laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריאן ז'אן-בפטיסט

מריאן רייג'יפסיאן ז'אן-בפטיסט (באנגלית: Marianne Raigipcien Jean-Baptiste; נולדה ב-26 באפריל 1967) היא שחקנית קולנוע אנגלייה, מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1996 על משחקה בסרט "סודות ושקרים". בפטיסט נולדה בלונדון להורים מאנטיגואה וברבודה ומסנט לוסיה. בפטיסט למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי. בשנת 1996 הופיעה בפטיסט לראשונה על מסך הקולנוע כשהשתתפה בתפקיד ראשי בדרמה הבריטית של מייק לי "סודות ושקרים". בסרט גילמה בפטיסט את דמותה של הורטנס קאמברבאטץ', בחורה שחורה היוצאת לחפש את הוריה הביולוגים לאחר מות אמהּ המאמצת. הורטנס מגלה שאמה האמיתית היא לבנה ענייה המגדלת את בתה המרדנית. במהלך הסרט חושפת הורטנס סודות נוספים מחיי אמהּ ודודה הביולוגיים. על תפקידה בסרט הייתה בפטיסט מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרסים נוספים. בשנת 1998 שיחקה בסרט הקומדיה העצמאי "ריגושים אלקטרוניים" (How to Make the Cruelest Month), לצידם של קליאה דובאל, איימי סמארט וגבריאל מאן. בשנת 2000 שיחקה בפסטיסט במותחן הפסיכולוגי "תא קטלני", בסרט הופיעה בפטיסט בתפקיד ד"ר מרים קנת, בנוסף הופיעה בפטיסט בדרמה "28 ימים". ב-2001 השתתפה בפטיסט במותחן הריגול של טוני סקוט "משחקי ריגול". כמו כן גילמה את דמותה סוכנת ה־FBI ויויאן ג'ונסון בסדרת הפשע זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי "ללא עקבות". בשנת 2005 גילמה את טינה בסרט הדרמה "Welcome to California". בשנת 2008 הופיעה בפטיסט בהפקתו של טום הנקס "עיר הגחלת". בשנת 2017 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "יום אימונים מסוכן" ברשת CBS, אשר מבוססת על הסרט באותו שם משנת 2001. בשנת 2019 כיכבה בסדרת הדרמה המוזיקלית של נטפליקס "פסקול", בתור אנט סנדס, דודתו של סם אשר מנהלת מסעדה. בשנת 2020 שיחקה בסרט "Fatman" לצד מל גיבסון. ביוני 2021 לוהקה לשחק במיני-סדרה הפסיכולוגית "Surface"‏ בסטרימינג של אפל TV פלוס. בשנת 2022 דיבבה את דמותה של שרה שארפ בסרט ההנפשה "המפלצת מהים". בשנת 2023 כיכבה בדרמת הפשע של ה-BBC One, "מבוסס על ערימת שקרים" (אנ') בדמותה של שריל הארקר. בנוסף לכישרון המשחק שלה בפטיסט היא גם זמרת ויוצרת, הקליטה אלבום המורכב בעיקר משירי בלוז בשנת 1997 לכבוד הסרט "ילדות קריירה". בפטיסט נשואה לרקדן הבלט הבריטי אבן ויליאמס ולהם שתי בנות. מדיה וקבצים בנושא מריאן ז'אן-בפטיסט בוויקישיתוף מריאן ז'אן-בפטיסט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מריאן ז'אן-בפטיסט, באתר AllMovie (באנגלית) מריאן ז'אן-בפטיסט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מריאן ז'אן-בפטיסט, באתר MusicBrainz (באנגלית) מריאן ז'אן-בפטיסט, באתר Discogs (באנגלית)
קלייר הולינגוורת'

קלייר הולינגוורת' (באנגלית: Clare Hollingworth;‏ 10 באוקטובר 1911 - 10 בינואר 2017) הייתה עיתונאית בריטית וכתבת צבאית. זכורה כעיתונאית הראשונה שסיקרה את תחילתה של מלחמת העולם השנייה. באוגוסט 1939 מונתה הולינגוורת לכתבת של העיתון הבריטי "דיילי טלגרף". כמה ימים לאחר מכן היא יצאה מהעיר קטוביץ שבפולין במכונית דיפלומטית עם דגל בריטניה שקיבלה מהשגרירות בעיר, ונסעה לעבר הגבול הגרמני. היא הבחינה בכוחות הגרמניים הרבים שהתקבצו על הגבול. ב"דיילי טלגרף" דיווחו כי הגרמנים מרכזים כוחות בגבול, ומלחמה עומדת לפרוץ בכל רגע. כעבור כמה ימים, ב-1 בספטמבר, פלשה גרמניה הנאצית לפולין. באותו בוקר דיווחה הולינגוורת לשגרירות בריטניה בוורשה על הפלישה. כדי לשכנע את אנשי השגרירות הספקנים, היא הוציאה את הטלפון אל מחוץ לחלון חדרה, כדי שהם ישמעו את הקולות של תנועת הכוחות הנאציים. היא המשיכה בקריירה ככתבת צבאית וסיקרה זירות רבות, בהן אלג'יריה, סין, וייטנאם ועדן. היא הייתה כתבת צבאית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, והייתה בין הניצולים מן הפיצוץ במלון המלך דוד שביצעו כוחות האצ"ל ביולי 1946. הולינגוורת' סייעה לאלפי אנשים להיחלץ מהנאצים באמצעות ארגון אשרות כניסה לבריטניה. הולינגוורת' נישאה פעמיים. בשנת 1936 נישאה לוונדלר רובינסון, והם התגרשו בשנת 1951. היא נישאה בשנית לג'פרי הואר בשנת 1952, ונשארה נשואה לו עד מותו בשנת 1966. יש לה בת מאומצת מנישואיה השניים. בתחילת שנות השמונים עברה להתגורר בהונג קונג. בשנת 2006 תבעה את טד תומאס, איש עסקים, בטענה שמעל בכספיה בסך 300,000 דולר. היא נפטרה ב-10 בינואר 2017. סוכנויות הידיעות‏, מתה הכתבת הבריטית שחשפה את פרוץ מלחמת העולם ה-2, באתר וואלה, 10 בינואר 2017 הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדת ה106 של קלייר הולינגוות', באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) קלייר הולינגוורת', באתר "Find a Grave" (באנגלית) כתבה על פטירתה של הולינגוורת' באתר BBC כתבה על מפעל ההצלה של הולינגוורת' באתר BBC
נפת צפת

נפת צפת היא נפה במחוז הצפון במדינת ישראל השוכנת בצפון מזרח הגליל ועמק החולה. הנפה קרויה על שם צפת שהיא העיר הגדולה בנפה. עמק החולה יושב על ידי יהודים כבר בתקופת היישוב היהודי בארץ ישראל. שטח הנפה הוא 670 קמ"ר. הנפה מחולקת לשלושה אזורים טבעיים: עמק החולה 211, גליל עליון מזרחי 212 ואזור חצור 213. אוכלוסיית הנפה נכון ל-2023 היא 132,100 בצפיפות של כ-197.1 נפשות בקמ"ר. אוכלוסיית הנפה מורכבת מיהודים, ערבים בדואים-מוסלמים וצ'רקסים מוסלמים משבט אבזאח וערבים נוצרים. בנפה יש 64 יישובים. 60 יישובים יהודיים, כפר בדואי (טובא-זנגרייה ) ישוב צ'רקסי אחד (ריחאניה) ישוב דרוזי אחד (עין אל-אסד) וישוב עם רוב נוצרי (ג'ש (גוש חלב)). רשימת יישובים בישראל. מתוך אתר הלמ"ס http://www.cbs.gov.il/ishuvim/ishuv2010/bycode.xls ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נוער שוחר מדע

נוער שוחר מדע היא מסגרת של פעילויות העשרה לבני נוער בתחומים אקדמיים בשיתוף עם האוניברסיטאות ומוסדות אקדמיים אחרים בישראל. הפרויקט כולל קורסים לנוער בנושאים מדעיים שונים. ביניהם: פיזיקה ואסטרונומיה, מתמטיקה וביולוגיה ועוד. פרויקט "נוער שוחר מדע" החל ביוזמת מכון ויצמן למדע בשנת 1964, כמחנה קיץ לנוער מחונן או מצטיין בלימודים מרחבי הארץ. משרד החינוך נרתם לתמוך ביוזמה ולממן את התשלום עבור מחנה הקיץ לחסרי אמצעים. בשנת 1966 הצטרפו למיזם המרכז למחקר גרעיני שורק, שערך מחנה קיץ בן שבוע, ואוניברסיטת בר-אילן שערכה מחנה קיץ לנוער שוחר מדע דתי. במקביל החל בית ספר בסמ"ת והטכניון להפעיל חוג "נוער שוחר מדע" בשעות אחר הצהריים. תלמידי החוג שיגרו, באפריל 1968, טיל דו-שלבי. הטיל התרומם לגובה של שישה ק"מ וזאת לאחר שלושה ניסיונות כושלים. שנה אחר כך שיגרו את הטיל "בסמ"ת - 2", ובאוגוסט 1969, שיגרו בהצלחה הטיל "בסמת 3" לגובה של שלושים ק"מ. בקיץ 1968, נשלחה לראשונה קבוצה של 6 בני נוער למפגש בינלאומי של נוער שוחר מדע בלונדון. בנוסף נערך לראשונה קורס למרכזי חוגי נוער שוחר מדע בטכניון. עד שנת 1994 הייתה התמיכה בפעילות נוער שוחר מדע תחת אחריותו של המינהל הפדגוגי במשרד החינוך, ובשנת 1994 האחריות הועברה למינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך. בשנת 2014 נוער שוחר מדע הפך לאחד המפעילים של התוכנית נבחרות ישראל במדעים, ואחראי על המיונים לתוכנית זו עם אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2016 החלה הקריה למחקר גרעיני – נגב גם להפעיל חוג נוער שוחר מדע. באוגוסט 2020, הודיע ממשלת ישראל כי לא תתקצב יותר את מסגרת "נוער שוחר מדע", בעקבות היעדר תקציב. נכון לשנת 2004 המוסדות המפעילים מסגרות נוער שוחר מדע הם: מכון ויצמן למדע, המרכז למחקר גרעיני - שורק, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, הטכניון, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון, מרכז ידע גליל עליון, מכון וולקני, מכללת אורנים, מכון לב, מכון וינגייט, המכון לחקר ימים ואגמים, המכללה האקדמית כנרת, אוניברסיטת אריאל, מכללת אורט בראודה, אגודת הגליל ומרכז מדעני העתיד. בשנת 2001 השתתפו בפעילויות נוער שוחר מדע כ-59,503 תלמידים[דרוש מקור]. נוער שוחר מדע, מכללת אורנים נוער שוחר מדע, באתר מינהל המדע והטכנולוגיה במשרד החינוך נוער שוחר מדע, באוניברסיטת תל אביב נוער שוחר מדע, בטכניון נוער שוחר מדע, באוניברסיטה העברית נוער שוחר מדע, באוניברסיטת בר-אילן נוער שוחר מדע, במכון וולקני נוער שוחר מדע, באוניברסיטת אריאל 50 צעירים - למחנה נוער שוחר מדע במכון ויצמן, מעריב, 1 ביולי 1965 דוד מושיוב, מדענים בני 16 - בכור, דבר, 19 ביולי 1966 נתפח מחנה נוער דתי שוחר מדע, למרחב, 1 באוגוסט 1966 תלמידים ישגרו היום טיל לגובה של 6 קילומטרים, על המשמר, 18 באפריל 1968 שוגר טיל שנבנה ע"י בי"ם מקצועי בטכניון, הצופה, 21 באפריל 1968 מאיר הראובני, הטיל "בסמת 2" - לא משחק ילדים, למרחב, 15 באפריל 1969 מאיר הראובני, טילי בסמ"ת מפלסים דרך חדשה להוראת המדעים, למרחב, 18 באפריל 1969 "בסמת 3" שוגר בהצלחה לגובה של שלושים ק"מ, למרחב, 18 באוגוסט 1969 עמוס כרמלי, "בסמת "3 שוגר בהצלחה ראשו נפל בשטח סוריה, דבר, 18 באוגוסט 1969 חזרה משלחת נוער שוחר מדע, על המשמר, 30 באוגוסט 1968 רק עשרים מורים משתתפים בקורס למרכזי חוגי נוער למדע, למרחב, 24 ביוני 1968 שלומית לן, ‏סודות האטום: המנכ"ל היוצא של הכור בדימונה בראיון נדיר, באתר גלובס, 11 בינואר 2019 ליאור דטל, קריסת מערכת החינוך: נעצרו תוכניות לשנה הבאה ב-7 מיליארד שקל, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2020
נפת רמת הגולן

נפת רמת הגולן היא נפה במחוז הצפון במדינת ישראל. הנפה מתפרסת על מרבית חבל רמת הגולן וחופפת לשטח שנכבש במלחמת ששת הימים מידי סוריה והועבר לריבונות ישראלית אחרי חקיקת חוק רמת הגולן ב-1981. היישוב הגדול ביותר בנפת רמת הגולן הוא הכפר הדרוזי מג'דל שמס אשר למרגלות החרמון בצפון הנפה. שטח הנפה הוא 1,154 קמ"ר. הנפה מחולקת לארבעה אזורים טבעיים: אזור החרמון, גולן צפוני, גולן תיכון וגולן דרומי. אוכלוסיית הנפה נכון לשנת 2015 מונה כ-55,300 תושבים בצפיפות של כ-47.94 נפשות בקמ"ר ומורכבת מיהודים, דרוזים ועלווים (עלווים מתגוררים בכפר ע'ג'ר). ב-1982, נחקק חוק רמת הגולן שקבע כי החוק והשיפוט הישראלי יחול גם ברמת הגולן. בנפה יש 37 יישובים. 32 יישובים יהודיים, ארבעה יישובים דרוזיים ויישוב אחד עלווי. ב-2022 לראשונה היהודים בנפה הפכו לרוב. ערך מורחב – רמת הגולן מדיה וקבצים בנושא נפת רמת הגולן בוויקישיתוף על פי הודעה מיום 22.12.1981 שפורסמה בילקוט הפרסומים 2774 בעמוד 664 רשימת יישובים בישראל. מתוך אתר הלמ"ס http://www.cbs.gov.il/ishuvim/ishuv2010/bycode.xls ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Femme Fatale

האם התכוונתם ל... פאם פאטאל – המושג פאם פאטאל Femme Fatale (אלבום) – אלבומה השביעי של בריטני ספירס Femme Fatale (שיר) – שיר של להקת הוולווט אנדרגראונד עם ניקו
אלכסה (אתר אינטרנט)

אלכסה אינטרנט בע"מ הייתה חברה אמריקנית המספקת נתוני תעבורת אינטרנט מסחריים. אלכסה היא חברה בת של חברת אמזון. השירות הופסק במאי 2022. אלכסה הוקמה בשנת 1996 על ידי ברוסטר קייל וברוס ג'יליאט. שם החברה, אלכסה, נבחר כמחווה וכדמיון לספרייה של אלכסנדריה, בה נאצר הידע של העולם העתיק. ב-1999 נרכשה אלכסה על ידי חברת האינטרנט "אמזון" תמורת 250 מיליון דולר. אלכסה הייתה ידועה בזכות סרגל הכלים ואתר האינטרנט שלה. סרגל הכלים אסף מידע על הרגלי הגלישה של המשתמש והעביר אותו לאתר החברה, שם היה נשמר ונבחן על מנת להוות בסיס למדד תעבורת הרשת שמפרסמת החברה. סרגל הכלים שמוצע על ידי החברה העניק למשתמשים המלצות לגלישה על פי ניתוח אופי גלישתם והשוואה לגולשים אחרים בעלי אפיוני גלישה דומים. אלכסה הציעה גם מידע על האתרים השונים: מספר דפי האתר, האתרים המקושרים אליו, תדירות העדכון שלו ושייכותו. סימילרווב (Similarweb) ComScore מדד נילסן Google Analytics מדיה וקבצים בנושא אלכסה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסה (באנגלית) אלכסה, ברשת החברתית פייסבוק אלכסה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלכסה, הבלוג הרשמי Toggle Desk, Amazon closing down Alexa, the popular web traffic ranking site, The Daily Star, ‏2021-12-09 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמנמחת הראשון

אמנמחת הראשון היה שליט מצרים בשנים 1963–1934 לפנה"ס. ייסד את השושלת השתים עשרה, המסמנת את תחילת הממלכה התיכונה במצרים העתיקה. אמנמחת היה ממוצא לא מלכותי, הדיח את מלך תבאי ותפס את השלטון. ישנם כתבים מצריים שנכתבו בתקופתו וזמן קצר לאחר מותו, אשר מתארים את פועלו למען מצרים. בטקסט שנקרא "נבואת נפרתי" מתואר אמנמחת כמושיע של מצרים, שיביס את האסיאתים שבאים מהמזרח בחרב, ואת הלובים במערב באש. בטקסט שנקרא "הוראות אמנמחת הראשון" ישנן הנחיות לבנו סנוסרת הראשון (ססוסתריס הראשון), בהן מפורט כיצד מלך טוב אמור לנהוג. ישנם גם תיאורי הגבורה שלו שבהם הוא מכניע ומתגבר על אריות ותנינים, ורודף ומכניע את הנובים והאסיאתים. באסטלה של נסומנתו מתואר מסע צבאי בתקופתו נגד "הקשתים הפראיים מעבר לשוכני החולות". לא ברור אם המסע נערך בארץ ישראל או במדבר סיני. אמנמחת בנה את "חומות השליט". לדעת החוקרים מדובר בשורה של מצודות במזרח הדלתה, שנועדו כנראה לעצור את ההגירה הלא מבוקרת של אסיאתים לתוך מצרים. הוא בנה תחנת מסחר בקרמה שבנוביה. במהלך שלטונו העביר את הבירה מתבאי (מצרים) למרכז מצרים, וקרא לעיר איטיטאווי (שליט שתי הארצות). לקראת סוף שלטונו הוא מינה את בנו סנוסרת הראשון כשותף לשלטון. אמנמחת הראשון כנראה נרצח בשנת 1934 לפנה"ס ונקבר באל-לישט, בפירמידה (כיום הרוסה) שנבנתה לכבודו. על הרצח של אמנמחת הראשון מסופר בטקסט "סיפורו של שנהאת" – סיפורו של איש המינהל הצבאי המצרי שהשתתף במסע צבאי לארץ לוב בראשותו של יורש העצר, הנסיך, בנו של אמנמחת הראשון. במהלך המסע שנהאת שומע בסתר על הירצחו של המלך והוא מיד בורח לארץ רצ'נו (כנען) מתוך פחד ואיבוד עשתונות, בשעה שיורש העצר שקיבל את ההודעה ממהר לחזור לארמון המלך. מדיה וקבצים בנושא אמנמחת הראשון בוויקישיתוף Amenemhat (I) Sehetepibre (1976-1947 BC)‎, באתר Digital Egypt for Universities (באנגלית) אמנמחת הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Jimmy Dunn, Amenemhet I, 1st King of the 12th Dynasty ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד

אדמירל הצי אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד (אנגלית: Fleet Edward Russell, 1st Earl of Orford‏; 1653 - 26 בנובמבר 1727) היה אציל ואיש צבא אנגלי שכיהן בתפקיד הלורד הראשון של הימייה תחת המלך ויליאם השלישי. אדוארד היה בנו של אדוארד ראסל, שהיה בנו הצעיר של הרוזן הרביעי מבדפורד ואחיו הקטן של הרוזן החמישי. הוא נישא לבת דודתו ליידי מרגרט ראסל, בתו הצעירה של הרוזן החמישי, ולא נולדו להם ילדים. ראסל היה אחד מהקצינים הראשונים של הצי המלכותי ששהו בקביעות בים. ב-1671 הוענקה לו דרגת לפטננט, וכעבור שנה הוענקה לו דרגת קפטן. במלחמת הולנד–אנגליה השלישית הוא שירת בים הצפוני ב-1672 וב-1673. בין 1676 ל-1682 שירת בים התיכון במבצעים לבלימת שודדי הים הברברים, ביחד עם סר ג'ון נארבורו וארתור הרברט. ב-1683 הוא שוחרר מהצי, וכל בני משפחת ראסל איבדו את מעמדם בעיני המלך לאחר שנחשף הקשר בין לורד ראסל למזימת בית ריי. ב-1688 היה ראסל חלק מקבוצה של שבעה אצילים אנגלים ששלחה את ההזמנה לוויליאם, שהיה המסמך בו ביקשו מוויליאם מאוראנז' להדיח את ג'יימס השני. בפברואר של אותה שנה (או השנה שלאחר מכן) הושבע לחבר במועצה המלכותית. במלחמת תשע השנים שנערכה לאחר מכן שירת ראסל בים, ושימש כמפקד הצי החל מ-1690. ב-1689 נבחר לכהן בפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה לונסטון, וכיהן גם מטעם פורטסמות' (1690–1695) וקיימברידג'שייר (1695 - 1697). בשתי שנותיו הראשונות בפרלמנט הוא כיהן גם בתפקיד אחראי התקציבים הראשי של הצי המלכותי. ב-1692 הוא היה המפקד העליון של הכוח האנגלו-הולנדי שהביס את צבא צרפת בבארפלור, והשמיד את רובו בסן-ואס-לה-הוג שבנורמנדי. ניצחון זה היה הגדול ביותר שהושג בקרב ימי במלחמה זו. ראסל מונה ללורד הראשון של האדמירליות ב-1694, כיהן בתפקיד זה עד 1699, והחל ממינויו ועד 1695 שירת בים התיכון. לאחר מכן כיהן פעמיים נוספות בתפקיד הלורד הראשון, בין 1709 ל-1710 ובין 1714 ל-1717. ב-1697 הוענקו לו התארים ברון שינגיי, ויקונט בארפלור ורוזן אורפורד. תארים אלה התבטלו לאחר מותו כיוון שלא היו לו ילדים. מלבד התארים הללו הוא כיהן גם בתפקידים הטקסיים של שומר המגילות (Custos Rotulorum) במחוזות קירנרבונשייר (1689 - 1700) וקיימברידג'שייר (1689 - 1727), וכלורד לוטננט של קיימברידג'שייר בין 1715 ל-1727). מדיה וקבצים בנושא אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד בוויקישיתוף ביוגרפיה באתר thepeerage.com (באנגלית)
סחיפת קרקע

סחיפת קרקע (באנגלית Soil erosion) היא תהליך של הזזת וסחיפת שכבת הקרקע העליונה באמצעות זרימת מים על פני השטח ורוחות, או על ידי כוח הגרביטציה במורד מדרון משופע. זהו תהליך טבעי אך עשוי להיות מוגבר עקב פעילות האדם כגון שימוש בפרקטיקות חקלאיות לא תקינות, בירוא יערות, רעיית יתר ועיור מואץ. סחיפת קרקע נבדלת מבּלָיָה רגילה, שהיא שבירתם של סלעים שלא באמצעות תנועה. שני תהליכים אלה, סחיפת קרקע ובליה, עשויים להתרחש במקביל. קרקעות חקלאיות בדרך כלל סובלות מסחיפה יותר מאשר קרקעות בעלות צמחייה טבעית או קרקעות המצויות בשימוש בחקלאות בת קיימא. הגורמים לסחיפת קרקע מואצת הם הרס מבנה הקרקע על ידי חשיפתה לכוחות כמו מים, רוח וקרח ושבירת תלכידים על ידי חריש. כל אלה גורמים להפרדת חלקיקי הקרקע וגורמים לאיבוד שכבת הקרקע העליונה. מחקר ברמת מנשה שבדק את עומק הקרקע בשטחי פלחה, מצא שב-1952 עומק הקרקע הממוצע היה 32 ס"מ ואילו ב-2002 הוא עמד על 20 ס"מ, דהיינו סחיפת קרקע בשיעור ממוצע של 12 ס"מ. לסחיפת קרקע מואצת ישנן השלכות חמורות: ירידה בתוצרת החקלאית, צמצום שטחי מרעה ושינוי אקלים. לאחרון ישנה חשיבות מכיוון שקרקע סחופה קולטת פחות פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה ולפיכך תהליכים אלו עשויים להגביר את אפקט החממה. עיבוד משמר עקיבא לונדון, הערך "סחיפת קרקע", ב"אנציקלופדיה הלכתית-חקלאית", באתר מכון התורה והארץ ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מושב בטיחות

לפי החוק ילד מתחת לגיל 11 לא יכול לשבת מקדימה. את מושב הבטיחות ניתן להתקין במושב האחורי או הקדמי, כשהוא מופנה לכיוון הנסיעה (לחזית הרכב) או לאחור. לפי ארגון בטרם, מומלץ להושיב תינוקות במושב בטיחות כשפניהם לאחור (כנגד כיוון נסיעה) עד גיל שנתיים. כמו כן, אין להתקין את מושב הבטיחות במושב הקדמי אם מותקנת בו כרית אוויר, אלא אם כן נותק המנגנון להפעלתה. החוק הראשון במדינה של ארצות הברית שחייב שימוש במושב בטיחות חוקק בטנסי בשנת 1978 ועד 1985 אומצו חוקים כאלו בכל מדינות ארצות הברית. מאז אימוץ החוקים ירד מספר הילדים הקטנים שנהרגו בתאונות דרכים במעל 50%. עם זאת, מחקרים הראו שרוב ההורים אינם משתמשים במושבי הבטיחות באופן נכון. כן נמצא שילדים רבים נפגעו בעת שנישאו במושב בטיחות מחוץ לרכב. בשנים 1990-1997 נהרגו שלושה תינוקות מנפילה ממושב בטיחות שהונח במקום גבוה ו-15 תינוקות נהרגו מחנק לאחר שמושב הבטיחות בו הונחו התהפך על משטח רך. על-פי תקנה 83א לתקנות התעבורה, התשכ״א–1961, חלה חובת הושבת ילד עד גיל 3 במושב בטיחות תקני, וילד עד גיל 8 במושב בטיחות או מושב מגביה ("בוסטר") . עד גיל שנה על גב מושב הבטיחות להיות מופנה נגד כיוון הנסיעה (הפנים של הילד פונות לאחורי הרכב). במונית, מותר להושיב עד שני ילדים על ברכי מבוגרים במושב האחורי ללא מושב בטיחות, ובתנאי שהילדים מתחת לגיל חמש. במקרה זה על המבוגר להיות חגור ואין לחגור את הילד כלל. כמו כן, גם באוטובוס ובאופנוע אין חובה לחגור ילד במושב בטיחות. אתר ארגון "בטרם" רונית הראל, לא בכל מחיר | קניתם מושב בטיחות משומש? ייתכן שילדכם אינו מספיק מוגן, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2015 דני בר-און, למה הורה עייף ועצבני צריך דוקטורט כדי להתקין כיסא פשוט באוטו?, באתר הארץ, 1 בפברואר 2023 Shital N. Parikh, Lindsay Wilson, Hazardous use of Car Seats Outside the Car in the United States, 2003-2007, Pediatrics, July 5, 2010 הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, באיזה מושב בטיחות משתמשים בכל גיל?, באתר רלב"ד ASK, ‏10/05/2021
גראנד קיימן

גראנד קיימן (באנגלית: Grand Cayman, "קיימן הגדול") הוא הגדול מבין שלושת איי קיימן. שטחו 197 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-53,000 תושבים (2010). הגדולה בערי האי היא ג'ורג' טאון, בה מתגוררים כ-20,636 תושבים (1999). צפיפות האוכלוסין באי היא 224.6 נפשות לקמ"ר. עיקר כלכלת האי מתבססת על התיירות ועל שירותי בנקאות הניתנים לחברות חוץ. באי אתרי צלילה ודיג רבים, המושכים תיירים רבים. האי גראנד קיימן מישורי ברובו. הנקודה הגבוה באי מגיעה לגובה של 24 מטרים מעל פני הים. באי אין מקורות מים מתוקים טבעיים, ואספקת מי השתייה של האי מתבססת על איסוף מי גשמים ועל התפלת מי ים. באי פועל שדה התעופה הבינלאומי אוון רוברטס המשמש את הטיסות הבינלאומיות המגיעות אל האי. שדה תעופה זה משמש כמרכזה של חברת התעופה קיימן איירוויז. באי שמונה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת ושני בתי ספר תיכוניים המנוהלים על ידי ממשלת האי. בנוסף באי חמישה בתי ספר פרטיים. באי פועלות שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת סנט מתיוס היא אוניברסיטה פרטית המלמדת רפואה; וכן פועלות שתי אוניברסיטאות ציבוריות: המכללה האוניברסיטאית של איי קיימן (University College of the Cayman Islands, ובקיצור: UCCI), והמכללה הבינלאומית של איי קיימן (International College of the Cayman Islands ובקיצור: ICCI). חלק מעלילת ספרו של ג'ון גרישם "הפירמה" (וכן עלילת הסרט שצולם על בסיס הספר) מתרחשת באי. גם עלילת סרטו של פרנק אי. פלוורז "הייבן" בכיכובו של אורלנדו בלום מתרחשת באי. מדיה וקבצים בנושא גראנד קיימן בוויקישיתוף ספר הנתונים של ה-CIA
פיליפ חביב

פיליפ חביב (באנגלית: Philip Charles Habib;‏ 25 בפברואר 1920 - 25 במאי 1992) היה דיפלומט אמריקאי ממוצא לבנוני אשר נודע בזכות שליחויותיו הדיפלומטיות בווייטנאם, קוריאה הדרומית, והמזרח התיכון. במאמר שהתפרסם לאחר שנודע על מותו, הוא תואר בניו יורק טיימס כ"דיפלומט המקצועי הבולט ביותר בדורו בארצות הברית". חביב נולד בברוקלין וגדל בשכונת בנסונהורסט למשפחה לבנונית, מרונית. הוא עבד כפקיד משלוחים בטרם החל בלימודי תואר ראשון בפקולטה למדעי יערנות באוניברסיטת איידהו, אותם סיים בשנת 1942. עם סיום לימודיו הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת עד לשנת 1946. הוא השתחרר בדרגת קפטן. לאחר שחרורו סיים בשנת 1952 דוקטורט בכלכלת חקלאות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. עוד במהלך לימודיו, לאחר שקרא באקראי מודעה באשר לבחינות הכניסה לשירות במחלקת המדינה של ארצות הברית ניגש לבחינה ועמד בה. בשנת 1949 החל בעבודתו בשרות החוץ של מחלקת המדינה ונשלח, בין השאר, לקנדה, ניו זילנד, קוריאה הדרומית, סומליה, ודרום וייטנאם. בין השנים 1967–1969 שימש כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני מזרח אסיה והאוקיינוס השקט והיה חבר במשלחת האמריקאית לשיחות השלום עם וייטנאם בשנת 1968. בין השנים 1971–1974 שימש כשגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית. בין השנים 1974–1976 שימש כעוזר מזכיר המדינה לענייני מזרח אסיה והאוקיינוס השקט, ובין השנים 1976–1978 כתת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים, אותה עת שימש כמתווך הראשי בשיחות השלום בין ישראל למצרים אשר נחתמו בהסכמי קמפ דייוויד. בשנת 1978 פרש חביב משירות החוץ לאחר שסבל מהתקף לב שלישי וקיבל משרת הוראה באוניברסיטת מישיגן, אולם שב לפעילות דיפלומטית בשנת 1979, תחילה כיועץ מיוחד, ובשנת 1981, כשליח מיוחד של הנשיא רונלד רייגן בניסיון לפתור את משבר מלחמת האזרחים בלבנון. חביב תיווך בהשגת ההסכם מיום 12 באוגוסט 1982, שאיפשר את נסיגת אנשי הארגון לשחרור פלסטין מביירות, בעיצומה של מלחמת לבנון הראשונה. על מאמציו בלבנון הוענקה לו בשנת 1982 מדליית החירות הנשיאותית. בתחילת 1986 נשלח חביב לפיליפינים כדי לשכנע את פרדיננד מרקוס לוותר על השלטון. בחודש מרץ 1986 מינה אותו הנשיא רייגן כשליח מיוחד למרכז אמריקה במטרה לקדם אינטרסים אמריקאים במאבק בניקרגואה. בשנת 1992, בעודו נופש בצרפת, הוא סבל התקף לב נוסף ונפטר. בשנת 2002 התפרסמה ביוגרפיה על חביב המתמקדת במאמצי התיווך שלו בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. בשנת 2006 הונצח חביב על בול דואר אמריקאי, בסדרה המנציחה דיפלומטים אמריקאים. בית שגריר ארצות הברית בקוריאה הדרומית, שאת בנייתו יזם, נקרא "בית חביב". John Boykin, Cursed is the Peacemaker: The American Diplomat versus the Israeli General, Beirut 1982. Applegate Press 2002. ISBN 0971943206 מדיה וקבצים בנושא פיליפ חביב בוויקישיתוף ראיון מקיף עם פיליפ חביב שנערך בשנת 1982, סרטון באתר יוטיוב פיליפ חביב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיליפ חביב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Habib Remembered As a Blunt Diplomat Who Defied Cliches. New York Times, June 11, 1992
ליטל טובגו

ליטל טובגו (באנגלית: Little Tobago – טובגו הקטן) המכונה גם אי ציפור גן העדן (Bird of Paradise Island) הוא אי קטן הממוקם צפונית מזרחית לאי טובגו ומהווה חלק מרפובליקת טרינידד וטובגו. שטחו של האי 1 קמ"ר, והוא ממוקם כ-2.4 ק"מ מספייסייד שבטובגו. גובה הנקודה הגבוהה באי - 137 מטרים מעל פני הים. הים בין האי ליטל טובגו לאי טובגו רדוד, ובשל כך מהווה אתר תיירות שכן ניתן לצפות בשוניות האלמוגים באמצעות סירות זכוכית. באי גדל יער יבש המשמש כאתר קינון ורבייה לציפורים מקומיות רבות כגון פתון ים-סוף, יסעור גמדי, סולה לבנת-בטן, שחפית כהה ושחפית רסן. בשנת 1909 יזם סר ויליאם אינגרם תוכנית להפוך את האי לבית גידול לציפור גן עדן (Paradisaea apoda), שהייתה אז בסכנת הכחדה בשל הציד הרב של הציפור בעבור נוצותיה. במסגרת התוכנית נרכש האי על ידי אינגרם והובאו לאי 45 ציפורים. לאחר מותו של אינגרם בשנת 1924 הורישו צאצאיו של אינגרם את האי לממשלת טרינידד וטובגו והורו שהאי ישמש כשמורת טבע. צוות של המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק תיעד את הציפורים בשנת 1958 אולם ככל הנראה כל ציפורי גן העדן מתו במהלך הוריקן פלורה בשנת 1963. מדיה וקבצים בנושא ליטל טובגו בוויקישיתוף
לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם

לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם (באנגלית: Louis de Duras, 2nd Earl of Feversham‏; 1641 - 19 באפריל 1709) היה אציל צרפתי שקיבל את תואר הרוזן מפברשאם באנגליה של בית סטיוארט. הוא נולד בצרפת והיה בנו השישי של גי אלדונק (1605–1665), המרקיז דה דוראס וקומט דה רוזאן. אמו הייתה אליזבת דה לה טור ד'אוברן, בתו של המרשל טורן. שניים מאחיו, ז'אק אנרי וגי אלדונק, היו מרשלים של צרפת, והוא עצמו נמנה עם ההוגנוטים. ב-1663 הגיע לאנגליה כחלק מהפמליה של ג'יימס, הדוכס מיורק, והתאזרח בה באותה שנה. ב-19 בינואר 1673 צורף דה דוראס לאצולה האנגלית לאחר שקיבל את התואר ברון דוראס מהולנדבי, שנגזר מהאחוזה בנורת'המפטונשייר שנרכשה מהדוכס מיורק. ב-1676 נישא למרי, שהייתה בתו והיורשת של סר ג'ורג' סונדס, שבאותה שנה קיבל את תוארי ברון ת'רולי, ויקונט סונדס ורוזן פברשאם. לאחר מות חותנו ב-1677 הוא ירש את תאריו, לאחר שקיבל לכך היתר מיוחד. כעבור שנתיים מתה אשתו. הוא מונה על ידי צ'ארלס השני למפקד האסקדרון השלישי והראשון של פרשי המשמר (Life Guards), ונשלח מחוץ לאנגליה במסגרת מספר משימות דיפלומטיות חשובות. ב-1679 התמנה לתפקיד האדון אשר על הסוסים, וכעבור שנה ללורד צ'מברלין של המלכה. ב-1682 מונה לתפקיד האדון אשר על חדר המיטות (Lord of the Bedchamber), והיה לצידו של המלך ברגעיו האחרונים כשביקש מחילה מהכנסייה הקתולית. בתקופת שלטונו של ג'יימס השני הושבע לחבר במועצה המלכותית, וב-1685 מונה למפקד הראשי בפעולות נגד המשתתפים במרד מונמות', בהן התבלט בגלל אכזריותו כלפי הצד המובס לאחר קרב סדג'מור. בעקבות כך הוא הפך לאביר במסדר הבירית, קיבל את הפיקוד על האסקדרון הראשון של פרשי המשמר, וב-1686 מונה לפקד על הצבא שאסף ג'יימס השני בבלקהית' כדי להטיל מורא על העם. ב-1688 מונה לתפקיד הכבוד לורד לוטננט של קנט, וכיהן בו עד 1689. לאחר המהפכה המהוללת הצליח פברשאם להתפייס עם ויליאם השלישי, בתיווכה של המלכה האלמנה קתרינה, ומונה למנהל בית החולים המלכותי על שם קתרינה הקדושה שליד מצודת לונדון ב-1698. הוא מת ללא יורשים ב-19 באפריל 1709, ונקבר בסטרנד שבלונדון; ב-21 במרץ 1740 הועברו שרידי גופתו למנזר וסטמינסטר. מדיה וקבצים בנושא לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם בוויקישיתוף לואי דה דוראס, הרוזן השני מפברשאם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)