אה"מ הרקולס (1910)

אה"מ הרקולס הייתה השנייה והאחרונה מבין שתי אוניות מערכה דרדנוט מסדרת קולוסוס שנבנו עבור הצי המלכותי בסוף העשור הראשון של המאה ה-20. היא בילתה את כל הקריירה שלה בצי הבית והצי הגדול, ולעיתים קרובות שימשה כאוניית דגל. מלבד ההשתתפות בקרב יוטלנד במאי 1916 והפעולה הבלתי משמעית של 19 באוגוסט, שירותה במהלך מלחמת העולם הראשונה כלל בדרך כלל סיורים שגרתיים ואימונים בים הצפוני. האונייה נחשבה למיושנת לאחר המלחמה וצומצמה לעתודה. הרקולס נמכרה לגרוטאות ב-1921 ונגרטה בשנה שלאחר מכן. העיצוב של סדרת קולוסוס נגזר מזה של אה"מ נפטון שקדמה לה עם שריון מפוזר וטורפדות חזקים יותר. להרקולס היה אורך כולל של 545 רגל 9 אינץ' (166.3 מטרים), רוחב של 85 רגל 2 אינץ' (26.0 מטרים), ושוקע של 27 רגל (8.2 מטרים) בתפוסה סטנדרטית. הדחק האונייה היה 20,030 טונות ארוכות (20,350 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-23,266 טונות ארוכות (23,639 טונות) במעמס מלא. בשנת 1911 מנה הצוות שלה 778 קצינים ומלחים ובשנת 1916 הוא מנה 791. הרקולס הונעה על ידי שני סטים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צילינדרים, תוך שימוש בקיטור משמונה עשר דוודי Yarrow. הטורבינות דורגו ב-25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) ונועדו להעניק לאונייה מהירות מרבית של 21 קשרים (39 קמ"ש). במהלך ניסויי הים שלה, בני שמונה שעות, ב-2–3 במרץ 1911, היא הגיעה למהירות מרבית של 21.6 קשרים (40 קמ"ש) מ-28,922 כוחות סוס (21,567 קילוואט) בסערה מתונה. אוניות הסדרה נשאו מספיק פחם ומזוט כדי להעניק להן טווח של 6,680 מיילים ימיים (12,370 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש). אוניות הסדרה היו מצוידות בעשרה תותחי טעינת עכוז (BL) 12 אינץ' (305 מ"מ) Mark XI בחמישה צריחים תאומים בעלי הנעה הידראולית, שלושה לאורך קו המרכז והשניים הנותרים כצריחי כנפיים. הצריחים בקו המרכז סומנו 'A'‏, 'X' ו-'Y', מלפנים לאחור, וצריחי הכנף הימני והשמאלי היו 'P' ו-'Q' בהתאמה. צריחי הכנפיים היו מוצבים "בדרגה" כך שכל חמשת הצריחים יכלו לירות מטח דופן, אם כי בפועל נזקי הפיצוץ למבנה העילי ולסירות הפכו את זה לבלתי מעשי אלא במקרה חירום. היכולת לירות בכל עשרת תותחי ה-12 אינץ' במטח רוחב היה שווה לסידור כל קו האמצע של אוניות המערכה האמריקאיות, אך סידור קו המרכז היה פחות בעייתי למבנה העילי. החימוש המשני שלהם כלל 16 תותחי BL ארבעה אינץ' (102 מ"מ)/ 50 קליבר Mark VII. עשרה מהם הורכבו במבנה העילי הקדמי ושישה במבנה האחורי בצריחים בודדים. האוניות נשאו גם ארבעה תותחי הצדעה 3 פאונד (47 מילימטרים (1.9 אינץ')). כמו כן האוניות צוידו בשלושה צינורות טורפדו שקועים בקוטר 21 אינץ', אחד בכל צד רוחב ואחר בירכתיים, עבורם סופקו 18 טורפדות. לאוניות הסדרה הייתה חגורת שריון בקו המים של שריון מוצק של קרופ בעובי 11 אינץ' (279 מ"מ) בין הברבטים הקדמיים והאחוריים שהצטמצמה ל-2.5 אינץ' (64 מ"מ) מחוץ למצודה המשוריינת המרכזית, אך לא הגיעה לחרטום או לירכתיים. מעל זה היה רצועה של שריון בעובי 8 אינץ' (203 מ"מ). המחיצות האלכסוניות הקדמיות בגודל 4 אינץ' (102 מ"מ) חיברו את קו המים וחגורות השריון העליונות לברבטה 'A'. באופן דומה המחיצה האחורית חיברה את חגורות השריון לברבטה 'Y', אם כי עוביה היה 8 אינץ'. שלושת הברבטים המרכזיים היו מוגנים על ידי מגני חזית בעובי 10 אינץ' (254 מ"מ) מעל הסיפון הראשי שהצטמצם ל-4 או 5 אינץ' (127 מ"מ) מתחתיו. ברבטות הכנפיים היו דומות פרט לכך שהיו להן מגני חזית בעובי 11 אינץ' של שריון. לצריחי התותחים היו מגני חזית ודפנות בעובי 11 אינץ' עם גגות בעובי 3 אינץ'. עובי שלושת הסיפונים המשוריינים נע בין 1.5–4 אינץ' (38–102 מילימטרים) עם העוביים הגדולים יותר מחוץ למצודת השריון המרכזית. החזית והצדדים של מגדל הניווט היו מוגנים על ידי לוחות בעובי 11 אינץ', אם כי עובי הגג היה 3 אינץ'. למגדל האיתור מאחורי ומעל מגדל הניווט היו דפנות בעובי 6 אינץ' (152 מילימטרים) ומגדל הפיקוח על הטורפדו מאחור היה עם דפנות בעובי 3 אינץ' וגג בעובי 2 אינץ'. למען חיסכון במשקל, אוניות הסדרה ביטלו את מחיצות האנטי-טורפדו שהגנו על חדרי המנועים והדוודים, וחזרו לתוכנית של דרדנוט הישנה יותר שהציבה אותן רק מחוץ למחסני התחמושת באותו עובי מ-1–3 אינץ' (25–76 מילימטרים). הם אכן שמרו על לוחות השריון בעובי 1 אינץ' המגינים על ספיגות הדוודים. מתישהו בשנת 1912, פלטפורמת המצפן הורחבה קדימה כדי להכיל מד טווח. לאחר תחילת המלחמה באוגוסט 1914, נוספו זוג תותחי נ"מ בקוטר 3 אינץ'. מנהל בקרת אש הותקן על פלטפורמה מתחת לחלק העליון לפני דצמבר 1915. בערך 50 טונות ארוכות (51 טונות) של שריון סיפון נוספו לאחר קרב יוטלנד במאי 1916. בערך באותו זמן, ארבעה תותחי 4 אינץ' הוצאו מהמבנה האחורי. באפריל 1917, הרקולס צוידה בתותחי נ"מ בודדים בקוטר 4 אינץ' ו-3 אינץ', והקבוצה הקדמית של תותחי 4 אינץ' נסגרה בקזמטים. צינור הטורפדו בירכתיים הוסר בשנים 1917–1918 ומד טווח זווית גבוהה הותקן במרומי האונייה ב-1918. הרקולס, שנקראה על שם האל למחצה המיתולוגי הרקולס, הייתה האונייה החמישית בשם זה ששירתה בצי המלכותי. האונייה הוזמנה ב-1 ביוני 1909 והונחה בפאלמרס במספנתם בג'ארו ב-30 ביולי. היא הושקה ב-10 במאי 1910 והושלמה באוגוסט 1911 בעלות של 1,661,240 ליש"ט, כולל חימושה. האונייה נכנסה לשירות ב-4 ביולי לניסויים עם צוות חלקי. הרקולס הופעלה מחדש עם צוות מלא ב-31 ביולי והוקצתה כאוניית הדגל של הפלגה השנייה של צי הבית. ב-19 בדצמבר קיבל תת-אדמירל סר ג'ון ג'ליקו את הפיקוד על הפלגה, ששמה שונה שייטת אוניות המערכה השנייה (BS) ב-1 במאי 1912. האונייה השתתפה בסקירת הצי הפרלמנטרית ב-9 ביולי בספיטהד ושופצה בפורטסמות' בנובמבר-דצמבר. במהלך תקופה זו, תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר החליף את ג'ליקו כמפקד השייטת השנייה. הרקולס הוחלפה כאוניית הדגל של השייטת ב-7 במרץ 1913 והפכה לספינה פרטית בשייטת. ב-22 במרץ היא התנגשה ב־SS מרי פארקס מגלאזגו וגרמה לה נזק בנמל פורטלנד במהלך סערה, בעוד שהיא ספגה נזק קל בלבד. בחודש מאי הועברה האונייה לשייטת אוניות המערכה הראשונה. בין 17 ל-20 ביולי 1914 הרקולס השתתפה בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. כשהגיעה לפורטלנד ב-27 ביולי, היא קיבלה הוראה להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו יומיים לאחר מכן כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע גרמנית אפשרית. באוגוסט 1914, בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אורגן צי הבית מחדש כצי הגדול, תחת פיקודו של אדמירל ג'ליקו. רובו התבסס לזמן קצר (22 באוקטובר עד 3 בנובמבר) בלו סווילי, אירלנד, בעוד ההגנות בסקפה פלו חוזקו. בערב 22 בנובמבר 1914 ערך הצי הגדול סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני; הרקולס פעלה עם הכוח העיקרי בתמיכה בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת-אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. שייטת אוניות המערכה הראשונה שייטה מצפון-מערב לאיי שטלנד וערכה אימון ירי ב-8–12 בדצמבר. ארבעה ימים לאחר מכן, הצי הגדול יצא לפעולה במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, אך לא הצליח ליצור מגע עם צי הים הפתוח. הרקולס ושאר הצי הגדול ערכו סריקה נוספת של הים הצפוני ב-25–27 בדצמבר. ספינותיו של ג'ליקו, כולל הרקולס, ערכו תרגילי ירי ב-10–13 בינואר ממערב לאי אורקני ואיי שטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בסיירות המערכה של ביטי, אך הצי היה רחוק מדי מלהשתתף בקרב שרטון דוגר למחרת. ב-7–10 במרץ, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים ב-16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל. הצי הגדול ערך סריקות במרכז הים הצפוני ב-17–19 במאי וב-29–31 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמני. במהלך 11–14 ביוני ערכה השייטת אימון ירי ותרגילי קרב ממערב לשטלנד ועוד אימונים מול שטלנד החל מ-11 ביולי. ב-2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים. האונייה, יחד עם רוב הצי הגדול, ערכו סריקה נוספת לים הצפוני בין 13 ל-15 באוקטובר. כמעט שלושה שבועות לאחר מכן, הרקולס השתתפה במבצע אימון צי נוסף ממערב לאורקני במהלך 2–5 בנובמבר. ב-19 במרץ 1916 השלימה האונייה תיקונים בטורבינות שלה, שהחזיקו אותה בסקפה פלו במשך כמעט שישה שבועות. בלילבליל 25 במרץ הפליגו הרקולס ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן. כשהצי הגדול התקרב לאזור ב-26 במרץ, הכוחות הבריטיים והגרמנים כבר ניתקו מגע וסערה חזקה איימה על כלי השיט הקלים, כך שהצי קיבל הוראה לחזור לבסיס. ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני. בניסיון לפתות ולהשמיד חלק מהצי הגדול, צי הים הפתוח הגרמני, המורכב מ-16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים, שש סיירות קלות ו-31 סירות טורפדו, עזב את בסיס הצי מוקדם בבוקר 31 במאי. הצי הפליג בשיתוף פעולה עם חמשת סיירות המערכה והסיירות התומכות וסירות הטורפדו של קונטר-אדמירל פרנץ פון היפר. חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית שהכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 אניות דרדנוט ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח. ב-31 במאי, הרקולס, בפיקודו של קפטן לואיס קלינטון-בייקר, הייתה האונייה העשרים ושלושה (או השנייה מאחור) מראש מערך הקרב לאחר הפריסה כחלק מהפלגה ה-6 של שייטת אוניות המערכה הראשונה. במהלך השלב הראשון של הקרב הכללי, נורו על האונייה חמישה פגזים שנורו על ידי דרדנוט גרמנית בשעה 18:16. זמן קצר לאחר מכן, היא ירתה לעבר הסיירת הקלה הנכה SMS ויסבאדן בסביבות השעה 18:20. הרקולס ירתה בדרדנוט גרמנית החל מ-18:25 עם שבעה או שמונה מטחים משלה. הראות הלקויה הפריעה מאוד לאש התגובה שלה והיוותה בעיה לכל הקרב. בשעה 19:12 האונייה פתחה באש לעבר סיירת המערכה SMS זיידליץ, וכנראה קלעה שני פגעים. אחד הפגזים הסופר-נפיצים (HE) שלה חדר דרך המבנה העליון וגרם לנזק קל מרסיסים. פגז ה-HE השני חדר בפגיעה בשריון האונייה העילי, התפרץ בלוחות השריון וגרם להצפה מתונה. כחמש עד עשר דקות לאחר מכן, היא התמודדה עם כמה שייטות משחתות גרמניות עם כמה מטחים מהחימוש הראשי שלה ללא תוצאה. הרקולס נאלצה אז להסתובב כדי להימנע מכמה טורפדות, שאחד מהם חלף קרוב מאוד. מרלבורו, אוניית הדגל של הפלגה, נפגעה מטורפדו ונאלצה להפחית מהירות, מה שגרם לפלגה להתייצב מאחורי הגוף הראשי של הצי הגדול. הם לא הצטרפו מחדש עד אחר הצהריים של 1 ביוני, כשהצי פנה הביתה. הרקולס לא ספגה שום נזק וירתה בסך הכל 98 פגזים בקוטר 12 אינץ' ו-15 פגזים מתותחי ה-4 אינץ' שלה במהלך הקרב. לאחר הקרב, האונייה הועברה לשייטת אוניות המערכה הרביעית והפכה לאוניית הדגל של מפקדה, תת-אדמירל סר דובטון סטורדי. הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. במהלך הגיחה הזו, הרקולס ערכה את הבדיקה הראשונה של בלון פורח נגרר (ללא משקיפים). שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים. ב-22 באפריל 1918 הפליג צי הים הפתוח צפונה בפעם האחרונה בניסיון לא מוצלח ליירט שיירה לנורווגיה, ונאלץ לחזור יומיים לאחר מכן לאחר שלסיירת המערכה SMS מולטקה נגרם נזק למנוע. הצי הגדול יצא לפעולה מרוזית' ב-24 עם גילוי הפעולה, אך לא הצליח ללכוד את הגרמנים. הרקולס נכחה ברוזית' כאשר הצי הגרמני נכנע ב-21 בנובמבר. ב-3 בדצמבר היא נותקה לקחת את ועדת שביתת הנשק של מדינות ההסכמה לקיל, גרמניה, והיא חזרה לרוזית' ב-20 בדצמבר. הרקולס צומצמה לעתודה בפברואר 1919 ברוזית' ונרשמה לפירוק באוקטובר 1921. ב-8 בנובמבר היא נמכרה לחברת Slough Trading Co. ונמכרה מחדש לחברה גרמנית בספטמבר 1922. האונייה יצאה מרוזית', בגרירה, לכיוון קיל באוקטובר ולאחר מכן נגרטה. האוסף של המוזיאון הימי הלאומי כולל מספר ציורים של הרקולס מאת ויליאם ליונל וילי והאוסף של מוזיאון המלחמה האימפריאלי כולל דגם בנאים של הרקולס, שנעשה על ידי פאלמרס ב-1910. מדיה וקבצים בנושא אה"מ הרקולס בוויקישיתוף