laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ינשופיים

ינשופיים (שם מדעי: Strigidae) היא המשפחה הגדולה מבין השתיים שבסדרת דורסי הלילה. במשפחה זו נכללים מיני דורסי הלילה הקטנים ביותר, מביניהם הקטן ביותר הוא הינשוף השדוני, שאורכו לא עולה על 12–15 ס"מ, וכן הגדולים ביותר, כשהגדול מבין כולם הוא האוח המצוי, שאורכו מגיע עד 75 ס"מ. ערך מורחב – מיון דורסי הלילה במשפחה זו 240 מינים המקובצים תחת 25 סוגים: Aegolius - בו 4 מינים. ינשוף (Asio) - בו 8 מינים. כוס (Athene) - בו 6 מינים. אוח (Bubo) - בו 24 מינים, כולל את הקטופות (Ketupa). ינשוף ננסי (Glaucidium) - בו 25 מינים. סוג ומין יחיד ינשוף חשוף-רגל (Gymnoglaux lawrencii). סוג ומין יחיד Heteroglaux blewitti. סוג ומין יחיד ינשוף הרעמה ( Jubula lettii). סוג ומין יחיד ינשוף מצויץ (Lophostrix cristata). ינשוף צווחן (Megascops) - בו 28 מינים. סוג ומין יחיד ינשוף שדוני (Micrathene whitneyi) סוג ומין יחיד Nesasio solomonensis. ינשוף נצי (Ninox) – בו 38 מינים. סוג ומין יחיד אוח השלג (Nyctea scandiaca). שעיר (Otus) - בו 55 מינים. סוג ומין יחיד Pseudoscops grammicus. סוג ומין יחיד Psiloscops flammeolus. ינשוף לבן-פנים (Ptilopsis) - בו 2 מינים. פולסטריקס (Pulsatrix) - בו 4 מינים. סוג ומין יחיד ינשוף פלאותי לילית (Strix) - בו 24 מינים. סוג ומין יחיד כוס ניצי (Surnia ulula) Taenioglaux - בו 9 מינים. סוג ומין יחיד כוס-בזי פפואני (Uroglaux dimorpha). סוג ומין יחיד Xenoglaux loweryi. במשפחה זו ישנם גם שני סוגים שנכחדו: Mascarenotus - בו היו 3 מינים. סוג ומין יחיד ינשוף צוחק (Sceloglaux albifacies) Mikkola, Heimo, "Owls of the World: A Photographic Guide" (2nd edition), Firefly Books, 2013. ISBN 9781770852747. ינשוף שדוני ינשוף שדות כוס ניצי ינשוף חזק אוח הודי ינשוף בוריאלי ינשופיים, באתר ITIS (באנגלית) ינשופיים, באתר NCBI (באנגלית) ינשופיים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ינשופיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ינשופיים, באתר GBIF (באנגלית) Mikkola, p. 24.
מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית

מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית (באנגלית: Department of Health and Human Services, בראשי תיבות: HHS) היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שמטרתה להגן על בריאותם של כל האמריקנים ואספקת שירותי אנוש חיוניים. הנשיא וורן הרדינג הציע להקים מחלקה לחינוך ולרווחה כבר ב-1923, והנשיאים שכיהנו אחריו העלו הצעות דומות. מסיבות שונות אף אחת מההצעות הללו לא הוגשמה עד 12 במרץ 1953, אז הוקמה המחלקה בעקבות תוכנית לארגון מחדש שהגיש הנשיא דווייט אייזנהאואר לקונגרס. מזכירת המחלקה הראשונה הייתה אובטה קאלפ הובי. שם המחלקה שונה ל"המחלקה לבריאות ולשירותי אנוש" ב-1979, אז הועברו סמכויותיה בתחום החינוך למחלקת החינוך שהוקמה אז. בתחומי אחריותה של המחלקה נותרו מנהל הביטוח הלאומי, סוכנויות המרכיבות את שירותי בריאות הציבור ומנהל התמיכה במשפחות. מנהל הביטוח הלאומי הפך לסוכנות עצמאית במסגרת הממשל הפדרלי ב-1995. בראש המחלקה עומד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, הממונה על ידי הנשיא בהסכמת הסנאט. שירות בריאות הציבור הוא החטיבה העיקרית במחלקה, ובראשה עומד עוזר מזכיר המחלקה לבריאות. למחלקה יש גם סוכנות שאנשיה נחשבים לקציני אכיפת חוק, ובסמכותם לחקור פשעים בתחום אחריותה של המחלקה. משרד מזכיר הבריאות ושירותי האנוש המינהל לילדים ולמשפחות (ACF) מינהל לענייני הזדקנות (AOA) המינהל למחקרי בריאות ואיכות (AHRQ) סוכנות הרישום של מחלות וחומרים רעילים (ATSDR) המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) המרכז לביטוח רפואי לקשישים ומעוטי יכולת (CMS) מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) המינהל משאבי ושירותי בריאות (HRSA) שירות בריאות לאינדיאנים (IHS) המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) המרכז לתוכניות תמיכה (PSC) המינהל לענייני ניצול לרעה של תרופות פסיכואקטיביות ושירותי בריאות הנפש (SAMHSA) המחלקות לשירותים חברתיים בישראל מדיה וקבצים בנושא מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית (באנגלית) מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ברשת החברתית פייסבוק מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ברשת החברתית אינסטגרם מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ברשת החברתית LinkedIn מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, סרטונים בערוץ היוטיוב מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, הבלוג הרשמי מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, ברשת החברתית Goodreads מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, באתר פליקר הודעות מטעם מחלקת הבריאות ושירותי האנוש על דיונים ושינויי חקיקה מהרשומה הפדרלית RSS Feed מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רוקח (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רוקח – אדם העוסק ברוקחות מדעי הרוקחות – תחום ברפואה בית מרקחת – מקום לאספקת תרופות פרס רוקח לאדריכלות (על שם ישראל רוקח) רבי אלעזר מוורמייזא – בעל פירוש הרוקח על התורה אלעזר רוקח (רב) – ה"מעשה רוקח", ראש משפחת רוקח אלעזר רוקח – פעיל ציוני, אחיו של שמעון רוקח דוד רוקח – משורר עברי, מתרגם, חוקר ועורך יהודה לייב רוקח – רופא, פעיל ציוני, פעיל ציבור, כיהן כיושב ראש הליגה הארצית למלחמה בשחפת למעלה מ-15 שנה ישראל רוקח – פוליטיקאי ישראלי ועיתונאי, כיהן בתפקידי שר הפנים, ראש עיריית תל אביב שמעון רוקח – ממייסדי שכונת נווה צדק (ביתו משמש מוזיאון לתולדות השכונה, ר' להלן תחת מקומות) יצחק רוקח – מחלוצי ומנהיגי ענף ההדרים בישראל שלום רוקח – מייסד שושלת בעלז, והאדמו"ר הראשון מלכה רוקח – רבנית, הייתה אשתו של שלום רוקח מייסד השושלת יהושע רוקח – האדמו"ר השני ישכר דב רוקח (הזקן) – האדמו"ר השלישי מרדכי רוקח – הרבי מבילגוריי, בנו של האדמו"ר השלישי, ואביו של החמישי אהרן רוקח – האדמו"ר הרביעי ניצול השואה ישכר דב רוקח (השני) - האדמו"ר החמישי והנוכחי אהרן מרדכי רוקח – בנו של האדמו"ר הנוכחי יהושע רוקח (בני ברק) – האדמו"ר ממכנובקא בעלז שדרות רוקח – שדרה בצפון תל אביב על שם ישראל רוקח מחלף רוקח – מחלף במפגש בין השדרות לבין נתיבי איילון בית החולים רוקח – בית חולים שפעל בתל אביב בין השנים 1918-1992, שמו הקודם הדסה (תל אביב) בית רוקח – ביתו של שמעון רוקח, משמש כיום כמוזיאון לתולדות שכונת נווה צדק רקח
מקס פקטור

מקס פקטור (Max Factor;‏ 5 בספטמבר 1872 – 30 באוגוסט 1938) היה מאפר ממוצא יהודי, הידוע כאבי הקוסמטיקה המודרנית. נולד כמקסימיליאן פקטורוביץ' בזדונסקה וולה שליד לודז' (אז באימפריה רוסית וכיום בפולין), עבד עם הבלט המלכותי הרוסי והיגר בשנת 1904 לארצות הברית. במהלך שנות השלושים של המאה העשרים, שהיו תור הזהב של הוליווד, פקטור היה אחד המאפרים הראשיים של כוכבי הקולנוע של אותה עת, ומיוחסות לו המצאות רבות בתחום (ביניהן הריסים המלאכותיים). פיליס הייבר, קלודט קולברט, בטי דייוויס וכמעט כל השחקניות החשובות האחרות היו לקוחות קבועות בסלון היופי שלו, שמוקם לא הרחק משדרות הוליווד. מקס פקטור הוזכר בקרדיטים של סרטים רבים ואף הופיע בתפקידים זעירים. כוכבניות קולנוע רבות הסכימו להופיע עבורו בפרסומות צבע במגזינים, וכך מותג הקוסמטיקה "מקס פקטור" הפך לנודע בעולם כולו ומהווה אחת מחברות הקוסמטיקה הגדולות בעולם (תחת תאגיד פרוקטר אנד גמבל). המותג נמכר בכ-3 מיליארד דולר. למקס היו חמישה ילדים. ביניהם, לואיס פקטור. היזם, עמית כוכבי, הוא נינו של מקס פקטור. אתר האינטרנט הרשמי של מקס פקטור מדיה וקבצים בנושא מקס פקטור בוויקישיתוף אתר חברת מקס פקטור מקס פקטור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מקס פקטור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרינה קיגל, אמן האיפור היהודי שברח מהצאר הרוסי עד לכוכבות הגדולות ביותר של הוליווד, באתר אנו, 22 בפברואר 2023 מקס פקטור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
רוברט מיליקן

רוברט אנדרוז מיליקן (בשם מלא באנגלית: Robert Andrews Millikan‏; 22 במרץ 1868 – 19 בדצמבר 1953) היה פיזיקאי אמריקני, זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1923. מיליקן נולד בעיר מוריסון (Morrison), אילינוי. הוא השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, בשנת 1895 והיה הסטודנט הראשון לפיזיקה שקיבל תואר דוקטור באוניברסיטה זו. בשנת 1909 התמנה לפרופסור באוניברסיטת שיקגו. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוביל צוות מחקר במועצה הלאומית למחקר בניסיון לפתח מערכת לאיתור צוללות, בעקבות האתגרים של ציי מדינות ההסכמה במסגרת מערכת הצוללות. הצוות שהוביל הצליח להביא לשיפור מערכות מסוג הידרופון שהיו קיימות בבריטניה ובצרפת, ולהביא להטמעתן בצי הבריטי ובצי האמריקאי. בשנת 1917 השתכנע לעבור לאוניברסיטה קטנה בקליפורניה. עם הזמן, מוסד זה התפתח למכון הטכנולוגי של קליפורניה, ומיליקן היה הנשיא הראשון שלו. מיליקן ידוע בעיקר בזכות ניסוי טיפת השמן שערך בשנת 1909, ובו הוכח כי כל מטען חשמלי הוא כפולה שלמה של מטען אלמנטרי מסוים, הוא מטען האלקטרון. אם המטען החשמלי הוא   q {\displaystyle \ q} אזי תמיד מתקיים   q = n ⋅ e {\displaystyle \ q=n\cdot e} . כאן   n {\displaystyle \ n} הוא מספר שלם והערך המוחלט של מטען האלקטרון הוא (ביחידות SI‏)   e ≅ 1.6 × 10 − 19 C {\displaystyle \ e\cong 1.6\times 10^{-19}{\mbox{C}}} . מיליקן היה גם זה שאושש את התאוריה של איינשטיין המסבירה את הִתכנות האפקט הפוטואלקטרי ב-1916, לאחר שהקדיש זמן רב בניסיונות להפריכה. באחד הניסויים שביצע לצורך כך הוא גילה שקיים יחס ישר בין המתח לתדירות (ובכך בעצם מדד את קבוע פלאנק), וכי קיימת תדירות מינימלית שמתחת לה לא יעקרו אלקטרונים. בכך הוא אישש את התאוריה שהתנגד לה בנחרצות. הוא נפטר בסן מרינו (San Marino), קליפורניה. ניסוי טיפת השמן מדיה וקבצים בנושא רוברט מיליקן בוויקישיתוף רוברט מיליקן, באתר פרס נובל (באנגלית) רוברט מיליקן, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה רוברט מיליקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) biography/Robert-Millikan רוברט מיליקן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחסום כתיבה

מחסום כתיבה הוא מצב בו כותב יוצר מפסיק ליצור. כל כותב נתקל במחסומים מפעם לפעם, אך כאשר המחסום מתפרס על פני זמן ארוך הוא עלול להיות משמעותי ליצירה, להפריע לה ואף לפגום בה באופן מכריע, עד כדי אי-השלמה. מחסום כתיבה אינו חיצוני כי אם רגשי. ישנם סוגים רבים של מחסומי כתיבה, אחד מהם הוא מצב בו "אוזל" הדמיון, ומאגר הרעיונות אינו מצליח להתחדש. לכותב יש מילים, אך אין לו מה לכתוב. סוג אחר של מחסום כתיבה, אינו נובע מהמחסור ברעיונות כי אם מפרפקציוניזם; מחסום זה נובע מן ההרגשה, כי המשפטים אותם כותב הכותב אינם מוצלחים דיים. הכותב מרגיש תסכול כיוון שאינו מצליח לכתוב את שיש לו להגיד בצורה מתקבלת על הדעת. ג'יימס ג'ויס וש"י עגנון, הם דוגמה לכותבים שלקו במחסום שכזה. על אף החסרונות הברורים הנובעים ממחסום הכתיבה, רבים טוענים כי דווקא מתוך אותם מחסומים עולים ופורצים הטקסטים המוצלחים ביותר. למשל, סיפורו המפורסם של בורחס, "בורחס ואני", נכתב מתוך מחסום כתיבה. אחרים טוענים גם כי שייקספיר היה נוהג לכתוב אחת מן הסונטות שלו בכל פעם שהיה נתקל במחסום שכזה. [דרוש מקור] אין שיטה שהוכחה באופן מדעי לטיפול במחסומי כתיבה. לרוב, כותבים נוהגים לטפל במחסום שכזה על ידי כתיבת רצף, אולם אחרים חולקים על כך וטוענים שיש לקרוא על מנת לצאת מן המחסום. המשורר יקיר בן משה המליץ פעם למשוררים הנתקלים במחסום כתיבה לקחת ספר שירה שהם אוהבים ולהעתיקו מתחילתו ועד סופו. הוא סיפר שכאשר הוא נתקל במחסום כתיבה, הוא נוהג להעתיק ספרים של יונה וולך ונתן אלתרמן. כנגד כל אלו יש גם הסבורים כי מחסום כתיבה הוא דבר שאי אפשר לטפל בו, יש לחכות שיחלוף. אילה הורוביץ, לשבור את הבלוק: 10 אתרים לשבירת מחסום כתיבה, 11 ביולי 2012, באתר feeder אפרת אביבי, זהירות! מחסום כתיבה לפניך, 4 בנובמבר 2012, באתר "מה וזה" Acolella, Joan. Blocked: why do writers stop writing?. 14 June 2004, The New Yorker.
רז'ב

רְזֵ'ב (ברוסית: Ржев) היא עיר השוכנת במעלה נהר הוולגה, במחוז טבר שבמערב רוסיה. זו העיר השנייה בגודלה במחוז ומתגוררים בה (נכון לאומדן 2010) 61,982 תושבים. העיר שוכנת בצומת מסילות הברזל הראשיות מוסקבה-ריגה וסנקט פטרבורג - בריאנסק. בסמוך לעיר ממוקמים בסיסי חיל האוויר רז'ב ובחמוטובו שהיו מרכזים חשובים של הגנה אווירית לאזור מוסקבה בעת המלחמה הקרה. רז'ב נזכרה בכתובים לראשונה בחוקי נובגורוד מ-1019 ונזכרת בפירוש כנסיכות עצמאית תחת שלטונו של מסטיסלב הנועז, נסיך טורופץ, באלמנך משנת 1216. בכל מקרה, רז'ב הושפעה בימי הביניים משלוש שכנות חזקות בסביבתה : רפובליקת נובגורוד, נסיכות סמולנסק ונסיכות ולדימיר-סוזדל. לאחר הפלישה המונגולית, עברה רז'ב לשליטת שושלת סמולנסק שעשתה אותה לבירתה וחילקה אותה לשניים, חצי בשליטת הנסיך דימיטרי וחצי בשליטת הנסיך תאודור. באמצע המאה ה-14 סבלה תקיפות רבות של האלגירדים מליטא ונסיכי טבר, שקנו את כל הקרקעות סביבה לבסוף. צאצאיהם עזבו למוסקבה לאחר שנים רבות, ומשפחת רז'בסקי נותרה כמוקד לבדיחות עממיות רוסיות רבות. העיר נכבשה עוד מספר פעמים על ידי טבר, פולין-ליטא ולבסוף על ידי המוסקובים. במאה ה-18 פרחה העיר כלכלית, פריחה שנקטעה על ידי המהפכה הקומוניסטית ובייחוד בשל קרב רז'ב השני (1942) במלחמת העולם השנייה שהחריבו את העיר כליל. למעלה משישית תושבי העיר נשלחו לעבודת כפייה בגרמניה וכ-9,000 הוצאו להורג במחנה ריכוז במרכז העיר. פינלנד סאלו, פינלנד פולין לגיונובו, מזוביה, פולין מדיה וקבצים בנושא רז'ב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רז'ב רז'ב (Rzhev), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), רז'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1819), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רז'ב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ולדימיר צ'לומיי

ולדימיר ניקולאייביץ צ'לומיי (ברוסית: Влади́мир Никола́евич Челоме́й‏; 30 ביוני 1914 - 8 בדצמבר 1984) היה מחשובי המתכננים של חלליות, מנועים רקטיים וטילים בברית המועצות. בשנת 1932 החל ללמוד במכון הפוליטכני של קייב. בשנת 1936 פרסם את ספרו הראשון, "אנליזה וקטורית". צ'לומיי למד תחומים מגוונים של מתמטיקה, פיזיקה ומכניקה. סיים בהצטיינות את לימודיו במכון בשנת 1937 ובילה בו זמן קצר כמרצה. צ'לומיי עסק בפיתוח מנוע סילון פועם (Pulse Jet) דומה לזה שהניע את טיל השיוט הגרמני וי 1. בנוסף לפעילות זו קיבל אחריות על מפעל המטוסים פוליקארפוב. צ'לומיי פיתח את טיל השיוט הסובייטי הראשון, שכונה 10X, אשר שוגר בדצמבר 1944. בעקבות הצלחתו ופעילותו בשנות מלחמת העולם השנייה, הועמד צ'לומיי בראש משרד התכנון 52, שהיה אחראי על פיתוח מטוסים ללא טייס, על בסיס הידע של טיל השיוט הגרמני וי 1. בשלב מוקדם למדי (1952) הוכנה על ידי משרד תכנון זה הצעה לפיתוח טיל בליסטי בעל טווח בין יבשתי. הצעה זו אמנם לא התקבלה, אך חיזקה את מעמדו של צ'לומיי בממסד הטכנולוגי צבאי של ברית המועצות. לימים שונה שמו של משרד התכנון למשינוסטרויניה (NPO Mashinostroeniya), הפעיל עד היום ומוכר במערב כ-NPO MASH. משרד זה ממשיך בתכנון וייצור לוויינים מסוגים שונים. צ'לומיי החל בפיתוח חלליות בשנת 1962, והתחרה עם משרד התכנון של סרגיי קורוליוב, במיוחד בתכנון חללית המאוישת לירח. צ'לומיי פיתח את משגר הלוויינים הכבד "פרוטון", וייעד אותו בין היתר לשיגור חלליות מאוישות מסביב לירח. קורוליוב התנגד לתכנון זה, בעיקר בשל האמינות של המשגר, שלא הייתה גבוהה בראשיתו, וכן התנגד לסוג הדלק והמחמצן שנבחרו למשגר (ראו המחלוקת עם ולנטין גלושקו בנושא זה). משרד התכנון של צ'לומיי היה אחראי על פיתוח שורה של לווייני מחקר למסלול נמוך סביב כדור הארץ, ובהם "פוליוט", הלוויין הראשון של ברית המועצות שיכול היה לשנות את מסלולו בחלל באמצעות מערכת ההנעה שהותקנה בו. צ'לומיי הופקד על תכנון תחנות החלל הצבאיות מסדרת "אלמאז", תחנות החלל של תוכנית סאליוט וכן חללית מיוחדת בעלת כושר חזרה לכדור הארץ, שכונתה TKS. חלק מעבודת התכנון של תחנת החלל מיר בוצע אף הוא במשרד התכנון של צ'לומיי. לאחר התפרקות ברית המועצות היו תוכניות להחיות שיגורי TKS במסגרת חברה פרטית אקסקליבר-אלמאז. צ'לומיי עוטר בעיטורים רבים של ברית המועצות. החשובים והבולטים ביניהם: גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים) פרס ברית המועצות (שלוש פעמים) פרס לנין 4 עיטורי לנין עיטור מהפכת אוקטובר מדיה וקבצים בנושא ולדימיר צ'לומיי בוויקישיתוף משרד התכנון NPO MASH, מייסודו של צ'לומיי ולדימיר צ'לומיי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולדימיר צ'לומיי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אתוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אתוס – מושג במוסר וברטוריקה הר אתוס – הר וחצי-אי בצפון-מזרח יוון אתוס (דמות ספרותית) – דמות מרכזית בספר "שלושת המוסקטרים" וההמשכים שלו אתוס (חיפה) – החברה העירונית לתרבות וספורט של עיריית חיפה
ג'וזפה ולרגה

ג'וזפה וַלֶרְגָה (באיטלקית: Giuseppe Valerga; ‏9 באפריל 1813–1872) היה הפטריארך הלטיני הראשון של ירושלים בתקופה המודרנית. ולרגה נולד בעיר קטנה ליד ג'נובה שבצפון איטליה ב-9 באפריל 1813. משפחתו הייתה ענייה ולימודיו מומנו על ידי נדבנית. לאחר לימודיו התיכוניים הוא נסע ללמוד ברומא וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובחוק הכנסייתי. כמו כן הוא השתלם במספר רב של שפות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, עברית וערבית. עובדה זאת הייתה לו לעזר רב במסעותיו בשליחות הכנסייה למזרח התיכון. ב-17 בינואר 1836 הוסמך ולרגה לכמורה. תחילה שימש בתפקיד מנהלתי ובו נוצלה ידיעתו בשפות שונות ובמיוחד לטינית, יוונית וערבית. לאחר מכן מונה כעוזר לשליח הוותיקן בסוריה. במסגרת זאת יצא לשליחות בקרב הנוצרים בכנסייה הכלדאית בעיראק. ב-1847, כשהחליט האפיפיור פיוס התשיעי למנות פטריארך לטיני בירושלים ובכך להקים למעשה מחדש את הפטריארכיה הלטינית של ירושלים הוא בחר בוולרגה לתפקיד זה. ולרגה נבחר לתפקידו ב-17 במאי 1847 והוסמך כבישוף ב-10 באוקטובר באותה שנה. בתפקידו זה הניח את היסודות הראשונים להקמת הפטריארכיה הלטינית בירושלים בפרט ובארץ ישראל ועבר הירדן המזרחי בכלל. הוא הקים קהילות ומוסדות חינוך קתולים בכפרים ובערים. עם בואו, היו בארץ (ובכלל זה בעבר הירדן המזרחי) כארבעת אלפים נוצרים קתולים ועם מותו היה מספרם כפול. נפטר ב-1872 ונטמן בתוך הקתדרלה שבפטריארכיה הלטינית שאת הקמתה יזם. מדיה וקבצים בנושא ג'וזפה ולרגה בוויקישיתוף
משרד לתכנון ניסויי (ברית המועצות)

משרד לתכנון ניסויי או ה־OKB (אוֹ־קֶה־בֶּה, ראשי תיבות ברוסית של Опытное конструкторское бюро, "אופיטנויה קונסטרוקטורסקויה ביורו", "משרד לתכנון ניסויי") הוא כינוי סובייטי למכונים סגורים לתכנון ועיצוב אבות טיפוס של יישומי טכנולוגיה צבאית מתקדמת בברית המועצות, בעיקר בתחום התעופה והחלל. מכונים אלו היו קטנים יחסית שהתעסקו בפיתוח ויצרו אבות טיפוס וניסו אותם. המכונים יצרו את השרטוטים ותוכניות היוצרו, אבל יישומם היה בידי מפעלים שהוקצו לכך על ידי המדינה. כל משרד OKB זוהה על ידי מספר ולעיתים באופן רשמי־למחצה בשמו של המתכנן הראשי. למשל OKB-51 בראשותו של פאבל סוחוי, נודע לבסוף כסוחוי. OKB מוצלחים במיוחד שימרו את שם המתכנן הראשי גם לאחר פטירתו. OKB-1 - קורולב OKB-4 מולניה שפיתח את הטיל באותו שם OKB-10 רשטניובה - לוויינים OKB-19 שבצוב, סולביוב וכיום "פרם MKB" - התמקד בפיתוח מנועים OKB-20 קלימוב - כיום "אמסק מוטורס". התמקד בפיתוח מנועים OKB-23 מיאסישצ'ב - פיתח מטוסים אמפיביים בעיקר OKB-24 מיקולין - מנועי סילון OKB-49 ברייב - מטוסי תובלה ואמפיביים OKB-51 סוחוי - מטוסי קרב OKB-115 יאקובלב - מטוסי קרב OKB-134 וימפל - טילים OKB-153 אנטונוב - מטוסי תובלה OKB-155 מיקויאן גורביץ' - מטוסי קרב OKB-156 טופולב - מפציצים כבדים OKB-165 ליולקה - מנועי סילון OKB-246 קוזנצוב - מנועי סילון למטוסים גדולים OKB-276 טומנסקי - מנועי סילון למטוסי קרב OKB-301 לאבוצ'קין - מטוסי קרב וגשושיות חלל OKB-329 מיל - מסוקי תקיפה ותובלה OKB-938 קאמוב - מסוקי תקיפה ותובלה
החזית האדומה

החזית האדומה היה שמו של פלג מרקסיסטי-לניניסטי שפרש מהברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) בסוף שנת 1971 - פלג שבעצמו פרש קודם לכן מהארגון הסוציאליסטי הישראלי "מצפן" בספטמבר 1970. עיקר פעילותו הגלויה של הארגון הייתה הפצת החוברת "חזית אדומה" אותה ערך דן ורד. על פי חבר החזית האדומה, דן ורד, במאמר שכתב בגיליון 1 של "חזית אדומה", הפרישה של חברי הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק) ממצפן הייתה בשל "גישתה האנטי-מרקסיסטית של מצפן כלפי הפרולטריון בישראל". את הפרישה של חברי החזית האדומה מבק"מ (הברית הקומוניסטית המהפכנית (מאבק)) הסביר ורד בכך שהקבוצה לא הוקיעה בצורה נחרצת דיה את "השוביניזם הציוני", והתעסקה בעיקר ב"סיסמאות של מאבק מקצועי גרידא". בנוסף, האשים ורד את הקבוצה בכך שלא ניסתה להביא בפני העובדים רעיונות קומוניסטיים ולמעשה טען שחברי הקבוצה התייחסו אל הפועלים באליטיזם מכיוון שחשבו שהעובדים "הפשוטים" לא יבינו את הרעיונות הקומוניסטיים המהפכניים, וחשבו שהמונופול על הרעיונות המהפכניים צריך להישאר בקרב המומחים בדבר (גישה שניתן להגדירה כבלאנקיזם). לבסוף האשים את "הברית הקומוניסטית המהפכנית" בכך שנמנעה מלהוקיע את הרוויזיוניזם הסובייטי ואת המנהיגים ה"בורגנים לאומניים - ערפאת ונאצר" כיוון שהיו בעיני "ההמונים הערבים...סמל למהפכה". בדצמבר 1972 נעצרו כמה מחברי התנועה, ביניהם אהוד (אודי) אדיב, דן ורד, דוד קופר ויחזקאל כהן, עם עוד כ-30 חברים ערבים בחשד לחברות ברשת ריגול וחבלה יהודית-ערבית. במהלך המשפט התגלה כי דן ורד ואחריו אהוד אדיב נסעו לדמשק ונפגשו עם חביב קהוואג'י (ערבי ישראלי מהכפר פסוטה שבגליל, שהמיר מעצר תחת תקנות ההגנה בגירוש), חבר המועצה הלאומית הפלסטינית שישב בדמשק באותה תקופה. שבעה מחברי החזית האדומה הורשעו בריגול - מגע עם סוכן זר ופגיעה בביטחון המדינה, ונידונו לתקופות מאסר ארוכות. אהוד אדיב נידון ל-17 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה 12 מתוכן; דן ורד נידון ל-10 שנות מאסר ושוחרר לאחר שריצה שני שלישים מעונשו. יחזקאל כהן נידון ל-7 שנות מאסר, אותן ריצה במלואן. דוד קופר נידון ל-5 שנות מאסר מהן ריצה שני שלישים. החברים הערבים שהיו מעורבים, דאוד תורכי (מפקד הרשת), סובחי נעראני ואניס קרעאווי, נידונו ל-17, 15 ו-15 שנות מאסר בהתאמה, ושוחררו בשנת 1985 כחלק מ"עסקת ג'יבריל". מיכאל בר זהר וניסים משעל, חיסול ממוקד / שב"כ - המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות ספרים, 2017, (עמודים 86-93). תיאור הפרשה על ידי איש מצפן עקיבא אור באתר 'הגדה השמאלית' עם תגובה של אודי אדיב דן ורד, הפרישה
Holiday

האם התכוונתם ל... Holiday (שיר של גרין דיי) – שיר של גרין דיי Holiday (שיר של מדונה) – שיר של מדונה Holiday (שיר של ויזר) – שיר של ויזר Holiday (שיר של ליל נאז X) – שיר של ליל נאז X הולידיי
בנה-הפעל-העבר

בנה-הפעל-העבר (BOT) (באנגלית: Build-Operate-Transfer) היא שיטה של שותפות ציבורית-פרטית למימון פרויקט, שבה גוף פרטי מקבל זיכיון מגוף ציבורי כדי לממן, לתכנן, לבנות ולהפעיל מתקן ציבורי לתקופה קצובה. בישראל משך ההסכם הוא לרוב 25–35 שנים (כולל תקופת ההקמה), ואילו במדינות אחרות משך ההסכם הוא בין 10 ל-99 שנים. בתום תקופת ההסכם נמסר המתקן לידי הגוף הציבורי. הבעלות על המתקן נמצאת בידי הגוף הציבורי, אך במשך תקופת הזיכיון מקבל המפעיל זכות לגבות תשלום ממשתמשי המתקן, בהתאם לתנאים האמורים בחוזה, וזאת כדי להשיב לעצמו את ההשקעה בבניית המתקן ובאחזקתו וכן רווח (וזאת בשונה מחוזה BOOT - Build-Own-Operate-Transfer לפיו הבעלות בתקופת הזיכיון נמצאת בידי היזם). חוזי BOT הפכו נפוצים מאוד בעיקר בארצות מתפתחות, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, ככל שגבר הקושי לגיוס מימון בינלאומי לעבודות תשתית לאומיות. בין המדינות שבהן נפוצים חוזי BOT נמצאות אנגליה, אוסטרליה, יפן, הרפובליקה הסינית (טאיוואן), מלזיה והונג קונג. במספר מדינות, כגון קנדה וניו זילנד מקובל דגם של עסקאות BOOT. חוזי BOT נפוצים לבניית תחנות כוח, מתקני טיהור שפכים והתפלת מים, כבישים מהירים, נמלים ושדות תעופה, רכבות תחתיות, מתקני תקשורת, ועוד. בעשורים האחרונים נעשות עסקאות BOT אף בין חברות פרטיות. במקרים אלה חברות מערביות גדולות, מצפון אמריקה ואירופה, חותמות על חוזה עם גוף מסחרי בדרך כלל בהודו או בסין, לפיו החברה מאסיה תבנה ותפעיל מרכז שירות לקוחות עבור החברה המערבית, או שירות אחר, לתקופת זמן קצובה, אולם החברה המערבית מחזיקה בזכות להעביר לבעלותה את המפעל שהוקם, בתנאים ובמחיר הנקובים בחוזה. לעלייה במספר עסקאות BOT הנעשות בעולם קיימים מספר גורמים, בהם: שילוב יתרונות המגזר הפרטי והציבורי, ביקוש העולה על ההיצע לתשתיות ציבוריות, וכן מגבלות תקציביות ציבוריות כפועל יוצא מסדרי עדיפויות. הפרויקטים הבולטים בשיטת BOT בישראל הם: כביש חוצה ישראל מנהרות הכרמל הרכבת הקלה בירושלים צינור הגז הטבעי אל-עריש-אשקלון הנתיב המהיר בכביש 1 תחנת הכוח באשלים רוב מתקני ההתפלה כביש אגרה שותפות ציבורית-פרטית אתר הפרויקטים בשיתוף המגזר הפרטי במשרד האוצר מידע נוסף על צבר הפרויקטים באתר משרד הביטחון Badawi IM, Globalization of the B.O.T. System and Its Taxation Problems. Review of Business, Spring 2003: 60-64
פיורד טרונדהיים

פיורד טרונדהיים (בנורווגית: Trondheimsfjorden) הוא פיורד במרכז נורווגיה, הפורץ מהים הנורווגי לתוך נורווגיה שממערב. עומקו המרבי של הפיורד הוא 617 מטר, ועם אורך מרבי של כ-130 קילומטר הוא הפיורד השלישי באורכו בנורווגיה. האיים הגדולים ביותר בפיורד הם איטריי (Ytterøy) וטאטורה (Tautra), ואי הנופש מונקהולמן (Munkholmen) נמצא אף הוא בפיורד, למול נמלה של העיר טרונדהיים, בה עובר הפיורד ועל שמה הוא נקרא. מלבד זאת ישנם עוד מספר איים קטנים ברחבי הפיורד. הפיורד מתחיל על יד העיירה ארלנד (Ørland) ומשם יורד דרומה באפיק צר. לאחר מכן מתרחב הפיורד ופורץ לכיוון צפון, שם פוגש בדרכו את העיר טרונדהיים, השוכנת על חצי אי קטן, ואת העיירות לבנגר (Levanger) ושטיירדל, (Stjørdal) המאכלסת את נמל התעופה האזורי, ואת העיירה שטיינקייר (Steinkjer), וסמוך לה מגיע אל קיצו. בקרבת הפיורד נמצא אגם סנוסה שמקושר איתו על ידי נהר. הנהר לא קופא ברובו בחורף, לבד מהפיורד-ענף הצר והארוך וראסונדט (Verrasundet), והפיורד-ענף בייטסטאדפיורד (Beitstadfjord), העשוי לקפוא אך לשבועות אחדים. מעל הפיורד-ענף סקארסונדט (Skarnsundet) עובר גשר סקארסונד. בשנים האחרונות התגלו אלמוגים בפיורד, לא רחוק מטרונדהיים. מספר נהרות שופעי דגים מתרוקנים אל תוך הפיורד, ביניהם נידלבה בתחומי טרונדהיים, גאולה (Gaula) מדרום לטרונדהיים ואורקלה בעיירה אורקדל. מצפון לפיורד ישנו חצי האי פוסן (Fosen), המאופיין בפני שטח הרריים, ומדרום ומזרח, אשר פני הקרקע שלהם שטוחה, נמצאים שטחי חקלאות מהטובים בנורווגיה. מאז תקופת הויקינגים משמש הפיורד כנתיב תחבורה ימי חשוב. בשנת 1888 אירע שטף-בוץ תת-ימי בפיורד, אשר גרם לצונאמי בו נהרג אדם אחד והתבקעו מספר מסילות רכבת. מדיה וקבצים בנושא פיורד טרונדהיים בוויקישיתוף תמונות ומידע על שונית האלמוגים בפיורד (באנגלית) פיורד טרונדהיים באנציקלופדיית קולומביה פיורד טרונדהיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)