laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קדיש (אלבום)

קדיש או Kaddish הוא אלבום האולפן המלא הראשון של להקת האקסטרים מטאל הישראלית Salem, אשר יצא בשנת 1994. זהו אלבום קונספט המוקדש לנושא השואה. ב-2011 הוציאה סיילם מחדש את האלבום בלייבל Raven Music, עם חוברת דיסק חדשה, קטע אינסטרומנטלי חדש וסדר שירים שונה. "קדיש" הוא אלבום קודר וכבד מאוד, המעביר את מסר הכאב והסבל באמצעות צרחות ומוזיקה כבדה, אטית, רועשת ובלתי מלודית (דום מטאל). התמונות בחוברת המלים המצורפת לאלבום הן תמונות אשר צולמו בגטאות ובמחנות ההשמדה, חלקן תמונות זוועה. האלבום נפתח בשיר "The Fading" ("הדהייה"), המעביר באמצעות הקצב האטי שלו, המוזיקה הכבדה והקודרת את מסר הדהייה - המוות האטי. הדובר בשיר הוא ניצול שואה שנזכר ברגעי האימה. The Fading שודר בתוכנית המטאל "הדבנגרז בול" של ערוץ MTV, ובעקבותיו דורגה הלהקה כאחת מעשר הלהקות המבטיחות בעולם המטאל על ידי MTV והמגזין "קראנג". בדומה ל-The Fading, גם שיר הנושא, "Kaddish" ("קדיש"), הוא אטי וחסר מלודיה במיוחד, וגם בו הדובר הוא ניצול שואה, אלא שהפעם הוא מתאבל על קרוביו שנספו. בשיר, אשר נכתב כולו (בדומה לשאר שירי הלהקה) באנגלית, זועק הסולן זאב טננבוים משפט אחד בעברית: "אלוהים, איפה טעינו? מה חטאנו?". שיר נוסף שיש לציין באלבום הוא "Eyes to Match a Soul" ("עיניים שיתאימו לנשמה"), והוא בולט בכך שהוא מלודי יחסית לשאר האלבום, ומכיל גם שירה נקייה במקביל לגראולינג. השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא העיירה בוערת - שיר שמילותיו נכתבו בשנת 1938 על ידי המשורר מרדכי גבירטיג בעקבות פרעות פטישיק ועוסק בשריפתה של עיירה יהודית. זהו השיר העברי היחיד של סיילם. מבחינה מוזיקלית, העיירה בוערת שונה בתכלית משאר שירי האלבום: הוא נפתח בפתיחה אינסטרומנטלית מלודית עצובה, ממשיך בשירה נקייה ובסולו מלודי של גיטרה חשמלית, אשר בעצם חוזר על התווים של הזמר, ורק לקראת הסוף השיר עובר לסגנון האלבום - הקצב מואט והשירה הנקייה מתחלפת בצרחות הכאב של הסולן זאב טננבוים. ל"העיירה בוערת" צורף וידאו קליפ המורכב מסרטונים שצולמו במחנות השמדה. פרסום השיר והקליפ עוררו מהומה בישראל על רקע הדרך הבלתי רגילה שבה בחרו חברי הלהקה להנציח את זכר השואה ואף נערך על כך דיון בכנסת. The Fading‏ (4:31) Above the Ground‏ (4:54) Eyes to Match a Soul‏ (5:31) Kaddish‏ (8:13) Fear of the Future‏ (4:04) Dying Embers‏ (5:47) Desert Prayer‏ (1:06) The Edge of the Void‏ (3:15) Ha'ayara Bo'eret‏ (5:28) The One that No One Knows‏ (5:00) זאב טננבוים - שירה מיכאל גולדשטיין - גיטרה בס ליאור מזרחי - גיטרה גיורא הירש - גיטרה אמיר נויבך - תופים, קלידים, שירה אפר ואבק מידע על האלבום קדיש באתר MusicBrainz
שביתה (סרט)

שביתה (ברוסית: Стачка) הוא סרט אילם מאת סרגיי אייזנשטיין משנת 1925. הסרט מתאר מהלך שביתה בקרב פועלי מפעל ברוסיה בשנת 1917, טרם המהפכה הבולשביקית, ואת האקט האלים אשר נוקטים בעלי המפעל על מנת לדכא את התאחדות הפועלים. הסרט כולו מתרחש ללא כל גיבורים ראשיים (כביקורת על תעשיית הסרטים הקפיטליסטית של הוליווד). סצנת השיא בסרט, בה הפועלים המאוחדים נטבחים בידי כוחות הצבא של ממשלת המעבר הרוסית אשר בראשה אלכסנדר קרנסקי, מפורסמת בעריכת המונטאז' הצולבת בה השתמש אייזנשטיין המתארת במקביל שחיטת פר ואת הטבח בפועלים. רצף קולנועי זה זכה לציטוטים קולנועיים רבים, המפורסם שבהם בסרט "אפוקליפסה עכשיו" שביים פרנסיס פורד קופולה. מדיה וקבצים בנושא שביתה בוויקישיתוף "שביתה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שביתה", באתר נטפליקס "שביתה", באתר AllMovie (באנגלית) "שביתה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שביתה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הסרט המלא, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמאלץ

שמאלץ הוא שומן בשר עוף או אווז המשמש לטיגון או כממרח על לחם, במטבח האשכנזי והגרמני. במטבח היהודי של יהודי צפון-מערב ומרכז אירופה שימש השמאלץ כתחליף כשר לחמאה במתכוני בשר וכן כתחליף לשומן חזיר, שומני הבישול הנפוצים בחלקים אלו של אירופה. באזורים אלו לא היה מקובל השימוש בשמנים צמחיים כגון שמן זית ושמן שומשום הנפוצים בארצות הים התיכון (כמו איטליה וספרד) ובמזרח התיכון. הכנת השמאלץ כללה חיתוך שומן העוף לפיסות קטנות, התכת השומן במחבת על אש קטנה-בינונית יחד עם בצל, איסופו וסינונו דרך בד כותנה דק. פיסות העור הצלוי והבצל המקורמל הפריכות והמושחמות הנותרות מתהליך זה נקראות גריבען. כיוון שתהליך ההכנה מסיר את המים והחלבון מהשומן, המוצר עמיד למדי. ניתן אף לשמר בו בשר מבושל, בדומה לקונפי הצרפתי. בשל הארומה החזקה שלו שמאלץ משמש פעמים רבות במתכוני נזיד וצלי. בשימוש כממרח על לחם נהוג להמליחו. במקרים מסוימים נהוג לאכול שמאלץ מתובל בחומץ בן יין. "שמאלץ" ביידיש הוא שומן בעלי חיים נוזלי, בפרט שומן עוף. מקור המילה בגרמנית עתיקה. המילה חדרה לאנגלית באמצעות מהגרים יהודים אשכנזים בארצות הברית. בדומה לכך, נקלטה בעברית באמצעות עולים בני תרבות זו. באנגלית-אמריקאית ובעברית המושג שמאלץ משמש בהשאלה לתיאור קיטש. דהיינו, סנטימנטליות מופרזת, בין השאר באמנות ובמוזיקה. שימוש זה תועד באנגלית לראשונה בסביבות 1950. בסלנג של יהודי מונטריאול משתמשים במושג במשמעות של כסף. אנה וגנר, שובו של השמאלץ, באתר ynet, 6 בינואר 2005, מאתר ynet The American Heritage® Dictionary of the English Language: Fourth Edition. 2000 Dictionary of American Slang, H. Wentworth and S.B. Flexner, 2nd suppl. ed., Thomas Y. Crowell Co., N.Y., 1975
שטייר AUG

השטייר AUG היא משפחה של כלי נשק שהוצגה ב-1977 על ידי החברה האוסטרית שטייר מאנליכר. פירוש ראשי התיבות AUG הוא Armee-Universal-Gewehr (רובה צבא אוניברסלי). לעיתים קרובות משתמשים בשם כדי לתאר את גרסת רובה הסער, עם מסגרת ירוקה וכוונת טלסקופית משולבת. מאז הוצגו כלי נשק רבים במשפחה כולל תת מקלע, רובה קלע סער ומכונת ירייה קלה. הרובה אומץ כרובה הסטנדרטי על ידי אוסטריה, אוסטרליה, ניו זילנד, לוקסמבורג, מלזיה ואירלנד. השטייר AUG הוא בין הרובים הראשונים שנכנסו לשירות בתצורת בולפאפ. תצורה זו מאפשרת לרובה להיות קצר בכ-25% מרובים אחרים עם אורך קנה זהה, מבלי להתפשר על ביצועים בליסטיים. רוב הגרסאות באות עם כוונת טלסקופית בהגדלה של 1.5X שיכולה לשמש גם כידית נשיאה. מתייחסים בדרך כלל ל-AUG כעיצוב ארגונומי מודרני לרובה סער. מאפיינים אחרים הם שניתן להשתמש ברובה ביד אחת, ושהרובה משתמש במחסניות שקופות או שקופות למחצה, כדי לאפשר לראות כמה תחמושת נשארה. העיצוב המרכזי נוצר על ידי הורסט ווספ, קארל וואגנר וקארל מוזר [1]. הקנים של ה-AUG יכולים להשתנות בקלות יחסית לגרסאות שונות מקרבין לגרסאות עם קנה ארוך. יש אפילו ערכת התאמה שהופכת את ה-AUG לתת מקלע. כמה גרסאות, כמו מכונת הירייה הקלה וגרסת הקנה הכבד שונות באופן ניכר, כולל קבוצות הבריח ומכניקת ההדק. בניגוד לרוב הרובים עם אפשרות לאש סלקטיבית, אפשרות זו מופעלת בכמה גרסאות של ה-AUG דרך ההדק (ברוב הרובים אפשרות זו מופעלת על ידי מנגנון מיוחד). כשלוחצים על ההדק בחצי-הדרך, הרובה יורה אש חצי-אוטומטית, וכשלוחצים על ההדק עד הסוף הרובה יורה אש אוטומטית מלאה. לכמה גרסאות יש ALO או "מנעול אוטומטי" (באנגלית: Automatic Lockout), בליטה קטנה בבסיס ההדק. ה-ALO מונע מההדק להילחץ עד הסוף כדי שהרובה לא יוכל לירות אש אוטומטית. ניתן גם לדחוף את ה-ALO ולאפשר אש אוטומטית אם יש צורך. להדק יש משקל משיכה כבד יחסית של 4 ק"ג, אך ניתן להקטין אותו עם ערכות מיוחדות. שטייר AUG A1-הגרסה הסטנדרטית שהוצגה ב-1977. בתחילה הרובים היו ירוקים והיה להם קנה בגודל 20 אינץ'. שטייר AUG A2-ה-A2 דומה מאוד ל-A1, רק שבמקום הכוונת הטלסקופית יש מקום למסילת פיקטיני או לציוד אחר. שטייר AUG A3-ל-A3 שתי מסילות פיקטיני ומחסנית עם קליעים בקוטר 6.8 מ"מ. שטייר AUG P-גרסה זו היא AUG A1 עם קנה קצר יותר. שטייר AUG P ספיישל רסיבר-זהה ל-AUG P אבל עם מסילת פיקטיני במקום הכוונת הטלסקופית. שטייר AUG 9mm-גרסה המשתמשת בקליע 9 מ"מ השונה מה-AUG גם בקנה, בריח והמחסנית. מדיה וקבצים בנושא שטייר AUG בוויקישיתוף
.at

at. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות התחום של אוסטריה, קיימת מאז 1988. .gv.at סיומות ממשלתיות .ac.at אתרים של מוסדות אקדמיים .co.at אתרים מסחריים .or.at ארגונים ועמותות priv.at אנשים פרטיים סיומת זו מבוקשת על ידי דוברי אנגלית כי צירוף מילים המכיל את המילה at מקבל משמעות עצמאית. למשל arrive.at ואחריו מילה. מדיה וקבצים בנושא .at בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של .at אתר הרישום הרשמי מידע על הסיומת .at באתר IANA ערך זה הוא קצרמר בנושא סיומות אינטרנט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ביגוס

ביגוס (בפולנית: Bigos) הוא נזיד אופייני למטבח הפולני ולמטבח הליטאי המקובל על רבים כמאכל הלאומי של פולין. ביגוס הוא נזיד מתובל של כרוב, כרוב כבוש ובשר. אין מתכון מקובל יחיד להכנת מאכל זה שכן המתכון משתנה מאוד בין אזור לאזור ואף בין משפחה למשפחה. המרכיבים הטיפוסיים כוללים: כרוב לבן טרי וכבוש (בפולנית: kapusta kiszona), נתחים שונים של בשר ונקניקים, לעיתים קרובות עגבניות שלמות או רסק עגבניות, דבש ופטריות. הבשרים כוללים בשר חזיר (לרוב מעושן), שינקן, בייקון, בשר בקר, בשר עגל, קילבסה (kielbasa - סוג של נקניק פולני), ומכיוון שביגוס נחשב כנזיד ציידים, בשר צבי או בשר ציד אחר, גם שיירי בשר מוצאים את דרכם לסיר. נוהגים לתבל את הנזיד בפלפל שחור, בקימל, בעלי דפנה, במיורן, בפימנטו (סוג של פלפל), בשזיפים מיובשים או מעושנים, ביין אדום ובמרכיבים נוספים. נוהגים לאכול ביגוס יחד עם לחם שיפון ותפוחי אדמה, לרוב בלוויית וודקה או יין לבן יבש. כמו במרבית סוגי הנזיד ניתן לאחסן את הביגוס במקום קריר או מקורר ולחממו מחדש מאוחר יותר, לאמיתו של דבר טעמו מתחזק לאחר חימום מחדש. מנהג נפוץ הוא לשמור סיר ביגוס למשך שבוע ואף יותר, כשנוהגים להשלים מרכיבים לפי הצורך. הזמינות העונתית של הכרוב, ירק העשיר בוויטמין C, היא שעשתה את הביגוס לחלק מסורתי מהתזונה בחורף בפולין ובמקומות אחרים. בפולין הביגוס היה מנה מסורתית שהוגשה ביום השני של חג המולד. על פי מסורת פולנית, ולדיסלב השני יגיילו, נסיך ליטאי, הוא שהביא את הביגוס לפולין, כאשר הוכתר ב-1385 למלך פולין והגיש מנה זו לאורחי מסעות ציד שערך. עם זאת, בלשנים פולנים טוענים כי מקור המילה בגרמנית ולא בליטאית, על אף שלא קיימת כיום מילה דומה בגרמנית המודרנית. מילון המילים הזרות, PWN, משער כי מקור המילה בפועל הגרמני "begossen" – "להרטיב", "לטבול" שכן בתקופה הקדומה נהגו לטבול את הביגוס ביין. [1] המילה "ביגוס" בפולנית היא בהשאלה מילה נרדפת לביטוי "בלבול" או "צרה". משערים כי מקורה של המנה המקורית שעליה מתבססים הכרוב הכבוש, הביגוס ומנות דומות הוא באסיה (למשל הקימצ'י הקוריאני), וממנה הוא הגיע לאירופה יחד עם פלישת השבטים האסיאתיים. קיים מגוון רב של גרסאות למתכון המקורי. יש המעדיפים שכמות הבשר תהיה זהה לכמות הכרוב. יש המעדיפים להשתמש בכרוב כבוש בלבד כמקובל ב"זאורקראוט" הגרמני. מתכון לתבשיל כרוב עם נקניקיות (ביגוס) (אורכב 22.03.2005 בארכיון Wayback Machine) שגיא קופר, שוקרוט של פולנים, באתר ynet, 29 בינואר 2004
תה שחור

תה שחור הוא סוג נפוץ של תה. הוא מיוצר מעלי צמח התה שעברו תהליך חימצון ארוך מאוד יחסית לתה ירוק, תה לבן או תה אולונג. הוא חזק יותר בטעם ומכיל יותר קפאין מסוגי התה הללו. בסינית התה השחור ידוע בשם "תה אדום" (במנדרינית הונגצ'ה 红茶, ביפנית קוצ'ה 紅茶), זהו כנראה תיאור מדויק יותר של צבע הנוזל. בעוד שתה ירוק מאבד מטעמו לאחר שנה, תה שחור שומר על טעמו מספר שנים. מסיבה זו הוא נסחר רבות בעולם הישן, ולבני תה מיובש אפילו שימשו כמטבע במונגוליה, בטיבט ובסיביר במאה ה-19. כיום כבר לא דוחסים תה שחור ללבנים, אלא רק תה מותסס. תה שחור הוא התה המסורתי המוכר בתרבות המערבית. למרות שתה ירוק מתחיל לצבור פופולריות, התה השחור מהווה 90% מהתה הנמכר במערב. המונח "תה שחור" מתייחס בבריטניה גם לתיאור כוס תה ללא חלב, בעוד שהוספת חלב היא הנוהג המקובל. תה אסאם הודי תה ציילוני מסרי לנקה תה דרג'ילינג ממערב בנגאל בהודו תה קימון מסין תה נילג'ירי מהודו תה ריזה מטורקיה מדיה וקבצים בנושא תה שחור בוויקישיתוף
דרור (סוג)

דְּרוֹר (שם מדעי: Passer) הוא סוג במשפחת הדרוריים. הסוג כולל את דרור הבית ואת דרור ההרים, שתיים מהציפורים הנפוצות ביותר בעולם. אלה ציפורים קטנות עם מקור עבה המותאם לאכילת זרעים, צבען השכיח הוא אפור או חום. חלק מסוגי הדרורים הם ציפורים פולשות במקומות מסוימים בעולם. מחקרים רבים בחנו את הקשר האבולוציוני של הסוג דרור עם חברים אחרים במשפחת הדרוריים. לפי מחקרים אלו הסוג דרור מקורו באפריקה, והמין דרור הכף הוא בבסיס אילן היוחסין של הסוג. אילן היוחסין המדויק בתוך הסוג דרור, כגון דרור הבית ודומיו, ככל הנראה הגיעו מדרום ומערב אפריקה. דרור הבית (Passer domesticus) דרור הירדן (Passer moabiticus) דרור ספרדי (Passer hispaniolensis) דרורים אלו הם בעלי מופע חום או אפרפר, לרוב עם כתמי שחור, צהוב או לבן. בדרך כלל אורכן בין 10 ל-20 ס"מ. גודלם נע בין ה-Passer eminibey שאורכו 11.2 ס"מ ומשקלו 13.4 גרם, ל-Passer gongonensis שאורכו 18 ס"מ ומשקלו 42 גרם. יש להם מקור חזק וקוני. לכל המינים יש קריאות הדומות לדרור הבית, וכמה מינים פיתחו שירה, מלבד קריאותיהם. רוב מיני הדרור נמצאים באופן טבעי באזורי מחיה פתוחים בעלי מזג אוויר חם של אפריקה ודרום אירואסיה. מחקרים אבולוציוניים הראו כי מקור הדרור הוא באפריקה. כמה מינים הסתגלו לסביבת האדם, וסתגלנות זו סייעה לכמה מהם, במיוחד לדרור הבית, להרחיב את תחום מחייתם הרבה מעבר לאזור אירואסיה, ומה שהיה בעבר אזורי מחייתו הטבעיים שהיו ככל הנראה במזרח התיכון. מלבד התפשטות טבעית זו, דרור הבית הובא לחלקים רבים בעולם מחוץ לאזור מחייתו הטבעי לרבות אמריקה, אפריקה שמדרום לסהרה, ואוסטרליה. דרור ההרים הובא באופן מלאכותי בקנה מידה קטן יותר, לאוסטרליה ולמקומות מסוימים בארצות הברית כגון מיזורי ואילינוי. הדרורים נוהגים לקנן במושבות, בתלות במין עצמו ובזמינות אתרי קינון. הקן עשוי להיות בשיחים או בעצים, בחורים טבעיים בעצים, בבניינים או על סכך, או בקנים של ציפורים אחרות. התטולה מונה עד 9 ביצים, ושני המינים דוגרים עליהם בין 12 ל-14 ימים, ועוד 14 - 24 ימים עד לפריחת הגוזלים מהקן. הדרורים הם באופן טיפוסי ציפורים הניזונים מן הקרקע, אוכלי זרעים, אולם יצודו גם חרקים קטנים במיוחד בזמן הרבייה. כמה מינים, כגון דרור הבית, יתורו אחר אוכל בסביבה אורבנית, והם כמעט אוכלי כל. רוב הדרורים הם ידידותיים ויצרו להקות גדולות. הדרור הוא עוף טהור וקרוב לוודאי שהוא העוף אשר נזכר בהקשר לטהרת המצורע (ויקרא יד, ד; משנה נגעים יד, א).[דרוש מקור] לדרור ישנה מסורת כשרות בכל קהילות ישראל: מזרח אירופה, בכמה מקהילות גרמניה, איטליה, מרוקו, תימן וארץ ישראל. כבר במקרא מציין המונח דרור - חופש, חירות ושחרור מעבדות. בספר ויקרא מתואר שילוח העבדים בשנת היובל כדרור "וקראתם דרור בארץ לכל יושביה". מדיה וקבצים בנושא דרור בוויקישיתוף דרור, באתר ITIS (באנגלית) דרור, באתר NCBI (באנגלית) דרור, באתר GBIF (באנגלית) זהר עמר, על הדרור בסעודת המסורת תשפ"א זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב, תשס"ד, עמ' 88-69 זהר עמר, אכילת צפורי דרור (עצפר) במסורת יהודי תימן, אפיקים קכג–קכד, תשס"ג, עמ' 51–52 פרופ' זהר עמר על הדרור בסעודת המסורת תשפ"א, סרטון באתר יוטיוב. ויקרא, כ"ה, י'
האקדמיה ללשון הערבית

האקדמיה ללשון הערבית בישראל (בערבית: مجمع اللغة العربية) היא המוסד העליון למדע ולחקר הלשון הערבית בישראל, שקם בדצמבר 2007. סמכויותיה ותפקידיה הוסדרו בחוק המוסד העליון ללשון הערבית, שנחקק במרץ 2007, והם מקבילים במידה רבה לאלו של האקדמיה ללשון העברית. לפי החוק, מטרות האקדמיה הן: חקר הלשון הערבית לתקופותיה ולענפיה; עיסוק בתחומי המינוח, הדקדוק, אוצר המילים, ההגייה, התעתיק והכתיב של הלשון הערבית, לרבות חידושי לשון והתאמה לעידן הטכנולוגיה והמחשוב המתקדם; עריכת מילונים כלליים ומיוחדים; חקר הלשון בתרבות הערבית, לרבות בתחומי הספרות והשירה; קיום קשרים וחילופי מידע עם האקדמיה ללשון העברית ועם מוסדות לחקר הלשון הערבית והעברית בארץ ובעולם; שיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם מוסדות להשכלה גבוהה ומתן ייעוץ בתחומי פעילותה של האקדמיה; פרסום כתבים ומחקרים ועריכת כנסים בתחומי פעילותה של האקדמיה. נשיאה הראשון של האקדמיה היה פרופ' מחמוד גנאים, ולאחר מותו מונה פרופ' מוסטפא כבהא לנשיא. האקדמיה שוכנת בברחוב פאולוס השישי שבנצרת, ישראל. האקדמיה ללשון העברית האקדמיה ללשון הערבית בקהיר האקדמיה הירדנית ללשון הערבית אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה ללשון הערבית חוק המוסד העליון ללשון הערבית, התשס"ז-2007 באתר הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרלו אירלודי

קרלו אֵירלודי (באיטלקית: Carlo Airoldi;‏ 21 בספטמבר 1869 – 1929) היה רץ מרתון איטלקי שהתפרסם בכך שאת כל הדרך לאולימפיאדת אתונה (1896) עשה רגלית. אירלודי נולד באוריג'ו (Origgio), עיירה בנפת וַרֶזֶה אשר במחוז לומברדיה כבן למשפחת איכרים. הוא החל להשתתף בתחרויות ספורט באזור וארזה (האירוע הראשון המתועד היה בגורלה (Gorla)) ואחר־כך בתחרויות לאומיות ובינלאומיות שבו ניצח את יריבו הגדול ביותר בתקופה זו לואי אורטג (Louis Ortègue) ממרסיי. ב-1892 הוא זכה במירוץ לקו (Lecco)-מילאנו ואחריו ניצחון במרוץ מילאנו-טורינו. הוא התפרסם במהירות והיה אחד מן הרצים למרחקים ארוכים המובילים בתקופתו. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה הניצחון במירוץ מילאנו-ברצלונה (ספטמבר 1895), תחרות בת 12 קטעים שאורכם הכולל 1,050 קילומטרים. תמורת הניצחון זכה אירלודי ב-2,000 פזטות. אירלודי שאף להתחרות באולימפיאדת אתונה (1896) וסיכוייו לזכות בה היו טובים. עם זאת, על מנת להגיע לבירת יוון הוא היה זקוק לכסף. הוא פנה לעורך של כתב-עת ידוע בתקופה זו "לה ביצ'יקלטה" (La Bicicletta) והציע כי הוצאות הנסיעה שלו לאתונה יהיו זולות במיוחד. הוא ילך ברגל דרך אוסטריה, האימפריה העות'מאנית ויוון – מסע הרפתקאות שיאלץ אותו לכסות לפחות 70 קילומטרים בכל יום על מנת להגיע במועד לתחרות שלו באתונה. תפקיד העיתון היה לתעד את המסע ולספק לו את המידע הנדרש. הביטאון הסכים להצעה ומסעו החל. הקטע ממילאנו לספליט, דרך טריאסטה ופיומה, עבר ללא בעיות. אירולדי תכנן לעבור לאורך החוף של קרואטיה ואז דרך העיירה קוטור שבמונטנגרו וקורפו. בטרם הגיע לדוברובניק הוא נפל ונפצע בידו ונאלץ לשהות יומיים באוהל. לאחר שהתרו בו לבל ייחצה את אלבניה ברגל הוא עלה על סיפונה של ספינה אוסטרית שהובילה אותו לפטראס שביוון. משום הוא המשיך ברגל לאורך מסילת הרכבת שכן לא היו אז כבישים. ביום ה-28 למסע התייצב אירלודי בארמון המלכותי באתונה על מנת להירשם למירוץ המרתון. הוא נחקר על ידי יושב ראש הוועדה האולימפית ונפסל בטענה כי בעצם קבלת הכסף תמורת הזכייה במירוץ מילאנו – ברצלונה הפך אירולדי לאתלט מקצועי ולכן פסול לתחרות חובבים. בניסיון למנוע את רוע הגזירה נשלחו מברקים לאיטליה, אך דבר לא הועיל ואירולדי לא הורשה להשתתף בתחרות המרתון. באיטליה הייתה תחושה קשה שהמארגנים לא אפשרו למתחרה חזק להשתתף במירוץ שהיוונים רצו לזכות בו. אירלודי לא הסכין עם ההחלטה והציב לספירידון לואיס, הרץ היווני שזכה במרתון באולימפיאדה, אתגר, שמעולם לא הוגשם, להתחרות מולו. לאחר שחזר לביתו ניסה אירלודי פעמים רבות לשבור את השיא של ספירידון לואיס בלא הצלחה. הוא המשיך להתחרות, בעיקר בלומברדיה ובשווייץ, שם נישא ועבד בערים ברן ולוצרן. לבסוף הוא עקר לאמריקה הדרומית לנסות את מזלו שם. מדיה וקבצים בנושא קרלו אירלודי בוויקישיתוף ההיסטוריה של קרלו אירלודי ומסעו לאתונה (באיטלקית) קרלו אירלודי, באתר olympedia.org קרלו אירלודי, באתר Track and Field (גברים)
גינתר רפאל

גינתר רפאל (בגרמנית: Günter Raphael;‏ 30 באפריל 1903, ברלין – 1960) היה מלחין גרמני. הסימפוניה הראשונה של רפאל בוצעה לראשונה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר בשנת 1926 בלייפציג. משנת 1926 עד 1934 עסק בהוראה בלייפציג, אבל מחלתו ועליית הנאצים לשלטון - גינתר רפאל הוכרז יהודי למחצה - הקשו עליו להמשיך בעבודתו. בין תלמידיו קורט הסנברג. יצירותיו כוללות חמש סימפוניות, קונצ'רטי לכינור ולעוגב, שש רביעיות מיתרים, יצירות סולו ודואו רבות לכלי קשת ולכלי נשיפה מעץ, עם פסנתר ובלעדיו, אחדות מיצירות אלה הוקלטו (הסונאטה לאבוב קיימת על גבי תקליטור). רפאל חיבר גם יצירות לעוגב, פסנתר ומקהלה. כן התקין לביצוע את הקונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור של דבוז'אק (1865), כשתווי היצירה, בגרסה לצ'לו ופסנתר, התגלו בשנות ה-20' של המאה ה-20. גינתר רפאל גם ערך פרטיטורות של יצירות מן התקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק להוצאת ברייטקופף והרטל. בין השאר התקין מהדורות של הסונאטות לחליל של פרידריך הגדול ויצירות מאת ויוואלדי ויוהאן סבסטיאן באך (אחדות מהן אפשר למצוא בספרייה של אוניברסיטת קורנל האמריקאית. בשנת 1948 קיבל את פרס פרנץ ליסט. מדיה וקבצים בנושא גינתר רפאל בוויקישיתוף גינתר רפאל, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט גינתר רפאל, באתר MusicBrainz (באנגלית) גינתר רפאל, באתר Discogs (באנגלית)
תה ארל גריי

תה ארל גריי (באנגלית: Earl Grey tea) הוא תערובת תה שחור המבושמת בשמן אתרי הממוצה מקליפת ברגמוט. תערובת תה פופולרית זו נקראת על שם צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני שהיה ראש ממשלת בריטניה. המילה "ארל" (רוזן) היא תואר האצולה של גריי. על פי המסופר, קיבל הרוזן גריי במתנה מדיפלומט כלשהו תה בטעם שמן ברגמוט. תפוז ברגמוט הוא פרי הדר ריחני, המשמש יותר לבישום מאכלים אחרים מאשר למאכל כמות שהיא. האגדה כוללת בדרך כלל פקיד סיני אסיר תודה, אך תערובת תה זו נעשתה לראשונה מתה הודי שחור ותה ציילוני. עם השנים תערובות שונות שימשו להכנת תה ארל גריי. התה התגלה כאיכותי עד כדי כך שצ'ארלס גריי, רוזן גריי השני ביקש מחברת המסחר לתה "טוויינינגס" ליצור תערובת תה שדומה לזו שקיבל. חברת "טוויינינגס" מכרה את "תה ארל גריי" הראשון בשוק הבריטי - וקראה לו על שמו של הארל מגריי. הארל גריי שלהם הוא תערובת של תה סיני, תה דרג'ילינג הודי, תה ציילוני ואפילו קמצוץ של לפסנג סושונג. חברת "טוויינינגס" מייצרת תה דומה בשם "ליידי גריי" שמכיל תפוזים מסביליה, לימון וברגמוט. תה ארל גריי היה התה האהוב על דאגלס אדמס, מחבר סדרת ספרי מדריך הטרמפיסט לגלקסיה. התה הוא המשקה האהוב על דמותו הבדיונית של קפטן ז'אן לוק פיקארד מסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", שפנייתו למשכפל המזון "Tea, Earl Grey, hot" (תה, ארל גריי, חם) הפכה לאמרת כנף מפורסמת המזוהה עם דמותו. בדומה לתה שחור אחר, הפוליפנולים והקפאין שמכיל תה ארל גריי נחשבים כבעלי יתרונות למניעת מחלות קרדיווסקולריות, בעיות עיכול ומניעת סרטן, אך המחקרים בתחומים אלה עדיין אינם חד-משמעיים. שמן הברגמוט עשוי לספק יתרונות בריאותיים כמו גם סיכונים בריאותיים. כמה מחקרים גילו כי השמן עשוי להוריד את רמות הכולסטרול ויש לו כמה תכונות של משככי כאבים. מצד שני, לברגמוט יש סיכונים בריאותיים. סיכונים אלה יכולים לכלול מגוון של בעיות עור. צריכה מופרזת של תה ברגמוט עלולה לגרום לבעיות בספיגת האשלגן. ירידה ברמת האשלגן בגוף עלולה לגרום להתכווצות שרירים.   ארל גריי משמש כנותן טעם בעוגות ובממתקים. למשל חברת נסטלה ייצרה ממתק שוקולד מסדרת קיטקאט בטעם ארל גריי (שווק ביפן בלבד). ליצירת רטבים משתמשים בדרך כלל בתמצית שמכינים משקיות התה. לשימוש במיני מתיקה משרים את העלים בחמאה מותכת ולאחר שהטעם נספג מסננים את העלים. מדיה וקבצים בנושא תה ארל גריי בוויקישיתוף https://www.calcalist.co.il/local/articles/0,7340,L-3434170,00.html Kate Martin, Tea, Earl Grey, hot! U of T researchers examine how Alexa, Siri stack up against Star Trek, March 23, 2021, University of Toronto Joachim, David (2001). Brilliant Food Tips and Cooking Tricks: 5,000 Ingenious Kitchen Hints, Secrets, Shortcuts, and Solutions. Rodale. p. 502. ISBN 9781579543013. Earl Grey shallot sauce. Miller, Norman (11 באפריל 2009). "Why tea is the new spice rack must-have". The Times. {{cite news}}: (עזרה) Boyle, Tish (2002). The good cookie: over 250 delicious recipes from simple to sublime. John Wiley and Sons. p. 124. ISBN 9780471387916. Chocolate dipped Earl Grey shortbread wedges. Schneider, Edward (16 ינו' 2002). "Cooking With Tea; "As for pears, I poached them in Earl Grey, a tea with impeccable prime ministerial credentials."". The Washington Post. נבדק ב-13 בנובמבר 2009. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדיננד לייטנר

פרדיננד לייטנר (גרמנית: Ferdinand Leitner; ‏4 במרץ 1912, ברלין – 3 ביוני 1996, ציריך) היה מנצח גרמני. לייטנר למד אצל פרנץ שרקר, יוליוס פריוור, ארתור שנאבל וקרל מוק. את דרכו המוזיקלית החל כפסנתרן, אך בעזרת פריץ בוש היה למנצח בשנות ה-30' וניצח על תזמורת התיאטרון של כיכר נולנדורף בברלין בשנים 1943-1945. בעונת 1945-46 ניצח בהאנובר, בעונת 1946-47 במינכן והחל מ-1947 היה המנהל הכללי בשטוטגרט. מ-1976 עד 1980 כיהן כמנצח ראשי של Het Residentie Orkest בהאג, הולנד. ללייטנר יצא שם של מנצח אופרה, שהמלחינים החביבים עליו הם וגנר, ריכרד שטראוס, מוצרט והמלחינים מן המאה ה-20 קרל אורף וקרל אמדאוס הרטמן. הוא היה ממשיכו של אריך קלייבר בשנת 1956 ב"תיאטרון קולון" בבואנוס איירס, ארגנטינה. בין למעלה מ-300 ההקלטות שלו יש גם סימפוניות רומנטיות. מדיה וקבצים בנושא פרדיננד לייטנר בוויקישיתוף פרדיננד לייטנר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרדיננד לייטנר, באתר ספוטיפיי פרדיננד לייטנר, באתר AllMusic (באנגלית) פרדיננד לייטנר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרדיננד לייטנר, באתר Discogs (באנגלית)