laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זאלה קראל וגשפר שנטל

זאלה קראל וגשפר שנטל (בסלובנית: Zala Kralj & Gašper Šantl) הם צמד מוזיקלי אשר חברו יחד בקיץ 2017 בעקבות חבר משותף אשר הכיר ביניהם. השיר הראשון אותו הקליט הצמד יחד הוא השיר "Valovi". עוד לפני שיתוף הפעולה בין השניים, עסקו קראל ושנטל במוזיקה. קראל ביצעה גרסאות כיסוי וכתבה שירים לעצמה, ושנטל ניגן בגיטרה עבור אמנים שונים ועסק בהפקה מוזיקלית. יחד מבצע הצמד מוזיקה המאופיינת כ-Trip Hop, מוזיקה אלקטרונית המנוגנת בלייב בעזרת סאמפלר או לופר. הצמד נבחר לייצג את סלובניה באירוויזיון 2019 עם השיר "Sebi" לאחר שגבר על 10 מועמדים אחרים בתחרות ה-EMA. לקראת התחרות החליט הצמד שלא יבצעו לשיר קידום הופעות ברחבי אירופה, כפי שנוהגים רוב המתמודדים לבצע. בנוסף, דיווחו השניים כי הופעתם באירוויזיון תישאר זהה להופעתם ב- EMA. מדיה וקבצים בנושא זאלה קראל וגשפר שנטל בוויקישיתוף זאלה קראל וגשפר שנטל, ברשת החברתית פייסבוק זאלה קראל וגשפר שנטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) זאלה קראל וגשפר שנטל, ברשת החברתית אינסטגרם זאלה קראל וגשפר שנטל, סרטונים בערוץ היוטיוב זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר ספוטיפיי זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר Last.fm (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר AllMusic (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר MusicBrainz (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר דיזר זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר Discogs (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר Genius זאלה קראל וגשפר שנטל, באתר טיידל (באנגלית) זאלה קראל וגשפר שאנטל ייצגו את סלובניה, באתר EuroMix הצמד הסלובני: מחמוד הוא המתמודד המועדף, באתר EuroMix
חרך ירי

חֲרַך ירי (בנטייה: חֲרַכֵּי ירי) הוא חריץ צר במעטה שריון של כלי רכב משוריין, חומה או קיר שמטרתו לאפשר ירי על האויב. על החָרָךְ להיות רחב מספיק כדי לאפשר דרכו ירי באמצעות קשת, רובה או מקלע, ועם זאת צר מספיק כדי שיהיה קשה מאוד לקלוע אל תוך החרך ולפגוע במי שנמצא מאחוריו (על-פי רוב מדובר בסנטימטרים בודדים). החרכּים מופיעים בדרך כלל בצורת חלון אנכי צר, המאפשר ליורה לבחור את מידת ההרמה (וכתוצאה מכך הטווח) של הירי. בימי הביניים הופיעו חרכי ירי בצורת צלב, שהִקנו לקשת מידה רבה יותר של חופש (שכן הוא קיבל גם אפשרות צידוד רחבה יותר). חרכּי ירי הופיעו כחלק מהביצורים כבר בעת העתיקה, והיו נפוצים במיוחד בתקופת ימי הביניים. הם שימשו גם בעת החדשה, עד ימינו, במוצבים, ביצורי פילבוקס ואפילו ברכב קרבי משוריין (למשל: בנגמחו"ן). ניתן לראות הבדל בולט בין חרכי ירי עתיקים לחרכים מודרניים: בעוד שחרכים עתיקים הם אנכיים, על מנת לאפשר ירי באמצעות קשת, הרי שחרכים מודרניים אופקיים בשל המבנה השטוח של המקלעים, והצורך לאפשר גזרת ירי רחבה. החל משלהי המאה ה-20, הולך ופוחת השימוש בחרכי ירי עם השימוש הגובר במערכות ירי בשליטה מרחוק (דוגמת הקטלנית והטייפון של רפאל), המאפשרת ירי מדויק ללא כל חשיפה ובכך מבטלת למעשה את הצורך בחרכי ירי. חרכי ירי מותקנים לעיתים גם על רכב קרבי משוריין וכלי רכב בשירות צבאי או מלחמתי. בתקופת מלחמת העצמאות נבנו בשני צידי המשוריינים חרכי ירי להפעלת נשק קל. רוחב החרכים: 11 ס"מ גובהם: 9 ס"מ. המרחק בין חרך לחרך: 66 ס"מ. ברכבים הגדולים נבנו חרכים נוספים לפנים ולאחור. במשורייני הפרפר הקטנים, היו שלושה חרכים בצידי הרכב ואחד במרכז הדלת האחורית. בתקופת האינתיפאדה השנייה הותקנו חרכי ירי לרובה סער ומקלע על הצריח הפסיבי של הנגמחון (נגמ"ש הנדסה/ביטחון שוטף ממוגן-גחון). ב-2006 הותקנו על חלק מדחפורי ה-D9R המשוריינים של צה"ל חרך ירי כדורי על דלת המפקד, המאפשרת לו להשיב באש כאשר הדחפור מותקף. חרך ירי במבצר דל אובו בנאפולי מגדל שמירה עגול שעליו פזורים חרכי ירי דוגמה לחרך ירי אנכי מודרני הצצה מבעד לחרך ירי בחומת ירושלים חרך ירי כדורי בדלת המפקד של דחפור די-9 בשירות צה"ל ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחיית מצרים

תחיית מצרים (בערבית מצרית: نهضة مصر, תעתיק: נהדת מצר) הוא פסל מונומנטלי שנוצר על ידי מחמוד מוח'תאר והוצב באתרו ב-1928, הפסל הלאומי הראשון שנוצר במצרים המודרנית, אחד מסמלי התנועה הלאומית המצרית. גובה הפסל נטו (ללא הכן עליו הוא ניצב) שמונה מטרים והוא עשוי מגוש גרניט ורוד. הפסל ניצב בכיכר אוניברסיטת קהיר. הפסל גדוש סמליות שעניינה העתיד הקם, המקושר לעבר הקדום ורב-ההוד של מצרים העתיקה, תוך שהוא דוחה את ההווה והעבר הקרוב, הקשור לאסלאם. גוש הגרניט ממנו הוכן הפסל נחצב במחצבה בסביבות אסואן שבדרום מצרים, אשר הייתה בשימוש בתקופות קדומות וכבר בחומריותו מצהיר על הקשר שלו למסורות הקדומות. הפסל מתאר שתי דמויות. ספינקס ופלאחית (איכרה) צעירה, הסומכת ידה האחת על גבו. הספינקס מסמל את הקשר בין המצריות המודרנית לעברה המפואר, הקדם-אסלאמי. בניגוד לספינקס בגיזה, המתואר כרובץ, הספינקס בפסל מותח את שתי רגליו הקדמיות בתנועת התעוררות ונראה כעומד לקום על רגליו, כמו הלאומיות המצרית באותה תקופה (כפי שבאה לידי ביטוי במהומות 1919 במצרים למשל). הפלאחית מייצגת את אם האומה, אשת העם, הגורם העממי המחובר לקרקע ומהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה - העממיות). היא נראית כמסירה את הרעלה מעל פניה וצופה על העתיד. גם בכך יש התרסה נגד האסלאם, כגורם מדכא ואנטי-לאומי. מוח'תאר יצר את הפסל בשנים 1928-1922, כתוצאה מרעיון שצמח משיחותיו עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול בפריז כעשור קודם לכן. כבר ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל, באותו שם, וזכה במדליית זהב. ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי. אולם, כוחות אסלאמיים שמרניים ובראשם המלך פואד, התנגדו לפסל המודרני-פרעוני, שעמד בסתירה לעקרונות ולמסורות האסלאם ואף הציג דמות אשה משוחררת. כך היה אתר הקמת הפסל לאתר התנגחות בין מפלגת הופד הלאומית-ליברלית לבין השמרנים. ביקורת נוספת שנמתחה על הפסל היא שמדובר בפרויקט מגלומני ועתיר תקציב (בפרט בשל התעקשותו של האמן על הובלת אבני גרניט ורודות מהמכרה הפרעוני באסואן), שאין בכוחה של הממשלה הענייה לממן והדבר אינו מוסרי ביחס לצורכי העם. כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל. ב-1926 שבה מפלגת הוופד לשלטון וקידמה במהירות ובנחישות את השלמת הפסל. הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי ליהודי מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא (בכירי הדת) של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת מקומית וזרה. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית. אולם מאוחר יותר, עם התחזקות הכוחות האסלמיים, תואר הפסל כיצירה פאגאנית המבקשת להתרפס מול האסתטיקה האירופאית ונטע זר שיש להסירו. באביב 1955 הורה גמאל עבד אל נאצר להסיר את הפסל ממקומו המרכזי ולהעתיקו לשולי העיר, לשכונת גיזה, תוך הנמכת כן הבסיס שלו משבעה מטרים לשניים בלבד. כיום ניצב הפסל בכיכר גשר האוניברסיטה, מול הכניסה לאוניברסיטת קהיר בגיזה, בדרך גן החיות. בשנים 1997-1998 עבר הפסל שיפוץ וניקוי יסודי. ישראל גרשוני, פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים; תל אביב: עם עובד, תשס"ו 2006 מדיה וקבצים בנושא תחיית מצרים בוויקישיתוף ישראל גרשוני, אמנות ולאומיות: מחמוד מוח'תאר והקמת הפסל תחיית מצרים גיא בכור, תעלומת האריות ופתרונה יורם מיטל, "תחיית מצרים" והמאבק לכינונה כאומה מודרנית, מכון ון ליר בירושלים
תומר שחורי

תומר שחורי (22 בפברואר 1985 – 16 ביולי 2018) היה שחקן וקומיקאי ישראלי. שחורי נולד בתל אביב. הוא החל ללמוד רפואה בלוס אנג'לס, שם סיים את תוארו הראשון בתחום באוניברסיטת קליפורניה, ובמקביל לקח שם קורסים במשחק ותסריטאות בבית ספר למשחק. לאחר מכן סיים תואר שני בחינוך באוניברסיטת LMU, ועסק שם בקולנוע; הקים תוכנית קומית ברשת הטלוויזיה של האוניברסיטה בשם "Mane Squeeze" אשר בעקבותיה החליט למנף קריירה כשחקן בלוס אנג'לס, שיחק בסרטי הקולנוע בתפקיד מרכזי, ודיבב סדרה מצוירת בשם "Zombie Explosion Murder Die". תומר חזר לישראל ב-2012, שם קריירת המשחק שלו זכתה להצלחה רבה, ותומר השאיר את חותמו על הבמה, ברשת, בטלוויזיה, בקולנוע, וזכה להכרה מקצועית. את התפקיד המשמעותי הראשון שלו בטלוויזיה עשה שחורי בשנת 2013, כאשר שיחק את דמותו של ניר שכנר בסדרת הטלוויזיה "פרופיל 64". ב-2014 השתתף בשני סרטונים ויראליים שזכו למאות אלפי צפיות: "תכל'ס הוט" ו"החלום של גלעד", של שרוטונים שתרמו להגברת רמת החשיפה של תומר בציבור. ב־2016 היה שחקן אורח בסדרות "מפלצות קטנות" ו"עקרון ההחלפה". ב־2017 גילם את הדמות הראשית בסרט הישראלי "מסע הטבעת" לצד עמית פרקש וישראל אטיאס. ב־2018 שיחק את פרדי ב"משיח" והיה שחקן אורח בסדרה "ככה זה". ב-16 ביולי 2018 נפטר שחורי בגיל 33 ממחלת סרטן המוח אשר חזרה כתוצאה מהקרנות שבוצעו בילדותו. ב־2019 עלתה העונה השלישית של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי", אליה הצטלם שחורי טרם מותו, לתפקיד אריק, העובד במזנון הקולנוע לצד מור. בנוסף, באותה שנה עלו הסדרות "פאנץ'" ו"לה פמיליה" שבהן שחורי השתתף כשחקן אורח. ב-4 בספטמבר 2019 נערך בבית יד לבנים בתל אביב מול אולם מלא, ערב לזכרו של תומר בשם "לצחוק עם תומר", בהפקת יוני פליישמן ובהנחיית אורן ריחני. הופיעו חבריו האמנים, ביניהם אנסמבל "ציפורלה". נשאו דברים קולגות למקצוע, ביניהם גורי אלפי ואריק לובצקי, והוצגו קטעים מתוך סדרות, סרטים וקטעי תיאטרון של תומר. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מסע הטבעת היו שם Scrambled I Snatched Andy Warhol Salad Days Star Tails Candy For Kali Adult Situations פרופיל 64 (2013) עקרון ההחלפה (2016) מפלצות קטנות (2016 - 2019) האחיות המוצלחות שלי (2018) משיח (2018) לה פמיליה (2019) The Bruist Spring בושת (פיילוט) !Zombie Murder Explosion Die Mane Squeeze - מפיק ראשי, במאי, כותב ושחקן אנסמבל חלום ליל אמצע הקיץ המחזאים 9 יצירת מופת Hauptmann סלון כלות The Last Days of Judas Iscariot Dr. Sinistar - Superheroes Skits'n Giggles Eavesdropper Funeral Parlor The Pillowman MANIACT SHOW‏ (2013-2018) אתר האינטרנט הרשמי של תומר שחורי תומר שחורי, ברשת החברתית פייסבוק תומר שחורי, ברשת החברתית אינסטגרם תומר שחורי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אינה טוקר, השחקן תומר שחורי הלך לעולמו בגיל 33, באתר ynet, 16 ביולי 2018
קרייזלר E קלאס

קרייזלר E קלאס (באנגלית: Chrysler E-Class) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית קרייזלר, אשר יוצרה בין השנים 1982–1984 (משנת המודל 1983). סך הכול יוצרו 71,495 יחידות. 4 דלתות. 5 נוסעים. מנוע בנזין. מנוע הנעה קדמית. 39,258 יחידות (שנת המודל 1983). 32,237 יחידות (שנת המודל 1984). "קרייזלר E קלאס" "קרייזלר E קלאס" "קרייזלר E קלאס" קרייזלר מדיה וקבצים בנושא קרייזלר E קלאס בוויקישיתוף James Flammang, Ron Kowalke, Standard Catalog of American Cars 1976-1999, Krause Publications, 1999, ISBN 0-87341-755-0. "קרייזלר E קלאס", שנת 1983 lov2xlr8.no/brochures/mopar/88ec/88ec.html "קרייזלר E קלאס" motorauthority.com/news/1071328_guilty-pleasure-chrysler-e-class "קרייזלר E קלאס" curbsideclassic.com/curbside-classics-american/curbside-classic-1983
מחמוד מוח'תאר

מחמוד מוח'תאר (בערבית מצרית: محمود مختار; 10 במאי 1891 – 28 במרץ 1934) היה פסל מצרי, חלוץ הפיסול המצרי המודרני. מוח'תאר ביטא ביצירתו את רעיונות התנועה הלאומית המצרית, בהם החיבור בין ההווה והעתיד לבין העבר הקדם-אסלאמי של מצרים העתיקה והחיבור בין ההוד ההיסטורי לגורם העממי המחובר לקרקע המהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה – העממיות). יוצר הפסל "תחיית מצרים". נולד בכפר בדלתא של הנילוס, בילדותו עבר לקהיר עם אמו. ב-1908 נפתח בקהיר בית הספר לאמנויות יפות (בדגם של אקול דה בוזאר בפריז ועם מורים מצרפת) ומוח'תאר התקבל למחזור הראשון. הוא סיים את בית הספר ב-1911 ועבר לפריז להמשך לימודים באקול דה בוזאר. הוא היה התלמיד הערבי הראשון במוסד. ב-1914 סיים את חוק לימודיו ונשאר בפריז כאמן עצמאי. בפריז התיידד עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול, מראשי מפלגת הופד והלאומיות המצרית (בהמשך יצר מספר פסלים של זע'לול). בשיחותיהם עלתה היוזמה ליצור פסל שיסמל את הלאומיות המצרית בהקשריה למצרים העתיקה. ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל שיהיה לימים "תחיית מצרים" וזכה במדליית זהב. ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי ובגודל מונומנטלי של שמונה מטרים. מוחת'אר התעקש על שימוש באבני גרניט ורודות מייכרו במכרה הפרעוני באסואן, צעד שייקר מאוד את ההקמה. כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל, כתוצאה מהצטמצמות כלכלית כמו גם משמרנות אסלאמית. ב-1926 שבה מפלגת הוופד לשלטון וקידמה במהירות ובנחישות את השלמת הפסל. הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס (כיכר רעמסס) בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי ליהודי מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא (בכירי הדת) של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת מקומית וזרה. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית. מעמדו של מוח'תאר ירד לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, עלייתו של גמאל עבד אל נאצר לשלטון והקמת קע"מ שדגלה בפאן-ערביות אסלאמית על פני הלאומיות המצרית. אולם, במהלך שנות השישים שבה ועלתה קרנו. הוא הוגדר על ידי שר התרבות תרוואת עוכאשה כפָּסָל הלאומי ויצירתו הוגדרה כמבטאת אותנטית של העממיות המצרית. ב-1962 חנך משרד התרבות המצרי את מוזיאון מוח'תאר להצגת כל יצירותיו באי ג'זירה במרכז קהיר, ליד בית האופרה של קהיר. היה זה המוזיאון הראשון בעולם הערבי שהוקדש לאמן בודד. כן הוציא השלטון באותו מעמד בול דואר מיוחד לכבודו. ישראל גרשוני, פירמידה לאומה: הנצחה, זיכרון ולאומיות במצרים במאה העשרים; תל אביב: עם עובד, תשס"ו 2006 מדיה וקבצים בנושא מחמוד מוח'תאר בוויקישיתוף אתר מוזיאון מחמוד מוח'תאר ישראל גרשוני, אמנות ולאומיות: מחמוד מוח'תאר והקמת הפסל תחיית מצרים
הר מאסיב (אלברטה)

הר מאסיב (באנגלית: Massive Mountain) הוא הר בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה. ההר ממוקם ברכס מאסיב, 2.9 ק"מ צפונית מזרחית להר ברט, ו-2 ק"מ דרומית מזרחית להר פיילוט; ממערב לעמק נהר בואו. גובהו של ההר 2,435 מטרים מעל פני הים; ההר מתנשא לגובה של 88 מטרים מעל סביבתו. שמו של ההר ניתן לו בשנת 1918, והוא נקרא כך בשל גודלו (המאסיביות שלו). לפי מקור אחר שמו של ההר ניתן לו בשל מסילת עיתוק בשם זה הסמוכה להר. מדיה וקבצים בנושא הר מאסיב בוויקישיתוף הר מאסיב באתר אנציקלופדיית ההרים הקנדים מפת אזור הר מאסיב הר מאסיב באתר peakfinder הר מאסיב באתר peakbagger הר מאסיב באתר summitpost מסלול הטיפוס על ההר באתר explor8ion תיאור מסלול הטיפוס על הר מאסיב ותצלומים ממסלול הטיפוס תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור הר מאסיב (לפי גבהים) מידע גאוגרפי והיסטורי אזור ההר מידע על מיקום ההר לפי מקור אחר ההר מתנשא לגובה של 117 מטרים מעל סביבתו מידע היסטורי על ההר
הר מאסיב

האם התכוונתם ל... בקנדה: הר מאסיב (אלברטה) – הר בהרי הרוקי הקנדיים ברכס מאסיב בפרובינציית אלברטה רכס מאסיב – רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה בארצות הברית: הר מאסיב (קולורדו) – הר במדינת קולורדו
ריטה רוזאני

ריטה רוזאני (באיטלקית: Rita Rosani ‏; 20 בנובמבר 1920 – 17 בספטמבר 1944) הייתה מורה ופרטיזנית יהודייה-איטלקייה שנרצחה על ידי שוטר מהמשמר הלאומי הרפובליקאי של איטליה (אנ') בזמן מלחמת העולם השנייה, לאחר שנפצעה בקרב מול חיילי הוורמאכט בגבעות שליד ורונה. לאחר מותה הוענקה לה מדליית זהב לאומץ צבאי של איטליה (אנ'). נולדה בטריאסטה למשפחה יהודית שהיגרה מצ'כוסלובקיה (במקור רוזנצווייג). לאחר השלמת לימודיה החלה ללמד בבית ספר יסודי יהודי בטריאסטה. החל מ-1938 סבלה יחד עם משפחתה מרדיפות המשטר הפשיסטי אך המשפחה נשארה בעיר. רק לאחר הסכם הפסקת האש בסתיו 1943 שכנעה את משפחתה לעבור לעיירה קטנה בפריולי ובכך הצילה אותם מגירוש למחנות שהיה מנת גורלם של יהודי טריאסטה. תחילה עסקה בפעילות מחתרתית אנטי פשיסטית באזור העיר פורטוגרוארו (אנ') ולאחר מכן הצטרפה לתנועת ההתנגדות הפרטיזנית האיטלקית ופעלה בנפת ורונה, באזור ואלפוליצ'לה (אנ') שמצפון-מערב לוורונה, ובאזור זביו (אנ') שמדרום-מזרח לוורונה. לאחר שנה של פעילות באזור, בעת ששהתה יחד עם עוד כ-15 פרטיזנים באזור מונטה קומונה (Monte Comune), הנמצא כ-12 ק"מ צפונית לוורונה (בקומונה גרצאנה (אנ')), כותר המחבוא שלהם על ידי חיילים גרמנים ואנשי המשמר הלאומי. לרוזאני הוצע לנסות להימלט מהמקום יחד עם מספר לא חמושים שהיו במקום, אך היא סירבה ונלחמה עם חבריה כשהיא חמושה ברובה מוסקט. היא נפצעה בקרב ונשבתה. לאחר מכן נורתה בראשה על ידי איש המשמר הלאומי ומתה. הרוצח נשפט ב-1945 ל-20 שנות מאסר, אך שוחרר זמן קצר לאחר תחילת ריצוי עונשו. רוזאני עוטרה לאחר מותה במדליית הזהב לאומץ צבאי של איטליה – העיטור הצבאי הגבוה ביותר בדרגתו. רוזאני היא האישה היחידה שעוטרה במדליה זו. ב-2014 יצא לאור ספר ביוגרפי אודותיה מאת ליביו איזק סירוביץ, בשם: "“Non era una donna, era un bandito” Rita Rosani, una ragazza in guerra". דמותה של רוזאני מופיעה גם ברומן הבדיוני של אליסון ריצ'מן, "גן המכתבים" (The Garden of Letters), שיצא לאור ב-2014 ותורגם לעברית. מספר רחובות בערים שונות באיטליה נקראו על שמה: בטריאסטה, בורונה – שני רחובות בחלק הצפוני של ורונה – בשכונות הנמצאות לרגלי מונטה קומונה. ברומא – בפרוורים הצפון-מערביים של העיר. על שמה בית ספר יסודי הנמצא בדרך סנטיני בוורונה. פארק ציבורי בוורונה נקרא על שמה ומוצבת בו לוחית זיכרון. לוחיות זיכרון הוצבו לזכרה במקום בו נרצחה במונטה קומונה, בבית הספר בו לימדה בטריאסטה ובבית הכנסת בוורונה. מדיה וקבצים בנושא ריטה רוזאני בוויקישיתוף ריטה רוזני, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה ריטה רוזאני, באתר הפרטיזנים האיטלקים (באיטלקית) Anche ATVL partecipa al ricordo della battaglia del Monte Comun nella quale morì la maestra ebrea Rita Rosani, ,תיאור הקרב במונטה קומונה, באתר ארגון המתנדבים הטוסקני לשחרור לוקה (באיטלקית) ROSANI Rita, באתר נשיאות איטליה Italy, באתר JPEF “Non era una donna, era un bandito”, באתר הוצאת הספרים Cierre edizioni A school called Rosani, בבלוג "Notes From Verona", ‏5 בספטמבר 2014 ריטה רוזני, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
גביע המדינה בכדורסל 2007/2008

גביע המדינה בכדורסל לעונת 2007/2008 היא התחרות ה-48 מאז היווסדו של המפעל. הפועל ירושלים זכתה בגביע המדינה השני ברציפות והרביעי בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב. הפועל ירושלים, תחת המאמן דן שמיר, זכתה בגביע המדינה השני ברציפות והרביעי בתולדותיה. הגמר הציג את אחד המהפכים הגדולים בתולדות גביע המדינה. מכבי תל אביב הובילה על הפועל ירושלים 45-67 בדקה ה-26. ירושלים צימקה מעט לקראת סיום הרבע השלישי וברבע הרביעי רצה 16-38 בדרך לניצחון 89–93 בסיום כשג'יימי ארנולד קולע 29 נק' לזכות הפועל ירושלים וטימי באוורס, דרור חג'ג' וגיא פניני מובילים את המהפך ונותנים לירושלים ולדן שמיר גביע שני ברציפות. מכבי תל אביב סירבה להשתתף בטקס הענקת הגביע. אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי, עמודים 478-481 הפועל ירושלים-מכבי תל אביב: המהפך! גמר גביע המדינה 2008. שדר: עמית הורסקי, ערוץ היוטיוב של עמית הורסקי מערכת ONE, ‏הפועל ירושלים מחזיקת הגביע 2007–2008, באתר ONE‏, 7 בפברואר 2007 המידע באדיבות אלישע שוחט, ספר הכדורסל הישראלי עשרת גמרי הגביע הגדולים בהיסטוריה, אתר מנהלת הליגה, 15 בפברואר 2012
הר מאסיב (קולורדו)

הר מאסיב (באנגלית: Mount Massive) הוא ההר השני בגובהו בהרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, וההר השני בגובהו בהרי מדינת קולורדו שבארצות הברית. ההר, שגובהו 4,298 מטרים מעל פני הים (והוא מתנשא לגובה של 604 מטרים מעל סביבתו) ממוקם ברכס סאוואץ', באזור הטבע הבראשיתי הר מאסיב (שמהווה חלק מהיער הלאומי סן איזאבל). הר מאסיב נמוך מהר אלברט (ההר הגבוה בהרי הרוקי) ב-3.7 מטרים, וגבוה מהר הרווארד (ההר השלישי בגובהו) ב-2.1 מטרים. הר מאסיב הוא ההר השלישי בגובהו בארצות הברית הרציפה (ארצות הברית למעט אלסקה, הוואי והטריטוריות של ארצות הברית), לאחר הר ויטני והר אלברט. שמו של ההר ניתן לו בשל גודלו (המאסיביות שלו) - להר חמש פסגות שגובה כל אחת מהן עולה על 4,300 מטרים. אורכו של ההר גדול הממדים עולה על 4.8 קילומטרים, ושטחו של ההר שמעל גובה זה גדול מכל הר אחר בארצות הברית הרציפה. הר מאסיב מופה לראשונה בשנת 1873 במסגרת הסקר שבוצע על ידי פרדיננד ואנדוויר היידן של מערב ארצות הברית. חבר משלחת הסקר הנרי גאנט (Henry Gannet) היה הראשון שהעפיל לפסגת ההר. בשנת 1901 הוצע לקרוא לפסגה הגבוהה ביותר של ההר - "הר מקינלי" (Mount McKinley), וב-1916 התקבלה ההחלטה לקרוא לפסגה זו פסגת גאנט (Gannett Peak). לאור התנגדות תושבי האזור החלטה זו בוטלה בשנת 1922. בשנת 1961 הוצע לקרוא להר בשם "הר וינסטון צ'רצ'יל" אולם לא התקבלה החלטה רשמית בעניין זה. מאחר שהפרש הגבהים בין הר מאסיב להר הסמוך לו (הר אלברט) הוא 3.7 מטרים בלבד, הייתה מחלוקת בשאלה מי הגבוה משני ההרים, וחסידי הר מאסיב בנו ערימת אבנים גדולה על הפסגה על מנת להגביר את גובהה, בעוד שחסידי הר אלברט הרסו את הערימה. שביל הליכה שאורכו 21.9 קילומטרים מוביל לפסגת ההר ובחזרה ממנה (שביל מעגלי). באזור הטבע הבראשיתי מצויים מספר אגמים קרחוניים. מורדות ההר מכוסים ביערות אורן, אשוחית ואשוח. בעלי החיים המצויים בהר הם: הפיקה האמריקאית, עז הרי הרוקי, איילים קנדיים, איילים פרדיים שחורי-זנב, אייל קורא, ומרמיטות זהובות-בטן. מדיה וקבצים בנושא הר מאסיב בוויקישיתוף הר מאסיב באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר מאסיב באתר peakbagger הר מאסיב באתר summitpost הר מאסיב - תצלומי המסלול באתר מסלולי הליכה בקולורדו (hikingincolorado) תיאור מסלול הטיפוס על הר מאסיב מידע גאוגרפי והיסטורי תיאור ההר ההיסטוריה של שם ההר סטוארט גרין, עובדות על הר אלברט קן ג'נינגס, מדוע גובהו של הר חשוב בקולורדו
בירגיטה, נסיכת שוודיה

בירגיטה, נסיכת שוודיה (בשוודית: Birgitta, Prinsessa av Sverige och Hohenzollern; נולדה ב-19 בינואר 1937) היא נסיכה שוודית. בירגיטה נולדה ב-19 בינואר 1937 בארמון האגה בסטוקהולם, כבתם השנייה של הנסיך גוסטב אדולף, דוכס וסטרבוטן, בנו של גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה, וזיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, בתם של קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה - נכדה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין. בירגיטה היא מורה להתעמלות בהכשרתה. ב-1959 היא נסעה לגרמניה על מנת לבקר חברים ובני משפחה, שם הכירה את בעלה לעתיד במהלך מסיבת קוקטייל, וב-15 בדצמבר 1960 הוכרז על אירוסיה ליוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן. החתונה נערכה בארמון משפחת המלוכה ב-25 במאי 1961, השושבינות שלה היו אחותה הנסיכה כריסטינה ובת דודתה בנדיקטה, נסיכת דנמרק. היא היחידה מבין אחיותיה שנישאה לנסיך, בן משפחת מלוכה כמיטב המסורת ולא נישאה לבן מעמד אצולה פחות ממשפחתה. לאחר נישואיה היא המירה את דתה לנצרות קתולית בהתאם לנסיכות הוהנצולרן, נולדו לה שלושה ילדים. ב-1960 התלוותה לאחותה דזירה ולסבה גוסטב השישי אדולף, מלך שוודיה לביקור בארצות הברית, היא מעורבת במספר ארגוני גולף וארגוני צדקה מחוץ לשוודיה, היא חברה במועצת המנהלים של "החברה השוודית-בריטית המלכותית לגולף" (the (British) Royal Swedish Golfing Society), היא מנהלת את תחרות הגולף "גביע הנסיכה בירגיטה" הנערכת במיורקה. ב-25 במאי 1961 התחתנה בירגיטה עם יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן, ממנו נולדו להם שלושה ילדים: קרל כריסטיאן, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1962) דזירה, נסיכת הוהנצולרן (נולדה ב-1963) הוברטוס, נסיך הוהנצולרן (נולד ב-1966) מדיה וקבצים בנושא בירגיטה, נסיכת שוודיה בוויקישיתוף Princess Birgitta and Family, Current Events Part 1: December 2002 - באתר The Royal Forums [1] [2] [3]
דניאל ריגבי

דניאל ריגבי (באנגלית: Daniel Rigby; נולד ב-6 בדצמבר 1982) הוא שחקן וקומיקאי אנגלי. הוא זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד אריק מורקמב בסרט הטלוויזיה "אריק וארני" משנת 2011. ריגבי נולד בצ'ידל הולם שבמנצ'סטר רבתי. הוא למד בבית הספר צ'ידל הולם ולמד אמנות הבמה בסטוקפורט קולג'. אחר כך נרשם ללימודי משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. ריגבי עבד כסטנדאפיסט והופיע בפסטיבל לטיטיוד. ב-2007 זכה בפרס "Laughing Horse New Act of the Year", והיה מועמד לפרס "So You Think You're Funny". עוד ב-2007 החל לקבל תפקידים בטלוויזיה והופיע בסדרת הדרמה התקופתית "Lilies" של ה-BBC. ב-2011 זכה ריגבי בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות הקומיקאי אריק מורקמב בסרט "אריק וארני", כשהמועמדים האחרים היו מאט סמית ובנדיקט קמברבאץ' על הופעותיהם בתפקידי הדוקטור ושרלוק הולמס. ב-2011 השתתף ריגבי בתוכנית הרדיו הקומית "Warhorses of Letters" של רדיו 4 של ה-BBC לצדו של סטיבן פריי. בין ה-16 ביולי ל-9 באוגוסט 2014 שיחק ריגבי במחזה "Holes" מאת טום בסדן לצדו של מתיו ביינטון. ב-2015 היה ריגבי קריין בסדרת הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "טלטאביז". במרץ 2017 זכה בפרס התיאטרון של מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בדמות אלן טיורינג במחזה "לשבור את הצופן" שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בסיטקום הרדיופוני "ReincarNathan" לצדם של דיאן מורגן וג'וש וידיקומב. דניאל ריגבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דניאל ריגבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Mark Monahan, ‏[http://www.telegraph.co.uk/culture/theatre/edinburgh-festival/6030286/Daniel-Rigby-The-Mothwokfantastic-at-the-Pleasance-Cellar-review.html Daniel Rigby: The Mothwokfantastic at the Pleasance Cellar , review], The Telegraph, 14 August 2009 "Daniel Rigby". IMDb. נבדק ב-9 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Former Performing Arts Student Wins Leading Actor BAFTA". Stockport College. אורכב מ-המקור ב-30 במאי 2011. נבדק ב-28 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה) Holgate, Tommy (17 באוגוסט 2010). "Daniel Rigby - The Afterbirth". The Sun. אורכב מ-המקור ב-23 בינואר 2011. נבדק ב-28 במאי 2011. {{cite news}}: (עזרה) Masters, Time (22 במאי 2011). "Bafta TV awards: New faces topple star names". BBC News. נבדק ב-28 במאי 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Warhorses of Letters - BBC Radio 4". BBC. נבדק ב-9 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "Fearne Cotton for Teletubbies reboot". 7 באפריל 2015. נבדק ב-9 באוקטובר 2017. {{cite web}}: (עזרה) "ReincarNathan". Radio 4. 30 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)