laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שרטוט בסת"ם

שרטוט בסת"ם הוא חריצת קווים ישרים ליצירת שורות בקלף. הכתב נכתב מתחת לשורה. זוהי חובה הלכתית בכתיבת סת"ם, וספר שנכתב ללא שרטוט פסול אפילו אם הכתב ישר. בתלמוד קיימות שתי סוגיות המראות את מקור ההלכה: במסכת גיטין, במהלך דיון שהתקיים אודות סמכותו של רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה איגרת ובה כתב: ”בני אדם העולין משם לכאן הן קיימו בעצמן "וַיִּתְּנוּ הַיֶּלֶד בַּזּוֹנָה וְהַיַּלְדָּה מָכְרוּ בַיַּיִן וַיִּשְׁתּוּ"”. למרות שבאיגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף. מסוגיא זו נראה כי זו היא מסקנת ההלכה, שכל שלוש מילים הנכתבות מתוך פסוק, צריכות להכתב על שרטוט. במסכת מגילה מובא: ”דברי שלום ואמת, אמר רבי תנחום ואמרי לה אמר רבי אסי: מלמד שצריכה שרטוט כאמיתה של תורה”. פשטות הגמרא היא שספר תורה ופסוקי תורה נכתבים על שרטוט מלא. אם כי קיימת דעה שהכוונה היא למזוזה הנקראת "אמיתה של תורה" מכיוון שיש בה יחוד מלכות שמים. במסכת סוטה נקבע כי מגילת סוטה צריכה להכתב בשרטוט, ונקבע כי קיימת מחלוקת תנאים אם תפילין צריכים שרטוט. נחלקו הראשונים בהלכה זו. לפי דעת רבינו תם ורבינו חננאל, הפסוק הקובע כי מגילת אסתר צריכה שרטוט מלא "כאמיתה של תורה" משווה את מגילת אסתר למזוזה. לעומת זאת, בספר תורה ובפסוקים אחרים די בשרטוט אחד בראש הדף, ושני שרטוטים בצידי הטור, ניתן לסמוך על כך השורות יכתבו בצורה ישרה פחות או יותר, על סמך העובדה שהשורה הראשונה נכתבה בצורה ישרה, ובכך יוצאים ידי חובת ”זה אלי ואנווהו”. רבינו תם אף מביא על כך את דברי הירושלמי, שאומר כי מכיוון שאין צורך לשרטט ספרי תורה ותפילין, שגם עליה נאמר כי אין צריך בה שרטוט, אין לבצע בהם שרטוט מיותר יותר מהשרטוטים היחידים מארבעת הצדדים, שכן קיים כלל ש"כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט". לעומת זאת, ראשונים אחרים, ביניהם בעל הערכי תנאים ואמוראים מוכיחים ממקומות רבים בתלמוד שבהם למדו את המילה "אמת" ככינוי לתורה: במסכת עבודה זרה ” תורה כתוב בה אמת דכתיב אֱמֶת קְנֵה וְאַל תִּמְכֹּר”. במסכת ברכות: ”תני תנא קמיה דר' יוחנן כל העוסק בתורה ובגמילות חסדים וקובר את בניו מוחלין לו על כל עונותיו אמר ליה רבי יוחנן בשלמא תורה וגמילות חסדים דכתיב בְּחֶסֶד וֶאֱמֶת יְכֻפַּר עָו‍ֹן, חסד זו גמילות חסדים שנאמר רודף צדקה וחסד ימצא חיים צדקה וכבוד, אמת זו תורה שנאמר אמת קנה ואל תמכור”. משה יהודה בלוי (עורך), "שרטוט בסת"ם", יחוסי תנאים ואמוראים, ברוקלין ה'תשנ"ד, עמודים תר"פ - תרפ"ג, באתר היברובוקס רמב"ם, הל' סת"ם א, יב תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ו', עמוד ב'. יואל ד, ג תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ז, עמוד ב'. תוספות גיטין ו ב ד"ה א"ר יצחק תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף י"ז, עמוד ב'. תוספות גיטין ו ב תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ד', עמוד ב'. משלי כג, כג. משלי טז, ו. משלי כא, כא. משלי כג, כג.
החי והצומח של ארץ ישראל

החי והצומח של ארץ ישראל – אנציקלופדיה שימושית מאוירת היא האנציקלופדיה לידיעת הטבע המקיפה ביותר שנכתבה על בעלי החיים והצומח בארץ ישראל. האנציקלופדיה נכתבה לציבור הרחב וקבעה לראשונה, בעזרת האקדמיה ללשון העברית, מאות שמות עבריים לבעלי חיים וצמחים בישראל. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה הספרות שעסקה בחי ובצומח של ארץ ישראל דלה ביותר, והיא הקיפה רק חלק קטן מהחי והצומח. בשנות ה-70 וה-80 החלו להתפרסם מאמרים ועיתונים בעברית שהתווספו לספרים באנגלית, כגון Flora Palaestina שעסקה בצמחיית הבר של ארץ ישראל ו-Fauna Palaestina שעסקה בחלק מקבוצות החי, אך המידע היה עדיין חסר בתחומים רבים כגון חסרי-חוליות, החיים במים, זוחלים, דו-חיים, יונקים וצמחים חסרי פרחים ורובו התפרסם כמאמרים מדעיים שאינם נגישים לכלל האוכלוסייה. בתקופה זו החל לפעול נחמן אוריאלי למען אנציקלופדיה עברית פופולרית שתרכז את כל המידע על החי והצומח בישראל; הוא הצליח לשכנע את ההוצאה לאור של משרד הביטחון לתמוך כלכלית בפרויקט וקישר בינה לבין החברה להגנת הטבע. אף כי אוריאלי נפטר זמן קצר אחר כך לא נדם מפעלו, ועזריה אלון קיבל עליו את תפקיד העורך הראשי. ריכוז נושאים רבים כל כך באנציקלופדיה אחת דרש מחקר וארגון מחדש של הסיסטמטיקה והידע על ארץ ישראל. כל החומר בכרכים הוא מקורי ונכתב במיוחד לצורך הפרויקט. מעל ל-150 חוקרים השתתפו בכתיבה, כמעט כל קהילת חוקרי הטבע באותה התקופה, ומעל ל-200 צלמים ומאיירים. לחלק מהחי והצומח, בעיקר לבעלי חוליות יבשתיים וצמחים בעלי פרחים, כבר היו שמות עבריים שנקבעו על ידי הוועד ללשון העברית (1928, 1946). ואולם, שמות רבים עדיין חסרו, ולשם כך נתכנסה ועדת משנה של האקדמיה ללשון העברית ל-24 ישיבות (1984–1989) וקבעה עוד מאות שמות עבריים. פרוטוקול הישיבות אבד מאז; והאנציקלופדיה נעשתה המקור הקובע לשמות רבים. למרות היקפה הרחב, לא ניתן היה במסגרת המדיה הכתובה להזכיר את כל מגוון החי והצומח בארץ ישראל. לכן בחרו עורכי כל פרק להכניס רק את הנציגים הבולטים והנפוצים ביותר. תחום התפוצה נקבע כארץ ישראל, ללא סיני, עבר הירדן או רמת הגולן. מבואות ומפתחות - עורך עזריה אלון חסרי חוליות יבשתיים - עורך גרשם לוי חרקים - עורך יהושע קוגלר החי במים - עורך לב פישלזון דו-חיים וזוחלים - עורך אברהם ארבל עופות - עורך עוזי פז יונקים - עורכים היינריך מנדלסון ויורם יום-טוב הצומח של ארץ ישראל - עורך יואב ויזל צמחים חסרי פרחים - עורכת ורדה רביב צמחים בעלי פרחים א' - עורכים דוד הלר ומיכה לבנה צמחים בעלי פרחים ב' - עורכים דוד הלר ומיכה לבנה צמחים ובעלי-חיים במשק האדם - עורך יצחק ארנון צמחיית ארץ ישראל בעלי חיים בארץ ישראל החברה להגנת הטבע החי והצומח של ארץ-ישראל לקריאה ברשת באתר כותר (בתשלום) כרך 3, הקדמה.
רבי אביתר

רבי אביתר הוא אמורא בדור השני לאמוראי ארץ ישראל. בתלמוד מובא כי הוא שלח לרב חסדא: ”גיטין הבאים משם לכאן אין צריך לומר בפני נכתב ובפני נחתם”, בתלמוד הוסבר כי התקנה לפיה צריך לומר בפני נכתב ובפני נחתם כאשר שליח נושא בידו גט ממדינה למדינה, אינה אקטואלית בגט הבא לארץ ישראל מבבל, שבה בקיאין בדין כתיבת הגט לשמה (שזה הוא החשש לפי דעת רבה) וגם יש שיירות בין שתי מדינות אלו ועדים מצויים לקיימו (דבר הפותר את הבעיה שיש בקיום הגט שלכן נתקנה תקנת אמירה זו לפי דעת רבא). בעקבות פסק מחודש זה של רבי אביתר, התקיים בישיבת פומבדיתא דיון אודות סמכותו של רבי אביתר. רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה איגרת ובה כתב: ”בני אדם העולין משם לכאן הן קיימו בעצמן "וַיִּתְּנוּ הַיֶּלֶד בַּזּוֹנָה וְהַיַּלְדָּה מָכְרוּ בַיַּיִן וַיִּשְׁתּוּ"”. אף על פי שבאיגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף. אביי דחה את תמיהתו של רב יוסף, והתפלא: וכי אמורא שלא יודע את דבריו של אמורא אחר אינו בר סמכא? הרי לא מדובר בדבר הנלמד מסברא, אלא בהלכה למשה מסיני, שהוא לא קיבל אותה מרבותיו. בנוסף, אביי הביא ראיה לסמכותו של רבי אביתר, ממעשה שהיה: החכמים נחלקו בפירוש הפסוק”וַתִּזְנֶה עָלָיו פִּילַגְשׁוֹ”. רבי אביתר פירש שהפילגש הכינה לבעלה מאכל והוא מצא בו זבוב, ורבי יונתן פירש שהיא לא גזזה את שער הערווה שלה, דבר שהאמינו שעלול לגרום לסכנה לאבר המין של הבעל. לאחר אותה מחלוקת, מצא רבי אביתר את אליהו הנביא ושאל אותו: מה עושה כעת האל? ענה לו אליהו: הוא עוסק בסוגיא זו, של פילגש בגבעה. שאל רבי אביתר: ומה הוא אומר? סיפר אליהו: הוא אומר: " אביתר בני כך הוא אומר, יונתן בני כך הוא אומר". אליהו הנביא הסביר לרבי אביתר, כי אמנם "ליכא ספיקא קמי שמיא", לא קיים ספק בשמים, אבל אלו ואלו דברי אלהים חיים, כל מה שנאמר בבית המדרש נחשב לתורה, והאמת היא ששניהם צודקים: הוא מצא זבוב בתבשילה אלא שעל כך לא הקפיד, ועיקר הקפדתו הייתה על השערה שמצא לה ב"אותו מקום", שהיא סכנה. רבי חיים מוולוז'ין, בספרו נפש החיים, מביא ראיה מסיפור זה לטענתו כי כל מה שאומרים ישראל בתורה כאילו נאמר מפי הגבורה באותה עת: ולא עוד אלא כי גם באותו העת שהאדם עוסק בתורה למטה. כל תיבה שמוציא מפיו הן הן הדברים יוצאים כביכול גם מפיו ית' באותו העת ממש. כדאשכחן בפ"ק דגיטין גבי פלגש בגבע' ותזנה עליו פלגשו ר' אביתר אמר... ...ומאי קאמר אביתר בני כך הוא אומר יונתן בני כך הוא אומר. והיינו מפני שר"א ור"י עסקו ביניהם בעניין פלגש בגבעה אז באותו עת. גם הוא ית' שנה דבריהם ממש. והוא ית"ש ודבורו חד. — נפש החיים, שער ד', פרק ו' בתלמוד הירושלמי מובא כי היו לו שני בנים. הרב אהרן הימן, "רבי אביתר", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הרב יהודה אדרי, "ר' אֶבְיָתָר", בנתיב האמוראים, ירושלים תש"מ, עמ' 38, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ו', עמוד ב'. יואל ד, ג שופטים יט, ב ראו בספר בן יהוידע שדרכם להשים חומר שיקשיח את השערות והוא הגורם סכנה
ליפו ממי

ליפו ממי (באיטלקית: Lippo Memmi;‏ 1291 – 1356) היה צייר איטלקי מסיינה, שבחבל טוסקנה. הוא שייך לתקופת הפרוטו רנסאנס והיה תלמידו הבולט של גיסו סימונה מרטיני. תחילת הכשרתו הייתה אצל אביו ממו די פיליפוצ'ו. החל מ-1317 יצר יחד עם אביו סדרה של פרסקאות מאסטה לבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, שהם העתק של המאסטה של מרטיני ב- Palazzo Pubblico בסיינה. המשך התפתחותו היה אצל גיסו סימונה מרטיני, יחד איתו צייר ב-1333 את הבשורה עבור הקתדרלה של סיינה. באופן עצמאי עבד, בין השאר, בקתדרלה של אורבייטו. על פי הארכיון העירוני של סן ג'ימיניאנו הוא פעל שם כאדריכל ותכנן את חומת העיר ואת אחד ממגדלי העיר המפורסמים. בעקבות מרטיני עבר גם ממי לחצר האפיפיור באביניון. שם המשיך לעבוד גם לאחר מות מרטיני ב-1344. בזמן כלשהו חזר לסיינה, שם עבד עד מותו ב-1356. ביוגרפיה של ממי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. רבות מיצירותיו של ממי שרדו עד ימינו. ביניהן: פרסקאות ה"מאסטה" בבית העירייה של סן ג'ימיניאנו, עליהן עבד יחד עם אביו (1317 ואילך). המדונה של החסד, בדואומו של אורבייטו (בערך 1320). "הבשורה" עבור קתדרלת סיינה, (נמצאת כיום בגלריית אופיצי בפירנצה), אותה צייר יחד עם סימונה מרטיני (1333). מדונות משל ממי נמצאות כיום באורבייטו, אלטנבורג (גרמניה), ברלין, מינכן, סיינה וסן ג'ימיניאנו. מדיה וקבצים בנושא ליפו ממי בוויקישיתוף גלריה וירטואלית של עבודותיו של ליפו ממי הפרק על ליפו ממי בספרו של ווזרי (בתרגום אנגלי) קורות חיי ליפו ממי (באנציקלופדיה איטלקית מקוונת) המידע המתועד על קורות חייו מועט, על כן הביוגרפיה שלו היא משוערת ברובה, משוחזרת על ידי החוקרים על פי מעט המידע ובמידה רבה על סמך זיהוי יצירותיו שנעשה בעיקר על פי סגנון הציור. לכן יש גם הבדלים בין המקורות השונים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טדי סחולטן

טדי סחולטן (בהולנדית: Dorothea Margaretha (Teddy) Scholten-van Zwieteren;‏ 11 במאי 1926, האג – 8 באפריל 2010, האג) הייתה זמרת הולנדית, שזכתה באירוויזיון הרביעי עם השיר "קצת" שנכתב על ידי וילי ון המרט ודיק סשאליס. לאחר האירוויזיון סוחלטן הוצאה 5 אלבומים עם בעלה הנק. בין השנים 1950–1966 הייתה סחולטן מגישת טלוויזיה בערוץ NTS ההולנדי. סחולטן נפטרה בביתה שבהאג באפריל 2010, בגיל 83. מדיה וקבצים בנושא טדי סחולטן בוויקישיתוף טדי סחולטן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טדי סחולטן, באתר MusicBrainz (באנגלית) טדי סחולטן, באתר Yandex.Music (ברוסית) טדי סחולטן, באתר Discogs (באנגלית) השיר "קצת", באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ובנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחידות מידה עות'מאניות

יחידות מידה עות'מאניות מסורתיות היו נהוגות באימפריה העות'מאנית בשנים 1299–1923. בארץ ישראל נהגו המידות הללו באופן רשמי בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל בשנים 1517–1917. אולם גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, בתקופת המנדט הבריטי, המשיכו ונהגו חלק מן המידות והמונחים העות'מאניים במשא ומתן ובשווקים באזורי השליטה העות'מאניים לשעבר, ובכלל זה בארץ ישראל. התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, ירושלים, ברלין, וינה, הוצאת בנימין הרץ, תרפ"א-1921. שמעון רובינשטיין, מטבעות, מידות ומשקלות: מראשית המאה ה-19 ועד לתקופת המעבר מהשלטון הטורקי לבריטי בארץ ישראל, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 1997. שמעון רובינשטיין, המשבר המוניטרי בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, ירושלים: (בהוצאת המחבר), 2008. מילון לטורקית עות'מאנית מאת Prof. Dr. Mehmet KANAR Dictionnaire turc-français par Charles Barbier de Meynard, 1881, E. Leroux. Kamus-i Firansavi: Dictionnaire turc-français, Şemseddin Sâmî, 1883, Imprimerie Mihran. איילון ושנער, מילון ערבי־עברי, מהדורה מקוונת יחידות מידה עות'מאניות (בטורקית) Haberleşme Hizmetleri ve Osmanlı Devleti'nde Ulak Organizasyonu, Yrd. Doç. Dr. Faris Çerçi‏ מילון המוסד ללשון הטורקית מילון לטורקית עות'מאנית מאת Prof. Dr. Mehmet KANAR. ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, עמ' 8. ‏ zirah, באתר sizes. ראו:‏ zirah, באתר sizes. ראו: תרגום, באתר e-tarih. ראו: מידע, באתר imanveislam. ראו: תרגום, באתר imanveislam. ראו: [1], באתר arabdictionary. http://tdkterim.gov.tr/bts/ בהקשר הארצישראלי, ובשימוש השלטוני והעממי המילה נוקטה תורגמה לעברית היישובית ל"נקודת התיישבות", או תחנת משמר או משטרה, בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל, וגם לאחר מכן, בתקופת המנדט הבריטי. ישעיהו פרס,ארץ-ישראל: ספר-המסעות, עמ' 8. על פי המילון המקוון לאטימולוגיה טורקית. בכך תיפקד שער יחידת המשקל המשתנה כשער של מטבע, ומחיר הסחורות היה גבוה יותר: ראו: ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, עמ' 8. ישעיהו פרס, ארץ-ישראל: ספר-המסעות, עמ' 8.
קלרוטריון

קלרוטריון (יוונית עתיקה: κληρωτήριον) היה מכשיר ששימש באתונה הדמוקרטית את הפוליס (עם), כדי לבחור בצורה אקראית אזרחים לתפקידים שונים בכלל, ובפרט את המושבעים שיכהנו בתפקיד באותו יום. המכשיר היה אחד מאמצעי הזיהוי שבאמצעותם זוהתה היצירה "מדינת האתונאים", מאת אריסטו ותלמידיו, שנמצא על גבי פפירוס בפיום[דרוש מקור]. באתונה הדמוקרטית נבחרו מדי שנה כ-6000 מושבעים (תלוי תקופה), בפנל גלוי. כל אזרח מועמד קיבל פינאקיה, כרטיס ברונזה עם שמו המעיד על מעמדו. הוא היה רשאי לנצל את מועמדותו אך לא חייב. המועמד היה חייב להיות אזרח בן שלושים לפחות, נקי מעבירות מסוימות (כמו עברות מין ועוד) . בכל יום בוצעו שתי הגרלות, הראשונה שבהם, שקבעה את המושבעים שידונו באותו יום הייתה באמצעות מכשיר זה. כל מועמד נעץ את כרטיס הברונזה שלו באחת מהשורות של המכשיר שסומנו באותיות. במכשיר היה צד נלווה אליו הכניסו כדורים שחורים ולבנים, כאשר יצא אחד מהצבעים בוטלה שורה. קלרוטריון במוזיאון של Ancient Agora קלרוטריון במוזיאון "Ure Museum of Greek Archaeology" כרטיס הברונזה של שופט כרטיס הברונזה והכדור מדיה וקבצים בנושא קלרוטריון בוויקישיתוף
פלאוגנטיקה

פָּלֵאוגנטיקה (באנגלית: Paleogenetics, "פלאו" מיוונית = עתיק, "גנסיס" מיוונית = מוצא) הוא תחום במדעי החיים העוסק בחקר ה-DNA והגנים של אורגניזמים קדומים, כמו בני-אדם, בעלי-חיים וצמחים שמתו לפני שנים רבות. מחקר כזה דורש לרוב מיצוי של ה-DNA מתוך דגימות עתיקות של תאים מתים - רקמות משומרות, מומיות או עצמות מאובנות. מונחים קרובים במשמעותם הם ארכאוגנטיקה ופלאוגנומיקה. נכון לשנת 2011, בין המינים הנכחדים שלפחות חלק מן ה-DNA שלהם מוצה ניתן למצוא את האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי, הממותה, המסטודון, דוב המערות, הזאב הטסמני, הקואגה ועוף המואה. כמו כן מוצה DNA ממומיות רבות אשר שימש, למשל, להתחקות אחר שושלות פרעונים, כמו זיהוי אמו של תות ענח' אמון. הביולוג השוודי סוונטה פבו, אשר בשנת 1984 היה הראשון למצות DNA עתיק ממומיה מצרית בת 2,400 שנה, נחשב לעיתים כאב המייסד של התחום. המונח "פלאוגנטיקה" נטבע בשנת 1963 על ידי לינוס פאולינג ואמיל צוקרקנדל כצרוף של המונחים פלאונטולוגיה וגנטיקה, והוא מתייחס לרוב ל-DNA שמוצה ממאובנים. כאשר מדובר ב-DNA שמוצה ומופה בכמויות המגיעות לחלק משמעותי מתוך הגנום, או לפחות חלק משמעותי מתוך הגנום המיטוכונדרי, נוהגים כיום להשתמש לעיתים במונח "פלאוגנומיקה". המונח "ארכאוגנטיקה" נגזר על ידי הארכאולוג הבריטי קולין רנפרו מן המונח "ארכאולוגיה", ומשמש לרוב בהקשרים ארכאולוגים כגון מחקר של מומיות בני-אדם, אך לעיתים מתייחס גם לרצף הגנום של אוכלוסיות עתיקות אשר שוחזר על פי DNA שמוצה בשיטות הרגילות מבני-אדם חיים, למשל הרצף של חווה המיטוכונדרית. בספרות הארכאולוגית נוהגים להתייחס ל-DNA שמוצה מדגימות עתיקות במונח "דנא עתיק" (אנגלית: Ancient DNA או בקיצור מקובל aDNA). החל משנת 2007 מיצה צוות חוקרים מרשות העתיקות של מצרים, אוניברסיטת בולצאנו באיטליה ואוניברסיטת טובינגן בגרמניה DNA עתיק מ-16 מומיות מן השושלות הפרעוניות ה-18, ה-19 וה-20, מן המאות ה-16 עד ה-11 לפני הספירה. על-מנת למנוע שגיאות כתוצאה מזיהום DNA, המחקר נערך באופן בלתי-תלוי בשתי מעבדות נפרדות. מחקר זה אפשר שחזור יחסי הקרבה בחמישה דורות מאבותיו של תות ענח' אמון. בין השאר זוהו שתיים מן המומיות כאביו ואמו, וכן נמצא שאשתו הייתה גם אחותו המלאה. ב-DNA אותרו מספר פגמים תורשתיים שהצטברו בשושלת הפרעונים כתוצאה מנישואי קרובים. פרויקט הגנום האנושי אבולוציה אבולוציה של האדם לשבט ממותות כדי להגן על האקלים? כתבה של אהוד אמיר באתר הידען, מאי 2020 Hawass ZI. et al. (2005) "Ancestry and Pathology in King Tutankhamun's Family" The Journal of the American Medical Association. Vol. 303 (7), pp. 638-647; doi:10.1001/jama.2010.121
פביולה, מלכת הבלגים

דונה פביולה, מלכת בלגיה (בספרדית: Fabiola de Mora y Aragón‏; 11 ביוני 1928 - 5 בדצמבר 2014) הייתה אלמנתו של בודואן שהיה מלך בלגיה. פביולה נולדה במדריד למשפחת אצולה ספרדית. בשנת 1961 היא נישאה למלך בלגיה, בודואן, אשר מלך בבלגיה משנת 1951. טרם נישואיה הוכשרה פביולה כאחות וכן פרסמה ספר משלים לילדים, שזכה להצלחה גדולה. לזוג המלכותי לא היו ילדים. המלכה פביולה שוחחה בפתיחות רבה על שישה מקרים של הפלה טבעית אותן היא עברה בניסיונותיה להביא ילדים לעולם. כמלכת בלגיה זכתה פביולה לאהדה עממית רחבה בזכות אמונתה הקתולית וארגוני הסיוע אותם היא ייסדה למען פגועי המוח וילדים במצוקה. המלכה אף הקימה מוסדות סיוע לנשים במדינות העולם השלישי, פעולה אשר זיכתה אותה בשנת 2001 במדליה מטעם ארגון המזון והחקלאות הבינ"ל. בשנת 1993 מת המלך בודואן ואת מקומו ירש אחיו המלך אלברט השני. המלכה פביולה מיעטה מאז מות בעלה להופיע באירועים ממלכתיים כדי לא לפגוע במעמדה של גיסתה, פאולה, מלכת הבלגים, המלכה לשעבר ואשתו של המלך לשעבר אלברט השני. המלכה פביולה נפטרה ב-5 בדצמבר 2014. בית בלגיה באוניברסיטה העברית בירושלים נקרא על שמה של המלכה פביולה אשר נתנה את חסותה להקמת המבנה ב-1967. מדיה וקבצים בנושא פביולה, מלכת הבלגים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פביולה, מלכת הבלגים (באנגלית) פביולה, מלכת הבלגים, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פביולה, מלכת הבלגים, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מרצדס-בנץ E-קלאס

מרצדס-בנץ E-קלאס היא מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת מרצדס-בנץ החל משנת 1995. ה-E קלאס החליפה את דגם ה-W124 של מרצדס אשר ייצורה הופסק ב-1996, מתחרה בעיקר בב.מ.וו סדרה 5 ובאאודי A6. המרצדס בנץ E קלאס היא מכונית בעלת חשיבות רבה לחברת מרצדס-בנץ ומהווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של החברה כאשר היא אחת מהמכוניות הנמכרות ביותר בסגמנט שלה בעולם. אף על פי שייצורה החל כבר בשנת 1953 תחת שם הסדרה W120, הוכרה כמרצדס-בנץ E-קלאס באופן רשמי רק עם הצגת סדרת ה-W210 בשנת 1995. ה-E-קלאס מיוצרת במרכבי סדאן וסטיישן, כאשר החל מהדור השלישי W212 שהוצג בשנת 2009, המכונית מיוצרת גם במרכבי קופה וקבריולה שהחליפו את דגמי ה-CLK. בנוסף, המכונית מיוצרת עם מגוון של גרסאות ומנועים כגון גרסאות הנעה אחורית והנעה כפולה, גרסאות מנועי 4, 6 ו-8 צילינדרים, מנועי בנזין ומנועי דיזל, וגרסת E63 AMG, גרסת ספורט קיצונית ל-E קלאס, בעלת מנוע 8 צילינדרים עם שני מגדשי טורבו בנפח 6.2 ליטרים אשר הספקו 518 כ"ס. בדצמבר 2011 הציגה מרצדס-בנץ ל-E קלאס שתי גרסאות היברידיות, אחת בגרסת מנוע בנזין ואחת בגרסת מנוע דיזל. (1995-2002) סדרת ה-W210 (2002-2009) סדרת ה-W211 (2009-2016) סדרת ה-W212 (2016 ואילך) סדרת ה-W213 דור ראשון W210 דור שני W211 דור שלישי W212 דור שלישי (מתיחת פנים) (W212) דור רביעי (W213) אתר האינטרנט הרשמי של מרצדס-בנץ E-קלאס מדיה וקבצים בנושא מרצדס-בנץ E-קלאס בוויקישיתוף קובי ליאני‏, E של שפיות, באתר וואלה, 29 במרץ 2009 http://motocar.ifeel.co.il/test/978.aspx Mercedes-Benz E-Class sales top 1.5 million - contract hire one today ynet, מרצדס E היברידית - יוקרה ב-23.8 קילומטר לליטר, באתר ynet, 22 בדצמבר 2011
אאודי A6

אָאוּדִי A6 היא דגם מכונית סלון מנהלים בגודל בינוני, אשר מיוצרת על ידי חברת אאודי החל משנת 1994. ה-A6 החליפה את האאודי 100 ומתחרה בעיקר במרצדס-בנץ E-קלאס ובב.מ.וו סדרה 5. רכב הסלון הקודם ל-A6 של חברת אאודי היה האאודי 100 (אאודי 5000 בארצות הברית), אשר יוצר בשלושה דורות: C1,‏ C2 ו-C3. בשנת 1994 דור ה-C4 החדש של האאודי 100 עבר שדרוג וחידוש כללי, על כן החליטה החברה כי הדגם החדש ייקרא אאודי A6, במיוחד כדי להשלים סדרה אלפביתית לדגמי החברה לאחר דגם סלון הפאר הנקרא אאודי A8. אאודי A6 מיוצרת במרכבי סדאן 4 דלתות או סטיישן 5 דלתות, ובתצורת הנעה קדמית, כאשר כל מכוניות ה-A6 לדורותיהן הוצעו גם בתצורת הנעה כפולה, המסומנות בחברת אאודי כגרסאות קוואטרו. כמו כן מכונית האאודי A6 מיוצרת במספר גרסאות מנועים בהן גרסאות מנועי בנזין, גרסאות מנועי דיזל חסכוניות, ובגרסאות ספורט חזקות כגון האאודי S6 והאאודי RS6 הקיצונית עוד יותר, עם מנוע V8 המפיק 600 כ״ס. בשנת 2011 הציגה אאודי את האאודי A6 היבריד הראשונה, כאשר במכונית מותקן מנוע בנזין מוגדש טורבו בנפח 2.0 ליטרים אשר הספקו 211 כוח סוס, לצד מנוע חשמלי נוסף אשר הספקו הוא 54 כ"ס. ב-2016, הוצגה מתיחת פנים ל-A6 שהציגה שדרוג בעיקר בתחום הטכנולוגי ופחות בעיצובי. האאודי A7 מהווה את גרסת הספורט-קופה ל-A6 וחולקת עמה את תא הנוסעים והמנועים. הוצגה בשנת 1994. מכונית המנהלים של אאודי נקראה בעבר כאאודי 100 (בארצות הברית נקראה כאאודי 5000), בשנת הדור הרביעי של האאודי 100 המכונית שונתה לאאודי A6 ועברה מתיחת פנים משמעותית. המנוע החדש היה בנפח 2.0 ליטר שסיפק כ-140 כ"ס. הוצגה בשנת 1997 בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה. היא קיבלה מנוע V6 בנפח 2.8 ליטר שסיפק כ-162 כ"ס. הוצגה בשנת 2004. היא קיבלה מנוע V6 3.2 ליטר שסיפק כ-175 כ"ס. הוצגה בשנת 2010. ה-C7 כוללות שני מנועי בנזין מנוע FSIו- VSI בנפח 2.8 ליטר עם 204 כ"ס. הוצג בתערוכת ז'נבה ב-2018. ה-C8 כולל מנוע I4 טורבו 1,968 סמ"ק שמספק כ-161 כ"ס ב-4,200 סל"ד. דור ראשון דור שני דור שלישי דור רביעי דור חמישי מדיה וקבצים בנושא אאודי A6 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אאודי A6 (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של אאודי A6 (ארצות הברית)
פליום

פליום (לטינית: Pallium) הוא שמה של רצועה אותה עוטים האפיפיור והארכיבישופים. הפליום ניתן בדרך כלל לארכיבישוף מטרופוליטני וגם לפטריארך הלטיני של ירושלים ומסמל את סמכותו זו. לארכיבישוף זכות לעטות את הפליום בתחום הדיוקסיה שלו במועדים מיוחדים במהלך טקסי מיסה. לאפיפיור זכות לעטותו בכל עת. לעיתים מקבלים בישופים פליום כסימן לזכות מיוחדת, אך הפליום אינו מעצים את סמכותם או כוחם. הפליום עשוי צמר לבן ורוחבו כחמישה סנטימטרים. הוא נכרך סביב הצוואר, החזה והכתפיים, ומשתלשלות ממנו שתי רצועות שרוחבן חמישה סנטימטרים ואורכן שלושים סנטימטרים, כשבקצותיהן פיסות עופרת קטנות מכוסות במשי שחור. על הפליום מצוירים שישה צלבים שחורים קטנים. הפליום נלבש על פני הצ'סובלה, אפוד הבישוף. השימוש בפליום הופיע ככל הנראה כבר במאה הרביעית והפך נפוץ במאה החמישית. מלכתחילה, הייתה רק לאפיפיור הזכות המוחלטת לעטות את הפליום והשימוש בו על–ידי אחרים היה רק בהרשאתו. השימוש בפליום אצל בישופים מטרופוליטנים הופיע במאה התשיעית. שבועת האמונים הנלווית לקבלת הפליום הופיעה ככל הנראה במאה האחת עשרה. מדיה וקבצים בנושא פליום בוויקישיתוף פליום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Pope bestows pallium on new Latin Patriarch of Jerusalem - Vatican News, www.vaticannews.va, ‏2020-10-29 (באנגלית)
ארכיבישוף מטרופוליטני

ארכיבישוף מטרופוליטני או מיטרופוליט (בלטינית: Metropolita, לפי ההיגוי היווני העתיק של Μητροπολίτης - "מֶטרופוליטֶס", ביוונית מודרנית: מיטרופוליטיס, ברוסית, באוקראינית, ברומנית, בסרבית, בבולגרית: מיטרופוליט) הוא תואר הניתן בנצרות הקתולית והאורתודוקסית לבישוף העומד בראש פרובינציה בעיר ראשית (מטרופולין): עיר ראשית של פרובינקיה רומית, פרובינקיה כנסייתית או בירה אזורית. בכנסייה הקתולית המערבית משתמשים במילה ארכיבישוף (מטרופוליטני). בכנסיות אלה סימן סמכותו ומעמדו של הבישוף המטרופוליטני הוא הפליום, רצועה שעליה צלבים הנענדת סביב הצוואר והכתפיים. תוארם של חלק מהמטרופוליטים הוא תואר כבוד או תואר טקסי בלבד, אם הם מייצגים קהילות שנעלמו, עם התאסלמות תושבי העיר אותה הם מייצגים. בכנסייה הקתולית המערבית הארכיבישופים העומדים בראש בישופות מטרופוליטנית הם בעלי סמכות על פני בישופים במסגרת השטח עליו הם שולטים. אותם בישופים מכונים "בישופים סופרגנים", והם כפופים ישירות לבישוף המטרופוליטני. בישופים מטרופוליטנים מקבלים גם סמכות על פני דיוקסיה בה לא מונה עדיין בישוף בעקבות מותו או התפטרותו של הבישוף הסופרגני. בימינו בכנסיות האורתודוקסיות התפקיד נקרא "מיטרופוליט" (יוונית: Μητροπολίτης- "מיטרופוליטיס", ברוסית, סרבית, בולגרית, אוקראינית, מקדונית: Митрополит, ,ברומנית: Mitropolit) לפי ההיגוי היווני הביזנטי והמודרני. בכנסייה היוונית-אורתודוקסית התואר "מיטרופוליט" משמש בהקשרים שונים. בכנסיות ההלניות (למשל ביוון, קפריסין, וכו') המיטרופוליטים באים אחרי הארכיבישופים מבחינה היררכית. בכנסיות האורתודוקסיות הסלביות ובכנסייה האורתודוקסית הרומנית ההפך הוא הנכון. בשני המקרים, אין למיטרופוליטים סמכות על–פני הבישופים בשטחם. יחד עם זאת המיטרופוליטים (אצל היוונים - הארכיבישופים) עומדים בראש הסינודים של הבישופים ונהנים מפריבילגיות מיוחדות. בכנסיות הקתוליות המזרחיות (הכנסיות המזרחיות המאוחדות עם רומא), תפקיד המיטרופוליטים דומה לזה של המיטרופוליטיים של הכנסיות האורתודוקסיות. מדיה וקבצים בנושא ארכיבישוף מטרופוליטני בוויקישיתוף ארכיבישוף מטרופוליטני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרג קליפורניה

פרג קליפורניה (באנגלית: California poppy) (שם מדעי: Eschscholzia californica) הוא מין צמח ממשפחת הפרגיים. פרח זה מוצאו מאמריקה הצפונית וזהו הפרח הלאומי של מדינת קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא פרג קליפורניה בוויקישיתוף פרג קליפורניה, באתר ITIS (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר NCBI (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר Tropicos (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר GBIF (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר The Plant List (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר IPNI (באנגלית) פרג קליפורניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.