laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
G-מודול

G-מודול הוא חבורה אבלית M {\displaystyle M} שעליה פועלת חבורה G {\displaystyle G} באופן קומפטיבילי למבנה האבלי של M {\displaystyle M} .‏ G {\displaystyle G} -מודולים משמשים להגדרת קוהומולוגיה של חבורות. תהי G חבורה ותהי M {\displaystyle M} חבורה אבלית כך ש- G {\displaystyle G} פועלת של M {\displaystyle M} משמאל, כלומר: G × M → M ; ( g , m ) ↦ g ⋅ m {\displaystyle G\times M\to M\quad ;\quad (g,m)\mapsto g\cdot m} כך ש- 1 G ⋅ m = m {\displaystyle 1_{G}\cdot m=m} ולכל g 1 , g 2 ∈ G {\displaystyle g_{1},g_{2}\in G} ו- m ∈ M {\displaystyle m\in M} מתקיים g 1 g 2 ⋅ m = g 1 ⋅ ( g 2 ⋅ m ) {\displaystyle g_{1}g_{2}\cdot m=g_{1}\cdot (g_{2}\cdot m)} . כדי ש- M {\displaystyle M} תהייה G {\displaystyle G} -מודול נדרוש שפעולת G {\displaystyle G} מכבדת את המבנה החבורתי האבלי של M {\displaystyle M} , כלומר ∀ g ∈ G : ∀ a , b ∈ M : g ⋅ ( a + b ) = g ⋅ a + g ⋅ b {\displaystyle \forall g\in G:\forall a,b\in M:g\cdot (a+b)=g\cdot a+g\cdot b} . במקרה זה אנו אומרים ש- M {\displaystyle M} הוא G {\displaystyle G} -מודול שמאלי. אם G {\displaystyle G} פועלת על M {\displaystyle M} מימין באופן דומה נקבל G {\displaystyle G} -מודול ימני. את קטגוריית ה- G {\displaystyle G} מודולים השמאליים מסמנים G-Mod ואת קטגוריית ה- G {\displaystyle G} -מודולים הימניים מסמנים Mod-G. אלו הן קטגוריות אבליות. בסעיף זה נניח שכל ה- G {\displaystyle G} -מודולים הם שמאליים. כל מה שנאמר כאן תקף גם ל- G {\displaystyle G} -מודולים ימניים. העתקה f : M → N {\displaystyle f:M\rightarrow N} תיקרא מורפיזם של G {\displaystyle G} -מודולים או העתקה G {\displaystyle G} -ליניארית או G {\displaystyle G} -הומומורפיזם אם היא שומרת על הפעולה של G {\displaystyle G} (כלומר: G-equivariant). באופן מפורש: f ( a + b ) = f ( a ) + f ( b ) {\displaystyle f(a+b)=f(a)+f(b)} ו- f ( g ⋅ m ) = g ⋅ f ( m ) {\displaystyle f(g\cdot m)=g\cdot f(m)} . האוסף של G {\displaystyle G} -מודולים שמאליים והמורפיזמים שלהם יוצרים קטגוריה אבלית G-Mod. ניתן לזהות אותה עם חוג החבורה Z [ G ] {\displaystyle \mathbb {Z} [G]} . תת- G {\displaystyle G} -מודול A {\displaystyle A} של G {\displaystyle G} -מודול M {\displaystyle M} הוא תת-חבורה A ⊆ M {\displaystyle A\subseteq M} כך ש- G ⋅ A ⊆ A {\displaystyle G\cdot A\subseteq A} , כלומר g ⋅ a ∈ A {\displaystyle g\cdot a\in A} לכל g ∈ G {\displaystyle g\in G} ו- a ∈ A {\displaystyle a\in A} . במקרה כזה אפשר להגדיר את G {\displaystyle G} -מודול המנה M / A {\displaystyle M/A} כחבורת מנה עם הפעולה g ⋅ ( m + A ) = g ⋅ m + A {\displaystyle g\cdot (m+A)=g\cdot m+A} . G {\displaystyle G} חבורה כלשהי, M = ( Z , + ) {\displaystyle M=(\mathbb {Z} ,+)} ו- G {\displaystyle G} פועלת טריוויאלית על M {\displaystyle M} , כלומר: g ⋅ z = z {\displaystyle g\cdot z=z} . G = G L n ( F ) {\displaystyle G=\mathbf {GL} _{n}(F)} החבורה הליניארית הכללית ( F {\displaystyle F} שדה) ו- M = F n {\displaystyle M=F^{n}} מרחב וקטורי מעל F {\displaystyle F} מממד n {\displaystyle n} . G {\displaystyle G} ו- M {\displaystyle M} הן גם חבורות טופולוגיות. במקרה זה דורשים שהפעולה של G {\displaystyle G} על M {\displaystyle M} תהיה גם רציפה.
טמרה ביקובה

טמרה ולדימירובנה ביקובה (ברוסית: Тамара Владимировна Быкова; ‏ 21 בדצמבר 1958) היא אתלטית סובייטית בעבר, אלופת עולם, שיאנית עולם ובעלת מדליית ארד אולימפית (סיאול 1988) בקפיצה לגובה. ביקובה נולדה באזוב שבמחוז רוסטוב. באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה ביקובה במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה שביוון בשנת 1982 זכתה ביקובה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי אולריקה מייפארת ממערב גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 2.02 מטר ולפני שיאנית העולם היוצאת שרה סימיוני מאיטליה (1.97 מטר). באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ב-9 באוגוסט 1983 זכתה ביקובה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.01 מטר, לפני שיאנית העולם (2.02 מטר) אולריקה מייפארת שקפצה לגובה של 1.99 מטר ולואיז ריטר מארצות הברית (1.95 מטר). שבועיים לאחר מכן, בתחרות גביע אירופה שנערכה באצטדיון קריסטל פאלאס שבלונדון ב-21 באוגוסט היא השוותה את שיא העולם של מייפארת שנקבע באותה תחרות בתוצאה של 2.03 מטר. ארבעה ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפיזה שבאיטליה ב-25 באוגוסט היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2.04 מטר. בתחרות שנערכה בקייב שבאוקראינה ב-22 ביוני 1984 קבעה ביקובה בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.05 מטר. שיא זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי לודמילה אנדונובה מבולגריה (2.07 מטר). למרות היותה הקופצת לגובה המובילה בעולם באותה העת, נבצר מביקובה להשתתף בלוס אנג'לס 1984 ולנסות לזכות במדליה אולימפית בשל החרם האולימפי שהטילה ברית המועצות על המשחקים האולימפיים. באליפות העולם שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1987 זכתה ביקובה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.04 מטר, אחרי סטפקה קוסטדינובה מבולגריה שקבעה שיא עולם חדש של 2.09 מטר (שיא העולם הנוכחי) ולפני זוזן באייר ממזרח גרמניה (1.99 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה. באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה ביקובה במדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.99 מטר, אחרי לואיז ריטר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.03 מטר וסטפקה קוסטדינובה (2.01 מטר). ביקובה הושעתה לשלושה חודשים לאחר שנמצאה חיובית לאפדרין במשחקי הרצון הטוב שנערכו בשנת 1990. קפיצה לגובה: 2.05 מטר (1984) קפיצה לגובה: 2.03 מטר (1983) טמרה ביקובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טמרה ביקובה, באתר olympedia.org טמרה ביקובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית טמרה ביקובה, באתר Track and Field (נשים)
פלאולוקסודון

פַּלאוֹלוֹקְסוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeoloxodon) הוא סוג נכחד של פיל. בין המינים השייכים לסוג זה חלקם היו קטנים בהרבה מהפילים המודרניים ואחרים, כגון פיל ישר-חט, היו גדולים יותר מהפילים של היום. הפיל האסייתי ישר-החט היה הגדול מכולם והגיע לגובה של 5.2 מטר ומשקל של כ-22 טונות. סוג זה קרוב יחסית לסוג פיל הקיים היום, אך לפלאולוקסודון יש חטים הזקורים קדימה ולא מתעקלים. ככל הנראה נכחדו מרבית מיני הסוג לפני 30,000 שנה, אך הפילים מהמין הננסי פלאולוקסודון פלקונרי, שחיו באיי הים התיכון, הצליחו לשרוד עד לפני 3,000 שנה ואז נכחדו, כנראה עקב ציד וטורפים. באתר הארכאולוגי גשר בנות יעקב התגלו שרידי פלאולוקסודון מלפני 780,000 שנה, ולידו בול עץ וגוש בזלת גדול ומסותת ששימשו לטביחת הפיל על ידי אחד המינים הקדומים של האדם, ההומו ארקטוס. פלאולוקסודון רקי (Palaeoloxodon recki) Palaeoloxodon iolensis פיל ישר-חט (Palaeoloxodon antiquus) Palaeoloxodon huaihoensis פיל אסייתי ישר-חט (Palaeoloxodon namadicus) Palaeoloxodon naumanni Palaeoloxodon turkmenicus? - זיהוי מוטל בספק מינים גמדיים: Palaeoloxodon creutzburgi Palaeoloxodon xylophagou פלאולוקסודון קפריסאי (Palaeoloxodon cypriotes) Palaeoloxodon lomolinoi Palaeoloxodon tiliensis פלאולוקסודון מנאידריינסיס (Palaeoloxodon mnaidriensis) פלאולוקסודון פלקונרי (Palaeoloxodon falconeri) מדיה וקבצים בנושא פלאולוקסודון בוויקישיתוף פלאולוקסודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פלאולוקסודון, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אספיר סלובודקינה

אספיר סלובודקינה (ברוסית: Эсфирь Слободкина; סיביר, 22 בספטמבר 1908 — 21 ביולי 2002) הייתה סופרת, ציירת ופסלת יהודיה אמריקאית, הידועה בעיקר בשל ספרי ילדים שכתבה ואיירה. נולדה בצ'ליאבינסק להורים יהודים. במהלך המהפכה הרוסית היגרה עם משפחתה לחרבין (במנצ'וריה), שם למדה אמנות ואדריכלות אצל מורים פרטיים. סיימה גימנסיה רוסית בחרבין. בשנת 1928 היגרה לארצות הברית ולמדה באקדמיה לציור של ניו יורק. בתקופת השפל הגדול עסקה בעיטור אומנותי של חפצים. לאחר מכן, עסקה בהוראת אמנות, בפיסול ובציור והציגה מיצירותיה בתערוכות. בשנים 1963–1965 כיהנה כנשיאת אגודת הציירים האמריקנית. כתבה מספר ספרים לילדים, אותם איירה בעצמה; ספריה הם ברובם עיבודים אמנותיים של אגדות-עם. יצירותיה (ספרים, ציורים ופסלים) הוצגו במגוון מוזיאונים ידועים ברחבי ארצות הברית, בהם מטרופוליטן וסמית'סוניאן. בשנת 2000 ייסדה את "קרן סלובודקינה" לשימור יצירותיה ולחינוך ועידוד יוצרים אחרים לקידום יצירתם בהשראת פועלה. "כובעים למכירה" (1940, תרגום: פ. חותם, 1980) - מעשה ברוכל, המנסה להשיג בחזרה את הכובעים שהקופים גנבו ממנו. "הסעודה הנפלאה" (1955) "כלבלב אבד, כלבלב נמצא" (1956) "השעון" (1957) "מאחורי החלון האפל" (1958) "ג'ק וג'ים" (1961) "ברוזוני לונג אילנד" (1961) "בוריס והבלליקה שלו"(1964) אתר להנצחתה Esphyr Slobodkina, HarperCollins Publishers ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסיכו 2

פסיכו 2 הוא סרט המשך למותחן האמריקאי משנת 1960 "פסיכו". הסרט עוסק בניסיונותיו של נורמן בייטס, גיבור הסרט הקודם, לחיות חיים נורמליים, כאשר יצרו הרע מהעבר מוסיף לרדוף אותו. לסרט יצא סיקוול, "פסיכו 3" וכן פריקוול, "פסיכו 4: ההתחלה". הרעיון להסריט את "פסיכו 2" הבשיל כבר באמצע שנות השישים. רוברט בלוך כתב תסריט והציע אותו לאולפני יוניברסל. משנדחה, כתב בתגובה את "פסיכו 2", סאטירה נשכנית על שיקוליה המסחריים של תעשיית הסרטים ההוליוודית. ב"יוניברסל" לא אהבו את הספר הלועג להיצ'קוק המנוח, מינו את ברנרד שוורץ כאחראי מטעמם לתיאום הצעדים שיידרשו להפקת "פסיכו 2" בהתאם לחזונו של היצ'קוק. שוורץ החתים את אנתוני פרקינס וורה מיילס על חוזה השתתפות בסרט. שוורץ ליהק את ג'יימי לי קרטיס, בתה של ג'נט לי, לתפקיד בסרט; משסירבה קרטיס, נבחרה לתפקיד שחקנית אחרת. שוורץ שכר את הבמאי ריצ'רד פרנקלין, "תלמיד" נאמן של היצ'קוק המרבה לביים בסגנונו, לביים את הסרט. הילטון א' גרין, ששימש כעוזר במאי ראשון ב"פסיכו", חתם על הסכם שותפות מוגבלת ב"פסיכו 2" כמפיק השותף בסרט, ואילו טום הולנד חיבר את התסריט. פטרישיה היצ'קוק, בתו של היצ'קוק, נתנה את ברכתה לסרט. הצילומים נמשכו מ-24 ביוני 1982 עד אוגוסט של אותה השנה. לפי ריצ'רד פרנקלין, הצילומים נמשכו 32 ימים. צילומי הסרט נמשכו זמן ארוך, בהשוואה לזמן הקצר שבו צולם הסרט הראשון. תפאורת הסרט נבנתה בטכניקה של שחזור כמעט מדויק של תפאורת הסרט הראשון, בהתחשב בעובדה שרוב רובו של הסרט צולם באולפן. התסריטאי הולנד והבמאי פרנקלין שילבו בסרט מחוות רבות להיצ'קוק עצמו. כך, למשל, בסצנה שבה נורמן נכנס לחדרה של אמו, לפני שהאור נדלק, ניתן לראות את צלו של היצ'קוק על הקיר לימין הקיצוני. בהתאם לטכניקת העבודה של היצ'קוק, תסריט הצילומים ("שוטינג") של הסוף לא חולק לאנשי ההסרטה של הסרט, עד ליום הצילומים האחרון. הסצנה הסופית עוצבה בסגנון הקאמפי ומהווה פרודיה על אופיו המסתורי של הסרט המקורי. בשבוע הראשון להקרנתו זכה "פסיכו 2" להצלחה קופתית מפתיעה אולם אז הרווחים החלו להידרדר. בשנת 1990, בתום הסרטת "פסיכו 4: ההתחלה", הודפס "פסיכו 2" על קלטת VHS. בשנת 1999 יצא לראשונה על DVD ובשנת 2007 יצא פעם שנייה. ב-8 במאי 2013 יצא "פסיכו 2" על DVD בפעם שלישית במהדורה מבוארת, הכוללת את "מאחורי הקלעים" של הסרט. מדיה וקבצים בנושא פסיכו 2 בוויקישיתוף "פסיכו 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פסיכו 2", באתר נטפליקס "פסיכו 2", באתר AllMovie (באנגלית) "פסיכו 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פסיכו 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פסיכו 2", באתר Metacritic (באנגלית) "פסיכו 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
פסיכו 3

פסיכו 3 (באנגלית: Psycho III) הוא סרט אימה המהווה סרט המשך ל"פסיכו 2". התסריט לסרט נכתב בידי צ'ארלס פוג והוא בוים על ידי אנתוני פרקינס שגם שיחק בסרט בתפקיד הראשי. הסרט היה לכישלון כלכלי וזכה לביקורות רעות. המגרעה הגדולה ביותר של הסרט הייתה, לטענת המבקרים, שבמקום לשמור על אווירת המותחן הפסיכולוגי שהייתה בשני הסרטים הראשונים, העדיף הסרט להיות סרט אימה מן המניין, כמו כל סרט סרט מדרגה שנייה אחר, דבר הנובע מבימוי המזלזל בתסריט. הסרט יצא לאקרנים ב-4 ביולי 1986, זכה כאמור לביקורות גרועות והורד מהמסך עוד בתום השבוע הראשון להקרנתו, מאז לא הוקרן שנית והופץ במקום זאת בקלטות VHS. בשנים 1999, 2005 ו-2007 יצא במהדורות DVD. דוגמה לביקורות מעורבות על הסרט ניתן למצוא בביקורותיהם של רוג'ר איברט ווינסנט קנבי: איברט כתב על הסרט: "מובן מאליו שכל סרט שיש לו 'פסיכו' בגב הכותרת ינסה לשמור על האווירה ה'היצ'קוקית', אבל פרקינס הוא לא חקיין. יש לו סדר יום משלו, הוא חי עם נורמן בייטס כל השנים האלו, ויש לו כמה רעיונות לגביו. אף שהתסריט (היעיל ביותר, יש לציין) לא סולח לנורמן על מעשיו, הוא מסוגל לראותו כבן אנוש שניתן להזדהות אתו ולרחם עליו. לראשונה האינסטינקט היוצר את אפקט הפחד בסרט 'פסיכו' אינו תיאור מעשיו של נורמן, אלא תיאור הסיבות למעשיו, ובכך נמדדת – לדעתי – גדולתו של פרקינס". קנבי כתב במדורו ב"ניו יורק טיימס": "זהו סרט אימה מייגע במקצת, ודאי וודאי שלא מותחן פסיכולוגי... יהיה חביב לבטח על הצעירים". "פסיכו 3", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פסיכו 3", באתר AllMovie (באנגלית) "פסיכו 3", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פסיכו 3", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פסיכו 3", באתר Metacritic (באנגלית) "פסיכו 3", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
איסקו

פרנסיסקו רומאן אלארקון סוארס (בספרדית: Francisco Román Alarcón Suárez; נולד ב־21 באפריל 1992), המכונה איסקו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בריאל בטיס. איסקו החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ולנסיה, וערך ארבע הופעות בקבוצה הבכירה של המועדון. בשנת 2011 חתם במאלגה ושיחק שנתיים במדיה. בעונת 2012/2013 העפיל עם הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות. לקראת עונת 2013/2014 חתם בריאל מדריד, ששילמה עבורו 30 מיליון אירו. איסקו קיבל את חולצה מספר 23. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד ריאל בטיס בישל שער לקארים בנזמה ובדקה ה־85 כבש את שער הניצחון בנגיחה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המלך ובליגת האלופות, כשהשתתף במשחק הגמר בתור שחקן מחליף. לקראת עונת 2015/16 הוחלף מספרו מ־23 ל־22. בעונת 2016/2017 איסקו תרם משמעותית לזכייה של ריאל מדריד באליפות ספרד ובליגת האלופות, בעונה שבה כבש 11 שערים ובישל שבעה, נתוניו הטובים ביותר. ב־14 בספטמבר 2017 האריך איסקו את חוזהו בריאל מדריד עד שנת 2022. ב־1 ביוני 2022 עזב איסקו את ריאל מדריד, וב־6 באוגוסט חתם לשנתיים בסביליה. ב־19 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד ריאל ואיאדוליד. בדצמבר 2022 שוחרר מהקבוצה. ב־26 ביולי 2023 חתם איסקו בריאל בטיס לעונה אחת. בשנת 2009 שיחק איסקו עם נבחרת הנערים של ספרד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17, וכבש שלושה שערים בטורניר, בו סיימה ספרד במקום השלישי. ב־2011 שיחק עם הנבחרת עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקולומביה, וכבש שער אחד במהלך הטורניר, בו הודחה נבחרתו ברבע הגמר. ב־6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ספרד, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי. ביוני 2013 זכה איסקו עם הנבחרת הצעירה של ספרד בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות, שנערך בישראל. איסקו כבש שלושה שערים ואף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. ב־15 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת הבוגרת, בניצחון 0–3 על בלארוס במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב־27 במרץ 2018 כבש שלושער במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה בניצחונה של ספרד 1–6. ריאל מדריד ליגת האלופות (5): 2013/2014, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2021/2022 אליפות ספרד (3): 2016/2017, 2019/2020, 2021/2022 הסופר קאפ האירופי (3): 2014, 2016, 2017 גביע העולם לקבוצות (3): 2014, 2016, 2017 גביע המלך הספרדי: 2013/2014 הסופר קאפ הספרדי (3): 2017, 2020, 2021/2022 הנבחרת הצעירה של ספרד אליפות אירופה לנבחרות צעירות: 2013 תארים אישיים פרס בראבו: 2013 פרס נער הזהב: 2012 פריצת השנה בליגה הספרדית: 2012 אליפות אירופה לנבחרות צעירות: נעל הארד 2013, נבחרת הטורניר 2013 מדיה וקבצים בנושא איסקו בוויקישיתוף איסקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איסקו, ברשת החברתית אינסטגרם איסקו, באתר Transfermarkt איסקו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) איסקו, באתר Soccerway איסקו, באתר BDFutbol איסקו, באתר WorldFootball.net איסקו, באתר National Football Teams איסקו, באתר FootballDatabase.eu איסקו, באתר ESPN הודעת הפרידה באתר המועדון דף חדש: איסקו חתם לשנתיים בשורות סביליה, באתר ערוץ הספורט, 8 באוגוסט 2022
פסיכו 4: ההתחלה

פסיכו 4: ההתחלה (באנגלית: Psycho IV: The Beginning) הוא סרט אימה טלוויזיוני אמריקאי המספר על ילדותו של נורמן בייטס. הסרט הוא האחרון בסדרת סרטי 'פסיכו', וכן האחרון שבו תפקיד נורמן משוחק על ידי אנתוני פרקינס. התסריט לסרט נכתב על ידי ג'וזף סטפנו, תסריטאי "פסיכו". הסרט הופק על ידי הילטון א' גרין ושודר לראשונה בטלוויזיה ב-10 בנובמבר 1990 ברשת שואוטיים בכבלים. בסרט, נורמן בייטס משתחרר מבית החולים הפסיכיאטרי שבו נכלא בסוף "פסיכו 3" כדי לעמוד למשפט. הוא זנח את האובססיה לאמו המנוחה ונישא לאשה צעירה ממנו בשם קוני. משנכנסת אשתו להריון, מתעוררים בבייטס חששות כי הילד יירש את מחלת הנפש שלו ויהפוך לפסיכופת כמוהו. הסרט צולם באולפני יוניברסל מ-4 ביולי 1990 עד 13 ביולי 1990, לאחר עיכובים רבים בהפקה. צ'ארלס אדוארד פוג ואנתוני פרקינס היו אמורים לשמש, בהתאמה, תסריטאי ובמאי הסרט. לבסוף הוחלפו על ידי ראשי האולפנים במיק גאריס, במאי סרטי אימה טלוויזיוניים, וג'וזף סטפנו, תסריטאי הסרט הראשון. השחקנית אוליביה האסי לוהקה לתפקיד אמו של נורמן בייטס כדי להדגיש את העובדה כי בינה לבין בנה לא היו פערי גיל גדולים. הנרי תומאס, שהיה בן תשע עשרה בעת הסרטת הסרט, לוהק לתפקיד נורמן בייטס הצעיר. תומאס זכה להדרכה מאנתוני פרקינס. במהלך הצילומים אובן פרקינס כנשא HIV, וקיבל טיפול תוך כדי עבודת צילומי הסרט. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, והודפס על קלטות VHS פיראטיות ויצא על DVD באופן חוקי פעמיים, ב-2007 וב-2008 במהדורה מורחבת. אחרי "פסיכו 4: ההתחלה", ניסתה רשת שואוטיים לרכוב על הצלחת הסרט ויצרה סדרה בשם "מלון בייטס" שהיוותה מעין פריקוול טלוויזיוני. סדרה זו, שלא הייתה בהשתתפות אנתוני פרקינס, נכשלה והורדה לאחר פרקים ספורים בלבד; הבמאי גאס ואן סנט ביים רימייק ל"פסיכו", שנכשל מכל בחינה אפשרית; כיום (2013) משודרת בטלוויזיה האמריקאית בכבלים גרסה מחודשת של "מלון בייטס", שהצלחתה יפה. "פסיכו 4: ההתחלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פסיכו 4: ההתחלה", באתר AllMovie (באנגלית) "פסיכו 4: ההתחלה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פסיכו 4: ההתחלה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ברולין

האם התכוונתם ל... ג'וש ברולין – שחקן אמריקאי ג'יימס ברולין – שחקן, מפיק ובמאי אמריקאי תומאס ברולין – כדורגלן עבר שוודי
ארנבת הקוטב

ארנבת הקוטב (שם מדעי: Lepus arcticus) היא מין של ארנבת, שתפוצתה באזורים קרים. ארנבת הקוטב אוגרת שומן רק בקיץ, ושורדת בתנאי הקור בעזרת שכבה עבה של פרווה. לרוב היא אף חופרת מאורות מתחת לאדמה או מתחת לשלג, שם היא שומרת על חומה וישנה. ארנבת הקוטב נראית כמו ארנב, אך אוזניה קצרות יותר, עמידתה זקופה יותר והיא יכולה לחיות בתנאי קור שלא כמו ארנבים. לעיתים הארנבות נעות בעדר, שיכול למנות כמה עשרות פרטים או יותר, אך לרוב הן חיות בגפן, לעיתים יחד עם שותף אחד או יותר. ארנבת הקוטב יכולה לרוץ במהירות של עד 64 קמ"ש. טורפיה כוללים את הזאב הארקטי, שועל השלג וההרמין. ארנבת הקוטב נפוצה באזורי הטונדרה של גרינלנד ובחלקיה הצפוניים ביותר של קנדה. באזורי תפוצתה הדרומיים, משנה ארנבת הקוטב את צבע פרוותה, על ידי השרת פרוותה הקודמת והצמחת פרווה חדשה, בצבעים הנעים בין חום לאפור בקיץ ולבן בחורף, בדומה לחיות ארקטיות אחרות כמו ההרמין ושכווי השלג, ובכך היא מסווה את עצמה בסביבתה. אולם, ארנבות הקוטב שחיות בקצב הצפוני של קנדה, שם הקיץ קצר מאוד, נשארות בצבע לבן במשך כל השנה. ארנבת הקוטב היא אחת ממיני הארנבאים הגדולים בעולם. אורכו של מין ממוצע נע בין 43 ל-70 ס"מ, לא כולל זנב באורך 4.5 עד 10 ס"מ. משקלה נע לרוב בין 2.5 ל-5.5 ק"ג, אולם פרטים גדולים יכול להגיע עד למשקל של 7 ק"ג. ארנבת הקוטב ניזונה בעיקר מצמחים עציים אך גם מניצנים, מענבות, מעלים ומעשבים. בראשית הקיץ היא ניזונה מפרחי בקעצור. חוש הריח שלה מפותח ולעיתים היא אף תחפור מתחת לשלג כדי ללקט ענפי ערבה. כאשר היא מחפשת צמחים לאכילה, נוהגת ארנבת הקוטב לחפשם במקום עם מעט שלג, כדי ללקט בקלות יתר ענפים או עלים שנפלו לאדמה או שגדלים על האדמה. כמו ארנבת השלג גם ארנבת זו אינה צמחונית גמורה ואם היא מוצאת היא אוכלת נבלות של חיות קטנות ואף גונבת בשר מפתיונות של ציידים. נקבות ארנבת הקוטב יכולות להוליד עד שמונה צאצאים בלידה אחת. הצאצאים חיים בסביבתה של האם עד שהם בוגרים דיים כדי לשרוד בכוחות עצמם. לארנבת תוחלת חיים אופיינית של חמש שנים. Lepus arcticus arcticus Lepus arcticus banksii Lepus arcticus groenlandicus Lepus arcticus monstrabilis מדיה וקבצים בנושא ארנבת הקוטב בוויקישיתוף ארנבת הקוטב, באתר ITIS (באנגלית) ארנבת הקוטב, באתר NCBI (באנגלית) ארנבת הקוטב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארנבת הקוטב, באתר GBIF (באנגלית) ארנבת הקוטב באתר הרשימה האדומה של IUCN "Arctic Hare". National Geographic. נבדק ב-9 באפריל 2009. {{cite web}}: (עזרה) "Ukaliq: the Arctic Hare". About the Arctic Hare: Eat and Be Eaten. Canadian Museum of Nature. אורכב מ-המקור ב-2014-10-13. נבדק ב-21 בדצמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) "Arctic Wildlife". Arctic Wildlife. Churchill Polar Bears. 2011. נבדק ב-30 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "A hare of a different color". How Arctic Hares have adapted to Gros Morne National Park of Canada. Parks Canada. 1 בדצמבר 2004. נבדק ב-30 בינואר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Burnie D and Wilson DE (Eds.), Animal: The Definitive Visual Guide to the World's Wildlife. DK Adult (2005), ISBN 0789477645 [1] Best, Troy L.; Henry, Travis Hill (1994). "Lepus arcticus". Mammalian Species. American Society of Mammalogists. 457 (457): 1–9. doi:10.2307/3504088. JSTOR 3504088.{{cite journal}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) "The Arctic Hare". Canadian Museum of Nature. אורכב מ-המקור ב-2012-07-13. נבדק ב-26 ביולי 2010. {{cite web}}: (עזרה)
יוסי ברודני

יוסף (יוסי) ברודני (נולד ב־15 בינואר 1971) הוא ראש העיר גבעת שמואל משנת 2008. נולד בעיר חדרה לאנשי חינוך. היה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא ובהמשך מדריך ולמד במדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת ההסדר כרם ביבנה. לאחר שנתו הראשונה במסלול פרש ממנו והתגייס לשירות מלא בחטיבת הצנחנים, בה נעשה מפקד מחלקה ובהמשך מפקד פלוגה מסייעת בגדוד 202 בדרגת רב־סרן. בשנת 1996 השתחרר מצה"ל, ולמד תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בנדל"ן במכללת נתניה. ניהל חברת בנייה.[דרושה הבהרה] בין השנים 2003–2008 היה יו"ר הדור הצעיר של המפד"ל וחבר מועצת העיר גבעת שמואל. בשנת 2008 ניצח את ראש העיר הקודם זמיר בן ארי ונבחר לראשות העיר. עם היבחרו לראשות העיר עזב את המפד"ל והתפקד למפלגת השלטון הארצית – הליכוד. בנובמבר 2013 נבחר בשנית לראשות העיר ללא מתחרים ובאוקטובר 2018 נבחר בשלישית ברוב של כ־60% מול שלושה מתחרים. בפברואר 2019 היה מועמד מוביל לראשות מפלגת הבית היהודי,[דרוש מקור] אך לבסוף בחרה המועצה הציבורית לתפקיד את הרב רפי פרץ. לקראת הבחירות לכנסת ה-25, חזר ברודני מחברותו בליכוד לגלגולו החדש של המפד"ל – הבית היהודי, ובהמלצת יו"ר המפלגה חגית משה, אשר בחרה שלא להתמודד לכנסת, מרכז המפלגה בחר בו, להובלת רשימת המפלגה בבחירות. המפלגה התמודדה עם ימינה בראשות איילת שקד וברודני הוצב במקום ה־2 ברשימה המאוחדת. בבחירות המקומיות של 2023, שנדחו בהמשך ל-2024 נבחר בפעם הרביעית לראשות העיר לאחר שקיבל פעם נוספת כ-60% מהקולות, הפעם מול 4 מועמדים, ורשימתו זוכה ב-5 מנדטים. באוגוסט 2024 הכריז על הצטרפותו למפלגת ישראל ביתנו. במרץ 2013 נבחר לרשימת מאה המשפיעים במגזר הדתי-לאומי של מקור ראשון. נשוי לעינת, מורה, ואב לארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא יוסי ברודני בוויקישיתוף יוסי ברודני, ברשת החברתית פייסבוק יוסי ברודני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עדי נגר, תוכנית חיסכון, חברת החדשות, ‏איך הפכה גבעת שמואל ליעד נדל"ן פופולרי?, באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2009 שחר חי, גבעת שמואל: מסע עם יוסי ברודני, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 17 באוגוסט 2010 שלומית צור, עיריית גבעת שמואל מקדמת הקמת אזורי תעסוקה "כמו ברמת החייל", באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2011 חזקי ברוך, יוסי ברודני נבחר לעמוד בראשות הבית היהודי, באתר ערוץ 7, 18 ביולי 2022 הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12193, התשפ"ד, 14 במרץ 2024, עמ' 5091-5093 יהודה שלזינגר, יו"ר הבית היהודי לשעבר מצטרף לישראל ביתנו, באתר ישראל היום, 10 בספטמבר 2024
פני שטח

האם התכוונתם ל... מדע של פני שטח ובפרט כימיה של פני שטח טופוגרפיה משטח (טופולוגיה)
מחלף ג'לג'וליה

מחלף ג'לג'וליה הוא מחלף המחבר בין כביש 444 לכביש 531, בסמוך לצומת שדי חמד. המחלף הוא בעל שני מפלסים, כאשר כביש 531 במפלס העליון וכביש 444 במפלס התחתון. כביש 531 הוסט לתוואי המחלף ונסללה רמפת לולאה מצפון ומדרום לכיוון מזרח. בתחום המחלף נסלל נתיב שלישי לכביש 444. בפברואר 2011 פורסם מכרז לבניית מחלף ג'לג'וליה. במכרז זכתה חברת סולל בונה, ניהול הפרויקט בוצע על ידי אינג' רון מצר מחברת אי.די.סי.אס בע"מ. הוא התחיל להיבנות באמצע שנת 2012 והבנייה הסתיימה בסוף שנת 2013. הפרויקט כלל סלילה של קטע דו-מסלולי ודו-נתיבי באורך 1.9 קילומטר בכביש 531, ובניית שני גשרים באורך 78 מטר כל אחד, הדרומי ברוחב 22.5 מטר והצפוני ברוחב 12.5 מטר. על הקמת המחלף נמתחה ביקורת מצד יישובי כביש חורשים, בשל גרימת פקקים, לדעתם, שתנבע מביטול היציאות מכביש חורשים (5233) לכביש 444 או לכביש 531 שאינן על הגשר המתוכנן. כביש 531/444 - מחלף ג'לג'וליה, באתר "נתיבי ישראל" (ארכיון) המאבק על מחלף ג'לג'וליה, באתר יישוב מתן (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.