מרי דלאני

מרי דלאני (באנגלית: Mary Delany ‏: 14 במאי 1700 – 15 באפריל 1788) הייתה אמנית בריטית, הידועה בציור הבוטני שלה ובעבודות רקמה. דלאני נחשבת לדמות חשובה בדור הראשון של מעגל הבלוסטוקינג. כתביה האוטוביוגרפיים והתכתובת העשירה שניהלה עם בני ובנות זמנה פורסמו לאחר מותה. היא פיתחה אומנות המבוססת על "פסיפס" של גזרי נייר, וחלק מעבודות הנייר שלה מוצג כיום במוזיאון הבריטי. מרי דלאני נולדה בקולסטון, וילטשייר, בתו של קולונל ברנרד גרנוויל מנישואיו למרי ווסטקומב, תומכים שמרנים הנאמנים לכתר בית סטיוארט. היא הייתה אחייניתו של ג'ורג' גרנוויל, הברון הראשון לנסדאון, אחיו של אביה. כשמרי הייתה צעירה, הוריה העבירו את המשפחה ללונדון. מרי יצרה קשר הדוק עם חצר המלכות כאשר נשלחה לגור עם דודתה, ליידי סטנלי, שהייתה חשוכת ילדים - הכוונה הייתה שבסופו של דבר היא תהפוך לעוזרת כבוד בבית המלכות. בעודה חיה עם ליידי סטנלי, למדה מרי "אנגלית, צרפתית, היסטוריה, מוזיקה, עבודת רקמה וריקודים". היא באה במגע עם גאורג פרידריך הנדל, והאזינה למוזיקה שהלחין; במשך כל חייה הייתה חברה אישית קרובה ותומכת נאמנה של המלחין. תקוותיה של מרי לעבוד עבור המלכה נגוזו עם מותה של המלכה אן ב-1714, שהוביל לשינוי בשלטון. בני הזוג גרנוויל עברו לאחוזה בקלנד בגלוסטרשייר, שם התבודדו מהחברה האנגלית. עם זאת, מרי הצליחה להמשיך את תהליך השכלתה ואת העיסוק שלה בחיתוכי נייר, שהתפתח בגיל צעיר. לקראת סוף 1717 הוזמנה מרי להתארח אצל דודה, לורד לנסדאון, בווילטשייר. היא הוצגה בפני אלכסנדר פנדרבס במהלך שהות זו, ועד מהרה התברר שלמשפחתה יש עניין בנישואים בין השניים. פנדרבס היה חבר פרלמנט מטעם לאונסטון. בעת חתונתם הוא היה בן 60, בעוד מרי הייתה בת 17. בפברואר 1718 היא נישאה לו בחוסר אושר, נישואים שנגרמו כתוצאה מהתלות הכלכלית של הוריה בלורד לנסדאון, ותקוותו של לורד לנסדאון לזכות בהשפעה פוליטית. בני הזוג פנדרבס יצאו לטירת רוסקרו ליד פלמות' במערב קורנוול באפריל. עקב מחלת בעלה, בשנת 1721, הם עברו ללונדון. בשנת 1725, מר פנדרבס מת בפתאומיות בשנתו. הוא לא שינה את צוואתו לאחר נישואיו, ולכן גברת פנדרבס לא ירשה את מה שנותר מעיזבונו. למרות המחסור במשאבים, האלמנות סיפקה הזדמנויות חדשות למרי. אלמנות, בניגוד לנשים לא נשואות, יכלו לנוע בחופשיות בחברה, ולראשונה בחייה, היא הצליחה לעסוק בתחומי העניין שלה ללא פיקוח של אף גבר. מכיוון שלא היה לה בית משלה, לאחר מותו של בעלה הראשון בילתה גברת פנדרבס זמן רב עם קרובי משפחה וחברים שונים. חברתה העשירה, הדוכסית מפורטלנד, כללה את מרי ב"כוורת" האמנותית והמדעית שלה, שם פגשה את ג'וזף בנקס, הבוטנאי, והיא ביקרה בביתו כדי לראות דוגמאות וציורים ממסעותיו עם קפטן קוק. היא גידלה צמחים, ציירה ויצרה בעבודת רקמה דמויות של הצמחים האקזוטיים הללו. היא עברה לאירלנד, שם הכירה את ד"ר פטריק דלאני, איש דת אירי שהיה נשוי לאלמנה עשירה. רק בשנת 1743, שנתיים לאחר מותה של אשתו הראשונה, בנסיעה ללונדון ד"ר דלאני הציע נישואים לגברת פנדרבס, למורת רוחה של אביה. הם נישאו ביוני 1743. בני הזוג דלאני עברו לשנה בלונדון לפני שחזרו לדבלין, שם היה לד"ר דלאני בית. במהלך שנתם הראשונה בבית, מונה פטריק לדיקאן של דאון. גם הבעל וגם האישה התעניינו מאוד בבוטניקה ובגינון. לאחר עשרים וחמש שנות נישואים, שאת רובם בילה באירלנד, מת ד"ר דלאני בבאת', אנגליה, ב-6 במאי 1768 בגיל שמונים וארבע. מרי דלאני, שהייתה בת שישים ושמונה, מצאה את עצמה שוב אלמנה. בתור אלמנה, מרי דלאני בילתה בביתה של חברתה הקרובה, מרגרט בנטינק, דוכסית האלמנה מפורטלנד. השתיים חלקו עניין בבוטניקה, ולעיתים קרובות יצאו לחפש דגימות ספציפיות. במהלך שהותה התכופה בבולסטרוד התוודעה מרי לשני בוטנאים ידועים באותה תקופה: ג'וזף בנקס ודניאל סולנדר. מגע זה עם הבוטנאים עודד את התעניינותה של מרי בבוטניקה ופיתח את הידע שעליו מבוססים רבים מגזרי נייר שלה. מרי דאלני נפטרה ב-15 באפריל 1788. ישנה אנדרטה להנצחתה בכנסיית סנט ג'יימס, פיקדילי. מדיה וקבצים בנושא מרי דלאני בוויקישיתוף Phaidon Editors (2019). Great women artists. Phaidon Press. p. 117 Dewes, Simon. Mrs. Delany (London: Rich & Cowan, Ltd, 1989). Hayden, Ruth. Mrs Delany: her life and her flowers (London: British Museum Pubs. Ltd., 1980). Hunter, Clare (2019). Threads of life : a history of the world through the eye of a needle. London: Sceptre (Hodder & Stoughton). pp. 215–219. Nick Kingsley, Landed families of Britain and Ireland: (147) Annesley of Castlewellan, Mount Panther and Donard Lodge, Earls Annesley, Landed families of Britain and Ireland, ‏2014-11-13 Paston, George. Mrs. Delany (Mary Granville): a memoir, 1700–1788 (Edinburgh: G. Richards, 1900) p. 191.