laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחידת הפשע הלאומית

יחידת הפשע הלאומית (באנגלית: National Crime Squad, בראשי תיבות: NCS) הייתה ארגון משטרה בריטי, שעסק במאבק בפשע מאורגן ורב-לאומי. היא הוקמה באפריל 1998 לאחר איחודן של שש יחידות פשע אזוריות לשעבר, היא התקיימה שמונה שנים עד שהתמזגה עם יחידות של שירות המכס המלכותי ושירות המודיעין הפלילי הלאומי ב-1 באפריל 2006 ליצירת הסוכנות לפשע מאורגן חמור. לאחר חוק הרפורמה במשטרה משנת 2002, דיווחה רשות השירות של יחידת הפשע הלאומית ישירות למשרד הפנים והייתה לה סמכות שיפוט ארצית ובינלאומית. היא לא טיפלה בענייני ביטחון לאומי והפנתה עניינים כאלה לשירות הביטחון המתאים. NCS עסקה בעיקר בפשע מאורגן, סחר בסמים גדול, רציחות מוזמנות, סחר בנשק, סחר בבני אדם, פשעי מחשבים והיי-טק, זיוף והלבנת כספים, סחיטה, חטיפה ורצח הקשורים לכל אחד מהאמור לעיל. לבסוף, היא הגדילה ותמכה בכוחות שיטור אזוריים ברחבי בריטניה. קציני הארגון הופעלו מתוך כוחות המשטרה מאנגליה ומוויילס, נתמכו על ידי אזרחים ואנשי משטרה מומחים שגויסו ישירות. בראש הארגון עמד מנהל כללי והייתה לו סמכות נרחבת. המנכ"ל הראשון היה רוי פנרוז ועם פרישתו בשנת 2001, וויליאם יוז, מונה למנכ"ל לפני שעבר להקים את הסוכנות לפשע מאורגן חמור כמנכ"ל מייסד שלה. טרבור פירס, בעבר סגן המנכ"ל נכנס לתפקיד המנכ"ל השלישי לפני שהפך בהמשך למנכ"ל הסוכנות לפשע מאורגן חמור. מטה NCS היה בפימליקו לונדון, עם שלוש יחידות פיקוד אזוריות: צפון, מזרח ומערב. יחידות אחרות היו היחידה לפשע פיננסי, היחידה לפדופיליה, היחידה הלאומית לפשעי היי-טק וצוות פשעי ההגירה. ה-NCS כלל 1,656 עובדים במשרה מלאה, כולל 5 דירקטורים, 1,169 שוטרים ו-280 אנשי משטרה אזרחיים. ה-NCS הופיעה בסדרת הטלוויזיה NCS: Manhunt, וב-Burnside, ספין-אוף של The Bill. https://web.archive.org/*/http://www.nationalcrimesquad.police.uk/
יחסי אוסטרליה–לוב

יחסי אוסטרליה–לוב הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין מדינת לוב. אוסטרליה תמכה במהפכנים הלובים במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, ושלחה סיוע הומניטרי ללוב יותר מכל מדינה אחת אחרת אחרי ארצות הברית. ב-9 ביוני 2011 הכירה אוסטרליה בממשלת המורדים, חודשיים לפני לכידתה של טריפולי. בדצמבר 2011 נסע שר החוץ האוסטרלי קווין ראד ללוב ונפגש עם ראש ממשלת לוב עבד א-רחים אל-כיב. ראד הניף טקסית את דגל אוסטרליה על הקונסוליה הכללית של ארצו בטריפולי והבטיח את תמיכתה של קנברה במאמצים לפינוי מוקשים בלוב, וכן ייעוץ לגבי המעבר המתוכנן של לוב לממשל דמוקרטי. מדיה וקבצים בנושא יחסי אוסטרליה–לוב בוויקישיתוף Australia funding Libyan evacuation ship, reveals Rudd באתר theage‏, 28 באפריל 2011 Canberra backs new Libya באתר smh‏, 10 ביוני 2011
המדתא

המדתא הוא אביו של המן האגגי וצאצא של אגג מלך עמלק. הוא מוזכר בפעם הראשונה בתנ"ך במגילת אסתר, פרק ג', פסוק א': ”אחר הדברים האלה, גדל המלך אחשורוש את המן בן המדתא האגגי--וינשאהו; וישם את כסאו, מעל, כל השרים אשר אתו” בתלמוד הבבלי נאמר ששם אשתו היה אמתלאי בת עורבתי. ”ואמר רב חנן בר רבא אמר רב אמיה דאברהם אמתלאי בת כרנבו אמיה דהמן אמתלאי בת עורבתי וסימניך טמא טמא טהור טהור אמיה דדוד נצבת בת עדאל שמה אמיה דשמשון צללפונית” (בבא בתרא, צ"א, ע"א) יש כמה הצעות לפירוש שמו. יש הסוברים שהמדתא הוא "הומדת" שהיה אחד הקצינים הפרסיים ו"דתא" היא תוספת שניתנה לו, שפירושה בפרסית "נתינה". כמו כן, יש הסוברים שפירוש שמו הוא "מקריב האומא". בנוסף לכך, יש הסוברים שפירוש שמו הוא "מתנת [האל העילמי] הומבן". אדם בשם דומה ("המדיתא") מוזכר בכתובת פיניקית-נומידית מאוחרת מתוניסיה. המן האגגי אגג מגילת אסתר, פרק ג', פסוק א' תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף צ"א, עמוד א' ראו אנציקלופדיה מקראית, כרך ב עמ' 849 KAI 153 ערך זה הוא קצרמר בנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרים א. פרגוסון

מרים אמנדה וואלאס "מא" פרגוסון (באנגלית: Miriam Amanda Wallace "Ma" Ferguson;‏ 13 ביוני 1875 – 25 ביוני 1961) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה בשתי קדנציות כמושלת טקסס. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה, ואחת משתי הנשים הראשונות שכיהנו כמושלות בארצות הברית. פרגוסון נולדה ב-13 ביוני 1875 בחווה במחוז בל בטקסס, לג'ו לפסלי וואלאס ואליזה אלמירה וואלאלס. היא למדה במכללת סלאדו ולאחר מכן במכללת ביילור פמיל. כשהייתה בת 24 התחתנה עם ג'יימס אדוארד פרגוסון, עורך דין. לזוג נולדו שתי בנות, אוידה ודוריס. בין השנים 1915–1917 כיהן ג'יימס כמושל טקסס, אך הוא הואשם על ידי הסנאט של טקסס בגין פעולות שנקט כנגד אוניברסיטת טקסס. הסנאט הרשיע אותו ואסר עליו להחזיק שוב בתפקיד ציבורי בטקסס. ג'יימס מת משבץ מוחי בשנת 1944. בשנת 1924, לאחר הדחתו של בעלה, התמודדה פרגוסון על המועמדות הדמוקרטית לתפקיד המושל והצליחה להיבחר. במהלך מסע הבחירות שלה היא הבהירה שהיא ממשיכה את דרכו של בעלה. באותה שנה היא ניצחה בבחירות הכלליות עם 58.9% וכך הפכה למושלת הראשונה של טקסס. בשנת 1932 התמודדה פרגוסון שוב בבחירות, והביסה את המועמד הרפובליקני אורוויל בולינגטון עם 61.6%. מיד לאחר כניסתה לתפקיד בינואר 1933 היה עליה להתמודד עם בעיות כלכליות שנוצרו בעקבות השפל הגדול, מה שגרם לה לקצץ בתקציבי כוחות הביטחון. מהלך זה גרם לעליית הפשיעה בטקסס. בשנת 1940 התמודדה פרגוסון שוב על המועמדות הדמוקרטית, אך ללא הועיל. היא מתה מאי ספיקת לב בשנת 1961, בהיותה בגיל 86, ונקברה בבית הקברות של מדינת טקסס שבאוסטין. מרים א. פרגוסון, עץ משפחה, באתר Geni מרים פרגוסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה מדיה וקבצים בנושא מרים א. פרגוסון בוויקישיתוף מרים א. פרגוסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מרים א. פרגוסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
באנו לתקן

באנו לתקן הוא אלבום האולפן השני של צמד ההיפ הופ הישראלי שרק וצוקוש. האלבום יצא לאור ב-17 בדצמבר 2020 דרך תאקט רקורדס ו-NMC. Non Stop – יצא לאור ב-14 באפריל 2020 כסינגל הראשון מתוך האלבום. בשיר משתתף הראפר מיכאל סוויסה. איך אדע – יצא לאור ב-14 באפריל 2020 כסינגל השני מתוך האלבום. משקל כבד – יצא לאור ב-4 ביוני 2020 כסינגל השלישי מתוך האלבום. ראש טוב – יצא לאור ב-10 בספטמבר 2020 כסינגל הרביעי מתוך האלבום. הבשורה – יצא לאור ב-4 באוקטובר 2020 כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר כולל סימפול של השיר "כשתגדל" של הזמר יהודה פוליקר. באנו לתקן – יצא לאור ב-3 בדצמבר 2020 כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום. השיר כולל קולות רקע של סאבלימינל, חזי שקד וליה שקד. האלבום באנו לתקן באתר ספוטיפיי האלבום באנו לתקן באתר אפל מיוזיק
אורות (שכונה)

אורות היא שכונה במזרח תל אביב-יפו הממוקמת ממזרח ליד אליהו, ברובע 9. השכונה נחשבת לשכונת-משנה של כפר שלם. שמה הנוכחי של השכונה הוכרז בינואר 2011. בשכונה ישנן כ-300 משקי בית, והדירוג הסוציו-אקונומי עומד על כ-13 מתוך 20. 9.8% מתושבי העיר הם אקדמאים. גיל החציוני בשכונה הוא 65, הגבוה ביותר בעיר. בשטח השכונה ממוקמת מכללת אורט סינגאלובסקי. מאת שני מויאל, ביצרון או התקווה? מדריך השכונות של מזרח תל אביב, באתר טיים אאוט, ‏4 ביולי 2019 הכירו: שמות חדשים לשכונות בתל אביב, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2011 שכונת אורות תל אביב יפו - דוח פינוי בינוי ותמ"א, באתר "CitySquare" רשימת מאמרים - מה חתך הגילאים בכל שכונה בתל אביב?, באתר www.avivbr.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המינהל הווטרינרי של משרד הפנים הרוסי

המינהל הווטרינרי של משרד הפנים של האימפריה הרוסית (ברוסית: Ветеринарное управление МВД Российской империи) היה גוף של משרד הפנים של האימפריה הרוסית שהוקם באפריל 1901 בסנקט פטרבורג. מטהו היה ממוקם בכיכר תיאטרלניה מספר 3 וכבש חלקית את בניין הקונסרבטוריון. מניעת מחלות מידבקות בחיות בית ובעלי חיים ארגון בתי חולים וטרינריים, בתי ספר ומעבדות איסוף מידע על המצב הווטרינרי והסניטרי של פרובינציות האימפריה הרוסית עריכת הוראות עבור עבודת הווטרינרים עריכת דו"חות על ייצוא מוצרים לבעלי חיים ובעלי חיים מחוץ למדינה פיתוח אמצעים לשימור מוצרי בשר מתכלים איסוף דו"חות על אחוז איסוף הבקר לפי מחוזות האימפריה בשנת 1917 הועבר המינהל הווטרינרי של משרד הפנים למינהל המפקח הרפואי הראשי של משרד הפנים. בשנת 1918 הוקמה המחלקה הווטרינרית תחת הקומיסריון העממי לענייני פנים ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הפדרטיבית הרוסית, שפורק לבסוף בשנת 1919. ולנטין נגורסקי – אפיזואטולוג, מהדר החקיקה הווטרינרית הראשונה בנושא מאבק ומניעת אפיזואטיקה ברוסיה. ארקדי רייבסקי – מדען-אפיזואטולוג, מארגן מעבדות בקטריולוגיות רבות. יבגני דז'ונקובסקי – פרוטוזואולוג, הקים לראשונה את הגורם הסיבתי של תיאילריוזיס בבקר. סרגיי גרינצר – וטרינר, מחבר היצירה "המצב הנוכחי של העניינים הווטרינריים ברוסיה". פרופסור ניקולאי מיכין – ראש המחלקה בשנת 1917. ВЕТЕРИНАРНОЕ ЗАКОНОДАТЕЛЬСТВО В ПРАКТИЧЕСКОЙ ВЕТЕРИНАРНОЙ ДЕЯТЕЛЬНОСТИ Энциклопедия МВД России отрывок из рассказа Джунковского Ю. Е.(1896—1972), записанный журналистом радио «Свобода» Владимиром Рудиным в 1965 году Адрес-календарь Весь Петроград за 1916 год Титульный лист работы
המועצה הרפואית של משרד הפנים הרוסי

המועצה הרפואית של משרד הפנים (ברוסית: Медицинский совет МВД) הייתה מחלקה שהוקמה בשנת 1803 תחת מחלקת המשטרה של משרד הפנים כדי לשפר את מדע הרפואה והפרקטיקה וכן לפקח על פעילותם של מוסדות רפואיים ותרופות באימפריה הרוסית. בשנת 1810 הוא הועבר לאחריות משרד החינוך העממי. בשנים 1811–1822 היו שתי מועצות רפואיות: תחת משרד המשטרה (מאז 1819 תחת משרד הפנים) ותחת משרד החינוך העממי. מאז – פעלה רק המועצה הרפואית שתחת משרד הפנים. המועצה הרפואית הייתה גוף ייעוץ קולגיאלי. ראש המועצה נקרא הדיקן ונבחר למשך 3 שנים מבין חברי המועצה. מאז 1836 אושרו היו"ר והחברים המלאים בהוראת הקיסר בהמלצת השר לענייני פנים מקרב המדענים "שזכו לכבוד אוניברסלי על מעשיהם", מומחים בעניינים הדורשים ידע רפואי מיוחד. חברי המועצה היו מנהלי המחלקות הרפואיות של משרד הפנים ומשרד המלחמה; רופא המטה הכללי בחיל הים ונשיא האקדמיה לרפואה וכירורגיה. חברי הכבוד נבחרו על ידי המועצה ואושרו על ידי שר הפנים. ההחלטות בכל הנושאים במועצה התקבלו על פי הצבעה ברוב קולות ואושרו על ידי שר הפנים. עד 1842 הייתה למועצה הזכות הבלעדית להעניק תארים גבוהים יותר לרופאים ללא בדיקות. מאז 1870 היו לה שני סגנים מאגודת התרופות של סנקט פטרבורג. מאז 1875 היה חבר בה פקיד ממשרד החינוך; מאז 1886 – פקיד ממשרד האוצר. מאז 1898 פעלה תחת המועצה מעבדה לייצור מחקר רפואי ומדעי פלילי. המועצה פורקה במרץ 1918, בעקבות אירועי מהפכת פברואר, מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה. МВД России, энциклопедия. – Москва: Объед. редакция МВД России, «Олма-пресс», 2002.‏ ISBN 978-5-907187-80-1 ההיסטוריה של משרד הפנים של רוסיה (1802–1917)
יצחק איש-הורביץ

יצחק איש-הורביץ (25 בדצמבר 1931 – 21 בדצמבר 2018) היה מנכ"ל ישראלי. כיהן כמנכ"ל תדיראן תקשורת, וכמנכ"ל משרד התקשורת. יצחק איש-הורביץ נולד במושבה עקרון (מזכרת בתיה כיום) כבן אמצעי ולו שתי אחיות. בנם של לאה ובן-ציון איש-הורביץ. נצר לרב ישעיה הלוי הורוביץ את לימודיו היסודיים עשה במושבה, ובסיומן זכה במלגה והתקבל לגימנסיה ברחובות. בהיותו תלמיד כיתה י" נבחר ליו"ר ועד התלמידים של כל הגימנסיה. בחופשת הקיץ השתתף בקורס מ"כים של ההגנה. את מירב זמנו בכיתה י"א הקדיש במסגרת הפלמ"ח לליווי שיירות שעברו בכפרים ערביים. בשנת 1948 גויס לצה"ל, והתמנה למ"כ בגדוד הראשון של הנח"ל. ב-1950 עד 1954 למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון, במלגה מאת העתודה האקדמית. ב-1954 במהלך לימודיו בטכניון סיים קורס קצינים בהצטיינות ואת סיכת הקצין ענד לו הרמטכ"ל, רב-אלוף יגאל ידין. ב-1956 התמנה לקצין הטכני של חיל הקשר בפיקוד דרום. במלחמת סיני טיפל בקשר רדיו-טלפון בין המפקדות לבין היחידות בשטח ובפיתוח מכוניות הקשר שנשלחו אל השטח. לאחר המלחמה התמנה לקצין הטכני של המטכ"ל, והיה אחראי להתקנות בבור, מקום מושבו של הפיקוד העליון של צה"ל. בשנת 1957 נישא לחנה לבית וינוגרד, עורכת דין ועיתונאית, ונולדו להם שלושה ילדים. מ-1962 עד 1987 היה חבר בהנהלת תדיראן. בשנת 1965 הקים את תדיראן תקשורת אותה ניהל עד 1980. מ-1981 עד 1984 כיהן כסמנכ"ל לתכנון, מחקר ופיתוח ומ־1984 עד 1987 כיהן כנשיא שלוחת תדיראן בארצות הברית והתגורר בניו יורק. ב-1987 ניהל את JIM – JERUSALEM INSTITUTE OF MANAGEMENT – מכון מחקר של אוניברסיטאות הרווארד ותל אביב. ב-1988 מונה על ידי שר התקשורת גד יעקבי לתפקיד מנכ"ל משרד התקשורת. בהמשך כיהן כחוקר בכיר במרכז לחיזוי טכנולוגי באוניברסיטת תל אביב ויועץ לשר התקשורת. איש-הורביץ היה חבר בוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה וניהל את הקונסורציום לתקשורת לוויינים. היה חבר בוועדות ציבוריות בתחום התקשורת וביניהן: ועדת בועז, ועדת גרונאו ועדת רשות התקשורת ובמספר דירקטוריונים כולל של חברת נטוויז'ן וצח"מ בקיבוץ אפיקים. כיהן כנשיא הסניף הישראלי של אגודת מהנדסי החשמל AEEE, נשיא מועדון תל אביב – יפו של רוטרי, עמית פול האריס של "רוטרי" העולמי, יו"ר העמותה לחקר משפחת הורוביץ, ופעיל בארגון "בקול" לכבדי שמיעה ובמרכז יום לקשיש בשכונת התקווה. הממשלה אישרה מינוי יצחק איש-הורוביץ למנכ"ל משרד התקשורת בעיתון מעריב, באתר הספרייה הלאומית, 16 במאי 1988 מרכזת משוכללת פותחה ב"תדיראן", בעיתון דבר, אתר הספרייה הלאומית, 9 בספטמבר 1977 אפי לנדאו, ‏יצחק איש-הורביץ התפטר מוועדת רשות התקשורת, באתר גלובס, 23 באוקטובר 2002
יעקב גונין

יעקב שלמה גונין (3 באוגוסט 1952 – 8 באוקטובר 1973) היה חייל בסיירת גולני, שלחם בחזית הסורית במלחמת יום הכיפורים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר גונין בעיטור העוז. יעקב גונין נולד בטבריה. מעט אחר כך עברה משפחתו להתגורר באשקלון. הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון שם. נחשב לנער פעיל מאוד ולספורטאי מעולה. היה פעיל בתנועת הצופים. גונין התגייס לצה"ל בקיץ 1971. התחיל בקורס טיס, ולאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גולני. הוא הוצב בפלוגת הסיור של החטיבה כמקלען. היה חייל מצטיין ובעל ידע צבאי רב וקלע מעולה. ביום השלישי למלחמה, 8 באוקטובר, השתתפה פלוגת הסיור של גולני בניסיון הראשון לכבוש את מוצב החרמון מידי הצבא הסורי, שכבש אותו ביום הראשון למלחמה. חיילי החטיבה ניהלו לחימה מרה עם הסורים שחסמו את דרכם. גונין פעל כמקלען בעמדה ובה חמישה חיילים, שעמדה בפני סכנת כיתור. במשך שעות אחדות לחמו החיילים בסורים בערפל סמיך ובטווחים קצרים. גונין לחם בגבורה וביעילות כשהוא מדלג מעמדה לעמדה ושבר את ההסתערויות הסוריות על החולייה. לבסוף נורה בראשו ונהרג. היה בין 23 חללי החטיבה בקרב זה. יעקב גונין היה בן 21 במותו. הניח הורים ואחות. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בעירו אשקלון. על פעולתו בקרב עוטר גונין לאחר המלחמה בעיטור העוז. שמו של גונין הונצח על גבי האנדרטה לנופלים מבני אשקלון ועל גבי האנדרטה לחללי חטיבת גולני בצומת גולני. דברים לזכרו נכתבו בספר רעות שכזאת, שהוציאה החטיבה לזכר חייליה שנפלו במלחמה. קורות החיים של יעקב גונין, באתר "יזכור" נוסח העיטור של יעקב גונין, באתר הגבורה יעקב גונין, באתר לזכר חללי חטיבת גולני עיטור העוז הנעלם, באתר ישראל היום, 17 במאי 2017
פקודה לשכוח

פקודה לשכוח (ברוסית: Приказано забыть) הוא סרט צ'צ'ני משנת 2014, המתאר את הטבח בח'יבך מבעד לעדשת הגיבורים הראשיים דאוד וסדה, שתי דמויות בדיוניות שהוצגו כעדים לטבח לאחר שנמלטו מכפרן. הסרט נועד לצאת לאקרנים לראשונה ב-10 במאי 2014 אך נאסר מכיוון שמשרד התרבות הרוסי מכחיש רשמית את אירועי הטבח בח'יבך וטען כי הסרט ייצור שנאה אתנית לאחר שהוקיעו את הסרט כ"אנטי-רוסי". תנועת ממוריאל לזכויות האדם הרוסית הצהירה על האירועים שהסרט תיאר כ"נחשבים לעובדה מקובלת". יוצרי הסרט הצהירו שאינם רוצים לקדם שנאת רוסים והסרט מתאר דמויות רבות של רוסים אתניים המתנגדים באופן מוחלט לפקודות להרוג אזרחים צ'צ'נים ואינגושטים שניתנו על ידי חבר הנ.ק.ו.ד., מיכאיל גווישיאני. למרות האיסור של הממשלה להציג את הסרט, הוא הוקרן בפסטיבל מוסקבה. "פקודה לשכוח", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פקודה לשכוח", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Russia bans 'historically false' film on Stalin deportations of Chechens". AsiaOne. נבדק ב-2018-04-22. Fuller, Liz. "Banned Chechen Movie Screened At Moscow Film Festival". RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית). נבדק ב-2018-04-22. "Controversy Emerges Insides Russia Over Chechen Film Depicting 1944 Deportations - Jamestown". Jamestown (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-22. ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים רוסיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ועדת הצנזורה (רוסיה)

ועדת הצנזורה (ברוסית: Цензу́рный комите́т) הייתה ועדה ממשלתית שהוקמה באימפריה הרוסית תחת משרד החינוך העממי על פי אמנת הצנזורה שאומצה ב-9 ביולי 1804. באמנת הצנזורה נכתב כי: 1. על הצנזורה מוטלת החובה לבחון כל מיני ספרים ועבודות שהוקצו לשימוש הציבור. 2. הנושא העיקרי של שיקול זה הוא להעביר לחברה ספרים ועבודות התורמות להארת הנפש האמיתית ולחינוך המוסרי, ולהסיר ספרים ויצירות המנוגדים לכוונה זו. 3. על בסיס זה, אין לפרסם ספר או מאמר אחד באימפריה הרוסית, ואף לא למכור אותם, שלא נבדקו בעבר על ידי הצנזורה. ועדת הצנזורה המרכזית הייתה ועדת הצנזורה הפטרבורגית, שהייתה כפופה ישירות לנאמן מחוז החינוך בעיר. במקביל, הוקמו ועדות צנזורה במחוזות מוסקבה, וילנסק, דורפאט, באזורי הקווקז ואחר כך במחוזות אחרים. כל הפרסומים המודפסים וכתב היד היו כפופים לצנזורה. בתחילת המאה ה-20 ועדות הצנזורה היו חלק ממשרד הפנים. סינון תכנים באינטרנט המינהל הראשי לענייני דפוס (רוסיה) אמנת הצנזורה. 10 (22) .06.1826. פרויקט האגודה ההיסטורית הצבאית הרוסית "100 מסמכים עיקריים של ההיסטוריה הרוסית". Устав о цензуре. 1804. 9 июля. - полный текст Вестник Московского университета. Серия 21. Управление (государство и общество) №3 – 2004 г.
פרם-36

פרם-36 היה מחנה עבודה סובייטי, שנמצא ליד הכפר קוצ'ינו, 100 ק"מ (60 מיילים) צפונית מזרחית לעיר פרם ברוסיה. זה היה חלק ממערכת מחנות הכלא הגדולה שהקימה ברית המועצות לשעבר בתקופת סטלין, המכונה גולאג. נבנה בשנת 1946 ונסגר בדצמבר 1987, המחנה השתמר כמוזיאון בשנת 1994 ידי ארגון זכויות האדם הרוסי הפרטי Memorial ומאז 1995 פתוח לציבור כמוזיאון לתולדות הדיכוי הפוליטי פרם-36 (הידוע בכינויו מוזיאון הגולאג). המוזיאון מופעל על ידי ארגון ללא מטרות רווח בשם "מרכז ההנצחה של דיכוי פוליטי 'פרם-36'" והוא דוגמה היחידה שנותרה למחנה עבודה גולאגי, בזמן שמחנות אחרים ננטשו או נהרסו בידי הממשלה הסובייטית לפני פירוק ברית המועצות. מאז תחילת המאה ה-21, המוזיאון ספג נסיגה בהיקף התמיכה והמימון של ארגוני ממשל מחוזיים, שאילצו אותו להיסגר באפריל 2014. בתקופה של התעניינות ופופולריות מחודשת ברוסיה לברית המועצות ועלייה בפטריוטיות עקב משבר קרים, הדבר נתפס בעיני רבים כקמפיין מאורגן נגד המוזיאון. כלי תקשורת רוסיים וכמה ארגונים לאומניים, החלו לתאר את המוזיאון כגיס חמישי. המוזיאון קיבל בממוצע 35,000 מבקרים בשנה והיה חבר מייסד בקואליציה הבינלאומית של אתרי מצפון היסטוריים. בשנת 2004, קרן המונומנטים העולמית כללה את פרם-36 ברשימת הצפייה של מאה האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה.  ב-2014, הסיורים נאסרו במשך תקופה ארוכה בתואנות שונות ולאחר שיפוץ תוקנה התצוגה במוזיאון כדי להסיר אזכורים לסטלין, לברז'נייב או לסיבות בפועל לכך שהאסירים הגיעו למחנה. דגש נוסף הושם על אסירים הכלואים בגין דעות לאומניות (למשל אוקראינים, פולנים ועוד). מדיה וקבצים בנושא פרם-36 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרם-36 פרם-36, ברשת החברתית פייסבוק פרם-36, ברשת החברתית אינסטגרם פרם-36, ברשת החברתית VK פרם-36, סרטונים בערוץ היוטיוב ""Perm-36" Soviet political repression camp (GULAG) & Chusovaya History Museum excursion". Ural tours. Krasnov Travel Agency, Perm, Russia. 2014. נבדק ב-10 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "The museum of history of political repressions "Perm-36"". Official web page. Russian Cultural Heritage Network. 2012. נבדק ב-10 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Gulag Museum at Perm-36". List of founders. International Coalition of Sites of Conscience, New York. 2014. נבדק ב-10 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) Stanley, Alessandra (29 באוקטובר 1997). "Lest Russians forget, a museum of the Gulag". New York Times. New York: The New York Times Co. {{cite news}}: (עזרה) Алексей Крижевский; Наталия Митюшева; Татьяна Сохарева (2014-07-25). "Осторожно, зона закрывается". Gazeta.ru. נבדק ב-2014-07-26. "The museum of history of political repressions "Perm-36"". Official web page. Russian Cultural Heritage Network. 2012. נבדק ב-10 ביולי 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Мемориальный комплекс музей политических репрессий Пермского края Пермь 36". itk36.ru. נבדק ב-2016-09-19. Peter, Laurence. "Stalin wiped from Soviet Gulag prison museum". BBC News. נבדק ב-2016-05-16. "Perm-36: Erasing the Gulags". Dissident (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2016-05-16. Weisflog, Christian. "Die Stunde der Stalinisten | NZZ". Neue Zürcher Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-2021-02-11.
10 Years

"10 Years" (בעברית: "10 שנים") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר האיסלנדי דאדי פרייר. השיר יצג את איסלנד באירוויזיון 2021. ב-29 בפברואר 2020, פרייר זכה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2020, עם השיר "Think About Things". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-23 באוקטובר 2020, רשות השידור האיסלנדית הודיעה כי פרייר ייצג את איסלנד באירוויזיון 2021. ב-13 במרץ 2021, יצא לאוור השיר "10 Years". ב-19 במאי 2021, התגלה חולה קורונה במשלחת האיסלנדית. לאחר שאיגוד השידור האירופי דן בכך, הוחלט כי איסלנד לא תופיע בשידור חי בחצי הגמר ובגמר (אם תעלה). במקום זאת, תוקרן החזרה השנייה של איסלנד על גבי מסך הבמה. ב-20 במאי 2021, פרייר ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיע למקום השני עם 288 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע פרייר למקום הרביעי עם 378 נקודות. מידע על היצירה "10 Years" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "10 Years" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "10 Years" באתר Genius סרטון השיר "10 Years" באתר יוטיוב מידע על השיר "10 Years" באתר ספוטיפיי שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020 Daði og Gagnamagnið return for Iceland 🇮🇸 Iceland: Eurovision 2021 Entry to Be Revealed on March 13 Lag Daða og Gagnamagnsins í Eurovision er beint framhald af Think About Things. „Lagið fjallar um það að við Árný séum búin að vera saman í 10 ár. Hvernig ástin styrkist með tímanum.“ Eurovision: Iceland out of live shows due to Covid Semi-final 2: The 10 songs qualified for the Grand Final Eurovision 2021 Results: Voting & Points
הר מוניק

הר מוניק (באנגלית: Mount Monique) הוא הר בחלקו הצפוני של האי שארקו, המצוי במזרח ים בלינגסהאוזן באזור ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 600 מטרים מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ביותר באי שארקו; הר מוניק הוא ההר ה-2,490 בגובהו באנטארקטיקה. להר מדרונות דרומיים המכוסים קרח, ומדרונות צפוניים סלעיים. ההר מצוי 5.5 קילומטרים ממערב לנונאטאקי מאריון. ההר התגלה ומופה באופן גס ב־11 בינואר 1910, על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו. ההר צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית ב-9 בפברואר 1947, במסגרת מבצע קפיצה לגובה. ההר מופה לראשונה באופן מדויק, בשנת 1960, על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר. צוותו של שארקו התעקש שקראו לאזור שהתגלה על ידם "ארץ שארקו" (בצרפתית: Terre Charcot) (בעת גילויו, לא ידוע כי מדובר באי). שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם (ולא על שמו שלו), שארקו קרא להר מוניק, לנונאטאקי מריון ולהר מרטין, על שם בנותיו. הר מוניק קרוי על שם מוניק שארקו (בתו של שארקו) שנולדה בשנת 1907; השם ניתן להר ב-11 בינואר 1910. ההר מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד 170 - "נונאטאקי מריון" (ASPA No.170). האזור הוגדר כאזור מוגן במיוחד, בשל ערכיו הביולוגיים. • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 374 • United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, PP 166 - 170 • Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, PP 379 - 381 הר מוניק באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר מוניק באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר מוניק באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה הר מוניק באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע משווה על גובה ההר לפי מקור אחר המיפוי בוצע בין השנים 1908–1911 מידע גאוגרפי והיסטורי על האי שארקו באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה אתר אנטארקטי מוגן במיוחד 170
הלנה צנגל

הלנה צנגל (בגרמנית: Helena Zengel;‏ נולדה ב-10 ביוני 2008) היא שחקנית קולנוע גרמנייה, המוכרת מתפקידה הראשי בסרט ההוליוודי "חדשות העולם הגדול" (אנ'). צנגל נולדה וגדלה בברלין, גרמניה. היא החלה את קריירת המשחק שלה בגיל חמש בקליפ של להקת הרוק האלטרנטיבי "Abby" ובאותה שנה הופיעה בסרט הטלוויזיה הגרמני "Spreewaldkrimi: Mörderische Hitze". תפקידה הראשי הראשון בסרט, בגיל שמונה, היה בסרט דרמה בשם "Die Tochter" (הבת) שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין של שנת 2017‏. היא הופיעה בתפקידי משנה בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה הגרמנית "Die Spezialisten - Im Namen der Opfer" (המומחים - בשם הקרבנות) וכן במספר סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה. בשנת 2019 כיכבה בסרט הדרמה הגרמני "מחוץ למערכת"(אנ') שהוקרן בפברואר 2019 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, צנגל גילמה את התפקיד הראשי של ברנדט "בני", ילדה בת תשע אגרסיבית וטראומטית. על תפקיד זה היא זכתה בפרס הקולנוע הגרמני(אנ') לשחקנית הטובה ביותר, והייתה מועמדת לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע.. בשנת 2020 לוהקה צנגל על ידי סרטי יוניברסל לתפקיד ראשי בסרט המערבון האמריקאי "חדשות העולם הגדול" שביים במאי הקולנוע הבריטי פול גרינגראס. בעיבוד זה לרומן באותו שם משנת 2016 מאת הסופרת הקנדית-אמריקאית פאולט ג'יילס, צנגל מככבת כיתומה גרמנייה בת 10 בשם ג'והאנה לאונברגר, ואילו טום הנקס מככב לצדה כקפטן ג'פרסון קייל קיד. על הופעתה בסרט קיבלה צנגל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס סטלייט לשנת 2021, לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. אתר האינטרנט הרשמי של הלנה צנגל (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הלנה צנגל בוויקישיתוף הלנה צנגל, ברשת החברתית אינסטגרם הלנה צנגל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הלנה צנגל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) הלנה צנגל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Die Tochter – Jetzt auf DVD Die Tochter“ von Mascha Schilinski Systemsprenger Bester Spielfilm