צפיה

צפיה (בערבית: صفية; 610–670 בערך) הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, אשתו היהודיה שנלקחה כשלל לאחר שבעלה היהודי ושבטם נרצחו בידי מוחמד וצבא המאמינים שלו ("המוסלמים הראשונים"). צפיה הייתה בתם של חי בן אחיטוב, ממנהיגי שבט בני נדיר וברה בת שמואל, בתו של המשורר הערבי היהודי שמואל בן עדיה. היא נולדה באל-מדינה בשנת 610 לערך. מוחמד דרש מבני שבט נדיר לקבל את האסלאם, או לעזוב. לאחר מצור ארוך, נאלצו היהודים להיכנע, כלומר, למסור לו את הקרקע ואת הנשק. הם עצמם ניתצו את בתיהם ועמסו את המפתנים של הבתים על גמליהם. כדי להראות שאינם מנוצחים יצאו בתופים וכנורות. הנשים לבשו פאר. הם עזבו חלקם לח'ייבר, וחלקם ליריחו. אביה של צפיה ומשפחתו החליטו להישאר באַל-מַדִינָה והצטרפו ליהודים של שבט קוריט'ה. צפיה נישאה לכנאנה אבן אבי אלרביע בן אבי אלחקיק, במקור מח'ייבר. אביו היה משורר א-רביע בן אבי אל-חקיק. לאחר מצור ממושך, החליטו בני קוריט'ה להיכנע. לפני הכניעה הצליחו צפיה ובעלה לצאת מאַל-מַדִינָה ולברוח לח'ייבר. כאשר פתחו בני קוריט'ה את השערים, אסרו הערבים את כל הגברים. מוחמד יצא אל השוק באַל-מַדִינָה, חפר חפירות וציווה לכרות את ראשו של כל גבר יהודי שיסרב לקבל את האסלאם. הגברים הובאו אליו אחד אחד לפי הצו. הטבח נעשה בפני מוחמד עצמו. המתת היהודים נמשכה יום שלם. עלי בן אבי טאלב, בן-דודו וחתנו של מוחמד, קיים את זוועת השחיטה בידיו ממש. הראשים הותזו והגופות הושלכו אל בור מחוץ לעיר. כשנקרא אביה של צפיה, חי בן אח'טב, היה לבוש משי בשלל צבעים. הוא קרע את לבושו למען לא יחלקוהו המוסלמים ביניהם. ידיו היו כבולות אל ערפו. כשראה את מוחמד אמר: "באלוהים אין אני מאשים את עצמי בגלל שנאתי אותך. אולם אשר יבגוד באלוהים יעכרנו האלוהים". אחרי כן צנח. ראשו נכרת. הטבח נמשך בלילה לאור הנרות. הגופות הושלכו אל הבורות ונערמו עליהם ערמות של עפר. כל מי שהגיע לבגרות הוצא להורג. הנשים והילדים נמכרו לעבדות. הביזה הגדולה, אדמות, נשק, ילדים ונשים העמידו בידי מוחמד, שהיה חסר מקורות מחיה, אמצעים לשלוט על אל-מדינה ולהמשיך במסע כיבושים בכל ערב. היישוב היהודי הבא שנכבש על ידי מוחמד היה ח'ייבר, נווה המדבר העשיר והפורה בערב. ח'ייבר הייתה מיושבת ביהודים מקומיים וחלק מיהודי נד'יר עברו לשם. בין השבויות שנתפסו לאחר כיבוש ח'ייבר הייתה צפיה, בתו של חי בן אח'טב שנרצח בליל הטבח של קוריט'ה. מוחמד בחר בה מבין השבויות ולקחה לאישה כשלל מלחמה. בעלה, כנאנה אבן אבי אלרביע, נלקח אף הוא בשבי. מוחמד רצה להתנקם בו נקמה אכזרית. הוא ציווה להביאו אליו ודרש ממנו למסור לו את אוצרות משפחת אבי אלחוקיק שהכילו מרגליות וכלי הזהב ועדיים. כנאנה סירב. מוחמד ציווה לענותו ולסרוק את בשרו במסרקות ברזל ובשיפודים לוהטים. אחרי כן התיזו את ראשו. מוחמד ציווה לרצוח גם את אחיו סאלם. את צפיה, אשת הנרצח, הכריח לעבור ולצפות בגופות ההרוגים. צפיה הייתה יפת מראה. מוחמד הכיר אותה עוד בצאתה לגלות עם בני נד'יר מאַל-מַדִינָה. את הנישואין עם צפיה חגג מוחמד בח'ייבר. בליל הכלולות אישה בשם אום סולים בת מילחאן אם אנס בן מאלכ מונתה לטפל בה. היא קישטה אותה וסירקה אותה. אחד מאנשי מוחמד, אבו איוב ח'אלד בן זיד אחי בני אלנג'אר, מונה כשומר אישי עליה. אבן הישאם מספר כי משראה ח'אלד שמוחמד בחר בה לאישה, הזהיר אותו מפניה ואמר לו שעליו להיזהר מאישה מבין הכופרים שהרג את אביה, את בעלה, ואת בני עמה, פן תעשה לו רעה. אז נתן לו מוחמד את התפקיד לשמור עליה ומפניה. נשי מוחמד היו ממררות את חייה; הן קראו לה "הנערה היהודייה". אך מוחמד היה מנחמה ואמר: אל תבכי, כי אביך אהרן היה נביא, ודודך משה היה נביא, ובעלך (מוחמד) הוא שליח האלוהים. צפיה האריכה ימים יחסית לתקופתה. כשנישאה למוחמד הייתה בת 17, ובמותה הייתה בת 60. לא היו להם ילדים. היא הייתה עשירה מאוד כי ירשה רכוש רב מאבותיה. היא מתה בשנת 50 להג'רה (670 לספירה) בימי הח'ליף מועאויה הראשון, ונקברה בבקעה סמוך לשערי אל-מדינה. ישראל בן זאב, היהודים בערב, י-ם 1957. עמ' 187-189 203-205 איבן הישאם, חיי מוחמד, מתורגם ומבואר על ידי יוסף יואל ריבלין, ת"א, תרצ"ב. עמ' 140 חווה לצרוס-יפה, פרקים בתולדות הערבים והאסלאם, הוצאת רשפים ישראל, 1984. עמ' 73 הירשברג חיים, ישראל בערב, ת"א, 1946 עמ' 258 רומן היסטורי על חייה של צפיה - צפיה אשתו היהודיה של מוחמד ת"א 2006 מדיה וקבצים בנושא צפיה בוויקישיתוף