laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מגדל טראמפ העולמי

מגדל טראמפ העולמי (באנגלית: Trump World Tower) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרה הראשונה (בין רחוב 47 ל-48) במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. המגדל מתנשא לגובה של 262 מטרים והוא בעל 72 קומות. בנייתו של המגדל בעלות של כ-360 מיליון דולר אמריקאי החלה בסוף שנת 1998 בהריסת המבנה הקודם ששכן על המגרש והסתיימה בשנת 2001. המגדל תוכנן על ידי האדריכל היווני, קוסטס קונדיליס, כמגדל מגורים וחזיתותיו הן קירות מסך בעלי זכוכיות כהות בגוון ברונזה. כתוצאה מחלונותיו הגדולים, מתאפשרת תצפית רחבה על איסט ריבר ומידטאון מנהטן. שלד הבטון המזוין שלו מגדיל את התנגדותו לרוח בקומותיו העליונות. מגדל טראמפ העולמי היה מגדל המגורים הגבוה ביותר בעולם למשך שנתיים, מהשלמתו בשנת 2001 ועד השלמת בנייתו של מגדל המאה ה-21 בדובאי בשנת 2003. בשנת 2004 הושלמה בנייתו של מגדל פאלאס 3 בסיאול שנטל את התואר. לפני הבנייה, דיירי בניינים סמוכים וביניהם וולטר קרונקייט, התנגדו להקמת המגדל בשל גובהו וחוסר במאפיינים החיצוניים. אחד החששות היה שהמגדל יגמד את בניין המזכירות של האומות המאוחדות הנמצא בסביבתו הקרובה. עם סיום בנייתו נעו מחירי הדירות במגדל בין 625,000 דולר אמריקאי לדירת סטודיו לבין 28,000,000 דולר אמריקאי. יוצאת מן הכלל הייתה דירת הפנטהאוז המשתרעת על שתי הקומות העליונות, בשטח כולל של 1,858 מ"ר, שהוצעה למכירה ב-58 מיליון דולר אמריקאי. אולם, לאחר מספר שנים בהן לא נרכשה, הוחלט לפצלה ל-4 דירות נפרדות. רבים מרוכשי הדירות היו אוליגרכים רוסים, שביקשו לחלץ את כספם ממולדתם בעקבות קריסת הרובל והתמוטטותם של כמה בנקים גדולים במוסקבה. באפריל 2006, נפתחה בקומת הכניסה של המגדל מסעדת Megu, מסעדת פיוז'ן אסייתית נחשבת בניו יורק. בניין טראמפ גורדי שחקים בניו יורק מדיה וקבצים בנושא מגדל טראמפ העולמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מגדל טראמפ העולמי (באנגלית) מגדל טראמפ העולמי באתר Structurae 3D View of World Tower apartment CityRealty Trump World Tower פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, ‏טראמפ בונה את מגדל המגורים הגבוה בעולם, באתר גלובס, 29 באוקטובר 1998 יעקב שרגל, ‏טראמפ מקים את "בניין המגורים הגבוה בעולם", סמוך למרכז או"ם, באתר גלובס, 20 באוקטובר 1998 Nash, Eric Peter., and Norman McGrath. Manhattan Skyscrapers. New York: Princeton Architectural, 1999. Print. "Trump World Tower, New York City" באתר Emporis Buildings דונלאד טראמפ תקוע בין הקומות, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2003 Dunford, Martin. The Rough Guide to New York City. New York: Rough Guides, 2009. Print. ניר נתן, לוס אנג'לס, ‏דונלד טראמפ תובע מעיריית ניו-יורק 500 מיליון דולר, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2002 בלומברג וסוכנויות הידיעות, ‏מגדל האוליגרכים שעומד מאחורי חיבתו של טראמפ לרוסיה, באתר גלובס, 22 במרץ 2017
טוקוס צהוב-מקור דרומי

טוקוס צהוב-מקור דרומי (שם מדעי: Tockus leucomelas) הוא מין במשפחת הקלאוניים. הוא מצוי בחלקה הדרומי של אפריקה. אורכו של הטוקוס נע בין 48 ל-60 ס"מ, ומשקלו 132 עד 242 גרם. נוצותיו בצבעי שחור, אפור ולבן, ומקורו, כפי שמרמז שמו - צהוב עז. עיניו צהובות, והעור שמסביב להן ורוד. בכך, נבדל הטוקוס צהוב המקור הדרומי מהטוקוס צהוב המקור המזרחי, שהעור סביב עיניו שחור. מקורו של הטוקוס גדול במיוחד, ואורכו יכול להגיע עד כשישית מאורכו הכולל. אורך מקורם הממוצע של הזכרים הוא 9 ס"מ, ואורך מקורן הממוצע של הנקבות 7.4 ס"מ. בדומה לקלאוניים אחרים, לטוקוס צהוב המקור הדרומי זנב וריסים ארוכים, ורגליים ואצבעות קצרות ועבות. תחום תפוצתו של הטוקוס צהוב-המקור מתפרש על פני המדינות אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, זימבבואה, זמביה, מוזמביק, מלאווי, נמיביה וסווזילנד. הטוקוס צהוב המקור הדרומי מצוי בעיקר באזורי סוואנה פתוחים, וחי בעיקר על הקרקע, שם הוא מוצא את מזונו - בעיקר חרקים (כגון טרמיטים, חיפושיות וחגבים), נדלים, עכבישים ועקרבים. בנוסף, ניזונים הטוקוסים גם מזרעים, פירות וביצים של עופות אחרים. הטוקוסים פעילים בשעות היום, ובלילה הם ישנים על עצים. הם יחידאיים, אך לעיתים ניתן למצוא אותם בזוגות או בקבוצות קטנות; בעיקר בתקופת הרבייה או הקינון. זהו עוף טריטוריאלי, שחי בשטח מצומצם ומגן עליו, אם כי בעונות יבשות הוא נאלץ לפרוש את הטריטוריה שלו על שטח נרחב יותר. עונת הרבייה של הטוקוס צהוב המקור הדרומי נמשכת בין ספטמבר למרץ, והביצים מוטלות בדרך כלל בין אוקטובר לדצמבר. זוגות הטוקוסים בדרך כלל מונוגמיים. בתקופת הקינון, הזכר מביא לקן עלים וענפים, והנקבה נשארת בקן וחוסמת את הכניסה אליו אותו באמצעות צרכיה, שאריות מזון, וכן בוץ שמביא עמו הזכר. מאחר שהנקבה כלואה בקן כל תקופת הדגירה, היא משילה בשלב זה את כל נוצות התעופה שלה, והן גדלות מחדש לאחר בקיעת הביצים. הקן נבנה עם פתח אנכי, המשמש הן להכנסת המזון על ידי הזכר והן להוצאת צורכי הנקבה והגוזלים. חלק מהקנים כוללים גם פתח חירום, למקרה שטורף מצליח לחדור לקן. מספר הביצים נע בין 2 ל-6, ותקופת הדגירה נמשכת 24 ימים. הגוזלים בוקעים מהביצים כשהם עירומים מנוצות וצבע עורם ורוד. לאחר שהם גדלים מעט, פורצת הנקבה את הקן החוצה, ומתחילה לסייע לזכר בהבאת מזון. הגוזלים מדפנים מחדש את הקן בעצמם, באמצעות צורכיהם ושאריות המזון שהוריהם מביאים להם. לאחר שסיימו לגדול, יפרצו הגוזלים את דפנות הקן, ויעופו ממנו. לא ידוע מה תוחלת החיים של הטוקוס צהוב המקור הדרומי בטבע, אך בשבי היו פרטים שהגיעו לגיל 20 שנה. הטוקוסים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. מדיה וקבצים בנושא טוקוס צהוב-מקור דרומי בוויקישיתוף טוקוס צהוב-מקור דרומי, באתר ITIS (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי, באתר NCBI (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי, באתר GBIF (באנגלית) טוקוס צהוב-מקור דרומי באתר Southern African Bird Project טוקוס צהוב-מקור דרומי באתר Birdlife טוקוס צהוב-מקור דרומי באתר World Bird Database טוקוס צהוב-מקור דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מקוטו קובאיאשי

מקוטו קובאיאשי (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא פיזיקאי יפני הידוע בעבודתו על שבירת סימטריית CP, שזיכתה אותו להיות אחד מארבעה הזוכים בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2008. קובאיאשי נולד בנגויה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. אביו היה רופא ששימש במנהל המרכז לבריאות הציבור בנגויה, ונפטר זמן קצר לאחר שהסתיימה המלחמה כשקוביאשי היה בן שנתיים בלבד. קובאיאשי למד פיזיקה באוניברסיטת נגויה וסיים את התואר הראשון בשנת 1967. לאחר מכן המשיך את לימודיו וקיבל תואר דוקטור בשנת 1972. באותה שנה עבר לאוניברסיטת קיוטו, שם עבד כעמית מחקר. יחד עם עמיתו טושיהידה מסקאווה, הוא עבד על הסבר שבירת סימטריית CP, בתוך המודל הסטנדרטי של פיזיקת חלקיקים. התאוריה של קובאיאשי ומסאווה טענה שיהיו לפחות שלושה דורות של קווארק, תחזית שאושרה בניסוי ארבע שנים מאוחר יותר על ידי הגילוי של הקווארק התחתון. קובאיאשי ומסקאווה זכו יחד בחצי מפרס נובל לפיזיקה לשנת 2008 על עבודתם. 1979 – הפרס ע"ש נישינה – פרס הפיזיקה הוותיק והיוקרתי ביותר ביפן 1985 – פרס סקוראי לתאוריית פיזיקת חלקיקים שניתן על ידי האגודה האמריקנית לפיזיקה 1985 – פרס אקדמיית יפן 2008 – פרס נובל לפיזיקה 2008 – פרס מסדר התרבות מדיה וקבצים בנושא מקוטו קובאיאשי בוויקישיתוף מקוטו קובאיאשי, באתר פרס נובל (באנגלית) ביוגרפיה באתר אוניברסיטת נגויה (באנגלית) מקוטו קובאיאשי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פייר אסולין

פייר אסולין (בצרפתית: Pierre Assouline; נולד ב-17 באפריל 1953) הוא סופר, עיתונאי, שדרן רדיו ובלוגר צרפתי ממוצא יהודי. אסולין נולד בקזבלנקה ובילדותו עבר לצרפת. הוא למד באוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס (בצרפתית: Université Paris Ouest Nanterre La Défense) ובמכון הלאומי הצרפתי לשפות ותרבויות המזרח (INALCO). אסולין החל את הקריירה העיתונאית שלו בעבודה עבור סוכנויות הידיעות, ולאחר מכן עבד במספר עיתונים וכתבי עת, בהם L'Histoire. במקביל החל לעבוד כשדרן רדיו, תחילת בתחנת פראנס אנטר ולאחר מכן בתחנת הרדיו של קונצרן RTL. בשנים האחרונות אסולין מנהל בלוג פופולרי העוסק בספרות, בשם "רפובליקת הספרים". מאז שנת 2012 אסולין חבר באקדמיית הגונקור האמונה על הפרס הספרותי היוקרתי. אסולין כתב כעשרה ספרי ביוגרפיה, ביניהן של ז'ורז' סימנון, הרז'ה, והעורך והמו"ל הצרפתי החשוב גסטון גלימאר (מייסד הוצאת גלימאר). כמו כן כתב ארבעה ספרי היסטוריה, שישה רומנים, וחיבורים נוספים. כמה מספריו זכו בפרסים בצרפת. הלקוחה, מצרפתית: משה מרון, ספרית פועלים, 1999 האחרון לבית קמונדו, מצרפתית: עדינה קפלן, הוצאת שוקן, 2004 מצב גבולי, מצרפתית: חגית בת-עדה, הוצאת שוקן, 2006 לוטסיה, מצרפתית: עדינה קפלן, הוצאת מטר, 2007 מדיה וקבצים בנושא פייר אסולין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פייר אסולין פייר אסולין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פייר אסולין, הבלוג הרשמי פייר אסולין, ברשת החברתית Goodreads פיר אסולין, דף שער בספרייה הלאומית רפובליקת הספרים, הבלוג של פייר אסולין
פרובינציית הנובר

פרובינציית הנובר (בגרמנית: Provinz Hannover) הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה בתחומי הפרובינציה שהיו בידי הבריטים מדינת הנובר, שצורפה בשנת 1947 לסקסוניה התחתונה. בשנת 1866 הצטרפה ממלכת הנובר לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחה לממלכת פרוסיה, בתור פרובינציית הנובר. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, שהייתה חלק מרפובליקת ויימאר, ולאחר מכן חלק מגרמניה הנאצית. לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו רוב שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הבריטי, ומיעוטם בשטח הכיבוש הסובייטי, כחלק ממדינות מקלנבורג-מערב פומרניה וסקסוניה אנהלט. בשנת 1946, הקימו הבריטים בשטחי הפרובינציה שהיו בידם את מדינת הנובר, שצורפה בשנת 1947 למדינת סקסוניה התחתונה. מדיה וקבצים בנושא פרובינציית הנובר בוויקישיתוף
מדינת הנובר

מדינת הנובר הוקמה בתחומי פרובינציית הנובר שהוחזקה בידי הבריטים, וצורפה בשנת 1946 לסקסוניה התחתונה. לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו רוב שטחי פרובינציית הנובר בשטח הכיבוש הבריטי, ומיעוטם בשטח הכיבוש הסובייטי, כחלק ממדינות מקלנבורג-מערב פומרניה וסקסוניה אנהלט. בשנת 1946, הקימו הבריטים בשטחי הפרובינציה שהיו בידם את "מדינת הנובר", שאוחדה ב-1 בנובמבר של אותה שנה עם אולדנבורג, בראונשווייג ושאומבורג-ליפה כדי להקים בשנת 1946 את מדינת סקסוניה התחתונה. מדינת הנובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גרמניה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נילס פטרסן

נילס פטרסן (בגרמנית: Nils Petersen; נולד ב-6 בדצמבר 1988 בוורניגרודה שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה ובנבחרת גרמניה. פטרסן שיחק בצעירותו במועדוני ילדים ונוער כגון איינהייט ורניגרודה מעיר הולדתו, מועדון ספורט ורניגרודה, גרמניה הלברשטאדט, ולבסוף בקרל צייס ינה, בה גם עלה לקבוצה הבוגרת. בפברואר 2005 חתם פטרסן על חוזה לצעירים בקרל צייס ינה, ועלה לקבוצה הבוגרת בינואר 2007, ושיחק בה ובקבוצת המילואים לסירוגין. פטרסן התפרסם כ"חילוף מנצח", כאשר כבש מספר שערים חשובים שסייעו לקבוצתו להשיג ניצחונות בדקות הסיום. בינואר 2009 עבר פטרסן לאנרגי קוטבוס, וסייע לה להגיע למבחני הירידה בבונדסליגה לאחר ניצחון 0–3 על באייר לברקוזן, שמנע ירידה ישירה. למרות זאת, הפסידה אנרגי קוטבוס לנירנברג במבחני הירידה, ונשרה לליגת המשנה. בעונת 2009/2010 מיעט פטרסן לשחק, אך בעונה העוקבת הפך לשחקן מפתח וסיים כסגן מלך שערי הבונדסליגה השנייה, עם 25 כיבושים ב-33 הופעות. קוטבוס סיימה במרכז הטבלה, ופטרסן קיבל הצעות רבות מקבוצות בבונדסליגה, אך בחר להאריך את חוזהו בקוטבוס בשנתיים, עד יוני 2014. במאי 2011 חתם פטרסן על חוזה לשלוש שנים בבאיירן מינכן. בספטמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בבונדסליגה, נגד פרייבורג. עם זאת, פטרסן מיעט לשחק בבאיירן מינכן, ואף מצא עצמו לעיתים בקבוצת המילואים. ביוני 2012 הושאל פטרסן לעונה אחת מבאיירן מינכן לוורדר ברמן. עונת 2012/2013 הייתה מוצלחת עבור פטרסן בוורדר ברמן, שלבסוף רכשה אותו מבאיירן מינכן, והחתימה אותו על חוזה לארבע שנים. בפגרת החורף של עונת 2014/2015 הושאל פטרסן לפרייבורג מתחתית הבונדסליגה, וכבר במשחק הבכורה שלו, בינואר 2015, כבש שלושער נגד איינטרכט פרנקפורט. עם זאת, פרייבורג נשרה בתום העונה לליגת המשנה. ביוני 2015 חתם על חוזה קבוע בפרייבורג. בעונת 2015/16 פטרסן העפיל עם פרייבורג בחזרה לבונדסליגה, לאחר עונת שיא בה הבקיע 21 שערים ובישל שישה. פטרסן היה חבר בכל נבחרות גרמניה הצעירות. בשנת 2016 זומן פטרסן לסגל הגרמני לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, והבקיע חמישייה בניצחון 0–10 על נבחרת פיג'י בשלב הבתים. פטרסן הגיע עם נבחרתו עד לגמר מול נבחרת ברזיל, שהסתיים בתוצאה 1-1 לאחר 120 דקות והגיע לבעיטות הכרעה. לאחר שכל נבחרת בעטה בהצלחה ארבע בעיטות, פטרסן בעט את הפנדל החמישי של גרמניה שנעצר על ידי השוער וונדרטון. ניימאר הבקיע מיד לאחר מכן את הפנדל המנצח עבור נבחרת ברזיל שזכתה במדליית הזהב, בעוד שפטרסן ונבחרת גרמניה הסתפקו במדליית הכסף. במאי 2018 זומן פטרסן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבכירה על ידי המאמן יואכים לב, והשתייך לסגל המורחב למונדיאל 2018. ב-2 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 לאוסטריה במשחק הכנה למונדיאל. עם זאת, פטרסן לא צלח את הניפוי הסופי והאחרון ולא נכלל בסגל הגרמני למונדיאל. אנרגי קוטבוס מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 2010/11 פרייבורג אליפות הבונדסליגה השנייה: 2015/16 נבחרת גרמניה האולימפית אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית כסף מדיה וקבצים בנושא נילס פטרסן בוויקישיתוף נילס פטרסן, ברשת החברתית אינסטגרם נילס פטרסן, באתר Transfermarkt נילס פטרסן, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) נילס פטרסן, באתר Soccerway נילס פטרסן, באתר WorldFootball.net נילס פטרסן, באתר National Football Teams נילס פטרסן, באתר FootballDatabase.eu
שמואל קיבלביץ

הרב שמואל קיבלביץ (ה'תרע"ג, 1913 - ה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004) היה למדן, ראש ישיבה, מתרגם ועורך תורני. ר"מ בישיבת עץ חיים וראש מערכת "אוצר מפרשי התלמוד". נולד בלובצ'ה לרב חיים קיבלביץ, למד בישיבת ברנוביץ' וכתביו משיעורי רבו, הרב אלחנן וסרמן נדפסו במאספים שונים. בשנת ה'תרצ"א (1931) עבר ללמוד בישיבת מיר והוכר בה כ"שמואל לובצ'ער" על שם עיירת מולדתו, במיר התקרב למשגיח הרב ירוחם ליבוביץ, והיה אחד ממעבירי תורתו בעל פה. בשנת ה'תרצ"ו, כדי להתחמק מגיוס חובה עלה לארץ ישראל ולמד בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, התקרב לראש הישיבה, הרב יחזקאל סרנא ולימים נענה לבקשתו והיה מעורכי כתביו. אחרי תקופה קצרה בישיבת חברון, הזמינו אותו חבריו ממיר שעלו ארצה ולמדו בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, להצטרף אליהם. הוא למד בלומז'ה ואף העביר בה שיעורים לתלמידים צעירים ממנו. בשנת 1943 נישא למרת שרה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן זלזניק ראש ישיבת עץ חיים שמינה אותו לשמש כר"מ בישיבה. היה ממקורביו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ושליחו בכמה ענייני ציבור. זמן מה כיהן כראש ישיבת עץ חיים באנטוורפן, בלגיה; והיה שותף להקמת ישיבת בית התלמוד בירושלים. שנים לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לברטה לבית ארלנגר, אלמנתו של הסופר דוד זריצקי. בשנת תשנ"ה, 1995, נפטרה בתו אידלה שהייתה נשואה לרב ברוך שמואל דויטש מראשי ישיבת קול תורה. הוא נפטר בה' באייר ה'תשס"ד, 26 באפריל 2004. תרגם מיידיש את ספרו של רבו בברנוביץ', המשגיח רבי יוסף ביגון, "עינא פקיחא" (ירושלים תשל"ב). בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יחד עם הרבנים יוסף בוקסבוים ואברהם קבלקין את פרויקט "אוצר מפרשי התלמוד", קבע את תבניתו והיה לעורכו הראשי. במקביל פרסם בקביעות חידושי תורה בכתבי העת התורניים כמו "מוריה", גם לאחר פטירתו המשיך חתנו בפרסום מאמריו בבמות שונות ביניהן כתב העת הנ"ל וכן בירחון האוצר. שמואל קיבלביץ, דף שער בספרייה הלאומית ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 4
קופלמן

קופלמן הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אביה קופלמן – מלחינה, פסנתרנית ומורה למוזיקה יצחק דוב קופלמן – ראש ישיבת לוצרן ליאת לוי-קופלמן – עורכת ישראלית, עורכת המגזין פנאי פלוס קופל
ראובן וובשת

הרב ראובן וובשת (נולד בכ"ז בסיוון ה'תש"ל, 1 ביולי 1970 באמבובר) הוא רב ישראלי יליד אתיופיה, המכהן מתחילת שנת 2018 בתפקיד הרב הראשי ליהדות אתיופיה מטעם הרבנות הראשית לישראל, יקיר העיר נתיבות ומחבר ספרי דרוש והלכה. בעבר, שימש כרב במועצה דתית שדות נגב, רב אזורי ליהודי אתיופיה בנתיבות וסביבתה וכיהן כיושב ראש עמותת "בית דין צדק ליהודי אתיופיה". נולד בכפר אמבובר שבמחוז גונדר שבאתיופיה, לשמואל ולשושנה, נכד לקס אייטגב וובשת. בהיותו כבן שנתיים, בדצמבר 1972, הגיעה משפחתו לישראל והתיישבה ברמלה. את חינוכו היסודי קיבל ברמלה, כאשר למד בבית הספר הממלכתי-דתי "נווה יצחק" שבעיר, ובשעות אחר הצהריים בתלמוד תורה עץ חיים. את לימודי התיכון סיים בישיבת בני עקיבא אור עציון שבמרכז שפירא. למד בישיבת ההסדר ימית בנווה דקלים, שם הושפע רבות מראש הישיבה הרב יעקב אריאל. במסגרתה התגייס לצה"ל בשנת 1989 ושרת כלוחם מא"גיסט בחטיבת גולני. בהמשך עבר קורס קצינים במסגרת קורס רבנים צבאיים (אותו סיים בהצטיינות), ושרת כרב צבאי. לאחר גמר לימודיו בישיבה, החל לעסוק כמורה וכמדריך פנימייה בישיבת בני עקיבא "בית יהודה" בכפר מימון, וכמורה ממלא מקום בבית הספר דע"ת בקיבוץ הדתי סעד. לאחר נישואיו לעפרה, התחיל לעסוק בעשייה חברתית ורוחנית למען עולי אתיופיה בהשפעת הרב יורם אברג'ל, והחל ללמוד בכולל "קול רינה רב פעלים" בראשותו בנתיבות, בשנים 1993–2003. בעקבות חששם של רבים מעולי אתיופיה לאכול את הבשר שנשחט בהשגחת הרבנות הראשית לישראל, משום שהקפידו לאכול בשר שנשחט ע"פ מסורת ביתא ישראל, ומנגד חששם של בני העדה שהתחנכו במוסדות רבניים וחששו לאכול את הבשר שנשחט ע"פ מסורת ביתא ישראל, החל הרב וובשת להתמקצע בענייני שחיטה, בדיקת טריפות וניקור. בשנת ה'תשנ"ז (1997) הוסמך כשוחט על ידי הרב יחיאל בוחבוט (לסמיכה הצטרפו לאחר מכן, הרבנים עובדיה יוסף ופנחס כהן רבה של נתיבות). בשנת 2017 הוחלט במשרד לשירותי דת להוציא לגמלאות את הרב הראשי ליהדות אתיופיה, הרב יוסף הדנה. בהיעדר מועמד העומד בשני תנאי הסף לתפקיד - כושר לכהן כרב עיר והסמכה מטעם הרבנות הראשית להנפיק אישורי יהדות לעולים מאתיופיה - הוחלט במשרד למנות לתפקיד את הרב וובשת, המחזיק כושר לכהן כרב אזורי. ב-1 בינואר 2018 נכנס הרב וובשת לתפקיד. מחנה ראובן - שו"ת בענייני שחיטה וטריפות, בהוצאת המחבר, נתיבות, ה'תשס"ג. מחנה ראובן - שו"ת בענייני שחיטה טריפות וניקור, מהדורה מורחבת, הוצאת "לאור", ירושלים, ה'תשס"ה. (הספר בקטלוג ULI) מחנה ראובן (שלושה חלקים) - חלק ראשון: דרוש על התורה, מועדים ומעגל החיים (ה'תשס"ח); חלק שני: דרוש והלכה - אורח חיים ויורה דעה (ה'תשע"א); חלק שלישי: דרוש והלכה - חושן משפט ואבן העזר (ה'תשע"ה); בהוצאת "דורות", ירושלים. ויען ראובן שו"ת על ארבעת חלקי השולחן ערוך, בהוצאת "דורות", ירושלים ה'תשע"ו. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא ראובן וובשת בוויקישיתוף ספר שני לרב ראובן וובשת (אורכב 17.11.2015 בארכיון Wayback Machine), באתר עיריית נתיבות אל תראוני שאני שחרחורת: ריאיון עם שלושה מרבני הקהילה האתיופית, באתר הידברות הרב ראובן וובשת - יקיר העיר נתיבות 2018, סרטון באתר יוטיוב הרב הדנה: "כל מה שבניתי יכול לקרוס" | כיפה, באתר www.kipa.co.il פרסום ראשון: רב ראשי חדש לעדה האתיופית | כיפה, באתר www.kipa.co.il בגלל מאבקו באפליה, הרב יוסף הדנה הודח מתפקידו, באתר "סרוגים", 20 ביוני 2016 יודח מתפקידו הרב הראשי של יהדות אתיופיה, באתר www.20il.co.il (ארכיון) "כהונת הרב הראשי ליהודי אתיופיה הרב יוסף הדנה הוארכה בחצי-שנה - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2017-09-18.
מסאקי סוזוקי

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא סוזוקי. מסאקי סוזוקי (ביפנית: 鈴木 雅明; נולד ב-29 באפריל 1954) הוא צ'מבליסט, נגן עוגב ומנצח יפני. הוא המקים והמנהל של "קולגיום באך יפן", הרכב מוזיקלי הכולל תזמורת ומקהלה ומתמקד בביצוע מוזיקת בארוק. בנוסף, הוא מרצה ומנצח באוניברסיטת ייל. סוזוקי נולד בקובה שביפן להורים נוצרים ומוזיקאים חובבים. הוא החל לנגן בעוגב בכנסייה בגיל 12. הוא למד ניצוח ונגינה בעוגב ב"אוניברסיטה הלאומית בטוקיו לאמנויות ולמוזיקה" וסיים את לימודיו ב-1979. לאחר מכן הוסמך בנגינה על עוגב וצ'מבלו בקונסרבטוריון של אוניברסיטת אמסטרדם, שם היו חבריו לספסל הלימודים טון קופמן והמנצח פיט קי (Piet Kee). ב-1980 זכה במקום השני בתחרות שהתקיימה בברוז', בלגיה. מ-1981 עד 1983 לימד צ'מבלו בדואיסבורג, גרמניה. לאחר מכן חזר ליפן ולימד באוניברסיטת שואין לנשים בעיר הולדתו קובה. במקביל ניצח על הרכבים קטנים עד שב-1990 ייסד את "קולגיום באך יפן". ב-1992 החל ההרכב להופיע באופן קבוע ושלוש שנים מאוחר יותר החל בסדרה של הקלטות כל קנטטות באך עבור מותג ההקלטות השוודי BIS Records. עד 2013 הוא הקליט עם ההרכב סדרה של 55 תקליטורים הכוללים את כל הקנטטות הדתיות של באך, בנוסף לאורטוריות וליצירות שלו לכלי מקלדת ולתזמורת, ומאז הם מקליטים את הקנטטות החילוניות. בנו מסאטו מנגן אף הוא בצ'מבלו והם הקליטו יחד עם הקולגיום עבור BIS קונצ'רטי לשני צ'מבלו. במקביל, החל ללמד ב-1991 באוניברסיטת טוקיו, עד שעבר ללמד בייל ב-2010. כמנצח אורח, ניצח על מגוון תזמורות גדולות כגון הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת סיינט פול, התזמורת הסימפונית הגרמנית, התזמורת הסימפונית של מלבורן, התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת רדיו שטוטגרט ותזמורת טונהאלה, ציריך. ב-2011 עוטר במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה וזכה במספר מדליות אזרחיות אחרות בהן "מדליית באך" של העיר לייפציג ב-2012. מדיה וקבצים בנושא מסאקי סוזוקי בוויקישיתוף מסאקי סוזוקי, ברשת החברתית פייסבוק מסאקי סוזוקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מסאקי סוזוקי, ברשת החברתית אינסטגרם מסאקי סוזוקי, סרטונים בערוץ היוטיוב מסאקי סוזוקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר ספוטיפיי מסאקי סוזוקי, באתר Last.fm (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר AllMusic (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר Discogs (באנגלית) מסאקי סוזוקי, באתר Genius מסאקי סוזוקי, באתר אמזון מיוזיק מסאקי סוזוקי באתר "קולגיום באך יפן" ביוגרפיה באתר hazardchase מסאקי סוזוקי, באתר קולגיום באך יפן סוזוקי באתר אוניברסיטת ייל ביוגרפיה באתר All Music באתר BIS באתר BIS כתבה באתר הניו יורק טיימס ביוגרפיה באתר התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק באתר Globe and Mail באתר המדליה
ח'ירבת סמארה (שומרון)

ח'ירבת סמארה הוא אתר ארכאולוגי המצוי בשוליו המערביים של השומרון, 9 ק"מ מזרחית לטייבה, מדרום מערב ובסמוך ליישוב עינב. באתר התקיים יישוב שומרוני מהמאה ה-4 לספירה שישב על שרידי יישוב מהתקופה הרומית. האתר נסקר לראשונה על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל בסוף המאה ה-19, וזוהה אז, בטעות, ככנסייה. בחפירותיו של ידי יצחק מגן בשנים 1991–1992, זוהה המבנה שבשוליו המזרחיים של האתר כבית כנסת שומרוני מפואר. בנוסף נמצאו באתר בור מים ומקווה, שער בעל קשת, מערות קבורה ומבני ציבור. מידותיו הפנימיות של בית הכנסת הן 15 מטרים אורך ו-8.4 מטרים רוחב ושטחו 126 מ"ר. הוא מבנה מפואר שנבנה בכיוון מזרח-מערב, ופונה לכיוון הר גריזים. למבנה חמישה חלקים: אולם מרכזי שהיה מכוסה פסיפס, נארטקס, אטריום מעוגל, חצר בצפונו וחדרים בדרום ובמזרח. האולם מוקף בשתי שורות של ספסלי ישיבה. שני עמודים עומדים על תילם בכניסה למבנה. בבית הכנסת נמצא פסיפס מן האיכותיים ביותר שהתגלו בארץ ישראל. פסיפס האולם המרכזי של בית הכנסת מתוארך למאה הרביעית לספירה. צבעי אבני הפסיפס הם לבן, שחור, אפור, אדום, ארגמן, ורוד, חום, כתום, חרדל, צהוב, תכלת, טורקיז (זכוכית?), אפור-ירקרק ובז'. צפיפותן הנדירה של האבנים מפסיפס סמארה העומדת על 400 אבנים בדצמ"ר, היא מן הגבוהות מבין פסיפסי ארץ ישראל, ומדרגת את הפסיפס בין הפסיפסים האיכותיים ביותר שנוצרו בארץ ישראל בתקופה הביזנטית. שטיח האולם המרכזי של בית הכנסת מחולק לשני פנלים רבועים המוקפים במסגרות של מדליונים מעלי קוציץ. מדליוני הקוציץ מאוכלסים בעיצובים של גידולים חקלאיים, כלים וחפצים. עיצוב הפריטים הוא ייחודי נטורליסטי ומדויק מאוד. בשורה הצפונית עוטרו ענף נושא שקדים, אלומות חיטה, שריגי גפן המודלים על חצובה, ענף נושא רימונים, ענפי זית, פגות שקמה על ענף, כד המוזג יין אדום אל צלוחית וענפים נושאי ורדים אדומים סביבו. בשורת המדליונים האמצעית שבין שני השטיחים עוצבו מכבד תמרים, עצי תמר ומגל לגדיד. במדליונים שבשורה הדרומית עוצבו ענף נושא משמשים, ענף נושא אפרסקים וענף של אורן הצנובר הנושא אצטרובלים. לצורכי שימור והצגה לקהל, נלקח הפסיפס מאתרו והוא מוצג כיום במוזיאון השומרוני הטוב. יצחק מגן, "בתי-הכנסת השומרוניים ופולחנם", בתוך: מחקרי יהודה ושומרון, ב', 1992, עמ' 264-229 ענת אביטל, מקוריותם של התיאורים החקלאיים הייחודיים מפסיפס בית הכנסת השומרוני בסמארה, בתוך "מחקרי יהודה ושומרון, דברי הכנס ה-24", ביליג מ' (עורכת מדעית), אוניברסיטת אריאל, אריאל, עמ' 163-145, 2015 מדיה וקבצים בנושא ח'ירבת סמארה בוויקישיתוף
פיראצטם

פיראצטם (או פירצאטאם) היא תרופה ממשפחת הרצטאמים, המשתייכת לקבוצת התרופות נואוטרופיות, כלומר תרופות שמשפרות יכולות קוגניטיביות, כמו זיכרון פרוצדורלי, ריכוז ומוטיבציה. מנגנון הפעולה של התרופות האלו אינו ידוע באופן מדויק, אבל ידוע שפיראצטאם עובד כמודולטור אלוסטרי חיובי (כלומר מגביר בעקיפין את פעילות הליגאנד הטבעי) של רצפטורי AMPA ומבצע מודולציה במערכות הכולינרגיות במערכת העצבים המרכזית. פיראצטם הופק לראשונה על ידי קורנליו ג'ורג'ה. הגברת ייצור ATP בתאי המח ושיפור המטבוליזם התוך תאי של הנוירונים. הגברת תהליכי חמצון חיזור בסביבתו. הגברת גליקוליזה וזרימת הדם באזורים האיסכמיים של המח. השפעה נוירופרוטקטיבית על תאי המח מנזק של חמצון נמוך. פיראצטם נספג היטב במתן פומי (95%), מתפזר ברקמות השונות ובמערכת העצבים המרכזית, לא עובר שינויים מטבוליים משמעותיים, ומתפנה על ידי כליות. זמן מחצית החיים כ-4.5 שעות מרקמות הגוף וכ-7.7 שעות ממערכת העצבים המרכזית. שיפור מטבוליזם בקורטקס הצרברלי במחלות מע"מ הקשורים להפרעות וסקולריות. דמנציה כתוצאה מטרשת עורקים. שיקום לאחר טראומת ראש קשה. מצבים נוירוטיים שונים. אנצפלופתיות שונות. דליריום כתוצאה מגמילת אלכוהול. מחלת אלצהיימר. היפרקינטיות. עצבנות. סחרחורת. רעד. בחילות והקאות. עליה במשקל. החמרת מחלת לב איסגמית. מחלה אפילפטית פעילה או עבר של אפילפסיה, פרקינסון, אי ספיקת כליות (לעיתים אפשר להתאים מינון), מחלות לב. יש לציין שתרופה זאת לא עברה אישור FDA עקב חוסר הוכחה מחקרית מובהקת אך יחד עם זאת התרופה נמצאת בשימוש בחלק ממדינות מזרח אירופה, רוסיה, אוקראינה, מולדובה- נמכר ללא מרשם, רומניה, הונגריה, ובריטניה (נמכר רק עם מרשם רפואי). אין לראות במידע זה ייעוץ או המלצה, יש להיוועץ ברופא המטפל לפני השימוש Пирацетам (Piracetam). Энциклопедия лекарств. Регистр лекарственных средств России (2002). Проверено 27 октября 2011. Архивировано из первоисточника 3 февраля 2012. ↑ Поиск по базе данных ЛС, опции поиска: МНН — Пирацетам, флаги «Искать в реестре зарегистрированных ЛС», «Искать ТКФС», «Показывать лекформы». Обращение лекарственных средств. ФГУ «Научный центр экспертизы средств медицинского применения» Росздравнадзора РФ (27.03.2008). — Типовая клинико-фармакологическая статья является подзаконным актом и не охраняется авторским правом согласно части четвёртой Гражданского кодекса Российской Федерации №230-ФЗ от 18 декабря 2006 года. Проверено 3 мая 2008. Архивировано из первоисточника 22 августа 2011. ↑ S. Shorvon. Pyrrolidone derivatives // The Lancet, 2001, V. 358, P. 1885—1892. מדיה וקבצים בנושא פיראצטם בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.