ג'לזון

מחנה גַ'לַז֫וֹן (בערבית: مخيّم الجلزون, תעתיק מדויק: מח'יּם אלג'לזון) הוא מחנה פליטים פלסטינים, בשטח הרשות הפלסטינית, בנפת רמאללה - אל-בירה, כחמישה ק"מ צפונית לעיר רמאללה, כקילומטר מדרום לג'יפנה, בגובה ממוצע של כ-775 מ' מעל פני הים. על פי הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה במחנה היו בשנת 2012 כ-8,900 תושבים. ג'לזון הוא שם של וואדי ושל מעיין, שלידם הוקם המחנה. מקור השם ופירושו אינן ידועים. המחנה הוקם ב-1949 כ-7 ק"מ מצפון לרמאללה על אם הדרך רמאללה–שכם (בתוואי הקדום של דרך ההר). המחנה הוקם על 253 דונם של אדמת טרשים בצלע הר שאונר"א שכרה מממלכת ירדן. רוב תושבי המחנה ששוכנו בו בעת הקמתו היו פליטים מ-36 כפרים בסביבת לוד ורמלה. בשלוש השנים הראשונות גרו תושבי המחנה באוהלים ולאחר מכן עברו לבתים בנויים. ב-1977 הוקמה, כקילומטר וחצי מדרום מזרח למחנה - ההתנחלות בית אל. מחנה ג'לזון היה אחד ממחנות הפליטים הפעילים ביותר באינתיפאדה, החל מדצמבר 1987. תושבי המחנה היו מעורבים במקרים רבים של יידוי אבנים על מכוניות ישראליות בכביש, וכן בעימותים אלימים רבים עם מתנחלים מהסביבה וכוחות צה"ל. בשנה הראשונה של האינתיפאדה נרצחו במחנה מספר פלסטינים בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל. שלושה עשר בתים במחנה נהרסו על ידי שלטונות ישראל בשנה הראשונה של האינתיפאדה. בינואר 1988 עצרו השלטונות את כל חברי הוועד העממי שתאם את פעולות האינתיפאדה בג'לזון, אולם תוך כמה ימים קם ועד אחר תחתיו. בסוף שנת 1988 חיו במחנה כ-5,600 תושבים. ב-2016 כ-10,000 תושבים. במסגרת הסכמי אוסלו נקבע כי מחנה ג'לזון ייכלל ב"שטח B", היינו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית אך שליטה ביטחונית ישראלית. ב-1997 התקין צה"ל גדר סביב המחנה, במטרה לצמצם את החיכוך בין תושביו לבין התנועה שבכביש. עם זאת, בעקבות פתיחת הכביש העוקף שחיבר את גבע בנימין לוואדי חרמייה דרך עפרה, הידלדלה התנועה הישראלית בכביש שליד ג'לזון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש לגמרי לתנועת ישראלים. בתי המחנה מחוברים למים זורמים וחשמל, אולם לא כל הבתים מחוברים למערכת ביוב מרכזית. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נוצרה מתיחות בין תושבי מחנה ג'לזון לתושבי כפר שכן על רקע חיבור ביוב של תושבי המחנה לזה של הכפר. מחנה ג'לזון מנוהל ברובו בידי אונר"א, בסיוע כספים ממדינות תומכות. אונר"א מפעילה במחנה שני בתי ספר, האחד לבנים והשני לבנות אשר ביחד משרתים 2,045 תלמידים, נכון לסוף 2007. בית הספר לבנות פועל בשתי משמרות. במחנה שלושה מסגדים. סקר שנערך בשנת 2006 העלה כי רוב מכריע של התושבים חי בבתים בבעלות המשפחה ורק 3% גרים בשכירות. גודל דירה ממוצעת 94 מ"ר, ורוב הדירות (כ-78.5%) הן בנות 3 חדרים או יותר, ל-90% מהמשפחות שירותים בתוך הבית. צפיפות המגורים גבוהה: ב-61% מהבתים גרו 3 עד 5 תושבים בחדר וב-16.5% נמצאה צפיפות של יותר מ-5 תושבים לחדר. איכות המבנים ירודה: רטיבות בקירות נצפתה ב-72.5% מהבתים, עובש בכ-50% ונזילות ב-37%. רק כ-40% מהבתים חשופים לאור שמש וב-29% האוורור אינו מספיק. נמצא מתאם מובהק בין צפיפות המגורים (נפשות לחדר) במחנה וליקויי המבנים לשכיחות מחלות דרכי הנשימה באוכלוסייה. מדיה וקבצים בנושא ג'לזון בוויקישיתוף מחנה הפליטים ג'לזון באתר אונר"א מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה Localities in Ramallah & Al Bireh Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007-2016, Palestinian Central Bureau of Statistics The Applied Research Institute – Jerusalem, Al-Jalazun Camp Profile, 2012 Milton Viorst, Sandcastles: The Arabs in Search of the Modern World, 1995, page 222 Jamal Raji Nassar, Roger Heacock, Intifada: Palestine at the crossroads, Praeger Publishers, 1990, page 95 Jamal Raji Nassar, Roger Heacock, Intifada: Palestine at the crossroads, Praeger Publishers, 1990, page 102 David McDowall, Palestine and Israel: the uprising and beyond, 1989, page 6 Jamal Raji Nassar, Roger Heacock, Intifada: Palestine at the crossroads, Praeger Publishers, 1990, page 91 גדעון לוי, אלכס ליבק, מחנה הפליטים ג'ילזון הוא החור השחור שממול להתנחלות, באתר הארץ, 10 במאי 2018 Robert Bowker, Palestinian refugees: mythology, identity, and the search for peace, 2003, page 69 I.A. Al-Khatib and H. Tabakhna, Housing conditions and health in Jalazone Refugee Camp in Palestine, La Revue de Santé de la Méditerranée orientale, Vol. 12, No 1/2, 2006