laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חיות מחמד (אלבום)

חיות מחמד הוא שמו של אלבומה השלישי במספר של להקת הרוק הישראלית "מוניקה סקס". האלבום, שיצא בשנת 2003 על ידי חברת התקליטים הד ארצי, הוקלט במשך ארבעה ימים בלבד, וזכה לביקורות מפרגנות ואוהדות מצד המבקרים. על ההפקה המוזיקלית היה אחראי יזהר אשדות, וסגנון האלבום היה שונה מהאלבומים הקודמים. האלבום לא הניב להיטים רבים, אך זכה להצלחה. שירים שהתפרסמו במיוחד הם "שנים חסומות", "הקונפורמיסט", "מתחפר באלנבי" והבלדה "מספיק בנאדם" (שקודמה בוידאו קליפ בהשתתפותה של ג'וזי כץ). האלבום כולל גרסת כיסוי לשיר "שומר אריות" של יוסי אלפנט. שנים חסומות (3:11) הקונפורמיסט (3:48) בעיר הזאת (3:22) הרעב (3:08) מספיק בנאדם (5:03) למה את הולכת לבד (4:22) שומר אריות (4:57) טרף קל (3:13) דם (2:47) מתחפר באלנבי (5:24) לא רוצה לדעת (5:06) לא מתבייש באהבה שלי (2:25) חיות מחמד (שיר נסתר) (2:15) איתי נאור‏, רוקנרול, איתי נאור שמח לבשר כי מוניקה סקס עדיין בכושר, באתר וואלה, 10 בפברואר 2003 גידי אביבי, רוקיסטים מבויתים, באתר הארץ, 13 בפברואר 2003 מספיק בן אדם - יזהר אשדות על הפקת מוניקה סקס, ראיון באתר יוטיוב, 11 במרץ 2020
קרקס גווארני

קרקס גווארני (בצרפתית: Cirque de Gavarnie) הוא קרקס קרחוני בתחומי הפארק הלאומי פירנאים, שבהרי הפירנאים הצרפתים. קוטרו של הקרקס כשישה קילומטרים, וגובה הקירות התוחמים אותו כ-1,500 מטר. מבין הפסגות המתנשאות מעליו, הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת מרבורה, שגובהה 3,248 מ' מעל פני הים. באחד מקירות הקרקס מצוי מפל גווארני, שגובהו 422 מטר, והוא המפל הגבוה באירופה. מדיה וקבצים בנושא קרקס גווארני בוויקישיתוף גיא רייפנברג, ‏מסלולים בפירנאים: קרקס גווארני ומעבר רולנד, באתר GoTravel
סופיה היידן בנט

סופיה היידן בנט (באנגלית: Sophia Hayden Bennett; ‏ 17 באוקטובר 1868 - 3 בפברואר 1953) הייתה האשה הראשונה שעבדה כאדריכלית בארצות הברית. היידן בנט נולדה בצ'ילה לאב מניו אינגלנד ולאם מקומית. בין השנים 1886 ל-1890 למדה באוניברסיטת MIT בבוסטון וסיימה בהצטיינות תואר באדריכלות. דניאל ברנהם, האדריכל הראשי של התערוכה העולמית של שיקגו (1893) הזמין אותה להתמודד על תכנון "בניין האשה" בתערוכה. תכנונה של היידן, בסגנון הרנסאנס האיטלקי, זכה בתחרות והיא בת 21 בלבד. התכנון התבסס על עבודת התזה שלה עבור מוזאון לאמנות. היא הרוויחה 1,000 דולרים, בעוד מקביליה הגברים שתכננו מבנים לתערוכה הרוויחו פי עשרה. הבניין נהרס בשריפה שפרצה במתחם התערוכה כשנה לאחר שנפתחה לציבור. היידן נישאה ב-1900 לאמן ויליאם בלקסטון בנט ופרשה מאדריכלות. Sarah Allaback, The first American women architects עמודים 94–96. מדיה וקבצים בנושא סופיה היידן בנט בוויקישיתוף פרופיל באתר MIT (באנגלית) Sophia Hayden Bennett - Architect (באנגלית) סופיה היידן בנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוחב סרט

רוחב סרט (bandwidth) הוא רוחב תחום התדרים, כלומר ההפרש בין התדר הרלוונטי הגבוה ביותר לתדר הרלוונטי הנמוך ביותר. במשמעותו הבסיסית, מתאר המונח את רוחב תחום התדרים, הנמדד בהרץ, הכולל את כל התדרים המרכיבים את האות (התמך של התמרת פורייה של האות), אולם יש לו משמעויות נוספות; עבור מגברים, משדרים ושימושים הנדסיים אחרים, רוחב סרט הוא רוחב תחום התדרים אשר עוצמתם נמצאת בטווח dB ‏3 מעוצמת השיא, הנמצאת בתדר המרכזי (כמתואר באיור). לדוגמה, לכל תחנת רדיו מוקצה רוחב סרט מסוים סביב התדר המרכזי ועליה לדאוג כי שידוריה לא יחרגו ממנו. הגדרה זו הייתה הגדרת ברירת מחדל מקובלת בעבר. כיום מקובל להגדיר גם את ירידת העוצמה המתייחסת לרוחב הסרט הנדרש. (כלומר, ערכים אחרים של ירידה עוצמה בקצות רוחב הסרט, ולא דווקא 3db). בסיס תאורטי: גלים חבילת גלים ספקטרום התמרת פורייה יישומים בהעברת מידע: רוחב פס כלל רוחב הסרט של קרסון אפנון אפנון תדר אפנון משרעת קצב נתונים תחום רחב סרט רוחב סרט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ian Hickman, Practical radio-frequency handbook, 4th ed, Amsterdam London: Newnes, 2007, ISBN 978-0-7506-8039-4
דל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עני – אדם דל אמצעים כלכליים דאל אירן – הפרלמנט של אירלנד דאל – מאכל ממטבח תת-היבשת ההודית המבוסס על קטניות דל (ביגוד) (אנ') – ביגוד מונגולי מסורתי د (דאל) - האות השמינית באלפבית הערבי ذ (ד'אל) - האות התשיעית באלפבית הערבי מקומות אגם דאל – אגם בעיר סרינגאר שבקשמיר בהודו דאל ריאטה – ממלכה שהתקיימה במערב סקוטלנד ובצפון מזרח אירלנד דמויות דאלי – מופיעה בפולקלור הסוואני כ"דאל", אלת הצייד במיתולוגיה הגאורגית אישים מייקל דל – יזם ומיליארדר אמריקאי-יהודי; מייסד, מנכ"ל ויו"ר חברת המחשוב DELL ולדימיר דאל – פילולוג, מילונאי וסופר רוסי מלכי דאל ריאטה – המלכים ששלטו בממלכת דאל ריאטה סלבדור דאלי – צייר ספרדי-קטלאני, מחשובי האמנים הסוריאליסטים במאה ה-20 רואלד דאל – סופר אנגלי רוברט א. דאהל – פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת ייל ארגונים וחברות קבוצת ד.א.ל – חברה ישראלית להנדסה אזרחית דל מגזינס – מו"ל אמריקאי של מגזינים ג'אנטה דאל – מפלגה לשעבר בהודו, שהתקיימה מ-1988 ועד להתפרקותה ב-1999 Dell EMC – תאגיד אמריקאי רב-לאומי המתמחה באספקת מוצרים, שירותים ופתרונות בתחום אחסון וניהול מידע. חברה בת של חברת דל דל (Dell) – יצרנית מחשבים ומוצרי אלקטרוניקה אמריקאית מדעים מדויקים וטכנולוגיות Dell Latitude נבלה (סימן) – נקרא גם דֶל - הסימן   ∇ {\displaystyle \ \nabla } המשמש בעיקר במתמטיקה דארל
הבלדה על הכומתות הירוקות

הבלדה על הכומתות הירוקות (אנגלית: Ballad of the Green Berets) הוא שיר פטריוטי אמריקאי על הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית המכונים "הכומתות הירוקות". למרות חוסר הפופולריות של מלחמת וייטנאם, השיר החזיק במקום הראשון במצעד בילבורד במשך חמישה שבועות בשנת 1966. השיר נכתב על ידי רובין מור, שכתב ספר עיון על יחידת הכומתות הירוקות, ושר אותו סמל המחלקה בארי סאדלר, אשר שירת בעצמו בכומתות הירוקות ונפצע ברגלו במהלך קרב. השיר נכתב לזכרו של לוחם היחידה, ג'יימס גבריאל ג'וניור, הראשון מבני הוואי שנהרגו במלחמת וייטנאם. האלבום של השיר מכר כתשעה מיליון עותקים. השיר מופיע בפס-הקול של הסרט הכומתות הירוקות של ג'ון ויין. כמו כן השיר מופיע בסרט הישראלי סוסעץ של יקי יהושע. השיר זכה למספר רב של ביצועים שונים וגם של פארודיות. מידע על היצירה "הבלדה על הכומתות הירוקות" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"הבלדה על הכומתות הירוקות" באתר SecondHandSongs
פסקל קפה

פסקל קפה (בצרפתית: Pascal Caffet; נולד ב-‏2 במרץ 1962 בטרואה) הוא שף קונדיטור צרפתי שהתמחה בפאטיסריה ובתחום השוקולדים ("שוקולטייה"). זכה בתחרויות חשובות בצרפת ובחו"ל, כולל באליפות העולם בפאטיסריה, ובשוקולדים וגלידות, כמו כן בתואר "העובד הטוב ביותר בצרפת בתחום הפאטיסריה". המדריך לצרכני שוקולד guide des Croqueurs de Chocolat, במהדורת 2008–2009, סיווג אותו בין היוצרים המובילים של שוקולדים "גורמה" בצרפת. פסקל קפה הוא בן של האופה-פאטיסייה ברנאר קפה מן העיר טרואה. מילדות התחיל ללמוד מאביו את מלאכת יצירת המאפים, העוגות והשוקולדים. בשנת 1979 אביו הקים בטרואה את המאפיה וחנות השוקולדים "פאלה די שוקולה" Palais du Chocolat ("ארמון השוקולד") שזכתה ביוקרה ויש לה כיום סניפים בפריז (אחד נסגר בשנת 2010), ברובע סן ז'רמן (2008), ביפן (2004), בטורינו (2009) ובמזרח התיכון. בהמשך למד מדוגמתם של מרסל דריין (בית ספר "לנוטר") ושל ג'קי ז'ילה, שהקים בשנת 1986 את רשת הפצת מוצרי השוקולד והפאטיסרי DGF והשתלם אצל הקונדיטור לוסיין פלטייה. בשנות השמונים המוקדמות כבר השתתף קפה הבן בתחרויות הארציות והבינלאומיות אך בהתחלה נאלץ להסתפק במקום הרביעי - בתחרות "השוליה הטוב ביותר בצרפת" או במקום השני - ב"שוליה הטוב ביותר באירופה" (1982). בשנת 1987, אחרי מות אביו, פסקל ירש, בתמיכת אמו, את העסק המשפחתי, והתחיל לנהלו יחד עם אשתו, פלוראנס. בשנת 1990 החנות והמאפיה הגדילו את שטחן וב-1998 פסקל קפה העביר אותן ממרכז העיר אל הפריפריה. ב-2003 ייסד בוטיק שני וב-2007 אשתו הקימה בוטיק נוסף בתוך השוק "לה האל" (les Halles) של טרואה. בשנת 2010 החברה הגסטרונומית "פושון" רכשה כשותפה 33% מהעסק של פסקל קפה. בין השוקולדים "גורמה" מתוצרתו ניתן לציין כאלה בעלי טעמים וניחוחות של תה ברגמוט (עם תה "ארל גריי"), וניל בורבון, אתרוג, כמו כן תערובות נועזות, מתובלות כמו שוקולד חלב עם קינמון, גנאש ואגוזי לוז פרלינה עם כוסברה. 1989 - יוצר המאפים הטוב בצרפת 1996 אלוף העולם בפאטיסריה ושוקולדים וגלידות תוצרת בית - במילאנו העובד הטוב ביותר בצרפת 2002, 2004 - מדליית כסף וארד באליפות העולם ליוצרי שוקולד בלאס וגאס 2003 - מדליית זהב ואלוף העולם בתחום המאפים והשוקולד - בליון 2006 - אות המסדר להצטיינות של צרפת Ordre national du Mérite בדרגת אביר 2009 - יוצר השוקולד הטוב ביותר בצרפת מדיה וקבצים בנושא פסקל קפה בוויקישיתוף האתר "שוקו פאריס" אתר על שוקולדים גורמה Paris Patisseries | The Pastries & Pastry Shops of Paris
מוד נייתן

מוד נייתן (באנגלית: Maud Nathan;‏ 20 באוקטובר 1862 - 15 בדצמבר 1946) הייתה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, פעילה פוליטית וסופרג'יסטית יהודיה אמריקאית שפעלה למען שיפור תנאי עבודתן של נשים וזכותן להצביע. נייתן נולדה למשפחה יהודית ניו יורקית אריסטוקרטית, אחת מארבעת ילדיהם של אנני אוגוסטה (Annie Augusta) ורוברט ויקס נייתן (Robert Weeks Nathan). למשפחתה שורשים עמוקים בארצות הברית: קרוביה לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונייתן היא בין השאר צאצאית של גרשום מנדס סיישאס (Seixas;‏ 1745 - 1816) - מן המנהיגים הדתיים היהודים הראשונים שנולדו והתחנכו בארצות הברית. אחד מדודניה הוא בנג'מין קרדוזו, שופט בית המשפט העליון, ודודנית נוספת שלה היא המשוררת אמה לזרוס. אחיינה הוא הסופר והמשורר רוברט נייתן. אחותה הצעירה של נייתן, אנני נייתן מאייר (1867 - 1951), הייתה סופרת שתמכה ועודדה השכלה גבוהה לנשים, והייתה המייסדת של ברנרד קולג' (Barnard College) בניו יורק – קולג' הנשים הראשון לתואר ראשון בעיר. בגיל 17, נישאה לקרוב משפחתה, פרדריק נייתן. לשניים נולדה בת אחת, אנט פלורנס נייתן (Annette Florance Nathan), שנפטרה כשהייתה בת 8. פטירתה של אנט הובילה את נייתן לפעילויות צדקה רבות. לאחר שפגשה בג'וזפין שוֹ לואל (Josephine Shaw Lowell) ובעידודה, החלה נייתן להתעניין בשיפור תנאי העסקת נשים. נייתן שימשה כנשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, תפקיד בו החזיקה לפחות 20 שנה. הליגה ביקשה לשפר את תנאי העבודה של מוכרניות בניו יורק. ממצאיה של נייתן בנושא העסקת נשים לימדו אותה כי הנשים שעבדו בחנויות קמעונאיות בניו יורק סבלו מתנאי עבודה ירודים, משכר נמוך תמורת שעות עבודה ארוכות ואף מהטרדה מינית. נוסף על היותה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, כיהנה נייתן כסגנית ליגת הנשים העירונית של ניו יורק (Woman’s Municipal League of New York). היא האמינה באחריותם החברתית של הצרכנים, כמי שצריכים לגלות אחריות באשר לתנאי עבודה במפעלים וסדנאות יזע וצריכים לנהוג כצרכנים אחראיים במהלך קניותיהם. תמיכתה בזכות הצבעה לנשים, נושא שלמענו פעלה רבות, גרמה למתח במשפחתה כשאחיה ואחותה התנגדו לכך. עם זאת, בן זוגה, פרדריק נייתן (שנפטר ב-1919), תמך בה ואף הוביל, בין השאר, את ליגת הגברים עבור זכות בחירה שוויונית (Men’s League for Equal Suffrage). מוד נייתן נפטרה ב-1946, בגיל 84. מדיה וקבצים בנושא מוד נייתן בוויקישיתוף Anne Kaufman, מוד נייתן, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) Seymour “Sy” Brody, מוד נייתן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) Joseph Jacobs, Elvira N. Solis, Cyrus Adler, ‏"מוד נייתן", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) מוד נייתן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Maud Nathan, Some Positive Results of woman Suffrage, New York Times, 1906 Myrna Goldenberg, Annie Nathan Meyer, Jewish Women's Archive. Seymour “Sy” Brody, מוד נייתן, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית) Anne Kaufman, מוד נייתן, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
יוליה אוסטינובה

יוליה אוסטינובה (נולדה ב-31 באוגוסט 1962) היא פרופסור מן המנין במחלקה להיסטוריה כללית ומופקדת הקתדרה בהיסטוריה ע"ש אנה וסם לופין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא עוסקת בהיסטוריה של יוון העתיקה. אוסטינובה נולדה בסנקט פטרבורג ברוסיה. תואר הדוקטור הוענק לה בשנת 1988 מהמכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בלנינגרד. בשנת 1990 עלתה יוליה אוסטינובה לישראל, ומאז גרה בבאר שבע. בשנת 2018 מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקרה מתמקד בתולדות הדת ובתפקידה בחברה היוונית העתיקה. בנוסף למקורות ההיסטוריים והארכאולוגיים, מבססת יוליה אוסטינובה את עבודתה על גישה רב-תחומית, העושה שימוש בתוצאות המחקרים בנוירופסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה להבנת תופעות היסטוריות. Ustinova, Y. 1999. The Supreme Gods of the Bosporan Kingdom : Celestial Aphrodite and the Most High God. Leiden (Brill). Ustinova, Y. 2009. Caves and the Ancient Greek Mind. Descending Underground in the Search for Ultimate Truth, Oxford (Oxford University Press) Ustinova, Y. 2018. Divine Mania: Alteration of Consciousness in Ancient Greece. London (Routledge) יוליה אוסטינובה, באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב יוליה אוסטינובה, באתר אקדמיה יוליה אוסטינובה (1962-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יום נפלא ללב שבור

יום נפלא ללב שבור (באנגלית: A lovely Sunday for Creve Coeur) הוא מחזה שנכתב בשנת 1979 על ידי טנסי ויליאמס. המחזה מתרחש בארצות הברית בדירה בשכונת מצוקה ועוסק בארבע נשים. דורותיה (דותי) מורה לאזרחות שמפתחת תקוות שוא ליחסים רומנטיים עם מנהל בית ספר התיכון בו היא עובדת. היא גרה עם בודי, אישה גרמניה מבוגרת וטובת לב שמנסה לשדך לה את אחיה התאום (באדי). דותי מפחדת להישאב לחיים של שיגרה חסרת תשוקה ולכן לא מעוניית בשידוך. שכנתן, סופיה גלוק, אף היא גרמניה סובלת מפגיעה נפשית, כנראה בהקשר למות אמה הלוט בערפל כשנתיים לפני התרחשות המחזה ורואה רוחות רפאים. לסיטואציה זאת מצטרפת הלנה, מורה לתולדות האומנות, קולגה של דותי בתיכון, המייצגת את היפוכה של בודי: מטופחת, קרה, מחושבת וסרקסטית. האינטרס שלה הוא לשכנע את דותי לעבור לגור עימה בדירת יוקרה, כדי לחסוך בהוצאות. המחזה כולו מתרחש ביום אחד בו מתוכנן פיקניק על שפת אגם קרב-קיור (משמעות השם היא לב שבור בצרפתית). במהלך היום מתגלה לנו עברה הרומנטי של דותי, תקוותיה של בודי להיות דודה לאחר שהתיאשה מלהיות אמא בעצמה, ניסיונותיה להגן על דותי מפני הלנה ועל סופי מפני פחדיה. לקראת סוף העלילה דותי מגלה שאהובה תעתע בה והוא עתיד לשאת אישה אחרת ממעמד חברתי גבוה יותר. המחזה מציג חיי שיגרה של נשים קשות יום המשתוקקות לאהבה וזוגיות. דרכן לשרוד בעולם קשה מבטאת גישה אופטימית של המחזאי. המחזה הועלה ב-1991 ב"סמינר הקיבוצים", בבימויה של דורית ירושלמי ובתרגומה של שרון פרמינגר ("יום נפלא לשברון לב"). המחזה הוצג בשנת 2010 על ידי תיאטרון מיקרו.
פגי ליפטון

מרגרט אן "פגי" ליפטון (באנגלית: Margaret Ann "Peggy" Lipton;‏ 30 באוגוסט 1946 – 11 במאי 2019) הייתה שחקנית, זמרת ודוגמנית יהודייה-אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותיה בסדרת הטלוויזיה "כנופיה חוקית" (אנ'), שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב. ידועה גם בתפקידה ב"טווין פיקס" של דייוויד לינץ', בתור נורמה ג'נינגס. ליפטון נולדה בניו יורק, למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי מרוסיה ומלטביה. בתם של ריטה הטי והרולד ליפטון. גדלה בכפר לורנס שבלונג איילנד עם אחיה רוברט וקנת'. למדה בבית ספר המקצועי לילדים(אנ') שבניו יורק סיטי. החלה בתור דוגמנית כשהתגלתה על ידי חברת הדוגמנות פורד. בגיל 18 עברה עם משפחתה להתגורר בלוס אנג'לס וחתמה חוזה עם חברת ההפקות הקולנועיות "סרטי יוניברסל". את הופעת הבכורה שלה ערכה בתוכנית הטלוויזיה הקומית "המופע של ג'ון פורסיית'" (אנ'). ליפטון התפרסמה ברחבי ארצות הברית בשנת 1968 כשנבחרה לתפקיד ראשי בדרמת המשטרה "כנופיה חוקית", כשהופיעה במשך חמש שנים בסדרה בדמותה של ג'וליה בארנס, וזכתה על כך בפרס גלובוס הזהב ב-1970 ובארבע מועמדויות לפרס אמי. לאחר מכן שיחקה בסדרת הדרמה של דייוויד לינץ' "טווין פיקס" בה גילמה את נורמה ג'נינגס, בעלת קפיטריה קטנה. ליפטון השתתפה גם בגרסה הקולנועית של לינץ' לסדרה "טווין פיקס: אש הולכת איתי" ב-1992. שיחקה ב-1997 בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד קטן בתור דודתה של הדמות הראשית בסרט "כנופיה חוקית"; אשר מבוססת על סדרת הטלוויזיה בה כיכבה ליפטון בשנות השישים והשבעים. בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנה… ג'וני!" שיצר פול רייזר לרשת הולו. ניהלה זוגיות מתוקשרת עם הזמר אלביס פרסלי, אך מערכת היחסים לא צלחה והשניים נפרדו. בצעירותה חקרה ליפטון את דתות העולם ובעיקרן את ההינדואיזם ואת הסיינטולוגיה.[דרוש מקור] בשנת 1974 נישאה ליפטון למוזיקאי קווינסי ג'ונס, לזוג נולדו שתי בנות, השחקנית ומעצבת האופנה קידאדה ג'ונס (אנ') והשחקנית ראשידה ג'ונס. לאחר נישואיה החליטה לנטוש את תחום המשחק ולהתמקד יותר בחיי משפחתה. ליפטון וג'ונס התגרשו בשנת 1989, לאחר שנפרדו עוד ב-1986. בשנת 2004 אובחנה ליפטון כחולת סרטן המעי הגס, לאחר תקופת טיפולים כימותרפיים ארוכה שנמשכה למעלה משנה החלימה זמנית מהמחלה. נפטרה מסרטן המעי הגס בלוס אנג'לס ב-11 במאי 2019. מדיה וקבצים בנושא פגי ליפטון בוויקישיתוף פגי ליפטון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פגי ליפטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פגי ליפטון, באתר AllMovie (באנגלית) פגי ליפטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) פגי ליפטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פגי ליפטון, באתר AllMusic (באנגלית) פגי ליפטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) פגי ליפטון, באתר Discogs (באנגלית)
יצחק ירוחם דיסקין

הרב יצחק ירוחם דיסקין (כ"ב בשבט ה'תקצ"ט, בפברואר 1839 – כ"ט בשבט ה'תרפ"ה, 23 בפברואר 1925) היה מחשובי הרבנים האשכנזיים של היישוב הישן בירושלים בין השנים 1908–1925. נולד בלומז'ה, בן יחיד לרב יהושע לייב דיסקין המפורסם בכינוי המהרי"ל דיסקין, ולהינדה רחל לבית ברוידא. בשנת תרט"ו (1855) התייתם מאמו. למד אצל אביו, ולמרות גדלותו בתורה לא רצה להתפרנס מן הרבנות. נשא לאשה את בת הנגיד זכריה זלקינד. לאחר פטירת אשתו נשא, בשנת ה'תרס"ד (1904), את ינטה בת דוד פישהוף, והשניים התיישבו בעיר אוּמן. אחרי פטירת אביו, בשנת ה'תרנ"ח (1898), ביקשו ממנו ראשי היישוב הישן בירושלים לעלות לארץ ישראל ולעמוד בראש המוסדות שייסד וניהל אביו – בית היתומים דיסקין וישיבת אהל משה. אולם רק כעבור עשור, באלול ה'תרס"ח (1908), עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. לאחר פטירת הרב שמואל סלנט, בשנת ה'תרס"ט (1909) הרב דיסקין נחשב לאחת הסמכויות הרבניות הבכירות של עדת האשכנזים בירושלים[דרוש מקור]. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועלתה הצעה למנותו כרבה האשכנזי של ירושלים, אולם המינוי לא צלח עקב התנגדויות. היה בין המתנגדים להקמת הרבנות הראשית, והיה בין מייסדי העדה החרדית. לאחר שעלה לארץ ישראל, נשא לאשה את מרת הענא רבקה בת ר' משה צבי מנקין. נפטרה בכ"ח שבט תש"ג, וקבורה בהר הזיתים, ועל קברה נחרת "פ"נ הרבנית הענא רבקה א' הגאון רי"י דיסקין, בת ר' משה צבי מנקין". לרב יצחק ירוחם דיסקין נולדו מאשתו הראשונה בן ובת. הבן בנימין דיסקין התגורר בעיר דווינסק, ונפטר בגיל צעיר. הבת הלנה נישאה לרפאל שולמן, שהיה סוחר עשיר בלטביה. על פי הידוע, בני הזוג שולמן ושלושת ילדיהם נספו בשואה. ידיעה על פטירתו של הרב דיסקין, כתב העת "בית ועד לחכמים", אדר תרפ"ה יצחק ירוחם דיסקין (1839-1925), דף שער בספרייה הלאומית הייתה בתו של הרב ברוידא, רבה של וולקוביץ. היה בנו של "ר' לייב בטלן", שכיהן כרבה של דווינסק, בעל "זכר יהודה". זאת לאחר שנתאלמנה מבעלה הראשון, ר' שלמה יהודה דרבין, בשנת תרע"ו. היא הייתה אחות אביו של הרב פתחיה מנקין מפתח תקווה, אביו של הרב משה צבי נריה.
תעלת אילינוי ומישיגן

תעלת אילינוי ומישיגן (באנגלית: Illinois and Michigan Canal) היא תעלה באורך 155 קילומטרים שחיברה בין שכונת ברידג'פורט שעל הנהר שיקגו לבין העיירה לה-סאל פרו שעל הנהר אילינוי. התעלה נחנכה על ידי ראש עיריית שיקגו בשנת 1848 ואיפשרה מעבר ספינות סוחר מאזור הימות הגדולות לנהר המיסיסיפי ומשם למפרץ מקסיקו. בזכות התעלה הפכה שיקגו להיות מרכז התחבורה המרכזי בארצות הברית. בשנת 1900 נפתחה תעלת התברואה והספינות של שיקגו אשר מילאה מאותה עת את תפקיד תעלת אילינוי ומישיגן שהפסיקה לחלוטין את פעילותה בשנת 1933. בשנת 1964 הוכרו שמונה מבנים ששימשו לוויסות התעלה בין לוקפורט ללה-סאל פרו כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית. חלקים מהתעלה מולאו בעפר אך מרבית השטח יועד לשימור כחלק מ"מסדרון המורשת הלאומי של תעלת אילינוי ומישיגן". מדיה וקבצים בנושא תעלת אילינוי ומישיגן בוויקישיתוף Illinois & Michigan Canal National Heritage Corridor Canal and Regional History Special Collection at Lewis University Illinois & Michigan Canal State Trail Chicago Historical Society: Illinois & Michigan Canal The Illinois and Michigan Canal, 1827–1911: A Selection of Documents from the Illinois State Archives Metropolitan Water Reclamation District of Greater Chicago Canal Corridor Association Ottawa Visitors Center Will County Historical Society, housed in original Canal Office ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דל פסקטורה

דל פסקטורה (באיטלקית: Dal Pescatore - "מהדייג" או "אצל הדייג") היא מסעדה בקנטו סול'אוליו (Canneto sull'Oglio), צפונית לפארמה באיטליה. השפים הם נאדיה סנטיני, ג'ובאני סנטיני וברונה סנטיני. דל פסקטורה נוסדה ב-1926 כשסבה של הבעלים הנוכחיים, נאדיה סנטיני, רכש בקתת דייג לגדות האגם ופתח בה אוסטריה (osteria - מסעדה איטלקית המשרתת קהל לקוחות קבוע) קטנה ביחד עם אשתו. בתחילה המסעדה הגישה מטבח מנטובני פשוט ומסורתי, אך כיום היא מגישה מטבח איטלקי חדש. מרתף היין שלה נחשב לאחד הטובים באיטליה. נדיה סנטיני נולדה ב-19 ביולי 1954, למדה כימיה של מזונות ואחרי-כן למדה במכון למדעי המדינה במילאנו, שם פגשה את בעלה אנטוניו. הם יצאו למסע לימוד בטובות במסעדות צרפת, בתחילת דרכה בישלה מטבח לומבארדי קלאסי ואחר-כך מטבח חדשני יותר. דל פסקטורה נבחרה במקום ה-38 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2011, נבחרה במקום ה-36 במשאל בשנת 2010, ובמקומות ה-23 עד ה-48 בין השנים 2009-2002. היא גם מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וכלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. בין המנות הידועות שהיא מגישה ניתן למצוא את הטורטלי הממולא בדלעת, אמרטו, פרמזן ומוסטארדה (Mostarda - מעדן פרות ברוטב חרדל); פרוסת טרין עגבניות עטופה בפרוסות חצילים ומתובלת בפרחי בזיליקום ושמן זית; פילה סוס ברוטב עשיר, מיאליאנו (חזיר בר איטלקי) אפוי בשלמותו בתנור עם עשבי תיבול; בשר עגל בתנור שנצלה במשך שעות עם רוזמרין בר; מנות דגים ופירות ים, קינוחים שהם בדרך כלל על בסיס פירות ועוד. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 32. מדיה וקבצים בנושא דל פסקטורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דל פסקטורה אוליבר ת'רינג, ביקורת: דל פסקטורה, לומברדיה, איטליה, oliverthring.com‏, 13 באוקטובר 2008 אביטל ענבר, פרויקט נשים / איטליה - שפיות עם כוכבי מישלן, "מסע אחר" 180 יואט לינג פאנג, דל פסקטורה (איטלקית) - סקירה - קנטו סול'אוליו, מנטובה, איטליה (10/10)‏, worldfoodieguide.wordpress.com‏, 26 ביוני 2008 אביטל ענבר, כוכבות במטבח, "nrg מעריב", 24 בפברואר 2002 מסעדת דל פסקטורה במקום ה-38 בטיבה בעולם לפי משאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2011 סקירה, דל פסקטורה (איטלקית) - מנטובה, איטליה (10/10), 26 ביוני 2008. מסעדת דל פסקטורה במדריך השולחנות הגדולים בעולם
הסהר הפורה

הסהר הפורה (באנגלית: Fertile Crescent) הוא אזור במזרח התיכון, המצוי כיום בשטחי המדינות הבאות: ישראל, קפריסין, לבנון, ממלכת ירדן, סוריה, עיראק, דרום מזרח טורקיה ומצרים. אזור זה נחשב כ"ערש הציוויליזציה", והוא נחלק בדרך-כלל לשני אזורים עיקריים: מסופוטמיה והלבנט. חלק מן ההגדרות המאוחרות יותר כוללות גם את הנילוס המצרי. המונח הוצע לראשונה על ידי ארכאולוג מאוניברסיטת שיקגו – ג'יימס הנרי ברסטד אשר היה מייסדו ומנהלו של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. אזור הסהר הפורה הוא אזור פורה המוקף מדבריות. צורתו – צורת סהר, והוא מוזן על ידי נהרות הנילוס, הפרת והחידקל ובמידה סמלית הירדן. שטחי העיבוד החקלאיים מהווים בין 400,000 ל־500,000 קמ"ר, ומתגוררים בהם כ־50 מיליון תושבים. ההתיישבות האנושית בסהר הפורה קדומה מאוד, בין העתיקות בעולם מחוץ לאפריקה. האתרים הפלאוליתיים החשובים ביותר נמצאים בהרי זגרוס, בעמק הירדן, כמו גם בכרמל ובגליל. הומינידים ישבו באתרים כגון עובדייה בישראל כבר לפני כמיליון וחצי שנים, בתקופה הפלאוליתית התחתונה. במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה, לערך 250,000 עד 50,000 שנים לפני זמננו, יושב האזור על ידי האדם הניאנדרטלי כמו גם האדם הנבון, שהתגוררו במערות ובאתרים פתוחים, צדו בעלי חיים גדולים, השתמשו באופן סדיר באש וקברו לעיתים את מתיהם. אתרים ידועים מתקופה זאת הם מערת שנידאר בצפון עיראק ומערת כבארה, מערת תנור ומערת הגדי בישראל. הכפרים הראשונים בעולם קמו באזור זה, תחילה יישובי הקבע של התרבות הנאטופית בלבנט, שהסתמכו עדיין על ציד חיות בר ולקט צמחים, ולאחר מכן הופיעו הכפרים החקלאיים הנאוליתיים. ייצור המזון באזור זה, שהחל עם ביות חיות המשק וצמחי התרבות בתקופה הנאוליתית, לפני כ-11,000 שנים, הוא הקדום בעולם. באזור גידלו שעורה, חיטה, אפונה, פשתה ועדשים, וכן בייתו את הצאן, הבקר והחזיר. באזור זה שכנו ציוויליזציות עתיקות: ארם נהריים (עיראק וסוריה), פרס, עילם ומדי (כל השלוש במערב איראן), אנטוליה (טורקיה), הלבנט (סוריה, לבנון, ישראל וירדן), ומצרים העתיקה, מתקופת עליית תרבות שומר באלף ה-4 לפנה"ס עד כיבוש האזור על ידי אלכסנדר הגדול במאה ה-4 לפנה"ס. יש כאלו שלא כוללים את מצרים העתיקה באזור בסהר הפורה, למרות שהיא הייתה תרבות בעלת השפעה מובהקת באזור. הסהר הפורה נחשב בהיסטוריוגרפיה המערבית לערש הציוויליזציה האנושית. הוא היה האזור הראשון בו התפתחה באינטנסיביות החקלאות, בו הומצא הכתב הראשון, הגלגל, בו נוצרו לראשונה מרכזי שלטון, קודקסי חוקים, כמו גם רבדים חברתיים כגון עבדות וצבא, ובו הונחו יסודות האסטרונומיה והמתמטיקה. תנועת הכנענים דגלה בברית המיעוטים של ארץ הפרת, המרחב השמי של הסהר הפורה, המשתרעת משולי רמת איראן ועד גבולה המזרחי של מצרים, כנגד הפן ערביות. המזרח התיכון הקדום ז'או בוטרו, אן לה פיר, שומר ואכד: הערים והכתב (3500 לפנה"ס-2000 לפנה"ס), בתוך: פייר וידאל-נאקה (עורך), תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 1994, עמ' 12–13. מדיה וקבצים בנושא הסהר הפורה בוויקישיתוף הסהר הפורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הסהר הפורה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) מרונים, דרוזים, עלווים, צ'רקסים, בדואים, מתואלים, כורדים
פייטרו אוטובוני

פייטרו אוטובוני (באיטלקית: Pietro Ottoboni ‏ 2 ביולי 1667 - 29 בפברואר 1740) היה חשמן איטלקי ובן-אחיינו של האפיפיור אלכסנדר השמיני (שגם שמו היה פייטרו אוטובוני). הוא זכור בעיקר כפטרון מוזיקה ואמנות. אוטובוני נטה לחיי זוהר ופאר ונהנה מתענוגות החושים, אך לצד פזרנותו הנהנתנית היה גם נדיב, נכון לשרת ומרבה במתן צדקה. מוזיקאים בתחומים שונים, מגדולי היוצרים והמבצעים באיטליה, בהם הכנר והמלחין ארכאנג'לו קורלי והקסטראטו אנדראה אדאמי, חסו בצלו ויחד עם אחרים הופיעו מדי שבוע בארמונו וביצעו מיסות, מוטטים, סינפוניות וקונצ'רטי גרוסי. יצירות רבות הוקדשו לו ואפשר שיוצריהן קיבלו שכר נדיב תמורתן. נדיבותו שלא ידעה גבולות ומסירותו הקנאית למוזיקה, כפי שהגדירה שארל דה בוסה, הביאוהו לחסרון כיס מתמיד. מדיה וקבצים בנושא פייטרו אוטובוני בוויקישיתוף לוול לינדגרן, "פייטרו אוטובוני", גרוב אונליין