laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צלב ההקרבה

צלב ההקרבה (באנגלית: Cross of Sacrifice) הוא אחד מן המרכיבים העיצוביים העיקריים המוצבים בבתי קברות צבאיים של בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי, אשר מצויים בטיפולה של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. הצלב עוצב על ידי סר רג'ינלד בלומפילד (Reginald Bloomfield), אחד משלושת האדריכלים הראשיים שיעצו לוועדה לאחר הקמתה ב-1917 בנוגע לעיצוב בתי הקברות הצבאיים של מלחמת העולם הראשונה - אם כי הצלב הוצב בהמשך גם בבתי קברות צבאיים של מלחמת העולם השנייה. זהו צלב לטיני, כלומר בעל זרוע ארוכה אחת הפונה כלפי מטה, שהחתך של זרועותיו הוא מתומן. הוא עשוי לרוב אבן גיר, ומוצב על גבי בסיס אבן, גם הוא מתומן. אל חזיתו של הצלב מוצמדת חרב ברונזה שלהבה פונה כלפי מטה. בעוד הצלב מייצג את ההשתייכות הדתית של מרבית החללים בבתי הקברות בהם הוא מוצב, מייצגת החרב את טבעם הצבאי של בתי הקברות. הצלב הוצב בדרך כלל בבתי קברות צבאיים שהקימה הוועדה אשר מכילים 40 קברים ויותר. על מנת להתאים את ממדי הצלב לממדים השונים של בתי הקברות, שבחלק מהם יש כאמור רק כמה עשרות קברים ובחלקם יש אלפים רבים, הסכים בלומפילד לעצב אותו בשלוש מידות שונות, שגובהן, יחד עם בסיס הצלב, הוא החל מ-5.4 מטרים ועד 9.6 מטרים. מיקומו של הצלב בכל בית קברות נקבע במסגרת תכנונו האדריכלי הספציפי. לא פעם מוצב הצלב בטבורו של שטח בית הקברות, בנקודה גבוהה בו, או סמוך למרכזה של אחת מהפאות החיצוניות של בית הקברות. לעומת זאת, באתרים שבהם התבקשה הצנעה של הצלב, כדוגמת חלק מבתי הקברות המצויים באזורים אסלאמיים, הוחלף לעיתים הצלב בצלב קטן ממנו, אשר שובץ בתוך חומת בית הקברות. כך נעשה למשל בבית הקברות הצבאי הבריטי בעזה. מצבת הזיכרון Philip Longworth (1985), The Enending Vigil, London: Leo Cooper. 'ארכיטקטורה', באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה
פרובינציות אירלנד

האי אירלנד מחולק היסטורית לארבע פרובינציות (באירית: Cúigí na hÉireann, באנגלית: Provinces of Ireland). בצפון האי שוכנת אלסטר, שבה תשעה מחוזות, שישה מהם מרכיבים את צפון אירלנד. שלושת המחוזות האחרים של אלסטר, יחד עם שלוש הפרובינציות האחרות, מרכיבים את הרפובליקה של אירלנד: במערב שוכנת קונכט, שהעיר הראשית בה היא גולוויי, ובה חמישה מחוזות; בדרום – מנסטר, שקורק היא העיר הגדולה בה, ובה שישה מחוזות; ובמזרח – לנסטר, על שנים עשר מחוזותיה, שבה שוכנת הבירה דבלין. הפרובינציות נקראות באירית cúige, מילה שמשמעותה המילולית היא חמישית, דבר הנובע מקיומה של פרובינציה חמישית בעבר – Mide או Meath, מילולית "אמצע". פרובינציה זו שכנה כמתחייב משמה במרכז האי, וכללה את המחוזות מית', וסטמית', וחלקים מהמחוזות קאוואן, דבלין, קילדייר, לונגפורד, לאות', ואופאלי. מרבית שטחי הפרובינציה עברו לשטחה של פרובינציית לנסטר. המחוזות של אירלנד אינם משרתים עוד מטרות מנהליות או פוליטיות אלא מתפקדים כישויות היסטוריות ותרבותיות. מחוזות אירלנד מדיה וקבצים בנושא פרובינציות אירלנד בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא גאוגרפיה של אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורסל 2011

אליפות אירופה בכדורסל 2011 המכונה יורובאסקט 2011, היא האליפות היבשתית ה-37 המאורגנת על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בליטא בתאריכים 31 באוגוסט 2011 - 18 בספטמבר 2011. זוהי הפעם השנייה בה ליטא מארחת את אליפות אירופה והפעם הראשונה מאז עצמאותה המחודשת בשנת 1990. המארחת קיבלה כרטיס חפשי לאליפות, והעפילה עד שלב רבע הגמר - בו הפסידה לנבחרת מקדוניה לאחר משחק צמוד. ליטא אירחה בעבר את אליפות אירופה בכדורסל בשנת 1939. לראשונה כוללת האליפות מספר שיא של 24 נבחרות, לעומת 16 באליפויות קודמות. ליטא - מארחת הטורניר. ספרד, סרביה, יוון, סלובניה, קרואטיה, צרפת, טורקיה, רוסיה וגרמניה - העפילו לאליפות העולם בכדורסל 2010 בטורקיה. מונטנגרו, בלגיה, בריטניה, מקדוניה וישראל - העפילו ממשחקי המוקדמות. גאורגיה, איטליה, בולגריה, פולין, בוסניה והרצגובינה, אוקראינה ולטביה - העפילו כתוצאה מהחלטת פיב"א אירופה (שהתקבלה לאחר משחקי המוקדמות) להגדיל את מספר הנבחרות המשתתפות בטורניר מ-16 ל-24. פינלנד ופורטוגל העפילו דרך טורניר ההזדמנות האחרונה. 24 הנבחרות חולקו ל-6 דרגים על פי איכות הנבחרות. מכל דרג הוגרלה נבחרת אחת לכל אחד מארבעת הבתים של השלב הראשון. בשלב הבתים הראשון משחקת כל נבחרת משחק אחד מול כל אחת מהנבחרות האחרות בבית. בסיום השלב הראשון מעפילות מכל בית 3 הראשונות לשלב הבתים השני שיכלול שני בתים בני 6 נבחרות. 3 הראשונות מבתים א' וב' תשחקנה יחד בשלב הבתים השני וכן 3 הראשונות מבתים ג' וד'. התוצאות שהשיגה נבחרת מול שתי הנבחרות הנוספות שהעפילו יחד איתה מהבית המוקדם נגררות גם לשלב השני ולכן בשלב זה תשחק כל נבחרת 3 משחקים מול העולות מהבית המקביל. ארבע הראשונות מכל בית בשלב השני יעפילו לשלב רבע הגמר. החל משלב רבע הגמר ועד לגמר המשחקים ישוחקו בשיטת "נוקאאוט". המפסידות בשלב רבע הגמר ישחקו במשחקי דירוג על מקומות 5-8. כל משחקי שלב הבתים השני נערכו בסימנס ארנה שבוילנה. כל משחקי שלב הנוקאאוט נערכו בז'לגיריס ארנה שבקובנה. צרפת טוני פארקר מקדוניה בו מקאלב ספרד חואן קרלוס נבארו רוסיה אנדריי קירילנקו ספרד פאו גאסול צרפת טוני פארקר - 22.1 מקדוניה בו מקאלב - 21.4 ספרד פאו גאסול - 20.1 גרמניה דירק נוביצקי - 19.5 ספרד חואן קרלוס נבארו - 18.7 סרביה ננאד קרסטיץ' - 15.5 גרמניה כריס קיימן - 15.5 רוסיה אנדריי קירילנקו - 14.9 צרפת ניקולא באטום - 13.8 סרביה דושקו סבאנוביץ' - 13.4 הנבחרת הישראלית הגיעה לטורניר עם המאמן אריק שיבק, ועוזריו עודד קטש ודן שמיר. הנבחרת הוגרלה מהדרג הרביעי לשחק בבית ב' ביחד עם גרמניה, סרביה, צרפת, לטביה ואיטליה. הנבחרת פתחה את הטורניר בהפסד 64–91 לגרמניה, המשיכה בהפסד 68–85 לצרפת, ובמשחק השלישי - לאחר שהובילה ב-12 נק' במהלך הרבע השלישי על סרביה, הפסידה 80–89. את הטורניר סיימה הנבחרת עם שני ניצחונות - כשניצחה 91–88 את לטביה, ו-96–95 את איטליה לאחר הארכה. את שלב הבתים הראשון סיימה הנבחרת במקום הרביעי, לא העפילה לשלב השני, וסיימה את הטורניר. מלך הסלים: ליאור אליהו - 16.4 נקודות בממוצע למשחק מלך האסיסטים: אפיק ניסים - 2.6 אסיסטים בממוצע למשחק מלך הריבאונדים: ליאור אליהו - 5.6 ריבאונדים בממוצע למשחק אתר האינטרנט הרשמי של אליפות אירופה בכדורסל 2011 (באנגלית)
דלתא אקוורידים דרומיים

מטר דלתא אקוורידים דרומיים הוא מטר מטאורים בינוני (כ-20 קז"ש בשיא) המגיע לשיאו כל שנה סביב ה-28 ביולי. הדלתא-אקוורידים קרויים כך משום שנקודת ההקרנה (radiant) שלהם נמצאת בקבוצת הכוכבים דלי, סמוך לכוכב שסימולו האות היוונית δ (בלועזית: Delta Aquarii). לרוב מבדילים בין שני מטרים עם נקודת הקרנה קרובה - הדלתא אקוורידים הדרומיים אל מול הצפוניים. קז"ש הצפוניים קטן בהרבה משל הדרומיים ולאחרונה אף הוסרו מרשימת העבודה לתצפית ויזואלית של ארגון המטאורים הבינלאומי. מטר הדלתא-אקוורידים הוא מטר יחסית קל לצפייה מרוב חלקי כדור הארץ (עם עדיפות לחצי הכדור הדרומי), כיוון שנקודת ההקרנה שלו נמצאת בשמיים במשך כל הלילה בתקופת הפעילות. בישראל מגיעה נקודת ההקרנה בשיאה לגובה 45 מעלות, מה שמאפשר לראות עד כ-70% מהקז"ש בתנאי תצפית אופטימליים. P. Jenniskens, 2006. Meteor Showers and their Parent Comets. Cambridge University Press, Chapt. 23 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיאן לאד

רוז דיאן לאדנר (באנגלית: Rose Diane Ladner; נולדה ב-29 בנובמבר 1935) היא שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב, הייתה מועמדת לשלושה פרסי אוסקר ולשלושה פרסי אמי. לאד נולדה במרידיאן שבמיסיסיפי, כבתם של מרי ברנרדט, עקרת בית ושחקנית במקצועה, ופרסטון פול לאדר. לאד גודלה כקתולית. היא קרובת-משפחה של המחזאי טנסי ויליאמס והמשורר סידני לניר. בשנת 1960 נישאה לאד לשחקן הקולנוע ברוס דרן, השניים היו נשואים 9 שנים ובמהלכן נולדו לזוג שתי בנות: לורה דרן, שחקנית קולנוע זוכת פרס האוסקר, וילדה שמתה בילדותה. לאד נשואה בפעם השלישית, לרוברט צ'ארלס האנטר. סרטה הראשון של לאד היה סרט הפשע של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון". לאחר מכן כיכבה בדרמה של מרטין סקורסזה "אליס לא גרה כאן יותר" בתור מלצרית קשוחה בשם פלו. בשנת 1981 קיבלה לאד את פרס גלובוס הזהב ביחד עם שחקנית הקולנוע ואלרי ברטינלי, על תפקידה בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט "אליס לא גרה כאן יותר". בשנת 1990 הופיעה לאד לצד בתה, לורה דרן, בדרמת המתח של דייוויד לינץ' "לב פראי". בסרט גילמה לאד את דמותה של מריאטה פורטון, אמה הפסיכופתית של לולה (דרן), המוציאה חוזה על חייו של אהובה סיילור ריפלי (ניקולס קייג'). שנה לאחר מכן שיחקה פעם נוספת לצד בתה לורה דרן בדרמה האירוטית "שושנת פרא". בסרט הופיעה לאד בתור אמה של רוז, בחורה משוחררת "מדי" במונחים של שנות ה-30, הנשכרת לעבוד כמשרתת בבית משפחת הילייר, ומנסה לפתות את אבי המשפחה ולאחר מכן גם את בנו. בטקס האוסקר בשנת 1992 נרשמה היסטוריה כשלראשונה אם ובתה (לאד ודרן) היו מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריות שונות - בזמן שלאד הייתה מועמדת לפרס בתפקיד משנה, הייתה לורה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 2010 קיבלה לאד ביחד עם בתה לורה דרן ובעלה לשעבר ברוס דרן כוכבים על שמם בשדרת הכוכבים של הוליווד. הנהרות (1969) צ'יינהטאון (1974) אליס לא גרה כאן יותר (1974) אלמנה שחורה (1987) כיף של חופשה (1989) לב פראי (1990) נשיקה לפני המוות (1991) שושנת הפרא (1991) Father Hood‏ (1993) סיבוב שני לאהבה (1993) פסק דין (1996) The Westing Game ‏ (1997) צבעי השלטון (1998) 28 ימים (2000) מפגש סוער (2001) החלום המהיר בעולם (2005) השכם בבוקר (2006) ג'וי (2015) I Dream Too Much ‏(2015) אמריגדון (2016) סופי והשמש העולה (2016) The Last Full Measure‏ (2019) Charming the Hearts of Men‏ (2021) ג'יגי ונייט (אנ') (2022) Isle of Hope‏ (2022) Blue Champagne‏ (TBA) ד"ר קווין, רופאה במערב (1993) פרקליטי אל איי (1993) המצור על רובי רידג' (1996) - סרט טלוויזיה מגע של מלאכים (1997) כריסטי, בחירות של הלב (2001) בחירתה של גרייס (2004) - סרט טלוויזיה של Lifetime פשע מן העבר (2005) מוארת (2013-2011) ריי דונובן (2016) שלדון הצעיר (2021) חופי צ'סאפיק (2016 - 2022) מדיה וקבצים בנושא דיאן לאד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיאן לאד (באנגלית) דיאן לאד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דיאן לאד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דיאן לאד, באתר AllMovie (באנגלית) דיאן לאד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דיאן לאד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דיאן לאד, באתר Discogs (באנגלית)
גביע אפריקה לאומות 2010

גביע אפריקה לאומות 2010 היא תחרות כדורגל שנערכה בחודש ינואר 2010 באנגולה. זוהי התחרות ה-27 במספר של גביע אפריקה לאומות, תחרות הכדורגל החשובה באפריקה. אנגולה, המארחת עלתה אוטומטית לתחרות וחברה ל-15 נבחרות שעלו ממשחקי המוקדמות שהחלו באוקטובר 2007 וכללו 53 נבחרות. במקור היו אמורות להתחרות 16 נבחרות אך נבחרת טוגו פרשה לאחר פיגוע טרור שהופעל נגדה ובו נהרגו שלושה מאנשי צוותה בדרך לתחרות, ביניהם עוזר המאמן. בעקבות כך נערכו 29 משחקים במקום 32. נבחרת מצרים זכתה בגביע לאחר שניצחה 1–0 את נבחרת גאנה בגמר. הייתה זו הזכייה השלישית ברציפות של מצרים בגביע והשביעית בסך הכל, יותר מכל נבחרת אחרת באפריקה אי פעם. אנגולה נבחרה לארח את התחרות על ידי CAF (קונפדרציית הכדורגל האפריקאית), לאחר שגם מוזמביק, נמיביה וסנגל הציעו את מועמדותן. המשחקים נערכו בארבע ערים: לואנדה, קבינדה, בנגואלה ולובנגו. ב-8 בינואר 2010 הותקף בדרכו לתחרות האוטובוס של נבחרת טוגו על ידי מורדים מקומיים (ארגון FLEC, הדורש עצמאות לחבל ארץ קובינדה) כשהיה במרחק של כ-3 קילומטרים מגבול קבינדה. כתוצאה מהירי נהרגו עוזר המאמן אמלט אבלו, דובר הקבוצה סטן אוקלו ונהג האוטובוס מריו אדג'ואה. שבעה אנשים נפצעו, ביניהם שוער הנבחרת, קודג'ובי אביללה. הנבחרת נאלצה לפרוש מהתחרות לאחר שנשיא המדינה, פור ניאסנגבה שלח את מטוסו הפרטי ודרש מהם לחזור למדינה, למרות ששחקני הקבוצה הביעו את רצונם לשחק ולהנציח בכך את ההרוגים. ב-30 בינואר CAF שללה מנבחרת טוגו את האפשרות להתחרות בשני הטורנירים הבאים, וקנסה אותה ב-50,000 דולר. הנימוק לעונש הוא התערבות הממשלה בכדורגל. ההשהיה בוטלה לפני מוקדמות הטורניר של 2012. ניתנו 5 פרסים לשחקנים על יכולת מקצועית אישית: השחקן המצטיין של הטורניר- מצרים אחמד חסן. השוער המצטיין של הטורניר- מצרים עיסאם אל-חדרי. השחקן ההוגן של הטורניר- מצרים אחמד פאטי. מלך השערים- מצרים מוחמד נאגי. תגלית הטורניר- מצרים מוחמד נאגי. מדיה וקבצים בנושא גביע אפריקה לאומות 2010 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של התחרות
טוליו לומברדו

טוליו לומברדו הידוע גם כטוליו סולארי (איטלקית: Tullio Lombardo; ‏ סביבות 1455 – 17 בנובמבר 1532) היה פסל, איש הרנסאנס האיטלקי. לומברדו היה בנו של פייטרו לומברדו ואחיו של אנטוניו לומברדו. בני משפחת לומברדו עבדו יחד בעיטור כנסיות, קברים ומבני ציבור, והחוקרים מתקשים לעיתים בייחוס יצירות פרטני למי מהם. טוליו לומברדו החל את דרכו העצמאית ב-1481 בפיסול בכנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי בוונציה. הוא השתתף בעבודות הפיסול בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו (אנ'), שבה יצר את מצבות קבריהם של דוכסי ונציה אנדראה ונדראמין ופייטרו מוצ'ניגו בדגמי קשת ניצחון רומית עם תבליטים ופסלים של לוחמים בשריונות רומיים. לומברדו השלים את מצבת הקבורה של מרקו קורנארו בכנסיית השליחים בוונציה (איט') וכמו כן עיצב את האפריז בקפלת קורנארו בבזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי. הוא היה שותף בעיטור גרם המדרגות שבסנטה מריה דיי מיראקולי (ונציה). טוליו לומברדו יצר עבודות פיסול גם מחוץ לעיר ונציה – בערים טרוויזו ופדובה שבמחוז ונטו, עבור בית גונזגה במנטובה ואף עבד בבזיליקת פרנציסקוס הקדוש ברוונה (איט'). מדיה וקבצים בנושא טוליו לומברדו בוויקישיתוף על טוליו ועבודתו Adam by Tullio Lombardo: Metropolitan Museum Journal, v. 49, 2014, באתר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות טוליו לומברדו, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סארי הילס

סארי הילס (באנגלית: Surry Hills) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). סארי הילס ממוקם מזרחית לתחנת הרכבת סנטרל, וגובל מצפון במרכז העסקים הראשי של סידני, במערב בהיימרקט ובצ'יפנדייל, במזרח במור פארק ופדינגטון ובדרום ברדפרן. הרחוב הראשי החוצה אותו מצפון לדרום הוא רחוב קראון, ומשני צידיו הרחובות אליזבת' ובורק. הרחובות החוצים הם דווינשייר, קליבלנד, פיליפ, פובו ואלביון. שטר הקניין הראשון בפרוור ניתן ב-1790 למייג'ור ג'וזף פובו, לשטח של 105 אקרים. השטח נקרא סארי הילס בעקבות חבל הארץ סארי הילס במחוז סארי באנגליה. רחוב פובו (Foveaux Street) בפרוור קרוי על שם אותו בעלים ראשון. השטח נמכר מספר פעמים וחולק שוב ושוב כשהשם סארי הילס שויך לבסוף רק לחלקו הגבוה. במאה ה-19 הוקמו בפרוור הווילות הראשונות של משפחות בעלות נכסים, שחיו לצד בתי פועלים ואזורים מסחריים שונים. ב-1820 הוקם בפרוור בית הקברות ברחוב דוונשייר ונחנך על ידי המושל מקווארי. וב-1906 נחנכה בסמוך תחנת הרכבת סנטרל. קו החשמלית של וסט קנזינגטון דרך סארי הילס עבר דרך הפרוור במאה ה-19, והפסיק לפעול רק ב-1957, אז הוא הוחלף באוטובוסים. בעת פעילותו הוא הופעל על ידי חשמליות מונעות חשמל וקיטור, ואלו עברו ברחובות קראון, קליבלנד, פיליפ ושדרת טודמן. סארי הילס כולל מספר רב של מוסדות תפילה, תרבות ובילוי. בין השאר מצויים בו שמונה כנסיות (כולל קתולית, אנגליקנית ויוונית אורתודוקסית) ושני מסגדים. מצוי בפרוור ריכוז המסעדות הגדול ביותר מבין פרוורי סידני, והוא כולל נציגות למרבית המטבחים המגישים בעיר (בין השאר המטבח היפני, המטבח האינדונזי והמטבח הצרפתי). בסארי הילס מספר רב של בניינים מהתקופה הוויקטוריאנית בעלי עיצוב אופייני (בניני שורה, הצמודים זה לזה). מבין בנייניו, 15 הוקצו לשימור כבנייני מורשת ניו סאות' ויילס, רובם ברחוב אלביון. בפרוור מספר רב של פאבים שנפתחו בתחילת המאה ה-20, עם עיצוב חזיתות ויקטוריאניות, אר דקו וארכיטקטורת פדריישן אוסטרלית. מדיה וקבצים בנושא סארי הילס בוויקישיתוף סארי הילס באתר "Dictionary of Sydney" סארי הילס באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
יומנה של אנה פרנק (סדרת טלוויזיה)

"יומנה של אנה פרנק" (אנגלית The Diary of Anne Frank) היא מיני סדרת טלוויזיה מבית ה-BBC הבריטי, בשיתוף עם "France 4" הצרפתי. בסדרה חמישה פרקים, כל אחד באורך של חצי שעה, המבוססים על המקרים המתוארים ב"יומנה של אנה פרנק", מרגע הכניסה למחבוא, עד לגילוי היומן על ידי מיפ חיס. הסיפור עובד לסדרת טלוויזיה על ידי התסריטאית הבריטית דבורה מוגאץ', והצילומים החלו באוקטובר 2007 בבריטניה. מיני-סדרה זו שודרה בבריטניה בינואר 2009, ועובדה גם לסרט באורך מלא שהוקרן אף בישראל. אלי קנדריק – אנה פרנק איאן גלן – אוטו פרנק טמזין גרג – אדית פרנק רון קוק – הרמן ואן דאן לזלי שארפ – פטרונלה ואן דאן ניקולס פרל – אלברט דיסל קייט אשפילד – מיפ חיס ג'ף ברטון – פטר ואן דאן היילי וייט – חנה גוסלר אנה פרנק מלחמת העולם השנייה שואה "יומנה של אנה פרנק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יומנה של אנה פרנק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יומנה של אנה פרנק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מידע על הסדרה באתר BBC Drama.
רבי יוחנן בן תורתא

רבי יוחנן בן תורתא היה תנא בן הדור השלישי – תחילת המאה ה-2. ידוע כחברו הטוב של רבי עקיבא. מעט מאוד מידע מצוי על תנא זה בספרות חז"ל (למעשה יש רק שתי אמרות ממנו), אך ידוע כי התנגד לבר כוכבא. בפרט התפרסם בזכות אמירתו כנגד רבי עקיבא שדרש על בר כוכבא את הכתוב ”דרך כוכב מיעקב” (במדבר, כ"ד, י"ז), וזיהה אותו כמשיח: רבי עקיבא כשהיה רואה את בן כוזבה [=בר כוכבא] היה אומר: זהו המלך המשיח. אמר לו רבי יוחנן בן תורתא: עקיבא, יעלו עשבים בלחייך, ועדיין בן דוד לא יבוא. — תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק ד', הלכה ה' (דפוס וילנא: דף כ"ד, עמוד א'); וכן באיכה רבה, פרשה ב', פסקה ד' כמו כן מובא בתוספתא: אמר ר' יוחנן בן תורתא מפני מה חרבה שילה? מפני בזיון קדשים שבתוכה. ירושלם בניין הראשון מפני מה חרבה? מפני עבודה זרה וגלוי עריות ושפיכות דמים שהיה בתוכה. אבל באחרונה, מכירין אנו בהן שהן עמלין בתורה וזהירין במעשרות, מפני מה גלו? מפני שאוהבין את הממון ושונאין איש את רעהו. ללמדך שקשה שנאת איש את רעהו לפני המקום, ושקלה הכתוב כנגד עבודה זרה וגלוי עריות ושפיכות דמים. — תוספתא, מנחות, פרק י"ג, הלכה ה' ונידון בהרחבה בתלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ט', עמוד א' לפי גרסה מסוימת בפסיקתא, רבי יוחנן בן תורתא היה גר, שהתגייר לאחר שפגש פרה שומרת שבת, ושמו ניתן לו בארמית כ"בן תורתא" – בן הפרה, משום שהתגייר באמצעותה. לפי גרסה נוספת בשם הריטב"א, לרבי יוחנן בן תורתא הייתה פרה, וכשירד מנכסיו מכרה לנכרי, כשראה הנכרי שהפרה שומרת שבת, מפני שכך הרגילה רבי יוחנן בן תורתא, התגייר. שתי הגרסאות מצביעות על שני אישים – המוכר והקונה – מתוך סיפור זהה, בשם "פרה שומרת שבת" שלאחר שנים הפך לקלאסיקה בסיפורים יהודיים לנוער. אליהו רחמים זייני, מרד בר כוכבא והתייחסותם המדויקת של חז"ל אליו, בתוך עץ ארז – חלק ב', עמ' 142–152. (במאמר התייחסות מקיפה לדמותו של רבי יוחנן בן תורתא). הרב אהרן הימן, "רבי יוחנן בן תורתא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמוד 686, באתר היברובוקס רבי יוחנן בן תורתא, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דושינסקי

דושינסקי או דושינסקיא (ההגייה זהה), הוא שם משפחה המשמש גם כשם חסידות. האם התכוונתם ל... חסידות דושינסקיא – קהילה בעלת מוטיבים של חצר חסידית שמרכזה בירושלים הרב יוסף צבי דושינסקי ("מהרי"צ דושינסקי"/"דושינסקיא"; 1867–1948) – היה רבן של הערים גלנטה וחוסט בהונגריה, וגאב"ד 'העדה החרדית' בירושלים, פוסק וראש ישיבה בנו הרב ישראל משה דושינסקי (1921–2003) – היה גאב"ד העדה החרדית וראש קהילת דושינסקיא נכדו הרב יוסף צבי דושינסקי (השני) ー מחברי בד"ץ העדה החרדית, וראש קהילת דושינסקיא נינו הרב מרדכי זאב דושינסקיא ー ר"מ ואיש גמ"ח בישיבת דושינסקיא בירושלים
סטיוארט כהן

סטיוארט א' כהן (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה ביחסים בין-לאומיים, צבא וחברה, בדיפלומטיה ובתולדות הציונות. כהן נולד באנגליה, ולאחר שהשלים את לימודיו האקדמיים לתואר דוקטור בדיפלומטיה מאוניברסיטת אוקספורד עלה לישראל בשנת 1972 וכיהן כפרופסור מן המניין למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, וכחוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן. כן שימש כחוקר אורח באוניברסיטת קייפטאון ובאוניברסיטת אוהיו. כהן הוא כותב פעיל ופורה, ובין היתר כתב מערכי לימוד עבור קורסים של האוניברסיטה הפתוחה. ב-2005 העלה כהן במסגרת מאמר במערכות את הדעה, בישמו מודל ליחסי הצבא והדרג האזרחי שפיתח א. ר. לקהאם, כי ביחסים בין הדרג המדיני ובין הצבא במדינת ישראל סובל הצבא מ"כפיפות יתר" העלולה לפגוע בתפקודו. פרופסור כהן קיבל בפברואר 2022 אות הוקרה על מפעל חיים מטעם אגודת חוקרי צבא חברה בישראל. נשוי לחוקרת הספרות טובה כהן ואב לארבעה בנים, אחד מהם הוא פרופסור עמיחי כהן, משפטן בקריה האקדמית אונו. סטיוארט א. כהן (1946-), דף שער בספרייה הלאומית סטיוארט כהן, "לקראת כפיפות יתר של צה"ל?: שינוי במערכות היחסים בין הדרג האזרחי לבין הצבא בישראל", מערכות, גיליון 403–404 (כסלו תשס"ו = דצמבר 2005), עמ' 8-21. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828)

מלחמת רוסיה–פרס (1826–1828) פרצה ביוזמת ממלכת פרס, מתוך רצונה להחזיר לעצמה את השטחים שאיבדה במלחמה קודמת בין הצדדים. הסיבה הישירה למלחמה היו ידיעות שהגיעו לפרס בהקשר למרד הדקבריסטים ופורשו בצורה שגויה בחצר החאן. יורש העצר הנמרץ שעמד בראש הצבא, אבאס (עבאס) מירזה, חשב שיצליח לגבור על האימפריה הרוסית. ב-31 ביולי 1826 הצבא הפרסי שכלל כ-35 אלף חיילים נכנס לשטחי רוסיה, כבש את יליזבטפול, החל מצור על שושה ובכך איים על טביליסי שהייתה המרכז השלטוני של רוסיה בקווקז. לרשות הרוסים היו באזור כששת אלפים חיילים בלבד. מושל האזור, גנרל אלכסיי ירמולוב ידע שלא יוכל להילחם בכוח כה עודף ולכן החל בנסיגה מאורגנת. ב-15 בספטמבר 1826 נערך קרב בין הכוח הרוסי שכלל כ-4,500 חיילים לבין כוח פרסי שכלל כ-10,000 חיילים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הרוסים שאילץ את הפרסים להפסיק את המצור על שושה ולשחרר את יליזבטפול. בינתיים הגיע תגבורת משמעותית לצבא הרוסי באזור. בראש הכוח שכלל עתה כשמונת אלפים חיילים הועמד גנרל איוואן פסקביץ'. הוא הצליח להביא לנסיגה פרסית מעבר לנהר אראס. בהתאם לכך, כל השטח שהיה לפני המלחמה בשליטה רוסית שוחרר, אך הלחימה נמשכה. באביב 1827 הרוסים החלו להתקדם לכיוון ירוואן. לאחר קרבות עזים שנמשכו 6 ימים העיר נכבשה. הרוסים כבשו את כל שטחה של מזרח ארמניה ואף התקדמו לכיוון פרס עצמה תוך כיבוש תבריז. בהמשך הכוחות הרוסים התקדמו עד לאזור של ימת אורמיה ועוררה בהלה בחצר השאה הפרסי. ב-2 בפברואר 1828 נחתם הסכם טורקמנצ'אי. בהתאם להסכם הועברו לרוסיה שטחים במזרח ארמניה. במהומות שפרצו בטהראן ב-11 בפברואר 1828, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור באחד מסעיפי ההסכם, נכבשה השגרירות הרוסית ורוב עובדיה נהרגו. בין ההרוגים היה גם השגריר הרוסי אלכסנדר גריבוידוב. תוצאות המלחמה עיצבו את הגבול הדרומי של האימפריה הרוסית באזור והגבולות הדרומיים של ארמניה ואזרבייג'ן של היום. מדיה וקבצים בנושא מלחמת רוסיה–פרס בוויקישיתוף
השטן והעלמה פרים

השטן והעלמה פרים (בפורטוגזית: O Demônio e a srta Prym) הוא רומן אשר נכתב על ידי הסופר הברזילאי פאולו קואלו. הספר הוא השלישי והאחרון בטרילוגיה "וביום השביעי". הספר מנסה למצוא תשובה לשאלה אשר עולה אצל בני אדם ברגעים של מצוקה, דחייה או בגידה. בפשטות, השאלה היא "האם בני אדם רעים?" במשך כמעט 15 שנה מבלה ברטה הזקנה כל יום בישיבה מחוץ לדלת הקדמית של ביתה, צופה בכפר השקט והנידח ויסקוס ומדברת לעיתים עם בעלה המנוח. היא מחכה לשטן שיבוא, כפי שבעלה ניבא לה. יום אחד מגיע גבר זר לכפר בכוונה להישאר בו שבעה ימים. הגבר שמופיע כהתגלמות השטן, איש עשיר ומצליח אשר איבד את אמונו בצדק האנושי לאחר שטרוריסטים רצחו את אשתו ובתו. כדי לבדוק האם הרוע הוא טבעו של האדם, מחליט הזר להטיל דילמה שטנית על תושבי הכפר, הוא מחליט להציע להם 11 מטילי זהב בתנאי שהם יהרגו את אחד מתושבי הכפר, אותו הם יבחרו. בדרכו בכפר פוגש הגבר את שנטל פרים, נערה צעירה ויפה, המשועממת מקצב החיים האיטי ומהכפר הנידח. שנטל מפתה תכופות תיירים למיטתה בתקווה שאחד מהם יהיה נתיב הבריחה שלה מהכפר. הגבר לוקח את שנטל, מראה לה את מטילי הזהב אותם קבר ביער ליד הכפר ומספר לה על תוכניותיו. מרגע זה מתנהל קרב פנימי בתוך הנערה הצעירה, בין המלאך הטוב למלאך הרע. היא רואה בזהב את כרטיס הבריחה שלה מהכפר אך דבר מה עוצר אותה. לאחר מספר ימים מלאי מחשבות, היא מחליטה לספר לחברי הכפר על תוכניותיו של הזר בתקווה שהם יסרבו. תגובות אנשי הכפר למחרת אותו היום, אומנם נוטעות בלבה חששות שמא הם מתכננים לבחור אותה כקורבן. כמעשה של ייאוש מחליטה שנטל לברוח מהעיר עם אחד ממטילי הזהב של הזר, אך נראה כי לגורל יש תוכניות שונות עבורה ובדרך היא נתקלת בזאב אשר מאיים על חייה. למזלה של שנטל הגבר הזר מגיע ושניהם מצליחים לברוח. באותו הזמן מתאספים חברי הכפר בכנסייה על מנת לבחור את הקורבן, כדי לקבל את הפרס הנכסף. לבסוף הם בוחרים את ברטה הזקנה, בטענה שחייה קרובים לקצם ושבכל מקרה הם נטל עבורה, אחרי הכל, בעלה מת בתאונת ציד לפני זמן רב. זמן קצר לפני הוצאתה להורג של ברטה הזקנה, שנטל מגיעה ונוקטת עמדה, היא מנסה להסביר לאנשי הכפר איזו טעות הם עומדים לבצע ולבסוף מצליחה לשכנע אותם שרצח אינו מוצדק תחת שום נסיבות. כך מעניקה שנטל תשובה לשאלתו של הזר, בכולנו נמצאים הטוב והרע אך מעשינו הם תוצאה של שליטה ובחירה. השטן והעלמה פרים, באתר OCLC (באנגלית)