laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נגעת-נסעת

"נגעת–נסעת" הוא כלל במשחק השחמט הקובע כי אם השחקן שתורו לשחק נגע באחד מכליו, עליו לבצע מסע עם אותו הכלי, ולאחר עזיבת הכלי התור נגמר. משמעות הכלל היא ששחקן אינו יכול להתחרט על מהלך שהתחיל. כלומר, אם שחקן נוגע באחד מכליו, למשל הרץ, הוא חייב לשחק עם הרץ כל עוד המהלך חוקי. אם נגעת בכלי במכוון, ואסור לך לשחק איתו, הדבר נחשב למהלך לא חוקי. כלל זה מדרבן את השחקנים לחשוב יותר זמן והיטב לפני ביצוע מהלך, ולא לנהוג בפזיזות יתרה, מכיוון שאם יעשו מהלך לא חכם בגלל פזיזותם, המהלך עלול להביא להפסד בחומר, בעמדה, ולעיתים גם בהפסד במשחק. כאשר שחקן נוגע באחד מכליו בלי כוונה להזיז אותו, למשל עקב פגיעה עם המרפק, או בעת תנועה אחרת, לא מתייחסים לכלל. כאשר שחקן נוגע בכלי אחד ולאחר מכן בכלי אחר, בכוונה להזיזו, הוא מחויב לשחק עם הכלי הראשון שנגע בו. כששחקן נוגע באחד מכליו של יריבו הוא חייב להכותו עם אחד מכליו. אם השחקן נוגע בכמה כלים של יריבו, הוא חייב להכות את הכלי הראשון שבו נגע. כאשר שחקן נוגע באחד מכליו או באחד מכלי יריבו, ואומר "מסדר", מתוך כוונה שלא ברור באיזו משבצת בלוח הכלי עומד, או שהזווית שבה מסודר הכלי מפריעה לו להתרכז, הוא אינו צריך לשחק עם הכלי או להכות את הכלי של יריבו. כאשר שחקן רוצה להצריח הוא חייב לגעת קודם במלכו, ורק לאחר מכן בצריח. אם השחקן נוגע קודם בצריח ורק לאחר מכן במלך, אסור לו להצריח, והוא מחויב לשחק מסע רגיל עם הצריח. הכלל אומץ גם במשחקים נוספים, למשל בשש בש. האִמרה "נגעת – נסעת!" הושאלה בתרבות לתיאור מצב בו אחד הצדדים התחייב לבצע משהו, מתוך התחלת עשייתו, ולכן הוא מחויב לסיימו. חוקת השחמט של פיד"ה גלעד רוט, נגעת-נסעת, באתר nrg‏, 20 ביוני 2007 זיו טרנר, אשתי, אל תתגרי בי סתם. נגעת? - נסעת!, באתר ynet, 5 ביולי 2011
מאלין

מאלין (באוקראינית: Малин) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. שמו של היישוב קשור למלך מאל שהיה מנהיג שבטים סלאביים באזור במאה ה-10 לספירה. בעיר עומד פסלו ניקולאי מיקלוחו-מקלאי מגלה ארצות ומדען רוסי, הוא ביקר בעיר תכופות, אמו ואחיו קבורים במקום. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בעיר נוסדה חסידות מאלין. מדיה וקבצים בנושא מאלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מאלין "מאלין", באתר JewishGen (באנגלית) מאלין (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Головне управління статистики в Житомирській області. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גראהם פיליפס

גראהם דייוויד פיליפס (באנגלית: Graham David Phillips; נולד ב-14 באפריל 1993) הוא שחקן וזמר אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כזאק פלוריק בסדרת הטלוויזיה "האישה הטובה". פיליפס נולד בעיר הנופש לגונה ביץ' במחוז אורנג', קליפורניה, לקתרין (הייל במקור), עורכת דין, וללוין פיליפס, עורך דין ושופט לשעבר בבית המשפט המחוזי בארצות הברית. הוריו התגוררו באוקלהומה לפני שנולד. למד בתיכון סנט מרגרט בסן חואן קפיסטראנו, קליפורניה. בסתיו 2012, פיליפס החל ללמוד היסטוריה באוניברסיטת פרינסטון בקליפורניה. תפקידו הראשון היה בשנת 2002, כשהיה בן 9, אז הופיע פיליפס בתפקיד אורח בסדרה "מלך השכונה". אחרי התפקיד הזה, שהיה נקודת הפתיחה של הקריירה שלו, גילם פיליפס דמויות משניות במספר יצירות. בעת שהיה בן 10 שר פיליפס את ההמנון הלאומי בפתיחת משחק של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס, והיה השני הצעיר ביותר לשיר אותו. בשנת 2005 גילם פיליפס את התפקיד הראשי באופרה הנסיך הקטן שעלתה באופרה של ניו יורק במרכז לינקולן. משם המשיך ישירות לגילום קלייד הצעיר בהפקה הראשונה בעולם של האופרה "טרגדיה אמריקאית" במטרופוליטן אופרה. פיליפס פתח וסיים את האופרה בקטעי סולו. בשנת 2007 השתתף פיליפס בסרט "מבול של צרות", בתפקיד בנו של איש הקונגרס, ג'ורדן בקסטר. הוא כיכב בסרט "בן 10: מרוץ נגד הזמן" בתפקיד הדמות הראשית, בן טניסון. הסרט הזה, שזכה לפרסום רב במספר מדינות גרם להרחבת פרסומו של פיליפס. בשנת 2008 כיכב פיליפס בברודוויי בתפקיד הראשי במחזמר "13", בתפקיד ילד יהודי אמריקאי המנסה להשתלב בכיתה חדשה ולגרום לילדים לבוא למסיבת בר מצווה. המחזמר ירד מעל הבמה אחרי שלושה חודשים. בשנת 2009 עלתה סדרת הדרמה, "האישה הטובה," שבה פיליפס השתתף כ-"זאקרי פלוריק", בנה של "אלישה פלוריק", הדמות הראשית בסדרה. פיליפס זכה להערכה רבה על המשחק בתפקיד זה ואף הועמד לפרסים, בין היתר לפרס האמן הצעיר לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה- קומדיה או דרמה. בשנת 2012 כיכב פיליפס בסרט "עזים" בתפקיד אליס ויטמן. באותה שנה הופיע בתפקיד אורח בדרמת הפשע "צווארון לבן". בשנת 2013 השתתף פיליפס בסרט "תמימות" של הילרי בראואר, בדמותו של טובי קרופורד. בשנת 2018 השתתף בסרט הקומי "מאבדים את זה" בדמותו של אוסטין, לצד ג'ון סינה וקתרין ניוטון. באותה שנה הצטרף לקאסט העונה השנייה של הסדרה הקומית של נטפליקס "לא טיפוסי" בתפקיד נייט. בין השנים 2008-2011 פיליפס היה במערכת יחסים עם זמרת הפופ אריאנה גרנדה. האישה הטובה Goats Innocence (Film) בן 10: מרוץ נגד הזמן 13 (musical) גראהם פיליפס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גראהם פיליפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גראהם פיליפס, באתר AllMovie (באנגלית) גראהם פיליפס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גראהם פיליפס, באתר MusicBrainz (באנגלית) גראהם פיליפס, באתר Discogs (באנגלית)
דנילו מדינה

דנילו מדינה סאנצ'ס (בספרדית: Danilo Medina Sánchez; נולד ב-10 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי דומיניקני שכיהן כנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 2012–2020. מדינה הוא נינו של פרנסיסקו דל רוסאריו סאנצ'ס, האב המייסד של המדינה. מדינה כיהן בתור מזכיר המדינה הדומיניקני בשנים 1996–1999, ובין השנים 2004–2006. מדינה חבר במפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) ואיתה זכה בבחירות 2012 ברוב של 51%. מדינה נולד במחוז סן חואן, שבאזור דרום מערב המדינה. הוא הבכור מבין שמונה אחים שנולדו לחואן פבלו מדינה ואמיליה סאנצ'ס. כשהיה בן 18 היה יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת סן חואן. בשנת 1990, מדינה נבחר כחבר בוועדה המדינית של מפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) יחד עם לאונל פרננדס וחואן תמיסטוקלס מונטאס. הוא כיהן בתור נשיא בית הנבחרים בין השנים 1994-1995 ולאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בין השנים 1996-1999 ובין השנים 2004-2006. כנשיא בית הנבחרים בקונגרס הלאומי (1990-1994), הוא היה דמות מפתח במשא ומתן בקונגרס שהוביל לפתרון של המבוי הסתום הפוליטי של שנת 1994. דנילו מדינה נחשב אסטרטג פוליטי המוביל את מפלגתו. ככזה, הוא היה אחד מהמוחות שעשו את הקמפיין לנשיאות של הנשיא פרננדס. הוא מונה למזכיר המדינה בשנת 1996 והיה אחד מהעוזרים הקרובים ביותר של הנשיא. בשנת 2000, הנשיא, לאונל פרננדס, לא יכל לרוץ עקב איסור חוקתי על בחירתו מחדש, ומדינה היה המועמד לנשיאות של PLD. הוא סיים שני, רחוק מאוד ממועמד האופוזיציה, איפוליטו מחיה של המפלגה הדומיניקנית המהפכנית (PRD). כשהנשיא פרננדס נענה לכהונה שנייה בשנת 2004, דנילו מדינה מונה פעם נוספת למזכיר המדינה (שווה ערך לרמטכ"ל) ונחשב שני בפיקוד על המוסדות הצבאיים של המדינה. בבחירות 2008, דנילו מדינה נחשב למתחרה העיקרי לנשיא פרננדס, בבחירות המוקדמות של מפלגת השלטון, PLD. הוא התפטר מהתפקיד ב -8 בנובמבר 2006 על מנת להציע את עצמו לראשות PLD נגד הנשיא פרננדס. לאחר הפעלת קמפיין תחת סיסמאות "עכשיו זה הזמן" ו- "הטוב ביותר עבור כולם" דנילו מדינה הובס בסופו של דבר על ידי הנשיא לאונל פרננדס בבחירות הפנימיות של מפלגת PLD. לאחר התבוסה, דנילו מדינה ותומכיו שמרו על פרופיל נמוך. בתקופה זו הוא נחשב למועמד בעל הסבירות הגבוהה ביותר למועמדות PLD בבחירות של 2012 לנשיאות הדומיניקנית. דנילו מדינה נבחר לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בבחירות של 2012, שהסתיימו בבוקר ה-21 במאי, עם 51.24% מהקולות. מדיה וקבצים בנושא דנילו מדינה בוויקישיתוף דנילו מדינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דנילו מדינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סטאדיו אולימפיקו (טורינו)

סטאדיו אולימפיקו גראנדה טורינו (באיטלקית: Stadio Olimpico Grande Torino ; במקור סטאדיו מוניציפאלה בניטו מוסוליני ולשעבר סטאדיו קומונלה ויטוריו פוצו) הוא אצטדיון הממוקם בטורינו שבאיטליה, ומונה 27,958 מקומות ישיבה. אצטדיון זה משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הסרייה א' טורינו. בעבר שימש האצטדיון גם את קבוצת יובנטוס. בשנת 2006 אירח האצטדיון את טקס הפתיחה והסיום של משחקי החורף האולימפיים. העבודות להקמת האצטדיון החלו בספטמבר 1932, ובוצעו על ידי מספר חברות, כאשר כל חברה טיפלה בחלקים אחרים של האצטדיון. האצטדיון נקרא על שם בניטו מוסוליני, ונבנה במקור כדי לארח את משחקי Littoriali ואת משחקי הסטודנטים הבינלאומיים שהתקיימו בעיר באותה השנה. האצטדיון נחנך ב-14 במאי 1933. בשנת 1934 אירח האצטדיון את אליפות אירופה הראשונה באתלטיקה, וכן משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל אשר התקיים באותה השנה באיטליה. החל מעונת 1934/1935 שימש האצטדיון במגרשה הביתי של יובנטוס שאף זכתה באליפות הליגה האיטלקית באותה העונה. יריבתה העירונית של יובנטוס, טורינו, עברה אף היא לשחק באצטדיון בשנת 1958, לאחר שעזבה את אצטדיונה הקודם, אצטדיון פילדלפיה. לאחר מלחמת העולם השנייה ונפילת איטליה הפשיסטית, שונה שם האצטדיון לשם הנייטרלי - "אצטדיון עירוני". בשנת 1986 הונצח בשם האצטדיון שמו של ויטוריו פוצו, מאמן כדורגל איטלקי שהוביל את נבחרת איטליה לשתי זכיות רצופות בגביע העולם, ב-1934 וב-1938. בשנת 1990 עזבו שתי הקבוצות את האצטדיון, ועברו לארח את משחקיהן הביתיים בסטאדיו דלה אלפי החדש, אשר שנבנה בעיר לקראת מונדיאל 1990. בשנת 2006 אירח האצטדיון את אולימפיאדת החורף. לשם כך עבר האצטדיון מתיחת פנים במטרה לעמוד בסטנדרטים לאירוח אולימפיאדת החורף. האצטדיון אירח את טקסי הפתיחה והסיום של האולימפיאדה. באותה השנה חזרו שתי הקבוצות לארח באצטדיון את משחקי הבית שלהן, בעקבות סגירתו של הדלה אלפי. ב-2011 עזבה יובנטוס את האצטדיון ועברה לאצטדיון יובנטוס שנבנה על חורבותיו של הדלה אלפי. 28 ביוני 1980- בוב מרלי והלווייתנים 19 ביולי 1980- פיטר טוש 2 בספטמבר 1980- איירון מיידן 1 ביולי 1981- דייר סטרייטס 2 ביולי 1982- פרנק זאפה 11–12 ביולי 1982- האבנים המתגלגלות 7 בספטמבר 1984- אייסי דיסי 9 ביוני 1987- דייוויד בואי 4 בספטמבר 1987- מדונה 3 במאי 1988- סטינג 29 במאי 1988- מייקל ג'קסון 11 ביוני 1988- ברוס ספרינגסטין ולהקת רחוב E 6 ביולי 1988- פינק פלויד 5 במאי 1990- טינה טרנר האצטדיון עת נקרא אצטדיון מוסליני האצטדיון בשנת 2009 טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בשנת 2006 אתר האינטרנט הרשמי של סטאדיו אולימפיקו (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של סטאדיו אולימפיקו האצטדיון באתר museotorino האצטדיון באתר של קבוצת טורינו
רובי קיי

רוברט אנדרו "רובי" קיי (באנגלית: Robert Andrew "Robbie" Kay נולד ב-13 בספטמבר 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.. קיי נולד בעיירה ליימינגטון (אנ'), המפשייר, אנגליה. אמו סטפני חייה בניוקאסל, עיר בצפון מזרח אנגליה, ואביו איוון גדל בפטרבורג שבמזרח אנגליה. יש לו שתי אחיות: קמילה ופיונה. הוא עבר לבריסל, בלגיה בגיל צעיר. ב-2006 עבר קיי עם משפחתו לפראג בצ'כיה ולמד בבית הספר הבינלאומי של פראג. כיום הוא חי ביוסטון, טקסס.. כשמשפחתו עברה לצ'כיה, ראה קיי פתק על לוח המודעות של בית ספרו, בו היו דרושים ילדים דוברי אנגלית בסרט. למרות חוסר ניסיונו במשחק, הוא השתתף בסרט ולאחר מכן קיבל תפקיד בסרט 'אמן האשליות' אולם, הסצנות שבהן השתתף, נחתכו בעריכה מהסרט. לאחר שגילם תפקידים קטנים בחניבעל: מקור הרוע, 'בני ג'ק', חברת הפקה קנדית שהפיקה את "רסיסים" הציעה לו לשחק את התפקיד של יעקב הקטן שכלל 9 שבועות של צילום, שלושה מהם התקיימו באיים יווניים. האנשים שיצרו את הסרט "רסיסים"' בחנו מעל 150 בנים לפני שמצאו את רובי קיי בן העשר שגר בפראג במשך שנתיים. במשך שנה למד משחק, שירה וריקוד בבית ספר 'תיאטרון כרכרה של בריטניה'. הוא הופיע במיני - סדרות כמו פינוקיו (אנ'), שם שיחק את התפקיד הראשי. לאחר שגילם את פינוקיו, גילם תפקיד של ילד בשם סם, ילד שאובחן בסרטן הדם (לוקמיה) בסרט "דרכים לחיות לנצח" שהוקרן בסוף 2010. הוא הופיע ב"שודדי הקאריביים 4: על זרמי הזרים", בו גילם נער סיפון. כמו כן גילם את תפקיד פיטר פן בעונה השלישית של הסדרה "עד עצם היום הזה" (Once Upon a Time) שם שיחק לצד ג'ניפר מוריסון, לאנה פרייה, ג'וש דאלאס, ג'יניפר גודווין. בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי סדרה "גיבורים התחייה", סדרת הבת של "גיבורים". אלישיה קוקס מהמגזין "Chatelaine" כתבה על עבודתו בסרט 'רסיסים': "רובי קיי, המגלם את יעקב הצעיר, נותן ביצועים מדהימים עם מילים קטנות והמון רגש. כשהוא מחייך (דבר שלא קורה לעיתים תכופות), אין לך מה לעשות אלא להיות מושפע." מוירה מקדונלד מהמגזין סיאטל טיימס (Seattle Times) מתארת את קיי באותו סרט כ" דרך קורעת לב להראות אבוד לחלוטין" ופיטר האוול מהמגזין 'Toronto Star', אשר היה ביקורתי כלפי הסרט כתב:" ההופעות הן ללא רבב, במיוחד של רובי קיי שמגלם את יעקב הצעיר" ו"זרי הדפנה מוכרחים להיות מוגשים לרובי קיי... יחסית חדש כל כך למשחק, הוא משקיע בתפקיד בעוצמה כה חזקה שלא נראית לעיתים קרובות בשחקן כה חדש למשחק." מדיה וקבצים בנושא רובי קיי בוויקישיתוף רובי קיי, ברשת החברתית פייסבוק רובי קיי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רובי קיי, ברשת החברתית אינסטגרם רובי קיי, ברשת החברתית LinkedIn רובי קיי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רובי קיי, באתר AllMovie (באנגלית) רובי קיי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רובי קיי, באתר Metacritic (באנגלית) רובי קיי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רובי קיי, באתר Last.fm (באנגלית) רובי קיי, באתר Discogs (באנגלית) Samuel Goldwyn Films Robbie Kay Q&A Plot Summary, Ways to Live Forever Moira Macdonald, Commands Reference Peter Howell, 'Fugitive Pieces': Cast shines in film drained of drama Peter Howell, 'Fugitive Pieces': Survivor of war, burdened by memory
שנג'ואו 2

שנג'ואו 2 (סינית: 神舟二号) היא החללית הסינית הלא המאוישת השנייה ששוגרה ב-9 בינואר 2001 במסגרת תוכנית שנג'ואו של תוכנית החלל הסינית. בתוך קפסולת הכניסה מחדש, הוכנסו יחדיו קוף, כלב וארנב כדי לבדוק את המערכות לקיום חיים של החללית. הקפסולה ששימשה לחזרה לכדור הארץ התנתקה מהחללית לאחר 7 ימים במסלול, והחלק הנותר המשיך להקיף את כדור הארץ במשך 220 יום נוספים. במהלך שיגור שנג'ואו 2 נבדקו ביתר קפידה המערכות השונות והתפקודים הכללים ביחס לשיגור הקודם - שנג'ואו 1. בעוד שבשיגור שנג'ואו 1 לא היה שינוי במסלול, שנג'ואו 2 שוגרה במסלול מסוים, ב-12 בנובמבר מסלולה ומהירותה שונו וב-15 בינואר בוצע שינוי נוסף. יחד עם המטען החי, החללית נשאה 64 מטענים מדעיים ייעודיים שונים כמו ציוד למיקרו כבידה, ציוד לקריסטלוגרפיה, זנים של בעלי חיים שכללו 6 עכברים, אורגניזמים ימיים קטנים, קולטי קרינה קוסמית וקולטי חלקיקים, וכדי לבחון את הקליטה מכדור הארץ ומערכות התקשורת השונות - השידורים הוקלטו על קלטות. הציוד הרב פוזר ברחבי הגשושית - 15 היו בתא הנחיתה (בו היו גם בעלי החיים), 12 בתא השהיה במסלול ו-37 באזור הקדמי חיצוני של החללית. החללית נחתה במונגוליה הפנימית ב-16 בינואר 2001 בשעה 11:22 UTC. לא שוחררו תמונות שלה לאחר הנחיתה, עקב כך יש טענות כי הנחיתה לא הסתיימה בהצלחה, למרות שהשלטונות דחו טענה זו. אתר החדשות של מרכז החלל השוודי טען כי מקור שלא הזדהה אמר כי מצנחה הבודד כשל והדבר הוביל לנחיתה קשה. מדיה וקבצים בנושא שנג'ואו 2 בוויקישיתוף תמונות של שנג'ואו
כנפיים (ספר)

כנפיים (באנגלית: Wings) הוא ספר אשר נכתב על ידי הסופרת אפרילין פייק ויצא לאור באנגלית בשנת 2009. ספר זה הוא הראשון מבין ארבעה ספרים בסדרת נוער אשר תורגמה לעברית על ידי יעל ענבר. הספר יצא לאור בישראל בשנת 2011 על ידי הוצאת מטר. הספר בגרסתו האנגלית עמד בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס שבוע לאחר שיצא לאור עד מהרה הפך לרב מכר בינלאומי. ספרי ההמשך של ספר זה הם "כשפים" אשר יצא לאור בשנת 2012, "אשליות", יצא לאור בשנת 2013, ו"יעוד", אשר יצא לאור בשנת 2014. הסדרה מספרת על נערה בת 15, המגלה שהיא פיה שנשלחה לחיות בקרב בני אדם על מנת להגן על השער הסודי לעולם הפיות אבלון. לורל, נערה יפהפייה וביישנית, גרה עם הוריה בבית גדול הגובל עם יער מסתורי בקליפורניה. עד הגיעה לגיל 15, היא מבלה בביתה במסגרת חינוך ביתי. בעקבות קשיים בעבודה של אביה, עוברת המשפחה לעיר הגדולה ולורל נכנסת בעל כורחה לבית ספר ציבורי. לורל התגעגעה לחופש שהיה לה בביתה הקודם, אך גם בבית הספר החדש מצאה חבר טוב, דייוויד, שמלווה אותה לאורך כל הדרך ומגלה הבנה למשטר התזונה הטבעוני של לורל. יום אחד, כאב מפלח את גבה של לורל, וניצן של פרח יפיפה מתחיל לבצבץ בין שכמותיה. לורל פוחדת לבקש עצה מהוריה, והיא פונה לדייוויד לעזרה. יחד הם חוקרים את ה"כנפיים" המשונות שצמחו ללורל על גבה. הפרט היחידי שידוע להם על ילדותה של לורל הוא שבגיל שלוש היא הופיעה בפתח ביתם של הוריה בתוך סל, ללא כל פתק או הסבר. לאחר חקירה ממושכת שערכו דייוויד ולורל, נתגלה שלורל היא למעשה אבולוציה מתקדמת של צמח - פחות או יותר פיה; אין לה דופק והיא נושפת חמצן טהור. באחד מהימים שבהם ביקרה בביתה הישן, עולמה של לורל השתנה לנצח כאשר היא נתקלה בטמאני. לורל מוצאת את עצמה נמשכת אל טמאני באופן בלתי מוסבר, והוא מספק לה את התשובות לכל שאלותיה. מתברר שהיא אפילו לא אנושית; כמו טמאני, היא פיה. לורל היא צאצא של פיות, הנשלחות להגן על בני האדם. מתברר כי ביער המסתורי, השייך להוריה של לורל, נמצא אחד משערי הכניסה לאבלון, עולם הפיות. כאשר הוריה עמדו למכור את הקרקע יקרת הערך לטרול בתחפושת, אויבם של הפיות, נשלחה לורל אל הוריה על מנת לרשת את אדמתם. לורל חייבת לעזור לפיות להציל את ארצם, להגן על משפחתה, לברר את רגשותיה המבולבלים כלפי דייוויד וטמאני, להבין את זהותה ולמצוא את מקומה בין שני העולמות. "כנפיים" זכה בבקורות חיוביות רבות, הבולטת ביניהן היא זו של סטפני מאייר, מחברת הסדרה דמדומים. מאייר כתבה כי הספר כנפיים מאת אפרילין פייק הוא ספר יוצא דופן. המקוריות וכושר ההמצאה שלה משתווים ליופיה עוצר הנשימה של העלילה. — ציטוט באתר סימניה הספר "כנפיים" תורגם ל-28 שפות על ידי 32 הוצאות לאור ברחבי העולם. ביולי 2009, חברת הסרטים וולט דיסני קנתה את הזכויות להפקת גרסה קולנועית של הספר "כנפיים". כנפיים, באתר OCLC (באנגלית) רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מיום 31 במאי 2009. אתרה של הסופרת אפרילין פייק בעמוד התרגומים. אתר Variety, כתבה באנגלית על הסרט "כנפיים" 14 ביולי 2009
נל נודינגס

נל נודינגס (באנגלית Nel Noddings;‏ 19 בינואר 1929 – 25 באוגוסט 2022) הייתה פילוסופית של החינוך, מרצה באוניברסיטאות סטנפורד וקולומביה. נודינגס הייתה בעלת תואר ראשון במתמטיקה ומדעים מאוניברסיטת מונטקלייר בניו ג'רזי, תואר שני במתמטיקה מאוניברסיטת ראטגרס ותואר דוקטור בחינוך מאוניברסיטת סטנפורד. במשך 17 שנים הייתה מורה למתמטיקה ומנהלת בבתי ספר יסודיים ותיכוניים. בנוסף, פיתחה תוכניות לימודים עבור בתי ספר ציבוריים. בשנת 1977 מונתה לחברת סגל באוניברסיטת סטנפורד, בהמשך שימשה כדיקנית בית הספר לחינוך ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת קולגייט. נודינגס הייתה נשיאת האגודה לפילוסופיה של החינוך ואגודת דיואי ג'ון. עבודתה הייתה מושפעת בעיקר מהוגי הדעות: מרטין בובר, ג'ון דיואי וקארל רוג'רס. עבודותיה עסקו באתיקה, חינוך מוסרי, פילוסופיה של החינוך ותאוריה חינוכית. בנוסף עסקה גם בתחום הפסיכולוגיה החברתית. נודינגס פרשה לגמלאות מהקריירה האקדמית בשנת 1998, אך היא המשיכה, עד למותה, לפרסם ספרים ומאמרים. ספרה האחרון, "A Richer, Brighter Vision for American High Schools" יצא לאור בשנת 2015. נודינגס הייתה נשואה כ־60 שנה לג'ים נודינגס, אשר נפטר בשנת 2012 ממחלת הסרטן. נפטרה ב-25 באוגוסט 2022. הותירה אחריה 10 ילדים, 39 נכדים ומעל 20 נינים. נודינגס פיתחה תאוריה אתית המבוססת על גיבוש יחסי דאגה ואכפתיות אשר מציגה את החשיבות בהקשבה ותגובה לזולת. התאוריה שמה דגש על הערכים: נדיבות, עזרה, שאיפה כנה לרווחת הזולת, טיפול, טיפוח קשרי זיקה וקבלת האחר. נודינגס הציעה יישום חינוכי של התאוריה המבוסס על ידי השקפת עולם פמיניסטית ומוסרית והציגה נקודות מבט חדשות בנוגע להגדרת מקצוע ההוראה, מטרות ההוראה ואמצעיה. נודינגס הציגה שלוש דרישות לאכפתיות: 1. אימוץ גישה פתוחה, לא שיפוטית, ממוקדת ומתעניינת באמת ובתמים באדם השני. 2. התקה הנעתית (הנעה לעבר הצרכים של האדם השני). 3. פעולה למילוי הצורך והרצון של האדם האחר. נודינגס האמינה שדאגה ואכפתיות, צריכות להיות במרכז העשייה החינוכית. היא טענה כי המורים אחראיים להתפתחות האכפתיות והדאגה אצל תלמידיהם. על המורים לבחור תאוריית מוטיבציה שתסייע בעת קבלת החלטות פדגוגיות. מתן דגש על צרכים ורצונות פנימיים אל מול מתן דגש על דרישות, תגמולים ועונשים. נודינגס סברה שמורים אכפתיים לא יוותרו לתלמידיהם לבצע וללמוד כרצונם ולא יעבדו אך ורק לפי תוכנית לימודים המוגדרת מראש. אלא, המורים הקשובים יותר לתלמידים ישנו את הלמידה ויבנו מטרות ללמידה בהתאם לתלמידיהם אך מאידך, לא יבנו את הלמידה לפי רצון התלמידים בלבד. לטענת פמיניסטיות התאוריה מדגישה כי האישה נותנת מעצמה אך אינה מקבלת בחזרה. בנוסף, ישנה נטייה להשתמש במערכות יחסים לא שוויוניות. אתיקה של דאגה נל נודינגס, דאגה אכפתית בחינוך: הלכה ומעשה, הד החינוך, אפריל 2008, ע"ע 58-66. נל נודינגס, פילוסופיה של החינוך, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2012. מדיה וקבצים בנושא נל נודינגס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נל נודינגס (באנגלית) נל נודינגס, ברשת החברתית Goodreads
שובל (בולאות)

שֹׁבֶל הוא פיסת נייר המצורפת לעיתים כְּשׁוּלֵי הבול, שמוסיף פרטים על תוכנו של הבול בצורה גרפית המשלבת לעיתים טקסט נוסף, ולעיתים מהווה המשך של ציור הבול. שובל הבול יכול להיות בחלק התחתון או העליון, בצדו הימני או השמאלי או שיכול להיות בול הנושא יותר משובל אחד או שובל אחד לכמה בולים. באספנות בולים יש חשיבות לשובל ובול בעל שובל זוכה לביקוש ולמחירים טובים יותר. ישראל היא המדינה היחידה, ששירותי הדואר שלה מנפיקים לאורך כל השנים את בוליהם עם שְׁבָלִים, בעוד שבמדינות אחרות מצורפים לבולים שְׁבָלִים לעיתים, אך לא באופן שיטתי. ראשיתו של השובל בישראל הוא בסדרת הבולים דאר עברי, שהונפקה מיד לאחר הכרזת העצמאות. בסדרת הבולים הופיעו תצלומי מטבעות מתקופת המכבים, שהוטבעו בהם מילים בכתב עברי קדום. כיוון שהכתב אינו מוכרות לציבור הרחב, החליטו הממונים על הבולאות במנהלת העם להוסיף שובל ובו הסבר לכיתובי המטבעות. מהמילה "שובל" בכתיב חסר נגזר גם שמו של ביטאון התאחדות בולאי ישראל, שבל. מדיה וקבצים בנושא שובל בוויקישיתוף בול עם שובל באתר דואר ישראל בול עם שובל מוחתם באתר דואר ישראל כך לפי אתר התאחדות בולאי ישראל
קישוא ממולא

קישוא ממולא (בערבית: كوسة محشي, כּוּסָה מַחְשִׁי), הוא מאכל של קישואים ממולאים שמקורו בארצות במזרח התיכון. את המאכל מכינים בעיקר בישראל, מצרים, סוריה, לבנון, ירדן, טורקיה, עיראק וקפריסין. המלית עשויה מתערובת של בשר בקר או בשר כבש ואורז. את הקישואים הממולאים בדרך כלל מבשלים ברוטב חמוץ, למשל מיץ לימון או עגבניות. למאכל כמה וכמה גרסאות שונות ומגוונות הכוללות כאלה עם שורשים במטבח הסורי, הלבנוני, הטורקי והקפריסאי. את הגרסה הסורית, לדוגמה, מכינים עם לימון, נענע ושום, ואילו בגרסה הקפריסאית נהוג גם למלא את פרחי הקישואים. [דרושה הבהרה] במטבח הסורי מכינים גם כוסא מחשי חלבי הנקרא "מחשי לאבן" במילוי אורז, חומוס וחמאה, ומתבלים אותו עם לבן ונענע, ואוכלים אותו בעיקר בחג השבועות בבוקר. ישנן גם גרסאות צמחוניות למאכל זה, שאינן מכילות בשר כלל. מפרום כרוב ממולא פלפל ממולא סרמאלה מלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המכון האוסטרי

המכון האוסטרי (בגרמנית: Österreich Institut) הוא ארגון בינלאומי שבסיסו באוסטריה, שמטרתו להפיץ את השפה הגרמנית והתרבות האוסטרית ברחבי העולם. הארגון הוקם בשנת 1997 על ידי הממשלה האוסטרית והוא בבעלותה המלאה, ומופעל על ידי משרד החוץ האוסטרי. פעילות המכון מוסדרת בחוק שעבר על ידי הפרלמנט האוסטרי, הנקרא "חוק המכון האוסטרי" (Österreich Institut Gesetz). כיום פועלים סניפי המכון בבלגרד, ברנו, ברטיסלאבה, בודפשט, קרקוב, ליובליאנה, רומא, ורשה וורוצלב. המטה הראשי של המכון שוכן בווינה, בירת אוסטריה. תלמידי המכון נבחנים במבחן הרשמי של אוסטריה לשפה הגרמנית, Österreichisches Sprachdiplom Deutsch. מכון גתה אתר האינטרנט הרשמי של המכון האוסטרי
רשות בתי החולים הממשלתיים

רשות בתי החולים הממשלתיים (אשר נודעה בראשיתה גם כ"רשות האשפוז"), הייתה רשות ממשלתית הכפופה לשר הבריאות, אשר נוסדה באוקטובר 2014 על ידי שרת הבריאות, יעל גרמן ואמורה הייתה להיות מופקדת על הניהול, הפיקוח והבקרה על 11 בתי החולים הממשלתיים. למנכ"לית הרשות מונתה אסתר דומיניסיני. לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-34 ומינויו של יעקב ליצמן לסגן שר הבריאות הוקפאו הליכי הקמת הרשות ודומיניסיני התפטרה מתפקידה. בשנת 2016 הוקמה במקום הרשות "חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים" במשרד הבריאות ולראשת החטיבה מונתה ד"ר אורלי וויינשטיין, שמעמדה בהיררכיה מקביל לסמנכ"ל. עם מינויה לשרת הבריאות, הקימה יעל גרמן ועדה ציבורית לבחינת דרכים לחיזוק הרפואה הציבורית בישראל. ועדה זו זכתה לכינוי "ועדת גרמן". הוועדה הוקמה לאור התגברות השימוש בשר"פ (שירות רפואי פרטי) בבתי החולים הציבוריים, על חשבון שירותי רפואה ציבוריים. דו"ח מבקר המדינה 63ג קובע כי מערכת הבריאות בישראל סובלת מריכוזיות וניגוד עניינים מוסדי שטרם הוסדרו, בין השאר נוכח ריבוי התפקידים של משרד הבריאות הן כבעלים של בתי חולים ממשלתיים והן כמפקח עליהם. בדיוני הוועדה נבדקו שלושה נושאים הנוגעים לניהול בתי החולים על ידי משרד הבריאות: מעמדו המעורב של משרד הבריאות בתחום בתי החולים הממשלתיים חיזוק מנגנוני משילות ובקרה של משרד הבריאות על בתי החולים בכלל לרבות בתי חולים שבבעלות המדינה חיזוק מנגנוני הבקרה והניהול הפנימיים של בתי החולים הממשלתיים עצמם והגברת השקיפות. בין היתר, נטען כי בתי החולים הממשלתיים אינם ערוכים מבחינה ארגונית לנהל את הפעילות שבאחריותם בצורה מיטבית, בין השאר בשל חוסר גמישות ניהולית, העדר תמריצים להתייעלות, מבנה ארגוני לוקה בחסר מבחינת מנגנוני ניהול ובקרה אפקטיביים וחלוקת תפקידים בעייתית בין בתי החולים הממשלתיים ותאגידי הבריאות במסגרת המרכזים הרפואיים.  בהמלצותיה של הוועדה נקבע כי: ”הפתרון הישים והנכון ביותר לבעיית כפל התפקידים של משרד הבריאות הוא להקים על פי חוק את רשות המרכזים הרפואיים הממשלתיים שתהא כפופה לשרת הבריאות. רשות מרכזים רפואיים ממשלתיים סטטוטורית תוקם מחוץ ובנפרד ממשרד הבריאות ואליה יועברו מגוון תפקידי הבעלים (פיקוח ניהולי) המצויים כיום באגפי המשרד השונים”. עוד נקבע כי לרשות יהיה תקציב עצמאי וזה ינוהל בנפרד ממשרד הבריאות. הקמת הרשות היא אחת מהמלצות "ועדת גרמן" לרפורמה במערכת הבריאות הציבורית בישראל. כנגד המלצות אלה הושמעו ביקורות רבות, וביניהן כנגד הקמת רשות בתי החולים. לאחר התפטרות שרת הבריאות יעל גרמן בראשית דצמבר 2014, בעקבות פיטורי שר האוצר יאיר לפיד, הוקפאה למעשה הקמת הרשות. הקמתה לא חודשה על ידי סגן שר הבריאות יעקב ליצמן שמונה לתפקיד ב-2015. ועדת נתניהו (מערכת הבריאות) רוני לינדר-גנץ, ליצמן הכריע: הרשות לפיקוח על בתי חולים ממשלתיים לא תקום. המנכ"לית דומיניסיני התפטרה, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2015 הוועדה המייעצת לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית - דין וחשבון, ירושלים, התשע"ה - 2014, באתר משרד הבריאות רוני לינדר-גנץ, המלצות ועדת גרמן על שולחן הניתוחים: מה חושבים ראשי המערכת?, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2014 סקירה ביקורתית - המלצות הוועדה לחיזוק מערכת הבריאות הציבורית ("ועדת גרמן") - מסמך מטעם האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ומרכז אדוה, באתר האגודה לזכויות האזרח, יולי 2014