laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הנרי הדסון

הנרי הדסון (באנגלית: Henry Hudson‏; 12 בספטמבר 1570–1611) היה מגלה ארצות אנגלי אשר גילה, בין היתר, את מצר הדסון ומפרץ הדסון שבקנדה הקרויים על שמו. על שמו קרוי גם נהר ההדסון שבארצות הברית, היות שהנרי הדסון ביקר באזור הנהר וחקר אותו בשנת 1609. בשנת 1607 הפליג הדסון בספינתו "הופוול" (באנגלית: "Hopewell" – התקווה הטובה) בניסיון למצוא את המעבר הצפון-מערבי לאסיה דרך האוקיינוס הארקטי לאורך חופי צפון קנדה ממזרח למערב. המסע מומן על ידי החברה המוסקבאית שניתן לה צו מלכותי המסמיך אותה לצאת למסעות מסוג זה. ביוני שבאותה שנה הגיע לחופי גרינלנד והחל להפליג צפונה תוך מיפוי חופי האי. ב-17 ביוני הגיע לקצה איי סבאלברד ולמרחק של 577 מיילים ימיים מהקוטב הצפוני, אולם בשל הים הקפוא לא הצליח להתקדם צפונה ושב לאנגליה. בדרכו חזרה גילה את האי יאן מאיין. בשנת 1608 ניסה הדסון בשנית לגלות את המעבר, בעוברו בקרבת חופי נורווגיה אולם נכשל שנית בשל הים הקפוא, והחברה המממנת החליטה להפסיק את החיפושים. הדסון, שרצה להמשיך ולנסות למצוא את המעבר, פנה לחברת הודו המזרחית ההולנדית למימון מסעותיו. החברה מימנה את מסעו על הספינה "הלווה מאן" (Halve Maen בהולנדית: "חצי הירח"). הספינה הפליגה צפונה ומזרחה והגיעה בתחילת יולי לניופאונדלנד. הוא חקר את חופי צפון אמריקה, בעיקר את אזורי מנהטן, מיין וקייפ קוד, והיה האירופאי הראשון שמיפה אזורים אלה (אף שהיה זה ג'ובאני דה וראצאנו שגילה אותם בשנת 1524 בעוברו מרחוק). הדסון היה האירופאי הראשון ששט במעלה נהר הדסון, הקרוי על שמו. ההולנדים, מממני הפרויקט, הכריזו על האזור שמופה כמושבה שלהם בשם ניו אמסטרדם. בשובו לאנגליה, לנמל דארטמות' (אנ'), נאסר הדסון על עבירה של שיט תחת דגל זר, דבר אסור על פי חוקי אנגליה, אך שוחרר לאחר זמן קצר. בשנת 1610 השיג הדסון מימון למסע מחקר נוסף – הפעם תחת דגל אנגלי. המממנות היו חברת וירג'יניה (אנ') וחברת הודו המזרחית הבריטית. הפעם הפליג הדסון בספינה "דיסקברי" (אנ'). הוא הפליג צפונה והגיע לאיסלנד ב-11 במאי 1610, ולגרינלנד ב-4 ביוני, והיה הראשון שהפליג לאורך חופה המערבי של גרינלנד. הדסון היה סבור שגילה את המעבר הצפון-מערבי, וב-25 הגיע למצר הדסון (הקרוי על שמו) בקצה הצפוני של לברדור. הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון (הקרוי אף הוא על שמו). בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו נלכדה במפרץ ג'יימס (אנ'). הצוות נאלץ לחרוף לחופי המפרץ. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו שוב. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד נהר אוטווה. מדיה וקבצים בנושא הנרי הדסון בוויקישיתוף הביוגרפיה של הנרי הדסון סיכום קורות חייו של הדסון הנרי הדסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הנרי הדסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קיבול קטיונים חליפים

במדעי הקרקע, קיבול הקטיונים החליפים או CEC הוא פרמטר המייצג את כמות הקטיונים המצויים בדוגמת קרקע יבשה בתנאי pH נתונים, אשר זמינים לתחלופה ספונטנית עם יונים חיוביים מתמיסת הקרקע. נהוג להשתמש בקרקעות שיובשו בתנור תחת 105 מ"צ. CEC משמש כמדד לפוריות האדמה, קיבול ההזנה החוזרת, ויכולת הקרקע להגן על מי התהום מפני זיהום באמצעות ספיחה. נהוג לבטא אומדן זה ביחידות של מיליאקוויוולנט (meq) של מימן (אקוויוולנט מטען בודד), על כל 100 גרם של אדמה יבשה. קרקעות המכילות מינרלים חרסיתיים וחומרים הומיים המצויים בעילית הקרקע הם בעלי מטעני שטח גבוהים הנוטים למשוך ולספוח יונים בסביבתם. קיבולתם משתנה בהתאם לסוג המינרל או דרגת הפילמור של החומצה (הומין, חומצה הומית, חומצה פלאבית ועוד), בהתאמה. Robertson, G. Philip; Sollins, Phillip; Ellis, Boyd G.; Lajtha, Kate. 1999. "Exchangeable ions, pH, and cation exchange capacity. In: Robertson, G. Philip; Coleman, David C.; Bledsoe, Caroline S.; Sollins, Phillip, eds. Standard soil methods for long-term ecological research. New York, NY: Oxford University Press: 106-114" (PDF). נבדק ב-2015-01-22.{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
מצודת באשטאביא

מצודת באשטאביא (בערבית:  باشطابيا, ידועה גם בשמות: מצודת באש טאפיה, באש טאביה, באש טאביא ובאשטאביה) הייתה מצודה מהמאה ה-12 ששכנה על הגדה המערבית של החידקל, והייתה חלק מחומת העיר מוסול בעיראק. המצודה נהרסה על ידי ארגון המדינה האסלאמית באפריל 2015. מצודת באשטאביא נבנתה במאה ה-12 והייתה אחת משבע מצודות בחומת העיר מוסול. המצודה נפגעה ב-1393 על ידי המנהיג המונגולי טימור לנג, ונבנתה מחדש על ידי האימפריה העות'מאנית. למצודה היה תפקיד חשוב במצור על מוסול במהלך המלחמה שהתרחשה בין השנים 1743–1746 בין האימפריה העות'מאנית והשושלת האפשארית האיראנית (אנ'). המצור החל ב-14 בספטמבר 1743 כשהשאה הפרסי, נאדר שאה (אנ') הגיע אל העיר. הפאשא של מוסול, חאג' חוסיין אל ג'אלילי, הגן בהצלחה על העיר והמצור הוסר ב-23 באוקטובר 1743. שרידי המצודה נחשבו כאתר ארכאולוגי, וחשיבותו הייתה משמעותית משום היותו אחד מהשרידים המעטים מחומת העיר מוסול. המצודה הייתה נקודת ציון בעיר וחלק מסמלה, והיא נחשבה אתר תיירות פופולרי אצל תושבי עיראק והמדינות השכנות. לאחר תחילת מלחמת עיראק ב-2003, סבלה המצודה מהזנחה. העיר מוסול נכבשה על ידי ארגון המדינה האסלאמית ב-10 ביוני 2014, והמצודה נפגעה כתוצאה מהירי והמלחמה. ב-10 ביולי נפל טיל ליד המצודה ופגע בקירותיה. ב-23 ביולי ירה מזל"ט שני פגזים על המצודה. על פי דיווח של משרד התיירות העיראקי, באפריל 2015 פוצצה המצודה על ידי ארגון המדינה האסלאמית במסגרת פעילותם להרס נכסי תרבות. מדיה וקבצים בנושא מצודת באשטאביא בוויקישיתוף ISIS blow up Bashtabiya Castle in Mosul hafaaq News ‏ 8 באפריל 2015 History of the city of Mosul The Islamic World in Decline, מאת Martin Sicker, הוצאת Greenwood Publishing Group, שנה 2001, עמ' 63 Mosul Eye
ישראל פרנצוס

ישראל פרנצוס (1927 – 15 בנובמבר 2023) היה חוקר ספרות חז"ל, פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה. ישראל פרנצוס נולד בפרובינציית לודז' בפולין להורים שהשתייכו לחסידות גור. ילדותו עברה עליו בעיירה אונייוב. הוא קיבל חינוך מסורתי בחדר, אולם במהרה ידיעותיו השיגו את מה שהיה ניתן ללמד אותו, והוא עבר ללמוד בבית המדרש בעיירה. בגיל עשר תכננו הוריו לשולחו לישיבת חכמי לובלין אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה ביטל את כל התוכניות. עם הכיבוש הגרמני גורשו יהודי העיירה באוקטובר 1941 לגטו ב-Czachul. משם הוא הועבר למחנה עבודה ליד פוזנן ומאז לא ראה יותר את בני משפחתו. באוגוסט 1943 הוא הועבר למחנה אושוויץ. במחנה זה פגש את אלברט כהן – קומוניסט צרפתי, שלקח את פרנצוס תחת חסותו ודאג לו לעבודה קלה, ביגוד ומזון במידת האפשר. בחורף 1945 הוא הוצעד בצעדת המוות לכיוון מחנה דכאו. בסוף המלחמה הוא הוצעד משם עם שארית האסירים, עד לשחרורם בידי האמריקאים. משם עבר פרנצוס למחנה העקורים פלדפינג ומשם למחנה העקורים לנדסברג. במקום זה הוא הוכשר על ידי ארגון אורט כמכונאי רכב, ובמקצוע זה עבד כשנה. במסגרת מכסת הנוער ששלח הג'וינט לארצות הברית הגיע פרנצוס לניו יורק בחודש דצמבר 1947. פרנצוס עבד בניו יורק בעבודות דחק שונות. בשנת 1951 בעצת חבר הוא נרשם ללימודי ערב בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא היה בן 24 באותה עת, כאשר הפעם האחרונה שבה למד טקסט עברי הייתה בגיל 11. בשנת 1954 הוא החל בלימודים בתוכנית המשותפת לבית המדרש ולאוניברסיטת קולומביה. כך הוא קיבל שני תארים ראשונים משני המוסדות. ב-1958 הוא סיים תואר שני באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1962 קיבל תואר שלישי מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל הוא סיים את הסמכתו מבית המדרש לרבנים. עבודת הדוקטורט הייתה בדרכי עריכתה של מסכת ביצה בתלמוד הבבלי בהנחיית פרופ' שרגא אברמסון. בשנת 1960 הוא נישא לטובה שולזינגר מחיפה. את הבתר דוקטורט הוא עשה בבית המדרש לרבנים באמריקה, שם נדרש להיבחן על מסכת מהתלמוד הבבלי כל מספר שבועות. הבחינה נערכה על ידי פרופ' שאול ליברמן. משנת 1963 ועד פרישתו בגיל 80 לימד פרנצוס בבית המדרש לרבנים באמריקה. ב-1967 הוציא לאור את מסכת ביצה מהתלמוד הירושלמי לראשונה עם פירוש ר' אלעזר אזכרי, על פי כתב יד שנמצא בבית המדרש לרבנים באמריקה וזוהה על ידי שאול ליברמן. מלבד זאת הוא כתב עשרות מאמרים שהתפרסמו בבמות שונות כמו תרביץ, סיני, דיני ישראל, ספרי יובל שונים ועוד. ספר יובל בשם "תפארת לישראל" יצא לכבודו בשנת 2010 בהגיעו לגיל 80. נפטר בב' בכסלו תשפ"ג, 15 בנובמבר 2023. מחקרים בהרכבה של מסכת ביצה שבתלמוד הבבלי ובדרכי עריכתה (דיסרטציה), ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשכ"א תלמוד ירושלמי, מסכת ביצה עם פירוש אחד הקדמונים רבינו אלעזר אזכרי בעל ספר חרדים, ניו יורק וירושלים: בית המדרש לרבנים באמריקה, תשכ"ז (מהדורה שנייה 1995) Israel Francus, The Jewish Theological Seminary ישראל פרנצוס (1927-), דף שער בספרייה הלאומית תואר דוקטור לפילוסופיה, הַבֹּקֶר, 27 ביוני 1963
אליזבת רוברטסון

אליזבת ג'יין רוברטסון (אנגלית: Elizabeth Jane Robertson; ‏3 ביולי 1957, בריטניה) היא מדענית בריטית בתחום הביולוגיה ההתפתחותית, זוכת המדליה המלכותית לשנת 2016. אליזבת רוברטסון נולדה בבריטניה ב-3 ביולי 1957. שנות ילדותה עברו עליה בניגריה שם אביה היה חוקר בתחנת מחקר בינלאומית. כשהייתה בת שמונה חזרה המשפחה לאוקספורד. רוברטסון למדה לתואר ראשון ושני באוניברסיטת אוקספורד. את הדוקטורט בגנטיקה עשתה באוניברסיטת קיימברידג' בהנחיית מרטין אוונס לימים זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. רוברטסון נשארה בקיימברידג' שש שנים נוספות, בתחילה כפוסט-דוקטורנטית ואחר כך כעמיתת מחקר. מקיימרידג' עברה לתפקיד פרופסור חבר במחלקה לגנטיקה באוניברסיטת קולומביה. מקולומביה עברה לאוניברסיטת הרווארד שם שימשה, במשך 10 שנים, כפרופסור במחלקה לביולוגיה של התא ושנתיים שימשה כ"פרופסור הקתדרה של הרשל" לגנטיקה מולקולרית. בשובה לאנגליה התמנתה לפרופסור לביולוגיה התפתחותית בבית הספר לפתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד. במקביל היא גם עמיתת מחקר ראשית (Principal Research Fellow) של קרן ולקם . פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. רוברטסון ידועה בעיקר בזכות מחקריה החלוציים בגנטיקה התפתחותית: יצירת מוטציות מלאכותיות בעכברים באמצעות תאי גזע עובריים שבוצעה בהם מודיפיקציה גנטית. זוכת המדליה המלכותית - 2016. עמיתת אקדמיה אירופיאה (אנ') - 2012 זוכת מדליית ודינגטון של האגודה הבריטית לביולוגיה התפתחותית - 2009. זוכת פרס פרס פרל מייסטר גרינגרד - 2007. עמיתת החברה המלכותית -2003 זוכת הפרס ע"ש קורנליוס של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן (AACR), על הישגים יוצאים מהרגיל בחקר הסרטן - 1992. נשיאת הקרן לחקר הסרטן של חברת ג'נרל מוטורס. נשיאת האגודה הבריטית לביולוגיה התפתחותית (BSDB). אליזבת רוברטסון באתר F1000 (באנגלית) נושאי המחקר הנוכחיים של אליזבת רוברטסון באתר בית הספר לפתולוגיה של אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית) ACADEMIA EUROPAEA: NEW MEMBERS ELECTED AT PARIS WHO HAVE ACCEPTED MEMBERSHIP AS OF 8 March2012 -ORDINARY AND FOREIGN, ראו section C2 אין במקורות מידע נוסף על חייה האישיים Grants Awarded | Grant Funding, Wellcome (באנגלית),אליזבת רוברטסון באתר של קרן וולקם Royal Medals | Royal Society, royalsociety.org (באנגלית בריטית), זוכי המדליה המלכותית לשנת 2016 באתר החברה המלכותית.
FHSS

FHSS (באנגלית, "Frequency-hopping spread spectrum") הם ראשי תיבות של דילוג תדר פזור ספקטרום. זוהי שיטה לפיזור הספקטרום האלקטרומגנטי של אותות משודרים, על ידי מיתוג מהיר של תדר המשדר כך שידלג בקצב גבוה בין מספר רב של תדרים, תוך שימוש בסדרה פסאודו-אקראית, הידועה למשדר ולמקלט. יתרונות עיקריים של שידור בשיטת פיזור ספקטרום לעומת שידור בתדר קבוע: אותות פזורי ספקטרום עמידים בפני רעש והפרעות. תהליך איסוף האותות המפוזרים בספקטרום מתוך רעש והפרעות, גורם לאחרונים להישאר ברקע. שידור פזור ספקטרום קשה יותר להאזנה מכיוון שאותות מדלגי תדר פזורי ספקטרום נשמעים דומים לפרצי רעש רגעיים, או להתחזקות ברעש הרקע של קודים מדלגי תדר ובכך מקשים על איתורם. כמו כן, לא ניתן להאזין לשידור מסוג זה מבלי לדעת את סדרת הדילוג, הידועה למשדר ולמקלט. שידורים פזורי ספקטרום יכולים לחלוק תדר שידור עם משדרים קונבנציונליים רבים כמעט ללא הפרעה. אותות פזורי ספקטרום מוסיפים רעש מינימלי לתקשורת צרת תדר, ולהפך. כתוצאה מכך, הספקטרום מנוצל ביעילות רבה. דוגמאות לשימוש ב-FHSS הן בלוטות', והדור החדש של טלפונים אלחוטיים דיגיטליים. ד"ר אלה לכמן, טכנולוגיית דילוג התדרים שבה משתמשת אוזניית הבלוטות' שלכם מבוססת על פטנט של שחקנית ומלחין, באתר "מדע גדול, בקטנה"
אליפות גרמניה בכדורגל 1903

אליפות גרמניה בכדורגל 1903 הייתה העונה הראשונה של התחרות. התחרות הסתיימה בניצחון של וו.פ.ב. לייפציג. התאחדות הכדורגל הגרמנית הוקמה בשנת 1900. בשנת 1903 היא כללה 30 אגודות אזוריות. מנצח תחרות אזורית היה זכאי להשתתף בתחרות ארצית. למרות זאת, רק שש קבוצות נרשמו. באותה תקופה, בין חברי ההתאחדות היו גם מועדונים בעלי אופי "גרמני" גם מחוץ לגבולות האימפריה הגרמנית, למשל באימפריה האוסטרו-הונגרית. המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט. בתחרות השתתפו הקבוצות הבאות: אלופת אזור המבורג - אלטונה 1893 אלופת אזור ברלין - בריטניה ברלין אלופת אזור מגדבורג - ויקטוריה מגדבורג 96 אלופת מרכז גרמניה - וו.פ.ב. לייפציג אלופת דרום גרמניה - פ.צ. קרלסרוהה נציגה מאימפריה האוסטרו-הונגרית - ד.פ.צ. פראג המשחק היה אמור להתקיים במינכן. לאחר ערעור של "ד.פ.צ. פראג" הוחלט להעביר את המשחק לפראג, אך "פ.צ. קרלסרוהה" הגישו ערעור וסוכם להעביר את המשחק למעמד של חצי הגמר המשחק לא התקיים. הקבוצה מקרלסרוהה קיבלה מברק שנשלח כויכול מהתאחדות לכדורגל על ביטול המשחק ולא נסעו ללייפציג. עד היום לא ידוע מי שלח את המברק מספר כדורגלנים כבשו 6 שערים במהלך התחרות: היינריך ריזו, וו.פ.ב. לייפציג ברונו סטנישבסקי, וו.פ.ב. לייפציג מדיה וקבצים בנושא אליפות גרמניה בכדורגל 1903 בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מאתר weltfussball
ארתפנוס

ארתפּנוּס (גם ארטפּנוּס; ביוונית: Ἀρτάπανος, Artapanus) היה היסטוריון, כנראה יהודי, שחי באלכסנדריה שבמצרים במאה ה-3 או ה-2 לפנה"ס. כתביו אבדו, אך ציטוטים מספרו "על היהודים" שרדו אצל שני היסטוריונים מאוחרים יותר, מאבות הכנסייה: קטע קצר אצל קלמנס מאלכסנדריה (בערך 150–215 לספירה) בספרו "Stromata" ושלושה קטעים אצל אוסביוס מקיסריה (265–339 לספירה) בספרו "הכנה לבשורה", שהשלישי מביניהם מפורט הרבה יותר מהאחרים. אוסביוס מצטט את ארתפנוס, שכתב אגדות על מוצא היהודים, על אברהם והגעתו למצרים. הוא כתב בהרחבה על משה, שגדל כנסיך מצרי, וזיהה אותו עם מוסאיוס מאתונה (אנ'). על ידי זיהוי זה, ייחס ארתפנוס למשה אגדות רבות המשלבות מיתולוגיה מצרית ויוונית, ובהן שהיה מורו של אורפאוס ושהמציא את הפילוסופיה, את הספינות ואת המכונות להנחת אבנים ולשאיבת מים ועוד דברים רבים. כמו כן, הוא ארגן מחדש את החלוקה המנהלית והדתית של מצרים ומכיוון שהפך לפופולרי מאוד בקרב ההמונים וקיבל מהכהנים המצריים כבוד של אל, נקרא בשם "הרמס", כי ידע לפרש את ההירוגליפים. המלך, שקינא בהצלחתו, שלח אותו למערכה הצבאית נגד האתיופים הפולשים. משה ניצח במלחמה וייסד עיר בשם "עיר-הרמס". עם הזמן האתיופים חיבבו אותו ולמדו ממנו (וכך גם הכהנים המצריים) את מנהג המילה. הגיית השם ביוונית: ארתפנוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף). בצלאל בר כוכבא - Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature: The Hellenistic Period, University of California Press 2010, p. 246 Clement of Alexandria, Stromata, Book I, Chapter XXIII, 154 Eusebius, Præparatio Evangelica, Book IX, Chapters XVIII, XXIII, XXVII ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנחם מנדל טייטלבוים

הרב מנחם מנדל טייטלבוים (נולד י"ט באדר ב' תשכ"ז, 31 במרץ 1967) הוא בנו הבכור של רבי אהרן טייטלבוים, אחד משני אדמו"רי חסידות סאטמר. הרב מנחם מנדל הוא הרב של הריכוז הגדול של חסידי אביו בשכונת וויליאמסבורג ברובע ברוקלין שבניו יורק. נולד לסאשא, בת רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, ולרב אהרן טייטלבוים. נקרא על שם סב אמו, רבי מנחם מנדל מדעעש שנספה בשואה. בחודש כסלו תשמ"ד נישא לברכה סימא, בת הרב דוב בעריש מייזליש, חתן סבו רבי משה טייטלבוים. החתונה נערכה בהשתתפות רבבות בקומפלקס ״נסי קולוסיאום״ בניו יורק. לפני חתונתו נסע לישראל והוסמך שם לרבנות על ידי הרב יצחק יעקב וייס והרב משה אריה פריינד. לאחר חתונתו מונה לרב בית הכנסת "עצי חיים סיגעט" בשכונת ויליאמסבורג ומאוחר יותר היה רב קהילת סאטמר באנטוורפן שבבלגיה. בשנת תשס"ו (2006), לאחר עלות אביו לכס האדמו"רות, חזר לארצות הברית ומונה לרב חסידי אביו בוויליאמסבורג. הוא נוסע לשבתות לחסידי אביו בעולם ועורך באטע׳ס. בשנים האחרונות כאשר נוסע אביו אל חסידיו בוויליאמסבורג לראש השנה, הוא שולח את רבי מנדל לקריית יואל. רבי מנדל הוא גם ראש הישיבה לצעירים של סאטמאר בוויליאמסבורג. תיקן תקנות לקהילתו, כגון שאסור להזמין יותר מ-30 אורחים לסעודת בר מצווה ויש לקיימה באולמות זולים. בתו, רויזא בלומא נשואה לרב יואל גלאנץ, בן הרב יעקב יחזקאל שרגא הכהן גלאנץ, מלמד במוסדות סאטמר. בנו, הרב חיים צבי, רב ביהמ"ד ראצפערט ברוקלין, נשוי לחיה אסתר, בת הרב אשר מרדכי רוזנבוים, האדמו"ר ממאשלוי בורו פארק. בנו, הרב יקותיאל יהודה, נשוי לקיילא רויזא, בת הרב מנחם צבי כהנא דומו"צ קארלסבורג. בנו, הרב אלעזר, נשוי לחוה רבקה בת הרב חיים יהודה באב"ד, ראש ישיבת תורת חסד בלונדון בנו, הרב יואל, נשוי למרים יוכבד, בן רבי מאיר יצחק הורוביץ אב"ד לינסק הממשיכים • פרופיל מרתק של מנהיגי העתיד בעולם החסידות, בחדרי חרדים שמחת נישואי בן הרה"צ אבד"ק סאטמאר ווילאמסבורג שליט"א באתר JDN
משה רוזנבליט

משה רוזנבליט (19 בינואר 1890 – 3 בדצמבר 1989) היה ממקימי "כפר גדעון" ובוני ירושלים. נולד ביאסין שבהונגריה בכ"ז טבת תר"ן - 1889 לאביו מנחם ולאמו טובה לבית רוזנטאל. בשנת 1911 נשא לאישה את רחל בת עקיבא ספיר. למד אצל רבי ישעיהו זילברשטיין מוייצן מחבר ספר "מעשי למלך" על רמב"ם שהסמיך אותו לרבנות ואצל ר' משה גרינוולד בעל "ערוגות הבושם". את השכלתו הכללית רכש בבית ספר תיכון ולאחר מכן "כאוטודידקט", למד שפות זרות וקנה חכמה ודעת בתחומים רבים ושונים. בבודפשט למד אצל ר' אברהם פרנקל שהיה "סינטור" בבית המחוקקים ההונגרי. המציא שעשוע לילדים ובני נוער בצורת דגם של בית המקדש וכליו, שהילדים נתבקשו להרכיב מקוביות עץ על פי שיטת הלגו,(הדגם מוצג עתה בלונדון) ובנוסף הדפיס מדריך מדעי-טכני המבוסס על המקורות תנ"ך, תלמוד, רמב"ם, מפרשי המקרא, יוסיפון ואחרים, בין היתר בפתח דבריו כתב: "דורנו שזכה לראות בהגשמה חלקית של חזון הנביאים, החזרת בעלותנו על חלק גדול מארצנו והנס של קיבוץ גלויות, רשאי הוא לצפות גם לבנין בית המקדש על מכונו". בשנת 1923 קנה בפרנקפורט קרקע להייתשבות בארץ ישראל, אך מהעניין יצא מפח נפש, וב-1925 עלה ארצה והישב עם עולים חרדיים מטרנסילבניה על אדמת המושב כפר גדעון, ועבד שם בתור איכר עד המשבר בסוף 1927. אז עבר לירושלים והתמסר לעסקי גאולת קרקעות, מסחר ותעשייה. קנה את הספינה "גלים", שעלתה ב-1939 על שרטון במרסינה שבטורקיה. ב-1940 הביא מסודאן משלוח בקר לשחיטה, בעקב חסימת דרכי ההובלה מארצות הבלקן לרגל המלחמה. בשנות 1934–1940 עסק והשתתף בגאולת קרקעות: בירושלים - אדמת השכונות מולדת, שכונת אלישר, הדר ירושלים, חלט חוסייני, כרם יצחק, השחר, המשך, שכונת היהלומנים, וכן קריית רמבם במפרץ חיפה ואדמת חניתה. הוא פתח בית חרושת ליהלומים, שבו הכשיר מבחינה מקצועית והעסיק כמאתיים וחמישים יתומים מבית היתומים דיסקין. הקים בית חרושת לשוקולד וממתקים, מפעל למרצפות עוד מפעל-לצמר פלדה בית חרושת לנרות, משק תרנגולות מטילות בגבעת שאול ב', גאל אדמות "תל ארזה" והקים עליהן את האזור התעשייתי הראשון. יסד קופת גמ"ח, הכשיר צעירים לעבודה כסופרי סת"ם למען יתפרנסו בכבוד ולא יזדקקו לקופת הצדקה, הפך את ביתו לביכ"נ בשביל מתפללים ספרדיים במקום מגוריו, שלא היה להם ביכ"נ משלהם. פעל ברוח נדיבה עבור זקנים וגלמודים, ובני נוער עזוב וקשי-יום, שמצאו בו משענת נאמנה בכל עת. רוזנבליט נפטר בה' בכסלו תש"ן בגיל 101. בשנת ה'תשל"ט - 1979 קיבל אות "יקיר ירושלים". כאשר ועדה ציבורית - עירונית באה להמליץ להעניק לר' משה רוזנבליט אות הכבוד של "יקיר ירושלים", היא הגדירה אותו "כאיש המעשה, שתשעים שנות חייו רצופות פעילות מבורכת, יוזמה ותושיה למופת". עוד סיפרה הוועדה: כי בשנות חייו היו עליות ומורדות, והוא טעם טעמו של עושר רב וידע גם טעמה של דלות, לעיתים עסקיו פרחו ושגשגו ולעיתים התמוטטו וכל עושרו אבד, אך תמיד השכיל להתאושש ובכוחות משנה שב ובנה את עצמו וקיים הלכה למעשה דברי חז"ל "איזהו עשיר, השמח בחלקו". דוד תדהר (עורך), "משה רוזנבליט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2199 ישראל שפירא, מייסד ה'מחנה' שהפסיד ממון רב בהת.., באתר כיכר השבת, ‏2020-06-18 יקירי ירושלים - 1967 עד 2003, עיריית ירושלים
שלמה נאמן (ראש מועצה)

שלמה נאמן (נולד ב-30 במאי 1973) הוא איש ניהול בכיר, פעיל ציבורי ופוליטיקאי ישראלי. היה ראש המועצה האזורית גוש עציון החל מפברואר 2017 עד למרץ 2024, ויו"ר מועצת יש"ע החל מ-6 בספטמבר 2022 ועד לסיום תפקידו כראש מועצה. נאמן נולד בבירוביג'ן בירת המחוז היהודי האוטונומי שבברית המועצות (כיום ברוסיה). מגיל צעיר השתתף בפעילות יהודית וציונית בעירו ובגיל 16 ייסד את סניף תנועת בית"ר בבירוביג'ן והפך למפקד מעו"ז. באותה שנה, 1990, עלה לישראל. גר תחילה בירושלים ומאז 1991 הוא תושב ישוב כרמי צור בגוש עציון. בוגר ישיבת הר עציון, ואיש חינוך בהשכלתו, בוגר מכללת יעקב הרצוג. שירת בצה"ל כלוחם וחובש קרבי בשריון ולאחר שחרורו עבר במילואים הסבה לרב צבאי בדרגת סרן. החל משנת 2000 מילא נאמן שורה של תפקידים בסוכנות היהודית, תחילה כשליח באוקראינה ומולדובה, אחר כך כמנהל מערכת החינוך היהודי הפורמלי ולבסוף כמנהל החטיבה לחינוך יהודי במדינות ברית המועצות לשעבר. בין לבין גם ניהל קרן פילנתרופית וקרן השקעות, היה חבר במספר דירקטוריונים של חברות ציבוריות שונות ועוד. שימש יועץ בכיר לשר לירושלים ומורשת ושר להגנת הסביבה זאב אלקין. נאמן נמנה עם פוקדי הר הבית המתמידים וחבר "אוצר המקדש". הקדיש ספר תורה, שכתב לציון חצי יובל לעלייתו ועליית משפחתו ארצה, לבית כנסת שייבנה בהר הבית. ב-14 בפברואר 2017 נבחר נאמן לראשות המועצה האזורית גוש עציון, לאחר שהתמודד מול מי שכיהן כסגן ראש המועצה - משה סוויל, בבחירות מיוחדות שהוכרזו עם התפטרותו של דוידי פרל מראשות המועצה. בבחירות המקומיות 2018, שנערכו ב-30 באוקטובר ניצח שוב, בסיבוב שני, את משה סוויל, כשקיבל 56 אחוזים מקולות הבוחרים. את עיקר עשייתו במועצה אזורית גוש עציון מרכז בתחום פיתוח ובנייה בהתיישבות וקידום תהליך סיפוח יהודה ושומרון. גם כיום ממשיך את פעילותו הציבורית והחינוכית לקירוב יהודי ברית המועצות וקליטת העלייה בישראל. נאמן פעיל במועצת יש"ע, ומכהן גם כראש אגף מזרח-אירופה של המועצה, אשר מתמקד בפעילות מול יהודי ברית המועצות בישראל ובחוץ לארץ. ב-6 בספטמבר 2022 נבחר לראש מועצת יש"ע. בבחירות המקומיות בפברואר 2024, התמודד נאמן על כהונה נוספת אך הפסיד לירון רוזנטל. נאמן נשוי לשלומית, אב לחמישה ילדים ותושב כרמי צור. מדיה וקבצים בנושא שלמה נאמן בוויקישיתוף שלמה נאמן, ברשת החברתית פייסבוק שלמה נאמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שלמה נאמן, ברשת החברתית VK חופי עמוס, הפתעה: שלמה נאמן נבחר לראש מועצת גוש עציון, באתר nrg אלישע בן קימון, שלמה נאמן ניצח בבחירות לראשות מועצת גוש עציון, באתר ynet, 14 בפברואר 2017 דוד אלימלך, הכירו "מוסד עליה של איש אחד", באתר ynet, 24 במאי 2015 shlomo ne'eman, Netiv Ha’avot and Israeli sovereignty, Jerusalem Post FEBRUARY 21, 2018 רבקי גולדפינגר, עניין אישי עם שלמה נאמן, באתר ערוץ 7, 21 בינואר 2021 מאמרים וראיונות - שלמה נאמן, באתר ערוץ 7 עדו בן פורת, ראש המועצה הנבחר עלה להר הבית, באתר ערוץ 7, 15 בפברואר 2017 נאמן נתמך על ידי השרים זאב אלקין ואורי אריאל, ועל ידי חבר הכנסת יהודה גליק מהליכוד. לקראת סיום ההתמודדות הוא התאחד עם המועמד יצחק גרינוולד, שהעביר אליו את תמיכתו, וזכה ברוב של כ-46%. הוא גבר על ממלא מקום ראש המועצה, משה סוויל, שנתמך על ידי שרים וחברי הכנסת מהליכוד, וכן על ידי ח"כ שולי מועלם-רפאלי מהבית היהודי, ועל שני מועמדים נוספים. ערוץ 7, שלמה נאמן ניצח בגוש עציון, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 2018 עדו בן פורת, יו"ר מועצת יש"ע הבא: שלמה נאמן, באתר ערוץ 7, ‏2022-09-06 ראש מועצת יש"ע הפסיד בבחירות בגוש עציון, קרב צמוד בקדומים, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
איינהרייר

איינהרייר (בנורדית עתיקה: Einherjar, "צבא של איש אחד") במיתולוגיה הנורדית הם אלו שמתו בכבוד בקרב, והובאו לאחר מותם אל היכל ולהאלה בידי הולקיריות. משמעות השם "איינהרייר" הוא ("צבא של אחד"), והם צבאו הפרטי של האל אודין. האיינהרייר הם אנשים שמתו בקרב בכבוד, עם נשק ביד, והם נלקחים בידי הוולקיריות אל ולהאלה ("היכל המתים") אשר נמצא באסגארד. אלו שלא מתו בקרב, מגיעים להלהיים, עולמה של האלה הל. בוולהאלה האיינהרייר משכימים מדי בוקר לקריאתו של התרנגול גוּלינְקַמְבי ("כרבולת זהב"), ונלחמים לשם האימון והשעשוע. הם הורגים זה את זה במהלך האימונים עד שנותר רק אחד בחיים, ואז קמים לתחייה. הם אוכלים סעודה מפוארת - הטבח אנדרימניר מבשל בקלחת אילדרימיר (Eldhrímnir), את בשרו של חזיר הבר סֵרימְניר ("המושחר"), ואותו מחלק לאיינהרייר. סרימניר הוא חזיר ענק אשר נשחט מדי יום, ובלילה קם לתחייה לספק מזון לסעודת יום המחרת. הם אינם שותים מים, שכן זוהי פחיתות כבוד שאורחיו של אודין ישתו מים פשוטים. מחלבה של העז הֵיידְרוּן מוכן תמד בכמויות גדולות, אשר אותו שותים האיינהרייר. את התמד מגישות להם הוולקיריות עצמן. האיינהרייר נאספים בידי אודין כהכנה לראגנארוק. לעיתים הם נשלחים בידי האל היימדאל למשימות ביוטנהיים ובמידגארד, אולם נאסר עליהם ליצור קשר עם החיים. כאשר יגיע הראגנארוק, יוביל אודין את האיינהרייר אל הקרב האחרון בוויגְריד כנגד צבא המפלצות והענקים בהנהגתו של לוקי. מדיה וקבצים בנושא איינהרייר בוויקישיתוף האדה הפואטית, הבלדה של ואתרוניר, 40-41. האדה הפואטית, הבלדה של גרימניר, 18. האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 39. האדה הפואטית, הבלדה של גרימניר, 26. האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 38. האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 52.