laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרט פרובה

קרל גרהארט "גרט" פרובה (25 בפברואר 1913 – 5 בספטמבר 1988) היה שחקן תיאטרון וסרטים גרמני. הוא נודע במדינות דוברות האנגלית בזכות משחקו בדמות הרשע בסרט ג'יימס בונד גולדפינגר, בתור פיצ'ום באופרה בגרוש, בתור הברון בומברסט בצ'יטי צ'יטי בנג בנג, בתור הוצנפלוט ב"השודד הוצנפלוץ", בתור הגנרל דיטריך פון קולטיץ בהאם פריז בוערת? ובתור הקולונל מנפרד פון הולשטיין באותם אנשים מופלאים במכונות מעופפות. פרובה נולד באוברפלניץ, היום חלק מצוויקאו. בתחילת דרכו הוא היה כנר, אבל בהמשך הפסיק לנגן והשקיע את זמנו בקברט ובהופעות בתיאטרון. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ב-1934 בגיל 21 כצעירים אחרים בני גילו, אך לא היה חבר פעיל, ועזב את המפלגה ב-1937, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר יציאת הסרט גולדפינגר נודע על חברותו בעבר במפלגה הנאצית, ובישראל נאסרה בתחילה הקרנת הסרט, עד שמריו בלומנאו, ניצול יהודי, חשף שמונה שבועות בלבד לאחר מכן שחייו וחייה של אמו סטלה בלומנאו ניצלו ככל הנראה כאשר פרובה פגש בהם בווינה החביא אותם מהנאצים במרתפו. בספטמבר 1944 נסגרו התיאטראות בגרמניה ופרובה גויס לצבא הגרמני, שם שירת כחובש עד סוף המלחמה. פרובה זכה לתהילה באחד הסרטים הגרמניים הראשונים שנעשו לאחר המלחמה, שנקרא ברלינר בלדה (הבלדה על ברלין, 1948). הוא לוהק לתפקיד הנבל בסרט השווייצרי-מערב גרמני-ספרדי Es geschah am hellichten Tag (זה קרה לאור יום, 1958), עם התסריט המקורי שנכתב על ידי פרידריך דירנמאט. תפקידו כרוצח סדרתי של ילדים משך את תשומת לבם של מפיקי הסרט ג'יימס בונד גולדפינגר (1964) והוא נבחר לגלם את אחד הנבלים הזכורים ביותר של הסדרה, איל הזהב אוריק גולדפינגר. (המועמד הראשון לתפקיד הייה אורסון וולס, אך השכר שדרש וולס הייה גבוה מדי עבור המפיקים). פרובה הופיע במספר סרטים בשנות ה-60, וביניהם "היום הארוך ביותר" (1962), "אנשים מופלאים במכונות מעופפות" (1965), האם פריז בוערת? (1966), וצ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968). פרובה מת במינכן בספטמבר 1988 בגיל 75 מהתקף לב. "פרובה - לפחות 5 מידידי הם יהודים" "מעריב 1965" מדיה וקבצים בנושא גרט פרובה בוויקישיתוף גרט פרובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרט פרובה, באתר AllMovie (באנגלית) גרט פרובה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גרט פרובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גרט פרובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) גרט פרובה, באתר Discogs (באנגלית) גרט פרובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מיכאיל גלוז

מיכאיל גלוז (ברוסית: Михаил Семенович Глуз‏; 19 בספטמבר 1951 - 8 ביולי 2021) היה מלחין ומנצח סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1996 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. הוא היה פעיל בארגונים יהודיים ברוסיה. מיכאיל גלוז נולד בשנת 1951 בכפר במחוז סחלין למשפחה יהודית.אביו היה רופא, יליד אוקראינה. אמו הייתה מורה למוזיקה ילידת אודסה. בשנת 1965 המשפחה עברה למוסקבה. במוסקבה גלוז קיבל השכלה מוזיקאית. בשנים 1970-1975 הוא למד באקדמיה למוזיקה על שם גנסין במחלקת הלחנה. בשנת 1977 הוקם "תיאטרון הקאמי המוזיקאי יהודי". באופן רשמי התיאטרון היה רשום בבירובידז'אן אך מעשית רוב פעילתו לרבות חזרות התקיימה במוסקבה. גלוז מונה למנצח ראשי ובהמשך משנת 1984 היה מנהל אמנותי של התיאטרון. הוא עזב את התיאטרון בשנת 1989. בתקופה זו גלוז כתב מספר אופרות, בלטים ומחזמר שהועלו על במת תיאטרון בו עבד ובתיאטראות נוספות במוסקבה. בנוסף כך הוא כתב מוזיקה לסרטים ומספר שירים. בשנת 1989 גלוז הקים מרכז תרבות על שם מיכואלס והיה מנהלו. בשנת 1999 גלוז נבחר לנשיא של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה וכיהן בתפקיד עד לשנת 2005. כמלחין ונציג ציבור גלוז השתתף במספר כנסים ותחרויות. על פעילותו בתחום קידום התרבות גלוז קיבל מספר עיטורים. בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. בשנת 2016 הוא קיבל פרס מטעם פדרציה הקהילות היהודיות של רוסיה. גלוז נפטר במוסקבה בשנת 2021 ונטמן בחלקה יהודית בבית העלמין ווסטריאקובסקויה. מיכאיל גלוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) קבר של גלוז
בוריס אייפמן

בוריס אייפמן (ברוסית: Борис Яковлевич Эйфман‏; נולד ב-22 ביולי 1946) הוא מנהל בלט סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. אייפמן הוא מנהל אמנותי של "תיאטרון בלט בוריס אייפמן" ונשיא "אקדמית ריקוד בוריס אייפמן". הוא קיבל עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע הדרגות. בוריס אייפמן נולד למשפחה יהודית בשנת 1946 בעיר רובצובסק שבמחוז אלטאי. אביו היה מהנדס שנשלח מחרקוב לאזור במטרה להקים מפעל לייצור טנקים. אמו הייתה רופאה. בשנת 1951 המשפחה חזרה לקישינב. בקישינב למד אייפמן בלט, ובשנת 1964 סיים בית ספר למוזיקה. הוא ניסה להתחיל לימודי הנדסה אך לא התקבל למכון הפוליטכני. במשך שנה הוא היה רקדן בלט בתיאטרון בקישינב. בשנת 1966 הוא נסע ללנינגרד והחל ללמוד בימוי בלט בקונסרבטוריון של לנינגרד. הוא סיים את הלימודים בשנת 1972. עוד בהיותו סטודנט אייפמן החל לביים בלט. משנת 1971 ועד ל-1977 הוא היה מנהל בלט באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי וביים הצגות בבלט מריאינסקי. בלט לפי מוזיקה של איגור סטרווינסקי הוצג גם במוסקבה ומחוץ לגבולות ברית המעוצות וזכה להצלחה גדולה. בשנת 1977 קיבל אייפמן אישור להקים בלט נפרד שכיום ידוע בשם "תיאטרון הבלט של בוריס אייפמן". בסוף שנות ה-90 הבלט ערך סבב הופעות מוצלח בארצות הברית. בשנת 2013 הקים אייפמן את "אקדמיה לבלט בוריס איימן". בשנת 2021 תלמידים ראשונים סיימו את לימודים בה. על פעילותו בתחום הבלט, קיבל אייפמן מספר עיטורים, לרבות עיטור ההצטיינות למען המולדת בכל ארבע דרגות. בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית, ובשנים 1998 ו-2018 הוא קיבל את פרס הפדרציה הרוסית. הוא זכה גם בפרס מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה. מדיה וקבצים בנושא בוריס אייפמן בוויקישיתוף ביוגרפיה (ברוסית)
מתוק התפוח

"מתוק התפוח" הוא שיר של צמד הפרברים, יוסי חורי ואורי הרפז, שיצא בשנת 1981 באלבום "פרברים טרופיקל" שהפיק ועיבד המוזיקאי מתי כספי. השיר מבוסס על שיר ברזילאי בשם "Laranja Madura" ("תפוז בשל") שכתב והלחין זמר הסמבה הברזילאי אטאולפו אלבס (Ataulfo Alves). את מילות השיר בעברית כתב הסופר והמתרגם יעקב שבתאי. החל מ-2016, השיר מבוצע על ידי ההרכב "שלושתנו" שחבריו הם אורי הרפז, דורית ראובני וחנן יובל. מתוק התפוח מילות השיר, באתר שירונט מתוק התפוח, באתר הספרייה הלאומית מתוק התפוח מתוך האלבום "פרברים טרופיקל", באתר יוטיוב השיר המקורי "Lavanja Mdura" בביצוע אטאולפו אלבס, באתר יוטיוב אקורדים לשיר מתוק התפוח - הפרברים, באתר נגנו מילות השיר מתוק התפוח בתרגום לאנגלית, באתר LYRICS TRANSLATE הפרברים, באתר מתי כספי מתוק התפוח [דף שיר], באתר הספרייה הלאומית מתוק התפוח, באתר גרסה עברית בית אבי חי, מתוק התפוח - אורי הרפז, דורית ראובני, חנן יובל, באתר יוטיוב, ‏2016
ג'ון הוסקינס סטון

ג'ון הוסקינס סטון (באנגלית: John Hoskins Stone; 17 ביולי 1749 – 5 באוקטובר 1804) היה בעל מטעים, חייל ופוליטיקאי אמריקאי ממחוז צ'ארלס, מרילנד. במהלך מלחמת העצמאות הוא הוביל את רגימנט מרילנד הראשון של הצבא הקונטיננטלי. לאחר המלחמה כיהן בבית המחוקקים של המדינה והיה המושל השביעי מ-1794 עד 1797. ג'ון נולד ב-17 ביולי 1749 במטע של אביו באחוזת פוינטון במחוז צ'ארלס. משפחתו הייתה בולטת מאז ימי הקולוניאליזם המוקדמים כאשר ויליאם סטון כיהן כמושל מאה שנים לפני לידתו. הוריו היו דייוויד ואליזבת (ג'ניפר) סטון. אחיו הגדולים כללו את תומאס (שחתם על הכרזת העצמאות) ומייקל (שייצג את מרילנד בקונגרס האמריקאי). משפחת ג'ניפר הייתה ממוצא שוודי. ג'ון הוטבל בכנסייה האנגליקנית. לאחר הפילוג שנגרם על ידי המהפכה הוא נהיה אפיסקופלי פעיל. הוא התחתן עם אן קודן בפברואר 1781, ולזוג נולדו שישה ילדים, חמישה מהם חיו עד בגרות: קודן, אן, אליזבת, רוברט קודן ותומאס. בשנת 1775, סטון הצטרף לגדוד מרילנד שהתארגן החדש בראשות קולונל ויליאם סמולווד כלוטננט. עד מהרה הועלה לדרגת קפטן בפלוגה הראשונה של הגדוד. הגדוד הפך לחלק מרגימנט מרילנד הראשון של הצבא הקונטיננטלי, ויצא צפונה כדי להילחם במלחמה. הם נלחמו בקרבות ברוקלין (שם קפטן סטון התבלט במיוחד) ובקרב וייט פליינס. לאחר מכן, בסוף 1776, כאשר סמולווד הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, סטון הפך ללוטננט קולונל של הרגימנט. כאשר הקו הקונטיננטלי אורגן מחדש בתחילת 1777, גנרל סמולווד קיבל אחריות נוספת כמפקד חטיבה. סטון התמנה לקולונל ולמפקד של רגימנט מרילנד הראשון. הוא הוביל את הגדוד בקרבות פרינסטון, ברנדיווין וג'רמנטאון. הוא נפצע בג'רמנטאון וכתוצאה מכך היה צולע למשך שארית חייו. קולונל סטון חזר בפיקוד פעיל בקרב מונמות'. יחידתו הייתה פעילה בהגנה המתמשכת על ניו ג'רזי. הקריירה שלו הסתיימה כאשר נפצע שוב בקרב סטוני פוינט ב-14 ביולי 1779. הפעם פצעיו היו חמורים יותר והוא התפטר מתפקידו ב-1 באוגוסט. סטון חזר הביתה למרילנד ומונה לחבר במועצה המבצעת של המדינה, שם כיהן מ-1779 עד 1785. הוא התקבל כחבר מייסד באגודת הסינסינטי של מרילנד כשהיא הוקמה ב-1783, מאוחר יותר שימש כסגן הנשיא (1792–1795) ונשיא (1795–1804) של אגודת מרילנד. מחוז צ'ארלס בחר בו לבית הנבחרים של מרילנד ב-1785, וחזר מדי שנה עד 1787, ושוב ב-1790. לאחר מכן חזר סטון למועצת המדינה ב-1791 וב-1792. סטון נבחר לכהונה אחת בת שלוש שנים כמושל מרילנד מ-1794 עד 1797, לפני שחזר לחיים הפרטיים. הוא מת ב-5 באוקטובר 1804 באנאפוליס, מרילנד, בגיל 55, ונקבר שם. מדיה וקבצים בנושא ג'ון הוסקינס סטון בוויקישיתוף Knorr, Lawrence; Farley, Joe; Farrell, Joe (2018-12-05). Graves of Our Founders: Their Lives, Contributions, and Burial Sites (באנגלית). Sunbury Press, Inc. ISBN 978-1-62006-176-3. Congress, United States (1959). Congressional Record: Proceedings and Debates of the ... Congress (באנגלית). U.S. Government Printing Office. Shellhorn, Richard Carl (2018-06-12). A Guide to the Formation of the Constitution (באנגלית). Christian Faith Publishing, Inc. ISBN 978-1-64191-703-2.
מירה מינס

מירה מינס היא מנכ"לית ויצו העולמית, דירקטורית בחברת הביטוח הדיגיטלית WeSure ובמכבי שירותי בריאות. מינס החלה את דרכה המקצועית כמנכ"לית ברליץ ישראל, חברה המתמחה בלימוד שפות ותרבויות.B2B. בעבר כיהנה גם כחברת ועד מנהל בעמותת "שיעור אחר", המחברת בין חברות במגזר העסקי להתנדבות בבתי ספר, להענקת דוגמה אישית והשראה להצלחה בחיים. לאחר מכן מונתה לסגנית מנהל רשות החברות הממשלתיות במשרד האוצר ולנציגת ישראל בארגון ה-OECD. במסגרת התפקיד היא הובילה את הקמת נבחרת הדירקטורים בחברות הממשלתיות במטרה להטמיע בהן DNA עסקי ותפיסה של רווחיות והבאת דיבידנדים לבעלי המניות (המדינה). מינס הייתה גם ממונה מטעם רשות החברות על החברות הביטחוניות (תעשייה אווירית, רפאל ועוד) ועל דואר ישראל. בהמשך כיהנה כמנכ"לית עיריית בית שמש. במסגרת תפקיד זה הייתה חברת דירקטוריון בחברה הכלכלית של בית שמש. כמו כן, שימשה מינס כיועצת בכירה בחברת הייעוץ TACK אסטרטגיות צמיחה. הייתה חברת נשיאות באיגוד לשכות המסחר. בנוסף, היא יזמה את הקמת "פורום נשים בקריירה ובעסקים" ושימשה כיושבת ראש שלו. החל משנת 2020 מינס מכהנת כמנכ"לית ויצו העולמית. מינס היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב, ותואר MBA במנהל עסקים. היא בוגרת תוכנית הבכירים של קרן וקסנר במדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד. מינס נשואה לד"ר רענן כהן ואם לשלושה ילדים. מתגוררת במושב תלמי מנשה (באר יעקב). בשירותה הצבאי שימשה כקצינת הוראה בחיל חינוך. דורון אביגד, ויצו נתפסת כמו עמותה קטנה. זו חתיכת פלטפורמה עם 6,000 עובדים בעשרות מדינות, באתר גלובס, ‏2 באוקטובר 2021 הודעה לעיתונות, מנהל רשות החברות הקים יחידת דירקטורים ויחידת שכר, כלכלה וכוח אדם, באתר משרד האוצר, ‏21.10.2014 מנכ"לית חדשה לעיריית בית שמש, באתר ערוץ 7, ‏21 בינואר 2019 מפגש פורום נשים בקריירה ובעסקים של איגוד לשכות המסחר, באתר לשכת המסחר
סרחיו הררה

סרחיו הררה פירון (בספרדית: Sergio Herrera Pirón; נולד ב-5 ביוני 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוסאסונה מהלה ליגה. במהלך 7 העונות שלו במועדון, צבר מעל 180 הופעות. סרחיו הררה פירון נולד ב-5 ביוני 1993, במירנדה דה אברו שבמחוז בורגוס, קסטיליה ולאון. סיים את לימודיו במערך הנוער של דפורטיבו אלאבס, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים כמחליף בקמפיין 2011/2012, בקבוצה. ב-28 בנובמבר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, במשחק שהסתיים בתבוסה 3–1 על גביע המלך הספרדי מול ברצלונה. הררה הופיע רק במשחק אחד נוסף בקבוצה הבוגרת (שהעפילה לסגונדה דיוויזיון, הליגה הספרדית השנייה) לפני שהושאל ללאודיו ב-23 ביולי 2013. עם שובו, שובץ לאלאבס ב' מהליגה הרביעית. ב-2 ביולי 2015 חתם באמורבייטה מהליגה השלישית. ב-22 ביוני של השנה שלאחר מכן, חתם על חוזה של שלוש שנים עם וסקה מהליגה השנייה. ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו, כשפתח ושמר על שער נקי בתיקו 0–0 במשחק חוץ מול אלקורקון. ב-12 ביולי 2017 חתם על חוזה של ארבע שנים עם אוססונה מלה ליגה, תמורת 300,000 אירו. הוא בילה את המחצית הראשונה של עונת 2018/2019 בהתמודדות עם פציעה בברך, ותרם רק לעיתים רחוקות לחזרתה של קבוצתו לליגה הראשונה. סרחיו הררה, באתר Transfermarkt סרחיו הררה, באתר Soccerway סרחיו הררה, באתר BDFutbol סרחיו הררה, באתר FootballDatabase.eu "Sergio Herrera debutará en el Camp Nou" [Sergio Herrera will debut in Camp Nou] (בספרדית). El Correo. 26 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "FC Barcelona – Alavés: Comeback and into last sixteen (3–1)". FC Barcelona. 28 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sergio Herrera se marcha cedido al Laudio" [Sergio Herrera goes on loan at Laudio] (בספרדית). Marca. 23 ביולי 2013. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sergio Herrera, nuevo jugador de la SD Amorebieta" [Sergio Herrera, new player of SD Amorebieta] (בספרדית). SD Amorebieta. 2 ביולי 2015. נבדק ב-19 ביוני 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sergio Herrera se une a la SD Huesca" [Sergio Herrera joins SD Huesca] (בספרדית). SD Huesca. 22 ביוני 2016. נבדק ב-20 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Alcorcón y Huesca, sin gol en un partido con poco fútbol" [Alcorcón and Huesca, without goals in a match with little football] (בספרדית). Marca. 20 באוגוסט 2016. נבדק ב-20 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Sergio Herrera, nuevo portero del Club Atlético Osasuna" [Sergio Herrera, new goalkeeper of Club Atlético Osasuna] (בספרדית). CA Osasuna. 12 ביולי 2017. נבדק ב-13 ביולי 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Sergio Herrera recibe el alta médica siete meses después de su lesión" [Sergio Herrera is given the medical release seven months after his injury] (בספרדית). Mundo Deportivo. 20 בדצמבר 2018. נבדק ב-24 ביוני 2019. {{cite web}}: (עזרה)
מגדל Vision (בת ים)

מגדל Vision הוא גורד שחקים המשמש למגורים בשכונת פארק הים שבבת ים. בנייתו הסתיימה בשנת 2020 גובהו הוא 138 מטרים ו-41 קומות. הוא אחד ממגדלי המגורים הגבוהים בבת ים. המגדל החל להיבנות ב-2016 ותמה בנייתו ב-2022, גובהו של המגדל מתנשא לגובה של 138 מטרים ו-41 קומות ובעל 142 יחידות דיור, המגדל שוכן 500 מטר ממזרח לרצועת החוף של בת ים. בסמוך למגדל נמצאים מגדל לייטהאוס ומגדל עדן. גורדי שחקים בישראל מגדל לייטהאוס מגדל עדן
קולט

קולט חברה לייצור (אנגלית: Colt Manufacturing Company) היא חברה לייצור אקדחים ונשק חם שנוסדה בארצות הברית ב-1847. החברה הגישה בקשה להליך פירוק באמצע יוני 2015 אך ב-2016 החלה בתהליך הבראה וכיום היא בבעלות חברת צ'סקה זברויובקה הצ'כית. בין מוצריה הידועים נמנים אקדחים תופיים כגון הקולט פיסמייקר, אקדח קולט M1911 ורובי CAR15 וקולט קומנדו. החברה שימשה גם כקבלנית משנה לייצור רובי M16 ורובי M4 קרבין עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית וצבאות אחרים. החברה הוקמה בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית על ידי סמואל קולט, במטרה לייצר אקדחי תופי, שהיו פטנט שהמציא קולט במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. קולט ייצר גם רובים, אך הוציא אותם משימוש עקב הקושי שבייצורם והצריכה המשמעותית יותר של אקדחי התופי, בין היתר על ידי צבא ארצות הברית. אקדחיו של קולט לקחו חלק בכל מלחמה אמריקנית משנת 1946 ועד היום. עם התפתחות החברה החל קולט לשוב ולייצר רובים, שאף הם הוכנסו לצבא האמריקני ונעשה בהם שימוש נרחב. ב-2021 נרכשה על ידי חברת צ'סקה זברויובקה (CZ) הצ'כית. קולט ווקר קולט דראגוון קולט פיסמייקר (שם רשמי: Colt Single Action Army) - אקדח תופי קולט M1911 - אקדח חצי-אוטומטי בקליבר 0.45 אינץ' קולט דיימונדבק ("גב-יהלום") קולט פיתון - אקדח תופי קולט קינג-קוברה - אקדח תופי קולט AGENT - אקדח תופי קולט נטול-פטיש מודל 1903 - אקדח חצי אוטומטי קולט 2000 קולט SCAMP - אקדח חצי אוטומטי קולט-בראונינג M1895 - מכונת ירייה קולט ACR - רובה סער קולט CAR15 - רובה סער, גרסת קרבין ל-M16A1 קולט קומנדו - רובה סער מקוצר ללוחמה בשטח בנוי מדיה וקבצים בנושא קולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קולט אתר האקדחים האוטומטיים של החברה פול מ. בארט, בלומברג ביזנסוויק, הקללה של קולט, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2014 סוכנויות הידיעות, בלומברג, קולט, יצרנית רובה הסער M16, הודיעה על פשיטת רגל, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2015
ויליאם הינדמן

ויליאם הינדמן (באנגלית: William Hindman‏; 1 באפריל 1743 – 19 בינואר 1822) היה עורך דין ומדינאי אמריקאי ממחוז טלבוט, מרילנד. הוא ייצג את מרילנד בקונגרס הקונטיננטלי, ובקונגרס הפדרלי גם כחבר בית הנבחרים מהמחוזות השני והשביעי וגם כסנאטור אמריקאי. ויליאם הינדמן נולד ב-1 באפריל 1743 במחוז דורצ'סטר בפרובינציית מרילנד, והיה בנם השני של ג'ייקוב הינדמן (1713–1766) ומרי טריפ הינדמן (נפטרה ב-1782). ג'ייקוב היה בעל מטעים ממחוז טלבוט ששימש שריף של מחוז טלבוט מ-1745 עד 1748, וכחבר באספה הקולוניאלית. ויליאם למד משפטים באכסניות המשפט בלונדון, וחזר למרילנד ב-1765. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, ועסק בעריכת דין במחוז טלבוט. מ-1775 ו-1777 שירת הינדמן בממשלה המהפכנית של מרילנד, כגזבר המדינה לחוף המזרחי. הוא התפטר מתפקיד זה כשנבחר לסנאט של המדינה ב-1777. הוא נבחר מחדש כמה פעמים, וכיהן עד 1784. מרילנד שלחה אותו כציר לקונגרס הקונטיננטלי בשנים 1785 ו-1786. הינדמן חזר למרילנד וכיהן במועצה המבצעת של המושל מ-1789 עד 1792. בשנת 1792 החזירו אותו הבוחרים לסנאט של המדינה, אך מאוחר יותר באותה שנה הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר התפטרותו של ג'ושוע סני. הוא שירת בקונגרס מ-1793 עד 1799, כאשר חזר למטע שלו, למרות שכיהן בבית הנבחרים של המדינה ב-1799 וב-1800. בבית הנבחרים האמריקני, הוא היה אחד מתשעה נציגים שהצביעו נגד התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית. בשנת 1800 התפטר הסנאטור האמריקני של מרילנד, ג'יימס לויד, והינדמן נבחר לסיים את כהונתו. הוא כיהן בסנאט של ארצות הברית מדצמבר 1800 עד נובמבר 1801. בסנאט הוא היה מיושר עם הפדרליסטים. הוא סירב להתמודד לבחירה מחדש. הינדמן מת ב-19 בינואר 1822 בבולטימור, מרילנד, ונקבר בית הקברות של סנט פול בעיר. ויליאם הינדמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם הינדמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) "Voteview | Plot Vote: 3rd Congress > House > 9". voteview.com. נבדק ב-2023-08-21.
חוק ביטול עונש מלקות

חוק ביטול עונש מלקות הוא חוק שחוקקה הכנסת בשנת 1950 כדי לבטל את עונשי המלקות שהיו קבועים עד אז בדין הישראלי מכח המשכיות הדינים מהחוקים העות'מאניים והבריטיים שנהגו בישראל עד להקמת המדינה. בתקופת הכיבוש העות'מאני והבריטי בארץ ישראל עונש מלקות היה חוקי, ובוצע פעמים רבות, בתקופת המחתרות הענישו הבריטים אנשי מחתרת, חלקם קטינים, במלקות, עד שהאצ"ל ביצע את ליל ההלקאות - פעולת נקם בה הלקו אנשי צבא בריטיים, מאז, אסרו הבריטים ביצוע עונש מלקות כלפי קטין, ולמעשה נמנעו כליל מביצועו של עונש זה, עם קום המדינה ועל אף שרוב חוקי המנדט הבריטי נותרו על כנם, נמנעה מדינת ישראל מיישום העונש, והוא הפך למעשה ל"אות מתה". בשנת 1950 חוקקה הכנסת את הצעת החוק הממשלתית "חוק ביטול עונש מלקות התש"י-1950" שעיקרה הוא "לא יהא עונש מלקות במדינה", החוק בא לבטל את החוק הבריטי, ולקבוע בכך שלכל אדם ישנה הזכות לשלמות גופו, גם אם עבר על חוק מחוקי המדינה. חבר הכנסת בדר, וחבריו למפלגת חירות ביקשו לתת לחוק תוקף למפרע מ-29 בדצמבר 1946, כדי לסמל את טענתם לפיה עונש המלקות בוטל למעשה על ידי אנשי האצ"ל בליל ההלקאות, משהצעתם נדחתה נמנעו חברי הכנסת של חרות בהצבעה על החוק והוא עבר ללא מתנגדים. ענישה גופנית ליל ההלקאות חוק ביטול עונש מלקות, תש״י–1950, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט היסטוריית החקיקה של חוק ביטול עונש מלקות, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת בוגרי האצ"ל ציינו 60 לליל ההלקאות, באתר www.inn.co.il הלקאת הבריטים, באתר chem.ch.huji.ac.il דברי ההסבר להצעת החוק, באתר www.knesset.gov.il היסטוריית החקיקה של חוק ביטול עונש מלקות, תש"י-1950, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת השלטונות הנבחרים |, באתר catalog.archives.gov.il פרוטוקול הדיון בכנסת, באתר www.knesset.gov.il טל לוי, היום לפני 60 שנה: 25.7.1950 עונש המלקות בוטל פה אחד בכנסת, באתר הארץ, 25 ביולי 2010
סויוז (משגר לוויינים)

סויוז היה משגר רב־שלבי בעלי מנוע דלק נוזלי, אשר שימשה את ברית המועצות לשיגור חלליות סויוז. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור וקוסמודרום פלסצק. המשגר פותח על בסיס משגר "ווסחוד (משגר)" והיה גרסה ראשונה של סדרת משגרים חדשה. השיגורים בוצעו עד לשנת 1970 כאשר התחילו לשגר משגרים מאותה סדרה אך בגרסה מתקדמת. כאשר בOKB-1 החל תכנון חללית מאוישת חדשה מדגם "סויוז" הכוונה הייתה שמשקל כולל תהיה כ-5.8 טון ולשיגור תתאים משגר קיים מדגם "ווסחוד (משגר)". בתהחך הפיתוח התברר שמקשל כולל של החללית חדשה תהיה ע-8 טון ולא ניתן להתאים משגר "ווסחוד" למשיה חדשה גם ע"י שדרוגו. בהתאם לכך הוחלט לפתח משגר חדש שאחיות כוללת על הפיתוח הייתה על סניף קויבישב של המשרד שבמהשך התפתח למשרד תכנון ובנייה עצמאי "מרכז הטילים והחלל פרוגרס". השיגור הראשון בוצע ב-28 בנובמבר 1966 מכן שיגור מס' 31 בקוסמודרום בייקונור. בסך הכול בוצוע 8 שיגורים של דגם לא מאויש של חללית "סויוז". בנוסף לכך בוצוע 24 שיגורים של חללית מאוישת. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור מכן שיגור 31 או מכן שיגור 1. האורך הכולל של המשגר הוא כ-50.7 מ' ותלוי במשקל במטען שמשוגר לחלל. השלב הראשון כולל 4 יחידות - בלוק D, B, C, ו-E. הם מורכבים סביב היחידה המרכזית שמהווה שלב שני של המשגר - בלוק A. בנוסף קיים שלב שלישי - בלוק F. המשגר יכול להביא למסלול סביב כדור הארץ מטען במשקל עד 7.1 טון. מנועים שנוצלו לטובת המשגר היו מנועים של טיל בליסטי R-7 והשלב השלישי היה זהה למשגר "ווסחוד". על בסיס הדגם הבסיסי בהמשך פותחו דגמים אחרים של הסדרה. מדיה וקבצים בנושא סויוז בוויקישיתוף רשימת שיגורים נתוני המשגר תיאור המשגר (החל מדף 79) (ברוסית)
Live in Chile (1993-2017)

Live in Chile (1993-2017) הוא אלבום ההופעה התשיעי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה, אשר יצא לאור ב-15 באפריל 2020. אלבום זה מכיל שירים של הלהקה שבוצעו בהופעותיה השונות שהתקיימו בשנים 1993 עד 2017 בצ'ילה (4 במאי 1993, 12 במאי 1999, 26 בינואר 2010, 27 במרץ 2014 ו-1 באפריל 2017). אלבום זה מהווה לחלק הראשון בטרילוגיית אלבומי הופעות שהוקלטו במדינות אמריקה הדרומית, כאשר השני (Live in Argentina (1993 – 2017)) יצא לאור ב-17 באפריל, בעוד שהשלישי (Live in Brazil (1993 – 2017)) יצא לאור ב-19 באפריל. ג'יימס הטפילד - זמרה, גיטרת קצב קירק האמט - גיטרה מובילה, קולות רקע לארס אולריך - תופים ג'ייסון ניוסטד - בס, קולות רקע (ברצועות 6-7, 11-12) רוברט טרוחיו - בס, קולות רקע (ברצועות 1-5, 8-10, 13-18) Live in Chile (1993-2017), מטאליקה, ‏15 באפריל 2020 (באנגלית) Metallica – Live In Chile (1993 – 2017), Discogs, ‏15 באפריל 2020 (באנגלית)
ינה הורוביץ

ינה הורוביץ (שמו הספרותי היה ינה הולו, בהונגרית: Horovitz Jenő;‏ מאקו, 31 באוקטובר 1877 – סטוקהולם, 19 ביולי 1949) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, פוליטיקאי, חבר (קומיסר עם - כמו שר בממשלת הונגריה) במועצת השלטון המהפכנית, למעשה ממשלת הונגריה (הו') ברפובליקה הסובייטית ההונגרית. ינה הורוביץ נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט הורוביץ ושל סידוניה דומינוּס. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ב-1897 כסטודנט באוניברסיטה ולאחר מכן קיבל תואר במשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). לאחר מכן עבד כעורך דין, הצטרף לתנועת הפועלים והפך למזכיר הקופה המחוזית לביטוח תעסוקה. בין השנים 1904–1908 היה אחד ממזכירי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (MSZDP), ובין השנים 1908–1917 היה חבר בוועדת הבקרה. ב-17 באפריל 1910, בארז'בטווארוש, בודפשט, נשא לאישה את ארז'בט ברוקר, בתם של איגנץ ברוקר ושל סופרוניה לאופר. ככתב בווינה, הוא עבד גם עבור נפסבה ו-גם עבור "סוציאליזם". בתקופת רפובליקת הסובייטית ההונגרית מ-24 ביוני 1919 הוא היה בקומיסריאט העם הצבאי (משרד ההגנה), סגנו של מנהיג הרפובליקה בלה קון וכן עמד בראש העניינים הצבאיים הלאומי (שלא קשור בלחימה). לאחר נפילת רפובליקה, הוא היה מזכיר מדיני (סגן שר) לעניינים צבאיים בממשלת דיולה פיידל. הוא נעצר בבודפשט בשעה 16:00 ב-9 באוגוסט 1919, הוגשה נגדו תביעה באשמת הסתה, שבה הואשם יחד עם סגן הקומיסר העממי לענייני צבא רז'ו מאוס. הוא שוחרר ב-13 במרץ 1920 ולאחר מכן היגר לאוסטריה. הוא חי בצ'כוסלובקיה מ-1934 עד 1938, לאחר מכן בצרפת ובשווייץ עד 1940 ולבסוף עבר לסטוקהולם, שם נפטר ב-1949. הוא תרגם יצירות מדעיות רבות. עבודתו הידועה ביותר היא הסבר למילים זרות. הסבר על מילים לועזיות (בודפשט, הוצאת נפסבה, 1926) אל העם: הסבר קצר על התוכנית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגריה (בודפשט, 1919) וילהלם בלוס : המהפכה הצרפתית: תיאור פופולרי של תנאים ואירועים ציבוריים בצרפת 1789–1804 (בודפשט, הוצאת נפסבה 1909) לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת Váry Albert: A vörös uralom áldozatai Magyarországon. Budapest, [é. n.], HOGYF EDITIO. מסת"ב 978 963 848 400 0 (אלברט וארי: קורבנות השלטון האדום בהונגריה) "Horovitz Jenő". Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum. נבדק ב-2015-05-12. (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי) Munkásmozgalom-történeti lexikon. Szerkesztette Vass Henrik – Bassa Endre – Kabos Ernő. Budapest: Kossuth Könyvkiadó. 1976. ISBN 963 09 0412 8 (לקסיקון תולדות תנועת הפועלים) פאל גויאש : חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים, 1939-2002. Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש). צ'אבה נאג': לקסיקון של ספרות מהגרים הונגרית. בודפשט, Argumentum Publishing House-Petőfi Literary Museum and Contemporary Library, 2000. הלקסיקון החדש של רוואי. עורך ראשי. קולגה אישטוואן טרשוי. Szekszárd, Babits, 1996-. לקסיקון ביוגרפי חדש הונגרי. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי. Gulyás Pál: Magyar írói álnév lexikon. Budapest, 1978, Akadémiai Kiadó, 567. o. Makói izr. hitközség születési anyakönyve 78/1977. folyószám. HU BFL - VII.102.a - fogoly - 1920 - 1121 A házasságkötés bejegyezve a Bp. VII. ker. állami házassági akv. 470/1910. folyószáma alatt. HU BFL - VII.18.d - 13/6031 - 1919