laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עדות 710

עדות 710 הוא מיזם התנדבותי ישראלי המתעד עדויות ממתקפת הפתע על ישראל שאירעה ב-7 באוקטובר 2023. שם הארגון נובע מהתאריך הלועזי של המתקפה. "עדות 710" קם ב-8 באוקטובר (כיממה לאחר תחילת המתקפה) על ידי אנשי קולנוע, חוקרים ואנשי בריאות הנפש. אמנם "עדויות 710" מורכב ממאות מתנדבים עצמאיים, אך נעזר בצוותי חוקרים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת ייל ומכללת אורנים, וכן בעמותת בוגרי 8200 ובחברת WIX. העדויות נאספות באופן מצולם, וחלק מהעדויות מתפרסמות בפלטפורמות שונות. עוד בשבועות הראשונים של המלחמה צולמו כבר כעשרות עדויות. נכון ליוני 2024, צולמו כ-700 עדויות עם קרוב ל-1,000 עדים מ-50 קהילות. נכון לאוגוסט 2024, המיזם פרסם מאות עדויות, שצברו מאות אלפי צפיות. במאי 2024 ניתן פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה לעיתונאים שתיעדו את מתקפת הפתע. כספי הפרס נתרמו ל"עדות 710". אתר האינטרנט הרשמי של עדות 710 עדות 710, ברשת החברתית פייסבוק סרטונים בערוץ של עדות 710, באתר יוטיוב עדות 710, ברשת החברתית אינסטגרם עדות 710, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תוכן מקודם, ‏עדות 710 – המיזם ליצירת מאגר עדויות על אירועי ה-7 באוקטובר, באתר "אנשים ומחשבים", 13 ביוני 2024 יובל בגנו, ‏לזכור ולא לשכוח: בוגרי 8200 נרתמים לתיעוד עדויות מ־7 באוקטובר, באתר מעריב אונליין, 28 ביולי 2024 יאיר מור, "הקשבה מלאה": מאות קולנוענים חברו למיזם עדויות מהשבת השחורה, באתר ישראל היום, 1 בנובמבר 2023 דורית אסרף מזרחי, פרס אורי אבנרי הוענק ל-11 עיתונאי תאגיד השידור הישראלי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 31 במאי 2024 פרס לעיתונות אמיצה הוענק לכתבי וצלמי ynet ו"ידיעות אחרונות", באתר ynet, 31 במאי 2024
יוסיף שפירו

יוסיף שפירו (ברוסית: Иосиф Соломонович Шапиро‏; 13 בנובמבר 1918 - 11 במרץ 1999) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בתחום פיזיקת חלקיקים. יוסיף שפירו נולד בשנת 1918 בקייב למשפחה יהודית. זו הייתה תקופה של מלחמת האזרחים ברוסיה ושליטה על העיר עברה מצד לצד מספר פעמים. אביו היה פקיד. בשנת 1926 המשפחה עברה למוסקבה בה הוא סיים לימודי בית ספר. בשנת 1941 שפירו סיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה ובמקביל סיים לימודי שנה שנייה בבית ספר גבוה למשחק. לאחר פלישת נאצים לברית המועצות שפירו נשלח לקורס קצינים ולחם בחזית כקצין ביחידת תותחנים. הוא קיבל עיטור על פעילותו. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שפירו שוחרר מהצבא ונשלח לאוניברסיטת מוסקבה בה עבר השתלמויות בפיזיקה גרעינית. לאחר סיום הקורס הוא החל לעבוד במכון לפיזיקה גרעינית של האוניברסיטה. שפירו היה מעורב בפרויקטים שקשורים לבניית פצצה גרעינית. בשנת 1952 בתקופת משפט הרופאים נשללה ממנו גישה לחומרים סודיים והוא היה מועמד לפיטורין כמו יהודים אחרים. בלחץ הנהלה מדעית של המכון הוא נותר בעבודה ולאחר פטירת יוסיף סטלין הוא קיבל בחזרה את הסיווג הביטחוני. שפירו עבד תחת איליה פרנק שבהנחייתו סיים לימודי תואר שלישי ובהמשך עשה עבודת פוסט דוקטורט. בשנת 1958 שפירו התחיל לעבוד במכון לפיזיקה ניסויית ותאורטית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1981 הוא עבר למכון לבדב לפיזיקה וכיהן בו כמנהל מחלקה. במקביל לעבודה המחקרית שפירו היה מלמד באוניברסיטת מוסקבה, מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה ובהאוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני בה כיהן כפרופסור במשך כ-20 שנים. בשנת 1979 שפירו נבחר כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים. שפירו נפטר בשנת 1999 במוסקבה ונטמן עם משפחתו בבית העלמין דונסקויה החדש. יוסיף שפירו היה מומחה לתחומים שונים בפיזיקת חלקיקים. הוא כתב מספר ספרים בתחום מומחיותו וספרי לימוד למוסדות להשכלה גבוהה. הוא היה חבר מערכת של כתבי עת שיצאו לאור בברית המועצות ושל Nuclear Physics. שפירו התעניין בהיסטוריה של פיזיקה ונתן מספר הרצעות בנושא. ביוגרפיה ותיאור הישגיו (ברוסית) ריאיון עם יוסיף שפירו (ברוסית)
ינון אחימן

ינון אחימן (נולד בשנת 1954) הוא עורך דין, מנהל ופוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית השני של אפרת בין השנים 1985–2000, ומכהן כמנכ"ל רשת החינוך אור תורה סטון. נולד בשנת 1954 בניר עציון. אביו, חנוך אחימן (חמלניק) היה אדריכל חובב, מראשי הקיבוץ הדתי, ממייסדי כפר עציון וניר עציון, ואמו יהודית הייתה ניצולת השואה. החל את דרכו כאיש חינוך, ובגיל 28 ניהל את בית הספר "נעם בנים" בירושלים. למד לתואר ראשון במשפטים והוסמך כעורך דין, ולתואר שני במדיניות ציבורית. בספטמבר 1985, בגיל 30 בלבד נבחר לכהן כראש המועצה באפרת. הוא כיהן תפקיד במשך 3 קדנציות רצופות, עד לשנת 2000. בתקופת כהונתו ידעה אפרת תנופת פיתוח ובנייה משמעותית. בשנים 2000–2002 כיהן כמנכ"ל החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי בירושלים. בתקופת כהונתו הגישה החברה תוכנית להקמת מאות יחידות דיור ליהודים במזרח ירושלים. במקביל, כיהן כמנכ"ל משותף בחברת קרתא. בסוף שנת 2002 התמנה לכהן כמנכ"ל רשת מוסדות החינוך אור תורה סטון, תפקיד שבו הוא מכהן עד היום. נשוי לעדה ואב לשמונה. כשכיהן כראש מועצת אפרת, נמנה עם קבוצה של ראשי רשויות ביש"ע שהביעו תמיכה עקרונית בפתרון מדיני לסכסוך הישראלי-פלסטיני. הוא הביע תמיכה בממשלת בנט-לפיד. השתתף בהפגנה נגד הרפורמה המשפטית שהתקיימה באפרת, והביע עמדה סלחנית כלפי ראשי מערכת המשפט בישראל. ינון אחימן, באתר המועצה המקומית אפרת. לא בצלמנו! שיחה עם ינון אחימן, ראש מועצת אפרת לשעבר שיוצא נגד ההסתה כלפי המוחים נגד המהפכה המשטרית, סרטון בערוץ "דמוקרטTV", באתר יוטיוב (אורך: 11:40) ראו אודות האב כאן וכאן יהודית אחימן: מודעת אבל באתר "אבלים" מועצה מקומית אפרת באתר 'סיפור מקומי' תוכנית ממשלתית: בנייה מאסיבית ברובע היהודי בירושלים, באתר וואלה, 24 באפריל 2001 חגי סגל, העיקר ששמיר ישן טוב בלילה, חדשות, 23 בדצמבר 1988 ינון אחימן, ‏איך הפכנו מנהיג ימין מובהק לאויב, בעיתון מקור ראשון, 13 ביוני 2021 ינון אחימן ראש מועצה של אפרת לשעבר בגוש עציון בהפגנה באפרת הערב, סרטון בערוץ "LiriTV", באתר יוטיוב (אורך: 03:06) ינון אחימן, אנחנו בהתיישבות לא סלחנו לאהרן ברק, ובכך עווינו, באתר ynet, 19 בפברואר 2023
אלה (מיתולוגיה)

אֵלה היא על פי אמונות או דתות רבות, ישות בעלת כוחות על טבעיים (כלומר מסוגלת לפעול כנגד חוקי הטבע ולשלוט בטבע), בת אלמוות ושאליה מתייחסים כקדושה, עליונה או נשגבת. אלה היא הצורה הנשית, הנקבית, למושג אל. אלות מופיעות בתרבויות רבות, ובעיקר בדתות פוליתאיסטיות, שמאמינות בריבוי אלים, ובדתות דואותאיסטיות, אשר מאמינות בזוג אלים - אל ואלה. אל מוגדר לעיתים כישות עליונה השולטת בעולם, ולעיתים כישות בעלת כוחות על־טבעיים. בדרך כלל מייחסים לאל ידיעה של המתרחש בעולם מעבר לידיעת האדם, וכוחות להשפעה על העולם. האנשים המאמינים באל מתחלקים בין מונותאיסטים המאמינים בקיום אל אחד, לבין פוליתאיסטים ודואותאיסטים המאמינים בריבוי אלים. האמונה בקיומה של אלה, ישות אלוהית עצמאית שהמגדר המיוחס לה הוא נקבה, התקיימה בפוליתאיזם בלבד, בעוד הדתות המונותאיסטיות מתייחסות לאל כאל גוף זכרי או נייטרלי. במיתולוגיה המצרית מספר אלות עיקריות: איסיס, אמונת, בסתת, נות, וואדג'ת וחתחור. במיתולוגיה המסופוטמית כמה אלות, בהן: איננה היא אשתר, נינגל (אנ') היא נִכַּל, נינחורסג היא בלת־אילי, נינליל, נינקאסי ונינתינוגה (אנ'). במיתולוגיה הכנענית כמה אלות, בהן אשרה אם האלים, עשתרת וענת, בעלת גבל, שמש, ותנת – האלה הראשית של קרתחדשת. במיתולוגיה היוונית מוזכרות אלות רבות: הרה, דמטר, אתנה, ארטמיס, אפרודיטה, הסטיה, נמסיס, הקטה, גאיה, איריס, פרספונה, אירנה, אמפיטריטה, טיכה, הבה ועוד. במיתולוגיה הרומית מוזכרות אלות רבות, רובן מקבילותיהן של האלות המופיעות במיתולוגיה היוונית: יונו, וסטה, מינרווה, ונוס, דיאנה, קרס, ויקטוריה, פורטונה, בלונה ועוד. במיתולוגיה הנורדית אלות אחדות: פריג, פריה, אידון, סקאד'י, הל, סול ומאני. בפנתיאון הסלאבי שתי אלות: מוקוש וז'יווה. על אף שהיהדות והנצרות הן דתות מונותאיסטיות, ובהן מקום לאל אחד (שבמגדרו אינו נקבי), גם בדתות אלה רמזים לצורה נקבית של האל: ביהדות קיים מושג ה"שכינה". השכינה היא ביטוי פסיבי להתגלות האל, וככזו נמשלת לדמות נשית. בנצרות קיים מושג "רוח הקודש" שהיא חלק מהשילוש הקדוש של "האב, הבן ורוח הקודש". בכינוי "אלה" משתמשים כיום גם כדי לכנות נשים המתקרבות בתכונותיהן, באופן מטאפורי, לדמות אלוהית ונשגבת. אזכורים לכך מופיעים בספרות, למשל, אצל שייקספיר ב"חלום ליל קיץ" כפיתוי, אך גם כביטוי להערצת הגבר את האישה. "הרעם, תבונה מושלמת" מדיה וקבצים בנושא אלה בוויקישיתוף אלילות, דף שער בספרייה הלאומית ביטי רואי, "זרקור על השכינה", באתר מכון שלום הרטמן ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלגיון השישי פרתיקה

הלגיון השישי פרתיקה (בלטינית: Legio V Parthica) היה לגיון רומאי, שהוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס (284–305), בסוף המאה ה-3 לספירה. הלגיון אורגן על ידי דיוקלטיאנוס, כנראה יחד עם הפרתיקה השלישית והשישית, כחלק מארגון מחודש של הפרובינקיות המזרחיות. הלגיון נקרא "פרתיקה" על שם האויב – הפרתים, ששלטו באזור איראן של ימינו, והופלו על ידי האימפריה הסאסאנית כמה עשורים לפני הקמת הלגיון. השם והמספר של לגיונות אלה נבחרו ככל הנראה בעקבות שלושת לגיונות ה"פרתיקה" שהיו כבר קיימים, וככל הנראה נבע מארכאיות. בשנת 359 הלגיון שהוצב בעיר אמידה (דיארבקיר), הגן על אחד המבצרים שמילאו תפקיד חשוב במלחמות פרס–רומא, שכן הלגיון ישב על צומת חשובה, ליד הגשר שעל החידקל שיצר את הדרך שחיברה בין מרכז אנטוליה לאשור. הוא הותקף בידי כוחות של הצבא הסאסני ותוגבר בשישה לגיונות נוספים, אך לאחר מצור של 73 יום הלגיון נוצח והעיר אמידה נכבשה על ידי כוחות הסאסאנים ובני בריתם בראשות המלך שאפור השני, הלגיון המנוצח הושמד ברובו בקרבות, ונראה שמעולם לא הוקם מחדש, שכן הוא חסר ברשימת הלגיונות הרומאים המזרחיים בתחילת המאה ה-5. Legio V Parthica – Livius, www.livius.org Apamea. The II legio parthica., Supplementum Epigraphicum Graecum
פיודור שפירו

פיודור שפירו (ברוסית: Фёдор Львович Шапиро‏; 6 באפריל 1915 - 30 בינואר 1973) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בתחום פיזיקה ניסויית ופיזיקת חלקיקים. פייביש (פיודור) שפירו נולד בשנת 1915 בויטבסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. המשפחה התגוררה באופן קבע בהומל, אימו ליבה-גינדה נסע לזמן קצר לוויטבסק בה התגוררה משפחתה וילדה שם. היא הייתה בת למשפחת רבנים. שפירו גדל בהומל עד לשנת 1928 כאשר המשפחה עברה למוסקבה. הוא סיים בית ספר בגיל 15 תוך הקפצת כיתה פעמיים. בהמלצת דודו שהיה מהנדס חשמל הוא החל לימודי הנדסה בתחום החשמל. בגיל 19 הוא קיבל פטנט על המצאתו בתחום החשמל. לאחר סיום הלימודים שפירו עבד כמהנדס. בשנת 1936 הוא התחיל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים ב-21 ביוני 1941 ערב לתחילת המלחמה עם הנאצים. לאחר תחילת הקרבות שפירו התנדב לשורות הצבא האדום. על גבורתו הוא קיבל עיטור. במהלך הקרב על מוסקבה הוא נפצע קשה ולאחר החלמתו שוחרר מהצבא. בשנת 1943 שפירו חזר לעבודה שתחום החשמל. לקראת סיום המלחמה שפירו נפגש במקרה עם עמנואל פבלינסקי שזכר אותו מתקופת הלימודים ובאותה תקופה עבד במכון לבדב לפיזיקה. הוא הציע לשפירו להכין עבודה על נייטרונם, להציג אותה לאיגור קורצ'טוב ולבקש להתחיל לימודי תואר שלישי. הצגת העבודה עברה בהצלחה ושפירו התקבל ללימודי תואר שלישי אצל איליה פרנק. בדצמבר 1945 שפירו התחתן ובשנת 1946 נולד לו בן. בשנת 1946 שפירו למד תואר שלישי, היה עוזר בקתדרה באוניברסיטה ובמקביל עבד בתחום החשמל. פרנק היה מעוניין שהוא יעסוק בפיזיקה באופן מלא. הוא סיכם עם ולדימיר וקסלר על העברת תקן למעבדה שלו וקלט את שפירו לתקן זה. בשנת 1949 שפירו סיים עבודת תואר שלישי ונותר לעבוד אצל פרנק. בשנות ה-50 שפירו היה ראש פרויקט בתחום ספקטרוסקופיה שעבד על יישום שיטה שהוצע על ידי יבגני פיינברג בשנת 1944. עבודות הסתיימו בהצלחה. שפירו נשלח לכנס מדעי בז'נבה להצגת הממצאים. בשנת 1958 שפירו עבר לעבודה במכון המאוחד למחקר גרעיני. הוא סיים עבודת פוסט דוקטורט בשנת 1962 ומונה לסגן מנהל מעבדה. במהלך פעילות מעבדה בוצעו ניסויים שונים בהובלת שפירו. בשנת 1967 שפירו קודם לדרגת פרופסור ובשנת 1968 הוא התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1971 שפירו קיבל פרס ברית המועצות, בשנת 1977 הוענקה לו מדליית זהב על שם קורצ'טוב. בתחילת שנות ה-70 שפירו חלה בסרטן ונפטר בשנת 1973 במוסקבה. הוא נטמן בבית העלמין דונסקויה החדש. ביוגרפיה ותיאור הישגיו (ברוסית) ביוגרפיה (ברוסית)
ישיבת הדר התורה

הדר התורה (שם מלא: ישיבת קול יעקב יהודה הדר התורה רביניקל סמינרי) היא ישיבת חב"ד בברוקלין, ניו יורק. זוהי הישיבה הראשונה בעולם עבור בעלי תשובה. הישיבה, הממוקמת בכתובת 824 איסטרן פארקווי, ברוקלין, ניו יורק 11213. היא נוסדה בשנת 1962 על ידי הרב ישראל יעקובסון, פעיל חב"ד, כדי לתת מענה לבעלי תשובה המעוניינים בלימוד במשרה מלאה בסביבה ישיבתית מסורתית. מאז הקמתה היא נמצאת בקהילה החסידית חב"ד-ליובאוויטש בשכונת קראון הייטס בברוקלין, ניו יורק. בתחילה הייתה הישיבה ממוקמת בתוך בניין מטה חב"ד העולמי בכתובת 770 איסטרן פארקווי, ולאחר מכן עברה למיקומה הנוכחי ב-824 איסטרן פארקווי בעקבות עלייה במספר הנרשמים. הישיבה היא סניף של הוועד הלאומי לקידום החינוך היהודי (NCFJE). הרב יעקב י. הכט, סגן נשיא ומנהל ארצי של הוועד, היה אחד ממקימי הישיבה והיה ראש הישיבה. לאחר מותו, שמה של הישיבה שונה ל"ישיבת קול יעקב יהודה - הדר התורה רביניקל סמינרי" כהוקרה על תרומתו. תוכנית הלימודים של הישיבה כוללת לימוד תורה, תפילה, לימוד הלכה, תורת החסידות וערכים יהודיים. חלק מהקורסים מוכרים אקדמית. מתיסיהו ישיבת הדר התורה – חב"דפדיה, באתר chabadpedia.co.il Hadar Hatorah Celebrates Golden Jubilee, CrownHeights.info - Chabad News, Crown Heights News, Lubavitch News, ‏2012-06-07 (באנגלית)
חמאן

חמאן (בגוג'ראטית: ढोकला; באנגלית: Khaman) הוא חטיף הודי העשוי מקמח חומוס מותסס ומטוגן ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית. החטיף עשוי מקמח חומוס, מים ויוגורט המותססים למשך לילה שלם ולהם מוסיפים סוכר, אבקת אפייה, כורכום, מלח, חרדל, פלפל צ'ילי, זנגביל, מערבבים, חותכים לקוביות, מעבירים לאידוי ומטגנים. החמאן נחשב לחטיף המוגש לרוב כארוחת בוקר או כמנה ראשונה ומוגש לצד צ'אטני מנגו או קוקוס ומקושט עם גרגירי רימון. פאפדה דוקלה מדיה וקבצים בנושא חמאן בוויקישיתוף What Is the Difference Between Khaman And Dhokhla?, NDTV Food (באנגלית) Dassana Amit, Khaman Dhokla Recipe (Spongy Khaman), Dassana's Veg Recipes, ‏2024-06-09 (באנגלית אמריקאית) Manali Singh, Khaman Dhokla Recipe, Cook With Manali, ‏2023-02-21 (באנגלית אמריקאית) swasthi, Khaman Dhokla Recipe (Soft & Fluffy), Swasthi's Recipes, ‏2021-01-30 (באנגלית אמריקאית)
טיטן 4

טיטן 4 (באנגלית: Titan 4) היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר היה ששימוש לשיגור חלליות בשנים 1989–2005. זה היה הדגם האחרון בסדרה. הפיתוח בוצע עבור שיגורי מטענים כבדים. השיגור הראשון בוצע בשנת 1989 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל. בהמשך שיגורים בוצעו גם מ-SLC-4E‏ בבסיס חיל האוויר ונדנברג ומכן שיגור LC-41 בנמל החלל קייפ קנוורל. השיגורים נמשכו עד לשנת 2005. בסך הכול בוצעו 39 שיגורים מהם 35 הסתיימו בהצלחה. המשגר כלל 2 מאיצים בדלק מוצק ומספר שלבים בדלק נוזלי. בהמשך הופעלו 2 שלבים והייתה אופציה להתקנת כשלב שלישי יחידת "קנטאור" או יחידה אחרת. המשגר נבנה ב-2 גרסאות: גרסת IV-A עם מאיץ במעטפת ממתכת (22 שיגורים) וגרסת IV-B עם מאיצים במעטפת מחומר סינתטי (17 שיגורים). כל גרסה היה ניתן לשגר ב-5 דגמים: 401 – עם שלב שלישי מדגם "קנטאור". 402 – עם שלב שלישי מדגם IUS. 403 – ללא שלב שלישי למטענים קלים למסלול גבוה מבסיס חיל הוויר ונדנברג. 404 – ללא שלב שלישי למטענים כבדים למסלול נמוך מבסיס חיל הוויר ונדנברג. 405 – ללא שלב שלישי למטענים קלים למסלול גבוה מנמל החל קייפ קנוורל. בשנת 1990 בוצע הערכת עלות התוכנית של 65 שיגורים. היא הסתכמה ב-18.3 מיליארד דולר (במחירי 2024). בשנת 1997 בוצע שיגור של גשושית קאסיני-הויגנס. בסוף שנות ה-90 החלו חששות מהשפעה של דלק נוזלי על הסביבה ואמינות של משגר. הוחלט על הפעלת תוכנית לפיתוח דגמים שיחליפו את המשגר. השיגור האחרון בוצע בשנת 2005. תצוגה של המוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית כוללת משגר בגרסה IV-B משוחזר. במספר מוזיאונים אחרים מוצגים חלקים אוריגינלים של משגר. מדיה וקבצים בנושא טיטן 4 בוויקישיתוף תיאור המשגר (באנגלית) נתוני המשגר (באנגלית) רשימת שיגורים (באנגלית)
טורן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טורן – פרובינציה לשעבר בצרפת טורן (מרק) – מרק שום צרפתי אישים: דייוויד טורן – מוזיקאי אמריקאי ריפ טורן – שחקן קולנוע אמריקאי תורן טורון
היאבקות באולימפיאדת פריז (2024)

תחרויות ההיאבקות באולימפיאדת פריז (2024) נערכו בין 5 ל-11 באוגוסט באולם הגרנד פאלה הזמני (Grand Palais Éphémère) שבשאן דה מארס, פריז, צרפת. זו הייתה המהדורה ה-29 של היאבקות במשחקים האולימפיים, כשהענף שוחק בכל משחקי הקיץ האולימפיים למעט אולימפיאדת פריז (1900). בתחרות השתתפו 288 מתאבקים ב-18 קטגוריות משקל: 12 לגברים (6 בסגנון חופשי ו-6 יוונית-רומית) ו-6 לנשים (כולן בסגנון חופשי). בכל תחרות שישה עשר מתאבקים המתמודדים בשיטת גביע, לצד בית ניחומים (Repechage) בו מוענקות שתי מדליות ארד: המתאבקים שהפסידו בשמינית וברבע הגמר לכל פיינליסט מתמודדים זה מול זה, והמנצח מתמודד במשחק על המקום השלישי מול המתאבק שהפסיד בחצי הגמר. מדיה וקבצים בנושא היאבקות באולימפיאדת פריז בוויקישיתוף היאבקות, באתר אולימפיאדת פריז (2024) היאבקות, באתר אולימפיאדת פריז (2024) Paris 2024: Weight categories for the Olympic wrestling competition, המשחקים האולימפיים, ‏28 ביוני 2022 טבלת המדליות בהיאבקות, מתוך אתר אולימפיאדת פריז 2024
צ'ארלס אדמס

צ'ארלס סמואל אדמס (בגרמנית: Charles Samuel Addams 7 בינואר 1912 - 29 בספטמבר 1988) היה קריקטוריסט אמריקאי הידוע בזכות דמויותיו ההומוריסטיות והאפלות. יצירתו המפורסמת ביותר היא משפחת אדמס. עבודותיו פורסמו בעיקר במגזין "הניו יורקר" והפכו לפופולריות ברחבי העולם דרך מגוון עיבודים. צ'ארלס אדמס נולד ב-7 בינואר 1912 בעיר וסטפילד, ניו ג'רזי. הוא היה בנם היחיד של גרייס מ. ספיר וצ'ארלס ה. אדמס, סוחר פסנתרים. אדמס היה ילד מחויך ואהוב על חבריו ובני משפחתו. הוא גילה עניין באמנות מגיל צעיר, ונהג לצייר דמויות אפלות בסגנון הייחודי לו כבר בילדותו. את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת קולגייט, ולאחר מכן למד באוניברסיטת פנסילבניה ובבית הספר לאמנות גרנד סנטרל בניו יורק בשנת 1932, אדמס מכר את הסקיצה הראשונה שלו למגזין "הניו יורקר", ולאחר מכן הפך לאחד הקריקטוריסטים הבולטים במגזין. הקריקטורות שלו, שהצטיינו בהומור שחור ומקברי, זכו להצלחה רבה. דמויות משפחת אדמס, שנוצרו במקור כקריקטורות בלתי קשורות, הפכו לסמל תרבותי והיו לבסיס לסדרת טלוויזיה פופולרית בשנת 1964. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת אדמס במרכז הצילום של חיל האותות בניו יורק, שם עשה סרטי אימון מונפשים עבור צבא ארצות הברית. הוא צייר יותר מ-1,300 קריקטורות במהלך חייו. מעבר לדפי הניו יורקר, הקריקטורות שלו הופיעו ב- Colier's ו- TV Guide, וכן בספרים, לוחות שנה וסחורה אחרת. הוא נכנס להיכל התהילה של ניו ג'רזי בשנת 2020. אדמס היה ידוע בחייו האישיים הסוערים ובמערכות יחסים רבות. הוא נישא שלוש פעמים, וידוע בכך שלא רצה ילדים. אשתו הראשונה, ברברה דאי, התגרשה ממנו לאחר שמונה שנים בשל חוסר רצונו להיות אב. למרות חייו האישיים המורכבים, הוא המשיך ליצור ולהשפיע על תרבות הפופ האמריקאית. הוא מת ב-29 בספטמבר 1988, בגיל 76, בבית החולים ובמרכז הבריאות של סנט קלייר בעיר ניו יורק, לאחר שלקה בהתקף לב. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס אדמס בוויקישיתוף צ'ארלס אדמס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Macabre Cartoonist Charles Addams Dies". Los Angeles Times. 30 בספטמבר 1988. אורכב מ-המקור ב-2015-09-14. {{cite news}}: (עזרה) Maslin, Janet (26 באוקטובר 2006). "In Search of the Dark Muse of a Master of the Macabre". The New York Times. p. E9. נבדק ב-26 באוקטובר 2006. {{cite news}}: (עזרה) Light Heart, Dark Humor: The Man Behind The Addams Family, Mental Floss, ‏2011-03-10 (באנגלית אמריקאית) MacCloskey, Ron. "Charles Addams". WestfieldNJ.com. ארכיון מ-19 בספטמבר 2008. נבדק ב-26 באוקטובר 2008. {{cite web}}: (עזרה) "David Levy; Producer Created Addams Family" (אורכב 02.10.2016 בארכיון Wayback Machine), Los Angeles Times, January 31, 2000 Kratz, Jessie (26 באוקטובר 2022). "Private Charles Samuel Addams: Creator of the Addams Family". Pieces of History. U.S. National Archives. נבדק ב-17 בינואר 2024. {{cite web}}: (עזרה) Kadosh, Matt (7 באוגוסט 2020). "Westfield's Dr. Virginia Apgar, Charles Addams Make NJ Hall of Fame". TAPinto. נבדק ב-7 באוגוסט 2020. {{cite web}}: (עזרה) Pace, Eric (30 בספטמבר 1988). "Charles Addams Dead at 76; Found Humor in the Macabre". The New York Times. נבדק ב-11 באוקטובר 2009. {{cite news}}: (עזרה)
מבצע אנטון

מבצע אנטון היה הכיבוש הצבאי של צרפת של וישי שבוצע על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית ב-11 נובמבר 1942. הדבר סימן את סוף עצמאותו של משטר וישי ואת פירוק צבאו (צבא שביתת הנשק המוגבל מאוד), אך הוא המשיך את קיומו כממשלת בובות בצרפת הכבושה. אחת הפעולות האחרונות של הכוחות המזוינים של וישי לפני פירוקם הייתה הטבעת אוניות הצי הצרפתי בטולון למניעת נפילתן לידי מדינות הציר. תוכנית גרמנית לכיבוש צרפת של וישי גובשה בדצמבר 1940 תחת שם הקוד מבצע אטילה (על שם אטילה ההוני). הייתה זו תוכנית לכיבוש צרפת של וישי על ידי צבא גרמניה הנאצית. המבצע נוסח כהוראת מלחמה מס. 19 ונחתם על ידי היטלר ב-10 בדצמבר 1940. התוכנית נועדה למקרה שהצרפתים יצטרפו מחדש לבעלות הברית או של איום מצד בעלות הברית על דרום צרפת. היבט חשוב בפקודה היה לכידת הצי הצרפתי ומניעת עריקתו לצד בעלות הברית. מבצע אנטון היה עדכון למבצע אטילה המקורי וכלל מעורבות של הצבא המלכותי האיטלקי. עבור אדולף היטלר, הרעיון להתיר את קיומה של צרפת כעצמאית היה לכאורה האמצעי המעשי היחיד לשלול את השימוש במחוזות צרפת מעבר לים מבעלות הברית. עם זאת, תחילת מבצע לפיד ב-8 בנובמבר 1942, שללה את הסיבה הזו, במיוחד מאחר שהתברר כי לממשלת וישי אין רצון פוליטי או אמצעים מעשיים למנוע את כניעתן של המחוזות שמעבר לים לכיבוש בעלות הברית. יתרה מכך, היטלר ידע שהוא לא יכול להסתכן באגף החשוף של צרפת בים התיכון. לאחר שיחה עם ראש ממשלת צרפת פייר לאוואל, היטלר נתן פקודות לכבוש את קורסיקה ב-11 בנובמבר ואת צרפת של וישי למחרת. ב-10 בנובמבר 1942, כוחות הציר השלימו הכנותיהם לביצוע מבצע אנטון. הארמייה הראשונה התקדמה מחוף האוקיינוס האטלנטי, במקביל לגבול ספרד, ואילו הארמייה השביעית התקדמה ממרכז צרפת לעבר וישי וטולון, בפיקודו של הגנרל יוהנס בלסקוביץ. הארמייה האיטלקית הרביעית כבשה את הריביירה הצרפתית ודיוויזיה איטלקית אחרת נחתה באי קורסיקה. עד ערב ה-11 בנובמבר הגיעו טנקים גרמניים לחוף הים התיכון. הגרמנים תכננו את מבצע "לילה" כחלק מהטבעת אוניות הצי הצרפתי בטולון כדי להשתלט על כל הצי הצרפתי שם. מפקדי הצי הצרפתי הצליחו לעכב את הגרמנים במשא ומתן מספיק זמן כדי להטביע 77 כלי שיט ב-27 בנובמבר, לפני שהגרמנים הספיקו לתפוס אותן. למרות אכזבת מטה המלחמה הימית הגרמני, היטלר סבר שחיסול הצי הצרפתי במהלך מבצע אנטון היה מוצלח שכן השמדת הצי מנע שימוש בו על ידי שארל דה גול וצי צרפת החופשית. צרפת של וישי לא התנגדה לכיבוש, והסתפקה בשידור רדיו שטען להפרת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת של 1940 . ממשלת גרמניה טענה מנגד כי הצרפתים הם שהפרו תחילה את שביתת הנשק בכך שלא עמדו באופן נחוש מול נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה. צבא צרפת של וישי, בן 50,000 איש, תפס עמדות הגנה סביב טולון, אך נכנע בקלות לנאצים. למרות שהפך לממשלת בובות, המשיך משטר וישי להפעיל סמכות אזרחית נומינלית על כל צרפת המטרופוליטנית מלבד אלזס-לורן, כפי שעשה מאז 1940. אזור הכיבוש האיטלקי בוטל בעקבות נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה ובקשתה של ממשלת איטליה לשביתת נשק לאחר מכן ב-1943. צרפת נותרה תחת כיבוש גרמני עד פלישת בעלות הברית ושחרורם מהכיבוש הגרמני ב-1944. הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה הכיבוש האיטלקי בצרפת  כוחות של צבא איטליה הפשיסטי כובשים את החוף הצרפתי ב-3 בדצמבר 1942, סרטון באתר יוטיוב
אריאל אדרי (מנכ"ל)

אריאל אדרי הוא מנכ"ל ערוץ עכשיו 14. לאחר עזיבתו של איתי וולמן את הערוץ בפברואר 2023, אדרי מונה למנכ"ל הערוץ. בנוסף, אדרי מנהל את דיגיטל 14, ואת מגזין 14. מיכאל אדרי, אחיו של אריאל, הוא סמנכ"ל ערוץ עכשיו 14. אדרי התחיל את דרכו בתור פעיל במטה השטח של בנט בפריימריז לראשות הבית היהודי ובהמשך התקדם להיות נהגו ועוזרו הצמוד של נפתלי בנט. בהמשך שימש כעוזרו וכיועצו של נפתלי בנט לענייני דת בממשלת ישראל השלושים ושלוש, אך פוטר או התפטר לאחר תקופה קצרה. אדרי הצטרף לערוץ עכשיו 14 בשנת 2021, בתור מנהל תפעול ראשי ומפיק טלוויזיה. לאחר עזיבתו של איתי וולמן את הערוץ בפברואר 2023, אדרי קודם והוא משמש כמנכ"ל הערוץ. אדרי מנהל אורח חיים דתי. אריאל אדרי, ברשת החברתית פייסבוק אריאל אדרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כפיר אדר, חילופים בערוץ 14: המנכ"ל איתי וולמן מסיים את תפקידו, באתר אייס, 5 בפברואר 2023 תומר ניר, ‏זעזועים בלשכת בנט: אריאל אדרי פוטר, באתר "סרוגים", 4 בדצמבר 2013
הלגיון החמישי אלאודה

הלגיון החמישי אלאודה (בלטינית: Legio V Alaudae), שמוזכר לפעמים גם בשם "הלגיון החמישי גאליקה", היה לגיון רומאי, שהוקם בשנת 52 לפנה"ס על ידי הגנרל גאיוס יוליוס קיסר. הוא הוצב בגאליה הטרנס-אלפינית כדי להילחם בצבאות ורצ'ינגטוריקס מלך גאליה, והיה הלגיון הרומי הראשון שהכיל לוחמים שאינם אזרחים רומאים. ישנה מחלוקת בקרב החוקרים האם הלגיון הושמד במהלך המרד הבטאווי בשנת 70 לספירה, או במהלך הקרב הראשון בטאפה (86 לספירה). Legio V Alaudae - Livius, www.livius.org Bibliographie, Éditions Complexe, 1992-07-01, עמ' 138–139
חואניטו

האם התכוונתם ל... חואניטו (1954) – כינויו של חואן גומס גונסאלס (1954–1992), כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ חואניטו (1976) – כינויו של חואן גוטיירס מורנו (יליד 1976), כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם
הגביע הצ'כוסלובקי

הגביע הצ'כוסלובקי (בצ'כית: Československý pohár;בסלובקית: Česko-slovenský pohár vo futbale) היה טורניר גביע נוקאאוט של ההתאחדות הכדורגל הצ'כוסלובקית שנערך בין השנים 1960 ועד ל-1993, כאשר צ'כיה וסלובקיה היו חלק מהגוש הצ'כוסלובקי. מקורות ותחילת טורניר בצ'כוסלובקיה מקורם בטורנירים לא רשמיים ששוחקו בעונות: 1950/1951, 1951/1952, 1955 ו-1959/1960. הגביע שוחק כגביע יחיד בצ'כוסלובקיה עד 1968/1969. החל מעונת 1969/1970 ועד עונת 1992/1993, הגביע שוחק בין הזוכות בגביע האזורי הצ'כי (Český pohár) לבין הזוכה בגביע האזורי הסלובקי (Slovenský pohár), שבעצם היוו את "חצי-הגמר" הרשמי לגמר האמיתי שהוא גמר הגביע הצ'כוסלובקי. כיום הגביע הצ'כי המודרני והגביע הסלובקי הם ממשיכי דרכו של הגביע הצ'כוסלובקי. ספרטה פראג ודוקלה פראג היו המועדונים המצליחים ביותר בגביע זה, כאשר כל אחד מחזיקה ב-8 גביעים צ'כוסלובקים. בסך הכל הניפו קבוצות צ'כיות את הגביע 20 פעמים, וקבוצות סלובקיות 13 פעמים. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל של סרביה ומונטנגרו באותה העונה והשלימה דאבל מקומי צ'כיה צ'כיה ← הגביע הצ'כי (החל משנת 1993) סלובקיה סלובקיה ← הגביע הסלובקי (החל משנת 1993) ליגת העל הצ'כוסלובקית הסופר קאפ הצ'כוסלובקי התאחדות הכדורגל הצ'כוסלובקית כל תוצאות גמרי הגביע, אתר RSSSF