laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לאט

לאט הוא אלבום של הפזמונאי והשחקן הישראלי יוסי בנאי. זהו אלבום האולפן האחרון שהוציא בנאי בחייו. הוא יצא ב-2001, חמש שנים לפני מותו. "לאט" כולל עשרה שירים שהולחנו בידי מספר מוזיקאים עבריים בולטים, ביניהם אחיינו של יוסי, אהוד בנאי, ובנו יובל בנאי. המוזיקאי יונתן בר גיורא שעבד עם בנאי גם על אלבומו הקודם, "פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן", הפיק מוזיקלית ועיבד את האלבום הזה. "העיר הזאת" נכתב על פי קונסטנדינוס קוואפיס ללחן של אהוד בנאי, אשר מלווה את דודו יוסי בקולות רקע. "אהובתי" הוא גרסת כיסוי לשיר של להקת משינה, בעיבוד למיתרים. "ציור של אהבה" הוא דואט עם ריטה, ללחן של יונתן בר גיורא, על פי פרלוד של שופן. "מכתבים ברוח", אחד משני הלחנים שתרם שלום חנוך לאלבום, הוא גם שמו של ספר שהוציא בנאי באותה השנה, וכן שמו של סרט דוקומנטרי בבימויו של רם לוי, המתאר בין השאר את העבודה על האלבום. "למות למען רעיון" הסאטירי, ללחן של יהודה פוליקר נכתב על פי ז'ורז' ברסנס ("למות למען רעיון כן זו ממש מצווה, אבל לאט למות לאט ובשיבה טובה"). עוד באלבום לחנים של ארקדי דוכין (הבלדה "אשה שלי"), אביב גפן (מילים ולחן של "אל תוך האור" ההמנוני, הסוגר את האלבום), לחנים נוספים של שלום חנוך ויונתן בר גיורא ("איך זה קורה" ו"אני גר מול המים") ואחד של אילן וירצברג לטקסט של נתן זך ("אין ענבים בגפן"). אחד משירי האלבום שאותו כתב ושר המבצע, "אני גר מול המים", הולחן מחדש בשנת 2007 על ידי ענבל סמדר, בוצע על ידי ריטה (כאשר מבנה הטקסט שונה במעט ללשון נקבה) ונכלל באלבומה "רמזים" משנת 2008. בשנת 2016 יצא לרדיו השיר "אמרתי לך שיהיה כך - ולא האמנת" (יהודה עמיחי / יונתן בר גיורא). השיר הוקלט כסקיצה ב-2002, והושלם רק אחרי 14 שנים. השיר צורף כרצועת בונוס לגרסה מחודשת של האלבום המקורי, שיצאה ב-2016. העיר הזאת (יוסי בנאי / אהוד בנאי) מכתבים ברוח (יוסי בנאי / שלום חנוך) אהובתי (יובל בנאי, אורלי זילברשץ-בנאי / משינה וראובן שפירא) אישה שלי (יוסי בנאי / ארקדי דוכין) למות למען רעיון (יוסי בנאי / יהודה פוליקר) איך זה קורה (יוסי בנאי / שלום חנוך) ציור של אהבה (רפי קינן / יונתן בר גיורא) אין ענבים בגפן (נתן זך / אילן וירצברג) אני גר מול המים (יוסי בנאי / יונתן בר גיורא) אל תוך האור (אביב גפן) אמרתי לך שיהיה כך ולא האמנת (יהודה עמיחי / יונתן בר גיורא) מופיע רק במהדורה המחודשת (2016) יונתן בר גיורא‏, מכתבים ברוח: הסיפורים מאחורי אלבומו האחרון של יוסי בנאי, באתר וואלה, 11 במאי 2016
מיכאל עינב

מיכאל עינב (נולד ב-22 באפריל 1980) הוא שחקן, זמר ומדבב ישראלי. עינב היה חלק מלהקת הנוער המצליחה השכנים של צ'יץ', הוא למד בבית הספר לדרמה "Guildford School of Acting" בלונדון. בשנת 1999 שיחק את סאליבן במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" המבוסס על ספרו של ז'ול ורן "מסביב לעולם בשמונים יום" (תפקיד שחזר אליו בחידוש למחזמר משנת 2007). בשנת 2000 השתתף במחזמר "מלך סיאם", שניהם מאת ירון כפכפי ובבימויו. בשנת 2004 שיחק את ג׳ון (אחיה הצעיר של וונדי) במחזמר פיטר פן. גם אל תפקיד זה יחזור בחידוש של המחזמר בשנת 2012. בשנת 2005 הוא התפרסם כאשר התמודד בעונה השלישית של כוכב נולד אשר שודרה בשידורי קשת בערוץ 2. בשנת 2005 גילם את דמותו של רולף בגרסה הישראלית של המחזמר צלילי המוסיקה. בשנת 2006 שיחק בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה השיר שלנו. בשנת 2007 הופיע בתפקיד אורח כשמשון בסדרה הפיג'מות בקפה קר סול, שהיא סדרת בת של הלהיט הפיג'מות. בשנת 2008 היה חלק מצוות התוכנית תשיר את זה בהנחייתו של אסי עזר. שודרה ברשת 13 ערוץ 2. בשנת 2012 יצא במופע יחיד הנקרא "בדרך לברודוויי" בבימויו של ירון כפכפי, שהוצג בתיאטרון הקאמרי במשך מספר שנים. באותה שנה גילם את דמותו של קרייג במחזמר המצעד שהועלה בשפה האנגלית במסגרת פסטיבל ישראל בבימויו של משה קפטן. בשנת 2013 השתתף בגרסה הראשונה של המחזמר בילי שוורץ שהועלתה וזכתה במקום הראשון בחג המחזמר בת-ים הראשון. בין השנים 2013-2015 השתתף במחזמר המצליח גבירתי הנאווה שהועלה בתיאטרון הבימה. מאז 2015 הוא מתגורר בניו יורק שם שיחק באוף ברודוויי במחזמר ״The Golden Bride״, ובמחזה ״סקופ״. משם לוהק למחזמר כנר על הגג שבוצע בשפת היידיש בבימוי של השחקן והבמאי עטור השבחים ג׳ואל גריי. המחזמר זכה להצלחה עצומה בקרב הקהל והמבקרים. עינב עוסק בתחום הדיבוב ברציפות משנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר דיבב את הריינג'ר הכחול בפאוור ריינג'רס בחלל. בין תפקידיו נמנים: החמישייה הסודית (מקס קירין), המחליפים (ג'וני היטסוול), ג'ימי קול (ג'ימי קול), פלונטר ופלונטר עד עצם היום הזה (פלין ריידר), החבובות (סקוטר), כלבים נגד חתולים: נקמתה של קיטי (אנגוס), רובוטבוי (דוני טרנבול) וחייג'מות (דמויות שונות). מדיה וקבצים בנושא מיכאל עינב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיכאל עינב (באנגלית) מיכאל עינב, ברשת החברתית אינסטגרם מיכאל עינב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מיכאל עינב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מיכאל עינב, באתר MusicBrainz (באנגלית) מיכאל עינב באתר אישים בדרך לברודוויי - מיכאל עינב באתר "הבמה"
רמינגטון 870

רמינגטון 870, באנגלית: Remington Model 870, הוא רובה שוטגאן (Shotgun) אמריקאי תוצרת חברת נשקי רמינגטון. רובה זה נפוץ ביותר עם למעלה מ-11 מיליון יחידות שיוצרו ומשמש הן אזרחים לציד, ירי ספורטיבי והגנה עצמית והן כוחות משטרה וצבא, ברחבי ארצות הברית והעולם. הרמינגטון 870 נטען באמצעות "פעולת משאבה" - החלקת ידית המולבשת על השחלה מתחת לקנה. ברוב הדגמים התחמושת מאוכסנת בשחלה - מחסנית פנימית ששוכבת מתחת לקנה. בחלק מהדגמים, כגון אלה המיועדים לשימוש צבאי, הטעינה היא באמצעות מחסנית חיצונית נתיקה. ארצות הברית ארצות הברית: משמר הגבול של ארצות הברית, צבא ארצות הברית (בשם M870), השירות החשאי של ארצות הברית, ה-FBI, שירות הכנסות הפנים, שירות המרשלים של ארצות הברית, מחלקת החינוך של ארצות הברית; כוחות משטרה וסוכנויות אכיפת חוק רבים. ישראל ישראל: הימ"מ ויחידות מובחרות בצה"ל הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת אוסטריה אוסטריה: יחידת קוברה אוסטרליה אוסטרליה: צבא אוסטרליה איראן איראן אפגניסטן אפגניסטן אקוודור אקוודור ארגנטינה ארגנטינה: צבא ארגנטינה בלגיה בלגיה: כוחות מיוחדים של המשטרה הפדרלית וצבא בלגיה בנגלדש בנגלדש גרמניה גרמניה: הבונדסוור, יחידת GSG-9, יחידות מיוחדות של משטרת המדינה (SEK) הונג קונג הונג קונג: משטרת הונג קונג, משטרת שדה התעופה של הונג קונג וסוכנויות ממשלה הפיליפינים הפיליפינים: המשטרה הלאומית (הפיליפינים), כוח הפעולה המיוחד (הפיליפינים), הצבא הפיליפיני וייטנאם וייטנאם טאיוואן טאיוואן יוון יוון: היחידה המיוחדת לדיכוי טרור (יוון) לוקסמבורג לוקסמבורג מלזיה מלזיה: המשטרה המלכותית של מלזיה, חיל המתנדבים העממי של מלזיה, מחלקת ההגירה, סוכנות השיטור הימי, מחלקת בתי הסוהר, כוחות מיוחדים מקסיקו מקסיקו נורווגיה נורווגיה סיירה לאון סיירה לאון סינגפור סינגפור: משטרת סינגפור ספרד ספרד: יחידת ההתערבות (GEI) של משטרת קטלניה עיראק עיראק פולין פולין: משטרת פולין, הכוחות המיוחדים (פולין) פינלנד פינלנד: צבא פינלנד צ'ילה צ'ילה קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית קנדה קנדה: הכוחות הקנדיים, המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה, משמר החופים של קנדה, סוכנויות אבטחה ממשלתיות וכוחות משטרה שוודיה שוודיה: הכוחות המזוינים של שוודיה שווייץ שווייץ: צבא שווייץ תאילנד תאילנד: המשטרה המלכותית של תאילנד, הצבא המלכותי של תאילנד, חיל האוויר המלכותי התאילנדי מדיה וקבצים בנושא רמינגטון 870 בוויקישיתוף Remington page for 870 A guide to Collecting Remington 870 Shotguns from Remington Society Remington page for 870 Tactical Remington Military MCS page (אורכב 19.10.2018 בארכיון Wayback Machine) Important differences between Remington 870 Police and 870 Express shotguns KAC Masterkey page Model 870P MAX Police Blog and forum about Remington 870 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאון רום

לאון אוגוסט תאופיל רום (בצרפתית: Léon Auguste Théophile Rom;‏ 1859 – 1924) היה חייל בלגי ופקיד קולוניאלי שהפך לאישיות בולטת בממשל מדינת קונגו החופשית בסוף המאה ה-19. רום נולד למשפחה ענייה במונס, בלגיה, בשנת 1859 והתגייס לצבא הבלגי בגיל 16. לאחר מכן עבד כפקיד מכס לפני שעזב את בלגיה למדינת קונגו החדשה בשנת 1886 כאחד מכמה מאות לבנים העובדים בממשל המושבה. לאחר שקיבל סדרה של מבצעים מהירים, פיקד רום על התחנה במפלי סטנלי (כיום מפלי בויומה) ובסופו של דבר הועלה למשרת נציב המחוז של מטאדי. בהמשך עבר לצבא הקולוניאלי, ה-Force Publique, שם שימש כקפטן. הוא זכה לשבחים על התנהלותו במהלך מלחמת קונגו–ערב (1892–1894) בה ניהל באופן אישי משא ומתן על כניעת מעוז ערבי. לאחר פרישתו מהכוח הצבאי, עבד כפקיד בארגון Compagnie du Kasai במרכז קונגו. רום נודע בזכות האכזריות לכאורה של ממשלו באזור מפלי סטנלי. על פי דיווחים של מיסיונרים לבנים, רום השתמש בראשיהם הכרותים של 21 אנשי קונגו לעיטור ערוגות הפרחים של ביתו במפלי סטנלי. נאמר גם שהוא שמר על הגרדום באופן קבוע בתחנה בה שלט. חוקר הספרות פיטר אדגרלי פירצ'וב טען, עם זאת, שהצגת ראשים כרותים לא הייתה יוצאת דופן בחברה המרכז-אפריקאית: נבזי, סמלי ואפילו אמיתי ככל שיהיה, יש לראות ולפרש את [המעשה] הזה גם מנקודת מבט של מנהגי השבט במרכז אפריקה. שכן מבחינת קונגו בסוף המאה התשע עשרה, מה שעשה קורץ (ורום אחריו) היה לגמרי בגבול הזכות שהוענקה לראשי השבטים. רום מת בבריסל בשנת 1924. נטען כי רום שימש השראה לדמותו של מר קורץ, סוחר שנהב המופיע בצורה בולטת ברומן לב המאפליה שכתב ג'וזף קונרד בשנת 1899. בין אלו שהעלו טיעון זה ניתן למנות את אדם הוכשילד שטען ב"רוח הרפאים של המלך ליאופולד" שרום וקונרד אולי נפגשו בשנת 1890. חוקרים אחרים דחו טענה זאת. רום מופיע בתור האנטגוניסט הראשי בסרט "האגדה של טרזן" משנת 2016, בו הוא מגולם על ידי השחקן האוסטרי כריסטוף ואלץ. זוועות קונגו Firchow, Peter Edgerly (2000). Envisioning Africa: Racism and Imperialism in Conrad's Heart of Darkness. Lexington: University Press of Kentucky. ISBN 9780813191980.Firchow, Peter Edgerly (2000). Envisioning Africa: Racism and Imperialism in Conrad's Heart of Darkness. Lexington: University Press of Kentucky. ISBN 9780813191980. Firchow, Peter Edgerly (2000). Envisioning Africa: Racism and Imperialism in Conrad's Heart of Darkness. Lexington: University Press of Kentucky. ISBN 9780813191980. ROM (ליאון אוגוסט תאופיל) בביוגרפיה קולוניאלה בלג (1951) ארכיון ליאון רום, המוזיאון המלכותי למרכז אפריקה Hochschild 2012, p. 137. Hochschild 2012, pp. 137–8. Hochschild 2012, p. 260. Firchow 2000, p. 112. Hochschild 2012, p. 284. Hochschild 2012, pp. 145–6.
בומה (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו)

בומה (בצרפתית: Boma) היא עיירת נמל על נהר קונגו, כמאה ק"מ במעלה הזרם מהאוקיינוס האטלנטי, במחוז קונגו מרכז של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בסמוך לגבול עם אנגולה. אוכלוסייתה מוערכת ב-162,521 נכון לשנת 2012. בומה הייתה עיר הבירה של מדינת קונגו החופשית וקונגו הבלגית (הרפובליקה הדמוקרטית המודרנית של קונגו) בתאריכים 1 במאי 1886 עד 1926, אז הועברה הבירה ללאופולדוויל (מאז שונה שמה לקינשאסה). הנמל מטפל בייצוא עץ טרופי, בננות, קקאו ותוצרת דקלים. בומה הוקמה על ידי סוחרים אירופיים במאה ה-16 כנמל כניסה, כולל עבור סחר העבדים. המסחר היה בעיקר בידי סוחרים הולנדים, אך היו שם גם חברות בריטיות, צרפתיות ופורטוגזיות. שום מעצמה אירופית לא הפעילה ריבונות, אף שתביעות הועלו מעת לעת על ידי פורטוגל. החוקר הבריטי הנרי מורטון סטנלי הגיע לכאן ב-9 באוגוסט 1877, לאחר שחצה את אפריקה ממזרח למערב. בשנת 1884 נאלצו אנשי בומה להעניק פרוטקטורט של ארצם לאיגוד הבינלאומי של קונגו, המורכב ממעצמות אירופאיות. בשנת 1886 הקים ליאופולד, מלך בלגיה, את מדינת קונגו החופשית והגדיר את בומה כבירתה. הוא ניהל את המדינה כפרויקט אישי שלו במשך כמה שנים, כמעט ושיעבד רבים מקונגו בצבא פרטי והתעלל בהם במסגרת מפעל ייצור הגומי שלו. זעם בינלאומי ופעולה של המחוקק הבלגי הביאו לכך שהממשלה השתלטה על מה שהוקם כמושבה של קונגו הבלגית. בומה המשיכה לשמש כבירת קונגו הבלגית עד 1926. לאופולדוויל, ששמה שונה לכינוי קינשאסה, הוגדרה כבירה החדשה. (שטח זה הוא כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). בומה שוכנת על הגדה הצפונית של נהר קונגו, כמאה ק"מ במעלה הזרם ממואנדה, שם הנהר זורם לאוקיינוס האטלנטי . הרוחב והעומק הגדולים של הנהר מאפשרים לספינות ימיות להגיע לבומה, שהוא הנמל השני בגודלו של קונגו, אחרי מטאדי. בין 1889 ל-1984 שירתה את הנמל קו רכבת ברוחב 610 מ"מ מטצ'לה. אנטואן-רוג'ר בולמבה, פוליטיקאי ומשורר, נולד כאן בשנת 1913. מפונגו לאנו, זמר קונגולזי פופולרי, יליד בומה 1956, מת בשנת 1990. מערכת סיווג האקלים של קופן-גייגר מסווגת את האקלים של המקום כטרופי רטוב ויבש. טמפרטורת השיא הגבוהה ביותר הייתה 41 מעלות צלזיוס ב-25 בפברואר 1976, בעוד שטמפרטורת השיא הנמוכה ביותר הייתה 10 מעלות ב-21 באוקטובר 1976. מזח בומה, 1899 הרשויות בקצה המזח, בומה, 1899 "תשעת המלכים הוותיקים של בומה" (צילום משנת 1898, המוזיאון המלכותי למרכז אפריקה. נמל שינקקאסה; ביצור על נהר קונגו ליד בומה כנסיית בומה, שעדיין קיימת; הוותיקה ביותר במדינה מקום מגוריו של המושל הכללי בבומה מפת האזור של הנרי מורטון סטנלי במהלך המסע שלו במורד נהר קונגו מדיה וקבצים בנושא בומה בוויקישיתוף "(Boma)". (תמונות ועוד) בומה. פנורמה בומה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "World Gazetteer". אורכב מ-המקור ב-2013-02-17. The Modern world encyclopaedia : illustrated. Home Entertainment Library. 1935. OCLC 1091880941. Stanley, H.M., 1899, Through the Dark Continent, London: G. Newnes, Vol. One ISBN 0486256677, Vol. Two, p. 359 ISBN 0486256685 תבנית:EB1911 This references H. M. Stanley, The Congo and the Founding of its Free State (London, 1885). Albert S. Gerard, European-language writing in sub-Saharan Africa, Volume 1, p. 164, accessed March 2010 "Rumba on the River". Coldrun Books. אורכב מ-המקור ב-2012-04-08. "Boma, Zaire". Voodoo Skies. נבדק ב-2014-02-05.
טרטריה

טרטריה או טרטריה הגדולה (בלטינית: Tartaria Magna) היה כינוי לאזור היסטורי באסיה שנמצא בין הים הכספי – הרי אורל והאוקיינוס השקט. היה זה מונח גורף ששימש את האירופאים לאזורים במרכז אסיה, צפון אסיה ומזרח אסיה שאינו ידוע לגאוגרפיה האירופית. הוא הקיף את האזור העצום של הערבה הפונטית-כספית, הוולגה אוראל, הקווקז, סיביר, אסיה הפנימית, מונגוליה ומנצ'וריה. הידע על מנצ'וריה, סיביר ומרכז אסיה באירופה לפני המאה ה-18 היה מוגבל. האזור כולו היה ידוע בפשטות כ"טרטריה", ותושביו – כ"טרטרים". בתקופה המודרנית הקדומה, ככל שהבנת הגאוגרפיה גברה, האירופאים החלו לחלק את טרטריה לחלקים עם קידומות המציינות את שם הכוח השליט או את המיקום הגאוגרפי. לפיכך, סיביר הייתה "טרטריה הגדולה" או "טרטריה הרוסית", "החאנת" קרים הייתה "טרטריה הקטנה", מנצ'וריה – "טרטריה הסינית", ומערב מרכז אסיה (לפני שהפכה לרוסיה של מרכז אסיה) נודעה "כטרטריה העצמאית". הדעות האירופיות על האזור היו לרוב שליליות, ושיקפו את מורשת הפלישות המונגוליות שמקורן באזור זה. מקור המונח בהרס הנרחב שהפיצה האימפריה המונגולית. הוספתה של ה-ר' הנוספת ל"טטרית" רימזה על טרטרוס, תחום דמוי גיהנום במיתולוגיה היוונית. במאה ה-18, תפיסות של סיביר או טרטריה ותושביה כ"ברבריות" על ידי סופרי הנאורות קשורות למושגים עכשוויים של ציוויליזציה, פראיות וגזענות. ברוסיה יש טטריסטן או הרפובליקה האוטונומית של טרטריה, שבירתה היא קאזאן ואותה חוצה נהר הוולגה.  ב-21 במרץ 1992 אישר האזור את ריבונותו באמצעות הצבעה, למרות שלא רצה בעצמאות.  המדינה אחראית ל-23% מייצור הנפט של רוסיה. קוזאקים אורדת הזהב חאנות קרים האימפריה המונגולית טטרים מדיה וקבצים בנושא טרטריה בוויקישיתוף Elliott, "The Limits of Tartary", 625 Ibid., 626 Vermeulen, "Before Boas", 88 Sela, "L'invention", 542 Elliott, Op. Cit., 626 Wolff, "Global Perspective", 448
פראה (מחוז)

פראה (בפשטו, בדארי ובפרסית: فراه) היא אחת מבין 34 מחוזות אפגניסטן. מחוז פראה, ביחד עם המחוזות הראת, באדגיס וגור, מרכיבים את אזור צפון-מערב אפגניסטן. בירת מחוז פראה היא העיר פראה, הנמצאת בערך במרכז המחוז. למחוז גבול עם הרפובליקה האסלאמית של איראן ונכון לשנת 2015 אוכלוסייה של 925,016 איש על גבי שטח של 48,470.9 קילומטר רבוע. מחוז פראה ממוקם באזור דרום מערב אפגניסטן וחולק את גבולותיו עם המחוזות הלמנד בדרום מזרח, נימרוז בדרום, גור ממזרח, הראת מצפון ואיראן ממערב. פראה היא אחת המחוזות הגדולות ביותר באפגניסטן (48,471 קמ"ר) אך היא מיושבת בדלילות יחסית לגודלה. כביש 1 המחבר בין הערים הגדולות ביותר במדינה; הראת, קאבול וקנדהאר עובר דרך המחוז מצפון לדרום. כל מעבר דרך כביש 1 נחסם עקב נוכחותם הגבוהה של עבריינים ומורדים הפועלים ברחבי המחוז, על פי דו"ח של האו"ם שגובש באוקטובר 2008. אוכלוסיית פראה מחולקת ברובה עם 80% פתאנים אם כי ניתן למצוא טג'יקים ומיעוטים קטנים נוספים, לרוב באזור הכפרי. פראה קיבל עדיפות בתור המחוז בעל כמות ייצור היבול מספר אחד בכל המדינה. בין לבין המחוז, במיוחד חלקו המזרחי, קריטי לפיתוח האופיום באפגניסטן ועוד על גבי "סהר הזהב", אזור ייצור מרכזי של אופיום. השחיתות במשטרה מילאה גם תפקיד משמעותי בהידרדרות ביטחונו של פראה, אם כי פעולותיהם האחרונות של ממשלת אפגניסטן וכוחות הקואליציה הקשו על התנהגות כזו. ערך מורחב – מלחמת אפגניסטן (2001–2014) לטאליבן נוכחות חזקה במחוז פראה, ישנם מקורות המדווחים כי כוחות הממשלה האפגנים שולטים רק בבירת המחוז ובעשרה מרכזים עירוניים. נוכחות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ירדה עם השנים מאז 2014 והטליבאן הוא ראש הכוח הכללי במחוז נכון לשנת 2020. שישה מהנפות במחוז מסווגות כמחלוקת בין הממשלה האפגנית ותומכיה לבין הטליבאן, ארבע נפות מסווגות תחת שליטת הטליבאן ונפה אחת מסווגת תחת שליטה ממשלתית. דווח על 215 אירועי פיגועים הקשורים למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019. דוגמאות לתקריות כוללות התקפות טליבאן על עמדות צבאיות ומחסומים, תקיפה וכיבוש זמני של בירת המחוז, העיר פראה במאי 2018, תקיפות אוויריות של כוחות ארצות הברית וכוחות הממשלה, הפצצות דרכים שגרמו לאבידות אזרחיות, וחטיפה והריגת אזרחים. ישנם תיעודים של 275 נפגעים אזרחיים (122 הרוגים ו-153 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 51 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 19% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות העיקריות לנפגעים אזרחיים היו קודם כל התנגשויות צבאיות מעל פני הקרקע, ואחריהם הטלת מטענים על מרכזי אוכלוסין והרג ממוקד. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 ל-28 בפברואר 2019 נעקרו 26,809 אנשים מבתיהם בכלל מחוז פראה. מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פראה ואוכלוסייתן. אנאר דרה – 65,573 בכוואה – 39,871 באלא בולוק – 100,429 פראה – 104,300 גוליסתאן – 49,774 ח'אכ-י ספיד – 37,000 לאש וג'ווין – 27,100 פור צ'מאן – 51,626 פושת רוד – 39,500 קלעה-י כאה – 30,653 שיב כוה – 23,013 אופיום טליבאן מדיה וקבצים בנושא פראה בוויקישיתוף פראה - תוכנית ללימודי תרבות ומאבקים פראה, באתר EASO
אנדראס אכנבאך

אנדראס אכנבאך (בגרמנית: Andreas Achenbach‏; 29 בספטמבר 1815 – 1 באפריל 1910) היה צייר נוף וים גרמני בסגנון רומנטי. הוא נחשב לאחד ממייסדי בית הספר לציור בדיסלדורף. אחיו, אוסוולד, היה גם צייר נוף ידוע. אביו, הרמן, (1783–1849) היה סוחר במקצועו, אבל עבד במספר מקצועות. בשנת 1816 הוא הפך למנהל מפעל מתכות במנהיים. שנתיים לאחר מכן הם עברו לסנט פטרסבורג, שם רצה אביו להקים מפעל עם כסף שאמו קיבלה כירושה. כאן לקח אנדראס שיעורי רישום ראשונים. הפרויקט נכשל, והם חזרו למחוז הריין בשנת 1823. עד מהרה הקים אביו מבשלת בירה בדיסלדורף, עם פונדק שהיה מועדף על ידי קהילת האמנות המקומית. שם, בשנת 1827, החל את השכלתו האמנותית ברצינות, והשתתף בקורסים באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, שם למד אצל וילהלם פרידריך שדו והיינריך כריסטוף קולבה. בשנת 1831, בן שש עשרה בלבד, הוא השתתף בתערוכה מקומית ומכר ציור אחד. בשנה שלאחר מכן הוא למד ציור נוף אצל יוהאן וילהלם שירמר. בשנת 1836 בעקבות סכסוך עם הנהלת בית ספר לציור, ביחד עם אדוארד וילהלם פוזה וכמה תלימים נוספים הוא עזב את הלימודים ועבר למינכן. הוא ערך מסע לימוד להולנד וזכה להצלחה אמיתית ראשונה בשנת 1836 בתערוכה בקלן, שם נרכש אחד מציוריו על ידי מושל מחוז הריין, הנסיך פרידריך. לאחר סיור בבוואריה ובטירול, הוא התיישב בפרנקפורט ובסיועו של אלפרד רטל, פתח סטודיו. הוא נסע לעיתים קרובות בחברת אחיו, ברחבי סקנדינביה ואיטליה. שניהם הפכו למבקרים קבועים באוסטנדה. הוא חזר לביתו לעסקים המשפחתיים בשנת 1846. באותה שנה הוא השתלט על המבשלה והפונדק. אביו, אף שפרש טכנית, הפך לרואה חשבון. בשנת 1848 הוא התחתן עם מארי לואיז הוברטיין קתרין ליטשלאג (1827–1889), המכונה לואיז. נולדו להם חמישה ילדים. הוא היה אחד החברים המייסדים של אגודת אמנות המכונה "מלכסטן" (קופסת הצבעים) וסייע להם לרכוש את האחוזה לשעבר של משפחת ג'ייקובי בפמפלפורט, שהפכה ל"מלקסטנפארק". הוא לימד מעט מאוד סטודנטים מלבד אחיו, ובראשם אלברט פלם, מרקוס לארסון, אפולינרי גורבסקי וויליאם סטנלי האסלטין. הוא זכה באותות הצטיינות רבים במהלך חייו, כולל מסדר לאופולד (1848), מסדר סטניסלאב הקדוש (1861) ומסדר אולף הקדוש (1878). הוא הפך לחבר כבוד באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בשנת 1853 ולחבר באקדמיה לאמנויות יפות של מילאנו בשנת 1862. בשנת 1885 הוא מונה לאזרח כבוד של דיסלדורף. הוא נקבר בקבר מפואר עם פסל מאת קרל יאנסן. התבהרות, חוף סיציליה שיטפון חוף ועיר טחנת קמח בוסטפליה סערה בחוף נורווגיה סירות בסערה שוק דגים, אוסטנדה מדיה וקבצים בנושא אנדראס אכנבאך בוויקישיתוף אנדראס אכנבאך, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Achenbach, Hermann, Privater, Altstadt, (in den neuen Gebäuden.), digital.ub.uni-duesseldorf.de Achenbach, Andreas, Maler, Altstadt 232; Achenbach, Hermann, Buchhalter, Kaiserstraße 147, digital.ub.uni-duesseldorf.de Historische Zeitungen / 1848 [436 / Suche Achenbach Lichtschlag [436-535], digital.ub.uni-duesseldorf.de
גור (מחוז)

גור (בפשטו/דארי/פרסית: غور) היא אחת מבין 34 מחוזות אפגניסטן. מחוז גור, ביחד עם המחוזות הראת, פראה ובאדגיס, מרכיבים את אזור צפון-מערב אפגניסטן. שטח המחוז הוא 36,478.8 קילומטר רבוע ואוכלוסייתו 700,296 איש. בירת המחוז היא העיר צ'חצ'רן. גור היא מקום הולדתו של מוחמד מגהור, שליט השושלת הגורית והשליט המוסלמי הראשון שכבש לתוך תת-היבשת ההודית את נהר הגנגס עד אל חבל בנגל. מחוז גור הוא מבין הגדולים ביותר באפגניסטן ורוב הכלכלה מפותחת על חקלאות, בייחוד גידולי אופיום. עם זאת, במחוז גור ישנם שבעה משאבי הטבע מרכזיים המשמשים תפקיד חשוב בכלכלת המחוז ואלו הם: יער הפיסטוק, מבין היערות הגדולים ביותר באפגניסטן. נהרות מורגהאב הייארוד ופרהרוד, המספקים את רוב מקורות המים הגדולים במחוז. מעיינות המספקים גם הם מים אם כי בדלילות רבה במהלך תקופות הקיץ. גשמים רבים במהלך החורף המזינים את הגידולים החקלאיים והקרקעות. תיירות גדולה יחסית למחוזות אחרים באפגניסטן, בעיקר הודות לאטרקציות היסטוריות. מכרות סיד, אך הם אינם בשימוש הולם ונראה בו שימוש רק באופן מסורתי. דבורי דבש אשר משמשים מקור טבע נוסף בשימוש האוכלוסייה המקומית, במיוחד בנפת סאגאר. עקב אירועי מלחמת אפגניסטן (2001–2014) והמלחמה בטליבאן, כ-25,000 משפחות נעקרו מהמחוז, חלקם שבו בהמשך וחלקם עברו לגמרי. לרוב 70% מהם חזרו לבתים הכפריים שלהם ורק 30% עדיין לא שבו. משרד ההגירה של גור הקצה שטחים להקמת בתים חדשים ולהשיב את האוכלוסייה העקורה. רק 750 משפחות קיבלו אדמות ו-62 החלו בבנייה בעוד אחרים עדיין לא יכלו להתחיל בגלל מחסור במים וחוסר בכסף לרכוש חומרי בניין. באופן כללי בהשוואה למחוזות אחרים האבטחה והמשמר נגד פעילות של הטליבאן חזקה במחוז גור. אבטחת מחוז גור מושפעת משמעותית מהמחוזות הדרומיים לה אשר יש אליהם ומהם סחר מרכזי. בעיות בתשתיות הביאו להצפות מדי שנה לתקופת החורף, מה שפוגע בכלכלה אבל פוגע גם בסדר פעילותם של כוחות הביטחון. עקב סמיכות האזור לפיתוח אפיום ישנה תעשיית פשע בעייתית אשר רוב פעולתה מקורה במחוז פראה השכן ממערב. עם זאת, השטח ההררי והתשתיות הלא מפותחת שלו הופכים אותו לשדרת תחבורה פחות סבירה. אופיום שמקורו בהלמנד ונע בסחר לא חוקי מתחת לפני השטח לעבר מרכז אסיה עשוי להיות נפוץ יותר במחוז גור עקב מיקומו כנקודת מעבר. הברחת סחר לא חוקי הופכת בעייתית יותר עקב מחסור בכוחות ביטחון המוצבים יותר ויותר במחוזות פראה והראת. מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פראה ואוכלוסייתן. צ'ארסדה – 26,600 לעל וסרג'נגל – 250,000 פסאבנד – 92,200 שאגר – 33,000 תייוורה – 88,900 תולכ – 50,000 שהרכ – 58,200 מוחמד מגהור מלחמת אפגניסטן (2001–2014) מדיה וקבצים בנושא גור בוויקישיתוף גור - תוכנית ללימודי תרבות ומאבקים Ghor Provincial Profile, Regional Rural Economic Regeneration Strategies - RRERS
גבעת הקפיטולין

גבעת הקפיטולין או הגבעה הקפיטולינית (בלטינית: Mons Capitolinus. איטלקית: Campidoglio קמפידוליו) היא גבעה הנמצאת בין הפורום לבין שדה מרס בעיר רומא. הגבעה היא הגבוהה מבין שבע הגבעות של רומא, וברומא העתיקה היה ממוקם בראשה המקדש של השלשה הקפיטולינית (אנ'): האלים יופיטר, יונו אשתו ומינרווה בתו של יופיטר. המקדש הוקם על ידי המלך החמישי של רומא לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס ונחשב לאחד המקדשים הגדולים והחשובים בעיר. בעת ביזת העיר על ידי הגאלים בשנת 387 לפנה"ס ניצל המקדש. בתרבות רומא העתיקה נקבע אזור על גבעת הקפיטולין בשם אסילום (תרגום מילולי - עיר מקלט). למקום זה היה יכול להימלט כל אזרח שהיה צריך למצוא מחסה מפני נקמה או מיצוי דין, בלי חשש שייעצר. רוצחיו של יוליוס קיסר התחבאו במקדש יופיטר לאחר רצח קיסר. הסבינים הוכנסו אל המצודה בראש הגבעה על ידי הבתולה הווסטלית טרפיה (שהוצאה להורג מאוחר יותר בזריקה מראש הסלע הטארפיאני בשל בגידה זו). במדרון הגבעה הוקמה מחצבת אבן (Lautomiae), ומאחר שהחציבה יצרה בורות, כוכים ופירים, השתמשו במקום גם כבית כלא. בין השנים 1536–1546 בנה מיכלאנג'לו בראש הגבעה את הקמפידוליו (Campidoglio): שלושה ארמונות המקיפים חצר טרפזואידית, אליהם מוביל גרם מדרגות הידוע בשם הקורדונאטה. בעוד שבעבר פנו מבני הגבעה לעבר הפורום, הפנה מיכלאנג'לו את הארמונות לכיוון הנגדי - כיוון העיר של ימי הביניים והוותיקן. שניים משלושת הארמונות מהווים כיום את המוזיאון הקפיטוליני. בסמוך לכיכר נמצאת כנסיית סנטה מריה אין ארצ'לי. על שם הגבעה אשר היוותה את המרכז השלטוני של האימפריה הרומית נקראת גבעת הקפיטול שעליה נמצא הקפיטול בוושינגטון בירת ארצות הברית. הקורדונאטה הוא גרם המדרגות המונומנטלי המוביל לכיכר הקמפידוליו בראש הגבעה. הוא תוכנן על ידי מיכלאנג'לו וידוע במדרגותיו הרחבות המאפשרות לסוסים לעלות במדרגות, וזאת על מנת לאפשר לאצילי רומא לעלות במדרגות בעודם רכובים על סוסיהם. המוזיאון הקפיטוליני פאלאצו סנטוריו פאלאצו דיי קונסרבטורי פאלאצו נואובו בזיליקת סנטה מריה אין ארצ'לי טאבולאריום מדיה וקבצים בנושא גבעת הקפיטולין בוויקישיתוף תמונות של הגבעה גבעת הקפיטול בספרו של סמיואל בל פלאטנר "המילון הטופוגרפי של רומא העתיקה". אתר המוקדש לארכיטקטורה של הגבעה גבעת הקפיטול