laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האופרה הממלכתית של בוואריה

האופרה הממלכתית של בוואריה (בגרמנית: Bayerische Staatsoper) היא להקת אופרה במינכן, אחת מלהקות האופרה הראשונות במעלה בגרמניה ובעולם, הקיימת מאז 1653. התזמורת שלה היא התזמורת הממלכתית של בוואריה. הלהקה מופיעה בפרינצרגנטנתיאטר, שנבנה בראשית המאה ה-20 ומזכיר את תיאטרון ביירוית, שנבנה לפי הנחיותיו המפורטות של וגנר ובתיאטרון קוויליה, שנבנה בשנות ה-30' של המאה ה-18 ומתואר על ידי Beauvert כ"פנינת רוקוקו", אך בית הקבע של להקת האופרה הבווארית הוא התיאטרון הלאומי, בכיכר מקס-יוזף. התיאטרון הראשון, שנבנה בהזמנת המלך מקסימיליאן הראשון ונפתח ב-1818 בהצגת Die Weihe מאת פרדיננד פרנצל, עלה באש בשנת 1823. הוא שוחזר ונפתח מחדש בשנת 1825. בתיאטרון זה, השני, בעיצובו של קרל פון פישר, שולבו תווים אופייניים לסגנון היווני המחודש, כפי שאפשר לראות באכסדרת העמודים ובגמלון הגג. בשנים הבאות הועלה בתיאטרון זה מספר רב של אופרות בהצגות בכורה, ביניהן רבות משל מלחינים גרמנים. עם אלה נמנו "טריסטן ואיזולדה" (1865); "המייסטרזינגר מנירנברג" (1868); זהב הריין (1869) והוולקירה (1870). אחרי הצגות אלה בחר ריכרד וגנר לבנות תיאטרון בביירוית ולהמשיך להציג שם. בשלהי המאה ה-19 היה זה ריכרד שטראוס שטבע את חותמו על התיאטרון, בעיר שבה נולד בשנת 1864. אחרי שקיבל עליו משרת מנצח לזמן קצר, חזר שטראוס לתיאטרון, לכהן שם כמנצח ראשי משנת 1894 עד 1898. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה הועלו האופרות שלו Friedenst (בשנת 1938) ו"קפריצ'יו" בהצגות בכורה במינכן. התיאטרון שופץ אומנם וחודש במידת מה בשנת 1930, כדי ליצור שטח במה גדול יותר עם ציוד משוכלל, אבל הוא שרד עד שנהרס בהפצצה באוקטובר 1943. האדריכל גרהארדט גראובנר שיחזר את התיאטרון הנאו-קלאסי המקורי, על 2100 מושביו, בהתבסס על התוכניות המקוריות של קרל פון פישר. בבניין גדול קצת יותר, שרק הפואיה וגרם המעלות הראשי שלו משמרים בו את צורתם המקורית, נפתח התיאטרון ב-22 בנובמבר 1963 בהצגת "המייסטרזינגר מנירנברג" של וגנר. בתקופה שאחרי המלחמה עלו על בימתו הרבה הופעות מרשימות והצגות בכורה עולמיות. זובין מהטה היה המנהל המוזיקלי של האופרה והתזמורת הממלכתיות של בוואריה מ-1998 עד 2006, אז החליף אותו קנט נגאנו. קיריל פטרנקו נכנס לתפקיד בשנת 2013. היום ממלא את תפקיד המנהל המוזיקלי ולדימיר יורובסקי פרנץ לכנר: 1836–1867 הנס פון בילו: 1867–1869 פראנץ וילנר: 1870–1877 הרמן לוי: 1872–1896 ריכרד שטראוס: 1894–1896 הרמן צומפה: 1901–1903 פליקס מוטל: 1904–1911 ברונו ולטר: 1913–1922 הנס קנאפרטסבוש: 1922–1935 קלמנס קראוס: 1937–1944 גאורג שולטי: 1946–1952 רודולף קמפה: 1952–1954 פרנץ פריצ'אי: 1956–1958 יוזף קיילברת: 1959–1968 וולפגנג זאוואליש: 1971–1992 זובין מהטה: 1998–2006 קנט נגאנו: מ-2006 קיריל פטרנקו: מ-2013 ולדמיר יורובסקי: מ-2021 אתר האינטרנט הרשמי של האופרה הממלכתית של בוואריה (בגרמנית) האופרה הממלכתית של בוואריה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Bavarian State Opera website, where photo tours are available History (in German)(הקישור אינו פעיל) Short history BAYERISCHE STAATSOPER STAFF, אתר בית האופרה של בוואריה
אנטולי יאקונין

לויטננט-גנרל אנטולי איוואנוביץ' יאקונין (ברוסית: Анатолий Иванович Якунин; נולד ב-11 בפברואר 1964) הוא שוטר רוסי שהיה מפכ"ל משטרת מוסקבה (יוני 2012–ספטמבר 2016). בעבר הוא היה מפקד המשטרה במחוז נובגורוד (2008–2012). מאז 2020 מכהן כסגן מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי. אנטולי יאקונין נולד ב-11 בפברואר 1964 בכפר קריבצובו-פלוטה באזור דולז'אן במחוז אוריול, רוסיה, ברית המועצות. הוא בעל תואר במשפטים. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של משרד הפנים של רוסיה, ולאחר מכן באקדמיה למנהל ציבורי תחת נשיא רוסיה. שירותו במשטרה הסובייטית החל במשטרת מחוז דולז'אן כפקח מקומי בתחנת המשטרה. במשך למעלה מ-20 שנות שירות במשטרה, עלה משוטר מן השורה למפקד משטרה במישור האזורי. הוא כיהן בתפקיד ראש המנהלת הראשית למאבק בפשיעה המאורגנת וראש מחלקת המשטרה הפלילית של מחוז אוריול. לאחר מכן הוא שימש כסגן מפקד משטרת המחוז ומפקד מחלקת המשטרה הפלילית במחוז וורונז'. מאפריל 2011 עד מאי 2012 שימש כמפקד המשטרה במחוז נובגורוד, בתפקידו הראשון כמפקד משטרה. ב-2 ביוני 2012, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו על מינויו של יאקונין, למפקד משטרת מוסקבה (רשמית, ראש מנהלת משרד הפנים במוסקבה). בשנת 2019 בעקבות האשמות שהוא קודם בעקבות מתן שוחד, יאקונין פנה לבית משפט וזוכה לאשמה. באפריל 2020 אנטולי מונה לסגן מנהל שירות בתי הסוהר הפדרלי. ביוגרפיה רשמית, באתר משטרת מוסקבה כרטיס ביקור יאקונין אנטולי באתר האינטרנט הרשמי של משרד הפנים הרוסי Chief of Novgorod Police discusses safety issues with students, MVD Official website Report in Russian, from the MVD Official website https://www.gazeta.ru/auto/2016/10/19_a_10259567.shtml Federal Correctional Service- Federal Correctional Seivice
דרקון צפעי

דרקון צפעי (שם מדעי: Echiichthys vipera) הוא מין של דג גרם ממשפחת הדרקוניים שבסדרת הדקראים והוא המין היחידי בסוגו, היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג דרקון (Trachinus). הוא מצוי על הקרקעית במימי האוקיינוס האטלנטי. הדרקון מגיע לאורך של 15 ס"מ בממוצע כשפרטים גדולים הגיעו לאורך 18 ס"מ. הוא בעל קשקשים כחולים-אפרפרים מלמעלה וצידיים כסופים-לבנים. הוא בעל סנפירי חזה רחבים העוזרים לו לשכב בשקט במקומו. הדג הוא שחיין גרוע ובמקום זה בעל קוצים לאורך גבו עם בלוטות ארס חזק. הוא בעל עיניים גדולות ולסתות חזקות המופנות כלפי מעלה ובתוכם שיניים חדות. דג זה חי לרוב על קרקעית הים החולית והבוצית בעומק של מטרים ספורים עד 150 מטרים מפני הים. הוא נמצא לחופי מזרח האוקיינוס האטלנטי בין הים הצפוני למרוקו ומדיירה וכן מגיע למי הים התיכון. דג זה אורב על קרקעית הים בהסוואה לטרף של דגים וסרטנים החולפים מעליו. זהו המין הארסי ביותר במשפחתו והוא בעל קוצים חלולים על גבו. כאשר הוא מאוים הקוצים מזדקרים ומזריקים את הארס לתוקף. הארס חלש מכדי להרוג אך כואב ביותר ובעל גירוי עז המורגש בחצי שעה מהעקיצה. השפעת הארס חלה לאורך 24 השעות מהעקיצה וכוללת בעיקר התנפחות, גלי כאב וחום ולעיתים כאבים בקשרי הלימפה. עם זאת רק לעיתים רחוקות הארס יהרוג כתוצאה מאלרגיה. טיפול שכיח בעקיצות הוא שטיפת אזור ההכשה במים רותחים, המחלישים את פעולת הארס. מדיה וקבצים בנושא דרקון צפעי בוויקישיתוף דרקון צפעי, באתר ITIS (באנגלית) דרקון צפעי, באתר NCBI (באנגלית) דרקון צפעי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דרקון צפעי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דרקון צפעי, באתר FishBase (באנגלית) דרקון צפעי, באתר GBIF (באנגלית)
אאורליו צ'וקוי

אאורליו צ'וקוי (ברומנית:Aureliu Ciocoi, ‏ נולד ב-5 ביוני 1968 בקישינב (קישינאו)) הוא דיפלומט ופוליטיקאי מולדבי, שכיהן כראש ממשלה זמני של רפובליקת מולדובה בין דצמבר 2020 לאוגוסט 2021. הוא כיהן גם כשר החוץ ולשילוב אירופי של מולדובה בין נובמבר 2019 - מרץ 2020 ושוב החל מנובמבר 2020. בעבר שימש כשגריר מולדובה בגרמניה, דנמרק, סין וארצות הברית. צ'וקוי נולד בקישינאו, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית של אז, חלק מברית המועצות. בשנים 1975–1985 הוא למד בבית הספר המקיף ("תיכון") מספר 11 בקישינב (כיום התיכון על שם יון קריאנגה). בשנים 1985–1992 למד עיתונאות ותקשורת באוניברסיטה הממלכתית של מולדובה. אחרי פרישת רפובליקת מולדובה מברית המועצות נסע לבוקרשט, בירת רומניה, ולמד בפקולטה ליחסים בינלאומיים בבית הספר הלאומי הרומני ללימודים מדיניים ולמנהל. בשנת 1988 עבד כפועל בהוצאה לאור המרכזית בקישינב. בשנים 1989–1992 פעל כעיתונאי במספר יומונים בבירה המולדבית. בשנים 2010–2015 שימש כשגריר מדינתו בגרמניה ובדנמרק. ב-2015–2017 היה שגריר מולדובה ברפובליקה העממית של סין. בשנת 2017 כיהן לזמן קצר כשגריר בארצות הברית. בשנים 2017–2018 כיהן כשגריר בעל משימות מיוחדות במסגרת משרד החוץ ולשילוב אירופי של רפובליקת מולדובה. בשנים 2018–2019 שימש כיועץ למדיניות חוץ של הנשיא איגור דודון. בשנים 2019–2020 כיהן כשר חוץ ולשילוב אירופי בממשלת יון קיקו. הדצמבר 2020-אוגוסט 2021 כיהן כראש ממשלה זמני בעקבות התפטרותו של יון קיקו. צ'וקוי נשוי ואב לילד. בשנות ה-1980 עסק בספורט. היה חבר בקבוצת הנוער של מולדובה הסובייטית ל]ירי וזכה לתואר אומן הספורט של ברית המועצות תחביביו כוללים פילוסופיה, ספרות ותיאטרון. הוא צדבר בצורה שוטפת רומנית, אנגלית, רוסית, גרמנית וצרפתית. מדיה וקבצים בנושא אאורליו צ'וקוי בוויקישיתוף
ראש מרטינז (אנטארקטיקה)

ראש מרטינז או ראש מרטינס (באנגלית: Martins Head) הוא לשון יבשה בולטת מהחוף הדרומי של אי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה. לשון היבשה מהווה את הצד הדרומי של פתחו של מפרץ לגרו. לשון היבשה התגלתה ב-27 בינואר 1820, על ידי אדוארד ברנספילד, מהצי המלכותי הבריטי במהלך חקר איי שטלנד הדרומיים. לשון היבשה מופתה בשנית על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, בין השנים 1908–1910. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, 1960, P 347 • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 318 ראש מרטינז באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ראש מרטינז באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה ראש מרטינז באתר marineregions ראש מרטינז באתר mindat גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
מוזיאון הארוטיקה (אילת)

מוזיאון הארוטיקה או המוזיאון הארוטי הוא מוזיאון הנמצא באילת ועוסק במיצגים אמנותיים שונים מעולם הארוטיקה. מוזיאון זה הוא מוזיאון המין הראשון בישראל, וניתן למצוא בו: תערוכות צילומים ארוטיים של צלמים מפורסמים, ציורים עתיקים, פסלים הממחישים איברים אינטימיים ועוד. במוזיאון מוקרנים גם הסרטים הפורנוגרפיים הראשונים שצולמו, משנות ה-20 של המאה ה-20, וכן קיים חדר המוקדש כולו לסגנון הסאדומאזוכיזם. מוזיאון הארוטיקה (פריז) מדיה וקבצים בנושא מוזיאון הארוטיקה בוויקישיתוף מוזיאון הארוטיקה, באתר התיירות של אילת מוזיאון הארוטיקה, באתר גרו מידע על המוזיאון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דון ואס

דון אדוארד פאגנסון (באנגלית: Don Edward Fagenson; נולד ב-3 בספטמבר 1952) הידוע כדון ואס (באנגלית: Don Was) הוא מוזיקאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי ממוצא יהודי, זכה במספר פרסי גראמי. דון פאגנסון נולד וגדל בדטרויט. אביו היה יהודי בעל מדליה על שרותו במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר סיום בית הספר הוא החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, אך נשר לאחר שנה. בשנת 1971 הפיק את האלבום Rama Rama / Endless Path עבור המתופף מורוגה בוקר. היה זה פרויקט ההקלטה הראשון בו לקח ואס חלק. הוא החל לעשות שימוש בשם הבמה "דון ואס", ויחד עם חברו דייוויד וייס הקים את הלהקה "Was (Not Was)" בשנת 1979. הם הוציאו לאור מספר אלבומים וזכו להצלחה. בשנת 2008 הם ההתאחדו והוציאו אלבום נוסף. בשנת 1989 הפיק ואס את האלבום Nick of Time עבור הזמרת בוני רייט אשר זכה בפרס הגראמי לאלבום השנה. ואס זכה בפרסים נוספים עבור אלבומים אחרים שהוא הפיק בשנים 2009 ו-2016. בשנת 1992 הפיק את אלבומה של הזמרת הישראלית עפרה חזה, "Kirya" שהיה מועמד לפרס הגראמי בקטגוריית מוזיקת העולם. בשנת 1995 הפיק ואס סרט תעודה על בריאן וילסון. סרט זה זכה בפרס בפסטיבל הסרטים בסן פרנסיסקו. על מוזיקה שהוא כתב לסרט "Backbeat" דון ואס זכה בפרס של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. בשנים 2009–2012 דון ואס הנחה תוכנית רדיו. בשנת 2012 דון ואס מונה לנשיא של חברת "בלו נוט". בשנת 2014 דון ואס זכה בפרס אמי על עבודתו בתוכנית של CBS "The Beatles: The Night That Changed America". לדון ואס שלוש בנים, כולם מוזיקאים בהרכבים שונים. דון ואס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דון ואס, באתר AllMovie (באנגלית) דון ואס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דון ואס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) דון ואס, באתר ספוטיפיי דון ואס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) דון ואס, באתר Last.fm (באנגלית) דון ואס, באתר AllMusic (באנגלית) דון ואס, באתר MusicBrainz (באנגלית) דון ואס, באתר דיזר דון ואס, באתר Yandex.Music (ברוסית) דון ואס, באתר Discogs (באנגלית) דון ואס, באתר Songkick (באנגלית) Three WWII veterans honored for their military efforts — and beyond, web.archive.org, ‏2018-07-02
קדיש לוז

קדיש לוּז (לוּזִ'ינְסקי) (10 בינואר 1895 – 4 בדצמבר 1972) היה מנהיג פועלים, שר החקלאות ויושב ראש הכנסת. לוז נולד לאסתר (בת שמעון זלדוביץ) וצבי לוזינסקי ולאמו בבוברויסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). היה קרוב משפחתו של שבתאי לוז'ינסקי. למד ב"חדר מתוקן" ובגימנסיה המקומית, בטכניון בקרלסרוהה שבגרמניה, במכון לכלכלה בסנקט פטרבורג, במכון החקלאי ליד אוניברסיטת אודסה ובאוניברסיטת דורפט. בין השנים 1916–1917 שירת בצבא הרוסי, וסיים את בית הספר לקצינים. היה ממייסדי ”ברית החייל העברי” ברוסיה וממייסדי תנועת החלוץ. בחודש תמוז תר"ף (1920) עלה לארץ ישראל. עבד כפועל חקלאי בקריית ענבים ובבאר טוביה. בשנת 1921 הצטרף לקבוצת דגניה ב'. מעיסוקיו בפעילות הציבורית בארץ: מראשי התנועה הקיבוצית והסתדרות העובדים. חבר מזכירות וועדת הביקורת של ההסתדרות, 1935–1940. חבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב, 1941–1942. חבר מזכירות חבר הקבוצות, 1949–1951. לוז היה חבר מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י) מיום ייסודה. היה חבר הכנסת מטעם מפא"י החל מהכנסת השנייה ועד הכנסת השישית. היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וחבר ועדת הכספים בכנסת. בתקופת הכנסת השלישית כיהן כשר החקלאות. למרות היותו איש מפא"י מובהק, זכה להערכה רבה בכל המפלגות וכיהן כיושב ראש הכנסת הכנסת הרביעית, החמישית והשישית - במשך עשר שנים. בתקופת כהונתו כיושב ראש, בשנת 1966, נחנך משכנה של הכנסת בגבעת רם. לוז כיהן גם כנשיא המדינה בפועל בין פטירתו של נשיא המדינה יצחק בן-צבי ב-23 באפריל 1963 לבין תחילת כהונתו של זלמן שזר ב-21 במאי באותה שנה. לפי בקשתו, הובא למנוחת עולמים בקיבוצו דגניה ב' ולא בחלקת גדולי האומה בהר הרצל. על שמו רחובות בשכונת רמת ורבר בפתח תקווה, בשכונת רמות ספיר בחיפה, בקריית מוצקין, בכפר סבא וברמת שרת בירושלים. היה נשוי לרחל (בת מנחם קנטורוביץ) ואב לארבעה: שתי בנות (אסתר דינר וחנה ברקן) ושני בנים (צבי לוז - סופר וחוקר ספרות, ואהוד לוז - חוקר מחשבת ישראל). נינו הוא השחקן והזמר עילי צ'פמן. אבני דרך בקבוצה: קורות ותמורות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1962. (מהדורה נוספת: תרבות וחינוך בשיתוף איחוד הקבוצות והקיבוצים, 1965.) אחד משנים עשר, תל אביב: עם עובד, תש"ל. (אוטוביוגרפיה) כנשוא נס, תל אביב: עם עובד - תרבות וחינוך, תשל"ב. חוברות: הקבוצה והנוער / קדיש לוזינסקי, תל אביב: מרכז הנוער של חבר הקבוצות, [תש"ה]. גידול הקבוצה והתמורות החברתיות / קדיש לוזינסקי, [תל אביב]: חבר הקבוצות לנוער, [1945]. גורמי משק בקבוצה / קדיש לוזינסקי, תל אביב: חבר הקבוצות לנוער, תש"ז. דרכו של חבר הקבוצות / קדיש לוז, תל אביב: חבר הקבוצות, תשי"א. מדברי יושב ראש הכנסת לשעבר קדיש לוז ז"ל כונסו ליום השנה לפטירתו (כ"ח בכסלו תשל"ד, 23 בדצמבר <1973), ירושלים – רמלה: דפוס הממשלה, [תשל"ד]. אדם ודרך: דברים בכתב ובעל פה משלו ועליו / (העורך: מרדכי סבר), דגניה: [חמו"ל], תשל"ד. (על קדיש לוז, לאחר מותו)(הספר בקטלוג ULI) קדיש לוז, באתר הכנסת קדיש לוז, באתר כנסת פתוחה דוד תדהר (עורך), "קדיש לוז", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2857 יהושע א. גלבוע, כיצד לקיים רעב רוחני בתנאי השפע הגשמי: שיחה עם קדיש לוז, יו"ר הכנסת, במלאת 15 שנה לכינונה, מעריב, 24 בינואר 1964, המשך קדיש לוז מספר על ההיסטוריה של קיבוץ דגניה ב', באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1970 קדיש לוז (1895-1972), דף שער בספרייה הלאומית ריאיון עם איש המשמר אריאל יצחק, המספר על היכרותו עם היו"ר קדיש לוז
שערי ציון (ספר)

שערי ציון הוא ספר תיקונים, הנהגות ותפילות על פי הקבלה שחיבר רבי נתן נטע הנובר במאה השבע עשרה. הספר זכה לתפוצה רבה בקרב יהדות אשכנז, מהדורות רבות שלו הודפסו, ותפילות שונות שהובאו זכו להיכנס לסידורי התפילה בנוסח אשכנז ונוסח ספרד. בהקדמה לספר זה הוא מציין כי למד קבלה מפי הרב חיים הכהן מארם צובא, תלמידו המובהק של רבי חיים ויטאל. הספר מחולק לשבעה שערים. השער הראשון עוסק בתיקון חצות ובחשיבותו, ומסדר סדר תיקון חצות על פי הנחיות רבי חיים ויטאל בספר עץ חיים ובתוספת קינות ותפילות כפי שהיה נהוג בקרב הספרדים בארץ ישראל. סדר מורחב זה של תיקון חצות נעשה הסדר הנפוץ של תיקון חצות בקרב האשכנזים, אף על פי שהוא ארוך בהרבה מהסדר המקורי שבכתבי האר"י. בספר נמצאים קטעי תפילות לימות השבוע, ותפילות שהספר הוא המקור הראשון להם, והודפסו לאחר מכן בסידורים האחרים. לספר יש חלק רב בהכנסת תפילות ותחינות המבוססות על הקבלה אל תוך נוסח התפילה האשכנזי. כדגומאות ניתן למנות את נוסחי לשם ייחוד שלפני עטיפת טלית והנחת תפילין, תחינות לשעת פתיחת הארון ביום טוב ובימים נוראים, נוסח וידוי לברכת שומע תפילה, ועוד. במשך כמאתיים שנה היה זה חיבורו הידוע ביותר של הרב הנובר. הוא נדפס עוד בחייו בשלוש מהדורות, ועוד רבות לאחר תקופתו. נתן נטע הנובר, שערי ציון, מהדורת אמשטרדם תקכ"ו, באתר HebrewBooks. נתן נטע הנובר, ספר שערי ציון, באתר הספרייה הלאומית. "ועבר עלינו איש קדוש הרב הכולל מוהר"ר חיים ז"ל ה"ה תלמיד מובהק תלמיד מובהק של הרב האלוקי מוהר"ר חיים ויטאל ז"ל ה"ה וקיבלתי ממנו חכמה מפוארה" (הקדמה לספר שערי ציון) רבי שריה דבליצקי, תקון חצות כסדר האריז"ל, בני ברק תשל"ה, עמ' ד, באתר אוצר החכמה. כהן, יהושע - וינוגרד, ישעיהו, סידור אזור אליהו - ע"פ דעת הגר"א, באתר אוצר החכמה אברהם ביק (שאולי), רבי יעקב עמדין
Head Shoulders Knees & Toes

Head Shoulders Knees & Toes הוא סינגל של צמד התקליטנים הצרפתי, אופנבך, בשיתוף פעולה עם קווטרהאד ונורמה ז'אן מרטין (אנ'), שיצא, על ידי Ofenbach Music, וורנר מיוזיק גרופ וספינין' רקורדס, ב-8 במאי 2020. הווידאו קליפ של הסינגל יצא ב-7 באוגוסט 2020. נכון לאוקטובר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-17 מיליון פעמים. מידע על הסינגל "Head Shoulders Knees & Toes" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Head Shoulders Knees & Toes" באתר Discogs מילות השיר "Head Shoulders Knees & Toes" באתר Genius סרטון השיר "Head Shoulders Knees & Toes" באתר יוטיוב „Head Shoulders Knees & Toes (feat. Norma Jean Martine) - Single“ von Ofenbach & Quarterhead (בגרמנית), 2020-05-08, ארכיון מ-2022-03-16, נבדק ב-2022-10-30 Ofenbach & Quarterhead – Head Shoulders Knees & Toes (feat Norma Jean Martine)[Official Music Video], ארכיון מ-2022-06-27, נבדק ב-2022-10-30
יורגן שטוק

יורגן שטוק (בגרמנית: Jürgen Stock; נולד ב-4 באוקטובר 1959) הוא שוטר גרמני. הוא מכהן כמזכ"ל האינטרפול מאז 7 בנובמבר 2014. שטוק נולד בווצלר, גרמניה. הוא הצטרף למשטרה הפלילים בהסה בשנת 1978 ונשאר כקצין עד 1992. בין 1992 ל־1996 למד באוניברסיטת גיסן כדי להעסיק את עצמו במחקר מדעי בקרימינולוגיה. ב-1996 עבד כעורך דין, לפני שחזר למשטרת הפלילים הפדרלית כדי לשמש סגן ראש יחידה למאבק בפשיעה כלכלית. שטוק הפך לנשיא האוניברסיטה למדעי המשטרה השימושית הממוקמת בסקסוניה-אנהלט ב־1998. בשנת 2000 הוא חזר פעם נוספת לשורות משטרת הפלילים כדי לעמוד בראש המכון ללימודים והכשרה של אכיפת חוק. בשנת 2004 הוא מונה לסגן נשיא משטרת הפלילים הפדרלית. הוא גם פרופסור כבוד למשפטים וקרימינולוגיה מאוניברסיטת גיסן. מאז 2005 שטוק עובד עבור האינטרפול. הוא היה סגן נשיא אירופה בארגון בין 2007 ל-2010. ב-7 בנובמבר 2014 הוא נבחר למשרת המזכיר הכללי של האינטרפול על ידי העצרת הכללית. הוא קיבל את התפקיד מרונלד נובל. הוא נבחר לכהונה של חמש שנים. באוקטובר 2019, הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה של חמש שנים. מדיה וקבצים בנושא יורגן שטוק בוויקישיתוף יורגן שטוק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Curriculum Vitae Jürgen Stock". Bundeskriminalamt. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2011. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Curriculum Vitae Jürgen Stock". Bundeskriminalamt. אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2011. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Jürgen Stock / Structure and governance / About INTERPOL / Internet / Home - INTERPOL". www.interpol.int (באנגלית בריטית). אורכב מ-המקור ב-2018-10-06. נבדק ב-2018-10-05. "Germany's Jürgen Stock elected new INTERPOL Secretary General". Interpol. 7 בנובמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-9 באוקטובר 2018. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Germany's Jurgen Stock new Interpol chief". SkyNews. 8 בנובמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-10 בנובמבר 2014. נבדק ב-26 במרץ 2015. {{cite web}}: (עזרה) "Jürgen Stock appointed for second term as INTERPOL Secretary General".
אלכסנדר פרוקופצ'וק

אלכסנדר ואסילייביץ' פרוקופצ'וק (רוסית: Александр Васильевич Прокопчук; נולד ב-18 בנובמבר 1961,) הוא מדינאי רוסי. ראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול במשרד הפנים של הפדרציה הרוסית מאז 14 ביוני 2011, היה סגן נשיא האינטרפול מאז 10 בנובמבר 2016 ועד לשנת 2019. מייג'ור גנרל במשטרה הרוסית (2003), בעל דוקטורט בכלכלה. פרוקופצ'וק נולד בעיירה בקורוסטן, ז'יטומיר, אוקראינה, ברית המועצות. אמו - אלה אפאנסייבה, מורה לגרמנית. אביו עבד כמהנדס עיצוב במפעל Khimmash. סיים את לימודיו באוניברסיטת קייב עם תואר בשפות וספרות רומנו-גרמניות בשנת 1983. דובר אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, פולנית. הוא החל את הקריירה שלו בארגוני הקומסומול של אוקראינה, עבד בוועדה המחוזית ז'יטומיר של הקומסומול. בשנת 1986 הוא עבר למוסקבה יחד עם המזכיר הראשון שמונה לוועד המרכזי של הקומסומול ויקטור מירוננקו. מאז תחילת שנות ה-90, הוא עבד במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית להשכלה גבוהה, בשנים 1993–1995 היה עוזר ליו"ר ועדת המדינה של הפדרציה הרוסית להשכלה גבוהה ולדימיר קינלב, סגן ראש המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החינוך הכללי והמקצועי של הפדרציה הרוסית; עסק בארגון תוכניות חילופי סטודנטים וסטודנטים אקדמיים בינלאומיים. מאז 1996 שירת ברשויות המס ואכיפת החוק. הוא מילא תפקידים כראש מחלקת מדיניות כוח אדם, ראש המחלקה לביטחון פנים והגנת מידע של המשרד הממשלתי למיסים וחובות, סגן ראשון לראש המנהלת הראשית לביטחון ולמניעת שחיתות, ראש מחלקת המידע ויחסי הציבור של שירות משטרת המס הפדרלית של הפדרציה הרוסית. בשנת 2000 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית למיסוי עם תואר במשפטים והוא בעל דוקטורט בכלכלה. משנת 2003 הוא משרת בגופי משרד הפנים הרוסי. הוא מילא את תפקידי ראש השירות הפדרלי לפשעים כלכליים ומיסוי של משרד הפנים של רוסיה; ראש המחלקה לרגולציה משפטית וארגון שיתוף פעולה בינלאומי של המחלקה לביטחון כלכלי של משרד הפנים של רוסיה. ב-28 באוגוסט 2003, בצו של נשיא רוסיה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-12 במאי 2006 מונה פרוקופצ'וק לסגן ראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול תחת משרד הפנים של רוסיה וראש נקודת הקשר הלאומית הרוסית לשיתוף פעולה עם יורופול. ב-14 ביוני 2011, על פי צו של נשיא רוסיה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. על פי אותו צו, הוא מונה לראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית. ב-10 בנובמבר 2016, באספה הכללית ה-85 של האינטרפול, אלכסנדר פרוקופצ'וק, נבחר ברוב קולות לתפקיד סגן נשיא האינטרפול מאירופה. פרוקופצ'וק הפך לאזרח הרוסי הראשון שמחזיק בתפקיד מנהיגותי בכיר באינטרפול מאז הצטרפותה לארגון זה. פרוקופצ'וק היה מועמד לתפקיד נשיא האינטרפול בבחירות ב-21 בנובמבר 2018, לאחר שראש הארגון הקודם, מנג הונגווי, נעלם בסין בתחילת אוקטובר. לפי הטיימס, פרוקופצ'וק היה ה"פייבוריט" במאבק על תפקיד זה. עם זאת, נציג דרום קוריאה, קים ג'ונג יאנג, נבחר לבסוף לכהונה בת 5 שנים. האח הצעיר איגור פרוקופצ'וק (Ігор Прокопчук; יליד 1968) הוא דיפלומט אוקראיני, נציג קבע של אוקראינה לארגונים בינלאומיים בווינה (2010–2019). "В МВД подтвердили назначение россиянина вице-президентом Интерпола". РИА Новости. נבדק ב-2016-11-10. Мэр Коростеня о братьях Прокопчуках: «Теперь они по разные стороны баррикад. Печальное явление...» / КП в Украине, 20 ноября 2018 Прокопчук Александр Васильевич "Александр Васильевич Прокопчук. Биографическая справка". РИА Новости. נבדק ב-2016-11-10. МВД России The Times назвала россиянина фаворитом в борьбе за пост главы Интерпола :: Общество :: РБК
נטליה דודינסקאיה

נטליה מיכאילובנה דודינסקאיה (ברוסית: Наталия Михайловна Дудинская;‏ 8 באוגוסט (21 באוגוסט בלוח הישן) 1912 – 29 באוגוסט 2003 בסנקט פטרבורג) הייתה פרימה בלרינה רוסייה, ששלטה בבלט קירוב משנות ה-30 עד שנות ה-50. על עוצמת שליטתה בלהקה תעיד העובדה, שמנעה מכל רקדנית אחרת לבצע את תפקיד ז'יזל. אמה של דודינסקאיה הייתה נטליה טגליאורי, בלרינה שלמדה בהדרכתו של אנריקו צ'קטי. דודינסאקיה, שקיבלה את הכשרתה אצל אגריפינה ואגאנובה, סיימה את לימודיה ב-1931. היא רקדה את כל התפקידים הראשיים בתיאטרון קירוב, לרבות תפקיד הכוכבת בבלט "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב. בהמשך יצרה במקור תפקידים ב"להבות פריז" ו"טאראס בולבה" של בוריס אספייב. בעיקר נודעה בביידרה, "דון קישוט" והתפקיד הראשי ב"לורנציה", שיצרה. בני-זוגה התדירים לריקוד היו בעלה, קונסטנטין סרגייב, הרקדן גיאורגי המפורסם ואחטנג צ'בוקיאני ובסוף הקריירה שלה, רודולף נורייב בן ה-21, שבו בחרה כבן-זוגה ב"לורנציה". התערערות בריאותה אילצה אותה לפרוש בשנת 1961. היא רקדה, מכל מקום, בגרסת הסרט של בעלה ליפהפייה הנרדמת משנת 1964 בתפקיד קאראבוס. במהלך הקריירה קיבלה ארבע פעמים את פרס ברית המועצות. בשנת 1957 עוטרה בתואר אמן העם של ברית המועצות. עם פרישתה, הייתה דודינסקאיה למורה לבלט בבלט קירוב ואחת המורות המהוללות של מכון ואגאנובה. לאחר עריקת נורייב למערב בשנת 1961, נפלו היא ובעלה, קונסטנטין סרגייב, קורבן לנזיפות השלטון הסובייטי. בסופו של דבר, לאחר עריקתה של נטליה מאקארובה בשנת 1970, איבדו שניהם את משרותיהם בלהקה, אבל דודינסקאיה המשיכה ללמד רקדנים מתקדמים. אנסטסיה וולוצ'קובה ואוליאנה לופאטקינה היו בין הבלרינות האחרונות שעבדו בהדרכתה. דודינסקאיה אף עזרה לבעלה לביים את הפקותיו לקלאסיקות רוסיות מחוץ לרוסיה, כשבאה, למשל, לבלט בוסטון, בשנות ה-80 וה-90 לעבוד על ז'יזל, אגם הברבורים, הביידרה ו"לה קורסר". דודינסקאיה מתה בשנת 2003, בגיל 90. מדיה וקבצים בנושא נטליה דודינסקאיה בוויקישיתוף נטליה דודינסקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתר אודות דודינסקאיה גלריית תמונות הספד לנטליה דודינסקאיה, באתר ניו יורק טיימס, 2 בינואר 2003 ניו יורק טיימס, הספד לנטליה דודינסקאיה 2 בינואר 2003 הגרדיאן, הספד לנטליה דודינסקאיה 1 בפברואר 2003 ניו יורק טיימס, הספד לנטליה דודינסקאיה 2 בינואר 2003 יוטיוב, מחול הפיה הרעה קאראבוס, בלט קונרד