laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אהבה אחרי הצהריים

אהבה אחרי הצהריים (באנגלית: Love in the Afternoon) הוא סרט קולנוע קומי-רומנטי משנת 1957 בבימויו של בילי ויילדר ובכיכובם של גרי קופר, אודרי הפבורן ומוריס שבלייה. גיבורי הסרט הם בלש פרטי החי בפריז (מוריס שבלייה), בתו אריאן, סטודנטית לנגינה על צ'לו (אודרי הפבורן) ומושא חקירתו של הבלש - "פלייבוי" אמריקאי עשיר בשם פרנק פלניגן (גרי קופר). בעל נבגד של אחת הנשים עימהן קיים פלניגן קשרים רומנטיים שוכר את הבלש הפרטי לעקוב אחרי פלניגן. אריאן, העוזרת לאביה בתיקי החקירה במשרדו מגלה עניין בפלניגן ואף מתאהבת בו. לאחר שאריאן מגלה שהבעל הנבגד רוצה לרצוח את פלניגן היא מזהירה אותו. אריאן, המאוהבת בפלניגן, חוששת כי ישבור את ליבה, ולכן מתחפשת לאשת מסתורין עשירה המפתה את פלניגן. פלינגן מתאהב באשת המסתורין ושוכר את הבלש הפרטי לגלות מי היא. בסוף הסרט מתקן פלניגן את דרכיו ומחליט להתחתן עם אריאן. מדיה וקבצים בנושא אהבה אחרי הצהריים בוויקישיתוף "אהבה אחרי הצהריים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אהבה אחרי הצהריים", באתר נטפליקס "אהבה אחרי הצהריים", באתר AllMovie (באנגלית) "אהבה אחרי הצהריים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אהבה אחרי הצהריים", באתר אידיבי "אהבה אחרי הצהריים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
U.S. Open

האם התכוונתם ל... גביע ארצות הברית הפתוח – אליפות הכדורגל של ארצות הברית אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס אליפות ארצות הברית הפתוחה בגולף אליפות ארצות הברית הפתוחה באופניים אליפות ארצות הברית הפתוחה בריצה
ימת סופיריור

ימת סופיריור (באנגלית: Lake Superior) היא הימה הגדולה ביותר והעמוקה ביותר בין חמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית, אגם המים המתוקים הגדול בכדור הארץ מבחינת שטח. הים הכספי גדול ממנו בשטח ובנפח, אך הוא מכיל מים מלוחים, ואילו ימת באיקל ואגם טנגניקה מכילים יותר מים מתוקים אך קטנים יותר בשטחם. ימת סופיריור היא בעלת המים הקרים ביותר בין חמש הימות. כשני שלישים משטחה בחלקה הדרומי שייכים לארצות הברית, ואילו חלקה הצפוני שייך לקנדה. היא מחוברת באמצעות נהר סנט מארי אל ימת יורון ותנועת האוניות בה רבה. שטחה של ימת סופיריור הוא 82,413 קילומטר רבוע (כמעט כשטחה של אוסטריה). אורכה המרבי של הימה 563 קילומטר ורוחבה המרבי 257 קילומטר. עומק המים הממוצע הוא 147 מטר ועומקם המרבי 406 מטר. ימת סופיריור מכילה 12,100 קילומטרים מעוקבים של מים, די מים כדי לכסות בשכבה של 30 ס"מ את שטח כל יבשת אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית גם יחד. רצועת החוף של הימה אורכה 4,387 ק"מ (כולל אורך חופי האיים). הימה נמצאת 183 מטר מעל גובה פני הים. סערות עונתיות המתרחשות בימה גורמות לגלים שגובהם כ-6 מטר, אולם בימה נמדדו בעבר אף גלים בגובה 9 מטר. גובה פני המים בימה נשלטים במערכת של סכרים הידרואלקטריים ותעלות. הימה מוזנת במימי כ-200 נהרות. הנהרות הגדולים יותר הנשפכים לימה הם נהר ניפיגון, נהר סנט לואיס, נהר פיג'ן ונהר פיק. מוצא המים מן הימה מתנקז אל ימת יורון דרך נהר סנט מארי. בעבר היו מי הימה נופלים במפלי הנהר אל ימת יורון, אולם היום הוקמה מערכת של תאי שיט המגשרים על פני גובה של כ-8 מטר ומאפשרים מעבר ספינות מימת יורון אל ימת סופיריור. סליפינג ג'יאנט סטפני פירסון, "בחזרה אל המים הסוערים", נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, מרץ 2023, עמ' 88–101. מדיה וקבצים בנושא ימת סופיריור בוויקישיתוף ימת סופיריור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מהי הימה הגדולה בעולם?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
ימת מישיגן

ימת מישיגן (באנגלית: Lake Michigan) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם השישי בגודלו בתבל. ימת מישיגן היא הימה היחידה מתוך חמש הימות הגדולות של המערב התיכון הנמצאת כולה בתחומי ארצות הברית, וסביבה המדינות אילינוי, מישיגן, ויסקונסין ואינדיאנה. בחופיה הדרומיים מצויות הערים שיקגו ומילווקי. פרבריה של שיקגו תופסים את כל רצועות החוף של אילינוי ואינדיאנה וחלק מרצועת החוף של ויסקונסין, עד לפרבריה של מילווקי. חופי הימה נמוכים ויש בה דגה רבה. היא מחוברת באמצעות מצר מקינק (Mackinac) אל ימת יורון. בדצמבר 2013 קפא חלק ניכר מימת מישיגן, הרבה מעבר למצב הרגיל בתקופה זו בשנים קודמות. מעטה הקרח המוקדם הביא לביטול החגיגות המתוכננות לשנה החדשה. קפיאת נהר סנט מרי העלה חשש לשיבוש בפעולת תחנות הכוח, שלא יקבלו את הפחם הדרוש להפעלתן. ״חודי קלוביס״ שנמצאו באזור הימה הן העדות המוקדמת ביותר להתיישבות באזור. אנשי תרבות הנחושת העתיקה הותירו שרידים לפעילותם ברחבי מדינת ויסקונסין וחצי האי הצפוני של מישיגן. באופן הדרגתי, תרבות וודלנד החקלאית השתכנה ברחבי הימות הגדולות וצאצאיהם היו אלו שהאירופאים פגשו בביקוריהם הראשונים באזור. ג'ין ניקולט היה האירופאי הראשון שחקר את ימת מישיגן בסביבות 1635 ושהגיע לאזור הידוע כיום כמדינת וויסקונסין. המטיף הישועי קלוד-ג'ן אלואט הגיע ב-1668 לאזור גרין ביי להמיר את השבטים הילידים באזור. צוות המגלים ז'אק מארקט ולואי ז'ולייה מיפו את חופו המערבי של האגם. במאה ה19 הימה שיחקה תפקיד חשוב בהתפתחות העיר שיקגו ואזור המערב-התיכון. הימה קישרה בין האוקיינוס האטלנטי ונהר המיסיסיפי. כשנים עשר מיליון איש חיים לחופיה של ימת מישיגן. צפון החוף המזרחי והמערבי של האגם במדינות מישיגן וויסקונסין רצוף בעיירות תיירות קטנות, המתמלאות בקיץ על ידי תושבים המגיעים מהערים הגדולות באזור. בין הערים הגדולות (מעל 30,000 תושבים) לחופי הימה ניתן למצוא את שיקגו ואת ערי הנורת' שור באילינוי, מילווקי, גרין ביי, קנושה ורסין בוויסקונסין, גארי באינדיאנה ומסקיגן והולנד, במישיגן. מדיה וקבצים בנושא ימת מישיגן בוויקישיתוף שיקגו טריביון, שיא מסתמן בקפיאת ימת מישיגן בחורף 2014 שיקגו טריביון, כתבה על קפיאת ימת מישיגן במועד מוקדם מן הצפוי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימת אירי

ימת אירי (באנגלית: Lake Erie) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-13 בגודלו בתבל. כמחצית משטחה, בחלקה הצפוני, שייכת לקנדה, ואילו חלקה הדרומי שייך לארצות הברית. היא מחוברת באמצעות נהר דטרויט ונהר סנט קלייר אל ימת יורון. בין ימת אירי לבין ימת יורון מצויה העיר דטרויט. על חופיה של ימת אירי נמצאות הערים קליבלנד, אירי ובאפלו. אל ימת אונטריו היא מחוברת באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת את שיט הספינות. בין שתי הימות קיים הבדל גובה של מאה מטר. בימה יש מספר איים שאליהם ניתן להגיע באמצעות מעבורת. תעלת אירי גשר השלום מדיה וקבצים בנושא ימת אירי בוויקישיתוף ימת אירי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
0 (שנה)

שנה אפס (0) היא שנה שאינה קיימת בספירת הנוצרים המקובלת. אולם היא קיימת לפי תקן ISO 8601 וגם במספור שנים אסטרונומי בו היא שנת 1 לפנה"ס, זאת לשם הקלה על חישובי תאריכים (בהתאם לכך, שנת 2 לפנה"ס מסומנת כשנה -1, וכן הלאה). שנת אפס קיימת גם בלוח הבודהיסטי ובלוח ההינדי. מטבע הלשון שנת אפס בא לציין סוף של תקופה ותחילתה של תקופה חדשה. בהקשר הקולנועי המונח נטבע בסרטו של רוברטו רוסליני, "גרמניה שנת אפס", ומאז נמצא בשימוש בשמם של סרטים שונים: "שנת אפס" הישראלי, "גרמניה תשע אפס" של גודאר כפרפרזה ועוד. דוגמה נוספת ניתן לראות במאמרה של נעמי קליין, "בגדד שנת אפס". אלף (זמן) Baghdad Year Zero: Pillaging Iraq in Pursuit of a Neo-Con Utopia, Naomi Klein.org, 1 September 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא כרונולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ימת אונטריו

ימת אונטריו (באנגלית: Lake Ontario בצרפתית: Lac Ontario) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם ה-15 בגודלו בתבל. כמחצית משטחה בחלקה הצפוני שייכת לקנדה ואילו חלקה הדרומי שייך לארצות הברית. היא מחוברת לאוקיינוס האטלנטי באמצעות נהר סנט לורנס עליו נמצאות הערים קוויבק סיטי ומונטריאול. לחופיה של ימת אונטריו שוכנות הערים טורונטו והמילטון. היא מחוברת אל ימת אירי באמצעות נהר ניאגרה וגם באמצעות תעלת ולנד העוברת באזור ניאגרה בקנדה ומאפשרת שיט ספינות תוך עקיפת מפלי ניאגרה. בין שתי הימות קיים הבדל גובה של מאה מטר. מדיה וקבצים בנושא ימת אונטריו בוויקישיתוף ימת אונטריו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נווה שלום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נווה שלום – כפר שיתופי של יהודים וערבים סמוך ללטרון נווה שלום – שכונה יהודית ביפו, כיום חלק מנווה צדק נווה שלום – שכונה בירושלים של עולים מפרס, כיום חלק מנחלאות נווה שלום – שמה השני של שכונת "בני משה" בירושלים, כיום חלק מגוש מאה שערים בית הכנסת נווה שלום – בית כנסת באיסטנבול בית הכנסת נווה שלום (ירושלים) – בית כנסת שהוקם על ידי הרב שלום יוסף עראקי בשנת ה'תרס"ה (1905) בירושלים ישיבה בקזבלנקה – מיסודו של הרב יהודה דיוואן
ואנקה

ואנקה (במאורית: Wanaka) היא עיירה הנמצאת במרכז חבל אוטגו, באי הדרומי של ניו זילנד. ואנקה ממוקמת בקצה הדרומי של אגם ואנקה ומוקפת הרים. העיירה מהווה מוקד משיכה תיירותי לפעילות בטבע במשך כל השנה. נכון ליוני 2022 מתגוררים בעיירה 12,150 תושבים. אזור העיירה ואנקה שימש את המאורים כנתיב מעבר לכיוון מעבר האסט (Haast Pass) והחוף המערבי במשך מאות שנים של מסעות ציד וחיפושי אבן ירקן. מתיישבים אירופאים הגיעו לאזור לראשונה באמצע המאה ה-19, במסגרת הבהלה לזהב ששטפה את אזור אוטגו. בשנת 1863 הוקמה במקום העיירה פמברוק (Pembroke), על מנת לספק שירותים וגישה נוחה לכרייה בעמק המטוקיטוקי (Matukituki). המתיישבים זיהו את הפוטנציאל התיירותי של האזור, וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1867, הוקם בעיירה בית המלון הראשון. ב-1940 שונה שם העיירה לוואנקה. ואנאקה נמצאת באחד האזורים הבודדים בניו זילנד שנהנים מאקלים חצי יבשתי, עם ארבע עונות מובחנות. מזג האוויר יבש למדי, כאשר האביב (ספטמבר-דצמבר) הוא העונה הרטובה ביותר. מדיה וקבצים בנושא ואנקה בוויקישיתוף The History of Wānaka, Lake Wānaka Tourism (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניו זילנד ובנושא יישובים באוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדונה בעלת הצוואר הארוך

המדונה בעלת הצוואר הארוך (איטלקית: Madonna dal collo lungo;‏ 1534-1540) הוא כינויו של ציור מאת הצייר המניאריסטי האיטלקי פארמיג'אנינו. התמונה הוזמנה על ידי כנסיית מריה הקדושה בפארמה אך העבודה לא הושלמה והציור נשאר בבית הצייר בעת פטירתו. הציור מתאר את המדונה והילד: דמותה של מריה, יושבת על כיסא מלכות ורגליה מונחות על כריות; היא אוחזת על ברכיה את ישו התינוק, השוכב על גבו. בצד דמותה של מריה, מצטופפת קבוצת נערים-מלאכים. רגלו החשופה של הראשון מהם מופיעה בקדמת הציור. מאחורי מריה מופיע עמוד שיש פשוט ונטול כותרת, ואילו בצידה השני מופיע דמות נוספת, עטופה בבד, ראשה מופנה אל מחוץ לפורמט הציור והיא אוחזת בתנוחה טיקסית במעין מגילה. הדמות נראית קטנה מאוד ביחס למריה והיא אינה מגיע אף לגובה ברכי הדמות, אולם ייתכן כי דמות זו מצוירת בפרספקטיבה, כך שהיא בעצם ניצבת במישור מרוחק מן הצופה. הדמויות המצוירות אינן ריאליסטיות אלא מוארכות. צוואר המדונה מוארך כצוואר ברבור. גם תנוחת הגוף שלה מעוותת ואינה נכונה מבחינה אנטומית. דמותו של ישו מוארכת, ובשל הפרופורציות של איבריו, אין היא נראה כתינוק, אלא כילד מבוגר יותר. ארנסט גומבריך הסיק, בפרשנות אשר הופיעה בספרו "קורות האמנות", כי בתיאור כזה רמז האמן על האפשרות האלטרנטיביות לתיאור הרמוני ו"יפה", שלא באמצעות המסורת הריאליסטית הקלאסית. מדיה וקבצים בנושא המדונה בעלת הצוואר הארוך בוויקישיתוף
ברנדייס

האם התכוונתם ל... לואי ברנדייס – משפטן אמריקני, כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית אוניברסיטת ברנדייס – אוניברסיטה אמריקנית פרטית ברנדייס (שכונה) – שכונה בחדרה, על שם לואי ברנדייס מעברת ברנדייס – מעברה בחדרה ברנדס
Smallבמה

Smallבמה היה פסטיבל תיאטרון של סטודנטים מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שהוקם על ידי לילך דקל-אבנרי - שגם ניהלה אותו אמנותית, ושי שבתאי - שהיה לדרמטורג הראשי. הפסטיבל התקיים מאז 2002 למשך 13 שנה, במהלך השבוע הראשון לפתיחת שנת הלימודים באוניברסיטה, והציג כ-7 עד 8 הצגות מקוריות, שנבחרו על ידי הנהלה האמנותית ווועדה אמנותית. הפסטיבל נוסד בשנת 2002 במטרה להקים מסגרת עצמאית שתאפשר למחזאים מהחוג לחשוף את יצירותיהם על במה מקצועית ולתת במה למחזות מקוריים שנכתבו על ידי סטודנטים, תוך שיתוף פעולה עם במאים, מעצבים ושחקנים מן החוג. כך, נוצרה מסגרת יצירה עצמאית, חיצונית לחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שנוהלה על ידי סטודנטים ובוגרים של החוג ונתמכה בצורה סמלית על ידי אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב. עם השנים הפסטיבל וקנה לו שם בשדה התיאטרון הישראלי ויוצרים רבים פרצו לתודעה בעקבות יצירות שהועלו בו לראשונה. ההצגות הזוכות בו עולות לאחר מכן במרכזי אומנות כמו "צוותא" ו"תיאטרון תמונע", ובמסגרות תיאטרון פרינג' אחרות. מלבד תיאטרון מתקיימים במסגרת הפסטיבל גם אירועי חוצות של אומנות רב-תחומית כגון וידאו ארט, מחול, שירה, עבודות סאונד, תערוכות צילום ופיסול, שגם בהן לוקחים חלק יוצרים תלמידי האוניברסיטה. משך כל הצגה בפסטיבל היה עד 40 דקות. אתר האינטרנט הרשמי של Smallבמה בארכיון האינטרנט מרב יודילוביץ', פסטיבל Smallבמה חוזר, באתר ynet, 3 בספטמבר 2007 מיה יסעור‏, חזרתה של הבמה הקטנה, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2007 טי וייט נויין, "למרות חרב הקיצוצים", נענע10
רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל

רֶנֵה-רוֹבֵּר קָוַואלְייֶה, אדון לה-סאל (בצרפתית: René Robert Cavelier, Sieur de La Salle), או רובר דה-לה-סאל (22 בנובמבר 1643 - 19 במרץ 1687), היה מגלה ארצות צרפתי. הוא חקר אזורים רבים באמריקה הצפונית, ביניהם את אזור הימות הגדולות, את נהר המיסיסיפי ואת מפרץ מקסיקו. לה סאל היה זה שתבע בשם צרפת את כל אזור עמק המיסיסיפי וקרא לו לואיזיאנה. לה-סאל נולד ב-24 בנובמבר 1643 בעיר רואן שבחבל נורמנדי, בן לסוחר אמיד. בשנת 1660 הוא הצטרף למסדר הישועים אך לאחר שבע שנים שוחרר ממנו לבקשתו לאחר שהעיד על "חולשה מוסרית". קוואליה נשאר כמעט בחוסר כול משום שהיה צריך לוותר על כל רכושו לפני הכניסה למסדר, ובשנת 1666 נסע לצרפת החדשה, שם שירת אחיו ז'אן ככומר קהילתי. בני מסדרו של אחיו העניקו לו אדמה ליד מונטריאול, שם הוא החל בבניית כפר מבוצר, התעניין בסחר פרוות ולמד שפות אינדיאניות, בעיקר את אלו של שבט האירוקוי. דרך הילידים למד קוואלייה על קיומו של נהר גדול, והוא הניח שנהר זה נשפך אל מפרץ קליפורניה ואפשר להגיע דרכו לסין. בשנת 1669 מכר את כל רכושו ויצא למסעו הראשון. הוא גילה את הנהר הגדול שנקרא אוהיו ועקב אחריו עד לאזור העיר לואיוויל של היום. נטישתם של חברי משלחתו הכריחה אותו לשוב על עקבותיו לפני שגילה את המיסיסיפי. לה-סאל החל בבניית מבצר פרונטנאק (כיום העיר קינגסטון שבמדינת אונטריו), כהתחלה של רשת תחנות סחר בכל מחוז אילינוי (לואיזיאנה עילית) ובמורד המיסיסיפי. הבנייה הושלמה ב-1673 והמבצר נקרא על שמו של פטרונו של לה-סאל, מושל צרפת החדשה לואי דה בוד פרונטנאק. עם תמיכתו של פרונטנאק, לה-סאל קיבל לא רק זיכיון לסחר בפרוות ולבניית מבצרים באזורי הספר, אלא גם תואר אצולה. לה-סאל בנה והשיק ליד מפלי ניאגרה את הספינה האירופאית הראשונה ששטה על הימות הגדולות, וב-7 באוגוסט 1679, יחד עם שותפו החדש, האיטלקי אנרי דה טונטי, שט לימת אירי, ימת יורון, ולימת מישיגן, וחזר למבצר פרונטנאק דרך נהר אילינוי. בשנת 1682 לה-סאל אסף את רוב משלחתו הקודמת, יחד עם 18 ילידים, והחל להחליק במזחלות במורד נהר האילינוי הקפוא עד למפגשו עם המיסיסיפי. כשהנהרות הפשירו, המשלחת החלה לשוט במורד המיסיסיפי בסירות קנו והגיעה עד לשפכו במפרץ מקסיקו. לה-סאל תבע את כל אגן המיסיסיפי בשם צרפת והחליט לקרוא לאזור כולו לואיזיאנה, על שם מלך צרפת לואי הארבעה עשר. הוא בנה מבצר קטן בשם "מבצר פרודום", שהפך מאוחר יותר לעיר ממפיס. בסוף שנת 1683 לה-סאל הפליג לצרפת כדי להביא מצרכים, וביולי 1684 הפליג בחזרה בראש משלחת גדולה, שכללה 300 מתיישבים, שמטרתה הייתה להקים מושבה צרפתית על שפך המיסיסיפי למפרץ מקסיקו. המשלחת נתקלה בקשיים מרובים שכללו פיראטים, אינדיאנים עוינים וניווט שגוי. מתוך ארבע ספינות שיצאו מצרפת, אחת נפלה בידי פיראטים, השנייה טבעה והשלישית עלתה על שרטון על חוף טקסס של היום, אותו חשב לה-סאל לאזור המיסיסיפי. הוא הקים בטקסס מבצר קטן ממנו ניסה שלוש פעמים להגיע ברגל למיסיסיפי, ללא הצלחה. במהלך הניסיון הרביעי 36 חברי משלחתו ששרדו את הקשיים פתחו במרד, וב-19 במרץ 1687, תקפו את לה-סאל ארבעה חברי משלחת ואחד מהם, פייר דואו, הרג אותו. המושבה הקטנה בטקסס החזיקה מעמד עד 1688, אז שבט מקומי טבח ב-20 המתיישבים המבוגרים שנותרו ושבה את חמשת הילדים שהיו במקום. ב-1689 טונטי ניסה למצוא את המושבה האבודה, אך ללא הצלחה. בשנת 1995 נמצאה הספינה La Belle ("היפה"), הספינה הגדולה ביותר של המשלחת, שקועה בבוץ ליד חופה של טקסס. מדיה וקבצים בנושא רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל בוויקישיתוף רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
עלון שבות

עלון שבות הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון. נכון לשנת תשפ"ד יצאו לאור 182 גיליונות. העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל. בעבר יצא העלון אחת לחודש. עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא אחת לשנה בערך. בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה. עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות. את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר" (שקם בשנת ה'תשמ"ה). במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם. בגיליון 175, שיצא בחודש אב תשע"ג, התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים. בגיליון ה-100 של העלון (כסלו תשמ"ג) הופיע המאמר "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, מאמר אשר זכה לתהודה רבה. המייסד והעורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון. במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אליהו בלומנצויג, הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד. העורכים האחרונים נכון לתשפ"ד הם איתן צור וישעיה קליין. בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון. במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה. לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים: בהתאם לתפיסתה של ישיבת הר עציון, חלקו הראשון והעיקרי של כל עלון מוקדש למאמרים בנושאים עיוניים בתלמוד, לעיתים בהקשר למסכת הנלמדת באותה שנה בישיבה. חלק אחר, גם הוא בהתאם לתפיסה של ישיבת הר עציון, מכיל מאמרים העוסקים בתנ"ך. חלק אחר מוקדש לענייני מחשבה ואמונה יהודית, ולעיתים ישנם גם מאמרים אחרים העוסקים בנושאים אקטואליים, ביקורת ספרים וכדומה. עלון שבות, ברשת החברתית פייסבוק עלון שבות באתר 'תורת הר עציון' (בית המדרש הוורטואלי- vbm) מאמרי כתב העת עלון שבות, באתר רמבי"ש גיליונות כתב העת עלון שבות, באתר ספריית אסיף עלון שבות בוגרים, באתר ספריית אסיף מידע על עלון שבות בקטלוג הספרייה הלאומית "זאת תורת ההסדר", בארכיון האינטרנט
הסליל

הסליל הוא שם האלבום השני של ההרכב מטרופולין, שהפיק עופר מאירי ויצא ב-23 באוגוסט 2007. האלבום מורכב מ-12 קטעים, עוסק בין השאר במדע בדיוני ושמו נגזר מסליל ה-DNA. ההרכב באלבום מכיל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו. מתארחים באלבום אביב גפן, ארקדי דוכין ועברי לידר. הסינגל "נפילות קטנות" כולל רמיקס של השיר, בהפקתו של הצמד ארתור ויינר ואורי אברמסון, זוכה תחרות רמיקסים למוזיקאים אלמוניים שאותה קיים ההרכב. עופר מאירי - סינתים, תופים, פסנתר, כותב מילים, מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי יועד נבו - מנדולינה אלי דג'יברי - סקסופון ניצן עין-הבר - חלילים אמיתי אשר - גיטרות אלי נחום - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית גליה חי - ויולה, כינורות ברק גביזון - גיטרות מיכאל פרוסט - בס, אקוסטית 12 מיתרים רוני אלטר - קולות דנה עדיני - קולות מאיה בלזיצמן - צ'לו תומר צדקיהו - תופים אין לי מקום (בימוי: רומן לינצקי) אל תלכי (אנימציה: איתי גרודר וצבי איתן) חוזר אלי (בימוי: רומן לינצקי) נפילות קטנות (מתוך הלילה עם ליאור שליין). מידע על האלבום הסליל באתר MusicBrainz האלבום הסליל באתר Discogs בן שלו, חותר תחת עצמו, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2007 אור ברנע, נפילת מתח, באתר ynet, 21 בינואר 2008 אור ברנע, תעשו מקום בשבילם, באתר ynet, 2 באוגוסט 2007 אור ברנע, מן הפח אל הפחד, באתר ynet, 7 באוקטובר 2007 יש להם מקום, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2007
סמל קמרון

סמל קמרון מורכב ממגן ומשתי כתובות בחלק התחתון והעליון של המגן. המגן תואם את צבעי דגל קמרון, המייצג בצבעיו את האחדות (הפס האדום), הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה (צהוב) והיערות בחלק הדרומי של המדינה (ירוק). במרכז המגן וברקע האדום, מאזניים המייצגים את הצדק ומוחזקים על ידי חרב, מאחוריהם צללית שטח המדינה. מעליהם כוכב האחדות שצבעו צהוב בדומה לדגל. מאחורי המגן זוג פסקס מוצלבים, שמוצמד להם סרט עליו שם המדינה באנגלית ובצרפתית. מעל גרזני הפסקס המילים Patrie מולדת ו-Paix שלום, מעל המגן הכתובת Travail עבודה, המרכיבים את מוטו המדינה. דגל קמרון המנון קמרון מדיה וקבצים בנושא סמל קמרון בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא קמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דידי לוקאלי

דידי לוקאלי הייתה תוכנית רדיו סאטירית יומית בהנחייתו של דידי הררי, ששודרה ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה) ובסינדיקציה בתחנות רדיו אזוריות נוספות. התוכנית שודרה מאז 1995 עד שנת 2023 (למעשה היוותה המשך לתוכנית "חולה רדיו" שעלתה לשידור ב-1991 ברשת ג') וזכתה לפופולריות רבה. בקיץ התוכנית הייתה נקראת "דידי בביקיני". סטנדאפיסטים רבים התארחו בתוכנית וגילמו בה דמויות שונות. בין הדמויות: הרון הרון מעג'ור וקיקה המתווך (רון שלום), נושי ורובי הילד (תמיר בוסקילה), מלול (צחי חזן), שמוליק זרעא (גיל קפטן), סוזי בוהדנה-הרוש (רן לוי), מאטוקו ואורטל (עידן וטיראן), הילדה מאיה (מירב הרמל), צוגה (ישראל קטורזה), מנשה פינקלשטיין (שי יהושוע-לוי), עזית פוקוס וחיה ברושור (ניקי גולדשטיין), סולטאנה (נדב אבקסיס), ויקטור לאטמה (אורן סגל) ורבות נוספות. בתחילת כל תוכנית, הקריאו הררי וצוותו את כותרות העיתונים היומיים בצורה הומוריסטית. בהמשך, כללה התוכנית קטעי הומור בהשתתפותו של הררי וסטנדאפיסטים אורחים, שעשועונים נושאי פרסים בהשתתפות מאזינים (בחלקם בשיתוף עם חברות מסחריות) ושירים. התוכנית שברה שיא מדרוג ברדיו האזורי בישראל. התוכנית שודרה בסינדיקציה עם חמש תחנות שונות, ובהן רדיו קול רגע, רדיו קול הים האדום, רדיו דרום ורדיו אמצע הדרך, כל זאת בנוסף לרדיו ללא הפסקה, משם שודרה התוכנית. באזור הצפון שודרה התוכנית בעבר ברדיו חיפה וכיום ברדיו צפון (תחנת הבת של "רדיו ללא הפסקה" באזור זה). בשנת 2014 זכה הררי בפרס שדר הרדיו המצטיין על התוכנית במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב. בשנת 2024 פרש הררי מרדיו 103fm והתוכנית חדלה. במקומה עלתה התוכנית "שניים עד ארבע" בהגשת רון שלום ויואב כהן. אתר האינטרנט של דידי לוקאלי רן בוקר, דידי הררי ורועי כ"ץ זכו בפרסי הרדיו, באתר ynet, 3 בנובמבר 2014 גיל משעלי, ‏אחרי הפרידה: הרון הרון ראש בראש נגד דידי הררי, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סקיד רו

האם התכוונתם ל... Skid Row – הרכב מוזיקלי סקיד רו (לוס אנג'לס) – שכונה בלוס אנג'לס
הסליחה ואני

"הסליחה ואני" הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית אפרת גוש, שיצא ב-15 באוגוסט 2007 בהפקתו של ניר אוורבוך. האלבום כולל 11 שירים, כאשר הפעם, לצד יוני בלוך וברק פלדמן, אשר עבדו עמה על אלבום הבכורה, השתתפו בכתיבה גם אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי וגם גוש עצמה כתבה והלחינה חלק מהשירים. חן שנהר - כינור ניר אוורבוך - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי שחר זיו - קרן יער גליה חי - ויולה ארז פרנק - בס אריאל ערמוני - תופים גלעד אברו - קונטרבס מאיה בלזיצמן - צ'לו אדם בן אמיתי - גיטרה חשמלית לראות את האור (בימוי: אביב קוזלוב) קרב איגרוף (בימוי: תמר קרוון) מידע על האלבום הסליחה ואני באתר MusicBrainz
המסגד המרכזי על שם סבנג'י

המסגד המרכזי על שם סבנג'י (בטורקית: Sabancı Merkez Camii) באדנה הוא המסגד הגדול בטורקיה. המסגד הוקם על הגדה הימנית של נהר סייהאן במרכזה של העיר, הוא משתרע על שטח של 6,600 מ"ר ויכול להכיל 28,500 איש. למסגד שישה צריחים וכיפתו המרכזית בהיקף של 32 מטר מתנשאת לגובה של 54 מטר. המסגד תוכנן על ידי האדריכל נג'יפ דינץ' (Necip Dinç) בסגנון עות'מאני קלאסי - חיצוניותו תוכננה בהשפעת המסגד הכחול (Sultanahmet Camii) באיסטנבול ותוכו ברוח מסגד סלימייה (Selimiye Camii) באדירנה, ולכן נאמר עליו: "Selimiye’nin eşi, Sultanahmet’in kardeşi, Kocatepe’nin çağdaşı" "בן זוגו של סלימייה, אחיו של המסגד הכחול, בן זמנו של קוג'אטפה (מסגד באנקרה)" המסגד נפתח ב-13 בדצמבר 1998 ומחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי משפחת סבנג'י שמוצאה באדנה והנחשבת לאחת המשפחות העשירות בטורקיה. לכן קרוי המסגד על שמה. מדיה וקבצים בנושא המסגד המרכזי על שם סבנג'י בוויקישיתוף המסגד באתר אומנות איסלמית טורקית (טורקית) המסגד מהאוויר באתר Google maps
צאדים

צאדים (ארמנית: Tzadn) הייתה קהילה נוצרית שמוצאם היה, קרוב לוודאי, ארמני. הם היו חברי הכנסייה האפוסטולית הארמנית שהמירו את השתייכותם לדתה האורתודוקסית הרשמית של איבריה הקווקזית, זרם אשר תמך בצו שהתקבל בוועידת כלקדון. ניתן למצוא תיאור אודותיהם ואודות וחיי הקהילה שלהם ברשומות מהמאה העשירית שנכתבו על ידי ההיסטוריון הארמני, אוחטנס מסבסטיה (935 לערך - 1000). אגופ ג'ק הקיקיאן, גבריאל באסמאג'יאן ואדוארד ס. פרנצ'וק, מורשת הספרות הארמנית, עמ' 251, ISBN 0814330231, (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ארמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.