laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Caravanserai

Caravanserai (קראוונסרי) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת סנטנה. האלבום הוקלט בין 21 בפברואר ל-5 במאי 1972, ויצא לשווקים ב-11 באוקטובר 1972. האלבום ציין נקודת מפנה בהרכב הלהקה, הבסיסט הראשון – דייוויד בראון עזב את הלהקה בשנת 1971 והוא הוחלף על ידי דאג ראוש (Doug Rauch). המתופף – מייק קארבלו שעזב גם הוא, הוחלף בארמנדו פראזה. הקלידן – גרג רולי, הסתכסך עם קרלוס סנטנה והוחלף במספר שירים בטום קוסטר. בניגוד לסגנונה הייחודי של סנטנה, באלבום זה הופיעו שלושה שירים אינסטרומנטליים. בשנת 1998 פורסמה ביפן גרסה חדשה לאלבום שהוקלטה על גבי תקליטורי SACD. האלבום היה בין עשרת האלבומים הנמכרים ביותר בשנת 1972, בדירוג ה-"Billboard 200". קרלוס סנטנה – גיטרה, כלי הקשה, ושירה גרג רולי – קלידים, פסנתר, ושירה חוזה "צ'פיטו" אריאס – טימבלס, כלי הקשה, קונגה, ותופי בונגו מייקל שריב – תופים, וכלי הקשה ג'יימס מינגו לואיס – כלי הקשה, קונגה, בונגו, פסנתר אקוסטי, ושירה דאג ראוש – גיטרה, וגיטרה בס ארמנדו פראזה – כלי הקשה, ובונגו טום רוטלי – בס אקוסטי טום קוסטר – קלידים ניל שון – גיטרה מידע על האלבום Caravanserai באתר MusicBrainz מידע על האלבום Caravanserai באתר AllMusic האלבום Caravanserai באתר Discogs האלבום באתר Allmusic (באנגלית) Ralph Gleason, ‏Santana - Caravanserai, באתר הרולינג סטון, 8 בדצמבר 1976
עוגת נפוליאון

עוגת נפוליאון או מילפיי (בצרפתית: Mille-feuilles, נהגה: מילפויי, שפירושו: "אלף עלים") היא עוגה העשויה ממספר שכבות (בדרך כלל שלוש שכבות – בצק, קרם, בצק, קרם ובצק) של בצק עלים אפוי ולעיתים מקורמל עם מילוי בין השכבות. נהוג בדרך כלל למלא את העוגה בקרם פטיסייר או בקרם דיפלומט שהוא שילוב של קרם פטיסייר ושמנת מתוקה מוקצפת. הטעם הנפוץ הוא וניל, אך ניתן לשלב עם הקרם מחיות אגוזים למיניהן (שקדים, בוטנים, פקאנים ועוד) או מחיות פרי שונות, שוקולד או פירות טריים. הזיגוגים הקלאסיים לשכבה העליונה של העוגה הם ציפוי באבקת סוכר או בפונדנט שלעיתים קרובות משולב עם שוקולד מומס. מקור קינוח המילפיי לא ידוע באופן רשמי, ישנן גרסאות שונות לגבי המקור של קינוח זה. גרסה אחת מיוחסת למתכון שפורסם בשנת 1651 בספר בישול צרפתי השייך לשף פרנסואה פייר לה וארן. ישנה גרסה נוספת שלפיה בשנת 1867 הקונדיטור אדולף סגנוט שייך את הקינוח למומחיותו האישית ומאז יש המייחסים לו את המקור לקינוח. עוגת נפוליאון נחשבת לקינוח פופולרי מאוד ברוסיה. בגרסה זו העוגה מתאפיינת במספר שכבות רב מהרגיל, ויכולה להגיע עד 15 שכבות של בצק עלים המגולגל דק מאוד. השכבות הפנימיות מאופיינות בשכבות דקות של קרם, המעניקות לחות לשכבות הבצק. העוגה בשכבתה העליונה מצופה בפירורי בצק עלים. על מנת להעניק לעוגה מרקם רך, נהוג להשאיר אותה במקרר לאחר הכנתה למשך 24 עד 48 שעות. יש המייחסים את מקורה של העוגה בגרסה זו לשנת 1912 בחגיגות 100 השנים לניצחון רוסיה על צבא נפוליאון במלחמת רוסיה-צרפת. הבצק המפורר מעל העוגה מסמל את השלג שעזר לרוסים בניצחון על נפוליאון. הגרסה הצרפתית המסורתית מתאפיינת בשלוש שכבות של בצק עלים. בשתי השכבות התחתונות יש מילוי של קרם פטיסייר, כאשר השכבה העליונה מכוסה אבקת סוכר או אבקת קקאו ואפשרות אחרת היא לזגג שוקולד חלב ושוקולד לבן. בבלגיה ובהולנד ידועה בשם טומפוס. הגרסה השוודית מורכבת ממספר שכבות בצק במילוי קרם. בשונה מגרסאות אחרות היא מתאפיינת בציפוי ריבת פטל על השכבה העליונה. בדומה לגרסה המסורתית, הגרסה האיראנית המוכרת בשמה "שיריני נפוליאוני" (בפרסית: شیرینی ناپلئونی) מורכבת משלוש שכבות של בצק עלים וביניהן שכבה של קרם פטיסייר. גרסה זו מתאפיינת בטעמים פרסיים ויכולה לכלול תוספות כגון מי ורדים, זעפרן, פיסטוקים, הל וכדומה. רוני ונציה, קלאסיקה עם טוויסט: מילפיי תותים, באתר ynet, 20 בפברואר 2007 מילפיי מנדרינות וורדים בקרמל, באתר 2eat רות אוליבר, מילפיי שוקולד, באתר "על השולחן" עוגת נפוליאון – אלף העלים, באתר פורטל שיתוף המתכונים שרון היינריך, המתכון לגרסה הסובייטית, באתר "פריז שה שרון" מתכון לעוגת נפוליאון טבעונית, בבלוג "theveganati" Mille-Feuille: A Little History, Gourmandise, ‏21 January 2021 Alyona Demyanchuk, EASY Napoleon Cake From Scratch, Alyona’s Cooking, ‏25 January 2022 Marina | Let the Baking Begin, Russian Napoleon Cake – Puff Pastry Cake, Let the Baking Begin!, ‏26 April 2014 This Cake Commemorates Russia's Victory Over Napoleon in 1812, Atlas Obscura termcoordeditor, I-ATE FOOD TERM OF THE WEEK: Mille-Feuille, ‏23 July 2022 bakedbyammna, Napoleon Pastry – Swedish Mille-Feuille, Baked By Ammna, ‏24 July 2017 thecaspianchef, Shirini Napoleoni – Napoleon pastries, The Caspian Chef – Omid Roustaei, ‏15 September 2020
אלווין קריינזלין

אלווין כריסטיאן "אל" קריינזלין (באנגלית: Alvin Christian "Al" Kraenzlein;‏ ב-12 בדצמבר 1876 – 6 בינואר 1928) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות זהב מאולימפיאדה אחת, והיחידי (נכון ל-2008) שעשה זאת בענפים אישיים. קריינזלין נולד במיניאפוליס, מינסוטה להורים מהגרים מגרמניה, יוהאן גיאורג קרנצליין ומריה אוגוסטה שמידט. מיד לאחר לידתו משפחתו עברה למילווקי, ויסקונסין. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ואחר כך למד רפואת שיניים באוניברסיטת פנסילבניה. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1897 הוא זכה בתואר הראשון שלו בריצת 220 יארד משוכות. בהמשך הוא זכה בעוד 5 תוארי אליפות ארצות הברית בריצת משוכות ובקפיצה לרוחק. כהכנה למשחקים האולימפיים התאמן קריינזלין באנגליה וזכה באליפות בריטניה בריצת 120 יארד משוכות ובקפיצה לרוחק. באולימפיאדת פריז (1900) זכה קריינזלין ב-4 מדליות זהב: בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.0 שניות, לפני ג'ון טוקסברי חברו לנבחרת (7.1 שניות) וסטנלי ראולי מאוסטרליה (7.2 שניות); בריצת 110 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 15.4 שניות, לפני ג'ון מקלין (15.5 שניות) ופרדריק מולוני (15.6 שניות) שניהם מארצות הברית (בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 15.6 שניות); בריצת 200 מטר משוכות, בשיא אולימפי חדש של 25.4 שניות לפני נורמן פריצ'רד מהודו (26.6 שניות) וטוקסברי; ובקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 7.185 מטר, 1 ס"מ לפני מאיר פרינסטיין חברו לנבחרת (7.175 מטר, תוצאה אותה קבע במוקדמות ולא השתתף בגמר בגלל שהיא נערכה ביום ראשון) ופטריק ליאיי מבריטניה (6.95 מטר). בינו לבין פרינסטיין היה הסכם לא כתוב שלא להתחרות ביום ראשון, אך קריינזלין בכל זאת התחרה ושיפר את תוצאתו מהמוקדמות ולכן ניצח בתחרות. התנהגותו זו עוררה את כעסו של פרינסטיין שכנראה תקף והכה אותו. לאחר המשחקים האולימפיים פרש קריינזלין מתחרויות וסיים את לימודיו ברפואת שיניים. בשנת 1902 החל קריינזלין לעבוד כרופא שיניים ולנהל את איגוד האתלטיקה של מילווקי. בשנת 1906 התמנה למאמן האתלטיקה באקדמיה של מרסרסבורג. בין היתר אימן את רלף קרייג פעמיים אלוף אולימפי בריצות ל-100 ול-200 מטר באולימפיאדת סטוקהולם (1912). בשנת 1913 חתם על חוזה בסך $50,000 להכין את נבחרת גרמניה באתלטיקה לאולימפיאדת ברלין (1916) אך זו התבטלה עקב מלחמת העולם הראשונה. במלחמה עצמה שירת בצבא ארצות הברית כמאמן כושר. לאחר המלחמה עבד כמאמן ראשי באוניברסיטת פנסילבניה שבה למד עד שלקה בפליאוריטיס ממנה נפטר בשנת 1928 בווילקס בר, פנסילבניה. ריצת 100 מטר: 10.8 שניות (1900) ריצת 120 יארד משוכות: 15.2 שניות (1898) ריצת 220 יארד משוכות: 23.6 שניות (1898) קפיצה לרוחק: 7.43 מטר (1899) בסך הכל קבע קריינזלין 3 שיאי עולם בריצות משוכות ו-5 שיאי עולם בקפיצה לרוחק. אלווין קריינזלין, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלווין קריינזלין, באתר olympedia.org אלווין קריינזלין, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית אלווין קריינזלין, באתר Track and Field (גברים) אלווין קריינזלין, באתר של אוניברסיטת פנסילבניה (באנגלית) אלווין קריינזלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נמרוד טישמן

נמרוד טישמן (נולד ב-12 במאי 1991 ברמת גן) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בקבוצת אליצור "איתו" אשקלון. טישמן משחק בעמדת הרכז, וגובהו 1.97 מ'. טישמן החל לשחק כדורסל כילד בקבוצת הפועל תל אביב, עבר להפועל גבעתיים, ובהמשך שיחק בקבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב, עמה זכה באליפות המדינה בעונת 2007/2008. בעונת 2008/2009 המשיך לשחק במדי קבוצת הנוער של מכבי, ואף התאמן עם הקבוצה הבוגרת. במקביל, שיחק גם בקבוצת הכדורסל של תיכון עירוני ט'. בסוף העונה עבר לאוניברסיטת פלורידה, ושיחק את עונת 2009/2010 במדי ה"גייטורס" אך לאחר שלא זכה להזדמנויות רבות שב לישראל. בעונת 2010/2011 הצטרף לקבוצת הבת של מכבי תל אביב, הפועל יוקנעם/מגידו מהליגה הלאומית. בעונת 2011/2012 הצטרף להפועל גלבוע גליל מליגת העל. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה מיעט לשחק, אך בעונת 2013/2014 היה לאחד השחקנים המובילים בה, ואף מונה לקפטן הקבוצה. בהמשך עבר לקבוצות תחתית וביניהן מכבי ראית גת ומכבי אשדוד. בעונת 2018/2019 עבר למכבי ראשון לציון. טישמן היה חבר בסגל נבחרת הקדטים של ישראל שסיימה במקום ה-11 באליפות אירופה שנערכה בכרתים ב-2007, אך לא זכה לדקות משחק רבות. בשנת 2009 הוביל את נבחרת הנוער באליפות אירופה שנערכה במץ עם ממוצע של 18.3 נקודות למשחק, שדירגו אותו במקום הרביעי באליפות כולה. כן הוביל את הנבחרת במספר החטיפות (2.3 למשחק, שני באליפות כולה) והאסיסטים (2.3 למשחק). טישמן הוסיף גם 4 כדורים חוזרים למשחק. במשחקו הבולט ביותר, מול נבחרת רוסיה, קלע 26 נקודות, כולל סל ניצחון בשניות הסיום. בשנת 2010 שיחק טישמן במדי נבחרת העתודה באליפות אירופה דרג ב' שנערכה באוסטריה. הנבחרת סיימה במקום החמישי וכשלה בניסיונה לשוב לדרג א', וטישמן העמיד ממוצעים נמוכים מבעבר. כן השתתף באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בשנת 2011 בסרייבו, בה סיימה הנבחרת במקום ה-11, החל מעונת 2022/23 חזר לשחק במכבי ראשון לציון בליגה הלאומית.באוגוסט 2023 חתם באליצור "איתו" אשקלון. פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א יניב אורגד, כדורסל מכללות: הרוד טריפ של נמרוד טישמן וכרמל בוכמן, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2009 אריה ליבנת, "שמעתי שאומרים בטלוויזיה שאני פספוס": בגיל 28, נזכר הכישרון של נמרוד טישמן לפרוח, באתר הארץ, 10 ביוני 2019 אריה ליבנת, היכרות עם נמרוד טישמן: קצת שפר, מעט מקל, הרבה קטש, באתר הארץ, 14 ביולי 2011
מוחמד ע'אנושי

מוחמד ע'אנושי (בערבית: محمد الغنوشي, תעתיק מדויק: מחמד אלע'נושי; נולד ב-18 באוגוסט 1941) הוא ראש ממשלת תוניסיה לשעבר בשנים 1999–2011 וחבר הפרלמנט התוניסאי מטעם מפלגת החוקה הדמוקרטית. בעקבות המהפכה בתוניסיה, מילא ע'אנושי בפועל את מקום נשיא תוניסיה במשך יומיים מ-14 בינואר עד ל-15 בינואר 2011. ע'אנושי הוא כלכלן. בשנים 1992–1999 היה השר לשיתוף פעולה בינלאומי ולהשקעות חוץ, והיה שותף פעיל בביסוס קשריה של תוניסיה עם האיחוד האירופי ועם קהילת העסקים של צרפת. משנת 1999 שימש ע'אנושי ראש ממשלת תוניסיה. לאחר שהנשיא זין אל-עאבדין בן עלי נמלט מהמדינה בעקבות מהומות אלימות שפרצו במדינה וקראו להדחתו, הותיר בן עלי את סמכויות השלטון בידי ע'אנושי. יומיים לאחר שהכריז על מינויו לנשיא[דרושה הבהרה] התמנה יו"ר הפרלמנט התוניסאי, פואד מבזע, לממלא מקום הנשיא. ב-27 בפברואר 2011 התפטר מתפקידו כראש הממשלה. מדיה וקבצים בנושא מוחמד ע'אנושי בוויקישיתוף ג'קי חורי, נשיא תוניסיה זין אל-עאבדין בן עלי פיזר את ממשלתו ונמלט מהמדינה, "הארץ", 14 בינואר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא תוניסיה ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרנק ג'רוויס

פרנק וושינגטון ג'רוויס (באנגלית: Frank Washington Jarvis;‏ 31 באוגוסט 1878 – 2 ביוני 1933) היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר. ג'רוויס נולד בקליפורניה שבפנסילבניה, הוא צאצא ישיר של ג'ורג' וושינגטון. הוא בוגר אוניברסיטת פרינסטון ואחר כך בוגר אוניברסיטת פיטסבורג במשפטים. באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1898 זכה ג'רוויס במדליית זהב בריצת 100 יארד. באליפות ה-IC4A ‏(Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) אותה שנה הוא זכה בריצת 440 יארד ובשנת 1890 בריצת 220 יארד. באולימפיאדת פריז (1900) זכה ג'רוויס במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני חברו לנבחרת ג'ון טוקסברי (11.1 שניות) וסטנלי רולי מאוסטרליה (11.2 שניות), בשלב המוקדמות הוא השווה את שיא העולם בתוצאה של 10.8 שניות. בנוסף, הוא השתתף בתחרות לקפיצה משולשת, אך סיים רק במקומות 13-7. לאחר שפרש עבד ג'רוויס כעורך דין. ריצת 100 יארד: 9.8 שניות (1899) ריצת 100 מטר: 10.8 שניות (1900) ריצת 220 יארד: 22.2 שניות (1900) מדיה וקבצים בנושא פרנק ג'רוויס בוויקישיתוף פרנק ג'רוויס, באתר olympedia.org פרנק ג'רוויס, באתר Track and Field (גברים)
יוסי קליין

יוסי קליין (נולד ב-5 באפריל 1948) הוא סופר, עיתונאי ועורך ישראלי. נולד בכפר סבא ב-1948. שירת בצה"ל בחיל הקשר. למד עיצוב גרפי ב"בצלאל". ב-1974 עבר לניו יורק למשך שלוש שנים, ועבד שם כגרפיקאי ומאייר. ב-1979 הקים וערך את המקומון הירושלמי "כל העיר", המקומון הראשון של רשת שוקן. בשנת 1984 הקים וערך את העיתון היומי "חדשות". העיתון התאפיין בכותרת צבעונית גדולה, עמודי צבע, ושימוש בשפה חדשנית יותר ורשמית פחות. קהל היעד העיקרי של העיתון היה קוראי "ידיעות אחרונות". קליין היה העורך הראשי בעיתון ומקבל ההחלטה בפרסום פרשת קו 300. בנוסף, ערך את המקומון "העיר" למשך תקופה קצרה. במרץ 2014 יצא לאור רומן ראשון פרי עטו, "על זה לא מדברים", בהוצאת "אחוזת בית". באפריל 2023 הגיש תביעת דיבה בסך יותר מ-600 אלף ש"ח נגד העיתונאי יאיר לוי ושלושה אנשים נוספים, בטענה שהציגו בצורה מסולפת דברים שכתב. הוא מתנגד להתנחלויות ביהודה ושומרון. במאמר דעה באפריל 2017 טען כי הדתיים הלאומיים "מסוכנים יותר מהחזבאללה, מנהגים דורסים ומילדות עם מספריים". המאמר ספג ביקורת רבה במערכת הפוליטית. יוסי קליין, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מיה סלע, יוסי קליין החליט לדבר על מה שלא מדברים עליו, באתר הארץ, 6 באפריל 2014 מאמרי יוסי קליין, באתר "הארץ" על זה לא מדברים, באתר "טקסט" יוסי קליין, בחזרה לאוריינט אקספרס, באתר כתב העת אורות יוסי קליין, בלקסיקון הספרות העברית החדשה על ספרו: קרן דותן, יוסי קליין מפצח את קוד השתיקה של כפר סבא הישנה, באתר הארץ, 17 באפריל 2014 ירון אביטוב, עיתונות חוקרת, מקור ראשון, מוסף "שבת", 20 ביוני 2014 אורן פרסיקו, "לשון הרע בשני רבדים", באתר העין השביעית, 14 באפריל 2023 יוסי קליין, אליטה חסודה שלנו, באתר הארץ, 12 באפריל 2017 עקיבא נוביק, "מביש והזוי": פוליטיקאים נגד המאמר ב"הארץ" שכינה דתיים "מסוכנים", באתר nana10‏, 12 באפריל 2017 רן בוקר, הנשיא ריבלין על המאמר ב"הארץ": "דברי בלע"; "הארץ": "המסר לגיטימי", באתר ynet, 13 באפריל 2017.
סטיב מק'קורי

סטיב מק'קורי (באנגלית: Steve McCurry; נולד ב-23 באפריל 1950 בפנסילבניה, ארצות הברית) הוא צלם עיתונות אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל הצילום "הנערה האפגנית", אשר הופיע לראשונה בנשיונל ג'יאוגרפיק ובו מצולמת הנערה האפגנית שרבט גולה. מק'קורי, למד במקור קולנוע באוניברסיטה לאחר מכן הסב את לימודיו לתיאטרון. הוא החל את קריירת הצילום שלו במלחמת אפגניסטן. מק'קורי התחפש למקומי והסתיר את המצלמה שלו בבגדיו. הצילומים שלו היו בין הצילומים הראשונים מן המלחמה והתפרסמו בהרחבה. כיסוי המלחמה זיכה אותו במדליית רוברט קאפה לדיווח מצולם מחו"ל. מק'קורי המשיך לסקר אזורי קרבות בכל העולם, כולל מלחמת איראן–עיראק, מלחמת האזרחים בלבנון, מלחמת המפרץ, קמבודיה, הפיליפינים ואפגניסטן. עבודותיו התפרסמו במגזינים בכל העולם ובמיוחד ב"נשיונל ג'יאוגרפיק". מק'קורי חבר בסוכנות הצילום מגנום מאז 1986 צילומו המפורסם ביותר של מק'קורי הוא "הנערה האפגנית". תמונה זו הופיעה בשער המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק ביוני 1985 ונבחרה מאוחר יותר על ידי המגזין בתור הצילום המפורסם ביותר בהיסטוריה של העיתון. הצילום שימש באופן נרחב גם בפוסטרים, לוחות שנה ובחוברות מידע המחולקות על ידי ארגוני זכויות אדם. זהותה של הנערה האפגנית נותרה לא ידועה יותר מ-15 שנה עד שב-2002, אחרי הכניסה האמריקאית לאפגניסטן, מצאו את האישה, שרבט גולה ואף צילמו אותה שנית. בשנת 2011 הוא הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות עכשווית ברומא. התערוכה עוצבה על ידי פביו נובמברה. מדיה וקבצים בנושא סטיב מק'קורי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטיב מק'קורי סטיב מק'קורי, ברשת החברתית פייסבוק סטיב מק'קורי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטיב מק'קורי, ברשת החברתית אינסטגרם סטיב מק'קורי, סרטונים בערוץ היוטיוב http://www.magnumphotos.com/Archive/C.aspx?VP=XSpecific_MAG.Biography_VPage&AID=2K7O3R1312JM - ביוגרפיה באתר סוכנות מגנום
מארק פרדקין

מארק גריגורייביץ' פְרַדְקִין (ברוסית: Марк Григорьевич Фрадкин;‏ 4 במאי 1914 – 4 באפריל 1990) היה מלחין יהודי-סובייטי נודע, שכתב שירים רבים שהתפרסמו במהלך המאה ה-20 והלחין פסקולים לסרטים. מארק פרדקין נולד בויטבסק לזוג רופאים, גריגורי קונסטנטינוביץ' פרדקין ויבגניה מירונובנה שאגאלובה. אביו נהרג במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל ללימודים בבית הספר לטכנאים העירוני. הוא עבד כמה שנים במפעל וב-1934 נסע ללנינגרד, שם למד הלחנה. לאחר חזרה למינסק למד בקונסרבטוריון; הפרופסור ניקולאי אלאדוב היה למורהו. ב-1938-1939 עבר בתיאטרון העירוני. בשנת 1939 גויס לצבא. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המנצח של תזמורת צבאית, אז גם החלה השותפות שלו עם המשורר יבגני דולמאטובסקי. ב-1944 היה חבר באיגוד המלחינים הסובייטי ועבר למוסקבה. מארק פרדקין כתב שירים עבור למעלה מ-50 סרטי קולנוע. השירים שלו זכו לפופולריות רבה ובוצעו על ידי לב לשצ'נקו, אדיתה פייכה, ליודמילה זיקינה, ולנטינה טולקונובה וזמרים ידועים נוספים. אחד משיריו המפורסמים הוא "זורם נהר הוולגה" שבוצע במשך שנים רבות על ידי הזמרת ליודמילה זיקינה. הוא זכה בפרסים רבים, בהם פרס המדינה הסובייטי בשנת 1979 ותואר אמן העם של ברית המועצות ב-1985. באפריל 1990 הלך לעולמו במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מארק פרדקין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק פרדקין, באתר MusicBrainz (באנגלית) מארק פרדקין, באתר Discogs (באנגלית) קורות חיים (ברוסית) קורות חיים כולל ביצועי שיריו מארק פרדקין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Jack Miller, Jews in Soviet Culture, עמ' 79. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפומלנגה

מפומלנגה (באנגלית: ‏Mpumalanga‏Ⓘ‏) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה. בירת הפרובינציה והעיר הגדולה ביותר במפולנגה היא נלספרייט. הפרובינציה שוכנת בצפון מזרחה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון בלימפופו, ממזרח במדינות מוזמביק ואסוואטיני, מדרום בקוואזולו-נטאל וממערב במדינה החופשית וחאוטנג. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. רכס הרי דראקנסברג מחלק את המחוז לחלק ההררי (עליון) והמישורי (תחתון). גובהו של הרכס יכול להגיע לכ-2000 מטרים. לאור השטח הררי והנהרות הרבים, נוצרו מפלים רבים לרבות מק-מק ומפל לון קריק. הפארק הלאומי קרוגר נמצא בחלקו בתחום המחוז. ערך מורחב – טרנסוואל (פרובינציה) פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. הסיבה היא: מידע זה מקומו ב{{סטטיסטיקה עירונית}} בתוך תבנית:עיר ולא כאן מה שצורך נדל"ן רב. טרנסוואל (פרובינציה) מדיה וקבצים בנושא מפומלנגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפומלנגה מפומלנגה, ברשת החברתית פייסבוק מפומלנגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר רשות התיירות של מפומלנגה מפומלנגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mid-year population estimates, 2015 (PDF) (Report). Statistics South Africa. 31 July 2015. p. 3. Retrieved 11 August 2015. Census 2011: Mpumalanga, Statistics South Africa ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של דרום אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמואל רשף

שמואל רשף (24 בדצמבר 1946 – 16 בדצמבר 2010) היה קצין תותחנים ראשי ה-13 בצה"ל ואיש עסקים ישראלי. רשף (במקור - פישר) נולד בסאטמר שבטרנסילבניה ועלה לישראל בשנת 1959. הוא היה בין בוגרי המחזור הראשון של ישיבת בני עקיבא בנתניה. רשף התגייס לצה"ל ב-1965 במסגרת העתודה האקדמית והצטרף לחיל התותחנים, בו מילא שורה ארוכה של תפקידים. ב-1968 סיים קורס קציני חת"ם ושימש קצין הדרכה בפיקוד הצפון. במלחמת ההתשה שימש כמפקד סוללה וקצין מבצעים בגדוד 334, בשנים אלו השתתף בפשיטות בלבנון, ירי ארטילרי לאזור אירביד שבירדן ולחימה בחזית המצרית. ב-1971 השתלם בקורס מדידות מתקדם בצבא ארצות הברית. לאחר מכן שימש מפקד בקורס יסוד וסגן מפקד הקורס בבה"ד 9, ב-1973 שימש קצין אג"ם של אגד ארטילרי 7030. שבועות ספורים לפני מלחמת יום הכיפורים מונה לסגן מפקד גדוד 334, במהלך המלחמה השתתף בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן ובמבצע קינוח. לאחר המלחמה שימש קצין אג"ם במפקדת התותחנים של פיקוד הצפון ולמד בבית הספר לפיקוד ומטה. בשנים 1978-1976 פיקד על גדוד 334, לרבות במבצע ליטני במהלכו שימש מפקד הסיוע של חטיבת גולני ולאחר מכן מפקד הסיוע של עוצבת הגליל שזה עתה הוקמה. ב-1978 שימש כמפקד קורס קציני תותחנים ויצא ללימודים בצבא ארצות הברית. ב-1980 מונה למפקד בית הספר לתותחנות ושימש מפקד אגד מילואים 425, לאחר מכן שירת כמפקד התותחנים בפיקוד הצפון (1982-1984). רשף למד במכללה לביטחון לאומי. לאחר כהונה כראש מחלקת תורת הלחימה במחלקת ההדרכה במטה הכללי התמנה לתפקיד קצין תותחנים ראשי (1986-1989), בדרגת תת-אלוף. לאחר סיום שירותו הצבאי עבד רשף ברפא"ל. בהמשך ניהל את מפעל "שיש תבור" ומפעל נוסף ולאחר מכן פנה לעסקים פרטיים. רשף היה בין מקימי בית התותחן בזכרון יעקב ושימש כיושב-ראש עמותת "יד לתותחנים". שמואל רשף נפטר בחודש ב-16 בדצמבר 2010. רשף היה נשוי ואב לבן ולבת. בנו אביב משרת בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שמואל רשף, באתר בית התותחן עידן יוסף, תא"ל (מיל') שמואל רשף הובא למנוחת עולמים, באתר News1, ‏17 בדצמבר 2010 אורי דרומי, תמיד תותחן, באתר הארץ, 14 בינואר 2011 אתר "Billiongraves"
בנפיקיום

בנפיקיום (בלטינית: beneficum,‏ bene משמעו טוב, ficum, מ-factum, משמעו מעשה, כלומר מעשה טוב) היה מענק שניתן בראשית ימי הביניים עבור שירותים (בין אם כבר ניתנו ובין אם היו צפויים להתקבל) במערכת היחסים שבין אדון (סניור) לבין כפוף לו. בנפיקיום במובנו המקובל הוא הענקת קרקע לאדם שיהיה בעל חזקה וזיקת הנאה בה, בחינם או בתנאים נוחים, הודות לטוב ליבו של המעניק, בתנאים שיאפשרו למחזיק הקרקע ליהנות מפירותיה. בתקופה מאוחרת יותר הפך הבנפיקיום לאחד משלושת מרכיבי הפיאודליזם יחד עם וסאליות, ואימוניטס (חסינות). עבור מתן שירותים, בעיקר עבור שירותים צבאיים שכבר ניתנו או עבור שירותים שמעניק הבנפיקיום ציפה לקבל בעתיד. היה נהוג בחברה הטרום-פיאודלית לתת מתנה. מאחר שהכלכלה המוניטרית הרומית התנוונה ולא היה כמעט שימוש בכסף, לא היה טעם במתן תשורה כספית. לכן נתנו מתנות מוחשיות, לעיתים מתנה בעלת ערך נמוך יחסית כמו סוס או כלי נשק ולעיתים מתנה בעלת ערך גבוה יותר כמו תכשיט יקר ערך ובעיקר חלקת אדמה (נחלה חקלאית). כל עוד היו כיבושים היה אפשר להעניק ללוחמים ובעיקר למפקדים חלקות אדמה מתוך הנחלות שנכבשו. חלקות אלו היו ניתנות לעיתים בבעלות מלאה (proprietas) אולם לרוב ניתנו כחזקה (פרקריה). המקבל קיבל את זכות השימוש בנכס בלבד. הבעלות נשארה, לפחות באופן תאורטי, בידי הנותן והאדמה הייתה אמורה לחזור לבעליה עם מות המקבל או מות הנותן. פרקריה הייתה יכולה להיות אחוזה (וילה או לטיפונדיה) אחת, או מספר אחוזות. הפרקריסט (מקבל הפרקריה) קיבל את זכות ההנאה מפירות הקרקע שקיבל. וזאת תמורת דמי חכירה סמליים או ללא דמי חכירה כלל. הענקת אדמות לצורך עיבודן היה מנהג נפוץ עוד מהתקופה הרומית. אדמות אלו הוענקו בתנאי ius in re aliena – זכות על דבר ששיך לאדם אחר, וכללו חלק מהנחלה שניתן לאיכר בן-חורין לצורך עיבודו. את החלקות הללו שכונו מנסוס עיבד האיכר בעצמו ובתמורה לתשלום משמעותי. לעומת עול התשלומים שהוטל על מחזיקי המנסי, היו מענקי אדמות שניתנו בתנאים קלים. ומכאן הביטוי בנפיקיום. למשל כאשר ניתנה אדמה לאדם לשם ניצולה לתועלתו הוא (per nostro profito). לנותן הבנפיקיום היו יכולות להיות סיבות אחרות מאשר הרצון לתגמל שירות, בהן: מתן נחלה לאדם עודד עיבוד קרקע שהייתה אדמת בור מתן נחלה במקום אחר כפיצוי על נטילת אחוזה מהכנסייה או האדם (אחוזה שהוענקה לאדם שלישי), במקרה כזה בדרך כלל הוענק שטח אדמה גדול יותר מהשטח שנלקח רכישת רצון טוב של מקבל הנחלה הונור (בלטינית : honor, honoris) היו קרקעות שהוענקו כבנפיקיום לשם מילוי תפקיד ממלכתי, כלומר על מנת שלממלא התפקיד תהיינה הכנסות שבעזרתן יוכל להתמסר לביצוע התפקיד. במהלך הזמן הפך הונור לסטטוס של מחזיק נכס, בין אם היה בעל תפקיד ממלכתי ובין אם לא היה כזה. האיחוד של הבנפיקיום והווסאליות חל בתקופה הקרולינגית., כלומר במאה ה-10. איחוד זה הוא התחלת הפיאודליזם. תקופה בה המעמד הצבאי המקצועי תופס את השלבים העליונים במדרג החברתי, נוצרה מערכת בעלות וחזקה על קרקע המותאמת למיקומו של מחזיק הקרקע במדרג החברתי. מסגרת הסמכות הפוליטית של המדינה התפרקה ואנשים בדרגות שונות עשו שימוש בסמכויות שבעבר היו מוקנות למדינה. פייף פ.ל. גאנסהוף, פיאודליזם, זמורה ביתן, תל אביב, 1985, עמ' 33-35
להתלבש עם שש

להתלבש עם שש הייתה רצועת הבוקר של ערוץ הילדים בין השנים 1991–1996. הרצועה שודרה בין השעות 06:30–07:30 (בחופשים ובשבתות עד שעה מאוחרת יותר). את התוכנית הנחו בין השנים 1991–1993 עודד מנשה, גיליה שטרן ואורית ירון. בשנת 1993 הנחתה את הרצועה שלומית ארנון. בשנת 1994 שונה שם התוכנית ל"ארוחת בוקר" למשך הקיץ בלבד. בשנת 1996 הנחתה את הרצועה מיכל ינאי. ברצועה זו שודרו בעיקר סדרות מצוירות מדובבות לגיל הרך, ביניהן האנה ברברה, וודי הנקר, סופרבן, סיפורי גדל-יער, הזיפתונים, תיאודור החמור, הצ'יפמאנקס, דביבוני היער הירוק ולוני טונס. ישנה גם רצועת ערב הנקראת "שש בפיג'מה" אותה הנחו לסירוגין מנחי "להתלבש עם שש". "להתלבש עם שש", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זומבה

זוּמבה הוא סימן מסחר של חברת Zumba Fitness LLC, לשיטת אימון גופני אירובי באמצעות ריקוד שפותחה על ידי הכוראוגרף אלברטו פרס בקולומביה בשנות ה-90. השיטה מבוססת על שילוב תנועות ריקוד המושפעות מסגנונות שונים לצלילי מוזיקה לטינית, מערבית ומזרחית, במטרה להפוך את האימון הגופני למהנה. השיטה נקראה במקור "רומבהסייז". לאחר שפרס היגר למיאמי שבארצות הברית, הוא הקים, ביחד עם אלברטו פרלמן ואלברטו אגיון, את החברה Zumba Fitness LLC שנועדה להפיץ את השיטה החדשה תחת המותג "זומבה". מטה החברה נמצא בהוליווד שבפלורידה. בשלהי 2010 הועברו שיעורי זומבה בכ-90,000 מרכזי כושר בכ-110 מדינות, והשתתפו בהם יותר מ-10 מיליון אנשים. מדיה וקבצים בנושא זומבה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זומבה זומבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עדי גבאי לב, ‏זומבה כבר ניסיתם?, באתר onlife,‏ 27.2.2011 אמיתי גזית על זומבה בנענע 10(הקישור אינו פעיל) Dancing to Success, מגזין Inc.‏, 1.12.2010 Top ten reasons to try Zumba in 2011‏, examiner,‏ 18.11.2010