laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משפט שאחטי

משפט שאחטי (ברוסית: Ша́хтинское дело) היה משפט ב-1928 בברית המועצות נגד קבוצה גדולה של מהנדסים ומומחים בתחום מכרות פחם שעבדו במכרות בסביבת העיר שאחטי (ברוסיה המודרנית, בקרבת הגבול עם אוקראינה). השם הרשמי של המשפט היה "פרשת פעילות כלכלית אנטי מהפכנית באזור דונבס". על ספסל הנאשמים ישבו 53 אנשים, על 11 מהם נגזר גזר דין מוות. הפרשה החלה ביוזמת נציג ג.פ.או בצפון קווקז יפים יבדוקימוב. יבדוקימוב הכין דו"ח לפיו תקלות שהיו במכרות פחם באזור הם תוצאה של פעילות ארגון אנטי-סובייטי שכולל מומחים טכניים בתחומים שונים. בעקבות הדו"ח הוקם צוות חקירה מיוחד בהרכב של 12 חוקרים. מטרת הצוות היה להביא את הנאשמים להודות ולתת לכל הפרשה גוון אנטי-שלטוני. במהלך החקירות נעצרו כמה מאות אנשים. חלק קטן של הנעצרים שוחרר ללא השלכות, 82 אנשים הואשמו על ידי מוסדות ג.פ.או ו-53 הועברו למוסקבה למשפט פומבי. עוד לפני המשפט פורסמו מאמרי מערכת בעיתונות המרכזית (פראבדה ואיזבסטיה) וראשי המדינה התבטאו בנושא הפרשה. יוסיף סטלין וחברי פוליטביורו השגיחו על הטיפול בפרשה ונתנו "אור ירוק" לכלול בה גם אזרחים זרים. המשפט התקיים במוסקבה, החל ב-18 במאי 1928 ונמשך עד לסוף יוני. ישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. מטעם התביעה השתתפו 6 משפטנים ועל הגנת הנאשמים הופקד צוות של 15 עורכי דין. בין הנאשמים היו 3 אזרחי גרמניה. 23 נאשמים כפרו בכל אשמה ו-10 הכירו באשמה באופן חלקי. התביעה טענה שארגון בו הנאשמים היו חברים פעל כדלקמן: הוא כלל לא רק עובדי תעשיית הפחם באזור דונצק אך גם חדר להנהלת משרד למכרות פחם במוסקבה. הוא היה קשור לארגונים דומים בענפי תעשייה אחרים הוא היה קשור לארגונים מחוץ לגבולות ברית המועצות הוא תכנן לעזור באופן פעיל לאויבי המדינה במהלך המלחמה הקרובה הארגון פעל על חשבון בעלים הקודמים של המכרות ופעל לשמירת מרבצים יקרים לעתיד בהתאם להחלטות השופטים 11 נאשמים קיבלו עונש מוות, 5 מהם הוצאו להורג ב-9 ביולי 1928. ל-6 נותרים העונש הומתק ל-10 שנות מעצר. ארבעה נאשמים שוחררו (מהם 2 גרמנים) ארבעה נוספים קיבלו עונש על תנאי (מהם גרמני אחד). יתר הנאשמים נשפטו לתקופות מעצר עד ל-10 שנים. עורך דין אלפונס וורמס (ממוצא גרמני) שהיה עורך הדין של אזרחי גרמניה לאחר המשפט איבד את הרישיון, פוטר מעבודה ובשנת 1939 הוצא להורג. לחוקרי ג.פ.או שעבדו על הכנת התיקים הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל. המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי. בשנת 2000, כתשע שנים לאחר התפרקות ברית המועצות, בדק בית המשפט העליון של רוסיה את מסמכי המשפט והגיע למסקנה שכל ההוכחות מבוימות. כל נאשמי המשפט זוכו מכל אשמה. מדיה וקבצים בנושא משפט שאחטי בוויקישיתוף תיאור הכנות למשפט (ברוסית) תיאור מפורט של הנושא (ברוסית)
יוסף גרין

האם התכוונתם ל... יוסי גרין – מלחין מוזיקה חסידית ג'וזף גרין – שחקן ובמאי יהודי פולני-אמריקאי
חיים אלתר פנט

הרב חיים אלתר פנט (ג' בטבת תרע"ג, 13 בדצמבר 1912 - י"ב בניסן תשמ"ד, 14 באפריל 1984) היה רבה של באניה שבטרנסילבניה, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס בתל אביב. נולד בקרלסבורג, בנו של הרב אברהם שמואל פנט, שכיהן כרבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". למד בישיבתו של הרב שלמה צבי שטארסר בדברצן. נישא לבתו של הרב משה אהרן קרויס, רבה של באניה שבטרנסילבניה. לאחר נישואיו כיהן כרב בבאניה לצד חותנו. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבאניה והתמנה כרב העיר. נישא בשנית לרבקה, בתו של האדמו"ר הרב מאיר שלום רוטנברג, משושלת חסידות קוסון. לאחר המלחמה שהה בצרפת, שם נולד בנו צבי אלימלך. בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל ושימש כרבה של רמת אביב ושייך מוניס הסמוכה. נפטר בשנת 1984, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. בנו הרב צבי אלימלך הוא האדמו"ר מקוסון בבני ברק. בנו הרב מנשה שמחה הוא חתנו של הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי. בתו בלומא מלכה נשואה לרב מנחם דוד הגר, האדמו"ר משאץ-ויז'ניץ (בנו הבכור של הרב משה הגר). אשישות חיים - על הרמב"ם תפוחי חיים - על מסכת אבות תפוחי חיים - על הגדה של פסח תפוחי חיים - על טעמי המקרא חיים אלתר פאנעט (1912-1984), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים בצלאל פנט

הרב חיים בצלאל פנט (כ"ג בסיון ה'תקס"ג, 13 ביוני 1803 – י"ט בניסן ה'תרל"ד, 6 באפריל 1874) היה רבה של טשנד ומחוז טרנסילבניה במשך ארבעים שנה. נולד בביליץ שבשלזיה, בנם הבכור של הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל", וחיה רחל, בת הרב משה הניג מלינסק שבגליציה. אחיו הצעיר היה הרב מנחם מנדל פנט, האדמו"ר הראשון של שושלת חסידות דעש. בגיל 12 החל ללמוד אצל החתם סופר, שלימים דיבר בשבחו. בברכתו של רבי משה טייטלבוים, ה"ישמח משה", התקבל בעודו בחור לכהן כרבה של בלקן. נישא לשרה אסתר, בתו של הגביר לייבוש ניילנדר. הוא עזב את רבנות בלקן, ובמשך עשר שנים היה סמוך על שולחן חותנו באלפר הסמוכה לסטאנוב. בשנת ה'תקצ"ד (1834) התמנה כרבה של טושנאד והמחוז, וכיהן ברבנות ארבעים שנה. נפטר בשנת 1874. לאחר מותו הוציאו צאצאיו את כתביו לאור. בנו הוא הרב אשר שמואל פנט, שכיהן כרב בהידלומוש (ה'תקצ"ה - י' בשבט ה'תרס"ט). דרך יבחר – שו"ת וחידושים על הש"ס אוצר חיים – על פרשיות התורה אוצר החיים – על ספר תהילים דברות אש – דרושים ים הנבחר – על מסכת גיטין ים הרחב – על מסכת חולין חיים בצלאל בן יחזקאל פנט (1803-1874), דף שער בספרייה הלאומית בלקן בוויקיפדיה הרומנית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין גדי (שיר)

"עין גדי" הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1959 על ידי איתן פרץ והולחן בידי דב (דובי) אהרוני (בשם העט ש. דיבון). השיר מתאר את קיבוץ עין גדי ואת ים המלח. היישוב עין גדי, בו נכתב השיר, נוסד בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל צבאית, והפך לקיבוץ בשנת 1956. היה זה אז היישוב היהודי היחיד באזור ים המלח ומדבר יהודה – מנותק ומבודד (עד מלחמת ששת הימים, והגישה אליו רק מאזור ערד) – הוא היווה פינה ירוקה בלב המדבר. בעשור הראשון לקיומו של הקיבוץ הגיעו קבוצות צעירים לתמוך בו. השיר נכתב על ידי איתן פרץ בן ה-16.5, שהגיע עם בני כיתתו למשך שבועיים לקיבוץ עין גדי כדי לסייע בקטיפת ירקות. לדבריו, ההיכרות הראשונה שלו עם יופיו של המקום "הוציאה אותו מדעתו". כאשר ישב בחיק הטבע, ליד המעיין, כתב את מילות השיר על פיסת נייר שהייתה ברשותו, מתוך התפעמות והתרגשות. השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב (דובי) אהרוני (1942–2015), שבחר בשם העט "ש. דיבון". הלחן של בתי השיר (אך לא של הפזמון החוזר) מתאפיין בשימוש בסולם פנטטוני (בן חמישה צלילים באוקטבה), המאפיין בין היתר לחנים עממיים שמקורם ממזרח אסיה (בזמר העברי ידוע בסולם זה ללחנה של רבקה גווילי לשיר "פזמון ליקינתון"). השיר הושמע לראשונה במסיבת הסיום של קבוצת הנערים בקיבוץ. אביו של דובי, המלחין הירושלמי נפתלי אהרוני, שנודע גם כנגן קונטרבס בתזמורת רשות השידור, שמע את השיר ולקח אותו לרדיו. הוא הוקלט לראשונה על ידי טובה בן-צבי ושמואל בר-זכאי. השיר נחשב לנכס צאן ברזל בזמר העברי ובוצע מאז על ידי יותר מ-70 זמרים שונים, ביניהם אריק איינשטיין (באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'"), יהורם גאון, יהודית רביץ, יגאל בשן (באלבומיו "קפה אצל ברטה" ו"פגישה לאין קץ"), גרי אקשטיין, מרגלית צנעני, להקת הכל עובר חביבי, הגבעטרון, שלישיית קצה השדה וג'יין בורדו (כחלק מהאלבום "אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן"). "עין גדי" באתר בית לזמר העברי מילות השיר באתר שירונט השיר בביצועים שונים באתר 'שירה עובדת' דני ספקטור, "פעם ביובל - סיפורו של השיר "עין גדי", ידיעות אחרונות, 20 בפברואר 2009. (באתר קיבוץ עין גדי). אלי אלון, מת דב אהרוני מלחין השיר "עין גדי" , באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2015 (מאורכב בוייבאק מאשין)
טובה פרדו

טובה פַּרדוֹ (10 במאי 1926 – 28 במרץ 2013) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית, שנודעה בעיקר בזכות הופעותיה במחזות תיאטרון הבימה. טובה גרון נולדה ב-1926 בפלובדיב שבבולגריה. אביה היה אנג'לו גרון. היא עלתה לארץ ישראל ב-1933 בגיל 7 ולאחר שירותה הצבאי, ב-1947, הייתה חברה בלהקת תיאטרון "גחלילית" של צעירים יוצאי צבא. היא למדה פיתוח קול, וכן מחול בסטודיו של יהודית אורנשטיין. בגיל 21 החלה פרדו לשחק במסגרת תיאטרון האהל, שבו שיחקה בהצגות כמו "הנערה והכושי" (לצד עמוס אריכא) והייתה השחקנית הישראלית הראשונה להופיע בתפקיד "בלאנש" בהפקה הראשונה בארץ של "חשמלית ושמה תשוקה" בבימויו של מנחם גולן בתיאטרון האהל'. ב-1953 עברה לשחק בתיאטרון הבימה עד 1956 שאז נסעה עם בעלה חיים פרדו לשחק בחו"ל. ב-1957 עם שובם הקימו את "התיאטרון הכחול" שפעל כשנה ואחר כך חזרה לשחק ב"אוהל". ב-1967 עברה לשחק בתיאטרון הבימה, בו שיחקה עד שפרשה לגמלאות ב-1991. כן שיחקה פרדו בתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע ישראלים - "מרגו שלי" (1969), "אריאנה" (1971), "נורית" (1972) ו"אחרי החגים" (1994). עם המחזות החשובים שבהם היא שיחקה נמנים "אכזר מכל המלך" (נסים אלוני), "שש נפשות מחפשות מחבר" (לואיג'י פיראנדלו; ב-1952 בתיאטרון האוהל ושוב ב-1969 ב"הבימה"), "אדיפוס המלך" (סופוקלס), "ריצ'רד השלישי" (שייקספיר), "אויב העם" (איבסן), "ארתורו אוי" (ברכט), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (ברכט, בשיתוף מרגרטה שטפין ורות ברלאו), "הכתובה" (אפרים קישון) ו"הפיזיקאים" (דירנמאט), שהיה המחזה האחרון לפני פרישתה ב-1991. ב-1988 זכתה פרדו בפרס אשמן על תפקידה במחזה "המלביש" (רונלד הארווד). בראשית שנות החמישים נישאה לבמאי והשחקן חיים פרדו, שנפטר בשנת 1963. מ-1964 היא חייתה עם הקריקטוריסט קריאל גרדוש (דוש), עד מותו בשנת 2000. השניים התגוררו בתל אביב. טובה פרדו נפטרה בשנתה ב-2013, בגיל 87. היא נקברה בבית העלמין ירקון. בנם של טובה וחיים פרדו, הקולנוען אראל פרדו, נפטר ב-2014 בגיל 63. טובה פרדו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית טובה פרדו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טובה פרדו, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב טובה פרדו, דף שער בספרייה הלאומית טובה פרדו, בארכיון הבימה השיר "נלך" בביצוע טובה פרדו באתר זמרשת, מתוך תוכנית להקת "גחלילית". מילים רפאל קלצ'קין, לחן, יששכר מירון. טובה פרדו, באתר הבימה טובה פרדו, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב מרב יודילוביץ', השחקנית טובה פרדו הלכה לעולמה, באתר ynet, 28 במרץ 2013 חשמלית ושמה תשוקה, באתר archive.habima.co.il נפטרה שחקנית התיאטרון הותיקה טובה פרדו - פוסט בבלוג | מוטק'ה לבני 50 פלוס, באתר www.motke.co.il טובה פרדו (לבית גרון) באתר "אבלים".
ג'ק גליסון

ג'ק גליסון (באנגלית: Jack Gleeson; נולד ב-20 במאי 1992) הוא שחקן אירי, אשר ידוע בעיקר תודות לתפקיד בתור ג'ופרי באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. גליסון נולד בעיר קורק שבאירלנד. וגדל בשכונת רנלה בעיר הבירה דבלין. יש לו שתי אחיות גדולות, רייצ'ל ואמה, שגם הן מעורבות בתיאטרון האירי. הוא השתתף איתם בשיעורי דרמה כשהיה צעיר, וגם הופיע בתיאטרון נוער. בין השנים 2010 ל-2015, למד גליסון בטריניטי קולג', דבלין, שם הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה. הוא החל לשחק בגיל שבע בסדנת התיאטרון העצמאית. את תפקידיו הראשונים עשה בקולנוע, כמו בסרט "באטמן מתחיל" (2005) או "זריחה של קשתות" (2009) שם היו לו תפקידים משניים. בשנת 2010 קיבל תפקיד מוביל בסרטה של אלישיה דאפי, "כל הילדים הטובים". בביקורות לסרט זה, גליסון תואר כ"תגלית הגדולה של הסרט". החל משנת 2011 גילם גליסון בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO "משחקי הכס" את דמותו של ג'ופרי באראתיאון. גליסון היה אחד מראשוני השחקנים שלוהקו לסדרה והמשיך בתפקידו זה גם בעונה השנייה והשלישית ותחילת העונה הרביעית. הוא ציין כי הוא שואב השראה לדמותו מהשחקן חואקין פיניקס, בתפקידו כקומודוס בסרט "גלדיאטור". ב-2013, גליסון למד באוניברסיטת דבלין, כששנה קודם לכן אף קיבל מלגה מהמכללה להמשך לימודיו. גליסון אמר כי הוא מעדיף קריירה אקדמאית על פני קריירת משחק מקצועית, לאחר שיסיים את תפקידו בסדרת "משחקי הכס". מיד לאחר שידורו של הפרק השני בעונה הרביעית של הסדרה, "The Lion and the Rose" באפריל 2014, אימת גליסון את הידיעה אודות פרישתו הזמנית מקריירת המשחק. ואולם ב-2020 חזר ולוהק לקומדיה "Out of Her Mind" של רשת BBC Two. בשנת 2023 הוא התחיל לשחק בסדרה "החמישייה הסודית". גליסון מתגורר בדבלין, אירלנד; הוא גר בעבר בלונדון, אנגליה. במאי 2018, גליסון תמך בפומבי בקמפיין לביטול התיקון השמיני של אירלנד. באוגוסט 2022 התחתן גליסון עם רוזין אומהוני. החתונה התקיימה במחוז קרי באירלנד. מדיה וקבצים בנושא ג'ק גליסון בוויקישיתוף ג'ק גליסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ק גליסון, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ק גליסון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Leslie Felperin, All Good Children, variety.com Logan Hill, The Villains Questionnaire - Jack Gleeson, GQ, June 2012. Mark O'Regan, Jack Gleeson swaps 'Game of Thrones' for seat of learning, independent.ie, 17.4.2012.
ג'יבוטי במשחקים הפאראלימפיים

ג'יבוטי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה ג'יבוטי חלק מעולם. הספורטאי היחיד אותו שלחה המדינה למשחקים, חוסיין עומאר חסן, השתתף בתחרות המרוץ ל-1,500 מטרים (קטגוריה T46) אך סיים את המירוץ במקום האחרון, בפער ניכר מיתר המתחרים. ג'יבוטי במשחקים האולימפיים ג'יבוטי במשחקים האולימפיים לנוער ג'יבוטי באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי המשתתפים באולימפיאדת הנכים לונדון 2012 London 2012 Paralympic Games Athletics Men's 1500 m T46
קומורו במשחקים הפאראלימפיים

קומורו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה קומורו חלק מעולם. נציגה הראשון של קומורו שהשתתף משחקי לונדון (2012) התחרה במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S9) אך לא הצליח לסיים את התחרות במקצה המוקדם, ולא העפיל למשחה הגמר. קומורו במשחקים האולימפיים קומורו במשחקים האולימפיים לנוער קומורו באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי המשתתפים באולימפיאדת הנכים לונדון 2012 London 2012 Paralympic Games Swimming Men's 50 m Freestyle S9
גשר מגיירי

גשר מגיירי (הונגרית Megyeri híd) הוא גשר מעל נהר הדנובה, בצפונה של העיר בודפשט, בירת הונגריה, הנושא את כביש הטבעת של העיר (M0). הגשר מחבר בין אויפשט במזרח לבין העיר בודקלאס (Budakalász) במערב, וחוצה את האי סנטאנדרה (Szentendrei-sziget), המחלק את הדנובה לשני ערוצים - הדנובה הגדולה והדנובה של סנטנדרה. הגשר הוא הארוך במדינה ובגשרי הדנובה בכלל. היוזמה להקמת הגשר החלה בשנת 2005 עם פרסום המכרז להקמתו, והוא כונה תחילה "גשר M0 הצפוני". הבנייה החלה בתחילת שנת 2006 והסתיימה במחצית 2008. בסוף חודש אוגוסט 2008 נערך ניסוי בטיחותי ועל הגשר הועמדו משאיות במשקל כולל של יותר מ-2,000 טון. הניסוי הסתיים בהצלחה, והגשר נחנך ונפתח לתנועה ב-30 בספטמבר 2008. במקביל פורסם סקר בן שני שלבים לבחירת שם לגשר, ובעקבות פארסה תקשורתית נבחר השם "גשר סטיבן קולבר" על שמו של הקומיקאי האמריקאי סטיבן קולבר. ב-28 בספטמבר 2008 החליטו הרשויות ההונגריות להתעלם מתוצאות הסקר, ובחרו בשם "גשר מגיירי", אף שלא העפיל לשלב השני של הסקר, שכן הגשר סמוך לשתי שכונות ששמן מסתיים בסיומת "-מגייר" (megyer-): בקאשמגייר וקאפוסטשמגייר (Káposztásmegyer). הגשר עשוי מחמישה קטעים באורך כולל של 1,861.35 מטרים ורוחבו 35 מטרים: שני עמודי הגשר מעוצבים בצורת האות A, ומתנשאים לגובה של 100 מטרים. בחלקם העליון הם מעגנים את כבלי התמיכה של הגשר, שאורכם נע בין 56 ל-163 מטרים. בכל אחד מהעמודים הותקנו מעלית הנעה במסלול אלכסוני וגרם מדרגות, המעפילים אל חלקו של העמוד שאליו מעוגנים כבלי התמיכה. הדבר מאפשר גישה אל הכבלים לצורכי תחזוקה. חלקם העליון של העמודים כוסה בזכוכית המוארת באמצעות דיודה פולטת אור (LED). הגשר נושא כביש מהיר דו-מסלולי, ובכל מסלול שני נתיבים. לצדם נתיבי חירום שניתן יהיה להפכם לנתיבים רגילים בהתאם לצרכים. לאורך הצד הצפוני של הגשר הותקן מסלול נסיעה לאופניים ובצדו הדרומי נסללה מדרכה להולכי רגל. מדיה וקבצים בנושא גשר מגיירי בוויקישיתוף אודות הפרויקט תמונות הגשר דגם תלת-מימד של הגשר תמונות הגשר בפנורמיו
ניקולאי קוסטר-ולדאו

ניקולאי קוֹסְטֶר-וֶלְדַאוּ (בדנית: Nikolaj Coster-Waldau; נולד ב-27 ביולי 1970) הוא שחקן דני. התפרסם בעיקר בשל גילום דמותו של ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה מבית HBO "משחקי הכס" (2019–2011). היה מועמד לשני פרסי אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה. קוסטר-ולדאו נולד בעיירה רודקובינג, דנמרק; בנם של האנה סבורג קוסטר, ספרנית במקצועה, ואביו, יורגן אוסקר פריצר ולדאו, שנפטר בשנת 1998. קוסטר-ולדאו סיפר בראיונות על בעיית השתייה של אביו והגירושים של הוריו. לקוסטר-ולדאו שתי אחיות גדולות. הוא גדל בעיקר עם אימו, בכפר קטן הממוקם ליד העיר רינגסטד בדרום האי שלן. בשנת 1989 החל את לימודיו בבית הספר הלאומי לתיאטרון בדנמרק, אותם סיים בהצלחה ב-1993. תפקידו הראשון היה במחזה "המלט" בתפקיד לארטס בתיאטרון בטי ננסן. ב-1994 הופיע בסרט הדני "משמר הלילה", תפקיד שהביא לו תהילה במולדתו. לאחר מכן המשיך במספר תפקידים בדנמרק, עד שבתחילת שנות האלפיים החל גם להופיע בתעשיית הקולנוע האמריקאית. בשנת 2001 קיבל את תפקידו הראשון בסרטו של רידלי סקוט "בלק הוק דאון", בתפקיד גארי גורדון. לאחר מכן הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של מייקל אפטד "אניגמה", עם קייט וינסלט ודוגארי סקוט. סקוט ליהק את קוסטר-ולדאו גם לסרט "ממלכת גן עדן" יחד עם אורלנדו בלום וליאם ניסן. הוא הופיע גם בסרטים "וימבלדון - אהבה בלבן" (עם קירסטן דנסט) ו"חומת אש" (עם האריסון פורד). במקביל גם כתב, הפיק וביים סרטים בדנמרק. הוא הופיע בתפקיד הבלש ג'ון אמסטרדם בסדרה "ניו אמסטרדם" ברשת Fox. בשנים 2011–2019 גילם את ג'יימי לאניסטר בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס", המבוססת על ספרי "שיר של אש ושל קרח" של ג'ורג' ר. ר. מרטין. על דמותו הוא אומר מה יש לא לאהוב בג'יימי? כשחקן, לא יכולתי לבקש תפקיד טוב יותר. הוא גם מספר כי הביע "התלהבות ויראת כבוד" כאשר נכנס לסט. בשנת 2013 כיכב בסרט האימה "מאמא" יחד עם ג'סיקה צ'סטיין, והופיע בסרט "אבדון" יחד עם טום קרוז ומורגן פרימן. בנוסף גילם את מארק קינג בסרט "האישה האחרת" יחד עם קמרון דיאז וקייט אפטון בשנת 2014. ב-2023 החל לשחק בסדרה הדבר האחרון שהוא אמר לי בכיכובה של ג'ניפר גארנר. בשנת 1997 נישא קוסטר-ולדאו לשחקנית והזמרת הגרינלנדית נוקאקה קוסטר-ולדאו, בתו של הפוליטיקאי הגרינלנדי יוסף מוצפלדט; הם מתגוררים בקופנהגן ולהם שתי בנות ושני כלבים. בתם פיליפה שיחקה בסרט קצר דני, "The Girl and the Dogs", שהוצג בפסטיבל קאן ב-2014. בתם השנייה, סאפינה, כיכבה בסדרת חג המולד בשם "Theo og Den Magiske Talisman" בדצמבר 2018 בתור הדמות הראשית, סימון. יותר מ-700,000 אנשים צפו בסדרת הטלוויזיה בדצמבר 2018. ניקולאי קוסטר-ולדאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקולאי קוסטר-ולדאו, ברשת החברתית אינסטגרם ניקולאי קוסטר-ולדאו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולאי קוסטר-ולדאו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ניקולאי קוסטר-ולדאו, באתר AllMovie (באנגלית) ניקולאי קוסטר-ולדאו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקולאי קוסטר-ולדאו, באתר Discogs (באנגלית) ריאיון עם ניקולאי קוסטר-ולדאו באתר myfanbase,‏ 2012
שייטת אפריקה

שייטת אפריקה (באנגלית: Africa Squadron) הייתה יחידה של הצי של ארצות הברית, שעסקה מ-1819 עד 1861 בהדברת סחר העבדים לאורך חופי מערב אפריקה. לעיתים קרובות מתייחס המונח "שייטת אפריקה" לכלל הפעולות שנקט הצי האמריקני לחיסול סחר העבדים האפריקאי בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים; אלו כללו פטרולים של אוניות הצי לא רק בחופי אפריקה, אלא גם בחופי אמריקה הדרומית ובמימי הבית. הקמת השייטת הייתה אחד הצעדים הראשונים במערכה להדברת סחר העבדים האפריקאי, פועל יוצא של ההסכם שנחתם ב-1819 בין ארצות הברית ובריטניה. הסכם נוסף ומפורט יותר, הסכם ובסטר-אשברטון, נחתם ב-1842. מבחינה טכנית התקיים אומנם תיאום בין השייטת האמריקנית לשייטת מערב אפריקה הבריטית שבסיסה בסיירה לאון, אך למעשה פעלו השתיים באופן עצמאי. השייטת האמריקנית סבלה מהעדר סיוע גם מצד הצי עצמו: מזכיר הצי אייבל פארקר אפשור (1790-1884) היה איש הדרום ותומך קיצוני בזכויות המדינות ובעבדות; בשל כך הקצה למשימה קומץ אוניות בלבד, שעוצמת האש הכוללת שלהן הייתה 80 תותחים בלבד. המפקד הראשון של שייטת אפריקה היה מתיו פרי, שקבע את בסיסה בכף ורדה. פעילות השייטת הייתה בדרך כלל בלתי יעילה, משום שעמדו לרשותה אוניות מעטות ומפני שחלק גדול מן הפעילות המסחרית הועתק אל אזור הדלתא של הניגר (ניגריה של ימינו), מחוץ לתחומי אחריותה. במהלך שתי שנות פיקודו של פרי נתפסה ספינת עבדים אחת בלבד, וגם היא שוחררה מאוחר יותר בצו בית משפט בניו אורלינס. במרוצת 16 שנות פעילותה הראשונות של השייטת הועמדו למשפט צוותי 19 ספינות עבדים בלבד, חלקם זוכו ואחרים נענשו בקנסות קלים. שטח הסיור של שייטת אפריקה השתרע בסופו של דבר מכף פריו בדרום (קו רוחב 18 דרום לערך) עד מדיירה בצפון. ברם, בסיס האספקה של השייטת היה באי כף ורדה, מרחק 2500 מייל לערך ממרכזי סחר העבדים הצפוניים ביותר במפרץ ביאפרה ודרומה ממנו. מחלקת הצי העתיקה את בסיס האספקה רק ב-1859, אל סנט פול דה לואנדה, באנגולה של ימינו, בקו הרוחב 8 מעלות דרום לערך. באותו זמן הוצאה מדיירה מתחומי פעילותה של השייטת. רוב הסיורים של אוניות השייטת בעשור הראשון לפעילותה נערכו לאורך חוף מערב אפריקה, ובעיקר בחופי ליבריה. בשנות החמישים של המאה ה-19 הודבר סחר העבדים באזור זה כמעט לגמרי על ידי הבריטים מבסיסם בקולוניה סיירה לאון ועל ידי הליבריאנים. פעילות הצי האמריקני נגד סחר העבדים הסתיימה ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים, אז נקראו כל השייטות, לרבות השייטת האפריקאית, לשוב הבייתה כדי להתייצב מול המדינות הפורשות.
הדסה ילדים

הדסה ילדים הוא בית החולים לילדים של המרכז הרפואי הדסה. מחלקות בית החולים נמצאות בבתי החולים הדסה עין כרם והדסה הר הצופים, ומאושפזים בו בכל רגע נתון כ-300 ילדים. בבית החולים כ-100 רופאים וצוות של אחיות ומומחים מהתחומים הפארארפואיים. בהדסה ילדים שלוש מחלקות אשפוז, יחידה לטיפול נמרץ היחידה מסוגה באזור ירושלים, מחלקה להמטואונקולוגיה ילדים, מחלקה לרפואה דחופה, מחלקה כירורגית, מחלקה לטיפול נמרץ בפגים וילודים. הוא כולל את המרכז למחלות כרוניות המהווה מרכז ארצי ורופאים מומחים לילדים המכסים את כל תחומי הרפואה. מנהל הדסה ילדים הוא פרופ' איתן כרם. מחלקות הילדים בהר הצופים מנוהלות על ידי פרופ' יעקב ברקון ובעין כרם על ידי פרופ' שמעון רייף. פרופ' רפאל יודסין מנהל את המחלקה הכירורגית. בהדסה ילדים פועלים מספר גופים הנותנים תמיכה קוגניטיבית, רגשית וחברתית המסייעים לילדים להתמודד עם משבר המחלה והאשפוז. בית הספר הניסויי לילדים מאושפזים הוא בית-ספר ניסויי ורב תרבותי הנותן מענה לחולים בגילאי 3-21 המאושפזים במחלקות הילדים. עמותת "חיים" מסייעת לילדים המטופלים במחלקה האונקולוגית בבית החולים "הדסה לילדים". אתר האינטרנט הרשמי של הדסה ילדים ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירופאום

אירופאום (באנגלית: Europaeum) הוא ארגון שבו חברות 18 אוניברסיטאות מובילות באירופה. הוא נוסד בשנים 1990–1991 על ידי לורד ויידנפלד וסר רוני גרירסון במטרה לתמוך בתחום החינוך ולקדם מצוינות במחקרים אירופיים באוניברסיטת אוקספורד ובמוסדות להשכלה גבוהה שיש להם קשרים עם אוקספורד. עידוד תנועת הסגל והסטודנטים בין המוסדות האקדמיים ופעילות כרשת אקדמית פתוחה. לימוד השפות, ההיסטוריה, התרבויות והמקצועות של תושבי אירופה. האירופאום מפעיל תוכנית לתואר שני המשותפת לאוניברסיטאות בתחום ההיסטוריה והתרבויות האירופיות; תואר שני בהיסטוריה וציוויליזציה (ליידן, פריז ואוקספורד), תואר שני בפוליטיקה וחברה אירופאית (פראג, קרקוב, ליידן וברצלונה) ותוכנית ווקלב האוול (פראג, ליידן ופריז). כמו כן, הוא מארגן לימודי קיץ, קבוצות מחקר, פרסומים, תוכנית מלגות, פרויקטים של מלגות, סמינרים, סדנאות, כנסים בין־לאומיים והפרופסורים מלמדים במוסדות השותפים. לאירופאום תוכנית מלגות אירופה רב־תחומי, רב־אוניברסיטאי ורב־לוקאלי ומתמקד במדיניות אירופאית עכשווית.. היו"ר של האירופאום (וגם של המועצה האקדמית והוועד המנהל) הוא ד"ר הרטמוט מאייר. U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) אורורה (רשת אוניברסיטאות) הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר רשת אוטרכט קבוצת קוימברה אתר האינטרנט הרשמי של אירופאום (באנגלית) (באנגלית) אתר ברשת טוויטר (באנגלית) אתר ברשת יוטיוב (באנגלית) אתר ברשת החברתית פייסבוק (באנגלית) The EUROPAEUM, About Us, Members, THE EUROPAEUM MEMBER UNIVERSITIES & THEIR RECTORS The Europaeum, EUROPAEUM PROGRAMMES, AWARDS & STUDY OPPORTUNITIES, JOINT DEGREES The EUROPAEUM, EUROPAEUM SCHOLARS PROGRAMME, BROCHURE The EUROPAEUM, About Us, GOVERNANCE
מיכאיל טומסקי

מיכאיל טומסקי (ברוסית: Михаил Павлович Томский‏ (19 באוקטובר (הלוח היוליאני, 31 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) 1880 - 22 באוגוסט 1936) מהפכן רוסי, חבר הפוליטביורו ומראשי האיגודים המקצועיים בשנות ה-20 של המאה ה-20. מיכאיל טומסקי נולד בשם מיכאיל יפרמוב בפרברי סנקט פטרבורג. בגיל צעיר החל לעבוד בעבודות מזדמנות, עסק בפעילות מהפכנית והצטרף לבולשביקים. מיכאיל היה פעיל במהלך מהפכת 1905, נעצר בטאלין ולאחר 4 חודשי מאסר הוגלה לסיביר. תוך זמן קצר הוא נמלט לעיר טומסק והחליף את שם משפחתו ל"טומסקי". באוגוסט 1906 חזר לסנקט פטרבורג והמשיך בפעילות מהפכנית. בשנת 1909 השתתף בכנס פעילים בולשביקים בפריז וחזר למוסקבה בו ארגן בית דפוס להפצת חומר בולשביקי. בדצמבר 1909 נעצר שוב ונשפט ל-5 שנות עבודות פרך. בשנת 1916 נשלח לסיביר. לאחר מהפכת פברואר טומסקי חזר לפטרוגרד. ביולי 1917 עבר למוסקבה ונבחר למועצה העירונית של האיגודים המקצועיים. במהלך מהפכת אוקטובר היה מראשי המרד הבולשביקי במוסקבה. לאחר שהבולשביקים עלו לשלטון, המשיך טומסקי בקריירה במסגרת האיגודים המקצועיים. בשנת 1922 הוא התמנה ליושב ראש המועצה הארצית של האיגודים המקצועיים. באותה שנה נבחר לחבר בפוליטביורו. שנת 1925, ביחד עם יוסיף סטלין, פעל טומסקי לדיכוי האופוזיציה השמאלית במאבקי השליטה בתוך המפלגה. בסוף שנות ה-20 טומסקי התנגד לתיעוש מואץ וביטול המדיניות של הנא"פ. באפריל 1929 יוסיף סטלין הכריז על עמדותיהם של טומסקי וניקולאי בוכארין כ'אופוזיציה ימנית'. כתוצאה מכך, טומסקי פוטר מתפקידו כיושב ראש האיגודים המקצועיים ואיבד את חברותו בפוליטביורו. טומסקי המשיך להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה, אך משנת 1934 ללא זכות הצבעה. בשנות ה-30 טומסקי לא היה פעיל פוליטי באף מסגרת מפלגתית. הוא התמנה לתפקיד ניהולי בתעשיית הכימיה ובשנת 1932 התמנה למנהל הוצאה לאור. באוגוסט 1936 החל במוסקבה משפט פומבי לבכירים לשעבר במפלגה. במהלך המשפט העידו גריגורי זינובייב ולב קמנייב שטומסקי היה מעורב בפעילות אנטי-מהפכנית. התובע הכללי אנדריי וישינסקי טען שטענות אלו צריך לבדוק לעומק. כאשר הנושא פורסם בהרחבה בעיתון "פראבדה", התאבד טומסקי בירייה בביתו בקרבת מוסקבה, ב 22 באוגוסט 1936. במהלך הטיהורים הגדולים נעצרה אשתו ונשפטה ל-10 שנות מאסר, שני בניו הגדולים נעצרו והוצאו להורג, הבן הקטן שנולד בשנת 1921 נשפט ל-19 שנות מאסר ונוקה מכל אשמה בשנות ה-50. מיכאיל טומסקי עצמו נוקה מהאשמות רק בתקופת הפרסטרויקה. מדיה וקבצים בנושא מיכאיל טומסקי בוויקישיתוף