laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדריי גלאבינוב

אנדריי גלאבינוב (בבולגרית: Андрей Гълъбинов; נולד ב-27 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ. גלאבינוב נולד בסופיה לאסן גלאבינוב, שחקן כדורעף בעבר ומאמן כדורעף בהווה ולאם שגם עסקה בספורט בעברה. סבו הוא יורדן פיליפוב, שוער נבחרת בולגריה בכדורגל ואלוף בולגריה 8 פעמים. גלאבינוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צסק"א סופיה ובשנת 2004 עבר עם משפחתו לקפריסין והצטרף למחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה. בשנת 2006 עבר עם משפחתו לאיטליה וחתם בקסטלראנו. ביולי 2007 חתם בבולוניה מהסרייה א', אך לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה והושאל לג'יאוליאנובה, ולאחר מכן לג'יאקומנסה. בקיץ 2009 חתם בלומצאנה בה הצליח לראשונה בקריירה לבסס את מעמדו כשחקן בכיר לאורך עונה שלמה. גלאבינוב שיחק בלומצאנה במשך עונה וחצי ורשם בה 45 משחקים וכבש 12 שערים. ב-1 בפברואר 2011 גלאבינוב חתם בליבורנו מהסרייה ב'. ב-7 בפברואר גלאבינוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לוויצ'נצה. בעונת 2011/2012 גלאבינוב הושאל לסורנטו וממנה עבר בינואר של אותה עונה לבסאנו. בקיץ 2012 הושאל לגוביו ועונה לאחר מכן לאבלינו בה רשם את עונת השיא שלו בקריירה עם 15 שערים ב-39 משחקים ובסיום העונה חזר לליבורנו. ב-12 באוגוסט 2015 חתם בנובארה בה שיחק במשך שתי עונות וכבש בה 25 שערים ב-73 משחקים. בקיץ 2017 חתם בגנואה מהסרייה א'. ב-20 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ובליגה הבכירה באיטליה בתיקו 0-0 נגד ססואולו. ב-26 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–4 ליובנטוס. בקיץ 2018 גלביאנוב חתם בספציה, בעונת 2019/2020 כבש 7 שערים והוביל את ספציה למקום השלישי ולעליית ליגה בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שעברה את קייבו ורונה ופרוזינונה בפלייאוף העלייה. בינואר 2024 חתם בלומצן. אחרי ההצלחה באבלינו ב-20 בפברואר 2014 גלאבינוב זומן לראשונה לסגל נבחרת בולגריה לקראת משחק הידידות נגד בלארוס. ב-5 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד בלארוס. ב-23 במאי 2014 גלאבינוב הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד קנדה. אנדריי גלאבינוב, באתר Transfermarkt אנדריי גלאבינוב, באתר Soccerway אנדריי גלאבינוב, באתר WorldFootball.net אנדריי גלאבינוב, באתר National Football Teams אנדריי גלאבינוב, באתר FootballDatabase.eu
אינדור

אינדור (בהינדית: इन्दौर, באנגלית: Indore) היא העיר הגדולה ביותר במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, אשר נחשבת גם למרכז הכלכלי והחינוכי של המדינה. אינדור שימשה גם כעיר הבירה של מאדהיה פרדש בשנים 1950–1956. כיום שוכנת בעיר הבורסה השלישית בגודלה בכל הודו. העיר היא ה-14 בגודלה בהודו, ובשנת 2011 התגוררו בה כמעט 2 מיליון בני אדם, כשהמטרופולין (ה-13 בגודלו בהודו) הכיל מעל 2.1 מיליון תושבים. שורשיה של העיר מגיעים עד למאה ה-16, אז שימשה כמרכז הסחר בין דלהי לרמת דקאן. אינדור נחשבת למרכז כלכלי חשוב ביותר ברמה ארצית ומושכת משקיעים רבים מחוץ להודו. התמ"ג העירוני עמד בשנת 2011 על כ-14 מיליארד דולר. ביולי 1732 אוחדו 28 סולטנויות באזור העיר תחת שלטון האימפריה המראטהית. אינדור אמנם לא הייתה הבירה הרשמית, אך הפכה למרכז מסחרי וצבאי. בשנת 1818 האזור נכבש על ידי הממלכה המאוחדת ואינדור הפכה לבירה הרשמית של המדינה. בשנת 1906 הוקמה מערכת החשמל העירונית ובשנת 1918 תוכננה תוכנית האב הראשונה. אינדור היא המדינה המאוכלסת ביותר במאדהיה פרדש. בשנת 2010 הצפיפות עמדה על כ-9,700 נפש לקמ"ר, נתון שהפך את אינדור גם לעיר הצפופה במדינה. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, שיעור האוריינות עומד על כ-87.38% (91.84% אצל גברים, ו-82.55% אצל נשים). נתון זה גבוה מהממוצע הארצי. הינדית היא השפה הרשמית של אינדור, והיא מדוברת על ידי רוב האוכלוסייה (97.6%). הינדואיזם - 83.26% אסלאם - 7.41% ג'ייניזם - 7.02% סיקיזם - 0.97% נצרות - 0.57% בודהיזם - 0.38% אחרים - 0.39% העירייה הנוכחית של אינדור הוקמה בשנת 1956. היא אחראית על החינוך הציבורי, ספריות, בטיחות הציבור, מתקני פנאי, תברואה, אספקת מים, תכנון מקומי ומערכת הרווחה. ראש העיר ומועצת העירייה נבחרים אחת לחמש שנים. העירייה מורכבת מ-69 נציגים הנבחרים מ-12 מחוזות בחירה. מדיה וקבצים בנושא אינדור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אינדור (בהינדי) אינדור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי בחריין–יוון

יחסי בחריין–יוון (בערבית: العلاقات البحرينية اليونانية, ביוונית: Σχέσεις Ελλάδας και Μπαχρέιν) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בחריין ובין הרפובליקה ההלנית. על פי משרד החוץ היווני "היו תמיד בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וחמים בין היתר בשל השפעה הלניסטית קדומה בה. אם כי רובם אתאיסטים ואין קהילה יוונית מאורגנת או כנסייה יוונית-אורתודוקסית במדינה. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1973, שנתיים לאחר קבלת העצמאות של בחריין מהממלכה המאוחדת והפיכתה ממדינת חסות למדינה עצמאית. יוון לא מיוצגת בבחריין בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת כווית. בדרג הקונסולרי מיוצגת יוון בבחריין באמצעות קונסוליית כבוד שהיא מחזיקה במנאמה. בחריין אינה מיוצגת ביוון כלל, לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסולרי. בשנת 2015 ייצאה בחריין ליוון סחורה בסך 376 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר נחושת ונפט. באותה השנה ייצאה יוון לבחריין סחורה בשווי 10 מיליון דולר אמריקאי, הסחורה הייתה מגוונת מאוד, הנתח הבולט ביותר בה הוא אבני בניין ונפט. יחסי יוון–קטר מדיה וקבצים בנושא יחסי בחריין–יוון בוויקישיתוף Greece's Bilateral relations with Bahrain What does Bahrain export to Greece? (2015), OEC What does Greece export to Bahrain? (2015), OEC
חיים קלמי

חיים קַלְמִי (1853 – 1933) היה איש ציבור, מפעילי ועד העדה הספרדית בירושלים, מחנך ומורה נודע לעברית ולצרפתית בירושלים, ביפו, בטורקיה ובמצרים, ואחד מארבעת מייסדי אגודת "שפה ברורה". נולד בשנת 1853 (ה'תרי"ג) בבוקרשט שברומניה (אז בשליטת האימפריה העות'מאנית), בן למשפחה ספרדית נכבדה. בילדותו למד בעיר מולדתו, ולאחר מספר שנים עבר ללמוד בבית המדרש למורים בפריז שבצרפת. כשסיים את לימודיו עלה לארץ ישראל והשתכן בירושלים. בשנת 1885 (ה'תרמ"ה) נישא לג'ויה, בתו של הרב אליהו נבון ואחותו של יוסף נבון. בחתונה השתתפו בכירי ממשל ואישים מהקהילה המוסלמית, בהם הקאדי המקומי וראוף פחה, מושל ירושלים (טורק'). גיסו, יוסף, מינה אותו כשותף וכמנהל עסקי המסחר שניהל באותה תקופה יחד עם יוהנס פרוטיגר, אולם לאחר תקופה עזב את התחום והתמקד בתחום ההוראה. תחילה שימש כמורה פרטי, ולאחר תקופה קצרה מונה לשמש כסגן מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים בירושלים, תחת המנהל נסים בכר. לימים היה גיסו, ואף שימש כמזכירו. נודע כמחנך מוכשר וכפדגוג הבקיא בשפות ובתרבויות שונות, ונחשב למחנך הבולט של מאות מנערי ירושלים, שתפסו בהמשך עמדות מפתח בכירות, בהם משכילים, אישי ציבור, עסקנים ומנהיגי קהילות. אף רוב הפקידים הערבים והטורקים בממשל המקומי בירושלים, מנהלי הבנקים בירושלים ובמצרים בתקופתו היו תלמידיו כשהיה מורה פרטי. בזמנו הפנוי עסק בפעילות ציבורית, והקדיש זמן רב לכך יחד עם ידידיו אליעזר בן-יהודה, הרב יעקב מאיר והרב חיים הירשנזון. יחד עסקו הארבעה בחידוש ובהפצת השפה העברית, וייסדו את אגודת "שפה ברורה", שהנהיגה תחילה את שיטת הלימוד עברית בעברית בתלמוד תורה של העדה הספרדית בירושלים. בשנת 1896 (ה'תרנ"ז) יצא כשד"ר מטעם ועד העדה הספרדית בירושלים לצרפת, לאנגליה ולארצות הברית. כשלימד את השפה הצרפתית, הקדיש חלק ניכר מהזמן גם להוראת השפה העברית וספרותה לתלמידיו, וכחלק מפעילותו לעידוד יצירה של סופרים צעירים, סייע לתלמידו שלמה ישראל שיריזלי בעריכת המילון הספרדי–צרפתי שהוציא בשנת 1899 (ה'תרנ"ט). בשנת 1904 (ה'תרס"ד) חיבר יחד עם אליעזר בן יהודה ספר בשם "קובץ מאמרים לקריאה", שגוף המאמרים בו היה בצרפתית, ולצידו תרגום לעברית. את העברית כתב בן יהודה, ואת הצרפתית כתב קלמי; המבוא כתב הרב יעקב מאיר, שהדגיש את החשיבות ללמידת השפה העברית. בשנת 1908 התמנה לתפקיד מנהל בית הספר של חברת כל ישראל חברים ביפו, ומשם עבר בשנת 1911 (תרע"ב) לאיזמיר שבטורקיה, שם שימש כמנהל בית הספר הציבורי באיזמיר, שהכיל אלפי תלמידים, והוביל בו שינויים גדולים להוראת השפה העברית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזב את איזמיר ועבר להתגורר באלכסנדריה שבמצרים, שם עסק במתן שיעורים פרטיים. בחורף של שנת 1933 (ה'תרצ"ג) נסע לבקר את קרובי משפחתו באיזמיר, ושם הלך לעולמו ממחלה ב-2 בינואר 1933 (ד' בטבת ה'תרצ"ג). קלמי היה אב למספר ילדים. בנו שלמה קלמי היה סופר ועיתונאי. בתו קלרה נישאה לדוד מויאל ובנם היה חוסה אנריקה מויאל. בת נוספת הייתה מֶרכָּדָה, מורה. משה דוד גאון, "חיים קלמי", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 626, באתר היברובוקס א. אלמאליח, חיים קלמי ז"ל: (ליום השלשים לפטירתו), דואר היום, 30 בינואר 1933 הכרת טובה מתלמיד לרבו, השקפה, 12 במאי 1908 א. א. [אברהם אלמליח], עברה ועתידה של האנושיות, החרות, 25 במרץ 1913 לעיתים נכתב כלמי ראו גם: ג’ויה קלמי, באתר Geni בערים ובמושבות | יפו, הצבי, 16 באוקטובר 1911. בנו של יוסף ביי מויאל ואחיו של שמעון מויאל ראו: השבוע | בת ירושלם, השקפה, טור 1, 25 ביוני 1907
אנדריאה נאלס

אנדריאה מריה נאלס (בגרמנית: Andrea Maria Nahles; נולדה ב-20 ביוני 1970) היא פוליטיקאית גרמנייה מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD), המשמשת מאז שנת 2013 כשרת העבודה והרווחה במדינה. ידועה בשל מיקומה באגף השמאלי של המפלגה. לנאלס תואר שני במדע המדינה, פילוסופיה ולימודי גרמניה מאוניברסיטת בון. בשנת 2004 החלה לעבוד על הדוקטורט, אך נטשה אותו כתוצאה מעשייתה הפוליטית. נאלס החלה בעשייתה הפוליטית עוד בשנת 1988 בארגון הנוער של ה-SPD. בשנים 1993–1995 ניהלה את ארגון הנוער במדינתה ריינלנד-פפאלץ, ולאחר מכ ניהלה את הארגון במישור הארצי עד שנת 1999. היא חברה בהנהגה הארצית הכוללת של המפלגה מאז שנת 1997.באותן השנים הובילה מחאה כנגד מדיניותו הכלכלית של הקאנצלר גרהרד שרדר. ב-31 באוקטובר 2005 נבחרה לתפקיד מזכ"לית המפלגה, אך לבסוף לא איישה אותו כתוצאה ממצבה הרעוע של המפלגה. היא נבחרה שוב לתפקיד המזכ"לית בוועידת המפלגה שנערכה בנובמבר 2009 בדרזדן. היבחרה פורש בעיני רבים כנטיית ה-SPD שמאלה. לאחר הפסד ה-SPD בבחירות 2013, הובילה נאלס את תהליך המשא ומתן בין המפלגה לאנגלה מרקל על הכניסה לממשלה. מעמד זה ביסס את כוחה של נאלס בהנהגת המפלגה. נאלס נבחרה מחדש לתפקידה בכנס המפלגה שהתרחש בלייפציג בנובמבר 2013 ברוב של 67.2%. כשרת העבודה והרווחה הפדרלית בממשלה השלישית של מרקל, הנהיגה נאלס שכר מינימום פדרלי של 8.5 אירו לשעה. צעד זה בוצע בניגוד גמור לדעתה של מרקל ומפלגתה. למרות המחלוקות, מרקל התירה לנאלס לבצע את צעד זה על מנת להשאיר את המלה על כנה. עם זאת, בתחילת שנת 2015 הוחלט להשעות את הפיקוח והאכיפה על ביצוע ההחלטה מצד נהגי משאיות זרים. השעיית הפיקוח באה לאחר לחץ מצד שכנותיה של גרמניה, במיוחד מצד פולין. נאלס נאבקה למען חוק פרישה מוקדמת והגדלת תשלומי הפנסיה. במשא ומתן שבין ממשלת גרמניה לבין ועידת התביעות, נאלס הציעה לתמוך כלכלית ב-40,000 ניצולי שואה אשר עבדו עבור הנאצים עבור שכר זעום או עבור אוכל. בנוסף על כך, נאלס הייתה פעילה מאוד עבור זכויות עובדים, והציעה הצעת חוק שתאפשר רק לאיגוד מקצועי אחד לייצג עובדים של חברה אחת אל מול המעסיק. מבקרי ההצעה טענו כי הצעת חוק זו מחלישה את האיגודים הקטנים. לאחר הפסד המפלגה בבחירות 2017, מונתה נאלס על ידי מנהיג המפלגה מרטין שולץ להוביל את סיעת המפלגה בבונדסטאג. היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה. באפריל 2018 נבחרה להנהיג את המפלגה עצמה אך ביוני 2019 התפטרה לאחר שמצבה של המפלגה בסקרים לא השתפר. מדיה וקבצים בנושא אנדריאה נאלס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדריאה נאלס אנדריאה נאלס, ברשת החברתית פייסבוק אנדריאה נאלס, ברשת החברתית אינסטגרם
פטר יורק פון וארטנבורג

גראף פטר יורק פון וארטנבורג (גרמנית: Peter Yorck von Wartenburg;‏ 13 בנובמבר 1904 – 8 באוגוסט 1944), מהמתנגדים לשלטונו של היטלר בגרמניה, מראשי קשר העשרים ביולי להפלת המשטר הנאצי. יורק נולד למשפחה אריסטוקרטית, בעלת מסורת צבאית. כשהתבגר למד משפטים וכלכלה, ועבד בשירות המדינה, זמן מה כעוזר למפקח על המחירים ברייך. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל מינוי כקצין זוטר, ולחם בפולין, ולאחר מכן שימש בתפקיד מטה בעל אופי כלכלי בברלין. בשנת 1940 פגש את הלמוט ג'יימס פון מולטקה, והתיידד עמו. סביב השנים החל מתאסף חוג של אנשים בעלי רעיונות דומים - התנגדות למשטר הנאצי, ורצון להגיע למשטר אידיאלי. החוג נקרא "חוג קרייזאו" על שם אחוזתו הכפרית של מולטקה, בה נערכו השיחות. אם כי "חוג קרייזאו" היה בעל אופי של מועדון רעיוני, ולא של ארגון ממשי להפלת המשטר, נקט וארטנבורג גם בצעדים מעשיים. בן דודו הוא הגראף קלאוס שנק פון שטאופנברג שעמד בראש קשר העשרים ביולי לרציחת היטלר. וארטנבורג התקרב לחוגי הקושרים בשורות הצבא, וסוכם כי אם יצליח הקשר יקבל את המינוי של מזכיר המדינה במשרד הקנצלר (הקנצלר עצמו אמור היה להיות ד"ר קרל פרידריך גרדלר). הקשר, שיצא לפועל בניסיון להרוג את היטלר באמצעות פצצה ב-20 ביולי 1944, נכשל, והקושרים נתפסו, ובהם וארטנבורג. במשפטו בפני בית הדין העממי, גוף מעין משפטי שמטרתו הייתה לגזור על המתנגדים למשטר עונש מוות תוך השפלתם בהליך שכולו צעקות, הופיע בצורה מכובדת, וניסה לשאת נאום בגנות הנאציזם, ולהתריע על שואת היהודים, אך נקטע בצעקות על ידי אב בית הדין רולנד פרייזלר. וארטנבורג נידון למוות, ונתלה עוד באותו היום 8 באוגוסט 1944 באופן ברברי על מיתרי פסנתר שנקשרו לוו קצבים. התלייה הוסרטה והוקרנה להנאתו הסדיסטית של אדולף היטלר. מבצע ולקיריה התנגדות גרמנית לנאציזם קלאוס שנק פון שטאופנברג הנינג פון טרסקו מאורת הזאב מבצע ואלקירי (סרט) קונסטנטין פיצגיבון, 20 ביולי - הקשר נגד היטלר, מערכות, 1987. דני אורבך, ואלקירי - ההתנגדות הגרמנית להיטלר, הוצאת ידיעות אחרונות
דיסקוגרפיה של ריטה אורה

ריטה אורה היא זמרת-יוצרת בריטית אשר הוציאה שני אלבומי אולפן, מיני-אלבום, 21 סינגלים ו-5 סינגלים שיווקיים. את אלבומה הראשון אשר נקרא על שם משפחתה Ora, הוציאה בשנת 2012. האלבום זכה להצלחה רבה כאשר קיבל את תואר הפלטינה בבריטניה. בהמשך, הוציאה אורה סינגלים נוספים ובשנת 2018, הוציאה את אלבומה השני, Phoenix, ממנו יצאו חמישה סינגלים; "Your Song", "Anywhere", "Girls", "Let You Love Me" ו-"Only Want You". כל ארבעת הסינגלים זכו להצלחה רבה ולהסמכות רבות במדינות שונות. www.bpi.co.uk iTunes - Music - Rita Ora, web.archive.org, ‏2012-08-05 Rita Ora, 'Grateful': Exclusive Song Premiere from the 'Beyond The Lights' Soundtrack, Billboard Velvet Rope (באנגלית), נבדק ב-2018-12-21 Cashmere (באנגלית), נבדק ב-2018-12-21 Falling To Pieces (באנגלית), נבדק ב-2018-12-21
מץ (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מץ – העיר המרכזית בחבל לורן שבצפון מזרח צרפת מץ (כדורגל) – מועדון כדורגל צרפתי המייצג את העיר מץ המצור על מץ – מצור שהתרחש במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה קתדרלת מץ – קתדרלה גותית בעיר מץ מץ (חברה) – חברת אלקטרוניקה גרמנית טלי מץ – מבזקנית בחברת החדשות של ערוץ 2 הרמן מץ – מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה
אדוין סלומון

אדווין סלומון (רומנית: Edwin Salomon;‏ 3 בפברואר 1935 – 20 בנובמבר 2014) היה צייר ומורה לאמנות ישראלי. סלומון נולד באוקנה מורש, מחוז מורש, רומניה. הוא למד במכון לאמנויות פלסטיות על שם יון אנדראסקו בקלוז'-נפוקה וב־1957 הוענק לו תואר M.A באמנות. עלה לישראל בשנת 1961. ב־1965 השתלם בסורבון. סלומון זכה בפרס נורדאו, בפרס התנ"ך מטעם מוזיאון התנ"ך בתל אביב, בפרס "Gillot-Dard" על הישגיו האמנותיים בציור, ב־1990 זכה במדליית כסף בתערוכה בינלאומית בטורון שבצרפת, וב־1997 קיבל את אות יקיר העיר חולון. נפטר ב-20 בנובמבר 2014 ממחלת הסרטן. אדווין סלומון ערך תערוכות יחיד וקבוצתיות בישראל ומחוצה לה ועבודותיו מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם. מוזיאון "ואסרלי" בהונגריה, גלריה "מוריה" בוושינגטון, גלריה "Two Arcs" במדריד, סטודיו "לונג גרוב" בשיקגו, משכן לאמנות בחולון, מוזיאון "בר־דוד" בקיבוץ ברעם, מוזיאון באר־שבע, מוזיאון רמת־גן, בית אריאלה בתל אביב, מוזיאון הרצליה, גלריה טובה אוסמן ובגלריה לאמנות אום אל-פחם. דורית קדר, "בעלי החיים של אדווין סלומון", נדפס במוזות 9: 13-15. מדיה וקבצים בנושא אדוין סלומון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדוין סלומון אדוין סלומון, ברשת החברתית פייסבוק אדוין סלומון, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל אדוין סלומון, באתר עיריית חולון תערוכה ראשונה בישראל, "אולפני הרצליה", יומני כרמל, 1963 "אור מקומי", שיחה במגמת האמנות בויצ"ו צרפת בתל אביב, 1995 ראיון בתערוכה "הסמוי מהעין", (סרטון) יפו, 2006 1.3821903, אחד מכל צייר, באתר הארץ, 7 במאי 2008 "אני אף פעם לא מצייר משהו", (סרטון - חלק 1), 2009 "אני אף פעם לא מצייר משהו", (סרטון - חלק 2), 2009 "דברי הספד", ראובן פלץ, 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ציירים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 1999/2000 בגביע ספורטה

עונת 1999/2000 בגביע ספורטה הייתה העונה ה-33 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה העונה השנייה בשם גביע ספורטה לזכר ריימונדו ספורטה, עסקן כדורסל ספרדי. המשחק הראשון התקיים ב-21 בספטמבר 1999 ומשחק הגמר התקיים ב-11 באפריל 2000. בתחרות השתתפו 48 קבוצות. במשחק הגמר של התחרות גברה א.א.ק. על קינדר בולוניה בתוצאה 76:83, וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות המועדון. בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-8 בתים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. 32 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות. העונה לישראל היו שתי נציגות: מכבי רעננה התחילה את התחרות בבית ג', סיימה אותו במקום השני והעפילה לשלב המתקדם. בשלב 1/32 היא פגשה את טאו קרמיקה והפסידה 68:62 ו-71:67 הפועל ירושלים התחילה את השלב המוקדם בבית א' אותו היא סיימה במקום השני והעפילה לשלב 1/32 בו היא עברה את אכילאס קאימקלי. בשלב 1/16 היא נפגשה עם ריטאס וילנה והפסידה בסיכום המשחקים 78:91 ו-70:66 פירוט התוצאות באתר לינואספורט פירוט התוצאות באתר פיב"א אירופה
עונת 2000/2001 בגביע ספורטה

עונת 2000/2001 בגביע ספורטה הייתה העונה ה-34 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה העונה השלישית בשתחרות נערכה תחת שם "גביע ספורטה" לזכר ריימונדו ספורטה, עסקן כדורסל ספרדי. המשחק הראשון התקיים ב-17 באוקטובר 2000 ומשחק הגמר התקיים ב-17 באפריל 2001. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. במשחק הגמר של התחרות גברה מארוסי על אלאן שאלון בתוצאה 72:74, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-4 בתים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. 16 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות. ניצחון טכני. בעקבות האי-סדרים במשחק הראשון, הוחלט לקיים את המשחק השני במגרש ניירלי. הכוכב האדום לא התייצבה למשחק. ניצחון טכני. בעקבות שביתת השחקנים, אריס לא התייצבה למשחק. הפועל גליל עליון הייתה הנציגה הישראלית. היא התחילה את התחרות בבית א', סיימה אותו במקום הרביעי והעפילה לשלב המתקדם. בשלב 1/16 היא פגשה את אוניקס קאזאן והפסידה 88:83 ו-78:70 פירוט התוצאות באתר לינואספורט פירוט התוצאות באתר פיב"א אירופה
גוליית GP700

גוליית GP700 (בגרמנית: Goliath GP700) היא מכונית משפחתית, בתצורת קופה, 2 דלתות. דגם ה"גוליית GP700" יוצר על ידי חברת המכוניות "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית בין השנים 1950–1957. דגם ה"גוליית GP700" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בפרנקפורט באפריל 1951. בין השנים 1951-1953 יוצר דגם "GP 700 Sport". ביו השנים 1955-1957 יוצר דגם "GP900". מדגמי ה"גוליית GP700" יוצרו 36,524 יחידות, מתוכם : 27,123 יחידות לדגם הקופה, 9,147 יחידות לדגם הקבריולה, 27 יחידות לדגם הספורט, 227 לדגם הסטיישן (חלקם נבנו עם חלונות צד, קדמיים, אמצעים ואחוריים וחלקם נבנו עם חלונות צד קדמיים בלבד). 2 דלתות - סלון קופה 2 דלתות - ספורט 2 דלתות - קבריולה 3 דלתות - סטיישן גוליית GP700 גוליית GP700, שנת 1956 גוליית GP700, שנת 1950 גוליית GP700 גוליית GP700, שנת 1955 גוליית GP700 גוליית GP700, שנת 1955 - מבט ללוח הבקרה (ידית ההילוכים ממוקמת על מוט ההגה (מימין)) גוליית GP700 ספורט, שנת 1952 גוליית GP700 ספורט, שנת 1952 גוליית GP700 ספורט, שנת 1952 גוליית GP700 ספורט, שנת 1952 גוליית 1100 גוליית גולי גוליית פיוניר גוליית אקספרס גוליית אטלס גוליית Jagdwagen סוג 34 גוליית GP700 ספורט ( GP700 Sport Goliath ) מדיה וקבצים בנושא גוליית GP700 בוויקישיתוף גוליית GP700 ספורט (1:17), יו-טיוב גוליית GP700 ספורט (1:00), יו-טיוב גוליית GP700 (0:20), יו-טיוב דגמי חברת Goliath-Werke Borgward & Co Preston Tucker & Others: Tales of Brilliant Automotive גוליית GP700 - מפרט טכני גוליית GP700 lanemotormuseum גוליית GP700 Goliath GP 700-GP 900 data catalogue - Automobile-Catalog
יחסי בורונדי–יוון

יחסי בורונדי–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של בורונדי לבין הרפובליקה ההלנית. על פי משרד החוץ היווני היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין המדינות משביע רצון". הקהילה היוונית בבורונדי מורכבת מ-40 איש (כולם גרים בבירה, בוג'ומבורה). עד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חיו בקהילה כ-1,500 איש. הקהילה היוונית מהגרת למדינות אחרות הן בשל המשברים הפוליטיים הרצופים בבורונדי והן בשל רמת חיים נמוכה ולא משביעת רצון במדינה. אזרחי שתי המדינות חייבים באשרת כניסה כדי להיכנס אחת אל השנייה. יוון לא מיוצגת בבורונדי בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה שבניירובי, בירת קניה. בורונדי לא מיוצגת ביוון בדרג השגרירות אלא באמצעות משלחתה לז'נבה, שווייץ. יחסי יוון–רואנדה Greece's bilateral relations with Burundi Visas for Greeks travelling abroad Countries requiring or not requiring a Visa
יחסי אנגולה – כף ורדה

יחסי אנגולה–כף ורדה הם נקודות הציון ההיסטוריות ומערכת היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין הרפובליקה של אנגולה לבין הרפובליקה של כף ורדה. יחסיהן מבוססים בעיקר על חוויותיהן המשותפות, לדוגמה, המושבות הפורטוגזיות, הן לפני, אחרי ובמהלך המאבק לעצמאות. כיום, דומינגוס פריירה מגלהאס מכהן כשגריר של כף ורדה לאנגולה. כף ורדה חתמה על הסכם ידידות עם אנגולה בדצמבר 1975, זמן קצר לאחר שאנגולה זכתה בעצמאות שלה. כף ורדה וגינאה-ביסאו שימשו נקודות עצירה עבור חיילים קובנים בדרכם לאנגולה להילחם במורדים של יוניטה ובחיילים בדרום אפריקה.  ראש הממשלה, פדרו פיירס שלח חיילי FARP לאנגולה, היכן ששירתו בתור שומרי ראש אישיים של נשיא אנגולה, חוסה אדוארדו דוס סנטוס. "Angola: President Dos Santos Accredits U.S., Côte D'Ivoire Ambassadors". Angola Press Agency via allAfrica. 2008. נבדק ב-2008-01-09. Lobban, Richard (1995). Cape Verde:Crioulo Colony to Independent Nation. pp. 111–112.
האישה השמאנית

קבר האישה השאמאנית (למפת הגליל המערבי מוגדלת)   קבר האישה השאמאנית (למפת הגליל המערבי רגילה)   קבר האישה השאמאנית (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר האישה השאמאנית (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קבר האישה השאמאנית האישה השמאנית הייתה אישה שחיה בתקופת התרבות הנאטופית המאוחרת בגליל, לפני כ-12,000 שנים, ונקברה במערת חילזון תחתית. ב-2008 בחפירות שנעשו באתר על ידי פרופסור ליאור גרוסמן מהאוניברסיטה העברית ונמשכו מספר עונות חפירה. במהלך החפירות נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה. הקבר הייחודי ביותר שנמצא האתר הוא של האישה השמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45. הקבר שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בקבורתה של האישה. צורת הקבורה וכמות המנחות היו שונים מכל קבר אחר מתקופה זו. האישה נקברה על הצידה בצורה מעוגלת ומתחתיה ומעליה הונחו מגוון של מנחות בהם שבר קערה, רגל של אדם גדול ממנה, כלי חד מעצם בעל חיים, 86 שריוני צבים, זנב שור הבר, ראש של שועל, כנף של נשר, זרוע של חזיר בר, אגן של נמר, קרן של אייל. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (21 בספטמבר 2022) בחברה של ציידים לקטים יש חשיבות רבה ליכולות הפיזיות על מנת לשרוד. אולם האישה השמאנית למרות שסבלה מנכות הגיע לגיל מבוגר מאוד יחסית לאותה תקופה. הדבר מלמד שהיה לה מעמד חשוב בקרב השבט. ישנם מספר תאוריות על מעמדה, תאוריה ראשונה שהיא זכתה לכבוד והערכה והייתה בעלת מעמד גבוה בקרב השבט, אפשרות נוספת שאנשים פחדו ממנה ויראו ממנה בגלל היותה מכשפה. קבר השמאנית בנחל חילזון באתר "ארץ וטבע" ynet, שלד עתיק של מכשפה התגלה בגליל, באתר ynet, 4 בנובמבר 2008 ynet, תעלומת הכלי השבור בקבר המכשפה בגליל, באתר ynet, 20 בנובמבר 2019 ליאור גרוסמן, נטלי מונרו, אנה בלפר-כהן, השמאנית מהגליל התחתון, קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא מ"ב, 2009, עמ' 22–24 doi: 10.2307/23682965 Leore Grosman, Natalie D. Munro, Anna Belfer-Cohen, A 12,000-year-old Shaman burial from the southern Levant (Israel), Proceedings of the National Academy of Sciences 105, 2008-11-18, עמ' 17665–17669 doi: 10.1073/pnas.0806030105 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גוליית יאגד-ואגן סוג 34

גוליית יאגד-ואגן סוג 34 (בגרמנית: Goliath Jagdwagen Typ 34) הוא דגם של רכב שטח, בעל הנעה כפולה 4x4, מיועד ל-4 נוסעים, מתוצרת יצרנית המכוניות "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית, אשר יוצר בין השנים 1957–1960. דגם "גוליית יאגד-ואגן סוג 31", לא עבר את דרישות המכרזים של הבונדסוור לאחר שזוהו תקלות רבות בשלבי הניסוי, כולל במערכת ההילוכים ובמנוע. כתוצאה ממכלול התקלות, שיפרו המתכננים משמעותית את דגם "גוליית יאגד-ואגן סוג 34". דגם ה"גוליית יאגד-ואגן סוג 34" קיבל מנוע עשוי אלומיניום בעל ארבעה צילינדרים בתכנון בוקסר, שעליו הגיע הרכב למהירות של 95 קמ"ש. גוף הדגם שונה מבחינה ויזואלית רק מעט מ"גוליית יאגד-ואגן סוג 31". במאי 1958 הופסקו הניסויים בגלל סדרת תקלות, והבונדסוור החליט להזמין את דגם ה-"DKW Munga" מתוצרת "Auto Union". נבנו 80 יחידות מתח חשמל - 24 וואט אלטרנטור - 600 וואט מאייד - מסוג "Zenith 32 NDIX Gelände" גג דגם ה"גוליית יאגד-ואגן סוג 34" נאטם על ידי ברזנט מדיה וקבצים בנושא גוליית יאגד-ואגן סוג 34 בוויקישיתוף דגמי חברת Goliath-Werke Borgward & Co Preston Tucker & Others: Tales of Brilliant Automotive גוליית יאגד-ואגן סוג 34 גוליית יאגד-ואגן סוג 34 autotechnikauktion.de/mg/archiv "גוליית יאגד-ואגן סוג 34" Goliath TYP 34 JAGDWAGEN - Classi-Car גוליית יאגד-ואגן סוג 34 - נתונים טכנייםthe history of cars - old - new - customized - vintage - classic