laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מרגרט צ'אן

מרגרט צ'אן פונג פו-צ'ון (באנגלית: Margaret Chan Fung Fu-chun; נולדה ב-21 באוגוסט 1947) הייתה מנהלת של ארגון הבריאות העולמי בין השנים 2007 ל-2017. צ'אן, ילידת הונג קונג, בעלת רקע אקדמי בכלכלה ובמינהל עסקים, שימשה בין השנים 1994 ל-2003 כשרת הבריאות של הונג קונג. בין השנים 2003 ל-2006 שימשה בתפקידים בכירים בארגון הבריאות העולמי, כאחראית על מניעת מגפה עולמית של שפעת, וכסגנית האחראי למניעת מחלות מידבקות. אחרי לימודיה בבית ספר תיכון, הוכשרה צ'אן כמורה לכלכלת בית בקולג' לחינוך בהונג קונג. ב-1973 סיימה תואר ראשון בכלכלת בית באוניברסיטת מערב אונטריו, וב-1975 קיבלה שם תואר דוקטורט ברפואה. בהמשך קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מהאוניברסיטה הלאומית של סינגפור. ב-1997 קיבלה מענק מחקר מהפקולטה לרפואת בריאות הציבור של הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וכן הוענק לה מעמד אבירות של "קצינה" במסדר האימפריה הבריטית, על ידי המלכה אליזבת' השנייה. בדצמבר 1978 הצטרפה לממשלה בהונג קונג, למשרד הבריאות. ב-1989 קודמה לתפקיד עוזרת מנכ"ל משרד הבריאות בהונג קונג, וב-1992 מונתה לסגניתו. ב-1994 מונתה לשרת הבריאות, האישה הראשונה בתפקיד זה בהונג קונג. ב-1997 תרמה למאבק בשפעת העופות ולהרגעת הציבור, ובעת התפרצות המגפה נודעה באמירתה "אני אוכלת בשר עוף מדי יום, אין צורך בפאניקה". בהמשך, כאשר התרבו מקרי ההידבקות במחלה, טענו כנגדה מבקריה שהיא מטעה את הציבור. אך לאחר מכן זכתה להערכה על השמדת מיליון וחצי עופות נגועים והשתלטות על המגפה בהונג קונג. ב-2003 פרצה בסין וברחבי העולם מגפת הסארס, וצ'אן ספגה ביקורת מהמועצה המחוקקת של הונג קונג על התנהלות פאסיבית ואיטית יחסית בכל הנוגע למגפה. ועדת מומחים שהקימה הממשלה לבדיקת ההתמודדות עם המגפה, קבעה כי צ'אן לא אשמה בכישלון ניהול המשבר, אלא המבנה הלקוי של מערכת הבריאות בהונג קונג, בו מערכת בתי החולים ומערכת בריאות הציבור היו מופרדות, ולפיכך נוצרו בעיות בשיתוף מידע ונתונים. ב-2003 סיימה צ'אן את תפקידה כשרה, כשהצטרפה להנהגת ארגון הבריאות העולמי. ב-2006 מונתה לראש הארגון, והיא שימשה בתפקיד זה עד שנת 2017. בפעילותה מדגישה צ'אן את חשיבות שיפור הבריאות בקרב נשים ובקרב תושבי אפריקה. ב-2007 עוררה ביקורת בקרב ארגונים הומניטריים, כאשר הביעה ספק בדבר איכותן של תרופות גנריות, מה שנתפס כתמיכה באינטרסים של חברות התרופות הגדולות, במהלך ביקורה בתאילנד. ב-2009 עסקה צ'אן בהתמודדות ארגון הבריאות העולמי עם התפרצות שפעת החזירים ברחבי העולם, והכריזה עליה כמגפה כלל עולמית. מדיה וקבצים בנושא מרגרט צ'אן בוויקישיתוף ראש ארגון הבריאות העולמי, מרגרט צ'אן: סביר שנעלה לכוננות מקסימלית ממגיפה עולמית, באתר הארץ, 4 במאי 2009 מרגרט צ'אן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מסחה

האם התכוונתם ל... מסחה – שמו של הכפר הערבי שקדם לכפר תבור מסחה (שומרון) – יישוב ערבי בשומרון, מזרחית לאלקנה
כיהודה ועוד לקרא

כיהודה ועוד לִקְרָא הוא ניב עברי-תלמודי, שפירושו שאין צורך בהוכחה הנוספת, כאשר הראשונה חזקה יותר. בהשאלה משמש הביטוי כמעין הצהרת ענווה בעת הצטרפות ותמיכה בדעתם של אחרים, ומשמעותו כי דעת האומר או הכותב אינה בעלת משמעות לאחר שאחרים, חשובים ממנו, כבר הביעו את דעתם בנידון, והוא רק מצטרף לדברי קודמיו. מקור הביטוי הוא משפט תמיהה המובא בתלמוד: ... האומר 'חרופתי' – מקודשת, משום שנאמר: (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק כ') 'והיא שפחה נחרפת לאיש'; ועוד, שכן ביהודה קורין לארוסה 'חרופה'. ויהודה ועוד לקרא? אלא הכי קאמר: האומר 'חרופתי' ביהודה – מקודשת, שכן ביהודה קורין לארוסה 'חרופה'. — תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ו', עמוד א'. ופירושו: וכי המקרא צריך סיוע ממנהג שביהודה? כלומר: האם לאחר שהובא פסוק כמקור לדין מסוים, קיים צורך להביא ראיה וסיוע מן העובדה שגם בחבל יהודה נהגו כך? בספרות התורנית מופיע הביטוי "כיהודה ועוד לקרא" פעמים רבות, במשמעותו המקורית: הבעת תמיהה או קביעת עובדה על אי הצורך בהבאת מקור או ראיה קלושים או בלתי מבוססים בסוגיות שונות, לאחר שכבר הובאו קודם לכן ראיות או מקורות מבוססים יותר. כבר בתקופת הראשונים הושאל הביטוי כמשפט המהווה הצהרת ענווה בעת הצטרפות לדעתם של אחרים. למשל: ומה שחתמו עמהם אנשים מהקהל, לא היה צריך, רק חתמו כמו יהודה ועוד לקרא. — שו"ת הרא"ש כלל י"ג סימן כ' כלומר לא היה צורך בחתימות התושבים כאשר הרבנים כבר הביעו את פסק ההלכה בנידון. דוגמה נוספת אנו מוצאים במשפט: דברי רבי משה שיחיה אינם צריכים חיזוק. ואם באתי למלאות דבריו, "כיהודה ועוד לקרא" ודאי הוא כמו שכתב ר' משה. — שו"ת הרשב"א חלק ד' סימן קנ"ב כיום משמש הביטוי בשפת היום-יום בתצורתו המושאלת, הבאה להביע הצטרפות לדעתם של אחרים. שימוש נרחב בביטוי מופיע בהסכמות לספרים ובחתימה על פסקי הלכה, או מכתבי "קול קורא" מרובי חותמים. רבנים ואישים שונים ששמם הפרטי הוא יהודה נוהגים לצרף את חתימתם באמצעות הניב. אחד הבולטים שבהם, הרב יהודה צדקה, נהג לחתום כמעט באופן קבוע "כיאודה ועוד לקרא". ציטוט דברי פירוש רש"י שם. השיבוש במקור, על מנת שלא לכתוב בצוותא שלוש אותיות מתוך שם הויה.
מילק

האם התכוונתם ל... הארווי מילק – פוליטיקאי אמריקאי, פעיל זכויות האדם, והומוסקסואל מילק (סרט) – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2008, אודות הארווי מילק ואדי מילק – תוואי שחוצה את הכרמל לאורך נחל תות ונחל יקנעם אמיל קנבל – צלם פרופסור אמריטוס לקולנוע באוניברסיטת תל אביב חלב (פירושונים)
צווארון כחול לבן (סרט)

צווארון כחול לבן הוא סרט ישראלי של נעם קפלן (שביים את הסרט וכתב את התסריט). הסרט הופק בשנת 2004 במסגרת בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, והיה לסרט הראשון שנוצר בבית ספר זה ויצא להקרנות מסחריות (בקולנוע "לב דיזנגוף" בתל אביב וכן בסינמטק ירושלים). סרט הוא מוקומנטרי, בחלקו דרמה מבוימת, בחלקו קטעים אותנטיים מאולתרים ולא מבוימים וקטעי מצלמה נסתרת. ניתן לתאר את הסרט גם כקומדיה שחורה המערבת מציאות ודמיון. הסרט מגולל את סיפורו של איתן קאליש, בחור תל אביבי ציני שחברתו הצ'כית עזבה אותו. בתחילת הסרט, יוצא קאליש לירושלים לערוך עסקת סמים עם עימאד, פלסטיני מהשטחים. את הסמים הוא מתכוון למכור לקהל שיגיע לאירוע "רייב נגד הכיבוש" ברחבת מוזיאון תל אביב. בסרט מככב קפלן בתפקיד הראשי ולצידו יוהנה הורניקובה, דיראר סולימאן, משה שאטי, בנצי שני, מירי וצ'יקו מזרחי והראפרים הירושלמים סגול 59 (חן רותם) ושאנן סטריט (סולן להקת "הדג נחש") בתפקידי אורח. הפסקול כולל קטעי היפ הופ ירושלמי של סאבסוניק, סגול 59, הדג נחש. את המוזיקה המקורית בסרט כתב דודוש קלמס (קלידן להקת "הדג נחש"). "צווארון כחול לבן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צווארון כחול לבן", באתר אידיבי "צווארון כחול לבן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "צווארון כחול לבן", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
התכה

המונח "התכה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו היתוך גרעיני. בפיזיקה, התכה או היתוך (לעיתים נקרא באופן שגוי המסה) היא תהליך חימומו של חומר מוצק עד לנקודה בה הוא הופך לנוזל. נקודה זו נקראת נקודת התכה. עצם שעבר התכה נקרא יצוק. הקפאה או התמצקות הם תהליכים הפוכים להתכה, בהם הופך נוזל למוצק. לנקודת הקיפאון ולנקודת ההתכה טמפרטורה זהה. לא רק החימום לנקודת ההתכה, אלא גם ההתכה עצמה דורשת חום, הקרוי חום כמוס. כיום יום נהוג לקרוא לתהליך ההתכה "המסה", על אף שיש למילה משמעות שונה מבחינה מדעית. מדיה וקבצים בנושא התכה בוויקישיתוף התכה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היתוך, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1769

שנת 1769 היא השנה ה-69 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1769 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. ג'יימס וואט רושם פטנט על מכונת הקיטור. התגלה האי רורוטו על ידי ג'יימס קוק. 10 בינואר – מישל נה, מרשל בצבא נפוליאון (הוצא להורג ב-1815) 13 בפברואר – איוואן קרילוב, סופר אגדות עם וממשיל משלים רוסי (נפטר ב-1844) 4 במרץ – מוחמד עלי, מכונן מצרים המודרנית (נפטר ב-1849) 11 באפריל – ז'אן לאן, איש צבא צרפתי בתקופתו של נפוליאון בונפרטה (נפטר ב-1809) 1 במאי – ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, מצביא בריטי (נפטר ב־1852) 15 באוגוסט – נפוליאון בונפרטה, מצביא ומנהיג צרפת (נפטר ב-1821) 14 בספטמבר – אלכסנדר פון הומבולדט, חוקר טבע ומגלה ארצות גרמני (נפטר ב-1859) 6 באוקטובר – אייזק ברוק, תת-אלוף בצבא הבריטי (נפטר ב-1812) 23 באוגוסט - ז'ורז' קיווייה - מורפולוג ופליאונטולוג צרפתי (נפטר ב-1832) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1769 התחילה ביום ד' בשבט ה'תקכ"ט (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-כ"ב בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1769 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1769‎ נפטרים ב-1769‎ מדיה וקבצים בנושא 1769 בוויקישיתוף
דמדומים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דמדומים – שעת בין הערביים אזור הדמדומים – סדרת טלוויזיה אמריקאית דמדומים (סדרת ספרים) – סדרת ספרים מאת סטפני מאייר, וסרטי הקולנוע המבוססים עליה דמדומים (סרט)
אל פרו

אל פרו הוא אתר ארכאולוגי במחוז אֶל פּטֶן שבגואטמלה, כ-60 ק"מ מערבית מטיקאל. האתר היה מיושב בין המאות החמישית לפני הספירה והשמינית לספירה, ונמצאים בו שרידים של תרבות המאיה. השם "אל פרו" ניתן לאתר כאשר התגלה במאה ה-20, אך כאשר פוענח כתב המאיה העתיק גילו החוקרים ששמו המקורי של המקום היה "ואקה". העיר הייתה מאוכלסת מעל ל-1,000 שנים עד למאה ה-8 לספירה. בשנת 378 התקיימה בעיר פגישה בין אנשי מאיה לבין טאוטיווקאן. בשנת 732 עברה העיר לשליטת שליטי טיקאל, וכעשור לאחר מכן נהרסה וננטשה. האתר נקרא "אל פרו" לאחר שנתגלה במאה ה-20. הירוגליפים שזוהו באתר מלמדים ששמו העתיק של האתר הוא "וואקה". כיום שני השמות הללו מקובלים, אך השם הדומיננטי במפות הקיימות הוא של אל פרו. בסביבות שנת 400 לפני הספירה אוכלוסיית הוואקה כללה כמה עשרות אלפים. לפי ספרו של כריס הרדמן "Woman Power in the Maya World", בתקופה זו הוואקה הגיעה לשיא פוליטי. העיר נודעה בכוחה המסחרי, מה שתרם למספר התושבים הגבוה. מדיה וקבצים בנושא אל פרו בוויקישיתוף תיאור האתר והיסטוריית העיר (באנגלית) New Monument Found at El Peru-Waka, 2013, Sci-news ערך זה הוא קצרמר בנושא אמריקה המרכזית ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרגולן זמירי

חרגולן זמירי (שם מדעי: Locustella luscinioides) הוא מין ציפור שיר קטנה במשפחת הסבכיים ומהסוג חרגולן אשר נמצאת על סף הכחדה בישראל. אורכה 13-16 ס"מ ומשקלה 11-26 גרם. היא בינונית בגודלה ביחס למשפחת הסבכיים. אזורי קינונה באקלים ממוזג של דרום אירופה (מקננת נדירה באנגליה) עד טורקיה שבה נמצאת האוכלוסייה הקרובה ביותר לאוכלוסיית ישראל, שהיא גבול תפוצה הדרומי ביותר של המין. זהו מין נודד, החורף באפריקה שמדרום לסהרה. אזור חיותו בחישות קנים, בדרך כלל עם סבך צמחית גדה ובביצות. הקן נבנה בין הקנים, כאשר הוא מאגד ונאחז בכמה מהם, בו הנקבה מטילה 3–4 ביצים. בישראל מין זה חולף מצוי, ומקנן נדיר מאוד, ההערכות הן שבין 1 ל-3 זוגות מקננים בעמק החולה וייתכן ונכחד כמקנן. עד אמצע המאה ה-20 היה נפוץ מאוד ואוכלוסייתו מנתה מאות זוגות מקננים בנופי ביצה ומים מתוקים בישראל, אולם עקב יבוש שטחים אלו נעלם כמעט לחלוטין מישראל כמקנן. ביחס למשפחת הסבכיים, לחרכולן הזמירי גב חום-אפרפר או חום אדמדם. החלק התחתון אפור-לבנבן כולל הזנב התחתון, מה שמבדיל אותו מחרגולן נחלים שצבע זנבו התחתון כהה יותר. עם זאת, לפרטים צעירים יש צבע צהבהב בזנב התחתון. המקור ארוך ודק, ופס גבה קצר ולא מודגש. בדומה לרוב הסבכיים הוא ניזון בעיקר מחרקים. מין זה אינו חששן במיוחד, אולם קשה לצפות בו בסבך הקנים, מלבד כאשר הוא שר. השירה מונוטונית ומזכירה את ניגון החרגול, והיא נשמעת לעיתים תכופות בין הערביים. היא דומה לשירתו של חרגולן מנומר, אולם היא מהירה ועמוקה יותר. אוכלוסיית אירופה מוערכת בכ-42,000–100,000 זוגות ומוגדרת כיציבה. מדיה וקבצים בנושא חרגולן זמירי בוויקישיתוף חרגולן זמירי, באתר ITIS (באנגלית) חרגולן זמירי, באתר NCBI (באנגלית) חרגולן זמירי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חרגולן זמירי, באתר GBIF (באנגלית) חרגולן זמירי באתר החברה להגנת הטבע. דו"ח של מרכז הצפרות הישראלי ל-2008 – החברה להגנת הטבע. שירת חרגולן זמירי מאתר YouTube חרגולן זמירי באתר הרשימה האדומה של IUCN חרגולן זמירי באתר הרשימה האדומה של IUCN חַרְגּוֹלָן זְמִירִי, באתר החברה להגנת הטבע, ‏2008 Birds International (2004). "Birds in the European Union: a status assessment" (PDF). Wageningen, The Netherlands: BirdLife International. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2017-11-08. נבדק ב-2017-10-19. ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תאודור ז'ריקו

תאודור ז'ריקו (בצרפתית: Théodore Géricault; ‏26 בספטמבר 1791, רואן, נורמנדי – 26 בינואר 1824) צייר צרפתי. יוצרה של רפסודת המדוזה ומחלוצי התנועה הרומנטית. טיול בפירנצה וברומא (בשנים 1816–1817) יצר אצלו משיכה למיכלאנג'לו ולאמנות הבארוק. מפני שציורו, רפסודת המדוזה, לא זכה להצלחה רבה בצרפת, הוא נאלץ לעבור לאנגליה (בשנת 1820). לאחר שנחלש כתוצאה מתאונת רכיבה ומשחפת כרונית, הוא מת בדמי ימיו בגיל 33 בפריז בשנת 1824, לאחר תקופה ארוכה של ייסורים. ז'ריקו קבור בבית העלמין פר לשז. ב-1812 ז'ריקו צייר דיוקן בשם 'קצין בחיל הקלעים' ואילו ב-1814 הוא צייר 'פרש פצוע עוזב את שדה המערכה'. כרבים מציוריו, שני הציורים הלו הם ענקי ממדים ומתארים את דמותם של החיילים ושל הסוסים בגודל טבעי. ג'ריקו הרבה לצייר דימויים של הרס, אלימות ואבדון. מאפיין נוסף ביצירתו הוא הסוסים, והוא עצמו נפטר כתוצאה מתאונה ברכיבה. יצירתו, 'פרש פצוע עוזב את שדה המערכה' בוצעה עת נפולאון הוגלה בידי האנגלים לאי אלבה. הציור מזעזע ומתאר בצבעים קודרים את תבוסת צבאות נפוליאון ומסמל את הגדולה שבמוות. יצירת המופת של ז'ריקו משנת 1816 היא 'הרפסודה של האוניה מדוזה'. היא זכתה למדליה בסלון, שבו היא הוצגה לראשונה. יצירה ענקית ממדים מייצגת את הזרם הרומנטי בציור הצרפתי, אף שהיא הושפעה מהציור הקלאסי. היא מתארת את האוניה 'מדוזה' נטרפת בלב ים. נושאה הוא פרשה שעוררה סקנדל, אשר התלווה לו ביקורת נוקבת על אוזלת ידה של הממשלה, על שום שטרם הטבעת האוניה ברחו קציניה, כשהם הותירו את המפליגים. אלו ידעו אימה וחלחלה, ותקוות שוווא, כאשר חלפה בפניהם אונייה אחרת, שלא הבחינה במדוזה הטובעת. הניצולים היו עדים למות חבריהם; ובכדי לשרוד הם נאלצו לאכול בשר אדם. מבחינה אומנותית, הציור מושפע מהבארוק, ומודגשים בה הקווים האלכסוניים. קיימת ביצירה אידיאליזציה של דמויותיה, אשר מעוצבות בקוים קלסיים. שלא כרישומים האובייקטיביים ביותר של ז'ריקו שעל פיהם צוירה היצירה, מבנה הגוף הן של החיים והן של המתים הוא מושלם למראה, ואין סימן להשחתת צורה, כמצופה מדמויות של גוויות ושל עומדים למות. בדרך חזרה מאנגליה לצרפת, הוא התמלא השראה, והחל לצייר סדרה של דיוקנאות של אנשים מטורפים, כאשר כל תמונה שונה הציגה סוג שונה של טרוף. ביצירות אלו צוירו למען ידידו הפסיכיאטר. דיוקן של קלפטומן, 1822 (Museum of Fine Arts, Ghent) המהמרת, 1822 (Louvre, Paris) חייל פוסט-טראומטי, 1822 (Collection Oskar Reinhart am Römerholz, Winterthur) בעלת תאוות הבצע (Insane Woman), 1822 (Museum of Fine Arts of Lyon) Museum of Fine Arts, Springfield, Massachusetts) בעל המרה השחורה מדיה וקבצים בנושא תאודור ז'ריקו בוויקישיתוף תאודור ז'ריקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) תאודור ז'ריקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ונדי בקט, סיפורו של הציור, המדריך הבסיסי לתולדות הציור המערבי, תל אביב 1999, עמ' 259-261; דייוויד פייפר, אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, אופקים חדשים, תולדות הציור והפיסול, כרך שלישי, עמ' 78-80. ערך זה הוא קצרמר בנושא ציירים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל עמאר

רבי שמואל עמאר (ה'תק"ץ, 1830 - י"ח באלול ה'תרמ"ט, 14 בספטמבר 1889) היה דיין, משורר, ומקובל[דרוש מקור] בעיר מקנס שבמרוקו, מחבר הספרים "דבר שמואל" ו"שמע שמואל". רבי שמואל נולד בעיר מקנס שבמרוקו, היה ידוע בחוכמתו ובהתמדתו בלימודו ועסק במסחר. בשנת ה'תרל"א, 1871 נפטר אחיו רבי אברהם עמאר אשר היה רבה הראשי של העיר מקנס, חכמי העיר פנו לרבי שמואל עמאר בבקשה לקבל עליו את רבנות העיר, בתחילה סירב, אך לאחר בקשות חוזרות והסכם כי לא יקבל מהקהילה שכר על משרתו הסכים לקבל עליו את המשרה, בה כיהן עד פטירתו בי"ח באלול ה'תרמ"ט (1889). לאחר פטירתו בנו רבי שלום התמנה לדיין תחתיו. רבי שמואל נישא בראשונה לאסתר בת אליעזר טובי אך היא נפטרה בשנת ה'תרי"ג, 1853, זמן קצר לאחר נישואיהם. אחר כך נשא את רבקה בת רבי מרדכי טולדאנו ונולדו לו בנו שלום ובתו מזל טוב, בשנת ה'תרל"א (1871) נפטרה גם רבקה, ורבי שמואל נשא את לונה טולדאנו ונולדה להם בתו זוהרה. לאחר זמן נשא רבי שמואל גם את פריחה בת רבי לוי טולדאנו ונולד להם בנו רבי רחמים שלמה. רבי שמואל שימש במשרת ראש אב בית הדין בעירו, ובבית דינו ישבו: רבי שלום משאש (סבו של רבי שלום משאש), רבי יעקב בירדוגו, רבי רפאל דוד בירדוגו, ורבי רפאל אבן צור. רבי שמואל היה ידוע בגאונות הרבה ובכוחו הגדול בפסק ובהלכה. בשבתו בדין עסק רבי שמואל גם בבעיות האישיות אשר העסיקו את אנשי עירו והיה ידוע בליבו החם ורגישותו למצוקותיהם, הוא השתמש בכספו האישי לרווחת אנשי עירו ובעיקר לטובת העניים והנזקקים. התכתב גם עם בית הדין בעיר "רבאט", עם הרב יוסף בירדוגו, והרב אברהם צבע. במקנס ישנו בית כנסת קטן על שם רבי שמואל, הנקרא בפי תושבי העיר היהודיים "אסליווא אזג'ירא". חלומו של רבי שמואל היה לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בה, אך הוא לא זכה להגשים את חלומו. בימי חייו פעל רבות למען החזקת היישוב היהודי בארץ ישראל ולטובת השד"רים אשר הגיע לעירו ושהו בה, הן בכסף והן במתן עצות אשר יועילו להם בשליחותם. רבי שמואל כתב ספרים רבים והיה משורר אשר פיוטיו נתפרסמו והיו לשירי עם בקרב בני עירו, אחד מפיוטו הידועים הוא פיוט הודיה בשם "ארוממך אלי ואודה את שמך", על גזרה אשר נגזרה על בני עירו והתבטלה ביום פורים. וכן שירו המופיע כהקדמה לספר "משפטים ישרים" לרבי רפאל בירדוגו ובו הוא חתום בשם "רבי רפאל ן' צור" אך שמו רמוז בסוף ההקדמה "אני שמואל עמאר".[דרושה הבהרה] דבר שמואל - שו"ת על חלקי השולחן ערוך - אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה, נדפס בקזבלנקה בשנת ה'ת"ש (1940). שמע שמואל - דרושים לנפטרים ולמעלת התורה, נדפס בירושלים בשנת ה'תשנ"ז (1997). יניקת הנביאים - תשובות מלוקטות של חכמי מרוקו ובתוכם כתביו שלא ראו אור, נמצא בכתב יד. שירים ופיוטים - לזמנים ולמועדים, לדעות ולמידות, מוסר והדרכה, הודאה ותפילה, נמצא בכתב יד. המכתבים - חליפות מכתבים עם חכמי דורו, נמצא בכתב יד. רבי יוסף בירדוגו (מקנס) רבי דוד צבאח חכם שמואל עמאר, באתר "החכם היומי" רבי שמואל עמאר, דבר שמואל, ‏כזבלנכה ת"ש, באתר היברובוקס שמואל בן אהרן אלעזר עמאר (1830-1889), דף שער בספרייה הלאומית עיין בספרו "דבר שמואל", ובערך רבי יוסף בירדוגו (רבאט)
דימרקו ג'ונסון

דימרקו אנטוניו ג'ונסון (באנגלית: DeMarco Antonio Johnson; נולד ב-6 באוקטובר 1975 בשארלוט, קרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד ומתנשא לגובה 2.05 מטרים. ג'ונסון שיחק באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט במשך ארבע עונות, והעמיד ממוצעים של כ-20 נקודות וכ-9 ריבאונדים למשחק. ב-1998 נבחר ג'ונסון במקום ה-9 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA על ידי הניו יורק ניקס. בשל שביתת השחקנים בליגת ה-NBA בעונת 1998/1999, התחיל ג'ונסון את קריירת הבוגרים שלו באיטליה בקבוצת ארמאני מילאנו, במדיה נבחר פעמיים למשחק האולסטאר של הליגה האיטלקית. ב-1999 עם סיום השביתה חתם על חוזה בניו יורק ניקס, אך שותף רק בחמישה משחקים במדי הניקס וסיים את העונה בקבוצת הריצ'מונד ריית'ם מליגת ה-IBL (ליגת כדורסל חצי מקצוענית בארצות הברית). לאחר מכן חזר ג'ונסון לאירופה ושיחק במספר קבוצות, לרבות סקאבוליני פזארו האיטלקית, אולימפיאקוס פיראוס היוונית, אולימפיה ליובליאנה הסלובנית, עימה גם זכה באליפות הליגה ועירוני אשקלון הישראלית. בפברואר 2009 חתם ג'ונסון במכבי ראשון לציון מליגת העל הישראלית. ג'ונסון היה אחד מהשחקנים הבולטים של ראשון לציון, קלע 18.8 נקודות וקלט 7.3 ריבאונדים ב-34 דקות משחק בממוצע. משחק השיא שלו באותה עונה היה מול עירוני קריית אתא עם 30 נקודות ו-11 ריבאונדים ב-32 דקות משחק. את העונה סיים ג'ונסון במקום השני ברשימת קלעי הליגה, ובמקום השביעי ברשימת הריבאונדרים. בתחילת עונת 2009/2010 חתם ג'ונסון בקבוצת עירוני נהריה, שהייתה קבוצתו השלישית בישראל. הוא שוחרר מהקבוצה במהלך חודש ינואר 2010 וחתם בהמשך העונה בקבוצת ואקוארו דה ביימון (Vaqueros de Bayamón) הפורטו ריקנית. בסיום העונה פרש ג'ונסון ממשחק פעיל ופנה לקריירת אימון. בשנת 2010 ג'ונסון החל באימון בית ספר יסודי בשארלוט, אותו הצעיד לרבע הגמר של תחרות הכדורסל בו השתתף בית הספר לראשונה מאז שנת 2007. בשנת 2011 הצטרף ג'ונסון לצוות האימון של אוניברסיטת המפטון שמשחקת בליגת המכללות האמריקאית כשמונה לעוזר מאמן בקבוצה. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל(הקישור אינו פעיל) באתר היורוליג
זאוויית א-שאזלייה

זאוויית א-שאזלייה הוא מתחם דתי ומסגד השוכנים בפינה הדרום-מערבית של מצודת עכו וממערב לחמאם אל-באשה, בצפונה של העיר העתיקה בעכו. במקום בו שוכן כיום המבנה, ניצב בתקופה הצלבנית אחד ממגדלי משכן רובע ההוספיטלרים. הבניין הנוכחי הוקם ב-1862 כזאווייה, מוסד שמקורו במגרב והדומה למדרסה. הוא הוקם בידי השייח עלי נור אל-דין אל-ישרוטי, מייסד המסדר הסופי השאזילי בעכו. אל-ישרוטי הגיע לעיר מתוניסיה בשנת 1849 במצוות יונה הנביא, אשר נגלה לו בחלומו. תחילה עשו חברי הכת שימוש במסגד א-זיתונה הסמוך ולאחר מכן הקימו מסגד בתרשיחא. לבסוף שבו וקבעו את מרכזם העולמי בעכו והקימו בה את הזאוויה. המבנה ערוך סביב חצר גדולה המשמשת להתכנסויות ובמרכזה עץ דקל גבוה. המבנה המרכזי בקומפלקס הוא המסגד, המכונה "משהד". הוא שוכן בצידה המזרחי של החצר ובו נמצאים גם קבריהם של מייסד הכת ושל בני משפחתו. המקום מהווה אתר עלייה לרגל לחברי הכת המתגוררים בישראל, בירדן ובלבנון. הכניסה לזאווייה היא מרחוב נור אל-דין אל-ישרוטי, המנציח את שמו של מייסדה. כיום נמצא מרכז מסדר השאזלים בלבנון. לפיכך, במשך שנים נזנח המבנה בעכו והשוכרים של המתחם הרחיבו בו את בתיהם. בסוף המאה ה-20 החליטו השאזלים לשפץ את המקום. לצורך זה, הם פינו תחילה את הדיירים, תוך מתן פיצויים, ואז החלו בשיפוץ האתר. ההשקעה בחידוש האתר מוערכת בכ-80 מיליון דולר. זאוויה, מאת זאב בן אריה, סיפורו של מסדר סופי שאזליה יאשרוטיה בישראל, 119 עמודים, אריאל (הוצאת ספרים), ירושלים 2011. מדיה וקבצים בנושא זאוויית א-שאזלייה בוויקישיתוף המקום באתר ArchNet המקום באתר החברה לפיתוח עכו העתיקה
רון-אלפ

רון-אלפ (בצרפתית: Rhône-Alpes) היה אחד מ-27 חבלי צרפת, בין השנים 1972 לסוף 2015. בתחילת 2016 החבל אוחד עם החבל אוברן במסגרת רפורמה מנהלית שעברה צרפת המטרופוליטנית החבל המאוחד נקרא זמנית אוברן-רון-אלפ. החבל קרוי על שמם של הנהר רון הזורם בשטחו והרי האלפים. הוא מורכב משמונה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות איטליה ושווייץ. מדיה וקבצים בנושא רון-אלפ בוויקישיתוף גילה בן יקר, ‏האלפים הצרפתים - לא רק סקי (חלק א), באתר GoTravel רון-אלפ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חוק מספר 2015-29 מה-16 בינואר 2015 מאתר החוקים הצרפתי ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1770

שנת 1770 היא השנה ה-70 במאה ה-18. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1770 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-11 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 5 במרץ – טבח בוסטון – חיילים הממלכה הבריטית הורגים חמישה מפגינים אמריקאים בבוסטון 16 במאי – לואי השישה עשר מלך צרפת נושא לאישה את מארי אנטואנט 11 ביוני – ג'יימס קוק מגלה את שונית המחסום הגדולה, כשספינתו עולה על שרטון 22 באוגוסט – משלחתו של ג'יימס קוק עוגנת בחוף המזרחי של אוסטרליה 26 בפברואר – אנטון רייכה, מלחין צ'כי-צרפתי (נפטר ב-1836) 20 במרץ – פרידריך הלדרלין, משורר גרמני (נפטר ב-1843) 7 באפריל – ויליאם וורדסוורת', משורר אנגלי (נפטר ב-1850) 11 באפריל – ג'ורג' קנינג, ראש ממשלת בריטניה (נפטר ב-1827) 3 ביוני – מנואל בלגראנו, מצביא ארגנטינאי, ממובילי המאבק לעצמאות (נפטר ב-1820) 1 באוגוסט – ויליאם קלארק, מגלה ארצות אמריקני (נפטר ב-1838) 27 באוגוסט – גאורג וילהלם פרידריך הגל, פילוסוף גרמני (נפטר ב-1831) 17 בדצמבר – לודוויג ואן בטהובן, מלחין גרמני (נפטר ב-1827) 5 בדצמבר – ג'יימס סטירלינג, מתמטיקאי סקוטי (נולד ב-1692) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1770 התחילה ביום ט"ו בטבת ה'תק"ל (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 11 ימים מוקדם יותר, ב-ד' בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1770 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1770‎ נפטרים ב-1770‎ מדיה וקבצים בנושא 1770 בוויקישיתוף
אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן

אנדרטת הזיכרון לחללי גוש דן שנפלו במערכות ישראל, נמצאת במרכז אתר זיכרון גדול בתחום מחנה דורי בתל השומר. האתר נמצא צמוד לשער הכניסה של המחנה ליד לשכת הגיוס. האנדרטה הוקמה בשנת 1956 ביוזמתם של ראשי הרשויות המקומיות של גוש דן ונציגי ארגון יד לבנים. היא עוצבה בידי הפסל מרדכי כפרי מנהלל. היא בנויה משני עמודים גבוהים ועליהם סמל צה"ל עם הכתובת הצבי ישראל על במותיך חלל, איך נפלו גיבורים. בקיר המחבר בין שני העמודים חקוקות המילים: "יד לבנינו מגוש דן, מכפר אונו, כפר אז"ר, בני ברק, גבעתיים, גבעת שמואל, רמת גן והסביבה, המתנדבים בעם, גואלי מולדת". האנדרטה נמצאת בקצה רחבה מרוצפת שמשני צידיה לוחות אבן עליהם חקוקים שמותיהם של כ-1700 חללים בני היישובים בגוש דן שנפלו בכל מערכות ישראל מתקופת המחתרות עד לאחרונה. ליד כל חלל מופיע גילו בעת נפילתו. במרכז לוחות ההנצחה נמצא לוח עם סמל מסוגנן של צה"ל ממתכת וסביבו מגולפים באבן סמלי היישובים שנזכרו לעיל. את מרבית שטח אתר הזיכרון תופסות חורשות ברושים המסודרות לפי המלחמות השונות. לכל חלל יש ברוש שלידו מוצמד שמו. כל שנה נערכת בשעות המוקדמות של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אזכרה לנופלים, בטקס צבאי מלא וכל שנה נושא ראש רשות אחר את דבריו להורים השכולים. סמלי היישובים בגוש דן חורשת הנופלים באתר הזיכרון לחללי גוש דן חורשת חללי מלחמת יום הכיפורים טקס הזיכרון 2009 - הדלקת הלפיד טקס הזיכרון 2009 טקס הזיכרון 2009 טקס הזיכרון 2009 - הזרים מחנה דורי מדיה וקבצים בנושא אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן בוויקישיתוף יד זיכרון וגבורה לבני גוש דן שנפלו במערכות ישראל (בסיס תל השומר), באתר "יזכור"