laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נורגול ישילצ'אי

נורגול ישילצ'אי (בטורקית: Nurgül Yeşilçay; נולדה ב-26 במרץ 1976) היא שחקנית טורקייה. היא ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של קסם סולטאן בעונתה השנייה של הסדרה ההיסטורית "קוסם סולטן". ישילצ'אי נולדה בעיר אפיונקאראהיסאר (המבצר השחור של אפיון, עיר שנזכרה רבות במיתולוגיה היוונית). משפחתה עברה לאחר מכן לעיר איזמיר, שם למדה בבתי הספר היסודי והתיכון. היא סיימה בשנת 2001 את לימודיה במחלקה לתיאטרון באוניברסיטת אנאדולו שבאסקישהיר, אבל עוד כשנכנסה ללמוד בשנת 1998 קיבלה את תפקידיה הראשונים בסרט קולנוע טורקי וכן בתפקיד גולסום שהיה תפקידה העיקרי הראשון בטלוויזיה, בסדרה "האביב השני". מאז שיחקה בכ-15 סדרות טלוויזיה, וקיבלה בשנים 2002, 2005, 2007 ו-2008 את התואר "השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבלים של סרטים וסדרות טורקיים. בנוסף, היא שיחקה ב-13 סרטים טורקיים, וזכתה למודעות בינלאומית כאשר בשנת 2007 גילמה צעירה לסבית טורקייה בסרט "קצה גן העדן" של הבמאי הטורקי-גרמני המפורסם פתיח אקין, וקיבלה יחד עם הצוות את הפרס בפסטיבל קאן על הסצנה הטובה ביותר. ב-2013 אף שיחקה בסדרה קומית בתפקיד עצמה. ישילצ'אי שיחקה בתפקידים ראשיים גם בגרסאות טורקיות למחזות מפורסמים. לדוגמה, היא גילמה את דמותה של אופליה ב"המלט" ואת דמותה של בלאנש דבואה במחזמר "חשמלית ושמה תשוקה". כמו כן שיחקה בגרסה הטורקית של הסדרה המפורסמת "דוגמניות 90-60-90" בתפקיד דניז. בשנת 2010 גלמה את דמותה של יסמין בסדרה הטורקית אהבה ועונש בשנת 2014 היא מגלמת את דמותה של גולסרן בסדרה הטורקית רסיסים החל מ-2016 היא מגלמת את דמותה של קסם סולטאן בעונה השנייה של הסדרה ההיסטורית "המאה המפוארת: קסם". מדיה וקבצים בנושא נורגול ישילצ'אי בוויקישיתוף נורגול ישילצ'אי, ברשת החברתית פייסבוק נורגול ישילצ'אי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נורגול ישילצ'אי, ברשת החברתית אינסטגרם נורגול ישילצ'אי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נורגול ישילצ'אי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נורגול ישילצ'אי, באתר AllMovie (באנגלית) נורגול ישילצ'אי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נורגול ישילצ'אי, באתר MusicBrainz (באנגלית)
מכבי חדרה (כדורגל)

מכבי חדרה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר חדרה, שהייתה קיימת בין השנים 1914–2004. הקבוצה שיחקה בתחילה בליגות מחוזיות של ארץ ישראל בזמן תקופת המנדט הבריטי, ולאחר מכן השתלבה בליגות הנמוכות בישראל עד לפירוקה בשנות האלפיים המוקדמות. הקבוצה הגיעה לשיאה בשנת 1986 כאשר העפילה לחצי גמר גביע המדינה, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה מהליגה השלישית שעולה לחצי גמר גביע המדינה. בהמשך ירד מעמדה של הקבוצה שהתדרדרה לליגות הנמוכות, ב-2004 התפרקה הקבוצה הבוגרת, וב-2006 התאחדה הקבוצה עם היריבה העירונית ומספר קבוצות נוספות ליצירת קבוצת הפועל חדרה, שמשחקת כיום בליגת העל. מכבי חדרה הוקמה בשנת 1914 והיה לאחד ממועדוני הכדורגל העבריים הראשונים בארץ ישראל. הקבוצה השתתפה לראשונה בגביע הארץ-ישראלי ב-1929 שם הודחה בסיבוב הראשון על ידי מכבי חשמונאי ירושלים. הישג השיא שלה בתקופת המנדט הבריטי הייתה העפלה לחצי גמר הגביע לעונת 1937, בה היא הפסידה להפועל תל אביב שזכתה בגביע באותה עונה. במסגרת הליגה שיחקה בליגות המחוזיות בדרג ב' של הליגות לפני קום המדינה. ב1939 שיחקה במחוז שומרון של הליגה הבכירה שלמעשה לא הגיעה לסיומה. לאחר הקמת מדינת ישראל שיחקה בליגות המשנה לדורותיהם, החל מעונת 1951/1952 בליגה ב', ודשדשה במרכז ותחתית הטבלה בליגות אלו. בעונת 1975/1976 סיימה מכבי חדרה במקום הרביעי שהקנה לקבוצה את הכרטיס לליגה הארצית החדשה שהוקמה באותה שנה (שהפכה לליגה השנייה). בעונה שלאחר מכן, 1976/1977, סיימה חדרה במקום האחרון בליגה, ירדה לליגה השלישית (ליגה א') ולא חזרה עוד לליגה השנייה. במהלך שנות ה-80 הייתה קרובה מכבי חדרה פעמיים לעלות לליגה הארצית (ליגת המשנה) אך כשלה במשחקי המבחן. בעונת 1985/1986 חוללה הקבוצה סנסציה כאשר העפילה לחצי גמר גביע המדינה ובכך הפכה לקבוצה הראשונה שעולה לחצי הגמר בעודה משחקת בליגה השלישית. בדרכה לחצי הגמר היא ניצחה שלוש קבוצות מהליגה הראשונה: מכבי שעריים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא, ובחצי הגמר היא נוצחה בידי שמשון תל אביב. בשנות ה-90 ירדה מכבי חדרה פעמיים לליגה ב', אך בשני המקרים שבה לליגה א' כעבור עונה אחת. בסוף שנות ה-90 חל שינוי במבנה הליגות כאשר הוקמה ליגת העל, וליגה א' בה שיחקה מכבי חדרה הפכה להיות הליגה הרביעית בישראל. בסיום עונת 2003/2004 העפילה מכבי חדרה לליגה הארצית (הליגה השלישית) אך לא הצליחה לאשר את התקציב לקראת עונת המשחקים החדשה והורדה חזרה לליגה א'. בסיום אותה עונה התפרקה עקב חובות ונעלמה ממפת הכדורגל הישראלי. בשנת 2006, שנתיים לאחר שפורקה הקבוצה הבוגרת, נוצר שיתוף פעולה עם כל הקבוצות מאזור חדרה: הפועל חדרה, הפועל בית אליעזר והפועל נחליאל, בכך שאיחדה עמם את פעילות מחלקת הנוער שלה ומשאביה המועטים, ובעיר הוקמה קבוצה מאוחדת אחת, בשם הפועל ערן חדרה, שמספר שנים לאחר מכן אוחדה גם עם עוד קבוצה מהאזור, מ.ס. גבעת אולגה, ושמה המלא הפך להפועל חדרה גבעת אולגה, קבוצה אחת המייצגת את העיר חדרה. מגרש הכדורגל ששימש את הקבוצה בעבר כיום נבנים עליו בנייני מגורים. מכבי חדרה (כדורסל) מכבי כישרונות חדרה (כדורגל נשים) השבוע, הודעה על הקמת סניף אגודת המכבי בחדרה והתחלת משחקי ספורט וכדורגל, הפועל הצעיר, תאריך: 27/03/1914 אורן קורנפלד, רענן ברנובסקי והדס גרינברג‏, סינדרלה זה רק סיפור: הגיבורים החד פעמיים של גביע המדינה, באתר וואלה, 2 במרץ 2011 ליגה א’ צפון: מכבי חדרה (כדורגל) הבטיחה עליית לליגה הארצית, באתר כאן נעים חדרה סוערת בעקבות סגירת מגרש מכבי חדרה, באתר ynet
קערה טיבטית

קערה טיבטית או קערה מזמרת (באנגלית: Singing Bowl) היא סוג של פעמון הפוך, כלומר פעמון העומד על כרית (או כף היד) במקום להיות תלוי מלמעלה. לרוב מפיקים צליל מפעמוני קערה באמצעות הקשה בפטיש או מוט עץ, אך ניתן גם לנגן עליהם על ידי חיכוך העץ בתנועה מעגלית סביב פתחן. קערות פעמון משמשות בתרגולים בודהיסטים רבים בכל רחבי מזרח אסיה, ובמיוחד בהימלאיה, בסין וביפן, ומשמשות למדיטציה, מוזיקה, רפואה אלטרנטיבית והרגעה. הן קשורות באופן הדוק לפעמונים דקורטיביים אשר נוצרו לאורך דרך המשי מהמזרח הקרוב ועד למערב אסיה [דרוש מקור]. כיום הן מיוצרות בעיקר בנפאל, הודו, יפן, סין וקוריאה. [דרוש מקור] צליל הקערה מושפע מ: החומר ממנו עשוי המוט (מתכת, עץ או עץ עטוף בקטיפה) החומר ממנו עשויה הקערה ממדי הקערה טכניקת הצלצול את צליל הקערה ניתן להפיק הן בהקשה והן באמצעות סיבוב של מוט על שפתי הקערה. רפואה אלטרנטיבית גונג מדיה וקבצים בנושא קערות טיבטיות בוויקישיתוף וידאו לימוד טכניקת סיבוב המוט בקערה הטיבטית ב-YouTube (באנגלית)
שפות יוטו-אצטקיות

שפות יוטו-אצטקיות (באנגלית: Uto-Aztecan או Uto-Aztekan) הן משפחה של שפות ילידיות אמריקאיות ובה למעלה מ-30 שפות שונות. השפות היוטו-אצטקיות מדוברות בין מערב ארצות הברית לבין מקסיקו. שמה של המשפחה נוצר על מנת להציג את השפה הנומית של נהר קולורדו, או יוטה (Ute), שהיא השפה של האינדיאנים הילידים שמקורם ביוטה, ואת השפה האצטקית המדוברת במקסיקו. משפחת השפות היוטו-אצטקיות היא אחת ממשפחות השפות הגדולות באמריקה במונחים של מספר דוברי השפה, מספר השפות, והפיזור הגאוגרפי הרחב. השפה הצפונית ביותר מהמשפחה היא שפת השושוני, אשר מדוברת בצפון ארצות הברית בסלמון, איידהו, ואילו השפה הדרומית ביותר היא שפת הפיפיל, המדוברת באל סלוודור. מגזין ה-Ethnologue מגדיר את המספר השפות הכולל במשפחה כ-61, ואת סך הדוברים הכולל כ-1,900,412. כ-1.5 מיליון מסך הדוברים הם של שפת ה-נאוואטל האצטקית שמהווים 78.9% מכלל דוברי משפחת השפות היוטו-אצטקיות. הסיווג הפנימי של המשפחה מחלק לעיתים קרובות את המשפחה לשני ענפים: הפלג הצפוני כולל את כל השפות המדוברות בארצות הברית, והפלג הדרומי הכולל את כל השפות של מקסיקו, למרות שחלוקה זו עדיין נדונה האם היא חלוקה גנטית או חלוקה גאוגרפית. מדיה וקבצים בנושא שפות יוטו-אצטקיות בוויקישיתוף topic/Southern-Uto-Aztecan-languages שפות יוטו-אצטקיות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Caballero 2011. Ethnologue (2014). "Summary by language family". SIL International. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה)
אחוזת מקסימוס

אחוזת מקסימוס (ביוונית: Μέγαρο Μαξίμου) היא מעונו רשמי של ראש ממשלת יוון מאז 1982. האחוזה ממוקמת במרכז בירת יוון, אתונה, סמוך לכיכר סינטגמה. האחוזה משמשת כמקום מגוריו הרשמי של ראש הממשלה. הארמון נמצא ברחוב הרודוטו אטיקוּ, שבו נמצא גם ארמון הנשיאות של נשיא יוון, סמוך למשכן הפרלמנט ההלני והגנים הלאומיים.  הבניין נבנה במקור בשנת 1912 על ידי אלכסנדרוס מיכאלינוס. לפני בניית האחוזה היה האתר גן הארמון המלכותי.  דימיטריוס מקסימוס, לימים ראש ממשלת יוון (בשנת 1947), השלים את הבנייה והשתקע שם עם משפחתו בתחילת 1920. בין השנים 1944-1941, במהלך כיבושם של הנאצים ביוון, האחוזה שימשה כבית המגורים של האדמירל הגרמני המפקד על הצי הנאצי בים האגאי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה לתקופה קצרה כבית המגורים של שגריר ארצות הברית באתונה.  מאז אמצע שנות החמישים עד 1982, האחוזה שימשה מעין חוות אירוח חשובה לנכבדים זרים המבקרים ביוון. בין המתארחים הידועים באחוזה נמנים המרשל של יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו, שהתארח באחוזה ב-1955, וראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר ב-1980. ב-1982, ראש ממשלת יוון אנדראס פפנדראו החליט להעביר את משרד ראש הממשלה לאחוזה (לפני כן, משרד ראש הממשלה היה ממוקם בתוך בניין הפרלמנט ההלני). ארמון הנשיאות מדיה וקבצים בנושא אחוזת מקסימוס בוויקישיתוף
Sunway TaihuLight

Sunway TaihuLight (בסינית 神威·太湖之光) הוא מחשב-על סיני, ועד 2018 דורג במקום הראשון ברשימת טופ500 כמחשב העל המהיר ביותר בעולם, מהירות החישוב המרבית שלו עומדת על 93 פטהפלופס (עם מהירות תאורטית של 125 פטהפלופס). זוהי מהירות חישוב הגדולה כמעט פי שלושה לעומת מחשב-העל השני ברשימה באותה העת, טיאנחה-2 הסיני בעל כ-34 פטה-פלופס. הוא מחשב העל היעיל ביותר מבחינת צריכת האנרגיה שלו שעומדת על 6,051.30 מיליון פלופס לוואט. מחשב זה ממוקם בוושי במרכז הבינלאומי למחשוב-על, מחוז ג'יאנגסו, סין. ב-2018 תפס את מקומו ה-Sierra כמחשב העל המהיר ביותר בעולם. למחשב זה 40,960 מעבדי RISC מרובי-ליבות של 64 ביט. כל מעבד מכיל 256 ליבות עיבוד ו-4 ליבות נוספות, כך שמערך המעבדים המרכיב את מחשב העל כולל 10,649,600 ליבות עיבוד. המחשב יכול לאחסן 20 פטה-בייט של זיכרון. עלותו הכוללת נאמדת ב-1.8 מיליארד יואן (כ-273 מיליון דולר אמריקאי). מערכת ההפעלה של המחשב נקראת Sunway RaiseOS 2.0.5 והיא מבוססת על מערכת לינוקס. Sunway TaihuLight - Top500, www.top500.org (באנגלית)
פי (חלקיק)

מזון פי (Φ0) הוא מֶזון חסר טעם המכיל קוארק מוזר ואנטיקוארק מוזר. החלקיק התגלה על ידי פ.ל. קונולי ואחרים מהמעבדה הלאומית ברוקהייבן, בגלאי תא הבועות של מאיץ החלקיקים AGS. הדיווח על גילויו פורסם בגיליון אפריל 1963 של כתב העת Physical Review Letters. קוארקוניום, השם הכולל למזונים המורכבים מקוארק ואנטיקוארק בעלי אותו טעם J/psi, מצב דומה עבור קוארקי קסום אופסילון, מצב דומה עבור קוארקי תחתון מזון Φ(1020) ב-Particle Data Group 2016 Review
סטלינגרד (סרט, 2013)

סטלינגרד (ברוסית: Сталингра́д) הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2013 בבימויו של פיודור בונדרצ'וק והוא הסרט הרוסי הראשון שצולם בתלת מימד IMAX ואחד הסרטים הרווחיים בתולדות הקולנוע הרוסי. הסרט מגולל את קורות קרב סטלינגרד בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ובעיקר את נחישותם של שישה חיילי הצבא האדום בהגנתם על בית שהוגדר כחשוב מבחינה אסטרטגית. האירועים מתרחשים בנובמבר 1942 בסטלינגרד הכבושה על ידי הנאצים. בסרט מככבים פיוטר פיודורוב, אלכסיי בראבש, אנדריי סמוליאקוב ותומאס קרצ'מן והוא יצא לאקרנים ב-10 באוקטובר 2013. הסרט הפך לשובר קופות והפך לסרט המכניס ביותר בתולדות הקולנוע הרוסי משהכניס יותר ממיליארד רובל (68 מיליון דולר) וצבר את ההכנסות הגבוהות ביותר לסרט קולנוע רוסי, עד לצאת הבוגאטיר האחרון בשנת 2017. הסרט אומנם ספג ביקורות מעורבות אך היה להצלחה קופתית מרשימה ואף היה מועמד רוסיה לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר אך לא נכנס לרשימת המועמדים הסופית. הסרט נפתח בשנת 2011 ביפן, על רקע מאורעות רעידת האדמה והצונמי בסנדאי. כשצוות חילוץ רוסי מהמשרד למצבי חירום מגיע לאזור אסון, הם מגלים תיירים גרמנים קבורים תחת להריסות בניין, בעודם מנסים לחלצם משם, אחד מאנשי החילוץ, סרגיי, מדבר אל אחת הניצולות על מנת להרגיעה. הוא מספר לה על משפחתו בעוד הבחורה מספרת כי סביה מת, הוא מספר שהיו לו חמישה אבות וכולם מתו. כשהיא שואלת כיצד אירע הדבר הוא מגולל את שאירע 70 שנה קודם לכן על גדות נהר הוולגה. סתיו 1942. הצבא האדום מנסה להגן על העיר סטלינגרד מפני כוחות הוורמאכט הנאצי, אך נדחק בהדרגה עד למרחק קצר מהגדה המערבית של נהר הוולגה. במהלך הלחימה הנואשת מוצאים עצמם חמישה חיילים סובייטיים - קפטן המודיעין גרומוב, צ'וואנוב הצלף, ניקיפורוב שהיה זמר אופרה לפני פרוץ המלחמה, איש הארטילריה פוליאקוב והחייל סרגיי אסטאחוב הידוע בכינוי "טוטיה" - מנותקים ומבודדים בשטח. על החיילים הוטלה המשימה להגן על בית השוכן על גדת הנהר ולא לאפשר לנאצים לכבוש את המבנה. בבית נתקלים החיילים באישה שלא הספיקה להימלט מהעיר ונותרה בקו החזית. בית פבלוב מדיה וקבצים בנושא סטלינגרד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטלינגרד "סטלינגרד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטלינגרד", באתר נטפליקס "סטלינגרד", באתר AllMovie (באנגלית) "סטלינגרד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטלינגרד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סטלינגרד", באתר Metacritic (באנגלית) "סטלינגרד", באתר אידיבי "סטלינגרד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטלינגרד באתר ערוץ רוסיה-1 Сборы / Сталинград 2013 הכירו: הסרט הלא-אמריקאי הראשון שצולם ב-IMAX דורון פישלר‏, מרוסיה באהבה: הקולנוע ברוסיה מתאהב בשוברי הקופות, באתר וואלה, 3 באוקטובר 2014
בנדיקטוס האחד עשר

בנדיקטוס האחד עשר (בלטינית: Benedictus XI‏; 1240 - 7 ביולי 1304), אפיפיור מ-22 באוקטובר 1303 עד מותו. ניקולס בוקאזיני נולד למשפחה ענייה בטרוויזו הסמוכה לוונציה. כשהיה בן 14 בלבד נכנס למסדר הדומיניקנים. אחרי שלמד 14 שנה שימש ככומר וכמורה מחוזי בחבל לומברדיה שבצפון איטליה. ב-1296 הפך לראש מסדר הדומיניקנים. ב-1298 נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני, ושימש כשליחו לצרפת. ביוני 1303 הגן על האפיפיור ושחרר אותו משביו בידיו של גיום דה נוגרה (אנ'), שהיה שליחו של פיליפ הרביעי מלך צרפת באיטליה. אחרי מות בוניפקיוס השמיני באוקטובר 1303, נבחר ניקולס בוקאזיני לאפיפיור בשם בנדיקטוס האחד עשר. בנדיקטוס האחד עשר ניסה להגיע לפשרה עם פיליפ הרביעי (היפה), מלך צרפת, על ידי כך שביטל את הצווים של בוניפקיוס השמיני שפגעו בסמכותו של המלך. אולם ב-7 ביוני 1304 נידה מן הכנסייה את גיום דה נוגרה ואת אלה שחטפו, שמו במעצר וגרמו למותו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני. ב-22 ביוני 1304 נתקף בנדיקטוס האחד עשר בדיזנטריה, יש אומרים כתוצאה מהרעלה על ידי אויביו, ונפטר כעבור שבועיים בפרוג'ה. במקומו נבחר לאפיפיור קלמנס החמישי. מדיה וקבצים בנושא בנדיקטוס האחד עשר בוויקישיתוף בנדיקטוס האחד עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בנדיקטוס האחד עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ירחמיאל גרשון אדלשטיין (בן אריה)

הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין (תרכ"ב, 1862 - ז' בניסן תרע"ט, 7 באפריל 1919) היה רבה של שומיאץ שבאימפריה הרוסית ומחבר הספר "חידושי בן אריה". נולד בקמניץ שבליטא לרב צבי אריה וגיטל אדלשטיין. בצעירותו למד עם רבה של קמניץ הרב יהושע הכהן בלומנטל וסיים את הש"ס לפני בר המצווה. נשא את רייזל בת הרב פסח מקמניץ. לאחר נישואיו עבר ללמוד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרמ"ז (1886) נבחר על ידי הנצי"ב מוולוז'ין להימנות על קבוצת האברכים הראשונה של כולל ברודסקי בישיבה. הנצי"ב מוולוז'ין היה זה שסמך אותו לרבנות ומינהו לאחר מספר שנים לרב שכונה בוולוז'ין. בלומדו בוולוז'ין היה קשור גם לרב חיים סולובייצ'יק המשנה לראש הישיבה. בהמלצת הנצי"ב התמנה הרב אדלשטיין לרבה של העיירה חטוביץ. לאחר תקופה התמנה לרבה של שומיאץ. בעת רבנותו הוציא לאור את ספרו חידושי בן אריה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נדדה ישיבת ראדין ועמה החפץ חיים ממקומה ושהתה בשומיאץ במשך כשנתיים. בתקופה זו נוצר קשר בין החפץ חיים לרב אדלשטיין. נפטר בז' בניסן תרע"ט (7.4.1919) ונקבר בבית העלמין היהודי שבשומיאץ. לאחר פטירתו מונה בנו הרב צבי יהודה אדלשטיין לרב העיירה במקומו. בשנת תשע"ז (2017) אותר קברו על ידי החוקר ישראל מאיר גבאי, לאחר שבית העלמין חולל מספר פעמים. בנו הרב צבי יהודה אדלשטיין - מילא את מקומו כרבה של שומיאץ ולאחר מכן עלה לארץ ישראל והיה רבה של רמת השרון. נכדו הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין - ראש ישיבת פוניבז'. נכדו הרב יעקב אדלשטיין - רבה הראשי של רמת השרון ושכונת נאות יוסף בבני ברק. בנו הרב בנימין חיים - רבה של העיירה שאמוב שברוסיה ולאחר מכן רב שכונת מכבי ביפו. נפטר בליל הסדר תש"ו. חתנו רבי נחום גולדשמיד כיהן כראש ישיבת חפץ חיים (כפר סבא), ולאחר פטירתו של חמיו מילא את מקומו ברבנות שכונת מכבי. בנו הרב ברוך רבה של סטרשליה, רוסיה, נספה עם משפחתו בשואה. אשתו רייזל עלתה לארץ ישראל והתגוררה ברמת השרון. חיבר את חלקו הראשון של ספרו חידושי בן אריה בימי כהונתו בשומיאץ. בשנת תשמ"א הוציאו נכדיו את הספר במהדורה חדשה והוסיפו חלק שני לספר הכולל חידושים שלו ומכתבים מכתב יד והערות שרשם על ספריו. הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין, חידושי בן אריה חלק א', באתר אוצר החכמה הרב ירחמיאל גרשון אדלשטיין, חידושי בן אריה חלק ב', באתר אוצר החכמה הרב אדלשטיין, בבלוג תולדות ושורשים שומיאץ‚ רוסיה: התרגשות באיתור קברו של רב העיר הגרי"ג אדלשטיין זצ"ל, באתר אהלי צדיקים עליו ראו: הערך 'רבי בנימין חיים אדלשטיין' בלקסיקון הרבני "אישי ישראל". עליו ראו: הערך 'רבי נחום גולדשמיד' בלקסיקון הרבני "אישי ישראל".
יצחק כהן (שופט בית המשפט המחוזי בנצרת)

יצחק כהן (נולד ב-1952) הוא שופט בדימוס אשר כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. בנובמבר 2014 אולץ לפרוש מתפקידו לאחר שנחשד בהטרדה מינית של עובדת בבית המשפט ולאחר מכן עמד לדין, הודה והורשע בכך. כהן נולד ב-1952 בטבריה לשמעון ומונירה כהן. למד בתיכון הגליל שבטבריה. ב-1974 סיים את שירותו הצבאי, לאחר שנפצע במלחמת יום הכיפורים. כיהן כאב בית דין צפון במילואים בדרגת רס"ן. בשנת 1977 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל בהתמחות במשרד עורכי דין עד להסמכתו ב-1979 כעורך דין. הוא עסק בעריכת דין עד שנות ה-90, אז מונה לשופט של בית משפט השלום שבו כיהן עד 1996, עת מינויו כסגן נשיא של בתי משפט השלום במחוז הצפון. שנה לאחר מכן מונה לכהונת שופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת לתקופה של כשנה. ביולי 1998 מונה לכהונת שופט בבית המשפט המחוזי בנצרת. בפברואר 2006 מונה לכהונת סגן נשיא בית המשפט המחוזי נצרת. כהן ישב בראש הרכב השופטים שניהל את ההליכים המשפטיים שבגינם הורשע רומן זדורוב ברצח תאיר ראדה. ההליכים כללו משפט, ולאחר הערעור בבית המשפט העליון הוחזר התיק לשמיעת עדויות נוספות. לימים הוחלט על משפט חוזר על ידי השופט חנן מלצר. בספטמבר 2012 מונה כיו"ר הוועדה ליישום שכר טרחה מומחים. בינואר 2013 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי נצרת. בנובמבר 2014 הודיע על פרישה מתפקידו כנשיא בית המשפט המחוזי בנצרת, לאחר שנחשד בהטרדה מינית של עובדת בבית המשפט. בדצמבר 2016 הודה, במסגרת הסדר טיעון, בהטרדה מינית. ב-8 במאי 2017 הורשע בהטרדה מינית, בניגוד לעסקת הטיעון, אך בהתאם לעסקת הטיעון נגזרו עליו עבודות לתועלת הציבור ותשלום פיצוי בסך 2,500 שקל למתלוננת נגדו. ארצות הברית - "חוקה וחוקי יסוד" - אוניברסיטת ונדרבילט ומיאמי. ניו זילנד, אוסטרליה - "זכויות מיעוט" אוניברסיטת אוקלנד, אוניברסיטת אדלייד. ברזיל- אוניברסיטת סאו פאולו וטריבונל דו ג'סטיקה-חוקה וזכויות מיעוטים. יצחק כהן, באתר הרשות השופטת גלי גינת‏, השופט החשוד בעבירות מין הודיע על פרישה מתפקידו, באתר וואלה, 19 בנובמבר 2014 גלי גינת‏, השופט בדימוס יצחק כהן הודה בהטרדה מינית של עובדת, באתר וואלה, 4 בדצמבר 2016
סיטרואן m35

סיטרואן m35 (בצרפתית: Citroën M35) היא מכונית קופה, בעלת מנוע ונקל, הגוף מבוסס על דגם סיטרואן אמי (גרסת דגם 8 אמי), מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1969–1971. יוצרו 267 יחידות, מהן 212 יחידות בשנת 1970. המנוע פותח בשנת 1967 על ידי חברת Comotor אשר הוקמה על ידי חברת סיטרואן ויצרנית הרכב הגרמנית NSU, במטרה לפתח מנועי ונקל. מנוע הונקל של הסיטרואן m35 היה זהה למנוע הונקל של הNSU Ro 80 הגרמני. סיטרואן m35 סיטרואן m35 סיטרואן m35 מנוע ונקל - סיטרואן m35 סיטרואן סיטרואן אמי סיטרואן GS בי רוטור NSU Ro 80 מנוע ונקל מדיה וקבצים בנושא סיטרואן m35 בוויקישיתוף "סיטרואן m35" citroenet.org.uk/prototypes/m35
לני (סרט)

לני (באנגלית: Lenny) הוא סרט ביוגרפי משנת 1974 על הבדרן האמריקאי לני ברוס בבימויו של בוב פוסי. התסריט נכתב על ידי ג'וליאן בארי והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם. הסרט צולם בשחור-לבן עם דסטין הופמן וולרי פרין בתפקידים הראשיים. הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר - הסרט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (דסטין הופמן) והשחקנית הטובה ביותר (ולרי פרין). פרין זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס באפט"א. הסרט ערוך בצורת פלשבק כאשר אשתו (ולרי פרין), אימו (ג'אן מיינר) ואמרגנו (גארי מורטון) של לני מדברים עליו לתוך רשמקול סלילים ועונים לשאלותיו של המראיין (בוב פוסי, הנשמע בקולו ואינו נראה). בין קטעי הראיון מופיעים קטעים על הופעותיו וחייו של לני. בתחילת הסרט מופיע לני במועדון לילה כבדרן לא מוצלח. הוא נראה פתטי ומנסה להצחיק את הקהל בבדיחות קרש כמו: "אחד נכנס לחנות נעליים ומבקש נעלי אליגטור? המוכר שואל אותו איזה מספר נעליים נועל האליגטור". הקהל לא צוחק ולני מנסה להוסיף חיקויי חיות אך ללא תועלת. במועדון מופיעה גם החשפנית היפהפייה האני (ולרי פרין), המתפשטת תוך כדי ריקוד ארוטי כמעט עד הסוף. לני פוגש אותה לאחר מכן במסעדה ועד מהרה מתפתח ביניהם רומן סוער. הוא מציג את ה"שיקסע" שלו לפני אימו ולאחר שהמבחן עובר בהצלחה הם מתחתנים ונוסעים להופעות בהרי הקטסקיל. לני לא נשמע לבקשות להימנע מניבולי פה והם נזרקים משם בגשם שוטף ונפצעים בתאונת דרכים. לאחר השיקום הם עוברים ללוס אנג'לס ונולדת להם בת - קיטי. האני מתדרדרת לסמים ונאסרת ולני מגדל בעצמו את בתו. הוא מחליט שבדיחות קלילות ופאנצ'ים בלתי מזיקים לא עושים אותו מאושר ולא מעניינים את הקהל ולכן הוא מסיר את עניבת הפרפר, משחרר את הצווארון ואומר מה שבא לו. הוא תוקף את הצביעות של האנשים, העיתונים והממשל ולא חוסך במילים שהיו אז בגדר ניבולי פה כמו "ציצים ו"תחת" (tits and ass). כאשר הוא מובא למשפט בסן פרנסיסקו לאחר שהשתמש בהופעותיו במילה "Cocksucker", הוא מעלה לעדות שוטר שמודה שזו מילה נפוצה אצל השוטרים. לשופט הוא אומר כי "אילו היה העולם מושלם וכולם היו אוהבים את כולם, הוא היה מובטל". הוא מדבר בסאטירה נוקבת על יחסי כושים ("ניגרס"), יהודים והומוסקסואלים לדבריו: "יהודי, על פי המילון, הוא צאצא של השבטים העתיקים של יהודה, או מי שנחשב צאצא של שבט זה. אמנם זה מה שכתוב במילון, אבל אני ואתם יודעים שיהודי הוא בסך הכל מי שהרג את ישו..." לדבריו: "כל גבר רוצה שאשתו תהיה שילוב בין מורה ב"סנדיי סקול" וזונה הדורשת 500 דולר ללילה". הוא מתדרדר לסמים קשים ובהופעתו האחרונה הוא מופיע מבולבל, יחף ברגל אחת, מפנה גבו לקהל ומדבר לעצמו עם הפסקות ארוכות כשחלק מהאנשים עוזבים. הסרט מסתיים בתמונת גופתו העירומה של לני עם מזרק סמים לידו. "לני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לני", באתר AllMovie (באנגלית) "לני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לני", באתר אידיבי "לני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט לני, באתר יוטיוב
סיטרואן GS בי רוטור

סיטרואן GS בי רוטור (בצרפתית: Citroën GS Birotor) היא מכונית משפחתית יוקרתית, מצוידת במנוע ונקל, מסדרת מכוניות סיטרואן GS, תוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן, שיוצרה בין השנים 1973–1975. יוצרו 847 יחידות. הדגם היה נקרא "סיטרואן GZ". המנוע פותח בשנת 1967 על ידי חברת "Comotor" אשר הוקמה על ידי חברת סיטרואן וחברת NSU, במטרה לפתח מנועי ונקל. דגם ה-NSU Ro 80 הגרמני יוצר עם מנוע ונקל זהה. מתלים הידרופנאומטיים (hydropneumatique Suspensions) מאייד קרבורטור Solex 32 DDITS 2 בלמי דיסק - 4 גלגלים (מאוורר) מקדם גרר - 361 קיבולת מטען - 456 ליטר סיטרואן GS בי רוטור - מבט לתא הנהג סיטרואן GS בי רוטור סיטרואן GS בי רוטור סיטרואן GS בי רוטור (משמאל) לוגו סיטרואן GS בי רוטור סיטרואן סיטרואן אמי סיטרואן GS NSU Ro 80 סיטרואן m35 מנוע ונקל מדיה וקבצים בנושא סיטרואן GS בי רוטור בוויקישיתוף סיטרואן GS בי רוטור (באנגלית) סיטרואן GS בי רוטור, סרטון באתר יוטיוב
מוסר אדונים ומוסר עבדים

מוסר אדונים ומוסר עבדים (בגרמנית: Herren-Moral und Sklaven-Moral) הוא נושא מרכזי בספריו של פרידריך ניטשה, בפרט בספרים מעבר לטוב ולרוע ולגנאלוגיה של המוסר. ניטשה טען כי ישנם שני סוגים בסיסיים של מוסר: מוסר אדונים ומוסר עבדים. ערכי מוסר העבדים הם נדיבות, ענווה, אהדה, ואילו ערכי מוסר האדונים הם גאווה, כוח, ואצילות. מוסר האדונים שוקל את פעולותיו בקנה מידה של תוצאות טובות או רעות, בניגוד למוסר העבדים אשר שוקל פעולות בקנה מידה של כוונות טובות או רעות. לדברי ניטשה מוסר העבדים התעצב ברומא העתיקה, כאשר הנצרות שהייתה כת חסרת כוח נדרסה ונוצלה על ידי בעלי כוח, ואזי כוח, עוצמה, ואומץ, נחשבו כטוב והעדרם כרע. הנוצרים המושפלים פיתחו אלטרנטיבה, והפכו את המושגים באופן לשוני. וטענו שהטוב הוא הכנוע, העניו, והחלש. ואילו החצוף, הדורס, הפוגע, הוא רע – מתוך תודעה פסיכולוגית אותה ניטשה מכנה "רסנטימנט", צורה מיוחדת של טינה וקנאה של חסר האונים כלפי החזק. במרוצת הזמן החלו האדונים לאמץ את זווית הראייה של העבדים, ומשכך שוב לא יכלו לשלוט בהם, ובכך הדיח מוסר העבדים את מוסר האדונים. לטענתו של ניטשה היכולת של האדם לחיות חיים טובים, מבוססת על היותו אותנטי - חי את החיים בצורה זורמת, עם חיבור לרצונותיו, ומעל הכל הרצון החזק ביותר לדברי ניטשה, הרצון לעוצמה. ניטשה ראה את רגש העוצמה כדבר העיקרי היכול לתת לאדם הרגשה טובה: מהו טוב? — כל מה שמרומם באדם את רגש העוצמה, את הרצון לעוצמה, את עצם העוצמה. ורע מהו? — כל אשר מוצאו מן החולשה. מהו האושר? ההרגשה שהעוצמה צומחת, שגוברים על כל מכשול. — אנטיכריסט עמ' 252 מוסר עבדים פוגע בדרישה זאת, בכך שהתלוי ברחמי האחרים, חי בצורה מושפלת וחסרת עוצמה, ובכך הוא חי בצורה מזויפת שאינה תואמת לרצונו הבסיסי של האדם. ובנוסף לכך חברה המבוססת על מוסר עבדים, מדכאת את רצונו הטבעי של האדם. אדם החייב לחמול, להיות נדיב וענו, אינו יכול לבטא את רצונותיו הוא, והוא חי בצורה מזויפת ושקרית. בשונה מכך מוסר אדונים הוא יותר קרוב לטבעו של האדם, בכך שהמוסר הזה דורש אומץ, כח, בצורה המתאימה יותר לרצון האותנטי של האדם. מוסר עבדים ואדונים בתוך מדריך למורה, מעבר לטוב ולרוע, באתר פילוסופיה של משרד החינוך. חיים שפירא, מחשבות לעת לילה, כנרת זמורה ביתן, 2013, עמוד 248 בריאן מגי, הפילוסופים הגדולים, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 309