laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קתרין הארדוויק

קתרין הארדוויק (באנגלית: Catherine Hardwicke; נולדה ב-21 באוקטובר 1955) היא במאית קולנוע אמריקאית. הארדוויק נולדה בקמרון, שבטקסס, לג'מי אלברטה וג'ון בנג'מין הארדוויק, לאחר שסיימה את לימודיה בטקסס, זכתה בפרס על סרט קצר שביימה הנקרא "Puppy Does the Gumbo". הארדוויק החלה את הקריירה שלה כאדריכלית. בין השאר יצרה את מיצב "The Four Ladies of Hollywood" ("ארבע הגברות של הוליווד") הממוקם בקצה שדרות הוליווד, חוגג את הגיוון האתני של נשות הוליווד וכולל פסלי כסף של דולרס דל ריו, דורותי דנדרידג', מיי וסט ואנה מיי וונג. בשנות ה-90 היא החלה לעבוד גם כמעצבת אומנותית בסרטים שונים כמו: "מצבה", "פצצה על טנק", "שני ימים באל איי", "בני הניוטון" ו"שלושה מלכים" ובשנת 2001 היא שיתפה פעולה עם הבמאי קמרון קרואו והשחקן טום קרוז בסרט "ונילה סקיי". סרטה הראשון של הארדוויק הוא הסרט "שלוש עשרה" אשר בוים בשנת 2003. הארדוויק וניקי ריד שיתפו פעולה בכתיבת התסריט לסרט אשר משקף את חייה של ריד בגיל 13]. בשנת 2005 היא ביימה את הסרט "שליטי דוגטאון" המספר על תרבות הסקייטבורד, בשנת 2006 ביימה את הסרט "The Nativity Story" ובשנת 2008 ביימה את הסרט "דמדומים", אשר מבוסס על רב המכר של סטפני מאייר "דמדומים". בשנת 2011 ביימה ויצרה את הסרט "ירח אדום", המבוסס על המעשייה המפורסמת "כיפה אדומה" של האחים גרים. בשנת 2013 ביימה את סרט הדרמה האירוטי "פלאש" בכיכובם של אמילי בראונינג וקאם ג'יגנדה. שלוש עשרה - 2003 שליטי דוגטאון - 2005 The Nativity Story‏ - 2006 דמדומים - 2008 ירח אדום - 2011 פלאש - 2013 מיס באלה - 2019 Tell It Like a Woman - ‏2023 Mafia Mama ‏- 2023 גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאות (2022) מדיה וקבצים בנושא קתרין הארדוויק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתרין הארדוויק קתרין הארדוויק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין הארדוויק, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין הארדוויק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קתרין הארדוויק, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קתרין הארדוויק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גנוב על מרילין, באתר הארץ, 24 ביוני 2019 מאת אלוויס מיטשל, קדחת נעורים, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003 אורי קליין, שלוש עשרה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2004 מור גורדון, לא ממש נוק אאוט, באתר הארץ, 7 ביוני 2005 רונית רוקאס, הסרט שמעורר היסטריה בארה"ב, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2008 אורון שמיר, עכבר העיר, דמדומים: דרקולה מתהפך בקברו, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2008 שירי לב-ארי, הארי פוטר לנערות מורמוניות, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2008 חן חדד, עכבר העיר, למבוגרים בלבד: הוליווד רוצה אגדות אפלות, באתר הארץ, 15 במרץ 2011 אורון שמיר, עכבר העיר, "כיפה אדומה": לא גרוע, פשוט סתמי, באתר הארץ, 27 באפריל 2016
פייר בול

פייר בול (Pierre Boulle;‏ 20 בפברואר 1912 - 30 בינואר 1994) היה סופר צרפתי הידוע במיוחד בשל שניים מספריו שהפכו לסרטי קולנוע מצליחים – "הגשר על הנהר קוואי" ו"כוכב הקופים". בול נולד באוויניון שבצרפת. בצעירותו הוכשר להיות מהנדס, ובין השנים 1936–1939 עבד במטעי גומי בריטים במלאיה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס בול לצבא הצרפתי בהודו-סין. לאחר כניעת צרפת הצטרף לכוחות צרפת החופשית בסינגפור. בול שימש כסוכן חשאי בשם פיטר ג'ון רול, וסייע לתנועת ההתנגדות הצרפתית בסין, בורמה ובהודו-סין הצרפתית. ב-1943 נתפס על ידי כוחות צרפת של וישי בנהר המקונג, ונכלא במחנה שם הועבד בעבודות פרך. על פועלו וגבורתו קיבל את אות לגיון הכבוד, את צלב המלחמה ואת המדליה של תנועת ההתנגדות הצרפתית. לאחר המלחמה עבד תקופה קצרה בתעשיית הגומי, וב-1949 שב לפריז והחל לכתוב. ספרו הראשון, "הגשר על הנהר קוואי", המבוסס על חוויותיו כשבוי מלחמה, פורסם בשנת 1952. הספר היה לרב מכר מצליח, ועובד לקולנוע. הסרט זכה באוסקר ובול עצמו זכה בפרס אוסקר על התסריט, על אף שחלקו בכתיבת התסריט היה קטן, ועל אף שלא דיבר אנגלית, וזאת בשל כך ששני כותביו של התסריט, קארל פורמן ומייקל וילסון הוכרזו כ"קומוניסטים" והוחרמו ב"רשימה השחורה" של הוליווד בעידן המקארתיזם. בול המשיך בכתיבה, ובשנת 1963 פרסם רומן מדע הבדיוני "כוכב הקופים". הספר היה אף הוא לרב מכר, ועליו התבססה סדרת סרטים מצליחה. בול מת בפריז בשנת 1994. "הגשר על נהר קוואי", תרגם עמנואל בארי, הוצאת הדר, 1959, והוצאת שי, 1975. "הגשר על הנהר קוואי" תרגמה מרים טבעון, הוצאת משרד הביטחון, מערכות, סדרת "אדם בקו האש", 1983. "המקצוע האצילי" ("הפרי הבשל"), תרגמה רות בלומנקרנץ" הוצאת זיו, 1963. "הנערה ממלאיה", תרגמה דליה טסלר, הוצאת שיש, 1975. "כוכב הקופים", תרגם מוטי לבון, הוצאת "ספרות יפה", 2013. מדיה וקבצים בנושא פייר בול בוויקישיתוף פייר בול, ברשת החברתית Goodreads פייר בול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פייר בול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פיר בול (1912-1994), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ובנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ק הוקינס

ג'ון אדוארד "ג'ק" הוקינס (Jack Hawkins;‏ 14 בספטמבר 1910 - 18 ביולי 1973) היה שחקן קולנוע בריטי בעל קריירה ארוכה, הידוע במיוחד בשל הופעתו בתפקידי משנה בסרטי הראווה של שנות ה-50 ושנות ה-60, "הים האכזר", "תותחי בטאסי" "ללא דרך בשחקים", "תרגיל בחמש אצבעות", "וינסטון הצעיר", "הגשר על הנהר קוואי", "בן חור", "הבריחה אל השמש", ו"לורנס איש ערב". במשך שנים רבות נבחר פעם אחר פעם לרשימת השחקנים הבריטיים האהובים ביותר. בשנותיו האחרונות לקה בסרטן הגרון ואיבד את קולו, וכמה מחבריו השחקנים 'השאילו' את קולם לסרטים שבהם הופיע. מדיה וקבצים בנושא ג'ק הוקינס בוויקישיתוף ג'ק הוקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק הוקינס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'ק הוקינס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ק הוקינס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ק הוקינס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'ק הוקינס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כך תמיד לרודנים

כך תמיד לרודנים (בלטינית: Sic semper tyrannis) הוא ביטוי שמקורו בשפה הלטינית המתאר שימוש לרעה בכוח או מוחה נגד שימוש אפשרי כזה. הביטוי מיוחס למרקוס יוניוס ברוטוס, שהיה אחד מהקושרים הבולטים בהתנקשות ביוליוס קיסר שאירעה ב-15 במרץ 44 לפנה"ס. אולם, ייתכן כי הביטוי נאמר בתקופה מאוחרת יותר, כיוון שאין לו תיעוד בכתביהם של ההיסטוריונים הרומיים מאותה תקופה. "כך תמיד לרודנים" משמש כמוטו של מספר גופים בארצות הברית. ב-1776 המליץ הפטריוט האמריקני ג'ורג' מייסון(אנ') לאספת וירג'יניה(אנ') לאמץ את המשפט כחלק מחותם המדינה. בחותם המדינה מופיעה דמות אישה ובידה חרב, הניצבת מעל גופת אדם המייצגת את הרודנות ולצדה כתר ומתחתיו הביטוי בלטינית. החותם תוכנן על ידי מייסון ועוצב על ידי ג'ורג' וית'(אנ'), שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית ולימד את תומאס ג'פרסון משפטים. הביטוי הוא גם המוטו של צוללת התקיפה של צי ארצות הברית הנקראת על שם המדינה. הוא משמש גם כמוטו של העיר אלנטאון, שהיא העיר השלישית בגודלה בפנסילבניה, ויש התייחסות אליו בהמנון של מרילנד. פעמיים בהיסטוריה של ארצות הברית נקשר הביטוי באירועי דמים. הראשונה הייתה כאשר ג'ון וילקס בות' לכאורה צעק אותו לאחר שרצח את הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. הפעם השנייה הייתה כאשר דווח שהטרוריסט טימותי מקווי לבש חולצה ועליה הדפס של הביטוי ותמונתו של לינקולן, כאשר נעצר ב-19 באפריל 1995 לאחר שביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי. מדיה וקבצים בנושא כך תמיד לרודנים בוויקישיתוף הגיית הביטוי באתר מילון מריאם ובסטר (באנגלית) טד אוטלי, Timothy McVeigh & Terry Nichols: Oklahoma Bombing, באתר trutv.com(הקישור אינו פעיל, 12.3.2020)
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר

פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (באנגלית: Academy Award for Best Original Screenplay) הוא פרס אוסקר הניתן מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע לתסריטאי על תסריט לסרט קולנוע, אשר לא מבוסס על חומר שפורסם קודם לכן, והוא מייצג את ההכרה שהתסריט המקורי הוא יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי האוסקר. בטקס האוסקר ה-1 (1928) לא הוענק פרס לתסריט המקורי הטוב ביותר, אלא פרס כללי לתסריט שנקרא פרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. בטקס האוסקר ה-13 (1940) פתחה האקדמיה את פרס התסריט המקורי, ובטקס האוסקר ה-30 (1957) שולבו שני הפרסים תחת קטגוריה זו. בשנת 1948 לא ניתן הפרס והוא שולב בפרס לסיפור הטוב ביותר. הפרס נפתח מחדש בשנת 1949 תחת שם אחר – הסיפור והתסריט הטובים ביותר, אך שמו שונה חזרה לשמו הנוכחי בשנה שאחרי כן. בשנים מסוימות לאחר מכן נקראה הקטגוריה בשמות אחרים: בשנת 1969 – הסיפור והתסריט המקוריים הטובים ביותר, בשנת 1976 – התסריט המקורי הטוב ביותר שנכתב עבור סרט קולנוע ובשנת 1978 – התסריט הטוב ביותר שנכתב עבור סרט קולנוע. פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר אתר האינטרנט הרשמי של פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר אתר טקס האוסקר פרס אוסקר במסד הנתונים IMDb
גדי סבן

גדי סבן (נולד ב-16 בינואר 1975) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי. סבן נולד באשדוד להורים עולים חדשים מלוב ומרוקו ובשלב מאוחר יותר עברו לגור בשיכון ויצמן בהרצליה>. השתתף בסדרת הטלוויזיה "חלומות נעורים", הגיש את התוכנית "ביפ שואו" והשתתף בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "בלאק ג'ק". הופעותיו התאפיינו בסגנון מוחצן ובוטה תוך שימוש בתכנים ובסלנג מהעולם העברייני. ב-2011 השתתף בסרט "הפנטזיה הגדולה של סימיקו הקטן" לצדו של ציון ברוך. קריירת המשחק שלו נקטעה בשנת 2004 כשהסתבך בפלילים. סבן הורשע בתקיפת שוטרים, ונידון לעשרה חודשי מאסר. הוא נחשד באונס ובשימוש בסמים, אך בעקבות עסקת טיעון הורשע במעשה מגונה, נאסר לשנתיים, ופיצה את המתלוננת בסכום של 15,000 ש"ח. את מאסרו ריצה בכלא ניצן והיה שותפו לתא של חבר הכנסת גונן שגב. עם שחרורו ממאסר, החל לעבוד בפינוי אשפה עבור חברה קבלנית שעובדת עם עיריות תל אביב ובת ים. בדצמבר 2008, כשלוש שנים לאחר שחרורו ממאסר, נעצר בשנית, יחד עם אביו, בחשד שהדיח קטינים לשימוש בחשיש. באפריל 2018 נעצר כחלק ממעצר של כנופיה בני הפזורה הבדואית שעסקה בגנבת כלים הנדסיים מאתרי בנייה בחשד שסייע להם כנהג גרר. גדי סבן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גדי סבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גדי סבן, באתר ספר הקולנוע הישראלי גדי סבן, באתר וואלה! סרטים אבי כהן, עוד 10 חודשים לגדי סבן - על תקיפת שוטר, באתר ynet, 14 בדצמבר 2004 אבי כהן וורד לוביץ', גדי סבן מואשם גם בתקיפת שוטרים ובהחזקת סם, באתר ynet, 21 באוקטובר 2004 שנתיים מאסר לשחקן גדי סבן, באתר nana10‏, 8 בנובמבר 2004 נדב שהרבני, גדי סבן: "לא נעלמתי לשום מקום", באתר mynet‏ הרצליה, 23 בדצמבר 2008 רענן בן צור, חשד: השחקן גדי סבן הדיח קטינים לסמים, באתר ynet, 24 בדצמבר 2008 אבי כהן, השחקן לשעבר, גדי סבן, שוב מסתבך בפלילים, באתר ישראל היום, 26 באפריל 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית הכנסת עמנו-אל

בית הכנסת עמנו-אל (באנגלית: Temple Emanu-El of New York (1930)) הוא בית כנסת רפורמי ("טמפל") בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. בית הכנסת היה בית הכנסת הרפורמי הראשון שפעל בעיר, והוא ידוע ביופיו וחשיבותו. מאז שנוסד בית הכנסת, בשנת 1845, הוא נחשב לבית הכנסת הרפורמי המוביל. המבנה הממוקם בשדרה החמישית ייחודי בסגנונו האדריכלי - סגנון התחייה הרומנסקי. בית הכנסת נחשב לאחד הגדולים בעולם: גובה המבנה המרכזי הוא 31.4 מטרים ושטחו 30.5 על 53.3. קהילת עמנו-אל נוסדה על ידי 33 משפחות של מהגרים יהודים שהגיעו מגרמניה באפריל 1845. הקהילה התכנסה באולם שכור במפגש הרחובות גראנד וקלינטון שבאזור הלואר איסט סייד של מנהטן. באותה עת, הקהילה התפללה בסגנון האורתודוקסי. עם הגידול במספר חברי הקהילה, ושיפור מצבם הכלכלי, עבר בית הכנסת מספר מבנים. באוקטובר 1847 עברה הקהילה להתפלל במבנה ששימש קודם לכן ככנסייה מתודיסטית ברחוב כריסטי והקהילה שכרה את האדריכל לאופולד אידליץ לתכנן את שיפוץ המבנה והפיכתו לבית כנסת. במקביל נערכו שינויים בסגנון התפילה ובנוסחה בהתאם לתפישת היהדות הרפורמית האמריקאית: בשנת 1848 שונתה שפת רוב הסידור מעברית לגרמנית, בשנת 1849 הותקן עוגב בבית הכנסת, וב-1853 בוטל הנוהג של העלייה לתורה ורק רב הקהילה קרא בתורה. בשנת 1854 עבר בית הכנסת לרחוב 12, ולאחר המעבר בוטלה ההפרדה בישיבה בין גברים לנשים, והותר לבני המשפחה לשבת יחד במהלך התפילה, וכן, לאחר דיון סוער בין חברי הקהילה, הוחלט לבטל את יום טוב שני של גלויות. בשנת 1857 נפטר הרב מרצבכר (Merzbacher) מייסד הקהילה, וחברי הקהילה מינו את הרב שמואל אדלר, כמחליפו. ביוזמת הרב אדלר, הוקם בשנת 1868 מבנה ייעודי לבית הכנסת. המבנה, שתוכנן בסגנון תחיה מורית בתכנונם של לאופולד אידליץ והנרי פרנבאך, הוקם במפגש רחוב 34 עם השדרה החמישית בעלות של 650,000 דולרים. בעת בנייתו, היה זה בית הכנסת הגדול ביותר בארצות הברית. בשנת 1873 התמנה ד"ר גוסטב גוטהייל ממנצ'סטר שבאנגליה לרב הקהילה, והיה הרב הראשון דובר האנגלית של הקהילה. בשנת 1888 התמנה הרב ג'וזף סילוורמן לרב הקהילה, והיה הרב הראשון יליד ארצות הברית שכיהן כרב הקהילה. בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 נערכו שינויים נוספים בנוסח התפילה - הופסק הנוהג של לבישת כיפה על הראש במהלך התפילה, בוטלו טקסי בר המצווה המסורתיים, ובשנת 1895 אומץ "סדר תפילות ישראל", סידור התפילה האחיד של איחוד הקהילות העבריות האמריקניות הרפורמי. בסוף שנת 1920 מונה זבולון קוורטין לחזן הראשי של בית הכנסת בשכר של 12,000 דולר לשנה, השכר הכי גבוה שניתן לחזן אי פעם. בשנת 1924 מונה לזר סמינסקי למנהל המוזיקלי של בית הכנסת, והפך את בית הכנסת למרכז למוזיקה יהודית מודרנית. סמינסקי הזמין במיוחד יצירות מוזיקלית אשר נכתבו במטרה לשמש כחלק מהתפילה בבית הכנסת. ב-11 באפריל 1927 מוזגה הקהילה עם קהילת בית-אל, וב-1929 עברה הקהילה למבנה הנוכחי, הממוקם במפגש בין רחוב 65 והשדרה החמישית. המבנה שהוקם באתר, תוכנן על ידי רוברט כהן באתר בו היה ממוקם קודם לכן בית האחוזה של ג'ון ג'ייקוב אסטור. האולם נבנה על מנת להכיל 2,500 מושבים למתפללים (יותר מאשר קתדרלת פטריק הקדוש הסמוכה). מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת עמנו-אל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת עמנו-אל טמפל עמנו-אל, ניו יורק סיטי מפרט בית הכנסת.
היצרות מולדת של השוער

היצרות מולדת של השוער (באנגלית: Pyloric stenosis) היא היצרות של הפתח התחתון של הקיבה, המוליך ממנה אל התריסריון. בדרך כלל, ביטויי המחלה מופיעים החל מהשבוע השני או השלישי לחיים ועד לחודש השני או השלישי. התופעה גורמת להקאות קשות בחודשים הראשונים לחיי התינוק, הנובעות מכך ששריר השוער (pylorus) גדל משמעותית (היפרטרופיה) ומקשה על מעבר המזון אל התריסריון. ההקאות, שאינן כוללות מיצי מרה, הופכות להקאות קשות (הקרויות גם projectile vomiting - הקאה בכוח), והמופיעות בזמן האכלה או מיד לאחריה. היילוד רעב ודורש שוב מזון, והצואה מועטה וקשה. תופעת ההיצרות שכיחה פי חמישה בקרב תינוקות זכרים (1:150) לעומת נקבות (1:750), כאשר הליקוי שכיח במיוחד אצל בנים בכורים. מניחים כי הסיבה למום זה היא פגם גנטי, המועבר בצורה מולטיפקטוריאלית, וזאת בשל שכיחותו הגבוהה בקרב תאומים מונוזיגוטיים. במהלך הבדיקה, ניתן לחשוד כי מדובר בהיצרות השוער אם במישוש ניתן למצוא מסה שגודלה כזית, באזור האפיגסטריום הימני, מתחת לגובה הכבד (מישוש יכול להיעשות לאחר מתן מזון או פורמולה לתינוק). את האבחנה יש לאמת באמצעות בדיקת אולטרה סאונד, בה רואים כי שריר השוער (הפיילורוס) מעובה (מעל 4 מ"מ) ומוארך (מעל 14 מ"מ). בצילום רנטגן הנעשה עם חומר ניגוד ניתן לראות כי הקיבה מתרוקנת באופן איטי, ואזור הפיילורוס נראה כמו קו דק ומוארך. בדיקות הדם יגלו תמונה של היפוכלורמיה (תת כלור בדם), היפוקלמיה (תת אשלגן בדם) ובססת, וזאת עקב האיבוד הניכר של כלור וחומצה בהקאות. הטיפול הראשוני כולל את ייצוב מצב התינוק ותיקון החסרים האלקטרוליטיים כתוצאה מההקאות. טיפול המשך במרבית המקרים הוא ניתוחי – בניתוח פרדט-רמשטט (Fredet-Ramstedt operation) נעשה חתך בסרוזה ובשרירית של שריר השוער. מאז תחילת המאה ה-21 מקובל גם טיפול בשיטות כלפרוסקופיה. במרבית המקרים ניתן להתחיל בהאכלה כבר מספר שעות לאחר הניתוח, ועל פי רוב לאחריו לא נצפים סיבוכים. מדיה וקבצים בנושא היצרות מולדת של השוער בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאלין מוסטרם

מאלין סופי מוּסְטְרֶם (בשוודית: Malin Sofi Moström;‏ נולדה ב-1 באוגוסט 1975) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה כקשרית. מוסטרם, שהייתה ידועה בכינוי מוסן, שימשה כקפטנית נבחרת שוודיה במשך חמש שנים ושיחקה 113 משחקים במדיה. מוסטרם נולדה באוגוסט 1975 בעיר ארנכלדסביק, והחלה את הקריירה בקבוצה המקומית של העיר. בשנת 1995 היא הצטרפה לקבוצת אומאו, ושנה אחר כך כבר עלתה איתה לראשונה לליגת העל השוודית. ב-26 ביולי 1998, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד אנגליה, ואף כבשה את שער הניצחון בדקה ה-84. שנה לאחר מכן, בקיץ 1999 שיחקה מוסטרם בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בארצות הברית. בטורניר זה הודחו השוודיות ברבע הגמר על ידי נורווגיה, ואילו מוסטרם זכתה לכבוש את שער הכבוד בהפסד. בשנת 2000 היא זכתה באליפות ראשונה עם אומאו, ושנה לאחר מכן קיבלה את פרס כדורגלנית השנה בשוודיה. ב-2001 היא אף נסעה עם נבחרתה לאליפות אירופה שנערכה בגרמניה, שם הובילה את שוודיה עד לגמר הטורניר, בו הפסידה למארחת. שנה אחר כך מונתה מוסטרם לקפטנית קבוצתה, וזכתה איתה פעמיים ברציפות בגביע אופ"א, בשנים 2003 ו-2004. אל גביע העולם 2003 הגיעה מוסטרם כקפטנית שוודיה וכאחת משחקניות המפתח שלה. היא פתחה בהרכב הראשון בכל ששת משחקיה של הנבחרת בטורניר, כבשה שני שערים והגיעה עם שוודיה עד לגמר. במשחק הגמר נגד גרמניה כבשה האנה יונגברי את שער היתרון לשוודיה, אך הגרמניות הצליחו להפוך את התוצאה ולנצח 2-1. בעקבות הישגיה באומאו ובנבחרת באותה שנה, סיימה מוסטרם במקום השביעי בקרב על תואר כדורגלנית השנה בעולם. שנה אחרי גביע העולם, במהלך טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה 2004, כבשה מוסטרם את השער שהעלה את שוודיה לרבע הגמר, אך שוודיה נכשלה בחצי הגמר מול ברזיל וסיימה במקום הרביעי. בקיץ 2005 שיחקה מוסטרם בטורניר הבינלאומי האחרון שלה - אליפות אירופה שנערכה באנגליה, שבה היא הגיעה עם הנבחרת עד לחצי הגמר. שנה לאחר מכן, בסיום עונת 2006, הודיעה מוסטרם על פרישה מכדורגל. בעקבות ריבוי פציעות באומאו, היא חזרה לעוד מספר משחקים במהלך עונת 2007, ולאחר מכן פרשה סופית. לאחר פרישתה החליטה אומאו להוציא משימוש את מספרה של מוסטרם - 6, כאות כבוד על הישגיה של השחקנית. היא סיימה את הקריירה עם שלוש זכיות בפרס קשרית השנה בשוודיה, שלוש מועמדויות לפרס כדורגלנית השנה בעולם ו-21 שערים ב-113 משחקים במדי נבחרת שוודיה. אומאו ליגת העל השוודית: 2000, 2001, 2002, 2005, 2006 הגביע השוודי: 2001, 2002, 2003 ליגת האלופות לנשים: 2003, 2004 כדורגלנית השנה בשוודיה: 2001 מאלין מוסטרם, באתר Soccerdonna (בגרמנית) מאלין מוסטרם, באתר Soccerway מאלין מוסטרם, באתר FootballDatabase.eu רשומת משחקיה הבינלאומיים באתר פיפ"א קארין סקוג,‏ Malin Moström gör kort comeback, באתר Expressen‏, 26 ביוני 2007
מפרץ דלאוור

מפרץ דלאוור (באנגלית: Delaware Bay) הוא מפרץ הממוקם בשפך נהר דלאוור בין המדינות דלאוור וניו ג'רזי שבארצות הברית. שטחו של המפרץ 2,032 קמ"ר. המפרץ מהווה את הגבול המערבי של מדינת ניו ג'רזי, והגבול המזרחי של מדינת דלאוור. בשפך המפרץ אל האוקיינוס האטלנטי מצויים כף הנלופן וכף מיי המהווים את גבולות המפרץ. במפרץ נמלים רבים וחשובים המנוהלים על ידי רשות נהר ומפרץ דלאוור. חופי המפרץ הם ברובם ביצות מלח ומישורים המכוסים בוץ. מישורים אלה מהווים אתר קינון למיני עופות ים רבים ולכן חופי המפרץ מוכרזים כשמורת טבע. אל המפרץ נשפכים (מצפון לדרום) בשטח מדינת דלאוור: נהר כריסטינה, נהר אפוקוינימינק, נהר ליפסיק, נהר סמירנה, נהר סנט ג'ונס, ונהר מרדרקיל. אל המפרץ נשפכים (מצפון לדרום) בשטח מדינת ניו ג'רזי הנהרות: סיילם, קוהאנסי ומוריס. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לאזור המפרץ והתיישבו לחופיו במהלך המאה ה-17. קודם להתיישבות זו היה אזור המפרץ מיושב על ידי שבט הלנאפי האינדיאני אשר קרא למפרץ - "פוטאקסט". האירופאי הראשון אשר "גילה" את המפרץ היה הנרי הדסון בשנת 1609, והיה זה תומאס וסט, ברון דה לה וואר אשר נתן למפרץ את שמו בשנת 1610. במהלך המאה ה-17 טענה הולנד לשליטה במפרץ כחלק ממושבת הולנד החדשה. במקביל התיישבו לחופי המפרץ מתיישבים משוודיה במסגרת מושבת שוודיה החדשה - התיישבות שהביא לעוינות ואלימות בינם לבין ההולנדים. זמן קצר לאחר מכן השתלטה ממלכת בריטניה הגדולה על המפרץ, והאדמה הוענקה לויליאם פן אשר הקים באזור מושבות. במהרה הפכה העיר פילדלפיה במעלה נהר דלאוור לעיר הגדולה ביותר באמריקה הצפונית. החשיבות האסטרטגית של המפרץ, הייתה ברורה למרקיז דה לה פאייט במהלך המהפכה האמריקאית ולכן הוא הציע להקים לחופיו מצודות שיגנו על פילדלפיה. המצודות שהוקמו: פורט דלאוור וניו קאסל שימשו במהלך המהפכה האמריקאית, ואף הייתה להם חשיבות אסטרטגית במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית עת שימשו כבתי כלא ומחנות צבא עבור צבא האיחוד. בשנת 1885 הוחלט על חפירה של תעלה בעומק 7 מטרים וברוחב 180 מטרים במימי המפרץ, במטרה להקל על גישת אוניות לנמלים. חוק משנת 1899 איפשר העמקת התעלה לעומק של 9 מטרים. ב-1992 הוכר "אסטואר מפרץ דלאוור" (Delaware Bay Estuary) כ"אתר ראמסאר" בהתאם לאמנת ראמסאר. כיום מהווה המפרץ אחד מנתיבי התנועה הימית העמוסים ביותר בארצות הברית (שני לנהר המיסיסיפי). מדיה וקבצים בנושא מפרץ דלאוור בוויקישיתוף תיאור אגני הנהרות באזור דלאוור מפרץ דלאוור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כף מיי

כף מיי (באנגלית: Cape May) הוא חצי אי הממוקם בקצה הדרומי של מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. הכף מהווה את הקצה המזרחי של מפרץ דלאוור – ממזרח לכף נמצא האוקיינוס האטלנטי, וממערב לו מפרץ דלאוור. הכף נקרא על שם קורנליוס יאקובסן מיי, מגלה ארצות הולנדי אשר חקר את האזור עבור חברת הודו המזרחית ההולנדית. שלוש עיריות חולקות את האי - קייפ מיי, קייפ מאי פוינט ומערב קייפ מאי. בחצי האי ממוקמת העיר קייפ מיי, אחד מאתרי הנופש הוותיקים ביותר באמריקה הצפונית, אשר נוסדה בראשית המאה ה-18. ב-11 במאי 1976 הוכרזה העיר כולה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית בשל האדריכלות הוויקטוריאנית הייחודית שהשתמרה בה. ביצות כף מיי מהוות אתר קינון לציפורי ים, ועל כן ממוקמים בכף אתרי שימור רבים על מנת להגן על הציפורים המקננות. תצפית הציפורים של כף מיי פועלת לשימור אתרי הקינון ולהגנה על ציפורי הים. בכף ממוקם בסיס הטירונות של משמר החופים של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא כף מיי בוויקישיתוף ההיסטוריה של כף מיי מגדלור כף מיי אתר העיר קייפ מיי America's original seaside resort, CapeMay.com
כף הנלופן

כף הנלופן (באנגלית: Cape Henlopen) היא חצי אי בקצהו הדרום מערבי של מפרץ דלאוור במדינת דלאוור שבארצות הברית. מצפון לכף ממוקם מפרץ דלאוור ומדרומו האוקיינוס האטלנטי. במקור נקרא הכף על שם תיימן יאקובס הינלופן, סוחר הולנדי אשר סחר בפרוות ובתירס. בשנת 1620 הקים הינלופן שותפות עם קורנליס יאקובסן מיי (על שמו נקראת כף מיי הסמוכה), אשר סחרה עם האינדיאנים שהתגוררו לחופי נהר דלאוור. הינלופן ומיי טענו לזכות בלעדית מכוח זיכיון לסחור בנהר, אולם בוררות שנערכה באמסטרדם ב-23 בדצמבר 1623 העבירה את הזיכיון לחברת הודו המערבית ההולנדית, ובשנת 1624 הוקמה המושבה הראשונה בסמוך. הפארק המדינתי כף הנלופן הממוקם בשטח הכף, הוא פארק בשטח של 21 קמ"ר, בשטח מחוז ססקס. היה זה ויליאם פן שהקים את הפארק הראשון בשטח הכף - בשנת 1628. היה זה שטח ציבורי להנאת תושבי המחוזות באזור. בשנים 1767–1769 נבנה בכף המגדלור, במטרה להקל על הספינות המנווטות במעלה מפרץ דלאוור. מגדלור זה היה המגדלור השישי שנבנה בשטח ארצות הברית, ומומן על ידי סוחרי העיר פילדלפיה. המגדלור נהרס בשריפה בשנת 1777 ונבנה מחדש בשנת 1784. מגדלור נוסף נבנה בשנת 1824 באתר הממוקם 1.6 ק"מ צפונית למגדלור הישן. ובשנים 1855–1885 נבנו שלושה מגדלורים נוספים בסמוך. כיום הפארק משמש כאתר נופש, דיג ומחנאות. ההיסטוריה של כף הנלופן מגדלור כף הנלופן ההיסטוריה של המגדלורים בכף הנלופן
ניקולא שובן

ניקולא שובן (בצרפתית: Nicolas Chauvin), חייל אגדתי, שקיומו מוטל בספק, שירת בצבא הראשון של הרפובליקה הצרפתית ולאחר מכן בצבא של נפוליאון בונפרטה. שמו הוא המקור למושג שוביניזם. שובן התגייס בגיל 18 ושירת בכבוד רב את מדינתו. ידוע כי הוא נפצע 17 פעמים בשירות המדינה וכתוצאה מכך נגרמה לו נכות וכיעור רב. לאות הוקרה על נאמנותו והקרבתו נפוליאון עצמו העניק לו את "חרב הכבוד" ופנסיה של 200 פרנק. בתקופה שלאחר נפוליאון, ההכרה והכבוד התחלפו בבוז וזלזול. הערכים המקובלים בחברה השתנו, והתשוקה הלאומנית לא הייתה אופנתית עוד. דמותו של שובן הייתה לחיקוי וללעג בכמה הצגות בידור שהועלו בצרפת במספר מקומות בשנת 1831. בהצגות הללו, שבהן הוצג שובן, נטבע המושג שוביניזם כגילוי של לאומניות יתרה. כדמות היסטורית הוא הפך למיתוס, ויוחסו לו פעולות ומבצעי גבורה אשר לא היו מדויקים. היסטוריונים שונים חקרו חלק מהסיפורים על שובן על ידי השוואות עם מקורות אחרים, חלקם דחו על הסף את מעשיות הגבורה וחלקם הותירו רושם שהוא אכן היה פטריוט גדול. שוביניזם
מאזינים גרמנים!

מאזינים גרמנים! (בגרמנית: !Deutsche Hörer; בתרגום חופשי מקובל: שמעי, גרמניה!), הוא קובץ מכתבים שפורסמו על ידי הסופר הגרמני תומאס מאן בעת שהותו בגלות בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר יועדו לתושבי גרמניה הנאצית, אליה לא חזר מאז 1933. במקור, הקובץ ראה אור בבית ההוצאה אלפרד א. קנופף (Alfred A. Knopf) בשנת 1943. באותו הזמן שודרו מן הקובץ עשרים וחמישה מכתבים בגלי רדיו ארוכים ובינוניים בידי הבי בי סי (BBC) לגרמניה הנאצית כחלק ממאמצי התעמולה של בעלות הברית מאוקטובר 1940 עד לאוגוסט 1943. שם המקבץ נקרא בשפה הגרמנית, "!Deutsche Hörer" ("מאזינים גרמנים!") שכן במילים אלו נפתחו המכתבים. על אף שהקובץ פורסם לראשונה בשנת 1943 בניו יורק והיה מיועד לתושבי גרמניה הנאצית, הוא לא הגיע לשם בשל החרם שהוטל על כתבי מאן. מהדורה שנייה פורסמה בשנת 1945 לאחר תום המלחמה בסטוקהולם, אף כללה בתוכה את תכתובתו של מאן בנוגע למלחמה נכון ל-8 בנובמבר 1945. Thomas Mann: Deutsche Hörer! Radiosendungen nach Deutschland aus den Jahren 1940-1945, מהדורה רביעית, הוצאת S. Fischer: פרנקפורט אם מיין, 2004. Martina Hoffschulte: „Deutsche Hörer!“ Thomas Manns Rundfunkreden (1940 bis 1945) im Werkkontext. Mit einem Anhang: Quellen und Materialien. Telos-Verlag, Münster, ISBN 3-933060-11-7 שידור רדיו מתקופת המלחמה עם אחד המכתבים, סרטון באתר יוטיוב