laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תמר סוקניק

תמר סוקניק (נולדה ב-26 ביולי 1981) היא עיתונאית ואשת מדיה ישראלית. סוקניק נולדה בירושלים לעיתונאי גדי סוקניק ולד"ר נילי סוקניק, יועצת ארגונית. בילדותה עברה לתל אביב עם משפחתה. בגיל 17 החלה לכתוב במוסף הנוער "פיוז" מבית "ידיעות אחרונות". בשנת 2000 התגייסה לצה"ל ככתבת בעיתון "במחנה". עם סיום שירותה הצבאי עברה להתגורר בניו יורק ועבדה ככתבת בעיתון "ידיעות אמריקה". כשחזרה לישראל, החלה לעבוד כעורכת חדשות באתר nrg. ב-2005 עברה ל"רשת", שם שימשה כאחראית על כתיבת מסמכי המכרז של הזכיינית לשידור בערוץ 2. החל מ-2006 שימשה ככתבת המוזיקה במוסף גלריה של העיתון "הארץ", ומשם עברה לשידורי "קשת", לתפקיד עורכת המשנה של התוכנית "מה קורה". לאורך השנים שימשה כעורכת וכתסריטאית במגוון תוכניות טלוויזיה, ובהן "היפה והחנון", ששודרה בערוץ עשר. בשנת 2013 החלה לעבוד ב"וואלה!" כעורכת התוכניות שצולמו באולפן הטלוויזיה של האתר. ב-2016 קודמה לתפקיד סגנית העורך הראשי של וואלה!. בשנת 2019 עזבה סוקניק את תפקידה בוואלה. נכון לאוגוסט 2023 מכהנת סוקניק כחברת הנהלה בחברת Literally Media, המנהלת פורטלי בידור והומור אמריקאיים גדולים כגון Cheezburger, Know Your Meme, eBaum's World ו-Cracked. בין השנים 2004–2007 הייתה סוקניק בת זוגו של המוזיקאי דודו טסה, שהקדיש לה את האלבום "לולה". בשנת 2013 נישאה לאמן והבעלים של "גלריה גורדון", אמון יריב, ולהם בן ובת. מתגוררת בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא תמר סוקניק בוויקישיתוף תמר סוקניק, ברשת החברתית LinkedIn מאמרי תמר סוקניק, באתר "הארץ" תמר סוקניק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית תמר סוקניק מונתה לעורכת תכניות האולפן של וואלה! לענייני תרבות ובידור, באתר וואלה, 18 בפברואר 2013 תמר סוקניק תשמש אחראית על ערוצי הבידור והלייף סטייל בוואלה! NEWS, באתר וואלה, 11 בדצמבר 2016 רוני דורי, אימפריית הממים שמצחיקים את האמריקאים נולדה בכלל בשיכון ברמלה, באתר כלכליסט, 7 באפריל 2022 ערן סוויסה, סוקניק לא טסה, באתר NRG מעריב, ‏25 בנובמבר 2007
בולי מדינת ישראל - שנת 1954

בשנת 1954 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 17 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2735 פרוטות. בשנת 1954 המשיכה המגמה של הדפסת בולים איכותיים בשיטת "שקע" במכונת הדפוס החדישה שהוכנסה לשימוש שנה קודם לכן במדפיס הממשלתי. שתיים מסדרות הבולים הודפסו בשיטה זו (בול רוטשילד ובולי מועדים לשמחה), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1954, הודפסו בשיטת פוטוליטו. מרבית הבולים של שנת 1954 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. המעצב ר. אראל (שמו המסחרי של ריכרד לוי) הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים. בול מטבע "יהונתן המלך" תקופת החשמונאים בול מטבע "רבע הש'" מלחמת הבית השני בול מטבע "ירושלים" מלחמת בר כוכבא בול מטבע "ש"ב לחר' ישראל" מלחמת בר כוכבא מעטפת היום הראשון בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולים מן המניין בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי סדרת מטבע שהונפקו לראשונה בשנת 1949, תוך שהוא מוסיף לה ארבעה ערכים נקובים חדשים. הבולים עוצבו בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בול דואר אוויר נוף הארץ עץ זית בהרי יהודה בול דואר אוויר נוף הארץ עין גב במזרח הכנרת בול דואר אוויר נוף הארץ שער הגיא בדרך לבירה בול דואר אוויר נוף הארץ סלע האריה במעלה עקרבים בול דואר אוויר נוף הארץ מפרץ אילת בחוף ים סוף בול דואר אוויר נוף הארץ התנור ליד מתולה מעטפת היום הראשון מעטפת היום הראשון מעטפת היום הראשון מעטפת היום הראשון מעטפת היום הראשון מעטפת היום הראשון בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דואר אוויר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולים מסדרת נוף הארץ שהונפקו לראשונה בשנת 1953, תוך שהוא מוסיף לה, בשני מועדים שונים במהלך השנה, שישה ערכים נקובים חדשים. הבולים עוצבו בידי ג'ורג' המורי. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בשנת 1954 לא הונפקו בישראל בולי דמי דואר בעיצוב חדש. הדואר המשיך להשתמש בבולי דמי דואר מן הסדרה השנייה שהונפקו בשנת 1952. בול יום העצמאות יחיעם בול יום העצמאות גשר מעטפת היום הראשון הבולים עוצבו בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בול מועדים לשמחה שני המרגלים מעטפת היום הראשון הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בול הרצל מעטפת היום הראשון הבול עוצב בידי ר. אראל. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בול רוטשילד מעטפת היום הראשון הבול עוצב בידי ג'ורג' המורי. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: בול תבים בול תבים מעטפת היום הראשון הבול עוצב בידי אוטה וליש. להלן ריכוז המידע על הנפקת הבולים: עלון מטבעות 1954, באתר התאחדות בולאי ישראל עלון AIR MAIL(1954-1956), באתר התאחדות בולאי ישראל עלון INDEPENDENCEDAY -, באתר התאחדות בולאי ישראל עלון FESTIVALS5715 (1954), באתר התאחדות בולאי ישראל עלון HERZL1954 - 50 YEARS SINCE HIS DEATH, באתר התאחדות בולאי ישראל עלון ROTHSCHILD, באתר התאחדות בולאי ישראל עלון TABIM, באתר התאחדות בולאי ישראל בולי מטבע 1954 באתר התאחדות בולאי ישראל בולי דואר אוויר באתר התאחדות בולאי ישראל בולי יום העצמאות השישי באתר התאחדות בולאי ישראל בול מועדים לשמחה ה'תשט"ו באתר התאחדות בולאי ישראל בול הרצל באתר התאחדות בולאי ישראל בול רוטשילד באתר התאחדות בולאי ישראל בולי תבים באתר התאחדות בולאי ישראל בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 33-30. בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 30. בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 27. בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 31. בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 32. בולי ישראל - קטלוג מספר 14, השירות הבולאי, 2008, עמ' 33.
ביל סקרוטון

ביל סקרוטון (באנגלית: Bill Scruton;‏ 1908 – 1987) היה חייל בצבא הבריטי שנשבה בידי הצבא הגרמני. כשבוי מלחמה בריטי הוא היה שותף להצלתה של נערה יהודיה בשם שרה מוטוסון, על כך הוכר כחסיד אומות העולם. סטן וולס היה אחד מעשרת השבויים הבריטים יחד עם סקרוטון, שמצא בקיץ 1944 נערה יהודייה בת שש עשרה בשם שרה מטוסון. כאשר סטן וולס מצא את שרה היא הייתה מורעבת ותשושה לחלוטין. וולס נתן לה מזון והביא אותה לתשעת האסירים האחרים ביניהם ביל סקרוטון, כשהיא עטופה במעיל צבאי ישן. השבויים האחרים נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה. ביחד הם הבריחו אותה לתוך מחנה השבויים שלהם – מחנה B20 שליד גרוס גולמקאו, שם הסתירו אותה בתוך מתבן. מאחר שנהגו לתלות את הכביסה באסם בו החביאו אותה, הם השתמשו בכביסה בתור עילה שיאפשר להם להביא לנערה הגוועת מזון. לאור מצבה הגופני הקשה, הם התחלקו בטיפול בה. הם הביאו לה מזון, טיפלו בכוויות הקור מהם סבלה, השיגו פראפין על מנת להילחם בכינים בשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא. הסכנה שתיחשף הייתה רבה, כיון שממש מחוץ למגוריהם הייתה תחנת משטרה. הסוסים בהם השתמשו השוטרים הוחזקו באותו אסם שבו שרה הוסתרה. אך למרות הסכנה ביל סקרוטון והאחרים טיפלו בה במשך 3 שבועות, עד שאולצו לעזוב. ערב פינויים לכיוון גרמניה, סקרוטון וחבריו דאגו שאישה מקומית תטפל בה עד להגעתו של הצבא האדום. בשנת 1972, 25 שנה לאחר מכן זכו סקרוטון ושאר השבויים להתאחד ולפגוש שוב את שרה הנערה אותה הצילו. סקרוטון נפטר ב-1987. ביל סקרוטון הוכר כגיבור שואה בריטי על ידי הממשלה הבריטית. בנוסף הוא הוכר כחסיד אומות העולם ב-11 באוקטובר 2011 על ידי יד ושם. האחייניות שלו קיבלו את התארים בעבורו. "עשרה שבויי מלחמה בריטים", באתר יד ושם. Man who helped Jewish girl escape the Holocaust, North Yorkshire The News סיפורו של סקרוטון, באתר יד ושם (באנגלית)
אלכסנדר קרמרובסקי

אלכסנדר קרמרובסקי (ברוסית: Александр Крамаровский;‏ 1900 – 1 בינואר 1964) היה מורה למתמטיקה וחסיד אומות העולם. קרמרובסקי נולד בשנת 1900 באימפריה הרוסית הוא היה מורה למתמטיקה בבית יתומים בפרוורי מוסקבה. הוא התחבר במיוחד לאחת מתלמידותיו, ריבה רזניקובה, שהצטיינה בלימודיה, אך סבלה מהצקות וגינויים עקב היותה יהודיה. ריבה נולדה בשנת 1925 בהומל, בלארוס. היא התייתמה מאמה בגיל צעיר והועברה לחסותו של דודה במוסקבה. עקב קשיים כלכליים הועברה לבית יתומים והייתה היהודיה היחידה בו. אלכסנדר ריחם על ריבה שסבלה מאנטישמיות ורצה לאמץ אותה, אך אשתו סרבה. כאשר גרמניה הנאצית תקפה את ברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פונו התלמידים וצוות בית היתומים לאזור נהר הדון, ונשלחו לעבוד בשדות ולהחליף את הגברים שנלקחו לשרת בצבא האדום. בשנת 1942 גרמניה הנאצית כבשה את האזור. ריבה הייתה אז בת 16. התחילו שמועות שהגרמנים רוצחים יהודים, ואלכסנדר, שעזב את אשתו במוסקבה, החליט לפעול בעניין. הוא לקח את ריבה תחת חסותו כבתו. השניים נעצרו בעיר נובוצ'רקסק ונשלחו לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית עם אסירים רוסים נוספים בגבול גרמניה-אוסטריה. במחנה בו שהו היו שני תתי-מחנות, אחד לאסירים הרוסים והשני ליהודים, שהיו ידועים בתור "הבריגדה היהודית". על מנת להשאיר אותה במחנה הרוסי, המשיך אלכסנדר להציגה כבתו. ריבה ענדה צלב עץ סביב צווארה וקראה לעצמה מרגריטה. לא היו להם תעודות, אך כולם במחנה האמינו שהם נוצרים. בסוף כל יום עבודה אחראי מחנה היה מביא לריבה בגדים של משפחתו לתיקון, ובתמורה היה מעלים עין אם ריבה ואלכסנדר יצאו לשדות וליער בסביבה כדי לאסוף תפוחי אדמה, וללקט צמחים על מנת לשבור את רעבונם. ריבה ואלכסנדר עבדו על פסי הרכבת בקרבת המחנה עד סיום המלחמה. לאחר המלחמה הגיעו האסירים המשוחררים מהבריגדה היהודית למחנה הרוסי, כדי לחפש אחר ניצולים יהודים. ריבה, שבמהלך כל חייה הסתירה את הזהות היהודית שלה, חששה להזדהות כיהודיה ולהצטרף אליהם, אך אלכסנדר שכנע אותה שיהיה לה עתיד טוב יותר, אם לא תחזור לברית המועצות. אלכסנדר הסתייג מהחזרה לרוסיה לאחר המלחמה, מחשש ליחס הממשלה לאזרחיה שנלקחו למאסר על ידי הגרמנים. ריבה סיפרה את סיפורה לחיילים היהודים, אך סירבה להצטרף אליהם ללא אלכסנדר. ריבה ואלכסנדר הועברו למחנה פליטים באיטליה, שם פגשה את בעלה. ריבה ואלכסנדר עלו יחד לארץ ישראל בשנת 1946. כאשר ריבה התחתנה, התגורר אלכסנדר איתה ועם משפחתה בקיבוץ גבעות, וריבה ילדה את בנה הראשון. הוא עבד חלקית כ"חצרן עוזר", החל לצייר תמונות נוף ולכתוב מאמרים ברוסית על חייו וחווייתו בישראל. לאחר פרוץ מלחמת העצמאות ב-1947 עברה המשפחה להרצליה, ובשנים לאחר מכן לבאר שבע ואז למושב אורות. ב-1961 הוצעה לאלכסנדר עבודה בעיתון אמריקאי לדוברי רוסית, ולכן עזב את ישראל. עיתונאי בשם מר מרגולין היה ממכריו של אלכסנדר. הוא סיפר את סיפורו לראשי ההסתדרות ולאחר מכן הביאו לידיעת נשיא המדינה יצחק בן-צבי. אלכסנדר נפטר בשנת 1964 מאוטם שריר הלב. אלכסנדר קרמרובסקי הוכר כחסיד אומות העולם ב־2 באוגוסט 2011. על היותו חסיד דיווח ליד ושם בנה של ריבה, אורי רייס. שמו נחקק בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם. Aleksander Kramarovskiy, Yad Vashem, Teachers Who Rescued Jews During the Holocaust Kramarovskiy FAMILY, Yad Vashem, The Righteous Among The Nations אין לבלבל עם הבריגדה היהודית בצבא הבריטי תיק חסיד אומות העולם, ארכיון יד ושם ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלכסנדר קרמרובסקי".
ז'אן ברוסה

ז'אן ברוסה (בצרפתית: Jeanne Brousse;‏ 2 באפריל 1921 – 19 באוקטובר 2017) ידועה בתור ז'אנט, הייתה פקידה צרפתייה בפריפקטורה של אנסי, צרפת, אשר הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם. ז'אן מורייה נולדה בשנת 1921 בפייר דה קיורטיל, וגדלה באנסי. אביה ז'ון מורייה היה יצרן גבינות ששירת ונפצע במלחמת העולם הראשונה ועבד באנסי. אמה מארי, הייתה עקרת בית. ז'אן רצתה ללמוד להיות אחות בפריז, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, לא התאפשר לה לעשות זאת, והיא נשארה באנסי. אנסי, בירת מחוז הוט סבואה (Haute-Savoie), הייתה תחת שלטון איטלקי בנובמבר 1942. מדיניות השלטון האיטלקי הייתה אז הומנית וליברלית בשטחים שכבשה, ויהודים רבים מצאו מקלט באנסי. בספטמבר 1943 הועברה השליטה על האזור לגרמניה הנאצית, והיהודים שחיו באנסי נחשפו לסכנה מיידית.  באותו זמן עבדה ברוסה בפריפקטורה, וידעה על מעצרים עתידיים של יהודים באזור. היא הייתה בקשר קבוע עם המחתרת הצרפתית, והיה ביכולתה להזהיר את אלו שעמדו להיעצר או להיות מגורשים. מכיוון שהכירה את כל ראשי הכפרים, היא הצליחה לארגן מקומות מחבוא בשביל יהודים וילדים יהודים בפרט. היא גם סייעה לבודדים ולמשפחות שלמות לחצות את הגבול לשווייץ. היא סיפקה ליהודים במחבוא מוצרים הכרחיים, ובהם, מסמכי תעודה מזויפים, תלושי מזון, שמיכות ופרטי ביגוד שקשה להשיגם. אחרי המלחמה, הרב הנרי שילי, שבשנות ה-50 היה יושב הראש של האקדמיה הרבנית בפריז, העיד על חלקה של ברוסה בהצלת חייו וחיי משפחתו. הוא סיפר כי היא סיפקה להם מסמכים מזויפים ולאחר הכיבוש הנאצי, ארגנה לילדיו מקום מסתור. אחרי ששוחרר האזור מהשליטה הגרמנית ב-1944, התחתנה ברוסה עם ז'אן ברוסה שהיה עובד ממשלה מקומי. היא שירתה כסגנית נשיא הוועדה הצרפתית של יד ושם למספר שנים החל מ-1987, והשתתפה בדיונים ציבוריים בנוגע לשואה. ז'אן בעלה נפטר ב-2003. בתם קלודי מתה בנעוריה והיו להם שני בנים. בנוסף לארבעה נכדים ושלושה נינים. ברוסה נפטרה בגיל 96 ב-19 באוקטובר 2017. ברוסה הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ב־4 למאי 1973. ב-2005 זכתה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי. ב-2006 נחרט שמה באנדרטה לזכר השואה בפריז.   מדיה וקבצים בנושא ז'אן ברוסה בוויקישיתוף Jeanne Maurier Brousse, apjn.org, ‏6 במאי 2006 Hanna Diamonds, Jeanne Brousse obituary, The Guardian, ‏16 בנובמבר 2017 Emily Langer, ‘I was determined . . . that the greatest number of those who came to me could be saved.’, The Washington Post, ‏27 באוקטובר 2017 Maurier FAMILY, Yad Vashem, The Righteous Among The Nations ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'אן ברוסה".
הנס קריסטן מאמן

הנס קריסטן מָאמְן (בנורווגית: Hans Christen Mamen‏; 20 באפריל 1919 – 14 באוקטובר 2009) היה תאולוג, כומר והיסטוריון נורווגי מחסידי אומות העולם. מאמן נולד באסקר שבנורווגיה. הוא ומשפחתו ניהלו את חוות ווגלונד שבעיירה. הוא החל ללמוד תאולוגיה בבית הספר הנורווגי בשנת 1939, והיה מתנדב במלחמת החורף. במהלך כיבוש נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נאלץ מאמן לנוס לשוודיה. הוא היה מחבריה הראשונים של תנועת המחתרת הנורווגית. במהלך המלחמה המשיך את לימודיו באוניברסיטת אופסלה שבשוודיה. בין השנים 1942–1945 שירת מאמן כטייס, והעביר יהודים מנורווגיה אל מעבר לגבול השוודי, ובכך סיכן את חייו, והציל את חייהם של עשרות יהודים שנכלאו במחנות ריכוז במזרח נורווגיה. בשנת 1946, שנה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, סיים את לימודי התאולוגיה בנורווגיה. הוא שב לטפל בחווה של משפחתו באסקר, והצליח לתקן את הנזקים שנגרמו לה במהלך המלחמה. הוא עבד ככומר בבית החולים דיקמארק באוסלו בין השנים 1948–1969. מאמן הוכר בשנת 1979 כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 1983 הוא זכה בפרס התרבות של מחוז אקרסהוס, וב-1995 בפרס התרבות של עיריית אסקר. כשהיה בן 86, בשנת 2005, הוא הוכר כאזרח כבוד של מדינת ישראל. בשנת 2009, נפטר בשיבה טובה והוא בן 90. הנס קריסטן מאמן באתר יד ושם באנגלית ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הנס קריסטן מאמן". ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ארלס דרו

צ'ארלס ריצ'רד דרו (3 ביוני 1904 - 1 באפריל 1950) היה רופא, חוקר ומנתח אמריקאי. ידוע בעיקר בתרומתו ובפיתוחיו בתחום עירויי הדם, שהצילו את חייהם של אלפי בני אדם. דרו נולד ב-3 ביוני 1904 למשפחה אפרו-אמריקאית ממעמד הביניים בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. אביו, ריצ'רד, עסק בייצור שטיחים, ואמו, נורה, השתכרה כמורה. יחד עם שלושת אחיו, גדל והתחנך בשכונה מעורבת. החל לעבוד כבר בגיל 12 בתור מחלק עיתונים, וכשנה לאחר מכן כבר עבדו תחתיו שישה עובדים נוספים. במהלך שנות לימודיו בבית הספר עבד במספר עבודות נוספות, ביניהן מציל בבריכת שחייה ופועל בניין. דרו הצעיר הפך במהרה לאתלט מצטיין, ואף זכה במספר פרסים בתחום. במהלך חייו המוקדמים לא הביע כל עניין בתחום הרפואה. בשנת 1920 נפטרה אחת מאחיותיו, אלזי, כתוצאה מסיבוך של מחלת השחפת. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1922, החל ללמוד במכללת אמהרסט במסצ'וסטס לאחר שזכה במלגה אתלטית. במהלך שנותיו בקולג' החל להתעניין לראשונה בתחומי הביולוגיה והרפואה. בשנת 1926 סיים את לימודיו בקולג' והחל לעבוד כמדריך לביולוגיה וכמנהל אתלטי בקולג' בבולטימור שבמרילנד. כשנתיים לאחר מכן התקבל לפקולטה לרפואה באוניברסיטת מק'גיל שבמונטריאול, קנדה. בשנת 1933 סיים את לימודיו האוניברסיטאיים בהצטיינות והחל בהתמחות מעשית בבית חולים. במהלך ההתמחות, שנמשכה כשנתיים, עסק רבות במחקר, בעיקר בניסיון לפיתוח שיטה לטיפול בהלם באמצעות מתן נוזלים שונים. עיסוקו הממושך בתחום זה הוא שהקנה לא את בקיאותו הרבה בתחום עירוי הדם שבו יעסוק בהמשך חייו. החל משנת 1936 ועד למותו בשנת 1950 עסק דרו בעיקר בהוראה ובמחקר במוסדות אקדמיים שונים, ובשנת 1940 אף הפך לאפרו-אמריקאי הראשון בהיסטוריה שזכה בתואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה. צ'ארלס ריצ'רד דרו מת מפצעיו ב-1 באפריל 1950 בברלינגטון שבקרוליינה הצפונית לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים והוא בן 45 בלבד. בשנת 1940, לפני הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ולאחר שסיים את לימודי הדוקטורט, גויס דרו לפרויקט "דם לבריטניה" ("Blood for Britain"), פרויקט שמטרתו הייתה פיתוח שיטות חדשניות לאחסון, שימור והפקת דם לעירוי לחיילי בריטניה. במסגרת עבודתו בפרויקט הגה מספר רעיונות מהפכניים בתחום עירויי הדם בפרט ובעולם הרפואה בכלל. דרו הקים מספר מוקדים בהם יכלו אזרחים לתרום דם, והיה ממפתחי הטכנולוגיה הנחוצה לשינוע התרומות ברכבים ייעודיים שכונו "Bloodmobiles" (בתרגום חופשי: "ניידות דם"). דרו הסיק גם שמרכיביו השונים של הדם, ביניהם פלזמת הדם ותאי הדם, ניתנים להפרדה ואחסון בנפרד בצורות שונות. נוסף על אלו, פיתח שיטה חדשנית לשימור תרומות הדם, ובכך סלל למעשה את הדרך להקמתם של בנקי הדם הראשונים. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס דרו בוויקישיתוף צ'ארלס דרו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'ארלס דרו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) הפטנט לשימור דם של צ'ארלס ר. דרו באתר רשות הפטנטים האמריקאית צ'ארלס ר. דרו באתר הספרייה הלאומית האמריקאית לרפואה צ'ארלס ר. דרו באתר ThoughtCo
לימנוסקליס

לימנוסקליס (שם מדעי: Limnoscelis; משמעות השם: "רגלי הביצה") הוא סוג של חולייתן פרהיסטורי מהקבוצה דמויי זוחלים, אשר חי בסוף הקרבון לפני 303-295 מיליון שנה והיה מאבותיהם של הזוחלים האמיתיים. המאובנים שלו נמצאו בטקסס ב-1911. יצור זה הגיע לאורך 1.5 מטר והיה בעל רגליים קצרות בעלות אצבעות קצרות וחסרות טפרים, אשר חי רוב זמנה ביבשה. הראש שלו היה ארוך ודמוי כלב והיה בעל שיניים בולטות החוצה. הגולגולת הזכירה גולגולת של פליקוזאור או של פראיזאור (Pareiasauria), מאוחרים יותר. הוא היה יצור איטי שנע בצורה המזכירה לטאות מודרניות וניזון מבשר, אולי באזורי ביצות. עקב איטיותו סביר להניח שהיה צד ממארב. הלימנוסקליס היה קרובו של הדיאדקטס, אשר חי באותה תקופה והיה גדול ממנו. יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק. מדיה וקבצים בנושא לימנוסקליס בוויקישיתוף לימנוסקליס, באתר GBIF (באנגלית) לימנוסקליס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נונדסוכוס

נונדסוכוס (שם מדעי: Nundasuchus; בסוואהילי: "nunda" - טורף, מילולית: "טורף תניני") הוא סוג של זוחל גדול נכחד מקבוצת הארכוזאורים שהיה קרוב לפרסטוסוכוס וחי בתור הטריאס שבתחילת עידן המזוזואיקון לפני 247 מיליון שנה. יצור זה למרות מראהו לא היה תנין אמיתי אלא טורף גדול מקבוצה נכחדת שהייתה קרובה לתנינים. היצור היה יבשתי ובעל רגליים חזקות והוא הגיע לאורך 2.7-3 מטרים. הלסתות שלו דמו לאלה של תנין והיו בעלי שיניים דמויי-סכינים ששימשו לביתור טרפו. על גופו הוא היה עטוי באוסטאודרם גרמי, "רעמת" קוצים מעל פלג הגוף העליון והיה בעל זנב ארוך ששימש לייצוב. מפרקיו הרגליים היו גדולים ומעידים שיכל לרוץ מהר בשונה מתנינים. המאובנים של היצור התגלו ב-2014 בדרום טנזניה כשלד חלקי בעל חוליות, צלעות וגולגולת חלקית, כשלצידו התגלו מיני ארכוזאורים דמויי-תנין, קיינודונטיים דמויי-יונקים ואפילו דמויי דינוזאורים מהירים כמו הניאסזאורוס (Nyasasaurus). עם זאת דינוזאורים אמיתיים עוד לא התגלו באפריקה. גרווילוסוכוס - ארכוזאור דומה אך קטן יותר מארגנטינה. מדיה וקבצים בנושא נונדסוכוס בוויקישיתוף נונדסוכוס, באתר GBIF (באנגלית)
סטאר 944

סטאר 944 (בפולנית: Star 944) היא משאית צבאית, בעל הנעה כפולה 4x4, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 2000–2006. דגם "סטאר 944" הוצג לראשונה בשנת 1999. "Star 944 Hiena". "Star 944P". הנעה 4x4. קבינה: נהג + נוסע. טווח נסיעה: כ-800 ק"מ. שיפוע 60% מדרון צדדי 40%. שלב אנכי ~ 0.5 מטר. תעלה ~ 0.5 מטר. חלק ניכר ממשאיות "סטאר 944" בשירות צבא פולין ("Polish Armed Forces" (אנ')). "סטאר 944" - בשרות צבא פולין "סטאר 944" - בשרות צבא פולין "סטאר 944" - בשרות צבא פולין "סטאר 944" - בשרות צבא פולין "סטאר 944" בשרות יוניפי"ל ו-אונדו"ף "סטאר 944" - בשרות הרשות לחיפוש והצלה ימית "סטאר 944" - בשרות הרשות לחיפוש והצלה ימית סטאר 20 סטאר 200 סטאר 244 סטאר 742 סטאר N52 סטאר 1142 סטאר S2000 סטאר 266M סטאר 8.125 מדיה וקבצים בנושא סטאר 944 בוויקישיתוף סטאר 944, סרטון באתר יוטיוב סטאר 944, סרטון באתר יוטיוב "סטאר 944" - מפרט military-today.com/trucks/star_944 "סטאר 944" wici.info/News,Otwarcie_targow_przemyslu_obronnego "סטאר 944" דגם Hiena wykop.pl/wpis/29345165/zmodernizowany-na-potrzeby-misji-w-iraku-star-944
מטופוזאורוס

מטופוזאורוס (שם מדעי: Metoposaurus; מילולית: "לטאה קדמית") הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים אשר התקיים בסוף הטריאס לפני 227-216.5 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בגרמניה, איטליה, פולין ופורטוגל והשתייכו למספר מינים, חלקם בוטלו מחמת הספק (בעבר נמצאו מינים שבוטלו מאוסטריה וממדגסקר). הראשון שבהם התגלה ב-1980 ותואר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד ליידקר. יצור זה היה בצורתו אמפיבי והיה דמוי-סלמנדרה אך גדול בהרבה. במראהו הזכיר את הקוסקינונודון מאמריקה הצפונית. הוא הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל קרוב לחצי טון. היצור היה בעל רגליים זעירות, זנב גדול דמוי-משוט ופה רחב ענקי ובו מערכת שיניים קטנות ומחודדות. נמצאו פרטים רבים שלו שקועים יחדיו ואולי נקברו יחדיו בעת בצורת קשה. יצור זה היה מטורפים העל של אירופה של הטריאס והוא חי בביצות, רוב הזמן בתוך המים ושם צד דגים ויצורים דומים. הוא עצמו אולי שימש לטרף לזוחלים גדולים כמו הפייטוזאוריים. הוא היה מאחרוני הטמנוספונדילים שנותרו למעט הקולסוכוס ששרד עד הקרטיקון באזורים קרירים בהם הייתה תחרות מעטה. יצור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק. קאקופס - יצור קרוב אך קטן יותר מאמריקה הצפונית מדיה וקבצים בנושא מטופוזאורוס בוויקישיתוף מטופוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
כיכר המהפכה (בוקרשט)

כיכר המהפכה (ברומנית: Piața Revoluției) היא כיכר עירונית מרכזית במגזר מספר אחת, בבוקרשט, בירת רומניה. בעבר נשאה הכיכר את השמות כיכר הארמון (Piața Palatului) וכיכר גאורגה גאורגיו-דז' (Piața Gheorghe Gheorghiu-Dej). כאן ב-21 בדצמבר 1989, החל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו להתפורר. קהל גדול של מעל 100,000 איש שהובאו לעודד בצייתנות את צ'אושסקו, ולמעשה מחו ושרקו שריקות בוז. משולש שיש לבן, עם הכיתוב Glorie martirilor nostri (תהילה לקדושינו) מצביע אל המרפסת הנמוכה שמעל פתח הכניסה לבניין, (שהיום הוא מתפקד כמשרד הפנים), משם קיים צ'אושסקו את נאום הציבור האחרון הזה. בשעת בוקר מאוחרת הוא נמלט במסוק מגג הבניין. הכיכר מוקפת מבנים חשובים ובהם: הארמון המלכותי של בוקרשט המארח את מוזאון האומנות, אתנאול רומן (אולם קונצרטים), ארמון מוסד אוניברסיטת קרול הראשון, שמארח את הספרייה האוניברסיטאית המרכזית בבוקרשט, ארמון מיניסטריון הפנים, כנסיית קרצולסקו ובית המלון אתנאה פאלאס הילטון. בכיכר מוצבים הפסל הרכוב בבוקרשט של קרול הראשון, מלך רומניה ופסל נוסף, עמוד גבוה של שיש לבן, לזכר הנופלים במהפכה הרומנית. מדיה וקבצים בנושא כיכר המהפכה בוויקישיתוף in your pocket - Bucharest, Piata Revolutiei
קריית שמואל (טבריה)

קריית שמואל היא שכונה בטבריה, מצפון לעיר העתיקה, שנוסדה בשנת 1925 על קרקע של חברת פיק"א. בתחילת המאה ה-20 רכשה יק"א מעל 100,000 דונם של אדמה בין נצרת וטבריה לצורך התיישבות יהודית. בין השאר נרכש גם השטח של קריית שמואל, הנמצא מצפון לעיר העתיקה של טבריה. בשנים אלו נתנה רשות לבנות מחוץ לחומות העיר העתיקה ובעקבות זאת נעשו ניסיונות להקים שכונה על אדמות יק"א מצפון לעיר והוכנה תוכנית לשכונה על ידי האדריכל קנטור. תוכניות אלו הוקפאו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בפברואר 1919 נוסדה חברת "אחוזת בית" שמטרתה הייתה להקים שכונה על אדמות יק"א. ב-1920 נבחר ברוך בן-טובים, מנהל סניף אפ"ק בטבריה וחבר מועצת העיר, ליו"ר החברה. תוכנית לשכונה הוכנה במקור על ידי קנטור, אבל המתיישבים לא היו מרוצים מהתוכנית ואשר זליג ארליך, מזכיר חברת אחוזת בית פנה במאי 1920 להנהלת המשרד הארצישראלי בבקשה למנות אדריכל שמתמצא בתכנון פרברים עירוניים כדי שיתכנן את השכונה המיועדת מחוץ לחומות. ארתור רופין מנהל המשרד הארץ ישראלי הציע את הפרופ' פטריק גדס שהכין תוכנית חלופית, יחד עם יוסף טישלר. בהמשך החליף יהושע סלנט את גדס וטישלר. בסוף שנת 1920 דווח שמדידות השטח עומדות להסתיים וכי תתקיים הגרלת מגרשים בין המתיישבים. בשטח השכונה הוקצה מגרש גדול לצורך בית החולים על שם שוויצר. אולם הבנייה התעכבה בגלל שלרוכשי המגרשים לא היה כסף לבנות מגרשים ולא היו הלוואות זמינות לבנייה. ב- 31 ביולי 1922 הודיע הנציב העליון סר הרברט סמואל במכתב לבן-טובים על הסכמתו לקריאת השכונה של שמו, "קריית שמואל". ב-26 בנובמבר 1922 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לשכונה, במעמד הנציב העליון ורעייתו. התוכנית כללה בנייה של 197 בתי מגורים על מגרשים של 1.5 דונם, בית עם, בית מרחץ, בית כנסת, בית חולים אזור מסחרי ושוק. בדצמבר 1922 החליטה החברה על סלילת כבישי השכונה בעבודה עברית. ביוני 1923 הושלם הרישום בטאבו של שטח השכונה. כבר בשנת 1923 הוחל בעשיית סידורים לאספקת חשמל לבתי השכונה. תחילה בקש ועד השכונה לקבל חשמל מהעירייה, אולם הממשלה אסרה זאת בגלל שהזכיון לאספקת חשמל ניתן באופן בלעדי לרוטנברג. בנובמבר 1924 הוחל בהקמת תחנת חשמל בדרום השכונה. בגלל הקרבה של קריית שמואל לתחנת החשמל, היא הייתה מהשכונות הראשונות בטבריה שנהנו מחשמל. ב-2 באוקטובר 1938 אירע בשכונה אסון הטבח בטבריה, שבו נהרגו 19 יהודים. בית הכנסת המרכזי (בו נרצח השמש בטבח של 1938) בית ספר "ארליך" על שם מנהלו אשר זליג ארליך מלון אליזבת תחנת הכוח בטבריה מדיה וקבצים בנושא קריית שמואל בוויקישיתוף המושבות במחוז טבריה, העולם, 6 ביולי 1909 סקר שימור טבריה, שכונות קריית שמואל, עמ' 143 מאורעות השבוע, הצפירה, 23 באוקטובר 1919 טבריה עיר גן, הצפירה, 16 באוגוסט 1920 כתבתינו המיוחדות, דואר היום, 26 בדצמבר 1920 אחוזת בית, דואר היום, 29 באוגוסט 1921 באחוזת בית, דואר היום, 29 בדצמבר 1922 בקרית שמואל, דואר היום, 11 ביוני 1923 חשמל העריה וזכיון רוטנברג, דואר היום, 13 באוגוסט 1923 מארץ ישראל, העולם, 14 בנובמבר 1924