laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק דייטון

מארק ברנדט דייטון (באנגלית: Mark Brandt Dayton; נולד ב-26 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מינסוטה ה-40, מינואר 2011 עד ינואר 2019. לפני כן כיהן כסנאטור מטעם מינסוטה בשנים 2001–2007. דייטון נולד במינאפוליס, לגוונדולן לבית ברנדט וברוס. הוא נינו של איש העסקים ג'ורג' דייטון (אנ'), מייסדה של חנות הכלבו "דייטון" שהתפתחה לימים לתאגיד הענק טארגט. הוא למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת ייל וסיימו ב-1969. בתקופת לימודיו נפצע קשה בתאונה במהלך משחק הוקי קרח של נבחרת האוניברסיטה. בהמשך החל לעבוד כמורה בלואר איסט סייד שבניו יורק, עד שנת 1971, וכסמנכ"ל הממונה על עניינים כלכליים בחברת שירות ציבורי בבוסטון שבמסצ'וסטס, עד 1975. בשנים 1975–1976 עבד כעוזר חקיקתי לסנאטור מטעם מינסוטה דאז, וולטר מונדייל, טרם היבחרו לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1976. בהמשך שירת כעוזר למושל מינסוטה הדמוקרט, רודי פרפיץ'. הוא גם נבחר לעמוד בראש המחלקות לפיתוח כלכלי ופיתוח אנרגטי במשרד המושל. ב-1990 נבחר למבקר הכללי של מינסוטה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1995. תחילה התמודד דייטון לסנאט ב-1982, אך הפסיד לסנאטור הרפובליקני המכהן דייוויד דרנברגר. לבסוף התמודד שוב ב-2000, והביס את הסאנטור הרפובליקני המכהן רוד גראמס. הוא מימן בעצמו את עלות קמפיין הבחירה שלו, שעמדה בסך 12 מיליון דולר. בעת כהונתו בסנאט הצביע נגד הרשאה לפתיחת מלחמת עיראק וקידם מספר יוזמות חקיקתיות. ב-2006 בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת בסנאט, בנימוק כי חווה מפח נפש מוושינגטון די. סי. ומהצורך בגיוס כספים. בינואר 2009 הכריז דייטון על כוונתו להתמודד למשרת מושל מינסוטה. לבסוף גבר על יריבו הרפובליקני לאחר בחירות צמודות. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל. יוזמותיו החקיקתיים המרכזיים בעת כהונתו כמושל הם אישור נישואים חד-מיניים במינסוטה, ובניית אצטדיון חדש עבור המינסוטה ויקינגס מליגת ה-NFL, הנקרא "U.S. Bank Stadium" (אנ'). דייטון גרוש בשנית ואב לשניים מנישואיו הראשונים. מדיה וקבצים בנושא מארק דייטון בוויקישיתוף מארק דייטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארק דייטון, אתר מושל מינסוטה הדף של מארק דייטון בפייסבוק מארק דייטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Minnesota Governor Election Results: Mark Dayton Wins 2014 Race, הפינגטון פוסט, 4 בנובמבר 2014 סוכנויות הידיעות, 1/4 מארה"ב: מינסוטה אישרה נישואים חד מיניים, באתר ynet, 15 במאי 2013
איימי קלובשר

איימי ג'ין קלובשר (באנגלית: Amy Jean Klobuchar; נולדה ב-25 במאי 1960) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת מינסוטה מאז 2007. קלובשר, בתם של רוז לבית הויברגר וג'יימס ג'ון "ג'ים" קלובשר (אנ'), נולדה בפלימות' שבמינסוטה, פרבר של העיר מינאפוליס. אימה הייתה מורה ואביה הוא עיתונאי וסופר. היא ממוצא סלובני מצד אביה וממוצא שווייצרי מצד אימה. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ייל בשנת 1982. באוניברסיטה הייתה חברה בארגון הקולג' הדמוקרטי, המאגד סטודנטים חברי המפלגה הדמוקרטית ברחבי ארצות הברית. ב-1985 סיימה תואר J.D במשפטים באוניברסיטת שיקגו. במהלך לימודיה הייתה עורכת בכתב העת היוקרתי "Chicago Law Review". קלובשר עבדה כתובעת והייתה שותפה בפירמות עורכי הדין Dorsey & Whitney ו-Gray Plant Mooty. ב-1998 נבחרה כתובעת הכללית של מחוז הנפין, המחוז המאוכלס ביותר במינסוטה, וב-2000 נבחרה לכהונה נוספת. בשנת 2001 העניק לה כתב העת המקומי "Minnesota Lawyer" את התואר "עורכת הדין של השנה". היא שירתה כנשיאת איגוד המשפטנים של מחוזות מינסוטה מנובמבר 2002 ועד לנובמבר 2003. בשנת 2005 הכריז הסנאטור הדמוקרטי המכהן, מארק דייטון, כי בכוונתו להתמודד על תפקיד מושל מינסוטה ולא על כהונה שנייה בסנאט. כבר אז נחשבה קלובשר כמועמדת המועדפת מטעם מפלגת העבודה החקלאית של מינסוטה (הכינוי המקומי למפלגה הדמוקרטית). היא גברה על יריביה הדמוקרטים בפריימריז, ולבסוף הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, מארק קנדי. היא לא זכתה ברוב הקולות רק בשמונה מ-87 המחוזות של מינסוטה. ב-3 בינואר 2007 החלה את כהונתה בסנאט. בנובמבר 2012 התמודדה לכהונה שנייה בסנאט, ושוב הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, חבר בית הנבחרים המדינתי. גם בבחירות לכהונה שלישית, בנובמבר 2018, זכתה ברוב גדול. בפברואר 2019 פרסם הניו יורק טיימס כי קלובשר מתעללת באופן סדרתי בכפופים לה, וכופה עליהם לבצע מטלות שונות שאינן במסגרת תפקידם. בסנאט חברה קלובשר בוועדת המשפט, מכהנת כיושבת ראש בשיתוף בוועדה הכלכלית, וכחברה בועדת המסחר, המדע והתחבורה ובועדת החקלאות, התזונה והיערנות, וכן בוועדה לחוקים וממשל. בשנת 2019 הכריזה קלובשר על התמודדותה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 לקראת הבחירות הכלליות לנשיאות בשנת 2020. בפברואר 2020 הצליחה להפתיע רבים, כאשר הגיעה למקום השלישי בפריימריז בניו המפשייר, ובכך הפכה למועמדת יותר בולטת, ואולם בהמשך פרשה והביעה תמיכה בג'ו ביידן. קלובשר נשואה לג'ון בסלר, פרופסור למשפטים באוניברסיטת בולטימור, ואם לילדה. מדיה וקבצים בנושא איימי קלובשר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איימי קלובשר (באנגלית) איימי קלובשר, ברשת החברתית פייסבוק איימי קלובשר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איימי קלובשר, ברשת החברתית אינסטגרם איימי קלובשר, סרטונים בערוץ היוטיוב איימי קלובשר, ברשת החברתית Goodreads איימי קלובשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איימי קלובשר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Klobuchar easily wins second term, 6 בנובמבר 2012 ynet, המועמדת לנשיאות חטפה עצבים ואכלה סלט במסרק, באתר ynet, 23 בפברואר 2019 סוכנויות הידיעות‏, ארה"ב: איימי קלובשר פרשה מהפריימריז הדמוקרטיים, באתר וואלה, 2 במרץ 2020
ג'ון ת'ון

ג'ון ת'ון (באנגלית: John Thune; נולד ב-7 בינואר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. מכהן כסנאטור מטעם מדינת דרום דקוטה מ-2005, קודם לכן כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. ת'ון נולד בעיר פיר שבדקוטה הדרומית וגדל בעיירה מורטו. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת ביולה בקליפורניה וב-1984 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרום דקוטה. שימש עוזרו של הסנאטור ג'יימס אבדנור בוושינגטון ולאחר מכן כעוזרו של אבדנור בעת שכיהן כמנהל הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים. ב-1989 שב לדרום דקוטה ומונה למנכ"ל המפלגה הרפובליקנית במדינה. ב-1991 מונה למנהל שירותי הרכבת במדינת בדרום דקוטה וב-1993 למנהל איגוד הרשויות המוניציפליות במדינה. ב-1996 התמודד ונבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית, הוא נבחר לתפקיד שוב ב-1998 וב-2000. הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2003. בנובמבר 2002 התמודד לסנאט של ארצות הברית, הוא הפסיד לסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, טים ג'ונסון בפער של 524 קולות (0.15%). ב-2004 התמודד שוב לסנאט, הפעם מול הסנאטור המכהן טום דאשל שהיה מנהיג המפלגה הדמוקרטית בסנאט. ת'ון ניצח בבחירות ברוב של 50.6% והושבע לתפקידו בינואר 2005. בנובמבר 2010 נבחר לתקופת כהונה נוספת, מבלי שהוצב מועמד מולו בבחירות בשל הפופולריות הרבה לה זכה וב-2016 נבחר לכהונה שלישית רצופה. הוא כיהן בסנאט כיו"ר ועדת המסחר, המדע והתחבורה, כחבר בוועדת החקלאות, התזונה והיערנות וחבר בוועדת הכספים. בנוסף הוא כיהן כראש ועידת חברי הסנאט הרפובליקנים, התפקיד השלישי בחשיבותו בסיעה לאחר מנהיג הסיעה והמצליף. ב-3 בינואר 2019, עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, החל לכהן כמצליף מפלגת הרוב. ת'ון נשוי ואב לשתי בנות. מדיה וקבצים בנושא ג'ון ת'ון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון ת'ון (באנגלית) ג'ון ת'ון, ברשת החברתית פייסבוק ג'ון ת'ון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ון ת'ון, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ון ת'ון, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ון ת'ון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון תון באתר הסנאט ג'ון ת'ון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
כרישון לבן-קצוות

כְּרִישׁוֹן לְבַן-קְצָווֹת (שם מדעי: Triaenodon obesus) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הכרישיים ומהווה מין יחיד בסוגו. הכריש נפוץ בשוניות אלמוגים ברחבי הימים הטרופיים השונים ברחבי האוקיינוס השקט וההודי מדרום-מזרח אפריקה ועד מרכז אמריקה. זהו כריש קטן יחסית שאורכו עד 1.6 מטר ומשקלו כ-18.3 ק"ג והוא נראה רזה, בעל פה גדול ועטור שיניים רבות, עיניים גדולות עם תלמים ושני זיזים ליד הנחיריים. הכריש נח ביום על קרקעית הים, בדרך כלל בעומק 8-40 מטר ובניגוד לרוב הכרישים הוא לא צריך לשחות ללא הפסקה כדי לנשום. בלילה הכרישים יוצאים לציד בלהקות שמתנפלות על כל חיה קטנה, בין השאר דגים, סרטנים, דיונונים ותמנונים ולעיתים גם דגי סחוס קטנים יותר. עם זאת הם אינם מסוכנים לאדם. הכרישים במצב פגיע, עקב דיג מופרז שלהם, שיעור רבייה איטי ואזורי חיות מוגבלים יחסית. מדיה וקבצים בנושא כרישון לבן-קצוות בוויקישיתוף כרישון לבן-קצוות, באתר ITIS (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, באתר NCBI (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, באתר FishBase (באנגלית) כרישון לבן-קצוות, באתר GBIF (באנגלית) כרישון לבן-קצוות באתר הרשימה האדומה של IUCN כְּרִישׁוֹן לְבַן-קְצָווֹת במילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
קום

האם התכוונתם ל... מקומות באיראן קום (עיר) (קֹם, قم) – בירת פרובינציית קום במרכז איראן, קדושה לאסלאם השיעי קום (פרובינציה) – אחת מ-31 פרובינציות איראן, העיר קום היא בירתה קבוצה אתנית ושפה בקמרון קום (קבוצה אתנית) (אנ') – קבוצה אתנית ברפובליקת קמרון קום (שפה) (אנ') – שפתם של בני הקבוצה האתנית קום בקמרון אחר קום (גבינה) (אנ') – המרכיב המוצק של החלב לאחר החמצתו, ראו הגבנה#הגבנה חומצית אישים: אוטו קום – מפקד בכיר בוואפן אס אס יאן קום – יזם יהודי-אמריקאי COM (פירושונים) קם
אל-מסדר

אל-מַסְדַר (בערבית: المصدر, בתעתיק מדויק: אלמצדר; "המקור") היה אתר חדשות ישראלי בשפה הערבית עבור קהל הקוראים הערבי הן בישראל והן ברחבי העולם הערבי. האתר הוקם ב-2013 במסגרת הארגון האמריקני The Israel Project על ידי העיתונאית הישראלית שמרית מאיר. מערכת האתר ישבה בתל אביב וכללה יהודים וערבים ישראלים. קדמה לאתר מערכת חדשות קטנה יותר שהפעילה משנת 2011 דף פייסבוק בערבית בשם "ישראל ללא צנזורה" (إسرائيل بدون رقابة) שזכה להצלחה וליותר מ-1.3 מיליון לייקים. מטרתו של האתר הייתה להגיש לקורא הערבי מידע וחדשות על ישראל ללא תיווך של אתרי חדשות ערביים, אם כי הוא עסק גם בתחומים שאינם קשורים לישראל. האתר גם דיווח על תכנים ונושאים שלא זכו להתייחסות רבה בתקשורת הערבית כגון התייחסות לנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב. בסוף אפריל 2019 הודיעה מאיר כי האתר נסגר, ופעילותו תועבר לגופים אחרים. לדבריה, הסיבה לסגירת האתר איננה כלכלית. אתר האינטרנט הרשמי של אל-מסדר אל-מסדר, ברשת החברתית פייסבוק אל-מסדר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אל-מסדר, ברשת החברתית אינסטגרם דליה בן ארי, הגלצניקית לשעבר שמספקת חדשות ומידע למיליוני קוראים ערבים בעולם, באתר Xnet‏, 1 ביולי 2005 מזל מועלם, 'אין פלקט של ערבי, כמו שאין פלקט של יהודי', אל-מוניטור, 27 בנובמבר 2014 רותם שטרקמן, "בלי פייסבוק האינתיפאדה הזאת היתה נעצרת אחרי חודש", באתר TheMarker‏, 4 במרץ 2016 דף הפרויקט, באתר הארגון The Israel Project إسرائيل بدون رقابة, פייסבוק من نحن ("מי אנחנו"), באתר אל-מסדר (בערבית) מזל מועלם, 'אין פלקט של ערבי, כמו שאין פלקט של יהודי', אל-מוניטור, 27 בנובמבר 2014 איתמר ב"ז, "האתר נסגר אבל הפעילות תימשך בפורמט אחר", באתר העין השביעית, 30 באפריל 2019
עמית ביר-כץ

עמית ביר-כץ (נולד ב-8 בדצמבר 1988) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הסנטר בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית, גובהו 2.08 מ'. ביר-כץ החל לשחק כדורסל בכיתה ו' בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. לאחר סיום לימודיו בתיכון קיווה לשחק במכללת סיינט ג'ונס מניו יורק, אך לא קיבל לכך אישור מצה"ל. תחת זאת, הצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הפועל לב השרון מהליגה הלאומית. בסיום העונה ירדה לב השרון ליגה, וביר-כץ עבר לאליצור יבנה. לאחר עונה אחת, הצטרף למכבי הוד השרון, אף היא מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק במשך שתי עונות. בעונת 2011/2012 הצטרף לראשונה לקבוצה מליגת העל, הפועל גלבוע גליל, בשורותיה שיחק במשך שתי עונות. בעונת 2013/2014 עבר למכבי אשדוד, וקלע 4 נקודות בממוצע למשחק. את עונת 2014/2015 פתח בקבוצת ז'לונה גורה מליגת העל הפולנית, אך עזב אותה תוך זמן קצר, והצטרף להפועל אילת. ב-25 באוגוסט 2015 חתם לעונה אחת בעירוני נהריה ובמהלך העונה עבר להפועל חולון. בעונת 2016/2017 חזר לשחק בשורות הפועל גלבוע גליל. ב-31 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בהפועל אילת. ב-26 בספטמבר 2018 חתם לעונה אחת בבני הרצליה ב-8 במרץ 2019 חתם בהפועל תל אביב עד לסוף העונה. בקיץ 2019 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית, בעונה זו העמיד ממוצע של 8 נק' ו-5.3 ריב' אך למרות יכולת אישית טובה קבוצותו סיימה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית. בקיץ 2020 חתם בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית פרופיל, באתר eurobasket(הקישור אינו פעיל, 12 בפברואר 2020) עירד צפריר, עמית ביר-כץ: "אולאג'ואן? תן לי להיות עידו קוז'יקרו", באתר הארץ, 2 בדצמבר 2015 אור שקדי‏, "הפועל אילת: עמית ביר-כץ חתם לעונה", באתר וואלה, 31 באוגוסט 2017 שמואל מוניץ, "עמית ביר-כץ חתם בבני הרצליה", באתר ynet, 26 בספטמבר 2018 ברק חקלאי, עמית ביר-כץ חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 8 במרץ 2019 רמת השרון: ביר כץ מצטרף, טרנט ניצל אופציית יציאה
מצר דמפייר (פפואה גינאה החדשה)

מצר דמפייר (באנגלית: Dampier Strait) הוא מצר ים באוקיינוס השקט, המפריד בין איי פפואה גינאה החדשה – בריטניה החדשה ממזרח ואומבוי (Umboi) ממערב – ומחבר את ים ביסמרק מצפון עם ים שלמה מדרום. המצר קרוי על שמו של ימאי אנגלי ויליאם דמפייר (אנ'), האירופאי הראשון שהפליג בו בשנת 1700. מצר ויטיאז שמותיו הקודמים של האי הם: "רוק" (Rooke) ו"אי סר ג'ורג' רוק" (Sir George Rook Island). ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ננופואטיקה

ננופואטיקה - כתב עת לספרות קצרה הוא כתב עת ספרותי עברי לשירה, פרוזה קצרה ומאמרים, בעריכת המשוררים גלעד מאירי, ספיר יונס ונצר לאו. בעבר ערכו את כתב העת יחד עם מאירי גם נועה שקרג'י, ואלכס בן-ארי ועורכים אורחים כמו רותם עטר ועוד. מלבד העורכים חברים במערכת כתב העת גם המשוררים אפרת מישורי ורוני סומק. כתב העת "ננופואטיקה" החל לצאת לאור בישראל בהוצאת מקום לשירה, לקראת פסטיבל "מטר על מטר" השישי שהתקיים בירושלים בשנת 2013. משמעות שמו של כתב העת הוא "פואטיקה ננסית" (ננו - ננס ביוונית). בהתאם כולל כתב העת טקסטים קצרים, חלקם כתובים בצורות כתיבה מסורתיות, כמו פרויקט משניות השירה של נועה שקרג’י ועמיחי חסון שנכתב כמדרש מודרני או שירי האיקו של ליאת קפלן, רועי צ’יקי ארד ודרור בורשטיין, וחלקם בצורת כתיבה חופשיות בנות זמננו כמו פרויקט האלגוריתם של ערן הדס. כתב העת עוסק בנושאים שונים. לדוגמה: גיליון 13 עסק במשורר אלן גינסברג, גיליון 17 עסק בשירה עיראקית, גיליון 28 עסק בשירה צרפתית, גיליון 31 עסק בסוכר, גיליון 32 עסק בשירה סורית וגיליון 34 עסק בשופינג. בפתח הגיליון הראשון של כתב העת כתבו חברי המערכת: ננופואטיקה היא תופעה ספרותית מובהקת של תקופתנו. מקורה בין השאר במפגש בין אסתטיקה יפנית מינמליסטית לטכנולוגיה מערבית – מפגש בעל תקדים היסטורי. האימפרסיוניזם הניב סינתזה מקורית בין אמנות יפנית לטכניקת הצילום. בציור המסורתי המערבי לא היה נהוג לחתוך את האובייקט המעוצב על ידי המסגרת, אלא שבציור היפני המסורתי ובצילום זה היה אפשרי. הציור האימפרסיוניסטי אימץ את המוטיב האמנותי הזה כחלק מהניסיון האסתטי לשקף את רגע קליטת האימפרסיה. . — דבר המערכת, ננופואטיקה 1 אמיר בקר, "חָמֵש הֲבָרות/ וְעוֹד שֶבַע הֲבָרות/ לא תָמיד הַייקוּ" - "ננופואטיקה" הוא כתב עת זעיר ממדים ורב כוונות, באתר הארץ, 4 במאי 2015 אלי הירש, ננופואטיקה 2, שי דותן, בוקר, גלעד מאירי, שחרור בתנאים מגבילים, פורסם במדור הספרות של ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות, 10 באוקטובר 2014 ynet, שירה: "בשיחות עם עצמי צד אחד משתתק", באתר ynet, 11 במאי 2015, מתוך "ננופואטיקה 3" בימת שיר - "ננו-פואטיקה", רשת א, קול ישראל אתר הבית של כתב העת
ברינס (מדינה)

ברינס (בספרדית: Barinas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת במערב ונצואלה, גובלת במרידה, בטרוחיו, בפורטוגסה ובקוחדס בצפון, בגואריקו במזרח, באפורה בדרום, ובטאצ'ירה במערב. המדינה משתרעת על שטח של 35,200 קילומטרים רבועים. במדינה מתגוררים 816,264 תושבים (נכון ל-2011). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא ברינס. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו אנשי משלחות בפיקודם של ניקולאוס פדרמן (Nikolaus Federmann) וגאורג פון שפייר (Georg von Speyer) בשנות ה-30 של המאה ה-16 שנשלחו על ידי משפחת ולזר (Welser), משפחת סוחרים גרמנית ששלטה באותו זמן בשטחים בצפון-מערב ונצואלה. המשלחות לא הצליחו לכבוש את האזור מידי הילידים וגם לאחר שהשליטה בשטחי משפחת ולזר הועברה לספרד האזור עדיין לא נכבש. האזור נכבש סופית בשנות ה-70 של המאה ה-16. הספרדים המשיכו לשלוט באזור עד המאה ה-19. בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית ברינס. ב-1864, לאחר המלחמה הפדרלית, ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת ברינס, אך היא שרדה זמן קצר וכעבור שנים אחדות היא אוחדה עם מדינת אפורה למדינת סמורה, שנקראה על שמו של אסקיאל סמורה, ממנהיגי הפדרליסטים במלחמה הפדרלית. בהמשך צורפו למדינה גם מדינות קוחדס ופורטוגסה. בתחילת המאה ה-20 סמורה החלה להתפרק וכעת ברינס הייתה טריטוריה פדרלית בשם סמורה בתוך מדינת אפורה. ב-1937 סמורה הפכה למדינה דה פקטו, אבל באופן רשמי היא עדיין הייתה טריטוריה באפורה. ב-1955 המדינה הפכה לנפרדת לחלוטין מאפורה ושמה חזר להיות ברינס. כלכלת ברינס מתבססת על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, דורה, תירס וקפה, תיירות והפקת נפט וגז טבעי. מדיה וקבצים בנושא ברינס בוויקישיתוף ברינס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת ברינס, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
ג'ייסון ריילי

ג'ייסון ל. ריילי (באנגלית: Jason L. Riley) נולד ב-8 ביולי 1971) הוא עיתונאי אמריקאי, המכהן כעורך בכיר בוול סטריט ג'ורנל. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון. ריילי נולד בבאפלו שבמדינת ניו יורק. הוא בעל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת באפלו. את הקריירה העיתונאית שלו החל בעיתון באפלו ניוז וביו.אס. איי טודיי. ב-1994 הצטרף למערכת העיתון וול סטריט ג'ורנל. שימש כעורך משנה בדסק החדשות בניו יורק ב-1996 מונה לעורך המהדורה האינטראקטיבית ושימש במקביל גם כעורך מדור הפנאי והאמנות. במרץ 2000 מונה לעורך בכיר ומ-2005 הוא חבר במועצת העורכים של העיתון. ריילי עמית במכון מנהטן, צוות חשיבה קונסרבטיבי. ב-2008 יצא ספרו "Let Them In: The Case for Open Borders" בו מבטא תמיכה במדיניות ליברלית יותר כלפי הגירה לארצות הברית. ב-2014 יצא לאור ספרו "Please Stop Helping Us: How Liberals Make It Harder for Blacks to Succeed" (בתרגום חופשי: "אנא הפסיקו לעזור לנו: איך הליברלים מזיקים להצלחת השחורים [באמריקה]"). הספר מתאר כיצד מדיניות ליברלית על אף כוונותיה הטובות, פגעה למעשה באפרו-אמריקאים וביכולתם לצמצם את הפער מול הלבנים. ריילי נשוי לעיתונאית היהודייה נעמי שייפר-ריילי והם הורים לשלושה. אתר האינטרנט הרשמי של ג'ייסון ריילי (באנגלית) ג'ייסון ריילי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט של ג'ייסון ריילי ג'ייסון ריילי באתר וול סטריט ג'ורנל ג'ייסון ריילי באתר מכון מנהטן Why liberals should stop trying to ‘help’ black Americans, ניו יורק פוסט, 28 ביוני 2014
בואו לפלשתינה

"בואו לפלשתינה" (במקור באנגלית: Come to Palestine)‏ (1929) היא כרזה לעידוד התיירות שעוצבה על ידי זאב רבן עבור "החברה לקידום תיירות בארץ הקודש". הכרזה "Come to Palestine" הודפסה בטכניקה של הדפס אבן (ליתוגרפיה) בשנת 1929. היא הודפסה בבית הדפוס "שולץ" בפראג, כיוון שבאותה עת לא הייתה אפשרות להדפיס גיליון שלם בטכניקה זו בארץ-ישראל. היא מעוצבת כמבנה של חלון דרכו נשקף נוף. חלון זה מורכב ממבנה של קשת מחודדת בסגנון מוסלמי, הנשענת על גבי זוגות עמודים מפותלים. מעל הקשת קבועים שני מדליונים. באחד מופיע דימוי של מגדל דוד ואילו באחר דימוי של מסגד אל-אקצא. מבנה החלון, המהווה שילוב של אלמנטים אדריכליים זרים. רבן עשה שימוש במבנה זהה בכמה מן היצירות שעיצב עבור "בצלאל" קודם לכן. דרך החלון נשקף נוף אידיאלי של הכנרת, המעוצב בכמה מישורים. במישור הקדמי כר דשא ובו צומח עץ תמר, מעיין נובע ותיאור של רועים בביגוד ערבי-תנ"כי. מאחוריהם מתוארת עיר מזרחית בנויה אבן השוכנת לחופו של האגם. מתחת לחלון קבועה כתובת ובה ציטוט מתוך הפרק השני של שיר השירים בשפה האנגלית: ”"כִּי-הִנֵּה הַסְּתָו עָבָר הַגֶּשֶׁם חָלַף הָלַךְ לוֹ : הַנִּצָּנִים נִרְאוּ בָאָרֶץ עֵת הַזָּמִיר הִגִּיעַ וְקוֹל הַתּוֹר נִשְׁמַע בְּאַרְצֵנוּ"”. ציטוט זה מציע לצופה לפרש את ההווה של פלשתינה עם ארץ-ישראל המקראית. התיאור, המשלב בין אלמנטים מן האר נובו האירופי לבין תיאור פנטאסטי, משקף את התפיסה האוריינטלית של המזרח הקרוב בכלל ושל פלשתינה בפרט. בואו לפלשתינה, באתר מוזיאון ישראל ראו: עפרת, גדעון, אופקים רחבים: 120 שנות אמנות ישראלית, קרן וינה-ירושלים לאמנות ישראלית, 2012, עמ' 24 ראו: עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 5-14 ראו: צלמונה, יגאל, קדימה: המזרח באמנות ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998, עמ' 52. ראו: עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, 2015, עמ' 15-14
אמסונאס

אמסונאס (בספרדית: Amazonas) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה, הנמצאת בדרום ונצואלה, גובלת באפורה בצפון, בבוליבר בצפון ובמזרח, בברזיל במזרח ובדרום ובקולומביה במערב. המדינה משתרעת על שטח של 177,617 קילומטרים רבועים, והיא המדינה השנייה בגודלה מבחינת שטח, אחרי בוליבר. במדינה מתגוררים 146,480 תושבים (נכון ל-2011), מה שהופך אותה למדינה הכי פחות מאוכלסת בוונצואלה (לא כולל הדפנדנסיות הפדרליות של ונצואלה). בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא פוארטו אייקוצ'ו. המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס (אמסונאס היא ההגייה הספרדית של השם). נהר האמזונאס עצמו אמנם לא עובר במדינה, אך נהר ריו נגרו, יובל של האמזונאס, כן עובר באמסונאס. עם הקמתה של ונצואלה האזור היה חלק מפרובינציית גואיאנה (שמרכזה היה במדינת בוליבר של היום). ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית ובשטחי המדינה של היום נוצרה הטריטוריה הפדרלית אמסונאס. ב-1881, בתקופת הנשיא אנטוניו גוסמאן בלנקו, הוחלט לפרק את הטריטוריה לשתי טריטוריות: טריטוריית אמסונאס וטריטוריית אלטו אורינוקו. ב-1893 הוחלט לאחד מחדש את שתי הטריטוריות לטריטוריית אמסונאס שבירתה הייתה סן פרננדו דה אטבפו. ב-1928, בתקופת הנשיא חואן ויסנטה גומס, הוחלט להעביר את בירת הטריטוריה לפוארטו אייקוצ'ו. ב-1992 הטריטוריה קיבלה מעמד של מדינה. כלכלת אמסונאס היא נחשלת למדי. הכלכלה המקומית מבססת בעיקר על חקלאות וגידול מקנה אשר תוצריהם לא מיוצאים אל מחוץ לאמסונאס. יש תיירות אקולוגית באזור, אך אין במדינה תשתיות שיאפשרו לנצל את מלוא הפוטנציאל שלה. מדיה וקבצים בנושא אמסונאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אמסונאס אמסונאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מפקד האוכלוסין והדיור הלאומי ה-14 - תוצאות עבור מדינת אמסונאס, מכון הסטטיסטיקה הלאומי של ונצואלה (בספרדית).
יוסף לוי

יוסף לוי (באותיות לטיניות: Joseph Loewy;‏ 5 באוגוסט 1885 – 25 באפריל 1949) היה מהנדס, רוכש קרקעות וממייסדי המושבה ולימים העיר נהריה. לוי נולד בגלייביץ, בשלזיה עילית שבגרמניה ב-1885. בשנת 1903 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת ברלין, לאחר מכן עבר ללמוד הנדסת בניין בבית הספר הטכני הגבוה של רובע שרלוטנבורג בברלין. בשנת 1905 הצטרף לאגודת סטודנטים ציוניים. לוי סיים את לימודיו בשנת 1909 ועבד במשרדי מהנדסים בגרמניה. ב-1913 עלה לראשונה ארצה, ועבד כמהנדס במשרד הארצישראלי של ארתור רופין. ב-1915 חזר לגרמניה ועבד בה כמהנדס. ב-1920 עלה שנית ארצה עם אשתו קלרה לבית זומרפלד. הוא הקים עם עמיתיו את חברת קדם לבנין, אשר פעלה עד פירוקה ב-1922. ב-1924 עבר לחיפה והתגורר בשכונת הרצליה. ב-1927 בנה את ביתו ברחוב יפה נוף 9 שהיה מוקד להתכנסות עולי גרמניה בעיר. בארץ ישראל הקים חברת בניין. בין יתר עיסוקיו עסק לוי ברכישת אדמות בהון פרטי. לדוגמה: כ-40 אלף דונם אדמות מפרץ חיפה – (בשיתוף פעולה עם הקרן הקיימת לישראל והכשרת היישוב), אזור אחוזה ויערות הכרמל (בשיתוף פעולה עם יזמים אחרים כמו גאורג הרץ-שקמוני). על חלק מהאדמות שעל הכרמל תוכננה בניית גבעת וולפסון וכן השטח עליו נמצאת היום חוות משמר הכרמל. עם השנים הפך לוי לרוכש הקרקעות הפרטי הגדול ביותר בארץ-ישראל. באפריל 1934 יזם רכישת קרקע בחבל ארץ בגליל המערבי, מצפון לעכו, שהיה מיושב בערבים בלבד. הוא הצליח לשכנע קבוצת יזמים לגייס הון יסוד ולרכוש כ-2,400 דונם של אדמה שהיו שייכות למשפחת טואני מביירות. חודש אחר כך קמה חברת "נהריה משקים זעירים בע"מ", שהקימה את הבתים הראשונים במושבה החדשה נהריה. ב-1935 הוביל לוי עם משקיעים נוספים, את קניית "יערות הכרמל" [היום "חוות משמר הכרמל"] בכוונה להקים התיישבות יהודית שתיצור רצף יהודי בין עתלית לנשר. קבוצת פועלים קטנה התיישבה במקום, אך בעקבות קשיים והתנכלויות של כנופיות ערביות במאורעות 39–1936, העבירו לוי ושותפיו את השטח לקק"ל ב-26 בספטמבר 1939. לוי עזב את ביתו בחיפה והתיישב בנהריה, ויחד עם המתיישבים חלק את קשיי ההתחלה. במהלך השנים חזר לגור באחוזה בחיפה, אך בערוב ימיו שב למושבה על מנת למות ולהיקבר בה. על שמו רחובות בחיפה, בנהריה ובקריית ביאליק. יוסף לוי נפטר ב-25 באפריל 1949. יוסי בן-ארצי, להפוך מדבר לכרמל, הוצאת מאגנס, 2004, עמ' 257–260. מדיה וקבצים בנושא יוסף לוי בוויקישיתוף יוסי בן ארצי, היקה מרחוב פנורמה: פועלו ותרומתו של יוסף לוי ליישוב ארץ-ישראל, עיונים בתקומת ישראל, 26 [2016], 457-483. אמציה פלד, רחוב יוסף לוי, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה יוסף לוי, דף שער בספרייה הלאומית יוסי בן ארצי, להפוך מדבר לכרמל, מאגנס 2004, עמ' 258 מנחם זהרוני, יערות הכרמל (ערך) בתוך: עמקי הצפון כרמל ושומרון (סדרת מדריך ישראל), עמ' 144-145