laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנטוניו קאניוני

אנטוניו קאניוני (באיטלקית: Antonio Cagnoni; ‏8 בפברואר 1828 - 30 באפריל 1896) היה מלחין איטלקי. קאניוני נולד בגודיאסקו, סמוך לווגרה. את לימודי המוזיקה החל בווגרה ומשנת 1842 עד 1847 המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של מילאנו. בתקופת לימודיו שם כתב את האופרה "דון בוצ'פאלו", שהוצגה בקונסרבטוריון בשנת 1847 והתגלתה כהצלחה רבת שנים. האופרה, המושפעת בעליל מדוניצטי, מצטיינת בכושר המצאה מלודי ובליצנות אלגנטית, המלגלגת בין השאר על סגנונו המוקדם של ורדי. זמר הבסו-בופו המפורסם אלסנדרו בוטרו ביצע אופרה זו, שהייתה מן החביבות עליו, ברחבי איטליה. קאניוני לא הצליח להלהיב את הקהל באופרות שכתב בשנות ה-50', אבל נהנה מביקורת אוהדת. בשנת 1856 התמנה למאסטרו די קאפלה בויג'וואנו ובשנת 1863 התמנה למנהל המכון למוזיקה בנובארה. בשנת 1886 החליף את אמילקארה פונקיילי, שהלך לעולמו, כמאסטרו די קאפלה של סנטה מריה מאג'ורה בברגאמו. מחויבותו הגדלה והולכת למוזיקה כנסייתית לא ניתקה אותו כליל מן הכתיבה לבימה. האופרה "מיקלה פרין" מ-1864, שנכתבה עם הופעת הרעיונות של וגנר באיטליה, התקבלה כ"מבשרת המוזיקה של העתיד", אך "קלאודיה" מ-1866 הייתה תערובת של וריזמו מוקדם ומלודרמה רומנטית סנטימנטלית ונחשבה למאומצת וחסרת מקוריות. ארבע האופרות הבאות נהנו מקבלת פנים חיובית יותר. ב"פרנצ'סקה דה רימיני" משנת 1878 נפרד סופית מן התיאטרון. יצירתו הדתית החשובה ביותר היא רקוויאם משנת 1888. בתחום זה הוכיח קודם את יכולתו כשהוזמן לכתוב פרק לרקוויאם לזכרו של רוסיני ב-1869. הוא תרם גם שיר לאלבום רומנסות שיצא כתרומה למען הלבריתן פיאווה, שנפל קורבן לאירוע מוחי. קאניוני היה בין הנהנים האחרונים משירותיו של פיאווה כלבריתן. קאניוני התקשה לשחזר את הקלילות והרהיטות שאפיינו את "דון בוצ'פלו", אבל באופרות הרציניות שלו פיתח סגנון אופייני לו, שבישר את לאונקוואלו. ב"קלאודיה" וב"פרנצ'סקה דה רימיני" הוא מקדים את ורדי בשימוש בלייטמוטיב ואילו הנבל באופרה זו מזכיר לא מעט את יאגו באותלו של ורדי. ג'וליאן באדן, מילון גרוב החדש למוזיקה. מדיה וקבצים בנושא אנטוניו קאניוני בוויקישיתוף אנטוניו קאניוני, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוניו קאניוני, באתר Discogs (באנגלית)
תחרות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... המונח תחרות פירושו התמודדות בין אנשים, יצורים או גופים על הצלחה בתחום מסוים כשאחד הצדדים מוביל על השני. תחרות (אקולוגיה) – מונח באקולוגיה המתאר סוג של יחסי גומלין שליליים בין אורגניזמים תחרות (כלכלה) – תחרות בין גופים עסקיים תחרות (מדעי המחשב) – מצב בו מספר תהליכים או תהליכונים מנסים בו זמנית להשיג גישה למשאב משותף. תחרות (ספורט) – פעילות ספורטיבית בידורית בין שני משתתפים או יותר תחרות אדריכלים – תחרות בין אדריכלים לתכנונו של מבנה או מתחם תחרות משוכללת – מונח בכלכלה תחרות מס – מצב שבו מדינה מסוימת מתחרה במדינה אחרת באמצעות חוקי המיסים תחרות מחשבים – תחרות שבה המשתתפים מתמודדים בהפגנת כישורים מסוימים בתחום המחשוב תחרות הפלה ברומח – תחרות בין שני אבירים רכובים על-גבי סוס כאשר מטרת כל אחד מהם היא להפיל את יריבו מהסוס בעזרת רומח תחרות רובינשטיין – אחת מתחרויות הפסנתר החשובות בעולם תחרות מדענים צעירים – תחרות לבני נוער שמתקיימת במדינות אירופה וישראל תחרות שחייה – סיפור קצר מאת בנימין תמוז תחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 – מבין תחרויות השחמט החשובות ביותר שהתקיימו תחרותיות
טרישטאו ואז טיישיירה

טרישטאו ואז טיישיירה (בפורטוגזית: Tristão Vaz Teixeira; סביבות 1395? – 1480) היה נווט ומגלה ארצות פורטוגזי (ייתכן שנולד באנגליה). יחד עם ז'ואאו גונסלווש זארקו וברתולומאו פרשטרלו גילה את איי מדיירה (1419-1420). שמו המקורי היה טרישטאו ואז, והשם טיישיירה נוסף לו מאוחר יותר כשנישא לבראנקה טיישיירה. טיישיירה, אציל בחוג הקרוב לאנריקה הספן, קיבל זיכיון על קפיטניה באי מדיירה, ויחד עם עמיתיו מהצי, החל ליישב את האיים. מדיה וקבצים בנושא טרישטאו ואז טיישיירה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא פורטוגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמריקן פאי (סדרת סרטים)

אמריקן פאי (באנגלית: American Pie) היא סדרת סרטי קומדיה אמריקאיים העוסקים באהבה ויחסי מין. מאופיינים בהומור בתי שימוש ובהתייחסויות מיניות רבות, אך גם ברומנטיקה. בה מופיעים הכוכבים מהסרט הראשון. אמריקן פאי (1999) – מגולל את הרפתקאותיהם של ארבעה חברים בתיכון. אמריקן פאי 2 (2001) – מגולל את המשך סיפוריהם של ארבעת החברים לאחר סיום הקולג'. אמריקן פאי: החתונה (2003) – ג'ים שהתאהב במישל בסרט הראשון, הציע לה נישואים, וקווין, פינץ' וסטיפלר עוזרים לו בהכנות לחתונה. אמריקן פאי: האיחוד (2012) – מציג את כל הגיבורים המקוריים חוזרים לפגישת מחזור, מתמודדים עם קצוות לא סגורים ודור תיכוניסטים חדש ומתהולל. סדרת סרטי הספין-אוף "אמריקן פאי מציגים" (American Pie Presents). הופצו רק בהפצה ביתית (וידאו, DVD) ולא בבתי הקולנוע. יוג'ין לוי (נואה, אביו של ג'ים לווינסטיין) הוא הכוכב היחיד מהסרטים המקוריים אשר משחק בסרטי הספין-אוף, והוא משתתף בכל אלה שיצאו עד 2009. מלבדו, משתתף גם כריס אוון (צ'אק "שרמינייטור" שרמן) בתפקיד קטן בסרט הספין-אוף הראשון. אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת (2005) – מאט סטיפלר, אחיו הקטן (מגולם בידי שחקן אחר מבסדרת הסרטים המקורית) של סטיבן, הרס מופע של התזמורת מה שגרם למנהל בית ספר לשלוח אותו למחנה המוזיקלי כעונש. אמריקן פאי מציגים: המייל העירום (2006) – בן דודו של סטיבן סטיפלר, אריק סטיפלר, נוסע עם שני חבריו לבן-דודו האחר דוויט סטיפלר במטרה לקיים את מצעד העירום המסורתי של הסטודנטים לאחר המבחנים. אמריקן פאי מציגים: בית בטא (2007) – בן דודו של סטיבן סטיפלר, אריק סטיפלר בשנתו הראשונה בקולג', במרכז העלילה – מלחמת אחוות בטא באחוות החנונים. אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה (2009) – עשור לאחר סרט ה"אמריקן פאי" הראשון, שלושה בתולים-חסרי-מזל חדשים מגלים את "התנ"ך" המוחבא בספרייה של בית הספר התיכון איסט גרייט פולס. אמריקן פאי: הבנות שולטות (2020) – לעומת כל סרטי אמריקן פאי הרגילים, בסרט הזה מראים את נקודת מבטן של הבנות, ומשמיטים הרבה פרטים שהיו קיימים בכל סרטי אמריקן פאי הקודמים. אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן פאי (באנגלית) "אמריקן פאי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי: החתונה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי: האיחוד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: המייל העירום", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: בית בטא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמריקן פאי: הבנות שולטות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
זוראב צ'יאברשווילי

זוּראבּ צ'יאבֶּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ ჭიაბერაშვილი, נולד ב-6 ביוני 1972) הוא דוקטור לפילוסופיה, פוליטיקאי ועיתונאי גאורגי, שכיהן כראש עיריית טביליסי (בירת גאורגיה) מאפריל 2004 - יולי 2005. משנת 2005 הוא מכהן כשגריר גאורגיה במועצת אירופה. לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, ביוני 1994, בחוג לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת טביליסי, הוא המשיך ללמוד ב"ניו סקול" בניו יורק, בה השלים את התואר השני. הוא חזר לאוניברסיטת טביליסי וסיים, בשנת 1999, כדוקטור לפילוסופיה. לאחר שסיים את לימודיו הוא עבד במכון החירות בטביליסי, לקידום החופש הפוליטי והאזרחי בגאורגיה ובמלכ"רים אחרים. בתקופה זו הוא התבלט כמבקר נמרץ של ראש הממשלה הגאורגי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה. בעקבות אירועי מהפכת הוורדים אולצו שוורדנדזה וראש ועדת הבחירות להתפטר, וסאקשווילי מינה, בסוף נובמבר 2003, את צ'יאברשווילי לראש ועדת הבחירות המרכזית. הוא נותר בתפקידו עד לקיום הבחירות לנשיאות ולפרלמנט של גאורגיה בשנת 2004, בחירות שהוכרו כבחירות הוגנות על ידי משקיפים בינלאומיים. ב-14 באפריל 2004, במהלך משבר אג'ריה, סירבו רשויות אג'ריה לאפשר את כניסתו של צ'יאברשווילי למחוז, וההצבעה החוזרת במחוז התבטלה. ב-19 באפריל 2004 סיים צ'יאברשווילי את תפקידו בוועדת הבחירות המרכזית ומונה לראש עיריית טביליסי. הוא נודע במאבקיו המתוקשרים כנגד השחיתות במינהל הציבורי, ומאבקו כנגד הבנייה הבלתי חוקית בטביליסי. בהתאם להצהרותיו לגבי צמצום הביורוקרטיה השלטונית, ירדה כמות העובדים בעיריית טביליסי. הוא היה פופולרי גם בקרב האופוזיציה אולם הסתכסך עם חברי פרלמנט ממפלגת השלטון בראשות סאקשווילי, התנועה הלאומית - דמוקרטים. כתוצאה מכך הועבר צ'יאברשווילי, ב-12 ביולי 2005, לתפקיד שגריר גאורגיה במועצת אירופה, וגיגי אוגולאווה מונה תחתיו. מדיה וקבצים בנושא זוראב צ'יאברשווילי בוויקישיתוף זוראב צ'יאברשווילי וגיגי טאזדזה, אליטות הכוח בגאורגיה: ישן וחדש(הקישור אינו פעיל), (באנגלית) זוראב צ'יאברשווילי, באתר "ממשלת גאורגיה: הנציגות הקבועה של גאורגיה במועצת אירופה", (בגאורגית) ג'ונתן ואת'ליי (2005), גאורגיה מתחייה לאומית למהפכת הוורדים: מעבר מעוכב בברית המועצות לשעבר, עמ' 195, ISBN 0754645037, (באנגלית)
דה זור'ב

משפחת דה זור'ב (באנגלית וצרפתית: de Zogheb, או דה זור'ייב Zughayb) היא משפחה של אנשי רוח ודיפלומטים ממוצא סורי–לבנוני, שהתיישבו במאה ה-19 באלכסנדריה שבמצרים. מקור המשפחה היה ככל הנראה מדמשק ומהעיירה ראשיא אל-פוח'אר (אנ') שבדרום לבנון. דתם הייתה נוצרית אורתודוקסית. אליאס זור'ב היה אחד מראשי העירייה החשובים בתולדות היישוב רשיא אל-פוחאר. ענף המשפחה במצרים קיבל תואר של רוזנים. למשפחה הייתה באלכסנדריה וילה מפורסמת שנבנתה בשנת 1898, שמשמשת כיום אכסניה לבית הספר "טושקה". בקהיר ברחוב קַסְר א-ניל נמצא ארמון זור'ב, שתוכנן בידי מקס הרץ פאשה, והפך מאוחר יותר לבניין נציגות דנמרק. עם הנציגים המפורסמים של המשפחה נמנו: ברנאר דה זור'ב (באנגלית: Bernard de Zogheb; ‏1924 - 14 ביולי 1999) מחזאי, צייר ואיש הבוהמה המצרית מאלכסנדריה. מחבר מספר אופרטות (וודוויל), כתובים בלינגואה פרנקה הים-תיכונית - העגה האיטלקית המקומית מאלכסנדריה, המתובלת בביטויים מצרפתית, ערבית, יוונית ואנגלית. האופרטות הוצגו בסוף שנות השישים בניו יורק על ידי להקת תיאטרון בובות "The Little Players": "ויטה אלכסנדרינה" (Vita Alessandrina) בהשראת חיי המשורר קונסטנדינוס קוואפיס (1963); ו"האחיות ברונטה" (Le Sorelle Brontë) ‏(1968). המוזיקה הורכבה מלחנים עממיים של התקופה. בעריכת מחזות זמר אלה, ברנאר דה זור'ב שיתף פעולה עם המשורר האמריקאי ג'יימס מריל, שכתב גם דברי מבוא למחזות. כמו כן כתב "יומן אלכסנדריני" שפורסם בשנת 1954. בעשור האחרון הוצגו שוב האופרטות שלו, בצרפת ואיטליה. בשנת 2009 הוצגה גרסה חדשה של האופרטה "האחיות ברונטה" בביאנלה של ונציה, על ידי להקת תיאטרון מטורינו. אופרטות אחרות של ברנאר דה זור'ב הן: "פדרה" (Fedra) לפי ראסין; ו"חופשה בפריז" (Vacanza a Parigi). בשנות ה-20-30 ברנאר דה זור'ב נושל מחלק מנכסיו על ידי השלטונות ובילה בהמשך שנים רבות בצרפת, בארצות הברית ובמרוקו. בשנות ה-80 חזר לעיר מולדתו אלכסנדריה, שם נפטר בשנת 1999 בגיל 74. העיתון "אל אהראם" פרסם מאמר הספד לזכרו. סטפאן אולרי - היה מחזאי פרינג' צרפתי, בן לרוזנת מרי דה זור'ב. כתב, בין היתר, גרסה חדשה של האופרטה "ויטה אלכסנדרינה" של ברנאר דה זור'ב, שהוצגה בשנת 2002 בתיאטרון "דה לה סיטֵה" בפריז. אנרי דה זור'ב (1900 – 1939) היה משורר צרפתי שהתפרסם בשנות ה-30. מישל דה זור'ב - היה בן דודו של מלך מצרים, פואד[דרושה הבהרה]. בוגר מכללת איטון ואוניברסיטת לוזאן בשווייץ. היה אספן אמנות. נישא לשחקנית התיאטרון הצרפתייה גבריאל דורזיא (1979-1880). שארל דה זור'ב - היה דיפלומט לבנוני, בצעירותו אחד משחקני הגולף המפורסמים במצרים. אן דה זור'ב - בתו של שארל דה זור'ב, דוגמנית לשעבר. במשך מעל שלושים שנה הייתה אשתו של הזמר הקנדי ממוצא לבנוני פול אנקה. ז'אק דה זור'ב - היה איש תיאטרון וסופר צרפתי, ידיד קרוב ושכן של המלחין מוריס ראוול ביישוב מונפור. כתב, בין השאר, ספר זכרונות אודותיו. Against the dying of the light מאמר מאת האלה חלים לזכרו של ברנאר דה זור'ב בשבועון "אל אהראם ויקלי", 1999 (באנגלית) Zogheb Genealogy and Family Resources
אליעזר קלינה

אליעזר קלינה (25 במרץ 1948 – 29 באפריל 2007) הוא שחקן ומאמן כדורעף ואלוף פאראלימפי, בעל 4 מדליות מהן 3 זהב. קלינה החל לעסוק בספורט בגיל 10 כחבר קבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה בכדורגל. בהגיעו לגיל 18 (1966) הוא צורף לקבוצה הבוגרת ובמקביל היה חבר נבחרת הפועל פתח תקווה בכדורעף. קולינה לא הרבה לשחק במדי הקבוצה הבוגרת, ובסך הכל השתתף בחמישה משחקי ליגה. שער הליגה היחיד שלו הובקע במשחק מול מכבי שעריים בעונת 1968/1969. כעבור שלוש שנים הוא עבר לשחק במסגרת הפועל הרצליה, עד לפציעתו במלחמת יום הכיפורים. טרם המלחמה הוא סיים לימודים במכון וינגייט ונסע לארצות הברית בכוונה לממש מלגות לימודים באוניברסיטת קליפורניה, אך הוא שב לשירות מילואים. ב-18 באוקטובר, במהלך קרב הבלימה מול תל פארס ברמת הגולן, שהה קלינה בזחל"ם בשטח סוריה. הפעולה לשמה נשלחו בוטלה וכח הלחימה נותר בסוריה עד לרדת החשיכה. לאחר שנתגלה הכח הופצץ הזחל"ם וספג פגיעה ישירה, כתוצאה ממנה נהרגו שני חיילים בצוותו ורגלו של קלינה נקטעה. לאחר תקופת שיקום, במהלכה למד משפטים, חזר לעסוק בספורט, כעת ספורט נכים, במסגרת בית הלוחם. קלינה שיחק בנבחרת הנכים של צה"ל בכדורעף ובשנת 1974 הקים בבית הלוחם את קבוצת הכדורעף ושימש מאמן הקבוצה. הנבחרת זכתה להישגים מראשיתה, החזיקה באליפות העולם בשנים 1975 ו-1976 והשתתפה בהצלחה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים. כשחקן וכמאמן היה קלינה שותף לזכיית הנבחרת בשלוש מדליות זהב (המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980 ו-1984) ומדליית כסף (המשחקים הפאראלימפיים 1988). בשנת 1992 הגיעה הנבחרת למקום השישי. קלינה נותר שחקן פעיל עד לראשית שנות האלפיים. במקביל הוא הועסק כעובד אוניברסיטת תל אביב ובשירות משרד ראש הממשלה וסיים לימודי תואר שני במנהל עסקים ובמדע המדינה. מדיה וקבצים בנושא אליעזר קלינה בוויקישיתוף יובל פייס, למרות המלחמה ההיא, באתר ynet, 8 באוקטובר 2000 פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) עמוד השחקן במוזיאון הפועל פתח-תקוה אסף שמש, ‏כדורגל, כדורעף ורגל קטועה: סיפורו של לוחם, באתר ONE‏, 4 במאי 2014 טורניר כדורעף רעננה 2007 לזכר אליעזר קלינה, אתר ותיקי כדורעף
יתוש הטיגריס האסייתי

יתוש הטיגריס האסייתי (שם מדעי: Aedes albopictus), או יתוש-יום טיגריסי, לעיתים מכונה גם יתוש הנמר האסייתי ואדס מפוספס, הוא יתוש שמקורו בדרום-מזרח אסיה, הנפוץ כמין פולש בישראל דרך סחר בצמיגים משומשים, בעיקר באזור הדרום והמרכז. היתוש נפוץ בכל היבשות (למעט אנטארקטיקה), ובארצות כגון: ארצות הברית (מאז 1985), אלבניה ואיטליה (מאז שנות ה-90), ניגריה (מאז 2002), ניו זילנד, קנדה, ספרד וארצות רבות אחרות, בהן ישראל. בניגוד לרוב היתושים, יתוש הטיגריס האסייתי פעיל במהלך היום, בעיקר בשחר ובשעות בין הערביים. סביבת מחייתו של היתוש היא לרוב באזור הטרופי והסובטרופי, במי גשם החודרים לחללים של עצים. יתוש זה מתפתח גם בתוך עציצים, אגרטלים וכל מקום שבו יש מים עומדים לתקופה ארוכה. היתוש חדר לאירופה בשנות ה-70, באלבניה. בשנות ה-90 החל היתוש לפלוש לאמריקה ולאיטליה והוא היתוש העיקרי הגורם לעקיצות בצפון איטליה. בשנת 2007 גרם להתפרצות מקומית של מחלת הצ'יקונגוניה. בשנת 2002 נמצא לראשונה היתוש בישראל (במושב גנתון) ומאז מתפשט היתוש באזור. תפוצתו העיקרית של יתוש הטיגריס האסייתי היא בצמיגים משומשים המיובאים מאסיה לאירופה, לאמריקה ולאפריקה. היות שיתושים חיים בסביבת מים עומדים ומטילים ביצים שם, הם מצויים גם בתוך המים בצמיגים וכאשר צמיגים אלו מגיעים ליעדם, מגיעים דרכם גם היתושים. יתוש הטיגריס האסייתי עלול להעביר למעלה מ-20 מחלות, בהן קדחת דנגי, צ'יקונגוניה ועוד. הטלת ביצים יכולה להתבצע גם בכלים קטנים, כמו צנצנות, שבהן מים עומדים. הנקבה מטילה ביצים על דופן הכלי שבו עומדים המים, בניגוד לנקבות מסוגים אחרים אשר לרוב מטילות ביציהן על פני המים. הביצים הן בעלות כושר הישרדות גבוה: ביצה יכולה להיות במקום יבש לתקופה של כמה חודשים ובכל זאת לבקוע לאחר הרטבה קלה ובתנאים מתאימים. היתוש הבוגר מתאפיין בגופו השחור ופספוס לבן על הרגליים והחזה. הוא זריז למדי, והנקבות מסוגלות לעקוץ מספר פעמים בפרק זמן קצר. יתוש הטיגריס האסייתי נחשב למעביר העיקרי של נגיף הצ'יקונגוניה ברחבי העולם. לצד העברת נגיף זה, היתוש הוא נשא של נגיף קדחת דנגי ובמקרים רבים הוא נושא את נגיף קדחת מערב הנילוס אותו הוא עשוי להעביר לאדם. אורך חייו הממוצע הוא כשבועיים. ברחבי ישראל היתוש נפוץ לאורך מישור החוף - מראש הנקרה ועד אשקלון, באזור הכרמל, הגליל המערבי, בשפלה, באזור השרון, במערב השומרון, בגוש דן, בשפלת יהודה ובהרי יהודה, במדבר יהודה, בירושלים ובאזור באר שבע ובגליל העליון, ובאזור הגולן. יתוש הטיגריס האסייתי, באתר ITIS (באנגלית) יתוש הטיגריס האסייתי, באתר NCBI (באנגלית) יתוש הטיגריס האסייתי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) יתוש הטיגריס האסייתי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) יתוש הטיגריס האסייתי, באתר GBIF (באנגלית) יתוש הטיגריס האסייתי, באתר המשרד להגנת הסביבה אביב לביא, הפלישה האסייתית: ישראל נעקצת ע"י יתוש נמר, באתר nrg‏, 31 ביולי 2009 שחר סמוחה, ‏תנו לו בכפיים: יתוש הטיגריס האסיאתי מגיע לנוכחות שיא, באתר גלובס, 22 ביוני 2018
ז'ואאו גונסלווש זארקו

ז'ואאו גונסלווש זארקו, מאוחר יותר ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה דה לובוס או בקיצור ז'ואאו גונסלווש זארקו דה קאמארה (בפורטוגזית: João Gonçalves Zarco;‏ 1390 בקירוב - 21 בנובמבר 1471, פונשל) היה נווט וחוקר פורטוגזי שגילה את איי מדיירה. זארקו (מהמילה הערבית "זארקה", שפירושה "בעל עיניים כחולות") היה אציל, חלק טוענים ממוצא יהודי ספרדי. הוא היה אביר-הידאגלו בשירותיו של אנריקה הספן. בשירותיו, עוד בגיל צעיר מאוד, זארקו פיקד על הקרוולות שהגנו על אלגארבה מפני התקפה מורית. זארקו השתתף בכיבוש סאוטה, שם איבד את עינו כשהגן על מפקדו (דבר שגרם לו לסבול מראייה לטווח קצר בלבד). מאוחר יותר הוביל זארקו את הצי לגילוי האי פורטו סנטו (1418–1419), ומאוחר יותר גם את האי מדיירה (1419–1420). שם משפחתו החדש ניתן לו על שם המקום הראשון בו נחת על האי פורטו סנטו - קאמארה דה לובוס. על גילויו ניתנה לו קפיטניה באי מדיירה. ב-1425, זארקו החל ליישב את האי יחד עם חבריו מהצי, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו. בתפקידו האצילי בביתו של אנריקה הספן, הוא השתתף במצור הכושל על טנג'יר ב-1437. זארקו נפטר בפונשל ב-1471. פסל של זארקו מוצב באוונידה אריאגה, אחד הרחובות הראשיים בבירת מדיירה, פונשל. מדיה וקבצים בנושא ז'ואאו גונסלווש זארקו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקום מוקף

מקום מוקף (או חלל מוקף) הוא מושג מתחום הבטיחות בעבודה המתאר אזור מתוחם באופן מלא או חלקי בו מתוכננת או מתבצעת עבודה, אשר עצם התנאים הקיימים והנוצרים בו והעובדה שהגישה אליו והיציאה ממנו היא מוגבלת הופכת את השהייה בו למסוכנת. בישראל, פקודת הבטיחות בעבודה (נוסח חדש, תש"ל–1970, סימן ח' סעיף 88) מגדירה מקום מוקף כ-"חדר, תא, מכל, בור, מעבר לאדים, צינור או חלל מוקף כיוצא באלה". במידה ונדרשת עבודה במקום מוקף בו עלולים להיווצר אדים מסוכנים היכולים להזיק לעובד, הפקודה קובעת כי יש לפעול לסלק את האדים המסוכנים ולא לעבוד בו עד שהוכח כי אין במקום המוקף אווירה מסוכנת. לאחר שננקטו האמצעים לסילוק ומניעת כניסת אדים מסוכנים למקום המוקף ניתן לעבוד בו כשהעובד הנכנס למקום מצויד במכשיר נשימה (מסנן או אספקת אוויר עצמאית). אם לא הוכח כי אין במקום אווירה מסוכנת, על האדם הנכנס למקום המוקף להיות חגור בחגורה שאליה מחובר חבל שקצהו מוחזק בידי אדם מחוץ למקום. בנוסף, הפקודה קובעת כי כאשר אין דרך נאותה לצאת מהמקום המוקף, יש להתקין פתח ("כוות-איש") גדול מספיק למעבר אדם. הסיכונים במקום מוקף מתווספים לאלו הקיימים במקומות עבודה אחרים. להלן סיכונים המאפיינים את המקום המוקף: אווירה חסרת חמצן - חנק. הצטברות של גזים רעילים כדוגמת H2S. הצטברות של אדים דליקים הגורמים לאווירה דליקה או נפיצה. פגיעה פיזית, נפילה, מעידה והחלקה. טביעה - בעבודה בבורות ומכלי נוזלים או מוצקים טובעניים כגון גרגירי תבואה (בממגורות). אחד מאמצעי הזהירות הננקטים הוא נעילה ותיוג Lockout-tagout להלן דוגמאות למקומות שעשויים להיות מוגדרים כ'מקום מוקף' מתוקף הסיכונים שבעבודה בתחומם: מרתפים בורות תעלות פתוחות ותעלות ביוב מכלים וממגורות מכליות מטען (ספינות ורכבות) מקררים חדרי כספות מדיה וקבצים בנושא מקום מוקף בוויקישיתוף מקום מוקף, באתר המוסד לבטיחות ולגיהות מקומות מוקפים, באתר מנהלת הבטיחות והגיהות האמריקאית (OSHA) מקומות מוקפים, באתר המוסד לבטיחות ולגיהות האמריקאי (NIOSH) כניסה למקום מוקף וציוד בטיחות לחללים מוקפים באתר "מגן אופטיק" פקודת הבטיחות בעבודה באתר משרד התמ"ת
שמואל אגמון

שמואל אגמון (ביסטריצקי) (נולד ב-2 בפברואר 1922) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשנ"א (1991). שמואל אגמון נולד בתל אביב בשנת 1922 לסופר נתן אגמון (ביסטריצקי) ולחיה לבית גוטמן, שעלו לארץ ישראל שנתיים קודם לכן. בגיל צעיר עבר עם משפחתו מנצרת הערבית לירושלים. אגמון למד בגימנסיה העברית ברחביה, והיה חבר בתנועת הנוער המחנות העולים ובתום לימודיו התיכוניים יצא עם גרעין של תנועתו להכשרה בקיבוץ נען. בשנת 1940 החל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים אצל פרופ' מיכאל פקטה, פרופ' אברהם הלוי פרנקל, פרופ' בנימין אמירה ופרופ' יעקב לויצקי. הוא התגייס לצבא הבריטי בטרם סיים את לימודיו באוניברסיטה. בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בצבא תקופה של ארבע שנים בארץ ישראל, באירופה ובקפריסין. לאחר שחרורו, סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית ויצא לצרפת ללימודי המשך. בשנת 1947 נישא לסופרת גליה ירדני (1924–1968, בתו של ד"ר יעקב ירדני), והיא נלוותה אליו ללימודיו. בשנת 1949 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת סורבון בהנחיית שולם מנדלברוט. לימד באוניברסיטת רייס שבטקסס, ובשנת 1952 התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים, שם היה למרצה בכיר במחלקה למתמטיקה ובשנת 1959 התמנה כפרופסור מן המניין. בשנת 1964 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים. על עבודתו המדעית זכה בפרס ויצמן, בפרס רוטשילד, בפרס ישראל במדעים מדויקים לשנת תשנ"א ובפרס א.מ.ת לשנת 2007. קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נאנט שבצרפת. מדיה וקבצים בנושא שמואל אגמון בוויקישיתוף שמואל אגמון, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה שמואל אגמון, באתר ResearchGate שמואל אגמון באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים שמואל אגמון, באתר פרס א.מ.ת. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוק ברזיליאנו

רוק ברזיליאנו (כינויו השונים: Rock, Roch, Roc, Roque, Brazilliano, Brasiliano) (נולד ב-1630 בחרונינגן ונעלם ב-1671) היה שודד ים הולנדי. פעילותו החלה ב-1654 ונמשכה עד 1671, עת נעלמו עקבותיו. שמו האמיתי לא ידוע בוודאות. הוא נודע בכינוי "רוק ברזיליאנו", עקב גלותו הממושכת בברזיל. הוא הונצח לראשונה בספר מפורסם משנת 1678 אודות שודדי ים, מאת הסופר הצרפתי אקסקוומלין. אקסקוומלין כתב כי שמו האמיתי של אותו שודד ים לא ידוע לו, אך היסטוריונים גילו שככל הנראה הוא נולד בשם Gerrit Gerritszoon, והוא והוריו הפליגו לאזור שנשלט בזמנו בידי ההולנדים בצפון ברזיל (ראו Arne Zuidhoek, Piratenencyclopedie, 2006, עמ' 20–24, בהולנדית). ברזיליאנו פעל מול חופי פורט רויאל שבג'מייקה ואכזריותו כשודד ים נודעה לשמצה. בטרם החל פעילותו בפורט רויאל, הוא פעל כפריבטיר בבאהיה, ברזיל. לאחר שהוביל מרד על ספינה בלב ים, אימץ לעצמו אורח חיים של שודד ים. בהרפתקאתו הראשונה, הוא השתלט על אונייה שנשאה אוצר רב והביאהּ בבטחה לג'מייקה. בסופו של דבר, לכדו אותו הספרדים והוא נשלח לעמוד לדין בספרד, אך הוא הצליח להימלט, כשעל ראשו מרחפים איומי נקם מצד רודפיו. במהרה, חזר ברזיליאנו לסורו. הוא רכש מעמיתו פרנסואה ל'אולונה (François l'Olonnais) ספינה חדשה. מאוחר יותר, שיתף פעולה בהפלגותיו של סר הנרי מורגן ושל אחרים. בהיותו בגילופין, נהג ברזיליאנו לפרוק את עולו ללא מעצורים ולאיים על כל אדם שלא ניאות לשתות עמו. הוא אף צלה בשיפודי עץ, בעודם בחיים, שני חוואים ספרדים, לאחר שאלה סירבו למסור לו את חזיריהם. רוק ברזיליאנו הוא אחד משודדי הים המופיעים במשחק המחשב "שודדי הים של סיד מאייר" משנת 2004. מדיה וקבצים בנושא רוק ברזיליאנו בוויקישיתוף Pirates Hold רוק ברזיליאנו באתר Pirates Hold (באנגלית) תוכן באתר Privateer Dragons of the Caribbean (באנגלית)
טורקי טורקי

האם התכוונתם ל... "טורקי טורקי" - גרסה מקוצרת ומרומזת של הביטוי להרוג טורקי ולנוח "טורקי, טורקי, מי חלם אותך הלילה" - שיר מאת חנוך לוין, ראו חנוך לוין#קישורים חיצוניים טורקי (פירושונים)
פניוס (מיתולוגיה)

פֵּנֵיוֹס (ביוונית עתיקה: Πηνειός, בלטינית: Peneus) הוא שמו של אל-נהר במיתולוגיה היוונית, אחד משלושת אלפי נהרות, בנם של אוקיינוס וטתיס. הנימפה קְרֶאוּסָה ילדה לו בן אחד, היפסאוס, שהיה מלך הלַפִּיתִים ושלוש בנות – דַפְנֵה, מֶנִיפֵּה וסְטִילְבֵּה. על שמו נקרא הנהר פניוס בתסאליה. אֶרוֹס, אל האהבה היווני, ירה את אחד מחציו באפולו אל השמש, וגרם לו להתאהב בדפנה, בת פניוס. על פי הגרסה הארקאדית של המיתוס הייתה היא בתו של אל הנהר לָדוֹן. מחשבת ארוס הייתה כי דפנה תשים את אפולו לשנינה, גמול על שאפולו לעג לכישורי הקשתות שלו. ארוס אף טען כי שירת אפולו מרגיזה אותו. דפנה התפללה לאל הנהר פניוס כדי שיסייע לה, והוא הפכה לעץ דפנה, שנעשה לימים מקודש לאפולו. מדיה וקבצים בנושא פניוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רכלבסקי

האם התכוונתם ל... ספי רכלבסקי – סופר ישראלי, מחבר "חמורו של משיח" יובל רכלבסקי – הממונה על השכר במשרד האוצר בדימוס יצחק רכלבסקי – נשיא חברת יעל תוכנה חיים באר (רכלבסקי) – סופר ישראלי זוכה פרס ביאליק
אספסת מצויה

אַסְפֶּסֶת מְצוּיה (שם מדעי: Medicago polymorpha) היא מין צמח בסוג אספסת. הצמח הוא חד שנתי. הצמח אכיל ומשמש כירק במטבח הסיני. איור בוטני של אספסת מצויה פירות האספסת המצויה פירות האספסת המצויה זרעים של אספסת מצויה פירות האספסת המצויה פרח האספסת המצויה אספסת מצויה מדיה וקבצים בנושא אספסת מצויה בוויקישיתוף אספסת מצויה, באתר ITIS (באנגלית) אספסת מצויה, באתר NCBI (באנגלית) אספסת מצויה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אספסת מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אספסת מצויה, באתר צמח השדה אספסת מצויה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אספסת מצויה, באתר Tropicos (באנגלית) אספסת מצויה, באתר GBIF (באנגלית) אספסת מצויה, באתר The Plant List (באנגלית) אספסת מצויה, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.