laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרשה מייסון

מרשה מייסון (באנגלית: Marsha Mason; נולדה ב-3 באפריל 1942) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, שהייתה מועמדת לארבעה פרסי אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "סינדרלה ליברטי", "דירה לשניים", "פרק ב" ו"רק כשאני צוחקת"; שעל השניים הראשונים היא גם זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב. מייסון נולדה בסנט לואיס, בתם של ג'וזף וז'קלין הלנה מייסון. גדלה ביחד עם אחותה לינדה בעיר קרסטווד שבמיזורי, למדה ב"תיכון נריקס הול" ולאחר מכן ב"אוניברסיטת ובסטר". מייסון לוהקה בשנת 1973 על ידי המחזאי ניל סיימון להצגה "הדוקטור הטוב", במהלך עבודתם ביחד הם התאהבו והחליטו להינשא. נישואיהם החזיקו מעמד כשמונה שנים. באותה שנה הופיעה בתפקידה הגדול הראשון בקולנוע בדרמה הספרותית של מרק ריידל "סינדרלה ליברטי" בתור הפרוצה מגי פול, הופעת הבכורה שלה העניקה למייסון את פרס גלובוס הזהב לשחקנית הדרמטית בתפקיד ראשי. ב-1977 הופיעה בקומדיה "דירה לשניים" בסרט על פי תסריטו של בעלה ניל סיימון. על הופעתה בתור פאולה מק'פוארד זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית בסרט קומי ביחד עם דיאן קיטון. לשנה זו הוסיפה מייסון גם הופעה בתפקיד הראשי בסרט האימה של רוברט וייז "אודרי רוז". ב-1979 שיחקה בגרסה קולנועית שנייה למחזהו של ניל סיימון "פרק ב'" המבוסס על מערכת היחסים שלה ושל סיימון, הופיעה בסרט בתפקידה של ג'ני מקליין והייתה מועמדת בפעם שלישית לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפעם רביעית לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הקומית הטובה ביותר, באותו טקס גלובוס זהב הייתה מועמדת גם לפרס השחקנית הדרמטית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "לחישות באפלה". ב-1981 הייתה מייסון מועמדת בפעם הרביעית לפרס האוסקר על הופעתה בדמות שחקנית הברודוויי השיכורה ג'ורג'יה היינץ בקומדיה "רק כשאני צוחקת", עיבוד למחזה של ניל סיימון "גברת הזנגביל". לאחר מספר עבודות תחת תסריטו של ניל סיימון הייתה מייסון שותפה לסרט "מקס דוגן חוזר" בו גילמה את נורה מק'פי, אם אלמנה שנפגשת עם אביה הגוסס מקס דוגן (ג'ייסון רוברדס) שנטש אותה בגיל תשע. ב-1986 שיחקה בתפקיד הראשי בדרמת המלחמה של קלינט איסטווד "מקצוע לוחם" בתור אגי, אשתו לשעבר של סמל חיל הנחתים האמריקני טומאס הייוואיי. בשנות ה-90 גילמה את תפקיד פולי קורנין אמה של אליזבת' (פיבי קייטס) בקומדיה "תתפגר פרד", שיחקה כסנטורית רובינס בקומדיית העיתונות "צרות בכותרות" ובמותחנים "90 דקות לרצח" ו"שני ימים באל. איי". ב-2004 שיחקה ב"כלה ודעה קדומה" סרט בסגנון בוליוודי המבוסס על הרומן "גאווה ודעה קדומה". מייסון הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בשישה פרקים בסדרה "פרייז'ר". אני אוהב את גרושתי (1973) סינדרלה ליברטי (1973) אודרי רוז (1977) דירה לשניים (1977) בלש בגרוש (1978) בטחות האפלה (1979) פרק ב' (1979) רק כשאני צוחקת (1981) מקס דוגן חוזר (1983) מקצוע לוחם (1986) סטלה (1990) תתפגר פרד (1991) צרות בכותרות (1994) 90 דקות לרצח (1995) שני ימים באל. איי (1996) כלה ודעה קדומה (2004) סיינפלד (1992) פרייז'ר (1998-1997) נשות קבע (2008) מקום טוב באמצע (2017-2010) מזכירת המדינה (2016-2015) האישה הטובה (2016) גרייס ופרנקי (2016-הווה) מדיה וקבצים בנושא מרשה מייסון בוויקישיתוף מרשה מייסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרשה מייסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרשה מייסון, באתר AllMovie (באנגלית) מרשה מייסון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מרשה מייסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרשה מייסון, באתר MusicBrainz (באנגלית)
פודינג סמרטוט

פודינג סמרטוט או רג פודינג (באנגלית: Rag Pudding) הוא מאכל במטבח האנגלי, שמקורו באולדהאם. מאכל זה פופולרי בייחוד באזור לנקשייר. המאכל מכיל בשר טחון ובצל קצוץ, העטוף בשומן והמורתח או מאודה כשהוא עטוף בבד (ומכאן שמו. באנגלית נהוג להשתמש במונח "rag" לתיאור בד המשמש בבישול, ותרגומו לעברית, "סמרטוט", אומץ בעיברות שמו של מאכל זה). כיום נעשה שימוש בשקית ניילון המיועדת לבישול, והמוצר נמכר בשלמותו ומבושל בשקית זו. נהוג לאכול את המנה לצד צ'יפס, מחית אפונה ירוקה ורוטב בשר. מדיה וקבצים בנושא פודינג סמרטוט בוויקישיתוף מתכון באתר ה-BBC
אנרכיה

אנרכיה או אַל-מִשְטָר, במובנה הרחב, היא מצב בו חברה אנושית מתקיימת ללא ממשלה או שלטון ריכוזי. לאנרכיה, ישנם כמה פירושים; ניתן להשתמש במילה על מנת לתאר מצב בו מתקיים אי-סדר באזור מסוים ו"איש הישר בעיניו יעשה" (כגון בעת מהומות אלימות), על אף שאין זה פירושה המקורי. אנרכיה נגרמת לעיתים קרובות בשל מלחמה (במיוחד מלחמת אזרחים) או אסון טבע, הגוררים את היחלשותו או נפילתו של השלטון המרכזי או המקומי. נטען כי מטרתה הבסיסית של המדינה היא למעשה להימנע ממצב זה. במקרים אחרים מצב שכזה נובע מריחוק רב ממוקדי השלטון במדינה, דבר המקשה על השלטון להשליט את מרותו באזור. תקשורת ההמונים לרוב משתמשת במילה אנרכיה בהקשר שתואר לעיל, אך יש לציין שבנוסף, המילה "אנרכיה" משמשת לתיאור חיובי של המצב אליו שואפים להגיע תומכי התאוריה הפוליטית "אנרכיזם", המכונים לרוב "אנרכיסטים". האנרכיסטים שואפים להגיע למצב בו אין שימוש בכפייה, אלימות, כוח וסמכות, ועדיין לתמוך בחברה פורה. אנרכיסטים רבים מתנגדים לשימוש במילה על מנת לתאר אי-סדר מכיוון שלטענתם אין קשר בינה לבין המשמעות המקורית של המילה, ושהשימוש בה בצורה זו יוצר דעות קדומות בקשר לאנרכיזם. המילה אנרכיה באה מהמילה היוונית העתיקה "ἀναρχία", לא, ללא - (אנ) ἀν, שליט - (ארכוס או ארכון) ἀρχός, כלומר "היעדר שליט". השתמשו במונח זה לתאר תקופה שבה לא הצליחו לקיים את הליך הבחירה למשרת הארכונטים באתונה, והעיר התנהלה ללא שליט. המילה ἀρχός קשורה למילה αρχή (ארכה), שמשמעותה 'ראשית', 'עיקרון בסיסי', 'מקור'. ערך מורחב – אנרכיזם אנרכיזם לרוב מוגדר כפילוסופיה פוליטית שטוענת שקיום המדינה הוא לא מוסרי, או טוענת שסמכות במערכות יחסים בין בני אדם היא לא מוסרית. תומכי האנרכיזם (אנרכיסטים) מצדדים בחברה לא היררכית ומבוססת על עמותות התנדבותיות. ישנם סוגים רבים של אנרכיזם, רובם שונים משמעותית אחד מהשני. הזרמים האנרכיסטים יכולים להיות שונים אחד מהשני בבסיסם, אחדים תומכים באינדיבידואליזם ואחדים בקולקטיביזם מוחלט. צורותיו השונות של האנרכיזם לעיתים מסווגות לפי מידת האינדיבידואליזם והקולקטיביזם שלהם. הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט הגדיר אנרכיה בספרו אנתרופולוגיה מנקודת מבט מעשית כ"חוק וחופש ללא הכרח". אם כך, מנקודת מבטו של קאנט, אנרכיה לא באמת נחשבת כמדינה משום שהחוק הוא רק "המלצה ריקה" אם כוח לא נכלל כדי לגרום לחוק להיות שימושי. בשביל שתהיה מדינה, כוח חייב להיות כלול בזמן שהחוק והחופש פחותים. למדינה שכזאת קאנט קורא רפובליקה. ככלל קאנט מיין ארבעה סוגים של ממשלות: אנרכיה: חוק וחופש ללא אלימות עריצות: חוק ואלימות ללא חופש ברברים: אלימות בלי חוק וחופש רפובליקה: אלימות עם חופש וחוק אנרכיזם יש דין ויש דיין אנומיה אַל־מִשְׁטָר במילון מדע המדינה (תשפ"ב), 2022, באתר האקדמיה ללשון העברית
פאנצר 38(t)

פנצר 38(t) (בגרמנית: ‎Panzerkampfwagen 38(t)‎) היה טנק קל שפותח בצ'כוסלובקיה בשנת 1938. הטנק, אשר כונה Lehký Tank vzor 38 (טנק קל דגם 38) בשרות הצ'כוסלובקי, היה טנק מתקדם מאוד לתקופתו, בעל ביצועים מצוינים, חימוש כבד, ואמינות מכנית יוצאת דופן. עם סיפוח צ'כוסלובקיה לגרמניה הנאצית ב-1938 עברו כל הכלים לשירות הצבא הגרמני. בשרות הצבא הגרמני קיבל הטנק את השם פנצר דגם 38 כאשר האות t מסמלת tschechisch, צ'כוסלובקיה בגרמנית. הטנק נותר בייצור סדרתי עד 1942, ושימש בסיס למגוון רחב של כלי רק"מ גרמניים בהם משחיתי טנקים ותותחים מתנייעים, כדוגמת המארדר 3 ויאגדפנצר 38(t) הצר. מדיה וקבצים בנושא פאנצר 38 בוויקישיתוף
הוד ליפסון

הוד ליפסון (נולד ב-1967) הוא מהנדס מכונות ישראלי ופרופסור באוניברסיטת קולומביה שמנהל את "מעבדת המכונות היצירתיות" שם. בעבר היה פרופסור באוניברסיטת קורנל, שם הוא עמד בראש המרכז למחשוב סינתטי (Computational Synthesis Lab). מחקריו עוסקים ברובוטיקה בעלת מאפיינים כמו-ביולוגים, כמו יכולת בניה מודולרית. בשנת 1985 החל ללמוד לתואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות ובשנת 1998 סיים דוקטורט בהנדסה ובבינה מלאכותית בטכניון בהנחיית פרופסור משה שפיטלני. נושא התזה שלו היה: “Reconstruction of a 3Dobject from a single freehand sketch as means for CAD interfacefor conceptual design and analysis". את השתלמות הפוסט דוקטורט המשיך באוניברסיטת ברנדייס ועד לשנת 2001 שימש כמרצה ב-MIT. בשנת 2008 מונה כפרופסור חבר באוניברסיטת קורנל. ב-2007 הציג בוועידת TED רובוט בעל מודעות עצמית, פרי פיתוחו. בשנת 2009 פיתח יחד עם אחד מתלמידיו, מייקל שמידט, את "מכונת אאורקה", אשר מנסה לפענח חוקי טבע ללא ידע מוקדם. בין השאר המכונה חשפה חוקים פיזיקליים שקשורים לתנודת מטוטלת כפולה באופן שמעיד על כך שהמכונה יכולה לא רק ללמוד אלא גם לייצר ידע חדש שלא היה קודם . מדיה וקבצים בנושא הוד ליפסון בוויקישיתוף הוד ליפסון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הוד ליפסון, באתר dblp הוד ליפסון, באתר גוגל סקולר אסף שטול-טראורינג, היכונו לסיבוב נוסף בקרב של האדם נגד המחשב, באתר הארץ, 26 בינואר 2012 אוליבר וואנג, ניו יורק טיימס, "זה יותר גדול מריפוי סרטן. זה יאפיל על כל דבר אחר שעשינו", באתר הארץ, 25 בינואר 2023 אוליבר וואנג, ניו יורק טיימס, "זה יותר גדול מריפוי סרטן. זה יאפיל על כל דבר אחר שעשינו", באתר מוסף השבת "הארץ", 27 ינואר, 2023, עמ' 34-35 הוד ליפסון על רובוטים מודעים רועי צזנה, מחשבים אינם יכולים לייצר ידע חדש, בתוך: השולטים בעתיד, ירושלים: כנרת, 2017
חמזה בן-עלי

חמזה בן עלי (ערבית: حمزة بن عليّ),(985-???) אחד מבין מפיצי הדת הדרוזית בתחילת דרכה. על פי האמונה הדרוזית, בתקופתו של אלחאכם באמר אללה, הח'ליף השישי של השושלת הפאטמית במצרים, הופיעו ארבעה מבשרים שונים, כשהשלושה הראשונים ביניהם הכינו את הקרקע להגעתו של המבשר הרביעי, הגדול מכולם, חמזה בן-עלי. כשהיה בן-עלי בן 20 בא לחצרו של אל-חאכם באמר אללה והתקבל מיד על ידי המושל. בשנת 1017 הכריז אל-חאכם באמר אללה על חמזה בן-עלי כאימאם של "דת המווחדון". בן עלי היה ידוע בכתיבתו הרהוטה, וכתב מכתבים רבים אל קהילות מצרים והמזרח התיכון. במכתבים אלו תיאר את ההתגלות האלוהית (בדמות אל חאכם) וקרא לאנשים רבים לבוא לאמץ ולהצטרף לדת החדשה - דת הדרוזים. לחמזה בן-עלי מיוחס חיבורם של איגרות 35-5 באיגרות החוכמה, כתב הקודש הדרוזי. חמזה בן-עלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאיר בר-אשר, "איגרות החוכמה", בתוך בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 394 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פודינג חג המולד

פודינג חג המולד (באנגלית: Christmas pudding) הוא פודינג מסורתי הנאכל כקינוח במטבח האנגלי ביום חג המולד (25 בדצמבר). מקורו של מאכל זה בימי הביניים. המאכל לרוב מיוצר עם מצרכים יקרים במטרה לפאר את ארוחת החג שהוא מוגש בסיומה. פודינג זה כולל שומן רב וכן סירופ סוכר המעניקים לו את צבעו החום. הפודינג מתובל בברנדי (ולעיתים בבירה) וכן במיץ תפוזים. המאכל בושל באופן מסורתי בחיתול, ולאחר מכן נתלה על וו ויובש במשך מספר שבועת. החל מהתקופה הוויקטוריאנית החלו לאדות את הפודינג במשך שעות רבות (ולאחר המצאת סיר הלחץ קוצר משך האידוי). הפודינג מוגש לצד שמנת או רוטב בשמל. מקורו של המאכל בימי הביניים עת הוגש בארוחת חג המולד פאי העשוי בשר קצוץ (לרוב שילוב של בשר עוף וארנבת). לימים נוספו לפאי סוכר, תפוחים, ופירות הדר מסוכרים, ובמהלך המאה ה-14 נוצרה גרסה של הפאי הכוללת בשר בקר טחון, צימוקים, שזיפים, דומדמניות ותבלינים, כאשר בתקופה זו הכינו את המאכל עם 13 מרכיבים, כסמל לשליחים של ישו. החל משנת 1595 החלו להוסיף למאכל פירות יבשים וביצים. בשנת 1664 הקהילות הפוריטניות באנגליה אסרו על הכנת המאכל, מאחר שהוא "עשיר" מדי בטעמיו ולא "צנוע". בשנת 1714, על אף התנגדות הקוויקרים, הורה המלך ג'ורג' הראשון על הגשת הפודינג בארוחת חג המולד המסורתית. בפודינג זה לא הוכנס בשר טחון, והוא הוגש כקינוח. בתקופה הוויקטוריאנית היה הפודינג מאכל אהוב על הנסיך אלברט, כשהוא מוכן בשיטת אידוי. המתכון מתקופה זו כלל השריה של שעות רבות של פירות בברנדי ולאחר מכן אידוי ממושך. בישראל הוגש הפודינג כקינוח בארוחת הערב שנערכה בכריסמס בחדר האוכל שבקיבוץ בית העמק, בו היו חברים רבים שהיגרו מאנגליה והביאו עמם את המתכון המסורתי. מאז ביטול ארוחת הערב בחדר האוכל, נמכר הפודינג בכל-בו של הקיבוץ. מסורות רבות נוצרו סביב הכנת המאכל - ובהם הכנת המאכל עם 13 מרכיבים, הכנת הפודינג חמישה שבועות לפני חג המולד, הכנתו כאשר כל אחד מבני הבית משתתף בבחישתו, הטמנת מטבע בתוך המאכל למזל טוב למי שמוצא אותו או טבעת זהב המבשר נישואין למוצא הטבעת. מינסמיט בירת חג המולד מדיה וקבצים בנושא פודינג חג המולד בוויקישיתוף ההיסטוריה של פודינג חג המולד מסורות והיסטוריה של פודינג חג המולד מתכון מפורט מתכון האופייני לדרום מזרח אנגליה מתכונים
רובר ניוול

רוֹבֵּר נִיוול (בצרפתית: Robert Nivelle;‏ 15 באוקטובר 1856 – 22 במרץ 1924) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שבלם את הגרמנים בקרב ורדן, ולאחר מכן היה מפקד הצבא הצרפתי בחזית המערבית. רובר ניוול נולד ב-15 באוקטובר 1856 בטול לאב צרפתי ולאם פרוטסטנטית אנגלייה. בשנת 1878 התגייס ניוול לצבא הצרפתי ושירת בו כקצין תותחנים. ניוול מילא מספר תפקידי פיקוד ומטה, אך עקב היותו פרוטסטנטי קידומו בצבא היה מאוד איטי. בשנת 1900 השתתף בחיל המשלוח לסין שנשלח לדכא את מרד הבוקסרים. עם פרוץ המלחמה היה ניוול מפקד רגימנט הארטילריה ה-5. לאחר הצלחותיו בקרב הראשון על המארן ובקרב הראשון על האן באוקטובר 1914 קודם לדרגת גנרל בריגדה וקיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-27. בינואר 1915 קודם לדרגת גנרל דיוויזיה וקיבל את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-61. בדצמבר 1915 מונה ניוול למפקד הקורפוס ה-3 ולחם עמו בקרב ורדן כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פיליפ פטן. ב-30 באפריל 1916 מונה פטן למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, ובמקומו מונה ניוול למפקד הארמייה השנייה. ניוול היה אחד המפקדים הראשיים בזמן קרב ורדן והוביל את צרפת לניצחון על הגרמנים בקרב זה. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הראשי של כוחות צרפת בחזית המערבית, והיה האחראי למתקפת ניוול, מבצע רחב היקף של מדינות ההסכמה שנועד להכניע את הגרמנים. מבצע זה נחל כישלון חרוץ וגרם למספר אבדות גבוה אצל הצרפתים, והוביל לפרוץ המרידות בצבא הצרפתי (1917). בעקבות כישלון המבצע הועבר ניוול מתפקידו אל המערכה בצפון אפריקה. ניוול חזר לצרפת בנובמבר 1918 עם תום המלחמה. ב-1921 פרש סופית מצבא צרפת. הוא מת בפריז שלוש שנים לאחר מכן, ב-22 במרץ 1924. רובר ניוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רובר ניוול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) זו הייתה הדרגה הגבוהה ביותר באותו זמן מצביא חדש ליד וורדון, הצפירה, 10 במאי 1916 שונות, הארץ, 24 במרץ 1924
נתן נחום רבינוביץ

רבי נתן נחום הכהן רבינוביץ (1873 תרל"ג-1943 תש"ג) היה האדמו"ר מקרימילוב, בנו של האדמו"ר אברהם יששכר בער רבינוביץ מראדומסק. מרכז החסידות היה בעיר קרימילוב שבפולין ולאחר מכן בזוויירצ'ה. נולד לרבי אברהם ישכר בער הכהן רבינוביץ מראדומסק, בעל חסד לאברהם, בנו של רבי שלמה מראדומסק. בחיי אביו נתמנה לכהן כרב בעיירה קרימילוב. עם פטירת אביו בי"ג באלול ה'תרנ"ב מינו רוב חסידי ראדומסק את רבי יחזקאל רבינוביץ בעל כנסת יחזקאל לשבת על כיסא האדמורו"ת בראדומסק, אולם חלק מהחסידים פנו אל הבן הצעיר, רבי נתן נחום הכהן, והכתירו אותו לאדמו"ר מקרימילוב. הרב רבינוביץ למד אצל אביו ונסע גם אל האדמו"ר יחזקאל שרגא הלברשטאם משינובה, ואל האדמו"ר דוד משה פרידמן מטשורטקוב. אף לאחר הכתרתו המשיך לנסוע אל רבותיו. עם הימים, עבר האדמו"ר לעיר זוויירצ'ה הסמוכה לקרימילוב. הסיבה לכך הייתה כרוכה בדרישת חסידיו שרצו להגיע להסתופף בצילו, והדרך לעיירה הקטנה קרימילוב לא הייתה קלה. לעומת זאת, הדרך לזוויירצ'ה הייתה נוחה ונגישה יותר, עם תחנת רכבת משלה. האדמו"ר יסד שטיבלך בעשרות[דרוש מקור] ערים ועיירות ברחבי פולין. אף במדינת גליציה נוסדו שטיבלך בודדים. ביוזמת האדמו"ר נפתחה רשת ישיבות "חסד לאברהם" לחסידי קרימילוב, על שם ספרו של אביו. האדמו"ר נודע בימיו כ"זקן האדמו"רים" עקב היותו מכהן כאדמו"ר שנים רבות, קרוב ליובל שנים, מאז פטירת אביו בשנת ה'תרנ"ב. דבר זה נדיר היה מאוד בתקופות אלו. בשנות השואה שהה האדמו"ר בגטו ורשה. חסידיו מזגלמביה שלא סבלו כל כך מרעב, שלחו לאדמו"ר חבילות מזון והוא חילקם בין יהודי הגטו. כדי להצילו, העסיק אותו אברהם הנדל בבית החרושת שולץ, יחד עם עוד כמה אדמו"רים ורבנים ידועים. ביום כ"ט בניסן ה'תש"ג נלקח האדמו"ר למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נרצח על ידי הגרמנים. עם רציחת האדמו"ר בשנות השואה נסתם הגולל על חסידות זו. כל בניו ובנותיו של האדמו"ר, למעט חיה שרה ופריידל, נספו בשואה. בנו רבי שלמה אלימלך רבינוביץ, שכיהן כרבה של זוויירצ'ה, בעת שכיהן שם אביו באדמורו"ת. הוא היה חתן דודו רבי יחזקאל רבינוביץ מראדומסק בעל הכנסת יחזקאל. בנו רבי אברהם ישכר מאיר רבינוביץ, חתנו של רבי שמואל צבי דנציגר מאלכסנדר. בנו רבי יעקב יחזקאל רבינוביץ, חתנו של רבי יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר. בנו רבי דוד משה רבינוביץ, חתנו של בן דודו רבי שלמה חנוך רבינוביץ מראדומסק, וראש רשת הישיבות כתר תורה של חסידות ראדומסק. בתו אסתר פרומט, אשת רבי ישעיהו אנגלרד, רבה של סוסנוביץ. בתו חיה שרה, אשת רבי ישעיהו שפירא, האדמו"ר החלוץ. בתו פריידל, אשת רבי חנוך העניך בורנשטיין, האדמו"ר הרביעי בחסידות סוכטשוב. חתנו רבי יעקב הלוי הלשטוק, ראב"ד בעיר אוסטרובצה, בנו של רבי יחזקאל הלוי הלשטוק, האדמו"ר מאוסטרובצה. חתנו רבי דוב בער קאליש, האדמו"ר מלויביטש, מגזע חסידות וורקא. ביטאון תפארת ראדאמסק תשס"ב אלה אזכרה, כרך ה', עמ' 100.
קרב אקוסטה ניו

קרב אקוסטה ניו (בספרדית: Batalla de Acosta Ñu, נקרא גם קרב קאמפו גראנדה) היה הקרב שסיים את מלחמת הברית המשולשת ב-16 באוגוסט 1869. הקרב נערך בין כ-20,000 חיילים מהברית המשולשת, שכללה את האימפריה הברזילאית, את ארגנטינה ואת אורוגוואי, לבין כ-6,000 חיילים פרגוואים שרובם הגדול ילדים שגילם פחות מ-16. באמצע שנת 1869 נס צבא פרגוואי מפני צבאות הברית המשולשת, ואסונסיון, בירת פרגוואי, הייתה תחת הכיבוש של בעלות הברית. פרנסיסקו סולנו לופז, נשיא פרגוואי, סירב להיכנע ונשבע להמשיך להילחם עד הסוף. המפקד הברזילאי, לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס, הציע לסיים את המלחמה בדרך צבאית, אולם פדרו השני, קיסר ברזיל, הורה שלא להפסיק את המלחמה עד שלופז ימות. קשיאס התפטר מתפקידו עקב מחלה וחתנו של דום פדרו, לואיש פיליפה גסטאו דה אורלאן, הרוזן ד'או, הפך למפקד צבא ברזיל. תחת פיקודו החדש של גסטאו דה אורלאן, ניצח הצבא הברזילאי, הרג את לופז, והמלחמה שהחלה ב-1864 הסתיימה לאחר שש שנים. הרוזן ד'או לקח כ-19,000 מחייליו הטובים ביותר ויצא ב-15 באוגוסט 1869 לעבר מחנה של החיילים של פרגוואי ליד עיר הבירה, כדי לחסום אותם מבריחה. הוא שלח כמה אנשים מחיל הפרשים שלו לקרוא לתגבור מהצבא הארגנטינאי, וזה שלח תגבורת שבה כ-2,000 חיילים בראשות קולונל לואיס מריה קאמפוס. כוחות בעלות הברית נפגשו ליד מאסף הכוחות של פרגוואי באקוסטה ניו בתאריך 16 באוגוסט. הקרב החל בשעה 08:30 בבוקר, כשבצבא פרגוואי 6,000 חיילים ובצבא ברזיל וארגנטינה 21,000 חיילים. צבא פרגוואי שמנה 6,000 איש כלל ברובו נערים וילדים אשר גילם לא עלה על 16 שנים. הסיבה היא שבמהלך המלחמה איבדה פרגוואי כ-90% מאוכלוסיית הגברים הכשירים למלחמה ולכן השתמשה בילדים, ואפילו הלבישה אותם בזקנים כדי שייראו זקנים ביחס לגילם. אקוסטה ניו ("השדה של אקוסטה" בספרדית) הוא מישור רחב בגודל 12 קמ"ר, ולכן לחיל הפרשים של ברזיל היה קל לעבור בו. הקרב ארך שמונה שעות, עם התנגדות עזה של צבא פרגוואי. בתחילה, כשנשמעו היריות הראשונות, נסוגו כוחותיו של ברנרדינו קביירו אל הצד השני של הנהר. הם הסתירו את בריחתם כאשר שרפו את הדשא, דבר שגרם לעשן והסתיר את תנועותיהם. כאשר הרוזן ד'או ניסה לחצות את הנהר לעברו השני הוא וצבאו נהדפו. הרוזן ד'או הורה להשתמש בארטילריה ולפתוח באש לעבר הצד השני, דבר שגרם לאבדות רבות בצד של פרגוואי. בסופו של דבר נהרגו 2,000 פרגוואים ו-1,200 נשבו. כוחות בעלות הברית ספגו 26 הרוגים ו-259 פצועים. קביירו ברח יחד עם כמה מחייליו. קרב אקוסטה ניו היה הקרב האחרון במלחמה, שהסתיימה מאוחר יותר עם מותו של לופז. הקרב הונצח בציור מפורסם של הצייר פדרו אמריקו משנת 1871 ומוצג במוזיאון האימפריה הברזילאית. על הקרב נכתב הספר "Recordações de Guerra e de Viagem" שנכתב על ידי הסופר הברזילאי אלפרדו ד'אסקרגנולי טוני שלקח חלק בקרב ובמלחמה. בפרגוואי, נקבע יום זיכרון מיוחד לזכר אותם הילדים שאיבדו את חייהם בקרב. יום הזיכרון הלאומי נקבע ל-16 באוגוסט, היום שבו התרחש הקרב. מדיה וקבצים בנושא קרב אקוסטה ניו בוויקישיתוף
אמו פיליפס

אמו פיליפס (באנגלית: Emo Philips; נולד ב-7 בפברואר 1956) הוא קומיקאי, בדרן ושחקן אמריקאי. הוא עושה שימוש באמצעים קומיים כמו משחקי מילים, משפטים פרפראזדוקיאנים וקולות פלסט. נולד ב-Downers Grove באילינוי. פיליפס הקליט כשלושה אלבומים קומיים. הראשון, "E=mo²", יצא בשנת 1985. בשנת 2001 יצא אלבום נוסף בשם "Emo". ג'יי לנו כינה אותו "כותב הבדיחות הטוב ביותר באמריקה". בנוסף, פיליפס שיחק במספר סדרות וסרטים, בהם "מיאמי וייס", התוכנית של וירד אל ינקוביק ובסדרות המצוירות "Home Movies" ו"ד"ר כץ". בשנת 1988 נישא לקומיקאית ג'ודי טנוטה, אולם אחר כך הזוג התגרש. אתר האינטרנט הרשמי של אמו פיליפס (באנגלית) אמו פיליפס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמו פיליפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמו פיליפס, באתר AllMovie (באנגלית) אמו פיליפס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אמו פיליפס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אמו פיליפס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמו פיליפס, באתר Songkick (באנגלית) 5 Questions with Emo Philips
למען האנושות כולה

למען האנושות כולה (בצרפתית: À l'échelle humaine) הוא ספר שכתב ראש ממשלת צרפת הסוציאליסטי לאון בלום בעת שהוחזק במעצר על ידי שלטון וישי בין השנים 1941 ל-1942. הוא סיים לכתוב אותו בשנת 1944 ופרסם אותו בשנת 1945, עם תום המלחמה. בספר הוא מנתח את תקופת משטרו כראש ממשלה. הוא מציג את הנסיבות שהובילו לנפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית ומאשים את צרפת על חוסר היכולת שלה לעמוד מול היטלר. את הנסיבות לחולשת צרפת הוא תולה בעיקר בסיבות חברתיות בתוך צרפת וחוסר העניין של האזרחים מן השורה במתרחש במדינה ומציין כי הבירוקרטיה שמרכזה בפריז חונקת את היוזמה המקומית. הוא מתאר את הסיבות הסוציולוגית והכלכליות מאחורי התדרדרות מעמד הבורגנות בצרפת. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונית לילה

מונית לילה (באנגלית: Night on Earth) הוא סרט דרמה קומי שיצא לאקרנים בשנת 1991. הסרט שנכתב ובוים על ידי ג'ים ג'ארמוש מציג נהגים ונוסעים במונית בחמש ערים שונות בעולם: החל בערב בלוס אנג'לס, עבור ניו יורק, פריז ורומא וכלה בהלסינקי בבוקר. הסצנה בלוס אנג'לס מתרחשת בין 19:07 ל-19:37, נהגת מונית צעירה בשם "קורקי" מסיעה לנמל התעופה בעיר שני זמרים שיכורים. באותו זמן יוצאת מלהקת שחקנים בשם "ויקטוריה" מהטרמינל, וקורקי מציעה לה הסעה לביתה. למרות ההבדל הקיצוני במעמדם החברתי, הן מתחילות לשוחח. כשהן מגיעות לביתה, ויקטוריה מנסה לשכנע את קורקי להיות שחקנית, אולם קורקי מסרבת כיוון שהיא רוצה להיות מכונאית. הסצנה בניו יורק מתרחשת בין 22:07 ל-22:37, גבר אפרו אמריקאי בשם יו יו מנסה לעצור מונית ממנהטן לברוקלין. בסופו של דבר עוצר לו נהג בשם הלמוט ליצן ממוצא מזרח גרמני. הלמוט שזהו יומו הראשון כנהג מונית לא יודע לנהוג על רכב בעל תיבת הילוכים ידנית ויויו מחליף אותו בנהיגה. בדרכם הם רואים את קרובת משפחתו של יויו - אנג'לה מסתובבת ברחוב, יויו ניגש אליה ומכריח אותה להיכנס למונית. במהלך הנסיעה אנג'לה ויויו מקללים האחד את השני. הסיפור סובב סביב הלמוט שמנסה להבין את התרבות הניו יורקית. הסצנה בפריז מתרחשת בין 4:07 ל-4:37, נהג מחוף השנהב מסיע דיפלומטים אפריקנים הלועגים לו עד שהוא מגרש אותם מהמונית. לאחר מכן הוא מעלה למונית נוסעת עיוורת, במהלך הנסיעה הוא שואל אותה שאלות על חייה והיא עונה לו שהיא חשה הכול. כשהוא מוריד אותה הוא לא שם לב ומתנגש במכונית אחרת, ונהגה צועק עליו שהוא עיוור. הסצנה ברומא מתרחשת בין 4:07 ל-4:37, נהג מונית אקסצנטרי בשם ג'ינו עוצר לכומר. במהלך הנסיעה הוא מתוודה על חטאיו, ומספר לכומר בפרטי פרטים על חוויותיו המיניות. תחילה עם דלעת, ולאחר מכן עם כבשה ועם גיסתו. הכומר מקבל התקף לב, וג'ינו מניח אותו על ספסל ובורח מהמקום. הסצנה בהלסינקי מתרחשת בין 5:07 ל-5:37, נהג בשם מיקה מקבל קריאה לאסוף שלושה שיכורים. אחד מהם מספר למיקה כי חברם אקי איבד באותו יום את עבודתו, את מכוניתו, בתו בת ה-16 בהריון, ואשתו גרשה אותו מביתו. מיקה מספר להם כי אשתו ילדה בת בחודש השישי להריונה, הרופאים לא נתנו לתינוקת תקווה וכדי לא להתאכזב הוא לא רצה לראות אותה, לאחר שבוע שהתינוקת הייתה בחיים החליטו הוא ואשתו לנסוע לבית החולים לראות את בתם, כשהגיעו למקום סיפר להם הרופא כי בתם מתה קודם לכן. כשהם מגיעים לרחוב בו הם גרים, הם משאירים את אקי ברחוב והולכים לביתם. וינונה ריידר - נהגת מונית צעירה מלוס אנג'לס בשם קורקי ג'ינה רולנדס - מלהקת שחקנים בשם ויקטוריה ג'יאנקרלו אספוזיטו - אפרו אמריקאי בשם יויו, נוסע במונית של הלמוט ארמין מילר-שטאל - נהג מונית ממוצא הגרמני, היה ליצן במולדתו רוזי פרז - גיסתו של יויו בשם אנג'לה איסאק דה בנקולה - נהג מונית פריזאי מחוף השנהב ביאטריס דלה - עיוורת, נוסעת במונית בפריז רוברטו בניני - נהג מונית רומאי בשם ג'ינו פאולו בונצ'לי - כומר, נוסע במונית של ג'ינו מאטי פלונפה - נהג מונית בהלסינקי בשם מיקה "מונית לילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מונית לילה", באתר נטפליקס "מונית לילה", באתר AllMovie (באנגלית) "מונית לילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מונית לילה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מונית לילה", באתר Metacritic (באנגלית) "מונית לילה", באתר אידיבי "מונית לילה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מונית לילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הטריילר באתר "YouTube" ריאיון עם ג'ים ג'ארמוש (באנגלית)