laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מקרוני

מקרוֹנִי (באיטלקית: maccheroni) הוא סוג יבש של פסטה, בעל אורך בינוני ועשוי על ידי מכונה. הוא קצר בהרבה מספגטי, חלול, ואינו מכיל ביצים. למרות שקיימות מכונות ביתיות שמייצרות מקרוני, לרוב הוא מיוצר בצורה מסחרית. "מקרוני" הוא עיוות של המילה האיטלקית "מַקֶרוֹנֶה" וצורת הרבים שלה "מַקֶרוני". מוצאה של המילה הוא נושא לוויכוח. מומחים רבים טוענים שהיא קשורה למילה היוונית "מכריה" (μαχαρία) - "מרק שעורה", השואב ככל הנראה את שמו מהמילה "מאקאר" או "מקריוס" (μακάριος) "מאושר". יש שמקשרים את המקרוני לאוכל (בזמנו עשוי אורז) שמגישים אצל היוונים בארוחה המשותפת אחרי הלווייה. בארוחות מסוג זה שרו שירי אבלות הנקראים "מקרוניה" (μακαρώνεια) - מהמילים "מקריוס" ואולי גם "אאוניוס" (αἰώνιος "לנצח"). הנפטר או "המנוח" נקרא ביוונית החדשה "מַקַריטיס" (μακαρίτης). לפי השערה אחרת מקורה של המילה בפועל "מקארה" מאיטלקית, שמשמעותו "למעוך" או "לשבור" (הפועל מתייחס למעיכת החיטה לשם הכנת פסטה). ברוסיה, ארצות הברית ובבריטניה פופולרי מאוד המאכל "מקרוני עם גבינה", הנמכר אף כארוחה מוכנה. הארוחה כוללת מקרוני מבושל ברוטב גבינה, לעיתים נוסף שלב של אפייה בתנור עם ציפוי פירורי לחם או גבינה. בהונג קונג מוגש המקרוני במרק אטריות. רשת המסעדות "צ'ה צ'אן טנג" מגישה את המקרוֹנִי עם בשר עוף, שעועית, פטריות שחורות, בשר חזיר ולעיתים ביצים. תומאס ג'פרסון הוא הראשון שהמציא מכונת מקרוני בארצות הברית, ב-1789, כשחזר הביתה לאחר ששימש כשגריר בצרפת (בעקבות המהפכה הצרפתית באותה שנה). הוא סיפר כי דניאל פיזה לימד אותו כל שידע על מכונה זו. המילה "מקרוני" כבר הייתה מוכרת בארצות הברית באותה עת, כשהוצגה גם במילותיהם של שירים פופולריים כמו ה"Yankee Doodle". בימי המאה ה-18 מקרוני היה כינוי, שגור בפי העם האנגלי, לצעירי אצולה הוללים שבילו באיטליה (נקראו "מקרוני" משום הבילוי באיטליה). בשיר המוזכר הנ"ל "Yankee Doodle" המילה מקרוני איננה במשמעות המאכל אלא דווקא במשמעות הכינוי. "He stuck a feather in his hat, And called it macaroni" בתרגום "הוא "תקע" נוצה בכובעו וקרא לה מקרוני" מדיה וקבצים בנושא מקרוני בוויקישיתוף מקרוני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר איטלקי על מקרוני - היסטוריה, אטימולוגיה, מתכונים, גרסאות
חומט פסים

חומט פסים (שם מדעי: Heremites vittatus או Trachylepis vittata) היא אחת הלטאות של ארץ ישראל. אורכה מגיע עד 22 ס"מ וצבעה צהבהב, אפור, ירוק זית, חום או שחרחר. לאורכו חמישה פסי אורך כהים או בהירים. עור הזוחל קשה וצמוד לגוף. מתחת לקשקשים יש בעור לוחיות קטנות המקשות את העור. הראש קטן בצורת חרוט. הלסת העליונה לרוב ארוכה מהתחתונה ומכסה עליה במקצת. העפעף התחתון שקוף והחומט יכול לראות כשעיניו עצומות. אורך הזנב הוא כשני שלישים מאורך הגוף. הרגליים קצרות מפותחות וחזקות. בכל רגל 5 אצבעות. השם המדעי שלה עבר מספר שינויים בשנים האחרונות. השם המדעי הנוכחי הוגדר על ידי Bauer בשנת 2003 ולפני כן היא הייתה ידועה בשם Mabuya vittata. החומט ניזון בעיקר מחרקים ופרוקי-רגליים אחרים. עונת הרבייה היא ביום והחיזור באביב. בקיץ הנקבה משריצה 3–8 ולדות קטנים הגדלים ללא טיפול של הוריהם. רק מעטים מהצאצאים מגיעים לבגרות. מצב שימור הלטאה הוא ללא חשש. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 121–122 The Reptile Database חומט פסים, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חומט פסים, באתר GBIF (באנגלית) חומט פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאיוס סוסיוס

גאיוס סוסיוס (בלטינית: Gaius Sosius) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס). סוסיוס נבחר למשרת הקווסטור בשנת 66 לפנה"ס ולמשרת הפראיטור בשנת 49 לפנה"ס. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין פומפיוס ליוליוס קיסר צידד בסיעה האופטימטית אולם לאחר שפומפיוס נמלט מאיטליה, החליף את נאמנותו ועבר למחנהו של קיסר. לאחר רצח קיסר בשנת 44 לפנה"ס הצטרף סוסיוס למחנהו של מרקוס אנטוניוס. הוא השתתף במערכה כנגד האימפריה הפרתית בשנת 40 לפנה"ס, מערכה שמטרתה הייתה כיבושן מחדש של הפרובינקיות המזרחיות. הוא מונה מטעם אנטוניוס לאחראי על סוריה וקיליקיה, ולאחר ההצלחה בסילוק הפרתים הוא נשלח ליהודה בראשות שני לגיונות לשם סיוע להורדוס במלחמתו במתתיהו אנטיגונוס השני. סוסיוס סייע להורדוס לדכא התקוממות שפרצה נגדו בגליל ובאביב של שנת 37 לפנה"ס החל יחד עם הורדוס במצור על ירושלים, המצור נמשך כחמישה חודשים ובסופו נכנעה העיר לכוחות הרומאים והחל טבח בתושביה, דבר שגרם לכניעתו של אנטיגונוס, לקיחתו בשבי והבאתו אל אנטוניוס שהורה על הוצאתו להורג. בשנת 32 לפנה"ס מונה למשרת הקונסול. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין אוקטביוס לאנטוניוס צידד סוסיוס באנטוניוס ותקף את אוקטביוס בחריפות במהלך נאום בסנאט. מעשה זה אילץ את סוסיוס לברוח מרומא והוא מצא מקלט אצל אנטוניוס במזרח. סוסיוס שימש כמפקד בצבאו של אנטוניוס בעת שזה פלש ליוון, פיקד על שייטת בצי של אנטוניוס, נלחם וכמעט שהצליח להביס את לוקיוס ארונטיוס אולם הקרב נכשל עם הופעתו של מרקוס ויפסניוס אגריפה שהצליח להביס את סוסיוס. בקרב אקטיום פיקד סוסיוס על האגף הימני של אנטוניוס. אחרי התבוסה בקרב נמלט סוסיוס משדה המערכה אולם אנשיו של אוקטביוס לכדוהו והוא נלקח בשבי. כתוצאה מהתערבותו של לוקיוס ארונטיוס חנן אותו אוקטביוס. עם שחרורו השלים סוסיוס את שיקומו של מקדש אפולו בשדה מרס והקדיש אותו לאוקטביוס. מדיה וקבצים בנושא גאיוס סוסיוס בוויקישיתוף דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 49, פרק 22, סעיפים 6-3.
אגודת חסידי חב"ד בישראל

אגודת חסידי חב"ד בישראל (שמה המלא: אגודת חסידי חב"ד בארצנו הקדושה. מכונה בראשי תיבות: אַגוּ"ח) היא ארגון הגג של תנועת חב"ד בישראל. האגודה מייצגת את ענייני חב"ד ומוסדות חב"ד בישראל, מתאמת בין הגופים והמחלקות של חב"ד בישראל ומפקחת עליהם, ומפעילה פרויקטים בתוך ומחוץ לקהילה, כמו איתור מקומות תעסוקה, סיוע למוסדות ועוד. העמותה מסווגת אצל רשם העמותות כבמצב של "פירוק זמני". האגודה הוקמה על ידי האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון בקיץ ה'תש"א (1941), במטרה לחזק את הקשרים בין חסידי חב"ד בישראל, ולפתח את לימוד תורת חסידות חב"ד. בשנים הראשונות ניהלה האגודה מערך שיעורי תורה וחסידות בבתי כנסת בישראל ובהקמת היישוב כפר חב"ד וריכוזי מגורים חב"דיים ברחבי הארץ. ממלא מקומו, האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון, קבע בשנת ה'תשנ"א (1990) את האגודה לגוף הארגוני העליון בחסידות חב"ד בישראל. מאז, האגודה מייצגת את ענייני חב"ד, ומתאמת ומפקחת על המוסדות ועל קהילת חב"ד בישראל. האגודה הקימה מוסדות רבים בישראל. היו"ר הראשון של האגודה היה הרב שאול דוב זיסלין. אחריו מונה בשנת ה'תש"ט (1949) הרב אליעזר קרסיק. לאחר פטירת קרסיק בשנת ה'תש"ך (1960) מונה אפרים וולף. החליפו בתפקיד זה בשנת ה'תש"ן (1990) שלמה מיידנצ'יק ששימש בתפקיד עד לפטירתו בתשס"ד. בשנת ה'תשס"ד (2004) מונה ליו"ר יוסף יצחק אהרונוב ולעמותה צורפו שישה חברים המזוהים עם הזרם המתון בחסידות. נגד המהלך הוגשה עתירה משפטית. באביב תשע"ג (2013) ניתן פסק בוררות שפסל את חוקיות הליך צירופם של החברים החדשים עד לכינוס אספה בפיקוח עורך דין מטעם בית המשפט. האספה כונסה בח' בתמוז תשע"ג (16 ביוני 2013), ובה נבחר ועד העמותה שאישר מחדש את הוספת ששת החברים, ואת מינויו של אהרונוב ליו"ר העמותה. אהרונוב שימש כיו"ר האגודה עד שנת 2015, אז הורשע בפלילים ובעקבות כך הודח מתפקידו. בשנת 2017 החל רשם העמותות הליכים לפירוק העמותה עקב חובות שצברה. על פי החלטת בית המשפט, כל חברי העמותה שהיו חברים בה בעת הגעתה לפירוק, לא יוכלו לחזור ולכהן בה בעתיד. בשלהי 2023 אישר בית המשפט המחוזי הקמת וועדת איתור לבחירת חברים חדשים לעמותה במסגרת הליך להבראתה והשבתה לפעילות שוטפת. מטה האגודה שוכן בבניין 770 בכפר חב"ד שנבנה לבקשת הרבי באמצע שנות השמונים עבור האגודה. כמו בבניין המקורי בברוקלין, גם כאן הכיתוב בפתח הבניין הוא "בית אגודת חסידי חב"ד". תולדות חב"ד בארץ הקודש פרק מג. מסמך מההתחלה בצילום מכתב-יד הרבי (המופיע כאן) נאמר: "תוקף והנהגת ועניין אנשי שלומנו שיחיו בארץ הקודש [כלומר, חסידי חב"ד בישראל] הוא בידי אגודת חסידי חב"ד בארץ הקודש ובראשם (ועד) רבני אנ"ש שיחיו" הרב אהרונוב מונה לתפקידו על ידי בית דין רבני חב"ד. היו רבנים וחברים שהתנגדו למינוי העתירה נידונה בבית המשפט המחוזי ועל הפסק שלו הוגש ערעור לבית המשפט העליון, שנדחה. מנדי שוחט, אחרי תשע שנים: הבוררים קבעו את חברי אגו"ח, באתר חב"ד אינפו באספה הכללית של אגו"ח נבחר מחדש הוועד הנוכחי COL, ח' תמוז תשע"ג. צביקה קליין, רימה במיליונים: כתב אישום נגד יו"ר "צעירי חב"ד", באתר nrg‏, 25 באוקטובר 2015; אלה לוי-וינריב, ‏שנתיים מאסר ליו"ר עמותת צעירי חב"ד יוסף אהרונוב, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2015 חיים גיל מראיין את מנחם לרר, ההתרחשויות מאחורי הקלעים: כך נבנה 770 בכפר-חב"ד, באתר חב״ד און ליין - COL, ‏22-07-2016
ווייסלב קושטוניצה

ווייסלב קושטוניצה (בסרבית: Војислав Коштуница, ‏האזנה‏Ⓘ‏, נולד ב-24 במרץ 1944), הנשיא הרביעי והאחרון של הרפובליקה הפדרלית של סרביה ומונטנגרו בשנים 2000 עד 2003, וראש ממשלת סרביה בשנים 2004 עד 2008 (שתי כהונות). קושטוניצה נולד בעיר בלגרד ב-24 במרץ 1944. ב-1966 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בלגרד ובשנת 1970 קיבל תואר MA. בשנת 1974 איבד את משרתו כעוזר הדיקן באוניברסיטה מכיוון שקרא תיגר על המשטר הקומוניסטי ועל המנהיג דאז, יוסיפ ברוז טיטו. בשנה זו מצא עבודה במכון למדעי החברה בעיר בלגרד וכיהן בתפקיד עד 1981. משנה זו היה חבר המכון לפסיכולוגיה וסוציולוגיה ואף עמד בראשו כמנהל. בשנת 1989 נמנה עם מממני המפלגה הדמוקרטית, ואחר כך הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית הסרבית בראשה הוא עומד עד היום. קושטוניצה מתאפיין בכך שמעולם לא היה קשור למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, וכן הוא מהדור החדש של המערב באירופה ומייצג מגזר דמוקרטי ולאומי-שמאלני. ב-7 באוקטובר 2000 נבחר לנשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאחר שניצח את הנשיא המכהן סלובודן מילושביץ'. כנשיא אף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג וקירב את מדינתו למערב. ב-7 במרץ 2003 בוטלה משרתו של קושטוניצה כנשיא האיחוד הפדרלי, עקב הפיכת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו כשנה אחר כך, ב-3 במרץ 2004, נבחר קושטוניצה לראש ממשלת סרביה השמיני, תפקיד בו שימש עד ה-7 ביולי 2008. ווייסלב קושטוניצה הוא ד"ר לפילוסופיה. אשתו, ד"ר זוריצה ראדוביץ', היא עורכת דין. מדיה וקבצים בנושא ווייסלב קושטוניצה בוויקישיתוף ווייסלב קושטוניצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ווייסלב קושטוניצה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" הפכה ל"האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו"
פאינה

פָֿאִינָה (בספרדית: Fainá) הוא מאפה פריך ודק מהמטבח הארגנטינאי, עשוי מקמח חומוס המעורב עם מים ושמן זית, נאפה כעיגול ונאכל לרוב על גבי פיצה. כמו פיצה, גם אותו נהוג לחתוך למשולשים. מקור הפאינה במטבח האיטלקי (מאזור ליגוריה, נאכל גם בסרדיניה ובאלסנדריה). שמו האיטלקי המקורי של המאכל הוא פָֿרִינָטָה (farinata), כלומר "קמחית"; באזור ג'נובה השם הזה מבוטא fainâ ומכאן מקור השם בספרדית הארגנטינאית. השפעת המטבח האיטלקי על הארגנטינאי ניכרת, בשל מוצאם האיטלקי של רבים מהארגנטינאים. המאכל קיים גם באזור ניס בצרפת, שם הוא נקרא "סוקה" (socca). בגיברלטר, שרבים מתושביה מקורם בג'נובה, המאפה נקרא "קלנטיטה" כשהוא אפוי ו"פניסה" כשהוא מטוגן. דנה אלמוסני, פאינה: כזה עוד לא אכלתם, באתר ynet, 15 בפברואר 2011
פודינג לחם

פודינג לחם הוא קינוח מהמטבח הבריטי, הפופולרי גם בדרום ארצות הברית, בלגיה וצרפת. מרכיביו הם לחם ישן (לרוב שאריות), שומן מן החי, ביצים, סוכר או סירופ העשוי מסוכר, תבלינים ופירות יבשים. הכנת הקינוח כוללת השריית הלחם במרכיבים הרטובים, לעיתים למשך הלילה. לאחר מכן הלחם נסחט, מעורב עם שאר המרכיבים, ונאפה בתבנית. לרוב נאכל קר. לעיתים מוגש ברוטב ויסקי, רום או קרמל. קינוח דומה, פודינג לחם בחמאה הוא גרסה אפויה של פרנץ' טוסט. קינוח זה מוכן בתבנית המכילה תערובת של ביצים וחלב, לעיתים עם וניל ותבלינים נוספים. על גבי תערובת זו מניחים פרוסות לחם מרוחות בחמאה, עם צימוקים פזורים עליהן. לאחר האפייה, יש המגישים את הקינוח בתוספת פודינג. מאכל זה נחשב כמאכל לילדים, אם כי קיימת גרסה הכוללת הוספת ויסקי ומתאימה למבוגרים. גרסאות מודרניות נוספות כוללות הוספת פירות יבשים או טריים בין שכבות הלחם, המסת שוקולד לתוך תערובת הביצים והחלב, ושימוש בסוגי לחם מיוחדים כמו קרואסון. פודינג לחם - אוכל - ynet / מיכל לוי, באתר ynet מבחר מתכוני פודינג לחם, מפורום "מטעמים"
תמר בליי

תמר בליי (נולדה ב-1970) היא שפית ומסעדנית ישראלית ומרצה בנושאי בישול. התפרסמה כאחת ממקימי המסעדה "ארקדיה" בירושלים (יחד עם עזרא קדם). בליי התייתמה מאמה בגיל צעיר. בצעירותה עסקה בליי בשיט מפרשיות תחרותי. תוך כדי לימודי ניהול בתי מלון בבית הספר המקצועי הגבוה תדמור, עבדה כטבחית במסעדת פפיון ברמת השרון. לאחר מכן עברה לעבוד במסעדת "קרן" של חיים כהן, שם גם פגשה את עזרא קדם. ב-1995 פתחה עם בן זוגה, עזרא קדם, את מסעדת "ארקדיה", בעלת מטבח ים-תיכוני. ב-2002 עזבה את השותפות במסעדה והחלה לעבוד כשפית-יועצת למסעדות ושירותי קייטרינג. בליי גם משמשת כמרצה בנושאי בישול בבית הספר למלונאות במכללת הדסה. אם לבן ובת. פרופיל של תמר בליי, באתר שפים חנוך בר שלום, ללכת עם להרגיש בליי, באתר ynet, 23 באוקטובר 2002 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מליח

המונח "הרינג" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו הרינג (פירושונים). מָלִיחַ (שם מדעי: Clupea. מכונה דג מלוח או הרינג) הוא סוג דג גרם ממשפחת הסרדיניים אשר חי במים רדודים בצפון האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, בים הבלטי ובים התיכון. הנפוץ ביותר הוא מליח אטלנטי (Clupea harengus). דגי המליח נעים בלהקות גדולות ומגיעים באביב לחופי אירופה ואמריקה הצפונית, שם הם ניצודים. המליח נפוץ מאוד כדג מאכל בקרב קהילות יהודות המגרב ויהדות אשכנז, בעיקר כדג מלוח או דג מעושן, שנקרא לעיתים פיקלינג (מגרמנית: Bückling). חלק מן הדגים המשומרים הנמכרים ברשתות המזון ב"קופסאות סרדינים" הם למעשה שימורי מליח. הן המליח האטלנטי והן המליח הפסיפי מתקשרים באמצעות נפיחות. הם פולטים בועות אוויר מפתח הביב (קצה המעי) ומייצרים באמצעותן תבניות של פעימות (שחוקרי התופעה מכנים Fast Repetitive Ticks - FRTs) שנמשכות עד 7 שניות. תפקיד התקשורת או משמעותה טרם הובנו, אך משום שתדירות השמעת רצפי הנפיחות לדג מתגברת בלהקות צפופות יותר של מליחים, משערים שיש לה פונקציה חברתית. ישראלים ממוצא לובי נוהגים לכנות דג זה רינגה ובמטבח הטריפוליטאי נהוג להוסיף חתיכות של רינגה מיובשת לשקשוקה ולעסידה (מאכל מסורתי לובי מבצק ורוטב עגבניות). מליח ארוקני (Clupea bentincki) מליח אטלנטי (Clupea harengus) מליח פסיפי (Clupea pallasii) מטיאס מדיה וקבצים בנושא מליח בוויקישיתוף מליח, באתר ITIS (באנגלית) מליח, באתר NCBI (באנגלית) מליח, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מליח, באתר GBIF (באנגלית) Ben Wilson, Robert S. Batty, Lawrence M. Dill, Pacific and Atlantic herring produce burst pulse sounds, Proceedings of the Royal Society of London. Series B: Biological Sciences 271, 2004-02-07 doi: 10.1098/rsbl.2003.0107 jonatan balcombe, what a fish knows, New York: Scientific American, 2016, עמ' 48-49 דג הרינג כשר - דג הרינג מעושן עם כשרות - Crown Fish, באתר Crown Fish - מעדני דגים מהים הצפוני, ‏28 במאי 2021
סנט מור

סנט מור דה טורן (Sainte Maure de touraine) היא גבינת עזים שמקורה בחבל הארץ ההיסטורי טורן, כיום חלק מהחבל המנהלי סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת. מקור שמה הוא בכפר ההומונימי סנט מור דה טורן - Sainte-Maure-de-Touraine. הגבינה מכילה לרוב כ-45% שומן, וניתן למצוא אותה במגוון דרגות קשיות. סנט-מור מיוצרת במחוז אנדר ולואר, ולא ניתן לקרוא בשם זה לגבינה שיוצרה מחוץ לאזור זה. היא מובשלת בין שבועיים ל-8 שבועות, וטעמה הופך דומיננטי יותר ככל שהיא מתיישנת. קליפתה של הסנט-מור טבעית (ללא עובש), וכשהגבינה מבשילה הקליפה הופכת יבשה וקשה יותר ואילו החלק הפנימי הופך רך וכמעט נוזלי. סנט-מור מיוצרת בצורת גליל שבמרכזו מושחל קנה קש כאשר האוויר שבתוך הקנה מעצים את טעם הגבינה. עם זאת תפקיד קנה הקש הוא להגן על הגבינה משבירה. לסנט-מור יש מספר גרסאות כמו "סנט מור סאנדר" (Sainte Maure Cendre) המגולגלת באפר וראגסטון (Ragstone) הבריטית (גבינה זו לא רשאית להיקרא סנט-מור). את הסנט-מור ניתן להגיש כפי שהיא, כחלק ממגש גבינות, כתוספת למרק, בקלייה וטיגון או בתוך מאפים וסלטים. נהוג ללוותה ביין אדום מיושן, כגון שינון (Chinon). תקופת הצריכה המיטבית היא בין החודשים אפריל-אוגוסט. השם "סנט מור-דה-טורן" זכה להגנה כמותג אזורי החל משנת 1978, והחל מ-29 ביוני 1990 הוכר כ"כינוי מקור מבוקר". מדיה וקבצים בנושא סנט מור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנט מור אתר האינטרנט הרשמי של סנט מור מוצרים צרפתיים בעלי שם מקור מבוקר AOP
רולמופס

רוֹלְמוֹפְּס (Rollmops) הוא מאכל המוגש כמתאבן או חטיף דגים בצפון אירופה, אשר מזוהה בין היתר עם המטבח הגרמני. רולמופס עשוי פילה דגי מליח (הרינג) מוחמצים מגוללים לצורת גלילה ("רולדה"); אשר בתוכם פיסת מלפפון חמוץ, בצל, פלפל או ירק דומה. הגליל מוחזק באמצעות קיסם. המשרה של הרולמופס מכיל מים, חומץ לבן, מלח, מעט סוכר (או ממתיק אחר), טבעות בצל, פלפל וזרעי חרדל. רולמופס נשמר כ-35 יום במשרה לפני שהוא מוכן. רולמופס נמכרים ברשתות מזון, וכמעט שאינם מוכנים במתכונים ביתיים. הדגים נצרכים כפי שהם, או על לחם (תוך פתיחת הגלילה). צנצנת רולמופס פתוחה מחזיקה מעמד כ-2–3 שבועות במקרר. מקור המונח רולמופס בהלחם בשפה הגרמנית של המילים "rollen" (לגלגל) ו-"Mops" (פאג, גזע כלבים; אבל גם תיאור לאדם טיפש). המילה רולמופס מתארת בגרמנית יחיד (צורת הרבים היא Rollmöpse), אך בשפות רבות מתייחסים למילה כאל צורת רבים. הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע ב-1946 תחת המילה רולמופס את המילה דַּגְלִיל (בתחילה היה חידושו דַּגְלוּל, כלומר דג גָלול כמגילה וכגליל), חידוש בהשראת מילים עבריות תלמודיות או חדשות כמו המילה גחלילית שחידש ביאליק (גם היא פרי ההתמזגות של גחל-ליל או גחלת-לילה). הרולמופס הפך פופולרי מאוד בגרמניה, ובייחוד בברלין בתחילת המאה ה-19 בתקופת הבידרמאייר. ההתפתחות כלכלית וטכנולוגית של רשתות מסילת ברזל מן הים הצפוני ומן הים הבלטי שיחקה תפקיד חשוב בהיטמעות ההרינג בחלקי גרמניה הרחוקים יותר מן החוף. הדג עבר החמצה כך שיוכל לשרוד את הדרך, והועבר בחביות עץ. במסבאות בברלין באותה תקופה היה מקובל להציג מעל הבר צנצנות עם מאכלים שונים כמו לחם עם שומן חזיר, ביצים מומלחות, כדורי בשר, נקניק מט (mettwurst) וכמובן רולמופס. כיום, מוגשים רולמופס בין היתר בגרמניה במסגרת "ארוחת בוקר לחמרמורת", שבה מרכיבים אשר מקובל לייחס להם תכונות להפגת חמרמורת. מדיה וקבצים בנושא רולמופס בוויקישיתוף יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 104
מחית תפוחי אדמה

מחית תפוחי אדמה המוכרת גם בשם פירה (מצרפתית: Purée, מחית) היא אחת הדרכים הנפוצות ביותר להגשת תפוחי אדמה ומקובלת כתוספת למנות עשירות בחלבון כמו שניצל. מחית תפוחי אדמה מופקת ממעיכת תפוחי אדמה מבושלים בלי קליפתם. לעיתים מוספים למחית תפוחי אדמה מרכיבים אחרים, כמו חלב, שמנת, חמאה, שמן צמחי, בצל מטוגן, שום, גבינה, קוביות קותל חזיר או שמנת חמוצה. באחת מגרסאות המטבח הצרפתי למאכל, מוסף חלמון לתערובת, והיא מועברת דרך כף מיוחדת בעלת חורים, אשר יוצרת מעין "סרטים". בנוסף להגשת מחית תפוחי אדמה כמנה בפני עצמה, היא משמשת גם כחומר גלם למאכלים אחרים. בישראל יש המכינים לביבות ממחית (בשונה מלביבות המוכנות מתפוח אדמה טרי מגורר). בסיס הניוקי האיטלקיים הוא מחית תפוחי אדמה. במטבח האוסטרי והבווארי מקובל ממרח המכונה "גבינת תפוחי אדמה" (בגרמנית: "Kartoffelkäse"), העשוי ממחית תפוחי אדמה, בצל מרוכך ושמנת חמוצה המעובדים לכדי ממרח. למאכל זה מוסיפים לעיתים אורגנו, כמון, בצל, עירית, פטרוזיליה וכדומה. בשו"ע מבואר שברכת פירות שהתרסקו אינה משתנית, כיוון שרושם הפרי המקורי ניכר, ולכן המשנה ברורה פסק שהברכה על אכילת פירה היא בורא פרי האדמה וכן הוא המנהג. אך הרב בן-ציון אבא-שאול פסק כשהוא נסמך על דיוק בדברי הרמב"ם שרק כשמעך את הפרי ביד מברך את ברכתו המקורית, אך פרי שנמעך לחלוטין בכלי נחשב שצורתו נשתנתה ולכן יש לברך על אכילתו שהכל נהיה בדברו. לגבי מחית או חטיף פרינגלס שנעשה מאבקת תפוחי אדמה (אינסטנט), דעת הרב עובדיה יוסף והרב ניסים קרליץ שכיון שבזמן היותו אבקה בטלו ממנו טעם ומראה של תפוח אדמה, אז אף כשחוזר וניכר עדיין נחשב כדבר חדש ואינו חוזר למצבו הראשון וברכתו שהכל נהיה בדברו. לעומת זאת, דעת הרב שלמה זלמן אוירבך ובעל ספר וזאת הברכה שברכתו בורא פרי האדמה, כיוון שניכר כעת שהוא עשוי מתפוחי אדמה. ירון שלו, בסך הכל תפוח אדמה מעוך, באתר ynet, 10 בפברואר 2016 שולחן ערוך או"ח סי' ר"ב, סעיף ז' משנה ברורה סי' ר"ב סעיף קטן מ, וכן פסק בספר דעת תורה סימן ר"ב, ס"ז אור לציון חלק ב' סימן י"ד, אות ב' משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות ברכות, פרק ח', הלכה ד' מעין אומר ח"א פרק י סימן ד. חוט שני ברכות ס"ק כ"ב, אות ו' הליכות שלמה פסח פרק י' הע' מ"א. ספר וזאת הברכה עמוד 251
ברכת בורא נפשות

ברכת בורא נפשות היא ברכה אחרונה הנאמרת לאחר אכילת רוב סוגי המזון, למעט מוצרי בצק (לחם ועוגות), יין ופירות שנשתבחה בהן הארץ, שאחריהם נאמרת ברכת המזון או ברכת מעין שלוש. לדעת חלק מהפרשנים, בתקופת התלמוד הבבלי הייתה ברכה זו נאמרת רק אחרי בשר וביצה, שהם מאכלים שמקורם בנפש, אולם אחרי שאר מיני המאכל הייתה ברכה זו רשות. כך גם מובן הביטוי המובא בתלמוד על ברכה זו, מברך "ולא כלום" המלמד שלא כולם היו מברכים ברכה זו. ברכה זו הובאה לראשונה במשנה: ”השותה מים לצמאו אומר שהכל נהיה בדברו, ר' טרפון אומר בורא נפשות רבות” - כוונת רבי טרפון היא לברך לפני שתיית המים 'נפשות'; דעה זו לא נפסקה להלכה. קיימות שיטות בהלכה לפיהן 'נפשות' היא גם ברכה כללית, המשמשת במקרה שלא ידוע מהי הברכה שצריך לברך לאחר אכילת מזון מסוים, לדוגמה: עוגה שלא ידוע היחס בין הקמח שבה לשאר מוצריה, אם ישנו אחוז מסוים של קמח יש לברך עליה (ביניהם הדעה המקובלת 17% חיטה) ברכה אחת מעין שלוש ומתחת לאחוז מסוים הקמח נחשב טפל ליתר המרכיבים ויש לברך עליה ברכת 'נפשות'. לפי השיטה שברכת 'נפשות' היא ברכה כללית, יש לברך ברכת 'נפשות' אחרי אכילת עוגה כזו. ברם, יש חולקים וסוברים שברכת 'נפשות', בניגוד לברכת 'שהכל', אינה פוטרת כלל ברכות אחרונות אחרות, לפיכך: במצב של ספק אין לברך ברכה אחרונה בכלל. לפי התלמוד הבבלי אין חותמים בברכה הזאת כלל (לומר בסיומה 'ברוך'). לעומת זאת, בתלמוד ירושלמי סברו שיש לחתום עם שם ה'. להלכה: נוהגים (מלבד נוסח הרמב"ם) לחתום ב'ברוך' בלי שם ה'. אך הגר"א פוסק כירושלמי שחותמים גם בברכה זו בשם השם בצורה הבאה: "בָּרוּךְ אַתָּה ה', חֵי הָעוֹלָמִים. להלן פירושה המילולי של הברכה: בורא נפשות רבות - בורא את בני האדם ובעלי החיים, וחסרונן - ואת כל מה שהם חסרים, את כל צורכיהם, על כל מה שברא(ת) - על כל הדברים שברא(ת) בעולם, להחיות בהם - שבאמצעותם להחיות, נפש כל חי - את נפשות כל היצורים החיים, ברוך חי העולמים - ה' המחיה את כל העולמות. בעל הטור מפרש בספרו כי הברכה מתייחסת לכל מה שנברא בעולם שאינו חיוני לחיי האדם, להבדיל מלחם למשל, שזכה לברכה מיוחדת בשל חיוניותו, ברכת המזון. על כן אנו מזכירים את מציאות המזון החיוני, ומודים גם על בריאת מזון שאינו חיוני לחיינו. הרב אליעזר מלמד‏, הלכות ברכת בורא נפשות, באתר פניני הלכה יוסף עופר, בורא נפשות רבות מידע על ברכת בוא נפשות בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית בתקופה מאוחרת, יש שהתחילו לגרוס חֵי בצירא במקום פתח, כלומר בלשון סמיכות. עיין חנוך ילון, מבוא לניקוד המשנה, ע' 99. (נוסח הרמב"ם) ביאור הגר"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ר"ח, סעיף ו' וכך גם דעת כמה ראשונים משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה ח' הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שפצלה

שְׁפֶּצְלֶה או שפעצל (בגרמנית: Spätzle), המוכרות גם כבְּצֵקָנִיּוֹת, הן אטריות בצק, בצורת נטיפים, נפוצות בדרום גרמניה (בבאדן-וירטמברג ובוואריה), במערב אוסטריה, בחלק הגרמני של שווייץ, באלזס ולעיתים בצפון איטליה (בחבל דובר הגרמנית דרום טירול, שם הן נקראות "טרופי", Troffi). בהונגריה גרסאות מקומיות שלו מוכרות בשם "נוקדלי" (Nokedli) או "נוקרלי" או גאלושקה, אך הן שונות בצורה ובדרך ההכנה. שפצלה הוכנו גם במלטה עד לשנות ה-50, שם הן נקראו "פצלטי", אבל לאחר חדירת הפסטה התעשייתית, המאכל כמעט שנכחד. הכנת שפצלה נעשית באמצעות הכנסת בצק למים רותחים והוצאת האטריות המוכנות. הבצק הוא בצק פשוט של ביצים, קמח ומלח. את הבצק מרסקים לצורת האטריות באמצעות מכשיר מיוחד, דמוי מגררת שטוחה ועליה תא ובו מונח הבצק ומוסע הלוך ושוב כך שהבצק נגרר לאטריות על המגררת. ייתכן שמקור המילה "שפצלה" במילה "דרור" בגרמנית (Spatz), וצורת ההקטנה שלה ("דרורים קטנים"). נילי קרן, שפצלה, שפצלה, צא החוצה, באתר ynet, 10 בספטמבר 2007 מיכל לוי-אלחלל, מגזין "שף", שפצל'ה - לשחק בבצק, באתר ynet, 6 בנובמבר 2005