laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארקדי תימור

ארקדי תימור (1919 – 14 בספטמבר 2005) היה מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הואשם בשל קשריו עם ישראל בתעמולה יהודית אך לבסוף הומתק דינו. הידע הרחב שרכש הועיל רבות כאשר עלה לישראל ושרת בצה"ל כמהנדס תמיכה טכנית לכלי רכב משוריינים. ארקדי תימור נולד בשם אברהם קצבמן בדובסרי שבברית המועצות. בשנת 1939 בהיותו סטודנט בפוליטכניקום הצטרף לצבא האדום ושינה את שמו הפרטי מאברהם לארקדי כדי שיהדותו לא תבלוט. ב-1941 כאשר הצטרפה ברית המועצות למלחמת העולם השנייה הוצב ארקדי ביחידת שריון ונשלח לאזור ממנו יצא הצבא האדום. השתתף בקרב על מוסקבה שם זכה לקידום. הוא מונה למפקד גדוד מיוחד שהורכב מכוח של כשמונים מהנדסים שמטרתם הייתה לפרק את הטנקים והכלים הצבאיים שנפלו בשבי בידי הגרמנים[דרושה הבהרה]. בשנת 1942 נשלח להיות מפקד של פלוגת טנקים שלחמה בלנינגרד, בה נפצע קשה. בקרבות קשים בטוארגה, בפוזנן ובדנציג נפצע שוב אך המשיך בלחימה. ב-1943 הוא זכה גם להוקרה בהגנה על לנינגרד. במאי 1945 פרץ במסגרת חטיבה 219 לברלין והיה מהראשונים שהגיעו לרייכסטאג. הלחימה בברלין הייתה קשה מאוד והצבא האדום ספג אבדות רבות, רק לאחר שמונה ימי לחימה כבשה החטיבה את היעדים שהציבה לעצמה. שיעור האבידות בחטיבה שבה שירת ארקדי תימור היה גבוה מאוד, כל חבריו הקצינים היהודים נהרגו בקרבות, אך החטיבה שלו הצליחה להשיג ניצחון. ארקדי זכה להערכה רבה, במהלך המלחמה הוא נפצע מספר פעמים, וגם שהה בבית חולים צבאי אך מיד כשהחלים מיהר לחזור ליחידה שלו. כל משפחתו נטבחה במלחמה, בידי הגרמנים, שפשטו על דובוסורי ביולי 1941. אביו, אשר גויס לצבא ביולי 1941 לאחר שחרורו מבית-הסוהר כאסיר פוליטי, נפל בקרב באזור רז'ב ב־2 במרס 1943. לאחר המלחמה בשנת 1945 התמנה ארקדי למפקד בית ספר לשריון בדרזדן, בדרגת אלוף-משנה, ופיקד על בית ספר זה בין השנים 1948- 1945. כשהיה תימור בגרמניה הוא יצר קשר עם יחידה צבאית שפעלה בארץ במסגרת ההגנה. וסיפק לה ידע רב לגבי כלים צבאים והדרכה כיצד לתחזק אותם. בשנת 1948 עם הקמת מדינת ישראל, הוא וארבעה עשר יהודים נוספים שעבדו בצבא האדום רצו לבקש להצטרף לצבא הישראלי. כל מי שהגיש בקשה זו לשלטונות הרוסיים נעלם כלא היה, ולמזלו של ארקדי, אשתו לחצה אליו לא להצטרף לבקשה והא ניצל. הם עברו להתגורר לקובנו בו תמיר סיים לימודי הנדסה ועבר כמהנדס במפעל. בשנת 1956 הוא הואשם בתעמולה יהודית והיה אמור להיכנס לכלא ל-15 שנה, אך בגלל עברו הצבאי המפואר הומתק גזר דינו ובפועל הוא נכנס לכלא רק ל-4 שנים. בשנת 1960 לאחר שהשתחרר, הודות למוצאה של אשתו מפולין הם היגרו לפולין ומשם עלה לישראל. הוא שינה את שם משפחתו מקובניץ לתימור, קיבל דרגת אל"ם ושרת בצה"ל. ארקדי תימור היה אחד מהיוצרים של טנק הטירן ששימש את צה"ל במלחמת יום הכיפור ובמלחמת ששת הימים. לאחר הקריירה הצבאית שלו בישראל, כתב תימור סדרת ספרים על המלחמה כנגד האויב הנאצי ושמה: "Facing the Nazi Enemy ", כתב את הספר: "My Comrades in Battle ", וגם מספר פרקים בספר: "Jews in the Armies of the World". בנוסף לכך הוא כיהן כעורך בהוצאה לאור רוסית שפרסמה ספרים על המלחמה, היה פרשן רוסי בתחנת הרדיו "קול ישראל", היה חבר בארגון המנציח את יחידות השריון - "יד לשריון", והיה אחד המקימים של המוזיאון הישראלי ללוחמים יהודים במלחמת העולם השנייה, מדינת ישראל העניקה לארקאדי תימור את מדליית לוחמי המחתרת. קורות חיים(ברוסית) ארקדי תימור - הלוחם היהודי במלחמת עולם השנייה, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2 Abraham (Arkadi) Katzevman (Timor), www.yadvashem.org (באנגלית) אורי דרומי, כולם קראו לו "אבי הטירן", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2005
יונתן וולצ'וק

יונתן וולצ'וק (נולד ב-21 ביולי 1983) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מלחין, מעבד ומורה למוזיקה ישראלי. וולצ'וק נולד בקיבוץ עין זיוון ברמת הגולן, וכשהיה בן 4 נסע עם הוריו לניו זילנד כחלק משליחות מטעם הסוכנות היהודית. כעבור שנתיים חזרה המשפחה לישראל, והתיישבה בקיבוץ נען. מנהלת מרכז המוזיקה הפנתה אותו לכלי נשיפה, בתחילה בריטון ובהמשך טרומבון. יוסי רגב, המורה הראשון שלו, לימד בקיבוץ וגם במגמת הג'אז ב"תלמה ילין" והוא זה שחשף אותו לסגנון ה"דיקסילנד ג'אז" ולג'אז. כבר בכיתה ג' היה וולצ'וק חבר קבוע בתזמורת הצעירה של רחובות וב"תזמורת בני הקיבוצים". בגיל 16 החל ללמוד בתיכון "תלמה ילין", אותו סיים בהצטיינות. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל כמוזיקאי מצטיין. לאחר הצבא טס לארצות הברית וסיים לימודי תואר ראשון ב"ניו סקול", בית הספר החדש לג'אז ומוזיקה עכשווית בניו יורק. ב-2004 הכיר את נגן הטרומבון סלייד המפטון (אנ') כשזה ביקר בישראל וניגן בערב לזכרו של יצחק רבין. וולצ'וק פנה אליו וביקש ממנו להופיע באירוע, והקשר ביניהם הלך והעמיק בשנים שוולצ'וק התגורר בניו-יורק. המפטון אף שילב אותו בהרכב הג'אז "דיזי גילספי אול-סטארס בנד". בשנת 2008 יצא אלבום הבכורה שלו "More To Come", בו לקחו חלק Slide Hampton (trombone), Ali Jackson (drums), Aaron Goldberg (piano), Barak Mori (bass) & Antonio Hart (alto sax). האלבום זכה לביקורות טובות, ואף זכה בתואר 'אלבום הבכורה של השנה' של מגזין "The Village Voice". יוסי חרסונסקי שיבח את האלבום וכתב עליו: "דיסק ג'אז של נגן ישראלי שמצטרף לדיסקי הג'אז של נגנים ישראלים שנמצאים בליגת העל הבינלאומית". כשחזר לישראל החל ללמד במחלקת הג'אז בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה ובתוכנית האקדמית בשיתוף עם אוניברסיטת New School בניו יורק, ובמוסדות נוספים כגון בתי הספר תלמה ילין ורימון. More To Come (2008) Two Spirits Dancing in the Dark (Outside In Music, 2018) עם Anat Cohen Noir (Anzic, 2007) עם Fat Cat Big Band Angels Praying for Freedom (Smalls Records, 2008) Face (Smalls Records, 2009) Meditations on the War for Whose Great God is the Most High / You are God (Smalls Records, 2009) עם Dan Aran Breathing (Smalls Records, 2009) עם Assaf Hakimi Some Other Day (2009) עם Eddie Henderson (musician) Eddie Henderson & Friends Play The Music of Amit Golan (Minton's, 2012) עם Yuval Cohen Hakol Zehavi, מלחניו של דוד זהבי‏ (2014) יונתן וולצ'וק, באתר ספוטיפיי יונתן וולצ'וק, באתר AllMusic (באנגלית) יונתן וולצ'וק, באתר MusicBrainz (באנגלית) יונתן וולצ'וק, באתר Discogs (באנגלית) הדף של יונתן וולצ'וק, באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה יותם זיו, "הוא אמר: אתה כמו משב של אוויר צלול שנכנס והחייה אותי", באתר הארץ, 30 בנובמבר 2021 מרב יודילוביץ', נגן הטרומבון סלייד האמפטון ישתתף בקונצרט לזכר רבין, באתר ynet, 14 באוקטובר 2004 גלעד רייך, ‏שיר הרעות בחמש שביעיות, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2004 עומר שומרוני, ‏רגעי קסם, על אלבומו של יונתן ווולצ'וק, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2008 V, L (2014). "Jazz Time". Bla. I: 55–57. יוסי חרסונסקי ביקורת, באתר יוסמיוסיק הדף של יונתן וולצ'וק, באתר בית הספר רימון ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקיי ברידג' 721

סקיי ברידג' 721 (באנגלית: Sky Bridge 721) הוא גשר תלוי להולכי רגל שהקמתו הושלמה בשנת 2022 בהר קרליצקי סנייז'ניק (אנ') שליד הכפר דולני מוראבה (אנ') שבצ'כיה, סמוך לגבולה עם פולין. הגשר נפתח לציבור ב-13 במאי 2022. הגשר הוא בגובה 95 מטרים מעל פני האדמה ובאורך 721 מטרים, והוא הארוך ביותר מסוגו בקטגוריה "גשר תלוי להולכי רגל" (יותר מאשר מחזיק השיא הקודם, גשר ארוקה 516). הגשר משתרע בין שתי פסגות. קצהו האחד הוא בגובה 1,135 מטרים מעל פני הים, וקצהו האחר הוא בגובה 1,125 מטרים מעל פני הים. רוחב הגשר הוא 1.2 מטרים והוא תלוי באמצעות שישה כבלים מרכזיים ו־60 כבלים משניים. ההליכה בגשר היא חד-סטרית, ומסתיימת בשביל סלול ביער בשם "גשר הזמן", שבו ניתן ללמוד על ההיסטוריה של צ'כיה מאז 1935 באמצעות קורותיה של משפחה מקומית. הירידה לנקודת המוצא היא במסלול של שני ק"מ. סמוך לגשר נמצאת טיילת עץ ספירלית בגובה של 55 מטר בשם "סקיי ווק" (Sky Walk). מדיה וקבצים בנושא סקיי ברידג' 721 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סקיי ברידג' 721 (בצ'כית) נעמה ריבה, בין שתי פסגות, נחנך בצ'כיה גשר הולכי הרגל התלוי הארוך ביותר בעולם, באתר הארץ, 29 במאי 2022 אסף רוזן, הגשר התלוי הארוך בעולם ייפתח בחודש הבא בצ'כיה, באתר ynet, 26 באפריל 2022 מערכת ערוץ החופש, ‏לא לכל אחד: נפתח הגשר התלוי הכי ארוך בעולם - באורך 721 מטרים, באתר ‏מאקו‏, 31 במאי 2022
אולגה אלקלעי

אולגה אלקלעי (בסרבית: Олга Алкалај;‏ 23 בנובמבר 1907 – 15 במרץ 1942) הייתה עורכת דין יהודייה, פעילה למען זכויות נשים וחברה בפרטיזנים היוגוסלביים בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה. אולגה אלקלעי נולדה ב-23 בנובמבר 1907 בבלגרד, סרביה. עורכת דין שנולדה לאחת המשפחות הספרדיות הוותיקות והמכובדות בבלגרד. בזמן שלמדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת בלגרד, היא הייתה פעילה בתנועת הסטודנטים המהפכנית והפכה לחברה במפלגת הקומוניסטים של יוגוסלביה (LCY) בשנת 1937. היא ביקשה למזג אג'נדות סוציאליסטיות ופמיניסטיות, וסייעה לייסד את מדור הנוער של תנועת הנשים בבלגרד. כמו כן, בהוראת המפלגה, היא כיהנה גם במערכת של העיתון הפמיניסטי Žena danas (האישה של היום). לאחר שעברה את מבחן לשכת עורכי הדין בתחילת שנות ה-30, היא פתחה משרד בעריכת דין בבית הוריה, כשהיא הגנה על חברי המפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית בבית המשפט. בסוף 1940 היא נבחרה כחברה בוועדה המקומית הזמנית של המפלגה הקומוניסטית בבלגרד ושימשה גם כמזכירת המפלגה באזור. גם כקומוניסטית וגם כיהודיה, היא מצאה את עצמה במצב רעוע בסרביה הכבושה בידי הנאצים, אך היא המשיכה במעורבותה בעבודה בלתי חוקית תוך שימוש בזהות בדויה. בדצמבר 1941 היא נעצרה, עונתה ונשלחה למחנה הריכוז סַיְימישטֶה (Sajmište), מחנה הריכוז היהודי. זמן קצר לאחר מכן, היא נרצחה במשאית גז ב-15 במרץ 1942. בעיר בלגרד קיים רחוב על שמה. Yugoslavia, Jewish Women's Archive (באנגלית) Prva digitalna mapa Srbije, PlanPlus.rs (בסרבית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אולגה אלקלעי".
קרון טרקלין מס' 98

קרון טרקלין מס' 98 היה אחד מקרונות באח"מים ברכבת הארץ ישראלית וברכבת ישראל. היום מוצג הקרון במוזיאון רכבת ישראל בחיפה. הקרון נבנה בשנת 1922 במפעל ‏ RC&W (אנ') בברמינגהם, אנגליה, עבור קציני הרכבת המנדטורית ואורחים חשובים. יחד עם קרון טרקלין נוסף מאותו דגם, שלא נשמר, שימש הקרון את רכבת ישראל עד שנות ה-60 של המאה ה-20. כאשר יצא הקרון מהמפעל הוא כלל סלון רחב, מרוהט בכורסאות מרופדות עור, ומטבח מאובזר. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר הקרון שינוי והותקנו בו שש מיטות מחולקות בין תאי שינה, וכך הפך לקרון שינה. הסלון הצטמצם ונשארו בו רק כמה כורסאות בודדות. במהלך מלחמת העצמאות ניזוק הקרון, אך תוקן לאחר מכן. לאחר מלחמת ששת הימים השתמש צה"ל בקרון כמפקדה בבסיס רפידים שבחצי האי סיני. הקרון הוחזר מאוחר יותר לרכבת ישראל והוצג במוזיאון רכבת בחיפה, שנפתח ב-1983. מצבו של הקרון באותן שנים היה בעייתי: מרכב הקרון ניזוק משמעותית והשלדה המקורית אבדה. בשנים 2018 – 2019 עבר הקרון תהליך שיחזור מלא ונוספו לו חלקים חסרים מקרונות דומים אחרים. את הגג נאלצו להחליף בשל מצב השימור הירוד שלו. במהלך השחזור נחשפו שש שכבות צבע שונות והן נשמרו פתוחות ומוצגות היום במקום המתאים על הקרון. הצביעה החיצונית תואמת את ערכת הצבעים משנת 1950, וכך גם השלטים וסמל הרכבת ישראל. הקרון הוא כנראה היחיד ששרד מציוד הרכבת המנדטורית שביקר באיסטנבול עם המשלחת הארץ הישראלית בוועידת הרכבות למזרח התיכון ב-1947. קרנות טרקלין נוספים (מדגמים אחרים) שנשמרו בישראל: קרון טרקלין מס' 97 - תוצרת Birmingham RC&W, אנגליה, 1922. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוסב לקרון בית ספר נייד ולאחר הוצאתו מהשירות שימש כמשרד נייח בסדנאות הקישון. שופץ ומוצג היום בתחנת הרכבת הישנה של באר שבע. קרון טרקלין מס' 95 - שרד אך איבד את החוגון שלו. משמש כיום כאולם תצוגה בתחנת הרכבת כפר יהושע. קרון טרקלין מס' 437 של רכבת החג'אזית - נבנה בבלגיה על ידי חברת Baume & Marpent (צר') בשנת 1910 כקרון נוסעים של מחלקה שלישית. הקרון הוסב על ידי הרכבת המנדטורית לקרון טרקלין עבור עבדאללה הראשון, מלך ירדן ומכובדים נוספים. בשנת 1948 נשלח הקרון לסדנאות הקישון, בחיפה, ששם היה מוסך התיקונים לציוד רכבתי היחיד של מסילה החג'אזית. לאחר קום המדינה כאשר הקשר המסילתי בין ירדן לישראל נותק קרון הטרקלין נשאר בסדנאות הקישון. הקרון התרוקן מתכולתו ושימש בשנים שלאחר מכן כבית כנסת. הקרון נמצא כיום במוזיאון רכבת ישראל בחיפה. Paul Cotterell, The Railways of Palestine and Israel, Tourret Publishing, 1986 מדיה וקבצים בנושא קרון טרקלין מס' 98 בוויקישיתוף רכבת ישראל השלימה את שחזורו של קרון טרקלין מפואר, באתר www.port2port.co.il, ‏17 ביוני 2019
רדוסלאב מיידאן

רדוסלאב מיידאן (בפולנית: Radosław Majdan; נולד ב-10 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער. מיידאן נולד בשצ'צ'ין והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוגון שצ'צ'ין ששיחקה אז בליגה הפולנית השנייה. בתום עונת 1991/1992 העפילה קבוצתו לליגת העל הפולנית ובעונה הראשונה שלה בליגה הבכירה, מיידאן הפך לשוער הראשון שלה. בקיץ 2001 חתם בגזטפה מליגת העל הטורקית. בקיץ 2002 הצטרף לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית במדיה מיעט לשחק ובינואר עזב את המועדון לבורסאספור. באוגוסט 2003 הצטרף למ.ס. אשדוד מליגת העל. בינואר 2004 שוחרר מהמועדון וחתם בוויסלה קרקוב עמה זכה בשתי אליפויות. בקיץ 2006 חזר לקדנציה שנייה בפוגון שצ'צ'ין עמה ירד לליגה השנייה בסיום העונה וחתם בפולוניה ורשה. במאי 2010 פרש מכדורגל ומונה למנהל המקצועי של המועדון. מיידאן היה נשוי לזמרת הפולניה דודה. מדיה וקבצים בנושא רדוסלאב מיידאן בוויקישיתוף רדוסלאב מיידאן, ברשת החברתית אינסטגרם רדוסלאב מיידאן, באתר Transfermarkt רדוסלאב מיידאן, באתר National Football Teams רדוסלאב מיידאן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt משה גוזגל, אשדוד: טלסניקוב ומיידן חתמו בקבוצה, באתר ynet, 20 באוגוסט 2003
אמיל אפלבאום

אמיל אפלבאום (בפולנית: Emil Apfelbaum;‏ 1890 – 12 בינואר 1946) היה רופא קרדיולוג ורפואה פנימית, הוא תרם בכתיבה ופרסום של הספר "מחלת רעב: מחקרים של הרופאים היהודים בגטו ורשה". אפלבאום נולד ב-1890 בפולין וסים את תארו כרופא אלופתי מאוניברסיטת ורשה ב-1922. הוא עבד בבית החולים צ'יסטה בגטו ורשה בתור ראש המחלקה הקרדיולוגית ולימד כמרצה תלמידי רפואה בסתר מחשש מהגרמנים. ד"ר אפלבאום הביע דעה נחרצת נגד הגרמנים ואמר שהם מנסים להשמיד אותם בשיטתיות באמצעות רעב ומגפות, "האויב היה מאוכזב, הוא חשב שבסגרו את האנשים בגטו הוא יצליח להשמיד את כל האוכלוסייה היהודית. אך כך לא קרה. יצר החיים של העם היהודי שמר עליו מהשמדה מוחלטת. האויב לא השיג את מטרתו". בתחילת 1943 אפלבאום ומשפחתו הצליחו להשיג תעודות מזויפות וברחו מגטו ורשה בעזרת מערכת הביוב לצד הארי והם חיכו שם עד שהמלחמה נגמרה. לאחר המלחמה ד"ר אפלבאום החליט לשנות את שמו ל"קובלסקי" מכיוון שלא יכול היה לשאת יותר שם גרמני. הוא מת בפתאומיות ב-1946 ברחובות ורשה מהתקף לב. אפלבאום היה קרדיולוג מומחה בנוסף להיותו רופא פנימי. מחקר הרעב הוא מחקר שנערך בגטו ורשה שבמהלכו בדקו את השפעות התנאים הקיצוניים בגטו על הגוף האנושי והתפתחות האדם. במחקר זה, אפלבאום לקח חלק בחקירת הפתופיזיולוגיה של מחזור הדם במחלת הרעב. אפלבאום היה בין היחידים ששרדו לאחר גטו ורשה והוא זה שפרסם את המחקר על מחלת הרעב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. Choroba głodowa: badania kliniczne nad głodem wykonane w getcie warszawskim z roku 1942 - Centralna Biblioteka Judaistyczna, cbj.jhi.pl חלוק לבן בגטו: מבט על קורות הרפואה היהודית בפולין בתקופת השואה / מרים עופר ; עריכת לשון: דורית רוגובוי | עופר, מרים, 1960 - מחבר | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il Nowicki, Witold (1878-1941). Red., Domaszewicz, Aleksander, (1887-1948). Red., Krzyżanowski, Kalikst. Red., Polska Gazeta Lekarska. 1928, nr 6, 1928-02-05
הפראיות

הפראיות (באנגלית: The wilds) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי שרה שטרייכר עבור פריים וידאו. הסדרה סובבת סביב קבוצת נערות מתבגרות שנותרו תקועות על אי בודד לאחר התרסקות מטוס, אך אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי. הקאסט כולל את סופיה עלי, ריין אדוארדס, שאנון ברי, ג'נה קלאוס, מיה הילי, הלנה הווארד, ארנה ג'יימס, שרה פידג'ון, דייוויד סאליבן, אלכס פיצאלן, טרוי ווינבוש ורייצ'ל גריפית'ס. הסדרה החלה בשידור בפריים וידאו ב-11 בדצמבר 2020, וזכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים, עם שבחים על הביצועים, הכתיבה והעלילה. בדצמבר 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-6 במאי 2022. קבוצה של נערות מתבגרות מרקעים שונים - פאטין ג'דמני, דוט קמפבל, מרתה בלקבורן, רייצ'ל ריד, שלבי גודקינד, נורה ריד, טוני שליפו ולאה רילקה - נמצאות על מטוס שמתרסק באוקיינוס בזמן שהיה בדרך להוואי. הן שורדות את ההתרסקות ומוצאות את עצמן תקועות על אי בודד. בעוד הבנות פועלות כדי לשרוד וללמוד אחת על השנייה, הן אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי; התרסקות המטוס בוצעה על ידי גרטשן קליין, ראש התוכנית "Dawn of Eve progrem". הרפתקאותיהן של הבנות על האי משולבות בסצנות פלאשבק על חייהן לפני ההתרסקות, ובסצנות פלאש-פורוורד שבהן שני גברים הטוענים שהם סוכני FBI מראיינים את הניצולים כביכול לאחר החילוץ. אתר האינטרנט הרשמי של הפראיות (בשפות מרובות) הפראיות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הפראיות, ברשת החברתית אינסטגרם "הפראיות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הפראיות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הפראיות", באתר Metacritic (באנגלית) "הפראיות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
צ'ירסאווה גואל

צ'ירסאווה גואל (בצרפתית: Tchiressoua Guel; נולד ב-27 בדצמבר 1975) הוא כדורגלן עבר איבוארי ששיחק בעמדת הקשר. גואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מימוסאס במדיה שיחק 5 שנים. בקיץ 1998 הצטרף לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-6 בפברואר 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בסטיה. בקיץ 1999 הצטרף לסנט אטיין. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בצרפת בתיקי 3-3 נגד לה הבר. באותו משחק בישל שער נוסף. בקיץ 2001 הצטרף ללוריאן. בעונתו הראשונה, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך ירדה לליגה השנייה. גואל שיחק עם הקבוצה גם בשנתיים שלאחר מכן, גם אז בליגה השנייה. בקיץ 2004 חתם באנקרגוג'ו מליגת העל הטורקית, במדיה רשם 15 הופעות. ב-13 בינואר 2005 חתם בנאנסי, עמה רשם עליית ליגה בסיום העונה. בקיץ 2005 חזר לקדנציה שנייה בלוריאן. בקיץ 2007 הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל שרשמה את עונתה הראשונה בליגה הבכירה בישראל. גואל שיחק בכל המשחקים של קבוצתו במהלך העונה. ב-29 במאי 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 4-1 לניגריה. ב-27 במרץ 1994 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד סיירה לאון. גואל השתתף עם הנבחרת 5 פעמים בגביע אפריקה לאומות. מימוסאס ליגת העל של חוף השנהב: 1997, 1998 גביע חוף השנהב: 1997 הסופר קאפ האיווארי: 1997, 1998 ליגת האלופות האפריקאית: 1998 לוריאן הגביע הצרפתי: 2002 אישיים מלך שערי ליגת העל של חוף השנהב: 1997 צ'ירסאווה גואל, באתר Transfermarkt צ'ירסאווה גואל, באתר National Football Teams צ'ירסאווה גואל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צ'ירסאווה גואל".
שרה'לה שרון

שרה (שרה'לה) שרון (נולדה ב-4 בפברואר 1948) היא זמרת ישראלית, מנחת תוכניות שירה בציבור, ומהדמויות הבולטות בישראל בהנחלת הזמר העברי ובתחום השירה בציבור. שרון נולדה וגדלה בשם שרה אלתר בקיבוץ אשדות יעקב איחוד, למשפחה בת חמישה ילדים. סיימה הכשרה מקצועית כמורה למוזיקה במדרשה ועבדה במקצועה בקיבוץ ובבתי ספר בסביבה עד גיל 50, בו החליטה לפרוש מההוראה. בשנת 1978 הוקם מועדון הזמר של עמק הירדן ביוזמתו של ירוחם כהן מאפיקים, שהיה אז רכז המחלקה לתרבות במועצה האזורית עמק הירדן, ושרון קיבלה את תפקיד ההנחיה של המועדון. בשנות השמונים צולמו תוכניות המועדון לטלוויזיה הישראלית ושרון הפכה לידועה בתחום השירה בציבור, כשהקהל הרחב הצטרף לשירי ארץ-ישראל בהנחייתה. תקליט שהוציאה שרון עם מקהלת המועדון זכה להצלחה רבה. ב-1993 זכתה שרון עם להקתה החד פעמית "שירו" בתחרות הקדם-אירוויזיון ויחד הם ייצגו את ישראל באירוויזיון 1993 באירלנד. השיר שביצעו, "שירו" (טהרלב - פייקוב), הגיע לבסוף למקום ה-24 מתוך 25. בהופעת האירוויזיון הצטרפה ללהקה הזמרת ורדה זמיר בתור זמרת ליווי. ב-2000 הופיעה בתפקיד עצמה בפרק בקומדיית המצבים "שמש", ב-2002 הוציאה שרון את אלבום ההופעה "בהופעה חיה", עם להקת "הדור הצעיר", אך הוא לא זכה להצלחה רבה. ב-2005 השתתפה בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה "השיר שלנו", בתור אמו של זוהר (רן דנקר). בשנת 2008 גילם הקומיקאי טל פרידמן את דמותה במערכון בתוכנית "ארץ נהדרת". ב-2020 שרהלה השתתפה בתפקיד אורח בסברי מרנן בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "אף פעם לא מאוחר" ברשת לצד רבקה מיכאלי, נורית גפן וציפי פינס. ב-2022 השתתפה בתפקיד שופטת באחד המערכונים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". ביולי של אותה שנה, בראיון במסגרת המדור "ענייני פנים" של עיתון הארץ, סיפרה שרון כי בשנות ה-80 נשלחה למשימות סודיות בברית המועצות. שרון הייתה נשואה ליענק'לה מאז 1967 ועד למותו ב-2023. הוא עבד במפעל בקיבוץ ולאחר מכן שימש כמנהלה האישי. להם ארבעה ילדים. אחיינה, אבנר אלתר, הוא מחללי אסון המסוקים. שרה'לה שרון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרה'לה שרון, באתר ספוטיפיי שרה'לה שרון, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרה'לה שרון, באתר דיזר שרה'לה שרון, באתר Discogs (באנגלית) שרה'לה שרון, דף שער בספרייה הלאומית שרה'לה שרון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ynet, שרהל'ה שרון מוציאה סדרת ספרי ילדים, באתר ynet, 24 בדצמבר 2007 יעקב בר-און, ‏דרך השרון: שר'הלה שרון מסבירה למה לא תשמעו שירים מזרחיים בהופעותיה, באתר מעריב אונליין, 2 בפברואר 2015 ניר וולף, "קל לדרוך עלי כי אני קיבוצניקית", באתר ישראל היום, 2 באוגוסט 2018 שי פוגלמן, שרה'לה שרון, באתר הארץ, 29 ביולי 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק

הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק היה עימות צבאי בין כוחות הרפובליקה העממית של דונצק לכוחות ממשלת אוקראינה שהתרחש בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק בין 26 ל-27 במאי 2014, כחלק מהמלחמה בדונבאס שהחלה לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014. הקרב השני על הנמל פרץ ב-28 בספטמבר 2014. ערך מורחב – המלחמה בדונבאס ממשלת אוקראינה החלה במבצע "אנטי-טרוריסטי" נגד המורדים הפרו-רוסים במחוז דונצק בתחילת אפריל 2014. מפגינים ומורדים פרו-רוסים המזוהים עם הרפובליקה העממית של דונצק כבשו מבני ממשלה, ערים ושטחים רבים באזור. בעיר דונצק עצמה, בנייני ממשלה רבים היו תחת שליטה בדלנית. נמל התעופה הבינלאומי של דונצק נותר מחוץ לאזור בשליטת המורדים. במהלך הבוקר של 26 במאי 2014, לוחמים פרו-רוסים כבשו את אזור הטרמינל של נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, ודרשו את נסיגת כוחות הממשלה מהאזור. הם גם חסמו את הכביש בדרך לשדה התעופה. זמן קצר לאחר מכן הציב המשמר הלאומי של אוקראינה אולטימטום למורדים, לפיו שעל המורדים להיכנע לאלתר. האולטימטום נדחה, מה שגרם לצנחנים להסתער על שדה התעופה, במתקפה מלווה בתקיפות אוויריות נגד עמדות המורדים. מסוקי תקיפה שימשו גם כדי למקד תותחים נגד מטוסים של המורדים. משאיות עם תגבורת של כוחות הרפובליקה העממית של דונצק נראו באזור נמל התעופה. עם רדת הערב, סילקו כוחות הממשלה את לוחמי הרפובליקה מחוץ לנמל התעופה. לאחר מכן הם פתחו במתקפת נגד שנהדפה על ידי כוחות הממשלה. במהלך הלילה בוצעו מתקפות ירי ספורדיים, מה שהוביל לתהיות אם נמל התעופה אכן היה תחת שליטת הכוחות האוקראינים. למחרת, גם מנהיגים אוקראינים וגם מנהיגי המורדים אישרו כי שדה התעופה היה תחת שליטה מלאה של הכוחות האוקראינים, אך עד שעות הבוקר המאוחרות, עדיין ניתן היה לשמוע ירי מקלעים באחד הכבישים הראשיים המובילים לנמל התעופה. המורדים בנו בריקדות על הכביש לשדה התעופה. ראש עיריית דונצק, אולכסנדר לוקיאנצ'נקו, הפציר בכל התושבים להישאר בבתיהם. במהלך הלחימה, בניין קבוצת ליגת ההוקי של דונבאס, נכבשה על ידי המורדים, שבזזו את הבניין, השמידו ציוד מעקב והציתו אותו. בימים שלאחר הקרב, גבר הכעס כלפי ממשלת אוקראינה בקרב חלק מהתושבים המקומיים. לדברי אחד התושבים, אזרחים רבים שקלו להצטרף למרד אם הפעולות הצבאיות הממשלתיות יימשכו . גם קרבות ספורדיים נמשכו, כאשר לפחות מורד אחד נהרג בקרב אש ב-29 במאי. שישה מורדים נוספים מתו ב-31 במאי, לאחר שניסו לחלץ את גופות חבריהם במקום הקרב בנמל התעופה. כלי תקשורת שונים טענו כי לוחמיו של רמזן קדירוב, נשיא רפובליקת צ'צ'ניה נשלחו לדונצק כדי להילחם לצד המורדים. אף על פי שקדירוב הכחיש ששלח את לוחמיו לדונצק, לוחם צ'צ'ני אחד טען שקדירוב נתן ללוחמיו פקודה להילחם באוקראינה. "Donetsk Airport Cyborgs". Ukraine Today. 15 באוקטובר 2014. נבדק ב-15 באוקטובר 2014. {{cite web}}: (עזרה) Luhn, Alec (30 במאי 2014). "Poroshenko vows to punish rebels who shot down Ukraine helicopter". The Guardian. נבדק ב-1 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה) Grove, Thomas; Gabriela Baczynska (31 במאי 2014). "Six Ukrainian separatists killed around Donetsk airport". Reuters. נבדק ב-1 ביוני 2014. {{cite news}}: (עזרה)
מתאוס גליאנו דה קושטה

מתאוס גליאנו דה קושטה (בפורטוגזית: Mateus Galiano da Costa; נולד ב-19 ביוני 1984) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ. מתאוס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בפורטוגל, הבכירה שבהן הייתה קבוצת המילואים של ספורטינג ליסבו. בינואר 2006 הצטרף לז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-5 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–5 נגד ויטוריה סטובל. באותה עונה, מתאוס עמד במרכז פרשה הטוענת לחוזים לא חוקיים של קבוצתו שהובילו בסופו של דבר להורדת הקבוצה לליגה השנייה. בקיץ 2007 חתם בבושאביטה בה שיחק עונה אחת שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בגלל בעיות כספיות. בקיץ 2008 הצטרף לנסיונל מדיירה. בעונתו הראשונה במועדון היה שותף להעפלה של הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולחצי גמר הגביע הפורטוגלי. ב-16 בדצמבר 2009 הבקיע שער ובישל שני שערים בניצחון 1–5 נגד אוסטריה וינה. בעונת 2011/2012 כבש 9 שערים ב-24 משחקים. ב-17 בנובמבר 2013, מתאוס חתם באגוסטו מליגת העל האנגולית. בדצמבר 2015, חזר לפורטוגל וחתם בארוקה. ב-23 ביוני 2017 חזר לבואבישטה בה חתם לשנה בסיומה חתם על חוזה חדש לשנתיים. בקיץ 2020 חתם בפנאפייל מהליגה השנייה בפורטוגל. כעבור שנה חתם בטורנסה מהליגה השלישית. מתאוס זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת גביע COSAFA. ב-29 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 נגד מאוריציוס, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. באותה שנה, השתתף עם הנבחרת בהופעתה ההיסטורית במונדיאל 2006. בנוסף, השתתף עם הנבחרת 4 פעמים בגביע אפריקה לאומות. מדיה וקבצים בנושא מתאוס גליאנו דה קושטה בוויקישיתוף מתאוס גליאנו דה קושטה, באתר Transfermarkt מתאוס גליאנו דה קושטה, באתר Soccerway מתאוס גליאנו דה קושטה, באתר WorldFootball.net מתאוס גליאנו דה קושטה, באתר National Football Teams מתאוס גליאנו דה קושטה, באתר FootballDatabase.eu