laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורי כרמל

אורי כרמל (נולד ב-1965 בערך) הוא עורך דין ישראלי, כיהן בתפקיד ראש המחלקה לחקירות שוטרים (מח"ש) בין השנים 2011–2018. כרמל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר. התמחה בבית המשפט העליון. בשנת 1995 החל לעבוד כעורך דין במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה, וייצג את התביעה במשפטים פליליים רבים. ב-2005 מונה לממונה על עניינים פליליים בפרקליטות המדינה וכיהן בתפקיד זה עד 2008, שבה יצא ללימודים באוניברסיטת הרווארד. עם שובו מונה לסגן מנהל מח"ש, ובין השאר הוביל את החקירה בעניינו של ניצב אורי בר-לב, שנחשד בהטרדה מינית. בחודש מרץ 2011 מונה לראש מח"ש, במקומו של עו"ד הרצל שבירו. במהלך כהונתו צמצם את מספרם של קציני המשטרה המושאלים למח"ש, והחליפם באזרחים. בשנת 2012 נחקרו באזהרה במח"ש מעל 1,000 שוטרים, מתוך כ-2,000 תלונות שהוגשו. בתקופתו נחקרו פרשת פרשת אום אל-חיראן ופרשת ניצב רוני ריטמן. שתי פרשיות שעוררו מתיחות בין כרמל למפכ"ל רוני אלשיך. בשנת 2016 יצא לחופשת מחלה של כשנה, ובתקופה זו היה סגנו, משה סעדה, ממלא מקומו. באוקטובר 2017 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו כראש המחלקה לחקירות שוטרים, שנה לפני המועד המתוכנן, והוא פרש באפריל 2018. היו שפירשו את ההתפטרות, כבאה על רקע המתיחות שהייתה לו עם המפכ"ל. במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות. כרמל נשוי ואב לשלושה. תומר זרחין, אלי אשכנזי, ראש מח"ש חדש: אורי כרמל, באתר הארץ, 8 במרץ 2011 יניב קובוביץ, ראש מח"ש הפשיט את היחידה מהמדים, באתר הארץ, 24 בינואר 2014 גלי גינת ויוסי אלי‏, האיש ששלח שישה מניצבי המשטרה הביתה, באתר וואלה, 5 בפברואר 2015 אורי כרמל, באתר "תקדין" חזקי עזרא, "סיכוי סביר שהמשטרה תתפור תיק לאזרח", באתר ערוץ 7, 9 ביולי 2013 נטעאל בנדל ויהושע (ג'וש) בריינר, ראש מח"ש לשעבר: הפרקליטות צנזרה את העמדה שלפיה יש לטהר את שמו של אבו אל-קיעאן, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2020 על רקע המתיחות עם המפכ"ל, ראש מח"ש הודיע כי יפרוש בחודשים הקרובים, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2017 גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
אינה צ'וריקובה

אינה מיכאילובנה צ'וריקובה (ברוסית: Инна Михайловна Чурикова; ‏5 באוקטובר 1943, בשקיריה – 14 בינואר 2023, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסייה. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1991 הוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות. בעלת כל ארבע הדרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת. אינה צ'וריקובה נולדה בעיירה קטנה בבשקיריה. זמן קצר לאחר לידתה הוריה התגרשו. בשנות ה-50 עברה אינה עם אימה למוסקבה. לאחר סיום בית הספר אינה שכבר בילדותה רצתה להיות שחקנית ניסתה להתקבל לבית הספר למשחק. לאחר מספר ניסיונות היא התקבלה לבית הספר למשחק ליד תיאטרון מאלי וסיימה אותו בהצטיינות בשנת 1965. השחקנית החלה לעבוד בתיאטראות שונים במוסקבה. בשנת 1975 צ'וריקובה הוזמנה לתיאטרון לנקום על ידי מארק זכארוב והיא עבדה בתיאטרון זה עד שנותיה האחרונות. בשנת 1996 לצ'וריקובה הוענק פרס הפדרציה הרוסית עבור עבודתה בתיאטרון. עוד בהיותה סטודנטית בבית הספר למשחק צ'וריקובה החלה להצטלם בקולנוע. מספר שנים היא גילמה רק תפקידים קומיים זוטרים. פריצתה לתפקידים גדולים התרחשה בסרטי בעלה הבמאי אולג פנפילוב. הסרט הראשון שפרץ לתודעה כלל ארצית ובו היא שיחקה תפקיד ראשי היה סרט "התחלה" בה היא גילמה תפקיד של פועלת בית החרושת שחולמת להיות שחקנית ולשחק ז'אן ד'ארק. בסרט שולבו קטעים היסטוריים בה צ'וריקובה משחקת את ז'אן. עבור משחק בסרט זה היא הוכרזה "שחקנית השנה" בברית המועצות. במהלך צילומי הסרט היא התחתנה עם בעלה. לאחר הצלחתה בסרט זה צ'וריקובה המשיכה להשתתף בסרטי בלעה ושל במאים אחרים. בשנת 1984 היא זכתה לפרס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין עבור משחקה בסרט. היא ממשיכה להצטלם בקולנוע גם כיום, בשנת 2013. בשנת 2001 צ'וריקובה הייתה שותפה של בעלה בכתיבת תסריט לסרט על משפחת רומנוב. בשנים 2007-1009 השחקנית הייתה נשיאה של פסטיבל הקולנוע על שם אנדריי טרקובסקי. בשנת 2013, לקראת יובל ה-70 של השחקנית בטלוויזיה רוסית הוקרן סרט על פעילותה. צ'וריקובה מתה ב-14 בינואר 2023. מדיה וקבצים בנושא אינה צ'וריקובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינה צ'וריקובה אינה צ'וריקובה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אינה צ'וריקובה, באתר AllMovie (באנגלית) אינה צ'וריקובה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אינה צ'וריקובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אינה צ'וריקובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אן ד'ארק ומכשפה
The Young and the Hopeless

The Young And The Hopelss הוא האלבום השני של להקת הפאנק רוק "גוד שארלוט". הוא נחשב לאלבום הכי מצליח שלהם. האלבום יצא לאור בשנת 2002, ונמכר במעל ל-3,464,000 עותקים בארצות הברית ומעל ל-5 מיליון עותקים בעולם, מה שהופך אותו לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה. האלבום הגיע למעמד של פלטיניום משולש בארצות הברית ודורג במקום הראשון במצעד האלבומים של קנדה. בנוסף, הקליפ של השיר "Lifestyles Of The Rich & The Famous" זכה בפרס "בחירת הקהל" בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2003. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ג'ואל מאדן ובנג'י מאדן.  מידע על האלבום The Young and the Hopeless באתר MusicBrainz מידע על האלבום The Young and the Hopeless באתר AllMusic האלבום The Young and the Hopeless באתר Discogs האלבום The Young and the Hopeless באתר ספוטיפיי Australia "American Idiot Chart positions". australian-charts.com. נבדק ב-2008-06-24. "Billboard". Billboard. אורכב מ-המקור ב-2008-12-06. נבדק ב-2008-06-24. "Gold & Platinum Certification – September 2003". Canadian Recording Industry Association. אורכב מ-המקור ב-2010-07-29. נבדק ב-2010-08-21. acharts Sweden Switzerland United Kingdom(הקישור אינו פעיל) "British Album Chart". Chart Stats. נבדק ב-2008-06-24. "RIAA Certifications". Recording Industry Association of America. נבדק ב-2008-06-24. New Zealand Germany Disqueenfrance – Certifications Albums Argent - année 2004
סלסטיה

סֶלֶסְטְיָה (באנגלית: Celestia) היא תוכנה חופשית, המדמה גרמי שמיים בשלושה ממדים ומאפשרת תנועה וירטואלית בחלל. סלסטיה נמצאת בשימוש נרחב בהוראת האסטרונומיה ואומצה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית למטרה זו. סלסטיה היא תוכנה חוצת פלטפורמות וזמינה למערכות הפעלה מרובות, לרבות Microsoft Windows, לינוקס ו-OS X. התוכנה מציגה מאות אלפי גרמי שמיים רבים מסוגים שונים: פלנטות (לרבות פלנטות מחוץ למערכת השמש), כוכבים, ירחים, צבירי כוכבים, ערפיליות, גלקסיות, כוכבי שביט ועוד. קטלוג הכוכבים שהיא מבוססת עליו נבנה בפרויקט Hipparcos של סוכנות החלל האירופית, ומודל התנועה הפלנטרית הוא VSOP87 - מודל מדויק די הצורך להדמיה מדויקת של ליקויים. סלסטיה מאפשרת תנועה בין גרמי השמיים ומעקב אחריהם. אפשרויות המעקב מגוונות, וכוללות מעקב ממקום יחיד בחלל, מעקב מעל נקודה קבועה בפני השטח של גרם השמים, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס לגרם שמים נוסף, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס למסלול הגרם השמימי ועוד. סלסטיה מאפשרת תנועה בזמן בקצבים שונים, לפנים ולאחור, ועצירה של הזמן. לתוכנה אפשרויות סקריפטינג רבות, המאפשרות בניית מערך שיעור מוכן מראש, והיא מאפשרת לכידה של המוצג בה לתמונה או וידאו. ניתן לפצל את התצוגה לשתיים, אופקית או אנכית, וכך מתאפשר שימוש בשני צגים וגם השוואה שני גרמי שמיים, או מבט משתי נקודות שונות על אותו אירוע אסטרונומי. סלסטיה ניתנת להרחבה באמצעות תוספים, המאפשרים להעשיר את החוויה הוויזואלית (עם טקסטורות באבחנה גבוהה, שכבות אטמוספירה ומודלים תלת-ממדיים), הוספת אירועים שמימיים וספינות חלל. קיים מאגר גדול של תוספים חופשיים לשימוש, וקיימים גם תוספים מסחריים. אתר האינטרנט הרשמי של סלסטיה (באנגלית) הורדת התוכנה ממאגר תוכנות חופשיות SourceForge מאגר תוספים (חלקם בתשלום), סקריפטים ומידע רב
מרחב לינדלף

בטופולוגיה, מרחב לינדלף הוא מרחב טופולוגי שבו לכל כיסוי פתוח קיים תת-כיסוי בן-מנייה. זוהי גרסה חלשה של תכונת הקומפקטיות, הדורשת שלכל כיסוי פתוח יהיה תת-כיסוי סופי. המרחבים נקראים כך על שם המתמטיקאי הפיני ארנסט לאונרד לינדלף. הלמה של לינדלף קובעת שכל מרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת המנייה השנייה הוא מרחב לינדלף (אבל לא להפך). מרחב מטרי הוא מרחב לינדלף אם ורק אם הוא ספרבילי, אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת המנייה השנייה. לעומת זאת, קיים מרחב רגולרי לינדלף-תורשתית שאינו ספרבילי (Moore, 2006). (מרחב הוא לינדלף-תורשתית אם כל תת-קבוצה שלו היא לינדלף בטופולוגיה המושרית). כמה תכונות: תת-קבוצה סגורה של מרחב לינדלף היא מרחב לינדלף. הוכחה: יהיו X {\displaystyle X} מרחב לינדלף ו- V ⊆ X {\displaystyle V\subseteq X} תת-קבוצה סגורה. יהי U = { U α } α ∈ A {\displaystyle {\mathcal {U}}=\{U_{\alpha }\}_{\alpha \in A}} כיסוי פתוח של V {\displaystyle V} , במובן ש- V ⊆ ⋃ α ∈ A U α {\displaystyle V\subseteq \bigcup _{\alpha \in A}U_{\alpha }} . נבחין שאז U ∪ { V c } {\displaystyle {\mathcal {U}}\cup \{V^{c}\}} כיסוי פתוח של X {\displaystyle X} (הקבוצה V c {\displaystyle V^{c}} פתוחה כי V {\displaystyle V} סגורה). מכך ש- X {\displaystyle X} לינדלף נובע שקיים תת-כיסוי בן מנייה U ′ {\displaystyle {\mathcal {U'}}} , ונוכל להבחין כי U ′ ∖ { V c } {\displaystyle {\mathcal {U'}}\setminus \{V^{c}\}} הוא תת-כיסוי בן מנייה של U {\displaystyle {\mathcal {U}}} . לכן V {\displaystyle V} לינדלף. ◼ {\displaystyle \blacksquare } תמונה רציפה של מרחב לינדלף היא לינדלף. הוכחה: יהיו X , Y {\displaystyle X,Y} מרחבים טופולוגיים כך ש- X {\displaystyle X} לינדלף, ותהי f : X → Y {\displaystyle f\colon X\to Y} פונקציה רציפה. נטען ש- f ( X ) {\displaystyle f(X)} גם לינדלף. יהי U {\displaystyle {\mathcal {U}}} כיסוי פתוח של f ( X ) {\displaystyle f(X)} . נבחין שאז f − 1 ( U ) = { f − 1 ( U ) ∣ U ∈ U } {\displaystyle f^{-1}({\mathcal {U}})=\{f^{-1}(U)\mid U\in {\mathcal {U}}\}} מהווה כיסוי של X {\displaystyle X} . זה אף כיסוי פתוח של X {\displaystyle X} , שהרי כל U ∈ U {\displaystyle U\in {\mathcal {U}}} פתוחה ו- f {\displaystyle f} רציפה. מכך ש- X {\displaystyle X} לינדלף נסיק שקיים תת-כיסוי בן מנייה, כלומר שקיימות U 1 , U 2 , ⋯ ∈ U {\displaystyle U_{1},U_{2},\dots \in {\mathcal {U}}} כך ש- X = ⋃ i = 1 ∞ f − 1 ( U i ) {\displaystyle X=\bigcup _{i=1}^{\infty }f^{-1}(U_{i})} . מכיוון ש- f {\displaystyle f} היא על f ( X ) {\displaystyle f(X)} נסיק כי f ( X ) = ⋃ i = 1 ∞ U i {\displaystyle f(X)=\bigcup _{i=1}^{\infty }U_{i}} , ובכך מצאנו תת-כיסוי בן מנייה ל- U {\displaystyle {\mathcal {U}}} , ולכן f ( X ) {\displaystyle f(X)} לינדלף. ◼ {\displaystyle \blacksquare } מכפלה של שני מרחבי לינדלף אינה בהכרח לינדלף. למשל, הישר של סורגנפריי R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }} הוא לינדלף (אף על פי שאיננו מרחב מנייה שנייה), אולם ניתן להראות שהמכפלה R ℓ × R ℓ {\displaystyle \mathbb {R} _{\ell }\times \mathbb {R} _{\ell }} אינה לינדלף. ד"ר דניאלה ליבוביץ, ‏טופולוגיה קבוצתית, האוניברסיטה הפתוחה, 1997
נתן ארד

נתן ארד (7 במרץ 1930 – 25 בינואר 2022) היה לוחם הפלמ"ח במלחמת העצמאות, ממקימי קיבוץ יראון, מנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית ויושב ראש מועצת המנהלים של בתי הזיקוק לנפט. נולד בחיפה ב-1930 לפנינה ויצחק וילנצ'וק. אחיו היה בר-עתיד (ביל) וילנצ'וק. ב-17 בספטמבר 1943 נהרגה אמו בתאונת דרכים בעת שירותה כחיילת במלחמת העולם השנייה בחיל הנשים של הצבא הבריטי (ATS), במחנה ליד העיר צידון. סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בשנת 1947. מאוקטובר 1947 ועד יוני 1949 היה בשירות צבאי פעיל, תחילה במסגרת הכשרה מגויסת של הפלמ"ח, הכשרת הצופים דפנה, ולאחר מכן במסגרת צה"ל. בראשית שנת 1948 עבר קורס מ"כים בקיבוץ דליה. במלחמת העצמאות לחם בשורות הגדוד השלישי של הפלמ"ח, חטיבת יפתח, בין היתר בקרבות לשחרור הגליל, כיבוש טבריה, הגנת עמק הירדן, בדרך לירושלים, כיבוש לוד, מבצע דני ובשחרור המצור על הנגב במבצע יואב. בחודשים ינואר עד יוני 1949 עבר קורס קצינים של צה"ל, מחזור ה', במחנה "אליהו", דרומית לנתניה. בהמשך, במסגרת שירות המילואים, שירת עד ראשית שנת 1965 בסגל הפיקוד של גדוד 112, חטיבה 11; מרבית התקופה כמ"פ, ובשנתיים האחרונות כסמג"ד. לחם עם הגדוד במסגרת מבצע קדש בדרום סיני. בשנת 1957 עבר קורס מ"פים של צה"ל במחנה "אליהו". מסוף שנת 1968 ועד 1975 השתייך למסגרת מל"ח של פיקוד הדרום. המשיך לאחר מכן לשרת באג"ם מבצעים במטכ"ל עד לקבלת הפטור משירות מילואים. השלים תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות במכון הטכנולוגי על שם קרנגי בפיטסבורג שבארצות הברית, ותואר שלישי בהנדסת מערכות טכנולוגיות באוניברסיטה על שם ג'ורג' וושינגטון בעיר וושינגטון. בשנים 1956 עד 1977 עבד בחברת "מקורות", ובתפקידו האחרון היה מנהל אגף ההנדסה. בשנים 1965–1966 היה חבר בצוות משותף לחברת "מקורות", חברת החשמל, והוועדה לאנרגיה אטומית, שבדק את ההיתכנות של פרויקט (יזום על ידי הממשל האמריקאי וממשלת ישראל) לשילוב מתקני התפלת מי-ים עם אנרגיה גרעינית. בין השנים 1977 ו-1979 שימש מנכ"ל הרשות הלאומית לאנרגיה. בשנים 1984–1990 שימש מנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית. בין השנים 1990 ו-1996 היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת בתי זיקוק לנפט, יו"ר הוועד הפועל של חברת "כרמל אולפינים", וחבר בוועדה ממלכתית למינוי רואי חשבון בחברות ממשלתיות וקביעת שכרם. בין השנים 1996 ו-2002 היה יועץ עצמאי בנושאי אנרגיה ופרויקטים שונים, חבר בוועדת המניות של בנק המזרחי ודירקטור בחברות ציבוריות ופרטיות. ארד התגורר בתל אביב והיה נשוי לדיצה (לבית סלומון) עד מותה בשנת 2009. אב לשתי בנות: דפנה וארנה. אחד מנכדיו הוא הקולנוען עמרי שנהר. ארד נפטר ב-25 בינואר 2022 בגיל 91. נתן ארד, האתר הרשמי נתן ארד, באתר הפלמ"ח נתן ארד, באתר מוזיאון ראשון-לציון בר-עתיד (ביל) וילנצ'וק, באתר הפלמ"ח פנינה וילנצ'וק, באתר יזכור רשימת מנכ"לים באתר משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים
תמנון כחול-טבעות

תְּמָנוּן כחול-טבעות (שם מדעי: Hapalochlaena), הוא סוג שבו 3 או 4 מיני תמנון, החיים באוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי ובחופי אוסטרליה ויפן. תמנון כחול-טבעות משתייך למערכת הרכיכות ולמחלקת הסילוניות, ומזוהה כאחד היצורים הימיים הארסיים בעולם. התמנון חי בעיקר במים הרדודים לאורך החופים המערביים של אוסטרליה צורתו של תמנון כחול-טבעות עגולה כמו כל התמנונים, וגודלו ככדור גולף. לתמנון 8 זרועות שמתפצלות מרגל אחת, והוא נושם בעזרת זימים. שמו של התמנון ניתן לו בשל 50 הטבעות הכחולות שעל גופו. שאר גופו בצבע אפור ובז'. משקלו גופו כ-30 גרם. לתמנון ארס חזק ביותר, המשתק על ידי נשיכה את כל השרירים הרצוניים (לא כולל הריאות והלב). אדם שננשך ימות כעבור כ-90 דקות, אם לא יקבל טיפול. הארס של התמנון אגור בבלוטות הרוק שלו, וכאשר הוא תוקף הטבעות שעליו הופכות כחולות יותר. ארסו של התמנון, המיוצר על ידי חיידקים החיים בתוך בלוטות הרוק שלו, מכיל טטרודוטוקסין TTX, רעל/ארס הסותם את תעליות הנתרן של העצבים ומשתק את פעילותן. רעל זהה נמצא בכבד של דגי הנפוחית. לא נמצא נסיוב לארס זה. הארס בגופו חזק פי 1,200 מציאניד, ושיעורו עולה פי למעלה מעשרים על הכמות הדרושה כדי להרוג אדם. עוצמתו של ארס תמנון זה לפי מדד LD50 היא 0.3 מ"ג לקילוגרם מסת גוף. תמנון כחול-טבעות דרומי תמנון כחול-טבעות גדול תמנון כחול-טבעות מפוספס מדיה וקבצים בנושא תמנון כחול-טבעות בוויקישיתוף תמנון כחול-טבעות, באתר ITIS (באנגלית) תמנון כחול-טבעות, באתר NCBI (באנגלית) תמנון כחול-טבעות, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תמנון כחול-טבעות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תמנון כחול-טבעות, באתר GBIF (באנגלית) סכנה באוקיינוס: בעלי חיים ארסיים, החיים מתחת למים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2021 The evolution and origin of tetrodotoxin acquisition in the blue-ringed octopus (genus Hapalochlaena), ScienceDirect Convergent and parallel evolution in a voltage-gated sodium channel underlies TTX-resistance in the Greater Blue-ringed Octopus: Hapalochlaena lunulata, ScienceDirect How Not To Die In Australia Part 3: Sea Creatures, wordpress.com ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרויקט נהר ירושלים

פרויקט נהר ירושלים הוא שמה של יצירת אמנות שנוצרה בשנת 1970 על ידי יהושע נוישטיין, ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס. העבודה נחשבת ליצירת האמנות המושגית הראשונה שנוצרה בישראל. בשנת 1970 היה נויישטיין שותף, ביחד עם ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס ביצירתו של "פרויקט נהר ירושלים". במיצג, שנוצר בחסות מוזיאון ישראל, הושמעו קולות זרימה מוקלטים של מים על ידי רמקולים, במזרח ירושלים, באזור שלרגלי אבו תור ומנזר סנט קליר ועד נחל קדרון. הנהר הדמיוני לא רק יצר סביבת אמנות חוץ-מוזיאלית, אלא גם רמז, באופן אירוני, על תחושת הגאולה המשיחית שלאחר מלחמת ששת הימים, ברוח ספר יחזקאל (פרק מ"ז) וספר זכריה (פרק י"ד). תיעוד של העבודה הופיע במסגרת התערוכה "מושג + אינפורמציה" שנערכה במוזיאון ישראל בשנת 1971. יונה פישר, תיאר את העבודה בקטלוג התערוכה כפעולה המושגית הראשונה בישראל. ראו: גינתון, אלן, "העיניים של המדינה", אמנות חזותית במדינה ללא גבולות, מוזיאון תל אביב, תל אביב 1998, עמ' 32- 36. ראו: פישר, יונה (אוצר), מושג + אינפורמציה, מוזיאון ישראל, ירושלים
לואיס סאקר

לואיס סאקֶר (באנגלית: Louis Sachar; בעברית נקרא גם לואיס סצ'ר; ‏נולד ב-20 במרץ 1954, איסט מדאו, לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית) הוא סופר ילדים אמריקאי, זוכה מדליית ניוברי לשנת 1999 על ספרו "בּוֹרוֹת". סאקר רכש השכלה אקדמית בכלכלה ובמשפטים במכללת הייסטינגס של אוניברסיטת קליפורניה ובהמשך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיו החל בכתיבת ספרו הראשון Sideways Stories From Wayside School, ובמקביל עבד כמורה בבית ספר יסודי. ב-1999 זכה במדליית ניוברי על ספרו "בּוֹרוֹת". סאקר נשוי ואב לבת. מדיה וקבצים בנושא לואיס סאקר בוויקישיתוף לואיס סאקר, ברשת החברתית פייסבוק לואיס סאקר, ברשת החברתית Goodreads לואיס סאקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיס סאקר, באתר AllMovie (באנגלית) לואיס סאקר, באתר MusicBrainz (באנגלית) הספרים של לואיס סאקר, באתר "סימניה" Louis Sachar, הוצאת מקמילן, ‏19 במאי 2021 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יבגני ווצ'טיץ'

יבגני ווצ'טיץ' (ברוסית: Евгений Вучетич; ‏28 בדצמבר 1908 – 12 באפריל 1974) היה פסל סובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות 5 פעמים, פרס לנין בשנת 1970 ובשנת 1967 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. על פעילותו זכה במספר עיטורים. יבגני ווצ'טיץ' נולד בדנייפרופטרובסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) לאב ממוצא סרבי. לאחר מספר שנים המשפחה עברה לרוסטוב על דון. כבר בילדות התגלה לילד כישרון לציור. הוא למד בבית הספר לאמנויות ברוסטוב על דון וסיים אותה בשנת 1930. בשנים 1931-1933 ווצ'טיץ' השתלם בלנינגרד. כבר בשנת 1937 הוא הציג בתערוכה בפריז את פסלו "קלימנט וורושילוב על הסוס" וזכה במדליית זהב. בשנת 1935 הוא עבר למוסקבה והשתתף בניית בנייני ציבור לרבות הבניין החדש של הספרייה הממלכתית של רוסיה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה ווצ'טיץ' התנדב לצבא והשתתף קרבות. הוא קודם בדרגת קצונה ובשנת 1943 השתחרר עקב פציעה. הוא חזר למוסקבה והמשיך את התמחותו בפיסול. ווצ'טיץ' היה בין מייצבי הסגנון של קלסיציזם סטליניסטי. הוא עשה סדרה של פסלי ולדימיר לנין, יוסיף סטלין מדינאים ומפקדי צבא סובייטיים. ווצ'טיץ' נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. אנדרטת המלחמה הסובייטית (פארק טרפטו), ברלין, 1946 פסל לזכר אירועים של מלחמת העולם השנייה, אזור תעלת הוולגה-דון, 1953 פסל "נכתת חרבות למחרשות", ניו יורק, 1957 פסל של פליקס דזרז'ינסקי, מוסקבה מול בניין הק.ג.ב (1958) אמא מולדת, וולגוגרד, 1958-1967 אמא מולדת, קייב, 1972-1974 סדרת פסלי יוסיף סטלין (1952-1953) סדרת פסלי ולדימיר לנין (1970-1956) מדיה וקבצים בנושא יבגני ווצ'טיץ בוויקישיתוף סרט תיעודי על חייו של ווצ'טיץ' יבגני ווצ'טיץ', באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מונה מספר לכוכבים

מונה מספר לכוכבים (באנגלית: Number the Stars) הוא ספר ילדים מאת הסופרת האמריקאית לויס לאורי. הסיפור מבוסס על אירוע אמיתי: הצלת יהודי דנמרק בתקופת השואה. הספר זכה במדליית ניוברי, פרס ספרותי אמריקאי יוקרתי. שם הספר לקוח מפסוק בספר תהילים (קמז, ד). עיטור אנדרסן הוענק למתרגם על התרגום המופתי. הספר מתמקד באנמארי, ילדה בגיל 10 מקופנהגן, בירת דנמרק. עלילת הספר מתרחשת ב-1943, בזמן מלחמת העולם השנייה. הספר מתחיל כשאנמארי חזרה לביתה מבית הספר יחד עם אחותה קירסטי ושכנתה היהודייה אלן. הן נעצרו על ידי חיילים גרמנים. החיילים החליטו לשחרר אותן, והילדות חזרו לביתן וספרו להורים על המקרה. לאחר זמן מה, בחודש ספטמבר, אלן הגיעה לישון אצל אנמארי. אלן סיפרה שהוריה ברחו מקופנהגן בעקבות הגזירות שהטילו הנאצים. בלילה, הנאצים הגיעו לבית של משפחת אנמארי, וביקשו שיסגירו לידיהם את היהודים המתחבאים בבית. הנאצים קיבלו מידע שבבית זה מסתתרים יהודים, לפי רשימות שמצאו בבית הכנסת בו התפללו אלן והוריה. הוריה של אנמארי הכחישו שיש יהודים בביתם, וסיפרו שאלן היא בתם. לאחר מאורעות הלילה, אמה של אנמארי החליטה שתיקח את אנמארי, קירסטן ואלן לאחיה. אחיה הוא דייג שגר על הגבול בין דנמרק לשוודיה, שעוד לא נכבשה בידי הנאצים. כשהן הגיעו לביתו של הדוד, הוא שיקר להן שדודה גדולה של אנמארי וקירסטי, בשם בירדה, נפטרה. הדוד של אנמארי סיפר לה שההלוויה לדודה בירדה תתקיים באותו היום. אנמארי לא האמינה שהייתה לה דודה בשם בירדה, וגילתה שההלוויה היא רק תירוץ להביא יהודים לביתו של הדוד, ומשם להבריח אותם לשוודיה הנייטרלית. לפני ההלוויה הגיעו יהודים רבים לבית הדוד של אנמארי, ואמרו תהילים, למקרה שהנאצים ישאלו אותם מה הם עושים. כשהנאצים נכנסו לבית כדי לבדוק אם אכן מתקיימת שם הלוויה, הם רצו לראות את גופת המנוחה. אמה של אנמארי שיקרה לגרמנים, ואמרה שהדודה בירדה מתה ממחלה, ושקיימת סכנה לכך שהמחלה תתפשט אם תפתח את ארון הקבורה. הגרמנים נרתעו מלפתוח את ארון הקבורה ולהסתכן בהידבקות במחלה, ועזבו את הבית. לאחר שהגרמנים הלכו, היהודים עלו יחד עם הדוד של אנמארי לספינת הדיג שלו, וברחו מהמלחמה לשוודיה. הסיפור נגמר כשאנמארי מבקשת מאביה שישמור על שרשרת מגן דוד שהייתה שייכת לאלן, ושנשארה אצל אנמארי.
המשלחת הנורווגית-בריטית-שוודית לאנטארקטיקה

המשלחת הנורווגית-בריטית-שוודית לאנטארקטיקה (באנגלית: Norwegian–British–Swedish Antarctic Expedition) שיצאה לחקור את היבשת בשנים 1952-1949 הייתה המשלחת האנטארקטית הראשונה שהורכבה מצוות בינלאומי של מדענים. חברי הצוות באו מנורווגיה, משוודיה ומחבר העמים הבריטי. בראשות המשלחת עמד יוֹן שֶלְדֶרוּפּ יֵיבֶר (John Schjelderup Giæver), מדען נורווגי. מטרתה הייתה לקבוע, אם תנודות אקלים שנצפו בחוג הארקטי מופיעות גם באנטארקטיקה. בסיס שנודע בשם מאודהיים הוקם על מדף הקרח קואר בפברואר 1950. המשלחת הזאת הניחה את התשתית למשלחות האוסטרליות לאנטארקטיקה משנת 1954 עד ראשית שנות ה-60'. המשלחת הגיעה לאנטארקטיקה על ספינה בת 600 טון של ציידי כלבי-ים בשם "נורסל", שצוידה במנוע דיזל של צוללת גרמנית. במקביל אליה השתמשה המשלחת באונייה בת 24,000 טון, משום ש"נורסל" הייתה קטנה מכדי לשאת את כל הציוד והאספקה שנדרשו למשלחת האנטארקטית. נוסף לשתי האוניות, נכללו במשלחת שני מטוסי אוסטר קלים, שנועדו לטיסות סיור, וצוות של חמישה טייסים מחיל האוויר המלכותי הצטרף למשלחת לאייש אותם. ה"נורסל" יצאה לשלוש הפלגות הלוך-ושוב לאנטארקטיקה, בלוויית יחידה מוטסת נורווגית ושוודית לסייע בצילומי אוויר. המידע שהשיגה המשלחת עזר לקידום חקר הקרחונים, מטאורולוגיה וגאולוגיה. היא מצאה, ש"מפלס הים העולמי נשלט בעיקר על ידי מצב תכסית הקרח האנטארקטי." כמו כן שיפרו ממצאיה את הבנת השפעתן של תכסיות הקרח האנטארקטי על ויסות האקלים העולמי. המשלחת מצאה גם ראיה המצביעה על כך, שחלק מאנטארקטיקה (ארץ דרונינג מוד) היה מחובר בעבר לדרום אפריקה. עוד מחקרים מדעיים מצאו ראיה מוצקה לכך, שמזרח אנטארקטיקה היה סמוך לדרום אפריקה עד שלהי עידן היורה. יון גייבר, נורווגי, מפקד קבוצת החורפים ולטר כיט, שוודי, חוקר קרחונים ראשי, סגן המפקד גורדון דה קטרוויל רובין, אוסטרלי, גאופיזיקאי, תת-סגן המפקד נילס יורגן שומאכר, נורווגי, מטאורולוג ראשי גסטה לילייקוויסט, שוודי, עוזר מטאורולוג ארנסט פרדריק רוטס, קנדי, גאולוג ראשי אלאן ריס, בריטי, עוזר גאולוג צ'ארלס סוויתינבנק, בריטי, עוזר לחוקר קרחונים נילס רור, נורווגי, סוקר טופוגרפיה אובה וילסון, שוודי, קצין רפואה ברטיל אקסטרם, שוודי, מהנדס מכונות אגיל רוגסטאד, נורווגי, אלחוטן פטר מלבי, נורווגי, כלבן שלברג נילסן, נורווגי, טבח חברים נוספים שהצרטפו במועד מאוחר יותר: סטיג האלגרן לזלי קואר יון ילבארט ג'ון סנארבי Giaever, J. (1969). The White Desert: The official account of the Norwegian–British–Swedish Antarctic Expedition. Greenwood Pub Group. ISBN 0-8371-1318-0 Swithinbank, C. (1999). Foothold on Antarctica. Sussex, England: The Book Guild Ltd. ISBN 1-85776-406-4 Norwegian-British-Swedish Antarctic Expedition, 1949-1952 Page for the Norwegian Maudheim medal http://www.spri.cam.ac.uk/resources/expeditions/nbsx/ מכון סקוט לחקר הקוטב מכון סקוט