laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עניבת פרפר

עניבת פרפר או עניבת פפיון ("פפיון", מ"papillon" בצרפתית, פירושו פרפר) היא עניבה הנקשרת סביב הצוואר. עניבת פרפר משמשת לעיתים קרובות כחלק מלבוש רשמי, כגון חליפת עסקים או מדי עבודה (בקרב מלצרים ודיילים, למשל). עניבת פרפר מהווה אלטרנטיבה ללבישת עניבה מסורתית ואף קדמה לה היסטורית. יש הרואים בלבישת עניבת פרפר לבוש רשמי יותר מאשר עניבה מסורתית, במיוחד עם חליפה. לבישת עניבות פרפר עם חליפות הייתה אופנתית בשנות ה-80, אף שמעט גברים נהגו להתלבש כך. בלבוש נשים נהוגות עניבות פרפר גדולות יותר. הבד ממנו תפורה עניבת פרפר זהה בדרך כלל לבדי עניבות מסורתיות. how to tie a bow tie, איך לענוב עניבת פרפר, סרטון באנגלית.
היילי קופ

היילי קופ-קלארק (באנגלית: Haley Cope-Clark; נולדה ב-11 באפריל 1979) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופת עולם (פוקואוקה 2001), בעלת מדליית כסף אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-50 מטר גב בבריכת 25 מטר. קופ נולדה בצ'יקו שבקליפורניה. בשנים 1998–2001 היא למדה ושחתה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. באליפות המכללות בשחייה (NCAA) שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-18 במרץ 2000, קבעה קופ במשחה ל-50 מטר גב, במסגרת משחה שליחות 4x50 מטר מעורב, שיא עולם חדש של 27.25 שניות, שיפור לשיא העולם בן השנה ושלושה חודשים של סנדרה ווקר מגרמניה (27.27 שניות). שיא זה החזיק מעמד שנה ו-9 חודשים ונשבר על ידי לי הוי מסין (26.83 שניות). באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, שביפן בשנת 2001, זכתה קופ במדליית זהב במשחה 50 מטר גב בתוצאה של 28.51 שניות, לפני אניה בושולטה מגרמניה (28.53 שניות) ונטלי קוגלין בת ארצה (28.54 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.25 שניות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.61 דקות. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במוסקבה שברוסיה באפריל 2002 זכתה קופ ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.07 שניות, מדליות כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.44 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:57.17 דקות). באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה שביפן באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.74 דקות. באליפות העולם שנערכה בברצלונה, שבספרד בשנת 2003, זכתה קופ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 1:02.12 דקות, תוצאה טובה יותר מזו ששחתה נטלי קוגלין ששחתה בשלב הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.99 שניות, ולא הצליחה להגן על תוארה, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 28.80 שניות, במקום 13 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.52 שניות ובמקום 25 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.45 דקות. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קופ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.76 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:01.13 דקות. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה באוקטובר 2004 זכתה קופ ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.49 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.03 שניות ובכך הגנה על תוארה. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:55.68 דקות). קופ נישאה למאמנה, בראיין קלארק בשנת 2002 ולזוג נולדו ארבעה ילדים. היא דגמנה בעירום למגזין פלייבוי בספטמבר 2004. התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב היילי קופ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי היילי קופ, באתר olympedia.org היילי קופ, באתר Swimrankings (באנגלית)
היפנוס

היפנוס (יוונית עתיקה: Ύπνος, "שינה") היה התגלמות השינה במיתולוגיה היוונית. בקרב הרומאים הוא נודע כסומנוס (Somnus). היפנוס שכן במערה אפלה בעולם התחתון, הרחק מאור השמש. למערה לא היה פתח ולא הייתה כניסה. מי שכן מעז להגיע אל המערה נתקל במרבד פרחי פרג בעלי ריח משכר ונרדם. כך נשמרת הדממה על מנת שאיש לא יוכל להיכנס ולהפריע לתנומתו של היפנוס השקוע בתרדמה. ב"איליאדה" היפנוס מוזכר כאחיו התאום של תנטוס, התגלמות המוות. הסיודוס (בתאוגוניה) מציין שהיפנוס הוא בנה של ניקס, אלת הלילה, אך הוא לא נוקב בשמו של האב. היפנוס היה אביו של מורפיאוס, אל החלומות, וכן היה אחד מבני לווייתו של האדס, אל השאול ושליט המתים. הוא העניק לאנדימיון את היכולת לישון עם עיניו פקוחות, כדי שגם בשנתו יוכל להשגיח על אהובתו סלנה, אלת הירח. אולם, מעבר לסיפורים אלו היפנוס כמעט ולא מופיע בסיפורי המיתולוגיה, ומעולם לא הייתה לו כיתת פולחן מרכזית. באמנות היפנוס תואר כגבר צעיר ערום בעל כנפיים הבוקעות מרקותיו. לעיתים הוא הוצג כבעל זקן וכנפיים המחוברות לכתפיו. משמו של האל היפנוס נגזר המושג היפנוזה שנטבע ב-1841 על ידי הרופא המנתח הסקוטי ג'יימס ברייד. מדיה וקבצים בנושא היפנוס בוויקישיתוף היפנוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
YKK

YKK הוא תאגיד יפני של חברות ייצור. התאגיד מוכר בעיקר בשל הרוכסנים שהוא מייצר והוא נחשב ליצרן הרוכסנים הגדול בעולם. בנוסף לרוכסנים מייצר YKK מוצרים נוספים לחיזוק ואיטום, מוצרים ארכיטקטוניים ומכונות תעשייתיות. ראשי התיבות YKK מייצגים את שם החברה- "Yoshida Kōgyō Kabushiki Kaisha" ("תאגיד הייצור יושידה"). התאגיד מייצר את מוצריו ב-109 שלוחות של החברה ב-71 מדינות ברחבי העולם. מה שיהפוך מאוחר יותר לתאגיד הענק החל בתור חברה קטנה בשם 'סאן-שה שוקאי'. החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי טדאו יודישה בטוקיו והתמחתה בייצור ושיווק של מוצרי הידוק. בשנת 1938 שונה שמה של החברה ל 'יושידה ייצור'. בשל מלחמת העולם השנייה שהחלה בשנת 1939 התעכב פיתוחה של החברה והחברה המשיכה לגדול שוב רק בשנת 1942. בינואר 1946 רשמה החברה את המותג YKK. שינוי טכנולוגי משמעותי התרחש בשנת 1950 כשהחברה רכשה מכונה מתקדמת שיוצרה בארצות הברית. המכונה אפשרה אוטומציה מלאה של תהליך ייצור הרוכסנים. לפני כן נאלצה החברה להתמודד עם רוכסנים באיכות טובה יותר של חברות מתחרות שיוצרו בתהליכים אוטומטיים בחו"ל. במרץ 1951 מטה החברה מוקם בטוקיו. במאי 1955 הועבר המטה לעיר טויומה. באוגוסט 1958 חזר המטה לטוקיו שם הוא ממוקם עד היום. באותה שנה גם הציגה החברה מוצר חדשני- רוכסן שבו שיני הריצ'רץ' מוסתרים. צעד משמעותי נוסף נרשם בשנת 1959 כשהחברה פתחה את השלוחה הראשונה מחוץ ליפן שייצרה רוכסנים בניו זילנד. סניף החברה בניו יורק נפתח ב-1960 והיווה את הסניף הראשון בארצות הברית. סניף זה הוא ספק הרוכסנים והכפתורים הגדול בארצות הברית. בנובמבר 1961 התרחב קו המוצרים של החברה ונוספו מוצרי אלומיניום לבנייה. בשנת 1966 הציגה החברה רוכסן חדש חזק במיוחד לג'ינסים. פיתוחה של מכונה ששילבה את הרוכסן כבר בתהליך תפירת הג'ינס הגביר את מכירות החברה במיוחד בארצות הברית. ב-1968 הקימה החברה את השלוחה הקנדית. מטה החברה בקנדה ממוקם במונטריאול. התרחבות התאגיד נמשכה עם הקמתם של כמה מפעלים חדשים בין השנים 1972–1974. לאורך שנות השמונים המשיך התאגיד להתרחב וביצע גם עסקאות נדל"ן גדולות בסינגפור, פעילות חקלאית בברזיל והקים מפעל חדש באינדונזיה שייצר רוכסנים וחלקי אלומיניום לבנייה. בשנת 1994 שונה שם החברה סופית ל- YKK. ביולי 2000 הקימה החברה את YKK Newmax co. Ltd שהתמחתה בייצור ריצ'רצ'ים וכפתורים. בשנת 2002 פתחה החברה מפעל לייצור מכונות בסין. ב-2003 הוקמה YKK AP Inc - חברה בת שמייצרת מוצרים ארכיטקטוניים. בסה"כ מחזיקה החברה ב-109 חברות בת/מפעלים ב-71 מדינות ומעסיקה כ-39,000 עובדים. בספטמבר 2007 נקנסה YKK ב-150 מיליון אירו על ידי הנציבות האירופית בעוון חברות בקרטל עם החברות פרים (Prym) וקוטס (Coats), ותיאום מחירים בינלאומי. חברת פרים הבריטית נקנסה ב-122 מיליון אירו וחברת קוטס הגרמנית נקנסה ב-40.5 מיליון אירו. YKK הגישה ערעור על ההחלטה. מדיה וקבצים בנושא YKK בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של YKK (באנגלית)
נוף (פלדי)

"נוף" (1928) הוא ציור מאת האמן הישראלי ישראל פלדי. הציור מציג מעין אידאה של ההתיישבות הציונית בארץ ישראל, המתבטאת בעיבוד האדמה. ציורו של פלדי הוא תיאור נוף כפרי. במישור הקדמי של הציור מתואר עץ גדול ממדים. מאחוריו משתרע מרחב התחום על ידי שורת עצים בצבע לבן וירוק. במרחב זה בחר פלדי לתאר עגלה, הנמשכת על ידי חמור אפור, ועליה משא של חציר או אלומות חיטה. ברקע הציור מתואר נוף של גבעות, המשובץ בחלקות חקלאיות חרושות. פלדי בחר לתאר את העצמים בציור בצורה כוללנית, בהשפעת האמנות המודרנית, בסגנון נקשר אל אסכולת הציור "הארצישראלית". עם זאת, ישנו בציור תיאור מרחבי, הבא לביטוי בתיאור גזע העץ הנפחי, ובתלמי השדות, הנמתחים אל עומק התמונה. משנת 2010 מוצג הציור דרך קבע בתצוגת האמנות הישראלית במוזיאון ישראל. רפרודוקציה של הציור הופיעה בספר "100 שנות אמנות ישראלית" (2010) מאת יגאל צלמונה.
דוד בן ברוך

רבי דוד בן ברוך הכהן אזוג (נפטר בג' בטבת, ה'תקמ"ה, 16 בדצמבר 1784) היה רב ומקובל במרוקו. מקום קבורתו מהווה אתר תפילה ועלייה לרגל מרכזי, ונוהרים אליו מתפללים רבים, בעיקר בימי השנה לפטירתו. נולד לרבי ברוך הכהן אזוג בהרי האטלס. רכש השכלה תורנית, וכשבגר לימד בישיבה בכפר תינזרת. לפי גרסה אחרת, היה שד"ר (שליח דרבנן) מירושלים או מטבריה שהגיע למרוקו לאסוף כספים עבור תושבי הארץ, וכשהגיע לאחד הכפרים באזור האטלס יהודי המקום מינו אותו לרב ולא הניחו לו לשוב לארץ ישראל[דרוש מקור]. שמו התפרסם בכל רחבי מרוקו כצדיק בעל כוחות, ורבים פנו אליו לבקש עזרה ועצה ולהתברך מפיו. הניח בן אחד, רבי ימין כהן אזוג שקבור לידו. רבי ימין הניח בת עאליא ובן רבי דוד כהן אזוג שקבור במוגדור. שני בניו של רבי דוד ממוגאדור התפרסמו: רבי ימין הכהן ורבי ברוך הכהן (הקרוי על שם סבו). נכדיו הם: רבי דוד בן ברוך הידוע בכינוי 'באבא דודו' שמקום קבורתו בעיר תארודאנת, ורבי פינחס כליפא הכהן אזוג בנו של רבי ימין, ומקום קבורתו בעיר מרקש. ישנה גרסה הטוענת כי רבי דוד נישא בנישואין שניים לאחותו של רבי כליפא בן מלכא וגרסה נוספת שנישא לבתו של רבי כליפא בן מלכא רבי דוד נפטר בג' בטבת ה'תקמ"ה 16 בדצמבר 1784, ונקבר בכפר הנקרא "תלתא דמנבהא" במרוקו. מדי שנה נערכת בתאריך זה הילולה מסורתית על קברו. את ההילולה עורכים צאצאיו, ומגיעים אליה אורחים מישראל, צרפת, קנדה, אנגליה ומכל ערי מרוקו שבהן מתגוררים יהודים ובפרט מקזבלנקה. על קברו נבנה מתחם חדרי אירוח, עם למעלה מ-200 חדרים. המקום מאובטח מטעם בית המלוכה המרוקאי והמושל האזורי, שמציבים אבטחה משבוע לפני האירוע ועד לצאת אחרון המבקרים. המושל האזורי מגיע ביום ההילולה לציון רבי דוד יחד עם משלחת מלווים, ובהשתתפותו עורכים המתפללים תפילה מיוחדת לכבוד שלטון מרוקו ומוקראת תפילה השכבה למלכי מרוקו האחרונים שידועים היו ביחסם הטוב ליהודי מרוקו. לקראת חצות הלילה יוצאים כל המתפללים למתחם ציון הצדיק ונערכת תפילה ואמירת תהילים במקום. לאחר מכן חוזרים לסעודת מצווה וריקודים. על שמו של רבי דוד בן ברוך הוקמו מספר מוסדות ובתי כנסת ב אופקים, עפולה, אשדוד, אשקלון, קריית גת, יבנה, נס ציונה, ירוחם, צפת דימונה ונתניה, ברחוב קרן היסוד, חולון ״לדוד ברוך״ - דרשות וחידושי תורה שנשא בציבור, תועדו בכתב ידו המקורי ויצאו לאור בהוצאת 'מלכי רבנן'. משה אליהו ברבי אברהם צבי, ״שבחי רבי דוד בן ברוך״. ציונו של רבי דוד בן ברוך, באתר (youtube) תמונות מהילולתו של רבי דוד בן ברוך, באתר (zadikim) רבי דוד בן ברוך הכהן אזוג באתר MyTzadik משפחת הכהן אזוג היא משפחת חכמים, למקור שם המשפחה שלוש אפשרויות: א. אזוג ראשי תיבות של "אשה זונה וחללה... גרושה לא ייקח" (ספר ויקרא, פרק כ"א, פסוק ז'), ציווי מקראי לכהנים. ב. "אזוג", בשפה הברברית פירושו גדול, ולכן "הכהן אזוג" = הכהן הגדול. זו הפרשנות המקובלת בקרב בני המשפחה. ג. שיבוש משם האזור במרוקו שבו חיו בני המשפחה, "אגזו נבהמו". ד. על פי מסורת משפחתית, זהו שם של אחת ממשמרות הכהונה.
כתובת (ארכאולוגיה)

כתובת היא מונח המתייחס לכל מסמך, סימן, מספר או אות שנכתבו, גולפו, עוצבו, או נחרטו על חומרים בעלי שרידות יחסית כגון אבן, שיש, מתכת, עץ. חקר הכתובות הוא תחום במדעי הארכאולוגיה הנקרא אפיגרפיה. חקר כתובות נבדל מחקר מסמכים שנכתבו על נייר, עור, גוויל, או פפירוס; מחקרם של טקסטים אלה נקרא פלאוגרפיה. קטגוריה:כתובות עבריות ראו ערכים "אפיגרפיה" (כרך ה', עמ' 188) ו"כתובות" (כרך כ', עמ' 1108–1109) בתוך: האנציקלופדיה העברית, הוצאת ספריית הפועלים, 1988 ראו ערך "כתובות" בתוך: יואל רפל ואוריאל רפפורט, אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל, הוצאת מודן – משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986, עמ' 424–442 מדיה וקבצים בנושא כתובת בוויקישיתוף כתובות עתיקות באתר "עידן התנ"ך" ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיוקן עצמי (לובין)

דיוקן עצמי (1924) הוא ציור דיוקן מאת הצייר הישראלי אריה לובין. הציור "דיוקן עצמי" מציג את קלסתר פניו של הצייר אריה לובין. לובין לבוש חולצה לבנה, כתפיו בפרופיל וראשו פונה אל הצופה. מאחוריו נוף של חוף ים שומם שמעליהם שמיים כחולים כהים, המהווים רקע לדיוקן. תווי פניו של לובין מודגשים מעט, כך שנוצרת הרגשה של גוף מונומנטלי המעוצב עם זיקה לצורות גאומטריות. יגאל צלמונה הצביע על נטיתו של לובין אל סגנון הפוריזם האירופי, מבית מדרשו של לה קורבוזיה, שביקש לתאר את הצורות בטבע באופן מובהק, ולא ביחס לאופן המקרי של הראייה. בין השנים 2015-2010 הוצג הציור דרך קבע בתצוגת האמנות הישראלית במוזיאון ישראל. ראו: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 82.
מתים לזה

מתים לזה (באנגלית: Crave) הוא מחזה פרי עטה של המחזאית והבמאית הבריטית שרה קיין. המחזה הופק בידי תיאטרון פיינס פלאו, שקיין הייתה אורחת שלו למשך שנה הצגת הבכורה שלו הייתה בתיאטרון טרוורס, אדינבורו, ב-13 באוגוסט 1998, במסגרת פסטיבל אדינבורו, שנערך אותה שנה, בבימויה של ויקי פיטרסטון. הבכורה באנגליה התקיימה בתיאטרון רויאל קורט בספטמבר 1998. בהמשך הוצג בדבלין, בברלין ואחר-כך ביתר העולם. הוא הוצג בתחילה תחת שם העט מארי קאלוודון. קיין השתמשה בשם העט כדי שלא יקשרו אותו עם השם שיצא לה במחזותיה הקודמים כמי שמציגה אלימות על הבמה. "מתים לזה" הוא המחזה הרביעי שכתבה קיין, אותו הקדישה לסופר מארק ראוונהיל. המחזה שיקף שינוי סגנוני בגישתה של קיין מעבודותיה הקודמות, בכך שהוא השתמש בסגנון פואטי, לא-ליניארי. הוא בולט בהיעדר אלימות על הבמה, מה שהיה סימן ההיכר בעבודותיה הקודמות של קיין; היא המשיכה בסגנון זה בעבודתה האחרונה, "פסיכוזיס 4.48". הדיאלוג הוא אינטרטקסטואלי, ולפעמים לא ברור למה מתייחסת כל שורה. הגישה לטקסט נופלת בעיקר על כתפיו של הבמאי. המחברת לא מספקת הקשר, הוראות במה או תיאורי דמויות. המין והמגדר של ארבע הדמויות (A, B, C ו-M) ניתן לזיהוי רק באמצעות ההקשר בתוך המחזה. בסגנונו הוא מושפע מהמחזה Attempts on Her Life של מרטין קרימפ (1997), שמוותר לחלוטין על תפאורה וסיפר. קיין כתבה על הערצתה לעבודתו הקודמת של קרימפ. "מתים לזה" ממשיך את עיסוקה של קיין בכאב האהבה, אותו חקרה במחזותיה הקודמים, אולם מבחינה סגנונית הוא שונה מהם. המחזה מכיל מספר נושאים אפלים, המוצגים כסוגיות הפוקדות את ארבע הדמויות – נושאים כמו אונס, גילוי עריות, פדופיליה, אנורקסיה, התמכרות לסמים, הפרעה נפשית, רצח והתאבדות. קיין משלבת מספר רמיזות ספרותיו בטקסט המחזה, למשל ל"ארץ הישימון" של ת"ס אליוט. היא גם מתייחסת מספר פעמים לתנ"ך, במיוחד באמצעות דמותו של "A". בעת כתיבתו קיין החשיבה את המחזה ל"חסר התקווה" ביותר מבין מחזותיה, שנכתב בתקופה שהיא איבדה את "האמונה באהבה". שם העט "מארי קאלוודון" מבוסס על "מארי", שמה האמצעי ועל הכפר קאלוודון האטץ', באסקס, בו קיין גדלה. קיין כללה בתוכניות המחזה את הפיסקה הביוגרפית הבדויה הזו: "מארי קאלוודון היא בת עשרים ושתיים. היא גדלה בגרמניה במגורי הכוחות הבריטיים ושבה לבריטניה בהיותה בת שש עשרה על מנת להשלים את חוק לימודיה. היא נשלחה ללמוד בקולג' סנט הילדה, אוקספורד, לאחר השליש הראשון כצעד שלא ניתן להביעו במילים. דאדאיזם בחדר האוכל של הקולג'. סיפוריה הקצרים פורסמו במגוון כתבי עת ספרותיים אירופיים והיא פרסמה כרך של שירה Onzuiver (בהולנדית: 'לא טהורה') בבלגיה והולנד. הצגת הבכורה שלה בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו הייתה ב-1996, מאורע ספונטני, בפני קהל של איש אחד. מאז שעזבה את הולווי, היא עבדה כנהגת מונית, נגנת בלהקת מאניק סטריט פריצ'רז וכמנחה ברשת הBBC. כיום היא מתגוררת בקיימברידג'שיר עם החתול שלה גרוטובסקי." המילים "An Echo, A Stain" הזמרת האיסלנדית ביורק מתוך אלבומה Vespertine ב-2001, מבוססות על המחזה. אודות המחזה, באתר של איין פישר article Guardian 21 September 1998 quoted by Nils Tabert Playspotting: die Londoner Theaterszene der 90er 1998 Vicky Featherstone, quoted by Simon Hatteanstone, Guardian 1 July 2000 אודות שרה קיין, באתר של איין פישר
עין גדי

האם התכוונתם ל... היישוב העתיק עֵין גֶּדִי ובסביבתו עין גדי (יישוב עתיק) – ישוב עתיק שהתקיים לחופו המערבי של ים המלח עין גדי (קיבוץ) – קיבוץ לחופו המערבי של ים המלח, סמוך ליישוב העתיק עין גדי עין גדי (שמורה) – שמורת טבע וגן לאומי מצפון לקיבוץ, הכוללים מעיין, נווה מדבר ואתר עתיקות בית הכנסת העתיק בעין גדי – נמצא בתחום שמורת הטבע ובו רצפת פסיפס ייחודית עין גדי מים מינרליים – חברת מים מינרליים הפועלת בקיבוץ חמי עין גדי / מרחצאות עין גדי – מרחצאות מדרום לקיבוץ עין גדי בית ספר שדה עין גדי – בית ספר שדה ליד הקיבוץ הקרוי על שם עמי אסף המקדש הכלקוליתי בעין גדי – שרידים של מקדש מהתקופה הכלקוליתית ברמה שמעל לקיבוץ מרוץ עין גדי – מרוץ שנתי הנערך סמוך לקיבוץ עין גדי אחר עין גדי (שיר) – שיר עברי משנת 1959 המתאר את הקיבוץ ואת ים המלח בית החולים עין גדי – בית חולים לשעבר בתל אביב מדיה וקבצים בנושא עין גדי בוויקישיתוף
ארמון הספורט (ברלין)

ארמון הספורט של ברלין (בגרמנית: Berliner Sportpalast, "ברלינר שפורטפלסט") היה אולם ספורט רב-תכליתי שהוקם ברובע שנברג בברלין ב-1910 ונועד לאירועי ספורט בעונת החורף. האולם יכול היה להכיל עד 14,000 צופים והיה בשעתו האולם המקורה הגדול ביותר בברלין. בהמשך שימש האולם כמרכז הכינוסים והעצרות של המפלגה הנאצית. האולם הוקם כזירת החלקה על הקרח ואולם הוקי קרח והיה אולם ספורט החורף הגדול מסוגו בעולם עם הקמתו. בתקופת רפובליקת ויימאר אירח האולם תחרויות איגרוף ותחרויות מרוץ אופני מסלול באולם סגור (כולודרום) ובפרט את מרוץ אופני המסלול בן ששת הימים, שסחף את הציבור כולו. חוקר התקופה בעז נוימן, מציין בעקבות כותבים בני הזמן ש"כל מי שרוצה לראות את העם הגרמני בקדחת הטירוף [לספורט] אל לו להחמיץ אף רגע מחוויית 144 השעות של מרוץ האופניים המתרחש על מסלול העץ המשופע בשפורטפלסט העצום של ברלין". אלוף האיגרוף מקס שמלינג השיג במקום רבים מניצחונותיו והיה לאחד מכוכבי התקופה. בנוסף לאירועי ספורט אירח האולם גם אירועים נוספים כגון פסטיבל הבירה והריקוד הבווארי וכינוסים מפלגתיים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה הקומוניסטית של גרמניה והמפלגה הנאצית. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הפך האולם למרכז ההתעמולה הנאצית בברלין ואירח את כינוסי המפלגה. במסגרתם נאמו אדולף היטלר, יוזף גבלס ואחרים את החשובים שבנאומיהם. התעמולה הנאצית ידעה לנצל היטב את הגודל המרשים של האולם ולתזמר את שאגות ההמון. גבלס כינה אותו Unsere große politische Tribüne ("היציע הפוליטי הגדול שלנו"). ב-13 בנובמבר 1933 נשא ריינהולד קראוזה, יו"ר הנוצרים הגרמנים בברלין רבתי, נאום בפני כ-20,000 מאזינים בארמון הספורט. בכך הוא הפיץ אידאולוגיה פגאנית אנטישמית בוטה של הנצרות הגרמנית וקרא לנצרות הגרמנית להתפנות משורשיה היהודיים. הנאום ששודר ברדיו הוביל לכך שגל חברים עזב את הנוצרים הגרמנים בשבועות שלאחר מכן. ב-4 בספטמבר 1940 הכריז היטלר במקום על מבצע "עזרת-חורף" (Winterhilfe) וההפצצות הגדולות על לונדון ושאר ערי בריטניה. ב-18 בפברואר 1943 נשא במקום גבלס את הידוע שבנאומיו, הנאום בארמון הספורט. בנאום היסטרי, שנערך לאחר התבוסה הכבדה בקרב סטלינגרד, הצהיר גבלס שאם הוורמאכט, העם הגרמני ומדינות הציר ייכשלו בבלימת הסכנה הסובייטית, ייפול כל העולם אל תוך מלתעות הבולשביזם. הוא האשים במפלה את היהודים וקרא להתגייסות כללית ולמלחמה טוטאלית (Totaler Krieg). האולם נפגע בהפצצות וגגו נהרס. ב-1951 נפתח מחדש כמוקד למשחקי חורף כגון החלקה על הקרח. אולם כיוון שטרם הושלם, שרר בו קור שהרחיק את הצופים. ב-1953 נפתח האולם מחדש, בין המופעים שהועלו בו היה מופע ההחלקה של סוניה הני. בשנות השישים הופיעו באולם ג'ימי הנדריקס, הפינק פלויד, סגול כהה, הביץ' בויז ועוד. ב-1973 נסגר האולם ונהרס ובמקומו הוקם פרויקט מגורים בשם Sozialpalast. מדיה וקבצים בנושא ארמון הספורט בוויקישיתוף האולם באתר רובע שנברג תמונה מ-1973 בעז נוימן, להיות ברפובליקת ויימאר, עם עובד, 2007 עמ' 177 הנאום בארכיון התעמולה הגרמני
א.א.ק. קוקליה

א.א.ק. קוּקְלִיָּה (ביוונית: ΑΕΚ Κουκλιών, קיצור של Αθλητική Ένωση Κουκλιών – איגוד הספורט של קוקליה) היה מועדון כדורגל קפריסאי, ששיחק בכפר קוקליה במחוז פאפוס שבקפריסין. המועדון נוסד בשנת 1968 ושיחק בליגות הנמוכות של קפריסין לאורך השנים. בסוף עונת 2006/2007 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית בקפריסין. המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השלישית בקפריסין. בסוף עונת 2011/2012 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בקפריסין. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע הקפריסאי לקבוצת אתניקוס אחנס. בסוף העונה עלה לליגת העל הקפריסאית בפעם הראשונה בהיסטוריה. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע הקפריסאי והפסיד לקבוצת ארמיס ארדיפו. ב-9 ביוני 2014 מוזגו הקבוצות א.א.ק. קוקליה וא.א.פ פאפוס למועדון כדורגל חדש – פאפוס. אתר האינטרנט הרשמי של א.א.ק. קוקליה (ביוונית) א.א.ק. קוקליה, ברשת החברתית פייסבוק ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונה צ'פלין

אונה קסטייה צ'פלין (בספרדית: Oona Castilla Chaplin; נולדה ב-4 ביוני 1986) היא שחקנית ספרדייה. היא מוכרת בעיקר בזכות הופעתה בתור טליסה סטארק בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" ובתור זילפה גרי בסדרה הבריטית "טאבו" של ה-BBC. צ'פלין נולדה במדריד שבספרד לשחקנית האנגלייה-אמריקאית ג'רלדין צ'פלין ולצלם הקולנוע הצ'יליאני פטריסיו קסטייה. יש לה אח למחצה בשם שיין ממערכת היחסים הקודמת של אמה עם במאי הקולנוע הספרדי קרלוס סאורה. היא נכדתו של השחקן האנגלי צ'ארלי צ'פלין ונינתו של המחזאי האמריקאי יוג'ין או'ניל. אונה קרויה על שם סבתה, אונה או'ניל (אשתו הרביעית של צ'ארלי צ'פלין). היא גדלה בין היתר בספרד, בבריטניה, בשווייץ ובקובה בעקבות עבודתה של אימה. בילדותה למדה בלט, סלסה ופלמנקו. כאשר הייתה בת חמש עשרה, קיבלה מענק ללימודי דרמה בבית הספר גורדונסטון בסקוטלנד. בזמן לימודיה שם, הופיעה בכמה מחזות, והופיעה ברחבי אנגליה בעיבוד של "רומיאו ויוליה" וכן ביצעה חיקוי של סבה בעיבוד של "חלום ליל קיץ" בפסטיבל סרטי פרינג' באדינבורו. לאחר מכן, התקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, שם סיימה לימודיה בשנת 2007. בתום למודיה, שיחקה בסרטים קצרים ועלילתיים בריטים וספרדים. היא שיחקה לצד אמה בשלושה סרטים, "בלתי נתפס" ("Inconceivable"), "למה נועד הדוב?" ("¿Para qué sirve un oso?") ו"דמות של מוות" ("Imago Mortis"). הופיעה במספר תפקידי משנה בטלוויזיה האמריקאית והבריטית. בשנים 2012–2013 הופיעה בסדרת הטלוויזיה המצליחה "משחקי הכס" של רשת HBO בתור טליסה סטארק בעונתה השנייה והשלישית. בנוסף שיחקה בפרק ספיישל לכבוד חג המולד של הסדרה "מראה שחורה" ובסדרות "שרלוק", "השעה" ו"ספוקס". בשנת 2016 שיחקה במיני-סדרת הדרמה הספרדית "אבא של קיין" של רשת Telecinco, בדמותה של מרסדס. בשנת 2017 שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "טאבו" של רשת BBC בכיכובו של טום הארדי. בדצמבר 2021 לוהקה צ'פלין לשחק במיני-סדרת ריגול של ספק שירותי המדיה נטפליקס "הפרת אמונים" לצידם של צ'ארלי קוקס ואולגה קורילנקו. בשנת 2022 שיחקה צ'פלין בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר: דרכם של המים" את דמותה של וראנג; סרט ההמשך ל"אווטאר" משנת 2009. מדיה וקבצים בנושא אונה צ'פלין בוויקישיתוף אונה צ'פלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אונה צ'פלין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אונה צ'פלין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אונה צ'פלין, באתר AllMovie (באנגלית) אונה צ'פלין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אונה צ'פלין, באתר Metacritic (באנגלית) אונה צ'פלין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אמפיתיאטרון הזיכרון

אמפיתיאטרון הזיכרון בבית הקברות הלאומי ארלינגטון (אנגלית: Arlington Memorial Amphitheater) במחוז ארלינגטון, וירג'יניה על יד וושינגטון הבירה משמש בתור מרכז הטקסים הרשמי של צבא ארצות הברית ועל ידו נמצאים קבר החיילים האלמונים שמשמשים בתור חלק מאמפיתיאטרון הזיכרון בארלינגטון האמפיתיאטרון אירח לוויות ממלכתיות, טקסי יום הזיכרון ויום ותיקי המלחמה. בנוסף מתקיימים טקסים בחג הפסחא. כ-5,000 איש משתתפים בטקסים אלו כל שנה. האמפיתיאטרון בנוי ברובו משיש דנבי מורמונט. חדר התצוגה, הנמצא בין האמפיתיאטרון לבין קבר האלמונים, נבנה מאבני בוטיצ'ינו שיובאו מאיטליה. האמפיתיאטרון נבנה עקב קמפיין שהוביל איבורי ג'יי. קימבל לבניית אתר לזכר חיילי ארצות הברית. הקונגרס אישר את בניית המבנה ב-4 במרץ 1913, והנשיא וודרו וילסון הניח את אבן הפינה ב-15 באוקטובר 1915. אבן הפינה הכילה 15 פריטים, ביניהם ספר התנ"ך ועותק של החוקה. עד להשלמתו של האמפיתיאטרון ב-1920 נערכו טקסים חשובים במה שידוע כיום כ"האמפיתיאטרון הישן". מבנה זה נמצא היכן שהיו הגנים של רוברט לי. אמפיתיאטרון זה נבנה ב-1868 תחת ניהולו של גנרל ג'ון איי. לוגן. בטקס ההשקה, שנערך ביום הזיכרון (30 במאי) 1868, גנרל ג'יימס גרפילד היה הנואם הראשי. האמפיתיאטרון מוקף אכסדרה עם שבכה בראשה, שפעם תמכה ברשת של גפנים. באמפיתיאטרון גם נמצאת קתדרה הידועה בשם "הבימה" ("The Rostrum"), שעליה הכיתוב הלטיני E pluribus unum, שפירושו "מתוך רבים אחד". באמפיתיאטרון יש 1,500 מושבים, ועל בימתו נאמו רבים, ביניהם ויליאם ג'נינגס ברייאן. אתר האינטרנט הרשמי של אמפיתיאטרון הזיכרון אמפיתיאטרון הזיכרון באתר הרשמי של בית הקברות הלאומי ארלינגטון