laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מבחן אוילר

מבחן אוילר (על שם המתמטיקאי הגרמני לאונהרד אוילר) הוא מבחן לבדיקה אם מספר a ∈ Z {\displaystyle a\in \mathbb {Z} } הוא שארית ריבועית מודולו מספר ראשוני p {\displaystyle p} . יהי p {\displaystyle p} מספר ראשוני אי-זוגי ויהי a {\displaystyle a} מספר זר ל- p {\displaystyle p} . אזי a {\displaystyle a} הוא שארית ריבועית מודולו p {\displaystyle p} אם ורק אם a ( p − 1 ) / 2 ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle a^{(p-1)/2}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}}} . כיוון ראשון: נניח כי a {\displaystyle a} שארית ריבועית מודולו p {\displaystyle p} , כלומר קיים x ∈ Z {\displaystyle x\in \mathbb {Z} } עבורו x 2 ≡ a ( mod p ) {\displaystyle x^{2}\equiv a\!\!\!{\pmod {p}}} . לפי המשפט הקטן של פרמה x p − 1 ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle x^{p-1}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}}} לכל x {\displaystyle x} הזר ל- p {\displaystyle p} . לכן מתקיים x p − 1 = ( x 2 ) ( p − 1 ) / 2 ≡ a ( p − 1 ) / 2 ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle x^{p-1}=(x^{2})^{(p-1)/2}\equiv a^{(p-1)/2}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}}} . כיוון שני: נניח כי a ( p − 1 ) / 2 ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle a^{(p-1)/2}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}}} . לכל p {\displaystyle p} ראשוני קיים שורש פרימיטיבי, כלומר איבר מסדר ϕ ( p ) = p − 1 {\displaystyle \phi (p)=p-1} אשר חזקותיו שקולות מודולו p {\displaystyle p} לאיברים 1 , 2 , … , p − 1 {\displaystyle 1,2,\ldots ,p-1} בסדר כלשהו. לכן קיים שורש פרימיטיבי r {\displaystyle r} המקיים r k ≡ a ( mod p ) {\displaystyle r^{k}\equiv a\!\!\!{\pmod {p}}} עבור 1 ≤ k ≤ ϕ ( p ) {\displaystyle 1\leq k\leq \phi (p)} כלשהו. מתקיים ( r k ) ( p − 1 ) / 2 = r k ( p − 1 ) / 2 ≡ a ( p − 1 ) / 2 ≡ 1 ( mod p ) {\displaystyle (r^{k})^{(p-1)/2}=r^{k(p-1)/2}\equiv a^{(p-1)/2}\equiv 1\!\!\!{\pmod {p}}} . הסדר ϕ ( p ) {\displaystyle \phi (p)} מחלק את k p − 1 2 {\displaystyle k{\frac {p-1}{2}}} ולכן b = k 2 {\displaystyle b={\frac {k}{2}}} מספר שלם. מתקיים ( r b ) 2 = r 2 b = r k ≡ a ( mod p ) {\displaystyle (r^{b})^{2}=r^{2b}=r^{k}\equiv a\!\!\!{\pmod {p}}} ולכן a {\displaystyle a} שארית ריבועית מודולו p {\displaystyle p} . מבחן אוילר, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסודן (דמטרה)

רוסודן (גאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני) הייתה נסיכה גאורגית מבית בגרטיוני, שחיה במאות השתים עשרה והשלוש עשרה. היא הייתה בתו של דמטרה הראשון, ואחותם של דוד החמישי וגיאורגי השלישי, ודודתה מצד אביה של תמר המלכה המפורסמת, שהיו כולם מלכי הממלכה הגאורגית המאוחדת. רוסודן נישאה להיואס אד-דין סולימאן שאח, השליט הסלג'וקי של חווארזם ועיראק בין השנים 1160-1161. עם הפיכתה לאלמנה היא חזרה לגאורגיה ושלטה כעוצרת בשנים הראשונות למלכותה של תמר המלכה. היא הייתה גם החונכת והפטרונית של הנסיך האלאני, דוד סוסלן, שנישא לתמר המלכה, בשנת 1189, כבעלה השני. בשנות השמונים של חייה, בשנת 1210 לערך, היא פרשה למנזר. סיריל טואמנוף (יולי 1940), על מערכת היחסים בין מייסד האימפריה של טרפזונטס והמלכה הגאורגית תמר, כרך 15 מספר 3, עמ' 305, (אנגלית) מדיה וקבצים בנושא רוסודן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוסודן

האם התכוונתם ל... רוסודן, מלכת גאורגיה – מלכת הממלכה הגאורגית המאוחדת בין השנים 1223-1245 רוסודן (דמטרה) – נסיכה גאורגית, בתו של דמטרה הראשון רוסודן (גיאורגי) – בתו של גיאורגי השלישי רוסודן גולטיאני – שחמטאית גאורגית
צ'ארלס גריפס

צ'ארלס טומלינסון גריפס (באנגלית: Charles Tomlinson Griffes;‏ 17 בספטמבר 1884 - 8 באפריל 1920) היה מלחין אמריקאי, שחיבר מוזיקה לפסנתר, הרכבים קאמריים ולקול. אחרי לימודי פסנתר ועוגב בגיל צעיר בעיר הולדתו אלמירה, ניו יורק, נסע גריפס לברלין לארבע שנים של לימודי הלחנה אצל אנגלברט הומפרדינק. עם שובו לארצות הברית בשנת 1907 התחיל ללמד בבית הספר "האקלי" לבנים בטריטאון, מדינת ניו יורק, משרה שבה החזיק עד למותו כעבור 13 שנים. גריפס הוא המייצג האמריקאי המפורסם ביותר של אימפרסיוניזם מוזיקלי. הצליל האקזוטי, המסתורי של האימפרסיוניסטים הצרפתים ויצירתו הושפעה מהם רבות בתקופת שהותו באירופה. הוא חקר גם את יצירתם של מלחינים רוסים בני זמנו (כמו סקריאבין, למשל), והשפעתם ניכרת גם היא ביצירתו, למשל, בשימוש בסולמות סינתטיים. צירותיו המפורסמות ביותר הן "הטווס הלבן", לפסנתר (1915, תוזמר ב-1919); הסונאטה לפסנתר (1917–1918, תוקנה ושונתה ב-1919); פואמה סימפונית בשם "קמרון התענוגות של קובלה חאן", על פי קטע של קולרידג' (1912, תוקן ושונה 1916), וה"פואמה לחליל ותזמורת" (1918). עוד כתב מספר רב של יצירות תוכניתיות לפסנתר, להרכבים קאמריים ולקול. הכמות והאיכות של יצירתו מרשימה בהתחשב בחייו הקצרים ובעבודתו בהוראה במשרה מלאה. הרבה מן המוזיקה שלו עדיין מבוצע כיום. יצירתו "שו-ג'ו" (1917), מחזה פנטומימה מבוסס על נושאים יפניים, היא אחת היצירות הראשונות מאת מלחין אמריקאי, שההשראה לכתיבתה באה מן המוזיקה של יפן. Maisel, Edward (1984). Charles Griffes. Knopf. ISBN 0-394-54081-6. זו הביוגרפיה המלאה ביותר של המלחין ואפשר למצוא אותה מיד שנייה* Anderson, Donna K. (1993). Charles T Griffes (Smithsonian Studies of American Musicians). Smithsonian Press. pp. 272 pages. ISBN 1560981911. Slonimsky, Nicolas (1993). The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians. Schirmer Books. pp. 2624 Pages. ISBN 0-02-872416-X. Chauncey, George (1995). Gay New York: Gender, Urban Culture, and the Making of the Gay Male World, 1890-1940. Basic Books; Reprint edition. pp. 496 pages. ISBN 0465026214. צ'ארלס גריפס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) צ'ארלס גריפס, באתר ספוטיפיי צ'ארלס גריפס, באתר AllMusic (באנגלית) צ'ארלס גריפס, באתר MusicBrainz (באנגלית) צ'ארלס גריפס, באתר Discogs (באנגלית) צ'ארלס גריפס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס גריפס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Charles Tomlinson Griffes scores (the composer's manuscripts) in the Music Division of The New York Public Library for the Peforming Arts. Thomas Hampson: I Hear America Singing - Composer profile Art of the States: Charles Tomlinson Griffes imslp.org - Griffes entry
דפוס צילינדר

דפוס צילינדר (באנגלית: Rotogravure) היא שיטה הפועלת על עקרון ההדפסה הישירה והיא בבסיסה תוצר של טכניקת דפוס השקע. בשיטה זו הלוח הוא למעשה, גליל עשוי מתכת רכה יחסית, כאשר על גביו נגרעת הדמות. בעבר הרחוק השתמשו במסמרי פלדה לחריטת הדמות על הגליל (צילינדר). בתקופה מאוחרת יותר השתמשו באמבט חומצות ליצירת הדמות בדומה להדפס אבן וכיום משתמשים בצריבת לייזר, כאשר גודל הנקבים ועומקם (אשר נקבעים על ידי עוצמת הלייזר) קובעים את הרזולוציה. שיטה זו עובדת על עקרונות הפרוצס. בשיטה זו משתמשים להדפסה של מיליוני עותקים, והיא האיכותית ביותר. בטכניקה זו משתמשים בגליל (צילינדר) מתכת רכה שעליו יוצרים דמות עומק החריץ ורוחבו היו קובעים את עוביו וכהותו של הקו המודפס, בדומה לדפוס שקע. את הגליל מורחים בצבע דפוס ואותו מדפיסים. יצירת הגליל נעשתה בעבר על ידי חריטה הגליל עצמו, עשוי היה מתכת רכה ובעזרת חרט פלדה קשה היו יוצרים חריטות בצורת הדמות המבוקשת, הגליל היה נמרח בצבע ולאחר מכן היו מנקים את שטח פני הגליל, התוצאה הייתה חריצים מלאים בצבע ופני שטח הגליל נקיים. הכוח המופעל על החרט היה קובע את עובי ועומק הקו. לאחר מכן היה מוצמד נייר לפני שטח הגליל, מפגש החריצים מלאי הצבע והנייר היו יוצרים את ההדפסה. בשלב מתקדם יותר יצירת השקעים נעשתה בעזרת אמבטיית חומצה - עם התקדמות הידע בכימיה יצרו את השקעים בדפוס הצילינדר בעזרת חומרים כימיים. גליל המתכת הרכה היה מכוסה בחומר ג'לטין עמיד לחומצה, הדמות הייתה למעשה נוצרת על ידי גריעת הג'לטין במקומות בהם היו רוצים הדפסה, את הגליל היו טובלים לאחר מלאכת הגריעה באמבט חומצה כאשר עומק החריץ נקבע על ידי זמן השהיה באמבט החומצה. התפתחות טכנולוגיות הלייזר - תהליך יצירת הדמות על הצילינדר שודרג לצריבה בלייזר. למעשה, כיום רוב השימוש בטכניקה זו נעשה על ידי צריבה בלייזר בעזרת אמצעים ממוחשבים כאשר עובי השקע ועומקו נקבעים על ידי מחשב. טכניקה זו היא טכניקת הדפוס היקרה ביותר והאיכותית מבין טכניקות הדפוס התעשייתיות, משתלמת במקרים בהם ההדפסה היא במאות אלפי עותקים אם לא במיליוני עותקים משום יוקר הפקת צילינדר (גליל ההדפסה) ההדפסה. כיום רוב השימוש בארץ נעשה על ידי חברות בתפוצה ארצית, אשר מדפיסות את הבסיס הקבוע, כלומר התוכן האחיד במכתביהן. מדיה וקבצים בנושא דפוס צילינדר בוויקישיתוף topic/heliogravure-process דפוס צילינדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ארמיד

ארמידים (באנגלית: Aramids) הם משפחת סיבים סינתטיים בעלי תכונות פיזיקליות ייחודיות של עמידות בחום ובעלי חוזק קריעה (Tensile Strength). בשל תכונות אלו הם משמשים כבַּד לצרכים צבאיים ולתחליפי אזבסט. השם נגזר מצמד המילים: ארומטי ואמיד. הסידור המרחבי הוא כזה שבו השרשראות הפולימריות מסתדרות זו לצד זו ליצירה מבנה סיבי חזק. הפוליאמיד הארומטי הראשון היה הנומקס, שנתגלה לראשונה על ידי חברת דופונט ב-1960. מטא-ארמיד זה מוכר בשל עמידותו בטמפרטורות גבוהות מאוד. סטפני קוולק, שעבדה בחברת דופונט באותו הזמן, הייתה הראשונה שהציגה את הפרה-ארמיד, הידוע יותר בכינויו "קוולאר", בשנת 1973. חמש שנים לאחר מכן חברת AKZO הציגה את אותו ארמיד בעל השם Twaron. שתי החברות, דופונט ואקסו, יצאו למלחמת פטנטים בשנות השמונים בעקבות החומר החדש. היקף ייצור הארמידים מסתכם ב-55,000 טון לשנה, וקיים גידול של 5%-10% בייצור לשנה. ארמידים בדרך כלל מסונתזים על ידי ריאקציה בין דיאמין ארומטי לבין דיקרבוקסיכלוריד ארומטי. נומקס קוולאר מדיה וקבצים בנושא ארמיד בוויקישיתוף
דוד מורז'ינסקי

דוד מורז'ינסקי (1905–1975) היה צייר ישראלי. מורז'ינסקי נולד בסובלקי שבפולין ליעקב שהיה צייר של בתי כנסת. אחיו הוא הצייר מרדכי אריאלי. מורז'ינסקי עלה לישראל באמצע שנות ה-20, ובין 1925 לבין 1927 הוא למד אמנות אצל פרופסור בוריס שץ בבצלאל. ב-1928 עמד מורז'ינסקי בראש קבוצה של תשעה ציירים שציירה על קירות בית הכנסת החורבה בעיר העתיקה. בשנות ה-30 הוא עבר לפריז, ושם עבר בגראנד שומיאר והשתתף במספר תערוכות. בזמן מלחמת העולם השנייה, הוא נדד ברחבי צרפת והיה פעיל במחתרת. לאחר תום המלחמה ב-1945 הוא חזר לפריז, שם הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו. ב-1960 הוא השתתף בסלון בינלאומי שבו זכה באות הצטיינות על האקוורילות שלו. במהלך שנות ה-60, הוא הכין ציורי קיר עבור מספר בתי כנסת באנטוורפן ובפריז. גזית, כרך כ"ג, חוברת א-ב, 1968. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרב מגנסיה

קרב מגנסיה נערך בשנת 190 לפנה"ס בין הרפובליקה הרומית לממלכה הסלאוקית בקרבת העיר מגנסיה אד סיפילום בלידיה, כ-65 ק"מ צפונית מזרחית לסמירנה (כיום איזמיר בטורקיה). בשנת 197 לפנה"ס פלש אנטיוכוס השלישי, מלך הסלאוקים ליוון והובס על ידי הרומאים בקרב תרמופילאי (אנ') בשנת 191 לפנה"ס. שנה לאחר מכן, התחולל קרב מגנסיה. הקרב התחולל בין צבאותיו של אנטיוכוס השלישי לבין הרומאים. התבוסה בקרב מגנסיה חייבה את אנטיוכוס השלישי לכרות בשנת 188 לפנה"ס את שלום אפאמיאה המשפיל, שחייב את הסלאוקים לנטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, לשלוח בני ערובה לרומא בהם שני בניו של אנטיוכוס, לשלם לרומא פיצויי מלחמה גדולים, שאף הכתיבו לסלאוקים צורת פעולה, והגבלת כוחם הצבאי, בצי ימי ופילי מלחמה. בכך הסתיימה השפעת הסלאוקים באסיה הקטנה רובה ככולה, והאזור נכנס לספירת ההשפעה הרומית. קרב מגנסיה אף סימן את תחילת הסוף של האימפריה הסלאוקית. זיו יופה - פלנקס נגד לגיון: התנגשות הטיטאנים הצבאיים של העת העתיקה מדיה וקבצים בנושא קרב מגנסיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרש כביסה

קרש כביסה הוא כלי המשמש לכביסה ידנית. קרש הכביסה המסורתי הוא לוח עץ מלבני, בעל חריצים או גלים אשר כנגדם שופשפו הבגדים המלוכלכים. עד המאה ה-19 גלי הלוח היו מעץ; מתחילת המאה ה-20 היו גם לוחות עם מסגרת עץ וגלי מתכת, בין השאר פליז. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 לחלק מהלוחות גלים העשויים פלדה מגולוונת או זכוכית. בגלל העלייה בתפוצת מכונות הכביסה ירד השימוש בקרשי כביסה והם אינם בשימוש עוד במדינות מפותחות. קרש הכביסה יכול לשמש ככלי הקשה, כאשר מעבירים חפץ כלשהו (כמו אצבעונים) על פני הבליטות ניתן לייצר מקצב. מספר סגנונות מוזיקליים שילבו את קרש הכביסה ככלי נגינה (בתחילה מאולתר ולאחר מכן מותאם), בהם סקיפל ולהקות ג'אג (Jug bands) בשנות ה-20 של המאה ה-20 בדרום ארצות הברית. כן שימש קרש הכביסה (בצרפתית frottoir) בסגנון הזיידקו (Zydeco) של הקייג'ון בלואיזיאנה. באוקראינה ובפולין נעשה שימוש בקרש כביסה (Затула זאטולה באוקראינית; Tarka טארקה בפולנית) בשילוב פופולרי של מוזיקת עם וג'אז. קרש כביסה הופיע על בימת תחרות הזמר של האירוויזיון ב-2014 במסגרת השיר שייצג את פולין My Słowianie באירוויזיון 2014 שהתקיים בקופנהגן. מדיה וקבצים בנושא קרש כביסה בוויקישיתוף קרש כביסה ככלי נגינה ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבסטיאן ברנט

סבסטיאן בְּרָנְט (גרמנית: Sebastian Brant או Brandt;‏ 1458 – 10 במאי 1521) סאטיריקן והומניסט אלזסי (גרמני) בן הרנסאנס יליד שטרסבורג. ברנט הוסמך להיות דוקטור למשפטים בשנת 1489 לאחר שסיים את לימודיו בבזל, ולזמן מה החזיק פרופסורה בתורת המשפט. לאחר מכן חזר לשטרסבורג, שם היה מעורב במערכת המשפטית המקומית עד למותו. ברנט משך את עיקר תשומת הלב מהחוגים ההומניסטים לראשונה בזכות כתיבת שירה בלטינית, וערך עבודות רבות הקשורות לכנסייה. אולם כיום שמו של ברנט ידוע בזכות הסטירה המפורסמת שלו 'ספינת השוטים' (Das Narrenschiff), אשר פרסומה ואהדתה חרגו מגבולות גרמניה בלבד. גרסאות נוספות של היצירה, בין השאר של אלכסנדר ברקלי ויקובוס לוכר זכו לפופולריות רבה לא פחות. ספינת השוטים היא סיפור אלגורי, בו ספינה עמוסת שוטים ומנווטת על ידם מפליגה לנרגוניה, גן העדן של השוטים. ביצירה זו מצליף ברנט בעצמה חסרת רחמים במידות הרעות של החברה בת זמנו, תוך רמיזה לאישים ספציפיים. למרות שבדומה לשאר ההומניסטים הגרמנים היה שמרן בכל הנוגע לענייני הדת, הוא היה ער לרקב והשחיתות בתחומי הכנסייה, והיה נכון ודרוך לבקרה. ניתן לומר אף שיצירתו המפורסמת הייתה בגדר קרש קפיצה לרפורמציה הפרוטסטנטית. מדיה וקבצים בנושא סבסטיאן ברנט בוויקישיתוף מיצירותיו של סבסטיאן ברנט, בפרויקט גוטנברג סבסטיאן ברנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סבסטיאן ברנט בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
משתנה (מתקן)

מִשְׁתָּנָה היא מתקן סניטרי המשמש גברים להשתנה בעמידה. משתנות מותקנות בעיקר בבתי שימוש ציבוריים, בחלקם שנועד לשימושם של גברים בלבד. למשתנות מספר דגמים: משתנה אישית, לשימושו של גבר יחיד. בדרך כלל מוצבות משתנות אחדות זו בצד זו, כך שגברים אחדים יכולים להשתמש בהן במקביל. משתנה רחבה, בדמות קיר חרסינה (או חומר אחר) לשימושם של גברים אחדים באותה עת. משתנה ציבורית ניידת. בדומה לשירותים ציבוריים ניידים המוצבים בסמוך לאירועים ציבוריים כמו הפגנות וירידים, יש גם משתנות ציבוריות פתוחות. מידת הצניעות שהן מספקות פחותה מתא שירותים עם דלת, אך בשל כך הן יעילות יותר, ובמקרים רבים מוצבות בסמוך לשירותים מלאים, כדי להקל על העומס עליהם. במקומות שונים בעולם, בעיקר באירופה, יש משתנות ציבוריות לנשים. בדומה למשתנות לגברים, משתנות אלו אינן סגורות בתאים אלא צמודות לקיר, ולאחר הקינוח, המטליות מושלכות לפח הניצב בסמוך, ואינן מודחות כמו באסלה. המשתנה אינה מעניקה את הפרטיות שמקנה תא שירותים סגור, אך השימוש בה מהיר יותר. לעיתים מותקן במשתנה מתקן אוטומטי לשטיפתה בתום השימוש. בשנת 1917 יצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן את יצירתו "מזרקה", שאינה אלא משתנה עשויה חרסינה לבנה, שעליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917". עבודה זו נחשבת לאחת מן העבודות המורכבות ביותר באמנות המודרנית, כיוון שהיא נראית כחסרת תוכן ממשי. היא מפנה את מבטו של הצופה לשאלה "מהי אמנות?" או "מה ראוי להיות אמנות?". הדרך בה דושאן בוחר לעשות זאת היא בעזרת מושג ה"רדי מייד" שמשמעותו לקיחת עצם מן המוכן והפיכתו ליצירת אמנות. משתנה ציבורית לנשים. בדומה למשתנה לגברים, המשתנות השונות מופרדות זו מזו על ידי מחיצות, ללא תאים ודלתות משתנות ציבוריות למספר אנשים באמסטרדם משתנות במגדל הטלוויזיה בסיאול, קוריאה Guardian, ההיסטוריה ההירואית של המשתנות הציבוריות בפריז, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2019 מִשְׁתָּנָה במילוני האקדמיה ללשון העברית, 1928 - 1985
הצפון הישן

הצפון הישן הוא אזור בעיר תל אביב אשר נבנה במהלך שנות ה-30 וה-40 מצפון לגרעין העיר ההיסטורית דאז. האזור נקרא בתקופה זו צפון העיר, והכינוי "הצפון הישן" בא להבדילו מאזור "הצפון החדש", שנבנה לאחר קום המדינה. החלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה מגדירה את "רובע הצפון הישן" (רובע 3) כשטח שבין נחל הירקון בצפון ועד שדרות בן ציון ורחוב בוגרשוב בדרום, ומרחוב אבן גבירול במזרח ועד הים התיכון במערב. כבר בסוף שנות ה-20 נכלל אזור זה בתוכנית גדס לפיתוח תל אביב. התוכנית פיתחה אזור זה כעיר גנים ועל בסיס רשת רחובות הניצבים זה לזה, כשהם מקבילים לים או ניצבים לו. הרחובות המרכזיים באזור זה הם רחובות האורך דיזנגוף, בן-יהודה ואבן גבירול (כגבול מזרחי), ורחובות הרוחב נורדאו, ז'בוטינסקי, ארלוזורוב, בן-גוריון ופרישמן (שחלקו המזרחי שונה בהמשך לרחוב צייטלין). רבים מתייחסים בטעות לאזור הצפון החדש (רובע מס' 4) כ"צפון הישן" וזאת בשל ההגדרות המשתנות לאורך ההיסטוריה של "צפון תל אביב". המרקם העירוני של הצפון הישן הוא ייחודי מסוגו במבניו ובתכנונו בעולם, וזכה להכרה כאתר מורשת עולמית כחלק מהעיר הלבנה. היותו של הצפון הישן מיושב בעיקר בתושבים אמידים שעלו מארצות מרכז אירופה בעליות הרביעית והחמישית הצמיחה את הכינוי "צפוני", שמשמעו עשיר ומפונק שחצן, ומאוחר יותר התייחס לתושבי הצפון החדש ולתושבי שכונות עבר הירקון. כיכר דיזנגוף כיכר רבין ובית עיריית תל אביב-יפו גן העיר נמל תל אביב מתחם הבימה גן העצמאות כיכר אתרים מתחם בזל גינת וינר בית האמנים תל אביב בית בן-גוריון לב תל אביב הצפון החדש מדיה וקבצים בנושא הצפון הישן בוויקישיתוף
E75 (מקדוניה הצפונית)

E75 (מקדונית: Автопат E75) הוא הכביש המהיר הגדול ביותר במקדוניה הצפונית. אורכו של הכביש הוא כ-170 קילומטרים. מאפייני התחבורה של מקדוניה דומים לאלה של יוגוסלביה לשעבר. לאורך הכביש יש עמדות גבייה (מקדונית: patarini) והמהירות המותרת היא 120 קמ"ש. שולי הכביש צבועים בצהוב והרקע של שלטי הדרך הוא ירוק, מאפיין המצוי גם בשווייץ, איטליה, דנמרק, שוודיה, יוון וליטא. E75, בדומה לכבישים מהירים אחרים במקדוניה, מצוי במצב תחזוקתי פחות טוב לעומת כבישים רגילים. E75 הוא חלק מהדרך האירופית E75, המתחילה ליד העיר וארדו במחוז פינמארק שבנורווגיה. המדינות הבאות שהכביש עובר דרכן הן פינלנד, פולין, צ'כיה, סלובקיה והונגריה. לאחר מכן E75 חוצה את סרביה, ובגבול הסרבי-מקדוני הוא מתחבר ישירות לקטע המקדוני של הכביש. נקודת החיבור בין הקטעים היא מעבר הגבול טאבאנובצ'ה השוכן על הגבול הסרבי. הקטע המקדוני של הכביש חוצה את סקופיה וולס, ובהמשך מתחבר ליד גוואגלייה עם הכביש בוגורודיצה-אבז'וני, המחבר את מקדוניה עם יוון. רוב הכביש נבנה בזמן שמקדוניה הייתה חלק מיוגוסלביה, אם כי הוא הושלם רק בשנת 2004 לרגל אולימפיאדת אתונה. הכביש מתפצל במרחק של כ-30 ק"מ מנמל התעופה סקופיה לכיוון העיר ולס, וכך נוצרים שני כבישים שהמרחק ביניהם הוא מספר קילומטרים. הכביש הצפוני הוא הכביש שבו משתמשים רוב הנהגים בעוד שהכביש הדרומי הארוך יותר, שהשוליים שלו לא בנויים היטב, משמש ככביש חד סטרי. נכון ל-2007 אין תוכניות לפתח את הנתיב הצפוני ולהפוך אותו לשני כבישים נפרדים ובכך לשפר את מערכת הכבישים. E75 עובר בחלקים העיקריים של מקדוניה והוא מהווה את עורק התחבורה הראשי במדינה. מדיה וקבצים בנושא E75 בוויקישיתוף הכוונה בכביש רגיל היא כביש שאיננו כביש מהיר שתי התפצלויות הכביש מהוות חלק מהדרך האירופית E75
האסטאטים

האסטאטים (מלטינית: Hastati ביחיד Hastatus מלשון האסטה - סוג של חנית דקירה כבדה) הם סוג של חיל רגלים כבד ששירת את הלגיון ברפובליקה הרומית. בקרב התייצבו בשורה הראשונה של הלגיון והורכבו מחיילים בעלי רכוש שרכשו את כלי זינם בכספם. חימושם המקורי כלל האסטה (חנית כבדה), חרב קצרה לדקירה וכלי נשק נוספים. להגנתם חבשו קסדה, לבשו שריון גוף, מוקיים ובנוסף לזה הגנו על עצמם במגן. עם הזמן ויתרו ההאסטאטים על חנית הדקירה והחליפו אותה בפילום (כידון הטלה). ערך זה הוא קצרמר בנושא רומא העתיקה ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליפות אירופה בכדורסל

אליפות אירופה בכדורסל הנקראת גם יורובאסקט היא טורניר הכדורסל הראשי לאומות ביבשת אירופה. האליפות המאורגנת על ידי פיב"א נערכה לראשונה ב-1935 בז'נבה, שווייץ ומאז היא מתקיימת אחת לשנתיים בכל שנה אי-זוגית (להוציא את תקופת מלחמת העולם השנייה) עד לאליפות ב-2017 שלאחריה הוחלט כי התחרות תתקיים אחת לארבע שנים ובכך הפכה האליפות ב-2017 לאחרונה שמתקיימת אחת לשנתיים. משנת 2011 שיטת המשחקים באליפות היא כדלהלן: בתחילת הטורניר 24 הנבחרות המשתתפות מחולקות לארבעה בתים כשבכל בית שש קבוצות. 4 הראשונות מכל בית עולות לשלב פלייאוף (שמינית הגמר) כשלאחריו מתקיימים משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר. החל ב-2015 הטורניר אינו נערך כולו במדינה אחת - הבתים המוקדמים מפוצלים בין ארבע מדינות, שאחת מהן מארחת גם את שלבי הגמר. נבחרת ישראל השתתפה עד כה 29 פעמים באליפות והישגי השיא שלה הם מדליית כסף בשנת 1979 ומקום חמישי בשנים 1953 ו-1977. ערך מורחב – MVP של אליפות אירופה בכדורסל אתר האינטרנט הרשמי של אליפות אירופה בכדורסל (באנגלית) אליפות אירופה בכדורסל, ברשת החברתית פייסבוק אליפות אירופה בכדורסל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליפות אירופה בכדורסל, ברשת החברתית אינסטגרם
פורמולה 1 עונת 1996

עונת 1996 הייתה העונה הארבעים ושבע של אליפות הפורמולה 1. העונה החלה ב-10 במרץ 1996 והסתיימה ב-13 באוקטובר לאחר 16 מרוצים. דיימון היל הבריטי זכה באליפות הפורמולה 1 הראשונה והיחידה שלו, והפך יחד עם אביו גרהאם לצמד אב-בן הראשון שהשלימו זכייה באליפות. היל, שסיים שני באליפות בשנתיים הקודמות, הוביל את האליפות לאורך כל העונה, אך נאבק בבן קבוצתו ז'אק וילנב, בעונתו הראשונה באליפות, עד למרוץ האחרון. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים לאחר שניצחה ב-12 מתוך 16 המרוצים. מקצה הדרוג ביום שישי בוטל והחל מעונה זו נקבע הדירוג במקצה אחד שנערך ביום שבת. מספר מקצי האימון עלה משניים לשלושה. כל נהג אשר זמן הקפת הדירוג הטובה ביותר שלו יחרוג ביותר מ-107% מזמן הדירוג של הנהג המוביל לא יוכל לזנק למרוץ (למעט מקרים חריגים בהחלטת שופטי המרוץ). מדיה וקבצים בנושא פורמולה 1 עונת 1996 בוויקישיתוף תוצאות מרוצי העונה באתר Formula1.com. סיכום העונה באתר MotorSport Magazine.
נמל התעופה הבין-לאומי סקופיה

נמל התעופה הבינלאומי סקופיה (במקדונית: Меѓународен аеродром Скопје; נודע בעבר בתור נמל התעופה אלכסנדר הגדול סקופיה, במקדונית: Аеродром „Александар Велики“ Скопје), הידוע גם בשם נמל התעופה פטרובץ כשמו של כפר סמוך, הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול והעמוס ביותר במקדוניה הצפונית. הנמל שוכן כ-17 ק"מ דרומית מזרחית לסקופיה, בירת המדינה. ב-1987 נבנה טרמינל נוסעים חדש בעל קיבולת גדולה יותר. בין 1993 ל-1995 נערך בנמל התעופה שיפוץ מסיבי. בדצמבר 2006 הכריזה ממשלת מקדוניה על כוונתה לשנות את שמו של הנמל כך שייקרא על שם אלכסנדר הגדול, וגרמה לפריצתה של מחלוקת דיפלומטית עם יוון, שמחשיבה את אלכסנדר כחלק נכבד מהמורשת שלה. ישנה טענה כי השם החדש גורם לבלבול עם נמל התעופה קוואלה, "מגאס אלכסנדרוס", שנמצא בחלק היווני של אזור מקדוניה. ב-2018 שם הנמל שונה בשנית לנמל התעופה הבינלאומי סקופיה, כחלק ממהלך כולל לפתירות הסכסוך עם יוון שכלל גם את שינוי שם המדינה למקדוניה הצפונית בשנה שלאחר מכן. ב-5 בדצמבר 1993 התרסק על מסלול מספר 34 מטוס מסוג פוקר 100 (מספר שלדה PH-KXL), השייך לחברת פאלאייר מקדוניאן איירליינס, שהיה בדרכו לציריך. חקירה שנערכה לאחר התאונה העלתה שהגורם לתאונה היה כשל אנוש של צוות המטוס שלא וידא לפני ההמראה שהמסלול נקי מקרח. מתוך 97 אנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגו 81. אדריה איירווייז (ליובליאנה) אייר סרביה (בלגרד, אוחריד) אליטליה (מילאן-מאלפסנה) אוסטריאן איירליינס (וינה) B&H איירליינס (סרייבו) קרואטיה איירליינס (ספליט, זאגרב) צ'ק איירליינס (פראג) הלווטיק איירווייז (ציריך) מאלב הונגריאן איירליינס (בודפשט) MAT מקדוניאן איירליינס (אמסטרדם, ברלין – שנפלד, קופנהגן, דיסלדורף, המבורג, איסטנבול-אטאטורק, פריז – נמל התעופה שארל דה גול, רומא, וינה, ציריך) טורקיש איירליינס (איסטנבול-אטאטורק) מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה סקופיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי סקופיה דף הבית של נמלי התעופה במקדוניה הצפונית ICAO name at World Aero Data Skopje's airport to be named "Alexander the Great", publisher: Kathmerini, date: 2006-12-29, accessdate: 2006-12-26 Makfax Kavala International Airport "Megas Alexandros" or in English: "Alexander the Great". Official site. סוכנויות הידיעות, בדרך לשלום עם יוון: מקדוניה מסירה שלטי דרכים, באתר ynet, 21 בפברואר 2018
אי-סדר

האם התכוונתם ל... אנטרופיה#סדר ואי־סדר – אי־סדר כמונח פיזיקלי וכימי בלגן – אי־סדר פיזי ומנטלי בסלנג
לינקולן אלזוורת'

לינקולן אלזוורת' (באנגלית: Lincoln Ellsworth;‏ 12 במאי 1880 – 26 במאי 1951) היה חוקר ומגלה ארצות אמריקאי. אלזוורת' נולד בשיקגו שבאילינוי, בנם של ג'יימס אלזוורת', בעל מכרה פחם ובנקאי, ושל אווה פרנסיס בטלר. במהלך ילדותו חי גם בהדסון שבאוהיו. ב-1925 השקיע אביו מאה אלף דולרים במימון מסעו האווירי של מגלה הארצות הנודע רואלד אמונדסן מנורווגיה אל הקוטב הצפוני. המסע היה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה), שתוכננה על ידי אחד מטייסיה, אומברטו נובילה האיטלקי. לינקולן אלזוורת' שימש במסע זה כטייס אף הוא. במאי 1926 יצא הצוות לטיסה מאיי סבאלברד, שבצפון נורווגיה, לאלסקה. במהלך הטיסה, ב-12 במאי, חצו חברי המסע את הקוטב הצפוני, צפו בו וקבעו בקרח את דגלי נורווגיה, ארצות הברית ואיטליה. מסע זה הוא הביקור הראשון בקוטב הצפוני שאין חילוקי דעות לגבי עובדת התרחשותו. ב-23 בנובמבר 1935 גילה אלזוורת' את הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה, הקרויים על שמו, כאשר ערך טיסה מעל היבשת. הוא קרא להרים בשם רכס הזקיף (Sentinel Range), שם שמשמש כיום לתיאור החלק הצפוני של הרכס. הר אלזוורת' ואגם אלזוורת', שניהם באנטארקטיקה, קרויים אף הם על שמו. באותה תקופה הוא גילה גם רכס איטרניטי. הספר The Boy Scout's Book of True Adventure, Fourteen Honorary Scouts ("ספר הרפתקאות האמת של חניכי הצופים, ארבעה-עשר צופים של כבוד"), שפורסם בניו יורק ב-1931, כולל מאמר בשם "The First Crossing of the Polar Sea" (חציית הקוטב לראשונה) שנכתב על ידי אלזוורת'. אלזוורת' הוא אחד משני האמריקאים היחידים שעוטרו פעמיים במדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר לאזרחים אמריקאים באותה עת, ב-1928 וב-1936. על שמו נקראים ארץ אלזוורת', הרי אלזוורת', והר אלזוורת' - הפסגה הגבוהה ביותר בהרי המלכה מוד, שניהם באנטארקטיקה. מדיה וקבצים בנושא לינקולן אלזוורת' בוויקישיתוף לינקולן אלזוורת', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לינקולן אלזוורת', באתר "Find a Grave" (באנגלית) לינקולן אלזוורת', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)