laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיזומיה חד הורית

דיזומיה חד-הורית (Uniparental disomy – UPD), נוצרת כאשר אדם יורש שני עותקים של כרומוזום מסוים מאותו הורה. זאת בניגוד למצב התקין בו עותק אחד של הכרומוזום מורש מן האם והעותק השני מורש מן האב. ברוב המקרים, הדיזומיה אינה מתבטאת כבעיה רפואית כלשהי והיא מתגלה רק במקרים הנדירים בהם היא גורמת לבעיה. לכאורה, לא אמורות להיות בעיות לאדם שיש לו דיזומיה חד-הורית מכיוון שיש לו שני עותקים מלאים ומדויקים של החומר הגנטי. אולם, יש מספר מאוד קטן של גנים שמתבטאים באופן שונה כאשר הם נורשים מהאב או מהאם. דיזומיה בכרומוזומים שמכילים גנים אלו עלולה לגרום במקרים נדירים לבעיות רפואיות מכיוון שגנים אלו לא יופעלו או יופעלו יתר על המידה. לדוגמה: גן שמתבטא רק מהאם לא יופעל אם שני העותקים שלו נורשו מהאב או יופעל יתר על המידה אם שני העותקים שלו נורשו מהאם. דיזומיה חד-הורית עלולה לקרות בתהליך ההבשלה של תאי הרבייה או כתוצאה מטרנסלוקציה כרומוזומלית של אחד ההורים. כדי לקבל דיזומיה חד-הורית במקרים בהם המבנה הכרומוזומלי של שני ההורים תקין צריכות להתרחש לפחות שתי 'טעויות' במהלך התפתחות העובר. לכן, שכיחותה של דיזומיה חד-הורית נמוכה הרבה יותר מבעיות כרומוזומליות אחרות כגון טריזומיה. המקרה השכיח הוא של הצלה טריזומית (trisomic rescue): בעקבות חוסר הפרדה באחד משלבי המיוזה, נוצרת גמטה טריזומית (בעל 3 עותקים של כרומוזום כלשהו במקום 2) הגוף 'מציל' את התא הטריזומי על ידי איבוד אחד הכרומוזומים. אם הכרומוזומים שנשארו הם מאותו הורה, נוצר מצב של דיזומיה חד-הורית. במנגנון זה ייתכנו שני סוגי דיזומיה חד-הורית: הטרו-דיזומיה – כאשר שני הכרומוזומים הגיעו משני כרומוזומים הומולוגים של אחד ההורים. מעיד על חוסר הפרדה במיוזה הראשונה. איזו-דיזומיה – כאשר שני הכרומוזומים הגיעו מאותו כרומוזום של אחד ההורים. מעיד על חוסר הפרדה במיוזה השנייה. דרך נדירה יותר ליצירת דיזומיה חד-הורית היא בהפריה של גמטה תקינה עם גמטה נוליזומית (שאחד הכרומוזומים בה חסר לגמרי) ואז הכפלה של אחד הכרומוזומים שהגיע מהתא התקין. בדרך זו הדיזומיה שתיווצר תמיד תהיה מסוג איזו-דיזומיה. רוב המקרים של דיזומיה חד-הורית אינם מתבטאים בפנוטיפ, אך במקרים מסוימים ייתכן והדיזומיה תבוא לידי ביטוי. מחלה רצסיבית בדרך כלל מבוטאת בפנוטיפ רק אם הגן למחלה קיים אצל שני ההורים. אולם, במקרים של איזו-דיזומיה ייתכן מצב בו הילד מקבל שני עותקים של הגן למחלה למרות שהוא נמצא רק אצל אחד מההורים. במצב תקין, חלק מהגנים מבוטאים רק מאחד האללים בעקבות החתמה גנומית. במקרה של דיזומיה חד-הורית ייתכן ושני האללים מוחתמים ואזי לא היה ביטוי כלל של אותם גנים. חלק מהמקרים של תסמונת פראדר וילי ותסמונת אנגלמן מוסברים על פי מנגנון כזה (דיזומיה חד-הורית שגוררת חוסר ביטוי של האזור המוחתם של כרומוזום 15). המקרה המדווח הראשון של דיזומיה חד-הורית (1991) היה של ילדה עם סיסטיק פיברוזיס וקומה נמוכה במיוחד בעלת שני עותקים אימהיים של כרומוזום 7. מאז, 29 מתוך 47 דיזומיות אפשריות זוהו במקרים שונים; הכרומוזומים הם: 2, 5–11, 13–16, 21 ו-22. UPD באתר גנופדיה של פרופסור מוטי שוחט
בני הרצליה (כדוריד)

מועדון הכדוריד בני הרצליה היא קבוצת כדוריד המהווה חלק מעמותת "בני הרצליה". הקבוצה משחקת בליגת העל ומארחת באולם תיכון הראשונים בעיר. העמותה מפעילה בית ספר לכדוריד לגילאים צעירים. בעונת 1970/71 הקבוצה זכתה באליפות המדינה. בין כוכבי הקבוצה באותה תקופה היה יצחק צ'סלר. מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019: מאמן ראשי: בני אינגל מנהל: יוסי חכם קבוצת כדוריד הנשים של המועדון היא "בנות הרצליה" והיא משחקת בליגת אתנה ומארחת באותו אולם. הקבוצה זכתה בתואר האליפות 10 פעמים, מתוכם 8 ברציפות (2016/17, 2015/16, 2013/14, 2012/13, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09 ,2007/08, 2006/07) ובגביע המדינה 10 פעמים נוספות (2016/17, 2015/16, 2014/15, 2013/14, 2011/12, 2010/11, 2009/10, 2008/09, 2006/07, 2005/06). כיום עודד נאמן מאמן את הקבוצה. מאמני הקבוצה הבולטים בעבר הם: נורית כהן, בני אינגל ודויינה קופטש. אתר איגוד הכדוריד האתר הרשמי של אגודת בני הרצליה
מקור ברוך (קיבוץ)

באקולי (למפת איטליה מוגדלת)   בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי הים הטירני הים הליגורי הים התיכון באקולי (למפת איטליה רגילה)   בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי הים הטירני הים הליגורי הים התיכון באקולי (למפת קמפניה רגילה)   נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירני באקולי (למפת קמפניה מוגדלת)   נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירני באקולי קיבוץ מקור ברוך הוקם במרץ 1946 כמקום הכשרה לפליטי השואה לפני עלייתם לארץ ישראל, בכפר דייגים קטן בשם באקולי ליד נאפולי באיטליה. קיבוץ מקור ברוך הוקם בחודש אדר א ה'תש"ו (מרץ 1946) ביוזמת הרב הצבאי ברוך אפשטיין, איש ארץ ישראל בצבא הבריטי, ובסיועו של הרב ברוך זיסקינד איש הצבא האמריקאי, ועל שמם נקרא המקום "מקור ברוך". בקיבוץ היו כ-90 חברים וחברות בני 26-16 שרובם השתייכו לתנועת תורה ועבודה. במקום הכשירו את הצעירים לעסוק בדיג, בחייטות ובמלאכות אחרות. כמו כן קיבלו חינוך והכשרה. לימוד השפה העברית, תולדות ארץ ישראל, הווי ישראלי, יהדות ותפילה היו מרכיב מרכזי בהכשרת הפליטים בקיבוץ. הקיבוץ נחנך בטקס חגיגי ביום ראשון, א' באדר א' ה'תש"ו, בהשתתפות כ-600 איש. הטקס היה לכנס הארצי הראשון של אנשי תנועת תורה ועבודה והשתתפו בו רבנים צבאיים, שליחים ופעילים מרכזיים בתנועה באיטליה. במסגרת האירוע נערכו גם שלוש חתונות. שארית הפליטה מהקיבוץ עלתה לארץ ישראל בשנת 1946, חלקם באוניית המעפילים ארבע חירויות. פדויים לציון, פעילות תנועת "הפועל המזרחי" בשארית הפליטה באיטליה 1945-1949. מנחם ויינשטין, הוצאת סביון 2004. בהתנדב עם כרך שני, מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, הוצאת מורשת 1990 עמ' 165-157. מרדכי פלד, לרצות את סלובי זכרונות פליט שואה מהונגריה, הוצאת תשרי 2005. סיפור הפלגת האונייה ארבע חירויות
השער להודו

השער להודו (אנגלית Gateway of India; מרטהי गेटवे ऑफ इंडिया) הוא מונומנט המצוי במתחם אפולו באנדר בדרומה של העיר מומבאי בהודו. השער ניצב על קו המים בנמל מומבאי, ובעבר סימל את הכניסה להודו עבור נוסעים שהגיעו אליה דרך נמל מומבאי, הנמל ששימש כשער הכניסה החשוב ביותר אל המדינה. השער הוקם במטרה להנציח את ביקורם של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת והמלכה מרי במומבאי, קודם לדורבר דלהי בו השתתפו בחודש דצמבר 1911. מעל למעבר המרכזי קבועה הכתובת: "Erected to commemorate the landing in India of their Imperial Majesties King Goerge V and Queen Mary on the Second of December MCMXI". "הוקם כדי להנציח את הגעתם להודו של הוד מעלתם הקיסרית המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי בשני בדצמבר 1911". אבן פינה הונחה על ידי המושל הבריטי של העיר ב-31 במרץ 1911, אך עבודות ייבוש הקרקע והנחת היסודות הסתיימו רק ב-1920. הקמת המבנה עצמו נמשכה עד 1924, והוא נחנך ב-4 בדצמבר 1924 על ידי המושל הכללי רופוס דניאל אייזקס, המרקיז מרדינג. כשהסתיים השלטון הבריטי בהודו, עזבו אחרוני חיילי הצבא הבריטי את המדינה, בעוברם דרך השער במהלך טקס שהתקיים ב-28 בפברואר 1948. מהווה אחת מהנקודות הפופולריות ביותר בקרב תיירים בעיר. השער תוכנן בידי האדריכל הסקוטי ג'ורג' ויטט (George Wittet), ומופיעים בו אלמנטים אירופאים לצד סממנים מהתרבות ההודית והמוסלמית, כמו קשתות מחודדות, שמעליהן משטחי ג'אלי - שהם מסך אבן מסורג. המבנה עשוי בזלת צהובה ובטון ולו שלושה מעברים. המעבר המרכזי גדול וגבוה ביחס לשני מעברי הצד, ובארבע פינותיו ארבעה מגדלים נושאי כיפות. השער הוקם בסגנון אינדו-סרצני בשילוב עם אלמנטים מהאדריכלות המוסלמית שרווחה בגוג'ראט במאה ה-16. קוטרה של הכיפה המרכזית הוא 15 מטר והיא מתנשאת לגובה של 26 מטר. סביבתו של השער עוצבה מחדש עם הקמתו, והוא נבנה על אדמה שיובשה ממי הנמל. עם זאת, הטיילת שאמורה הייתה להוביל דרכו לכיוון מרכז העיר לא הוקמה לבסוף בשל קשיים פיננסיים, ועל כן, קו ישר היוצא מהשער מסתיים בגן ובקבוצת בניינים. שער הודו תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י מדיה וקבצים בנושא השער להודו בוויקישיתוף אודות האתר שני רחל פומס, פיתחו שערים: קשתות הניצחון המיוחדות בעולם, באתר ynet, 7 בספטמבר 2021
פפסין

פפסין (Pepsin מיוונית עתיקה πέψις - עיכול) הוא אנזים פרוטאוליטי המופרש בקיבה והוא אחד מאנזימי העיכול העיקריים במערכת העיכול של האדם ובעלי חיים רבים אחרים. פפסין התגלה בשנת 1836 על ידי הפיזיולוג הגרמני תאודור שוואן. בשנת 1929, הביוכימאי ג'ון הווארד נורתרופ בודד וגיבש אותו וקבע כי מדובר בחלבון. האנזים נוצר על ידי פעולה של חומצה מלחית (HCl) שבמיצי הקיבה על הזימוגן (פרואנזים) פפסינוגן, המופרש ברירית הקיבה. לאחר שנוצרת כמות מסוימת של פפסין, הלה משמש כזרז להמרה נוספת של פפסינוגן לפפסין; זוהי דוגמה למנגנון משוב חיובי. הפפסין מתחיל את פירוק החלבונים שבמזון על ידי ביקועם ליחידות קטנות יותר הנקראות פפטידים. הוא גם אחראי להפרדה של ויטמין B12 שמגיע לקיבה קשור בדרך כלל לחלבונים כדי לאפשר את ספיגתו. pH אופטימלי: 1.5. לפפסין שימושים מגוונים בתעשייה ובתעשיית המזון בפרט: פפסין המופק מקיבות של בעלי חיים הוא אחד מאנזימי ההגבנה המשמשים בתעשיית החלב. משמש לביצוע שינויים בתכונות של חלבונים מהצומח (פולי סויה ואחרים) לשיפור הטעם, הענקת תכונות הקצפה, יצירת מקפאים וחטיפים לא חלביים ומזונות "אינסטנט" ותיבול מזונות ומשקאות. משמש בתעשיית העור לסילוק שיער ושאריות רקמות ולמיחזור כסף מסרטי צילום על ידי עיכול שכבת הג'לטין המכילה אותו. משמש כמרכיב פעיל בתכשיר להקלת גזים בתינוקות. לפפסין שימוש חשוב במחקר הביולוגי בהכנה של "קטע קושר אנטיגן" (Fab) על ידי עיכול שאר חלקי הנוגדן. מדיה וקבצים בנושא פפסין בוויקישיתוף פפסין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תאים ספציפיים האחראים להפרשה של מספר אנזימי עכול או זימוגנים שלהם (אנ') ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אגודה מקצועית

אגודה מקצועית היא התאגדות של עוסקים בתחום מסוים, לשם קידום הידע המקצועי של העוסקים בתחום זה. אגודה מקצועית היא בדרך כלל מוסד ללא כוונת רווח ומגשימה את מטרותיה באמצעים כהוצאה לאור של כתבי עת מקצועיים, ארגון כנסים ופעילות לניסוח תקנים הקשורים בתחום פעולתה. קיימת הבחנה בין אגודה מקצועית, שמטרתה העיקרית היא קידום הידע של חבריה, לבין איגוד מקצועי, שמטרתו העיקרית היא שיפור תנאי העבודה של חבריו, אם כי לעיתים עוסק גוף אחד בקידומן של שתי מטרות אלה גם יחד. האגודה המקצועית הגדולה בעולם היא IEEE, אגודה בינלאומית של העוסקים בהנדסת חשמל ובאלקטרוניקה, המונה, נכון לשנת 2012, יותר מ-400,000 חברים ביותר מ-160 מדינות. בזכות עוצמתה הכלכלית והטכנולוגית של ארצות הברית, אגודות מקצועיות הפועלות בה מושכות מצטרפים מכל רחבי תבל. בפקודת מס הכנסה (סעיף 9(2א)(ג)) מוגדר "ארגון מקצועי" כ"חבר בני אדם" שאישרה רשות המסים בישראל ואשר מקיים את כל התנאים הבאים: חברים בו שבעים חברים לפחות או שחברה בו המדינה ועשרה חברים לפחות; במנין מספר החברים בחבר בני אדם שבין חבריו כלול חבר שהוא ארגון מקצועי, יובאו בחשבון מספר החברים בארגון המקצועי; כל מטרתו קידום עניינים מקצועיים משותפים, השתלמות מקצועית או ייצוג ציבורי של ציבור בעלי משלח יד מסוים או של עוסקים בענף או במגזר כלכלי מסוים, וכל נכסיו והכנסותיו משמשים לקידום מטרות אלה; פעילותו אינה לשם הגדלת רווחיהם של חברים מסוימים בו; הוא מגיש דו"ח שנתי לגבי נכסיו, הכנסותיו והוצאותיו, להנחת דעתו של פקיד השומה, על פי תקנות שהתקין שר האוצר. הכנסתו של ארגון מקצועי, לרבות הכנסה מדמי חבר, ובלבד שלא הושגה מעסק שהוא עוסק בו, יתרת ההכנסה של הארגון המקצועי העולה על שיעור של 50% מהוצאותיו, לא תהיה פטורה ממס. דמי חבר בארגון המקצועי נחשבים לחבריו הוצאה מוכרת. אגודה מקצועית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדגר קול

אדגר קול (בצרפתית: Edgard Colle;‏ 18 במאי 1897, גנט - 20 באפריל 1932, גנט) היה שחמטאי בלגי שזכה באליפות בלגיה 6 פעמים, בשנים 1922, 1924, 1925, 1927, 1928 ו-1929. קול השיג תוצאות מצוינות בתחרויות בינלאומיות חשובות, כולל ניצחון בתחרות אמסטרדם בשנת 1926, עת הקדים את סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ואת אלוף העולם לעתיד מקס אויבה, מקום ראשון בתחרות מראנו בשנת 1926 בהקדימו את אסטבן קאנאל, מקום ראשון בתחרות סקרבורו בשנת 1930 לפני עקיבא רובינשטיין וגזה מארוצי. באולימפיאדת השחמט 1924 הגיע קול למקום השלישי בבית הגמר עם 4.5 נקודות לאחר המנצח הרמניס מטיסונס (5.5) ופריציס אפשניק עם 5 נקודות. [1] באולימפיאדת השחמט 1926 חלק קול מקום 7-8 בתחרות האמנים אחרי המנצחים ארנסט גרינפלד מריו מונטיצ'לי [2] קריירת המשחק שלו נפגעה תדיר מבריאותו הלקויה. הוא שרד שלושה ניתוחים מסובכים עקב כיב פפטי ומת במהלך הניתוח הרביעי בגיל 34. ערך מורחב – שיטת קול קול זכור כיום בעיקר בזכות מחקרו בתורת הפתיחות המכונה כיום שיטת קול. 1. ד4 ד5 2. פו3 פו6 3. ה3 לבן ממשיך בדרך כלל עם רד3, 0-0 ו-פבד2 ומנסה לפרוץ במרכז עם רגלי ה4. הפתיחה היא למעשה הגנה סלבית למחצה בהיפוך צבעים. בתשובה למסע ג5 עונה הלבן בדרך כלל ג3. שיטת קול הייתה נפוצה במחצית השנייה של שנות ה-20' ושנות ה-30'. קול עצמו שיחק כך משנת 1925 ועד מותו בשנת 1932, בנצחו משחקים רבים בשימוש בפתיחה זו, כולל מספר משחקי מופת. אחד המשחקים המפורסמים הוא קול-אוהנלון מתחרות ניצה בשנת 1930. [3] שיטת קול זכתה לפופולריות רבה בארצות הברית, בזכות מאמציו של השחמטאי ג'ורג' קולטנובסקי שנשאר נאמן לפתיחה זו במהלך הקריירה הארוכה שלו, וכתב מספר ספרים על הפתיחה. קולטנובסקי אמר שהוא שיחק את הפתיחה כמחווה לידידו קול, והיום יש שמכנים את הפתיחה קול-קולטנובסקי. שיטת קול איבדה בהדרגה את מעמדה כאשר נמצאו הגנות טובות לשחור. תיאורית השחמט העכשווית מתייחסת לפתיחה כסולידית אך פסיבית. עקב מבנה הרגלים החזק, המיקום ההגיוני של הכלים והאסטרטגיה העומדת מאחורי הפתיחה, מלמדים פתיחה זו לשחמטאים מתחילים כדרך בטוחה לעבור בשלום את שלב הפתיחה ולהגיע למשחק מציעה שניתן להמשיך ולשחק אותו בצורה שקולה. עד היום רואים את שיטת קול לעיתים קרובות במשחקי חובבים ובתחרויות בבתי ספר, אך לא במשחקים מקצועניים. למרות זאת ישנם רבי אמנים שממשיכים לשחק בפתיחה זו כגון פיה קרמלינג, סוזאן פולגאר וארטור יוסופוב שמעדיף לשחק ב3 ולהוציא את הרץ מ-ב-2, מהלך שקרוי קול-צוקרטורט. מדיה וקבצים בנושא אדגר קול בוויקישיתוף אדגר קול, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי
חומצת מימן כלורי

חומצת מימן כלורי (קרויה גם חומצת מלח, חומצה מלחית, חומצה הידרוכלורית (Hydrochloric acid), מי אש וחומצה מוריאטית (Muriatic acid)) היא חומצה הנוצרת כשהגז מימן כלורי מתמוסס במים. הגז מורכב מאטום אחד של מימן ואטום אחד של כלור, ונוסחתו: HCl. חומצת מימן כלורי היא תמיסה שקופה וחסרת צבע ומכונה לעיתים קרובות בטעות חומצה כלורית או חומצת כלור; אולם כינויים אלה מתייחסים לחומצה אחרת, שנוסחתה HClO3. חומצת מימן כלורי היא אחת החומצות החזקות ביותר; כשהגז מומס במים הוא מתפרק כמעט באופן מושלם ליוני כלור וליוני מימן (כלומר, פרוטונים); יוני המימן מתרכבים מיד עם המים ויוצרים יוני הידרוניום:   H C l + H 2 O → H 3 O + + C l − {\displaystyle \ \mathbf {HCl+H_{2}O\rightarrow H_{3}O^{+}+Cl^{-}} } למרות היותה חומצה חזקה, חומצה מלחית היא הפחות מסוכנת מבין החומצות החזקות הידועות בכימיה, זאת עקב אדישותה לתגובות חמצון-חיזור (תגובות חמצון-חיזור הן הגורם לנזקים לתאים ולרקמות). כשמשליכים לתוכה מתכות זולות כמו אלומיניום, ברזל או אבץ היא ממיסה אותן בתהליך אקסותרמי, יוצרת מלח כלורי עם המתכת ומביאה לשחרור גז מימן. חומצה מלחית משמשת את האדם מאז ימי קדם. היא התגלתה על ידי האלכימאי הפרסי ג'בּיר בשנת 800 לספירה. כיום מיוצרים ברחבי העולם כ-20 מיליון טון מימן כלורי בשנה. הגז והחומצה משמשים במאות תגובות בתעשייה הכימית. כשחומצה מלחית באה במגע עם בסיס נוצר כלוריד – מלח של חומצה כלורית:   H C l + N a O H → H 2 O + N a C l {\displaystyle \ \mathbf {HCl+NaOH\rightarrow H_{2}O+NaCl} } תגובה זו בין חומצה מלחית ונתרן הידרוקסידי מביאה ליצירת מים ונתרן כלורי, הידוע יותר כמלח בישול. חומצה מלחית נמצאת בתאיהם של רוב היצורים החיים. בגוף האדם מופרשת חומצה מלחית בריכוז גבוה בקיבה, שם היא משמשת להרג חיידקים ולהפעלת הזימוגן פפסין. כשרירית הקיבה נפגעת, כתוצאה מזיהום חיידקי, למשל בדלקת, עלולה החומצה המלחית לאכל את רקמת הקיבה ולגרום לצרבת, ובמקרים חמורים אף לכיב קיבה (אולקוס). החומצה המלחית המתערבבת עם המזון בקיבה, עוברת בהמשך ביחד עמו אל התריסריון, שבו היא מנוטרלת על ידי הבסיס נתרן מימן פחמתי (NaHCO3), המופרש אל התריסריון מהלבלב. מדיה וקבצים בנושא חומצת מימן כלורי בוויקישיתוף חומצת מימן כלורי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כתלה חריפה

כְּתֵלָה חֲרִיפָה (שם מדעי: Chiliadenus iphionoides) הוא בן-שיח ממשפחת המורכבים הגדל בר כמעט בכל שטח ארץ ישראל. לכתלה החריפה ארבעה תת-מינים, מהם שניים גדלים בישראל. שיח זה הוא מאפיין של צומח הכתלים והסלעים בארץ ישראל, ומכאן שמו העברי, הרומז למילה 'כותל'. מאפיין בולט של השיח הוא ריחו החריף והנעים המזכיר ריח מנטה, המעיד על תכולה של שמן אתרי. עליו מכוסים בשערות פשוטות ונעימות למגע ובשערות בלוטיות. בקיץ השערות נעלמות והגבעולים כמעט קרחים כדי למנוע התנדפות מים מיותרת. התפרחת היא בצורת חרוט הפוך. כל הפרחים צינוריים. השיח פורח בתקופת הסתיו, בין החודשים ספטמבר ודצמבר. ניתן להכין תה מן הצמח אך בשל השמן האתרי שבתוכו יש להכניס את הצמח רק כאשר המים רותחים. הצמח גדל באזורים שונים בארץ ישראל, בעיקר על משטחי סלע. הוא נפוץ במיוחד באזורים הסובלים מרעיית יתר, שכן הצאן אינם אוכלים את השיח, כנראה בגלל ריחו. מחקרים אתנו-בוטניים הצביעו על השימוש בכתלה כנגד חרקים מזיקים, כמו עש הבגדים וחרקים במזון. מדיה וקבצים בנושא כתלה חריפה בוויקישיתוף כתלה חריפה, באתר NCBI (באנגלית) כתלה חריפה, באתר צמח השדה כתלה חריפה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה כתלה חריפה, באתר GBIF (באנגלית) כתלה חריפה, באתר The Plant List (באנגלית) כתלה חריפה, באתר IPNI (באנגלית) אבי שמידע, דוד דרום, מדריך פרחי בר בישראל- הצמחייה הים-תיכונית מהדורת 1986 עמ' 94 אמיר קיטרון, כתלה חריפה - אפיון הרכבים ייחודיים לספר המדבר - הכנס השנתי הרביעי הספר והמדבר בארץ ישראל - סוסיא, דצמבר 2008
דנה ויס

דנה ויס (נולדה ב-4 במאי 1969) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית. משמשת כפרשנית המדינית ומגישת "חדשות סוף השבוע" בחברת החדשות. בעבר הגישה את התוכנית "פגוש את העיתונות". ויס נולדה, גדלה והתחנכה בוינדזור, בריטניה, ובירושלים. [דרושה הבהרה]לאחר שסיימה את שירותה הצבאי כקצינת חינוך, למדה לתואר ראשון במשפטים ובתקשורת באוניברסיטה העברית, הוסמכה כעורכת דין וסיימה תואר שני במשפטים. את דרכה התקשורתית החלה בעיתון "חדשות" וערכה בו את מוסף הסטודנטים "איינשטיין". לאחר סגירת העיתון בשנת 1993, עברה לחברת החדשות של ערוץ 2, שם החליפה את הכתב לענייני משפט, גדעון סער. היא מילאה תפקיד זה במשך כעשר שנים. משנת 2002 הגישה סדרות תחקירים ותוכניות אקטואליה שונות. בינואר 2006 הגישה את תוכנית התחקירים "אנטי-אנטיביוטיקה" שעסקה בצריכה מסיבית של אנטיביוטיקה, ובסוף אותה שנה הגישה סדרת תחקירי המשך "אנטי-וירוס", שחקרה מה קורה לגוף האדם בשיא עונת החורף, כשהשפעות ומתקפות הווירוסים בעיצומן. בשנת 2007 הגישה ויס תוכנית תחקירים בשם "מישהו עוקב אחריך". משנת 2009 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "פגוש את העיתונות", באותה שנה גם יצרה והגישה את הסדרה הדוקומנטרית "הפרעת קשב – מדינה באבחון" העוסקת בהפרעות קשב וריכוז. בשנת 2010 יצרה והגישה את סדרת התחקירים "קריירה". במאי 2013 קודמה וייס בחברת החדשות של ערוץ 2 להיות מגישת חדשות סוף השבוע. כתוצאה מכך ב-25 במאי הגישה את התוכנית פגוש את העיתונות בפעם האחרונה. ב-20 ביולי 2017 הגישה ויס לראשונה את מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2 כמגישה מחליפה. משמשת כמגישה מחליפה באולפן שישי מעת לעת. היא השתתפה כמראיינת בכל פרקי העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "צומת מילר". בעבר לימדה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה. ויס נשואה לרפי (רפאל) טופז, נכדו של גדעון שוקן, והיא אם לשלושה בנים. מתגוררת עם משפחתה בשכונת רמת אביב בתל אביב. בשנת 2009 הצטרפה ויס לעמותת "תושבי רמת אביב", היא השתתפה בכנס מטעמה והנחתה בו פאנל. אחיה הוא היזם והמנהל שי ויס, מנכ"ל חברת התעופה "וירג'ין אטלנטיק". דנה ויס, ברשת החברתית פייסבוק דנה ויס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דנה ויס, ברשת החברתית אינסטגרם דנה ויס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הכתבות והפרשנויות של דנה ויס ב-N12 אדמית פרא, דנה לא נמה, באתר "רשימות" אריאנה מלמד, תשמרו על קשב, באתר ynet, 14 באוגוסט 2009 לי-אור אברבך, בחב"ד כועסים על חברת החדשות של ערוץ 2, באתר nrg‏, 7 בספטמבר 2009 אפרת זמר-ברונפמן, ‏דנה ויס: "אני מעריכה פוליטיקאים; לא עושים להם חיים קלים", באתר גלובס, 18 באוגוסט 2012 ורד רמון ריבלין, ‏"ההתעסקות במתווה הגז כדבר הכי משמעותי מנותקת מהמציאות", באתר גלובס, 10 בינואר 2016 מעריב אונליין, ‏דנה ויס: "אמרו לי שהאשמתי את גזית בשביל להתחרות באושרת קוטלר", באתר מעריב אונליין, 9 בנובמבר 2017 סמדר שיר, "הסתכלתי עליה בפגישה הראשונה והיה לי ברור שנועדנו זה לזו", באתר "ידיעות אחרונות", 21 בנובמבר 2018 נועה קושרק, רמת אביב נגד התחרדות השכונה: "לצאת ולהתעמת עם המחזירים בתשובה", באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009
מראת פה

מראת פה או מראה דנטלית היא אביזר המשמש ברפואת שיניים. היא בנויה ממוט קצר שעליו מורכבת מראה קטנה ועגולה. למראה מספר תפקידים: היא מאפשרת ראייה בלתי ישירה לאזורים שבהם לרופא אין אפשרות לראייה ישירה, מיקוד קרני האור אל השן המטופלת, הרחקה של רקמות רכות, בדרך כלל הלחיים מהשן ולביצוע טרנסאילומינציה, הארת השן מהמנורה בעזרת המראה כדי לבחון את שקיפות השן. פרט לרופאי שיניים, עושים במראת פה שימוש גם מהנדסים, על מנת לאפשר ראייה במכשירים עם חלל מועט או בעייתי לראייה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל אינגושטיה

דגל אינגושטיה אומץ רשמית בשנת 1994. הדגל מרוכב מטריסקל אדום על גבי רקע לבן, ושני פסים ירוקים בקצוות העליונים והתחתונים. לפי המסורת המקומית באינגושטיה, הטריסקל מסמל לא רק את השמש, אלא מייצג את היקום כולו ואת האחדות בין רוח העבר, ההווה והעתיד. הצבע האדום מסמל את המאבק של בני האינגוש להגנת מולדתם, הלבן מסמל את המחשבות הטהורות שלהם על אומתם והירוק מסמל את האסלאם. דגל אינגושטיה, באתר דגלי העולם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MBE

לראשי התיבות MBE מספר משמעויות אפשריות. האם התכוונתם ל... חבר מסדר האימפריה הבריטית (Member of the British Empire) – הדרגה הזוטרה במסדר, בראשו עומד מונרך הממלכה המאוחדת מוסמך ביואתיקה (Master of Bioethics) – הסמכה אקדמית בביואתיקה, שעניינה אתיקה בתחומי הרפואה והביולוגיה אפיטקסיית קרן מולקולרית (Molecular-beam epitaxy) – שיטה לגידול יסודות או תרכובות בפיזיקה ובהנדסת חומרים
מאקה-מאקה (מיתולוגיה)

מאקה-מאקה הוא אל מרכזי במיתולוגיה הדתית של אי הפסחא. לפי האמונה מאקה-מאקה הוא יוצר האנושות, אל הפריון והאל הראשי של "כת איש הציפור". מאקה-מאקה משמש כנושא הציור בפטרוגליפים רבים שברחבי האי. בשנת 2008 החליט האיגוד האסטרונומי הבינלאומי לקרוא לכוכב לכת ננסי שנמצא ב-2005 בשם מאקה מאקה. שם זה ניתן לו בגלל שהתגלה בסמיכות לחג הפסחא, ומשום שאשתו של המגלה הייתה בהיריון באותה העת. מדיה וקבצים בנושא מאקה-מאקה בוויקישיתוף http://www.mikebrownsplanets.com/2008/07/whats-in-name-part-2.html ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוקואוקה

פוקואוקה (ביפנית: 福岡市) היא בירת מחוז פוקואוקה בחבל קיושו שביפן, נכון ל-1 ביולי 2021 העיר מונה יותר מ-1.6 מיליון איש והיא העיר הגדולה ביותר ביפן מערבית לאוסקה. ב-1 באפריל 1972 ניתן לה מעמד רשמי של עיר (מעמד המוקנה ביפן לערים בעלות אוכלוסייה מעל חצי מיליון תושבים). באזור המטרופוליני חיים 2.5 מיליון תושבים (בהתאם למפקד 2005) והיא חלק מאזור תעשייתי צפוף בצפון קיושו. התיעוד הישן ביותר לקיומה של העיר הוא משנת 663, אך ישנן הערכות לפעילות אנושית עוד בתקופות פרה-היסטוריות. קובלאי חאן, מנהיג האימפריה המונגולית ניסה להשתלט על העיר בדרכים דיפלומטיות ומלחמתיות רבות במהלך המאה ה-13, ללא הצלחה. העיר המודרנית נוסדה ב-1 באפריל 1889. נכון ל-1 ביולי 2021 היו בעיר 1,619,783 תושבים, הגרים בצפיפות של 4,717 תושבים לק"מ, פוקואוקה היא העיר הגדולה ביותר בקיושו והשישית ביפן כולה (אחרי טוקיו, יוקוהמה, אוסקה, נגויה וסאפורו) שטחה הכולל של העיר הוא 340.6 קמ"ר. גילם הממוצע של תושביה הוא 38.6 שנה, דבר המדרג את פוקואוקה כעיר השנייה בצעירותה ביפן. שיעור הגידול השנתי של אוכלוסיית העיר הוא 4.4%, נתון שאף הוא מדרגה כעיר השנייה בשיעור צמיחתה במדינה (בהתאם לנתוני מפקד 2000). תושבת האזור שנהייתה ידועה בשל גילה יוצא הדופן לאדם, היא קנה טנקה. העיר נחשבת לפעילה ביותר ביפן בתחום התרבות. זכתה בפרס אסיה על שמירת המסורת והרחבת התרבות האסיאתית בעולם. מרתון פוקואוקה נערך בכל שנה מ-1947. בשנת 2023 זכה במרתון, מארו טפרי מישראל. ב-1995 נערכה האוניברסיאדה בעיר ב-1997 נערכה אליפות הפאן פסיפיק בשחייה בעיר. ב-1998 אירחה העיר את אליפות אסיה באתלטיקה. ב-2001 אירחה העיר את אליפות העולם בשחייה. ב-2023 תערך העיר בפעם השנייה את אליפות העולם בשחייה. הג'ודוקא ריוקו טאני הג'ודוקא קנזו נקאמורה הכדורגלן טאקהירו טומיאסו המתעמל קוהיי אוצ'ימורה מסעדה בעיר מוזיאון אמנות בעיר קבוצת רצים בפסטיבל ריצה בעיר אוהדים במהלך משחק בייסבול מבט על מגרש הבייסבול ובו כ-35 אלף מקומות ישיבה כביש חסום לאחר רעידת האדמה 2005 מגדל פוקואוקה במרכז העיר ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית אוקלנד, קליפורניה, ארצות הברית הודו דלהי, הודו צרפת בורדו, צרפת (מ־1982) קוריאה הדרומית פוסן, קוריאה הדרומית מלזיה איפוה, מלזיה הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין אתר האינטרנט הרשמי של פוקואוקה פוקואוקה, ברשת החברתית פייסבוק פוקואוקה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוקואוקה, ברשת החברתית אינסטגרם פוקואוקה, סרטונים בערוץ היוטיוב פוקואוקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.