laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אריה לייב שפירא (וילנה)

הרב אריה לייב שפירא (מווילנה) (תס"ב, 1702 – ט"ו באייר תקכ"א, 19 במאי 1761) היה ספרא דדיינא בעיר וילנה שבליטא, אב"ד קהילת וילנה ומחבר "נחלת אריאל" ו"מעון אריות" על מסכת סופרים. דור עשרים לרש"י ואבי סבו של אריה לייב שפירא, ר' "ליבלי קובנר". רבי אריה לייב שפירא נולד בשנת תס"ב (1702) בעיר דרהוביץ שבליטא, דור עשרים לרש"י, מצד יוכבד בתו הבכורה של רש"י ודרך בנה הריב"ם. הוא גם היה נצר לאחת המשפחות העתיקות ביהדות אשכנז, שפירא, שמוצאה מתחיל מהרב שמואל שפירא מהעיר שפייר שבאשכנז (גרמניה) וחתנו של הרב מתתיהו טריוויש (ע"ש עיר הולדתו של רש"י - טרויש, כיום טרואה). אביו הרב יצחק שפירא, מחבר הספר "אלף המגן" וספרים נוספים, נולד במינסק וכיהן כרב העיר דרהוביץ ואב"ד של קהילתה. שם אמו היה נחמה. סבו היה הרב אליעזר שפירא ממינסק – "הרא"ש, שחיבר את הספר "פי' הרא"ש על העברונות" (כנראה לא נדפס מעולם). האב, הרב יצחק שפירא נפטר בכ"ה אדר ה'תע"א (1711), בק"ק לבוב, כששפירא היה כבן תשע בלבד, וקרוב משפחה לקח את הילד תחת חסותו והביאו לווילנה. כשהגיע הרב אריה לייב שפירא לגיל 13 הוא שודך לבתו של הקצין רבי מרדכי בן הקצין רבי עזריאל מחשובי העדה בווילנה, שדאג לפרנסתו בכבוד ואיפשר לו לימודים בלי דאגות כלכליות. בשנת תצ"ב (1732), כשהיה רבי אריה לייב בן שלושים, הוא הוציא לאור את "מסכת סופרים" עם שני ביאוריו: "נחלת אריאל" (בפשט) ו"מעון אריות" (בפלפול). בהקדמת המחבר המופיעה בשער הספר, נכתב: "...ובמעט חכמת הנדסה ודקדוק ומסורת והגיון בללתיו", ומכאן אנו למדים שהיה לו ידע גם במקצועות כלליים אלה ולא רק בלימודי קודש. הספרים עשו רושם גדול על גאוני התורה בווילנה וסללו את דרכו של רבי אריה לייב שפירא, להפוך לאב"ד של קהילת וילנה, תפקיד בו כיהן עד יום פטירתו בט"ו אייר תקכ"א – 1761. כתבים ידועים נוספים שלו שנותרו עד היום הם: "קבוצת כסף", ספר דקדוק עברי שהוא הוציא לאור ב-1741 ואחת מתשובותיו מ-1754 במסגרת השו"ת, בספר "תשובת שמואל" של רבי שמואל מאינדורה, שיצא לאור ב-1859. הרב אליעזר שפירא – היה רבה של העיר לובץ' שבליטא (כיום בלארוס) ואב"ד בקהילתה ונינו היה רבי אריה לייב שפירא (1787–1853) – ר' "ליבלי קובנר", אב"ד הראשון של קובנה. בתו שרה, נשאה לר' אהרן מהורדאנא. וילדה לו ארבעה בנים ובת אחת. א. ה"ר יצחק אבד"ק באריסאוו. ב. ה"ר יחזקאל אבד"ק דאקשיץ. ג. ה"ר מרדכי אבד"ק דאלהינאו. ד. ה"ר דוב אבד"ק ווילקאניק. ה. מ' העסא (בעלה ר' משה יעקב מסמארגאן). ואחרי מות בעלה, נשאה שרה הנ"ל להגאון ר' משה אבד"ק דאלהינוב בן רבי יחיאל היילפרין בעל סדר הדורות. עו"ד מאיר ארן, זיכרון איבניץ, הוצאת "עם הספר", תשל"ג אריה לייב שפירא, נחלת אריאל, הוצאת "עם הספר", תשל"ב אריה לייב שפירא, מעון אריות, הוצאת "עם הספר", תשל"ב חיים ברוורמן, אנשי שם, תרנ"ב הרב חיים קרלינסקי, "מוריה" גיליון ג–ד, עמ' צה, ניסן תשד"מ, 1984 "הרב הגאון ר' אריה ליב בהגאון ר' יצחק שפירא", ערך בתוך שמואל יוסף פין, קריה נאמנה: קורת עדת ישראל בעיר ווילנה, וציונים לנפשות גאוניה, חכמיה, סופריה ונדיביה, מהדורת וילנה תרע"ה, באתר היברובוקס, עמ' 111–112 'שפירא, ר' אריה־לייב ב"ר יצחק', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 100 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1298) הרמן רוזנטל, פיטר ויירניק, ‏"אריה לייב בן יצחק שפירא", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) פין, עמ' 111, מציין תס"א
המסיכה השחורה

המסיכה השחורה (באנגלית: Black Mask) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #386 מאוגוסט 1985 ונוצרה על ידי הכותב דאג מנץ' והמאייר טום מנדרייק. המסיכה השחורה הוא האלטר אגו של רומאן סיוניס, אדם אכזרי ואלים העומד בראש העולם התחתון בגות'אם סיטי ואשר מחזיק בקיבעון למסכות ותענוג סדיסטי מגרימת עינויים. עבד לעיתים עם הפינגווין עד למאורעות "באטמן: שטח הפקר". לאחר שנהרג בידי קאטוומן, מורשתו עוברת לג'רמיה ארקהם, המנהל בפועל של ארקהם אסיילום, במהלך קשת הסיפור "באטמן: הקרב על הברדס". ארקהם מארגן בריחה המונית מבית החולים לחולי נפש ומפוצץ את המקום. דמותו של המסיכה השחורה זכתה לעיבודים שונים במדיה מחוץ לקומיקס, בין היתר בסדרת האנימציה "הבאטמן", בסרט האנימציה "באטמן: מתחת לברדס האדום" וכן זיכיון משחקי המחשב "באטמן: ארקהם". עיבוד קולנועי ראשון של הדמות היה בסרט הקולנוע בלייב אקשן "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", כחלק מהיקום הקולנועי של DC, בגילומו של יואן מקגרגור. הגולגולת האדומה - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוגו סטריינג'

הוגו סטריינג' (באנגלית: Hugo Strange) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #36 מפברואר 1940 ונוצרה על ידי הכותב ביל פינגר והמאייר בוב קיין. סטריינג' הוא יריבו המושבע של באטמן, והוא מאויביו הוותיקים ביותר, עוד לפני הצגתם של הג'וקר וקאטוומן. הוא גם נבל-העל הראשון שהסיק את דבר זהותו הסודית. לפני המשבר בעולמות האינסופיים, הוגו סטריינג' היה מדען שהשתמש במכשיר גנוב של "ברק מרוכז" כדי ליצור ערפל סמיך בכל לילה ולאפשר לכנופייתו לשדוד בנקים ללא מפריע. כבר מאז, באטמן הפך לאיום עבורו, היות שבאטמן ענה לקריאת מצוקה על אדם שנרצח בידי אחד מחברי הכנופיה. חברי הכנופיה נעצרים, וסטריינג' הזועם נשבע להתנקם בבאטמן ולטמון לו מלכודת בפעם הבאה. ואכן, כתריסר פושעים מחכים לבאטמן ומעלפים אותו. באטמן מתעורר במאורתו של סטריינג' כשהוא קשור בחבל ותלוי באוויר. בעזרת כוח זרועו בלבד הוא משתחרר מכבליו, משחרר גז לתוך החדר בו היה נעול, ולוכד את סטריינג'. סטריינג' נכלא, אך לא מתכוון להישאר כלוא לזמן רב. בתקופה שלאחר המשבר, סטריינג' הוצג מחדש כפסיכיאטר שעוזר למשטרה ללכוד את באטמן. הוא הצטייר כגאון, אך גם כפסיכוטי באותה מידה. הוא שוטף את מוחו של אחד מקציני המשטרה והופך אותו לפורע חוק. הוא מפליל את באטמן בחטיפת בתו של ראש העיר ומסיק את דבר זהותו הסודית כברוס ויין. לבסוף, באטמן מסכל את תוכניותיו וגורם לו לפקפק באמיתות גילויה של הזהות הסודית. לפי המפקח גורדון, סטריינג' היה ילד מבריק אך עם מזג חם, שננטש בעברו וגדל במשפחות אומנות. לדבריו, אף אחד לא יודע כיצד סטריינג' עבר את המכללה או סיים לימודי רפואה. סטריינג' הפך לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת גות'אם סיטי, אך תקופתו כמורה הופסקה בעקבות התאוריות השנויות במחלוקת שלו בדבר הנדסה גנטית. הוא שואל כסף מהמאפיונר סלבטורה מורוני, המשרת את בוס העולם התחתון קרמיין פלקונה, ומקים לעצמו מעבדה. כמו כן, סטריינג' משחד אח סיעודי מושחת העובד בבית החולים לחולי נפש ארקהם אסיילום כדי לשלוח אליו למעבדה אסירים מטורפים וחשוכי מרפא שנכלאו להרבה זמן ולא יחסרו לאף אחד. דמותו עובדה למגוון המדיות השונות, בין היתר לבאטמן - הסדרה המצוירת, ליגת הצדק ללא גבולות, הבאטמן ומשחק המחשב באטמן: ארקהם סיטי. את דמותו הצעירה של סטריינג' בסדרת הלייב אקשן "גותהאם" מגלם השחקן בי.די. וונג. דוקטור פאוסטוס - דמות בדיונית דומה של חברת מארוול קומיקס המתחרה מדיה וקבצים בנושא הוגו סטריינג' בוויקישיתוף דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס Detective Comics #36, February 1940 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולומון גרנדי

סולומון גרנדי (באנגלית: Solomon Grundy) הוא דמות בדיונית של נבל-על זומבי המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת All-American Comics #61 מאוקטובר 1944 ונוצרה על ידי הכותב אלפרד בסטר והמאייר פול ריינמן. שם הדמות מבוסס על שיר ערש אנגלי מהמאה ה-19. סולומון גרנדי הוא האלטר אגו של סיירוס גולד, אשר לפי סיפור המקור בהמשכיות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים היה סוחר עשיר בעברו הרחוק שנרצח וגופתו הושלכה לביצה ליד גות'אם סיטי. כחמישים שנים לאחר מכן, גופתו מוחזרת לחיים ללא כל זיכרון מחייו הקודמים. גולד רוצח שני פושעים נמלטים שמתחבאים בביצות ולוקח את בגדיהם. כאשר הוא מגיע למחנה נופשים ונשאל לשמו, הדבר היחיד שהוא זוכר הוא שנולד ביום שני (כמילות שיר הערש). אחד הנופשים מזכיר את שיר הערש "סולומון גרנדי", וגולד מקבל עליו את זהותו. גרנדי האלים וחסר כל הזיכרונות נופל עד מהרה לתוך חיי פשע. גרנדי הוצג במקור כאויבו של הגרין לנטרן מתור הזהב אלן סקוט, אך בהמשך שימש כיריביהם של גיבורי-על כבאטמן וסופרמן. שמו מקושר לדמות הקומיקס היצור מן הביצה. סולומון גרנדי נולד ביום שני הוטבל ביום שלישי התחתן ביום רביעי חלה ביום חמישי מצבו החמיר ביום שישי מת ביום שבת נקבר ביום ראשון זהו סופו של סולומון גרנדי   היצור מן הביצה דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של DC קומיקס סיירוס גולד, הוא חבר בכנסיית הדם שקיבל את כוחותיו מהזרקת הנסיוב הניסיוני "מיראקורו". לאחר מותו לכאורה של בוץ' מתגלה ששמו היה סיירוס גולד. ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'רלד טינקר

ג'רלד אלכסנדר טינקר (באנגלית: Gerald Alexander Tinker; נולד ב-19 בינואר 1951) הוא אתלט אמריקאי בעבר, הוא אלוף אולימפי שהתחרה בריצות קצרות. טינקר נולד במיאמי, פלורידה. באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טינקר במדליית זהב בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם בן דודו לארי בלאק, רוברט טיילור ואדי הארט בשיא עולם חדש של 38.19 שניות, לפני ברית המועצות עם ולרי בורזוב (38.50 שניות) ומערב גרמניה (38.79 שניות). לאחר שפרש מאתלטיקה שיחק טינקר שנתיים פוטבול בתפקיד תופס ומחזיר בעיטות, בקבוצות אטלנטה פלקונס וגרין ביי פאקרס. ריצת 100 יארד: 9.3 שניות (1970) ריצת 100 מטר: 10.1 שניות (1972) ריצת 200 מטר: 20.5 שניות (1970) ג'רלד טינקר, באתר olympedia.org ג'רלד טינקר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ג'רלד טינקר, באתר Track and Field (גברים) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוליפ

האם התכוונתם ל... צבעוני (בלועזית: טוּלִיפּ) - צמח חד-פסיגי השייך למשפחת השושניים יקב טוליפ – יקב בוטיק משפחתי בישראל כוס פוקו גראנדה – כוס המשמשת בעיקר להגשת משקאות חריפים; נקראת גם "כוס טוליפ" טוליפ - בעבר כלבו של דליק ווליניץ, כיכב בסדרת הטלוויזיה שמיניות באוויר ידית טוליפ - סוג של ידית דלת
צבא דרום סודאן

צבא דרום סודאן או כוחות ההגנה העממיים של דרום סודאן (South Sudan People's Defense Forces) הוא כוח ההגנה הלאומי של דרום סודאן, שהוקם ב-2011 כיורש הצבא השחרור העממי הסודאני (SPLA), שהיה הזרוע המזוינת של התנועה לשחרור דרום סודאן והפך לצבא סדיר. הרמטכ"ל הוא ג'יימס הוט כאשר טור דנג מאוויין (Tor Deng Mawin), מכהן כשר ההגנה הדרום סודאני. זהו הצבא הצעיר ביותר בעולם. על פי אנליסטים צבאיים, הצבא סובל מ"היעדר אסטרטגיה עקבית, חרף הצלחה בפיתוח ויישום תורות לחימה עבור הצבא החדש", המסתמך על סיוע של מומחים צבאיים זרים. הצבא מנסה לגייס מימון לצורך חימוש עתידי, והאתגר העיקרי הוא לכידות בקרב הקבוצות הלוחמות השונות במדינה, שהשתתפו במלחמת האזרחים הסודאנית השנייה. בשנת 2020 המבנה הארגוני של הצבא הדרום סודאני כלל (לפחות על הנייר) 11 אוגדות שאחת הוגדרה כ-"אוגדה ממוכנת" הכולל חטיבת כוחות מיוחדים ושריון, נוסף לחיל האוויר קטן המבוסס על מסוקי תובלה הנושאים בעיקר חימוש קל. ציוד צבא היבשה כלל בין היתר: כמאה טנקים, ארטילריה קנית של עד 30 תומ"תים וכחצי מכך בארטילריה הרקטית. כמו כן לרשותו גם מרגמות, רכבים משויינים ונשק קל אחר שרובו מיושן ומתוצרת הגוש המזרחי.[דרוש מקור] בנוסף לצבא יש מספר יחידות עורפיות כפופות ישירות לפיקוד בין היתר ניתן לציין את: יחידת המטכ"ל יחידת ההכשרה והמחקר, יחידת הלוגיסטיקה והאחזקה ויחידת הפיקוד המבצעים. מפקדי הצבא הדרום סודאני הם: המפקד העליון, סאלווה קיר מאיארדיט סגן המפקד העליון, פאולינו מאטיפּ נהיאל (Paulino Matip Nhial) השר הממונה על הצבא, נהיאל דנג נהיאל (Nhial Deng Nhial) הרמטכ"ל, ג'יימס הוט מדיה וקבצים בנושא צבא דרום סודאן בוויקישיתוף Richard Rands, In Need of Review: SPLA Transformation in 2006–10 and Beyond, HSBA-Small Arms Survey, Working Paper 23, November 2010, p.6-7 2024 South Sudan Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
דניאל אדהנן

דניאל אדהנן (1850 לערך - 1869) היה יהודי-אתיופי ואחיו התאום של ברוך אדהנן אשר נשלח ללמוד בצרפת תחת חסותו של יוסף הלוי. עם סיום מסעו של יוסף הלוי ביישובי ביתא ישראל ביקשו יהודי המקום שייקח עמו נער צעיר בשם דניאל כדי שזה יקבל חינוך מחוץ לאתיופיה ושבעתיד יחזור למולדתו ויהיה למורה עתידי לקהילה. הלוי מתאר את בקשת הקהילה: פלשי צעיר, דניאל שמו, שהיה יליד בלגוב שבדמביה וקרוב משפחה של אבא ירמיהו, הביע רצונו לבוא איתי לצרפת. אמרתי לו שלא אוכל לקחת אותו בלי הסכמה של הוריו והקהילה. ההסכמה הזאת כבר ניתנה קודם לכן, מפני שבשעה שנפרדו ממני לשלום, הציגו בפניי הכוהנים והזקנים את האיש הצעיר וביקשוני לקחת אותו לאירופה כדי שילמד שפות ומדעים, כדי שיוכל, עם שובו אליהם, לספר להם בדיוק מה ראה ומה למד. הבחור היה נבון ונראה מוכן ומזומן מאוד ליהנות מיתרונות החינוך. הוא לא היה יכול לצפות לשום גמול כספי, והכריז בפניי שאינו מבקש זהב ולא כסף אלא רק דעת. לימוד השפה העברית היה הדבר העיקרי שמשך את ליבו. — יוסף הלוי בחירת דניאל לא הייתה מקרית, דניאל היה דבתרה, ולמד לכהונה. ב-30 ביולי 1868 מסר הלוי את רישומיו מהמסע וב-14 בינואר 1869 הציג בפני חברת כי"ח את דניאל והנוכחים מחאו כף. מאוחר יותר טענו אנשים בכי"ח ובהם קרל נטר שהלוי כלל לא הגיע לאתיופיה, רישומי מסעו הם זיוף ושדניאל אינו יהודי אלא עבד שקנה בסודאן. טענות אלו הופרכו והלוי גובה בידי ורנר מונזינגר (אנ') שהיה הקונסול הצרפתי במאסאווה ואירופים אחרים שראו אותו באתיופיה. דניאל עצמו לא התקבל ללמוד בבית הספר של כי"ח בצרפת ונשלח בחזרה לאתיופיה דרך אלכסנדריה ושם נפטר לאחר שחלה. משה בן דניאל לפי ולדמן כשדניאל פגש את הלוי בשנת 1868 הוא היה כבן שמונה עשרה; מנחם ולדמן, מעבר לנהרי כוש: יהודי אתיופיה והעם היהודי, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ט 1989, עמ' 164. על פי בן זאב דניאל פגש את הלוי בגיל שבע עשרה; ישראל בן זאב, "ד"ר יעקב פייטלוביץ, החולם והלוחם" בתוך יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים (מתרגם: מרדכי וומברנד), דביר, 1959, עמ' 11 יוסף הלוי, "מסע בחבש לגילוי הפלשים" (הקדמה והערות: סטיבן קפלן), פעמים 58, תשנ"ד, עמ' 60 פייטלוביץ', עמ' 72 ולדמן, עמ' 166 הטענה הייתה כי חזותו של דניאל היא של ברייה והוא הגיע מהעמים החיים בגבול הסודאני-אתיופי; Emanuela Trevisan Semi, "Ethiopian Jews in Europe: Taamrat Emmanuel in Italy and Makonnen Levi in England" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge, 2005, ISBN 9780415318389, p. 97, n. 10 פייטלוביץ', עמ' 27 ולדמן טוען כי דניאל למד זמן מה בבית הספר ולאחר שלא התאקלם נשלח למולדתו; ולדמן, עמ' 322, הערה 2
הלטאה

הלטאה (באנגלית: The Lizard) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #6 מנובמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו. הלטאה הוא האלטר אגו של דוקטור קורט קונורס, מנתח מוכשר שהתגייס לצבא ארצות הברית ואיבד את זרועו כתוצאה מפיצוץ. כאשר חזר, קונורס החל לחקור באובססיביות את חידוש התאים, שקיים אצל זוחלים (כגון לטאה שמגדלת מחדש את זנבה). אולם, נסיוב אותו פיתח מ-DNA של לטאות גרם לו לתופעות לוואי, והוא הפך למפלצת דמוית זוחל. דמותו של הלטאה מדורגת במקום ה-62 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו כד"ר קורט קונורס בלבד גילם השחקן דילן בייקר בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן 2" ו"ספיידרמן 3", ואת דמותו גם כ"לטאה" גילם השחקן ריס איוואנס בסרטי הלייב-אקשן "ספיידרמן המופלא" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה". קילר קרוק וסובק - דמויות בדיוניות דומות של חברת DC קומיקס המתחרה ראש לטאה - דמות בדיונית דומה מזיכיון צבי הנינג'ה המתחרה מדיה וקבצים בנושא הלטאה בוויקישיתוף דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Villains of All Time: #62 - The Lizard ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Why I Love You

Why I Love You הוא שיר של שני אמני ההיפ הופ האמריקאים ג'יי זי וקניה וסט, מתוך אלבומם המשותף, Watch the Throne. השיר, שמשתתף בו מיסטר האדסון ששר את הפזמון, יצא בתור הסינגל הרביעי מאלבומם של וסט וג'יי זי. הוא נשלח ב-10 באוקטובר לתחנות הרדיו הריתמיות והמיינסטרים בארצות הברית, וייצא לתחנות הרדיו ולהורדה דיגיטלית ברחבי אירופה ב-28 בנובמבר 2011. מנגינת הסינגל מסומפלת מהשיר "I <3 U So" של צמד ההאוס הצרפתי קסיוס, שבעצמו מבוסס על סמפול השיר "I Feel a Song (In My Heart)" משנת 1971 של סנדרה ריצ'רדסון. השיר קיבל ביקורות חיוביות ברובו, כשמבקרים רבים החמיאו לקולו של מיסטר האדסון. בעטיפה של Why I Love You מופיע דגל צרפת ובו כתוביות שבהן רשום שם השיר, שם האלבום ושמם של וסט וג'יי זי. העטיפה זהה לעטיפת Niggas in Paris, הסינגל השלישי מתוך Watch the Throne, שיצא לתחנות הרדיו האורבניות בארצות הברית ביחד עם Why I Love You. עקב ההייפ סביב Watch the Throne ברחבי העולם, "Why I Love You" הופיע לראשונה במספר מצעדים של מדינות שונות בעולם בשבוע הראשון לצאת האלבום. בהופעת הבכורה של השיר בבריטניה הוא הגיע למקום ה-139, אך מספר שבועות אחר כך הגיע למקום ה-87. מידע על Why I Love You, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון
התרבות הבדרית

התרבות הבָּדַרית היא תרבות ארכאולוגית נאוליתית ואחת התרבויות החקלאיות הקדומות של מצרים העליונה. התרבות שגשגה בשנים 4400 עד ל־4000 לפנה"ס, ואפשר שהתקיימה עוד ב-5000 לפנה"ס. התרבות זוהתה לראשונה בבדרי (ערבית: بداري), ליד סוהאג. כ־40 יישובים ו-600 קברים השייכים לקבוצה אותרו על ידי החוקרים. מסקנות המחקר הניבו כי בתרבות זו התקיים ריבוד חברתי, וזאת בגין קבורת עשירי החברה באזור נפרד מיתר הקברים. הכלכלה הבדרית התבססה בעיקרה על חקלאות, דיג וגידול בעלי חיים. כליהם העיקריים היו מגרדים (כלי עבודה לעור ועץ), מקדחים, גרזנים, מגלים דו-פניים וראשי חץ בעלי בסיס שקוע. שרידי בקר, כלבים וכבשים נמצאו באזורי הקבורה. חיטה, שעורה, עדשים ופקעות נאכלו. רוב שרידי התרבות הם בתי הקברות בשפלת המדבר. המתים הונחו על מחצלות ונקברו בבורות, כשבדרך כלל ראשם הופנה דרומה. הקדרות אשר נקברה עם המתים היא הפרט האופייני ביותר לתרבות הבדרית. העיצוב הייחודי והדקורטיבי של הכלים עמד על מתן פני שטח גליים לחרסים. לתרבות הבדרית, כפי הנראה, מספר מקורות. מתוכם, המדבר המערבי נראה כבעל ההשפעה המרבית על התרבות. התרבות כנראה לא הוגבלה לאזור בדרי בלבד הואיל וממצאים הקשורים בתרבות נחשפו דרומית לאזור במחגר דנדרה, ארמנט, אלקב ונחן (אשר היוונים כינו היירקונפוליס), ומזרחית לבדרי בוואדי חמאמת. מדיה וקבצים בנושא התרבות הבדרית בוויקישיתוף Neolithic Badarian Culture התרבות הבדרית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משמר בעלי החיים

"משמר בעלי החיים בישראל" היא עמותה ישראלית הפועלת לאכיפת חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) ותקנותיו באמצעות הפעלת יחידות מתנדבים בשטח. העמותה הוקמה בשנת 2004 על ידי דורון ברנר, ופועלת מאז בשיתוף פעולה עם רשויות האכיפה השונות. מודל הפעילות של העמותה מבוסס על הקמה והפעלה של יחידות מתנדבים אשר אוכפות את החוק במקרי התעללות והזנחת בעלי חיים. העמותה היא היחידה בארץ הפועלת על פי מודל ייחודי המשלב פעולות אכיפה חוקיות לצד פעולות הסברה וחינוך. עמותת משמר בעלי החיים פועלת בשיתוף פעולה מלא עם המחלקה הווטרינרית של עיריית תל אביב ושל עיריית רמת גן, ועומדת בקשר מקצועי עם עיריות נוספות במטרה להרחיב את הפעילות לכל הארץ. צוות העמותה מונה למעלה מחמישים מתנדבים אשר עברו הכשרה מקצועית אינטנסיבית הכוללת את הכרת חוק צער בעלי חיים ותקנותיו, זיהוי מצוקה, הקשר בין התעללות בבעלי חיים לפשיעה בקרב בני אדם, טיפול בסכסוכי שכנים הקשורים בבעלי חיים ועוד. המתנדבים יוצאים במדי פיקוח עירוני וברכב של המחלקה הווטרינרית לטפל במקרי הזנחה והתעללות, ונותנים מענה מיטבי לפניות הציבור. סמכות פעולתם נגזרת מסמכויותיו של הווטרינר העירוני. מחקר על פעילות העמותה בשנים האחרונות, מצא כי 93% מהאירועים נפתרים בשטח. היינו, ביקור ראשוני של מתנדבי העמותה, דרישה לשיפור תנאי ההחזקה וביקורת חוזרת פותרים את רוב בעיות ההזנחה. ב-7%-5 מהאירועים בהם נמצאת הזנחה או התעללות המסכנת את בעל החיים, פועלת העמותה להחרמה מיידית של בעל החיים, בגיבוי הווטרינר העירוני, ולעיתים בעזרת יחידת האכיפה (הפיצו"ח) של משרד החקלאות. מעבר לפעילות בשטח, עמותת משמר בעלי החיים מקיימת פעילות הסברתית וחינוכית בבתי ספר, גני ילדים ומוסדות חינוך נוספים ותורמת בכך להגברת המודעות לזכויות בעלי חיים. אתר האינטרנט הרשמי של משמר בעלי החיים משמר בעלי החיים, ברשת החברתית פייסבוק משמר בעלי החיים, ברשת החברתית אינסטגרם משמר בעלי החיים, באתר "גיידסטאר ישראל" על המשמר, כתבה על העמותה, במגזין "עיתון חי" חשוב להכיר: משמר בעלי החיים, כתבה על העמותה, באתר TimeOut תל אביב ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי

הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי (תר"ל, 1870 בערך – כ"ג באלול תרצ"ו, 1936) היה רב בפיונטניצ'ה שבפולין, ובסוף ימיו רב שכונת מקור חיים בירושלים. נולד בליטא לרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאוויסק. אחיו הוא הרב גדליהו טיקוצ'ינסקי, שכונה "החפץ חיים של ביאליסטוק", ואחותו מנוחה הייתה אשת הרב משה גרודזינסקי, שנהרג במאורעות תרפ"ט בחברון. בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין. היה תלמידו הקרוב של הרב חיים לייב מסטאוויסק. נישא לאסתר, בתו של משה עקיבא רובינשטיין, מתלמידי בעל הכתב סופר. אחיה של אסתר הוא שחקן השחמט עקיבא רובינשטיין. בהמלצת רבו הרב חיים לייב מסטאוויסק התמנה לרבה של ואנאס שבליטא. בצעירותו חלתה אשתו, והוא נסע עמה לאיטליה לצורכי רפואה. היא נפטרה באיטליה, ולימים הובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים. אחותו מנוחה גרודזינסקי הגיעה לביתו למשך תקופה כדי לסייע בגידול היתומים. לימים נישא בשנית. לאחר רבנותו בוואנאס התמנה לרבה של פיונטיצ'ה שליד לומז'ה. לימים התגלעה מחלוקת הלכתית בינו לבין רבה של לומז'ה, הרב מלכיאל צבי טננבוים, בעל "ה"דברי מלכיאל". בפיונטיצ'ה התגוררו קצבי העיר לומז'ה, ומשום כך סבר הרב טיקוצ'ינסקי שההשגחה עליהם היא בתחום אחריותו, אך הרב טננבוים חלק עליו היות שהבשר מיועד לתושבי עירו. שני הרבנים ערכו דין תורה אצל הרב חיים לייב מסטאוויסק, והרב טיקוצ'ינסקי זכה בדין. מספר שנים לאחר פטירת בעל ה"דברי מלכיאל" התמנה הרב טיקוצ'ינסקי כרב בלומז'ה. בשנת תרפ"ה (1925), בהיותו כבן 55, עלה לארץ ישראל. הוא רצה לעלות כ"יהודי פשוט" ולכן עלה והחל לעבוד בתור עוזר לחלבן בירושלים. לפני חג הפסח נכנס לרב אברהם יצחק הכהן קוק על מנת לברר בעיה הלכתית שקשורה לכשרות החלב ושם זוהה כרב המפורסם מפיאטניצה והציעו לו לשמש כרב השכונה של שכונת מקור חיים, שנוסדה באותה תקופה. הוא כיהן כרב השכונה, הקים בה את תשתית ענייני הדת ומסר שיעורי תורה לתושביה. נפטר בפתאומיות בכ"ג באלול תרצ"ו, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים. בניו: הרב משה טיקוצ'ינסקי - מנהלה הרוחני של ישיבת סלבודקה בבני ברק. ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי - חתנו של הרב רפאל יונה ראם ואביו נכדיו: הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי ויצחק טיקוצ'ינסקי יזם העיר מודיעין עילית-קריית ספר. חתניו: הרב חיים יצחק ליפקין - נינו של רבי ישראל מסלנט, מרבני תל אביב ומחבר הספר "תורת רבי ישראל סלנט". הרב ברוך יצחק לוין - מילא את מקום חותנו כרב שכונת מקור חיים ועמד בראש ישיבת מקור חיים. הרב שמואל אברמוביץ - רבה של רמת יצחק. עולמם של גדולים, י. סג"ל, תשנ"ט. רבבות אפרים חלק ו' הקדמה שלישית כרטיס הקבר של אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, באתר הר הזיתים מקור חיים סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים, יד יצחק בן צבי, 2015
רות יולס

רות יולס היא עיתונאית אוכל ומחברת ספרי בישול ישראלית. יולס כתבה במשך שנים במוסף "זמנים מודרניים" בידיעות אחרונות, במעריב, ולאישה. נכון ל-2011 היא כותבת במגזין "גורמה" של את. הוריה של יולס הם מהגרים מהולנד, אמה, יהודית ליפשיץ, שאבדה את משפחתה בשואה, פתחה בשנת 1935 מסעדה קטנה בתל אביב בשם "מחלבה הולנדית". געגועיה של יולס אל אמה, הובילו אותה להוציא את ספרה "לא רק צ’יפס ודג מלוח" העוסק במטבח ההולנדי ובמבחר מתכונים שהיו בתפריט המסעדה. יולס מעבירה סדנאות בישול בביתה בהרצליה. עוגות ב-5 דקות, כתר,1989 אירוח ב-5 דקות, כתר ,1993 אירוח: רעיונות ומתכונים, פרולוג, 1994 ספר העוגות של רותי :עוגות טובות שמצליחות תמיד / בעריכת נירה רוסו, כתר, 1996 לא רק צ’יפס ודג מלוח :מתכונים ממסעדה הולנדית בתל אביב, הוצאת פן, הוצאת ידיעות אחרונות, הוצאת משכל, 2005 ירושלים של מטעמים :כשר / רנה ולירו, כתר, 2002 ספר המתוקים של גספר וליסה /מאת אן גוטמן וג'ורג' הלנסלבן, הוצאת צלטנר, 2005 רשימת הפרסומים של רות יולס, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של רות יולס, באתר "סימניה" יעל גרטי, פשוט, מחמם ומנחם: הצצה קטנה למטבח ההולנדי, באתר ynet, 29 באוקטובר 2010 ספר העוגות של רותי, באתר גוגל ספרים סיפוריה של רות יולס, מתוך:שירים וסיפורים קצרים, 1999 רות יולס, מזרח תיכון ישן, באתר nrg‏, 7 בינואר 2008 רות יולס, כך תנצלו את עודפי הפרג, באתר nrg‏, 23 במרץ 2008 רות יולס, השיבה להולנד, באתר nrg‏, 1 במאי 2008 רות יולס, חברות הכי טובות: מתכונים לעוגת גבינה, באתר nrg‏, 8 ביוני 2008 רות יולס, בלי נקיפות מצפון: מתכונים מתוקים ללא סוכר, באתר nrg‏, 3 ביולי 2008 רות יולס, תוכנית כבקשתכם: עוף במגוון טעמים, באתר nrg‏, 10 באוקטובר 2008 רות יולס, לרקוח זיכרונות: ריבות ומרקחות, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008 רות יולס, לבשל עם הדגים: איך מכינים בלי חשש, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2008 רות יולס, מרק דלעת בתרמוס, באתר nrg‏, 13 בינואר 2009 רות יולס, דף שער בספרייה הלאומית