הר חרמון

המונח "חרמון" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו חרמון (פירושונים). הַר חֶרְמוֹן (בערבית: جبل الشيخ) הוא ההר הגבוה ביותר בישראל ובסוריה. ההר נמצא בגבול הצפוני-מזרחי של ישראל ומהווה את קצהו הדרומי של רכס הרי מול הלבנון. שטח החרמון מחולק בין ישראל, סוריה ולבנון. פסגת ההר בגובה 2,814 מטרים מעל פני הים, ונמצאת על הגבול שבין סוריה ולבנון, כ-14 ק"מ מצפון מזרח למוצבי ההר הישראליים. הפסגה הגבוהה ביותר בתחומי ישראל היא כיפה בגובה 2,236 מטרים מעל פני הים, הנמצאת מערבה למצפה שלגים, שגובהו 2,224 מטרים מעל פני הים, ומצפון-מזרח לרכבל העליון שבאתר הסקי. להר ארבעה שמות בעברית, שמקורם בתנ"ך: חֶרְמוֹן, שְׂנִיר, שִׂרְיֹן ושִׂיאֹן. בשטחי ההר בישראל נמצאים: אתר החרמון, שמורת החרמון ומוצב החרמון. הרמב"ן (בפירושו על התורה שם בספר דברים פרק ג' פסוק ט') כתב שמקור השם "חרמון" הוא בשורש חר"מ, אשר הוראתו דבר שאין להשתמש בו. מפני גובהו והטמפרטורה הנמוכה בו (ראה בהמשך) היה ההר "חרם", כלומר אזור לא מיושב, ולכן נקרא חרמון. דעה נוספת היא שמקור השם בהוראה קרובה במשמעותה של אותו שורש: דבר קדוש. ההר נחשב כמקום קדוש, והאמורים הקימו מקדש לבעל גד בבקעת הלבנון למרגלות ההר. משום כך נקרא גם ההר עצמו "בעל חרמון": ”"חֲמֵשֶׁת סַרְנֵי פְלִשְׁתִּים וְכָל הַכְּנַעֲנִי וְהַצִּידֹנִי וְהַחִוִּי יֹשֵב הַר הַלְּבָנוֹן מֵהַר בַּעַל חֶרְמוֹן עַד לְבוֹא חֲמָת”. לפי הספר החיצוני חנוך א מקורו בשבועת בני השמיים והחרמתם (התחייבותם בשבועה) לשאת נשים מבנות האדם: "וַיְהִי כִּי־רַבּו בְנֵי־הָאָדָם בַּיָּמִים הָהֵם וּבָנוֹת יָפוֹת וְנָאוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם׃ וַיִּרְאוּ אוֹתָן הַמַּלְאָכִים בְּנֵי־הַשָּמַיִם וַיַּחְמְדוּ אוֹתָן וַיְדַבֵּר אִישׁ אֶל־רֵעֵהוּ לְכָה נִבְחֲרָה־לָּנוּ נָשִׁים מִבְּנוֹת הָאָדָם וְנוֹלִידָה־לָּנוּ בָנִים׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם שַׁמְחֲזַי וְהוּא נְשִׂיאָם יָרֵאתִי פֶּן־תְּמָאֲנוּ לַעֲשׂוֹת אֶת־הַדָּבָר הַזֶּה וְהָײִתִי אֲנִי לְבַדִּי נוֹשֵׂא הֶעָוֹן הַגָּדוֹל׃ וַיַּעֲנֻהוּ כֻלָּם וַיֹּאמְרוּ הִשָּבַע נִשָּבַע כֻּלָּנוּ וְהִתְקַשַּרְנוּ בְחֵרֶם כֻּלָּנוּ בֵּינוֹתֵינוּ לְבִלְתִּי סוּר מִן־הָעֵצָה הַזֹּאת וּבָהּ נַעֲשֶׂה אֶת־הַמַּעֲשֶׂה הַזֶּה׃ אָז נִשְׁבְּעוּ כֻלָּם יָחַד וַיִתְקַשְּרוּ בֵינֵיהֶם בְּחֵרֶם׃ וַיִּהְיוּ כֻּלָּם מָאתַיִם מַלְאָך וַיֵּרְדוּ בִימֵי יֶרֶד עַל־רֹאשׁ הַר־חֶרמוֹן וַיִּקְרְאוּ לָהָר חֶרמוֹן כִּי בוֹ נִשְׁבְּעוּ וְהֶחֱרִימוּ בֵינֵיהֶם׃" (חנוך א', פרק ו' פסוקים א'-ו'). באשר לשמותיו האחרים של ההר, כפי שהובאו במקרא, שִׂרְיֹן, שְׂנִיר ושִׂיאֹן, רש"י מפרש "שניר" כך: "הוא שלג בלשון אשכנז [בחלק מהנוסחים: "(שנעע)"] ובלשון כנען (הכוונה כנראה למלה הסלאבית *sně̑gъ, באלפבית קירילי: снѣгъ באלפבית גלגוליטי: ⱄⱀⱑⰳⱏ או לאחת מהתפתחויותיה). ⱄⱀⱑⰳⱏ)". בערבית קרוי ההר גַ'בְּל אַ-שֵיח' (جبل الشيخ) שפירושו "ההר של הזקן", בשל פסגתו המושלגת המזכירה שיער שיבה. בעבר כונה ההר גם ג'בל א-ת'לג' (جبل الثلج) – "הר השלג". שם זה מופיע גם בתלמוד בגרסתו הארמית, טור תלגא. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים הנתונים על החלקים הסורי והלבנוני. הר החרמון הוא רכס צר וארוך, ומהווה חלקו הדרומי של רכס הרי מול הלבנון. כיוונו של רכס החרמון מדרום מערב לצפון מזרח. אורכו כ-60 ק"מ. שטחו הכולל כ-1,000 קמ"ר שרובם בשטחי סוריה ולבנון, 70 קמ"ר משטחו נמצא בשטח ישראל. גבולותיו של החרמון הם: מדרום רמת הגולן, ממערב בקעת הלבנון, מצפון נהר ברדה וממזרח אגן הניקוז של נחל אעווג'. רוב שטחו של ההר בישראל הוא שמורת חרמון - שמורת טבע. ארבעה יישובים שוכנים על ההר בחלקו הישראלי: שני יישובים יהודיים - נווה אטי"ב ונמרוד, ושניים דרוזים - מג'דל שמס ועין קנייא. מאזור מוצבי החרמון יורדות שלוש שלוחות לעבר עמק החולה: כתף שיאון (הר דב) - אחת הפסגות מכונה בשם הר בין הבתרים ובה לפי אחת מהמסורות התרחש מאורע ברית בין הבתרים המסופר בספר בראשית. שלוחת שִׂריון - במרכז. כתף חרמון - מדרום מזרח. נחל שיאון מפריד בין כתף שיאון לשלוחת שריון. נחל גובתה מפריד בין שלוחת שריון לכתף חרמון. מסלע - החרמון כולו הוא סלעי גיר קדומים מתקופת היורה. עיצוב הנוף - בחרמון המשקעים יורדים מוצקים, ולפיכך אין סחיפה. הגורם המעצב את הנוף בחרמון הוא ההמסה. מי המסת השלגים מחלחלים לתוך ההר וממסים את הסלע בפעולה הידועה בשם קרסט. מי ההפשרה יוצאים במעיינות גדולים למרגלות החרמון, על ההר עצמו אין מקורות מים. בחרמון כמות משקעים שנתית של 1,300 מ"מ ואף יותר. בשל גובהו של ההר המשקעים היורדים עליו הם שלגים ברובם. על ההר מנשבות רוחות חזקות מאוד במשך כל השנה. הטמפרטורה בו נמוכה ביותר ובמשך רוב החורף היא סביב נקודת הקיפאון. בחודשי הקיץ החמים הטמפרטורה מגיעה ל-25 מעלות. מדידת עוצמת השדה המגנטי של כדור הארץ וכיוונו מבוצעות באמצעות מגנטומטר, מכשיר שמודד ורושם את עוצמת השדה המגנטי המקומי ואת כיוונו לאורך הזמן. בישראל קיימות כיום שלוש תחנות מדידה (המכונות "מצפים מגנטיים") המופעלות על ידי המרכז למיפוי ישראל: בהר חרמון, בבר גיורא ובהרי אילת. בתנאי ראות טובים ניתן לצפות מפסגת החרמון למרחק 150 ק"מ. צבי אילן סייר בשיא החרמון ב-19 ביוני 1974, בטרם נמסר לכוח משקיפי החירום של האו"ם. אילן מחלק את פסגת ההר לשלושה שיאים שגובהם דומה וביניהם עמק בשם "אל-דר". מהשיא הצפון-מערבי יש תצפית לבקעת הלבנון, הרי הלבנון עד הים התיכון. מהשיא הצפוני-מזרחי יש תצפית לעבר קַטַנַה ודמשק וכן לעבר הבשן הגולן, הגלעד והגליל. מהפסגה (2,814 מטרים) יש תצפית הקפית. אילן מצא את שרידי המקדש שצ'ארלס וורן מהקרן לחקר ארץ ישראל כתב עליהם בביקור בשנת 1869. המקדש, הבנוי מאבני גזית גדולות, נמצא מדרום-מזרח לצוק וממדיו 11 מ' על 10 מ'. בצד המזרחי של הצוק מצוי כוך קטן דמוי מערה ועליו כתובת ערבית משנת 1934. על ההר מצא אילן חרסים מהתקופה ההלניסטית ומהתקופה הביזנטית. נמצאו גם מעט חרסים מתקופת הברזל. בין הציפורים המקננות אירניה, סיטת הצוקים, ירגזי חרמון וסלעית אירופית. החרמון משופע במיני פרפרים, מהם 23 ייחודיים לשמורת החרמון, מבין החלזונות נמנים החביונית המזרחית וחשופית מוארכת שלא נצפו דרומית לחרמון. בין הזוחלים נחש ארסי (צפע החרמון) ונחשים לא ארסײם (כרכן הקרינים, כרכן חלק ושלון הקולר) הנמצאים בישראל רק בחרמון ובצפון רמת הגולן. בין הלטאות ניתן למנות את הלטאה החרמונית ושממית החרמון, שהיא מין אנדמי לחרמון. מבין היונקים ניתן למנות את השועל מצוי, חמוס השלגים, תן זהוב, צבי ארץ ישראלי ועוד. בעבר חיו בחרמון פרטים של דב סורי אך האחרון בהם ניצוד בשנת 1917. בימי הצלבנים ניצודו אחרוני האריות האסייתים שחיו בחרמון. צמחיית ההר מתאימה להרים רמים. ידועה תופעת החיגור לפי גובה. בכל גובה גדלים צמחים המתאימים לתנאי האקלים בגובה זה. בחרמון יש שלוש חגורות צומח שונות: בראשונה עד כ-1,300 מטר מעל פני הים, צומח החורש הים-תיכוני (כמו בהר מירון). השנייה מ-1300 מטר עד כ-1900 מטר היא חגורת יער הסְפָר ההררי. העץ הנפוץ ביותר הוא אלון התולע ולצידו צומחים גם שקד, שזיף ואגס ועוד. בחגורה השלישית שמעל ל-1900 מטר אין כלל עצים אלא רק עשבוניים ושיחים נמוכים. צומח זה נקרא צומח כרקוצי מלשון "כר קוצים", או בלועזית צומח טרגקנטי. עקב גובהו של ההר הגידול והפריחה מתחילים בראש ההר באוגוסט, במקום באביב (בחודש מרץ באזורים הנמוכים יותר). בהר הבתרים ישנם עצי אלון מצוי מהגדולים בארץ, בעמק דובדבן גדלים שיחי דובדבן מהמין דובדבן שרוע. בשמורת החרמון צומחים עצים ייחודיים לאזור כמו: בן-חוזרר הררי, אלון שסוע, אֶדֶר קטן-עלים ועוזרר סינַי ופרחים של כרכומים וסתווניות. החרמון הוא קמר גבוה שתחילת קימוטו בתקופת הקרטיקון העליון, במקביל לקימוט הקשת הסורית. המשך התרוממותו חלה ביחד עם יצירת בקעת הירדן ונבע מתזוזה אופקית של לוח ערב לעומת הלוח הלבנטיני לאורך הבקע הסורי-אפריקני. בשיא התרוממותו הגיעה פסגתו לגובה 4 ק"מ מעל פני הים. הקמר נוצר בתהליך של קימוט שהתרחש בקרטיקון עליון, בתקופה שבה החל ים טתיס להיסגר באמצעות תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה לעבר הלוח האירואסייתי. במהלך הנאוגן נוצר הבקע הסורי-אפריקני המפריד בין הלוח הערבי והלוח האפריקאי, והמשכו לאורך בקעת ים המלח (הנמשך מדרום טורקיה עד דרום מפרץ אילת) מפצל את הלוח הערבי לשניים. חלקו המערבי של הלוח המפוצל הוא הלוח הלבנטיני, שעדיין מחובר במערבו ללוח האפריקאי ומופרד ממנו באופן מלאכותי לאורך תעלת סואץ. שלושת הלוחות נעים צפונה, אולם תנועת הלוח הערבי – הנושא קמר החרמון – מהירה יותר ביחס לשני הלוחות האחרים. הבקע הסורי-אפריקני אינו העתק ישר אחד אלא מערכת העתקי חילוף נפרדים ולא רציפים היוצרים דוגמת זיגזג. לאורך הבקע מצויים העתקי חילוף שמאלײם וימנײם, המשפיעים על צורת הנוף: העתקי חילוף שמאלי יצרו מתיחה בין הלוחות, ובניהם נפער שקע. באופן זה נוצרו ים המלח, הכנרת ועמק החולה. העתקי חילוף ימני גרמו ללחיצה בין גושים שהתרוממו ליצירת קמר. באופן זה נוצרו הרי הלבנון והחרמון. פעולת הלחיצה יצרה תבליט גבוה ששכבותיו נטויות בזווית חדה לכיווני דרום-מזרח וצפון-מערב. רובו של החרמון בנוי מאבן גיר. בליה נמרצת הסירה את השכבות העליונות וחשפה שכבות שמקורן ביורה, לפני 200–145 מיליון שנה. המשכן של שכבות אלה נמצא ברמת הגולן, בעומק של כקילומטר מתחת לגובה פני הים – עובדה המדגישה את עוצמת הקימוט שיצר את הקמר. בשכבות סלעי הגיר השונות נראים מאובנים רבים ושונים: קיפודי ים, אמוניטים, אלמוגים, צדפות וחלזונות. מסיסות הגיר וריבוי המשקעים באזור החרמון תרמו להתפתחות מבנים קרסטײם שונים: דולינות – שקעי המסה רדודים, טרשונים, מחילות המסה ומערות – שחלקן הן מערות נטיפים. למרגלות החרמון מצויות שכבות צעירות יותר מתקופת קרטיקון תחתון, החושפות פעילות טקטונית וגעשית רבה, בנוסף לבליה עזה. במקום קיימים דײקים, שחדרו לשברים ולסדקים בתוך הסלע. גופי חדירה אלה מתפרקים בתהליכים הדרגתײם של בליה וסחיפה, ובמקומם נוצרים סדקים המובילים מי גשמים והפשרת שלגים לתוך סלעי הגיר, המשמשים אקוויפר – אקוויפר החרמון – וכולאים את המים מעל לשכבה הגעשית המשמשת כאקוויקלוד. ערך מורחב – שמורת החרמון שמורת החרמון או שמורת הר החרמון היא שמורת טבע מאושרת, העתידה להשתרע על פני שטח של כ-85,000 דונם בשטחי הר חרמון וסביבו, ועתידה להיות השמורה הגבוהה והצפונית בישראל. החרמון נכבש מסוריה על ידי כוח צה"ל שהונחת במסוקים בתום מלחמת ששת הימים. במקום הוקם מוצב מבוצר - מוצב החרמון, שנועד לתת התרעה ומידע לחיל האוויר ולאגף המודיעין. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים כבשו כוחות קומנדו סוריים את המוצב (ראו: הכיבוש הסורי של החרמון), ושבו חלק ניכר מהחיילים ששהו בו. חלק אחר מן החיילים הצליח לברוח בחסות החשכה. ניסיון ראשון שנכשל לכיבוש מוצב החרמון בחזרה נעשה ב-8 באוקטובר על ידי כוח חטיבת גולני. לקראת סוף המלחמה נכבש המוצב על ידי צה"ל במבצע קינוח. בעקבות קרב זה קיבל החרמון את הכינוי "העיניים של המדינה". לאחר המלחמה, בעקבות פריצת ציר וכיבוש שיא החרמון בידי חיל ההנדסה הישראלי, הועבר "החרמון הסורי" לשליטת האו"ם. גבול ישראל-סוריה באזור החרמון נחשב לגבול שקט, אף יותר מהגבול השקט יחסית של רמת הגולן. עם זאת, ב-3 ביולי 1991 נהרג בחרמון חייל מילואים בחדירת חוליית מחבלים למצפה שלגים ובאוקטובר 1991 הושמדה חוליית מחבלים שניסתה לחדור דרך לבנון לחרמון למוצב ליד מצפה שלגים. באירוע נוסף, חדר אזרח סורי לישראל דרך החרמון. ההר נזכר בספר דברים, בתיאור חבל הארץ בעבר הירדן שכבשו משה ובני ישראל מסיחון מלך האמורי ומעוג מלך הבשן: ”וַנִּקַּח בָּעֵת הַהִוא אֶת הָאָרֶץ מִיַּד שְׁנֵי מַלְכֵי הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן מִנַּחַל אַרְנֹן עַד הַר חֶרְמוֹן, צִידֹנִים יִקְרְאוּ לְחֶרְמוֹן שִׂרְיֹן וְהָאֱמֹרִי יִקְרְאוּ לוֹ שְׂנִיר”, וכן: ”מֵעֲרֹעֵר אֲשֶׁר עַל שְׂפַת נַחַל אַרְנֹן וְעַד הַר שִׂיאֹון הוּא חֶרְמוֹן”. עם חציית הירדן בידי בני ישראל, נזכר היישוב בעל גד, ששכן למרגלות החרמון, כנקודה הצפונית ביותר אליה הגיע יהושע בן נון בכיבושיו בארץ: ”מִן הָהָר הֶחָלָק הָעוֹלֶה שֵׂעִיר וְעַד בַּעַל גָּד בְּבִקְעַת הַלְּבָנוֹן תַּחַת הַר חֶרְמוֹן”. יתר הר חרמון ורכס מול הלבנון נותר בשלב זה בגדר "הארץ הנשארת", שנותר לכבוש אותה: ”וְהָאָרֶץ הַגִּבְלִי וְכָל הַלְּבָנוֹן מִזְרַח הַשֶּׁמֶשׁ מִבַּעַל גָּד תַּחַת הַר חֶרְמוֹן עַד לְבוֹא חֲמָת”. באזור ההר, כמו ביתר אזור הגולן והבשן, ישבו בני חצי שבט מנשה: ”וּבְנֵי חֲצִי שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה יָשְׁבוּ בָּאָרֶץ מִבָּשָׁן עַד בַּעַל חֶרְמוֹן וּשְׂנִיר וְהַר חֶרְמוֹן”. מלבד אזכוריו הרבים של החרמון בתיאור כיבוש עבר הירדן וארץ כנען, ההר נזכר באופן סמלי גם בספר תהילים ובספר שיר השירים: ”אִתִּי מִלְּבָנוֹן כַּלָּה אִתִּי מִלְּבָנוֹן תָּבוֹאִי תָּשׁוּרִי מֵרֹאשׁ אֲמָנָה מֵרֹאשׁ שְׂנִיר וְחֶרְמוֹן מִמְּעֹנוֹת אֲרָיוֹת מֵהַרְרֵי נְמֵרִים”, וכן: ”צָפוֹן וְיָמִין אַתָּה בְרָאתָם תָּבוֹר וְחֶרְמוֹן בְּשִׁמְךָ יְרַנֵּנוּ”, וכן: ”כְּטַל חֶרְמוֹן שֶׁיֹּרֵד עַל הַרְרֵי צִיּוֹן” וכן: ”וַיַּרְקִידֵם כְּמוֹ עֵגֶל לְבָנוֹן וְשִׂרְיֹן כְּמוֹ בֶן רְאֵמִים”. בנוסף, נזכר במקורות המונח "חרמונים": ”עַל כֵּן אֶזְכָּרְךָ מֵאֶרֶץ יַרְדֵּן וְחֶרְמוֹנִים מֵהַר מִצְעָר”. בתקופת בית שני כבש את ההר אלכסנדר ינאי, וגייר את היטורים שישבו בו. באותה תקופה התקיימה בהר גם מושבת חכמי בני בתירא. בתקופה המודרנית כתב ז'בוטינסקי בשירו המפורסם, "שיר אסירי עכו", את השורה הבאה: "לנו, לנו, תהיה לנו כתר החרמון". רחל המשוררת כתבה בשיר "כנרת" "בבדידות קורנת נם חרמון הסבא וצינה נושבת מפסגת הצחור." אתר החרמון מוצב החרמון תיאור ארץ ישראל מאת ויקטור גרן, במקור בפאריס 1868, תרגם מצרפתית חיים בן עמרם, הוצאת יד בן צבי, תשמ"ז צבי אילן, ארץ הגולן – מדריך למסייר ולמטייל, הוצאת עם עובד, 1968, הוצאה מורחבת 1977 כל מקום ואתר התשל"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, 1978 עמנואל הראובני, קום התהלך בארץ. הוצאת משרד הביטחון, 1986 ד"ר זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד 1986 שמעון דר, תולדות החרמון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994 מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול. עורך ספי בן-יוסף, כרך 2 בעריכת מנחם מרקוס. 2001. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כתר אבי שמידע, הגאוגרפיה של החרמון שמורת החרמון, באתר טבע ונופים בישראל צור שיזף, להרגיש אפס. חרמון החרמון, באתר טיולים בארץ ישראל רוזנסון, ‏גפנים בחרמון – עדויות בפיוט ארץ-ישראל ליישוב יהודי באזור החרמון, קתדרה 46, דצמבר 1987, עמ' 193-191 תערוכה על יחידת האלפיניסטים בחרמון, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, 25 בנובמבר 2013 חיילי יחידת האלפיניסטים על רקע נופי הר החרמון, באתר יוטיוב הר חרמון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הר חרמון (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית שער לגן עדן, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1984 (ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק ז', וספר יהושע, פרק י"ג, פסוק ה') ספר שופטים, פרק ג', פסוק ג' יואל ויזל, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הבטחון - החברה להגנת הטבע, 1984, עמ' 124–126 גלעד כרמלי, שלכת אדומה ומרבדי כרכומים: כך נראה החרמון בסתיו, באתר ynet, 11 בנובמבר 2022 פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) המפורסם על ידי מנהל התעופה האזרחית מכח הוראות תקנות הטיס (הפעלת כלי טיס וכללי טיסה), ה'תשמ"ב-1981. מפות נתיבי טיסה (נתיבי התובלה הנמוכים ו-ATS) מהװת חלק בלתי נפרד מהפמ"ת בן-מרדכי, אהוד, אתר יזכור ספר דברים, פרק ג', פסוקים ח'–ט' ספר דברים, פרק ד', פסוק מ"ח, בקופטית "קרח" - ייתכן שמקור השם שיאון הוא מצרי. ספר יהושע, פרק י"א, פסוק י"ז, וכן ספר יהושע, פרק י"א, פסוק ג', ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק א', ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק ה' ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק ה', וכן ספר יהושע, פרק י"ג, פסוק י"א, ספר שופטים, פרק ג', פסוק ג' ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק כ"ג מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ח' ספר תהלים, פרק פ"ט, פסוק י"ג ספר תהילים, פרק קל"ג, פסוק ג' ספר תהלים, פרק כ"ט, פסוק ו' ספר תהילים, פרק מ"ב, פסוק ז'