן רז בוויקישיתוף רן רז, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה רן רז, באתר dblp עמוד הבית של רן רז באתר מכון ויצמן רן רז, באתר אוניברסיטת פרינסטון Raz, Weinberg Deepen Faculty’s Leadership in Critical Areas, Princeton University, December 2, 2016 Ran Raz, Institute for Advanced Study
סן קריסטובל (הר געש)

סן קריסטובל (בספרדית: Volcán San Cristóbal) וגם אל וייחו (El Viejo - "העתיק") הוא הר געש ברכס ההרים קורדיירה דה לוס מריביוס (Cordillera de los Maribios) במחוז צ'יננדגה (Chinandega) בצפון מערב ניקרגואה, בסמוך לעיר צ'יצ'יגלפה (Chichigalpa), כ-150 קילומטרים צפונית למנגואה בירת ניקרגואה. הר הגעש הוא בין הרי הגעש הפעילים ביותר בניקרגואה, והוא מתפרץ לעיתים תכופות, אם כי ההתפרצויות שלו הן בדרך כלל בעוצמה נמוכה. סן קריסטובל הוא חלק ממתחם געשי הקרוי על שמו ובו חמישה הרי געש. צ'ונקו (Chonco) שוכן 4 קילומטרים מערבית לסן קריסטובל, ומויוטפה (Moyotepe)‏, 4 קילומטרים מצפון מזרח. צמוד למדרון המזרחי של ההר שוכן הר הגעש קסיטס (Volcán Casitas), שקבר כפר במפולת סלעים קטלנית ב-1998. עדיין ניתן לראות את הצלקות ממפולת זו. לבסוף, לה פלונה (La Pelona) שוכן בקצה המזרחי של המתחם. סן קריסטובל הוא הר הגעש הצעיר ביותר במתחם שעל שמו, והוא גם הר הגעש הגבוה ביותר בניקרגואה. זהו הר געש שכבתי קרוב לסימטרי, כשהוא מתנשא בצורת החרוט האופיינית. המדרון הדרום-מערבי הוא הארוך ביותר ושפת הלוע בצד זה גבוהה ב-140 מטרים מעל הקצה הדרום-מזרחי בשל רוחות הסחר הקבועות המפיצות את הטפרה לדרום מערב. מידות הלוע הן 500x600 מטרים. בעבר היה ההר מכוסה ביערות טרופיים, אבל הכמויות הגדול של הגזים הגעשיים (בעיקר גופרית דו-חמצנית) והעשן שההר פולט באופן קבוע קטלו את מרבית הצמחייה. סן קריסטובל הוא הר געש פעיל, והוא פולט ברציפות כמויות משמעותיות של גזים ועשן. בספטמבר 2009 דווח על אפר הנושר בערים הסמוכות. בספטמבר 2012 ההר התפרץ שוב, והוא פלט אפר בעמוד שהגיע לגובה של 4 קילומטרים, וגרם לפינויים של כ-3,000 תושבים מהאזורים הסמוכים. מדיה וקבצים בנושא סן קריסטובל בוויקישיתוף San Cristóbal תמונות והסברים מאתר Global Volcanism Program Nicaragua's San Cristobal volcano forces mass evacuation - כתבה ב-BBC על ההתפרצות של סן קריסטובל בספטמבר 2012 Nicaragua volcano: Hundreds flee San Cristobal eruptions - כתבה ב-BBC על ההתפרצות של סן קריסטובל בדצמבר 2012 San Cristóbal אתר Global Volcanism Program השם סן קריסטובל הוא חדש יחסית וניתן להר על שם מטע קפה סמוך Thousands evacuate as Nicaragua volcano spews ash