laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל

מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל (בפורטוגזית: Maria Francisca de Bragança; ‏22 באפריל 1800 - 4 בספטמבר 1834), הייתה בתו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. מריה פרנסיסקה נולדה ב-22 באפריל 1800 בקואלוז', לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו. ב-22 בספטמבר 1816 התחתנה מריה פרנסיסקה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ממנו נולדו לה 3 בנים. בשנת 1830 נולדה לגיסה פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, בעלה קרלוס. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם מריה פרנסיסקה ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטו קרלוס ומריה פרנסיסקה לאנגליה, שם הציעה הממשלה לקרלוס קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, וב-4 בספטמבר 1834 מתה מריה פרנסיסקה באלברסטוק, המפשייר, אנגליה. ב-22 בספטמבר 1816 התחתנה מריה פרנסיסקה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ממנו נולדו לה 3 בנים: האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין (1818–1861). חואן, רוזן מונטיסון (1822–1887). האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה (1824–1861). מדיה וקבצים בנושא מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל בוויקישיתוף
מריה תרזה, נסיכת ביירה

מריה תרזה פרנסיסקה דה אסיס אנטוניה קרלוטה חואנה ג'וזפה קסבייר דה פאולה מיכאלה רפאלה איזבל גונזגה דה בורבון אי ברגנסה, נסיכת ביירה (בפורטוגזית: Maria Teresa de Bragança; ‏29 באפריל 1793 - 17 בינואר 1874), הייתה בתו של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. מריה תרזה נולדה ב-29 באפריל 1793 בליסבון, לז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ולקרלוטה ז'ואקינה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. עם כיבוש פורטוגל על ידי צבאות נפוליאון בשנת 1807 בעקבות סירובה להשתתף באמברגו על בריטניה, נמלטה המשפחה המלכותית וכל הממשלה הפורטוגלית למושבה ברזיל, שם התיישבו בריו דה ז'ניירו. ב-13 במאי 1810 התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה פדרו קרלוס מספרד ופורטוגל בריו דה ז'ניירו, אולם הוא מת בשנת 1812, זמן קצר לאחר לידת בנם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד. מריה תרזה הייתה מאוד שמרנית, ותמכה באחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל במהלך המלחמות הליברליות. בשנת 1830 נולדה לדודה פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ומריה תרזה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות. ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של גיסה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של אחיה מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלט קרלוס לאנגליה, שם הציעה לו הממשלה קצבה שנתית של 30 אלף לירות שטרלינג, אם יתכחש לטענותיו ולא יחזור לספרד או לפורטוגל, אך קרלוס סירב לכך בהחלטיות. ביולי הוא עבר לצרפת, שם נתמך באופן פעיל על ידי המפלגה הלגיטימית. עד מהרה הצטרף אל חסידיו באליזונדו במערב הפירנאים בספרד, ובאוקטובר 1834 הוציאה גיסתו מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות צו ששלל ממנו את זכויותיו כאינפנטה מספרד, דבר אשר אושר על ידי הקורטס בשנת 1837. בעקבות מותה של אחותה מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל בשנת 1834, התחתנה מריה תרזה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ב-20 באוקטובר 1838, אך לא היו להם ילדים, והיא גידלה את ילדיו הקודמים - בני אחותה. עד מהר הם נאלצו לברוח מספרד, ועברו להתגורר בטריאסטה. בשנת 1855 מת בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, וב-17 בינואר 1874 מתה מריה תרזה. מדיה וקבצים בנושא מריה תרזה, נסיכת ביירה בוויקישיתוף מריה תרזה, נסיכת ביירה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
חואן, רוזן מונטיסון

חואן, רוזן מונטיסון (בספרדית: Juan de Borbón; ‏ 15 במאי 1822 - 18 בנובמבר 1887), היה הטוען לכתר ספרד בין השנים 1861–1868 והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1883–1887. חואן נולד ב-15 במאי 1822 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד. בשנת 1830 נולדה לדודו פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, אביו קרלוס. אביו לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אמו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחה משפחתם במרץ 1833 לפורטוגל. ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1838 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה. במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות. חואן נפרד מאשתו שחזרה למודנה עם ילדיהם, ומכיוון שהיה צלם פעיל הוא הצטרף בשנת 1853 כחבר מייסד של החברה המלכותית לצילום. בשנת 1861 מתו אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, הוכר חואן כחואן השלישי, מלך ספרד. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנו קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו. לאחר הוויתור על תאריו חי חואן בעיקר באנגליה בעיירה וורת'ינג, תחת השם צ'ארלס מונפורט. הוא חי עם אישה אנגלייה, אלן שרה קרטר, ממנה היו לו בן ג'ון מונפורט (1861–1929) ובת הלן (1859–1947). בשנת 1883 מת גיסו אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שחואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. אבל מכיוון שטענתו של חואן התבססה על סב-סבו פליפה החמישי, נכדו של לואי שויתר על זכותו לכתר צרפת כדי להיות למלך ספרד, רוב המלוכנים בצרפת דחו את הטענה ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. ב-18 בנובמבר 1887 מת חואן בברייטון, ובנו קרלוס, דוכס מדריד ירש אף את תאריו הצרפתיים. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים: קרלוס, דוכס מדריד (1848–1919) אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה (1849–1936) מדיה וקבצים בנושא חואן, רוזן מונטיסון בוויקישיתוף
משפט בלזן

משפט בֶּלזֶן (Belsen) הוא שמה של סדרת משפטים אשר ערכו שלטונות הכיבוש של בעלות הברית נגד בכירים ובעלי תפקיד בשלטון גרמניה הנאצית לאחר סוף מלחמת העולם השנייה. משפט בלזן נערך בלינבורג, סקסוניה התחתונה, גרמניה בשנת 1945. הנאשמים היו גברים ונשים מיחידות האס אס ופקידים שעבדו במחנות ריכוז שונים, בייחוד באוושויץ ובברגן-בלזן. המשפט הראשון עורר עניין רב בעולם. הציבור הרחב שמע לראשונה עדות ישירה מהאחראים לרצח ההמוני שהתרחש במחנות ההשמדה שבמזרח אירופה. משפטים נוספים שנערכו לאחר המשפט הראשון באותו המקום מכונים גם הם "משפט בלזן". המשפט הראשון שנערך נקרא באופן רשמי "המשפט של יוזף קרמר ו-44 אחרים". המשפט החל בגימנסיה שבלינבורג ב-17 בספטמבר 1945. הנאשמים היו 45 חברי וחברות אס אס לשעבר וקאפואים ממחנות הריכוז ברגן-בלזן ואושוויץ. אחד מן הנאשמים היה יוזף קרמר שהיה מפקד המחנה באושוויץ ולאחר מכן בברגן-בלזן. מתוך שאר הנאשמים, 12 היו קאפואים, 16 חברות אס אס ו-16 חברי אס אס. המשפט ארך 54 ימים. כל הנאשמים טענו כי אינם אשמים. ב-17 בנובמבר בית המשפט דן 11 מן האשמים למוות בתלייה, 18 אשמים למאסר של 15 שנה בכלא, ו-14 זוכו בחנינה בעקבות תחנונים וערעורים. משפטי מאסר רבים התקצרו בצורה ניכרת, ועד 1955 שוחררו כל הנידונים למאסר. (א'= אשם בפשעים באושוויץ, ב'= אשם בפשעים בברגן-בלזן) משפט בלזן עורר עניין תקשורתי רב. יותר מ-100 נציגויות תקשורת ברחבי העולם דיווחו לאורך כל התפתחויות המשפט. דרך התקשורת והתיעוד בתמונות ובווידאו של מה שהתרחש במחנות אשר פורסם, העולם כולו התוודע לא רק לאלפי המיתות מרעב וממחלות בברגן-בלזן, אלא גם לרצח ההמוני המתוכנן שהתרחש באוושויץ בירקנאו, בעקבות עדויותיהם של הנאשמים, אשר תיארו את תהליך הסלקציה ואת השימוש בתאי גז ובמשרפה. משפטי נירנברג הנוספים
ארה אדומת מצח

ארה אדומת מצח (שם מדעי: Ara rubrogenys; למרות שהאקדמיה ללשון נתנה שם זה למין Ara miltaris) הוא מין של תוכי האנדמי למחוז הררי קטן ומדברי בבוליביה, ונמצא בסכנת הכחדה. תוכי זה נפוץ בשבי אך לא כחיית מחמד. תוכי זה ידוע גם כארת לפרשניה, על שם האורניתולוג הצרפתי פרדריק דה לפרשנייה, שהיה ראשון לתאר את המין. אורכה של ארה זו 55-60 ס"מ. צבעה בעיקר ירוק ויש לה מצח אדום, כתם אדום מעל האוזניים ואדום בוהק או כתום מתחת לכנפיים. יש לה עור ורדרד המשתרע סביב העיניים. בנוסף, עיקול הכנפיים שלה ונוצות הכנף הראשיות הן אדומות. תפוצת ארה אדומת מצח מוגבלת לאזור הררי קטן של דרום מרכז בוליביה הממוקם כ-200 ק"מ ממערב לסנטה קרוז. בית הגידול של הארה מאופיין בצמחייה טבעית שכוללת קקטוסים, עצים קוצניים ושיחים. האקלים הוא צחיח למחצה עם לילות קרים וימים חמים. רוב הארות מקננים בחורים בעצים גדולים, אבל לרוב בסדקים אנכיים בצוקים. ארה זו נלכדת על ידי סחר בחיות מחמד ונהרגת על ידי חקלאיים מקומיים בעקבות פשיטה על יבולים. ארת אדומת מצח בתעופה ארות אדומות מצח וארות כחולות-צהובות ארה אדומת מצח לצד ארה יקניתונית מדיה וקבצים בנושא ארה אדומת מצח בוויקישיתוף ארה אדומת מצח, באתר ITIS (באנגלית) ארה אדומת מצח, באתר NCBI (באנגלית) ארה אדומת מצח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארה אדומת מצח, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארה אדומת מצח, באתר GBIF (באנגלית) ארה אדומת מצח באתר NCBI (באנגלית) ארה אדומת מצח באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארה אדומת מצח באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארה אדומת מצח באתר GBIF (באנגלית) ארה אדומת מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
אליפות ישראל בשחמט 2002

אליפות ישראל בשחמט 2002 הייתה האליפות ה-26 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 32 שחמטאים. האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים. שופט התחרות היה מלכיאל פרץ. בתחרות זכה איליה סמירין, שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות והקדים בהתרת שוויון נקודות את רבי-האמנים בוריס אברוך וזבולון (לאוניד) גופשטיין. תוצאות ומשחקי אליפות ישראל בשחמט 2002, באתר האיגוד הישראלי לשחמט ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נואה מילס

נואה מילס (באנגלית: Noah Mills; נולד ב-26 באפריל 1983) הוא דוגמן ושחקן קנדי. מילס נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה, הצעיר מבין חמישה ילדים, עם שני אחים גדולים ושתי אחיות גדולות. הוא גדל בבולטימור, מרילנד, לפני שהלך ללמוד בפנימייה בקנדה ובאוסטרליה. לאחר שסיים את לימודיו בפנימייה בקנדה, הוא תכנן ללמוד בקולג' כדי ללמוד פסיכולוגיה. עם זאת, סוכנות מקומית פנתה אליו והציעה לו חוזה דוגמנות, עד מהרה הוא עבר לניו יורק וכמה שבועות לאחר מכן הוא כבר הופיע בתצוגת אופנה של גוצ'י. ב-2004 הוא צעד בתצוגות של גוצ'י ואיב סן-לורן בפריז ובמילאנו וב-2005 הוא חתם על חוזה עם דולצ'ה וגבאנה, ב-2009 הופיע בעירום בקמפיין של החברה לצד דוגמניות כמו קלאודיה שיפר ונעמי קמפבל. ב-2011 דגמן לחברת לקוסט. ב-2010 הוא הופיע בסרט "סקס והעיר הגדולה 2" כאחד מהרומנים של סמנתה. ב-2011 החל לשחק בקומדיית המצבים "מרוששות" בתפקיד רובי, במשך שלושה פרקים. בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה הצבאית "האמיצים" של רשת NBC, בתפקיד ג'וסף ג'י. מגווייר לצד השחקנים אן הייש ומייק ווגל. בשנת 2018 שיחק בסרט הטלוויזיה של לייפטיים "המגפיים של סנטה". בשנת 2019 שיחק בסדרת המשטרה "The Enemy Within‏" ברשת NBC בתפקיד הראשי לצדה של ג'ניפר קרפנטר. בשנת 2021, מילס נבחר לשחק בתפקיד ג'סי בון בסדרה "NCIS: הוואי" של רשת CBS. מדיה וקבצים בנושא נואה מילס בוויקישיתוף נואה מילס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נואה מילס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות (1820–1861)

מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Maria Carolina di Borbone-Due Sicilie;‏ 29 בנובמבר 1820 – 14 בינואר 1861), הייתה בתו של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו של האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין. מריה קרולינה נולדה ב-29 בנובמבר 1820 בנאפולי, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. בשנת 1830 מת אביה פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. ב-10 ביולי 1850 התחתנה מריה אנטוניה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, אך לא היו להם ילדים. ב-14 בינואר 1861 מתה מריה קרולינה במפתיע בטריאסטה, יחד עם בעלה וגיסה האינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה. מדיה וקבצים בנושא מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות בוויקישיתוף מריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה

מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (בגרמנית: Maria Beatrix von Österreich-Este;‏ 13 בפברואר 1824 – 18 במרץ 1906), הייתה בתו של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה, ואשתו של חואן, רוזן מונטיסון. מריה ביאטריקס נולדה ב-13 בפברואר 1824 במודנה, לפרנץ הרביעי, דוכס מודנה ולמריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה. ב-6 בפברואר 1847 התחתנה מריה ביאטריקס עם חואן, רוזן מונטיסון, ממנו נולדו לה שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות, ובעקבות כך הוא נפרד ממריה ביאטריקס שחזרה למודנה עם ילדיהם. בשנת 1861 מתו אחי בעלה האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, ירש בעלה חואן את תאריו. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנם קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו. בשנת 1883 מת גיסה אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שבעלה חואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. רוב המלוכנים בצרפת לא קיבלו את טענתו של חואן, ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. בשנת 1887 מת חואן בברייטון, וב-18 במרץ 1906 מתה מריה ביאטריקס בגרץ. ב-6 בפברואר 1847 התחתנה מריה ביאטריקס עם חואן, רוזן מונטיסון, ממנו נולדו לה שני בנים: קרלוס, דוכס מדריד (1848–1919) אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה (1849–1936) מדיה וקבצים בנושא מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה בוויקישיתוף
הבן של רמבו

"הבן של רמבו" (באנגלית: Son of Rambow) הוא סרט התבגרות ודרמה-קומי בריטי, בבימויו של גארת' ג'נינגס ובהשראת הסרט "משחק הדמים" משנת 1982. הסרט הוקרן בבכורה ב-22 בינואר 2007 בפסטיבל סאנדנס. מאוחר יותר הוא הוצג בפסטיבל הסרטים של ניופורט ביץ', פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים של גלאזגו ובפסטיבל הסרטים של לונדון. הסרט יצא לאקרנים בבריטניה ב-4 באפריל 2008 ויצא לאקרנים בהקרנה מוגבלת בארצות הברית ב-2 במאי 2008. בישראל הוא הוקרן לראשונה ב-14 באוגוסט 2008. הסרט מתרחש בקיץ בבריטניה במהלך כהונתה של מרגרט תאצ'ר כראש ממשלת הממלכה המאוחדת, הוא סיפור התבגרות על שני תלמידי בית ספר (וויל&לי) בבריטניה בניסיונותיהם ליצור סרט חובבני בהשראת הסרט "משחק הדמים". ביל מילנר – וויל פראודפוט, ילד חולמני, תמים ועדין בעל דמיון עשיר ויל פולטר – לי קרטר, ילד חצוף, עבריין קטן שהפך לאימת המורים. לי מרוויח כסף מהצד בשכפול עותקים של סרטים אותם הוא מצלם בסתר בבתי הקולנוע במצלמת הווידאו של אחיו ניל דאג'ן – האח ג'ושוע אדם גודלי – מנהיג הקהילה הדתית ג'סיקה היינס – מארי פראודפוט, אימו של וויל אנה וינג – סבתא צ'ארלי ת'ריפט – דאנקן מילר צופיה ברוקס – טינה טלולה אוונס – ג'ס פראודפוט ז'ול סיטרוק – דידייה רבול אד וסטוויק – לורנס קרטר, אחיו הגדול של לי אריק סייקס – פרנק אייסה באטרפילד – ילד בכיתה אדם בקסטון – מורה לכימיה פול ריטר – מורה לגאוגרפיה אדגר רייט – מורה רמבו אתר האינטרנט הרשמי של הבן של רמבו "הבן של רמבו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הבן של רמבו", באתר נטפליקס "הבן של רמבו", באתר AllMovie (באנגלית) "הבן של רמבו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הבן של רמבו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הבן של רמבו", באתר Metacritic (באנגלית) "הבן של רמבו", באתר אידיבי "הבן של רמבו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סילנו

רבי סילנו (סוף המאה התשיעית) היה פייטן יהודי איטלקי קדום, שחי בונוסה שבדרום איטליה. סילנו הוא כנראה אחד הפייטנים הראשונים באירופה בכלל. הפיוטים הידועים לנו ממנו הם מספר סליחות ושירים לחתונה. עיקר המידע על חייו שאוב ממגילת אחימעץ. ידועות שתי סליחות מפרי עטו: אחת הפותחת "אנקת מסלדיך" שנקלטה במחזורי אשכנז, ובית אחד מתוכה אף נאמר בתפילת נעילה ביום הכיפורים. סליחה שנייה פותחת "אָלֹה וְכַחֵשׁ, רָצֹחַ וְנַחֵשׁ". בסליחה זו הוא כותב שעברו מאז חורבן בית שני "יתר משמונה מאות", מה שמוכיח כי זמנו בסוף המאה התשיעית. בנוסף, ידועים ממנו שלושה פזמונים, המיועדים כנראה לחתונה. במגילת אחימעץ מסופר עליו כדלהלן. תלמיד חכם מארץ ישראל (כנראה מישיבת גאון יעקב) הגיע לוונוסה ושהה שם מספר שבועות. בכל שבת, נשא החכם האורח דרשה ורבי סילנו שימש כמתורגמן עבורו. פעם אחת נתגלעה מריבה בין אנשי העיר, והם הכו אלו את אלו במקלות. רבי סילנו שרצה להוכיח אותם על מעשה זה החליט לעשות מעשה שובבות. הוא לקח את נוסח הדרשה שהיה בידיו ושינה אותו כך שיתייחס למריבה. בשבת, כאשר החכם דרש הוא קרא את הנוסח "המתוקן" של הדרשה ורבי סילנו ביאר לציבור שהחכם מדבר על המריבה שהייתה באותו השבוע. הרב התבייש מאוד, וכאשר שב ארצה, סיפר לראשי ישיבת ארץ ישראל והם נידו את סילנו. לאחר מספר שנות נידוי, עלה רבי אחימעץ הזקן לירושלים וגרם בחכמתו להתרת הנידוי. רבי אחימעץ הגיע לירושלים בעשרת ימי תשובה, וחכמי הישיבה כיבדוהו להיות שליח ציבור. רבי אחימעץ התחיל באמירת סליחות ובחר לומר את סליחתו של סילנו, "אלה וכחש". כאשר הגיע לשורה השביעית, במקום ”זכו קדמונים/ ונחלו מטמונים/ גרמו חמנים/ ונהרסו ארמונים”, שינה את נוסח הסליחה ואמר ”זכו רבנים/ ונחלו מטמונים/ גרמו המינים/ ונהרסו ארמונים”, כך שהשתמע מהסליחה שבח לרבנים ולתלמידי החכמים ובוז לצדוקים ולקראים (ולמינים בכלל). חכמי ארץ ישראל שהיו בתקופה זו במאבק עם הקראים שמחו מאוד על הסליחה המשבחת אותם ומבזה את הקראים, וכאשר אמר להם רבי אחימעץ שהמחבר הוא סילנו המנודה, התירו את הנידוי. בנימין קלאר למד ממעשה זה על הקשרים ההדוקים שהיו בין הקהילה הקדומה באיטליה למרכז הארץ-ישראלי, אולם ראובן בונפיל טען כי הוא מבטא דווקא את המעבר מהשפעה ארץ-ישראלית באיטליה להשפעה בבלית. בנימין קלאר, מגילת אחימעץ (ירושלים, תש"ד), עמ' יח-יט (סיפור המעשה) בנימין קלאר, מגילת אחימעץ (ירושלים, תש"ד), נספח א: ילקוט פיוטים, עמ' סז-ע. ראובן בונפיל, "מיתוס, רטוריקה, היסטוריה: עיון במגילת אחימעץ", בתוך: תרבות וחברה בתולדות ישראל בימי הבינים (ירושלים, תשמ"ט), עמ' 99-135. טובה בארי, השלמת הסליחה 'אלה וכחש' לר' סילנו, תרביץ סז [ב], טבת תשנ"ח, עמ' 255–260 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה). כלומר, הדורות הקדמונים שמרו את התורה ולכן זכו למטמונים, אבל בדורות האחרונים בגלל עבודה זרה (חמנים) נחרב בית המקדש (ארמון). קלאר, עמ' קנב-קנג. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות ישראל בשחמט 2004

אליפות ישראל בשחמט 2004 הייתה האליפות ה-27 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 36 שחמטאים. האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים. היא נערכה ברמת אביב בין 18 בספטמבר ל-29 בספטמבר 2004. שופטי התחרות היו: אברהם (אבי) דורנר, רווה קליינר ויבגני צודיקביץ'. בתחרות זכה רב-האמן סרגיי ארנבורג, שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות והקדים בהתרת שוויון הנקודות את רב-האמן ויטלי גולוד. תוצאות ומשחקי אליפות ישראל בשחמט 2004, באתר האיגוד הישראלי לשחמט ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייטון ריד

פייטון טאקר ריד (באנגלית: Peyton Tucker Reed; נולד ב-3 ביולי 1964) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. בין סרטיו הידועים נמנים "לגמור עם אהבה", "יס מן", "מעודדות צמודות" ו"הצד שלו, הצד שלה". כמו כן, ריד ביים את סרט גיבור-העל "אנטמן" ושני סרטי ההמשך, "אנטמן והצרעה" ו"אנטמן והצרעה: קוונטומאניה". ריד נולד בראשית יולי 1964 בראלי, בירת קרוליינה הצפונית, הצעיר מבין שלושת אחיו. לרגל חג המולד ב-1977, קיבל ריד בן ה-13 מצלמת קולנוע סופר 8 (אנ'), אז התחיל לכתוב ולביים סרטים בכיכובם של חבריו ובני משפחתו. עד מהרה נמשך ריד אל עולם הבימוי והקולנוע ועם גבר לימודיו התיכוניים המשיך ללימודי קולנוע באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. עם תום לימודיו הגבוהים ב-1987, השתכן ריד בלוס אנג'לס, שם נכנס לראשונה לתעשיית הקולנוע הטלוויזיוני כעוזר מפיק ברשת הטלוויזיה ABC. יצירתו הקולנועית הראשונה הייתה סרט קצר בשם "כמעט גמור" (Almost Beat) ב-1989. בשנים 1990–2001 עסק ריד בעיקר בבימוי תוכניות טלוויזיה, ואף ביים פרק בסדרת האנימציה בחזרה לעתיד". אל תעשיית הקולנוע האמריקאי נכנס עם בימוי סרטו הראשון, "מעודדות צמודות" בכיכובן של קירסטן דנסט ואלייזה דושקו. עם עלייתו לאקרנים נהפך הסרט מיד לשובר קופות ועם הזמן התקבע מעמדו כסרט פולחן. לאחר מכן ביים את הסרט "לגמור עם אהבה" בכיכובם של רנה זלווגר, יואן מקגרגור, דייוויד הייד פירס ושרה פולסון. בין שאר סרטיו נמנים "הצד שלו, הצד שלה" בכיכובם של וינס ווהן וג'ניפר אניסטון ו"יס מן" בכיכובו של ג'ים קארי. ב-2015 ביים את הסרט "אנטמן" המבוסס על דמות איש הנמלה מחוברות הקומיקס של מארוול קומיקס, ושגרף כ-520 מיליון דולר אמריקני בקופות. הוא הוסיף לביים את סרט ההמשך של אנטמן, "אנטמן והצרעה", אשר עלה לאקרנים ביולי 2018. בשנת 2020 החל לעבוד על הסרט "אנטמן והצרעה: קוונטומאניה" שמהווה המשך לקודמיו, והוא עלה לאקרנים במהלך פברואר 2023. ריד מתגורר בלוס אנג'לס יחד עם רעייתו השנייה שלייה, לה נישא ב-2013. בשנים 1998–2006 היה נשוי לבת' למור. מדיה וקבצים בנושא פייטון ריד בוויקישיתוף פייטון ריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פייטון ריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פייטון ריד, באתר AllMovie (באנגלית) פייטון ריד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פייטון ריד, באתר Box Office Mojo (באנגלית) פייטון ריד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פייטון ריד, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייטון ריד, באתר Discogs (באנגלית) פייטון ריד - ביוגרפיה, באתר Tribute (באנגלית) "Almost Beat", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעודדות צמודות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Tatiana Siegel, ‏'Ant-Man' Director Peyton Reed in Negotiations to Return for Sequel (Exclusive)‎, The Hollywood reporter, ‏21 באוקטובר 2015