laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון דרייר

ג'ון לואיס אמיל דרייר (נולד כיוהאן לודוויג אמיל דרייר, דנית: Johan Ludvig Emil Dreyer, אנגלית: John Louis Emil Dreyer‏, 13 בפברואר 1852 - 14 בספטמבר 1926) היה אסטרונום דני - אירי שנודע בעיקר בשל הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות, צבירי כוכבים וגלקסיות שערך. ג'ון דרייר נולד בקופנהגן למשפחה של אנשי צבא, אביו היה לוטננט גנרל בצבא דנמרק ונלחם במלחמת שלזוויג הראשונה ולאחר מכן מונה לשר המלחמה והצי של דנמרק. במהלך לימודיו בבית ספר בקופנהגן הוא קרא ספר על האי ון ומצפה הכוכבים של טיכו ברהה והחליט שהוא רוצה להיות אסטרונום. הוא החל לבקר במצפה הכוכבים של קופנהגן והתיידד עם האסטרונום הדני האנס שילרופ שהדריך אותו ועזר לו בלימודי האסטרונומיה. הוא למד מתמטיקה, אסטרונומיה ופיזיקה באוניברסיטת קופנהגן ולאחר סיום לימודיו בשנת 1874 הוא עבר לאירלנד כדי לעבוד כעוזרו של ויליאם פרסונס בטירת ביר, שם ערך תצפיות בעזרת הטלסקופים הגדולים של פרסונס, שלגדול שבהם הייתה מראה בקוטר של 1.8 מטר. הוא התחתן בשנת 1875 עם אישה אירית ונולדו לו שלושה בנים ובת. בשנת 1878 הוא עבר למצפה דנסינק, ששימש כמצפה הכוכבים של טריניטי קולג', ושם עבד עד לשנת 1882, שבה עבר למצפה הכוכבים בארמה שבצפון אירלנד. בשנת 1916 הוא פרש מעבודתו ועבר לאוקספורד, שם התגורר עד מותו. בשנת 1877 הציג דרייר לאקדמיה המלכותית של אירלנד תוספת לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים של ג'ון הרשל שכללה 1,136 ערפיליות שהתגלו על ידי אסטרונומים שונים מאז שהרשל פרסם את הקטלוג שלו וכן תיקוני שגיאות ועדכונים של מיקומי הערפיליות שבקטלוג של הרשל. בשנת 1866 הוא פרסם קטלוג כוכבים שכלל כ-3,300 כוכבים ולאחר מכן בשנת 1888 הוא פרסם את המהדורה הראשונה של הקטלוג הכללי החדש שהכיל את כל הערפיליות מהקטלוג הכללי של הרשל, את התוספות שפרסם דרייר בשנת 1877 וערפיליות נוספות שהתגלו מאז ובסך הכל הכיל תיאור ומיקום של 7,840 ערפיליות. דרייר המשיך לאסוף נתונים על תצפיות של ערפיליות חדשות ובשנים 1895 ו-1908 פרסם שני קטלוגים נוספים של ערפיליות שהכילו בהתאמה 1,529 ו-3,857 ערכים חדשים. חוץ מעבודתו על הקטלוגים דרייר עסק גם בהיסטוריה של האסטרונומיה ובשנת 1890 הוא פרסם ביוגרפיה של טיכו ברהה. כמו כן הוא ערך והביא לפרסום את כל כתביו ותצפיותיו של טיכו ברהה, כאשר הכרכים האחרונים שערך יצאו לאור רק לאחר מותו. דרייר כתב גם ספר בשם "ההיסטוריה של מערכת השמש מתאלס ועד קפלר" שדן בהתפתחות התפיסה והמחקר של כוכבי הלכת לאורך ההיסטוריה וערך את כתביו של ויליאם הרשל שפוסמו בשנת 1912. בשנת 1916 הוא זכה במדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה, על תרומתו לחקר הערפיליות ובשנת 1923 הוא נבחר לנשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה וכיהן בתפקיד זה שנתיים. מדיה וקבצים בנושא ג'ון דרייר בוויקישיתוף Obituary Notices: Fellows: J. L. E Dreyer, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 87, p.251 (1927) ג'ון דרייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שרה בלייקלי

שרה בלייקלי (באנגלית: Sara Blakely; נולדה ב-28 בפברואר 1971) היא אשת עסקים אמריקאית, מייסדת חברת ההלבשה התחתונה "Spanx". בלייקלי גדלה בעיר קלירווטר שבפלורידה. בגיל 19 הקימה את המיזם העסקי הראשון שלה, קייטנה בתקופת הקיץ. סיימה תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת המדינה של פלורידה, היא ניסתה להתקבל ללימודי משפטים אך נכשלה במבחני הכניסה. עבדה מספר חודשים בדיסניוורלד ולאחר מכן כסוכנת מכירות של חברת קוניקה מינולטה דנקה בתחום של מכירת מכשירי פקס. ההתרוצצויות שלה מדלת לדלת בחום של פלורידה הביאו אותה לחשוב על פתרון נוח לגרביונים, היא עברה לג'ורג'יה ובמשך שנתיים ובהשקעה של 5,000 דולר פיתחה מכנסונים מחטבים להם נתנה את הכינוי ספנקס. בלייקלי שיווקה את המוצר בעצמה, כשאת הדחיפה להצלחת החברה העניקה אופרה וינפרי ששיבחה את המוצר בתוכנית הטלוויזיה שלה בנובמבר 2000. הפרסום הביא לגל הזמנות ולצמיחה מהירה של החברה החדשה. ב-2002 מינתה בלייקלי למנכ"לית החברה את לורי אן גולדמן שהייתה בחופשת לידה מעבודתה בחברת קוקה-קולה, גולדמן פיתחה את המודל העסקי של החברה המתמקד באיכות המוצרים והזניקה את פעילות ספנקס. מכירות החברה ב-2015 הוערכו על ידי פורבס בכ-400 מיליון דולר והונה של בלייקלי הוערך בכמיליארד דולר. ב-2005 השתתפה בלייקלי בתוכנית המציאות של ריצ'רד ברנסון "The Rebel Billionaire", היא סיימה במקום השני וברנסון העניק לה סכום של 750,000 דולר להקמת קרן פילנתרופית. היא השתתפה כמשקיעה בעונה התשיעית של התוכנית "הכרישים" ברשת ABC ששודרה במהלך 2017 ו-2018. בלייקלי השיקה מיזם סיוע לחינוך ילדות בארצות הברית ובעולם והצטרפה לתוכנית "התחייבות הנתינה" שיזמו וורן באפט וביל גייטס. ב-2012 נבחרה לרשימת טיים 100 כאחת מהאנשים המשפיעים ביותר בעולם. יחד עם בעלה היא הייתה שותפה בקבוצת הניהול שרכשה את הבעלות על קבוצת הכדורסל אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA ב-2015. בלייקלי נשואה לג'סי איצלר, איש עסקים יהודי-אמריקאי שייסד את חברת "מרקיז ג'ט" וראפר לשעבר. לזוג ארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא שרה בלייקלי בוויקישיתוף קלייר אוקונור, מגזין פורבס ישראל‏, שרה בלייקלי: מיליארדרית מהעולם התחתון, באתר וואלה, 17 במאי 2012 רונית דומקה, בזכות מכנסונים: בלייקלי היא האישה הצעירה בדירוג המיליארדרים של "פורבס", באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2012 שרה בלייקלי, באתר פורבס שרה בלייקלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שרה בלייקלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שרה בלייקלי, ברשת החברתית אינסטגרם שרה בלייקלי, ברשת החברתית טיקטוק שרה בלייקלי, באתר מגזין טיים
בלייקלי

האם התכוונתם ל... סוזן בלייקלי – שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב קולין בלייקלי – שחקן צפון אירי שרה בלייקלי – אשת עסקים אמריקאית, מייסדת חברת ספנקס בלייקלי – עיר בארצות הברית בלקלי
מיאה בראיה

מיאה בראיה (ברומנית: Mia Braia; 8 בספטמבר 1911 – 3 ביולי 1999) הייתה זמרת רומנייה בתחומי המוזיקה הקלה והרומנסות. היא הייתה אחותה של יואנה ראדו ורעייתו של פטרה אלכסנדרו. בראיה נולדה בשם "מריה בראיה" בקראיובה, רומניה, בת בכורה לבעל מסעדה מאולטניה ורעייתו, הונגריה מטרנסילבניה. למריה היו שתי אחיות ואח. המסעדה מוקמה בסמוך לבית הקברות וזכתה לארח סעודות השכבה רבות. בנוסף ללאוטארים, שרו הבנות והנעימו לסועדים. באחד האירועים ביקר במקום מלחין נודע, יון וסילסקו והוא האיץ בבת הבכורה, במיאה, לבחור בקריירה של שירה. בראיה למדה בקונסרבטוריון "קורנטי" בקראיובה ולאחר מכן המשיכה בלימודיה בשנים 1929–1932, בקונסרבטוריון הלאומי בבוקרשט. בשנים 1925–1929 הייתה הסולנית של המקהלה Armonia בקראיובה ומ-1929 עד 1934 שרה בחברה הכוראלית Carmen, בבוקרשט. את תחילת הופעותיה במוזיקה הקלה התחילה במסעדת Minerva, בקראיובה, בלהקה של השחקן מאנו נדיאנו (Manu Nedeianu). מיאה בראיה התחילה להופיע ברדיו ב-1936, בתוכנית מוזיקה קלה. ב-1936 היא הקליטה דיסק עם השיר Nu-ți pare rău când vezi că plâng (אינך מצטער בראותך אותי בוכה) מאת יון וסילסקו עם להקת תיאטרון Alhambra ובניצוחו של המלחין - הדיסק זכה בפרס השנה. בשנים 1936–1940 הקליטה בראיה דיסקים רבים ובשנים 1937–1945 שרה בהרכבים היוקרתיים ביותר של התקופה במסעדות Coșna-Cireșoaia, Balotha, Luther, Dori ובבית קולנוע Marna. אחרי 1948 שיתפה בראיה פעולה עם להקות המוזיקה המובילות של רומניה ויצאה איתה לסיבובי הופעות, כולל מסעי הופעות מחוץ לרומניה, בגרמניה המערבית, בארצות הברית ובישראל. ב-1968 הוענקה לה מדליה Ordinul Meritul Cultural דרגה שנייה. בראיה הייתה נשואה בשנים1938 - 1950 לזמר פטרה אלכסנדרו והתחתנה שוב, הפעם עם אמנואל בלאגה. היא עזבה את רומניה לטובת גרמניה המערבית ומשם המשיכה לארצות הברית והתיישבה בניו יורק. לאחר המהפכה הרומנית הגיעה לרומניה לביקור. היא הלכה לעולמה בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא מיאה בראיה בוויקישיתוף מיאה בראיה, באתר ספוטיפיי מיאה בראיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיאה בראיה, באתר Discogs (באנגלית) Calităţi artistice fără egal (ברומנית) Mia Braia, nume de referinţă în muzica românească (ברומנית) מיאה בראיה מבצעת את השיר AMINTIRI (זכרונות) הביצוע ברומנית ויש כתוביות בעברית
יעל רייך

יעל רייך (נולדה ב-14 באוגוסט 1971) היא דוגמנית, שחקנית ואמנית ישראלית. רייך התגלתה בגיל 17 בחוף הים בתל אביב על ידי המעצב אסף זיו, השניים נסעו יחדיו לפריז ולאחר מכן היא הופיעה בשבוע האופנה בעיר. היא כיכבה על שערי המגזינים ווג, אל ומארי קלייר ולקחה חלק בתצוגות אופנה של איב סאן לורן ואוסקר דה לה רנטה. כאומנית היא ערכה מספר תערוכות, היא עבדה רבות גם במילאנו ובניו יורק ודגמנה גם לחברות רבלון ומייסיס. היא הובילה את הקמפיינים של הבשמים "עדן" ו"אנאיס אנאיס" של קאשרל וגם למחסני אופנה. ב-2006 היא החלה לשמש כשופטת בעונה השנייה של התוכנית "הדוגמניות" שעסקה בחיפוש אחר הדוגמנית הבאה של ישראל. השתתפה בסדרה תיעודית בערוץ 2 על החיים בעולם הדוגמנות. בשנת 2011 שיחקה בסרט הדרמה הקצר "לילה בהיר" לצד מיקי לאון, את הסרט ביימה וכתבה לי את גליק. בשנת 2012 שיחקה בסרט הדרמה-קומי "מלח ים" בבימויו של איתי לב, ולצידם של יפתח קליין וחן יאני. יעל רייך, ברשת החברתית פייסבוק יעל רייך, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יעל רייך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יעל רייך, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נירית אנדרמן, ההרפתקאה הקולנועית של יעל רייך, באתר הארץ, 12 ביולי 2012 תמי פולק, יעל רייך חוששת מהיום בו היופי ייעלם, באתר nrg‏, 17 בפברואר 2014 שחר אטואן, יעל רייך כבר לא מתביישת להודות: אני גם דוגמנית וגם אמנית, באתר הארץ, 15 בינואר 2015 אורנה רביב־רייז, יעל רייך צלולה, באתר את, 25 בפברואר 2015 איתי יעקב, יעל רייך חושפת: "בעקבות המחלה אני מרגישה אדם חופשי", באתר Xnet‏, 3 במאי 2017 רעות חפץ שוורץ, יעל ואני: "לא היינו דוגמניות בלונדיניות עם עיניים כחולות", באתר Xnet‏, 16 במרץ 2018
צביקה כהן

צבי כלפו (צביקה) כהן (נולד ב-1961 או 1960) הוא פוליטיקאי ישראלי, איש מפלגת ש"ס, המשמש סגן וממלא מקום ראש עיריית ירושלים. בעבר שימש במגוון תפקידים בשלטון המקומי, היה ממלא מקום ראש עיריית טבריה, ראש המועצה המקומית וראש העירייה הראשון של אלעד וראש המועצות המקומיות התעשייתיות רמת חובב ומגדל תפן. כהן, במקור תושב טבריה, בה שימש כחבר מועצת העירייה. בין השנים 1989–1998 שימש כסגן ומ"מ ראש עיריית טבריה יוסי פרץ. לאחר מכן היה חבר מועצת העיר טבריה למשך שנים נוספות. כהן כיהן כמשנה למנכ"ל הרשות לפיתוח הגליל. ב-22 במאי 2002 מונה כהן לתפקיד ראש מועצת רמת חובב כמינוי של שר הפנים דאז אלי ישי; תפקיד בו החזיק עד 2003. ב-2004 החל לכהן כראש המועצה המקומית אלעד, שזכתה במהלך כהונתו, שהסתיימה ב-2008, למעמד עיר. מ-4 בספטמבר 2011 עד 2013, היה כהן ראש המועצה של מגדל תפן. בשנת 2013 נבחר לכהן כחבר מועצת העיר ירושלים. במאי 2014, עם השעייתו של אליעזר שמחיוף (בשל הרשעה בפרשת הולילנד), מונה כהן במקומו כראש סיעת ש"ס בעיריית ירושלים כמו כן כהן הוא סגן ראש העירייה ומחזיק תיק מנח"ח (מינהל החינוך החרדי). בבחירות 2018 לעיריית ירושלים הוצב כהן בראש רשימת ש"ס למועצת העיר. לאחר הבחירות החל לשמש כסגן ומ"מ ראש העיר, מחזיק תיק הכספים ואחראי על המינהלים הקהילתיים החרדים. גם בבחירות 2023, שנדחו בהמשך ל-2024, הוצב בראשות רשימת ש"ס למועצה. כהן נשוי ואב ל-13 ילדים. יעקב גרודקה, תל השומר: דרעי וליצמן ביקרו את צביקה כהן, באתר בחדרי חרדים, 8 באוקטובר 2016: "... שמו המלא לתפילה: צבי כלפו בן איווט" תמר נהרי‏, יו"ר מועצת רמת חובב - תושב טבריה, באתר וואלה, 28 במאי 2002 אביטל להב, בניגוד לחוק: 59 ראשי רשויות לא מפרטים נכסיהם, באתר ynet, 14 ביולי 2013 טקס החלפת ראשי המועצה, אתר המועצה ש"ס תמנה שני נציגים חדשים בעיריית ירושלים, ישי כהן, כיכר השבת, 2017 ישי כהן, ‏דרעי הכריע: צביקה כהן ימשיך לקדנציה נוספת בירושלים, באתר כיכר השבת, 28 במאי 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הנס הרטמן

הנס הרטמן (בגרמנית: Hans Hartmann;‏ 1896 – 1970, וולפראטסהאוזן (אנ') שבבווריה) היה קצין בוורמכט, עורך דין וחסיד אומות העולם מגרמניה. הרטמן למד בפרנקפורט, הנובר, גטינגן ומרבורג. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה הרטמן בעל דרגת האופטמן בוורמכט (מקביל לסרן). הוא היה אחד מהקצינים ביחידת התחבורה הצבאית 547, יחידת תיקונים באזור לבוב. מאות יהודים הועסקו ביחידה זו בתיקוני טנקים, כלי רכב משוריינים וכלי רכב אחרים שהובאו מהחזית לתיקונים. בפברואר 1942 הופרדו וולף גולדברג ובנו אברהם בן ה-19 מיתר משפחתם שהייתה כלואה בגטו לבוב ונשלחו למחנה ינובסקה. אשתו של וולף, גיטל, עזבה את הגטו תוך סיכון חייה, הסתובבה ברחובות לבוב ופנתה לקצינים גרמנים בבקשה לשחרר את אביה ואת בנה מהמחנה, שהיה ידוע לשמצה בשיעורי ההישרדות הנמוכים שבו. הרטמן היה היחיד שהקשיב לה. הוא רשם את פרטיהם של בעלה ובנה וניסה לשחררם מינובסקה למרות התנגדותו של מפקד המחנה, פריץ גבאואר (Fritz Gebauer). לבסוף הסיע מכונית אל פתח המחנה, התעמת עם השומרים והעלה את וולף ואברהם גולדברג אל מכוניתו. כשהיו שוב בגטו ביקשו השניים להביע הוקרתם להרטמן על ידי מתנה יקרה. הוא סירב לקבלה בטענה שזה החפץ היקר היחיד שברשותם. האס אס חקר את הפרשה ובתור עונש שלח את הרטמן ליחידת תיקונים של רומל בצפון אפריקה. לאחר המלחמה עבד הרטמן במנהל סניף דואר בעיירת הולדתו, וולפראטסהאוזן. אברהם גולדברג חידש את הקשר עמו, היגר לישראל ב-1949 והיה בקשר עם הרטמן עד מותו של הרטמן ב-1970. בשנת 1963 הכיר יד ושם בהנס הרטמן בתור חסיד אומות העולם. פעילותו של הנס הרטמן להצלת יהודים, באתר יד ושם פעילותו של הנס הרטמן, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנס הרטמן".
מרתון (עיר)

מרתון (ביוונית עממית: Μαραθώνας, מרתונס; ביוונית אטית ובקאתארבוסה: Μαραθών, מרתון) היא עיירה ביוון, מקום התרחשותו של קרב מרתון ב-490 לפנה"ס. שם העיר מגיע מעשב השומר, שנקרא "מרתון" ("μάραθον") או "מרתוס" ("μάραθος") ביוונית, כך שמשמעות השם "מרתון" היא "מקום מלא בשומר". במהלך מלחמת יוון-פרס יצאו כוחות ממלכת פרס בראשות המלך דריווש הראשון מארטריה לכיוון איתקה, ונחתו במפרץ מרתון. לאחר המתנה של כמה ימים החליטו הכוחות הפרסיים לפלוש לאתונה דרך הים ולא דרך היבשה והחלו לשלוח סירות להקיף את האי איתקה כדי להגיע לאתונה. היוונים, שהבינו את כוונת הפרסים, נערכו באותו היום לתקיפה בפיקוד 10 סטרטגים ביניהם מילטיאדס הצעיר, טרם הפרסים יעלו על ספינותיהם ויפליגו לאתונה, והסתערו לעבר הצבא הפרסי. בסופו של הקרב האתונאים יצאו כשידם על העליונה. שמה של הריצה למרחק של 42.195 קילומטרים, "מרתון", הוא באגדה עממית אודות פידיפידס, שליח אתונאי שרץ מהעיר ועד אתונה, על מנת להביא את בשורת הניצחון היווני על הפולש הפרסי, ומת מיד לאחר שמסר את הידיעה. בשנת 1870 אירעו בסמוך לעיר אירועים שבהם רצחו שודדים יוונים שלושה אנגלים ואיטלקי בדילסי (Δήλεσι) בעודם מטיילים באזורים שסביב מרתון. אירועים אלו הובילו למשבר ביחסים שבין בריטניה ליוון. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלה להגר לכפר מהגרים ארוואניטים (אנ') מאפירוס. ב-1926 החלה החברה האמריקאית ULEN בבניית סכר מרתון (אנ') כשמונה קילומטרים ממערב למרתון, כדי לספק מים לעיר הבירה אתונה. הסכר הושלם בשנת 1929. כ-10 קילומטרים רבועים הוצפו כדי ליצור את האגם המלאכותי אגם מרתון (אנ') שאוגר את מי הסכר. חוף שיניאס שנמצא מדרום-מזרח לעיירה הוא אתר גלישת רוח פופולרי ובו ממוקם מרכז החתירה האולימפי שיניאס שנבנה עבור אולימפיאדת 2004, שהתקיימה ביוון. כמו כן, באולימפיאדות של 1896 ו-2004 יצאו ריצות המרתון ממרתון עצמה. האזור רגיש במיוחד להצפות בזק, מפני ששריפות ביערות שבאזור חשפו את המורדות המזרחיים של הר פנטלי ב-2006. הרשות המקומית מרתון הוקמה ברפורמת 2011 שערך הממשל המקומי, שבו אוחדו ארבע רשויות מקומיות לכדי רשות אחת, שחולקה לארבע יחידות מוניציפליות: גראמטיקו (Γραμματικό) מרתון נאה מקרי (Νέα Μάκρη - "מקרי החדשה") ורנווס (Βαρνάβας) הרפובליקה העממית של סין שיאמן, הרפובליקה העממית של סין ארצות הברית הופקינטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מרתון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרתון "Απογραφή Πληθυσμού - Κατοικιών 2011. ΜΟΝΙΜΟΣ Πληθυσμός" (ביוונית) 150 איש לקמ"ר ברשות המקומית; ביחידה המוניציפלית 130 μάραθον, In: Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon. revised and augmented throughout by Sir Henry Stuart Jones with the assistance of Roderick McKenzie, Oxford, Clarendon Press, 1940. Μαραθών, A Greek-English Lexicon דיווח על אולימפיאדת 2004, כרך שני, עמ' 242
לאה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לאה – אחת מארבע האמהות נישואי יעקב עם רחל ולאה – אירועים מקראיים, שאירעו בעיר חרן שבארם נהריים בעת בריחתו של יעקב מעשו אחיו לאה (עיר) – עיר בבפפואה גינאה החדשה קרב לאה-סלמאואה – סדרת פעולות צבאיות שנערכו כחלק מהמערכה בגינאה החדשה במהלך מלחמת העולם השנייה הפלישה ללאה-סלמאואה – פעולה צבאית של האימפריה היפנית לכיבוש אזור לאה-סלמאואה בית לאה – בית פרדס היסטורי על נחל הירקון תיקון לאה – החצי השני של תיקון חצות בית הכנסת אהל לאה – בית כנסת הממוקם בשכונת המיד לוולז שבסנטרל באי הונג קונג. פרס לאה גולדברג – פרס שהוענק בישראל ליוצרים בולטים בתחום הספרות העברית לאה גולדברג בחמישה בתים – סרט תיעודי על חייה של המשוררת לאה גולדברג, בבימויו של יאיר קדר. אני אוהב אותך לאה – משיריו הבולטים והמצליחים של צביקה פיק, מילותיו נכתבו על ידי אהוד מנור והוא הולחן על ידי צביקה פיק עצמו. ליאה לטאה (פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא לאה
פאדמה אמידאלה

פאדמה אמידאלה (באנגלית: Padmé Amidala) היא דמות בדיונית בסדרת סרטי המדע הבדיוני מלחמת הכוכבים. מדינאית בכירה, אשתו של אנאקין סקייווקר, אמם של לוק וליאה וסבתו של קיילו רן. דמותה גולמה על ידי השחקנית נטלי פורטמן. פאדמה נולדה בכוכב נאבו ונבחרה למלכה בגיל 14. בזמן כהונתה הותקף הכוכב על ידי פדרציית הסחר ופאדמה הוברחה ממנו על ידי שני אבירי הג'דיי - קווי-גון ג'ין ואובי-וואן קנובי - כדי לבקש סיוע מהסנאט של הרפובליקה. במהלך מסעם פגשה פאדמה את אנאקין כשהיה עוד ילד בן 10. אחרי שנכשלה להשיג עזרה מהסנאט, חזרה לכוכב נאבו וכרתה ברית עם הגאנגאנים, יצורים אמפיביים ששכנו ביערות ובביצות של הכוכב, שהיו ביחסי עוינות הדדית עם בני האדם. צבא הגאנגאנים הצליח לעכב את צבא הדרואידים של פדרציית הסחר, בזמן שפאדמה ואבירי הג'די השתלטו על הארמון המלכותי ואנאקין סקייווקר השמיד את תחנת החלל של הפדרציה ושיתק את צבא הדרואידים. לאחר שירותה כמלכה העם רצה שתהיה סנטורית בסנאט הגלקטי וכך נבחרה לסנטורית של נאבו. במשך שירותה בסנאט, רצו אנשי פדרציית הסחר להרוג אותה וניסו להתנקש בה בזמן נחיתתה בקורוסנט. לאחר התקרית ממנה ניצלה בזכות כפילה, הוצמדו אליה אנאקין ואובי-ואן כשומרי ראש. ניסיון התנקשות נוסף הוביל להחלטה לשלוח את פאדמה ואנאקין להסתתר בנאבו. למרות הסתייגותה של פאדמה, השניים מתאהבים על רקע הנופים הפסטורליים של אזור האגמים. פאדמה גם מסייעת לאנאקין כאשר הוא יוצא לחלץ את אמו, שנשבתה בידי נוודי חולות בטטואין. היא גם מנחמת אותו אחרי שאמו מתה בזרועותיו והוא טבח בשבט ששעבד אותה, כנקמה. בסוף הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 2: מתקפת המשובטים השניים מתחתנים בסתר, מאחר שלאבירי ג'די אסור להינשא. בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית' פאדמה נכנסת להריון מאנאקין. בו בזמן, הוא סובל מחזיונות ביעותים שבהם פאדמה מתה בייסורים בזמן הלידה. אחרי שעבר לצד האפל בניסיון להציל אותה ממוות, אנאקין כמעט הורג את פאדמה, כאשר חשב שבגדה בו והסגירה אותו לאובי-וואן קנובי, אך הוא נמלך בדעתו ברגע האחרון. למרות העובדה שלא ניזוקה פיזית באופן קטלני, פאדמה איבדה את רצונה לחיות. היא יולדת תאומים בניתוח ועל ערש דווי מבקשת פאדמה מאובי-וואן לזכור שבאנאקין עדיין נשאר טוב. פאדמה היא אשה אמיצה, מדינאית אידיאלסטית ומוכשרת. היא סירבה להיכנע לתכתיבי פדרציית הסחר ואף נמלטה במבצע מסוכן כדי לגייס עזרה. כאשר נחתה יחד עם קווי-גון ג'ין ואובי-וואן קנובי על כוכב טטואין היא ירדה לתור אותו במסווה של משרתת. כאשר חזרו אבירי הג'דיי אל נאבו כדי להציל את הכוכב מהמצור, נאותה פאדמה להצעתו של ג'אר ג'אר בינקס לבקש עזרה מהגאנאגנים, שבט של יצורים אמפיביים מנאבו ששרה בעוינות הדדית עם בני האדם. פאדמה - במהלך של אומץ, תבונה דיפלומטית וכנות - חשפה את זהותה האמיתית בפני ראש השבט, נאותה להשתחוות בפניו ולהפגין כלפיו כבוד רב. בכך זכתה בהערכתו ואמונו, והצליחה לגייס את שבטו למלחמה בפדרציית הסחר. בזמן שצבא הגאנאגנים נלחם בעוז בצבא הדרואידים, הובילה פאדמה יחד עם קווי-גון ג'ין, אובי-וואן, אנאקין ושומרי ראשה פשיטת קומנדו נועזת אל הארמון המלכותי על מנת ללכוד את ראשי הפדרציה ולדרוש את כניעתם. בפשיטה גילתה פאדמה מיומנות, זריזות ואף יכולת בשימוש באקדח בלאסטר. מדיה וקבצים בנושא פאדמה אמידאלה בוויקישיתוף
הדרבי של טורינו

הדרבי של טורינו (באיטלקית: Derby di Torino; נקרא גם דרבי דלה מולֶה, באיטלקית: Derby della Mole) הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל של העיר טורינו, יובנטוס וטורינו. שמו ניתן לו על שם אחד המבנים הבולטים בטורינו, המולה אנטונליאנה. משחקי הדרבי החלו ב-1906 עם היפרדותה של קבוצת טורינו מקבוצת יובנטוס. משחקי הדרבי נערכו בעיקר בסטאדיו אולימפיקו (טורינו), האצטדיון ששימש את שתי הקבוצות. כיום יובנטוס מארחת באצטדיון משלה. למרות היותה של יובנטוס קבוצה בעלת אוהדים רבים יותר באיטליה כולה (הקבוצה האהודה ביותר באיטליה), בעיר טורינו עצמה טורינו היא השלטת מבחינת כמות האוהדים. ההבדלים בין אוהדי שתי הקבוצות היו גם פוליטיים וכלכליים - בעוד יובנטוס נוסדה על ידי נערים בוגרי בתי ספר יוקרתיים מהמעמד הבורגני, טורינו ייצגה את פשוטי העם. היריבות התעצמה בשנת 1927, בעת שיובנטוס ניצחה את טורינו ומנעה ממנה זכייה באליפות הסרייה א'. במשחקי הדרבי אוהדי יובנטוס נוהגים לתלות שלט הלועג לאסון סופרגה. מנגד אוהדי טורינו מקניטים אותם אודות אסון הייזל. דרבי ד'איטליה הדרבי של מילאנו מדיה וקבצים בנושא הדרבי של טורינו בוויקישיתוף מוטל'ה רפלד, ‏אחד מ-33: הדרבי הכי חד צדדי שהכדורגל מציע, באתר ONE‏, 18 בפברואר 2022 גיא נובוטני, ‏הגברת האהודה: ליובה הכי הרבה אוהדים באיטליה, באתר ONE‏, 17 בדצמבר 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל איטלקי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האסון האווירי בסופרגה

האסון האווירי בסופרגה הוא שמו של אסון אווירי שהתרחש ב-4 במאי 1949 בטורינו. מטוס נוסעים שבו נסעו שחקני מאמני ומנהלי קבוצת הכדורגל טורינו ששבו ממשחק ידידות בפורטוגל ומספר עיתונאים שסיקרו אותם, התרסק. בשל תנאי ראות לקויים וסופות רעמים המטוס התנגש בבזיליקת סופרגה הממוקמת על הר וכל הנוכחים במטוס כולל אנשי הצוות, 31 במספר, נהרגו במקום. קבוצת הכדורגל של טורינו הייתה ממוקמת במקום הראשון בטבלת הסרייה א'. הרכב הקבוצה באותה תקופה היה אחד הטובים ביותר בתולדות הכדורגל האיטלקי - הקבוצה זכתה בארבע אליפויות ברציפות, וכונתה "גרנדה טורינו" (טורינו הגדולה). כל שחקני הסגל נספו, אך נשיא המועדון לא היה על המטוס וניצל. קבוצת הנוער של המועדון זכתה מספר שבועות לאחר מכן באליפות איטליה. הקבוצה הבוגרת התקשתה להתאושש מהאסון, ואת האליפות הבאה שלה השיגה רק כ-30 שנה לאחר מכן, בעונת 1976/1975. האסון גרם להלם באיטליה ומעל מיליון בני אדם השתתפו בלוויה שנערכה בטורינו. ההלם היה כה גדול עד ששנה לאחר מכן, במונדיאל 1950 שנערך בברזיל, נסעה נבחרת איטליה באונייה עקב הטראומה הלאומית מהאסון. מדיה וקבצים בנושא האסון האווירי בסופרגה בוויקישיתוף אין טרגדיה ספורטיבית גדולה מזו, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2011
כיכר הניצחון (מינסק)

כיכר הניצחון (בלארוסית: Пло́шча Перамо́гі, רוסית: Пло́щадь Побе́ды) היא כיכר ראשית בעיר מינסק, בלארוס. הכיכר ממוקמת באזור העיר העתיקה של מינסק. הכיכר חוצה את שדרת העצמאות ואת הרחובות זכראבה (Захарава) וקיסיליובה (Кісялёва). בקרבת הכיכר אתרים בעלי חשיבות רבה כגון: מוזיאון הקונגרס (РСДРП), משדרי הטלוויזיה והרדיו ופארק גורקי. כיכר הניצחון במינסק היא הגרסה הבלארוסית של הכיכר האדומה במוסקבה, רוסיה. האנדרטה נבנתה בשנת 1954 לכבוד חיילי הצבא הסובייטי והפרטיזנים של בלארוס. עמוד הגרניט שנבנה במרכז הכיכר נישא לגובה של 38 מטרים ומסמל את ניצחון העיר. את אבני הגרניט סיפקו מחצבות אוקראיניות מאזור ז'יטומיר, את אבני הפסיפס סיפקה האקדמיה לאמנות בלנינגרד ומפעל ברונזה מלנינגרד סיפק תבליטי ברונזה שונים. מסביב לכיכר באזור המכונה "עגול" (Kruglaya) שני בניינים בצורת קשת שנהרסו חלקית בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, בסוף שנות ה-40 תוכננו מחדש על ידי האדריכל ר. סטולר (R. Stoler) ובשנות ה-50 החל תהליך שחזורם. בשנת 1984 שופצה הכיכר ויציאותיה הותאמו לצורכי רכבת המטרו "כיכר הניצחון" (Плошча Перамогі) שנבנתה תחת הכיכר ונפתחה לראשונה בתאריך ה-26 ביוני, שנת 1984. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכלים ב. לרשנקו (B.Larchenko), ב. שקולניקוב (B. Shkolnikov), ק. ויזגין (K.Vyazgin). בתאריך ה-8 במאי 1985, יום השנה ה-40 לניצחון ברית המועצות על הנאצים, נחנך היכל זיכרון באזור הולכי הרגל שמתחת לכיכר. על קירות ההיכל מוטבעים שמותיהם של גיבורי ברית המועצות (ילידי בלארוס וממדינות נוספות) שלחמו ומסרו את נפשם כדי לשחרר את בלארוס מהכיבוש הנאצי. במרכז ההיכל מבנה זכוכית עגול שעוצב על ידי האמן ו. פוזיק (V. Pozhyak) בשנת 2003 שופצה האנדרטה שבכיכר ועצי האשוח הוחלפו במדשאות ירוקות. כיכר הניצחון (קייב) מדיה וקבצים בנושא כיכר הניצחון בוויקישיתוף גלריית תמונות של הכיכר בשנות ה-50. האתר הרשמי של העיר בלארוס (אנגלית)
רומאג'י

רומאג'י (קאטאקאנה: ローマ字, רומאג'י: rōmaji) הוא שיטת תעתיק של השפה היפנית לכתב לטיני (ליטון של יפנית). הרומאג'י כמעט ואינה משמשת בכתיבה יומיומית של יפנית, מלבד קיצורים למיניהם (לדוגמה - CDを買います - אני קונה תקליטור) ושמות לועזיים. באנגלית, משמשת צורת כתיבה זו לכתיבת מילים שבדרך כלל נכתבות באחד משלושת הכתבים הנהוגים ביפנית (היראגאנה, קאטאקאנה וקאנג'י), על מנת לבאר את המילה לאנשים שאינם קוראים יפנית, כגון מבקרים, לשם כתיבת שמות במסמכים בינלאומיים שאינם ביפנית ולתמיכה בזרים הלומדים יפנית. בנוסף, היא משמשת כדי לבאר איך הוגים מילים בקאנג'י, מכיוון שכתב זה הוא כתב לוגוגרפי, כלומר כתב המציין משמעויות ולא הגאים. ישנן מספר שיטות של רומאג'י. שלוש העיקריות הן הפבורן (Hepburn), קונריי-שיקי (Kunrei-Shiki, ISO 3602) וניפון-שיקי (Nippon-Shiki, ISO 3602 Strict). התעתיק הלטיני הקדום ביותר של היפנית מבוסס על השפה הפורטוגזית ועל האלפבית שלה, ופותח באמצע המאה ה-16 על ידי יפני בשם אנג'ירו או יאג'ירו (Yajiro). אנג'ירו המיר את דתו לנצרות קתולית בעקבות מפגש עם המיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר, וליווה אותו במסעו ליפן. בשיטה זו השתמשו הישועים לשם הדפסת כתבי קודש קתוליים, על מנת שהמטיפים יוכלו ללמד את מאמיניהם מבלי ללמוד את הכתב היפני המסובך. הספר הטוב ביותר לחקר היפנית המודרנית המוקדמת ולניסיונות התעתוק הראשונים הוא ה-Nippo Jisho, מילון יפני-פורטוגזי שנכתב ב-1603. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כיום משתמשים ברומאג'י כדי ללמד יפנית (בעיקר בשלבים הראשונים של לימוד השפה). שימוש נוסף ידוע ברומאג'י הוא בכתיבת שירים ביפנית בכתב על מנת לעזור למי שלא יודעים יפנית ללמוד את המילים, זהו שימוש אינטרנטי ידוע אך ניתן למצוא רומאג'י גם בקריוקי, בין אם באינטרנט ובין אם בברי קריוקי ביפן. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פין-יין מדיה וקבצים בנושא רומאג'י בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.