laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מצר אקשי

מצר אקשי (ביפנית: 明石海峡) הוא מצר ים ביפן בין קצהו הצפוני של האי אוואג'י לבין האי הונשו (או ליתר דיוק לבין העיר אקשי השוכנת מערבית לעיר קובה). הוא מקשר בין מפרץ אוסקה ממזרח לים הארימה ממערב, המהווים שניהם חלק מהים הפנימי סטו. רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 3.6 ק"מ ועומקו המרבי 100 מטר. גשר אקשי-קייקיו החוצה את המצר, מחבר את העיר אוואג'י באי אוואג'י עם העיר קובה באי הונשו. הגשר נחשב לגשר התלוי הארוך ביותר בעולם. מדיה וקבצים בנושא מצר אקשי בוויקישיתוף The Longest Cable Suspension Bridge in the World, Japan Aerospace Exploration Agency (JAXA), Apr. 6, 2011 במובן רחב יותר, גשר אקשי-קייקיו הוא חלקו הצפוני של הכביש המהיר קובה-אוואג'י-נארוטו (Kobe-Awaji-Naruto Expressway) בחיבור שבין העיר קובה שבאי הונשו דרך האי אוואג' וגשר תלוי נוסף – גשר נארוטו מעל למצר נארוטו – לבין העיר נארוטו שבאי שיקוקו. (לחצו לצפייה במפה כביש מהיר קובה-אוואג'י-נארוטו מסומן בצהוב) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוזיאון סילקבורג

מוזיאון סילקבורג (בדנית: Silkeborg Museum), הוא מוזיאון היסטורי שנמצא בעיר סילקבורג בדנמרק. הוא ממוקם במבנה העתיק ביותר בעיר, בית אחוזה משנת 1770. המוזיאון נוסד בשנת 1904, ועד שנת 1951 היה ממוקם באחוזת סילקבורג. במוזיאון נמצאת המומיה של האיש מטולאנד, אחת מגופות הכבול השמורות ביותר שנמצאו בדנמרק מתקופת הברזל הקדם רומאית. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון סילקבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון סילקבורג ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיאונים ובנושא דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרדכי רוטנברג (פריז)

הרב מרדכי רוטנברג (נולד בט' בסיון ה'תשי"ח, 28 במאי 1958 אנטוורפן בלגיה) הוא רב חרדי בפריז, רב בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פָּאוֶוה (Pavée), ורב מערכת כשרות גדולה בצרפת. נולד באנטוורפן שבבלגיה לרב חיים יעקב ורבקה לבית מלכיור, ונקרא על שם סבו הרב מרדכי רוטנברג, רב קהילת מחזיקי הדת באנטוורפן וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, שנספה בשואה. למד בישיבת מרכז התורה ברנסי, בראשות הרב יעקב טולידאנו, ולאחר מכן נשלח לארץ ישראל ללמוד בישיבת מיר. נישא לבלה, בת הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי. לאחר פטירתו של אביו, בז' באלול תש"ן (1990), מונה להחליפו כראש אגודת הקהילות והיה לרב הרביעי של בית הכנסת אגודת הקהילות ברחוב פאווה (rue Pavée) שברובע הרביעי של פריז. הוא ממשיך את דרכו של אביו גם בניהול מערכת החינוך ומערכת הכשרות. גיסו, הרב יצחק כץ, הקים לאחר פטירת חמיו קהילה נפרדת בשם "קהל יראים פריס" (קי"ף). מכהן כנשיא ישיבת אמת ליעקב ב-St Maurice.
הסופר קאפ הבלגי

הסופר קאפ הבלגי (בהולנדית: Belgische Super Cup, בצרפתית: Supercoupe de Belgique, בגרמנית: Belgischer Fußball-Super Cup) הוא מפעל כדורגל בלגי המוכרע במשחק אחד, ומפגיש בין אלופת בלגיה לבין מחזיקת הגביע הבלגי. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, היא תפגוש במשחק את הקבוצה שהפסידה בגמר הגביע. המפעל נוסד בשנת 1979, ושוחק מאז בכל שנה, מלבד 1989. התאחדות הכדורגל הבלגית המלכותית היא הגוף המארגן והמנהל של המפעל. עד לשנת 2004 שוחק המשחק באצטדיון המלך בודואן שבבריסל, ומאז הוא משוחק במגרש הביתי של האלופה. שיאנית הזכיות בתואר היא קלאב ברוז' שזכתה 17 פעמים, אשר גברה במשחק על גנט בתוצאה 1-0. הזכייה של ברוז' הייתה הניצחון ה-15 ברציפות של אלופה על מחזיקת גביע בסופר קאפ הבלגי. האחרונה שהפסידה במשחק כאלופה היא אנדרלכט, שהפסידה למחזיקת הגביע קלאב ברוז' בשנת 2004. המנצחת במשחק מופיעה בכתב מודגש. 1 בשנה זו מחזיקת הגביע הבלגי הייתה ווטרסחיי ת'ור, אך מכיוון שהייתה קבוצה חובבנית, היא לא הורשתה לשחק במפעל ובמקומה התייצבה יריבתה בגמר הגביע באותה שנה 2 בשנה זו משחק הגמר שוחק בשני מפגשים
פיטר גלוב

פיטר גלוב (בדנית: Peter Glob, ידוע גם כ-P.V. Glob,‏ 20 בפברואר 1911 - 20 ביולי 1985) היה ארכאולוג דני שעבד כמנכ"ל המוזיאונים והעתיקות של דנמרק וכן היה מנהל המוזיאון הלאומי של דנמרק בקופנהגן. גלוב ידוע בעיקר בשל מחקריו על גופות כבול מדנמרק, כגון גופותיהם של האיש מטולון, ושיירי גופות אדם אחרים מתקופת הברזל שהשתמרו בביצות כבול. הוא היה מייסד-שותף של המכון הסקנדינבי לוונדליזם השוואתי, מכון שלמד את ההיסטוריה של הגרפיטי. גלוב היה בנו של הצייר הדני יוהנס גלוב ואביו של אמן הקרמיקה הדני לוטה גלוב. גלוב עסק גם בארכאולוגיה של המזרח התיכון והוביל כמה משלחות מדעיות לשם. פיטר גלוב, ברשת החברתית Goodreads
בצלאל לנדוי

בצלאל לנדוי (י"ד בטבת תרפ"ד, 22 בדצמבר 1923 - ט"ז באייר תשנ"ו, 5 במאי 1996) היה סופר והיסטוריוגרף חרדי ירושלמי פורה. נולד ללוי יצחק לנדא, חי ונפטר בירושלים. הוא אחיו הצעיר של הלמדן הירושלמי הרב משה יהושע לנדא, מתלמידי החזון איש. חיבר עשרות ספרים ומאמרים, והיה בעל טור קבוע בעיתון "המודיע" במשך עשרות שנים. בנו יעקב אהרן לנדוי מילא את מקומו בכתיבת טורים ב"המודיע". ספריו נושאים בדרך כלל אופי היסטוריוגרפי; מלבדם כתב גם מבואות רבים לספרים, שהיה שותף לעריכתם. הבעש"ט ובני היכלו: דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. בני ברק: נצח, תשכ"א. הרבי רבי אלימלך מליזענסק: דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. ירושלים: אור החסידות, תשכ"ג. הגאון החסיד מווילנא: זה ספר תולדות רבינו אליהו זצ"ל, הוא הגר"א. דרך חייו ופעלו לדורו ולדורות. ירושלים: אושא, תשכ"ה. הגאון מטשעבין: רישומי זיכרון לדרך חייו ופעלו, בתוספת אגרות קודש וחידושי תורה מכת"י שלא נדפסו. ירושלים: אושא, תשכ"ז. בן שלוש עשרה למצוות, ירושלים, תשנ"ו. קובץ מאמרים ותדפיסים, תשל"ג. להודות ולהלל, בענייני חנוכה. ירושלים, תשנ"ח. מסע מירון, שירי בר יוחאי ואסופת מאמרים בענייני ל"ג בעומר והילולא דרשב"י במירון. ירושלים, תשכ"ו. רשימת המאמרים של בצלאל לנדוי באתר רמב"י רשימת הפרסומים של בצלאל לנדוי, בקטלוג הספרייה הלאומית בצלאל לנדוי (1923-1996), דף שער בספרייה הלאומית לפי: גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית, ח"ב, 288. לפי כתבת האבל על פטירתו בעיתון המודיע, יום לאחר פטירתו, י"ז באייר תשנ"ו, תאריך הלידה הוא שנה קודם לכן, י"ד בטבת תרפ"ג. רבי דב בריש וידנפלד. ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע דייוויס 1926

אתגר הטניס הבינלאומי 1926 (באנגלית: 1926 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-21 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס". מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בארצות הברית. לתחרות נרשמו 24 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת צרפת ניצחה את נבחרת יפן. המשחק על התואר נערך ב-9-11 בספטמבר 1926 בפילדלפיה, ארצות הברית. נבחרת צרפת התמודדה על התואר נגד נבחרת ארצות הברית אך הפסידה עם תוצאה 4:1. בכך האמריקאים זכו בתואר בשנה השביעית ברציפות. בית זה כלל 5 נבחרות, כולל יפן והפיליפינים. מנצחת הבית בשנים האחרונות, נבחרת אוסטרליה, לא השתתפה בתחרות. לראש הבית הגיעה נבחרת יפן. במשחק המוקדם, יפן ניצחה את מקסיקו, ו-4 נבחרות המשיכו במשחקי חצי הגמר והגמר. הבית כלל 19 קבוצות, כולל ארגנטינה, דרום אפריקה והודו הבריטית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפורסט הילס (ניו יורק), ארצות הברית במהלך 26-28 באוגוסט 1926. נבחרת יפן הפסידה לצרפת עם התוצאה 3:2. בכך הצרפתים התקדמו למשחק נגד מחזיקת הגביע בפעם השנייה ברציפות. נתונים על התחרות
גאליפריי

גאליפריי (באנגלית: Gallifrey) הוא כוכב לכת בדיוני מסדרת המדע הבדיוני הבריטית דוקטור הו וכוכב הבית של אדוני הזמן. הכוכב היה חלק מכוכב כפול (בשם "גרידלוק") שהוא חלק מקבוצת הכוכבים קסטבורוס (מוזכר בפרקים "הפירמידות של מאדים", "מתקפת הסייברמנים" ו"מסע הארורים"), ב"קואורדינטות גלקטיות עשר אפס אחת-עשרה אפס אפס על אפס שתיים ממרכז האפס הגלקטי" (מוזכר ב"פירמידות של מאדים (1975), "מעגל מלא" (1980), ובאופן חלקי ב"משפחת הדם" (2007)). במהלך העשור הראשון של הסדרה, שמו של כוכב הבית של הדוקטור לא נחשף, על אף שהכוכב הוצג לראשונה ב"משחקי המלחמה" (1969) במהלך משפטו של הדוקטור. שמו של הכוכב צוין לראשונה ב"לוחם הזמן" (1973). בסדרה אף פעם לא מוצהר באופן ברור שהכוכב גאליפריי מוצג. מאחר שאל הכוכב מגיעים לרוב על ידי מסע בזמן, הזמן בו מוצג הכוכב יכול להיות בכל זמן בעבר או בעתיד של כדור הארץ לפני השנה 100 טריליון, שאליה אדוני הזמן מעולם לא הגיעו. מיקומו של הכוכב בסדרה המחודשת (מ-2005 ואילך) נחשף בהדרגה במהלך שלוש השנים הראשונות לסדרה. בעונה הראשונה, נרמז שהכוכב נהרס יחד עם אימפריית הדאלקים על ידי הדוקטור במהלך מלחמת הזמן. לכוכב לא התייחסו בשמו עד ספיישל חג המולד של 2006, הוא תואר בפלאשבק ב"צליל התופים" (פרק סיום העונה השלישית), והיה חלק חשוב בעלילת הספיישל "סוף הזמן". הכוכב הופיע לזמן קצר בפרק סיום העונה השביעית, "שמו של הדוקטור", שבו הוצג הרגע בו הדוקטור הראשון וסוזן (נכדתו של הדוקטור) גונבים את הטארדיס. בסוף ספיישל החמישים שנה לסדרה, "יומו של הדוקטור", נחשף שהכוכב שרד, על אף שקפא בזמן והועתק למימד אחר.
טווס ירוק

טווס ירוק או טַוָּס בּוּרְמֶנִי (שם מדעי: Pavo muticus) הוא מין של טווס, שמצוי ביערות של דרום-מזרח אסיה. בית הגידול המועדף עליו הוא יער פתוח עם צפיפות נמוכה של עצים, והוא לא נראה בדרך כלל ביערות גשם. הטווס נמצא בדרך כלל בגבהים שבין 900–1000 מטרים מעל גובה פני הים. זהו מין מאוד חששן, אך קריאותיו של הזכר נשמעות לעיתים קרובות לקראת הזריחה והשקיעה, ובבוקר המוקדם. זנבו של הטווס הירוק, כמו של הטווס המצוי, ארוך במיוחד, למרות שהנוצות הירוקת והמרהיבות שלו, שמשמשות אותו בתצוגת החיזור, אינן אלא "נוצות סיכוך" (נוצות שמכסות נוצות אחרות ומסייעות לתעופה) מוארכות במיוחד. הטווס ניזון בעיקר מחומרים צמחיים כגון זרעים, עלים, ניצנים ופירות, אך גם מחרקים כגון טרמיטים, חגבים, צרצרים ועשים. הם אף צדים לעיתים נחשים. הטווס מרבה לשוטט בחיפוש אחר מזון, אך אינו נודד. קבוצות של נקבות ואפרוחים מורכבות בדרך כלל מ-2 עד 6 פרטים. עונת החיזור מתרחשת בין אפריל ליוני. הנקבות אינן מתקבצות להרמונות, אלא הזכר מנסה לחזר אחרי כל נקבה שמגיעה לטריטוריה שלו בזירת חיזור. הוא מרים את זנבו הארוך ומרטיט אותו. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והיא דוגרת עליהן במשך 26–28 ימים, עד הבקיעה. האפרוחים גדולים יותר ואפורים יותר מאשר אלה של הטווס המצוי. למרות שהאפרוחים יכולים לעוף כבר בגיל שבועיים, הם נשארים עם הוריהם למשך שנה נוספת. מצוי בבורמה, תאילנד, סין, וייטנאם, קמבודיה ובאי ג'אווה; ייתכן שהוא נכחד בצפון הודו ובבנגלדש, והוא נכחד במלזיה. כיום יש בין כ-5,000 עד 10,000 טווסים ירוקים בטבע, המין הוכרז כנמצא בסכנת הכחדה בגלל ציד ואיבוד בתי גידול, ואוכלוסייתו כעת נמצאת בירידה. תקריב על הראש טווס ירוק עם זנב פרוס מדיה וקבצים בנושא טווס ירוק בוויקישיתוף טווס ירוק, באתר ITIS (באנגלית) טווס ירוק, באתר NCBI (באנגלית) טווס ירוק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טווס ירוק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) טווס ירוק, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) טווס ירוק, באתר GBIF (באנגלית) טווס מצוי, באתר אויסואקס-בירדס טווס ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN ע"פ החלטות האקדמיה
דורון וייס

דורון וייס הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, שירת במשך 34 שנים בשירות הביטחון הכללי וכיהן כסגן ראש השב"כ. וייס הצטרף לשב"כ ב-1977, מילא בארגון שורת תפקידים בכירים בהם ראש מרחב צפון, ראש אגף משאבי אנוש, ראש אגף התכנון, ראש אגף המבצעים וסגן ראש הארגון. פרש מהשב"כ במאי 2011. לאחר פרישתו מונה לדירקטור ברכבת ישראל ובנובמבר 2013 נבחר ליושב ראש הדירקטוריון, כיהן בתפקיד במשך כשנה. וייס בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. יעל דראל, שינויים בהנהלת הרכבת: דורון וייס יו"ר הדירקטוריון, באתר nrg‏, 31 ביולי 2012 דניאל שמיל, הרכבת שוב בלי יו"ר: רשות החברות ביטלה את מינוי דורון וייס, באתר TheMarker‏, 21 במרץ 2013
גבריאל גידור

גבריאל (גבי) גידור (1931 – 6 בנובמבר 2022) היה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל. גידור נולד בהונגריה ב-1931, בן ליצחק גייגר. במלחמת העולם השנייה היה אסיר במחנה ריכוז. ב-1947 העפיל לארץ ישראל באונייה "גאולה", האונייה נתפסה על ידי שלטונות המנדט הבריטי, גידור גורש למחנות המעצר בקפריסין ושהה בהם עד הקמת המדינה. עם הגיעו לישראל התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר. הושאל למכון הממשלתי לבדק מטוסים (לימים התעשייה האווירית) והקים את בתי המלאכה הראשונים למכשירים ואביזרים תעופתיים. בהמשך נשלח מטעם חיל האוויר להשתלמויות במפעלים לייצור מטוסים באירופה. ב-1960 מונה לראש ענף תחזוקה בחיל בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1964 עד 1966 שהה בצרפת כראש משלחת משרד הביטחון ונציג חיל האוויר. ב-1966 מונה לראש אגף מטוסים בתעשייה האווירית ולאחר מכן שימש סגן מנהל חטיבת בדק מטוסים. ב-1970 מונה לסמנכ"ל החברה והיה אחראי על ייצור מטוס הכפיר. ב-1974 מונה לסמנכ"ל החטיבה לייצור כלי טיס. ב-1977 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית. הוא כיהן בתפקיד עד 1982, פרש עקב חילוקי דעות עם שר הביטחון אריאל שרון. תקופתו כמנכ"ל אופיינה בהפיכתה של התעשייה האווירית לחברה התעשייתית וליצואנית הגדולה בישראל, כולל עסקאות נשק חשאיות עם הרפובליקה העממית של סין, בהחלטת הממשלה על הוצאה לפועל של פרויקט הלביא ופיתוחו בתעשייה האווירית, פיתוח והשקת מטוס המנהלים אסטרה. לאחר פרישתו מהתעשייה האווירית היה מנהל עסקי שאול אייזנברג בצפון אמריקה. אחר כך שימש נציג של איש העסקים מרכוס כץ בישראל. היה נשוי ואב לארבעה, התגורר בתל אביב. הלך לעולמו ב-6 בנובמבר 2022 והובא למנוחות בבית העלמין ירקון. צה"ל בחילו, אנציקלופדיה לצבא ולביטחון, הוצאת רביבים, עמ' 204 100 מיליון ל"י - הזמנות התעשייה האוירית ממפעלים מקומיים, דבר, 9 בינואר 1976 גבריאל גידור נתמנה מנכ'ל התעשיה האווירית, מעריב, 18 בספטמבר 1977 ג. גידור מונה כמנכ"ל התעשייה האווירית, על המשמר, 21 בספטמבר 1977 וייצמן יזם את שילוב אייזנברג בעסקת הנשק עם סין לפני 20 שנה, באתר גלובס, 4 בפברואר 1999 פאר לי שחר, "שרון טירפד מגעים עם אירופה בנושא ייצור משותף של הלביא", חדשות, 30 בספטמבר 1987 אבי קרטין, מטוס האסטרה – כישלון שיווקי, חדשות, 29 ביוני 1987 דרך גידור באייזנברג, כותרת ראשית, 15 ביוני 1983 אמירה שגב, עובר לוול-סטריט, חדשות, 27 במרץ 1992 אריאלה איילון, ההליך הנדיר שתיקן גם את המסתם בלב וגם את המפרצת בבטן של גבריאל בן ה-91, באתר ynet, 20 ביולי 2022 גבריאל גידור ז"ל, באתר מודעות אבל באינטרנט, ‏7 בנובמבר 2022
מפלגת השמאל

האם התכוונתם ל... די לינקה – מפלגת השמאל הגרמנית מפלגת השמאל הדמוקרטי – מפלגת שמאל בטורקיה מפלגת השמאל (צרפת) מפלגת השמאל (שוודיה) מפלגת השמאל הסוציאליסטי – סיעה בכנסת השנייה בישראל
הלל ברוקנטל

הרב הלל ברוקנטל (24 בינואר 1909, ב' בשבט ה'תרס"ט – 30 באוקטובר 1980, כ' בחשוון ה'תשמ"א) היה ממייסדי הקיבוץ חפץ חיים ורבו הראשון של הקיבוץ. נולד בעיירה אוסצ'יקי דולנה (יידיש: איסטריק) בגליציה המזרחית, לשלמה ובת שבע. בנעוריו למד תורה אצל הרב מאיר שפירא (המהר"ם שפירא מלובלין) בעיירה סאנוק ועל ידיו הוסמך לרבנות בשנת 1925, בהיותו בן 16. לאחר זמן עבר ללמוד וללמד בישיבת פרנקפורט של הרב יוסף ברויאר. בשנת 1934, בשליחות הרב ברויאר, המשיך לעיר פיומה באיטליה, שבה ניסה להקים עם קבוצת חברים שלוחה של ישיבת פרנקפורט. בשנת 1935 עלה ברוקנטל לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ נוער אגודתי בכפר סבא (לימים קיבוץ חפץ חיים). ברוקנטל השתלב בעבודה היומיומית של חברי הקיבוץ, בעבודות חוץ, בחקלאות ובפרדסים, ובנוסף בלט בפעילות רוחנית, ובפסיקות הלכתיות. בט"ו באב תרצ"ו, 3 באוגוסט 1936 נישא למלי (מעלה-עמליה) לבית לנדאו, שהצטרפה אליו מתל אביב לקיבוץ בכפר סבא. בשנת 1937, בהמלצת הרב ד"ר יצחק ברויאר ובנימין מינץ, נסע הלל ברוקנטל מטעם אגודת ישראל לאנסחדה, הולנד וניהל שם יחד עם רעייתו קבוצת הכשרה עבור צעירים חלוצים יהודים דתיים, פליטים מגרמניה, כהכנה לעלייתם ארצה. בשנת 1940, לאחר הכיבוש הגרמני, נעצר ברוקנטל על ידי שלטונות הכיבוש, ונלקח למחנה שבויים בשלזיה עילית. עם תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 שוחרר והגיע לארץ ישראל (באוניה מטרואה), חזר לקיבוץ חפץ חיים (שעלה להתיישבות קבע כבר בשנת 1944) והצטרף שם לאשתו ושלושת בניו, שהגיעו ארצה כבר בשנת 1942. לאחר חזרתו לקיבוץ, כיהן כרב הקיבוץ (במהלך השנים שימש גם כמנהל בית הספר בקיבוץ וכמורה למקצועות שונים) עד פטירתו בשנת 1980 בגיל 71. בתפקידו כרב הקיבוץ חפץ חיים פעל בדרך של מתינות ומתן דוגמה אישית, ודגל בשילוב של לימוד תורה ואהבת תורה עם חיי מעשה חלוציים בארץ ישראל. בנוסף, נדרש להכרעות הלכתיות תקדימיות, שהיו נחוצות לדרך החיים והאידאולוגיה של קיבוץ חפץ חיים (תוך התייעצות עם גדולי תורה אחרים, למשל עם הרב אברהם ישעיהו קרליץ). את הקיבוץ הנהיג הרב הלל ברוקנטל בשותפות מיוחדת עם הרב ד"ר קלמן כהנא. מלי ברוקנטל, צבי נאמן, העלית מן שאול נפשי, סיפורם המופלא של מלי ברוקנטל ושלושת ילדיה בתקופת מלחמת העולם השניה, זליונמ"ש, 2008 "גישתנו למצוות השמיטה" - מאמרו של הרב ברוקנטל באתר דעת מאיר וונדר, ברוקנטל, ר' הלל, בתוך אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ח"ו, ירושלים תשס"ה, עמ' 255–256
מאיר דביר

מאיר דביר (במקור דויטש, 1931– 26 באפריל 2018) היה פיזיקאי ומנהל ישראלי, כיהן כמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל ומנכ"ל אלסינט. דביר נולד בשם מיקולש דויטש למשפחה חסידית באוז'הורוד, צ'כוסלובקיה (היום באוקראינה). לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית ב-1944 נשלח עם משפחתו ברכבות לאושוויץ-בירקנאו, שם ראה בפעם האחרונה את אמו, שלושת אחיו ואחותו הקטנים, שנספו בתאי הגזים. את אביו איבד מאוחר יותר במחנה עבודה כשנספה מרעב. הועסק בעבודות כפייה במחנה הריכוז גרוס-רוזן וגורש בצעדת המוות למאוטהאוזן. שוחרר באוסטריה על ידי חיילים אמריקאים ביום האחרון של המלחמה. עלה לארץ ישראל ב-1946. למד בבית הספר הטכני ושירת כטכנאי תחזוקה בבסיס חיל האוויר בתל נוף. עבר קורס קציני אלקטרוניקה בארצות הברית ומונה לראש מדור אחזקת אלקטרוניקה בחיל. היה בעל תואר ראשון ודוקטורט בפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1964 הצטרף לתעשייה האווירית, עבד במפעל תממ (תעשיות מכשירים מדויקים), שימש סגן מנהל ומנהל המפעל. ב-1975 מונה למנכ"ל חברת אלתא. ב-1977 מונה לסמנכ"ל התעשייה האווירית וריכז תחת אחריותו את נושא המחקר ופיתוח בחברה. באוקטובר 1982 מונה למנכ"ל החברה, וכיהן בתפקיד עד פרישתו במהלך 1983. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל אלסינט וכדירקטור בחברות רבות, בהן בנק לאומי, תאת טכנולוגיות ויועץ לדירקטוריון התעשייה הצבאית. ב-2001 מונה ליושב הראש הזמני של תע"ש. שימש כיו"ר הנהלת העמותה של הסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין החל מיום הקמתה בשנת 1996 עד יום מותו. נפטר ב-26 באפריל 2018, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת. השאיר אחריו 3 ילדים ו־7 נכדים.[דרוש מקור] אברהם רותם, ד"ר מאיר דביר נתמנה למנכ"ל התעשיה האווירית, מעריב, 7 באוקטובר 1982 דף הנצחה לד"ר מאיר דביר ז"ל, 1931-2018, יו"ר הנהלת העמותה | יורם לוינשטיין, באתר www.studioact.co.il ריקי ריבלין, מבחינה טכנית ואישית, ביטאון חיל האוויר, מס' 41, ספטמבר 1984 קרן צוריאל-הררי ודליה טל, ‏דברים שאפשר לדעת על חברי דירקטוריון ישראלים, באתר גלובס, 16 בספטמבר 2001 מאת אמנון ברזילי, בין הזרמת כספים ממשלתית למכירה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2001 ד"ר מאיר דביר ז"ל. אבלים. 27 באפריל 2018
סכר קוסו

סכר קוסו (בצרפתית: Barrage de Kossou) הוא סכר סוללה על נהר הבנדמה במרכז חוף השנהב. הסכר שוכן כ-32 ק"מ צפונית מערבית ליאמוסוקרו בירת חוף השנהב. כושר ייצור החשמל של הסכר הוא 176 מגה וואט, כמות חשמל שיכולה לשמש 118,000 בתי אב. הסכר יצר את אגם קוסו שהוא האגם הגדול ביותר בחוף השנהב. מדיה וקבצים בנושא סכר קוסו בוויקישיתוף Kossou Hydroelectric Power Plant Cote dIvoire
המלחמה הכרתית

האם התכוונתם ל... המלחמה הכרתית 205 לפנה"ס – 200 לפנה"ס – מלחמה שנערכה בתקופה ההלניסטית המלחמה הכרתית 1645–1669 – מלחמה בין ונציה לאימפריה העות'מאנית
מלונאי

מלונאי הוא אדם העוסק בניהול בית מלון. פעמים רבות, כאשר המלונאי הוא גם הבעלים של המלון או של רשת בתי המלון, נקראים המלון או הרשת על שמו. כך, למשל, רשת "הילטון", על שם קונרד הילטון, רשת "ריץ", על שם סזאר ריץ ורשת פתאל ניהול מלונות על שם דוד פתאל. בדרך כלל מלונאי בעל השכלה במלונאות ו/או במינהל עסקים. בישראל מתקיימים לימודי מלונאות במכללה האקדמית כנרת, בבית הספר הארצי לתיירות ועוד. בשנים 2011-2017 בתל אביב פעל סניף של בית ספר למלונאות צרפתי ואטל. מה כולל תפקיד של מלונאי בעלי בתי מלון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי

פרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי או פרס פינס לגרפיקה ישראלית הוא פרס המוענק אחת לשנתיים על ידי מוזיאון ישראל לאמן הדפס ישראלי. הפרס הוקם מכוח הסכם עם האמן והאספן יעקב פינס, שתרם בשנת 2001 את אוסף האמנות היפנית שלו ואת ספריתו למוזיאון. הוא מתמקד באמנים היוצרים בחיתוך עץ, תחריט נחושת והדפס אבן, טכניקות שהיו מזוהות עם האמן. סכום הפרס, שחולק לראשונה בשנת 2008, עומד על כ-3,000 דולר. 2008 – אסף בן מנחם 2010 – אורית חופשי 2012 – אלכס ווז'יק 2014 – אלכס קרמר 2016 - הילה בן ארי 2018 - שרון פוליאקין 2020-2019 אסף בן צבי אלכס קרמר הוא זוכה פרס פינס לגרפיקה ישראלית, אתר ערב רב, 21 באוקטובר 2014 הוכרזו הזוכים בפרסי מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנים 2016-2015, אתר ערב רב, 18 בדצמבר 2016
סרנה

האם התכוונתם ל... מקומות סראנה (אנ') (Serrana) – עיר בברזיל לה סרנה (La Serena) – עיר בצפון צ'ילה אישים סרנה (אשת סטיליקו) (לפני 370–408) – אצילה בתקופת האימפריה הרומית דאריו סרנה (Srna‏; יליד 1982) – כדורגלן עבר קרואטי חיים סרנא (יעקב חיים סרנא; 1929–2011) – מראשי ישיבת חברון בגבעת מרדכי יגאל סַרְנָה (יליד 1952) – סופר, עיתונאי ופובליציסט ישראלי יחזקאל סרנא ("ר' חצקל"; 1890–1969) – מראשי ישיבת חברון כנסת ישראל וחבר מועצת גדולי התורה שרגא פייבל סרנא (1826–1892) – רב ופוסק פולני צרנה – נהר הזורם בדרום מערב מקדוניה סירנה (פירושונים)
מר ראש תפוד

מר ראש תפוד (באנגלית: Mr. Potato Head) הוא צעצוע אמריקאי המיוצר משנת 1952, שפותח ועוצב על ידי ג'ורג' לרנר. הצעצוע מבוסס על צעצוע קודם בשם "עשה לך פרצוף" (מאנגלית: "Make a Face"), אשר כלל ערכת אביזרים בלבד שהכילה חלקי גוף ופרטי לבוש, אותם ניתן היה לחבר לתפוח אדמה אמיתי. הצעצוע מורכב מגוף פלסטיק של תפוח אדמה, שאליו ניתן לחבר את חלקי הגוף ופרטי הלבוש. חלקים אלו כוללים לרוב שיער, אוזניים, אף, פה, ידיים, נעליים ועוד. "מר ראש תפוד" היה הצעצוע הראשון שפורסם ברשתות הטלוויזיה, ולימים הפך לדמות משמעותית בסדרת סרטי ההנפשה "צעצוע של סיפור" של דיסני ופיקסאר. במרץ 2021 פורסם כי יצרנית המשחק שהיא מורידה את המילה "מר" משם המותג ותשווק אותו כ"ראש תפוד" וזאת כחלק משינוי תדמיתי שעברה החברה ומוצריה כחלק מהמעבר למאה ה-21. החלטה זו ספגה ביקורת רבה מאנשי ימין בארצות הברית, בהם העיתונאי הימני בן שפירו. הגרסה המוכרת והנפוצה ביותר היא גרסת "מר תפוח אדמה", אך קיימת גם גברת וילד. קיימת גרסה של דארת' ווידר, ועוד דמויות ממלחמת הכוכבים. קיימת גרסה של סופרמן. אתר האינטרנט הרשמי של מר ראש תפוד (באנגלית) יוענה גונן, ומה אם "ראש תפוד" יזדהה כתומך מפלגת נעם?, באתר הארץ, 4 במרץ 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היחידה ללוחמה בטרור (הודו)

היחידה ללוחמה בטרור של הודו, המכונה: ATS (ראשי תיבות של Anti-Terrorism Squad) היא יחידת עילית של המשטרה ההודית שהוקמה בשנת 1990 במטרה להתמודד עם איומי טרור בתוך הודו. היחידה מונה מחלקות במספר מדינות בתוך הודו, כולל מהאראשטרה, גוג'ארט, קרלה, אוטר פרדש, רג'סטן וביהר. היחידה סיכלה מספר פיגועי טרור ועצרה התארגנויות טרור לאורך השנים. במהאראשטרה היא הוקמה ב-1990 על ידי מפקח משטרת מומבאי דאז, אפטר אחמד חאן (המכונה A.A.Khan). חאן קיבל השראה לאופי היחידה מהיחידה המקבילה של לוס אנג'לס, ה-SWAT, כדי להתמודד עם איומי טרור מודרניים. מאז הקמתה, זכו יותר מ-20 חברי היחידה בעיטורי עוז. במומבאי יושבת גם כן מפקדת יחידת הקומנדו Force One שמטרתה היא מלחמה בטרור באזור המטרופולין של מומבאי. ליחידה 5 מטרות מוצהרות: להשיג מידע על גורמים אנטי-לאומיים לתאם עם סוכנויות ביון מרכזיות כגון IB, RAW, ולשתף מידע איתן. לתאם עם סוכנויות דומות במדינות אחרות לעקוב ולחסל פעילות מאפיה וארגוני פשע מאורגן אחרים לעקוב אחר זיופים בתחום הכלכלה וסחר בחומרים בלתי-חוקיים אתר היחידה, סניף מהאראשטרה