laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרמן וייל

הרמן קלאוס הוגו וייל (בגרמנית: Hermann Klaus Hugo Weyl;‏ 9 בנובמבר 1885 – 8 בדצמבר 1955) היה מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף גרמני. אף על פי שבמהלך רוב שנותיו עבד בציריך שבשווייץ ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי, ארצות הברית, הוא מזוהה יותר מכל עם אוניברסיטת גטינגן שבסקסוניה התחתונה, גרמניה. הוא נחשב לאחד המתמטיקאים המשפיעים והמפורסמים ביותר במאה ה-20. השפיע במיוחד על המכון למחקר מתקדם בשנותיו הראשונות של המכון. פרסם מאמרים רבים הנוגעים להיסטוריה של המתמטיקה, לוגיקה, חומר, זמן, חלל, פילוסופיה וסימטריה. הוא עסק בניתוח אי-שוויון וייל שנקרא על שמו. נולד באלמסהורן, עיירה קטנה ליד המבורג שבגרמניה. בשנים 1904–1908 למד מתמטיקה ופיזיקה בגטינגן ובמינכן. את הדוקטורט למד באוניברסיטת גטינגן, תחת הנחייתו של דויד הילברט. התחתן בשנת 1913 ונולדו לו שני בנים. מגטינגן עבר למכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, שם היה העמית של אלברט איינשטיין. בשנת 1921 פגש את הפיזיקאי ארווין שרדינגר והם התחברו מאוד. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב את גרמניה לניו ג'רזי שבארצות הברית, לאחר שקיבל הצעה מאוניברסיטת פרינסטון לעזוב את גרמניה (אשתו של וייל הייתה יהודייה) ולעבוד שם. הוא עבד שם עד פרישתו בשנת 1951 נפטר מאוטם שריר הלב בציריך. גופתו נשרפה. מדיה וקבצים בנושא הרמן וייל בוויקישיתוף הרמן וייל, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה הרמן וייל, באתר MacTutor (באנגלית) הרמן וייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הרמן וייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הרמן ויל, דף שער בספרייה הלאומית כתבי הרמן וייל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Hermann Weyl, (1952) Space Time Matter, Dover, New York
אור ארנסט

אור ארנסט (נולדה בתל אביב ב-8 בנובמבר 1967) היא סופרת, עורכת ומוציאה לאור. אור אהרון-ארנסט נולדה ביפו וגדלה בשכונת ג'סי כהן בחולון. בת לאב יליד עיראק, הפסל אלי אהרון, ואם ילידת הארץ. למדה במגמת ספרות בבי״ס תיכון ע״ש מיטרני בחולון, נשארה כיתה, ורק לאחר שירותה הצבאי השלימה בגרות. בשנת 1996 סיימה תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. למדה פילוסופיה יהודית במסגרת תואר שני, אך לא השלימה אותו. עבדה בעיתונים "חדשות״ ובמוסף ״הארץ״ כעורכת אירועי תרבות, ערכה את מגזין רשות הטבע והגנים ״בשביל הארץ״, עבדה כמתאמת הפקה בחברת הכבלים תבל (כיום ״הוט״), ובשידורי ערוץ 2 הניסיוניים. בשנת 2001 הקימה עם בן זוגה אודי ארנסט את הוצאת ״סימניה״, במסגרתה פרסמה ספרי נוער וילדים. ב-2010 פרסמה את ספרה הראשון למבוגרים, אי שקט. הספר זכה לתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. ב-2015 פורסם הרומן, נמס. קטעי פרוזה שלה פורסמו בכתבי העת הספרותיים ״עמדה״ (גיליונות 31–32, 35) ו״גרנטה״ (גיליון 4 - הזדמנויות). ב-2016 הצטרפה כחברה באגודת הסופרים העברים. אור ארנסט אם לשני בנים, מתגוררת בתל אביב. החבורה - סכנה במבוך המחילות באיוריו של אמיתי סנדי, הוצאת סימניה, 2003 אי שקט, סדרת ״קיטובים נפגשים״, הוצאת כרמל ירושלים, 2010 נמס, הוצאת עמדה חדשה/כרמל, 2015 מרבד קרפדות, יומן חלומות באיוריו של אורי טור, 2016 מדיה וקבצים בנושא אור ארנסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אור ארנסט מידע על אור ארנסט בקטלוג הספרייה הלאומית עמרי הרצוג, "אי שקט" מאת אור ארנסט | תורת המידות, באתר הארץ, 12 בינואר 2011 יותם שווימר, "נמס": להתמוסס אל תוך מהלך נפשי, באתר ynet, 6 ביולי 2015 הערה על הרומן "נָמֵס" של אור ארנסט, אריק גלסנר אור ארנסט, בלקסיקון הספרות העברית החדשה
הקונגרס של פרו

הקונגרס של פרו (בספרדית: Congreso de la República del Perú) הוא הפרלמנט והרשות המחוקקת של פרו, המונה 130 נציגים הנבחרים מדי חמש שנים. הוא בנוי מבית אחד. הדרישות להיבחר לפרלמנט הן גיל מינימלי של 25 ואזרחות פרואנית. בפרלמנט פועלות כ-24 ועדות. הבחירות האחרונות התקיימו באפריל 2011. בניין הפרלמנט יושב בעיר הבירה של פרו, לימה. הקונגרס הראשון התכנס בשנת 1822. בשנת 1829 הוא נחלק לשני בתים. הפרלמנט במתכונתו הנוכחית החל לפעול בשנת 1995. מדיה וקבצים בנושא הקונגרס של פרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס של פרו (בספרדית) הקונגרס של פרו, ברשת החברתית פייסבוק הקונגרס של פרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקונגרס של פרו, ברשת החברתית אינסטגרם הקונגרס של פרו, ברשת החברתית טיקטוק ערך זה הוא קצרמר בנושא רשויות מחוקקות ובנושא פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יגרמייסטר

יגרמייסטר (בגרמנית: Jägermeister או Jägermeiſter עם S ארוכה) הוא ליקר עשבי תיבול גרמני מריר מסוג דיז'סטיף (ליקר ל"עיכול" לאחר ארוחה). משמעות המילה הגרמנית "Jägermeister" היא "אמן הציד". הלוגו שמצויר על בקבוק היגרמייסטר: ראש של אייל כשבין קרניו צלב זוהר, משמעותו מיוחסת לסיפורו של הוברטוס, קדוש נוצרי מהמאה השביעית שיצא לצוד, כיוון את נשקו לעבר אייל ואז ראה צלב בין קרניו. בראש התווית של בקבוק היגרמייסטר, נמצא דקלום שנכתב על ידי אוטו פון ריזנטל (1848): Das ist des Jägers Ehrenschild daß er beschützt und hegt sein Wild weidmännisch jagt, wie sich's gehört den Schöpfer im Geschöpfe ehrt בעברית: זה לצייד אות כבוד לשמור ולכבד כל ניצוד צוד היטב כצו האל ואת החי כך תהלל החברה לייצור המשקה הוקמה ב-1878 על ידי וילהלם מאסט. פיתוח המשקה החל בשנת 1934. הוא הושק לשוק הגרמני ב-1935 ונעשה פופולרי. הליקר מיוצר מכ-56 עשבי תיבול שונים וכן מפירות יער. המתכון המלא נשמר בסוד. השימוש המקורי למשקה היה רפואי והוא שימש לטיפול ביתי בקשת רחבה של בעיות; שיעול, כאבי ראש וכאבי בטן. על אף שכיום הוא מוגדר בעיקר כליקר, רבים עדיין רואים בו כתרופה ומשתמשים בו לטיפול בבעיות שונות. שימוש נוסף עבור המשקה הוא להדברת מזיקים. מזיגת הליקר בקרבת הבית אמורה למשוך את הזבובים והצרעות, אל הריח המתוק של הליקר וריכוז האלכוהול הגבוה במשקה מתרכז בדמם וגורם למותם. בתחילת שנות השבעים, החלו לשווק את המשקה ב-50 מדינות נוספות, וכיום הוא פופולרי בעולם. מדיה וקבצים בנושא יגרמייסטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יגרמייסטר יגרמייסטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר הבית של המשקה
סבלי סורין

סבלי אברמוביץ' סורין (רוסית: Савелий Абрамович Сорин; 26 בפברואר 1878 (יוליאני) – 22 בנובמבר 1953) היה צייר רוסי. סבלי סורין נולד בעיר פולאצק שבמחוז ויטבסק (כיום בלארוס), במשפחה יהודית. אביו היה חייט. בגיל 16 עזב את הבית וחי בעיר טולה, באריול ואחרי זה באודסה. בין השנים 1896–1899 למד סורין אצל ק. קוסטנדי בבית הספר לאמנות באודסה. סבלי סיים את בית הספר עם מדליית הצטיינות, שאפשרה לו להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות ללא מבחני כניסה. מ-1899 למד סורין בבית ספר גבוה לאמנות, פיסול ואדריכלות אצל האומנים טבורוז'ניקוב, ו- ו. סבינסקי. לאחר מכן למד אצל הצייר הידוע י. רפין. ב-1907 סורין צייר ציור הנקרא "רגע ההשראה" ("ודוחנוביניה מינוטה"), הוא סיים את האקדמיה בתואר אמן, וזכה בפרס - נסיעה לחו"ל, הוא נסע בשנת 1908 להולנד לצרפת. נפטר ב-22 בנובמבר 1953 בניו-יורק. ב-1911, העבודות של סורין הוצגו בתערוכה עולמית בטורינו שבאיטליה. בשנים 1913, 1915, ו-1917 הוא השתתף ב"תערוכת עולם האומנות" בסנט פטרסבורג. בסוף 1917 בתערוכת "עולם חדש של האומנים" באותה העיר.  אחרי מהפיכת אוקטובר ברוסיה, סורין חי בעיר יאלטה וב-1918 הוא ארגן תערוכת אומנות בקרים. ב-1919, סורין עבר לטיפליז (היום טביליסי, בירת גאורגיה) שם הוא נפגש עם אומנים-ס. סודיקין,ו. קמנסקי. ו-נ. יפראינאב. הוא השתתף בתערוכה "עיגול קטן". ב-8.9.1920. הוא יצא יחד עם סודיקין מעיר באטום למרסיי, וב-20 במאי הם הגיעו לפאריס. סורין נישאר בפאריס, ותוך זמן קצר לקח חלק בחוגי אומנות אירופאיים. בין 1922–1923 סורין הוציא לאור את עבודותיו ב"סלון סתיו" . מ-1926–1930 בסלון "טיואילרי" . הוא המשיך להשתתף בתערוכות של האומנות הרוסית ובין היתר,ב-1921 בגלריה "דנדי", ב-1927 בתערוכה האחרונה של עולם האומנות בגלריה "ברן היים". בין השנים 1920–1930 ,סורין השתתף בתערוכות פרטיות בגלריות של פאריס ולונדון. לעיתים קרובות, הוא ביקר בארצות הברית, ובמשך תקופה ארוכה חי בניו יורק. תערוכות של ציוריו הוצגו ב"מוזיאון ברוקלין" ב-1923, בגלריה "וילדינשטיין" בניו יורק 1927–1934, בוושינגטון בשנת 1924, בפיצבורג 1924–1925, בשיקגו בשנת 1927. ב-1932, סורין לקח חלק בתערוכת אומנות רוסית מודרנית בפילדלפיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגורר סורין בארצות הברית. הוא תרם כספים לקרן סיוע לברית המועצות. ב-22 בנובמבר 1953 סורין נפטר בניו יורק. ב-1902 בעיר "ארזמס" הוא צייר את "מקסים גורקי" מהר מאוד הוא הפך לצייר פורטרטים ידוע. מ-1900–1910 סורין צייר פורטרטים של פ. שלפין, א. אחמטבה, ס. לורייה,ט, קרסבינה, דוכס ס. ולקונסקי, דוכסית א. ארלובה, ורוזנית י. שטיינגול. יצירות של האומן, הוצגו במגזין אומנות "שמש רוסית", ב"אחוזת הבירה". גם בצרפת הוא צייר פורטרטים של אנשים ידועים, כמו ליליאן היש, אלינור דוזה, ג'ורג' בלנצ"ין, סרג' פולאקוב ואנה פאבלוב. יצירות של סורין נמצאות באוספים של מוזיאונים ידועים בעולם, כולל מוזיאון "לוקסמבורג" בפאריס, מוזיאון "ברוקלין" בניו יורק, ובגלריית "טריטיאקוב" במוסקבה. עבודותיו נמצאות גם באוקאינה, דאנייצק ואודסה. לפני שהוא נפטר, הוא הוריש לברית המועצות 30 פורטרטים של אומנים רוסיים, אשר בוצעו על ידיו בין השנים 1910–1920 מדיה וקבצים בנושא סבלי סורין בוויקישיתוף סבלי סורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) 14 בפברואר לפי הלוח היוליאני
בארנייגר

בֶארֵניֶיגֵר (בגרמנית: Bärenjager) הוא ליקר דבש גרמני, אשר פותח לראשונה בפרוסיה המזרחית במאה ה-15 ושונה במעט במאה ה-18. המתכון הסודי מבוסס על 15 עשבים סודיים[דרוש מקור] ומכיל 35% אלכוהול. פרוש שם המשקה בעברית הוא "צייד דובים", ומכאן הציור על עטיפת הבקבוק, של צייד המתחבא בשיחים מאחורי חלת דבש ומחכה לדוב שיכנס למלכודת. פקק הבקבוק מעוצב בהתאם כחלת דבש. טעות נפוצה היא לחשוב שקיים קשר בין בארנייגר למשקה האלכוהולי יגרמייסטר, ועל כן לקרוא לבארנייגר "יגרמייסטר דבש". ברם, אין קשר בין המשקאות, וכל משקה מיוצר על ידי חברה אחרת. מדיה וקבצים בנושא בארנייגר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בארנייגר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיקשטיין

דיקשטיין הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני. בגרמנית זהו מינוח מיושן לליטוש יהלומים. האם התכוונתם ל... אילן דיקשטיין – קצין צבא ישראלי אנדריאס דיקשטיין – שחמטאי הונגרי-אוסטרי אשר דיקשטיין – צייר, מאייר וחלוץ קומיקס ישראלי מרדכי אבניאל (דיקשטיין) - צייר, פסל ועורך דין ישראלי סמואל דיקשטיין – פוליטיקאי יהודי-אמריקאי פלטיאל דייקן (דיקשטיין) - חוקר משפט עברי וחתן פרס ישראל למדעי המשפט
מרדכי בן שחר

מרדכי בן שחר (18 בפברואר 1926 - 17 בינואר 2017) היה זמר בריטון ישראלי בתחום אופרה ובתחום החזנות. נולד ב-1926 בקראיובה שברומניה ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לבוקרשט, שם גם סיים את לימודיו התיכוניים. בשנת 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, נהרג אביו, שמואל, בהפצצה על מקום עבודתו. לאחר מכן עלה בן שחר לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והגיע לקיבוץ עין שמר. מאוחר יותר עבר לקיבוץ אפיקים, שהה שם שנה והשתתף בהצגה של הקיבוץ מאת שטפן צווייג. מן הקיבוץ הגיע לתל אביב, זכה במלגה מקונסרבטוריון "שולמית" ולמד אצל אלי קורץ. אמו עלתה לארץ בעקבותיו. היה חבר בלהקה הצבאית כרמל. סיים את הסטודיו הדרמטי של תיאטרון הבימה בהדרכתו של צבי פרידלנד, ושל האהל. היה שחקן בתיאטרון "האהל" וזמר בריטון ראשי באופרה הישראלית. כן הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנת 1956 זכה במלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל ונסע ללמוד באקדמיה לאמנויות הווקאליות ((אנ'),‏ AVA) שבפילדלפיה. בשנת 1957 הופיע בגרנד אופרה של פילדלפיה (אנ'). ב-1958 שב לישראל והמשיך להופיע באופרה. הוא לקח חלק בהופעות הבכורה של האופרות "הרמאי" של מנחם אבידום, "יעקב ומשה" מאת ברגל ו"מות משה" מאת יוסף טל. ב-1963 השתתף בביאנלה של ונציה יחד עם תיאטרון חיפה ב"מעגל הגיר הקווקזי". באותה שנה זכה בפרס כינור דוד, וכן בפרס אדיס דה פיליפ עבור תפקידיו באופרות "לה טרוויאטה" בתפקיד ז'רמון, ועבור תפקיד פיגארו באופרה "הספר מסביליה". בשנת 1964 היה שותף להפקה הראשונה בארץ (של גיורא גודיק בשיתוף תיאטרון "הבימה") של המחזמר "גבירתי הנאווה". מקיץ 1964 עד סתיו 1966 שימש כבריטון הראשי באופרה של ציריך (אנ') (שווייץ) והשתתף עמה בפסטיבל ברלין. ב-1968 הופיע עם צבי בורודו בהצגה היידית "אגדת מרדכי גבירטיג", שהפיק שמואל פישר. בפברואר 1970 הופיע עם אינו טופר במופע "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. התוכנית הגישה את סיפור חייהם בעברית וכללה שירים ביידיש ובעברית. הופיע בארץ בתוכניות הטלוויזיה "שרתי לך ארצי" עם דן אלמגור ו"אלגרו" עם יצחק שמעוני. בן שחר זכה בפרס מטעם הנוער המוזיקלי על יסודה וניהולה של שלישית בן שחר, שהרבתה להופיע בפני בני נוער. בן שחר היה נשוי לחנה לבית לוי והשניים התגוררו בשנותיו האחרונות בבית אבות ברמת גן. נפטר ונטמן בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים. מדיה וקבצים בנושא מרדכי בן שחר בוויקישיתוף מרדכי בן שחר, באתר זמרשת מרדכי בן שחר, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה, באתר "דודיפדיה" מרדכי בן שחר שר בבית התנ"ך, סרטון באתר יוטיוב, 2007 תמר אבידר, מסך ומסכה | שביבים, מעריב, 27 באוקטובר 1968); תמר אבידר, מסך ומסכה | תוכנית מיוחדת לשירי גבירטיג, מעריב, 8 בספטמבר 1968; אגדת מרדכי גבירטיג, דבר, 16 בספטמבר 1968; נחמן בן עמי, במה זעירה | נעימות הנגר-הפייטן: ערב שירי מרדכי גבירטיג, מעריב, 23 בינואר 1969; יעקב העליון, מסך ומסכה | שירי גבירטיג – בבית "שלום עליכם", מעריב, 2 בנובמבר 1969. יעקב העליון, מסך ומסכה: ורשבסקי וגולדפאדן – בהצגה של פישר, מעריב, טור אחרון, 8 בינואר 1970; "קמץ אלף והגדי הלבן" אצל שמואל פישר, דבר, 13 בינואר 1970; יצחק סלע, "קמץ אלף והגדי הלבן", דבר, 26 בפברואר 1970; נחמן בן-עמי, על ערב שירים: מימים משכבר: שירי גולדפאדן ומארק וארשבסקי, מעריב, 16 במרץ 1970.
החוק הראשון

החוק הראשון (באנגלית: First Law) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב משנת 1956. הסיפור תורגם לעברית ב-1975 בקובץ "בארץ הרובוטים", שם הסיפור מתייחס לחוק הראשון מבין שלושת חוקי הרובוטיקה. הסיפור מסופר בידי מייק דונובן, עובד של יו אס רובוטים ואנשים מכניים, המתאר אירוע שהתרחש על טיטאן. הוא מספר על תקלה ברובוט בשם אמה שברח מהבסיס. מאוחר יותר, כשדונובן נלכד בחוץ בזמן סערה, הרובוט בחר להגן על צאצאו - רובוט קטן שהוא בנה - במקום על דונובן ובכך הפר את החוק הראשון הקובע כי "לא יפגע רובוט באדם או יניח במחדל שאדם ייפגע". אסימוב ציין בהקדמה לסיפור כי הסיפור נכתב כבדיחה, ואין לקחת ברצינות את הרעיון כי רובוטים פוזיטרוניים יכולים להפר את החוק הראשון.
הפיגוע בבית הכנסת באנטוורפן (1981)

ב-20 באוקטובר 1981, התפוצצה משאית תופת מחוץ לבית כנסת פורטוגזי, הממוקם באזור בורסת היהלומים המרכזי, באנטוורפן שבבלגיה. שלושה בני אדם נהרגו ו-106 נפצעו. מעוצמת הפיצוץ נשברו והתנפצו דלתות וחלונות בית הכנסת, חלונות ראווה של חנויות וחלונות של בניינים באזור הפיצוץ. הפצצה הוסתרה בתוך משאית נטולת גלגל, שהוחנתה במקום מבעוד לילה בחניה לא חוקית, כאילו הייתה תקועה וממתינה לחילוץ. הפיגוע אירע זמן קצר לפני שמחת תורה, וכשנה לאחר הפיגוע בבית הכנסת בפריז ב-1980, שאירע גם הוא ערב החג. ארגון הטרור הפלסטיני, ספטמבר השחור, נטל אחריות על הפיגוע. הפיגוע באנטוורפן (1980) מדיה וקבצים בנושא הפיגוע בבית הכנסת באנטוורפן בוויקישיתוף אבי מלר, דחיית מועד התפילה בבית הכנסת באנטוורפן הצילה עשרות יהודים מפגיעת מכונית התופת, מעריב, 21 באוקטובר 1981 אבי מלר, בהלה בקרב יהודי אנטוורפן לאחר הפיצוץ, מעריב, 21 באוקטובר 1981
סט. ג'ונסטון

מועדון הכדורגל סט. ג'ונסטון (אנגלית: St. Johnstone F.C.) היא קבוצת כדורגל מהעיר פרת' שבסקוטלנד אשר משחקת בליגת העל הסקוטית. למרות שתיעודים רשמיים מעידים שהמועדון יוסד בשנת 1884 משחקו הראשון שוחק בפברואר 1885. האצטדיון הביתי של המועדון משנת 1889 הוא המקדיארמיד פארק והוא מכיל 10,696 מקומות ישיבה. מסורתית, יריבות המועדון הן שתי קבוצות העיר דנדי, דנדי ודאנדי יונייטד, והמפגשים בין הקבוצות נקראים "הדרבי של טיסייד", המחוז ממנו מגיעות הקבוצות. למועדון הצלחה מצומצמת מבחינת תאריו ולא זכה מעולם במקום הראשון בליגה ומיקום השיא שלו הוא המקום השלישי. בגביע הסקוטי זכה המועדון פעם אחת, לראשונה בשנת 2014 לאחר ניצחון 2-0 על יריבתם דאנדי יונייטד. במסגרות האירופאיות של אופ"א יש למועדון שש הופעות, אך הוא מעולם לא העפיל לשלב הבתים בהן. המועדון עלה לליגה הבכירה בעונת 2008/09 לאחר שבע שנות היעדרות ומאז התבסס בה. ניצחון הכי גדול: 13-0 נגד טולוץ' התבוסה הכי גדולה: 11-1 נגד מונטרוס רצף המשחקים הארוך ביותר ללא הפסד: 21 בעונת 2008/09 שיאן ההופעות: סטיבן אנדרסון, 362 הופעות שיאן השערים: ג'ון ברוגן, 140 שערים הגביע הסקוטי: 1 גביע הצ'לנג' הסקוטי:1 (2007) אליפות הליגה השנייה: 7 פעמים גביע הליגה: 2020/2021 מדיה וקבצים בנושא סט. ג'ונסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סט. ג'ונסטון סט. ג'ונסטון, ברשת החברתית פייסבוק סט. ג'ונסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סט. ג'ונסטון, ברשת החברתית אינסטגרם סט. ג'ונסטון, ברשת החברתית טיקטוק סט. ג'ונסטון, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שטפן קלוס

שטפן קלוס (בגרמנית: Stefan Klos, נולד ב-16 באוגוסט 1971 בדורטמונד שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבורוסיה דורטמונד ובגלאזגו ריינג'רס בעמדת השוער. קלוס זכה ב-13 תארים קבוצתיים במהלך הקריירה, לרבות זכייה בליגת האלופות עם בורוסיה דורטמונד בשנת 1997. קלוס החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד בעונת 1990/91, אז היה שוער המשנה לוולפגנג דה ביר, ואת הופעת הבכורה בבונדסליגה ערך במאי 1991, בתיקו 2-2 מול וטנשייד 09. בעונת 1991/92 קלוס הפך לשוער הראשון של הקבוצה, בה שיחק שמונה וחצי עונות מלאות. בתקופה זו בורוסיה דורטמונד הייתה קבוצת צמרת בכדורגל הגרמני, וסיימה את העונה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה שטוטגרט. בעונת 1992/93 הגיע קלוס עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה במפגש כפול בתוצאות 0–3 ו-1–3 ליובנטוס. בעונות 1994/95 ו-1995/96 זכה קלוס בשתי אליפויות רצופות עם בורוסיה דורטמונד, ובעונת 1996/97 נטל חלק בזכייה הראשונה של בורוסיה דורטמונד בליגת האלופות, לאחר שהציג יכולת גבוהה לאורך כל העונה ועמד בשער בהצלחה בגמר ליגת האלופות 1997, בו ניצחה בורוסיה דורטמונד את יובנטוס בתוצאה 1–3. באותה שנה, זכה עם דורטמונד בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו הברזילאית. בפגרת החורף של עונת 1998/99 עזב קלוס את בורוסיה דורטמונד לאחר שצבר במדיה 254 הופעות ליגה ומעל 350 הופעות בכל המפעלים, וחתם בגלאזגו ריינג'רס. בדצמבר 1998 חתם קלוס בגלאזגו ריינג'רס, והפך לאחד השחקנים המרוויחים ביותר באירופה. עקב הגעתו של קלוס הפך ליונל שרבונייה לשוער המשנה של הקבוצה. בתום העונה זכה קלוס באליפות ליגת העל הסקוטית עם גלאזגו ריינג'רס. הופעה זכורה של קלוס מעונת 2000/01 הייתה במשחק חוץ מול הארט אוף מידלות'יאן. במשחק זה קלוס שמר על רשת נקייה על אף הרחקותיהם של קלאודיו ריינה וארתור ניומן מגלזגו ריינג'רס, ואף הדף פנדל, וסייע לקבוצתו לנצח 0–1. עם זאת, סלטיק זכתה באליפות בעונה זו. בעונת 2002/03 היה קלוס חלק מטרבל מקומי של גלאזגו ריינג'רס, שזכתה באליפות, בגביע הסקוטי ובגביע הליגה הסקוטית. בשנת 2004 מונה קלוס לקפטן הקבוצה. בינואר 2005 סבל מפגיעה ברצועה, והחמיץ את יתר העונה, כאשר מחליפו, ההולנדי רונאלד ווטרויס, נשאר השוער הפותח גם לאחר חזרתו של קלוס לכשירות. בעונת 2006/07 קלוס כבר היה שוער משנה, וערך את הופעתו הראשונה באותה עונה רק בחודש פברואר, בניצחון 0–4 על הפועל תל אביב בגביע אופ"א, בו נכנס בדקה ה-75 כמחליף לאחר שהורחק השוער הראשון, אלן מקגרגור. בתום עונה זו, פרש קלוס ממשחק פעיל ועבר להתגורר בשווייץ, לאחר שצבר 298 הופעות בכל המסגרות, וזכה בארבע אליפויות ושלושה גביעים במדי גלאזגו ריינג'רס. בשנת 2009 נכנס קלוס להיכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס. לקלוס 17 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21 ושתי הופעות במדי נבחרת גרמניה האולימפית, אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה הבכירה. עם בורוסיה דורטמונד: אליפות הבונדסליגה (2): 1994/95, 1995/96 ליגת האלופות: 1997 הגביע הביניבשתי: 1997 עם גלאזגו ריינג'רס: אליפות ליגת העל הסקוטית (4): 1998/99, 1999/00, 2002/03, 2004/05 הגביע הסקוטי (3): 1998/99, 2001/02, 2002/03 גביע הליגה הסקוטית (2): 2001/02, 2002/03 מדיה וקבצים בנושא שטפן קלוס בוויקישיתוף שטפן קלוס, באתר Transfermarkt שטפן קלוס, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) שטפן קלוס, באתר WorldFootball.net שטפן קלוס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
סברוסו

סברוסו (באנגלית: Sabroso) הוא ליקר קפה מקסיקני המכיל 24 אחוז אלכוהול. הליקר עשוי מתבלינים שונים ופולי קפה קלויים שהושרו זמן רב בשמנים מיוחדים. הסברוסו נחשב כ"האח הצעיר" והפחות מוכר של הקלואה, ליקר הקפה המקסיקני שהפך לליקר הקפה המפורסם בעולם. תיאור כללי ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמת אקווריוס

רמת אקווריוס (באנגלית: Aquarius Plateau) היא אזור פיזיוגרפי באזור המשנה "הרמות הגבוהות" (High Plateaus Section) של רמת קולורדו. הרמה שוכנת במחוזות גארפילד (Garfield) ווין (Wayne) בדרום-מרכז יוטה. הרמה, התרוממות טקטונית, השוכנת על רמת קולורדו הגדולה ממנה בהרבה היא הרמה המיוערת הגבוהה ביותר באמריקה הצפונית. הרמה משתרעת לאורך 150 קילומטרים בקצה הצפוני של גרם המדרגות הגדול. שטחה מעל ל-2,330 קילומטרים מרובעים שרובם מיוערים, הרוב הוא חלק מהיער הלאומי דיקסי (Dixie National Forest). ברמה יש חורשות צפופות של צפצפה, אשוחית ואשוח, כרי דשא ואחו תת-אלפיני. בגובה הבינוני העץ הנפוץ הוא אורן הזפת, ובגבהים הנמוכים יותר ערער ומיני אורן אחרים. מעל ל-200 קילומטרים מרובעים נמצאים בגובה העולה על 11,000 רגל (3,350 מטרים). הרמה כוללת את הר בולדר שפסגתו המכונה Bluebell Knoll שוכנת בגובה 3,453 מטרים. על ההר צומח מין הפרח Potentilla angelliae האנדמי לאזור זה. כמו כן יש ברמה מספר אגמים צלולים. אל האגמים, ואל הר בולדר אפשר להגיע באמצעות כביש נופי מספר 12 (Scenic Byway 12). ברמת אקווריוס ובקרבתה שוכנים הפארק הלאומי ברייס קניון והיער הלאומי דיקסי. גרם המדרגות הגדול כשרמת אקווריוס בקצהו הצפוני (הצד השמאלי באיור). מדיה וקבצים בנושא רמת אקווריוס בוויקישיתוף Aquarius Plateau
שטייר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שטייר – עיר באוסטריה שטייר (נהר) – נהר באוסטריה שטייר דיימלר פוך – תאגיד תעשייתי אוסטרי גדול שטייר מאנליכר – חברה גרמנית לייצור כלי נשק שטייר AUG – משפחה של כלי נשק מתוצרת חברת שטייר מאנליכר שטייר M – אקדח מתוצרת חברת שטייר מאנליכר שטייר SSG 69 – רובה צלפים מתוצרת שטייר מאנליכר
רמת מרקאגנט

רמת מרקאגנט (באנגלית: Markagunt Plateau) היא רמה בשטח של 2,100 קילומטרים מרובעים באזור המשנה "הרמות הגבוהות" (High Plateaus Section) של רמת קולורדו. הרמה שוכנת במחוזות גארפילד (Garfield), איירון (Iron), קיין (Kane) ווושינגטון (Washington) בדרום-מרכז יוטה, בין כביש בין-מדינתי 15 לכביש 89. מרקאגנט הוא שם שנגזר משפת פאיוט שפירושו "רמה של עצים". הרמה כוללת את המונומנט הלאומי סידר ברייקס (Cedar Breaks National Monument), והיא חלק מנפת הר סידר (Cedar Mountain District) של היער הלאומי דיקסי (Dixie National Forest). הנקודה הגבוהה ביותר ברמה היא פסגת ברייאן הד (Brian Head Peak) בגובה 3,446 מטרים מעל פני הים. השדה הגעשי של רמת מרקאגנט הוא אזור של חרוטי אפר וקילוחי לבה. קילוחי הלבה האחרונים מתוארכים סביב שנת 1050 וקדמו להם סדרות של קילוחי לבה טרכיטית, אנדזיטית וריוליטית. השדה שוכן מזרחית למונומנט הלאומי סידר ברייקס. אגם נאוואחו נוצר כאשר קילוח לבה סכר את ערוץ נחל דק (Duck Creek) על הרמה. מערת ממות (Mammoth Cave) היא מערת צינור לבה השוכנת ברמה. תוואי הנוף הצעירים ביותר גאולוגית ברמת מרקאגנט הם גושים קרחים מצמחייה של קילוחי לבה המכונים בפי המקומיים "מדבר הסלע השחור". הם משתרעים סמוך לגבעה המכונה "מילר נול" (Miller Knoll) בדרום-מזרח. קילוחי לבה אלו משתרעים גם לצפון-מזרח סמוך לאגם פנגויטץ' (Panguitch Lake). גרם המדרגות הגדול כשרמת מרקאגנט בקצהו הצפוני (הצד השמאלי באיור). מדיה וקבצים בנושא רמת מרקאגנט בוויקישיתוף Van Atta, Dale (22 ינו' 1977). "You name it - there's a town for it". The Deseret News. pp. W6. {{cite news}}: (עזרה) "Markagunt Plateau-Zion". Peakbagger. Global Volcanism Program Lava tube Mammoth Cave
M72

M72 (מ-Messier 72, נקרא גם NGC 6981) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי הנמצא במרחק של כ-55,400 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר העמום ביותר בקטלוג מסיה ואחד הצבירים הרחוקים ביותר שבו. הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, בלילה בין ה-29 וה-30 באוגוסט 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-4 באוקטובר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית עמומה ללא כוכבים מעל הצוואר של הגדי, דומה ל-M71. בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M72 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שהצליח להבחין ב-150 מהם. בתצפית מאוחרת יותר בשנת 1810 הוא ציין שצורתו של הצביר עגולה ושמרכזו צפוף בהרבה משוליו. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1825 וציין שכוכבי הצביר חלשים מאוד וקשים להפרדה מאור הרקע של הצביר. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 9.3 וגודלו הזוויתי כ-6.6 דקות קשת, כך שהוא עמום וקטן וקשה להבחין בו בלי טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי. קשה לאתר את M72 בשל עמימותו, הוא נמצא כ-3.5 מעלות מדרום לכוכב μ (מו) בדלי, כ-3.3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ε (אפסילון) בדלי וכ-4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ν (נו) בדלי. כ-1.3 מעלות ממזרח ל-M72 נמצא האסטריזם M73 וערפילית שבתאי (NGC 7009) נמצאת מעט פחות מ-3 מעלות מצפון-מזרח לו. אף על פי ש-M72 הוא אחד הצבירים העמומים והקטנים בקטלוג מסיה, הוא למעשה גדול ובהיר ורק בשל המרחק הגדול אליו, כ-55,400 שנות אור, הוא אינו מרשים. מסתו מוערכת בכ-168,000 מסות שמש, קוטרו כ-106 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 54,000 מהשמש. זוהו בו עד היום כ-50 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל שמאפשרים להעריך את מרחקו. צפיפותו אינה גבוהה במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של יותר מ-14 שנות אור. הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F7. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא נע במהירות גבוהה יחסית של כ-345 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש. מדיה וקבצים בנושא M72 בוויקישיתוף M72 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M72, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים J. Boyles, D. R. Lorimer, P. J. Turk, R. Mnatsakanov, R. S. Lynch, S. M. Ransom, P. C. Freire & K. Belczynski: Young Radio Pulsars in Galactic Globular Clusters, p. 11 W. E. Harris: CATALOG OF PARAMETERS FOR MESSIER'S GLOBULAR CLUSTERS