laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוסף קוסטיקה

יוסף קוסטיקה (21 בינואר 1911 - 18 במאי 2001) היה לוחם ביחידת המסתערבים של ההגנה, סוכן המחלקה הסורית ושליח המודיעין בטריפולי שבלבנון בזמן פעולת כ"ג יורדי הסירה. קוסטיקה נולד למשפחה ציונית בדמשק אשר בסוריה. בגיל 13 עלה לארץ ישראל והתגורר בקיבוץ שפיים ובקיבוץ יגור. היה חבר בפלוגות העבודה ולאחר מכן עבר לעבוד בעיריית יפו. ב-1936, בתקופת המרד הערבי הגדול, התנדב להגנה. ב-1940 היה מראשוני המסתערבים בפיקודו של אהרון לישבסקי, ועבר הכשרה בהסתערבות ובחבלה. שליחותו הראשונה הייתה לעיר טריפולי בלבנון לאיסוף מודיעין לצורך פעילות חבלנית כמו פיצוץ גשרים ומסילות ברזל במידה והגרמנים יתקרבו לאזור שהיה בשליטת צרפת של וישי. קוסטיקה צויד בדרכון מזויף, התחזה לסוחר סורי נוצרי בשם אבו נורי, שכר חדר באזור הנוצרי בעיר ועסק באיסוף חומר מודיעיני על מחנות הצבא באזור. ב-1941 הגיע לטריפולי יעקב סעד, שליח ההגנה בדמשק, והטיל על קוסטיקה לאסוף מידע מפורט על בתי הזיקוק בעיר. קוסטיקה התחזה לספורטאי והחל להקיף בריצה את בתי הזיקוק, כולל מעבר בין עמדות השמירה של החיילים הסנגלים מבלי לעורר את חשדם. באחת הפעמים, לאחר תצפית מעץ גבוה, זיהה כניסה אחורית הסמוכה לפרדס ולחוף הים כמקום אפשרי לפריצה. קוסטיקה ערך רישום מדויק של כל הפרטים, והחליט לשוב בעצמו לארץ ישראל, דרך מעבר ראש הנקרה, כדי להעביר את המידע הלאה. קוסטיקה הלך ישירות לביתו של אהרון לישבסקי אשר זימן למחרת פגישה עם יצחק שדה, במהלכה מסר תיאור מפורט של כל פרטי המודיעין אותם אסף. בהוראת ישראל גלילי נשלח חזרה לטריפולי, עודכן בפרטי הספינה שאמורה להגיע לשם והונחה לעקוב אחר ההתרחשויות על החוף. קוסטיקה המתין מדי יום על החוף בטריפולי לסירה, שיצאה לדרכה מחיפה ב-18 במאי, אך לא הגיעה. הוא נשאל על ידי מפקדיו אם ראה משהו אך השיב שלא. בשלב זה הגיעו לאזניו שמועות על גופות אשר נפלטו לחוף. קוסטיקה ערך חקירה פרטית מפורטת איתר וסימן את מקום קבורתם של שבע מהגופות. כמו כן שמע עדויות על פרטי לבוש השייכים למספר לוחמי הסירה. שלושה שבועות לאחר שליחת הספינה כבשו הכוחות הבריטיים את סוריה ולבנון. המידע על מיקום הקברים הועבר למפקדי ההגנה אשר הבטיחו לקוסטיקה כי יטפלו בהבאתם לקבורה בארץ, דבר שלא נעשה. לאחר שחזר שוב ושוב על בקשתו הגיע אליו לטריפולי יגאל אלון ממפקדי הפלמ"ח ואמר לו ש"זה לא הזמן המתאים להביא גופות לארץ". קוסטיקה נשלח לביירות כנציג היחידה עד שנת 1943. שם הכיר את אשתו מקרב הקהילה היהודית. לאחר שעזב את היחידה עבד כשליח במוסד לעליה ועסק בעליה בלתי לגאלית של יהודים רבים מסוריה. הוא נעצר מספר פעמים על ידי השלטונות הסורים אך הצליח להימלט ובשנת 1946 חזר לארץ ישראל. עם קום המדינה כתב דו"ח מפורט על מה שקרה בחודש מאי 1941 בלבנון והפקיד אותו במשרד הביטחון. קוסטיקה בן למשפחה ציונית ענפה מיהדות סוריה המונה 9 אחים ואחיות. את אשתו מרי פגש בעת שרותו בביירות ואיתה הקים משפחה בת ארבעה ילדים. שניים מאחיו, שלמה קוסטיקה ורחמים קוסטיקה, שרותו גם הם במחלקה הסורית בהגנה. גמליאל כהן, "המסתערבים הראשונים", מגן בסתר: מפעולות המחתרת הארץ-ישראלית במלחמת-העולם השנייה, תש"ט באתר מרכז מידע פלמ"ח. אסתר תומר, המחלקה הערבית של הפלמ"ח, מכאן ומשאם: כתב העת למורשת יהדות דמשק, גיליון 9, אפריל 2009 ד"ר משה עמי-עוז ומר נרי אראלי, כ"ד יורדי הסירה, תקציר הדו"ח, 2011 . הדו"ח של קוסטיקה מובא בעמוד 26 ומתואר בעמודים 36 עד 38.
פאיז א-טראונה

פאיז א־טראונה (בערבית: فايز الطراونة;‏ 1 במאי 1949 – 15 בדצמבר 2021) היה כלכלן ופוליטיקאי, ראש ממשלת ירדן. א־טראונה כיהן לראשונה כראש ממשלה בשנים 1998–1999, ובשנית כיהן בשנת 2012. א־טראונה נולד בעמאן. הוא סיים בשנת 1971 לימודי כלכלה באוניברסיטת עמאן. בהמשך עשה עבודת דוקטורט במדעי הכלכלה באוניברסיטת דרום קרוליינה בארצות הברית. הוא כיהן כשגריר ירדן בארצות הברית בשנים 1993–1997, ולאחר מכן כיהן כשר החוץ וכשר התעשייה של ירדן. בשנת 1994 עמד בראש משלחת ירדן לשיחות עם ישראל שהובילו להסכם השלום בין ישראל לירדן. בשנת 1995 קיבל א־טראונה את "פרס גבריאל לשלום" בבית גבריאל שבכנרת, יחד עם אליקים רובינשטיין, שהיה ראש משלחת ישראל לשיחות השלום. א־טראונה עמד בראש ממשלת ירדן במשך כחצי שנה, מ־20 באוגוסט 1998 עד 4 במרץ 1999. בתקופת כהונתו מת חוסיין, מלך ירדן, ובנו עבדאללה מונה תחתיו. א־טראונה כיהן כראש לשכתו של המלך עבדאללה. ב־26 באפריל 2012, לאחר שראש הממשלה עון שווכת אל־ח'סאונה הודיע על התפטרותו, הטיל המלך עבדאללה על א־טראונה להרכיב ממשלה. ב־2 במאי 2012 החל א־טראונה את כהונתו השנייה כראש ממשלה. באוקטובר 2012 פרסם המלך עבדאללה צו המורה על פיזור הפרלמנט וקיום בחירות במדינה. בהתאם למתחייב בחוקה התפטרה ממשלתו של א־טראונה, ולראש ממשלה התמנה עבדאללה א־נסור. ב־28 בינואר 2013 מינה המלך עבדאללה את א־טראונה לראש הלשכה המלכותית בירדן. נפטר ב-15 בדצמבר 2021. מדיה וקבצים בנושא פאיז א-טראונה בוויקישיתוף ניר יהב‏, ראש ממשלת ירדן התפטר במפתיע - המלך מינה מחליף, באתר וואלה, 27 באפריל 2012. סוכנויות הידיעות, כאוס פוליטי בירדן: עוד ראש ממשלה התפטר, באתר ynet, 27 באפריל 2012. פרטים על פרס גבריאל לשלום באתר "בית גבריאל בכנרת". Associated Press, ירדן: המלך עבדאללה מינה ראש ממשלת מעבר עד לבחירות, באתר ynet, 10 באוקטובר 2012. בערבית: رئيس الديوان الملكي الهاشمي ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עינות ציפורי

עינות ציפורי הוא שמם של קבוצת מעיינות הנמצאים בקרבת מושב ציפורי ומזינים את נחל ציפורי. שפיעתם היא מיליון מטר מעוקב לשנה. מעל הנביעה הגדולה ביותר, "עין ציפורי", נמצא מבנה עתיק שאיננו מתוארך. בסמוך לנביעה נמצאו שרידי כפר שהיה מיושב מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הרומית. ב-3 ביוני בשנת 1187 יצאו מהאזור הזה כוחותיה של ממלכת ירושלים בפיקודו של גי דה ליזיניאן לקרב קרני חיטין, שבו ניגפו מול כוחותיו של צלאח א-דין. בשנת 2012, כחלק מהעבודות שביצעה חברת נתיבי ישראל להרחבת כביש 79, נערכה סמוך לעין ציפורי חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות. החפירות הקיפו שטח של כ-200 דונם, לאורך 800 מטר, בשני צדי הכביש. באתר עין ציפורי, שמשתרע מדרום למעין עין-ציפורי. בחפירה התגלה יישוב פרהיסטורי גדול מן התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ועד לתקופת הברונזה הקדומה. זהו האתר הגדול ביותר שמזוהה עם "תרבות ואדי רבה", שהתקיימה בארץ ישראל באלף השישי והחמישי לפני הספירה. החפצים שנמצאו באתר מלמדים שבחברה באותה תקופה היה ריבוד חברתי וכן היו לתושבי המקום קשרים עם תרבויות אחרות במרחק של אלפי קילומטרים. בין השאר, נחשפו במקום כלי חרס מעוטרים בצבעים וחריטות שאופייניים לתרבות זו. על אחת האבנים אפשר לזהות חריטה של שני יענים, משורטטים בסכמטיות, דבר מעיד על השפעה של תרבות מסופוטמית וסורית ועל רובד חברתי שכלל שכבת עילית, שצרכה מוצרי יוקרה שיובאו מארצות רחוקות. ממצא אחר הוא כלי צור, גרזנים ולהבים, חלקם עשויים אבן אובסידיאן, שמקום החציבה הקרוב ביותר שלה הוא בטורקיה, וקבוצה של קעריות עשויות אבן ביד אמן, באחת מהן נמצאה מחרוזת שהורכבה מ-200 חרוזי אבן בגוני שחור, לבן ואדום. בחפירות התגלו גם פסלוני פולחן בצורת בעלי חיים, שמלמדים על חשיבות החיות המבויתות באותה תקופה פרה-היסטורית. כמו כן, נמצאה העדות הקדומה ביותר לשימוש בשמן זית בכל אגן המזרח התיכון. ספוריה זיו ריינשטיין, עין ציפורי: נחשפו כלים וחפצי אומנות מתק' האבן, באתר ynet, 23 בספטמבר 2012 איתי בלומנטל, שרידי שמן זית בן 8,000 שנה התגלו בגליל, באתר ynet, 17 בדצמבר 2014 מידע על אתר עינות ציפורי, בארכיון המנדטורי באתר רשות העתיקות ניטור מים ודוח פעילות, המשרד להגנת הסביבה כלים וחפצי אומנות מתקופת האבן נחשפו בחפירות בעין ציפורי 23-9-2012 עמרי ברזילי, עין ציפורי - דוח ראשוני, "חפירות וסקרים בישראל, גיליון 122(2010), רשות העתיקות. ניר חסון, כלים בני 7,000 שנה מלמדים על האליטה של תקופת האבן, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2012 רות שוסטר, שרידי שמן זית בן כ-8,000 שנה התגלו בגליל התחתון, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2014
ניקולס ג'אר

ניקולס ג'אר (באנגלית: Nicolas Jaar;‏ נולד ב-10 בינואר 1990) הוא זמר, מפיק ויוצר ממוצא אמריקאי-צ'יליאני. המייסד והבעלים של חברת התקליטים ובית האומנות "Clown & Sunset". ג'אר נולד בניו יורק שבארצות הברית להורים ממוצא צ'יליאני, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לצ'ילה, שם התגורר כשש שנים. כשהיה בן 8 חזרה משפחתו לניו-יורק. כשהיה בתיכון, פגש בטיול למקסיקו סול קייטה וניקיטה קוואסים. יחד השלושה הקימו להקה. וג'אר ייסד את חברת התקליטים שלו כדרך להפצת המוזיקה שלהם. אלבום הבכורה שלו, Space Is Only Noise, הופץ בינואר 2011 וזכה להכרה בינלאומית. האלבום קיבל ארבעה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי, ודורג במקום הראשון על ידי מספר אתרי מוזיקה גדולים. לג׳אר יש מוזיקה נוספת תחת שמות אחרים כגון הצמד Darkside עם הגיטריסט דייב הרינגטון. ואת פרויקט הצד Against All Logic שתחתיו ז׳אר הוציא 2 אלבומים. ז׳אר גם שימש כמפיק צללים לצמד עידו בי וצוקי. ג'אר סטודנט לספרות השוואתית באוניברסיטת בראון. מדיה וקבצים בנושא ניקולס ג'אר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקולס ג'אר (באנגלית) ניקולס ג'אר, ברשת החברתית פייסבוק ניקולס ג'אר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקולס ג'אר, ברשת החברתית אינסטגרם ניקולס ג'אר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר ספוטיפיי ניקולס ג'אר, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר Last.fm (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר AllMusic (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר דיזר ניקולס ג'אר, באתר Yandex.Music (ברוסית) ניקולס ג'אר, באתר Discogs (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר Songkick (באנגלית) ניקולס ג'אר, באתר Genius ניקולס ג'אר, באתר בנדקמפ ריאיון עם ניקולס ג'אר (באנגלית) Nicolas Jaar is the renaissance man of electronic music, כתבה בעיתון הגרדיאן הבריטי דור ציפורי, אלקטרוני | ניקולס ז'אר הוא אחד המוזיקאים המרתקים של הרגע, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החורש

החורש, או הסתדרות החורש (קרוי גם "הסתדרות הפועלים החקלאיים"), היה ארגון פועלים עברי שפעל בשנים 1909-1907, בתקופת העלייה השנייה. "החורש" הוקם על ידי פועלים בגליל אשר עבדו במושבות ובחוות חקלאיות של ההסתדרות הציונית. בין מייסדיה היו ישראל שוחט, אליעזר שוחט ושלמה צמח מאנשי הפועל הצעיר וישראל גלעדי וסעדיה פז מפועלי ציון. מטרותיה היו לעודד התיישבות חקלאית בארץ ישראל, ברוח הציונות המעשית, לקדם את תנאי החיים וההעסקה של הפועלים באמצעות התארגנות כוללת של הפועלים. חבריה נמנו עם מתיישבי דגניה א' בשנת 1909, מייסדי הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל וחברים בארגון "השומר" שהוקם ב-1909. בתחילת 1908, בהשפעת אנשי בר גיורא נוסף לתקנות הארגון "להנהיג בין החברים התעמלות וללמד אותם לאחוז בנשק", אולם סעיף זה לא מומש. אליהו גולומב, חביון עֹז, א', תל אביב, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, תש"י-1950, עמ' 243-242. מאיר חזן, "החורש" : ערש חיי הציבור הפוליטיים של תנועת העבודה, קתדרה, 130, תשס"ט, עמ' 130-103. החורש, באתר תנועת העבודה הישראלית שלמה צמח, "החורש", דבר, 10 באפריל 1958 מאיר חזן, לראשית המתינות במפלגת הפועל הצעיר, עיונים בתקומת ישראל 12, עמ' 247 מאיר חזן, לראשית המתינות במפלגת הפועל הצעיר, עיונים בתקומת ישראל 12, עמ' 248 ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית אהרנסון

בית אהרנסון הוא ביתה של משפחת אהרנסון במושבה זכרון יעקב, ובו שוכן מוזיאון ניל"י מאז 1956. הבית שוכן ברחוב המייסדים בזכרון יעקב. האתר כולל שלושה חלקים: מוזיאון ניל"י - בקומת הקרקע נמצאת תערוכה קבועה על תולדות מחתרת ניל"י מעת הקמתה עד כניסת גנרל אלנבי לירושלים. המוזיאון, הצמוד לבית המשפחה, הוקם ללא תמיכה ממשלתית, התחדש בשנת 1998 ונוספו לו תצוגות של תעודות ותמונות מתולדות מחתרת ניל"י, שחלקם מוצגים באמצעים אורקוליים המוצגים באולם הקרנה בקומה התחתונה. הוא כולל ספרייה וארכיון מסמכים של משפחת אהרנסון ושל חברי המחתרת ומשפחותיהם, ודברי זיכרונות ומחקרים שנכתבו אודותיהם. בית משפחת אהרנסון - בה התגוררה המשפחה ובמשך הזמן התגוררה בו רבקה אהרנסון עד למותה ב-1981. לאחר מותה הוא נפתח לביקורי קהל בו מוצגים חדרים מרוהטים, חדר אוכל עם שולחן ערוך ועוד. בית אהרן אהרנסון - המשפחה בנתה לו בית נפרד כי היה הבן המבוגר והמפורסם. בבית מוצגים רהיטי עץ יוקרתיים משובצי צדפים בסגנון דמשקאי וחלק מספרייתו הגדולה שרובה הושמדה על ידי הטורקים. בבית זה התאבדה שרה אהרנסון, ממנהיגי מחתרת ניל"י, לאחר שעונתה על ידי השלטונות העות'מאניים, כאשר התגלתה המחתרת בשלהי מלחמת העולם הראשונה. אפשר לראות את הסליק הקטן במשקוף החדר משם לקחה את האקדח, נכנסה לחדר האמבטיה וירתה בתוך פיה. ב-2015 נפתחה לביקורים מנהרת מילוט מתחת לבית אהרנסון המוליכה מהבית לצד הצפוני של המושבה שהיה אז מוסתר ובלתי מיושב. מדיה וקבצים בנושא בית אהרנסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית אהרנסון בית אהרנסון, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל בית אהרנסון מוזיאון נילי זכרון יעקב, באתר "גיידסטאר ישראל" בית אהרנסון (זכרון יעקב), דף שער בספרייה הלאומית
הפיגוע בקו 2

הפיגוע בקו 2 היה פיגוע התאבדות באוטובוס בקו 2 בירושלים, שנסע מן הכותל המערבי. הפיגוע אירע ב-19 באוגוסט 2003 (כ"ב באב תשס"ג), קצת לאחר תחנת האוטובוס שבכיכר זוועהיל, בפינת הרחובות שמואל הנביא ומשה זקס. בפיצוץ נרצחו 23 אנשים, בהם 7 ילדים, ונפצעו למעלה מ-130. הפיגוע הביא בפועל לסיומה של ההודנה שהוכרזה בסוף יוני 2003. ב-19 באוגוסט 2003 הגיע לירושלים ראאד מיסק, מחבל מתאבד פלסטיני מתא החמאס של חברון, שם קיבל סיוע מחוליית חמאס של ערבים ממזרח ירושלים שדאגה להסעתו למקום הפיגוע, להסוואתו כחרדי ולחימושו בחגורת הנפץ. המחבל עלה על קו 2 של אוטובוס אגד בשכונת שמואל הנביא בירושלים, ופוצץ את עצמו באמצע האוטובוס הכפול. האוטובוס הכפול היה גדוש בנוסעים, ביניהם קבוצת ילדים חרדים, שהיו בדרכם חזרה מן הכותל המערבי. רוב ההרוגים בפיגוע היו חרדים מירושלים ובני ברק שחזרו באוטובוס מתפילה בכותל. צעיר ההרוגים היה בן 3 חודשים מניו יורק. בין ההרוגים היו רב אחד ועובדת זרה מהפיליפינים, וכן אב שנהרג יחד עם בנו, ואם יחד עם בנה. ארגון החמאס הכריז על אחריותו לפיגוע, שהביא לקיצה של הודנת שלושת החודשים, שהוכרזה בסוף יוני 2003. נשיא ארצות הברית, האיחוד האירופאי והאו"ם גינו בחריפות את הפיגוע וקראו לרשות הפלסטינית לעצור את הטרור. בעקבות ההתקפה פתח צה"ל, בסיוע השב"כ, במצוד נרחב אחרי הנהגת ותשתית החמאס בחברון. מנהיגי החמאס בעיר נעצרו ונהרגו בזה אחר זה בפשיטות של הימ"מ, חטיבת הנח"ל, שייטת 13 וחיל ההנדסה הקרבית. חלק נכבד מתשתית החמאס בעיר נמנה עם חמולת קוואסמה, שרבים מחבריה נעצרו או נהרגו (חלקם היו מחבלים מתאבדים). באוקטובר 2003 נעצרו גם שלושת חברי החוליה הירושלמית. מעצרם והריגתם של אנשי החמאס בחברון ובירושלים מנעה לדברי השב"כ שלושה פיגועי התאבדות נוספים שהיו אמורים לצאת לפועל בירושלים. ב-2004 הוצב לוח זיכרון בשכונת בית ישראל ועליו שמות הקורבנות. פיגוע ההתאבדות בקו 2 ב-19 באוגוסט 2003, באתר משרד החוץ אפרת וייס, 20 הרוגים בפיגוע בירושלים, באתר ynet, 20 באוגוסט 2003 כתבי אישום נגד משלחי הפיגוע בקו 2 בירושלים, באתר ynet, 10 בנובמבר 2003 Inigo Gilmore, ‏Child killings leave bus bomber's family divided in grief, The Telegraph, 27 August 2003 אפרת וייס, נתפסה החוליה האחראית ל"פיגוע הילדים" בי-ם, באתר ynet, 18 באוקטובר 2003
שבועיים מראש

שבועיים מראש (באנגלית: Two Weeks Notice) הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר קומדיה רומנטית שיצא בשנת 2002 בכיכובם של יו גרנט וסנדרה בולוק, שגם הפיקה אותו. הסרט נכתב ובוים על ידי מארק לורנס. הוא זכה להצלחה בקופות עם הכנסות של 199 מיליון דולר ברחבי העולם. לוסי קלסון (בגלומה של סנדרה בולוק) היא עורכת דין המתמחה בדיני איכות הסביבה בעיר ניו יורק. ג'ורג' ווייד (יו גרנט) הוא מיליארדר, טייקון נדל"ן שיש לו הכל ועדיין מתנהג כמו ילד שרוצה עוד. כשלוסי שומעת על רצונו של ג'ורג' להרוס את המתנ"ס בו גדלה בקוני איילנד לטובת עוד מגדל מגורים היא נפגשת איתו במטרה לעצור את ההרס. ג'ורג' נופל ברשתה ומנסה להעביר אותה לצד שלו תוך הבטחה שאם תעבוד אצלו הוא לא יהרוס את המתנ"ס. לוסי מתחילה לעבוד כיד ימינו של ג'ורג', אלא שמהר מאוד היא מגלה שהאיש דורש ייעוץ בכל תחומי חייו. חייה הופכים לגיהנום כי הוא מזעיק אותה על כל דבר קטן. בסופו של דבר היא נשברת. במהלך חתונת חברתה הטובה מקבלת לוסי "הודעת חירום" להגיע מיד ומגלה שההיסטריה של ג'ורג' נובעת מהעובדה שהוא לא יודע מה ללבוש לאירוע. לוסי מודיעה לג'ורג' שהיא מתפטרת ויש לו שבועיים למצוא מחליפה. ג'ורג' מוטרד במיוחד מההתפטרות שלה מנסה לשכנע אותה להישאר. הוא גם מנסה למנוע ממנה למצוא עבודה אחרת במטרה לגרום לה להישאר. בסופו של דבר הוא נכנע ומבקש ממנה רק להכשיר את מחליפתה, ג'ואן קארבר (בגילומה של אלישה ויט) המושכת והפלרטטנית. משום מה, לוסי מתחילה לקנא. עם עזיבתה מתחיל ג'ורג' להבין עד כמה הזמן איתה שינה אותו. הוא מחליט לקיים את הבטחתו ולא להרוס את המתנ"ס למרות שהוא יודע שזה יעלה לחברה שלו מיליוני דולרים. גם לוסי מרגישה בחסרונו של הבוס הקודם שלה. ג'ורג' יוצא לחפש את לוסי כדי להביע את רגשותיו וכשהוא מוצא אותה הוא מגלה שגם לה יש רגשות כלפיו. בסצנת הסיום רואים את השניים כשהם עוברים לגור ביחד ומתכוננים לחיים משותפים. נורה ג'ונס ודונלד טראמפ הופיעו בסרט בתפקיד עצמם. הסרט לא הצליח להרשים את המבקרים, קיבל ביקורות שליליות וזכה לציון של 42% מתוך 120 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. "שבועיים מראש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שבועיים מראש", באתר נטפליקס "שבועיים מראש", באתר AllMovie (באנגלית) "שבועיים מראש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שבועיים מראש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שבועיים מראש", באתר Metacritic (באנגלית) "שבועיים מראש", באתר אידיבי "שבועיים מראש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שבועיים מראש, סרטון באתר יוטיוב Two Weeks Notice (2002). Box Office Mojo. Retrieved 2010-11-17.
תראו מי מדבר

תראו מי מדבר (במקור: Look Who's Talking) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 1989 בבימויה של איימי הקרלינג ובכיכובם של ג'ון טרבולטה וקירסטי אלי. עוד משתתפים בסרט: ג'ורג' סיגל, אולימפיה דוקאקיס, טווינק קפלן, ג'וי בושל, אייב ויגודה, ג'ואן ריברס, ג'ייסון שאלר, ג'ייקוב היינס וכן ברוס ויליס, כקולו של התינוק מייקי. מולי ג'נסן (קירסטי אלי) רואת חשבון שנכנסת להריון מאלברט, גבר נשוי שאיתו ניהלה רומן. מולי מתיידדת עם נהג מונית בשם ג'יימס (ג'ון טרבולטה) המסיע אותה לבית החולים ובהמשך מסייע לה לגדל את התינוק ששמו מייקי. הסרט עוקב בין היתר אחר ניסיונותיה לשכנע את האב, אלברט, לקחת אחריות על הילד ולסייע במזונות. מולי וג'יימס מתאהבים אך רק לקראת סיום הסרט מולי מבינה כי ג'יימס מהווה דמות אב ראויה יותר עבור מייקי מאשר אלברט. לאורך הסרט, מייקי משתף את הצופים במחשבותיו ודעותיו על האירועים המתרחשים. הסרט קיבל ביקורות מעורבות ולציון 59% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 34 ביקורות. הסרט הכניס $140,088,813 בארצות הברית, וברחבי העולם - סך של $296,999,813, עובדה שהופכת אותו לסרטו המצליח ביותר של ג'ון טרבולטה מזה 11 שנים, מאז "גריז". בעקבות הצלחת הסרט, נוצרו שני סרטי המשך: "תראו מי מדברת" (1990) ו-"תראו מי מדבר עכשיו" (1993). ג'ון טרבולטה, קירסטי אלי, ואולימפיה דוקאקיס הם שלושת השחקנים היחידים, אשר הופיעו בכל שלושת סרטי הסדרה. בעקבות הצלחתם של שני הסרטים הראשונים, רשת ABC יצרה סיטקום שנקרא "Baby Talk", אשר שודר בשנית 1991–1992, בהשתתפות טוני דנזה כקולו של התינוק מייקי. ב-6 באפריל 2010, דווח כי ניל ה. מוריץ, המפיק של "מהיר ועצבני", מתכנן ליצור סרט "ריבוט" לסדרה. "תראו מי מדבר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תראו מי מדבר", באתר נטפליקס "תראו מי מדבר", באתר AllMovie (באנגלית) "תראו מי מדבר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תראו מי מדבר", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תראו מי מדבר", באתר Metacritic (באנגלית) "תראו מי מדבר", באתר אידיבי "תראו מי מדבר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תראו מי מדבר, קדימון הסרט באתר יוטיוב "Look Who's Talking (12)". British Board of Film Classification. 1990-01-04. נבדק ב-2012-03-21. "Look Who's Talking (1989) - Box office / business". Internet Movie Database. Amazon.com. נבדק ב-2012-03-21. "Look Who's Talking", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית) Willman, Chris (13 באוקטובר 1989). "Witty Fun for Grown-Ups in 'Look Who's Talking'". The Los Angeles Times. נבדק ב-2010-08-24. {{cite news}}: (עזרה) "Look Who's Talking‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית) Reynolds, Simon (6 באפריל 2010). "'Looks Who's Talking' reboot in the works". Digital Spy. Hachette Filipacchi Médias. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite web}}: (עזרה)
מלחמות הפנטגון

מלחמות הפנטגון (באנגלית: The Pentagon Wars) הוא סרט טלוויזיה שיצא בשנת 1998 על ידי HBO. הסרט מבוסס על הספר The Pentagon Wars: Reformers Challenge the Old Guard שכתב הקולונל גיימס בורטון, פנסיונר של חיל האוויר של ארצות הברית. זהו סרט קומדיה שחורה שמתארת את תהליך הפיתוח של בראדלי M2. הסרט משמש בקורסי ניהול פרויקטים כדוגמה לאיך פרויקט לא צריך להתנהל. האלוף פרטרידג' מופיע בפני הוועדה הצבאית של בית הנבחרים של ארצות הברית בו הוא מגן על הליך פיתוח נגמ"ש המלחמה בראדלי M2 עליו הוא ממונה. הסרט בנוי כסדרת פלשבקים בהם האלוף פרטרידג' נזכר בהשתלשלות האירועים שהובילו אותו לשבת בפני הוועדה. הסרט מתחיל בכך שפרטרידג' מקבל מהפנטגון את סגן-אלוף ג'יימס בורטון שיפקח מטעמם על תהליך הבדיקות לנגמ"ש. סא"ל בורטון מעוניין לעשות את עבודתו אך הוא מגלה כי מפתחי הנגמ"ש מעגלים פינות ולא מאפשרים לו לבצע את עבודתו. הוא יורד לחקר האמת, החל מההיסטוריה של פיתוח הנגמ"ש שהחל 17 שנה קודם לכן ועד לביצוע בדיקות בפועל, ולא מסתפק בקבלת תוצאות הבדיקות. הוא מגלה כי פרטרידג' וכל האחראים על הפרויקט מונעים ממנו לבצע את עבודתו בגלל שהם מעוניינים להביא את הנגמ"ש לייצור - אז הם יקבלו קידום. לעומתם, סא"ל בורטון מעוניין לבדוק את הנגמ"ש כך שהחיילים שישתמשו בו לא ימצאו בסכנת מוות בתוכו. קלסי גראמר - האלוף פרטרידג' קרי אלווס - סגן-אלוף ג'יימס בורטון ג'ון מקגינלי - אלוף-משנה בש, עוזרו של פרטרידג' אולימפיה דוקאקיס - יושבת ראש ועדת בית הנבחרים ריצ'רד בנג'מין - חבר הוועדה קספר ויינברגר ריצ'רד שיף - אלוף-משנה/אלוף רוברט סמית', האחראי הראשון לתכנון הנגמ"ש ויולה דייוויס - סמל פאנין, עוזרתו של סא"ל בורטון ג'יימס בורטון, "The Pentagon Wars: Reformers Challenge the Old Guard, Annapolis", ‏Maryland: Naval Institute Press‏ (1993)‏ ISBN 1-55750-081-9. "מלחמות הפנטגון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מלחמות הפנטגון", באתר נטפליקס "מלחמות הפנטגון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מקלארן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מקלארן – קבוצת חברות מכוניות בריטית מקלארן F1 – מכונית מסוימת של החברה מקלארן 650s – מכונית ספורט מקלארן MP4-12C – מכונית ספורט ברוס מקלארן – נהג מרוצים, מייסד קבוצת מקלארן מלקולם מקלארן – מוזיקאי ואמרגן להקת סקס פיסטולס סטיב מקלארן – שחקן ומאמן כדורגל
אבן בגליל

אבן בגליל הוא פסטיבל וסימפוזיון פיסול באבן המתקיים באגם מונפורט ומאורגן על ידי עיריית מעלות-תרשיחא. הפסטיבל מתקיים החל משנת 1991, במסגרתו מארח הפסטיבל פסלים מישראל וממדינות שונות בעולם העוסקים בפיסול באבן. גושי האבן הענקיים ליצירת הפסלים מגיעים למשקל של 10 טון כל אחד, והם נחצבים בגליל על פי דרישות הפסלים. תחילתו של הפסטיבל בפנייה שעשה בשנת 1991 הפסל משה פלרמן לראש עיריית מעלות שלמה בוחבוט לקיים בעיר סימפוזיון פיסול. הפסטיבל הראשון התקיים באתה שנה במימון עיריית מעלות במשך השנים הצטרפו לפסטיבל גם משרד התרבות והספורט, מפעל הפיס הרשות לפיתוח הגליל ועוד. בקשה להגשת הצעות על פי נושא מוביל מתפרסמת באינטרנט. פסלים הרוצים להשתתף בפסטיבל מגישים הצעות עיצוביות לוועדה אמנותית הבוחרת מתוך ההצעות 10 עד 15 יצירות. העירייה חוצבת את גושי האבן ומביאה אותם לאתר הפיסול ליד האגם. במשך שבועיים עד שלושה שבועות לפני חג הפסח, הפסלים מפסלים את הפסלים במקום. שיאו של הפסטיבל מתקיים כל שנה בחג הפסח, במועד זה מוזמן הקהל לצפות בעבודת הפסלים. לפסטיבל יש מפיק ומפיק בפועל ומנהל אמנותי המתחלפים מדי פעם. לפסטיבל יש הנהלה ציבורית ובראשה עומד ראש העיר. עד הפסטיבל של 1996 פעל הפסטיבל בעיר עצמה. בשנת 1997 נבחר יעקב אגמון כמפיק על. יחד עם המנהל האמנותי, האמן הבינתחומי פנצ'ו אדלברג והמפיק ברוך סולצ'ינר ובגיבוי ההנהלה הציבורית, עבר אתר הפסטיבל לאגם מונפורט ובכך בעצם נחנך האגם לקהל הרחב. בסיום הפסטיבל מוצבים הפסלים ברחבי מעלות-תרשיחא ובאזורים נוספים בגליל. עד שנת 2011 נוצרו כ-250 פסלים. מדיה וקבצים בנושא אבן בגליל בוויקישיתוף דף הפסטיבל באתר עיריית מעלות תרשיחא סרטון הפסלים בעבודתם - פסטיבל 22 ביוטיוב
תהילים קל"ו

תהילים קל"ו הוא המזמור ה-136 בספר תהילים, הנקרא בשם הלל הגדול. בפרק ישנם 26 פסוקים. הפרק פותח במילים: ”הוֹדוּ לַה' כִּי טוֹב כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ”, ומסיים כל פסוק במילים:”כִּי לְעוֹלָם חַסְדּוֹ”. חשיבותו של הפרק נודעת בעיקר בתוכנו המיוחד המדבר על כלכלת כל העולם מידי ה'. פרק קל"ו ידוע בשם הלל הגדול. אולם קיימת מחלוקת במקורות האם הלל הגדול כולל רק את תהלים קל"ו או גם פרקים אחרים. בתלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד א', מובאות דעות שונות על נוסח הלל הגדול. הדעה המרכזית, היא דעת רבי יהודה האומר שהלל הגדול הוא פרק קל"ו בתהילים, דעה שנייה היא דעתו של רבי יוחנן הסובר שהלל הגדול מורכב מהפרקים: קל"ד, קל"ה וקל"ו ודעה שלישית היא דעתו של רב אחא בר יעקב, הסובר כי הלל הגדול מתחיל בפרק קל"ה פסוק ג' ומסתיים בתחילת פרק קל"ז. בשולחן ערוך נפסק שהלל הגדול בליל הסדר כולל רק את פרק קל"ו, וככה נוהגות רוב הקהילות, אולם יהודי איטליה אומרים גם פרק קל"ה לפני קל"ו בליל הסדר. לגבי פסוקי דזמרא בשבת, פרק קל"ה מופיע לפני קל"ו, אבל לפני קל"ה מופיעים עוד כמה פרקי תהילים לא קשורים, ולכן אי אפשר לקבוע האם פרק קל"ה מופיע בתור חלק מהלל הגדול או ככל פרק אחר שנאמר. המקור לשם "הלל הגדול" מופיע בתלמוד הירושלמי: "אי זו היא הלל הגדולה, רב פרנך בשם רב חנינא, הודו לאלהי האלהים כי לעולם חסדו הודו לאדוני האדונים כי לעולם חסדו". בתלמוד הבבלי מובאת הסיבה לכך:"ולמה נקרא שמו הלל הגדול? אמר רבי יוחנן: מפני שהקב"ה יושב ברומו של עולם ומחלק מזונות לכל בריה" - דכתיב:”הוֹדוּ לְאֵל הַשָּׁמָיִם”... ”נֹתֵן לֶחֶם לְכָל בָּשָׂר”. הרשב"ם פירש: והיינו דבר גדול. כלומר שנקרא שמו כך, משום שמהולל הקב"ה בפרק זה, על מעשה גדול שעושה עם כל בריה. "הלל הגדול" - דהיינו פרק קל"ו כאמור, נהוג לאמרו בפסוקי דזמרא בתפילת שחרית של שבתות וחגים. מועד נוסף בו הפרק נאמר קבוע, הוא ליל הסדר, שבו הפרק נאמר לאחר ההלל שבהגדה. ישנה מחלוקת אם הלל הגדול נאמר על כוס רביעית או חמישית מארבע כוסות. נכתב במשנה, בפירוט התעניות בסדר מועד, ש"הלל הגדול" נאמר אף בשעת ירידת גשמים שלאחר תענית גשמים לפי ר' טרפון, במקרה שירד גשם קודם חצות. לפי מנהג הגר"א המזמור משמש כשיר של יום לאחרון של פסח (למעט שנים בהם הוא חל בשבת או ביום ראשון). אייזיק האניג בלחן של האדמו"ר מפיטסבורג, עיבוד של מונה רוזנבלום באלבום אמת ניגוני חסידי פיטסבורג 11. אנציקלופדיה תלמודית ערך הלל הגדול. ד"ר אפריים יצחקי על סוגי ההלל, באתר של גרעין מרחבים. הלל בפורטל הדף היומי בארץ ישראל היה מקובל לומר הלל הגדולה. ראה ירושלמי כפשוטו עמ' 464. אורח חיים תפ א תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ג', הלכה י"א תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד א' משנה, מסכת תענית, פרק ג', משנה ט' מעשה רב, הלכות פסח סי' קצד.