laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרל פבריציוס

קרל פבריציוס (בהולנדית: Carel Fabritius; הוטבל ב-27 בפברואר 1622 – 12 באוקטובר 1654) היה צייר הולנדי שנמנה עם אסכולת דלפט. פבריציוס היה תלמידו של רמברנדט ועבד בסטודיו של מורו באמסטרדם. פבריציוס פיתח סגנון אישי מובחן ממורו והתנסה במשחקים של אור ופרספקטיבה. בין יצירותיו המעטות ששרדו כתוצאה של פיצוץ מחסן אבק השריפה של דלפט, המפורסמות מביניהן הן "נוף של דלפט" (1652), "החוחית" (1654) ו"הזקיף" (1654). לעיתים קרובות נטען שפבריציוס היה מורו של הצייר יאן ורמיר, אולם טענות אלו, שמצויות במחלוקת, כנראה אינן מדויקות. קרל פיטרס פבריציוס נולד בפברואר 1622 בכפר מידנבימסטר של הרשות המקומית בימסטר (עשר שנים אחרי כיבוש הים), במחוז צפון הולנד שברפובליקה ההולנדית, והוטבל ב-27 בפברואר של אותה שנה. הוא היה בנו של פיטר קרלז, צייר ומורה בבית ספר. היו לו שני אחים צעירים, ברנט ויוהנס שהיו גם הם לציירים. בתחילת הקריירה שלו, פבריציוס עבד כנגר (בלטינית: faber). בתחילת שנות ה-40 הוא למד בסטודיו של הצייר הנודע רמברנדט באמסטרדם יחד עם אחיו ברנט. בתחילת שנות ה-50 הוא עבר לעיר דלפט והצטרף לגילדת הציירים של דלפט, שלימים תוודע כאסכולת דלפט, עליה נמנו גם יאן ורמיר, פיטר דה הוך, בלתזאר ואן דר אסט, וילם ואן אלסט ועוד. פבריציוס מת בגיל צעיר, כתוצאה מפיצוץ של מחסן אבק שרפה שהרס חלק גדול מהעיר, יחד עם הסטודיו של פבריציוס ורוב ציוריו. רק כ-12 ציורים שלו שרדו. לפי ארנולד הוברקן, צייר בן התקופה הזכור בעיקר בזכות עבודתו כביוגרף של רבים מאומני תור הזהב של הולנד, השוליה של פבריציוס, מטיאס ספורס ודיאקון הכנסייה סיימון דקר, מתו עם פבריציוס בזמן שעבדו יחדיו על ציור משותף ברגע הפיצוץ. מטיאס ודקר מתו מיידית, ואילו פבריציוס עוד היה חי כאשר מצאו את גופתו מתחת להריסות הבית, וזמן קצר לאחר שגררו אותו מחוץ להריסות, נפח את נשמתו האחרונה. בשיר שנכתב על ידי ארנולד בון, מוציא לאור וצייר נוסף בן התקופה, אשר הוקדש לפבריציוס ויאן ורמיר, קורא בון בשירו לפבריציוס "קרל פבר". פורטרט של אברהם דה-פוטר, 1649 נוף של העיר דלפט, 1652 החוחית, 1654 דיוקנה של גברת בפרופיל, 1654 הזקיף, 1654 מדיה וקבצים בנושא קרל פבריציוס בוויקישיתוף קרל פבריציוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Eight Dutch Masters: Carel Fabritius מתוך האתר www.essentialvermeer.com (באנגלית) מאת סמדר שפי, הדרך אל הבלתי נשכח, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2001 Karel Fabricius (בהולנדית)
אברהם רמר

הרב אברהם רמר (ה' בכסלו ה'תש"ו, 10 בנובמבר 1945 – ה' בטבת ה'תשנ"ג, 29 בדצמבר 1992) היה רב ציוני דתי, מפתח שיטה בלימוד התנ"ך. מרבני ישיבת ירושלים לצעירים. נולד בקריית חיים ליחיאל, שהגיע כחלוץ לארץ ישראל, ולאהובה, שהגיעה עם הוריה למושב שדה יעקב שבעמק יזרעאל. היה תלמידו של הרב משה צבי נריה בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה, ולאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב, שם התקרב לרב צבי יהודה הכהן קוק. בשנות השבעים נעצר במהלך הפגנות גוש אמונים נגד הנרי קיסינג'ר. לאחר המשפט החליטו הנאשמים לבחור במאסר בכלא דמון על פני תשלום קנס. הרב רמר עסק בחינוך ובהוראה, ובפרט בלימוד התנ"ך, על פי השיטה שלמד מהרצי"ה קוק. היה מורה ור"מ בישיבת ירושלים לצעירים בבית הספר נעם, במכון אורה ובמכללות. היה שותף בהנהגת היישוב בית אל[דרושה הבהרה]. בית הכנסת המרכזי ביישוב קרוי על שמו, "בית הכנסת אברהם אוהבי". נישא לשולמית מלמד (אחותו של הרב זלמן מלמד ראש ישיבת בית אל), ולהם שלושה בנים ושלוש בנות. הרב יאיר - משמש כרב היישוב חרשה בבנימין, ומלמד בישיבת חרשה. לימד בישיבה קטנה מורשה בשנותיה הראשונות. (חתנו של הרב מנחם בן יעקב מרבני כולל מרץ ומכון מאיר). עמיחי - משמש כמנהל מכון פוע"ה ונשוי לבתו של הרב מנחם פליקס. נחמה - נשואה לרב אייל יעקובוביץ', ראש ישיבת ההסדר צפת. הרב ישי - מלמד בישיבה התיכונית מצפה רמון ונשוי לבתו של הרב אליעזר ולדמן. בפתח חיבורו על התנ"ך כתב הרב רמר: "שתי הנחות יסוד עלינו להניח בבואנו ללמוד נביאים ראשונים. הראשונה: לנבואות הכתובות, המצויות בידינו, יש משמעות לדורנו ולכל דור ודור. והשנייה: למרות שניתן לחשוב שספרי הנביאים הראשונים מהווים קובץ תיאורי מאורעות, הרי הם דברי נבואה ומעלתם גבוהה מזו של נביאים אחרונים". כתיבתו של הרב אברהם רמר מתאפיינת בראייה אקטואלית של מאורעות התנ"ך ובניסיון ללמוד את העומק הנבואי ואת ההדרכה לדורות הטמונה בהם. בחייו הוציא הרב רמר רק את המהדורה הראשונה של החוברת "גדול שימושה". לאחר פטירתו הוציאו בניו את הכתבים שהשאיר אחריו: מהדורה מעודכנת של החוברת "גדול שימושה", ובה סיפורים על רבו, הרב צבי יהודה הכהן קוק. האוסף "שירת אברהם", שבו קובצו הצגות שכתב ומאמרים קצרים בנושאי הלכה ואמונה. חוברת בשם "נשמת אברהם" יצאה לאור על ידי ישיבת ירושלים לצעירים לזכרו. מתוך עלוני היישוב בית אל קובצו אל החוברת "חדוות יצירה" – מכתבים ופרסומים גולת הכותרת של כתביו היא סדרת הספרים על התנ"ך: "מעבור הארץ" על ספר יהושע "איש לשבטו" על ספר שופטים "איש כלבבו" על ספר שמואל רשימת הפרסומים של הרב אברהם רמר, בקטלוג הספרייה הלאומית הרב איתיאל אמיתי, "ספרי הרב אברהם רמר על נביאים ראשונים", אסיף ב (תשע"ה), עמ' 403–409. כל הכתבות על הרב אברהם רמר, באתר ערוץ 7 אברהם בן יחיאל רמר (1944-1992), דף שער בספרייה הלאומית ראו ספרו גדול שימושה (להלן), וכן לאורך משמיע ישועה, שמחה רז והילה וולורשטיין (עורכים), מרכז שפירא תש"ע. עמוס לבב, "כצנחן אני יודע מהי חשיבות המיתלה, השתמשתי בסולם להודיע זאת לאלון", מעריב, 24 באוגוסט 1975, עמ' 8 גדול שימושה, עמ' לח
ערב כחול עמוק

"ערב כחול עמוק" הוא הסינגל השני מתוך האלבום "אהבה גדולה" של הזמרת־יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור באוגוסט 1994. את המילים כתב מאיר אריאל, את הלחן שלמה יידוב ועיבדו את השיר נאור דיין ומשה לוי. בשנת 1994 חיפשה ריטה חומרים לאלבומה החדש "אהבה גדולה", ולשם כך נפגשה עם שלמה יידוב בביתו כדי שישמיע לה שירים שהלחין ועיבד בשבילה. יידוב השמיע לה כמה יצירות שלא מצאו חן בעיניה. לפני עזיבתה את ביתו השמיע שיר שכתב כשהיה בן 13 וחצי. יידוב, שעלה אז לישראל עם משפחתו מארגנטינה, כתב בספרדית, שפת אימו, שיר ששמו "como la luna" (בעברית: "כמו הירח") שביטא געגועים לנערה שאהב בארץ מוצאו וגעגועים לארץ הולדתו. ריטה אהבה את השיר ורצתה להקליטו. בחיפוש אחר פזמונאי שיכתוב גרסה עברית לשיר, חיבר יהונתן גפן גרסה עברית. ואולם את מילות הגרסה שהוקלטה, המבטאות תשוקה של אישה לגבר, כתב לבסוף מאיר אריאל. שלמה יידוב הקליט את השיר בגרסתו המקורית בספרדית עבור אלבומו "פרטים קטנים" שיצא לאור בשנת 1997. בשנת 2001 ביצע גרסת כיסוי לשיר במסגרת המופע "ערב כחול עמוק - שרים מאיר אריאל". בשנת 2003 הקליט ישי לוי את השיר לאלבומו "נתיב ייסורי". ביולי 2019, במלאת 25 שנה לגרסת המקור ולציון 20 שנה לפטירתו של מאיר אריאל, הקליט הזמר-יוצר אדם ישראלי גרסה חדשה לשיר. בשנת 2021 הוציאו חמי רודנר וערן ויץ את האלבום "חי שירים", המכיל גרסות כיסוי לשירים מוכרים, וביניהם גם גרסה שלהם לשיר ערב כחול עמוק. סרטון השיר "ערב כחול עמוק" באתר יוטיוב מילות השיר "ערב כחול עמוק" באתר שירונט ערב כחול עמוק, באתר "פזמונט" ערב כחול עמוק, באתר אקו"ם Omny Studio is the complete audio management solution for podcasters, Radio Stations, ערב כחול עמוק | ריטה - שיר אחד, באתר omny.fm מנחם בן‏, מנחם בן בוחר: הפזמונים המופלאים ביותר בשפה העברית, באתר וואלה, 5 במאי 2014 עפר גביש-אירועי זמר, ערב כחול עמוק, בין השורות, באתר עפר גביש - אירועי זמר המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 3 באוקטובר 1994, באתר "פזמונט" המצעד השנתי תשנ"ה (1995), באתר "פזמונט" מצעד העשור תש"ן–תשנ"ט, באתר "פזמונט" como la luna-שלמה יידוב, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 5:28) ערב כחול עמוק | אדם ישראלי | ישראל, באתר adamisraeli (באנגלית) ערב כחול עמוק - אדם ישראלי, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 3:12)
אלברו מונטרו

אלברו דויד מונטרו פראלס (בספרדית: Álvaro David Montero Perales) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת דפורטס טולימה. החל לשחק כדורגל בבית הספר וייקלוב שבוויידופאר ולאחר מכן עבר להתגורר במדיין ושיחק באקדמיה של אתלטיקו נסיונל ואף עבר בקבוצות הצעירות של מיונאריוס ולנוס שבארגנטינה. את הקריירה המקצוענית החל בברזיל כשהצטרף לקבוצת סאו קייטנו ושותף ב-17 משחקים בעונת 2013, אך בעונה שלאחר מכן לא שיחק באף משחק. ב-2015 נרכש על ידי סן לורנסו ב-200,000 דולר תמורת 80% מכרטיס השחקן שלו והצטרף לבן ארצו, מריו יפס. הוא חתם לארבע שנים אך לבסוף שוחרר באוקטובר 2016. בינואר 2017 חתם בקוקוטה דפורטיבו, אך גם שם לא הצליח לבסס את מעמדו ובינואר 2018 עזב לדפורטס טולימה. הוא שימש כמחליף לשוער הפרגוואי, ג'ואל סילבה, אך באמצע טורניר האפרטורה 2018 החליף אותו בשער עקב פציעתו של סילבה וגילה יכולת טובה מאוד, שהיקנתה לו את המקום בהרכב גם בשלב הפלייאוף. הוא היה מהבולטים בקבוצה, שהשיגה את האליפות השנייה בתולדותיה בניצחון בגמר על אתלטיקו נסיונל בדו-קרב פנדלים, כאשר מונטרו הצטיין. מונטרו היה חלק מהנבחרת הצעירה ששיחקה בסודאמריקנו 2015. הוא היה השוער הראשון ועזר לנבחרתו להעפיל לגביע העולם 2015 בניו זילנד. הוא שיחק בכל ארבעת המשחקים וספג 5 שערים, כשקולומביה הודחה בשמינית הגמר. לאור יכולתו המצוינת במדי דפורטס טולימה, זומן מונטרו לראשונה לסגל ההנבחרת הבוגרת ב-29 באוגוסט 2018 לצמד משחקי הידידות מול ארצות הברית וקוסטה ריקה על ידי המאמן הזמני, ארתורו רייס. ב-31 במאי זומן על ידי המאמן קרלוס קיירוש לסגל הסופי לטורניר הקופה אמריקה 2019. את הבכורה ערך כמחליף ב-3 ביוני במשחק הידידות מול פנמה. סן לורנסו סופרקופה ארגנטינה: 2015 דפורטס טולימה אליפות קולומביה: 2018 אפרטורה אלברו מונטרו, באתר Transfermarkt אלברו מונטרו, באתר Soccerway אלברו מונטרו, באתר National Football Teams אלברו מונטרו, באתר FootballDatabase.eu
שון פריס

שון פריס (באנגלית: Sean Faris; נולד ב-25 במרץ 1982) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. פריס נולד ב-25 במרץ 1982 ביוסטון, טקסס, בנם של קתרין מילר ווורן סטיבן פריס. משפחתו הייתה ממעמד הפועלים והתגוררה בבית קטן ביוסטון; הוא עבר לאוהיו בגיל 12, שם למד בתיכון פדובה פרנציסקני בעיר פארמה ובבית ספר לדוגמנות ומשחק ברביזון (אנ') בקליבלנד. לאחר סיום לימודי התיכון עבר ללוס אנג'לס על מנת לפתח את קריירת המשחק שלו. בשנת 2001 הופיע בתפקיד קטן בסרט המלחמה של מייקל ביי, "פרל הארבור" ובתפקיד הראשי בסרט האימה "The Brotherhood II". בנוסף, שיחק במשך ארבעה פרקים בסדרה "לא לבושה" ברשת MTV. בשנת 2004 שיחק בסרט הנעורים "מסיבת פיג'מות" לצד שרה פקסטון. מ-2004 ועד 2005 שיחק בתפקיד הראשי בדרמת הנעורים "Life as We Know It" המבוססת על רומן מאת מלווין ברג'ס. בשנת 2005 שיחק בקומדיה המשפחתית "שלי, שלך, שלנו". בשנת 2008 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "לעולם אל תיכנע". באותה שנה גילם שחקן רוגבי בדרמת הספורט "חזק לנצח". בשנת 2010 שיחק במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "יומני הערפד". בשנת 2011 דיבב דמות במשחק הווידאו "Need for Speed: The Run" מסדרת "Need for Speed". בשנת 2013 החל לשחק בעונה הרביעית והחמישית של הסדרה "שקרניות קטנות", בתפקיד השוטר גבריאל הולברוק. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפשע "מהלך גורלי" (אנ'). ב-2014 התארח בסדרה "על טבעי". בשנת 2017 שיחק בסרט הטלוויזיה "The Joneses Unplugged" לצד מישה ברטון. ב-5 בספטמבר 2017, פריס והשחקנית שרי דיילי הודיעו שהם נישאו במהלך חגיגות הברנינג מן של אותה שנה. בנובמבר 2021, הם הודיעו באינסטגרם שהם מצפים לילד ראשון[דרושה הבהרה]. שון פריס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שון פריס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) שון פריס, באתר AllMovie (באנגלית) שון פריס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) שון פריס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Sean Faris, The Vampire Diaries Wiki (באנגלית)
דון מייניקי

דון מייניקי (באנגלית: Don Meineke; ‏30 באוקטובר 1930 – 3 בספטמבר 2013) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1952–1958. מייניקי נולד בעיר דייטון שבאוהיו, ובין השנים 1948–1952 למד באוניברסיטת דייטון. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה למעמד הגמר של "טורניר ההזמנה הלאומי" (NIT), אשר נחשב באותה תקופה לטורניר המכללות היוקרתי ביותר. בדראפט ה-NBA‏ 1952 נבחר על ידי קבוצת פורט ויין פיסטונס, במדיה שיחק ב-3 עונותיו הראשונות בליגה. בעונתו הראשונה קלע 10.7 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה היה לזוכה הראשון בתואר רוקי השנה ב-NBA. בעונת 1954/1955 העפיל עם הפיסטונס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול סירקיוז נשיונלס בתוצאה 3–4. בעונת 1955/1956 שיחק עבור רוצ'סטר רויאלס, ובעונת 1957/1958 חזר לשחק בקבוצה (אשר העתיקה את מקומה לסינסינטי) אחרי שנה אחת בה לא שיחק כלל. בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 27. ממוצעיו הכוללים לאורך 5 עונותיו ב-NBA הם 6.8 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA דון מייניקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ההודעה על פטירתו של מייניקי, באתר daytondailynews.com,‏ 4 בספטמבר 2013 רשימת הנבחרים בדראפט 1952, באתר basketball-reference.com איפה הם היום - דון מייניקי, באתר nbrpa.com,‏ 6 באוקטובר 2006 סטטיסטיקות הקריירה של מייניקי ב-NBA, באתר basketball-reference.com ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'וזף בבינסקי

ז'וזף ז'ול פרנסואה פליקס בבינסקי (17 בנובמבר 1857 – 29 באוקטובר 1932) היה נוירולוג צרפתי ממוצא פולני. הוא ידוע בעיקר בתיאור שלו משנת 1896 של רפלקס בבינסקי, רפלקס פתולוגי המעיד על נזק למסלול הקורטיקוספינאלי. בבניסקי שנולד בפריז, היה בנו של קצין פולני, אלכסנדר בבינסקי (1824–1889), ואשתו הנריטה ורן בבינסקה (1819-1897), אשר בשנת 1848 ברחו מוורשה לפאריס. בבינסקי רכש את התואר הרפואי שלו מאוניברסיטת פריז בשנת 1884. הוא הפך לתלמידו האהוב של פרופסור שארקו בבית החולים Salpetriere בפריס. מותו של שארקו ב -1883 הותיר את בבינסקי ללא תמיכה, ולכן הוא מעולם לא השתתף יותר בתחרויות אקדמיות. חופשי מחובות ההוראה, תוך כדי עבודה בבית החולים, הוא נותר עם מספיק זמן כדי להקדיש את עצמו לנוירולוגיה קלינית. הוא היה קלינאי מחונן שהיה תלוי במידה מזערית בבדיקות נוירופתולוגיות ובבדיקות מעבדה. באבינסקי התעניין גם בפתוגינזה של ההיסטריה, והיה הראשון שהציג קריטריונים מקובלים לאבחנה מבדלת להפרדת היסטריה ממחלות אורגניות וטבע את המושג הפיתיות. בשנת 1896, הוא דיווח לראשונה על מה שקרא לו "phenomène des orteils": גירוי כף הרגל כשיש פגיעה במסלולים הפירמידיים תגרום למתיחה של אצבעות הרגליים כלפי מעלה בזמן שהרפלקס הנורמלי יהיה כיווץ של האצבעות. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בבינסקי טיפל במקרים רבים של נוירולוגיה טראומטית בבית החולים Pitié. הוא היה פרופסור לנוירולוגיה באוניברסיטת פריז. בבינסקי כתב למעלה מ -200 מאמרים על הפרעות עצביות. עם ז'ול פרומנט הוא פרסם את ההיסטרופיתיאטיזם של נוירולוגיה דה גואר (1917), שתורגם לאנגלית ב -1918. באבינסקי פרסם כמה מעבודותיו בפולנית . עם פייר פאלאו, בבינסקי, בשם הבדוי "אולָף", כתב מחזה מטריד, Les détraquées, שהופיע לראשונה בתיאטרון Deux-Masques ב -1921. ההצגה כוללת רצח תלמידה צעירה בבית ספר לבנות על ידי מנהלת בית הספר והמורה למחול. בבינסקי נפטר באותה שנה כשני נוירולוגים פולנים גדולים, אדוארד פלטאו וסמואל גולדפלם. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת פרקינסון . בבינסקי זכה לראות את הישגיו בנוירולוגיה הצרפתית שזכו לשבחים בינלאומיים. הוא זכה בפרסים על ידי אוניברסיטת וילנה בליטא, על ידי האגודה האמריקאית לנוירולוגיה, ועל ידי חברות זרות אחרות. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף בבינסקי בוויקישיתוף ז'וזף בבינסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Joseph Babinski. nndb.com
הוניר

הוניר (בנורדית עתיקה: Hœnir) הוא אחד מאלי האסיר מהמיתולוגיה הנורדית. הוא מוזכר כאל שעזר לאודין בבריאת בני האדם. בריאת האדם מתוארת ב"חזון הנביאה" (Völuspá), הפואמה הראשונה באדה הפואטית. לפי הפואמה, הוניר, לודור ואודין מצאו את אסק ואמבלה, שני בני האדם הראשונים. כל אחד מהאלים העניק מתנה לבני האדם ומתנתו של הוניר הייתה הנפש. ישנם ויכוחים בנוגע לתרגום של הפואמה מנורדית עתיקה ובתרגומים אחרים נתן הוניר נתן לבני האדם את ההיגיון. לפי הפואמה הוניר יהיה אחד האלים היחידים שיזכו לשרוד את ראגנארוק. סיפור מקביל לבריאת העולם מתואר ב״הטעיה של גילבי״ באדה הפרוזאית, אך בסיפור זה במקומם של הוניר ולודור מוזכרים וילי ו-וה. היות שסנורי סטורלוסון, מחבר האדה הפרוזאית, הכיר את הפואמה, ישנה סברה שהוניר היה שם נוסף לאל וילי. במחזור החיים מסופר שהוניר ומימיר הועברו לידי אלי הואניר במסגרת החלפת בני ערובה בין אלי הואניר לאלי האסיר. הואניר מינו את הוניר למשרה בכירה, אך הוא נהג בהססנות והסתמך באופן מוחלט על עצותיו ושיקול דעתו של מימיר. לבסוף הואניר כרתו את ראשו של מימיר ושלחו אותו לאלי האסיר. מכתש הוניר בקליסטו, אחד מירחיו של צדק קרוי על שמו של האל. הוניר, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) MacCulloch, J.A.(2005). The Celtic and Scandinavian Religions. Cosimo, Inc. ISBN 1-59605-416-6. Hollander, Lee Milton. (Trans.) (2007). Heimskringla: History of the Kings of Norway. University of Texas Press. ISBN 978-0-292-73061-8
סרג'יו אולייניק

סרג'יו אולייניק (ברומנית: Sergiu Oleinic; נולד ב-25 בדצמבר 1985) הוא ג'ודוקא פורטוגזי יליד מולדובה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. אולייניק נולד במולדובה והחל להתאמן בג'ודו בגיל 9. בשנת 2003 הוא עבר לפורטוגל בעקבות אחיו הבוגר ולדימיר, וקיבל אזרחות פורטוגלית בשנת 2007. הוא מתאמן במועדון הג'ודו של ספורטינג קלאב דה פורטוגל תחת הדרכתו של פדרו סוארס. הוא ייצג את פורטוגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את גאורגי זנטראיה האוקראיני והפסיד לוונדר מתיאו הדומיניקני. מקור: תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי): גראנד פרי סמסון 2015: מדליית ארד גראנד פרי בודפשט 2015: מדליית ארד גראנד פרי זאגרב 2017: מדליית כסף סרג'יו אולייניק, באתר olympedia.org סרג'יו אולייניק, באתר איגוד הג'ודו העולמי סרג'יו אולייניק, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארני דיגרגוריו

ארנסט "ארני" דיגרגוריו (באנגלית: Ernest "Ernie" DiGregorio; נולד ב-15 בינואר 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1973–1978. מייקל דיגרגוריו הוא אחיינו. דיגרגוריו נולד בעיר נורת' פרובידנס שברוד איילנד, ובין השנים 1969–1973 למד בפרובידנס קולג'. בקבוצת הכדורסל של פרובידנס שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה לעתיד דייב גאוויט, ולצד שחקן האולסטאר לעתיד מרווין בארנס. בעונת 1972/1973 הוביל את קבוצתו לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדות המועדון, עם ממוצעים של 24.5 נקודות ו-8.6 אסיסטים למשחק. במשחק רבע הגמר קלע דיגרגוריו 30 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת מרילנד, ובחצי הגמר קלע 32 אך קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת ממפיס. בדראפט ה-NBA‏ 1973 נלקח דיגרגוריו בבחירה השלישית על ידי קבוצת באפלו ברייבס, במדיה שיחק בארבע עונותיו הראשונות בליגה. ב-1 בינואר 1974 קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 25 אסיסטים במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. בסיום עונתו הראשונה זכה בתואר רוקי העונה לאחר שקלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק והוביל את כל שחקני הליגה בממוצע אסיסטים למשחק (8.2) ובאחוזי קליעה מקו העונשין (90.2%). במהלך עונתו השנייה סבל מפציעה קשה בברכו, ומאז ועד לסיום הקריירה לא הצליח לשחזר את יכולתו מעונת הרוקי המוצלחת. בקיץ 1977, לאחר ארבע עונות עם הברייבס, הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, ובפברואר 1978 שוחרר וחתם על חוזה בבוסטון סלטיקס. בסיום עונת 1977/1978 פרש ממשחק, בגיל 27. ממוצעיו הכוללים לאורך חמש עונותיו ב-NBA הם 9.6 נקודות, 2.0 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק. מדיה וקבצים בנושא ארני דיגרגוריו בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות המכללות של דיגרגוריו, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1973, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המשחק בין באפלו לפורטלנד, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות הקריירה של דיגרגוריו ב-NBA, באתר basketball-reference.com מה קרה לארני דיגרגוריו, באתר celticslife.com,‏ 4 במאי 2011
אברהם תהומי

אברהם תהומי (1903–1990) היה מפקד בארגון ההגנה וממקימי האצ"ל. נולד בשם אברהם זילברג ליפה בת משה פייבישנקו ולזאב זילברג באודסה בשנת 1903. בתחילת שנת 1923 נשלח עם קבוצת צעירים מטעם "החלוץ" לאיסטנבול ומשם עלה לארץ ישראל. החל בעבודה כחלוץ ועסק בסלילת כבישים. הצטרף לארגון "ההגנה", והיה ממפקדי ההגנה בירושלים. היסטוריונים הסיקו שהוא זה שירה למוות, בשליחות ההגנה, ב-30 ביוני 1924, ביעקב ישראל דה האן, יהודי הולנדי, עורך דין במקצועו, שהצטרף לעדה החרדית, ונחשב לאויב מר של התנועה הציונית. תהומי עצמו הודה עשרות שנים לאחר הרצח שהיה מעורב ברציחת דה האן אך סירב לאשר את הטענה שהיה זה שירה את הכדורים. לדבריו, המשימה הוטלה עליו על ידי זכריה אוריאלי, מבכירי ההגנה בירושלים, שיישם את הוראתו של יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי. תהומי ופקודו אברהם גיורא קריצ'בסקי נשלחו לקורס מדריכים ארצי, קורס "איטליה 22", שהתקיים על הר הכרמל באוגוסט 1925 ונמשך 14 שבועות. היה זה קורס המפקדים הארצי היחידי שקיימה ההגנה בשנות העשרים. "הקבוצה הירושלמית" ובראשם אברהם תהומי ואברהם קריצ'בסקי הצטיינו באימונים ובליכוד הפנימי ביניהם. בשנת 1925 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים של ההגנה ולאחר מכן למפקד המחוז. היה אקטיביסט בדעותיו וחלק על העמדה הפסיבית, לדעתו, של ההגנה במאורעות תרפ"ט. תהומי נחשד בקשרים עם התנועה הרוויזיוניסטית ובכוונות להשתלט על ההגנה. תהומי זכה ליוקרה רבה בקרב מפקדי ההגנה בירושלים ועל-כן לא היה קל לראשי ההסתדרות להחליפו. באביב 1931 יצא תהומי לארצות הברית לעסקים פרטיים. בהגיעו לפיראוס ביטל הקונסול האמריקאי את האשרה שלו מסיבות רפואיות. תהומי חזר לארץ ישראל וביקש לשוב לתפקיד מפקד מחוז ירושלים, אך בהיעדרו נתמנה מפקד חדש, אברהם איכר. הסירוב להחזיר את תהומי לתפקידו גרם לתסיסה בקרב מפקדי ההגנה במחוז, והם פרשו יחד איתו והקימו באפריל 1931 את ארגון ב'. בין הפורשים היה פקודו אברהם גיורא קריצ'בסקי ושלום חיים הלוי. בשנת 1937, בניסיון לאחד את שני הארגונים, חזר להגנה, אך משציפיותיו מהאיחוד לא נתממשו פרש שוב מן ההגנה. מאותו חלק מארגון ב' שלא חזר ל"הגנה" קם ארגון האצ"ל. בשנת 1945 עקר לארצות הברית עם רעייתו ויקי לבית מוסיוף. השניים עסקו בסחר בינלאומי באבנים יקרות. ב-1968 שבו לישראל והקימו במזרח ירושלים מפעל לליטוש של יהלומים מלאכותיים ששווקו במזרח הרחוק. תהומי נקלע לקשיים, קיבל הלוואה מהבנק לפתוח התעשייה בישראל והתקשה לפרוע אותה. הוא נטש את המפעל וברח עם משפחתו להונג-קונג, שם חי עד לפטירתו בשנת 1990. שלמה נקדימון ושאול מייזליש, דה האן - הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל, הוצאת מודן, 1985.(הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אברהם תהומי בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "אברהם תהומי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2127 אברהם תהומי, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" מידע על אברהם זילברג - תהומי בקטלוג הספרייה הלאומית שלמה נקדימון, שני ראיונות עם אברהם תהומי, סריקת עיתון מראיונות שנערכו עם תהומי בביתו בהונג-קונג בין 1983–1984 "האצ"ל בחיפה האדומה" יהודה לפידות, תשס"ו, 2006 נתן כהן מראיין את אברהם תהומי, סרטון בערוץ "ארכיון המדור לתיעוד בעל פה, באוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים", באתר יוטיוב (אורך: 06:09:34) מכתבי תהומי, King David Auctions באתר בידספיריט שלמה נקדימון, שני ראיונות עם אברהם תהומי, סריקת עיתון מראיונות שנערכו עם תהומי בביתו בהונג קונג בין 1984-1983 ספר תולדות ההגנה ב', עמוד 257
חומר אפל קל

באסטרונומיה וקוסמולוגיה, חומר אפל קל (light dark matter) הוא כינוי לחלקיקי חומר אפל השייכים למחלקה של חלקיקים שמגיבים חלש יותר עם כוחות ושדות (כבידה ואחרים) מאשר הכוחות הגרעיניים בתוכם (WIMPs- Weakly interacting massive particles). על פי ההערכות, לחלקיקים אילו מסה הפחותה מ-1Gev. הם כבדים יותר מאשר חומר אפל חם (WDM-Warm Dark Matter, HDM-Hot Dark Matter) וקלים יותר מאשר חומר אפל קר (CDM-Cold Dark Matter). באופן יחסי, לחלקיקים אילו יש מסה גדולה ביחס לשאר החלקיקים במודל הסטנדרטי. בנוסף, אפשרות לבניית מודל של חומר אפל קל עשויה להתאפשר על ידי הנחת קיום של בוזוני אור חדשים. כלל החלקיקים שאוזכרו לעיל, הם חלק ממודל למדא-CDM, המודל המקובל כיום בקרב חוקרים להסבר תופעות ומאפיינים של היקום והיווצרותו. אחת ההנחות של המודל הוא קיומם של חלקיקי חומר אפל. חומר אפל הוא חומר היפותטי שקיומו מאפשר הסבר לתופעות כבידיות מסוימות. לפי הנחת החומר האפל, ישנם כמה סוגים שונים שלו, שחומר אפל קל מהווה אחד מהם. חקר חומר אפל קל נעשה נפוץ בקרב מדענים בשל התרומה הרבה של המחקר לביסוס מודלים ותאוריות שמסבירות את היווצרות היקום. Bertone, Gianfranco (2010). Particle Dark Matter: Observations, Models and Searches. Cambridge University Press. p. 762. Bibcode:2010pdmo.book.....B. ISBN 978-0-521-76368-4.
מנחם רקנאטי

רבי מנחם בן בנימין רקנאטי (או ריקאנטי; 1310-1250 ה'י'- ה'ע"א) היה מקובל ופוסק שחי בעיירה רקנאטי שבאיטליה. מעט ידוע על חייו. היה מראשוני המקובלים באיטליה. בכתביו ניכרת השפעתם של חסידי אשכנז: רבי יהודה החסיד ורבי אלעזר מגרמייזא וכן של הרמב"ן אותו הרבה לצטט בספריו. רבי מנחם הושפע רבות מהרמב"ם ומחכמת הפילוסופיה, שאותה ראה כמשלימה את חכמת הקבלה. ספרו העיקרי בקבלה הוא פירושו על התורה. לחיבורו זה הייתה השפעה על מקובלים בדורות שאחריו, והוא זכה לפירושו של רבי מרדכי יפה ואף תורגם ללטינית (במאה ה15 בידי המומר פלביוס מיתרידטס). פירוש על התורה על דרך הקבלה ספר על טעמי המצוות פירוש על התפילות ספר פסקי הלכות הנקרא 'פסקי הלכות - ריקנטי' רבי יעקב ישראל פינצי מרקנאטי. משה אידל, ר' מנחם רקנאטי המקובל, ירושלים תשנ"ח אפרים גוטליב, מחקרים בספרות הקבלה, תל אביב תשל"ו, עמ' 575-573 צביה רובין, המובאות מספר הזוהר בפירוש על התורה לר' מנחם רקנטי, ירושלים תשנ"ב מדיה וקבצים בנושא מנחם רקנאטי בוויקישיתוף מנחם בן בנימין רקנטי, דף שער בספרייה הלאומית רקנטי, מנחם בן בנימין, פירוש על התורה לר 'מנחם מרקנאטי, ‏רפג, באתר היברובוקס רקנטי, מנחם בן בנימין, טעמי המצות, ‏קושטאנדינא שד, באתר היברובוקס טקסט של הספר "פירוש הרקנאטי על התורה" מהדורה חדשה ומבוארת. מרדכי מרגליות (עורך כללי), "ר' מנחם מריקנטי", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, עמ' 1062-1061, באתר היברובוקס כתב יד, פירוש התורה לרקנאטי, וינה, מאה 14, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית כתב יד, פירוש התפילות, פריס, מאה 15, בפרויקט "כתיב" באתר הספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וונדר מתיאו

וונדר מתיאו (בספרדית: Wander Mateo; נולד ב-24 בדצמבר 1989) הוא ג'ודוקא דומיניקני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. מתיאו נולד בעיר סן חואן דה לה מגואנה שברפובליקה הדומיניקנית והחל להתאמן בג'ודו בגיל 9 בהדרכתו של דולסה מריה פניה. הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג וסיים במקום השביעי. הוא הודח בשלב רבע הגמר לאחר שני ניצחונות ושני הפסדים. בקרב הראשון הוא ניצח את רודריק קוקו מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את סרג'יו אולייניק הפורטוגלי וברבע הגמר הפסיד למסאשי אבינומה היפני. הוא נשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד לרישוד סובירוב האוזבקי והודח. וונדר מתיאו, באתר olympedia.org וונדר מתיאו, באתר איגוד הג'ודו העולמי וונדר מתיאו, באתר JudoInside.com פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.