laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולימפיאדת הנוער דקר (2026)

אולימפיאדת הנוער דקר (2026) היא אולימפיאדת הנוער הרביעית במתכונת של משחקי הקיץ האולימפיים לנוער. האולימפיאדה היא אירוע ספורט רב-ענפי לנוער בגילאים 15–18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשחקים יערכו בין 31 באוקטובר עד 13 בנובמבר 2026. זו תהיה הפעם הראשונה שהמשחקים האולימפיים לנוער ייערכו ביבשת אפריקה. זהו גם האירוע הרשמי הראשון שמארגן הוועד האולימפי הבינלאומי באפריקה. דקר נבחרה כעיר המארחת ב-8 באוקטובר 2018 בכנס ה-133 של הוועד האולימפי הבינלאומי שנערך בבואנוס איירס, ארגנטינה. האולימפיאדה הייתה אמורה להתקיים במקור בשנת 2022 אולם לאור בקשה מצד נשיא סנגל, מאקי סאל, הסכים הוועד האולימפי הבינלאומי לדחיית האולימפיאדה לשנת 2026. מתקני התחרויות באולימפאדת הנוער דקר חולקו לשלושה אשכולות: דקר, דימניאדיו, וסאלי. הכפר האולימפי אשר נבנה ישמש בעתיד כקמפוס החדש של אוניברסיטת אמאדו מאכתאר מבו. במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ב-2022 עתידים להתקיים 239 תחרויות ב-35 ענפי ספורט שונים, המחולקים ל-37 מקצועות שונים, בהשתתפות ספורטאים בני 15 עד 18. מאפיין ייחודי של המשחקים הוא קיום תחרויות של קבוצות מעורבות המורכבות מספורטאים ממדינות שונות. הוועד האולימפי הבינלאומי אישר בדצמבר 2019 את תוכנית התחרויות של המשחקים, אשר לראשונה תהיה בעלת מספר זהה של תחרויות לנערים ולנערות. הענפים ברייקדאנס, טיפוס, סקייטבורדינג, גלישת גלים וקראטה צורפו ל-28 ענפי הליבה של המשחקים. ענף הקטרגל ממשיך מאולימפיאדת הנוער בואנוס איירס לעומת ענף ההחלקה מהירה על גלגיליות להב שאינו ממשיך. בענף ההיאבקות הוחלפו תחרויות היאבקות בסגנון יווני-רומי בתחרויות היאבקות חוף, ובענף ההתעמלות הורדו תחרויות הטרמפולינה וההתעמלות אקרובטית. בינואר 2020 אישר הוועד האולימפי הבינלאומי הוספה של שני ענפים למשחקים: בייסבול/סופטבול ווושו. מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת הנוער דקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולימפיאדת הנוער דקר (באנגלית) Morgan, Liam (15 ביולי 2020). "Dakar 2022 Youth Olympic Games postponed until 2026" (באנגלית). Inside the Games. {{cite news}}: (עזרה) Goh, ZK (4 בדצמבר 2019). "Dakar 2022 Youth Olympics to Feature Total Gender Equality" (באנגלית). Olympic Channel. נבדק ב-6 בדצמבר 2019. {{cite news}}: (עזרה) "Youth Olympic Games Dakar 2022 - Sports and Events Programme" (PDF) (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. נבדק ב-6 בדצמבר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Dates for Dakar 2022 announced as two new sports join Youth Olympic Games programme" (באנגלית). הוועד האולימפי הבינלאומי. 8 בינואר 2020. נבדק ב-20 ביולי 2020. {{cite news}}: (עזרה)
בשורות טובות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בשורות טובות (ספר) – ספר פנטזיה הומוריסטי בשורות טובות (סדרת טלוויזיה, 2019) – מיני-סדרה אמריקאית המבוססת על הספר בשורות טובות (סדרת טלוויזיה, 2006) – סדרת טלוויזיה ישראלית בשורות טובות (סרט) – סרט קולנוע ישראלי משנת 2019 של הבמאי ארז תדמור בשורות טובות (שיר של חנן בן ארי) – שיר של חנן בן ארי בשורות טובות (שיר של אגם בוחבוט והפשוטע) – שיר של אגם בוחבוט והפשוטע
פישקה במילואים

פישקה במילואים הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1971 בבימויו של ג'ורג' עובדיה שגם כתב את התסריט ביחד עם עדה בן נחום שכתבה את הדיאלוגים. מוני אמריליו כתב את המוזיקה לסרט ואת הלחן לשירים "אם אין אני לי ו"מתי מתי" למילותיה של רחל שפירא המושרים על ידי ששי קשת. הסרט הופק בתקופת האופוריה לאחר מלחמת ששת הימים, בו נראו חיילי צה"ל כגיבורי על, לעומתם הערבים כחסרי בינה מבחינת לוחמה, כאשר חיילי צה"ל גוברים עליהם בפועלות תחכום, ולחימה בתוך שטח האויב. הקהל "הצביע ברגלים" למרות הביקורות השליליות. לפי ספר הקולנוע הישראלי צפו בסרט 457,000 ולפי כרזת הסרט, צפו בו 850,000! מבקרי הקולנוע קטלו את הסרט בהיותו לדעתם "סרט זול, וולגרי וחסר טעם". בעיתון הארץ התרעם המבקר על כך שהסרט זכה למענק של 400,000 ל"י מ"הממונה על הסרט העברי" (בזמנו הסיבסוד לסרט ניתן רק לאחר הקרנתו לפי מספר האנשים שצפו בו). מפקד גדוד מילואים (צבי ירון) פוקד על סמל היחידה ג'ינג'י (גבי עמרני) להביא משתמטים מגיוס. אחד המשתמטים הוא בחור ישיבה גברתן בשם שמיל (פול סמית). שמיל מגיע לבסיס ומיד מתחייל ומתחיל באימונים. בן חסותו של שמיל בישיבה הוא בחור עדין וביישן בשם פישקה (משה סולו). הוא לא יכול להישאר בישיבה בלי שמיל. פישקה מגיע לבסיס ולאחר שהוא משכנע את הש"ג להניח תפילין, הוא מתגנב לבסיס ולאחר שרשרת טעויות מתחייל, עובר בשלום את הבדיקה הרפואית ומתחיל את האימונים ביחד עם שמיל תחת פיקודו של הרס"ר (הנו ג'אבר). לאחר סדרת אימונים מפרכים ומשעשעים מודיע המג"ד לכיתה של שמיל ופישקה כי הם נבחרו לבצע משימה של חטיפת מפקד פת"ח בכיר בשם אבו פארס מירדן ולהביאו לישראל. לפני כן הם מקבלים אישור לחופשה קצרה בעיר. הם עומדים לעצור טרמפ אך אף מכונית לא עוצרת להם. פישקה מתחכם, מתחפש לאישה וחושף את רגלו (כמו קלודט קולברט בסרט זה קרה לילה אחד). התעלול מצליח ומיד נעצרת מכונית. הם מבלים במועדון לילה ביחד עם רופא צבאי (רפי נתן) שעוגב על פישקה ואינו יודע שזה גבר... הם יוצאים למשימה, חוצים את הגבול מנסים להשתלט על מפקדת הערבים תוך קטילה של חיילים רבים אך לבסוף נתפסים. המפקד הערבי מתחיל לחקור אותם תוך כך ששמיל עונה לו באנגלית ופישקה ביידיש. לבסוף שמיל מצליח בערמומיות ובכוחו הרב להשתלט על הערבים וכולם בורחים מהמקום כשהם ממשיכים בדרכם למועדון לילה בו נמצא אבו פארס. הם מחופשים כחיילים ערביים ומחכים לאבו פארס תוך צפייה ברקדנית בטן. מסתבר להם שאבו פארס מחזיק במקום בכפייה, זמרת יהודייה מאנגליה בשם דלידה. פישקה מתגנב לחדרה ומגלה לה מי הם וכי ברצונם לחטוף את אבו פארס ולשחרר אותה. כשנכנס אבו פארס לחדרה מתחבא פישקה מתחת למיטה ושם גלולת שינה בכוס האלכוהול שאבו פארס שותה. כשאבו פארס נרדם הם פורצים לחדר, נושאים אותו ובורחים בג'יפים לעבר הגבול תוך שהם קוטלים חיילים ערביים. המג"ד והמח"ט משבחים את פישקה. פישקה מודיע למג"ד שלאור ההצלחה הגיעו עוד בחורי ישיבה לגדוד, והמג"ד מתבונן להפתעתו בפישקה המצעיד את האברכים בגאווה. "פישקה במילואים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פישקה במילואים", באתר ספר הקולנוע הישראלי "פישקה במילואים", באתר אידיבי "פישקה במילואים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פישקה במילואים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הסרט המלא לצפייה בתשלום באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים שיר הנושא מפישקה במילואים - ששי קשת, באתר יוטיוב מתי מתי מתוך פישקה במילואים - ששי קשת, באתר יוטיוב
אייזקס

אייזקס הוא שם משפחה, פטרונים מהשם איזק או אייזק, שמקורם בשם העברי יצחק. האם התכוונתם ל... אייזק אייזקס – פוליטיקאי ומשפטן יהודי אוסטרלי. אייק אייזקס – גיטריסט יהודי בריטי אוסטרלי. ג'ייסון אייזקס – שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי בריטי. קווין אייזקס – אונקולוג ישראלי. רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג – פוליטיקאי ומשפטן יהודי בריטי.
זא"ז 969

זא"ז 969 (ברוסית: ЗАЗ-969, באנגלית: ZAZ-969) הוא רכב שטח קטן, פתוח, מתוצרת יצרנית הרכב ZAZ (אנ') (שם מלא: Zaporizhia Automobile Building Plant) אשר יוצר בין השנים 1965–1970 בברית המועצות. מפעל והנהלת יצרנית הרכב "Zaporizhia Automobile Building Plant" ממוקמים בעיר זפוריז'יה באוקראינה. דגם ה"זא"ז 969" התבסס בחלקו על דגם רכב השטח "LuAZ-967" (אנ') שהיה רכב אמפיבי ויוצר בשנת 1959. רכב שטח פתוח. מנוע בנזין. הדגם אשר החליף את ה"זא"ז 969" נבנה בין השנים 1975–1979, עליו הורכב מנוע 4 צילינדרים, 1,197 סמ"ק המפיק 41 כ"ס. רכב שטח זא"ז 969 - תמונות מדיה וקבצים בנושא זא"ז 969 בוויקישיתוף זא"ז 969, בביצוע אב טיפוס - שנת 1964, סרטון באתר יוטיוב אוטו קלוב זא"ז autoclub-zaz.ru Thompson, Andy. Cars of the Soviet Union (Haynes Publishing, Somerset, UK, 2008), p.190 זאפ 969 revolvy.com/page
טריומף 2000

טריומף 2000, טריומף 2500 (באנגלית: Triumph 2000 ,Triumph 2500) (בדגמים: Triumph 2000, 2.5PI, 2500TC ,2500S) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית טריומף, אשר יוצרה בין השנים 1963–1977 בבריטניה, אוסטרליה, דרום אפריקה וניו זילנד. סך הכול יוצרו 267,271 יחידות. 2.0 ליטר 2.5 ליטר דגם "טריומף 2000" הוצג לראשונה ב"תערוכת המכוניות הבינלאומית" ב-לונדון באוקטובר 1963 דגמים: "Triumph 2000 Mk 1", "2.5 PI Mk 1" יוצרו 120,645 יחידות דגם "2.5 PI Mk 1" יוצרו 9,029 יחידות (1968-1969) תצורות: 4 דלתות - סדאן, 5 דלתות - סטיישן יוצרו 104,580 יחידות יוצרו 49,742 יחידות מ-"דגם 2.5 PI" בין השנים 1969-1975 יוצרו 32,492 יחידות מ-"דגם 2500TC" בין השנים 1974-1977 יוצרו 78,164 יחידות מ-"דגם 2500S" בין השנים 1975-1977 דגמים: "Triumph 2000 Mk 2", "Triumph 2.5 PI Mk 2", "Triumph 2500TC", "Triumph 2500S" תצורות: 4 דלתות - סדאן, 5 דלתות - סטיישן "טריומף 2000" "טריומף 2000" - דור שני "טריומף 2000", שנת 1974 "טריומף 2500 PI", שנת 1969 "טריומף 2000", שנת 1968 "טריומף 2000", שנת 1972 "טריומף 2000", שנת 1974, מנוע 1,998 סמ"ק "טריומף 2500 TC", שנת 1974 "טריומף 2500 TC", שנת 1976 "טריומף 2500 TC", שנת 1978 "טריומף 2500 PI" "טריומף 2000" - דור שני "טריומף 2500" - דור שני, שנת 1974 "טריומף 2500 PI" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "טריומף 2000" - סטיישן "טריומף 2000" - סטיישן "טריומף 2000" - סטיישן, שנת 1969 "טריומף 2500 S" - סטיישן, שנת 1977 טריומף טריומף 1500, טריומף 1500TC טריומף 1300 טריומף טולדו מדיה וקבצים בנושא טריומף 2000 בוויקישיתוף (טריומף 2000) מדיה וקבצים בנושא טריומף 2000 בוויקישיתוף (טריומף 2500/2.5 PI) טריומף 2000, סרטון באתר יוטיוב טריומף 2000, סרטון באתר יוטיוב טריומף 2000, סרטון באתר יוטיוב תצלום "טריומף 2000" בפלורידה (pbca1.com/show2005/images) התחלת תעשיות הרכב באוסטרליה hudson-amc.org.au/historical/ami-the-start.htm [ https://www.classiccarsforsale.co.uk/reviews/classic-triumph-reviews-2000 טריומף 2000] classiccarsforsale.co.uk/reviews/classic-triumph-reviews-2000 "טריומף 2000" themotorhood.com/themotorhood/2015/9/28/triumph-2000-the-motor-man-analyzes-a-curious-new-zealand-motoring-infatuation Culshaw, David & Horrobin, Peter: The Complete Catalogue of British Cars 1895–1975, Veloce Publishing plc., Dorchester 1997, ISBN 1-874105-93-6 Used Car Test: 1971 Triumph 2000 Estate Car, Autocar Nr. 138 (nbr 4019), 7. Juni 1973, S. 16–17 טריומף 2000-2500 דור שני ateupwithmotor.com/model-histories/triumph-2000-2500-mk2
שני ליטמן

שני ליטמן (נולדה ב-25 בנובמבר 1975) היא עיתונאית, פובליציסטית ועורכת ישראלית, כתבת "הארץ" ומבקרת תרבות וטלוויזיה. עמיתה ב"מכון גשר למנהיגות". שני ליטמן נולדה בראשון לציון וגדלה ברחובות. אחיה הוא עודד ליטמן, במאי תיאטרון, דרמטורג ומטפל בפסיכודרמה. למדה בתיכון תלמה ילין. בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ומאוניברסיטת נאנטר שבפריז, ותואר שני בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב. בוגרת תוכנית העמיתים של "עלמא בית לתרבות עברית". בשנים 1993–1995 שירתה ככתבת במחלקת החדשות של גלי צה"ל. עבדה כעוזרת לנספחת התרבות של ישראל בפריז, כתחקירנית וכעורכת תוכן בסרטים ובסדרות תיעודיים. ב-2006 שיחקה בסרט "למראית עין". בשנת 2015 יצרה והפיקה עם מיכל בן טובים את הסרט הדוקומנטרי "לא בבית", העוסק בהר הזיתים בירושלים. הסרט, שהופק במימון הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הציג בפסטיבלים בין-לאומיים באיטליה ובבנגלדש. ליטמן הייתה כתבת במוסף "הארץ" וסגנית עורכת המוסף השבועי של "דה-מרקר". היא כותבת כתבות מגזין, ביקורות בנושאי תרבות, על קולנוע תיעודי ועל טלוויזיה וכן מאמרי דעה. במשך שלוש שנים כתבה על אומנות פלסטית במוסף "גלריה". עמיתה ב"מכון גשר למנהיגות", שמטרתו לטפח ולהכשיר מנהיגים ישראלים ליצירת חיבור ואחדות בין קבוצות בעם היהודי בתוך ישראל ובתפוצות פרס "פורום היוצרים הדוקומנטריים" על תחקירה בסרט התיעודי "שיטת השקשוקה" (2008). שני ליטמן נשואה לאמיר הספרי, פרסומאי, תסריטאי ובמאי; אם לשתי בנות. מתגוררת בתל אביב-יפו. שני ליטמן, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שני ליטמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאמרי שני ליטמן, באתר "הארץ" שני ליטמן, ברשת החברתית פייסבוק שני ליטמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אודות שני ליטמן, באתר "עלמא בית לתרבות עברית" אודות הסרט "לא בבית", באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה אודות שני ליטמן, באתר "מכון גשר למנהיגות"
מע"ר

האם התכוונתם ל... מרכז עסקים ראשי – מרכזה העסקי-פיננסי של העיר מגיש עזרה ראשונה – אדם שעבר קורס בעזרה ראשונה, בין אם בחברה פרטית ובין אם במד"א מע'אר (בערבית: المغار) - עיר במחוז הצפון בישראל
טקס פרסי אוסקר ה-77

טקס פרסי אוסקר ה-77 (באנגלית: 77th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2004 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-27 בפברואר 2005. השחקן והקומיקאי כריס רוק הנחה את הטקס בפעם הראשונה שלו. סרט הדרמה "מיליון דולר בייבי" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (קלינט איסטווד), השחקנית הטובה ביותר (הילרי סוונק) ושחקן המשנה הטוב ביותר (מורגן פרימן). בגיל 74, הפך איסטווד לזוכה המבוגר ביותר אי פעם בפרס הבמאי הטוב ביותר. כמו כן בלט הסרט "הטייס", אשר היה מועמד למספר הפרסים הרב ביותר (11) וזכה במספר הפרסים הרב ביותר (5) בטקס. במהלך הטקס הוענקו פרס אוסקר לשם כבוד לבמאי סידני לומט, ופרס לפעילות הומניטרית למנהל ההפקות רוג'ר מייר. מדיה וקבצים בנושא טקס פרסי אוסקר ה-77 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר טקס פרסי אוסקר ה-77, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
סופ קילז

סופ קילז (באנגלית: SoapKills; בערבית: الصابون يقتل, תעתיק מנוקד: "אַ-סַּאבּ֫וּן יַ֫קְתֻל", פירוש: "הסבון הורג") היא להקת אינדי-פופ לבנונית. הקבוצה שהוקמה בשנת 1997 על ידי יסמין חמדאן וזיאד חמדאן מתוך כוונה לשלב מוזיקה ערבית קלאסית ומוזיקה אלקטרונית. יסמין חמדאן וזיאד חמדאן, כחלק מסצנת השוליים בביירות, לבנון. שאבו השראה מהמוזיקה הערבית הקלאסית והסצנה האלקטרונית החדשה שהתבססה בביירות. הם החליטו יחד להקים את הלהקה בשנת 1997. שם הלהקה מבוסס על שמו של שיר שכתב זייד על בנייתה מחדש של ביירות אחרי מלחמת האזרחים בלבנון. תחילה הכלי האלקטרוני המרכזי בלהקה היה המערכת גרוב: Roland MC-303 אותה רכש מלהקתה הקודמת של יסמין חמדאן שהתפרקה. הלהקה הופיעה בהרכבים שונים במהלך השנים, הם הקליטו את אלבומם Bater בשנת 2001, לשם כך הצטרפו להרכב רַבִּ֫יעְ מְרוּוֶה וואליד סאדק אשר ניגנו בחליל וחצוצרה, אחר כך נשארו להקלטת האלבום Cheftak ב-2002. לאחר צאת שני האלבומים הופיעה הלהקה ברחבי אירופה, סוריה, מצרים, ירדן, לבנון ואוסטרליה. ב-2002 שיתפו פעולה הצמד עם האמנית לַמְיַא ז'ורייז' ומכרם חמדאן בהפקת פסקול למחול. בשנת 2005 הוציאה הלהקה את אלבומם Enta Fen, אלבום המשלב חומרים חדשים וגרסאות רמיקס לשירים קודמים. בשנת 2006 עברה יסמין חמדאן לפריז, צרפת. הלהקה לא התפרקה אך לא מרבה להופיע. בשנת 2015 הוציאו אלבום אוסף לשירי הלהקה. במשך השנים הוצגו שירי הלהקה בפסי קול לסרטי קולנוע בלבנון כמו A Perfect Day משנת 2005. ו-What Shoes משנת 2006. זיאד הקים במקביל לסופ קילז גם להקה משלו בשם "הממשלה החדשה". יסמין חברה למפיק המוזיקלי מירוואייס לפרויקט בשם Y.A.S. המשלב גם הוא מוזיקה ערבית עם אלקטרונית. יסמין הוציאה ב-2013 את אלבום הסולו שלה Ya Nass אשר הופץ בתפוצה בינלאומית דרך חברת התקליטים העצמאית Crammed Discs. 2001: Bater 2002: Cheftak 2005: Enta Fen 2015: The Best of Soapkills (אוסף). הוצאות לא רשמיות 1998: LOST 1999: Live at Circus. סופ קילז, ברשת החברתית פייסבוק סופ קילז, באתר MusicBrainz (באנגלית) סופ קילז, באתר Discogs (באנגלית) בלוג רשמי של הלהקה ניצן אנגלברג ויניב יורקביץ', "רעש איזורי" פרק רביעי- ניצן אנגלברג ויניב יורקביץ' על המוזיקה של לבנון, באתר קולומבוס - מגזין לאוהבי מוזיקה, ‏29.05.2015
ענת שוורץ

ענת שוורץ (נולדה ב-21 ביולי 1978) היא במאית קולנוע וכתבת. שוורץ נולדה בחיפה וגדלה ברמת אפעל. היא בוגרת בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין במגמת תיאטרון ושירתה בצה"ל במודיעין חיל האוויר. בעלת תואר ראשון בהצטיינות בחוג לתורת הספרות הכללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בוגרת בהצטיינות בלימודי קולנוע בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סם שפיגל, ירושלים. זכתה במלגות רבות, בהן: פרס NDF לתלמיד מצטיין, מלגת השתלמות בפסטיבל הקולנוע התיעודי IDFA ומלגת קרן מיכאלה. שוורץ היא בוגרת התוכנית הבינלאומית לבמאים בבית הספר הגבוה לקולנוע La Femis (אנ') בפריז ולומדת לתואר MFA בביה״ס לקולנוע ע״ש טיש, באוני׳ תל אביב. בשנת 2005 הפיקה שוורץ את סרטו של הבמאי נדב לפיד "החברה של אמיל" שהשתתף בפסטיבל קאן בתחרות הרשמית ונמכר להפצה בצרפת. בשנת 2008 שימשה עוזרת במאי של ארי פולמן בסרט "ואלס עם באשיר", הסרט הוקרן בתחרות הרשמית בפסטיבל קאן, זכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס הסזאר. הסדרה התיעודית "לה פרומיז", אותה ביימה וצילמה שוורץ (בהפקה משותפת עם רונן בן טל) הוקרנה ב-2017 בערוץ יס דוקו וזכתה לשבחי הביקורת. הסרט התיעודי "לה פרומיז" (84 דק'), המבוסס על הסדרה, הוקרן בפסטיבל דוקאביב 2017 בתחרות הרשמית והוקרן בסינמטקים ברחבי הארץ. בשנת 2020 ביימה וכתבה את סרט הקצר "39", שהשתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל הקולנוע בטורינו, איטליה. בשנת 2022 ביימה, כתבה והפיקה את הסרט "חיים סובייטים" על הציירת זויה צ'רקסקי, ששודר בכאן 11. הסרט זכה בין היתר בפרס הפורום הדוקומנטרי בישראל, בפרס הסרט הקצר בפסטיבל סרטי האמנות Master of Art והוקרן בפסטיבלי סרטים ברחבי העולם. משנת 2023 שוורץ כותבת עבור ה"ניו יורק טיימס". בדצמבר 2023 היא לקחה חלק בתחקיר של הניו יורק טיימס על אלימות מינית במתקפת הפתע על ישראל. מדיה וקבצים בנושא ענת שוורץ בוויקישיתוף ענת שוורץ, ברשת החברתית פייסבוק ענת שוורץ, ברשת החברתית אינסטגרם ענת שוורץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ענת שוורץ על "לה פרומיז" בתוכנית לונדון וקירשנבאום, ראיון באתר יוטיוב ענת שוורץ על "לה פרומיז" בתוכנית עושים סדר חדש, ראיון באתר יוטיוב גילי איזיקוביץ, מה עומד מאחורי גל העלייה מצרפת?, באתר הארץ, 1 ביוני 2012 גואל פינטו, המוזות של זויה צ׳רקסקי, כאן תרבות על "חיים סובייטים" שני ליטמן, "באים, נשברים ועדיין מתגעגעים", באתר הארץ, 9 ביולי 2017 - ראיון עם ענת שוורץ על "לה פרומיז" גלריית הבוגרים של סם שפיגל ענת שוורץ, באתר הסוכנת לבנה חכים כתבות ופרסומיה של ענת שוורץ בניו יורק טיימס התקיפות המיניות בשבעה באוקטובר - פודקסט עינב שיף, "לה פרומיז", yes דוקו, 20:15, באתר "ידיעות אחרונות", 14 ביולי 2017 אבנר שביט‏, חירות, שיוויון, אחווה: "לה פרומיז" היא תגובת נגד חזקה וחשובה לגזענות המקומית נגד יהדות צרפת, באתר וואלה, 25 ביולי 2017 שני ליטמן, "לה פרומיז": הבטחה שממתינה למימוש, באתר הארץ, 14 במאי 2017 אוהד לנדסמן, "לשבור את הקיר: סיכום ביקורתי של התחרות הישראלית בפסטיבל דוקאביב". doctalk. ‏29 במאי 2017 Jeffrey Gettleman, Anat Schwartz and Adam Sella, ‘Screams Without Words’: How Hamas Weaponized Sexual Violence on Oct. 7, The New York Times, December 28,2023
יוסף רקובר

יוסף רקובר (1905 - 1986) היה רופא פנימי ורופא ריאות, רופא יחידת פרטיזנים במלחמת העולם השנייה, מנהל מחלקת ריאות בבית חולים הדסה ירושלים ופרופסור לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. רקובר נולד בשנת 1905 בוורשה, הבן השלישי מתוך ארבעה ילדים, בשנת 1925 יצא רקובר לפריס לאחר שהתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת סורבון. בפריס התחתן עם זיגריד, רופאה ממוצא גרמני. במאי 1932 סיים רקובר את לימודי הרפואה והתמחה בפולין ברפואת ריאות ושחפת. במהרה, התמנה רקובר למנהל בית חולים לחולי שחפת בעיר נובוגרוד בפולין. במלחמת העולם השנייה היה רקובר רופא של הפרטיזנים, נשוי לרופאה ואב לילד בן חמש. בעת מנוסתם מהנאצים, שמרו בני המשפחה מורפיום בארון למקרה חירום. באחד ממקומות המבטחים שאליהם הגיעו, אמרו להם שהנאצים עוברים מבית לבית ורוצחים יהודים, רקובר חיפש מקום מסתור, אבל הנאצים דפקו על הדלת ורעייתו זיגריד הזריקה לה ולבנה ברטי מורפיום. רקובר מצא אותם מתים והזריק לעצמו את מעט המורפיום שנשאר בבקבוק, אבל הכמות לא הספיקה להרוג אותו, אלא הביאה לעלפונו. את הגופות פינו לקבר אחים אזורי. הפרטיזנים, שרקובר היה הרופא שלהם, לא הרימו ידיים עד שמצאו אותו בערימת המתים. הם גילו שיש לו עדיין דופק ונשימה והחיו אותו. רקובר הצטרף לפרטיזנים בראשותו של הד"ר יחזקאל אטלס, והשניים הקימו בית חולים שדה בית החולים שירת יהודים ופרטיזנים רוסים גם יחד. רקובר, שהיה רופא פנימי, עסק בבית החולים בכל פעילות רפואית, שכללו ניתוחים כירורגים וגיניקולוגים. בין שורות הפרטיזנים הכיר רקובר את סוניה, שעבדה כאחות ואיבדה את בעלה הראשון ובנם בשואה. סוניה הייתה לרעייתו השנייה. בשנת 1947 הזוג עלה לארץ ישראל לאחר מסע ארוך, דרך ונציה וקפריסין. במלחמת העצמאות רקובר עבד בצפת ב"בית החולים הארצי לחולי ריאה בצפת", (בתקופת הקרבות עבר בית החולים לחולי ריאה לזכרון יעקב) והיה יד ימינו של מנהל בית החולים, הד"ר פנחס וייל. בשנת 1952 עברו וייל ורקובר למרכז רפואי הדסה, בירושלים, לאחר שווייל נתמנה למנהל מחלקת ריאות ורקובר, לסגנו. בצאת הד"ר וייל לגמלאות רקובר נתמנה למנהל המחלקה, ולפרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. רקובר נפטר בשנת 1986. מאשתו השנייה, נולדו לרקובר שתי בנות שגם הן היו לרופאות: פרופ' נחמה אורי רופאת אף אוזן גרון, מנהלת היחידה לאף ולסינוסים בבית חולים כרמל ופרופסור-משנה בפקולטה לרפואה של הטכניון, ופרופ' גליה רהב, מנהלת המחלקה למחלות זיהומיות בתל השומר ופרופסור קליני בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר בבאוניברסיטת תל אביב. גם נכדיו של רקובר הם רופאים: כך לגבי שני בניה של אורי, ונכון לשנת 2022, בתה של רהב היא רופאה המתמחה בגינקולוגיה ומיילדות במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא ובנה לומד בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: רקובר, יוסף פרופ' עמודים 399-400 ד"ר יוסף רקובר- ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות eng.thepartisan.org/document נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך: וייל, פנחס עמודים 196–197 נדב מן, שנהיה בריאים: 100 שנה לבית החולים בצפת, באתר ynet, 5 במרץ 2010 עדי חשמונאי, סגירת המעגל המרגשת של משפחת הרופאים, באתר nrg‏, 5 בפברואר 2012 רופא תורן: פרופ' גליה רהב, בעיתון מקור ראשון, 30 באוקטובר 2022
פרידריך הראשון, רוזן צולרן

פרידריך הראשון, רוזן צולרן (בגרמנית: Friedrich I. Graf von Zollern; מת: לפני 1125), היה רוזן צולרן בין השנים 1061 ועד לפני 1125. פרידריך היה בנו של בורקארד הראשון, רוזן צולרן , והיה נשוי ליודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו 9 ילדים. בנו הבכור היה פרידריך השני, רוזן צולרן, ובן נוסף שלו היה בורקארד, אשר ייסד את רוזנות צולרן-הוהנברג (אשר נכחדה בשנת 1486). פרידריך גם היה הפוגט הראשון שלמנזר אלפירסבאך השוואבי, אשר נוסד על ידי אדלברט מצולרן (מענף צולרן-הייגרלוך קצר הימים), ועל ידי לורדים אחרים. בית צולרן (מאוחר יותר: הוהנצולרן) ביסס את כוחו והתעצם על ידי הנאמנות שלהם למשפחה הקיסרית. פרידריך שירת את היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף נשלח בשליחות דיפלומטית לצרפת. הוא אף ליווה את היינריך החמישי במסעו לאיטליה בשנת 1110 ושוב בשנת 1111, בשל כוונת היינריך החמישי לתבוע את הכתר הקיסרי ברומא. הוא מוזכר גם כיועץ להיינריך החמישי בשנים 1111 ו-1114, בעת האספה הקיסרית בשטרסבורג. פרידריך התחתן עם יודיהילד מאוראך-דטינגן, ממנה נולדו לו לפחות 9 ילדים: פרידריך השני, רוזן צולרן (מת ב-1145) בורקארד השני, רוזן צולרן-הוהנברג (מת בין 1150 ו-1155) אמיך גוטפריד מצימרן (מת בין 1156 ו-1160) אולריך (מת ב-1135) אדלברט (אלברט) קונו לואיטגארד יודילהילד מדיה וקבצים בנושא פרידריך הראשון, רוזן צולרן בוויקישיתוף פרידריך הראשון, רוזן צולרן פרידריך הראשון, רוזן צולרן Schultze, Johannes; Seigel, Rudolf (1972). "Hohenzollern, Dynastengeschlecht". Neue deutsche Biographie, Bd.: 9, Hess – Hüttig, Berlin. Bayerische Staatsbibliothek. נבדק ב-29 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) "Friedrich I. Graf von Zollern". נבדק ב-30 בינואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Schmid, Ludwig (1862). "Geschichte der Grafen von Zollern-Hohenberg". Geschichte der Grafen von Zollern-Hohenberg. Anhang. Historisch-topographische Zusammenstellung der Grafschaft und Besitzungen des Hauses Zollern-Hohenberg. Google Book: Gebrüder Scheitlin. נבדק ב-1 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
מושל אלסקה

מושל אלסקה (באנגלית: Governor of Alaska) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת אלסקה שבארצות הברית. המושל הוא גם המפקד העליון של הכוחות המזוינים של המדינה. 11 גברים ואישה אחת כיהנו עד כה כמושלי אלסקה ב-14 תקופות כהונה נפרדות מאז התקבלה אלסקה כמדינה בארצות הברית ב-1959, זאת בנוסף למעל 30 מושלים אזרחיים וצבאיים שכיהנו בה כאשר עוד הייתה טריטוריה. רק שניים מבין מושלי אלסקה, ויליאם איגן וביל ווקר, נולדו בה. שני מושלים, איגן ווולי היקל, נבחרו לשתי תקופות כהונה בלתי רצופות. היקל גם בולט כמקרה יוצא דופן של מושל שנבחר מטעם מפלגה שלישית, "מפלגת העצמאות של אלסקה". המושל שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה איגן, שנבחר בשלוש מערכות בחירות וכיהן כמעט 12 שנים. מושל אלסקה הנוכחי הוא מייק דאנליבי, שהושבע לתפקידו ב-3 בדצמבר 2018. אלסקה נרכשה על ידי ארצות הברית מידי האימפריה הרוסית ב-1867, כשההעברה הרשמית התבצעה ב-18 באוקטובר אותה שנה, תאריך שעד היום נחגג באלסקה כיום אלסקה. לפני כן היא הייתה קרויה אמריקה הרוסית או אלסקה הרוסית, ומשלו בה מושלים ומנהלים כלליים של החברה הרוסית-אמריקאית. אזור עצום זה נקרא בתחילה "מחלקת אלסקה" (Department of Alaska), תחת שיפוטה של מחלקת המלחמה של ארצות הברית, והוא נוהל על ידי צבא ארצות הברית עד 1877, כאשר נסוג הצבא מאלסקה. לאחר מכן הועברה השליטה על המחלקה למחלקת האוצר, כאשר גובה המכס היה הפקיד הפדרלי בעל הדרגה הגבוהה ביותר בטריטוריה. ב-1879 עברה השליטה על מחלקת אלסקה לידי צי ארצות הברית. ב-17 במאי 1884 שונה שמה של מחלקת אלסקה ל"מחוז אלסקה" (District of Alaska), טריטוריה מאוגדת אך לא מאורגנת עם ממשלה אזרחית. המושל היה ממונה על ידי נשיא ארצות הברית. ב-24 באוגוסט 1912 הפכה אלסקה לטריטוריה מאורגנת. מושלי הטריטוריה המשיכו להיות ממונים על ידי הנשיא. ב-3 בינואר 1959 התקבלה אלסקה כמדינה בארצות הברית. חוקת אלסקה קובעת שהבחירות למשרת המושל ולמשרת סגן המושל מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר השניים מתמודדים באותו פתק הצבעה. תקופת כהונת המושל וסגנו מתחילה ביום שני הראשון של חודש דצמבר שלאחר הבחירות. המושלים רשאים להתמודד לתקופת כהונה רצופה נוספת אחת בלבד. בחירה לתקופת כהונה שלישית אפשרית רק לאחר המתנה של תקופת כהונה אחת. במקרה של התפנות משרת המושל, סגן המושל מושבע כמושל במקומו. החוקה המקורית של 1956 הגדירה את תפקיד מזכיר המדינה, שמבחינה תפקודית הייתה זהה לזו של סגן המושל. ב-1970 שונה שם המשרה לסגן המושל. מדיה וקבצים בנושא מושל אלסקה בוויקישיתוף התפטר כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. התפטרה עקב חקירה משפטית. "Purchase of Alaska, 1867". United States Department of State Office of the Historian. Gates, Nancy (2007). The Alaska Almanac: Facts about Alaska (30th ed.). Graphic Arts Center Publishing Co. p. 86.