מיעוט רבים שניים

מיעוט רבים שניים הוא כלל שמרבים להשתמש בו פרשני המקרא והתלמוד, ופשוטו: במקום שנקט הטקסט לשון רבים – היחידה הקטנה ביותר של לשון הרבים היא: שניים. הכלל איננו מופיע כלשונו המדויק בתלמוד ובמדרשים, אך תוכנו והוראתו קיימים בשניהם, ורמז לכלל זה ניתן למצוא במקרא. בית המשפט הישראלי נעזר גם הוא בכלל. ספר שמואל ב', פרק א', פסוקים א'–ב' נאמר: "וַיְהִי, אַחֲרֵי מוֹת שָׁאוּל, וְדָוִד שָׁב, מֵהַכּוֹת אֶת-הָעֲמָלֵק; וַיֵּשֶׁב דָּוִד בְּצִקְלָג, יָמִים שְׁנָיִם. וַיְהִי בַּיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי... " יונתן שגיב העיר על הפסוק, שהוא "היחידי בכל המקרא שניתן ללמוד ממנו ש'יָמִים' הם היחידה המינימלית". תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף י"א, עמוד א' "ויהי לתקופות הימים מיעוט תקופות שתים ומיעוט ימים שנים" - אותה משמעות וביטוי דומה, שאינו כוללני: במקום "רבים" נוקט התלמוד בפריט עצמו: ימים או שנים. תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות, פרק א' "כמה כוכבים יצאו ויהא לילה? רבי פינחס בשם רבי אבא בר פפא: כוכב אחד ודאי יום. שנים ספק לילה. שלשה ודאי לילה. שני ספק?! והכתיב 'עד צאת הכוכבים' אלא מיעוט כוכבים שנים. קדמיא לא מתחשב [אין התנא מונה הראשון]" אבן עזרא כותב בפירושו לפסוק ספר ויקרא, פרק ה', פסוק כ"ד: "אוֹ מִכֹּל אֲשֶׁר-יִשָּׁבַע עָלָיו לַשֶּׁקֶר וְשִׁלַּם אֹתוֹ בְּרֹאשׁוֹ וַחֲמִשִׁתָיו יֹסֵף עָלָיו לַאֲשֶׁר הוּא לוֹ יִתְּנֶנּוּ בְּיוֹם אַשְׁמָתוֹ" - וחמשתיו - מיעוט רבים שנים והנה הם שתי חמישיות ועוד אפרשנו" בתלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ד, עמוד א' דנים חז"ל בפסוק בבמדבר: "וישאהו במוט בשניים". "ממשמע שנאמר 'במוט' איני יודע שבשנים? שהרי נושאים במוט רק בשנים. מה אם כן תלמוד לומר "בשנים" — בשני מוטות, שנשאוהו ארבעה אנשים" ואומר על כך בעל ה"משכיל לדוד": "דר"ל אינו יודע שבשנים אנשים? ולאו ממשמעות דמוט אלא מ'וישאוהו' קא דריש שהוא לשון רבים ומיעוט רבים שנים". תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ס"ב, עמוד ב' "תנו רבנן [שנו חכמים]: נאמר: "ייקח שני שעירי עזים" (ויקרא טז, ה), מיעוט "שעירי" — שנים, שכן מיעוט לשון רבים שלא נתפרש מניינה הריהי שנים. אם כן מה תלמוד לומר: "שני" — ללמד שיהיו שניהן שוים". את הכלל מביא הרב עדין שטיינזלץ שמפרש את הטקסט התלמודי. גם הרמב"ם נעזר בכלל זה, על אף שהביא אותו במקור בערבית בעיתון הצופה, מאי 1969, במדור "תצפית" התפרסמה כתבה בשם: "ניב המדרשייה" - שמו של כתב עת חדש שיוצא וכולל פרקי ספרות. אבל בגיליון פורסם רק סיפור אחד, מתלונן העיתון, והמדור אינו מצדיק את השימוש בלשון רבים (פרקי) - "והרי מיעוט רבים - שניים" בעיתון מעריב, אוגוסט 1972, מסופר על השוודים שדווחו שיש בארצם 600 פליטים, מתוכם ישראלים. כאשר נשאלו כמה "פליטים" הגיעו מישראל, השיבו: שניים. "ומדוע 'פליטים', בלשון רבים? כי מיעוט רבים שניים" יהודה ברנדס כותב בספרו על ברכת המזון: "בשני הפסוקים מדובר על יחיד הפונה לרבים, ומיעוט רבים שניים". גד בן־עמי צרפתי, "עוללות מן האפיגרפיה העברית", לשוננו, כר' נ"ה, (תשנ"א) עמ' 43–53, בהערה מס' 4: "נעיר דרך אגב כי רגילים לראות את האמרה 'מיעוט רבים שניים' כמאמר תלמודי, אבל אין היא נמצאת בספרות התלמוד" תורה שבעל פה : הרצאות בכינוס הארצי השני לתורה שבעל פה, בעריכת הרב י"ל הכהן מימון (פישמן), מוסד הרב קוק, תש"ך, ראו עמ' 198: "ואמרו מיעוט רבים שנים " [...] כאילו הוא נמצא בתלמוד בבלי וירושלמי ובמדרשות ההלכה. לאמתו של דבר הוא אינו נמצא במקורות התנאים והאמוראים" החלטה בתיק רע"פ 248/04 : "הרשעתם של המבקשים התבססה על הכלל לפיו מיעוט רבים הם שניים" "בין משנה למדרש; קריאה בספרות התנאים" האוניברסיטה הפתוחה אבן עזרא על ויקרא ה', כ"ד - ספריא ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק כ"ג דוד פארדו, שחיבר פירוש על רש"י בשם "משכיל לדוד". חי במאה ה-18 בוונציה ראו גד בן־עמי צרפתי, "עוללות מן האפיגרפיה העברית... (ראו לעיל) : "זהו באמת לשון הרמב"ם בפירוש המשנה נגעים ו, א " "תצפית", הצופה, 26 במאי 1969 "מיעוט רבים - שניים..." מעריב, 16 ביוני 1971 יהודה ברנדס, מדע תורתך - ברכות, תבונות, 2020, ע' 277