laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עראייס

עראייס או ערוסה או עראיס או אל-אראיס (בערבית: اكلة العرايس) הוא מאכל שמקורו מהמטבח השאמי (לבנטיני). המנה נפוצה באזור המזרח התיכון, בעיקר סוריה, ירדן, ולבנון. המאכל מבוסס על פיתה משוחה בשומן ממולאת בבשר טחון. פיתה בשר טחון שמן זית או שומן בקר לצלייה עראייס צמחוני/טבעוני לרוב יכיל סייטן או תפוחי אדמה וקטניות שונות. ניתן להגיש את העראייס בליווי של ירקות שונים, סלט עגבניות, טחינה, עמבה ועוד. המילה 'עראיס' היא גרסת רבים של 'ערוס' (عروس), 'כלה' בערבית. מקור השם הוא במדינות ערביות ובשבטים מסוימים בהם נהגו להגיש מאכל זה לכבוד נשואים טריים. המאכל נפוץ באזור המזרח התיכון, ישראל, אזור סוריה, לבנון ועוד. גם במרוקו ובעיראק יש גרסאות מקומיות למנה זו. העראייס נחשב לאחד המאכלים הסוריים והלבנונים המפורסמים ביותר בעולם הערבי, ניתן להכין אותו עם בשר או עוף, ארוחה משולבת. הוא נחשב למאכל קל להכנה, המרכיבים שלו יחסית נפוצים וניתן למצוא אותם בזמינות גבוהה יחסית ברחבי המזרח התיכון והאזור. ניתן להכין עראייס על גז או על גריל פחמים. העראייס מבוסס על חצאי פיתה ממולאים בעיסות בשר מתובלות שונות, אשר עוברים צלייה באש. כתוצאה מכך, מתקבלת פיתה צלויה היטב מבחוץ אשר סופגת חלק מטעמי הקציצה, בעוד והחלק הפנימי, הקציצה, שומר על המיצים שלו ולא מתייבש. המאכל היה קיים בארץ בעיקר במסעדות ערביות בצפון. בשנת 2016 החלו להגיש את העראייס צלוי על גריל כמנת ביניים במסעדה בתל אביב. משם המנה הפכה לאוכל רחוב פופולרי בישראל, במסעדות, דוכני רחוב ועוד. בישראל ישנם דוכנים רבים ומסעדות שכוללים עראיס בתפריט, בדרך כלל עראיס יופיע בתפריט כמנה ראשונה. רבעי הפיתה הממולאים בבשר הפכו נפוצים בנוף מאכלי הרחוב הישראלים. נוף עתאמנה אסמאעיל: " (...) המנה הפכה ללהיט בישראל, אולי בעצם זה ניצחון של המטבח הערבי. קוראים לה "ערוסה", סנדוויץ' בסוריה. זו מנה שנפוצה מאוד בקצביות (...) ברמאללה ובטולכרם כל קצבייה מוציאה מנגל בחוץ, לוקחים פיתה דקה, מורחים בשמן זית וממלאים בבשר טחון. מרוב שזה קל אתה יכול לאכול 4–5 כאלו (...)". במצרים המאכל מוכר בתור חוואוושי (حواوشي), על שם הקצב אחמד אל-הוואוושי שהמציא אותו ב-1971. המטבח הישראלי המטבח המזרח-תיכוני המטבח של ערביי ארץ ישראל סביח פלאפל שווארמה מדיה וקבצים בנושא עראייס בוויקישיתוף איתן לשם, המסע אל מקורות העראייס בישראל הסתיים בביס אחד מושלם. זה לא מעט, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2020 מדוכני רחוב למסעדות יוקרה: איך הפך העראיס למאכל פופולרי?, עמית אהרונסון, שיטת השקשוקה, החדשות 13 מעיין נדיר, אז איך באמת מכינים עראייס?, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2018 מתכון: עראייס בשר בטוסטר, וואלה וידאו, מתכון מצולם: עראיס: חצאי פיתות קטנות צלויות, ערוץ היוטיוב של רשת שופרסל מאיר אדוני ואור שפירא, שפים אורחים, עראייס של מאיר אדוני, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2016 עראיס טלה של אונזה, מאת מולי מגריסו ואריק דרחני, השולחן ערייס מושלם על המנגל, מאת מושי אדלר, אוכל רחוב מאת יואב רבינוביץ', עראייס מחניודה: עיצוב מפונפן ומנה טעימה אבל קמצנית, באתר טיים אאוט, ‏2019-05-27 כך תכינו את המנה של השנה: עראייס, באתר ynet, 23 ביולי 2016 מתכון: עראייס | מתכוני בשר, באתר mako גולן בן עמי, ‏'עראיס': הסיבה לבקר בשוק מחנה יהודה| ביקורת מסעדות, באתר "סרוגים", 10 במאי 2018 لماذا سميت اكلة العرايس بهذا الاسم - إسألنا, isalna.com ערן לאור, הרוס על "ערוסה": הדוכן החדש ששובר את השוק, באתר הארץ, 29 באפריל 2018 אלון הדר, "השפים הישראלים לא המציאו שום דבר", באתר "ידיעות אחרונות", 5 באוקטובר 2019
ולדזימיר סנקו

ולדזימיר סנקו (בבלארוסית: Уладзімір Лявонавіч Сянько, נולד ב-5 באוגוסט 1946 בכפר במחוז ויטבסק) הוא דיפלומט סובייטי ובלארוסי. לאחר סיום בית הספר, ולדזימיר סנקו נסעה למוסקבה והחל לימודים במכון ממלכתי ליחסים בינלאומיים. לאחר הלימודים הוא התחיל לעבוד במערכת משרד החוץ הסובייטי. בשנים 1988–1991 הוא הוצב בשגרירות סובייטית בוורשה. עם הקמת בלארוס העצמאית הוא מונה לסגן שר החוץ וכיהן בתפקיד זה בשנים 1991–1992 בשנת 1992 סנקו חזר לוורשה, הפעם כשגריר של בלארוס. בשנת 1994 הוא מונה לשגריר בבריטניה. ביולי 1994 הוא הוחזר למינסק ומונה לשר החוץ במקום איוואן אנטונוביץ'. לאחר 3 שנים בתפקיד, בשנת 1997 הוא הועבר מתפקידו ונשלח צרפת בתפקיד שגריר. בשנת 2004 סנקו מונה לשגריר בבלגיה. החל משנת 2012 ולדזימיר סנקו מכהן בפרלמנט הבלארוסי. קורות חיים (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפרץ ריגלי

מפרץ ריגלי (באנגלית: Wrigley Gulf) הוא מפרץ הצמוד למדף הקרח גץ באנטארקטיקה. רוחבו של המפרץ 185 קילומטרים. גבולות המפרץ הן האי גראנט, האי דין, האי סיפל (אשר מוקפים כולם או חלק במדף הקרח גץ). המפרץ התגלה בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית. המפרץ נקרא על שמו של פיליפ נייט ריגלי (Philip K. Wrigley) תעשיין, יצרן מסטיקים, ונשיא השיקגו קאבס, משיקגו שבארצות הברית, אשר מימן מסעות מחקר באנטארקטיקה. • Andrew J. Hund, Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia of the Earth's Polar Regions, P 373 • Thomas Horst Kalberg, https://elib.suub.uni-bremen.de/edocs/00104869-1.pdf (אורכב 10.06.2020 בארכיון Wayback Machine) Geophysical investigation of the West Antarctic continental margin between Wrigley Gulf and the Amundsen Sea Embayment] מפרץ ריגלי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מפרץ ריגלי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של מפרץ ריגלי מפת אזור מפרץ ריגלי מידע גאוגרפי והיסטורי
I Stay in Love

I Stay in Love הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, מתוך אלבום האולפן האחד עשר שלה, E=MC². השיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2008, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל מתוך האלבום. הוא מושפע מסגנון הרית'ם אנד בלוז, וכולל שימוש בפסנתר. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב. השיר נכתב על ידי מריה קארי, בריאן-מיכאל קוקס ואדוניס שורפשייר והופק על ידי קארי וקוקס גם כן. כמו כן, יצא הסינגל בפורמט של רדיו איירפליי והורדה דיגיטלית. בין היתר, השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז. בארצות הברית, הוא נשלח לתחנות הרדיו העכשוויות והקצביות ב-28 באוקטובר 2008. כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא. מידע על היצירה "I Stay in Love" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "I Stay in Love" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "I Stay in Love" באתר Discogs סרטון השיר "I Stay in Love" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "I Stay in Love" באתר ספוטיפיי ®R&R :: Going For Adds™ :: CHR/Top 40, web.archive.org, ‏2012-02-18 ®R&R :: Going For Adds™ :: Rhythmic, web.archive.org, ‏2015-05-30 ®R&R :: Going For Adds™ :: Urban, web.archive.org, ‏2012-05-12 I Stay In Love (Remixes) - EP by Mariah Carey (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2019-06-12 Mariah Carey Chart History, Billboard Mariah Carey – I Stay in Love (באנגלית), נבדק ב-2019-06-12 Mariah* - I Stay In Love, Discogs (באנגלית) Mariah* - I Stay In Love, Discogs (באנגלית) I Stay In Love, נבדק ב-2019-06-12
מרכז שבאב בלאטה

מרכז שבאב בלאטה (בערבית: مركز شباب الأمعري - מרכז צעירי בלאטה) היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים בלאטה, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. אגודת הספורט שבאב בלאטה הוקמה בשנת 1954 במחנה הפליטים בלאטה, השוכן כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר שכם. בשנות האינתיפאדה השנייה מפעלי הכדורגל ברשות הפלסטינית, ברצועת עזה ובגדה המערבית, הופסקו פעמים רבות. הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, ופגיעה במתקני ספורט. בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין בלאטה למרכז שבאב אל-אמערי, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום. רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה. הקבוצה זכתה בגביע פלסטין של הגדה המערבית בעונת 2018/2019. ב-30 ביוני 2019 התקיים משחק גמר של גביע פלסטין מול קבוצת “ח’דמאת רפיח”, מחזיקת גביע רצועת עזה בכדורגל, ברצועת עזה, שהסתיים בתיקו 1:1. ב-3 ביולי 2019, היה אומר להתקיים משחק הגומלין בשכם. לקראת משחק הגומלין, הגישה הקבוצה מרפיח בקשות להיתרי יציאה ל-22 שחקני הקבוצה ול-13 חברי צוות אימון והנהלה. שלושה ימים לפני מועד המשחק המתוכנן רוב הבקשות סורבו מטעמי ביטחון. הוחלט לדחות את המשחק, ונקבע לו תאריך חלופי, 25 בספטמבר 2019. אך גם למועד החדש בקשות המעבר סורבו והמשחק לא התקיים. המנצחת בין השניים הייתה אמור להעפיל למשחקי ליגת האלופות האסיאתית. בעונת 2019/2020, זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית. הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני שכם השוכן במרכז העיר. באצטדיון כ-4,000 מקומות ישיבה. ליגת העל הפלסטינית זכייה (1): 2019/2020 גביע פלסטין זכייה (1): 2018/2019 סגנות (2): 2010/2011, 2014/2015 מרכז שבאב בלאטה, באתר Soccerway יוני מנדל, שג'אעיה או חאן יונס: מי תהיה אלופת הליגה הפלסטינית בכדורגל?, באתר "שיחה מקומית", 17 באפריל 2015 הליגה הפלסטינית שבה לפעילות, באתר וואלה, 21 באוגוסט 2008 אליק מאור, ה"דרבי" הפלסטיני לא יתקיים. ישראל מנעה כניסת שחקני כדורגל מעזה., באתר מגפון, 23 בספטמבר 2019 שמעון אלבז, הכוכבים שמעבר לגדר, באתר ynet, 23 ביוני 2020
חוף סיפל

חוף סיפל (באנגלית: Siple Coast) הוא חוף באנטארקטיקה, בצד המזרחי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה. חוף סיפל ממוקם בין חוף גולד שמדרום לו, לבין חוף שיראסה שמצפון לו. שמו הקודם של החוף היה "חוף קירטון" (Kirton Coast). בשנת 1961 שינתה ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד את שם החוף. כיום החוף נקרא על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple), שהיה חבר במשלחת החקר של אדמירל בירד. • Bindschadler, R. (1993), Siple Coast Project research of Crary Ice Rise and the mouths of Ice Streams B and C, West Antarctica: Review and new perspectives, Journal of Glaciology, 39(133), 538-552. doi:10.3189/S0022143000016439 חוף סיפל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חוף סיפל באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מהירויות הקרח בחוף סיפל תצלום לוויין של חוף סיפל מידע גאוגרפי והיסטורי
קתרין מקנמרה

קתרין גרייס מקנמרה (באנגלית Katherine Grace McNamara; נולדה ב־22 בנובמבר 1995) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בשל דמותה כקלרי פריי בסדרת הפנטזיה "ציידי הצללים" ומיה סמוק בעונה השביעית והשמינית של "החץ". מקנמרה נולדה בקנזס סיטי, מיזורי, בתם היחידה של אורסולה ואוון מקנמרה, ששירתו בצבא האמריקני. היא גדלה בעיר ליס סאמיט (אנ'), מיזורי ועברה ללוס אנג'לס, קליפורניה ב-2011. מקנמרה הייתה תלמידה מחוננת, וכתוצאה מכך קיבלה חינוך ביתי במשך ילדותה; היא קיבלה תעודת גמר תיכון בגיל 14. בגיל 17, מקנמרה סיימה בהצטיינות יתרה את לימודיה לתואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת דרקסל, והשלימה חלק ניכר מעבודתה בקורס באופן מקוון. ביולי 2017, היא ציינה שהיא נרשמה לתואר שני בספרות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2007 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט הקצר "The Bride & the Groom". בשנת 2010, מקנמרה החלה את קריירת המשחק שלה בברודוויי, במחזמר "מוזיקת לילה זעירה" בהשתתפות קתרין זיטה-ג'ונס ואנג'לה לאנסברי. היא קיבלה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, בין השאר בסדרות "Glee", "החיים היפים של זאק וקודי", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "גדולה מהחיים" ו-"רוק 30". היא הופיעה בסרטי הקולנוע "כל הדרכים מובילות הביתה" (2008), "סילבסטר בניו יורק" (2011), ו-"סוג של השיבה הביתה" (2015). בשנת 2012 הופיעה בסרט המקורי "סקיילר נגד המפלצת" ששודר בערוץ דיסני בתפקיד מיירה סנטלי. היא כיכבה בסרט "תום סויר והאקלברי פין" (אנ') משנת 2014 (המבוסס על הספרים הרפתקאותיו של תום סויר והרפתקאותיו של האקלברי פין), בתפקיד בקי תאצ'ר, חברתו של תום. בשנת 2015 שיחקה בסרט "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" המבוסס על הרומן מבחני הכווייה. בשנת 2018 שבה לסרט ההמשך "הרץ במבוך: תרופת המוות" בדמותה של סוניה. בשנים 2016–2019, קתרין כיכבה במשך שלוש עונותיה של הסדרה "ציידי הצללים" בתור קלריסה "קליירי" פריי; המבוססת על סדרת ספרי הפנטזיה "בני הנפילים" מאת קסנדרה קלייר. בשנת 2018 החלה לשחק בעונה השביעית של סדרת גיבורי העל "החץ" ברשת הטלוויזיה The CW, בתור מיה סמוק / בלאקסטאר, בתה של פליסיטי סמוק (אמילי בט ריקרדס). ב-2019 שבה עם תפקידה לעונה השמינית והאחרונה של הסדרה. בשנת 2020 גילמה את ג'ולי לאורי במיני-סדרת הטלוויזיה "העמדה", המבוססת על רומן באותו השם מאת הסופר סטיבן קינג, שעלתה ברשת CBS All Access. מדיה וקבצים בנושא קתרין מקנמרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קתרין מקנמרה (באנגלית) קתרין מקנמרה, ברשת החברתית פייסבוק קתרין מקנמרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קתרין מקנמרה, ברשת החברתית אינסטגרם קתרין מקנמרה, סרטונים בערוץ היוטיוב קתרין מקנמרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר AllMovie (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר Metacritic (באנגלית) קתרין מקנמרה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קתרין מקנמרה, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר ספוטיפיי קתרין מקנמרה, באתר Last.fm (באנגלית) קתרין מקנמרה, באתר MusicBrainz (באנגלית)
טירת קנטרברי

טירת קנטרברי (באנגלית: Canterbury Castle) היא טירה אנגלית נורמנית ימי ביניימית בעיר קנטרברי, קנט, אנגליה. טירת קנטרברי היא אחת משלוש הטירות המלכותיות המקוריות של קנט (לצד טירת דובר וטירת רוצ'סטר), שנבנו כולן זמן קצר לאחר קרב הייסטינגס, על הדרך הראשית בין דובר ולונדון (דרך ווטלינג סטריט). דרך זו נכבשה על ידי ויליאם הכובש באוקטובר 1066 ולאורכה נבנו הטירות כ"טירות מוטה וביילי" (אנ') (טירת הגנה הבנויה על גבעה) על מנת לשמור ולהגן על דרך ווטלינג סטריט באזור קנט. טירת "מוטה וביילי" עשויה עץ הוקמה בשנת 1066, ככל הנראה על הגבעה על יד גני דיין ג'ון, בסמוך לחומת טירת האבן המאוחרת יותר (אף שהגבעה יכולה גם להיות קבר רומי), כשהשם דיין ג'ון (באנגלית Dane John) נגזר מהמילה בצרפתית קדומה donjon, שפירושה מגדל העוז. מגדל העוז הגדול הבנוי מאבן נבנה על ידי המלך הנרי בוקלרק, או הנרי הראשון, כאחד משלוש הטירות המלכותיות של קנט. המבנה העצום הזה, כ-30 מטרים אורכו ו-25 מטרים רוחבו, היה כלל הנראה בגובה של כ-24 מטרים (לשם השוואה, בסיס מגדל הביג בן בוסטמיניסטר בלונדון הוא כ-12 מטרים). הוא היה בנוי בעיקר משברי אבן צור ואבן חול. במהלך המאה ה-13 הטירה הוסבה לבית סוהר האזורי. היא נכנעה לפולשים הצרפתים במלחמת הברונים הראשונה. בשנת 1380 נבנה שער חדש. במהלך המאה ה-19 היא נרכשה על ידי חברת גז שהשתמשה בטירה לאחסון במשך שנים רבות, דבר שגם להרס הקומה העליונה של המגדל. כיום (המאה ה-21) הטירה שייכת לשלטון המקומי בקנטרברי ופתוחה לקהל בכל ימות השנה והיא אחת המקומות הפופולריים ביותר בעיר, מלבד הקתדרלה. מפקדי חיל המצב של טירת קנטרברי היו אחראים על תחזוקת וביטחון הטירה, שעברה לידיים פרטיות בסוף תקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון (בשנת 1625). להלן רשימה חלקית: 1216-1232 הוברט דה בורג (אנ') (תחת המלכים ג'ון והנרי השלישי). שימש בתפקיד השופט העליון (אנ'), תפקיד הדומה במקצת בתפקידו לתפקיד ראש הממשלה כיום (כמובן תחת המלך). פיקד במקביל גם על טירת דובר ועל טירת רוצ'סטר. 1232-1234 סטיבן דה סגרווה (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). גם הוא תיפקד כשופט העליון, ופיקד במקביל על טירת רוצ'סטר. 1247-? ניקולס דה מולס (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). כאביר החצר של הנרי השלישי פיקד לאורך חייו על טירות ומבצרים רבים ברחבי אנגליה, בהם טירת וינצ'סטר, טירת פמברוק, טירת רוצ'סטר, השריף של המפשייר ועוד. 1261-1262 רוברט ולרנד (אנ') (תחת המלך הנרי השלישי). פיקד כמו קודמיו על טירות ומבצרים רבים, ובין היתר מונה ב-9 ביולי 1261 לשריף של קנט ולאחר מכן גם כמפקד הטירות רוצ'סטר וקנטרברי עד ה-23 בספטמבר 1262. לאחר מכן תפקד בשלל תפקידים צבאיים נוספים עד מותו בשנת 1273. החל מהמאה ה-13 הטירה הוסבה לבית סוהר וחדלה לשמש כחיל מצב. טירת קנטרברי נבנתה בין 1100–1135 מגדל העוז של טירת קנטרברי הגבעה בגני דיין ג'ון טירת קנטרברי מדיה וקבצים בנושא טירת קנטרברי בוויקישיתוף הסבר היסטורי על הטירה באתר British History, (באנגלית) הסבר היסטורי על הטירה באתר Canterbury Archaeology, (באנגלית) מידע על טירת קנטרברי, (באנגלית)
נסיכות מונטנגרו

נסיכות מונטנגרו (בסרבית קירילית: Књажевина Црнa Горa), הייתה מדינה בבלקן שהתקיימה בין השנים 1852–1910, שודרגה לאחר מכן לממלכת מונטנגרו, ובשנת 1918 צורפה לממלכת סרביה ליצירת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. בשנת 1851 הכריז דנילו השני, נסיך-בישוף מונטנגרו על הקמת נסיכות מונטנגרו, ועל הפיכתה למדינה חילונית, ובשנת 1858 הביס אחיו מירקו פטרוביץ'-נייגוש כוח עות'מאני חזק, ובכך הביא לגבולות רשמיים בין הנסיכות לאימפריה העות'מאנית. לאחר מותו בשנת 1860 עלה לשלטון אחיינו ניקולה, נסיך מונטנגרו. בשנת 1876 הכריז ניקולה, נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית. המרד נחל הצלחה וכוחותיו הצליחו להגיע עד לחופי הים האדריאטי. העצמאות של מונטנגרו הוכרה בקונגרס ברלין בשנת 1878 ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה. הצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. בשנת 1883 ביקר הנסיך ניקולה את הסולטאן הטורקי, שעמו שמר לאחר מכן על יחסים לבביים. בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של הצאר הרוסי ניקולאי השני. במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור. ניקולה הראשון הסכים לכינון החוקה הראשונה של מונטנגרו בשנת 1905 בעקבות לחץ ציבורי מהאוכלוסייה שדרשה יותר זכויות וחופש. הוא הסכים לחופש עיתונות וכינון קודי משפט ברורים בתחום הפלילי. בשנת 1906 קיבלה מונטנגרו מטבע משלה. במרץ-אפריל 1909, בתמורה להכרה בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, קיבלה מונטנגרו את הזכות לבנות אוניות מלחמה ושליטה מלאה בערי החוף בר ואולצין. ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה ניקולה את תארו והכריז על עצמו כמלך. כאשר מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בשנת 1912 החליט ניקולה כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה כבשה מונטנגרו שטחים נרחבים באזור מקדוניה ואת שקודרה באלבניה, אך בלחץ המעצמות נאלצה לסגת משקודרה. במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הייתה מונטנגרו הראשונה שהחליטה לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו. ואכן מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות, ובתחילת 1916 נכבשה הממלכה על ידי הצבא האוסטרו-הונגרי. בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, מונטנגרו נכבשה אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, והמלך נמלט לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. ב-20 ביולי 1917 נחתמה הצהרת קורפו, אשר החליטה על איחוד מונטנגרו עם סרביה. ב-26 בנובמבר 1918 החליטה האספה של פודגוריצה, גוף נבחר המייצג את מונטנגרו, בהחלטה פה אחד על איחוד מונטנגרו עם סרביה, ואכן ב-1 בדצמבר התאחדו השניים והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. מדיה וקבצים בנושא נסיכות מונטנגרו בוויקישיתוף הרשחור, הצבי, 15 באפריל 1909
בית החולים היהודי בברוקלין

בית החולים היהודי בברוקלין (באנגלית: Brooklyn Jewish Hospital) היה בית חולים ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית, אשר פעל בשנים 1906-1982, אז התאחד בשל קשיים כלכליים עם בית החולים סנט ג'ון (אנ'). שורשיו של בית החולים מצויים באגודת בית החולים העברי בברוקלין (Brooklyn Hebrew Hospital Society), שהקימה מרפאה ברובע בשנת 1895. כעבור שנים אחדות ביקשו מנהיגי הקהילה היהודית המקומית להרחיב את המרפאה. לשם כך הם רכשו לשיפוץ ב-1903 בניין של בית חולים לשעבר (Memorial Hospital for Women and Children) בשדרת קלאסון (Classon Avenue). המבנה היה ממוקם בין שכונת קראון הייטס לבין שכונת פרוספקט הייטס (Prospect Heights). פתיחת ביית החולים התעכבה עד לדצמבר 1906 על מנת לגייס כספים להרחבת קמפוס בית החולים מעבר לתוכנית המקורית. השטח שנוסף לו שימש לשיכון בית ספר לסיעוד, מעונות לסטודנטיות ומשרדים. בשנות העשרים גייס נתן ג'ונאס (Nathan Jonas), אחד המייסדים, ממון ששימש להקמת אגף אשפוז נוסף, שנפתח ב-1928. ממועד זה הכיל בית החולים 650 מיטות אשפוז. אחד התורמים הגדולים להקמת האגף היה אברהם אברהם, מבעלי חנות הכלבו הידועה "אברהם ושטראוס" בברוקלין. בית החולים פרח עד מחצית המאה ה-20 ואף התרחב. בין החולים שטופלו בו היה אלברט איינשטיין, שנותח שם בדצמבר 1948. משנות החמישים ואילך החלו תושבים אמידים רבים לעזוב את שכונת קראון הייטס ובמקומם הגיעו תושבים מעוטי אמצעים, שהסתמכו יותר על תוכניות ביטוח רפואי ממשלתיות. עקב כך התמעטו הכנסות בית החולים. הוא נקלע למצוקה ובשנת 1979 הגיע עד סף פשיטת רגל. הוא שרד בעזרת סיוע כספי פדרלי שניתן לבתי חולים קהילתיים בשכונות עניות. לאחר ארגון מחדש התאחד בית החולים בשנת 1982 עם בית החולים האפיסקופלי סנט ג'ון (St. John's Episcopal Hospital), שסבל גם הוא מקשיים כלכליים. המוסד המאוחד נקרא מאז המרכז הרפואי הבין-אמונתי (Interfaith Medical Center). יחידות בית החולים המאוחד התמקמו באתרים אחדים בברוקלין. הקמפוס הראשי שוכן כקילומטר ממזרח לקמפוס הישן של בית החולים היהודי. בית החולים המאוחד, שגם הוא נקלע לקשיים כלכליים, כולל כיום (2019) 287 מיטות אשפוז. רוב מבני בית החולים היהודי לשעבר נמכרו והוסבו למגורים. מעל חזית המבנה הראשי לשעבר של בית החולים, בשדרת קלאסון‏ 713, קבועה עדיין הכתובת "בית החולים היהודי" ומתחתיה המילים Non Sectarian, שמשמעה שבית החולים לשעבר העניק את שירותיו לכל דורש ללא אפליה. אחד המבנים של בית החולים היהודי משמש עד היום כמרפאה של בית החולים המאוחד. ידיעה על מיזוג בית החולים היהודי ובית החולים סנט ג'ון, 17 בדצמבר 1982, באתר הניו יורק טיימס מקור: http://www.interfaithmedical.com/.
מירקו פטרוביץ'-נייגוש

מירקו פטרוביץ'-נייגוש (בסרבית: Мирко Петровић;‏ 19 באוגוסט 1820 - 1 באוגוסט 1867), היה מפקד צבאי מונטנגרי, דיפלומט ומשורר, מבית פטרוביץ'-נייגוש. הוא קיבל את התואר veliki vojvoda (הדוכס הגדול) של גראהובו, ולכן הוא ידוע גם בשם הדוכס מירקו. הוא היה אביו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. מירקו נולד ב-19 באוגוסט 1820 בנייגושי, והיה בנם של סטאנקו פטרוביץ'-נייגוש וכרסטניה ורביצה. הוא היה האח הבכור של דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, ואחיינו של פטר השני פטרוביץ'-נייגוש. הוא התפרסם בשל ניצחונו בקרב גראהובאץ' ב-1 במאי 1858, שבו הוביל את צבא מונטנגרו נגד האימפריה העות'מאנית. בשנת 1862, לאחר אמנת סקוטארי, הוא גורש משום שנלחם נגד העות'מאנים. בשנת 1860 מת אחיו דנילו הראשון, ובנו ניקולה, נסיך מונטנגרו עלה לשלטון במקומו, וב-1 באוגוסט 1867 מת מירקו בעיר הבירה צטיניה. קורפוס האפי שלו Junački spomenik (הזיכרון ההרואי), שפורסם בעיר הבירה של מונטנגרו, צטיניה ב-1864, מאדיר את מונטנגרו ואת המונטנגרים, ואומר הניצחונות הגדולים ברחבי האימפריה העות'מאנית. ב-7 בנובמבר 1840 התחתן מירקו עם אנסטסיה מרטינוביץ', בתם של דראגו מרטינוביץ' וסטאנה מרטינוביץ', ממנה נולדו להם שלושה ילדים: ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו (1841–1921), התחתן עם מילנה ווקוטיץ'. הנסיכה אנסטסיה (מתה ב-1879), התחתנה עם סאווה פלמנק. הנסיכה מריה, התחתנה עם קפטן י. גופצ'ביץ'. מדיה וקבצים בנושא מירקו פטרוביץ'-נייגוש בוויקישיתוף מירקו פטרוביץ'-נייגוש, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Marinko Paunović (1998). Srbi: biografije znamenitih : A-Š. Emka. p. 195.
בית הקברות היהודי בפלובדיב

בית הקברות היהודי בפלובדיב (בבולגרית: Еврейскo гробища на Пловдив) הוא בית קברות יהודי השוכן בעיר פלובדיב בדרום בולגריה. בית העלמין הוקם ב-1920 ופעל עד 1970. ערכים מורחבים – יהדות פלובדיב קהילה יהודית מתקיימת ברציפות בפלובדיב מהמאה ה-12 ועד ימינו. ב-1930 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 6,675 נפשות, והייתה השנייה בגודלה מבין קהילות יהדות בולגריה לאחר הבירה סופיה. ב-2009 התגוררו בעיר 500 יהודים. בית הקברות היהודי הישן שכן בסמוך לשכונה היהודית "אורטה מיזאר". לאחר מלחמת העולם הראשונה נהרס בית הקברות הישן לצורך פיתוח עירוני ולא ניתן עוד לאתר את שרידיו. ב-1920 נחנך בית הקברות היהודי החדש אשר שוכן בשדרות מריה לואיזה שבעיר. מספר רב של מצבות הועברו מבית הקברות הישן לבית הקברות החדש. לאחר העלייה ההמונית למדינת ישראל קטן משמעותית מספר בני הקהילה והשימוש בבית הקברות הצטמצם בהדרגה. החל מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 קוברים בני הקהילה את מתיהם בחלקה היהודית של בית העלמין הכללי של פלובדיב. ב-1947 אותרו בבית העלמין היהודי מצבות מהמאה ה-18 והועלה השערה שהקדומה במצבות שאותרה הייתה מהמאה ה-15. ב-1994 ביקר במקום ההיסטוריון ד"ר צבי קרן בראש משלחת חוקרים. המצבה הקדומה שאותרה הייתה מ-1810 ונלקחה לשימוש משני כאבן מדרכה. עוד עלה מהביקור, כי מצבות נוספות נלקחו מבית העלמין לשימוש משני בעיר. ב-2014 אותרו 2,600 מצבות בבית העלמין שהכיתוב עליהן היה בעברית ובבולגרית. המצבות הקדומות היו מתקופת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). עוד נמצא כי כ-200 מצבות נבזזו לשימוש משני. בשטח בית העלמין התגוררו מספר משפחות של בני רומה. האתר פונה, נבנתה גדר אבן המקיפה אותו, הוא נעול ומתוחזק על ידי ארגון "שלום" שהוא ארגון הגג של יהודי בולגריה. צבי קרן, בולגריה ויהודיה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה. מדיה וקבצים בנושא בית הקברות היהודי בפלובדיב בוויקישיתוף .Dimana Trankova, Anthony Georgieff, A Guide to Jewish Bulgaria, Vagabond Media Ltd, 2011, ISBN 9549230635, page 124 הקהילה היהודית בפלובדיב, באתר jewish cemetery project (באנגלית). צבי קרן, הקהילה היהודית בפלובדיב, באתר "כולנו בולגרים".