הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1872

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1872 היו מערכת הבחירות הנשיאותית ה-22 בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 5 בנובמבר 1872. הנשיא היוצא יוליסס ס. גרנט נבחר בקלות לכהונה שנייה יחד עם הסנאטור הנרי וילסון ממסצ'וסטס. היבחרו מחדש של גרנט התרחשה למרות פיצול במפלגה הרפובליקנית שגרם לרפובליקנים ליברליים לבחור בהוראס גרילי. המפלגה הדמוקרטית תמכה במועמדים הרפובליקנים הליברליים באותה שנה. ב-29 בנובמבר 1872, אחרי ספירת הקולות אבל לפני התכנסות חבר האלקטורים, מת גרילי. כתוצאה מכך, אלקטורים שהיו צריכים לבחור בגרילי הצביעו לארבעה מועמדים שונים לנשיאות ולשמונה מועמדים שונים לתפקיד סגן הנשיא. גרילי קיבל 3 קולות בחבר האלקטורים לאחר מותו, אך הקונגרס פסל אותם. אלו הבחירות היחידות בהיסטוריה של ארצות הברית שבהן מועמד מת במהלך מערכת הבחירות. יוליסס ס. גרנט, נשיא ארצות הברית מאוהיו הנשיא גרנט נבחר פה אחד לכהונה שנייה על ידי 752 הצירים בוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1872. סגן הנשיא סקיילר קולפקס, לעומתו, הפסיד במירוץ לכהונה שנייה, בגלל קבלת מניות בחברת רכבת ובנייה. אלו שמאסו מהשחיתות בממשל גרנט, פרשו והקימו את המפלגה הרפובליקנית הליברלית. הוראס גרילי, חבר קונגרס לשעבר מניו יורק צ'ארלס אדמס, חבר קונגרס לשעבר ממסצ'וסטס בנג'מין בראון, מושל מיזורי סלמון צ'ייס, שופט בבית המשפט העליון מאוהיו דייוויד דייוויס, עוזר שופט מאילינוי לימן טראמבל, סנאטור מאילינוי קבוצה של רפובליקנים התפצלה מהמפלגה כדי ליצור את המפלגה הרפובליקנית הליברלית. בוועידה הלאומית היחידה של המפלגה, שהתרחשה בסינסינטי, עורך ה"ניו יורק טריביון", הוראס גרילי, נבחר להיות המועמד לנשיאות בסיבוב השישי, כשהוא מנצח את צ'ארלס אדמס. מושל מיזורי, בנג'מין בראון, נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא בסיבוב השני. המצע הליברלי קרא לסיום השנאה ממלחמת האזרחים ולסיום תקופת השיקום, דרש רפורמה במנהל האזרחי כדי למנוע שחיתות, וקרא להגבלת המכסים. הוראס גרילי, חבר קונגרס לשעבר מניו יורק ג'רמיה בלאק, מזכיר המדינה לשעבר מפנסילבניה תומאס בייארד, סנאטור מדלאוור ויליאם גרוסבאק, חבר קונגרס לשעבר מאוהיו בגלל רצונם החזק לנצח את יוליסס גרנט, המפלגה הדמוקרטית החליטה אף היא לתמוך בגרילי ובבראון ותמכו במצע שלהם. גרילי קיבל 686 מ-724 צירים, ואילו בראון קיבל 713. התמיכה במצע הליברלי פירושה שהדמוקרטים דחו את התנגדותם לשיקום משנת 1868. הם הבינו שכדי לנצח עליהם להסתכל קדימה, ולא להתרכז במלחמת האזרחים. כמו כן, הם הבינו שאם הם לא יתמכו בגרילי, הם יפצלו את הקולות שמתנגדים לגרנט. אך המוניטין של גרילי כמתנגד חריף למפלגה הדמוקרטית, לעקרונות שלה, למנהיגות שלה ולפעילים בה לא נתנה לו תמיכה גדולה בתוך המפלגה. הוועידה, שנמשכה רק 9 שעות במשך יומיים, הייתה הוועידה הקצרה ביותר בהיסטוריה. ויקטוריה וודהול הייתה האישה הראשונה שניסתה להיבחר לנשיאות, כשהיא התמודדה מטעם מפלגת הזכויות השוות. המועמד לסגנות הנשיאות מטעם המפלגה היה פרדריק דאגלס, עבד לשעבר. וודהול לא יכלה להיבחר לנשיא ביום שמונתה להיות מועמדת - לא בגלל מינה, אלא בגלל גילה. היא לא הייתה בת 35 (הגיל המינימלי בו ניתן להיבחר לנשיא) עד ל-23 בספטמבר ב-1873. ממשלו של גרנט ותומכיו הרדיקלים הואשמו בשחיתות, והרפובליקנים הליברלים דרשו רפורמה במנהל האזרחי וסיום לתקופת השיקום, כולל נסיגה של הכוחות הפדרליים מהדרום. גם הרפובליקנים הליברלים וגם הדמוקרטים התאכזבו ממועמדם, גרילי. היה לו מעט ניסיון פוליטי ומכיוון שהיה עורך עיתון, הוא נתן ליריביו כלים לתקוף אותו. יחד עם זיכרונותיו ממלחמת האזרחים, את גרנט לא היה אפשר לתקוף. לגרנט גם היה תקציב גדול למסע הבחירות שלו, בזכות תמיכה מהאליטה הכלכלית. בנג'מין בראון, המועמד הרפובליקני-ליברלי לסגנות הנשיאות, הותקף בגלל היותו שיכור. בבחירות אלו, הקריאה למתן זכות הצבעה לנשים הפכה נפוצה. בנוסף למועמדותה של ויקטוריה וודהול, כמה סופרג'יסטיות ניסו להצביע ונקנסו. וודהול בעצמה נכנסה לכלא ביום הבחירות בגלל חוסר צניעות. גרנט הצליח לנצח את גרילי בקלות עם 56% מהקולות לעומת 44%. גרנט זכה ב-286 אלקטורים לעומת 66 לגרילי - אבל גרילי מת ב-29 בנובמבר, 24 ימים אחרי הבחירות ובטרם הצבעת חבר האלקטורים. גרילי זכה במדינות טקסס, מיזורי, קנטקי, טנסי, ג'ורג'יה ומרילנד. 63 מתוך 66 האלקטורים של גרילי העבירו את תמיכתם אל דמוקרטים אחרים. כשהאלקטורים התכנסו, נעשו כמה ערעורים על תוצאות הבחירות. בניגוד לבחירות הבאות, הערעורים לא השפיעו על התוצאות. הקולות מארקנסו ולואיזיאנה, שהצביעו לגרנט, נדחו בשל אי סדרים. הקולות של השלושה אלקטורים מג'ורג'יה שבחרו בגרילי לא נספרו ונפסלו על ידי הקונגרס בגלל מותו של גרילי. הקולות שהם נתנו לבראון לא הושפעו מכך. הועלו מחאות נגד האלקטורים של טקסס ומיסיסיפי. הקולות נספרו בסופו של דבר. זאת הייתה הפעם האחרונה שאלבמה ומיסיסיפי בחרו ברפובליקני עד 1964. ארקנסו לא תמכה ברפובליקני עד 1972. קמפיין בסן פרנסיסקו, במסגרת מערכת בחירות זו מתואר בציניות בספרו של ז'ול ורן, מסביב לעולם בשמונים יום. מדיה וקבצים בנושא הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1872 בוויקישיתוף הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1872, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)