המדיום

המדיום (באנגלית: The Medium) היא אופרה טרגית קצרה עם מוזיקה וליברית מאת ג'אן קרלו מנוטי. האופרה קצרה (היא נמשכת שעה), ובה שתי מערכות. האופרה נכתבה בהזמנת (בתמיכה ובמימון) של קרן אליס מ. דיטסון (Alice M. Ditson Fund) מאוניברסיטת קולומביה שבעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק, שבארצות הברית. הופעת הבכורה של האופרה הייתה באוניברסיטה ב-8 במאי 1946. ההופעה המסחרית הראשונה של האופרה הייתה בין 1 במאי ל-1 בנובמבר 1947, בתיאטרון הקשר (Heckscher) הייתה הופעה כפולה, בהופעה זו הוצגה גם האופרה "הטלפון", אף היא מאת מנוטי. בשנת 1951 ביים מנוטי, בעזרת יוצר הסרטים אלכסנדר חמיד, גרסה קולנועית של האופרה, בסגנון פילם נואר (סרט אפל), ובכיכובה של מארי פאוורס בתפקיד מאדאם פלורה ואנה מריה אלברגטי בתפקיד מוניקה. הפקת טלוויזיה בשידור חי בכיכובה של מארי פאוורס התקיימה ב־12 בדצמבר 1948 בסדרת הטלוויזיה "סטודיו ואן" (Studio One). סלון ביתה של המדיום מוניקה, בתה של מאדאם פלורה, וטובי, נער משרת אילם משחקים בתחפושות. מאדאם פלורה, או "באבא" כפי שהם מכנים אותה, מגיעה שיכורה לביתה, היא צועקת עליהם ואלימה כלפיה על שלא הכינו את הבית לסיאנס של אותו לילה. עד מהרה האורחים מגיעים, מר וגברת גוביניו (Gobineau), לקוחות קבועים - המגיעים מדי שבוע לסיאנס, והאלמנה גברת נולאן (Nolan) שמגיעה בפעם הראשונה. בתחילה גברת נולאן חוששת מהסיאנס ורוצה לעזוב את המקום, אולם בני הזוג גוביניו משכנעים אותה להישאר. האורחים מתיישבים סביב שולחן הסיאנס. במרכז מאדאם פלורה היושבת בטראנס, ומשני צדדיה האורחים. האלמנה נולאן חושבת שהיא מדברת עם ילדתה המתה, שנפטרה בגיל 16. הסיאנס מזויף, והיא מדברת עם מוניקה המסתתרת מאחורי המסך. כשמוניקה נעלמת, האלמנה נולאן מנסה ללכת אחריה, אולם בני הזוג גובניה מרסנים אותה. בני הזוג "יוצרים קשר" עם בנם התינוק, שנפטר בגיל שלוש, ולא למד לדבר, ולכן הוא רק צוחק. גם קול הצחוק נעשה על ידי מוניקה שמעבר למסך. לפתע מרכישה מאדאם פלורה בזוג ידיים האוחזות בגרונה, והיא נבהלת, ודורשת מהאורחים לעזוב. לאחר שהאורחים עוזבים, מאדאם פלורה קוראת למוניקה, ומספרת לה מה הרגישה, ומאשימה את טובי. על מנת להרגיע אותה שרה מוניק לפלורה את שיר הערש האפל "הברבור השחור". לפתע שומעת פלורה קול - היא מאשימה את טובי. מוניקה ממשיכה לשיר, ופלורה מתפללת את תפילת "אווה מריה". מספר ימים לאחר מכן טובי מציג מופע בובות למוניקה. אהבתם ההדדית נעשית ברורה. כשמאדאם פלורה שבה הביתה היא מאשימה שוב את טובי, בטוחה שהוא יודע מה קרה באותו לילה. האורחים מגיעים שוב, מצפים לסיאנס נוסף, מאדאם פלורה מסרבת, מנסה להחזיר להם את כספם, ומנסה לשכנע אותם שהסיאנס היה מזויף תוך שהיא מציגה את השיטות שבהן היא ומוניקה השתמשו. האורחים לא מאמינים לה, ומסרבים לקחת את הכסף. הזוג גובניה מתעקשים שהם מזהים את צחוקו של בנם (והוא לא דומה לקולה של מוניקה), וכן שהם הרגישו את מגעו, ואילו האלמנה נולאן מתעקשת שהיא שמעה את ביתה, שאמרה לה לחפש משכית שהיא לא ידעה על קיומה, וגילתה אותה לאחר הסיאנס. האורחים מתעקשים, שאולי פלורה חשבה שהיא מרמה אותם, אולם הסיאנס היה אמיתי. לאחר שהאורחים הולכים, פלורה מגרשת את טובי מביתה, למרות זעקותיה של מוניקה. פלורה משתכרת ומאבדת את ההכרה. טובי חוזר אל הבית ומחפש את תוף המרים שלו, והרעש מעיר את פלורה, אשר קוראת "מי שם", ושטובי לא עונה לוקחת את אקדחה, יורה בו, והוא נופל מתבוסס בדם. כשהיא רואה את הגופה פלורה מאבדת את שפיותה, וצועקת "הרגתי רוח רפאים". האריות הידועות באופרה: "ואלס של מוניקה" (מוניקה) – האריה "הואלס של מוניקה - שרה אליסון כריסטופר, סרטון באתר יוטיוב "הברבור השחור" – מכונה גם "השמש שקעה" (מוניקה) – האריה "הברבור השחור" - שרה פמלה אנדרוז, סרטון באתר יוטיוב האריה "הברבור השחור" - שרה טרישה קינר, סרטון באתר יוטיוב "מפחדת, אני מפחדת?" (באבא) – האריה "מפחדת, אני מפחדת?" שרה שרה לואלן, סרטון באתר יוטיוב האריה "מפחדת, אני מפחדת?" שרה דזירה פאולי, סרטון באתר יוטיוב המדיום, באתר האופרה הישראלית "המדיום" באופרה הישראלית, סרטון באתר יוטיוב תקציר העלילה, והיסטוריית ביצועים, באתר USOpera.com "המדיום" (1948), באתר IMDb "המדיום" (1951), באתר IMDb "המדיום" (1956), באתר IMDb "המדיום" (1977), באתר IMDb ההיסטוריה של האופרה, ותיאור העלילה ההופעה המסחרית הראשונה בברודוויי כאשר שתי אופרות הן קצרות, לעיתים שתיהן מוצגות באותו ערב, עם הפסקה ביניהן (כך שהאורך הכולל של המופע, הוא כאורך אופרה רגילה). מידע על הסרט משנת 1951 משתתפי הופעת הבכורה המסחרית המדיום, באתר האופרה הישראלית האריה "השמש שקעה", שרה ג'ויס קסטל, סרטון באתר יוטיוב