רות דיין

רות דיין (לבית שוורץ; 6 במרץ 1917 – 5 בפברואר 2021) הייתה פעילה חברתית ישראלית, אשתו הראשונה של משה דיין ואם ילדיו. ייסדה את חברת האופנה והטקסטיל "משכית" והייתה שותפה בייסוד ארגון הצדקה "וראייטי ישראל". דיין נולדה בחיפה בשם רות שוורץ, הבכורה מבין שתי בנות לצבי שוורץ, עורך דין יליד נובוסליצה, ולרחל לבית קלימקר, אשת חינוך ילידת קישינב ובתו של דב קלימקר, שניהם מאנשי העלייה השנייה. אחותה הצעירה היא ראומה, שלימים נישאה לעזר ויצמן. בהיותה בת שנתיים נסעה עם הוריה לאנגליה לצורך לימודיו של אביה. בגיל 10 שבה לארץ ישראל עם משפחתה ועברה להתגורר בשכונת מוסררה, ולאחר מכן בשכונת רחביה בירושלים, שם למדה בגימנסיה העברית רחביה והייתה פעילה ב"המחנות העולים". בגיל שבע עשרה עברה לנהלל ולמדה בבית הספר החקלאי לבנות. בנהלל הכירה את משה דיין, וב-1935 נישאו השניים. מנישואיהם נולדו יעל, אודי ואסי. ב-1945 עברה המשפחה להתגורר בתל אביב. במהלך מלחמת העצמאות, מונה משה דיין למפקד ירושלים, והמשפחה עברה בעקבותיו למגורי השרד בווילה לאה שבשכונת רחביה בירושלים. ב-1949 עבדה דיין כמדריכה חקלאית במושבי העולים החדשים בפרוזדור ירושלים. היא וחוקרת הפולקלור זהרה וילבוש הבחינו במיומנות הנשים בתחומי מלאכת היד וביצירותיהן. דיין החליטה לנסות ולהפוך את העיסוק למקור פרנסה ושימור תרבותי, וביצעה בכך תפנית מההכוונה הרשמית של המדינה שניסתה לחנך את העולים לעיסוק בחקלאות. פרויקט איתור הנשים (והגברים, רובם צורפים ממוצא תימני), הדרכתן ושיווק ראשוני של יצירותיהן נקרא פרויקט "אשת חיל". שנה לאחר מכן הקימה את חוג הידידים של המרכז הרפואי שיבא - תל השומר, וכיהנה במשך שנים כנשיאת כבוד של החוג. ב-1952 עזבה את פרויקט "אשת חיל" והתלוותה למשה דיין שנשלח לקורס מפקדים בכירים בבריטניה. שם החלה ללמוד אריגה וטווייה מתוך מטרה להמשיך בעבודה זו עם שובה לארץ. שנה לאחר שובה לישראל, ב-1954, בעידוד ובתמיכה של שרת העבודה, גולדה מאיר, ושל מנכ"ל משרד ראש הממשלה, טדי קולק, הפך הפרויקט לחברת הלבשה ורקמה ממשלתית בשם "משכית", כשדיין משמשת כמנכ"לית שלה. החברה סיפקה מקומות תעסוקה למאות עובדים, בעיקר עולים חדשים, מקריית שמונה שבצפון ועד לדימונה שבדרום. בבגדי החברה ובאריגיה שולבו דוגמאות של עדות ואוכלוסיות שונות, בהם לובים, פרסים, תימנים, וגם דרוזים, בדואים ופלסטינים. ב-1964 נקלעה "משכית" לקשיים עקב ניהול כושל וכמעט עמדה להימכר לידיים פרטיות, אלא שוועדת שרים לענייני כלכלה החליטה לשמר אותה כחברה ממשלתית. דיין נמנתה על מקימי וראייטי ישראל ב-1967. הייתה חברת המועצה הציבורית של יש דין: ארגון מתנדבים לזכויות אדם, חברת הוועד המנהל של המרכז היהודי ערבי לפיתוח כלכלי וחברת המועצה הציבורית של קרן אברהם. ב-1970 הצטרפה לאגודת "ברית בני שם", אגודה להבנה בין יהודים וערבים, ושימשה כנשיאה במשך כ-40 שנה. במשך עשרות שנים יסדה והייתה פעילה בארגונים רבים למען עולים חדשים, חולים והדו-קיום בין ערבים ליהודים. על מאמציה לקירוב לבבות בין יהודים לערבים קיבלה ב-1994 תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת תשס"ב קיבלה את פרס יגאל אלון מטעם "עמותת דור הפלמ"ח". ב-2010, קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. בסוף 1971, כעבור 37 שנות נישואים, התגרשה רות ממשה דיין. ב-1973 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "ואולי: סיפורה של רות דיין". ב-2001 הוציאה לאור את אסופת המכתבים שכתב לה משה דיין עת היה כלוא בכלא עכו, בשנים 1941-1939, בספר מופיעים גם קטעים מיומנה. על חייה של דיין ביימה דינה צבי ריקליס את הסרט התעודי "ביג מאמא", ששודר בערוץ 2 ב-2004. דיין הוצבה במקום השביעי ברשימת מחנה של"י לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, בהמשך הוצבה במקום ה-116 ברשימת רצ לקראת הבחירות לכנסת ה-11 ובמקום ה-89 לקראת הבחירות לכנסת ה-12, ולאחר מכן, במקום ה-107 ברשימת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-13 והבחירות לכנסת ה-14, במקום ה-113 לקראת הבחירות לכנסת ה-15, במקום ה-107 לקראת הבחירות לכנסת ה-16, במקום ה-100 לקראת הבחירות לכנסת ה-17, במקום ה-92 לקראת הבחירות לכנסת ה-19 ובמקום ה-101 לקראת הבחירות לכנסת ה-21, וכך הייתה למועמדת הכנסת המבוגרת ביותר אי-פעם בתולדות המדינה. לקראת הבחירות לכנסת ה-22, הוצבה במקום ה-102 ברשימת המחנה הדמוקרטי. לקראת הבחירות לכנסת ה-23 הוצבה במקום ה-108 ברשימת העבודה-גשר-מרצ, כאשר בתה יעל שובצה במקום ה-107 ברשימה. דיין הייתה חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם. ב-2013 הושק מחדש המותג "משכית" לאחר שני עשורים, ביוזמת מעצבת האופנה שרון טל ותוך שיתוף פעולה מלא של דיין. בשנת 2014 זכתה דיין בעיטור נשיא מדינת ישראל. בשנת 2014 זכתה גם בפרס רפפורט על מפעל חיים בקטגוריית: עשייה נשית פורצת דרך ומחוללת שינוי בחברה הישראלית. ב-1 במאי 2014 נפטר בנה אסי דיין וב-19 בנובמבר 2017 נפטר בנה אודי דיין. ב-2017 זכתה בפרס שלמה בובליק לשנת תשע"ז, המוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים. דיין התגוררה בשכונת למד בתל אביב ונפטרה ב-5 בפברואר 2021 בביתה, כחודש לפני יום הולדתה ה-104. נקברה בבית העלמין בנהלל. אנשים רבים כתבו עליה דברי הספד ובהם ראובן ריבלין, אביב גפן, יאיר לפיד ואנשי מרצ. באילן יוחסין זה מופיעים רק אישים שזכו לפרסום וחוליה המקשרת בין דורות ואבות המשפחה. ואולי: סיפורה של רות דיין / רות דיין והלגה דדמן. ירושלים: ויידנפלד וניקולסון, 1973 (הספר בקטלוג ULI) רותי שלי: מכתבי משה דיין מכלא עכו, 1939-1941 / עריכה: ניצה בן-ארי; הקדמה ודברי קישור: רות דיין; תחקיר, הערות והבאה לדפוס: רחל יורמן. לוד: זמורה-ביתן, תשס"א, 2001 (הספר בקטלוג ULI) אנתוני דוד, ידידות בלתי אפשרית, הוצאת שוקן, 2017. (הספר בקטלוג ULI) אורנה שמר, רות דיין ו"משכית", מעריב, 11 בנובמבר 1960 רותה קופפר, כי תזכרי את אהבתך אליו, באתר הארץ, 16 במרץ 2006 פרטים על רות דיין בארכיון נאורה ורשבסקי, בספרייה הלאומית מידע על רות דיין בקטלוג הספרייה הלאומית בן שני, ‏בטיפול של אמא, באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2009 גדעון לוי, שיחת היום | "רות דיין, את גאה להיות ישראלית - או מתביישת?", באתר הארץ, 26 בפברואר 2010 רות דיין, סרטון תיעודי (2011) רן דגוני, ‏רות דיין: "ליברמן הוא האדם הנורא ביותר בישראל, דוברמן", באתר גלובס, 1 בנובמבר 2011 גיל ריבה, רות דיין, באתר רשת נרי ליבנה, למה רות דיין לא אוהבת את המושג "העצמה נשית"?, באתר הארץ, 19 ביוני 2013 אורטל בן דיין, אני לא ציונית: ריאיון עם רות דיין, באתר את, 27 בנובמבר 2014 נרי אבידן סלע, רות דיין ושרון טל בסטודיו של משכית: "הנשים במנהטן לובשות מעילי מדבר", באתר Xnet‏, 18 באוקטובר 2015 אמירה לם, שלך, משה, באתר "ידיעות אחרונות", 18 במרץ 2016 נחמה דואק, בעלת ה-100, באתר "ידיעות אחרונות", 27 בפברואר 2017 נחמה דואק, שיחות שלום, באתר "ידיעות אחרונות", 13 ביולי 2017 אביעד פוהורילס, מגילת רות, באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2018 חיים שכאלה עם רות דיין | חלק א | חלק ב | הערוץ הראשון, 1988 הדר בן-יהודה, רקמת החיים של רות דיין, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, מרץ 2019 אלבום משפחתי של רות דיין, באתר יד בן צבי, 2019 תוכנית רדיו במלאת 30 שנה לפטירתו של מנחם בגין, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן, 2 באפריל 2022 רות דיין, במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן, 18 באפריל 2021 רות דיין (1917-2021), דף שער בספרייה הלאומית רות דיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Rula Jebreal, Moshe Dayan's Widow Ruth: Zionist Dream Has Run Its Course, Newsweek, October 30, 2011 חוג הידידים של המרכז הרפואי שיבא גיל קיסרי, שרשרת הכשלונות של משכית, מעריב, 26 באוגוסט 1964 גיל קיסרי, משכית תופעל על בסיס כספי חדש, מעריב, 27 באוגוסט 1964 ועדה ממליצה להמשיך בפעולות חברת משכית, דבר, 29 ביוני 1965 טלילה בן-זכאי, ה"אהל" של ה"וראייטי קלאב" ייפתח בישראל ב-5 בנובמבר, מעריב, 3 באוקטובר 1967; האמנים הבריטיים הריעו לחיים טופול, מעריב, 11 באוקטובר 1967; זאב רב-נוף, "נבחנים" המחלקים כספים לילדים, דבר, 15 באוקטובר 1967; ועדת הלב, מעריב, 15 בדצמבר 1967. רם עברון, האמנתי שהשלום רקוב, כל אשה נאחזת בכל קרן-אור", למרחב, 4 בספטמבר 1970 מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה רות ומשה דיין התגרשו בביתו של הרב גורן, דבר, 29 בדצמבר 1971 המועצה הציבורית, באתר בצלם הנשיא העניק את עיטור הנשיא לרב ישראל מאיר לאו ולרב רפי פויירשטיין, באתר כיפה, 10 ביולי 2014 עמי פרידמן, "הפסל אודי דיין, בנו של משה דיין, הלך לעולמו", באתר ynet, 19 בנובמבר 2017 הענקת פרס בובליק לרות דיין באוניברסיטה העברית, סרטון באתר יוטיוב איתי בלומנטל, איתמר אייכנר, רות דיין הלכה לעולמה בגיל 103, באתר ynet, 5 בפברואר 2021 בגיל 103: רות דיין הלכה לעולמה, באתר "סרוגים", 5 בפברואר 2021 ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏"אשת מופת ומודל לחיקוי לדורות של יזמים": רות דיין הלכה לעולמה בגיל 103, באתר מעריב אונליין, 5 בפברואר 2021