laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יורגוס לאפקאס

יורגוס לאפקאס (ביוונית: Γιώργος Λαύκας; ‏1919 – 1972) היה מלחין יווני של מוזיקת לאיקו ורבטיקו, זמר ונגן בוזוקי. יורגוס לאפקאס נולד במטאמורפוסי בלקוניה בשנת 1919. לפי מקורות אחרים - נולד ב-1924. בימי הכיבוש הגרמני, בשנת 1943 נסע לאתונה ללמוד אגרונומיה, אולם לבסוף הקדיש את עצמו לקריירה מוזיקלית. לפי מידע שמסר טאסוס סחורליס, עבד בהתחלה כנגן בוזוקי וכזמר במועדון איפובריכיו ברחוב דליורגי 47 באתונה, שם כתב גם את שירו הראשון - סביליאנה, אותו הקליט בשנת 1945. בהמשך הופיע (לפי ג.מאניסאלי) במועדוני "פיניקס" ו"בוזוקי" (בפינת הרחובות סולונוס ומברומיכאליס). כמה משיריו כמו "ולנציאנס", "סיבילאנס" - התפרסמו בביצועה של הזמרת סטלה חסקיל. בשנת 1961 ניגן עם תזמורת במועדון "קומפרסיטה". כעבור שנתיים ב-1963 שר עם צאוסאקיס במועדון אחר ברחוב ווליאגמני.ב-1968 ניגן עם התזמורת ב"Joy of Kessariani". עד יום מותו בשנת 1972 ניגן בתזמורות שונות והלחין שירים, רובם למילים של ס.ציליוורדיס. עם מבצעי שיריו נמנו גם סטליוס קזנדזידיס (Το ταξίδι τής ζωής - טו טקדסידי טיס זואיס) ("מסע החיים")(מילים: נ.מתניטיס),Βαριά θλιμμένος ואריה תלימנוס ("בעצב כבד") (מילים: חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים), סוטיריה בלו, לוקאס דראלאס (Σε καταραμένες στράτες "בהליכות ארורות" או "σκαλοπάτι σκαλοπάτι" "סקאלפואטי סקאלפואטי" (צעד צעד במדרגות), (מילים:חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים. יורגוס לאפקאס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורגוס לאפקאס, באתר Yandex.Music (ברוסית) "בתא מס. 13" בביצוע המלחין - באתר יו טיוב "כמו טחנת רוח - סאן אנמומילוס - בביצוע המלחין- באתר יו טיוב
איטליה מאריטימה

איטליה מאריטימה (באיטלקית: Italia Marittima) היא חברת ספנות הפועלת מטריאסטה שבאיטליה ומהווה חלק מהתאגיד "אוורגרין מארין" (Evergreen Marine Corporation). החברה נוסדה בשם אוסטר-רייכישר לויד (Österreichischer Lloyd, "לויד האוסטרי") ב-1836. היא הפכה במרוצת השנים לאחת מחברות הספנות הגדולות בעולם, ועד 1918 הובילו אוניותיה את עיקר סחר החוץ והנוסעים של אוסטרו-הונגריה. החברה קיימה הפלגות סדירות מטריאסטה למזרח הקרוב, הודו, סין והמזרח הרחוק, ברזיל, ארצות הברית וצפון אירופה. כמו כן הייתה היא אחת מחברות הספנות הראשונות שהפעילה אוניות קיטור. ב-1919, עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית וסיפוח טריאסטה לאיטליה, הוחלף שם החברה ל-לויד טריאסטינו (Lloyd Triestino). באותה תקופה נעשו בחברה שינויים מבניי ם מקיפים, שנועדו לחלצה מן ההפסדים הכספיים שנגרמו לה במלחמת העולם הראשונה. לקראת סוף שנות השלושים שבה "לויד טריאסטינו" להיות מעצמת ספנות עולמית, המפעילה צי של 85 אוניות ו-17 קווים אל אסיה, אפריקה ואוסטרליה. בשנות הארבעים סבלה החברה קשות מפגעי המלחמה, במהלכה איבדה 68 אוניות ו-1,000 קצינים ומלחים. בסיום המלחמה מנה צי החברה 5 אוניות בלבד, אך היא התאוששה בהדרגה וב-1956 כבר הפעילה 31 אוניות. ב-1993 נכנסה החברה לשותפות עם ענקית הספנות הטאיוואנית "אברגרין מארין". במרוצת השנים התהדקה עוד יותר השותפות המוצלחת, וכיום היא כוללת גם האטסו מארין בע"מ, חברת הספנות של אוורגרין הפועלת מבריטניה. ב-1 במרץ 2006 הוחלף רשמית שמה של לויד טריאסטינו ל-איטליה מאריטימה, והתחילית בשמן של האוניות שונתה מ- LT ל-Ital. מדיה וקבצים בנושא איטליה מאריטימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איטליה מאריטימה (באנגלית ובאיטלקית) רשימת האוניות של לויד טריאסטינו בתוך: The Ships List ידיעות עיתונאיות היסטוריות על חברת "לויד טריאסטינו" בתוך: "שפת הים" - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856.
סמואל האנמן

כריסטיאן פרידריך סמואל האנמן (בגרמנית: Christian Friedrich Samuel Hahnemann;‏ 10 באפריל 1755 - 2 ביולי 1843), היה רופא גרמני, אביה המייסד של תורת ההומאופתיה אשר עקרונותיה פורסמו לראשונה בשנת 1796. האנמן נולד בסקסוניה הגרמנית, באימפריה הרומית הקדושה דאז. הוא סיים את לימודי הרפואה ונחשב לבקיא מאוד בממצאי הכימיה בזמנו, ולרוקח מבריק[דרוש מקור]. הוא היה חבר בתנועת הבונים החופשיים ושלט במספר רב של שפות, בהן לטינית ועברית. בשלב מסוים בחייו מאס בדרך הרפואה המקובלת, שהתבססה באותם ימים על הקזות דם ומתן מסיבי של תרופות כימיות, ומיסד את ההומיאופתיה הקלאסית. דרך ריפוי זאת התבססה על מתן תרופות ורעלנים מדוללים, אשר במינון גבוה היו גורמים למחלה או תסמיניה. את הרעיון המרכזי של ההומאופתיה "דומה בדומה ירפא" תפס האנמן, כאשר בתקופה בה היה נפוץ מאוד השימוש בכינין לריפוי מלריה, האנמן לא הסכים עם הדעה הרפואית הרווחת שהכינין מרפא את המלריה עקב היותו "חומר מכווץ"[דרושה הבהרה]. האנמן עסק בתרגום ספרי רפואה ובאחד מימי עבודתו נתקל בתמונת ההרעלה של כינין והופתע לגלות כי התמונה הראתה תופעה הדומה מאוד בתסמיניה למחלת המלריה שאותה מרפא הכינין עצמו. בעקבות מקרה זה ובאופן לא מקובל, החליט האנמן לצרוך כינין בעצמו למרות היותו בריא והוא הופתע לגלות שהוא מפתח את תסמיני המלריה. תופעה זו גרמה להאנמן לחשוב שהכינין מסוגל לרפא את מלריה בזכות יכולתו לגרום לתסמינים דומים אצל אנשים בריאים[דרושה הבהרה] וכך החל תהליך ארוך של "פרובינג" - לקיחה של חומרים רפואיים על ידו ועל ידי תלמידיו ורשימת כל הסימפטומים שהם יוצרים והוצאת ספרים שאיגדו את המידע שנאסף ונקראו "חומרים רפואיים טהורים". את עקרונות השיטה ניסח האנמן בספרו "האורגנון", אשר המהדורה השישית שלו, שיצאה לאחר מותו של האנמן בשנת 1843, ממשיכה להיות אבן היסוד של ההומיאופתיה הקלאסית עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא סמואל האנמן בוויקישיתוף אתר המציג את כל ספרות הבסיס של ההומאופתיה ומידע על התרופות כולל "האורגנון" של האנמן (באנגלית) אתר האגודה הישראלית להומאופתיה קלאסית סמואל האנמן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סמואל האנמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סמואל האנמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סמואל הנמן (1755-1843), דף שער בספרייה הלאומית
לינפורד כריסטי

לינפורד סיסרו כריסטי, קצין (באנגלית: Linford Cicero Christie, OBE; נולד ב־2 באפריל 1960) הוא אצן בריטי, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (1986, 1990 ו-1994) שיאן אירופה (1988–2021) ושיאן בריטניה (1988–2023) בריצת 100 מטר. לינפורד כריסטי נולד בסיינט אנדרו בג'מייקה, הוא גודל על ידי סבתו. בגיל שבע הוא היגר לבריטניה בעקבות הוריו שהיגרו חמש שנים קודם לכן. הוא למד בבית הספר הנרי קומפטון בפולהאם, בדרום מערב לונדון. הוא לא לקח את האתלטיקה ברצינות עד גיל 19. תחילת הקריירה שלו לא הבטיחה רבות. הוא כשל במבחנים הבריטיים להיכלל בנבחרת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). לאחר שהחל להתאמן תחת הדרכתו של רון רודן החל לממש את יכולתו. בשנת 1986 הוא זכה במפתיע באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בריצת 100 מטר במדליית זהב בתוצאה של 10.15 שניות וכן במדליית כסף במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכה באדינבורו בתוצאה של 10.28 שניות, אחרי בן ג'ונסון מקנדה (10.07 שניות). באולימפיאדת סיאול (1988) כריסטי זכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר בשיא אירופה חדש של 9.97 שניות, אחרי קרל לואיס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 9.92 שניות ולפני קלווין סמית אף הוא מארצות הברית (9.99 שניות). את הריצה ניצח בן ג'ונסון הקנדי בזמן של שיא עולם מדהים 9.79 שניות, אך הוא ניפסל וניזרק מהאתר האולימפי בבושת פנים עקב שימוש בסמים אסורים. באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה כריסטי במדליה היוקרתית ביותר, מדליית הזהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות לפני פרנקי פרדריקס מנמיביה שקבע תוצאה של 10.02 ודניס מיטשל האמריקאי שקבע זמן של 10.04 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט בשנת 1993 זכה כריסטי במדליית הזהב בריצת 100 מטר בשיא בריטי חדש של 9.87 שניות, לפני האצנים מארצות הברית אנדרה קסון (9.92 שניות) ודניס מיטשל (9.99 שניות). אותה שנה כריסטי החזיק בכל ארבעת התארים החשובים בריצת 100 מטר אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ואלוף חבר העמים הבריטי. בשנת 1993 כריסטי זכה בתואר ספורטאי השנה מתאם ה-BBC. שנת 1994 הייתה פחות מוצלחת עבורו והובילה לירידה בהישגיו. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ניפסל עקב שני זינוקים מוקדמים בריצת הגמר ל-100 מטר וכך לא זכה להגן על תוארו. באופן רשמי הוא פרש בשנת 1997 מריצה תחרותית. נכון ל-2006 משמש כריסטי כמאמן אתלטים צעירים בארצו. ריצת 100 מטר: 9.87 שניות (1993), שיא אירופה בעבר ריצת 200 מטר: 20.09 שניות (1988) מדיה וקבצים בנושא לינפורד כריסטי בוויקישיתוף לינפורד כריסטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לינפורד כריסטי, ברשת החברתית אינסטגרם לינפורד כריסטי, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לינפורד כריסטי, באתר olympedia.org לינפורד כריסטי, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לינפורד כריסטי, באתר Track and Field (גברים)
סנטיאגו דה קובה (אלבום)

סנטיאגו דה קובה הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי והזמר הישראלי מיכה שטרית, שיצא בשנת 2001. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מיכה שטרית, מלבד היכן שמצוין אחרת. מקצב של שחורים בקובה – (מילים: פדריקו גארסיה לורקה, תרגום: רמי סערי, לחן: מיכה שטרית ואמיר צורף) 4:38 נמנע ממך – 4:43 לב של פרא – (לחן: מיכה שטרית, יזהר אשדות וטל מטמור) 4:06 אסקימו – 3:03 משעמם – 7:18 לאט לאט – (לחן: מיכה שטרית ויזהר אשדות) 4:45 יחלוף – 4:41 מריקואנה – 5:29 אבק שוקע – 4:29 שם יש ים – (לחן: מיכה שטרית ויזהר אשדות) 3:58 מיכה שטרית - שירה, גיטרות, קלידים, עיבודים יזהר אשדות - גיטרות, בס, קלידים, תכנות קצב, שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית, מיקס טל מטמור - קלידים, גיטרות, בס, תכנות קצב, שירה, עיבודים, מיקס, טכנאי הקלטה מיקי הררי - גיטרות, בוזוקי, מנדולינה, עיבודים משה לוי - עיבודי מיתרים וכלי קשת יהודה עדר - גיטרות, עיבודים רביב גזית - פסנתר, קלידים, עיבודים אמיר צורף - קלידים, גיטרות וקולות יוסי פיין - בס זוהר פרסקו - תופים וכלי הקשה גיל דור - גיטרות גל סיון (ג'יימס) - תופים הילה אפשטין - צ'לו חן שהנר - כינור רחל רינגלשטיין - כינור קרין זוקמן - ויולה אלון אולארצ'יק - גיטרה חשמלית, סמפלר חיים לרוז - בס פליקס מזרחי - כינורות ערן פורת - תופים עודד כפרי - מצילות רן שם טוב - גיטרה חשמלית יצחק קלפטר - גיטרה חשמלית ממלו ג'טנופולוס - חצוצרה ז'אן פול זימבריס - כלי הקשה הדר גולדמן - ויולה, ויולה חשמלית קוב - -ראפ אלידע רמון – טכנאי הקלטה, מיקס האלבום להאזנה בעמוד הבנדקאמפ של מיכה שטרית ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רון בריימן

רון בריימן (נולד ב-1946) הוא מדען ואיש אקדמיה ישראלי, ד"ר לכימיה אורגנית, יו"ר לשעבר של חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ופובליציסט. נולד ב-1946 בתל אביב. הוא נצר למייסדי תל אביב ודור שישי בארץ ישראל. שירת בצה"ל והגיע לדרגת רס"ן במילואים. פרסם מאות מאמרים בעיתונים ובאתרי אינטרנט חדשותיים רבים. המאמרים עוסקים בתחומים אקטואליים ובהערכת סיכונים, תחבורה ואיכות הסביבה. בריימן הוא בעל תואר דוקטור בכימיה אורגנית ממכון ויצמן למדע ומשמש כמרצה לניהול בטיחות והערכת סיכונים בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת אריאל (שם הוא גם חבר בחבר הנאמנים). בעבר לימד גם במכללה האקדמית נתניה, במכללת הדסה בירושלים ובמוסדות אקדמיים אחרים. חבר פעיל בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי. בשנים 1995–2008 שימש כדובר החוג ובשנים 2001–2005 היה היושב ראש שלו, כולל בתקופת יישום תוכנית ההתנתקות. ממקימי מפלגת התקווה ודובר המפלגה. לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה נבחר למקום השני ברשימתה לכנסת ושובץ במקום השמיני ברשימת האיחוד הלאומי ולא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוא נבחר במקום הרביעי ברשימת התקווה לכנסת. בריימן הוא אב לשלושה. מדיה וקבצים בנושא רון בריימן בוויקישיתוף רון בריימן, ברשת החברתית פייסבוק מאמרי רון בריימן, באתר "ערוץ 7" מאמרי רון בריימן, באתר "ynet" מאמרי רון בריימן, באתר "nrg" מאמרי רון בריימן, באתר "News1" סיכום ועידת התקווה, 8 בנובמבר 2012, באתר מפלגת התקווה
נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'

"נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'" הוא סרט תיעודי קולנוע ישראלי אודות להקת שב"ק ס', בבימויו של ירון בן נון, ובמרכזו שחרור האלבום כנען 2000 ומסע ההופעות בעקבותיו. הסרט נקרא כך בעקבות השיר "נופל וקם" המופיע באלבום כנען 2000. הסרט הופק על ידי חברת ההפקות קונטרול Z עבור הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. להקת שב"ק ס', משחררת את האלבום הרביעי שלה, כנען 2000. האלבום שונה מקודמיו, בשל המסרים המורכבים שבו, לעומת השירים הקלילים שאפיינו את אלבומי הלהקה הקודמים. כמו כן, הרכב הלהקה שונה- הסולן נמרוד רשף עזב את הלהקה, ולעומת זאת חזרו אליה מירו וחמי. האלבום זוכה להצלחה, אך סיבוב ההופעות שנלווה אליו אינו מושך קהל, לאכזבתם של החברים. הסרט עוקב אחרי חברי הלהקה, ביחד ולחוד, בתקופה הזו וגם בקריירה המוזיקלית שלהם לאחר התפרקות הלהקה, עם הקמת ההרכב חלוצי החלל והצלחת אלבום הסולו של מוקי, 'שמע ישראל', וכן בהמשך- איחוד הלהקה. הסרט עוסק, באופן עקיף, בסצנת המוזיקה בארץ, ובקשיים הכלכליים הכרוכים בפרנסה ממוזיקה בישראל. בסרט משולבות הקלטות של הלהקה מכל הזמנים. חברי הלהקה מוקי פילוני מירו חמי פלומפי B ג'יימס דוידי נמרוד רשף נוספים פישי הגדול יוסי פיין חיים שמש בנימין נתניהו יואב קוטנר הביקורות משבחות את התמדתו של הבמאי בתיעוד הלהקה וחבריה, ואת החשיפה שהסרט מעניק למתרחש מאחורי הקלעים במוזיקה הישראלית, בהתחשב בכך שמעט סרטים הופקו על הנושא. לעומת זאת, קיימת ביקורת על כך שהבמאי הכניס עצמו לתוך הסרט, ולא ברורה מערכת היחסים בין הבמאי לחברי הלהקה. אתר האינטרנט הרשמי של נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס' "נופל וקם - סיפורה של שב"ק ס'", באתר אידיבי יובל ברוסילובסקי, נופלים וקמים מתוך אתר גלי צה"ל עינב שיף‏, מביא אותה הפוך, באתר וואלה, 13 באוקטובר 2009 אור אלתרמן, הדרך ארוכה ומפותלת, באתר ynet, 13 באוקטובר 2009
וודז'יסלאב שלונסקי

וודז'יסלאב שלונסקי (בפולנית: Wodzisław Śląski) היא עיר בדרום פולין הנמצאת בפרובינציית שלזיה באזור גאוגרפי המכונה שלזיה עלית. היא מונה כ-50,000 תושבים (עדכני לשנת 2021) ומהווה בירת מחוז וודז'יסלאב. הייתה בעבר חלק מפרובינציית קטוביץ (בחלוקה בין השנים 1975–1998). היא גובלת בצ'כיה ושוכנת 290 ק"מ דרומית לבירה ורשה ו-100 ק"מ מערבית לעיר קרקוב. שם העיר מקורו בשמו של הדוכס הפולני ולדיסלאב אופולה (Władysław Opolski), אשר הקים את העיר ומימן את המנזר בוודז'יסלאב בשנת 1257. לעיר מקורות קדומים יותר כבר מהמאה ה-10 ומהמאה ה-11, כאשר באותן תקופות ישבו באזורה שלושה יישובים סלאבים שהתמזגו לעיר אחת. בתחילה התיישבותה היגרו לעיר מתיישבים גרמנים רבים ממזרח אירופה. כמו יישובים רבים בפולין קיבלה העיר את זכויות מגדבורג קצת לפני שנת 1257 (התאריך המדויק אינו ידוע) והפכה חלק ממלכת פולין. בשנת 1327 יחד עם כל שלזיה הפכה לרכושו של כובש הכתר הבוהמי. העיר המשיכה לגדול ולהתפתח והפכה למרכז מסחרי גדול באזורה. במאה ה-15, חברי התנועה ההוסיטית החריבו את העיר. בשנת 1526 הכריזו הבוהמים על העיר שהיא תחת סמכותה של בית המלוכה בית הבסבורג האוסטרי. במאה ה-16 ובמאה ה-17, בזמן מלחמת 30 השנים הייתה העיר חלק מאימפריית הבסבורג. לאחר מלחמת 30 השנים העיר נחרבה. בשנת 1740, בתחילת המלחמות השלזיות בין פרוסיה לאוסטריה על השליטה בשלזיה, וודז'יסלאב סופחה לפרוסיה ועם סיום הקרבות בשנת 1963 אוסטריה הכירה בכך גם כן. כריית פחם הפכה להיות חלק חשוב מכלכלת וודז'יסלאב בתחילת המאה ה-19. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, שטח שלזיה חולק בין הרפובליקה הפולנית השנייה ולבין גרמניה ואזור שלזיה עלית. בפעם הראשונה מאז שנת 1526 שבה העיר לשליטה פולנית, תחת מחוז שלזיה. ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-2,400 יהודים, מתוך כ-6,890 תושבים. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים, התעללו אלו ביהודיה בפומבי, ולקחו אותם לעבודות כפייה, וביוני 1940 ריכזו אותם בגטו, בו שוכנו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה. ב-20 בספטמבר 1942, ערב יום כיפור, שולחו רוב יהודי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בנובמבר 1942 חוסל הגטו בעיר, ובתיו נשרפו. עם סיום מלחמת העולם השנייה העיר חזרה לשליטה גרמנית כחלק מהשטחים שכבשה גרמניה מפולין. ב-22 בינואר 1945, הסתיימה צעדת המוות של יהודים מרשת מחנות הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו, הרחוקה כ-56 ק"מ מהעיר וודז'יסלאב שלזיה. במסגרת הצעדה נהרגו כ-15,000 אסירים. משם הועברו ברכבות משא למחנות שונים (גרוס-רוזן, בוכנוואלד, דכאו ומאוטהאוזן). במרץ 1945, הצבא הסובייטי הגיע לקרבת לעיר. 80% מהעיר נחרב במהלך המלחמה. ב-26 במרץ 1945 שבה העיר להיות תחת חסות פולין. מוסדות חינוך: 19 גני ילדים 13 בתי ספר יסודיים 4 גימנסיות 5 תיכונים 2 מכללות מוסדות ספורט: אודרה וודז'יסלאב - קבוצת כדורגל מדיה וקבצים בנושא וודז'יסלאב שלונסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וודז'יסלאב שלונסקי וודז'יסלב (Wodzisław), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם וודז'יסלאב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "וודז'יסלאב שלונסקי", באתר השטעטל הווירטואלי וודז'יסלאב שלונסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) וודז'יסלאב שלזיה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
עצב הריח

עצב הריח (בלטינית: Nervi olfactorius, באנגלית: Olfactory nerve; נהוג לסמנו: CN I) הוא זוג עצבי הגולגולת הראשון, המוביל את תחושת הריח מחלל האף. זהו עצב הגולגולת הקצר ביותר. עצב הריח ועצבי הראייה הם שני עצבי הגולגולת היחידים שיוצאים ישירות מהמוח הגדול, ואין להם כל נגיעה לגזע המוח. עצב הריח הוא בעל יכולת התחדשות והוא עצב התחושה היחידי בגוף שאיננו עובר הצלבת שמאל-ימין (Decussation). לכן, תחושת ריח שמקורה מנחיר ימני תגיע אל המיספירת המוח הימנית, וריח מנחיר שמאלי יגיע אל המיספרת המוח השמאלית - בניגוד לכל יתר החושים, בהם יש הצלבה. בסיומו, העצב מתעבה בחלל האף לצורה המכונה "פקעת ההרחה" (Olfactory bulb) בתוך עצם הכברה. מהפקעת יוצאים סעיפים אל התאים האולפקטוריים (Olfactory cells), שהם כימורצפטורים ברקמת האף, אשר חשים בשינויים בריכוזי חומרים שונים, ומעבירים מידע זה בצורת דחף עצבי. מדיה וקבצים בנושא עצב הריח בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיוס

האם התכוונתם ל... גיוס לצה"ל – תהליך החיול שעוברים צעירים וצעירות שנמצאו מתאימים לשירות בצה"ל. גיוס חובה – חוק המחייב את כל האזרחים להתגייס לשירות למען המדינה, בדרך כלל לשירות צבאי. גיוס מילואים – קריאה של חיילי מילואים להתייצב לשירות הצבא, בעיקר בשעת חירום אי-גיוס בישראל – הפטור, ההימנעות וההשתמטות מגיוס לשירות צבאי בישראל. הימנעות מגיוס – הדרכים להימנע מגיוס חובה לשירות צבאי. גיוס בני ישיבות – הסדר דחיית הגיוס לצה"ל של בני הישיבות, המוכר בשם "תורתו אומנותו". גיוס ציוד (ישראל) – גיוס ציוד פרטי של אזרחי ישראל לשימוש צה"ל בשעת חירום. גיוס חוץ לארץ – השם שניתן לחיילים שגויסו במלחמת העצמאות מקרב יוצאי אירופה וצפון אפריקה שעלו ארצה באותה תקופה. גיוס כפוי לצי – גיוס בכוח של אנשים לשירות כמלחים באוניות הצי המלכותי, שהיה נהוג בבריטניה מ-1664 עד 1814. גיוס הון – מימון, שם כללי לתחומים התאורטיים והיישומיים העוסקים בגיוס כספים, ניהול השקעות, תקצוב וכו'. גיוס קולות – הוא פנייה מגמתית ומתמשכת לאנשים בקבוצת-המטרה, כדי לקבל את תמיכתם. גיוס קולות עמוק – בדומה לגיוס קולות, אך יותר מושקע.
ריצת 60 מטר משוכות

ריצת 60 מטר משוכות היא ריצה במסגרת מקצועות האתלטיקה הנערכת בדרך כלל בתחרויות באולם. המתחרים בריצה זאת רצים לאורך מסלול של 60 מטר וצריכים לעבור 5 משוכות רגילות. שיא העולם לנשים שייך לדיוויין צ'רלטון (איי בהאמה איי בהאמה) - 7.65 שניות. שיא העולם לגברים שייך לגרנט הולוואי (ארצות הברית ארצות הברית) - 7.27 שניות. מעודכן 2 ביולי 2024 מדיה וקבצים בנושא ריצת 60 מטר משוכות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אתלטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקקה

מחוז וִיקֶקֶה (בטטום: Vikeke) הוא מחוז השוכן על החוף הדרומי של המדינה מזרח טימור. האוכלוסייה במחוז מונה 65,245 אנשים שחיים בשטח של 1,781 קמ"ר. המחוז גובל במחוזות באוקאו מכיוון צפון, לאוטם ממזרח ומנטוטו ממערב. מחוז זה הוא הגדול ביותר מבחינת שטח מכל שאר המחוזות במדינה. המחוז מחולק ל-6 גזרות מרכזיות והן: לקלוטה (באנגלית: Lacluta) (מס' תושבים: 5,853, שטח: 416.54 קמ"ר) אוסו (באנגלית: Ossu) (מס' תושבים: 15,612, שטח: 427.17 קמ"ר) אוטו לארי (באנגלית: Uato-Lari) (הייתה ידועה בזמן הכיבוש הפורטוגזי בטימור בתור לאכה (Leça) ובטטום: Watulari) (מס' תושבים: 16,972, שטח: 294.13 קמ"ר) אוטו קאראבאו (באנגלית: Uato Carabau) (בטטום: Watucarbau) (מס' תושבים: 7,212, שטח: 131.66 קמ"ר) ויקקה (באנגלית: Viqueque) (מס' תושבים: 24,387, שטח: 610.9 קמ"ר) מחוזות מזרח טימור מדיה וקבצים בנושא מחוז ויקקה בוויקישיתוף לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004 Direcção Nacional de Estatística: 2010 Census Wall Chart (English)
אמנון אחי נעמי

אמנון אחי נעמי (אהרונסון) (1925 – 2007) היה שדר רדיו, כותב תסכיתים בקול ישראל, מתרגם, תסריטאי, ופזמונאי. זכור בעיקר מהשתתפותו בתוכנית הסאטירה שלושה בסירה אחת. נולד בריגה, ובשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. במלחמת העצמאות לחם בגדוד 54 של חטיבת גבעתי. הוא החל לעבוד בקול ישראל כעורך תוכניות היסטוריות ותוכניות לנוער. ב-1956 צירף אותו יצחק שמעוני לצוות התוכנית שלושה בסירה אחת שזכתה בהצלחה מסחררת בתקופה של ערוץ רדיו אחד (מלבד גלי צה"ל הצבאי). הוא המשיך בעריכת תוכניות ברדיו כמו: "אמנון אחי נעמי וידידיו", "פרופיל" ו"מסעותי עם אשתי", תרגם מחזות רבים וכתב תסריטים לקולנוע וטלוויזיה. ב-1965 תרגם ועיבד את המחזה אדם הוא אדם של ברטולט ברכט שלעה בתיאטרון "אהל". באותה שנה גם תרגם את המחזה "קורטוב של דבש" שגם עלה ב"אהל" בבימוי ראובן מורגן, מחזה שנכתב על ידי המחזאית הבריטית שילה דילייני (אנ') שהועלה לראשונה בלונדון ב-1958, כשהייתה בגיל 19. ב-1967 השתתף בכתיבת התסריט של הסרט "האם תל אביב בוערת?" ("60 שעות לסואץ") (ביחד עם אלכס מימון ויעקב יגר). ב-1972 כתב את המחזה לילדים "ת'תרופה ניתן לפיג'מה" שיצא בצורת תקליט בביצוע רבקה מיכאלי ללחניו של אריה לבנון. ב-2007, זמן קצר לפני מותו, עובד המחזה להצגה לילדים. בשנות השמונים שימש כמבקר הספרות של השבועון "כותרת ראשית". מידע על אחי נעמי, אמנון, 1925-2007 בקטלוג הספרייה הלאומית אמנון אחי נעמי, במערכת לחיפוש אנשי במה. ת'תרופה ניתן לפיג'מה (אורכב 25.09.2013 בארכיון Wayback Machine) באתר "חני" השיר-ת'תרופה ניתן לפיג'מה בביצוע רבקה מיכאלי ובנה אמנון אחי נעמי, דף שער בספרייה הלאומית אורי דרומי, האיש המשעשע מהרדיו, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2007 בין תשובותיו המקוריות: חודורוב - הסתימה הלאומית בשן החולה; פורנוגרפיה - אמנות העוסקת במופשט; נודיסט - אדם המסתפק במה שיש לו נחמן בן עמי, ברכט הוא ברכט - "אדם הוא אדם" לברכט - בתאטרון "אהל", מעריב, 19 ביולי 1966 י. להב, יותר מקורטוב של דבש, קול העם, 12 במרץ 1965 תמר אבידר, אחר קורטוב של סכסוך - שולמית אדר בתפקיד ג'ו, מעריב, 12 בפברואר 1965 טלילה בן זכאי, "האם תל־אביב בוערת ? מתחיל "לרוץ", מעריב, 8 בנובמבר 1967 מבחר ביקורות שכתב: אמנון אחי נעמי, כדור תועה - דיק הצלף - קורט וונגוט, כותרת ראשית, 11 בנובמבר 1987 אמנון אחי נעמי, שורשים - 'החרדים' מאת: אמנון לוי, הוצאת כתר, כותרת ראשית, 16 בנובמבר 1988 אמנון אחי נעמי, הסיוט הפרובינציאלי, כותרת ראשית, 12 בדצמבר 1984
עצב הלשון והלוע

עצב הלשון והלוע (בלטינית: Nervus glossopharyngeus, באנגלית: Glossopharyngeal nerve; נהוג לסמנו: CN IX) הוא זוג עצבי הגולגולת התשיעי. זוג העצבים יוצא מגזע המוח משני צידי המוח המוארך, מעט פנימית לעצב התועה. רכיב תנועתי רצוני של אזור הזימים Branchial motor component תנועה של שריר החרט והלוע Stylopharyngeus muscle - אשר מרים את הלוע בזמן הבליעה והדיבור. רכיב תנועתי פנימי Visceral motor component עצבוב פאראסימפתטי לבלוטות מֵצַד האוזן (הפרוטידיות). רכיב תחושתי פנימי Visceral sensory component קבלת נתונים המגיעים מגופי עורק התרדמה (Carotid bodies) ומסינוס התרדמה (Carotid sinus), הכוללים לחץ חמצן, לחץ פחמן דו-חמצני ועוד. רכיב תחושתי כללי General sensory component תחושה מהלוע העליון, מהחגורה הלימפטית על שם ולדייר, מהאוזן התיכונה (כולל הצד הפנימי של עור התוף, וכן מהשליש האחורי של הלשון. כמו כן תורם העצב את החלק התחושתי לרשת העצבים בלוע Pharyngeal plexus (העצב התועה תורם את החלק התנועתי לרשת זו). רכיב תחושתי מיוחד Special Sensory Component טעם מהשליש האחורי של הלשון. עצב עור התוף Tympanic nerve - מעצבב את התחושה מהאוזן התיכונה. סעיף החרט והלוע Stylopharyngeal branch - מעצבב את התנועה של שריר החרט והלוע. סעיף השקד Tonsillar branch - מעצבב את התחושה מהשקדים. סעיף אל סינוס עורק התרדמה - קבלת נתונים המגיעים מגופי עורק התרדמה (Carotid bodies) ומסינוס התרדמה (Carotid sinus), הכוללים לחץ חמצן, לחץ פחמן דו-חמצני ועוד. סעיף אל הלשון האחורית - תחושה וטעם מהשליש האחורי של הלשון. קישור אל רשת העצבים בלוע Pharyngeal plexus. קישור אל העצב התועה. מדיה וקבצים בנושא עצב הלשון והלוע בוויקישיתוף הכוונה לאזורי הלוע, המתפתחים בעובר האנושי מרכיב עוברי, המקביל לזימים אצל דגים ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרה פרה

פרה פרה הוא האלבום החמישי של להקת ההיפ הופ הישראלית שבק ס'. האלבום יצא בשנת 2012, אחרי ארבע שנות הפסקה מאז האלבום הקודם, בום קרנבל. בהשפעת המחאה החברתית בשנת 2011, האלבום מכיל שירי מחאה חברתיים נוקבים, לצד שירים קלילים יותר. בולט השיר "לשבט:לקום!" שמבקר את תרבות תוכניות המציאות ותרבות הצריכה. האלבום הושק ביולי 2012, בהופעה באמפי שוני בה התארחו הדג נחש ו-Red Band, ומתוכו הפכו השירים "חמרמורת" ו"תפוס ת'רגע" ללהיטים. השיר "אוטוטו שם" הוכתר על ידי המבקרים כאחד השירים הטובים שיצאו בשנים האחרונות בארץ, והשיר "לשבט: לקום!" היה מועמד לשיר השנה. מוקי די (דני ניב) - שירה פילוני (דני קרק) - גיטרות וקולות חמי (כפיר ארצי) - שירה מירו (עמיר ירוחם) - שירה נימי נימ (נמרוד רשף) - שירה פלומפי B (אמיר בסר) - גיטרות וקולות דוידי (דוד מוסקטל) - באס משתתפים נוספים ג'יימס (גל סיון) - תופים תומר צדקיהו - תופים יעל דקלבאום - שירה שי להב, החדש של שב"ק ס': מתחמם, מתחמם, מתקרר, 13 באוגוסט 2012 אמרי מרמור‏, שב"ק ס' באלבום "פרה פרה": שירי מחאה חריפים, הפקה בעייתית, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2012