laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תחנת הרכבת בתיר

תחנת בתיר הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים צפונית לכפר בתיר, באפיקו של נחל רפאים. החל משנת 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרי הקיטור. כיום משמשת התחנה כתחנה תפעולית בלבד. התחנה הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים, בשנים 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרים. בניין התחנה המקורי היה זהה למדי לבניינים שבתחנות הביניים הקטנות האחרות בקו ירושלים - לוד, סג'ד ודיר אבאן (בית שמש), וארבעתם הוגדלו בתחילת המאה ה-20 באמצעות הוספת קומה למבנה המקורי. התחנה והבניין נשארו בשימוש גם בתקופת המנדט הבריטי, אך גג הרעפים של הבניין הוחלף בגג שטוח לקראת סוף המנדט. לאחר קום המדינה רכבת ישראל זנחה את הבניין עוד הרבה לפני סגירת הקו בשנת 1998, אבל המבנה נהרס סופית רק בעת שיקום הקו בתחילת העשור הנוכחי. כיום התחנה משמשת שוב למפגשי רכבת, אבל אין בה תחנת נוסעים או משא. רוב מפגשי הרכבות של קו בית שמש-ירושלים מתקיימים בתחנת הרכבת בר גיורא ורק במקרים של איחורים משמעותיים של הרכבות בקו, מתבצעים מפגשים בתחנה זו. הבניין היחיד שנמצא בשימוש התחנה הוא מבנה שליטה ובקרה טיפוסי של רכבת ישראל שהוקם במסגרת שיקום הקו. מפת אזור בתיר עם סימון התחנה, 1901 (באנגלית), באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
צלבי אלינור

צלבי אלינור (אנגלית: Eleanor cross) הם אנדרטאות בצורת צלב שהוקמו על ידי המלך אדוארד הראשון מאנגליה, לזכרה של אשתו אלינור מקסטיליה. המלכה אלינור נפטרה בשנת 1290 במחוז נוטינגהאמשייר והובאה במסע שנמשך שלושה עשר ימים ושנים עשר לילות מהארבי במחוז לינקולנשייר למנזר וסטמינסטר. בכל שנים עשר המקומות בהם נח ארונה של המלכה בנה המלך אדוארד הראשון את האנדרטאות. לינקולן גרנת'פם סטמפורד גדינדטון נורת'המפטון סטוני סטרטפורד ווברן דנסטייבל סנט אולבנס וולת'ם קרוס וסטצ'יפ צ'רינג קרוס מצלבים אלה שלושה שרדו: וולת'ם קרוס, נורת'המפטון וגדינגטון. ליד תחנת הרכבת בצ'רינג קרוס נמצא שחזור של הצלב המקורי, שעמד במקור מול ארמון וייטהול, במקום בו עומד היום פסלו של המלך צ'ארלס הראשון. מדיה וקבצים בנושא צלבי אלינור בוויקישיתוף
M81

M81 (נקראת גם גלקסיית בודה או NGC 3031) היא גלקסיה ספירלית גדולה בעלת בהירות נראית של כ-6.9 הנמצאת במרחק של כ-12 מיליון שנות אור מהשמש. הגלקסיה נמצאת בקבוצת הכוכבים הדובה הגדולה. היא נתגלתה ב-1774 על ידי יוהאן אלרט בודה. גילוי זה אושר ב-1779 על ידי אסטרונומים נוספים, ובאותה שנה, החליט שארל מסיה להוסיף אותה לקטלוג מסיה תחת הכינוי M81. המבנה של M81 דומה למבנה של גלקסיות ספירליות אחרות, כגון שביל החלב, עם זרועות שמתעקלות לתוך מרכז הגלקסיה. בשל עובדה זו, וכן קרבתה היחסית, הגרעין הגלקטי הפעיל שלה (שייתכן וקיים בו חור שחור על-מסיבי) ובהירותה, היא משמשת כיעד מועדף למחקר. סופרנובה SN-1993J, אשר נתגלתה ב-28 במרץ 1993 בספרד, נמצאת ב-M81. בזמן הגילוי, הייתה זו הסופרנובה השנייה הכי בהירה שנצפתה במאה ה-20. המאפיינים הספקטרליים של הסופרנובה השתנו לאורך זמן: בתחילה, היא אובחנה כסופרנובה מסוג II (אשר נגרמת על ידי פיצוץ כוכב ענק) עם קווי פליטה חזקים של מימן. אך מאוחר יותר, קווי המימן נמוגו והופיעו קווי הליום חזקים, מה שגרם לסופרנובה להיראות כסוג Ib. יותר מכך, השינויים בבהירות נראית SN-1993J לאורך זמן היו שונים מאלה שנצפים בסופרנובות מסוג II אך גם לא דמו לשינויים הנראים בסוג Ib. כתוצאה מכך, בסופו של דבר, היא סווגה כ-IIb – מחלקת מעבר בין הסוגים II ו-Ib. המסקנות המדעיות מתצפיות באירוע זה הציעו כי סופרנובות מסוגים Ib ו-Ic נוצרות למעשה מפיצוץ כוכבים ענקיים, בתהליך דומה לאלה שמתרחשות בסוג II. רוב פליטת הקרינה מ-M81 בתחום התת-אדום מקורה באבק הבין-כוכבי, אשר מצוי בעיקר בזרועות הספירליות של הגלקסיה וקשור גם לאזורי יצירת כוכבים חדשים. ההסבר הכללי הוא שכוכבים כחולים חמים וקצרי חיים שמצויים באזורי יצירת כוכבים מחממים את האבק ומגבירים את פליטות התת-אדום מאזורים אלה. M81 היא הגלקסיה הכי גדולה בקבוצת גלקסיות שקרויה על שמה, קבוצת M81 ושכוללת גם את M82‏, NGC 3077 וכ-30 גלקסיות נוספות. המרחק בין השמש לקבוצה זו הוא כ-11.7 מיליון שונות אור, מה שהופך אותו לאחת הקבוצות הקרובות לקבוצה המקומית (שכוללת את גלקסיית שביל החלב). בין M81 לשכניה, M82 ו-NGC 3077, יש אינטראקציות כבידה, אשר גרמו ליצירת מבני גז בתוך הקבוצה על ידי 'גזילת' מימן מתוך הגלקסיות. יותר מכך, אינטראקציות אלה גם גרמו לחלק מהגז הבין-כוכבי ליפול לתוך M81 ו-NGC 3077, מה שהוביל ליצירת כוכבים רבים במרכזי גלקסיות אלה. M81 ו-M82 הן שתיים מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2‏, IC 342, גלקסיית המחוגה, גלקסיית הפסל, M83‏, M94‏, M94‏, NGC 4945 וקנטאור A. קבוצת M81, הקבוצה המקומית ועוד קבוצות וצבירים אחרים נמצאים בצביר העל המקומי שנקרא צביר-על הבתולה. M81, M82 וכמה גלקסיות אחרות בקבוצת M81 ממוקמות כ-10° צפון-מערבה מדובהה (α בדובה הגדולה) וניתן לראות את שני האובייקטים באמצעות משקפת או טלסקופ קטן, אף על פי שצופה לא מיומן יתקשה למצוא אותן בתנאי תצפית לא אידיאליים. כדי להבחין במבנה הפנימי של M81, דרוש טלסקופ של 20 ס"מ או יותר. מדיה וקבצים בנושא M81 בוויקישיתוף M81 בדפי מסיה של SEDS M81, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים Yeuk-Kwan E. Cheung & Feng Xu: CONSTRAINING THE STRING GAUGE FIELD BY GALAXY ROTATION CURVES AND PERIHELION PRECESSION OF PLANETS, The Astrophysical Journal, 2013 September 1, p. 19 M. L. McCall: A Council of Giants, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 440, Iss. 1, p. 8 (2014)
יהודה חזני

יהודה חזני (ז' בתמוז ה'תש"ה - כ"ח בתמוז ה'תשנ"ב; 18 ביוני 1945 - 29 ביולי 1992) היה מראשי גוש אמונים. היה היוזם והמארגן של הצעדה החגיגית רבת המשתתפים ריקוד דגלים המתקיימת מדי שנה ביום ירושלים. מאז שנפטר מוקדש האירוע לזכרו. נולד כיהודה חזנצ'וק. למד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק שהיה מכנה אותו "בעל האלפים" משום שהוא היה האחראי לארגון הפגנות גדולות עם אלפי אנשים. בשנת תשס"ח יצא לאור הספר "עץ יהודה" הכולל סיכומי שיעורים של הרב צבי יהודה בעריכתו. היה מראשי תנועת "גוש אמונים" וממייסדי היישובים קדומים ועפרה. עמד בראש הוועד למען אסירי המחתרת היהודית שפעל למען מתן חנינה לאסירים. בזמן מבצע שלום הגליל פעל בניו יורק להבאת צעירים יהודים לארץ, וייסד, יחד עם סא"ל במיל' מאיר אינדור, את עמותת "שר-אל" שעוסקת בהבאת מתנדבים לצה"ל מחוץ לארץ. הקים צוות למען העם והארץ, שלימים שונה שמו ל"מטה מאמ"צ". חזני נהרג בכ"ח בתמוז ה'תשנ"ב בנפילה מצוק בנחל אוג שבמדבר יהודה ונקבר בהר הזיתים. כעשר שנים לאחר מותו, ב-16 בפברואר 2003, נהרג גם בנו, זאב חזני, מנפילה מצוק בנחל קדם שבאזור עין גדי, במרחק של כ-30 ק"מ מהנקודה שבה נהרג אביו, ונטמן בסמוך לו. הרב חזני היה נשוי לחנה, להם תשעה ילדים. בתו אפרת נשואה לעיתונאי חנוך דאום. אריאל - נשוי כלתו למנורה חזני - במאית. תמר - נשואה חתן לרב מיכי יוספי. הרב ד"ר יואל אליצור, ‏במדבר יהודה, באתר כיפה, 3 באפריל 2003 אפרת וייס, נפל מצוק ונהרג - כמו אביו, באתר ynet, 17 בפברואר 2003 מאיר אינדור, ‏המנהיג בציונות הדתית שאיש לא מדבר עליו, באתר "סרוגים", 5 באוגוסט 2016 הרב יהודה חזני, על היופי (על-פי ההסתכלות במקורותינו), מתוך ניצני ארץ, באתר ספריית אסיף. כרטיס קבר באתר הר הזיתים הרב יהושע רוזן, אזכרה 20 שנה לרב יהודה חזני זצ"ל, באתר יוטיוב מידע על חזני, יהודה, 1945-1992 בקטלוג הספרייה הלאומית יהודה חזני, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" יהודה חזני (1945-1992), דף שער בספרייה הלאומית מאיר אינדור, ‏המנהיג בציונות הדתית שאיש לא מדבר עליו, באתר "סרוגים", 5 באוגוסט 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועדון הכדורגל מוסקבה

מועדון הכדורגל מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб Москва) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר מוסקבה, בירת רוסיה. דירוג השיא של הקבוצה בליגת העל הרוסית הוא מקום 4, בעונת 2007. הקבוצה הייתה קיימת כקבוצה מקצוענית מ-1997 ועד 2010, עת הודיעה על פשיטת רגל. מותג הקבוצה נרכש מחדש והייתה פעילה כקבוצת כדורגל חובבנית, שמרכז האימונים שלה נמצא ברובע צ'רטנובו במוסקבה. היא התמודדה באליפות העיר מוסקבה ובליגה הרוסית השלישית. קבוצת הנוער של מוסקבה זכתה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער בעונת 2004. מאז שנת 1924 היה בעיר מוסקבה מועדון כדורגל שנתמך על ידי חברת הרכב זיל, שנקרא טורפדו מוסקבה. באמצע שנות ה-90, כאשר התקדמה רוסיה כמו שאר מדינות היבשת בכניסת הכסף לכדורגל, לא יכלה זיל להרשות לעצמה להחזיק קבוצה בליגה הרוסית הבכירה. טורפדו מוסקבה נמכרה לחברת ענק, שהחזיקה בין השאר באצטדיון לוז'ניקי ועל כן עברה טורפדו לשחק במגרש זה. מספר שנים מאוחר יותר, החליטה זיל כי ברצונה להקים קבוצה חדשה שתהיה בבעלות החברה ושתשחק באצטדיון טורפדו המסורתי והקימה בשנת 1997 קבוצה חדשה וכך היו בעיר שתי קבוצות שענו לשם טורפדו: טורפדו לוז'ניקי וטורפדו זיל. בשנת 2003 מכרה זיל גם את הקבוצה השנייה לחברת מתכת רוסית ששינתה את שם הקבוצה ל"טורפדו-מטאלורג". ביולי, 2004 עברה הבעלות על הקבוצה ידיים פעם נוספת, הפעם לעיריית מוסקבה שקראה לקבוצה בפשטות "מועדון הכדורגל מוסקבה". הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון על שם אדוארד סטרלצוב בתקופת התמודדותה בליגת העל. הקבוצה הגיעה לשיא הצלחתה כשסיימה במקום החמישי בליגה הרוסית ב-2005, במקום השישי ב-2006 וב-2007 הגיעה למקום הרביעי - מיקום השיא שלה. ב-2010 הקבוצה הכריזה על פשיטת רגל והיא הודחה מהליגה הרוסית מטעמים פיננסיים והורדה לליגה החובבנית. הקבוצה הגיעה לראשונה בתולדותיה למפעל אירופאי כלשהו בעונת 2006, אז שיחקה בגביע האינטרטוטו ועברה בסיבוב השני את קבוצת MTZ RIPO מבלארוס אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת הרטה ברלין הגרמנית. הקבוצה העפילה לגמר גביע מוסקבה לקבוצות חובבניות, אך הפסידה לקבוצה סטוליצה וסיימה במקום השלישי באליפות מוסקבה. ב-31 בדצמבר 2010, ראשי הקבוצה הודיעו רשמית על פירוקה. זמן קצר לאחר מכן מותג הקבוצה נרכש מחדש והייתה פעילה כקבוצת כדורגל חובבנית, שמרכז האימונים שלה נמצא ברובע צ'רטנובו במוסקבה והתמודדה בליגה הרוסית השלישית. הקבוצה מכונה, על ידי אוהדי הכדורגל והכתבים ברוסיה בשם "התושבים" (ברוסית: Горожане). כמו כן, עד שנת 2010 היה לקבוצה כינוי נוסף, "הכובעים" (ברוסית: Кепки) שהתייחסה לכך שהקבוצה בבעלות ראש העיר דאז, יורי לוז'קוב, שהיה ידוע בשל הכובעים שנהג לחבוש כל הזמן. אליפות רוסיה: מקום 4 (2007) הגביע הרוסי: גמר 2007 גביע מוסקבה לקבוצות חובבניות: גמר 2010 מדיה וקבצים בנושא מועדון הכדורגל מוסקבה בוויקישיתוף מועדון הכדורגל מוסקבה, ברשת החברתית אינסטגרם האתר הרשמי אתר נוסף (אורכב 03.08.2020 בארכיון Wayback Machine) אתר האוהדים הרשמי Как живёт ФК "Москва", который может возродить Тимати
שרון דן אדל

שרון ג'ני דן-אדל (בהולנדית: Sharon Janny den Adel; נולדה ב-12 ביולי 1974 בוודינסקוין שבדרום הולנד) היא זמרת הולנדית וסולנית להקת המטאל Within Temptation. דן-אדל נולדה בשנת 1974 בדרום הולנד. בטרם החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, עבדה דן-אדל בחברת אופנה, והיא מעצבת את תלבושותיהם של חברי הלהקה. בשנת 1996 ייסדה יחד עם בן זוגה, הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt), להקה בשם The Portal שלאחר מכן שמה שונה ל-Within Temptation. דן-אדל נחשבת לנציגה הלא-רשמית של הלהקה. היא שותפה לכתיבת שיריהם, וקול המצו-סופרנו שלה הוא סימן ההיכר המוזיקלי של הלהקה. בנוסף לכך, כל הקליפים של הלהקה מתמקדים בעיקר בדן-אדל כשהיא משחקת דמויות שונות, ושאר חברי הלהקה מופיעים ברקע, או לא מופיעים בכלל. כמו כן, היא מופיעה גם על עטיפות אלבומיהם. בנוסף להופעותיה עם להקתה, שרה דן-אדל גם עם הלהקות: After Forever, ‏Heideroosjes ודיליין. והיא השתתפה גם בשירו של ה-D.J והמפיק ארמין ואן ביורן In and Out of Love. בראיונות סיפרה דן-אדל, כי תמיד חלמה לשיר עם קורט קוביין, סולן להקת נירוונה לשעבר שהתאבד. ב-7 בדצמבר 2005 נולדה לדן-אדל ובן זוגה, רוברט ווסטרהולט, בתם הבכורה ושמה אווה-לונה (Eva Luna). בזמן הריונה לא רצתה דן-אדל לדעת את מין העובר, וגילתה, למעשה, שמדובר בבת רק לאחר הלידה. היא השתתפה במסע ההופעות של להקתה בעודה בהריון. ב-1 ביוני 2009 נולד לבני הזוג ילד נוסף ושמו רובין איידן (Robin Aiden). ב-30 במרץ 2011 נולד לזוג ילדם השלישי ושמו לוגאן ארווין (Logan Arwin) נכון לשנת 2010 מתגוררת דן-אדל בהולנד. בעבר, היא התגוררה בעשר ארצות שונות, ובהן: אינדונזיה, אתיופיה, סורינם, תימן וסרי-לנקה. לקראת סופה של שנת 2017 לא היה מידע חדש על פעילות הלהקה, בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה פורסמה הכרזה מדן-אדל כי היא חוזרת בקרוב. ב-10 בנובמבר 2017 דן-אדל הכריזה בסרטון וידאו על פרויקט מוזיקלי שלה שפורסם בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה. לאחר סיבוב ההופעות האחרון שלהם דן-אדל חוותה מחסום כתיבה ולא הייתה מסוגלת לכתוב שירים חדשים עם הלהקה. בנוסף לכך היא גם התמודדה עם בעיות אישיות. דן-אדל החליטה לכתוב שירים לעצמה במטרה לעזור לעצמה להתמודד עם בעיות אלה, כמה זמן לאחר מכן התגלה שאביה חלה בצורה קיצונית, עם סיום הפרויקט אף התגלה שאביה נפטר כתוצאה ממחלתו והפרויקט מוקדש לזכרו. כשנתיים לאחר מכן שבהן דן-אדל כתבה לעצמה, היא החליטה לשתף את החומר בפומבי ועם חברי הלהקה, ונתנה לפרויקט המוזיקלי את השם My Indigo. שרון דן אדל, ברשת החברתית פייסבוק שרון דן אדל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרון דן אדל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שרון דן אדל, באתר ספוטיפיי שרון דן אדל, באתר MusicBrainz (באנגלית) שרון דן אדל, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) שרון דן אדל, באתר Discogs (באנגלית) שרון דן אדל, באתר Songkick (באנגלית) שרון דן אדל, באתר SecondHandSongs אור ברנע, עומדים בפיתוי, באתר ynet, 26 בנובמבר 2009 דף המעריצים הישראלי בפייסבוק של להקתה Within Temptation Israel
חורש הדקלים באלש

חורש הדקלים באלש (בוולנסית: Palmerar d'Elx; בספרדית: Palmeral de Elche) בעיר אלש השוכנת בדרום הקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד, הוא חורש עצי הדקל הגדול באירופה ואחד הגדולים בעולם. החורש מכסה שטח של 3.5 קמ"ר, מהם 1.5 קמ"ר בתוך העיר אלש עצמה, ויש בו 11,000 עצים, חלקם בני כ-300 שנים. בשיאו, ייתכן שכיסה שטח כפול וכלל עד 200,000 עצים. הסברה היא כי דקלים ראשונים ניטעו בחורש על ידי פיניקים מקרתגו כבר במאה ה-5 לפנה"ס. מערכת השקיה הוקמה בתקופת השלטון המוסלמי בספרד, על ידי עבד א-רחמן הראשון, שליט אנדלוסיה במאה ה-8, והיא עדיין נמצאת בשימוש כיום. מערכת ההשקיה מובילה מים מנחל וינלופו (Vinalopó) החוצה את העיר בסמוך ממערב לחורש. במחצית השנייה של המאה ה-17 החלה העיר להתפשט על חשבון שטחי החורש, ותנופת התיעוש פגעה בו. רק בשנות העשרים של המאה ה-20 חלחלה ההבנה כי החורש נמצא בסכנה, ובעשור שלאחר מכן חוקקו חוקים להגנת העצים ששרדו. החוק העיקרי בעניינו של החורש הוא חוק הקהילה האוטונומית של ולנסיה משנת 1986. החורש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 כמייצג נדידת נוף תרבותי מתרבות ומיבשת אחת לאחרת. עצי החורש הם מהמין תמר מצוי, ומקורם במערב אסיה ובצפון אפריקה. הם עשויים להגיע לגובה של יותר מ-30 מטר ולשרוד משך יותר מ-300 שנים. התמרים נאספים מהחורש בחודש דצמבר, וענפים מהעצים משמשים לתהלוכת יום ראשון של הדקלים בכל רחבי ספרד ולשימושים אומנותיים. עץ הדקל הגדול בחורש הוא הדקל הקיסרי (Palmera Imperial) שנקרא כך לאחר ביקורה של אליזבת, נסיכת בוואריה במקום בשנת 1894. מדיה וקבצים בנושא חורש הדקלים באלש בוויקישיתוף החורש בלשכת התיירות של ספרד החורש בלשכת התיירות העירונית של אלש
פרוגרסיב מטאל

פרוגרסיב מטאל (באנגלית: Progressive Metal; תרגום חופשי: מטאל מתקדם; נקרא גם: פרוג מטאל, Prog Metal) הוא זרם מוזיקלי המשלב בין רוק מתקדם והבי מטאל. הסימנים הראשונים לז'אנר הופיעו בתחילת שנות ה-70 כאשר אבות ראשונים כמו King Crimson ו-Rush לקחו את הרוק המתקדם לכיוון כבד יותר, המושפע רבות מהבי מטאל והארד רוק. פרוגרסיב מטאל, כסגנון מוזיקלי מובהק, קודם בעיקר על ידי חברי סצנת ההבי מטאל האמריקאית של אמצע שנות ה-80, בעיקר Queensrÿche,‏ Fates Warning ומאוחר יותר על ידי Dream Theater ו-Symphony X. פרוגרסיב מטאל משלב את הנגינה הרועשת, מונעת הגיטרה של הבי מטאל וממזגת אותה עם מיומנות טכנית ווירטואוזיות בהשפעת רוק מתקדם. פרוגרסיב מטאל מאופיין בכתיבת שירים לא שגרתית הכוללת הרמוניות מורכבות, קטעים מרובים, כלי נגינה לא שכיחים בהבי מטאל מסורתי כגון קלידים, וכן השפעות מחוץ למוזיקת מטאל. לעיתים קרובות, זמרים מעדיפים שירה נקייה, ומשתמשים בליריקה פואטית ולעיתים מלנכולית הכוללת נושאים כגון רגשות, פילוסופיה, מדע בדיוני ופוליטיקה. רוק מתקדם הבי מטאל מדיה וקבצים בנושא פרוגרסיב מטאל בוויקישיתוף פרוגרסיב נגד מטאל - מאמר על הז'אנר החדש, וההבדלים בין רוק מתקדם ובין Heavy Metal
צבי גרשוני

צבי גרשוני (1915, בסרביה – 1 בספטמבר 1976), היה מחלוצי ההתיישבות היהודית בנגב ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בין השנים 1969–1976. נולד בעיר בלצי בבסרביה (אז באימפריה הרוסית, כיום ברפובליקת מולדובה), שם למד בגימנסיה העברית המקומית. היה פעיל בתנועות נוער ציוני "מכבי הצעיר" ואחר כך "גורדוניה" ברומניה. עלה לישראל בשנת 1936, עבד בפרדסים ברחובות, ולאחר מכן בנמל חיפה בשנים 1937–1940. בשנת 1943 נמנה עם מייסדי הקיבוץ ניר עם בנגב. בין השנים 1946–1947 מילא תפקידים בארגון העלייה של שארית הפליטה מאירופה לישראל. בעת מלחמת העצמאות היה ראש ועד יישובי הנגב. כיהן כמזכיר פנים של איחוד הקבוצות והקיבוצים והשתייך להנהגתו. למד כלכלה באוניברסיטה העברית. כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם המערך עד לפטירתו בשנת 1976. הוא הובא למנוחות בקיבוצו ניר עם. מדיה וקבצים בנושא צבי גרשוני בוויקישיתוף צבי גרשוני, באתר הכנסת צבי גרשוני, באתר כנסת פתוחה אזכרה לחבר הכנסת צ. גרשוני ז"ל - מתוך דברי הכנסת קרן גרשוני ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאודיקה השישית

לאודיקה השישית הייתה בתו של אנטיוכוס הרביעי, שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 175 ל-164 לפנה"ס, ואחותו של אנטיוכוס החמישי, שליט הממלכה הסלאוקית בין השנים 164 ל-162 לפנה"ס. לאחר שאנטיוכוס החמישי נרצח על ידי דמטריוס הראשון, ברחה לאודיקה מאנטיוכיה, והתגייסה לעזרתו של אלכסנדר באלאס. לאודיקה, יחד עם שר הכספים לשעבר של אנטיוכוס אפיפנס, הראקליאידס הצליחו לשכנע את הסנאט הרומי, תלמי פילומטור, מלך מצרים ושליטים אחרים, שבאלאס היה בנו של אנטיוכוס אפיפנס ויורשו החוקי של אנטיוכוס החמישי (אם כי מקורות היסטוריים טוענים שכל המעורבים בעניין ידעו כי טענתו להיות בנו של אנטיוכוס אפיפנס היא שקרית). תמיכה זו הייתה חיונית במאבקו של באלאס בדמטריוס ואחד מהגורמים החשובים בהשתלטותו על הממלכה הסלאוקית. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייטרו דומניקו פאראדיזי

פייטרו דומניקו פאראדיזי (באיטלקית: Pietro Domenico Paradisi;‏ 1707, נאפולי - 25 באוגוסט 1791, בוונציה) היה מלחין, נגן צ'מבלו ומורה איטלקי לזמרה ולצ'מבלו, נודע בעיקר ביצירה שכינויה הפופולרי הוא "טוקאטה בלה מז'ור". פאראדיזי, שהיה כנראה תלמידו של ניקולא פורפורה, התמסר תחילה לחיבור מוזיקה לתיאטרון. ב-1746 עבר ללונדון, שם עשה לו שם כמורה לצ'מבלו ולזמרה. ב-1770 חזר לאיטליה. למוניטין של פאראדיזי אחראית בעיקר המוזיקה שלו לצ'מבלו, שזכתה להערכת חוקרים בתולדות המוזיקה. סגנונו המוזיקלי הושפע מזה של אלסנדרו ודומניקו סקרלטי. לעיקר ההתפעלות זכו שתים-עשרה הסונאטות שלו לגראוויצ'מבלו (לונדון, 1754). הטוקאטה בלה מז'ור, שעודנה מושמעת כיום - שום יצירה אחרת שלו לא הושבה עד כה לחיים - היא פרק אלגרו מתוך הסונאטה השישית שלו בלה מז'ור, שזכתה כשלעצמה להקלטות משמעותיות. כמו כן חיבר קונצ'רטי לעוגב ולצ'מבלו, יצירות בודדות לצ'מבלו, אריות וקנטטות. "אלכסנדר בפרס", לוקה, 1738 "גזירות הגורל", ונציה, 1740 "המוזה בכד", ונציה 1740 "פטונטה", לונדון, 1747 "כוחה של אהבה", לונדון, 1751 "אנטיוכוס" פייטרו דומניקו פאראדיזי, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייטרו דומניקו פאראדיזי, באתר Discogs (באנגלית) Short bio at Move record label site Excellent article about Paradisi's sonatas, with many biographical references Listen to the "Toccata in A"
גבוט

הגָבוֹט (בצרפתית: Gavotte) הוא במקורו ריקוד עם צרפתי. הריקוד נקרא על שם איכרי מחוז דופינה בדרום מזרח צרפת. הרישום הראשון של הריקוד הוא משנות השמונים של המאה ה-16. הריקוד הפך לפופולרי במשך השנים, עד לפרוץ המהפכה הצרפתית. כאשר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הכניס אותו לאולמות הריקודים המלכותיים, הפך לריקוד קלאסי. ריקוד הגבוט הוא בעל קצב מתון של 4/4. הריקוד מלווה בהצלבות רגליים וקפיצות, במהלך השנים שונה הריקוד וקיבל אופי חברתי מיוחד, שכן הגברים והנשים היו מתנשקים אלו עם אלו כחלק מהריקוד. מוזט מדיה וקבצים בנושא גבוט בוויקישיתוף גבוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצר חגואה

מבצר חגואה (בספרדית: Castillo de Jagua; שמו המלא: Castillo de Nuestra Señora de los Ángeles de Jagua) הוא מבצר השוכן בפתחו של מפרץ סיינפואגוס שבקובה, דרומית לעיר סיינפואגוס. המבצר הוקם בין השנים 1738 ל-1745 על ידי מלך ספרד, פליפה החמישי, במטרה למנוע משודדי ים למצוא מחסה במימיו הרגועים של המפרץ. הוא נבנה מאבני גיר, שנחצבו בסמוך לו, על מצוק בגובה של 25 מ' מעל מי המפרץ. צורתו מלבנית והוא כולל מאפיינים רומנסקיים, כגון קשתות וחומות רחבות. לשם הגנתו, חומש ב-10 תותחים. בעת הקמתו היה מבצר חגואה המבצר השלישי בחשיבותו בקובה, אחרי אלו של הוואנה ושל סנטיאגו. העיר סיינפואגוס עצמה הוקמה רק בשנת 1819. בשנת 1989 החלה ממשלת קובה לשפץ את המבצר, וב-23 בספטמבר 1998 הוא נפתח לציבור. בשטחו הוקמו מוזיאון, העוסק בתולדות המבצר והעיר סיינפואגוס הסמוכה, ומסעדה בבעלות ממשלתית. מדיה וקבצים בנושא מבצר חגואה בוויקישיתוף מבצר חגואה באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות (בספרדית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קובה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אחידי כנף

אֲחִידֵי-כָּנָף (שם מדעי: Homoptera) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת שוני-כנף. פרטים מסדרה זו ניזונים אך ורק ממוהל צמחים וחלקם נחשבים מזיקים לחקלאות. באופן מסורתי הייתה מחולקת לשלוש תת-סדרות: כנימות ציקדות Coleorrhyncha – לא קיימת בישראל. פרטים מסדרה זו נפוצים בדרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. מאחר שבני סדרה זו שונים לעיתים זה מזה באופן מובהק, מיקומה נתון במחלוקות. בעקבות מחקרים אחדים המראים שסדרה זו היא פרפילטית, ולכן ללא הצדקה טקסונומית, הועברו שלוש תת-הסדרות תחת סדרת הפשפשאים. מחקרים מאוחרים יותר טענו לפי בדיקות DNA שהסדרה אכן מונופילטית ואחות לסדרה פשפשאים, אולם גישה זו עדיין לא מקובלת על רוב החוקרים. מדיה וקבצים בנושא אחידי כנף בוויקישיתוף אחידי כנף, באתר ITIS (באנגלית) אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 126 Song, N.; Liang, A.-P.; Bu, C.-P. (2012). "A Molecular Phylogeny of Hemiptera Inferred from Mitochondrial Genome Sequences". PLoS ONE. 7 (11): e48778. doi:10.1371/journal.pone.0048778. PMC 3493603. PMID 23144967.
ורלה

ורלה (בפינית Verla) הוא כפר טחנות מהמאה ה-19 השוכן בנפת יאלה שבדרום פינלנד. טחנת חיטוב העץ הראשונה בכפר הוקמה בשנת 1872 על ידי הוגו נאומן, אך נהרסה בשריפה שהתרחשה במקום ב-1876. טחנת חיטוב גדולה יותר של עצים וקרשים, הוקמה בשנת 1882 על ידי גוטליב קרידל ולואיס האנל, ופעלה עד 18 ביולי 1964. טחנת ייצור הנייר ההיסטורית שבמקום הפכה למוזיאון לטכנולוגיית החיטוב, והמכונות ההיסטוריות נותרו במקומן, מלבד מספר פריטים שניקנו בידי מוסדות אחרים. ארגון אונסק"ו הכריז על הכפר כאתר מורשת עולמית ב-1996, בשל כך שהוא משמש דוגמה שמורה היטב ליישוב שהתבסס על תעשייה זעירה כפרית, שפרחה בצפון אירופה ובצפון אמריקה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא ורלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורלה
הורלוגין צ'ויבלסאן

הורלוגין צ'ויבלסאן (במונגולית: Хорлоогийн Чойбалсан‏; 1895 - 26 בינואר 1952) היה המנהיג הקומוניסטי של מונגוליה משנות ה-30 ועד מותו. הוא שירת כראש בית הנבחרים בין השנים 1930-1929, והיה ראש הממשלה בין השנים 1952-1939. נשא בדרגת מרשל של הצבא המונגולי. הורלוגין היה חסידו של מנהיג ברית המועצות יוסיף סטלין וחיקה את מדיניותו בדרכים רבות. הוא עלה לשלטון בתמיכה סובייטית, כתוצאה מאי שביעות רצונו של סטלין מהמנהיג הקומוניסטי המונגולי פלג'ידין גנדן. גנדן הודח מהשלטון ב-1936 בעקבות סירובו לשתף פעולה עם סטלין, בין השאר בנוגע לכוח צבאי סובייטי על אדמת מונגוליה וחיסול הנזירים הבודהיסטיים. זמן מועט לאחר מכן הוצא גנדן להורג במוסקבה, וצ'ויבלסאן תפס את מקומו. רבים סבורים כי שלטונו של צ'ויבלסאן הוא האכזרי ביותר בתולדות מונגוליה המודרנית. בתקופת שלטונו חלו רדיפות מצד הממשלה כנגד "אויבי העם" - כלומר, מנהיגים דתיים, אריסטוקרטים ומתנגדים פוליטיים. כיום אין הערכה חד משמעית של ההרוגים כתוצאה מרדיפות אלה. בנוסף, הנהיג צ'ויבלסאן במונגוליה פולחן אישיות על פי מודל סטלין. מצד שני, במהלך תקופת שלטונו, ובסיוע סובייטי, שופרה התשתית המונגולית והוקמו קווי תקשורת וכבישים רבים. כמו כן ננקטו צעדים לצמצום האנלפבתיות במדינה. צ'ויבלסאן החזיק במשרת ראש הממשלה עד מותו ב-1952. דמותו עדיין שנויה במחלוקת במונגוליה: רבים עדיין מעריצים אותו ומחשיבים אותו כגיבור מונגולי, אך המבקרים מייחסים זאת לתעמולה ולפולחן האישיות. חלק מהמונגולים מאמינים כי צ'ויבלסאן היה שליט-בובה בידי הסובייטים, וכי לא הייתה לו אפשרות אחרת לפעולה. מפלגתו של צ'ויבלסאן, המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה, גינתה חלק מפעולותיו, ביניהן פולחן האישיות, ב-1956. על שמו נקראה בשנת 1941 העיר צ'ויבלסאן. מדיה וקבצים בנושא הורלוגין צ'ויבלסאן בוויקישיתוף הורלוגין צ'ויבלסאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)