laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בקטריופאג למדא

בקטריופאג' למדא (בקיצור: פאג' למדא; מסומן פאג' λ (שם מדעי: Enterobacteria phage lambda) הוא בקטריופאג' המדביק חיידקי Escherichia coli. פאג' למדא הוא הבקטריופאג' הנחקר ביותר בביולוגיה והוא משמש כאורגניזם מודל (אף על פי שנגיפים אינם נחשבים לאורגניזמים). אין ספור תגליות חשובות במיקרוביולוגיה ובגנטיקה התגלו באמצעות מחקר בפאג' למדא. גנום הלמדא מונה 48,502 בסיסים והוא מורכב מ-DNA דו-גדילי. הוא משתייך מבחינה טקסונומית לסדרה Caudovirales, הכוללת בקטריופאג'ים בעלי זנב ו-DNA דו-גדילי. פאג' למדא התגלה בשנות ה-50 על ידי המיקרוביולוגית אסתר לדרברג. פיענוח הרכבו הגנטי נחשב לאחד מאבני הדרך בביולוגיה. בשנות ה-90 הושלם ריצוף הגנום של פאג' למדא במלואו; הגנום מכיל כ-30 גנים. למדא הוא בקטריופאג' מתון; לאחר חדירתו אל תא החיידק בוחר הלמדא באחד משני מסלולים: המסלול הליטי, בו מתרבה הפאג' וגורם להרס ממברנת התא של החיידק ולמותו, או המסלול הליזוֹגני, בו משתלב עותק בודד של הפאג' בכרומוזום החיידקי ונשאר רדום. גורמים רבים - מטבוליים, פיזיולוגיים וגנטיים - משפיעים על "החלטת" הפאג'. בתנאים סטנדרטיים בוחרים רוב הפאג'ים במסלול הליזוגני. הפאג'ים שבחרו במסלול הליטי הורגים את החיידקים בהם הם שוכנים ויוצרים בהדרגה חורים עגולים ("פלאקים", Plaques) בתרבית חיידקים צפופה על גבי צלחת אגר; באמצעות ספירת הפלאקים ניתן לחשב את ריכוז הפאג'ים בתרבית. פאג' אחד אשר מדביק חיידק אחד גורם ליצירתם של כ-100 פאג'ים חדשים בתוך תא החיידק בטרם מות החיידק. הפאג' נצמד לקולטנים על גבי ממברנת תא החיידק אשר תפקידם בשגרה קשור בשינוע הסוכר מלטוז אל התא ומחוצה לו. מדיה וקבצים בנושא בקטריופאג למדא בוויקישיתוף בקטריופאג למדא, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בקטריופאג למדא, באתר GBIF (באנגלית)
קרב דיר'ומי

קרב דיר'וֹמי (בגאורגית: დიღომის ბრძოლა) היה חלק מהמסע שערך המלך הגאורגי סימון הראשון מלך כארתלי, לשחרור העיר טביליסי מידי הפרסים הספווים בשנת 1567. ב-29 במאי 1555 נחתם הסכם אמסיה (אנ'), הסכם שלום בין האימפריה הספווית לבין האימפריה העות'מאנית, במסגרתו חילקו הפרסים והטורקים את גאורגיה וארמניה לשני חלקים שווים. בהמשך לאותו הסכם כבשו הפרסים את מזרח גאורגיה מידי ממלכת גאורגיה ובכללם את הבירה טביליסי וגרמו למעשה לחלוקתה של גאורגיה לממלכה מזרחית (ממלכת כארתלי) וממלכה מערבית (ממלכת אימרתי). הגאורגים לא הוכרעו לגמרי, העבירו את בירתם לגורי וניסו להשיב לעצמם את השליטה על הממלכה. קרב דיר'ומי היה השני מבין הקרבות שנערכו במסעו של סימון. הקרב הראשון היה קרב גאריסי בראשות אביו של סימון, לוארסב הראשון, שנהרג באותו קרב. כוחות המלך סימון הקימו את המחנה שלהם בעמק דיר'ומי, שליד טביליסי של אותם ימים (כיום חלק מטביליסי) והחלו בהכנות למצור. על העיר הגן דאוד-חאן, שליט גאורגי שמונה על ידי השאה הפרסי תחמספ הראשון (طهماسب). כשהתכוון דאוד חאן לצאת עם כוחות פרסיים, נחסם על ידי פרשים מהכוח של סימון ומצא מחסה בתוך חומות טביליסי. הכוחות הכארתליים כיתרו את המצודה, אולם לא הצליחו לכבוש אותה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב אספינדזה

קרב אספינדזה (בגאורגית: ასპინძის ბრძოლა) היה קרב בין הגאורגים, בראשות ממלכת כארתלי-קאחתי ארקלה השני, כנגד האימפריה העות'מאנית. הקרב התקיים ב-20 באפריל 1770, בתקופת מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 והסתיים בניצחונם של הגאורגים. במרץ 1770 חנו בסוראמי צבאות רוסיים וגאורגיים, הצבא הרוסי שמנה כ-1,200 איש, היה בפיקודו של הגנרל ג. טוֹטלֶבֶּני. הצבא הגאורגי שמנה כ-7,000 איש, היה בפיקודו של המלך ארקלה השני. ב-24 במרץ הצבא המשותף החל לנוע דרך בורג'ומי לכיוון אחלציחה, וב-14 באפריל כבשו את מצודת סדגרי (სადგერის ციხე). ב-17 באפריל הקיפו את מצודת אצע'ורי (აწყურის ციხე), ולא הצליחו לכבוש אותה. עקב העיכוב התעשת הפשה של אחלציחה ושלח, ב-18 באפריל 2,000 איש לעזרת הנצורים במצודה. בעקבות חילוקי הדעות שנתגלעו בין הגנרל הרוסי והמלך הגאורגי, עזב לפתע ב-19 באפריל טוטלבני את הקרב וחזר כלעומת שבא. בעקבות זאת, התקיפו המבוצרים את הגאורגים. ארקלה הצליח לחסות את ההתקפה ופנה לכיוון אספינדזה כדי לחסום את הדרך. הפשה של אחלציחה אסף 1,500 לוחמים ממצודת אחלכלכי ומצודת חבסורתי. ארקלה הצליח לנצח את הלוחמים החדשים. בינתיים שלח הסולטאן העות'מאני מוסטפא השלישי צבא האימפריה העות'מאנית לאספינדזה בכוח המונה כ-8,000 איש. ארקלה איפשר להם לחצות את נהר הקורה. בלילה, בסיועם של האריסתווים, סווימון מוחרנבטון (სვიმონ მუხრანბატონ) וחוּדיה בּוֹרבַּצַ'לוֹאֶה (ხუდია ბორბაჩალოე) הוא בנה גשר פשוט על הנהר, כך שאם יעלו עליו כוחות כבדים הוא יקרוס. ב-20 באפריל נערך הכוח הגאורגי לקרב כשמימין הכוחות בראשות דוית אורבליאני (დავით ორბელიანი), ומשמאל גיאורגי בטונישווילי (לימים מלך ממלכת כארתלי-קאחתי בשנים 1798-1800, והיורש של ארקלה השני), ובמרכז ארקלה בעצמו. בקרב עצמו הצליחו הגאורגים לגרום לנסיגת העות'מאנים, שנסוגו היישר לגשר החדש. הגשר החדש קרס כצפוי, והגאורגים ניצחו ניצחון גדול, כשהם מנחילים לאויביהם כ-4,000 הרוגים ויתר הלוחמים נלקחו בשבי.
אספינדזה

האם התכוונתם ל... נפת אספינדזה – נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבגאורגיה אספינדזה (עיר) – עיר בנפת אספינדזה שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי, גאורגיה קרב אספינדזה – קרב בין ממלכת כארתלי-קאחתי לבין האימפריה העות'מאנית, בשנת 1770
נפת מרנאולי

נפת מרנאולי (בגאורגית: მარნეულის მუნიციპალიტეტი; מילולית: מַרנֶאוּליס מוניציפליטי) היא נפה במחוז כארתלי תחתית שבגאורגיה. היא גובלת ממערב בנפת בולניסי מצפון-מערב בנפת תתרי צקארו. מצפונה וממזרחה היא גובלת בנפת גרדבני ומדרום ודרום-מזרח באזרבייג'ן. מעל -83% מתושבי הנפה הם אזרים, 8% גאורגים ו-8% ארמנים. עד שנת 1917 נכללה בפלך טביליסי (בורצ'לו). בשנים 1917-1930, נכלל באזור טביליסי ומשנת 1930 נפה נפרדת. בנפה זו זורמים הנהרות: הקורה, חרמי, דֶבֶּדַה, אלגתי. בנפה 72 יישובים מתוכם 2 יישובים עירוניים ו-70 כפרים: עיר: 1 (מרנאולי) עיירה: 1 (שאומיאני) מועצות אזוריות (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אָלגֶתי, תָמַריסי, סאדאחלוֹ, שוּלאווֶרי, צֶראכּווי ועוד) מועצה כפרית: 1 (קאזילאג'לוֹ) מנזר צֶראכּווי (წერაქვის სამონასტრო კომპლექსი) מנזר חוּג'אבּי (ხუჯაბის სამონასტრო) אתר אוֹפּרֶתי (ოფრეთი) קומפלס מנזרים חוֹז'וֹרני (ხოჟორნის სამონასტრო კომპლექსი) כנסיית צוֹפּי (წოფის ეკლესია) מדיה וקבצים בנושא נפת מרנאולי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפאל בהאסה

נפאל בהאסה או נווארית (नेपाल भाषा) היא שפה המדוברת בפי כמיליון איש בנפאל. היא שייכת למשפחת שפות הסינו-טיבטיות, ובתוכה היא מסווגת לענף השפות הטיבטו-בורמניות. דוברי השפה הם נווארים. משמעות השם נפאל בהאסה היא השפה של נפאל, אף כי כיום היא אינה נחשבת שפה רשמית (השפה הרשמית בנפאל היא נפאלית שהיא שפה הודו-אירופית). מקור השם הוא בתקופה בה השם נפאל התייחס לעמק קטמנדו בלבד, והנווארים דוברי השפה היו הקבוצה השלטת. נפאל בהאסה נכתבת באלפבית דוונאגרי, וזוהי השפה הסינו-טיבטית היחידה הנכתבת באלפבית הזה. על-פי מפקד שנערך בנפאל ב-1991 מונים דוברי נפאל בהאסה כמיליון בני אדם. דוברי השפה יושבים באזורים שונים של נפאל, בין היתר בעמק קטמנדו. על-פי הערכות יש גם כמה אלפי דוברים מחוץ לנפאל: בכמה מחוזות של הודו, בבהוטן ובטיבט. לאורך ההיסטוריה נכתבה נפאל בהאסה בכמה שיטות כתב, כולן מבוססות על האלפבית הבראהמי. כיום שיטת הכתיבה המקובלת היא באמצעות האלפבית הדוונאגרי המשמש גם לכתיבת סנסקריט, הינדית ונפאלית. בנוסף נהוג גם כתב פרצ'אליט הדומה מאוד לכתב הדוונאגרי. שיטת כתיבה באמצעות האלפבית הרנג'אני הייתה נפוצה בתקופות קדומות. ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרגוריוס על האבן

גרגוריוס על האבן הוא שמה של מעשייה מפורסמת בימי הביניים. גיבורה הראשי הוא האפיפיור גרגוריוס הראשון. על פי המסופר במעשייה היה גרגוריוס בן למשפחת שליטי אקוויטניה, אשר נולד מזיווג בין אח ואחות. אמו לא יכלה לגדלו והניחה אותו לחסדי הגלים בים בתוך סירה קטנה. שני דייגים הצילוהו ומסרו אותו לידי ראש המנזר, ממנו קיבל את שמו. גרגוריוס חונך במנזר וכשגדל והיה לאביר ביקש להיוודע למוצאו. הוא יצא למסע בעולם והגיע גם למולדתו, שם שחרר את אמו ממצור שהטילו עליה אויביה. אז ביקש לשאת אותה לאשה משום שלא הכירה. לאחר נישואיהם נודע לו כי היא אימו, והוא פרי יחסים אסורים. כשהבין כי הוסיף חטא על פשע הוריו, יצא גרגוריוס את ביתו ושב אל הים, שם ביקש לכפר על עוונו באמצעות ישיבה על סלע בודד מוקף במים, הרחק מהחוף. סיגופיו הנוראים נמשכו 17 שנים עד שמת האפיפיור, ובת קול הכריזה שגרגוריוס יהיה יורשו. כשהגיעה לאמו הבשורה כי בנה יושב על הכס הקדוש, הגיעה לרומא כדי להשיג ממנו מחילה על חטאיה, וכך אומנם קרה. המעשייה כלולה בגסטה רומנורום, ועלילתה היא גם הנושא בשיר צרפתי מן המאה ה-12, שבו השתמש המשורר הגרמני הרטמן פון אואה, בשירו "גרגוריוס או החוטא הטוב". על סמך האפוס הגרמני חיבר תומאס מאן את ספרו, "הנבחר". המעשייה משתייכת לסיפורים בעלי מוטיבים הדומים לאגדת אדיפוס, שהיו חביבים על בני תקופת ימי הביניים, ואף בקרב היהודים. ייתכן כי בהשראת סיפורים אלה נוצרה גם המעשייה אודות יהושע בן נון.. בהקדמת 'רב פעלים' לר' אברהם וילנר בן הגאון מווילנה עמ' יב מסופר שיהושע בתפקידו כתליין הרג את אביו וכמעט נשא את אמו לאשה. לדעת יצחק ישעיה וייס כאן אפשר שדברים אלו נוספו בידי המהדיר. אלא שלא הביא ראיה לדבריו
גסטה רומנורום

גסטה רומנורום (מעשי הרומאים) הוא קובץ לטיני של מעשיות, שחובר בשלהי המאה ה-13 או לכל המאוחר, בראשית המאה ה-14. כפי הנראה, נועד הקובץ לשמש את הדרשנים. מחברו אינו ידוע בימינו, אם כי נוטים לייחסו למתרגם הצרפתי פייר ברשר (Pierre Bersuire). גם לא ברור איה נתחבר, ומלבד בצרפת נוטות ההשערות להוסיף גם את גרמניה ואנגליה כמקומות אפשריים. מקורות הקובץ רבים. המחבר שאב הן ממסורת הסופרים הרומאים והיוונים והן ממסורות של ימי הביניים באירופה. בעקיפין הגיע אליו גם חומר מארצות המזרח. כל אחד מן הסיפורים פותח בהזכרת קיסר רומאי - לעיתים כזה שלא היה ולא נברא – וייתכן שמשום כך נקרא הספר "מעשי הרומאים". שם הסיפור מורה על איזו מידה טובה או רעה, והנספח לו כולל מוסר השכל, שלא תמיד הולם את המסופר. סגנון הספר איננו נחשב קלאסי, אך דומה שהמחבר ידע היטב את אמנות הסיפור, וקובץ זה היה אחד הספרים הפופולריים ביותר בתקופתו. עלילותיו אף השפיעו רבות על הספרות האירופית - בין השאר על ג'פרי צ'וסר, ג'ובאני בוקאצ'ו, ויליאם שייקספיר ותומאס מאן - וכן על היצירה הספרותית של עמים שונים. מדיה וקבצים בנושא גסטה רומנורום בוויקישיתוף גסטה רומנורום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סם כץ

שמואל מיכאל (סם) כץ (באנגלית: Sam Katz; נולד ב-20 באוגוסט 1951 ברחובות) הוא פוליטיקאי קנדי-יהודי, שהיה ראש העיר ה-42 של העיר ויניפג, בשנים 2004 – 2014. כץ (הוא מבטא את שמו כֵּייץ) נולד להורים ניצולי השואה ברחובות שבישראל. בגיל חצי שנה היגר עם משפחתו לוויניפג בקנדה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת מניטובה. לאחר לימודיו פתח חנות בגדים, אך לאחר זמן מה פנה לתחום עסקי הבידור והאמנות. הוא ייסד חברת הפקות מצליחה שהביאה אמני פופ ומחזות זמר לעיר. בשנת 1994 רכש את קבוצת הבייסבול המקומית, ויניפג גולדאייז (Winnipeg Goldeyes). נבחר לראשונה לראשות העיר בבחירות מיוחדות בשנת 2004, לאחר התפטרותו של ראש העיר הקודם שפרש על מנת לרוץ בבחירות לפרלמנט הקנדי. בבחירות אלו זכה במקום הראשון עם 42 אחוז מהקולות. כץ שב ונבחר לקדנציה שנייה באוקטובר 2006 עם כמעט 62 אחוז מהקולות, ולקדנציה שלישית ב-2010 עם כ-55 אחוזים מהקולות. כץ הוא ראש העיר היהודי הראשון של העיר ויניפג. כץ ואשתו הראשונה ביילי התגרשו זמן קצר לאחר שנבחר בשנית לראשות העיר. הוא נשוי בשנית ללאה פסוטה ואב לשתי בנות. לאחר שלוש תקופות כהונה בחר שלא להתמודד בבחירות שנערכו בחודש אוקטובר 2014, וסיים את תפקידו. מדיה וקבצים בנושא סם כץ בוויקישיתוף סם כץ באתר ראשי ערים (באנגלית) A Canadian mayor at home in Rehovot, באתר הארץ באנגלית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Clandestine Insurgent Rebel Clown Army

צבא הליצנים המורדים המתקומם החשאי (Clandestine Insurgent Rebel Clown Army, או בראשי תיבות: CIRCA) היא רשת של קבוצות פעילי שמאל שהתפתחה בבריטניה המוחה נגד תאגידים, גלובליזציה, מלחמה, שלטונות וגורמים נוספים המבטאים לדעתם אי צדק, באמצעות שימוש בליצנות בשילוב עם אמנות מודרנית ופעולה ישירה בלתי אלימה. הקבוצה החלה לפעול בשנת 2003 בעקבות ביקורו של ג'ורג' בוש בבריטניה בזמן מלחמת עיראק, וזכתה לפרסום כשהייתה מהקבוצות הבולטות בהפגנה נגד ה־G8 ביולי 2005. במהלך פסגת ה-G8 בהייליגנדם טענה המשטרה הגרמנית כי אחד מפעילי הקבוצה התיז חומצה על פניו של שוטר. הקבוצה הכחישה וטענה כי נעשה שימוש בנוזל לבועות סבון בלבד; המשטרה חזרה בה לאחר מכן מטענתה כי היה מדובר בחומר חומצתי או מסוכן. המשתתפים בקבוצה לובשים בדרך כלל בגדים בצבעי הסוואה, המקושטים בצבעים זוהרים, ובסמלים פוליטיים. התחפושות יוצרות אווירה משעשעת וגם מאפשרות אלמוניות, דבר המסייע למפגינים להימנע מהסתבכות עם החוק. פעמים רבות, הליצנים חמושים במנקי־אבק וברובי־מים. התחפושות בכללותן והאיפור המסורתי (שכולל בדרך כלל אף אדום ופנים לבנים) יוצר תחושה של גיחוך המאתגרת תפישות מוקדמות בנוגע לפעילים הרדיקליים. יש הטוענים שהשם "ליצנים" מטעה, כי מרבית הפעילים אינם ליצנים מקצועיים; ואף אינם פועלים בטכניקות של ליצנות מקצועית, אלא רק לבושים כליצנים. מבקרי הקבוצה טוענים עוד, כי פעילויותיהם מסיטות לעיתים את נושא המחאה שלשמו התכנסה ההפגנה, ואת תשומת הלב התקשורתית לבעיות, לטובת סיקור מעשי־הליצנים. פעילות של קבוצות דומות ל"צבא הליצנים" קיימת גם במדינות אחרות. כך, למשל, ניסתה קבוצה כזאת להיכנס מישראל לרצועת עזה ב-7 ביוני 2009, אך צה"ל לא איפשר זאת, בנימוק שהקבוצה לא ביקשה מראש אישור להיכנס לרצועה. מדיה וקבצים בנושא Clandestine Insurgent Rebel Clown Army בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Clandestine Insurgent Rebel Clown Army מכנה את עצמה: השוטרת 'אז-אולי יהיה יותר טוב', ממשטרת 'ישר-אל הלב' Der Spiegel, Attentat mit Pustefix? Jean Peters, "Widerstand muss zärtlich sein" MATTI FRIEDMAN, Netanyahu plans major policy speech next week, Associated Press וראו גם כתבה ב"הארץ", 8.6.2009 שלומית שרביט ברזילי, אור גדול: הכירו את השוטרת 'אז-אולי יהיה יותר טוב', ממשטרת 'ישר-אל הלב', באתר ynet, 5 בדצמבר 2021 ניר חסון, היא הדמות המשעשעת בכל הפגנה. הסיפור שלה לא משעשע בכלל, באתר הארץ, 5 בינואר 2022 ניר חסון, המשטרה החזירה עצורות בהפגנה בשייח ג'ראח לחקירה במקום להביאן לבית המשפט, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2021
טום רובינסון

תומאס ג'יילס רובינסון (באנגלית: Tom Robinson; נולד ב-1 ביוני 1950) הוא מוזיקאי בריטי, שהתפרסם בשנת 1978, בעיקר בשל הסינגל יוצא הדופן לאותה תקופה "Glad to be Gay". טום רובינסון נולד בקיימברידג'. את ההופעות המוזיקליות הראשונות שלו עשה כנער מקהלה בכנסייה. בגיל 16 מצא את עצמו לאימתו מאוהב בנער בן גילו. ההומוסקסואליות הייתה אסורה באותה תקופה בבריטניה, וטום ניסה להתאבד. זאת הייתה נקודת השפל בחייו, אך גם האירוע המשמעותי ביותר שעיצב את כל דרכו בהמשך. חלק ניכר מפועלו ומהקריירה שלו הוקדש למניעת מקרי התאבדות נוספים על רקע דומה. כיום הוא נשוי לאישה ואב לבן ובת. בקהילה הטיפולית פינצ'דן מנור שנשלח אליה לאחר ניסיון ההתאבדות, הקים את להקתו הראשונה, Café Society, טריו אקוסטי ששר שירים בסגנון שנות השבעים. ריי דייוויס מלהקת הקינקס התרשם והפיק ללהקה אלבום שמכר 600 עותקים בלבד. כיום הם נחשבים לנדירים למדי. Café Society התפרקה וטום, שגילה את לונדון, את סצנת הפאנק מחד ואת סצנת ההומוסקסואלים מאידך, הקים את להקתו הידועה ביותר, טום רובינסון בנד (TRB), שהשתלבה במועדונים של לונדון לצד להקות כמו הסקס פיסטולס. הלהיט הראשון של TRB שהגיע לרשימת 20 הראשונים במצעד הבריטי היה "2-4-6-8 Motorway", המנון פאנק משנת 1977. האלבום הראשון של הלהקה הגיע למעמד של אלבום זהב - הצלחה שהלהקה לא הצליחה לשחזר מאז. בתחילת שנות השמונים הקים את להקת Sector 27, שהקליטה עם המפיק סטיב לילווייט והופיעה במדיסון סקוור גארדן עם להקת פוליס. ב-1983 פתח בקריירת סולו, והגיע למספר להיטים בצמרת המצעד הבריטי, ביניהם "War Baby". באותה תקופה התחיל גם בקריירה נוספת כשדר בבי.בי.סי - רדיו 1, רדיו 4 ומאז 2002 הוא אחד השדרים המובילים בתחנת המוזיקה החדשה, רדיו 6, עם תוכנית מוערכת, שבה מתארחים מוזיקאים חדשים וותיקים. באוקטובר 2015 הוציא לאור בעזרת מימון המונים את האלבום "Only the Now". בהקלטת האלבום שיתפו פעולה בין השאר הזמר בילי בראג והשחקן איאן מקלן. האלבום לווה במסע הופעות. מדיה וקבצים בנושא טום רובינסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טום רובינסון (באנגלית) טום רובינסון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טום רובינסון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טום רובינסון, באתר MusicBrainz (באנגלית) טום רובינסון, באתר Discogs (באנגלית) טום רובינסון, באתר Songkick (באנגלית) טום רובינסון, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) טום רובינסון, באתר בילבורד (באנגלית) הדף של טום רובינסון באתר תחנת רדיו 6 של ה-BBC
מוטציה שקטה

מוטציות שקטות הן מוטציות שאין להן השפעה שניתן להבחין בה על הפנוטיפ של האורגניזם. לעיתים קרובות משתמשים במונחים "מוטציה שקטה" ו"מוטציה נרדפת" כאילו משמעותם זהה, אך מוטציות נרדפות הן לא תמיד שקטות, ולהפך. מוטציות נרדפות יכולות להשפיע על שעתוק, שחבור, העברה של mRNA ותרגום, שכל אחד מהם יכול לגרום לשינוי בפנוטיפ, ולהפוך את המוטציה הנרדפת ללא שקטה. מוטציה שקטה יכולה להיווצר באזור לא מקודד ב-DNA (אינטרון), או באזור מקודד ב-DNA (אקסון). באזור המקודד, שינוי נקודתי ברצף הנוקלאוטידים ב-DNA יכול ליצור מוטציה נרדפת, שאינה גורמת לשינוי בסדר חומצות האמינו בחלבון, ואם אין לה השפעה אחרת על הפנוטיפ, היא מוטציה שקטה. מוטציה נרדפת יכולה להתרחש בעקבות העובדה שישנם 64 רצפי נוקלאוטידים שונים המסוגלים ליצור 20 סוגי חומצות אמינו בלבד, ולכן מספר רצפי נוקלאוטידים מסוגלים ליצור את אותה חומצת אמינו. שינוי בתבנית מסוימת של נוקלאוטידים (בעיקר בנוקלאוטיד השלישי ברצף) יכול ליצור רצף אחר שמבטא את אותה חומצת אמינו שביטא לפני השינוי, ולכן אין השפעה על סוג חומצת האמינו הנוצרת. בנוסף, באזור המקודד יכולות להיווצר גם מוטציות שקטות שאינן נרדפות. לדוגמה, לעיתים מוטציית סֶלֶף גורמת להחלפה של חומצת אמינו מסוימת בחומצה בעלת תכונות כימיות דומות, וההשפעה על החלבון הנוצר היא מזערית. מוטציות סלף כאלה נחשבות לעיתים קרובות לשקטות. גם למיקום של המוטציה ברצף החלבון יש חשיבות רבה: למוטציות שממוקמות באתר הפעיל של החלבון או כאלו הפוגעות במבנה המרחבי של החלבון יש פוטנציאל הרסני יותר מאשר מוטציות במיקום שאינו בעל חשיבות רבה לפעילות החלבון. החלפה נרדפת מדיה וקבצים בנושא מוטציה שקטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוטציה שקטה ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סרגיי גורשקוב

סרגיי גיורגוביץ' גורשקוב (ברוסית: Сергей Георгиевич Горшков‏; 6 בפברואר 1910 - 13 במאי 1988) היה אדמירל בצי של ברית המועצות, מפקד הצי הסובייטי במהלך המלחמה הקרה. היה אחראי במידה רבה לגידולו ופיתוחו של הצי והפיכתו לכוח ימי גלובאלי. גורשקוב נולד בעיר קמיינץ פודולסקי שבאימפריה הרוסית (כיום בשטח אוקראינה) בשנת 1910. לאחר סיום בית ספר תיכון התקבל ללימודים בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, אך כעבור שנה עזב את האוניברסיטה לטובת לימודים בבית ספר לקציני חיל הים בלנינגרד. לאחר סיום לימודיו ב-1931 שירת בתפקידי פיקוד שונים בצי הים השחור. בשנת 1932 הועבר לצי האוקיינוס השקט, שם מילא שורה של תפקידים מנווט של משחתת ועד למפקד פלוגת סיירות. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות קיבל פיקוד על שייטת משחתות בים השחור. הוא הצטיין בעת הגנת אודסה וחצי האי קרים. באותה שנה הועלה לדרגת אדמירל והיה לאדמירל הצעיר ביותר בחיל הים של ברית המועצות. בשנת 1942 שייטת בפיקודו השתתפה בהגנת עיר הנמל נובורוסיסק. בשנת 1944 הקים ופיקד על שייטת ספינות קלות, אשר לחמה על הנהר דנובה ברומניה והונגריה. לאחר סיום המלחמה מונה לראש מטה של צי הים השחור. בשנים 1951 – 1955 היה מפקד צי הים השחור. בשנת 1955 מונה לסגן מפקד חיל הים של ברית המועצות. בשנת 1956 הוא מונה למפקד חיל הים הסובייטי על ידי ניקיטה חרושצ'וב. במסגרת תפקידו היה אחראי על הרחבתו המאסיבית של הצי הסובייטי מכוח שמשימתו העיקרית הייתה הגנת חופי המדינה לצי ימי מפואר ששייט בכל האוקיינוסים של העולם והיווה איום משמעותי על הציים של ברית נאט"ו והצי האמריקאי בראשם. הוא פרש מתפקידו בחיל הים ב-1985, לאחר כמעט 30 שנה בתפקיד. סרגיי גורשקוב נפטר בשנת 1988 ונקבר במוסקבה. בית חולים מרכזי של הצי הרוסי קרוי על שמו. כמו כן בצי הרוסי הייתה נושאת מטוסים אשר נקראה על שמו, אך בשנת 2004 היא נמכרה להודו. Admiral Gorshkov: The Man Who Challenged the U.S. Navy by Norman Polmar, Thomas A. Brooks, 2019 פסח מלובני, דגל אדום מעל המזרח התיכון, 'המעורבות הצבאית הסובייטית באזור וסיפורה של "מסרגה" ביחידה 8200', הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2017 עמ' 45-43, 48-47, 51, 59-58, 61, 105, 288, 300, 323 והערות 349, 386, 482. סרגיי גורשקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סרגיי גורשקוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אנרי מואסאן

אנרי פרדריק פרדיננד מואסאן (28 בספטמבר 1852 – 20 בפברואר 1907) היה כימאי יהודי צרפתי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1906, "על חקירת היסוד פלואור ובידודו, ועל הכבשן החשמלי הקרוי על שמו". מואסאן נולד בפריז בספטמבר 1852, לאם יהודייה. בשנת 1882 התחתן עם בתו של רוקח אשר תמך בו כלכלית כדי שיוכל להמשיך במחקריו. לזוג נולדה בת אחת אשר נפטרה במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1879 קיבל משרת הוראה ראשונה במכון האגרונומי בפריז. בשנת 1880 קיבל דוקטורט על תיזה בנושא ציאנוגן (2(CN)) והתגובות שלו ליצירת ציאנורים. לאחר מכן קיבל משרת הוראה בבית הספר לרוקחות ובשנת 1886 מונה לפרופסור לטוקסיקולוגיה. בתקופה זו החל במחקר על יצירת ופירוק דו־תחמוצת הפחמן בעלים, אך עבר במהרה לכימיה אי-אורגנית, למחקר על כרום, מלחיו ותהליכי החמצון שלו עם מתכות מקבוצת הברזל. בשנת 1884 החל לחקור את הפלואור ובשנת 1885 הצליח לבודד אותו בפעם הראשונה. בשנת 1900 זכה במשרה באוניברסיטת סורבון, בה החזיק עד מותו. נפטר בפריז סמוך לאחר חזרתו מטקס קבלת פרס נובל בסטוקהולם, לאחר ניתוח תוספתן. לא ידוע אם מותו קשור לעבודתו עם פלואור. על שמו נקרא המינרל מואסניט, המשמש כסימן מסחר לצורן קרביד בתחום אבני החן. מדיה וקבצים בנושא אנרי מואסאן בוויקישיתוף אנרי מואסאן, באתר פרס נובל (באנגלית) קורות חיים מעולם הגילוי המדעי אנרי מואסאן, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. אנרי מואסאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנרי מואסאן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אגמית

האם התכוונתם ל... אגמייה – סוג עוף מים ממשפחת הרליתיים, ידוע גם בשם זה אגמייה מצויה – עוף מים המצוי בישראל אגמייה ענקית – עוף מים המצוי באמריקה הדרומית אגמית (צמח) – סוג של צמח מים צף ממשפחת הלופיים אגמית (רובוט) – רובוט צבאי לסיור ומודיעין, תוצרת אלביט מערכות
ישיבת כינור דוד

ישיבת כינור דוד היא ישיבה תיכונית בעטרת, שהוקמה בשנת תשנ"ח (1998), הישיבה היא בהגדרתה ישיבה תיכונית למצוינות במוזיקה ומצוינות במדעים וטכנולוגיה ועל כן משלבת לימודי מוזיקה ברמה מוגברת בתוכנית הלימודים או לחלופין לימודי מדע וטכנולוגיה ברמה מוגברת. הישיבה משלבת לימודי תורה, מוזיקה, מדע וטכנולוגיה ומסלולי הלימוד בה עומדים בסטנדרט של הישיבות התיכוניות. הישיבה כוללת גם פנימייה. הישיבה משתייכת למרכז ישיבות בני-עקיבא. בראשות הישיבה עומד הרב מוטי הרשקופ. לימודי המוזיקה נחלקים ללימודים עיוניים ול"לימודי ביצוע": הלימודים העיוניים כוללים את המקצועות המקובלים בכל מגמות המוזיקה, התלמידים מתבקשים לבצע מטלות ומבחנים במסגרת בחינת הבגרות. במסגרת "תוכניות לימודים ייחודיות" במשרד החינוך, החל משנת הלימודים תשע"ח התלמידים לומדים בתוכנית חדשה בנושא "מוזיקה יהודית ישראלית כמורשת תרבותית". ב"לימודי הביצוע" מתמחה כל תלמיד בכלִי נגינה לפי בחירתו. ומקבל שיעור פרטי בישיבה אחת לשבוע. בנוסף, רוב התלמידים נבחנים בבחינת בגרות בתחום הביצוע (רסיטל). הישיבה דוגלת בפיתוח התלמידים בסגנונות מוזיקליים שונים: ג'אז, קלאסית, רוק ומוזיקה ערבית ובשילוב ביניהם. מנהלי המגמה בעבר והיום: 1998-2001: אהרן רזאל 2001-2005: ניר עמיר 2005-2008: ד"ר אמירה ארליך 2008-2010: אביאל בן עמי 2010-2015: מיכאל קרסנר 2015-2016: דודי לייבוביץ' 2016 עד היום: אביעד רייך מדי שנה עורכת הישיבה קונצרט מרכזי בהשתתפות תלמידי הישיבה, אליו מוזמנים הורי התלמידים ואורחים נוספים. מדיה וקבצים בנושא ישיבת כינור דוד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת כינור דוד ישיבת כינור דוד, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר מכון המוזיקה ביהדות אריאל וולף, למנצח על הגיטרה והתופים, באתר ערוץ 7 לין גרנרוט-קפלן, "לָמְדוּ, אבל היזהרו לא להרוס את הילד", באתר ynet, 15 באוקטובר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלקטרה (אוריפידס)

אלקטרה (ביוונית עתיקה: Ἠλέκτρα) היא טרגדיה יוונית מאת המחזאי היווני אוריפידס. הטרגדיה נכתבה בשנת 413 לפנה"ס לערך. לא ברור אם גרסה זו של המחזה הוצגה לפני מחזהו של סופוקלס הנקרא אף הוא אלקטרה. המחזה מתאר את סיפורה של אלקטרה מהמיתולוגיה היוונית. כמה שנים קודם לתחילת עלילת המחזה, בתחילתה של מלחמת טרוייה, מנהיג צבא יוון העתיקה, אגממנון, נדרש להקריב את בתו איפיגניה לאלה ארטמיס, על מנת שזו תאפשר לרוחות לנשוב ולספינות הצי היווני להפליג. האלה ארטמיס הצילה את איפיגניה והביאה אותה לטאוריס. קליטמנסטרה אשת אגממנון מעולם לא סלחה לו, ועם שובו מטרויה היא ומאהבה אייגיסתוס רצחו אותו. אלקטרה, בתם של קליטמנסטרה ואגממנון, נישאה לחקלאי פשוט בשל חששה שאם תישאר בחצר המלוכה ותינשא לאציל, יגדלו ילדיה וילמדו את מה שאירע, הם ינסו לנקום את מותו של אביה על ידי הרג אימה. אלקטרה נותרת בתולה כיוון שלבקשתה החקלאי לא מימש את נישואיהם. אחיהן של אלקטרה ואיפיגניה - אורסטס נשלח לפוקיס וגדל בבית המלוכה שם, יחד עם בן מלך פוקיס - פילאדס. אורסטס וחברו פילאדס מגיעים לארגוס בכוונה לנקום את מותו של אביו של אורסטס. הם מגיעים לביתה של אלקטרה כאשר הם מחופשים, במטרה להשיג מידע. הם טוענים כי הם שליחים של אורסטס, אולם המשרת הזקן שהבריח את אורסטס בילדותו מזהה אותו ומגלה לאלקטרה את זהותו. אלקטרה רוצה לעזור לאחיה לנקום באמה ובמאהבה אייגיסתוס את רצח אביה. המשרת הזקן מפתה את קליטמנסטרה לבוא לבית אלקטרה כשהוא מספר לה שנולדה לה נכדה. אורסטס הורג את אייגיסתוס וחוזר עם הגופה. עם שובו אורסטס משנה את דעתו ומחליט שלא להרוג את אמו. בינתיים קליטמנסטרה מגיעה אל אלקטרה ואלקטרה רוצחת אותה. בסוף המחזה מגיעים אחיה של קליטמנסטרה - קסטור ופולידאוסס שהפכו לאלים, ומספרים שקליטמנסטרה אכן קיבלה את העונש המגיע לה, אולם האחים חטאו בכך שרצחו את אמם, ועליהם לטהר את עצמם בשל המעשה. המחזה תורגם לעברית בידי אהרן שבתאי ויצא לאור בהוצאת שוקן. בשנת 1964 הוא הוצג בתיאטרון הקאמרי אדוארד פ. קולריג', 1891: טקסט מלא. גילברט מורי, 1911. ארתור ס. ויי, 1912. אמילי טאונדנס ורמיול, 1958. ג'. דיווי, 1998. ג'. מורווד, 1998. מדיה וקבצים בנושא אלקטרה בוויקישיתוף אלקטרה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) "אלקטרה" לאוריפידס – בתיאטרון הקאמרי