laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זכויות להט"ב בגינאה

זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגינאה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ונושאת עונש של 6 חודשים עד 10 שנות מאסר וקנס של 100,000-1,000,000 פרנק גינאי. הקוד הפלילי של גינאה משנת 1988 קובע כדלקמן, סעיף 325. "כל מעשה מגונה או מעשה נגד הטבע שנעשה באדם מאותו המין ייענש במאסר של 6 חודשים עד 3 שנים וקנס של 100,000 עד 1,000,000 פרנק גינאי. אם המעשה נעשה בקטין מתחת לגיל 21, יש לגזור את העונש המרבי. אם המעשה בוצע או בוצע ניסיון באלימות או ניסיון אלים, ינדן האשם ל-5 עד 10 שנות מאסר". סעיף 326. "מעשה מגונה ציבורית מוגדר כל מעשה מכוון שנעשה בפומבי ועלול לפגוע בהגינותם וברגשותיהם המוסריים של מי שהם עדיו בשוגג". סעיף 327. "כל אדם שביצע מעשה מגונה ציבורית ייענש ב-3 חודשים עד שנתיים של מאסר וקנס של 50,000 עד 450,000 פרנק גינאי או באחד משני העונשים הללו". כאשר מעשה מגונה מבוצע על ידי קבוצת אנשים, יוכפלו העונשים המתוארים בפסקה הראשונה של המאמר הנוכחי. בשנת 1997 יצא לאור הסרט הגינאי-צרפתי דקאן (אנ') שמציג את סיפורם של שני גברים גינאים הומוסקסואלים צעירים שנאבקים למען אהבתם זה בזה בחברה בה הומוסקסואליות מוגדרת כטאבו חברתי. לאחר יציאתו, הסרט הוגדר כמערב אפריקאי הראשון, הסרט הראשון שמדרום לסהרה והסרט הראשון שצולם על ידי אפריקאי שחור שעוסק בהומוסקסואליות. הצילומים של הסרט נתקלו בהפרעות מצד מפגינים גינאים זועמים שמחו נגד התייחסות הסרט להומוסקסואליות. בתחילה, הסרט קיבל מימון ממשלת גינאה וממשלת צרפת. עם זאת, לאחר שממשלת גינאה גילתה שהסרט עוסק בהומוסקסואליות, היא משכה חזרה את המימון. דקאן הוקרן בבכורה במהדורת פסטיבל הקולנוע קאן 1997. במשך השנים לאחר מכן, הוקרן בפסטיבל ניו-פסט בניו יורק בשנת 1998, פסטיבל הסרטים פריימליין בסן פרנסיסקו, פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (בירת בורקינה פאסו) בשנת 1999 ובבתי הקולנוע של צרפת מאז 7 ביולי 1999. בשנת 2006 הוצג בתערוכה "גל אחר: קולנוע קווירי עולמי" של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בגינאה לשנת 2011 מצא כי, "היו איסורים חברתיים, דתיים ותרבותיים עמוקים נגד הומוסקסואליות. לא היו דיווחים רשמיים או לא ממשלתיים על אפליה נגד אנשים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית. עם זאת, במהלך פתיחת משרד הנציב העליון לזכויות אדם בקונאקרי ב-2010, הכריז ראש הממשלה על אמונתו שפעילות הומוסקסואלית בהסכמה היא שגויה ויש לאסור אותה בחוק בעודו הצהיר שאין להתייחס לנטייה מינית כ-"זכות אדם בסיסית". לא היו ארגונים פעילים עבור זכויות לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב)". — דו"ח מעמד זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית בגינאה לשנת 2011 זכויות להט"ב זכויות להט"ב באפריקה Wayback Machine, web.archive.org California Newsreel - Film and Video for Social Change Since 1968, newsreel.org 1998 Tampa International Gay and Lesbian Film Festival, web.archive.org, ‏2007-08-01 David Stratton, Destiny, Variety, ‏1997-06-01 (באנגלית אמריקאית) "2011 Country Reports on Human Rights Practices: Guinea, Bureau of Democracy, Human Rights and Labor, U.S. Department of State", 2009-2017.state.gov
איגור טלקוב

איגור ולדימירוביץ' טלקוב (ברוסית: Игорь Владимирович Тальков; ‏4 בנובמבר 1956 – 6 באוקטובר 1991) היה מוזיקאי רוק סובייטי, זמר-יוצר (בארד), כותב שירים, משורר ושחקן קולנוע. טלקוב נודע לראשונה לקהל הרחב לאחר שהופיע ב-1987 בפסטיבל שיר השנה עם השיר "צ'יסטיי פרודי" (Чистые пруды) (רו'). לאחר מכן, כדי לחלוק את שיריו שלו עם הקהל, שרבים מהם נבדלו בסגנון המוזיקלי ובטקסט מהיצירות שבוצעו על ידו קודם לכן, יצר טלקוב את להקת "ספסטלני קרוג" ובמהרה יצא איתה לסיבוב הופעות עם תוכנית שהורכבה משני חלקים: "שירים בעלי תוכן אזרחי" ו"ליריקה". עד 1989 טלקוב כתב למעלה ממאתיים שירים. בקושי ניתן לייחס את עבודתו של טלקוב לז'אנר מוזיקלי מסוים; הוא ממוקם בערך בצומת של מוזיקת פופ, מוזיקת רוק ובארד. ב-6 באוקטובר 1991, איגור טלקוב נרצח בהיכל הספורט יובילייני בסנקט פטרבורג בנסיבות שעדיין לא ברורות מדיה וקבצים בנושא איגור טלקוב בוויקישיתוף איגור טלקוב, ברשת החברתית פייסבוק איגור טלקוב, ברשת החברתית VK איגור טלקוב, סרטונים בערוץ היוטיוב איגור טלקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איגור טלקוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) איגור טלקוב, באתר Last.fm (באנגלית) איגור טלקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) איגור טלקוב, באתר Yandex.Music (ברוסית) איגור טלקוב, באתר Discogs (באנגלית) איגור טלקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Who killed Igor Talkov? The story of life and the mystery of the death of the singer, geek-tips.imtqy.com דמיטרי פרוקופייב, כוכב פופ רוסי נרצח ביריות במהלך קונצרט, חדשות, 8 באוקטובר 1991 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה זיפל

אנה זיפל (בשוודית: Anna Zippel; מתה ב-29 באפריל 1676) הייתה אישה שוודית ומכשפה לכאורה שהוצאה להורג במסגרת אחד ממשפטי המכשפות המפורסמים ביותר שהתנהלו במדינה בזמן ציד המכשפות הגדול ("The Great Noise") בין השנים 1668–1676. סיפורה מן המוכרים בפולקלור השוודי. זיפל נולדה למשפחה בעלת אמצעים. הייתה עצמה ניהלה עסק מצליח למכירת תרופות יחד עם שותפתה העסקית אנה מאנסדוטר. היא תוארה כאישה תמירה, אלגנטית ובעלת חוש אופנה המרבה ללבוש בגדים יקרים, יהלומים ותסרוקות מתולתלות. היא הסתובבה עם פמליה, ונהגה לבלות בחברתן של נשות החברה הגבוהה בהן אשת ראש העיר ואנה מריה בוס, אשת אדריכל העיר המלכותי ז'אן דה לה וליי. לקוחותיה נמנו עם עשירי סטוקהולם. אחיה היו מדריכי התעמלות בחצר המלוכה ולבעלה היו עסקי מאפיות, טחנת קמח ועוד נכסים. אחותה בריטה זיפל לעומת זאת, הייתה אישה ענייה. אף על פי שהאחיות לא היו קרובות, זיפל תמכה בה מבחינה כלכלית. בעוד זיפל נחשבה לאשת חברה מכובדת, אחותה הייתה מהמעמד הנמוך והואשמה לא פעם בכישוף. גם שותפתה לעסק סבלה ממוניטין שלילי של אדם יהיר ומתנשא, ככל הנראה משום שהיה לה ביטחון עצמי, ונטייה להתעלם מרכילויות ודעתם של אחרים על ענייניה. למרות מקומה בחברה, זיפל מצאה עצמה במרכזן של חרושת שמועות והאשמות שונות בנוגע לעיסוק בכישוף, יחד עם אחותה ושותפתה העסקית. ילדים נהגו לכנות את זיפל "מלכת בלוקולה" (Queen of Blåkulla) ונערות סיפרו כי היא מטפחת אותן במטרה להשיא אותן לשטן. יום אחד, בעודה הולכת ברחוב, הצביע לעברה ילד וצעק: "היא זו שלקחה אותי לפגוש את השטן", והתעלף. לאחר מכן, עוזרת הבית של זיפל סיפרה כי נשלחה על ידה למשימות מסתוריות בחסות החשיכה, שזיפל נפגשה עם שותפתה בחדרה באמצע הלילה על מנת לזמן את השטן אשר מילא את מרתף ביתה בכסף באופן קבוע, שרוחו של כלב שומרת על גינת הבית, שזיפל ביקשה ממנה למרוח על עצמה מדם הווסת שלה וכתבה על מצחה שם משונה כלשהו, וכי גרמה לה לחלות במשך שלוש שנים לאחר שהפסיקה לעבוד אצלה. זיפל, אחותה, שותפתה ואף בעלה הואשמו בחטיפת ילדים. אפילו ילדיהן שלהן הפנו אצבע מאשימה כלפי הנשים, וטענו כי לקחו אותם לפגוש את השטן במהלך שבת המכשפות. זיפל תוארה כמכשפה רבת עוצמה שמסוגלת להרוג שומר בכלא על ידי מבטה, או לכרות את ראשו של אחר על ידי יריקה. משפט המכשפות של קתרינה (על שם כנסיית קתרינה בסטוקהולם) כלל 50 עדים, בהם ילדים ובני נוער רבים, שעלו לדוכן כדי להעיד נגד זיפל, אחותה, שותפתה ונשים נוספות. הם הצביעו על הנשים וסיפרו כיצד חטפו אותם כדי להביאם אל האי בלוקולה, שעל פי אגדות עם שוודיות שייך לשטן. פרקטיקה שהייתה נפוצה באותם ימים במסגרת ציד ומשפטי המכשפות. מנגד, זיפל ניצלה כל הזדמנות ובקור רוח הסבירה כי מדובר בלא יותר מהשמצות שמקורן בקנאה, רשע או מתקפה. לגבי הטענה כי הונה הושג באמצעים שטניים אמרה כי הוא הושג באמצעות עבודה קשה שלה ושל בעלה, וכי העסק שלה משגשג הודות לעובדה כי אנה מאנסדוטר היא רוקחת מוכשרת. פסק הדין התבסס על עדותם של הילדים וניתן במאי 1676, במסגרתו אנה ובריטה זיפל הוצאו להורג בעריפה ראש. אנה מאנסדוטר מתה בכלא. 1676: Anna Zippel, Brita Zippel and the body of Anna Mansdotter, ‏April 29th, 2009 Satan’s Sex Island & A Series of Stunning Conicidences, Wining About Herstory, ‏October 14th, 2019
מזרח לונדון

מזרח לונדון (באנגלית: East London) הוא האזור הצפון־מזרחי של העיר לונדון שבממלכה המאוחדת. אזור זה ממוקם ממזרח לאזור ההיסטורי והפיננסי של לונדון רבתי ומצפון לנהר התמזה. זהו אזור הפרוורים השני בגודל אוכלוסייתו בלונדון. אזור מזרח לונדון נחשב לאחד העניים ביותר בלונדון. אזור זה כולל כיום את אחד מריכוזי אוכלוסיות המיעוט האתניות הגדולים ביותר בממלכה המאוחדת, ומכיל בעיקר משפחות ממוצא דרום אסיאתי. על פי התוכנית האזורית של לונדון, "The London Plan" (משנת 2011), אזור מזרח לונדון כולל את הרבעים בארקינג ודאגנהאם, בקסלי, גריניץ', לוויסהם, האקני, האורינג, ניוהאם, רדברידג', וולת'אם פורסט וטאוור האמלטס. מרכז הקניות "Westfield Stratford City" החזית של נמל התעופה לונדון סיטי [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מודל (אמנות)

מודל הוא אדם המציג את גופו מול אמן צייר, צלם, פסל או אמן מיצגים, או מול כיתה הלומדת מקצועות אמנותיים אלה, על מנת שיפיקו יצירת אמנות המבוססת על דמות המודל, בלא שיתבססו על הדמיון בלבד. כשהמודל עובד הוא מתבקש להישאר בתנוחה קבועה ולא לדבר במשך מספר דקות או שעות. לעיתים משמש המודל רק בחלק מתהליך היצירה, שעשוי להיות ממושך למדי, וביתר הזמן מסתפק האמן בתצלומי דיוקן של המודל. בדרך כלל לא מדובר במקצוע במשרה מלאה, אלא בעיסוק צדדי, אף על פי שישנם אנשים שזהו המקצוע שלהם. מודלים יכולים להיות משני המינים. מודלים בתשלום אינם זוכים בדרך כלל בהכרה, ולרוב נותרים אנונימיים. במקרים אחרים, המודל מהווה השראה לאמן שהיצירה תלויה בנוכחותו, ואז לרוב יש גם התייחסות לזהותו. במקרים אחרים המודלים הם חלק מעולמו הפרטי של האמן, ואינם מקצוענים כלל. המאייר האמריקאי, נורמן רוקוול, השתמש בחברים ושכנים כמודלים לצורך עבודותיו, אם בפרסום מסחרי ואם בעבודתו האמנותית. כאשר המודל הוא בעצם אדם המבקש לקבל יצירת אמנות המציגה את דמותו, הוא משלם לאמן תמורת עבודתו. במקרים כאלה לא מדובר במודל אלא במזמין "שיושב" לפני האמן. דבר זה היה מקובל בעבר רק בחברה הגבוהה כיוון שעבודת אמנות כזו לא הייתה זולה. השימוש במודל החל כנראה ביוון העתיקה. באותה תקופה השתמשו במודלים עם לבוש ובלעדיו כפי שניתן לראות מן הפסלים מאותה תקופה. מאוחר יותר בימי הביניים הופסק כנראה השימוש הזה בגוף העירום, ייתכן בגלל השפעת הנצרות. עם תחילת הרנסאנס חזרו האמנים ונעזרו במודלים לעבודותיהם. נראה כי לאורך התקופות השתנתה ההתייחסות לגוף האדם, ועמה היחס לשימוש בו באמנות. מודל עירום הוא מודל המציג את גופו כשהוא עירום, לשם יצירתם של תמונה או פסל. דוגמנות עירום לאמנות שונה מפורנוגרפיה כיוון שמטרתה אינה יצירת גירוי לפריקת דחפים מיניים, אלא שימוש בגוף ליצירת אמנות. מאז התחלת השימוש בצילום היה גם צורך במודלים לאמנות זו. כיוון שלקח זמן עד שהצילום נחשב אף הוא לסוג של אמנות, היה לאמנים צלמים קושי, בהשגת מודלים, ובייחוד מודלים לעירום. במשך הזמן נקבעו לכך תקנות ששומרות על זכויות המודל לפרטיות. היו מקרים כשמודלים הפכו בגיל מאוחר יותר לכוכבים בזכות עצמם, בהם התעוררו שאלות הנוגעות לזכויות השימוש באותם צילומים, כיוון שערכם עלה, וזאת בזכות ההתפתחות של המודל ולא עליית חשיבותו של הצלם. מדיה וקבצים בנושא מודל בוויקישיתוף מודל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Bay Area Models Guild The Art Model's Handbook The Swedish Organization for Life Models Life Models' Society (Melbourne, Australia) Denny Diana, A day in the life of Norman Rockwell Model Chuck Marsh, The saturday Evening Post, ‏16/11/2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיונגי

קיונגי (בהנגול: 경기도; בהנג'ה 京畿道; מילולית: "האזור שמקיף את הבירה") הוא המחוז המאוכלס ביותר בקוריאה הדרומית. המחוז שוכן בצפון-מערב המדינה והוא מקיף את עיר הבירה סיאול מצפון, מדרום וממזרח, שטחו 10,170 קמ"ר, אוכלוסייתו מנתה כ-13.5 מיליון תושבים ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 ובירתו היא העיר סוואן. בשנת 1946 סיאול חדלה להיות חלק אינטגרלי ממחוז קיונגי. בשנת 1981 גם העיר אינצ'ון חדלה להיות חלק אינטגרלי ממחוז קיונגי. אזור המטרופולין שכולל את קיונגי, סיאול ואינצ'ון כולל כ-27.3 מיליון תושבים. זהו המטרופולין הגדול ביותר באסיה אחרי טוקיו, והשביעי בגודל אוכלוסייתו בעולם. אתר האינטרנט הרשמי של קיונגי קיונגי, ברשת החברתית פייסבוק קיונגי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קיונגי, הבלוג הרשמי קיונגי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) https://www.citypopulation.de/en/southkorea/admin/ ערך זה הוא קצרמר בנושא קוריאה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפלי הקרח פרבל

מפלי הקרח או מפלי הקרח פריבל (באנגלית: Prebble Icefalls) הם קבוצה של מפלי קרח בצד הדרום-מערבי של רמת חצות בהרי דרווין בארץ אואטס שבאנטארקטיקה. המפלים מצויים בשני קרקסים קרחוניים גדולים, מדרום-מערב להר אליס. גובהם של המפלים כ־900 מטרים. המפלים התגלו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון (Victoria University of Wellington Antarctic Expedition) שבניו זילנד, שהתקיימה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) של 1962 – 1963. המפלים נקראים על שמו של וו. א. פרבל (WM Prebble), שהיה גאולוג במשלחת. מפלי הקרח פרבל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפלי הקרח פרבל באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מפלי הקרח פרבל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד הגאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי לפי מקור אחר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR גובה המפלים 500 מטרים.
האזור האינדומלאי

האזור האינדומלאי הוא אחד משמונת האזורים הביוגאוגרפים המחלקים את שטח כדור הארץ כשהוא מצוי רק באסיה וכולל את מרבית דרום אסיה, דרום-מזרח אסיה לאורך הודו-סין וגם בדרומה של מזרח אסיה, בדרום סין וטאיוואן. האזור גובל בצפון באזור הפלארקטי בעיקר ברכסי ההרים הגבוהים: הינדו-כוש, פטקאיי, קרקורום ובעיקר הההימלאיה - אשר נוצרה כשהודו התנגשה באסיה לפני 45 מיליון שנה עם היסחפות הלוח ההודי צפונה, ובמזרח גובל באזור האוסטרלי שקו הגבול שלו הוא קו ואלאס - קו דמיוני לאורך אינדונזיה המפריד בין יבשת אוסטרליה, לרבות מערב גינאה החדשה לבין איי אינדונזיה. אזור הגבול מכונה בשם סונדאלנד ובעבר הוא השתייך ליבשת הקדומה גונדוונה. רוב חבל השטח האינדומלאי הוא טרופי או סובטרופי אם כי ישנם גם מספר מדבריות לאורכו והוא שוקק ביערות ממספר סוגים, הרים גבוהים וערבות פוריות. מספר צמחים התפתחו לאורך האזור, ביניהם צמחים מהמשפחה Dipterocarpaceae וכדניתיים וכן עצים טרופיים שונים, למשל Tectona. מבין הדו-חיים אנדמיים לאזור המשפחות תולעני זנב אסייתיים וסוגלוסיים שכנראה התפתחו מאבות בעלי קרבה אפריקאית, כמו מדגסקר וסיישל. גם מספר עופות התפתחו באזור וחלקם אנדמיות אליו כמו התכלתיים, מגליימיים, טימליים, נקרות פרחים, טפסני הפיליפינים, פיטיים וכן מספר פסיוניים, קלאויים ותוכיים. הקצה המזרחי מכיל גם עופות ממוצא אוסטרלי כמו הקזואר. מבין היונקים של האזור האינדומלאי ישנם כמה קבוצות אנדמיות ביניהם: הגלשנאים, חדפי עצים, עטלף דבורה, חולדת לאוס, נמנמנים אוריינטליים, טרסיוסיים וגיבוניים ועוד קבוצות כמו האורנגאוטן או נמר ערפילי. מבין היונקים הגדולים של האזור ישנם את הפיל האסייתי, קרנף הודי, סומטרי וג'אווה, נמר הודי, טיגריס, אריה הודי, מספר דוביים, גאור ותאו אסייתי והטפיר האסייתי. בקצה המזרחי ישנם גם מינים ממוצא אוסטרלי כמו יונקי כיס. מדיה וקבצים בנושא האזור האינדומלאי בוויקישיתוף האזור האינדומלאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האזור האוסטרלי

האזור האוסטרלי הוא אחד משמונת האזורים הביוגאוגרפים המחלקים את שטח כדור הארץ. הוא מצוי כולו באוקיאניה בשטח אוסטרלאסיה וכולל את אוסטרליה, האי טסמניה, גינאה החדשה וכמה איים במזרח אינדונזיה כמו סולאווסי, איי מאלוקו ואיי סונדה הקטנים כמו פלורס וטימור. האזור כולל גם כמה איים באוקיינוס השקט הקרובים יחסית לאוסטרליה כמו ארכיפלג ביסמרק, ונואטו, ניו זילנד, קלדוניה החדשה ואיי שלמה. איים נוספים באוקיינוס השקט שייכים לאזור האוקייני. במערב הוא גובל באזור האינדומלאי ומופרד בקו ואלאס (קרוב לשטח סונדאלנד). מרבית הפלורה והפאונה האוסטרלים הם אנדמיים ומבודדים ורבים מהם התפתחו ביבשת הקדומה גונדוונה, שכללה גם את אנטארקטיקה ואמריקה הדרומית. משום כך חלק מהמינים ביבשות אלה בעלי אבות קרובים למינים האוסטרלים, למשל הצמחייה של אנטארקטיקה ומספר יונקי כיס החיים באמריקה. מינים רבים התפתחו באזור, ביניהם ידועים יונקי הכיס, יונקי הביב ומספר עופות קדומים חסרי שיניים כמו האמו, הקזואר והקיווי ובין הצמחים בולטים האקליפטוסים. מספר מינים חיים גם לאורך כמה איים אסייתיים וחלקם נפוצים גם לאורך כמה מאיי פולינזיה. מדיה וקבצים בנושא האזור האוסטרלי בוויקישיתוף
טהרלב

האם התכוונתם ל... אהד טהרלב – רב ישראלי חיים טהרלב – סופר, מחזאי ומשורר עברי; אביו של יורם טהרלב יורם טהרלב – משורר, פזמונאי, סופר והומוריסט ישראלי; בנו של חיים טהרלב ואביה של רוני טהרלב רוני טהרלב – ציירת ישראלית; בתו של יורם טהרלב
אלכסנדר יאצנקו

אלכסנדר יאצנקו (ברוסית: Алекса́ндр Ви́кторович Яце́нко;‏ נולד ב-22 במאי 1977, וולגוגרד) הוא שחקן רוסי, פעמיים זכה בפרס ניקה עבור תפקידיו בקולנוע. יאצנקו נולד בוולגוגרד ולאחר סיום בית הספר החל ללמוד הנדסה. תוך זמן קצר הוא החליט לעבור ללימודי משחק ועבר לטמבור ואחר כך לאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בה למד אצל מארק זכרוב. עוד במהלך הלימודים, בשנת 2003 הוא התחיל לשחק בסרטים. הוא לא הצליח לסיים את הלימודים כי במהלך שנת לימודים אחרונה השתתף בקטטה ולימודיו הופסקו. בשנת 2007 בפסטיבל הסרטים "קינוטאבר" יאצנקו קיבל פרס על תפקיד גברי ראשי בסרט. בשנת 2011 הוא הצטלם לצד דאשה אסטפייבה בסרט "מאוהבים בקייב". בשנת 2016 הוא קיבל פרס ניקה. על המשחק של יאצנקו בסרט "הפרעה בקצב הלב" הוא זכה בפרסים ב"קינוטאבר", פסטיבל קרלובי וארי, פסטיבל בשיקגו, פרס נשר הזהב ופרס ניקה בשנת 2018. בשנת 2020 הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרת טלוויזיה "היום". בשנת 2021 הוא הצטלם בסדרת טלוויזיה "הנהר הקודר" ובסרט "לקרוע ולזרוק". ב-2023 גילם את ניקולאי קיסליוב בסרט השואה הרוסי צדיק, ואת ולרי קוזריוב בסדרת דרמה "פישר" (רו'). אלכסנדר יאצנקו, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסנדר יאצנקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר יאצנקו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלכסנדר יאצנקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תאונת הרכבת בגאיסאל

תאונת הרכבת בגאיסאל הייתה תאונה שהתרחשה ב-2 באוגוסט 1999, כאשר שתי רכבות שהובילו כ-2,500 בני אדם התנגשו בתחנה מרוחקת של גאיסאל, מערב בנגל, הודו. ההתנגשות הייתה במהירויות כה גבוהות עד שהרכבות התפוצצו עם הפגיעה, וכתוצאה מכך נהרגו לפחות 290 בני אדם. התאונה התרחשה בסביבות השעה 01:45 ב-2אוגוסט 1999, כאשר רכבת מניו דלהי התנגשה ברכת אחרת בתחנת הרכבת גאיסאל. הרכבת שהגיעה מכיוון ניו דלהי עברה למסילה עליה הייתה הרכבת השנייה בגלל טעות איתות. אף עובד, לא ברכבת ולא לא ברכבת ולא במשרדו של מנהל האיתותים הבחין בטעות. גם הצוות בתחנות הביניים בין קישנגאנג' לגאיסאל לא הבחין בכך שהרכבת נמצאת במסלול הלא נכון. כתוצאה מכך, הרכבות התנגשו חזיתית. כתוצאה מעוצמת הפיצוץ נוסעים משתי הרכבות עפו לתוך בניינים סמוכים. שלוש מתוך ארבע המסילות לא פעלו בגלל עבודות במסילה. רק קו אחד היה בשימוש לטובת התנועה של 31 רכבות ביום. גם חלק מרכיבי ההשתלבות במסילה לא פעלו באופן תקין בגלל העבודות. אחד הרכיבים הוא ציוד חשמלי שבאמצעותו מנהל התחנה, ובעקבות כך נהג הרכבת, יכול לדעת שהמסילה שלפניו תפוסה. במקרה כזה הסימנור יישאר אדום ולא ניתן להפוך אותו לירוק אלא אם כן מנהל התחנה מאפשר זאת. ניתן לשנות את האיתות מחדר הממסר אשר ניתן לפתוח במשותף רק על ידי מנהל התחנה ומפקח האיתות. במצב כזה, יש להגדיר את השתלבות המסילה באופן ידני על ידי הליך "סיבוב", ידית הנמצאת בתחנות מסובבת ידנית בהוראת מנהל התחנה לקביעת ההשתלבות. התהליך עורך כ-30 דקות. הגורם לאסון היה רשלנות שבוצעה על ידי עובדים מתחנת הרכבת Kishanganj, אשר הגדירו נקודות שילוב שגויות במסילה באופן ידני. נקודת המפגש של שתי רכבות הייתה בתחנת הרכבת גאיסאל (ליד Kishanganj) שם התנגשו שתי הרכבות. עוזר מנהל תחנת Kishanganj הודה מאוחר יותר ששלח את אחת הרכבות במסילה הלא נכונה, מה שגרם להתנגשות. מניין ההרוגים הרשמי שפורסם הוא 285 הרוגים ויותר מ-300 פצועים. עם זאת, גורמים לא רשמיים טענו כי המספרים גבוהים בהרבה. הדבר ייתכן מכיוון שאף על פי שהיו רק 72 מושבים בכל אחד משבעת הקרונות הכלליים שהיו מעורבים בתאונה, הם היו עמוסים בהרבה מעבר לכך. יתרה מכך, היו הרבה נוסעים ללא כרטיס שלא נכללו בספירה הרשמית. בגלל אופי ההתרסקות והשריפה, כמו גם המספר הגדול של אנשים ללא כרטיס שייתכן שהיו על הרכבות, לא ניתן היה לזהות את הגופות בנפרד. שר הרכבות ניטיש קומאר התפטר בעקבות התאונה, הוא שר הרכבות השני בהיסטוריה של הודו שעשה זאת, אחרי לאל בהדור שסטרי. "Gaisal train disaster due to 'human failure'". The Hindu. 2001-04-04. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2012. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Shaishav. "Worst train accidents in India". 43blogtips.com. אורכב מ-המקור ב-21 בינואר 2013. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Six railwaymen punished for Gaisal train mishap". www.hindustantimes.com. אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2013. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Neglect caused Gaisal train tragedy: Probe panel | India News - Times of India". The Times of India. "Gaisal Tragedy -- Kishanganj ASM says he sent train on wrong track". www.financialexpress.com. אורכב מ-המקור ב-17 בדצמבר 2013. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Chaubey, Santosh (20 בנובמבר 2016). "Moral tracks: In history of train disasters, only 2 railway ministers have resigned taking responsibility". India Today (באנגלית). נבדק ב-2021-09-08. {{cite web}}: (עזרה)
ארצ'יבלד דלזל

ארצ'יבלד דלזל (באנגלית: Archibald Dalzel;‏ 23 באוקטובר 1740 – 1812), היה הרפתקן בריטי ששירת בין היתר כמושל חוף הזהב. ארצ'יבלד דלזל נולד בקירקלסטון שבסקוטלנד. הוא קיבל השכלה ברפואה והחל לשרת בצי. בשנת 1763 הוא עזב את השרות ונסע לאפריקה. בהיותו באפריקה הוא החל לעבוד כרופא ועסק בסחר עבדים להשלמת פרנסה. במשך מספר שנים היה מושל אחת המושבות בבנין. בשנת 1770 ארצ'יבלד דלזל חזר לאנגליה ולאחר זמן קצר חזר למושבות בריטיות באפריקה. בשנת 1792 הוא מונה למושל מושבה בריטית בשטח של חוף הזהב. הוא כיהן בתפקיד במשך 6 שנים ומונה לכהונה נוספת בשנת 1800. בשנת 1793 הוא פרסם ספר The history of Dahomy, an inland kingdom of Africa; comp. from authentic memoirs; with an introduction and notes. בספר זה הוא תיאר את המצב באזור על בסיס התרשמותו, בין היתר הוא טען שסחר בעבדים שחרר את הילידים מאירועי קורבן אדם. מדיה וקבצים בנושא ארצ'יבלד דלזל בוויקישיתוף ביוגרפיה
דודק

האם התכוונתם ל... אן דודק – שחקנית אמריקאית יז'י דודק – כדורגלן פולני סטניסלב ומריה דודק – זוג פולנים חסידי אומות העולם
גדעון לב

גדעון לב (1930 – 19 בפברואר 1997) היה מנכ"ל משרד התקשורת בין השנים 1979 ל-1982. לב עבד כמנהל בקונצרן כור ובמאי 1979 אושר מינויו למנכ"ל משרד התקשורת. ב-1980 פורסם כי הוא צפוי להתמנות למנכ"ל הראשון של חברת בזק שהייתה אז בשלבי הקמה, אך עם התארכות תהליכי ההקמה, המינוי לא יצא אל הפועל. ב-1982 פרש מניהול משרד התקשורת והיה מנהל בחברת הכבלים גוונים (כיום הוט) וכיו"ר חברת הבת של בזק לכבלים תת-ימיים. בשנות ה-90 הקים את חברת גלובסקום. על שמו נקרא פרויקט לב, כבל התקשורת התת-ימי המחבר את ישראל לקפריסין ואיטליה. לב היה מעורב בפרויקט אך נפטר לפני שהסתיים. לב התגורר בהוד השרון ונפטר בגיל 67. אפי לנדאו, ‏נפטר גדעון לב, מבכירי ענף התקשורת, באתר גלובס, 20 בפברואר 1997 ⁨גדעון לב-־ד מנכ"ל התקשורת ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 14 מאי 1979 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨מעריב⁩ | עמוד 22 | 14 מרץ 1980 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ⁨מנכ"ל משוד התקשו ווו ינהל את חבות הטלפונים ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 31 אוגוסט 1980 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il צורי דאר, בזק היא המתחרה היחידה שלנו, באתר TheMarker‏, 8 בינואר 2001 rotary-kfar-saba - גדעון לב ז"ל, באתר www.rotary-kfar-saba.org.il
בוריס צלניקר

בוריס צלניקר (Boris Tselniker; נולד ב-‏1952 בקישינב, ברית המועצות) הוא פסל ישראלי המתמחה במיניאטורות ובפיסול בעץ בשילוב עם אבן, עצם וכסף. צלניקר נולד במשפחת רופאים ולאחר סיום לימודיו התיכוניים למד בפקולטה לכוח הידראולי במכון החקלאי של קישינב, שם קיבל תעודה של מהנדס הידראולי. הוא שירת בצבא בחיל התותחנים. לאחר שחרורו מהצבא למד צלניקר טופוגרפיה ועבד בתחום. הוא השתתף במשלחות גאולוגיות וגיאופיזיות במולדובה ובמזרח הרחוק, בקמצ'טקה, בסחלין, באיים הקוריליים, בפרימורסקי ובחברובסק ועוד. צלניקר יצר את פסליו הראשונים ב-1981, כשהוא משתמש בחומרים שהובאו מהמזרח הרחוק, שיני לוויתן זרע, ניבתן, שנהב של ממותה, קרן צבי ואבני נוי. באותה שנה גם השתתף לראשונה בתערוכה, תערוכת האמנות הרפובליקנית בקישינב. בין השנים 1981 ל-1989 השתתף צלניקר ב-15 תערוכות אזוריות, לאומיות ובינלאומיות שהתקיימו בקישינב, באודסה ובמוסקבה. מיניאטורות עצמות רבות, שיצר צלניקר, נרכשו על ידי המוזיאון המולדבי להיסטוריה של הדתות (כיום מוזיאון ההיסטוריה של מולדובה), משרד התרבות של ברית המועצות, גלריות פרטיות כגון "מאדים" (מוסקבה) וגם על ידי אספנים פרטיים שונים. בשנים 1983–1987 צלניקר למד תולדות האמנות באוניברסיטת אוראל יקטרינבורג. ב-1990 עלה צלניקר עם משפחתו (הוא נשוי לבתו של נאום אפלבאום) לישראל וגם בה השתתף בתערוכות רבות. ב-1992 זכה במקום הראשון בתערוכת האמנות המיניאטורית מונטנה בארצות הברית עבור הרכב העצמות הצינוריות "מתגלגל דרך החיים". בשנת 1993 למד באקדמיה לאמנות בצלאל למעצבים בירושלים. Boris Tselnicker (באנגלית) תצלומים של חלק מיצירותיו Vizita la atelierul artiștilor plastici Boris și Natalia Tselnicker (ברומנית)
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי

התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר. להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי

התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר. להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי

התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי, הן התוצאות הטובות ביותר במשחה זה שנקבעו ברחבי העולם ומוכרות על ידי פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA). ישנה הפרדה בין השיאים במשחה זה לנשים ולגברים וכן לבריכה אולימפית (50 מטר) ולבריכת 25 מטר. להלן רשימה של התפתחות שיא העולם מאז שיא העולם המוכר הראשון.