laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישו הצהוב

ישו הצהוב (בצרפתית: Le Christ jaune) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר הצרפתי פול גוגן משנת 1889. ביחד עם הציור ישו הירוק (1889), נחשבת יצירה זו כאחת מיצירות המפתח של הסימבוליזם בציור. את שני הציורים צייר גוגן בפונט אוון, בעת ששהה שם למשך תקופה קצרה. "ישו הצהוב" מתאר מצב היפותטי בו מתרחשת צליבת ישו בסוף המאה ה-19, בברטאן שבצפון צרפת, בעת ששלוש נשים חסודות מתאספות לתפילה. הוא נעזר בקווים חזקים ועבים וכמעט ללא הצללה על מנת לתאר את הנשים. בציור נעשה שימוש בצבעי הסתיו, כאשר הצבע הדומיננטי, שהוא גם צבעו של ישו, הוא הצהוב. שלוש הנשים המלוות את ישו הן שינוי מהנוסח הקבוע בציורי הברית החדשה, בה מוזכרות שתי נשים שליווהו, אימו מריה ומריה מגדלנה. הנשים עוטות לבוש השובר את השגרה הצהובה: אחת עוטה חלוק שחלקו כחול (שמימיות), ואלו השנייה עוטה חלוק שחלקו אדום (קורבן). בעוד שהכחול והאדום הם צבעים שניתן לקשרם לישו, הרי הצבע הצהוב החזק הוא צבע שאינו מקושר לישו כלל; מה עוד שכאמור, צבעי הציור מזוהים עם הסתיו, בעוד שישו נצלב בערב חג האביב. זהו צבע כובש ומוחצן, המשפיע על כלל היצירה והופך אותה לשונה באופן משמעותי מציורי ישו הקלאסיים. הצבע הצהוב הופך את הסצנה למסתורית וללא טבעית. הצלב עצמו נראה שקוף ודהוי, וכמעט מרחף. ציוריו הדתיים של גוגן, שצוירו לפני עזיבתו את צרפת ויציאתו לטאהיטי, מתארים מאבק בין האמונה הדתית הנוצרית לבין הצד הפרימיטיבי, הגופני והנהנתן. פניו של ישו שבציור הן פניו של גוגן עצמו, דבר העשוי להעיד על חווייתו כאדם הקרוע בין רצונותיו השונים ונמצא בין שניהם. מדיה וקבצים בנושא ישו הצהוב בוויקישיתוף
פוטין (מאכל)

פּוּטִין (מצרפתית: Poutine) הוא מאכל תפוחי אדמה, גבינה ורוטב שמוצאו בקוויבק. הפוטין הופיע לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בחבלים הכפריים של קוויבק ומקורו לוט בערפל. ישנם מספר אנשים הטוענים להמצאתו, אחת הגרסאות הפופולריות ביותר טוענת שהמאכל הומצא במקרה, בעת שפתיתי גבינה נשפכו מעל צלחת של צ'יפס חם של אחד הסועדים. לפי גרסה זו הרוטב התווסף מאוחר יותר על מנת לשמור את התבשיל חם לאורך זמן. גרסאות של פוטין נמכרות במסעדות של רשתות המזון המהיר בקנדה (מקדונלד'ס, ARBY'S, DQ ואחרות). גרסה של פוטין עם רוטב עגבניות במקום רוטב בשרי נקראת "פוטין איטלקי", בעוד שגרסה עם בטטות במקום תפוחי אדמה נקראת "פוטין נוסח קבנדיש". קיימת גרסה בה המאכל מוגש על פיצה ונקרא "פוטין פיצה". מדיה וקבצים בנושא פוטין בוויקישיתוף פוטין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתכון לפטין פיצה
אמא לילה

אמא לילה (אנגלית: Mother Night) הוא רומן מאת קורט וונגוט שפורסם לראשונה בשנת 1961. שם הספר נלקח מתוך "פאוסט" של גתה. ברומן מספר תועמלן נאצי וסוכן סמוי אמריקני על חוויותיו מתקופת מלחמת העולם השנייה ועל חייו לאחריה, עד שנתפס והובא למשפט בישראל. הספר הוא האוטוביוגרפיה הבדיונית של הווארד ד. קמפבל הבן, תועמלן נאצי ממוצא אמריקאי היושב בכלא הישראלי ומחכה למשפטו, ששימש, לטענתו, מרגל אמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה. אף שקמפבל מביע בוז עמוק לנאצים, הוא עצמו לא מתעלם מהעובדה שביצע את תפקידו כתועמלן בצורה טובה מכפי שהיה עליו לבצע. וונגוט עצמו מציין בהקדמה לספר כי "זהו הספר היחיד שלי שאני יודע את מוסר ההשכל שלו", ומוסר ההשכל הוא ש"אנחנו מה שאנחנו מעמידים פנים שאנחנו, לכן עלינו להיזהר במה שאנחנו מעמידים פנים שאנחנו". העלילה רצופה העמדות פנים, ובראשן זו של קמפבל, שהתחזה לנאצי נלהב בעודו פועל לטובת ארצות הברית. הספר מציג את הנאציזם האמריקני שדוכא באמריקה בשנות המלחמה לעומת הפטריוטיות האמריקנית של קמפבל, שגרמה לו דווקא לטפח את התדמית הנאצית שלו. הביקורת על הנאציזם ברומן היא עצומה, את חלקם הוא מציג כטיפשים ואת האחרים כאנשים עלובים שבחרו להאמין לשקרים של עצמם תוך התעלמות מאמיתות ועובדות פשוטות. תפיסת העולם המנוגדת, האמריקנית-פטריוטית, אינה משובחת ברומן, והיא מיוצגת על ידי דמויות של קנאי פטריוט טיפש המנסה לחזור אל ימי נעוריו באמצעות פגיעה בקמפבל. דווקא הניהיליזם הוא תפיסת העולם שהרומן מקבל בסופו, כאשר למרות הסיכוי לזכות במשפט באמצעות מכתב המוכיח את חפותו, מחליט קמפבל להתאבד בתא הכלא. דמותו של קמפבל מופיעה גם ברומן "בית מטבחיים חמש" מאת וונגוט, כאשר קמפבל מנסה לגייס חיילים אמריקניים על מנת להילחם לטובת הגרמנים בחזית הרוסית. בסופו של הספר הוא מקבל חנינה כי מתברר במשפט שהיה סוכן אמריקאי סמוי ועם זאת, הוא בוחר להתאבד. "אמא לילה" הוסרט בשנת 1996 לסרט בכיכובו של ניק נולטה ובבימויו של קית' גורדון. קורט וונגוט בית מטבחיים חמש אמא לילה, באתר OCLC (באנגלית) הספר "אמא לילה", באתר "סימניה" מלחמת בני החושך, מעריב, 2 במאי 1980
פרדריק אנטון

פרדריק אנטון (בצרפתית: Frédéric Anton ‏; נולד ב-15 באוקטובר 1964, נאנסי) הוא שף צרפתי. מסעדתו "פרה קטלאן" (Pré Catelan) ברובע ה-16 של פריז זכתה אחרי 2007 בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום (בהם היא מחזיקה ברציפות נכון לשנת 2011). פרדריק אנטון נולד בנאנסי בחבל לורנה, וגדל לא רחוק משם בקונטרקסוויל Contrexéville במחוז ווז' שבאותו חבל ארץ. בתחילת הקריירה המקצועית שלו בשנת 1986 התחיל ללמוד במסעדה "לה פלמבאר" (Le Flambard) בניהול השף רובר בארדו בעיר ליל, אחר כך עבד עם השף ז'ראר בואייה במסעדת "שאטו דה קראייר" Château des Crayères בריימס. בין השנים 1988–1996 אנטון עבד אצל השף הנודע ז'ואל רובישון, בין השאר, במסעדה "שה ז'אמן" Chez Jamin ‏ (1991-1993) ואחר כך במסעדת "ז'ואל רובישון" ברחוב פואנקרה בפריז, עד שנת 1996 כשזו עבר לידי השף אלן דיקאס. בתקופת המעבר עבד כחצי שנה עם דיקאס. בשנת 1997 קבוצת "לנוטר" מסרה לו לניהול את המסעדה "פרֵה קאטֵלאן" (משמעות שמה - "האחו הקטלאני") שנוסדה על ידי הפאטיסייה גסטון לנוטר בשנת 1976. מסעדה זו הנמצאת בפביליון מרשים בסגנון נפוליאון השלישי, עם גן - טראסה מהיפים בפריז, ומצוידת גם בחדר אוכל בסגנון "בל אפוק" נמצאת בלב היער בולון בדרך סירן route de Suresnes. במקום זה הגיע פרדריק אנטון להישגים מרשימים שהוכתרו בשניים (1999) ואחר-כך בשלושה כוכבי מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. בתחום היינות אנטון נעזר בשרותי אוֹצֵר היין אוליבייה פוסייה, שזכה בשנת 2000 בתואר "הסומלייה הטוב בעולם". אמנותו הקולינרית מתאפיינת בפשטות הייצור, האומרת בין השאר "לא להשתמש ביותר מחמשה מרכיבים", בדייקנות ובהפקת ניחוחות מיוחדים. (עם צ'יהירו מאסוי, צילומים מאת ריצ'רד הוטון,) - אנטון - פרה קטלאן - המסעדה - הוצאת גלנה, גרנובל 2008 avec Chihiro Masui et Richard Haughton -Anton - Pre catelan - Restaurant . Ed Glenat Grenopble ISBN 978 2 723466950 2000 - תואר העובד הטוב ביותר של צרפת 2007 - שלשה כוכבים במדריך מישלן שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 105. פרדריק אנטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) www.restaurant-precatelan.com www.precatelanparis.com על פרדריק אנטון פרטים ב"דמויות-אייקון של הגסטרונומיה" מסעדת פרֵה קאטֵלאן במדריך השולחנות הגדולים בעולם
ריטה מיי בראון

ריטה מיי בראון (באנגלית: Rita Mae Brown, נולדה ב-28 בנובמבר 1944) היא סופרת, משוררת ואקטיביסטית פמיניסטית וביסקסואלית אמריקאית. היא ידועה בשל ספרה הראשון, הרומן רב המכר "סבך הפרי האדום" אשר יצא לאור 1973 והציג מערכות יחסים רומנטיות ומיניות בין נשים, באופן מפורש אשר לא היה מקובל באותה התקופה. בראון חוקרת ברבים מספריה מערכות יחסים ביסקסואליות, לסביות, והומוסקסואליות, וכן את מקומן של נשים בחברה בה מעמדן נחות. בראון היא גם כותבת ספרות בלשית ותסריטאית, והייתה אקטיביסטית בולטת בשנות ה-60 בתחומי פמיניזם וזכויות להט"ב. יש הסוברים כי השיר ריטה מיי של בוב דילן, אשר הוקלט במסגרת ההקלטות לאלבומו Desire (אולם לבסוף לא נכלל בו) מתייחס לריטה מיי בראון ומאבקיה למען חופש מיני עבור לסביות. בראון נולדה בהנובר שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא גדלה בפלורידה ומשנת 2004 היא מתגוררת באזור שרלוטסוויל שבוירג'יניה. במהלך שנות ה-60 למדה בראון באוניברסיטת פלורידה אך לא השלימה את לימודיה שם. היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק שם השלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואנגלית. בהמשך קיבלה תואר אקדמאי נוסף בסינמטוגרפיה מבית הספר לאומנות חזותית בניו יורק. בנוסף, היא בעלת תואר במדע המדינה מ"המכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון די. סי. בראון הייתה בת-זוגן של הטניסאית מרטינה נברטילובה, של השחקנית פני פלאג ושל הפוליטיקאית איליין נובל. את קריירת הכתיבה שלה החלה בראון בפרסום שני ספרי שירה אשר הראשון מביניהם יצא בשנת 1971. בשנת 1982 היא הייתה מועמדת לפרס אמי. בשנות ה-60 מיקדה בראון את פעילותה בפוליטיקה והפכה לאקטיביסטית בתנועות רבות, ביניהן התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה הפמיניסטית ותנועת ההתנגדות למלחמה. בנוסף, היא הייתה חברה בתנועה לשחרור הלהט"בי, סייעה בהקמת ארגון נוסף (Student Homophile League) ולקחה חלק במהומות סטונוול שנערכו בניו יורק. בראון עבדה בארגון נשים לאומי (NOW) בסוף שנות השישים כעורכת של עלון הארגון ובתפקידים נוספים. ב-1969 בטי פרידן, שהייתה נשיאת הארגון, פטרה אותה כחלק מההתנגדותה למעורבות הגוברת של לסביות בתנועה שהיא קראה לה "איום הלוונדר". בראון ואחרות ארגנו מפגן בכנס לסבי בו עלו לבמה מול 400 נשים לבושות חולצות עם הכיתוב איון הלוונדר והקריאו את מה שנחשב המניפסט הלסבי פמיניסטי הראשון (The Woman-Identified Woman). לבראון היה תפקיד חשוב במתקפה שערכה תנועת הפמיניזם הרדיקלי "איום הלוונדר" ("Lavender Menace") על הדרת הלסביות מארגוני נשים. בתחילת שנות ה-70 הייתה בראון מהמייסדות של העיתון הלסבי-פמיניסטי "The Furies Collective" בה השתתפה גם ג'ואן אי ביירן. האג'נדה שלו הייתה שהטרוסקסואליות היא המקור לכל תהליכי הדיכוי. The Hand That Cradles the Rock (1971) Songs to a Handsome Woman (1973) Mary Pickford: A Life on Film (1997) The Woman Who Loved Elvis (1993) (TV) Rich Men, Single Women (1990) (TV) Me and Rubyfruit (1989) My Two Loves (1986) The Long Hot Summer (1985) The Slumber Party Massacre (1982) I Love Liberty (1982) אתר האינטרנט הרשמי של ריטה מיי בראון (באנגלית) ריאיון עם ריטה מיי בראון באתר Houston ריטה מי בראון, דף שער בספרייה הלאומית ריטה מיי בראון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ריטה מיי בראון, באתר AllMovie (באנגלית) ריטה מיי בראון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Bob Dylan Who's Who, www.expectingrain.com Bonnie Zimmerman, Editor, Lesbian Histories and Cultures: An Encyclopedia, כרך Vol. 1, Routledge, 1999, עמ' 134 Vicki L. Eaklor, Queer America: A GLBT History of the 20th Century, Greenwood, 2008, עמ' 145
טאגאלוג

טָגָלִית (ידועה גם כטאגאלוג; Tagalog) היא שפה אוסטרונזית המדוברת בפיליפינים על ידי כ-22 מיליון איש. היא קרובה לשפות אוסטרונזיות אחרות כאינדונזית, מלאית, ג'אווה וטטום. טגלית היא השפה הרשמית במחוזות קלבארזון ומימרופה, השפה העיקרית של המטרופולין של מנילה, בירת הפיליפינים, והיא הבסיס לשפה הלאומית והרשמית של הפיליפינים, הפיליפינית. טאגאלוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Philippine Census, 2000. Table 11. Household Population by Ethnicity, Sex and Region: 2000 ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיבור חדיש (תוכנית טלוויזיה)

דיבור חדיש הוא שמה של תוכנית טלוויזיה ישראלית מסוג מגזין תרבות, בהגשת השחקן והקומיקאי אסף הראל והסופרת והעיתונאית מירי חנוך. העונה הראשונה והיחידה של התוכנית שודרה ב-2010 בערוץ 8 ב-HOT ובהמשך ירדה מהשידור ולא חזרה לעונה נוספת. הרעיון לתוכנית הגיע ממנכ"ל ערוץ 8, אייל אופנהיים, שביקש ליצור תוכנית יומית בערוץ שתעסוק בתרבות. התוכנית מתבססת בעיקרה על אייטמים קצרים ומתחלפים, בדומה לתוכנית אחרת שיצר אופנהיים, "יציע העיתונות" בערוץ הספורט. האייטם הראשון עוסק בדרך כלל בנושא החם של אותו יום או אותה תקופה (כגון הצלחתה של המוזיקה המזרחית, ההומור העברי וגסיסתה של השפה העברית), פינות קבועות של אחד הפאנליסטים, ומסתיימת בריאיון מרכזי עם אורח, שעומד במרכז תשומת הלב; לעיתים קרובות מדובר בריאיון עם זמר, שגם מסיים את התוכנית בביצוע שיר. בין האורחים בעונה הראשונה היו אורי גוטליב, מיקי רוזנטל, יורם קניוק, גיל קופטש, אסי כהן, מוני מושונוב, רון קופמן, נתן זהבי, מילי אביטל; וכן זמרים כגון רונה קינן, תמר אייזנמן, יוני רכטר, אריאל זילבר, שי גבסו, משה פרץ, שלמה גרוניך ולהקת הבלקן ביט בוקס. מאיר ויזלטיר תמר גלבץ גל אוחובסקי ניסן שור אייל רוב יהודה ויזן רוגל אלפר איילה פנייבסקי דני דותן עומר גולדמן אדם אבולעפיה דיבור חדיש, אתר HOT יוני בינרט, ערב חדש, באתר nrg‏, 14 בינואר 2010
מיתולוגיה רומנית

המיתולוגיה הרומנית היא אוסף המיתוסים שרווחו בקרב הרומנים. מיתולוגיה רומנית היא אחד מענפי המיתולוגיה הנוצרית, ובמרכזה עומדים עיקרי הנצרות, לפי הגרסה הרומנית, בתוספת אגדות מקומיות מהתקופה הקדם-נוצרית ואגדות המשלבות בין הנצרות ובין המיתוסים המקומיים. את המיתוסים הרומנים אספו, עיבדו ופרסמו בצורה מסודרת המשורר וסילה אלכסנדרי, המספרים יון קריאנגה ופטרה איספירסקו. בתחום האיסוף הפולקלוריסטי התבלטו טודור פמפילה, ארתור גורוביי, סימאון מריאן, מרצ'ל אולינסקו. לפי המיתולוגיה הרומנית, לפני הופעת האדם ואפילו לפני הופעת האל, היו רק מים שכיסו את הכל וחושך. המים היו חסרי תנועה, אך במהלך הזמן התחילה להיווצר בהם אדווה קלה שיצרה מעגלים הולכים ומתרחבים. מעגלי האדווה החלו להתנגש ביניהם וליצור גלים מקציפים, והקצף החל להצטבר במקום אחד. אל הקצף הזה הגיעו, כנראה מעולם אחר (אולי העולם שמתחת), פרפר ותולעת. במהלך הזמן הפרפר השיל את צורתו והפך לעלם יפה שהאיר את החושך – זה היה האל. גם התולעת שינתה צורה והייתה לשטן, גם הוא בדמות אדם, כמו האל, אך ללא היכולת להאיר. תחילה חיו האל והשטן יחד ללא בעיות, אך השטן קרא לאל בתואר "אח", והאל לא הסכים לכך וקרא לשטן בתואר "לא אח". האל הפך עצמו ליונה, כדי לעוף במרומים, והשטן, בתגובה, יצר לעצמו שלושה זוגות כנפיים והתיישב במים באומרו לאל: "קח לך את השמיים ואני אקח את המים". פעם התלונן השטן בפני האל על כך שאין לו מקום יבש ומוצק לנוח עליו. האל ציווה על השטן שיצלול למעמקי המים ויביא משם, בשם האל, חופן של אדמה. לאחר שהשטן עשה כמצוותו (כשניסה לעשות זאת שלא בשם האל, נכשלו מעשיו), לקח האל את האדמה, שהביא השטן ויצר ממנה משטח די גדול למשכבם של האל והשטן. כשהשטן חשב שהאל ישן, ניסה לגלגל אותו מהאדמה לתוך המים, אך ככל שגלגל אותו התרחבה האדמה, כדי שהאל לא יפול לתוך המים. ניסיונות השטן לגלגל את האל לכיוונים האחרים הביאו לאותן תוצאות וכך התרחב השטח היבשתי לממדיו הנוכחיים. סמקה סטאטו פאלמה יאנה סנזיאנה קפקאון ספירידוש מדיה וקבצים בנושא מיתולוגיה רומנית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטפת כותנה

קטפת כותנה היא כלי עבודה חקלאי המבצע עבודה משולבת של קציר צמח הכותנה, הפרדת סיבי הכותנה מהצמח ודחיסת הכותנה המופרדת בצוברים המוכנים לשינוע למנפטה. הטיפול החקלאי בכותנה, ובעיקר שלב הקטיף וההפרדה של הכותנה מהצמח הבשל, נחשב מאז ומתמיד למייגע ועתיר עבודה ידנית ובלתי יעילה. הניסיון הראשון לפתח כלי עבודה מכני אשר יחליף את העבודה הידנית המייגעת הכרוכה בקטיף הכותנה, ובכך יגביר את היעילות הכלכלית והתפוקה, בוצע רק בשנת 1850. ניסיונות הפיתוח והמכניזציה של הענף נמשכו בקצב איטי, ככל הנראה כתוצאה מחוסר הכדאיות הכלכלית, שהושפע מן השימוש בכוח העבודה הזול שהועסק בענף במדינות דרום ארצות הברית. רק בשנת 1889 בוצעו ניסיונות נוספים, ובשנת 1905 נרשם הפטנט הראשון על קטפת כותנה הנגררת באמצעות סוס. מאמצי הפיתוח של אמצעי יצור מכניים בענף נמשכו בעצלתיים גם במשך עשרות השנים הבאות, והמכונות המודרניות הראשונות הוצגו רק בשנת 1943. כניסת המיכון לענף באופן נרחב ברוב החוות לגידול כותנה, החל רק בשנות ה-50 של המאה העשרים, ובשלב זה ביצעו הקטפות טיפול בשורה אחת בלבד שהייתה שוות ערך לחיסכון בהעסקת כ-40 עובדים. בשנת 1980 הציגה חברת המיכון החקלאי ג'ון דיר את קטפת הכותנה הגדולה שלה שהייתה מסוגלת לקטוף 4 שורות במקביל. בשלב זה של ההתפתחות הטכנולוגית, גודל הקטפת היה רק שאלה של מחיר ונוחות תפעול, ובחוות הגדולות החלו להפעיל גם קטפות המסוגלות לטפל גם ב-6 שורות ויותר של צמחים במקביל. קיימים שני סוגים של קטפות כותנה מודרניות: קטפת חשיפה: מבצעת חיתוך של הצמח כולו, הפרדה של הכותנה מהצמח, כולל הוצאתה מתוך כדורים סגורים. לאחר ההפרדה מנופה פסולת הצמח לשדה ואילו הכותנה נצברת בתוך מכל איסוף באחורי המכונה. קטפת צירית: מבצעת תלישה של הכותנה מהצמח על ידי תנועה הפוכה של שני צירים המכוסים בעוקצים דוקרניים הסובבים בכיוונים מנוגדים, ולאחר מכן מושלכת הכותנה המופרדת למכל האיסוף באמצעות מאווררים. מדיה וקבצים בנושא קטפת כותנה בוויקישיתוף קטפת כותנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנורה מבטחים פנסיה וגמל

שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] מנורה מבטחים פנסיה וגמל (לשעבר מנורה מבטחים פנסיה ומבטחים קרנות פנסיה) מקבוצת מנורה מבטחים, היא החברה המנהלת הגדולה ביותר בישראל למוצרי פנסיה וקופת גמל. נכון ליום 31.12.2021, החברה מנהלת נכסים בסך של כ-218 מיליארד ש"ח. מנורה מבטחים פנסיה וגמל מנהלת את קרן הפנסיה הגדולה במדינה, מנורה מבטחים פנסיה (לשעבר "מבטחים החדשה"), שלה מעל 1,100,000 עמיתים וכן כ-60 מסלולי קופות גמל, לרבות קופת גמל להשקעה וקרנות השתלמות. נכון לסוף שנת 2021, למנורה מבטחים פנסיה וגמל נתח שוק של כ-31.37% מקרנות הפנסיה החדשות והיא קרן הפנסיה החדשה הגדולה ביותר בישראל. מרכז החברה נמצא במגדל מנורה מבטחים ברמת גן. קרן "מבטחים החדשה" הוקמה בשנת 1995, בעקבות הרפורמה הראשונה בקרנות הפנסיה, אשר גרמה לסגירת הקרנות הוותיקות מפני הצטרפות עמיתים חדשים. בשנת 2004 נרכשה "מבטחים החדשה" על ידי מנורה חברה לביטוח (בעוד שקרן מבטחים הוותיקה עברה לניהול עמיתים). בשנת 2006, בעקבות רכישת הקרן, שונה שם חברת האם, "מנורה החזקות בע"מ" ל"מנורה מבטחים החזקות בע"מ". במאי 2007 שונה שם החברה מ"מבטחים קרנות פנסיה בע"מ" ל"מנורה מבטחים פנסיה בע"מ". בשנת 2008, בעקבות חתימה על צו הרחבה בנושא פנסיית חובה, זכתה החברה במכרז שערכה ההסתדרות ובמסגרתו היא מבטחת יחד עם קרנות פנסיה אחרות את מבוטחי פנסיית החובה במשק. בדצמבר 2013 מוזגה מנורה מבטחים פנסיה עם החברה מנורה מבטחים גמל והיום מנוהלת כלל פעילות הפנסיה, הגמל והשתלמות של קבוצת מנורה מבטחים החזקות בחברת "מנורה מבטחים פנסיה וגמל". מנורה מבטחים פנסיה וגמל היא חברה בת בבעלות מלאה של מנורה מבטחים החזקות. יו"ר מועצת המנהלים הוא ערן גריפל, המנכ"ל הוא גיא קריגר והאקטואר הראשי הוא עמית רוזן. קרן הפנסיה "מנורה מבטחים פנסיה" היא בבעלותה של מנורה מבטחים פנסיה וגמל ומנוהלת על ידה. החברה מציעה מגוון מסלולי השקעה, ביניהם גם מסלולי יעד לפרישה, המתאימים את תמהיל ההשקעה שלהם לטווח שנותר לחוסך עד לפרישה לפנסיה. באופן זה, רמת הסיכון במסלול ההשקעה פוחתת ככל ומתקרב מועד הפרישה. כיום מנהלת מנורה מבטחים פנסיה וגמל 16 מסלולי השקעה, בהם מסלול השקעה שזכה באישור בד"ץ העדה החרדית, שהכספים בו מושקעים בהתאם לכללי ההלכה, וכן מסלול גלאט. בשנת 2020 זכתה החברה בפעם העשירית ברציפות בתואר קרן הפנסיה של השנה על ידי מגזין הביטוח עדיף ועיתונאי הביטוח והפיננסים בישראל. כמו כן, נבחרה חברת מנורה מבטחים כסופרברנד על ידי ציבור הצרכנים בישראל. אתר האינטרנט של קבוצת מנורה מבטחים איתמר בר נר, שיפור השירות ונגישות ללקוח: השנה של מנורה מבטחים, באתר ynet, 21 בנובמבר 2016 הרפורמה הראשונה בקרנות הפנסיה בישראל התרחשה בשנת 1995, נבעה מגירעונות אקטואריים שעוררו חשש שהקרנות לא תהיינה מסוגלות לעמוד בתשלומים העתידיים. הרפורמה קבעה שהקרנות שהיו פעילות באותה עת לא יקלטו יותר עמיתים חדשים. במקביל נפתחו קרנות חדשות להצטרפותם של עובדים חדשים, בתנאים שונים מאשר היה מקובל ינאי אלפסי, מנורה זכתה במבטחים: הציעה 710 מיליון ש', באתר ynet, 2 בספטמבר 2004 מנורה מבטחים החזקות בע"מ (לשעבר: מנורה החזקות בע"מ) דוח תקופתי לשנת 2006 פסק דין - מנורה מבטחים פנסיה בע"מ נ' משה שפושניק בע"מ, באתר PsakDin
Black Isle Studios

Black Isle Studios הייתה מחלקה בחברת פיתוח והפצת משחקי המחשב "Interplay", אשר יועדה לפיתוח משחקי תפקידים ממוחשבים. החברה הוקמה בשנת 1996, ומשרדיה המרכזיים מוקמו במדינת קליפורניה שבארצות הברית. המקור לשם המחלקה מאזור הסלע השחור בסקוטלנד, ארץ מולדתו של אחד ממייסדיה. המחלקה התפרסמה בעיקר בעבודתה על המשחק "Planescape: Torment" וסדרת המשחקים "Fallout", אך נחלה הצלחה גם במשחקיה האחרים (כדוגמת סדרות המשחקים "Baldur's Gate" ו-"Icewind Dale"). Fallout (1997) Fallout 2 (1998) Planescape: Torment (1999) Icewind Dale (2000) Icewind Dale: Heart of Winter (2001) Icewind Dale: Heart of Winter - Trials of the Luremaster (2001) Baldur's Gate: Dark Alliance (2001) Icewind Dale II (2002) Baldur's Gate: Dark Alliance II (2004) בין המשחקים אשר המחלקה השתתפה בפיתוחם: Baldur's Gate (1998) Baldur's Gate: Tales of the Sword Coast (1999) Baldur's Gate II: Shadows of Amn (2000) Baldur's Gate II: Throne of Bhaal (2001) Lionheart: Legacy of the Crusader (2003) בשנת 1998, מספר חברי מפתח אשר השתתפו בפיתוח "Fallout", עזבו את חברת "Interplay" והקימו חברה עצמאית בשם Troika Games, לאחר שלטענתם "לא הצליחו להגיע להסכמה עם Interplay בדבר מבנה צוות חדש". ב-8 בדצמבר 2003, עקב קשיים כלכליים חמורים של חברת Interplay, פוטרו כל עובדי המחלקה. מפוטרי המחלקה הקימו חברת משחקים חדשה בשם "Obsidian Entertainment", אליה עברו רובם. אתר האינטרנט הרשמי של Black Isle Studios (באנגלית) The Rise and Fall of Troika Interplay shuts down Black Isle Studios, ‏8 בדצמבר 2003
נואו מסטאייה

נואו מסטאייה (בספרדית: Nou Mestalla) או אצטדיון מסטאייה החדש הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ולנסיה שבספרד, שבנייתו הוקפאה טרם הושלמה. האצטדיון, שעתיד להכיל 61,500 מקומות, נועד להחליף את אצטדיון מסטאייה, ולשמש כביתה של קבוצת ולנסיה המקומית. האצטדיון צפוי להיכלל בקטגוריה הרביעית של דירוג האצטדיונים של אופ"א, ויהיה הרביעי בגודלו בספרד אחרי הקאמפ נואו, אצטדיון סנטיאגו ברנבאו וונדה מטרופוליטנו. בניית האצטדיון החלה באוגוסט 2007, ופתיחתו תוכננה כבר לעונת 2009/2010, אך זו נדחתה בשל קשיים כלכליים אליהם נקלעה קבוצת ולנסיה. במהלך עבודות הבנייה, ב-26 במאי 2008, נהרגו ארבעה פועלים כתוצאה מקריסת פיגומים באתר הבנייה. מדיה וקבצים בנושא נואו מסטאייה בוויקישיתוף נואו מסטאייה באתר Stadium Guide (באנגלית)
ליואיס קומפאניס

לְיוּאִיס קוּמְפָּאנְיְס אִי ז'וֹבֵר (בקטלאנית: Lluís Companys i Jover, הגייה: [ʎuˈis kumˈpaɲs]‏; 21 ביוני 1882 – 15 באוקטובר 1940) היה הנשיא ה־123 של קטלוניה. קומפאניס נולד למשפחת איכרים אמידה בעיירה אל טארוס (El Tarròs) באזור אור‌ז'ל בצפון מערב קטלוניה. למד משפטים באוניברסיטת ברצלונה ושם ייסד בשנת 1900 תא סטודנטים רפובליקניים. בראשית העשור השני של המאה ה-20 היה פעיל בתנועות רפובליקניות בקטלוניה וערך עיתונים רפורמיסטיים. בשנת 1913 היה מועמד בבחירות לעיריית ברצלונה ולאחר שהפסיד בהן החל משבר בתנועה הרפובליקנית הרפורמיסטית. קומפאניס חזר לפעילות פוליטית בשנת 1916 והקים תחילה את מפלגת "הנוער הרפובליקני של ליידה" ובשנת 1917 את "המפלגה הרפובליקנית הקטלאנית". לקראת סוף העשור גם המפלגה הזאת התפרקה לאור חילוקי דעות פנימיים. בנובמבר 1920 נעצר בשל פעילות סינדיקליסטית שממשלת ספרד תפסה כחתרנית ונשלח למאסר בטירת מולה (castell de la Mola) בעיר מאו במנורקה, אך שוחרר כאשר זכה בבחירות לרשות המחוקקת כנציג העיר סבדל (Sabadell) מטעם המפלגה הרפובליקנית הקטלאנית. באוקטובר 1930 שוב נאסר בשל פעילות בדלנית. לאחר שחרורו הקים את "הוועד המהפכני של קטלוניה", שפעל בחשאי. ב־1931 הקים מפלגה חדשה, השמאל הרפובליקני של קטלוניה. ב־12 באפריל נבחר למועצת עיריית ברצלונה וב־14 הכריז על הקמת "הרפובליקה הקטלאנית" ממרפסת העירייה, אך ב־16 באפריל הודח מתפקידו בעירייה על ידי הכוחות המתונים. לאחר ההדחה ערך את עיתון השמאל הרפובליקני. ב־6 באוקטובר 1934 הכריז על הקמת "מדינה קטלאנית" כחלק מפדרציה ספרדית, אבל הכרזה זו לא נכנסה לתוקף והוא נשלח למאסר של 30 שנה בפוארטו דה סנטה מריה במחוז קדיס. ב־1936 עם ניצחון החזית העממית במאבק על השלטון בספרד קומפניס שוחרר ממאסר וזמן קצר לאחר מכן נבחר לתפקיד נשיא קטלוניה. זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים בספרד. כוחות הלאומנים בהנהגת פרנסיסקו פרנקו, שהתנגדו לחזית העממית, כבשו את ברצלונה בינואר 1939 וקומפאניס נמלט לצרפת. ב־1940 כוחות גרמניה הנאצית כבשו את צרפת. לבקשת ממשל פרנקו קומפאניס נלכד והוסגר לספרד. בית דין צבאי דן אותו למוות וב־15 באוקטובר הוא הוצא להורג בירייה במונז'ואיק בברצלונה. לאחר נפילת הדיקטטורה של פרנקו ב-1975, קומפאניס חזר להיות אחת הדמויות המכובדות בהיסטוריה של הלאומנות הקטלאנית. ב־1985 גופתו נטמנה מחדש במאוזולאום. הוקמו לזכרו אנדרטאות ונקראו על שמו רחובות ואתרים רבים, בהם האצטדיון האולימפי במונז'ואיק. Lluís Companys i Jover, באתר האנציקלופדיה הקטאלנית הגדולה (בקטאלנית) מדיה וקבצים בנושא ליואיס קומפאניס בוויקישיתוף ליואיס קומפאניס, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הפסקה

הפסקה הוא שלב של מנוחה קצרה בפעילות ממושכת. ההפסקה מיועדת לאכילה, ליציאה לשירותים, לרענון וכדומה. הפסקה נעשית בפעילות אישית נעשית לפי שיקול דעתו של האדם. בפעילויות קבוצתיות אחדות מוסדרת ההפסקה לפי כללים מנחים: הפסקה בלימודים (אנ'): בבתי ספר נהוגות מספר הפסקות בין שיעורים. משכי הזמן שלהן שונים במועדים שונים ביום, למשל הפסקה הכוללת גם ארוחת עשר מכונה "ההפסקה הגדולה" ונמשכת בין 15-30 דקות. ההפסקה מאפשרת לתלמידים ולמורים לנוח מעט, לאכול ולשתות, לשחק בחצר בית הספר, ולעיתים להחליף כיתה לקראת השיעור הבא. בחלק מבתי הספר נהוגות גם הפסקות של 5 דקות בין שיעור לשיעור. זמני ההפסקות קבועים, ופעמים רבות מבשר צלצול פעמון או מנגינה על תחילתה וסופה של ההפסקה. הפסקה בעבודה: סעיף 20 לחוק שעות עבודה ומנוחה מסדיר את זכותו של העובד להפסקה בעבודה. בחלק ממקומות העבודה ההפסקה היא בזמן הנוח לעובד, ובאחרים ישנם זמני הפסקה קבועים. סעיף 20א לחוק מסדיר את זכותו של העובד להפסקה לשם שימוש בשירותים. באופן דומה עוסקים סעיפים 22 ו-22א לחוק עבודת הנוער במתן הפסקה לנוער עובד. הפסקה במופע: במופע אמנותי, כגון הצגת תיאטרון, קונצרט והקרנת סרט קולנוע, נכללת פעמים רבות הפסקה. ההפסקה מאפשרת לצופים להתרענן, ולמארגני המופע להתארגן להמשכו (למשל שינוי נכבד בתפאורה שעל הבמה או שינוי היערכות התזמורת). לעיתים משמשת ההפסקה גם למכירת חפצים הקשורים למופע, כגון תקליטור של המופע. את סיום ההפסקה מסמן כיבוי אורות או צלצול פעמון. גם במופעי ספורט ארוכים, כגון משחק כדורגל, נהוגה הפסקה. הפסקה בשידור: בשידורי רדיו וטלוויזיה נהוגה הפסקה לפרסומות. הפסקה לתפילה: בדתות שונות יש לתפילה זמנים קבועים, שעמידה בהם מצריכה לעיתים הפסקה בפעילות מתמשכת לשם קיום התפילה. בקרב יהודים נהוגה במקומות רבים הפסקה ביום העבודה או בפעילות אחרת לשם תפילת מנחה, שזמנה הוא החל מחצי שעה לאחר חצות היום (על פי החלוקה לשעות זמניות) ועד לשקיעת החמה. באסלאם קיימת חובה להתפלל חמש תפילות ביום, שלכל אחת מהן שעות קבועות. בשנת 2000 תוקן חוק שעות עבודה ומנוחה ונקבע בו כי "עובד רשאי להתפלל במהלך יום עבודתו בהתאם לדרישות דתו; זמן התפילה ייקבע במקום העבודה בהתאם לצורכי העבודה ואילוציה, ובהתחשב בדרישות דתו של העובד". כדי להציג את תל אביב כעיר תוססת, משתמשת עיריית תל אביב בסיסמה: "תל אביב, עיר ללא הפסקה", ותחנת רדיו אזורית הפועלת בגוש דן קרויה רדיו ללא הפסקה. תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה שלא לצרכים חקלאיים), התשס"ט-2009, שהותקנו מכוח חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) מעניקות הפסקה גם לבעלי חיים, בקובען: "לא יקשור אדם בעל חיים למקומו במקום החזקתו הקבוע בלא הפסקה לפעילות גופנית". הפסקת קפה ד"ר רונית רם צור, ד"ר עדו ליטמוביץ', דוח מת"ת: הפוגות קצרות בזמן השיעור, היזמה למחקר יישומי בחינוך