laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הצלצול הוא בשבילי

הצלצול הוא בשבילי היא סדרת טלוויזיה ישראלית קומית לילדים מ-2005, המספרת סיפוריו של בית ספר "חגבים". הסדרה משודרת ללקוחות "HOT" ומשתתפים בה מנחי ערוץ הילדים. זוהי סדרת המשך לסדרה "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים". אורנה שמעוני (הדר לוי): מנהלת בית הספר "חגבים". ילדותית וסמכותית ומאוד רוצה ששם בית הספר לא יבייש אותה. גלית (דקלה קידר): מלכת הכיתה המקובלת. סודהּ הכמוס הוא שאמהּ היא המורה השנואה ציפי. מאוהבת בדורון החתיך שבמהלך הסדרה נהיה החבר שלה. את רונן שמאוהב בה היא שולחת למטרותיה השונות. רונן (טל מוסרי): החנון של הכיתה. מכין את שיעורי הבית ביסודיות ולא מאחר להגיע לכיתה. מאוהב בגלית, מלכת הכיתה, אך היא מנצלת אותו למטרותיה השונות. חבורת הנמרים מציקה לו רוב הזמן והוא מפרש זאת כאהבה שלהם אליו. בשנת 2007 עלתה תוכנית בערוץ לוגי בשם "רונן ורננה". לצד הדמות כיכבה גם דמות חדשה בשם רננה (המגולמת על ידי איתי שגב). רוני (מיקי גבע): המאבטח של בית הספר "חגבים". מדבר בעברית עילגת, יחס לאנשים רע וגם משמש כמאבטח לא מוצלח במיוחד. עושה כל מה שהמנהלת מבקשת ממנו ואפילו יותר מכך. אבי (רודריגו גונזלס): חברו הטוב של מושיק. הוא בחור טיפש ורכרוכי שנגרר אחרי חברו מושיק. סימן ההיכר שלו הוא המשקפיים שמרכיב כל הזמן והשרירים הנפוחים שלו. ציפי (סופי צדקה): המורה ללשון בבית הספר "חגבים". המורה הכי רעה שיש - נותנת הרבה שיעורי בית, קשוחה ומאיימת. היא לא תתן שידרכו עליה או שלא יעשו את מה שהיא אומרת. אמה של גלית. מושיק (עודד מנשה): המנהיג של חבורת הנמרים ובריון של בית הספר. אוהב להציק ולרמות את רונן. בחבורה שלו נמצאים בוזי ואבי שמעריצים אותו ומבצעים כל פקודה שלו. יוסף (עודד מנשה): אב הבית של בית הספר "חגבים". חכם, שנון ותמיד יש לו עיצה או סיפור למתרחש סביבו. אופטימי לגמרי ומאמין לכל שקר שבוקע מפי המורים או התלמידים. יד ימינה של מנהלת בית הספר, אורנה שמעוני, המנצלת אותו ללא הרף. בוזי (קובי מחט): חברו הטוב של מושיק. חבר בחבורת "הנמרים" שנגרר אחרי מושיק. חזק אך טיפש וסימן ההיכר הבולט שלו הוא השיער הארוך שלו. דורון (רודריגו גונזלס): חכם וספורטאי מצטיין, החתיך של השכבה והחבר של גלית. כל הבנות אוהבות אותו. האחות (שירה קצנלנבוגן): האחות של בית הספר "חגבים". בעלת חיבה סאדיסטית לדקירה עם מחטים, לקשירת תחבושות ולשים תכשירים שונים. כבר מגיל צעיר ידעה שרוצה היא להיות אחות. נוהגת לנהל עם עצמה שיחות נפש מדי פעם. חדווה (ליאת אחירון): היועצת של בית הספר "חגבים". נוטה להוציא את עצביה על מי שבא אליה. תמיד כועסת על מי שלא משתף אותה בחלומותיו. אוהבת לשתות תה ירוק. הפכה את השעה הקבועה שלה לתוכנית בה היא מגלה לשאר הכיתה סודות של ילדים שבאו אליה. "הצלצול הוא בשבילי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
וילמיין ון דר חוט

וילמיין ון דר חוט (בהולנדית: Willemien Hendrika van der Goot;‏ נולדה ב-2 במאי 1897, פרטוריה‏ – 16 בינואר 1989, אמסטרדם) הייתה כלכלנית, פמיניסטית, מגישת תוכניות רדיו, מוציאה לאור וחסידת אומות העולם מהולנד. ון דר חוט נולדה בפרטוריה שבדרום אפריקה וגדלה בהודו המזרחית ההולנדית (אנ')‏. בין היתר למדה בג'קרטה ובפנימייה בשווייץ. היא למדה באוניברסיטת רוטרדם ובשנת 1930 קיבלה תואר דוקטור בכלכלה - האישה הראשונה בהולנד שקיבלה תואר דוקטור בכלכלה. היא יצאה נגד הצעת חוק שנועד להגביל את הכנסתה של אישה נשואה מעבודתה והחלה להיות פעילה בתנועה הפמיניסטית. בין חברותיה הייתה אלטה יאקובס (אנ'), פמיניסטית ופעילה למען זכות בחירה לנשים. בשנת 1931 נישאה ון דר חוט לניקולאס (ניין) וילהלמוס פוסטהומוס. היא הייתה מעורבת במאבקים לשוויון זכויות לנשים, מאבקים שהיו אז בראשיתם. בינואר 1935 הייתה מיוזמותיו של כינוס בנושא, בעיר דה בילט (אנ') בהולנד והייתה הנשיאה הראשונה של עמותה לבדיקת תנאי העסקתם של ילדים. היא הייתה עורכת השבועון "De Groene Amsterdammer" (אנ') ומפיקה ברשת הרדיו ההולנדית "Algemene Vereniging Radio Omroep" (אנ'). בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק (אנ') בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של ון דר חוט, אני, עם בתה ליזבט. אב המשפחה שהה בצרפת ולא יכול היה לחזור עקב המלחמה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן. ביוני 1943 פנתה אל ון דר חוט ובעלה אחותה של הסטר ואן לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה. ון דר חוט ובעלה קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם. הם ידעו על יהדותה אך כלפי חוץ הציגוה כיתומה מרוטרדם. בפ הצטרפה לאחיותיה המאמצות בלימודיהן בבית הספר וגם שם ידעו המורים על זהותה האמיתית. ון דר חוט נחקרה על ידי רשויות הכיבוש הגרמניות בנוגע לחומרי ארכיון שהחזיקה, ורבים מהם הוחרמו והועברו לגרמניה. במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945. בשנת 1948 יצא לאור ספרה של ון דר חוט על תנועת הנשים ההולנדית. ון דר חוט סברה שלנשים יכול להיות תפקיד משמעותי בקידום השלום בעולם, ולכן ייסדה ב-1967 מכון מחקר לעידוד השתתפותן של נשים - International Scientific Institute for Feminine Interpretation ‏- ISIFI ‏- בתוך האגודה הבינלאומית לחקר השלום (אנ') והמשיכה בפעילותה לקידום השתלבותן של נשים בכלכלה, באקדמיה ובתקשורת, במגוון מסגרות וארגונים. בשנת 1982 קיבלה ון דר חוט את אות מסדר אורנז'-נסאו (אנ'). בשנת 2008 הכיר יד ושם בוון דר חוט, בבעלה ובאחותה, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא וילמיין ון דר חוט בוויקישיתוף וילמיין פוסטהומוס ון דר חוט, באתר יד ושם (באנגלית)
ניקולאס פוסטהומוס

ניקולאס (ניין) פוסטהומוס (בהולנדית: Nicolaas Wilhelmus Posthumus;‏ 1880, אמסטרדם – 1960, בוסום (אנ') שבצפון הולנד) היה היסטוריון של הכלכלה, ארכיונאי וחסיד אומות העולם מהולנד. פוסטהומוס למד משפטים והיה בעל תואר דוקטור בתחום המשפט הקונטיננטלי. משנת 1913 היה מרצה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם מעת ייסודה של האוניברסיטה, ולאחר מכן לימד משפטים ופילוסופיה במספר אוניברסיטאות. הוא היה מזכיר החברה להיסטוריה כלכלית של הולנד שישבה בהאג, וכן סופר פורה, בעיקר בתחומי ההיסטוריה החברתית ונושאי צדק חברתי. משנת 1922 היה מרצה במחלקה לאמנות ולפילוסופיה באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1932 ייסד שם את הספרייה להיסטוריה כלכלית. בין היתר היה אחראי על אצירת הארכיון של ה-SPD שכלל כתבים של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. בשנת 1935 היה פוסטהומוס ממייסדי המכון הבין-לאומי להיסטוריה חברתית (אנ'). בשנת 1931 נישא לווילמיין ון דר חוט. בני הזוג חיו באמסטרדם ושם נולדה בתם קלייר (Claire) בשנת 1938. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש הולנד בידי גרמניה, עברה משפחת פוסטהומוס לנורדוויק (אנ') בצפון הולנד שם הצטרפה למשפחה אחותה של וילמיין, אני, עם בתה. השלטונות הגרמניים השתלטו על בית המשפחה כדי לשכן בו חיילים גרמנים, והמשפחה עברה לאזור ליידן. בשנת 1941 התפטר פוסטהומוס במחאה על הצעדים האנטי-יהודיים של הגרמנים. בין מכריו של פוסטהומוס היה גם פרופסור יאן רומיין (Jan Romein), שלימים הוכר אף הוא בתואר חסיד אומות העולם. השניים אספו תיעוד בנוגע לשואת יהודי הולנד, תיעוד שלימים היווה את הבסיס למכון המחקר NIOD‏ (Nederlands instituut voor oorlogsdocumentatie), המכון ההולנדי ללימודי רצח עם, שואה ומלחמה (אנ'). איסוף התיעוד היווה סיכון נוסף עבור כל המעורבים. השניים אף תכננו פקולטה חדשה באוניברסיטת אמסטרדם, פקולטה ללימודי מדעי החברה, שאותה ביקשו להקים אחרי המלחמה. ביוני 1943 פנתה אל בני הזוג פוסטהומוס אחותה של הסטר ון לנפ (Hester van Lennep) שהייתה פעילה במחתרת ההולנדית ולימים הוכרה בתואר חסידת אומות העולם. ון לנפ הבריחה ילדים יהודים ממחנה מעבר שממנו גורשו יהודים למחנות השמדה במזרח. ון לנפ הצליחה להבריח מהמחנה את בפ קוסטר בת העשר וביקשה עבורה מקום מקלט. אביה של בפ גורש למאוטהאוזן ונספה שם. אמה גורשה לאושוויץ אך שרדה. פוסטהומוס ואשתו קיבלו את בפ לביתם והתייחסו אליה כאל בתם. הם ידעו על יהדותה אך כלפי חוץ הציגוה כיתומה מרוטרדם. בפ הצטרפה לאחיותיה המאמצות בלימודיהן בבית הספר וגם שם ידעו המורים על זהותה האמיתית. במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 שרדו בני המשפחה והמסתתרים על מרקי פקעות צבעונים ועל שורש סלק סוכר. בפ נותרה עם בני משפחת פוסטהומוס עד השחרור במאי 1945. משנת 1949 היה פוסטהומוס חבר בדירקטוריון של NIOD. בשנת 2008 הכיר יד ושם בפוסטהומוס, באשתו ובגיסתו, אני דיאץ ון דר חוט (Annie Diaz-van der Goot) בתור חסידי אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא ניקולאס פוסטהומוס בוויקישיתוף ניקולאס פוסטהומוס, באתר יד ושם (באנגלית)
המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין

המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Freistaat Mecklenburg-Schwerin) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. בירתה של המדינה הייתה העיר שוורין, כיום גם עיר הבירה של מקלנבורג-מערב פומרניה. ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933. במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת. מדינות רפובליקת ויימאר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדינה החופשית מקלנבורג-שטרליץ

המדינה החופשית מקלנבורג-שטרליץ (בגרמנית: Freistaat Mecklenburg-Strelitz) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. בירתה של המדינה הייתה העיר נוישטרליץ. ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1933. במהלך השלטון הנאצי, בשנת 1933, אוחדו המדינות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ לכדי מדינת מקלנבורג המאוחדת. מדינות רפובליקת ויימאר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1972/1973 בליגה הלאומית

עונת 1972/1973 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-17 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1972/1973 היו מכבי פתח תקווה והפועל מרמורק. העונה החלה ב-16 בספטמבר 1972 והסתיימה ב-5 במאי 1973. העונה הסדירה הסתיימה בזכייתה של הכח מכבי רמת גן באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה משה רומנו מבית"ר תל אביב שכבש 21 שערים. בסיום העונה נשרו שמשון תל אביב והפועל מרמורק לליגת המשנה. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1973/1974 היו בני יהודה תל אביב והפועל חדרה. גביע הכ"ה סיכום סטטיסטי של העונה, דבר, 6 במאי 1973
מוריהי אואשיבה

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא אואשיבה. מוֹרִיהֶי אוּאֶשִׁיבָּה (ביפנית: 植芝盛平; ‏14 בדצמבר 1883 – 26 באפריל 1969) היה מפתח אמנות הלחימה היפנית אייקידו. אואשיבה נולד למשפחת חקלאים באזור טנבה שבמחוז וקאיאמה שביפן. בתור ילד, נכח באירוע שבו הותקף אביו והושפל, ללא יכולת להתגונן. באותו רגע, החליט כי יעשה כל שביכולתו כדי למנוע מצבים כאלו בעתיד. בתחילה, למד את אמנות הלחימה דאיטו ריו אייקי ג'וג'יטסו אצל טקדה סוקקו, שהיה המורה הראשי של השיטה באותה תקופה. בהמשך התעמק בתורות לחימה נוספות ולאחר מכן, על בסיס הידע שרכש, התחיל אואשיבה לפתח אמנות לחימה חדשה בעלת אופי תוקפני, בדומה לשאר אמנויות הלחימה שהיו נפוצות ביפן באותם ימים. בשנת 1919 הצטרף אואשיבה לדת היפנית אומוטו, והפך לתלמידו של מנהיג הדת באותם ימים אוניסבורו דגוצ'י. הדת ומנהיגה, שהטיפו לשלום ולאחווה, השפיעו רבות על אואשיבה ועל אמנות הלחימה שפיתח. בתחילה, הורה לו דגוצ'י להתרחק מטקדה סוקקו, שהיה עד עתה המורה שלו לאומנוית הלחימה. מאוחר יותר, בהשפעת המנהיג, עיצב אואשיבה מחדש את השיטה שפיתח בסגנון שונה, אשר חותר להרמוניה ושלום, ומכונה אייקיקאי. סגנון זה מהווה עד היום את הזרם המרכזי באייקידו, ועיקרו "התמזגות עם אנרגיית היקום" (אי קי דו). הסגנון משלב את הידע שרכש אואשיבה בתורות לחימה שונות, יחד עם התורות הרוחניות של דת האומוטו. בהדרכת דגוצ'י, החל אואשיבה ללמד את הסגנון החדש בהומבו-דוג'ו (הדוג'ו הגדול) המפורסם ביפן. החל מהקמת ההומבו דוג'ו בטוקיו ועד יומו האחרון, אואשיבה התאמן ולימד בדוג'ו את האייקידו, השם שקיבלה השיטה בסביבות שנת 1942. הוא כונה גם או סנסאי (大先生, המורה הגדול), ובשם זה מכונה עד היום בפי מתאמני האייקידו. בתקופת מלחמת העולם השנייה, אואשיבה היה בין המתנגדים להצטרפות יפן למלחמה, בהשפעת דת האומוטו השואפת לשלום. מספרים כי למרות תחכום שיטתו וחדשנותה הרבה, שהציעה עקרונות מקוריים שחלקם הפוכים מאלו שהציעו שיטות הלחימה האחרות, כשנשאל על דרך האייקידו שפיתח היה אואשיבה עונה: "הדרך היחידה היא ההליכה ללא דרך, רק להיות בהרמוניה עם היקום, אחד". אואשיבה טבע אמרות רבות, ונקשרו בשמו סיפורים רבים שביטאו את ראיית עולמו המיוחדת, המבוססת בין השאר על התפתחותו הרוחנית, על הידע הרב שצבר ועל תפיסת המציאות המיוחדת שלו. כך למשל, מסופר כי בשנת 1925 התעורר ויכוח בין אואשיבה לקצין בחיל הים, שהזמין אותו לקרב. אואשיבה התגונן ללא כלי נשק וניצח את הקרב על ידי התשת הקצין, אף שזה היה חמוש בבוקן. אואשיבה הסביר כי מהרגע שצפה את תנועותיו של הקצין לפני שיצאו לפועל, הייתה זו תחילתה של "הארה" - הבסת אויב חמוש מבלי לפגוע בו, מיזוג של הרוח והחומר. כך התמזגו אצלו עקרונות הבודהיזם ודת השינטו, עם נטרול התקפה תוך חמלה מוחלטת - אי קי דו. כשנשאל אואשיבה מהו סוד האימון שהביא אותו לרמת שליטה כה גבוהה בגופו וברוחו, היה עונה, "הסוד האמיתי של אימון אייקידו, הוא עוד אימון...". אואשיבה היה נשוי לאצו אואשיבה ונולדו להם ארבעה ילדים, שלושה בנים ובת אחת: קוניהרו, טקמורי, מצוקו וקיסשומארו שהפך לממשיכו כראש שיטת האייקידו. מדיה וקבצים בנושא מוריהי אואשיבה בוויקישיתוף על פי הספר אייקידו שחיבר בנו קיסשומארו אואשיבה
עורק הפנים

עורק הפנים (Facial artery / External maxillary artery) הוא סעיף של העורק התרדמני החיצוני שמתפצל מעורק התרדמה, המספק דם למבנים בפנים כמו שרירים ובלוטות. עורק הפנים נמצא במשולש התרדמה בהיותו יוצא מעורק התרדמה החיצוני שהוא הקדמי והתיכון יותר מבין שני הפיצולים של עורק התרדמה, מעט מעל העורק הלשוני. עובר מאחורי גוף הלסת התחתונה, ומגיע עד שרירי הלסת התחתונה ולמשטח האחורי של בלוטת תת-הלסת התחתונה (סבמנדיבולר) ומשם ממשיך באופן אלכסוני מתחת לשרירי הזיגומטיקס אל זווית העין המידיאלית ומשנה את שמו לעורק הזוויתי, שהוא בעצם אחד משני הסעיפים הסופיים של עורק הפנים. חשוב לציין שעורק הפנים מסולסל בניגוד לוריד המקביל, במטרה לתאם את עצמו לתנועות של הצוואר, הלוע וגם כן למבנים בפנים כמו השפתיים, הלחיים והלסת התחתונה. סיבה נוספת, היא כדי להוריד את לחץ הדם. אפשר למשש את דופק עורק הפנים בשוליים האחוריים של הלסת התחתונה. אפשר לחלק את סעיפי עורק הפנים לשתי קבוצות : סעיפי הצוואר : העורק העולה לחך סעיף לשקדים עורק סבמנטלי סעיפים לבלוטות סעיפי הפנים : עורק השפתיים התחתונות עורק השפתיים העליונות סעיף לטרלי לאף העורק הזוויתי - סעיף סופי (טרמנלי) ניתן לחסום עורק הפנים על ידי לחץ נגד הלסת התחתונה שבו כלי הדם חוצים אותו. בגלל האנסטומוזות הרבות בין הענפים של עורק הפנים ועורקים אחרים של הפנים, חסימה של עורק הפנים בצד אחד לא עוצרת את זרימת הדם בו או באחד מענפיו. בחתכים של השפה למשל, לחץ חייב להיות מיושם בשני הצדדים של החתך כדי לעצור את הדימום. באופן כללי, פצעים בפנים מדממים באופן חופשי אבל נסגרים במהירות. להלן תמונות מתארות את מהלך עורק הפנים, התפצלויות שלו, ומנחים שונים שאפשר לזהות אותו : צד שטחי ללסת התחתונה. תמונה המראה את הפיצולים העיקריים של עורקי התרדמה. דיסקציה שטחית מהצד הימני של הצוואר, עורקי התרדמה ועורק התת-בריחי. צד של הצוואר. עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים עורק הפנים דיסקציה עמוקה מהצד הלטרלי,עורק הפנים. עורקים עורק התרדמה Gray's anatomy for students second edition, Richard L. Drake' A Wayne Vogl, Adam W. M. Mitchell, pp. 869 מדיה וקבצים בנושא עורק הפנים בוויקישיתוף הסבר על עורק הפנים באנגלית באתר "AnatomyAtlases" הסבר על חשיבות עורק הפנים מבחינה קלינית באנגלית באתר "Science Publishing Corporation " סרטון על העורקים בראש צוואר "Youtube" חלק מהמידע מתבסס על החלק המותר לפרסום מהספר grays anatomy 20ed Moore essential clinical anatomy 5th edition / editid by Keith L. Moore, Anne M.R. Agur and Arthur F. Dalle, pp.537
פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין

פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין (גרמנית Friedrich Franz IV., Großherzog von Mecklenburg-Schwerin‏, 9 באפריל 1882 - 17 בנובמבר 1945) היה הדוכס הגדול האחרון של מקלנבורג-שוורין ושל מקלנבורג-שטרליץ. פרידריך פרנץ נולד בפלרמו שבממלכת איטליה ב-9 באפריל 1882 לפרידריך פרנץ, שהיה מאוחר יותר הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ולאנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה. ב-10 באפריל 1897 מת אביו של פרידריך פרנץ, והוא עלה במקומו לשלטון, אך מכיוון שהיה קטין, שימש דודו יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין כעוצר עד לבגרותו. ב-23 בפברואר 1918 התאבד אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ללא שהשאיר בנים אחריו, ויורשו קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג ויתר על התואר, ומשום כך קיבל את נחלותיו פרידריך פרנץ הרביעי שהיה בן דודו. ב-14 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך פרנץ מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר התפטרותו נאלץ פרידריך פרנץ לעבור לדנמרק, אולם בהמשך חזר למקלנבורג, ואף הצליח להחזיר לידיו חלק מאחוזותיו. ב-9 בנובמבר 1945, לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נעצר פרידריך פרנץ בפלסנבורג על ידי יחידות מחיל האוויר המלכותי, וב-17 בנובמבר מת פרידריך פרנץ. לאחר מותו נאלצו אשתו ובנותיו לעבור לגרמניה המערבית, משום שמקלנבורג נכללה בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. פרידריך פרנץ התחתן ב-7 ביוני 1904 עם אלכסנדרה, נסיכת הנובר, בתו של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר. נולדו להם 5 ילדים: פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (22 באפריל 1910 - 31 ביולי 2001). כריסטיאן לודוויג, דוכס מקלנבורג (29 בספטמבר 1912 - 18 ביולי 1996), התחתן עם ברברה, נסיכת פרוסיה בתו של זיגיסמונד, נסיך פרוסיה. אולגה (1916–1917). תירה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (18 ביוני 1919 - 27 בספטמבר 1981). אנסטסיה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (11 בנובמבר 1922 - 25 בינואר 1979), התחתנה עם פרידריך פרדיננד, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. מדיה וקבצים בנושא פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
הופעה בקריות 20.2.98

"שבק ס - הופעה בקריות 20.2.98" הוא אלבומה של להקת שבק ס המתעד הופעה חיה שקיימה הלהקה ב-20 בפברואר 1998 במועדון ה"גאלה" שבקריית חיים. האלבום כולל 14 שירים, כל השירים למעט אחד לקוחים מתוך שני אלבומי הלהקה הקודמים "שבק" ו"בעטיפה של ממתק". בנוסף אליהם נכלל השיר "תנו לי דרך", גרסת כיסוי לשירו של שלמה מזרחי. האלבום הופק על ידי יוסי פיין ונמכרו ממנו כ-8,000 עותקים. פתיחה אימפריה יהיה פיצוץ עסקי ה-ש' המדינה בלהבות תתקעו בחצוצרה תנו לי דרך תרימו ת'ידיים באים מיבנה אל תגידו לי ילד ירוק לבקש ת'קש מכופף הבננות מביא אותה הפוך האימפריה מכה שנית שב"ק ס' כבר לא אימפריה, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2000
ססבו

ססבו (ביפנית: (佐世保市 Sasebo-shi) היא עיר במחוז נגסאקי, יפן, שאוכלוסייתה מונה 259,800 תושבים (נכון ל-2011). האזור בו שוכנת העיר ססו כיום היה בעבר כפר דייגים קטן, שהיה חלק מהאן היראדו עד תקופת מייג'י. האדמירל היפני היהאצ'ירו טוגו מצא את המפרץ מתאים לבניית בסיס עבור הצי הקיסרי היפני בצפון מערב קיושו, בשל העובדה שמימיו היו עמוקים והוא היה מוגן יחסית. גם קרבתו הגאוגרפית לסין ולקוריאה, ולמכרות פחם אזוריים, הפכו את המפרץ ליעד מועדף להקמת בסיס ימי. בסיס ססבו הוקם ב-1886 והיה לבסיס המרכזי של הצי הקיסרי במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה ומלחמת רוסיה–יפן, ומילא תפקיד חיוני גם במלחמת העולם השנייה. בנוסף לבסיס, ובסמוך לו, נבנתה מספנה לבנייה ולתיקון אוניות. העיר ססבו נוסדה ב-1 באפריל 1902. ב-1945 מנתה אוכלוסיית העיר 206,000 תושבים, והיא הייתה למטרה להפצצה אסטרטגית של בעלות הברית ב-29 ביוני, שהחריבה חלקים נרחבים העיר. לאחר סיום המלחמה השתלט צי ארצות הברית על מתקני הנמל, והפך אותו למעגן לאוניותיו. חלקים מהנמל נחלקים בין הצי האמריקני וכוחות ההגנה של יפן. כלכלת ססבו מתבססת ברובה על ידי בניית אוניות והתעשייה הכבדה הנלוות לה. תחנת ססבו היא התחנה המערבית ביותר בכל קווי ג'פאן ריילוויז בססבו שורר אקלים סובטרופי גשום המתאפיין בעונת קיץ חמה ובחורף קר. משקעים יורדים לאורך כל השנה, אך בעיקר בקיץ. לססבו קשרי ערים תאומות עם הערים הבאות: ארצות הברית אלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית אוסטרליה קופס הארבור, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה הרפובליקה העממית של סין שיאמן, פוג'יין, הרפובליקה העממית של סין יפן קוקונואה, אויטה, יפן מדיה וקבצים בנושא ססבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ססבו מדריך תיירות לססבו ססבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתוני אקלים של ססבו
בית הספר עהד למצוינות במדעים

בית הספר עהד למצוינות במדעים הוא בית ספר בחורה, המיועד לבני ובנות נוער מחוננים ומצטיינים מהחברה הבדואית בנגב. בית הספר הוא מוסד מוכר שאינו רשמי, הפועל תחת הנחייתו ופיקוחו של האגף למחוננים ולמצטיינים. המוסד שייך לזרם הממלכתי והוא הראשון מסוגו במגזר הבדואי. בית הספר הוקם בשנת 2011, שפת ההוראה בו היא ערבית ב-2020, לומדים בבית הספר כ-450 תלמידים. מספר אישים יזמו את הקמת בית הספר בתחילת שנות ה-2000, בהם פרופ' ג'יהאד אל-סאנע, מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מוחמד אלנבארי ואחרים. בית הספר זכה לפרסום בעקבות ייחודיותו במגזר הבדואי, וביקרו בו סטנלי פישר בעת היותו נגיד בנק ישראל ונשיא המדינה שמעון פרס. תלמידי בית הספר משתתפים בתחרויות מדעיות. התלמידים זכו בפרס "רוקחים עתיד", במקום שני ושני מקומות שלישיים בתחרות של עבודות גמר במחוז הדרום, בתחרות ארצית לפיזיקה בשם "צעד ראשון לפרס נובל בפיזיקה" ובמקום שלישי בתחרות למדענים צעירים במחוז הדרום. פיתחו את מרכז בקרת המשימה של הלווין דוכיפת-2. תוכנית הלימודים כוללת תחומי לימוד ממדעי הטבע, הטכנולוגיה, הפיזיקה והמתמטיקה. הרב תחומי עמל עהד חורה למצוינות, באתר רשת עמל בתי ספר ערביים 'מובילים' בישראל סקירת התופעה, ציפיות התלמידים ושילוב תעסוקתי –חברתי של הבוגרים נילי כץ, רוקחים את העתיד: בני נוער מפתחים תכשירים רפואיים, באתר ynet, 3 ביולי 2013 פרסים ארציים במדעים שני תלמידים מעהד זכו בפרס פיזיקה ארצי תלמידים מעהד זוכים בפרס פיזיקה ארצי מקום השלישי בתחרות מדענים ומפתחים צעירים אף בורג בלוויין דוכיפת 2 לא הוברג על ידי מבוגר, ואף שורת קוד לא נכתבה על ידי מבוגר
עונת 1973/1974 בליגה הלאומית

עונת 1973/1974 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-18 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. הליגה הייתה אמורה להיפתח ב-13 באוקטובר במהלך חול המועד סוכות, אך בעקבות מלחמת יום הכיפורים שפרצה שבוע לפני, הליגה נפתחה באיחור של שישה שבועות ב-24 בנובמבר. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1973/1974 היו בני יהודה תל אביב והפועל חדרה. העונה החלה ב-24 בנובמבר 1973 והסתיימה ב-22 ביוני 1974. שלושה שבועות אחרי המועד המקורי של סיום הליגה שהיה אמור להיות ה-1 ביוני. בתום העונה סיימה מכבי נתניה במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה בני אלון מהפועל חיפה שכבש 15 שערים. בסיום העונה הכח מכבי רמת גן ומכבי חיפה השתתפו עם ארבע הקבוצות הראשונות של ליגה א' במשחקי המבחן. התוצאה מכך, לעונת 1974/1975 הכח מכבי רמת גן נותרה בליגה הלאומית, מכבי חיפה ירדה לליגת המשנה ושמשון תל אביב חזרה לליגה הלאומית. במשחקי המבחן השתתפו 4 הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בליגות המשנה האזוריות: הפועל עכו ושמשון תל אביב מבית הצפון ; מכבי שעריים והפועל מרמורק מבית הדרום, ושתי הקבוצות שסיימו במקומות ה-15 וה-16 בליגה הבכירה: הכח מכבי רמת גן ומכבי חיפה. כל קבוצה שיחקה משחק אחד נגד חמש הקבוצות האחרות, ושתי הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים, הכח מכבי רמת גן ושמשון תל אביב, שיחקו בליגה הבכירה בעונה לאחר מכן. מכבי חיפה ירדה לליגת המשנה. הפועל מרמורק, הפועל עכו ומכבי שעריים נשארו בליגת המשנה. המשחקים נערכו במגרשים נייטרלים לקבוצות: אצטדיון בלומפילד בתל אביב ואצטדיון הקופסה בנתניה. המשחקים נערכו בחמישה מחזורים שהחלו מיד לאחר סיום הליגה הסדירה בין התאריכים: 29 ביוני 1974 - 20 ביולי 1974. מעריב, ‏20 ביוני 1973 אהרון להב, לאחר העדרות בת שנה - חזרה שמשון לליגה הלאומית, דבר, 21 ביולי 1974
בל-באני

בל-באני (משמעות השם: האל הוא יוצרי) היה מלך אשור בין השנים 1691-1701 לפנה"ס. הוא היה המלך הראשון בשושלת שהקים, שנקראה לאחר מכן "השושלת האדסית", על שם אביו המלך אדאסי. שלטונו מסמן את פתיחתו של שלב היסטורי חדש באשור, וזאת לאחר תקופה של מהומות שבהם עלו לשלטון שבעה מלכים לא חוקיים, שכל אחד מהם כונה ברשימות המלכים האשוריות "בנו של אף אחד" כי שם האב לא היה ידוע והוא לא היה משושלת המלוכה. הוא היה המלך ה-48 שהופיע ברשימות המלכים האשוריות ומלך 10 שנים. לאחר מותו מלך אחריו בנו המלך ליבאיה. בל-באני היה בנו של אדסי, האחרון משבעת המלכים הבלתי חוקיים שהתחרו במשך 6 שנים על המלוכה. הוא היה נערץ על ידי מלכים מתקופת האימפריה נאו-אשורית כמו אסרחדון (681 עד 669 לפנה"ס) וגם על ידי בניו אשורבניפל ושמש-שום-אוכין שמלך בבבל, על כך שהחזיר את הסדר והיציבות לאחר תקופה של מהומות, והקים שושלת שהתקיימה זמן רב. הוא קיבל מעמד של אב קדמון מיתי לשושלת שלהם. אסרחדון תיאר את עצמו כ"צאצא קיים של בל-באני, הבן של אדסי, נצר יקר של בלתיל". "בלתיל", שמשמעותו היא "עיר החוכמה", היה שמו של אחד המתחמים העתיקים לאל אשור בחלק הפנימי ביותר בעיר אשור.