laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אבו קש

אַבּוּ קַשׁ (ערבית: أبو قش) הוא כפר פלסטיני מוסלמי, בנפת רמאללה אל-בירה, כ-6 ק"מ צפונית לרמאללה וכק"מ אחד דרומית לאוניברסיטת ביר זית. הכפר שוכן בגובה 765 מטר מעל פני הים. וילנאי מעלה סברה שזה היה מקום היישוב "בית מקושש", או בית קושש" שממנה באה משפחת כוהנים. בפי מועצת הכפר (בשנת 2012) היו שלוש סברות למקור השם: א. אבו קָש בערבית פירושו מקור החיטה והשעורה. ב. התושבים הראשונים במקום היו ממרוקו וזה היה שם הכפר שלהם. ג. הכפר נקרא על שם אדם שזה היה שמו. בכפר אותרו שני קברים מהתקופה הביזנטית וכן שרידי מבנים מהתקופה הביזנטית והממלוכית. ממזרח לכפר נמצאת חורבה גדולה ובה שרידי מבנים עתיקים, חרסים, בורות מים ומערות קבורה חצובים בסלע. אבשנת 1863 ביקר בכפר ויקטור גרן ותיאר אותו כ"כפר בן 20 בתים, הממוקם על גבעה גבוהה, שמדרונותיה מכוסים בחלקם בגפנים, עצי זית ועצי תאנה". תושבי הכפר סבורים שהכפר נוסד לפני כ-500 שנה על ידי אנשים שמוצאם מירדן. (*) בכפר היו 49 בתים מאוכלסים. בסקר הקרקעות שנערך על ידי המנדט הבריטי, בשנת 1945, נמצא ששטח הכפר היה 4,751 דונם. מתוכם: הכפר היה בנוי על 42 דונם, לחקלאות שמשו 2,613 דונם והיתר - 2,096 דונם היו אדמות בּוּר. מועצת הכפר טוענת שהשטח הוא 4,900 דונם. לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, 4,892 דונם, שהם 99.8% מאדמת הכפר סווגו כשטח B וְ 8 דונם, שהם 0.2% סווגו כשטח C. חשמל: הכפר חובר לרשת החשמל, בשנת 1980. מים: הכפר חובר לרשת המים בשנת 1978. ביוב: אין בכפר רשת ביוב והתושבים מפנים שפכים לבורות ספיגה. מדיה וקבצים בנושא אבו קש בוויקישיתוף Abu Qash Village (fact sheet), המכון למחקר יישומי - ירושלים (ARIJ) Abu Qash Village profile, ARIJ Abu Qash, aerial photo, ARIJ זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 17, 771 The Applied Research Institute – Jerusalem, Abu Qash Village Profile, 2012 Finkelstein, I. , Lederman, Zvi, eds., Highlands of many cultures, Institute of Archaeology of Tel Aviv University, 1997, עמ' 411 Guérin, V, Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine (in French). Vol. 1: Judee, pt. 3., Paris: L'Imprimerie Nationale, 1869, עמ' 34 Barron, J.B., ed, Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922., Government of Palestine., 1923, עמ' 16 Palestine Remembered, ابو قش - Abu Qashsh - אבו קש, Palestine Remembered Census Of Palestine 1931, עמ' 47 Government of Palestine, Department of Statistics (1945). Village Statistics,, אפריל 1945, עמ' 26 Government of Jordan, Department of Statistics, . First Census of Population and Housing. Volume I: Final Tables; General Characteristics of the Population, 1964, עמ' 24 Palestinian Central Bureau of Statistics, "Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census 2017", 2018, עמ' 73 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרסיאלה מונטס

גרסיאלה מונטס (ספרדית: Graciela Montes; נולדה ב-18 במרץ 1947) סופרת ארגנטינאית, שהייתה מועמדת לפרס אנדרסן. מונטס כתבה ספרי ילדים ונוער, רומנים למבוגרים וביקורות ספרות. במרץ 2005 זכתה מונטס בפרס אלפגוארה על הרומן שכתבה עם אמה וולף, "התור של הכתבן". הספר, שיצא לאור בו זמנית בספרד וב-19 ארצות אמריקה הלטינית, מספר על ג'נובה במאה ה-13, וגיבוריו הם מרקו פולו והכתבן רוסטיצ'לי. ספרה "אהבה בשכונת הפרחים" תורגם בשנת 2003 לעברית על ידי פנינה פלמן. אתר האינטרנט הרשמי של גרסיאלה מונטס בארכיון האינטרנט
עבווין

עַבְּוֵ֫ין (בערבית: عبوين) הוא כפר פלסטיני מוסלמי בצפון נפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית. הכפר שוכן בגובה 680 מטרים ומרבית תושביו מתפרנסים מחקלאות. בין השאר, גדלים באדמות הכפר תאנים, גפן, זיתים, תפוחים ואגסים. בכפר שלושה בתי ספר אשר בהם כ-1,200 תלמידים, ובנוסף כ-200 סטודנטים הלומדים באוניברסיטאות ומכללות פלסטיניות. בכפר פועלים שלושה מסגדים, כאשר הגדול שבהם הוא מסגד פארוק. מוצאם של מרבית תושבי הכפר מהעיר טפילה, שכיום היא חלק מממלכת ירדן.[דרוש מקור] החמולות העיקריות בכפר הן מזאחם וסחוויל. עבווין היא אחת מהרשויות היחידות בשטחי הרשות הפלסטינית אשר בראשה עומדת אישה. במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בעבווין 171 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 695 תושבים, כולם מוסלמים. ב-2019 חנכו בכפר רחוב על שמו של המחבל אבו לילא, שרצח חייל ואזרח בפיגוע סמוך לאריאל. בכפר נחנכה גם אנדרטה רשמית של תנועת פתח לזכרו. מדיה וקבצים בנושא עבווין בוויקישיתוף האתר הרשמי של מועצת הכפר עבווין (באנגלית) عائلات القرية وعشائرها - عبوين - قضاء رام الله, موسوعة القرى الفلسطينية "Palestinian Women Triumph at Polls", Associated Press, Los Angeles Times, 2004-12-28, נבדק ב-2015-06-30 Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II, Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343 Mills, Census of Palestine, 1931, page 49 האדרת מחבלים וסיוע להם של פתח, באתר מרכז המידע למודיעין וטרור, ‏04/07/2019
ויסאריון בלינסקי

ויסַאריוֹן גריגוֹרֶביץ' בֵּלִינְסקי (רוסית: Виссарио́н Григо́рьевич Бели́нский;‏ 30 במאי (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגריגוריאני: 11 ביוני)‏ 1811, סואומנלינה שעל יד הלסינקי – 26 במאי (7 ביוני)‏ 1848, סנקט פטרבורג) היה סופר, מבקר ספרות, פובליציסט ומסאי, בלשן ופילוסוף רוסי מתמערב. ידידם של אלכסנדר הֶרצֶן, מיכאיל באקונין ואינטלקטואלים ביקורתיים נוספים. בעל תפקיד מרכזי בקריירה של המשורר והמו"ל ניקולאי נקראסוב. נולד בשנת 1811, בנו של רופא צבאי. בין השנים 1829–1832 למד באוניברסיטת מוסקבה, עד שלבסוף נאלץ לעזוב בשל "היעדר כישרון"; הסיבה האמיתית הייתה יצירת הביכורים שפרסם – הדרמה הרומנטית "דמיטרי קאלינין" (Дмитрий Калинин), שבה ביקר את תופעת הצמיתות. הוא החל את פעילותו העיתונאית בעיתון המוסקבאי "טלסקופ" (Телескоп), עד אשר בשנת 1836 נסגר העיתון בפקודת הצאר ועורכו הוגלה. ב-1837 הגיע לפיאטיגורסק, לשם טיפול בשחפת, ושם נתוודע ללרמונטוב. כעבור שנתיים התיישב בסנקט פטרבורג, שם התפרנס מכתיבה לעיתון "אוֹטֵצ'סְטְבֶנְיֶה זָפִּיסְקִי" (Отечественные Записки). ב-1842 תמך בהוצאת הרומן "הנשמות המתות" לגוגול, שנאסר על ידי הצנזורה הצארית. בשנה שלאחר מכן נישא למריה ואסילייבנה אורלובה, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בראשית שנות ה-40 היה מבקר הספרות החשוב ברוסיה; הקריירה של דוסטויבסקי, לדוגמה, החלה בריאיון חיובי עם בלינסקי (הפגישה בין השניים זכתה לתיאור מלא חיים ב-1877 בספרו "יומנו של סופר"). ב-1847 שהה בברלין ובזלצבורג לטיפול במחלתו. בשנה שלאחר מכן נפטר, בתום סבל רב. עד שנת 1856 חל איסור להזכיר את שמו בתקשורת הרוסית.[דרוש מקור] ישעיה ברלין, הוגים רוסים (תרגם מאנגלית: אפרים ברוידא), עם עובד, תשמ"ב-1982. ביוגרפיה (באנגלית) מבחר מכתביו להורדה ולצפייה, בארכיון האינטרנט מכתב לגוגול, 1847, בתרגום לאנגלית ויסאריון בלינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויסאריון בלינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הביוגרפיה של ויסאריון בלינסקי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיריל מנגו

סיריל מנגו (באנגלית: Cyril Mango;‏ 14 באפריל 1928 – 8 בפברואר 2021) היה היסטוריון וחוקר תולדות האמנות בריטי יליד איסטנבול. תחום המחקר שלו היה האמנות והאדריכלות של האימפריה הביזנטית. מנגו נולד באיסטנבול שבטורקיה למשפחה ממוצא בריטי-רוסי. הוא כיהן כפרופסור בקינגס קולג' לונדון ובאוניברסיטת אוקספורד. בין חיבוריו הידועים מחקר על הפסיפסים של כנסיית אגיה סופיה (The Mosaics of St. Sophia at Istanbul) שיצא לאור בשנת 1962, קובץ המקורות "האמנות של האימפריה הביזנטית 312-1453" (1966) ו"ביזנטין, האימפריה של רומא החדשה" (1980). נפטר ב-8 בפברואר 2021. Professor Cyril Mango, Society for the Promotion of Byzantine Studies, ‏9 בפברואר 2021 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אודמורטים

אוּדְמוּרְטִים (באודמורטית: Удмуртъёс; לפני שנת 1932 נקראו ווֹטְיָאקִים, вотяки́) הם קבוצת אנשים דוברי השפה האודמורטית (מקבוצת השפות הפינו-אוגריות). האודמורטים חיים בעיקר ברפובליקת אודמורטיה, הממוקמת במזרח חלקה האירופי של הפדרציה הרוסית, שם הם מהווים כ-28% מן האוכלוסייה, וקבוצות קטנות שלהם מצויות גם במחוז פרם, ברפובליקת טטרסטן, ברפובליקת בשקיריה, במחוז קירוב, במחוז סברדלובסק, במחוז חנטי ומנסי (אוגרה), בקזחסטן ובאוקראינה. האודמורטים הם צאצאי התושבים הקדומים של האזור שבין הנהרות קאמה וויאטקה. זהו עם ממוצא פיני, בעל מאפייני מראה מיוחדים: הם בעלי קומה בינונית, צבע עורם צהבהב-אדמדם, וגוון שערם ועיניהם בהיר. אנתרופולוגים מציינים כי מבין האודמורטים נצפה המספר הרב ביותר של אדומי שיער בעולם. לאודמורטים אף קטן, בעוד שפיהם גדול. עצמות הלחיים שלהם בולטות, מצחם צר וסנטרם מחודד. האודמורטים מתפרנסים בעיקר מחקלאות, ומכריתת עצים ביערות למטרת הפקת עץ לתעשייה. כן הם עוסקים באריגה ובעיבודי עץ אמנותיים, עשירים בצבעיהם ומרהיבים ביופיים. ברבע השני של המאה ה-13 נשלטו האודמורטים על ידי הטטרים, אך לאחר שנכבשה הבירה קאזאן על ידי הרוסים בשנת 1552, עבר השלטון בהם לידי הרוסים, אשר גבו מהם מס שנתי. האודמורטים נהנו ממידה רבה של חופש שלטוני, אך בכל זאת התקוממו מפעם לפעם ומרדו ברוסים, אשר דיכאו מרידות אלו ביד קשה. לאחר מרידות אלו ודיכוין על ידי הרוסים היו האודמורטים בורחים ליערות, שם נהנו מעצמאות מלאה. במאות ה-18 וה-19 גבר הקולוניאליזם הרוסי באזור מגורי האודמורטים, דבר שגרם להגירתם מזרחה מחד, ולרוסיפיקציה של אותם אודמורטים שנשארו לגור במעורב עם הרוסים, מאידך. כיום, כתוצאה מפעילות מיסיונרית שניהלה הכנסייה הנוצרית בקרבם, דתם של האודמורטים היא נצרות אורתודוקסית, אך עם זאת, נשארו אצלם סממנים מהפגניות שהייתה נהוגה אצלם בעבר (כגון: האלהת תופעות טבע). בעבר, היו השלכות לפגניותם של האודמורטים, על טיעוני התביעה במשפט ראווה שנערך בשנים 1892–1896 כנגד האודמורטים, אשר הואשמו בהקרבת קורבנות אדם לאלים פגניים. למרות שבמשפט זה הובהר כי הרוצחים האמיתיים ביימו רצח-פולחני, וכי היה מדובר בעלילת דם, והנאשמים זוכו מכל אשמה, עשתה התביעה בשנים 1911–1913, במשפט בייליס שימוש במשפט הווטיאקים, כהוכחה לקיום קורבנות אדם באותם הימים. מדיה וקבצים בנושא אודמורטים בוויקישיתוף Region centers: Izhevsk, WellcometomyRussia (הקישור אינו פעיל, 22 באוקטובר 2019) A BRIEF HISTORY, Udmurtia republic directory (הקישור אינו פעיל, 22 באוקטובר 2019) ד"ר יהודית קליק, משפט בייליס בשיח הציבורי הרוסי ביחס למיעוטים לאומיים אחרים, אוניברסיטת בר-אילן (הקישור אינו פעיל, 22 באוקטובר 2019)
טפילה

טַפִילַה (בערבית: الطفيلة) היא עיר השוכנת במערב ירדן. העיר, הנמצאת בגובה של כ-940 מטרים מעל פני הים, ידועה במטעי הזיתים והתאנים הרבים סביבה, והיא בירת נפת טפילה. ישנם יותר מ-360 מעיינות ונביעות בסביבת טפילה, כולל בשמורת דנה (צַ'אנַא ضانا) והמעיינות החמים בעַפְרַה. טפילה מזוהה עם "תופל" האדומית ששימשה כבירת ממלכת אדום. טפילה סופחה מאוחר יותר על ידי הממלכה הנבטית. לאחר הפלישה הרומית, היא נשלטה על ידי שבט ע'סאן, אשר קיים שלטון מקומי תחת האימפריה הביזנטית . טפילה עברה במאה ה-7 לשלטון מוסלמי, שהופסק לתקופה קצרה על ידי השלטון הצלבני . בתחילת המאה ה-20 היו בטפילה כ-700 בתים בהם התגוררו כ-9000 נפשות, כולם בדואים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 היא תוארה ככוללת שני רחובות ושני שווקים וקטנה משהייתה בתחילת המאה ה-20. "האוניברסיטה הטכנית טפילה" (TTU) הוקמה כמכללה בשנת 1985 והפכה לאוניברסיטה בשנת 2005. בסביבת העיר נמצאים מכרות זרחה (פוספטים) וצמנט הנמנים עם מקורות ההכנסה הגדולים של ממלכת ירדן. מוצאם של רוב תושבי הכפר הפלסטיני עבוין הוא מטפילה. מדיה וקבצים בנושא טפילה בוויקישיתוף האוניברסיטה הטכנית טפילה יצחק בן-צבי, בעבר הירדן, העולם, 2 ביולי 1936
קבילדו

קבילדו (בספרדית: cabildo; ולעיתים איונטאמיינטו: Ayuntamiento) הייתה מוסד ספרדי מנהלי שסמכותו הייתה ניהולו של יישוב עירוני ושטח השיפוט הסובב אותו. הקבילדו הופיעה בממלכת קסטיליה בימי הביניים והועברה לעולם החדש בידי הקונקיסטאדורים, שמצאו בה מסגרת משפטית נוחה ומועילה לנהל את מגעיהם אל מול הכתר ולעקוף את סמכותם של נציגי הכתר באמריקות. חברי הקבילדו, שלעיתים מונו, לעיתים קנו את משרתם, ולעיתים נבחרו בידי תושבי העיר בעלי הרכוש (vecinos), נשאו בשורה של תפקידים: חלקם נגעו לניהולה השוטף של העיר, דוגמת עירייה או רשות מקומית מודרניות, וכללו פיקוח על מידות ומשקולות, סניטציה, עבודות ציבוריות וכדומה. תפקיד נוסף נגע לאכיפת החוק, שיפוט וכן סעד משפטי. לבסוף, הקבילדו ייצגה פוליטית ומשפטית את העיר והאזור בפני הכתר, וכן אספה את המסים. לעל מנת לבצע את המוטל עליה, כללה הקבילדו מספר בעלי תפקידים. ראש הקבילדו היה מעין ראש עיר (alcalde), ונשא גם בסמכויות שיפוטיות בערכה הראשונה. לעיתים קרובות היו שני אלקלדס בקבילדו. תפקידים נוספים היו ראש כוחות השיטור (alguacil), נושא סמלי העיר (alférez real), שלעיתים קרובות היה קצין צבא ומפקד כוחות הצבא באזור, מזכיר העיר (procurador), וחברי מועצה נוספים (regidors) שמספרם השתנה בהתאם לגודלה של העיר ושטח השיפוט עליו הופקדה הקבילדו. שמה המלא של הקבילדו הוא cabildo secular, על מנת להבדילה מהקבילדו הכנסייתית, מוסד בכנסייה הקתולית המוגדר במשפט הקאנוני כגוף המורכב ממספר כוהני דת המייעצים להגמון. בראשית המאה ה-19 חל משבר המלוכה הספרדית ותחילת תהליך עצמאותן של מדינות אמריקה הלטינית. בנקודת זמן זו היוו הקבילדוס, שמרבית חבריהן היו קריאולים, גורם חשוב במילוי החלל השלטוני ולעיתים קרובות הובילו את תהליך העצמאות באזורם. קבילדו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דהריה

האם התכוונתם ל... דאהרייה – עיר בנפת חברון בשטחי הרשות הפלסטינית דהריה תחתא – כפר ערבי בין צפת לנחל עמוד, שננטש במלחמת העצמאות דהריה פוקא - כפר ערבי שאדמותיו נמכרו בסוף המאה ה-19 ליהודים להקמת ביריה ובעקבות זאת חדל להתקיים א-דהריה – אסכולה קדומה באסלאם
סימן שאלה

סימן שאלה ("?") הוא סימן פיסוק דקדוקי המחליף בסוף משפט את הנקודה (.) ומעמיד את המשפט המצוין בגדר של שאלה (בקשת מידע). השימוש בסימן זה יהיה בסופו של משפט שאלה ישיר, היינו משפט שאלה בו אדם אחד פונה ישירות לאחר. לדוגמה: הוא שאל: "היכן הרכב שלך?" במשפט שאלה עקיף לא נהוג לסמן סימן שאלה. לדוגמה: "הוא שאל אותי היכן הרכב שלי." על מנת לציין תמיהה של הקורא, מקובל לציין סימן שאלה בתוך סוגריים. בשפה האנגלית ניתן להשתמש בסימן השאלה גם בסדרה של שאלות: "?Where shall we go? and what shall we do" בספרדית מקובל שיש לסמן הן את תחילתה של השאלה והן את סופה. החל מהמאה ה-18 מקובל לסמן את תחילת השאלה בסימן שאלה הפוך "¿" ואת סופה בסימן השאלה הרגיל "?". לאחר תחילת השימוש הנפוץ במחשבים בהם סימן השאלה ההפוך אינו נגיש על המקלדת החלו להשתמש בסימן השאלה הרגיל גם בתחילת משפט. ביוונית מקובל להשתמש בסימן נקודה פסיק ";" בסוף המשפט על מנת לסמן שאלה. בערבית מקובל להשתמש בסימן שהוא תמונת ראי של סימן השאלה המקובל: "؟" בארמנית מקובל לסמן סימן שאלה ככה: "՞ " מעל האות האחרונה שבסוף המשפט כדי לסמן שאלה. מקורו של סימן השאלה במילה הלטינית quæstio שפירושה "שאלה". בתחילה כתבו את המילה במלואה, לאחר מכן קיצרו אותה לאות הראשונה והאחרונה של המילה "Qo" הנכתבת על ידי האות Q גדולה ומתחתיה האות o קטנה. סימן זה הוא למעשה סימן השאלה המודרני. לפי הסבר אחר למקורו של סימן השאלה, במאה התשיעית לאחר שסיימו משפט שאלה בנקודה, הוסיפו מעל הנקודה סימן של טילדה "~" על מנת להראות שיש להרים את הקול בסוף המשפט כדי ליצור משפט של שאלה. מסימן זה, לפי סברה זו, התפתח סימן השאלה. סימן השאלה משמש במספר שפות מחשב. בשפת C ובשפות דומות לה הוא מהווה חלק מהאופרטור ?:(האופרטור הטרינרי) המשמש ליצירת משפטים בוליאניים. בשפה Ruby נהוג להשתמש בסימן שאלה בשמות של פונקציות שמחזירות ערך בוליאני. בגרסאות הראשונות של BASIC, כל בקשת קלט מהמשתמש הייתה מסומנת על ידי סימן שאלה. בדפדפן משמש סימן השאלה כסימן מקדים לפרמטר הבקשה (POST/GET). הסימן "?" מייצג, ברישום מבואר של תנועות משחק שחמט, שגיאה. צירוף ?? משמעו שגיאה חמורה וצירוף ?! משמעו מהלך שנוי במחלוקת. במתמטיקה "?" מייצג את פונקציית סימן השאלה של הרמן מינקובסקי. סימן שאלה, באתר האקדמיה ללשון העברית
תכנות מחשבים

המונח "תכנות" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו תכנות (פירושונים). תִּכְנוּת מחשבים (לרוב מכונה בקצרה תִּכְנוּת, או לעיתים קִידּוּד) הוא תהליך הכתיבה, הבדיקה והתחזוקה של קוד המקור של תוכנית מחשב. מלאכת התכנות נעשית בשפת תכנות מתאימה, הנבחרת בהתאם לאופי התוכנית הנכתבת ובהתאם למקובל במסגרת מקום העבודה או הפרויקט שבמסגרתו נכתבת התוכנית. כתיבת קוד המקור מתבססת לרוב על הרחבתו של קוד מקור קיים, אם כי במקרים רבים קוד המקור הנכתב הוא חדש לחלוטין. מטרתו של המתכנת בכתיבה היא יצירת תוכנית מחשב המתנהגת באופן המבוקש. לתהליך התכנות נדרשים ידע ומומחיות בנושאים רבים, לרבות ידע בתחום היישום, אלגוריתמיקה ולוגיקה. ישנה מחלוקת ארוכת שנים בשאלה האם כתיבת תוכניות מחשב היא אמנות, אומנות או הנדסה. באופן כללי ניתן לומר שתוכנית מחשב טובה היא תוצאה של מומחיות בכל שלוש המיומנויות. תוכנית מחשב איכותית היא אלגנטית, יעילה ותחזוקתית, אם כי הגדרת תכונות אלה שונה במידה רבה בין העוסקים בתחום. בשונה מתחומים טכניים אחרים, העוסקים בתחום אינם נדרשים להסמכה רשמית כלשהי כדי לכנות עצמם "מתכנתים". עם זאת, במהלך השנים נעשו מאמצים רבים להפוך את מלאכת התכנות לפעילות המתבצעת בהתאם לסט עקרונות וכללים מוגדרים, ואלה סייעו להתפתחות תחום הנדסת התוכנה. תהליך פיתוחה של תוכנית חדשה כולל כמה שלבים: זיהוי הצורך בתוכנית לשם ביצועה של משימה מסוימת. עיצוב התוכנית ובחירת שפת התכנות לכתיבתה. כתיבת התוכנית בשפת התכנות שנבחרה. ניפוי שגיאות: איתור טעויות שנעשו במהלך כתיבת התוכנית, ותיקון טעויות אלה. אינטגרציה: שילוב התוכנית עם יתר התוכניות המרכיבות את מוצר התוכנה שלו נועדה התוכנית. הטמעה: העברת התוכנית למשתמשיה והדרכתם בשימוש בה. לאחר השלמת תהליך הפיתוח עוברת התוכנית לשלב התחזוקה, המתבצע במהלך כל חייה של התוכנית. בשלב זה עוברת התוכנית שיפורים בהתאם למשוב המגיע מהמשתמשים בה, מתוקנות תקלות ואף חורי אבטחה המתגלים מפעם לפעם, נעשים שינויים להתאמת התוכנית לשינויים סביבתיים (כגון החלפה של מערכת הפעלה וכדומה). סוף חייה של התוכנית הוא בשלב הגריטה בה היא מוצאת משימוש. במקרים רבים נעשה שימוש בחלקים מהתוכנה לשם יצירת תוכנה חדשה. שימוש כזה מכונה לעיתים "קניבליזם". שפות תכנות שונות מעניקות למתכנת פרדיגמות שונות לפיתוח התוכנה. הפרדיגמות הבולטות הן: תכנות מובנה תכנות פרוצדורלי תכנות פונקציונלי תכנות מונחה-אירועים תכנות מונחה-עצמים תכנות מוכוון היבטים ערך מורחב – תוכנית Hello world תוכנית "Hello World" היא תוכנית מחשב המדפיסה את המחרוזת "Hello World" בהתקן תצוגה. משתמשים בה בהדגמות ללימוד שפות תכנות שונות, ועבור תלמידים רבים היא מהווה את ניסיון התכנות הראשון שלהם בשפה. לרוב, כתיבת תוכנית כזו היא עניין פשוט מאוד, במיוחד בשפות המתבססות על שורת פקודה (למשל במעטפת פקודה) כדי להוציא את הפלט. תוכנית "Hello World" יכולה להיות שימושית כדי לבדוק שהמהדר, סביבת הפיתוח וסביבת הריצה של השפה הותקנו כראוי. הגדרת כלי התכנות מאפס עד למצב שבו תוכנות פשוטות יכולות להתהדר ולרוץ, יכולה לדרוש עבודה רבה. לכן יש טעם גם בשימוש בתוכנה פשוטה כדי לבדוק מערכת כלי תכנות חדשה. הנדסת תוכנה תוכנה - מונחים שפת תכנות טכניקות תכנות ישנות אליהן לא תתגעגעו, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2009 תכנות מחשבים, דף שער בספרייה הלאומית Paul Graham (2003). Hackers and Painters
רפואת ספורט

רפואת ספורט היא תחום ברפואה המתמחה במניעה, אבחון, טיפול ושיקום בפגיעות שנגרמו כתוצאה מעיסוק בספורט ופעילות גופנית וכן בשיפור הישגי ספורטאים. הפציעות בהן עוסקת רפואת הספורט הן בעיקר סיבוב או דפורמציה (עיוות-צורה) של מפרקים ושרירים. רפואת ספורט מערבת תחומים רבים מן הרפואה המודרנית ומקשרת אותם אל הפעילות הגופנית: רפואת משפחה, אורתופדיית ספורט, רפואת ילדים, רפואת נשים, פיזיותרפיה, פיזיולוגיה של המאמץ, תורת האימון, תזונה, פסיכולוגיה, ביומכניקה (תורת התנועה), וכן טיפולים כגון עיסוי, כירופרקטיקה, אוסטיאופתיה, וטיפולי רפואה משלימה. רופאי ספורט הם רופאים אשר סיימו בית ספר לרפואה ובעלי רישיון לעסוק ברפואה ממשרד הבריאות, ועברו הכשרה תאורטית ייעודית משך כשלוש שנים וכן הכשרה מעשית (סטאז') של 350-700 שעות (בהתאם למומחיות הרופא). הפרופסור ויקטור גוטהיינר היה מחלוצי רפואת הספורט בישראל. מדיה וקבצים בנושא חוק הספורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רפואת ספורט (באיטלקית) נדן פלדמן, פצעי לחץ, באתר TheMarker‏, 8 בספטמבר 2014 גלי וינרב, ‏"אנחנו צריכים לחסוך מסת שריר לפנסיה כמו שחוסכים כסף", באתר גלובס, 24 במאי 2015 יואב כהן, משחק תפקידים | מבית החולים - לצפייה במשחקים על הקווים: מה עושה רופא ספורט?, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2022 רפואת ספורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רפואת ספורט, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה ובנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנקו בלריני

פרנקו בלריני (באיטלקית Franco Ballerini‏; 11 בדצמבר 1964 - 7 בפברואר 2010), היה רוכב אופניים איטלקי. בלריני, שהיה מבולטי הרוכבים במרוצים החד-יומיים בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה העשרים, היה מאמן נבחרת איטליה באופני כביש בשנות האלפיים והצליח לגבש את הנבחרת המפולגת שזכתה בהדרכתו בארבע אליפויות עולם ובמרוץ כביש אולימפי אחד. בלריני נהרג בתאונת דרכים בעת ששימש נווט במרוץ מכוניות מסוג ראלי. בלריני נולד בפירנצה. הפך למקצוען בשנת 1986 עת הצטרף לקבוצת "מאניפלקס". הישגו הבולט הראשון היה ניצחון במרוץ החד-יומי "טרה ואלי וארזינה" ב-1987. ב-1990, במדי קבוצת "דל טונגו", ניצח בשני מרוצים חד יומיים יוקרתיים: ג'ירו דל פיימונטה ופריז - בריסל ובקטע ה-14 בג'ירו ד'איטליה באותה שנה. שנה לאחר מכן הצטרף לקבוצה החזקה "GB-MG מליפיצ'ו", שהפכה בשנים שלאחר מכן ל-"מאפיי-GB". בעזרת הקבוצה עטורת הכוכבים החל להתבלט כאחד מהמועמדים המובילים במרוץ החד-יומי היוקרתי ביותר, פריז - רובה. ב-1993 נכנע בלריני על קו הסיום בוולודרום ברובא לרוכב הצרפתי ז'ילבר דוקלו-לאסאל וסיים שני. שנה לאחר מכן סיים שלישי וב-1995 ניצח בפריז - רובא כשחצה את קו הסיום לבדו, בפער של 1:56 דקות מאנדריי צ'מיל שסיים שני. ב-1996 סיים חמישי וב-1998 ניצח בלריני שנית בפריז - רובא, גם הפעם לבדו, בפער של 4:16 דקות מאנדראה טאפי שסיים שני. ב-2001 היווה מרוץ פריז - רובא את מרוץ הפרישה שלו וכשחצה את קו הסיום (במקום ה-32) הוא חשף מתחת לחולצת הרכיבה שלו חולצה נוספת עליה התנוססו המילים "Merci Roubaix" ("תודה רובא"). במרוץ פריז-רובא של 2010 הודיעו המארגנים כי הרוכב האיטלקי הראשון שיחצה את קו הסיום יקבל אבן פאב'ה ממסלול המרוץ כפרס לזכרו של בלריני. בפרס זכה פיליפו פוצאטו. זמן לא רב אחרי פרישתו מרכיבה במרוצים באפריל 2001, מונה בלריני כמאמן נבחרת אופני הכביש של איטליה. בשנים שלפני מינויו סבלה נבחרת איטליה, שנחשבה כחזקה בעולם, מחוסר לכידות קבוצתית, דבר שהתבטא בכישלונות חוזרים ונשנים בניסיונותיה לנצח באליפות העולם (ניצחונם האחרון של האיטלקים היה, באותה עת, ניצחונו של ג'אני בוניו ב-1992). בלריני השכיל לאחד את הנבחרת האיטלקית סביב רוכב מטרה אחד במרוצי אליפות העולם. תחילה בנה את הנבחרת סביב מריו צ'יפוליני שניצח באליפות העולם ב-2002 [1], ולאחר מכן סביב פאולו בטיני שניצח במרוץ הכביש באולימפיאדת אתונה (2004) ובאליפויות העולם ב-2006 וב-2007. באליפות העולם של 2008 נחשב בטיני כמוביל הנבחרת האיטלקית, אך חברו לנבחרת, אלסנדרו בלן, היה זה שניצח במרוץ. גם במרוצי אליפות העולם בהם נכשלה הנבחרת האיטלקית, היא הפגינה בדרך כלל רכיבה מלוכדת. מדיה וקבצים בנושא פרנקו בלריני בוויקישיתוף פרנקו בלריני, באתר Cycling Archives פרנקו בלריני (1964 - 2010) (באנגלית) דף תמונות של בלריני, אתר צלם הספורט רוברטו בטיני צילום של רוברטו בטיני ידיעה מאתר מרוץ פריז-רובא תפקיד מאמן לאומי באופניים הוא מצומצם בצורה ניכרת מתפקיד המנהל הספורטיבי בקבוצות המסחריות הרגילות. תפקידו המרכזי של המאמן הלאומי מתמצה בבחירת הרוכבים שירכיבו את הנבחרת ובקביעת הטקטיקה למרוץ. צילום של רוברטו בטיני
ערל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ערל - מי שלא נימול ערל - כינוי גנאי לגוי (מי שאינו יהודי) ערל - כינוי גנאי מקראי לפלשתים
פוגה מונדי

פוגה מונדי (לטינית: fuga mundi, יוונית: ἀναχωρέω – אנאכוריאו או אנאכורזיס) הוא מונח תאולוגי, בעיקר בנצרות, שפירושו "היפרדות מן העולם" או "פרישה מהעולם", כלומר פרישה מהחברה למקום מבודד, פעולה המוכרת בשם התבודדות. להיבדל מהעולם ולהגשים את רעיון הפוגה מונדי יכולים הנזירים המתבודדים, שעדיין רואים מדי פעם מתבודדים אחרים ויכולים להיפגש פעם בשבוע לתפילה משותפת; יכולים המסתגרים (claustration) במקום סגור לחלוטין שאינם פוגשים בני אדם אחרים; ויכולים נזירים במנזרים שבהם יש מספר נזירים שאינם יוצרים קשר עם העולם החיצון, ובהם אין לנזירים רשות לצאת מהמנזר ואין רשות לאדם מבחוץ להיכנס אל המנזר. פוגה מונדי היא דרך של חזרה בתשובה מרצון, בדרך של בדידות, הכחשה עצמית ותפילה. הרעיון של "פוגה מונדי" מובן לעיתים בטעות כבריחה מן העולם, או אפילו בוז לעולם. אולם שני אלו הם מושגים שונים, בוז לעולם הוא contemptus mundi ואין קשר בינו לבין תיעוב עצמי. פוגה מונדי אף אינה בהכרח סגפנות, כי סגפן יכול להמשיך לחיות בחברה, תוך ויתור על הנאות. מטרת הפרישה מהעולם היא לזכות בשלוות נפש. רעיון דומה של נזיר מתבודד ניתן למצוא בתרבות הודו. שם יש מספר סוגי נזירים, אלו המעורבים בחברה (לרוב מוכרים בכינוי "סאדו") והמתבודדים העוסקים בתרגול מדיטטיבי ונפשי במטרה לבטל את תאוותיהם ותשוקותיהם ולהגיע לנירוואנה, חלקם הגדול מזוהים בכינוי הקיבוצי "ואנאפרסטה" (Vanaprastha). ערך זה הוא קצרמר בנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נבוכדנצר הראשון

נבוכדנצר הראשון (נבו-כודורי-אוצור) היה מלך בבל בשנים 1123-1146 לפנה"ס או 1126–1103 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה. המלך הרביעי מהשושלת הרביעית של איסין שמלכה בבל, שהייתה השושלת השנייה של איסין. השושלת תפסה את השלטון בבבל מממלכת עילם לאחר שעילם הביסה את מלכי השושלת הכשית ששלטה בבל במשך כ-400 שנים. בתחילת מלכותו הוא אסף צבא ופלש לעילם, אבל הכתה אותו מגפה והוא נסוג. הוא חיכה לאות משמים, וקיבל אותו בקיץ. שוב הוא ארגן צבא ופלש לעילם והביס אותה. הוא נכנס לעיר שושן ולקח את פסלי האלים מרדוך ואשתו שרפניתום, ששהו בשבי העילמי, והחזיר אותם לעיר הבירה בבל. הוא הקים מחדש מקדשים שהעילמים הרסו בניפור ואור. במיוחד נודעה חשיבות לשיקום מקדשו של האל מרדוך - מקדש אסגילה - בעיר בבל. המקדש הפך למקדש המרכזי של ממלכת בבל עד לחורבנה בשנת 538 לפני הספירה ואף אחר כך, כשבבל הייתה תחת שלטון פרסי ויווני. בימיו הוכר האל הבבלי מרדוך כמלך האלים וראש הפנתיאון הבבלי. גם הכרה זו נמשכה מאות שנים אחרי שבבל עברה לחסות פרסית ואחר כך יוונית. אומנם על פי סיפור הבריאה הבבלי אנומה אליש הוכתר מרדוך למלך האלים עם בריאת העולם ותוכניות הבנייה של מקדש אסגילה ניתנו לבני האדם כבר אז, אולם חיבור זה שייך, ככל הנראה, לימי נבוכדנאצר הראשון. מרדוך החליף את האל הראשי הקודם מאז ימי שומר הקדומה - אנליל.[דרוש מקור] לאחר מותו ירש אותו בנו אנליל-נדין-אפלי(אנ'), שמת בעודו נער. מדיה וקבצים בנושא נבוכדנצר הראשון בוויקישיתוף נבוכדנצר הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.