laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משה עסיס (כדורגלן)

משה עסיס (נולד ב-9 באוקטובר 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. עסיס שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב והופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הייתה לפני גיל 18, ב-15 במאי 1961 במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב במסגרת הליגה הראשונה. ב-1968 עמנואל שפר ניפה את עסיס מסגל נבחרת ישראל לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי, ובעקבות כך החליט עסיס לפרוש מכדורגל, אך לאחר בקשות של ג'רי בית הלוי המשיך לשחק עד סוף העונה. ב-1969 עבר לגור בניו יורק שבארצות הברית, ובסוף 1971 חזר לישראל והצטרף שוב למכבי תל אביב, עד שפרש סופית מכדורגל ב-1973. במדי הקבוצה זכה ב-3 אליפויות, 4 גביעי מדינה, פעמיים באלוף האלופים ופעמיים בליגת האלופות האסיאתית. לעסיס 15 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 במאי 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת פינלנד. את שערו היחידי במדי הנבחרת, כבש ב-26 באוקטובר 1966 במשחק ידידות נגד נבחרת דנמרק. הוא השתתף בשני משחקים במסגרת גביע אסיה בכדורגל 1968. לאחר שפרש מכדורגל, הקים את מסעדת דרבי בר בתל אביב-יפו. מכבי תל אביב אליפות (3): 1966/1968, 1969/1970, 1971/1972 גביע המדינה (4): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967, 1969/1970 אלוף האלופים (2): 1964, 1967 ליגת האלופות האסיאתית (2): 1968/1969, 1970/1971 משה עסיס, באתר FootballDatabase.eu אביעד פוהורילס, "פחדנו פחד מוות מהפועל לפני ה–0:5, אבל שיחקנו בשביל לנצח", באתר nrg‏, 23 באפריל 2009 נאווה ליברמן וורד ברלל, לדרבי חוקים משלו: משה עסיס מבשל לארבעה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009
רוברט ג'נין

רוברט ג'נין (באנגלית: Robert Genin‏; 11 באוגוסט 1884 – 16 באוגוסט 1941) היה אמן יהודי-רוסי, צייר ושרטט, חבר הזצסיון הברלינאי, שחי ברוסיה, גרמניה, צרפת, שווייץ. ג'נין נולד ב -11 באוגוסט 1884 למשפחתו של סוחר יהודי, בוויסוקוי ליד קלימוביץ' שבאזור מוגילב, בלארוס. הוא למד אמנות בוילנה (1898-1900) ובאודסה (1900-1902). בסוף 1902 עבר למינכן, שם למד במשך כמה שבועות בבית הספר של אנטון אזבה. ב־1903 עבר לפריז, שם התגורר בלה רוש בין השנים 1905–1907. בפריז הוא העריץ את האמנות של פייר פובי דה שאבאן, ויצירות רבות מוקדמות בולטות של ג'נין (עד 1914) נושאות את השפעתו. בשנת 1907 חזר ג'נין למינכן והחל לעבוד במגזין "יוגנד", שם פורסמו 40 מאיוריו. בשנת 1912 הוא הפך לאחד החברים המייסדים של קבוצת האמנים סמה, ובשנת 1913 היה חבר בזצסיון של מינכן. פרוץ מלחמת העולם הראשונה (1914-1918) היווה תפנית הרת אסון לתנועה זו בזירת האמנות הגרמנית, ובמהלך המלחמה ג'נין נכלא במינכן כאזרח מדינה עוינת. לאחר המלחמה עבר לברלין. בשנת 1919 רכש ג'נין בית קטן בכפר הדייגים אסקונה בשווייץ, שם בילה לאחר מכן מספר חודשים בכל שנה. בתקופת 1915–1926, סגנונות הציור והרישום של ג'נין התפתחו בהתאם לכיוון האקספרסיוניזם הגרמני. בשנת 1926 ביצע ג'נין הפלגה לאי באלי, אשר סיפק נושאים חשובים לעבודתו. ג'נין כתב ואייר ספר על רשמיו, שראה אור בשנת 1928. בשנת 1929 עבר ג'נין לפריז. שם התפתח סגנונו האמנותי עוד יותר בהשפעת הפוביזם והניאו פרימיטיביזם. בשנת 1936 חזר לבסוף ג'נין לברית המועצות, מתוך כוונה לקחת חלק פעיל בבניית החברה הסוציאליסטית החדשה על ידי ציור ציורי קיר על קירות הבניינים החדשים של מוסקבה. במרץ אותה שנה, בזמן שג'נין כבר היה במוסקבה, התערוכה האמריקאית הראשונה שלו (והאחרונה) נערכה בניו יורק בגלריות לילינפלד. [7] במוסקבה, העבודה הגדולה הראשונה שלו הייתה פרסקו באחד הביתנים בתערוכת החקלאות של כל האיחוד. עם זאת, באוקטובר 1938 כיסו את הפרסקו, בהתאם לתהליכים הפוליטיים שצברו כוח בברית המועצות. העבודה הגדולה השנייה שלו במוסקבה הייתה ציורי קיר שתוכננו בארמון הסובייטים, עבודה שהופסקה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. ג'נין התאבד באוגוסט 1941, כמה ימים לאחר פשיטה אווירית הרסנית של מפציצים גרמנים. במהלך חייו ג'נין לא דאג ליצירותיו, לשלמותן ולשימורן. את חלקן השמיד במו ידיו, ורבים אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה. בתקופת הנאצים בגרמניה, חלק מיצירותיו הוסרו ממוזיאונים יחד עם אומנות מנוונת אחרת, ואחרים שהיו שייכים לאספני אמנות יהודים הוחרמו. העבודות ששרדו לאחר מלחמת העולם השנייה נפוצות לכל עבר. מידע עליהם נאסף על ידי מועדון החברים של רוברט ג'נין במטרה לפרסם את המונוגרפיה ואת הקטלוג יחדיו. נשים בעבודה גברים בעבודה דיוקן עצמי עם אשתו צ'אלי צ'פלין נגן עם שור וקוף אשה בבאלי רקדן בבאלי אדם עם בללייקה אם ותינוק אם וילד אשה צעירה עם קפה מדיה וקבצים בנושא רוברט ג'נין בוויקישיתוף כתבי רוברט ג'נין בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Proceedings of Marc Chagall Museum in Vitebsk, 2011 (in Russian), www.chagal-vitebsk.com Art Museum Basel newspaper, 2012 (PDF in German) Rodionov, Alexej. Robert Genin. Auf der Suche nach dem Paradies: Bali, 1926. St-Petersburg, 2013, 96 S. (in German) Robert Genin, robertgenin.org
סימן שקל חדש

סימן השקל (₪) הוא סימן כתב המשמש לשקל חדש, שהוא המטבע של מדינת ישראל. שקל חדש מסומן בסימן ₪ או בראשי התיבות 'ש"ח'. הסמל הוכרז רשמית ב-22 בספטמבר 1985, כאשר הוצגו שטרות ומטבעות השקל החדש. הוא בנוי על ידי שילוב של שתי האותיות העבריות המהוות את ראשי התיבות: ש' ו-ח'. הסימן "₪" וגם ראשי התיבות ש"ח נמצאים בשימוש רווח. על פי המלצת האקדמיה ללשון העברית לכיתוב מספרים בעברית, יש לכתוב את הסימן משמאל למספר וללא רווח ביניהם. תמרור הכביש שמכריז על כניסה לכביש אגרה בישראל, כמו כביש 6 או מנהרות הכרמל, הוא סימן שקל חדש בתוך עיגול וברקע כביש. סמל היוניקוד של הסימן הוא U+20AA. הוא נמצא ביוניקוד מאז יוני 1993, גרסה 1.1.0. תחת אלגוריתם הדו-כיווניות של יוניקוד, הקלדת הסימן ₪ לאחר המספר, תביא להצגתו מימין למספר בכל כיווניות. הדבר סותר את המלצת האקדמיה ללשון העברית למיקום הסימון משמאל למספר בכיתוב בעברית. ב-Windows 8 ואילך ובמערכות לינוקס, המבוססות על ת"י 1492 הנוכחי, יש להקליד AltGr+4 להזנת הסימן. אותו התקן מלפני אוקטובר 2013, הגדיר AltGr+a. במערכת אובונטו ניתן גם להזינו בלחיצה ממושכת על Ctrl+⇧ Shift+u, שחרור (u עם קו תחתון מופיעה) והקלדת קוד יוניקוד 20AA. ב-Mac OS X ניתן להזינו על ידי צירוף המקשים ⇧ Shift+7 כאשר המערכת מוגדרת לפריסת מקלדת עברית. סימן השקל אינו מצויר על רוב המקלדות הנמכרות בישראל, ולעיתים נדירות משתמשים בסימן בהקלדה יומיומית. השקל הישראלי הישן, שהופץ בין 1980 ל-1985, סומן בסימן "", שהוכרז רשמית ב־18 במרץ 1980. הוא עוצב כאות ש' בצורת עריסה (כלומר מעוגלת ופתוחה מעלה). לפני כניסתו של השקל הישן בשנת 1980, לא היה שום סמל מיוחד למטבע הישראלי. סמל זה הופיע בהמחאות שהונפקו על ידי בנקים ישראלים בין 1980 ל-1985. פרסום מחירים בשקלים חדשים החלה באופן רשמי ב-1 בינואר 1986, וההמחאות השקליות הישנות שנותרו ללא שימוש היו צריכות להיות מוטבעות בסמל השקל החדש מעל הסמל הישן. שקל חדש אגורה סימן מטבע מדיה וקבצים בנושא סימן שקל חדש בוויקישיתוף הודעה על סימן לשיקים בשקלים חדשים, ילקוט הפרסומים 3254, תשמ"ו, 29 בספטמבר 1985, עמ' 430 סעיף ה': כתיבת ₪ או $ לפני המספר או אחריו, דף כתיבת מספרים, באתר האקדמיה ללשון העברית הודעה על סימון לשיקים בשקלים, ילקוט הפרסומים 2619, תש"ם, 19 באפריל 1980, עמ' 1423
האיחוד הלאומי של יוון

האיחוד הלאומי של יוון (ביוונית: Εθνική Ένωσις Ελλάδος) הייתה מפלגה פשיסיטית ואנטישמית שפעלה ביוון בשנים 1927 עד 1944. האיחוד הלאומי (EEE), שנרשם כחברה לעזרה הדדית, הוקם על ידי סוחרים פליטים מאסיה הקטנה, בעיר סלוניקי שביוון. על פי חוקת הארגון, רק נוצרים יכלו להצטרף. חבריה התנגדו לאוכלוסייה היהודית המהותית בסלוניקי. הוא הובל על ידי גאורגיוס קוסמידיס (Γιώργος Κοσμίδης), פקיד בנק. מנהיגי המפלגה היו הנאשמים העיקריים במשפט שנערך לאחר "מהומת קמפבל" ב-29 ביוני 1931, בו תקפו אספסוף לאומנים יוונים את היישוב היהודי קמפבל בעיר. (נאשם משותף היה ניקולאוס ניקוס פרדיס (Νίκος Φαρδής), העורך הראשי של עיתון "מקדוניה"). ההערכות העמידו את כוח המפלגה בכ-7,000 חברים בשנת 1932; בשנת 1933 היו בו 3,000 חברים שצעדו לאתונה, בחיקוי לכאורה של צעדתו של בניטו מוסוליני ברומא בשנת 1922. עם זאת, המפלגה כשלה בבחירות בסלוניקי בשנת 1934, ובשנת 1935 המפלגה עמדה על סף פירוק כתוצאה מאי הסכמות פנימיות. המפלגה הושבה לתחייה על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים בשנת 1942, במהלך כיבוש יוון בידי מדינות הציר(אנ'); רבים מחברי ה-EEE הפכו למשתפי פעולה בולטים של הנאצים, ורבים נוספים הצטרפו לגדודי הביטחון וסייעו בזיהוי יהודי יוון. בשל המדים והארגון הצבאי שלה, המפלגה כונתה בדרך כלל "שלושת האפסילונים" (τα Τρία Εψιλον) או "הסטילהמטס" (οι Χαλυβδόκραν), ברמיזה לארגון הצבאי הגרמני "Der Stahlhelm" (קסדת הפלדה). Victor Roudometof, Collective memory, national identity, and ethnic conflict : Greece, Bulgaria, and the Macedonian question, Westport, Conn. : Praeger, 2002, ISBN 978-0-275-97648-4
יחסי הודו–קוסובו

יחסי הודו–קוסובו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של הודו לקוסובו. לשתי המדינות אין יחסים רשמיים, והודו לא מכירה בקוסובו כמדינה עצמאית. הודו וסרביה מקיימות יחסים קרובים משנות החמישים של המאה העשרים, כאשר שתי המדינות היו מהחברות הדומיננטיות במדינות הבלתי-מזדהות, מסגרת שזוהתה בין היתר עם נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו וראש ממשלת הודו הראשון ג'ווהרלל נהרו. היחסים ההדדיים בין ניו דלהי ובלגרד נותרו חמים גם לאחר התפרקות יוגוסלביה במהלך שנות התשעים. סיבה נוספת העומדת ברקע התנגדותה של הודו להכרה בקוסובו היא הסכסוך על חבל קשמיר והתנועות הבדלניות בו ובחבל פנג'אב הסיקי. במהלך מלחמת קוסובו, ביקרה הודו את מתקפות נאט"ו על הכוחות הסרבים בקוסובו, והודיעה על תמיכתה בהשבת החבל לשלטון הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. כאשר קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה בשנת 2008, הודו הייתה אחת המדינות שלא הכירו בעצמאות קוסובו. בינואר 2009 הצהיר אג'אי סוורופ, שגריר הודו בסרביה, כי "הודו תתמוך בסרביה בנושא ההגנה על ריבונותה בכל הפורומים הבינלאומיים". בשנת 2018 סירבה ממשלת הודו להעניק ויזה למתאגרפת הקוסוברית דונג'יטה סאדיקו (אנ') ומאמניה כדי להתמודד בתחרות אגרוף בינלאומית לנשים למרות שזכתה לגיבוי מלא של התאחדות האיגרוף בהודו וההתאחדות האולימפית ההודית. הוועד האולימפי הבינלאומי איים בתגובה לבטל את הצעותיה של הודו לאירוח משחקי אסיה 2030 ואולימפיאדת הקיץ 2032. בנובמבר 2022 הודיע דובר משרד החוץ ההודי כי לא חל שינוי בעמדת הודו כלפי קוסובו, בעקבות דיווחים על פתיחה אפשרית של נציגות כלכלית קוסוברית בניו דלהי. "Mixed Asian reaction to NATO strikes". BBC News. 1999-03-25. "Nato air strikes – the world reacts". BBC News. 1999-03-25. Ambassador: India continues to back Serbia, B92, 2009-01-24 Rahul Rawat, Olympic Council of Asia warns India over refusal to grant visa to Kosovo boxer, India Today, ‏16 בנובמבר 2018 India's position on Kosovo is well known and there is no change in it, says MEA spokesperson, All India Redio, ‏25 בנובמבר 2022
El Toro Relajo

El Toro Relajo הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-24 בדצמבר 1995, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום. השיר הוקלט כשיר הנושא של הסרט "דון חואן דה מרקו", בשנת 1994. השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים מתחת להוט 100. השיר נכתב והולחן על ידי פליפה ברמחו והופק על ידי חוסה הרננדס. הקולות של סלינה בשיר הוקלטו באולפני קיו-זון שנמצאים בקורפוס כריסטי, טקסס. הזמרת האמריקאית לינדה רונסטאדט, הקליטה את השיר בשנת 1990 וכללה אותו באלבום Mas Canciones, שיצא לאור בשנת 1991. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2 מיליון השמעות. אנריקה לופטג'י מלוס אנג'לס טיימס כתב כי "שני השירים הספרדיים החדשים של סלינה ["El Toro Relajo" ו-"Tú Sólo Tú"], הם שירים המגובים על ידי מריאצ'י והם שירים מסוגת הראנצ'רה (אנ'). בנוסף לכך, יש לציין שקולה של סלינה בהם לא נשמע טוב במיוחד, היות שהיא הייתה חולה בעת הקלטתם". מידע על היצירה "El Toro Relajo" באתר מיוזיק בריינז Selena - I'm Getting Used To You / El Toro Relajo, Discogs (באנגלית) Selena - Dreaming Of You, Discogs (באנגלית) Don Juan DeMarco (1994) - IMDb, נבדק ב-2020-11-17 Selena, Billboard Selena – El Toro Relajo (באנגלית), נבדק ב-2020-11-17 Dreaming of You - Selena | Credits | AllMusic (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-11-17 Linda Ronstadt - Mas Canciones, Discogs (באנגלית) El Toro Relajo, נבדק ב-2020-11-17 Facebook, Twitter, Show more sharing options, Facebook, Twitter, ALBUM REVIEW / POP : Satisfying Last Album From Selena : SELENA: "Dreaming of You" EMI/SBK ***, Los Angeles Times, ‏18 ביולי 1995 (באנגלית)
רודולף גרוסמן

רודולף גרוסמן (בגרמנית: Rudolf Großmann‏; 25 בינואר 1882 – 28 בנובמבר 1941) היה צייר וגרפיקאי גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי. ידוע במיוחד בזכות רישומי הדיוקן שצייר של אישים מפורסמים. נולד בסביבה אמנותית. סבו, וילהלם דורר, היה צייר החצר בבאדן ואמו מארי (1852–1889) הייתה ציירת פורטרטים. אביו, ויקטור, היה רופא, ולכן רודולף למד בתחילה רפואה ופילוסופיה במינכן, בין השנים 1902 ל-1904, ואז שהה חמש שנים בפריז, שם היה תלמידו של לוסיאן סימון. בעודו שם, הוא התמסר בעיקר לציור נוף, בהשפעתו של פול סזאן. עם חברו, ז'ול פסקין, נסע לבלגיה והולנד. מאוחר יותר נסעו לצפון ודרום צרפת, ולווינה, בודפשט וסטוקהולם. בשנת 1910 שהה זמן קצר בברלין ואז המשיך בנסיעותיו. הפעם למינכן, ואיטליה, שם התגורר עם חברו, הנס פורמן. כשחזר לגרמניה, הוא גר בברלין; אייר ספרים וצייר דיוקנאות של ידוענים, שרבים מהם הוצגו במגזין הסאטירי Simplicissimus. בשנת 1928 הוא מונה לפרופסור בבית הספר המלכותי לאמנות. הוא היה גם חבר בזצסיון הברלינאי ובאגודת האמנים הגרמנים ( Deutscher Künstlerbund). לאחר עלייתו של היטלר לשלטון, בשנת 1934, פוטר מתפקידו ופרש לעיר הולדתו. תחת הממשלה הנאצית, הוכרזו יצירותיו כ"אמנות מנוונת" ו-206 מהן הוחרמו. שלוש מהן הוצגו בתערוכת האמנות המנוונת התעמולתית ב-1937. אוסוולד ספנגלר מוזיקאים בנדוטו גרוסו סוללים כביש גרטה גרבו קריסטין שטיינברג גן במינכן הופעה בבית קפה אולם ריקודים דיוקן של אשה מדיה וקבצים בנושא רודולף גרוסמן בוויקישיתוף כתבי רודולף גרוסמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) "Rudolf Großmann", rkd.nl (בהולנדית) "Großmann, Rudolf", daten.digitale-sammlungen.de
יחסי הודו–סלובניה

יחסי הודו–סלובניה הם יחסי החוץ בין הודו לסלובניה. הודו הכירה בסלובניה ב-11 במאי 1992. היחסים הדיפלומטיים כוננו ב-18 במאי 1992 כאשר שר החוץ הסלובני דימיטרי רופל ביקר בהודו. סלובניה ביקשה וקיבלה תמיכה של הודו לחברות באו"ם (UN), כמו גם לחברות בתנועת המדינות הבלתי-מזדהות. סלובניה התקבלה לאו"ם ב-23 במאי 1992. סלובניה פתחה את שגרירותה בניו דלהי ב-1 באוגוסט 2002. הודו פתחה את שגרירותה בליובליאנה בפברואר 2007. הנשיא הסלובני, יאנז דרנובשק, ביקר בבנגלור בפברואר 2006 והשתתף בטקס חנוכת הוועידה הבינלאומית לערכים אנושיים שאורגנה על ידי קרן אמנות החיים. דרנובשק ביקר בניו דלהי בינואר 2007 והשתתף בוועידת המאה סטיאגרהא. הוא נפגש גם עם ראש הממשלה ושר החוץ של הודו. נשיא סלובניה דנילו טרק ביקר בניו דלהי בפברואר 2010 ונפגש עם ראש הממשלה. הוא גם השתתף בפסגה לפיתוח בר-קיימא העשירית בדלהי שאורגן על ידי TERI. סלובניה פתחה ארבע קונסוליות בראשות קונסולי כבוד בקולקטה, מומבאי, צ'נאי ובנגלור בשנת 2011. ראש ממשלת סלובניה, בורוט פאחור ביקר ביוני 2011 בניו דלהי, מומבאי ובנגלור. הוא נפגש עם הנשיא, סגן הנשיא, ראש הממשלה, שר החוץ ומנהיג האופוזיציה. מדיה וקבצים בנושא יחסי הודו–סלובניה בוויקישיתוף "Political department". newdelhi.embassy.si. נבדק ב-2016-10-09. "India -Slovenia Relations" (PDF). mea.gov.in. ביוני 2015. נבדק ב-9 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "INDIA-SLOVENIA BILATERAL RELATIONS" (PDF). pharmexcil.org. נבדק ב-9 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה) "India-Slovenia Relations". www.indianembassy.si. אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2016. נבדק ב-9 באוקטובר 2016. {{cite web}}: (עזרה)
משה עסיס (חוקר תלמוד)

משה עסיס (נולד בדצמבר 1942, כ"ח בכסלו ה'תש"ג) הוא פרופסור אמריטוס לתלמוד באוניברסיטת תל אביב. עוסק בחקר התלמוד הירושלמי, התלמוד הבבלי, מסכתות קטנות, ספרות הגאונים, ארמית גלילית וארמית בבלית. עסק גם בתולדות הלוח העברי. משה עסיס נולד בשנת 1942 בחלב שבסוריה, בן לשלמה עסיס. בהיותו בחלב למד בבית המדרש ״בית נשיא״ אצל חכמי העיר הרב סלים (שלמה) זעפראני והרב משה טוויל. בשנת 1962 עלה לישראל. בשנים 1963–1969 שירת בצה"ל. בשנת 1966 קיבל תואר ראשון במקרא ותלמוד, בשנת 1971 קיבל תואר שני בתלמוד ובשנת 1977 קיבל תואר דוקטור לתלמוד, שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המוסמך שלו היא מהדורה מדעית של מסכת ערכין שבמשנה, ועבודת הדוקטור היא "סוגיות מקבילות בירושלמי (במסכתות: ביכורים, שבת, סוטה, מכות ונידה)", שתיהן בהנחייתו של פרופ' אפרים אלימלך אורבך. בשנים 1970–1975 היה אסיסטנט ומדריך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובשנים 1971–1976 היה במקביל אסיסטנט ומדריך באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1976–1979 היה מרצה אורח ומרצה בכיר בהיברו יוניון קולג' בארצות הברית. בשנים 1979–2010 נמנה עם הסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב והגיע לדרגת פרופסור חבר, ובשנים 2002–2004 היה ראש החוג לתלמוד. בשנים 1991–1992 היה פרופסור בבית המדרש ללימודי היהדות בירושלים. בשנת תשמ"ג הוענק לו פרס במחקר התלמוד ע"ש אליעזר שמשון רוזנטל. בשנת תש"ן נבחר לחבר־יועץ באקדמיה ללשון העברית. בשנת 2010 יצא לאור בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה ספרו (בשלושה כרכים) "אוצר לשונות ירושלמיים: מונחים, ביטויים ולשונות בפיהם של האמוראים בתלמוד הירושלמי", שהוא קונקורדנציה של מונחי התלמוד הירושלמי, בצירוף עשרה פרקי מבוא. פרסם כשלושים מאמרים מדעיים, ובהם: "להגהות הגר"א על מסכת שקלים", תרביץ נג/א, תשמ"ד. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) "לבעיית עריכתה של מסכת נזיקין ירושלי", תרביץ נ"ו/ב, תשע"ג. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) "עוד לבעיית עריכתה של מסכת נזיקין ירושלי", תרביץ פ"א, תשע"ג. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) "לפירושו של מונח מוקשה בירושלמי", סידרא תשס"ו. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) "הגהות ר' יעקב אשכנזי על המשנה סדר נזיקין", סידרא תשס"ח. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) "תלמוד ירושלמי", בספר: דוד רוזנטל, ורד נעם, מנחם קיסטר ומנחם כהנא (עורכים), ספרות חז"ל הארץ ישראלית - מבואות ומחקרים, כרך ראשון - מבואות לחיבורי ספרות חז"ל, יד יצחק בן-צבי, 2018. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" בנוסף לכך, כתב את הערך "תלמוד ירושלמי" באנציקלופדיה העברית, כרך ל"ב, תשמ"א. ויחד עם משה בר-אשר ויהודה ליבס ערך את ספר זיכרון להרב פרופ' מאיר בניהו, שני כרכים (כרך א - מחקרים בתלמוד, בהלכה, במנהג ובתולדות עם ישראל; כרך ב - מחקרים בקבלה ובמחשבת ישראל, בספרות, בשירה בפיוט ובתפילה מוקדשים לזכרו של הרב פרופ' מאיר בניהו מנוחתו כבוד), ירושלים: אוניברסיטת תל אביב, המרכז לחקר התפוצות, הוצאת כרמל ויד הרב נסים, תשע"ט. פרופ' משה עסיס, באתר של אוניברסיטת תל אביב משה עסיס באתר האקדמיה ללשון העברית משה עסיס (1942-), דף שער בספרייה הלאומית משה עסיס, באתר האקדמיה ללשון העברית, 21 באפריל 2016 חננאל מאק, ארבעה עשר אלף שמונה מאות ושלושה ערכים, באתר הארץ, 22 באפריל 2011
דובון הקורים

דובון הקורים (שם מדעי: ocnogyna loewii) הוא מין של עש ממשפחת הדובוניים. דובון הקורים הוא הנציג היחיד של סוגו בישראל. שם המין נקרא על שם חוקר החרקים הגרמני הרמן לואי (אנ'). למין תפוצה פליארקטית רחבה בעיקר ביבשת אסיה הכוללת שלושה תת-מינים. המין נקרא דובון בשל הפלומה השעירה שמכסה את גופו של הזחל. גם השם מדעי של המשפחה הנגזר מיוונית משמעותו דוב והקורים נקראים על שם הקורים אותם טווה העש מעל העשבים בהם הוא מתפתח. אורכו של העש מגיע ל-2 סנטימטרים ומוטת הכנפיים מגיעה ל־3.5 סנטימטרים. הזכרים מעופפים ואילו הנקבות חסרות יכולת תעופה. צבע הגוף חום והזכר בעל מחושים מנוצים רחבים מאוד ועל עורפו אדרת שיער פלומתית. הנקבה מטילה מאות ביצים בצבע ירוק ומצמידה אותן לאבנים ועלים. הזחל בוקע מהביצה בחודש דצמבר. שערותיו של הזחל בתחילה הן בצבע שחור ועם ההתבגרות צבען הוא אדום-חום ואורכו עד 3.5 סנטימטרים. הזחלים חים יחד תחת יריעת קורים לבנים הנמצאת בין העשבים. הזחלים ניזונים מצמחים ממשפחות המצליבים, המורכבים והפרפרניים. הזחל מתגלם מתחת לאדמה או תחת אבנים ובסתיו העש הבוגר בוקע מהגולם. פנחס אמתי, מדריך החרקים בישראל לילדים ולנוער. עמודים 56–57. מודן הוצאה לאור, 2006 . מדיה וקבצים בנושא דובון הקורים בוויקישיתוף דובון הקורים, באתר GBIF (באנגלית)
תרמיל (תחמושת)

תרמיל הוא חלק מתכתי גלילי (העשוי לרוב סגסוגת של נחושת) שחובק את הקליע. בתוך התרמיל יש כמות מדודה של חומר נפץ הודף. קצהו תחתון של התרמיל מחורץ ליצירת "כרכוב". חריץ הכרכוב מאפשר חליצה מהירה של התרמיל הריק מבית הבליעה, לאחר הירי. לחיצה על ההדק מטילה פטיש אשר מכה בנוקר שרוקע שקע בפיקה בכדורים מסוג סנטרפייר או בשולי הכרכוב בכדורים מסוג רימפייר ומפוצץ כמות קטנה של חומר נפץ רגיש שבתוכה. פיצוץ החומר שבפיקה מצית את חומר הנפץ ההודף שבתרמיל. בעירת חומר הנפץ שבתרמיל יוצרת תגובת שרשרת כימית שגורמת לשחרור גזים בחלל התרמיל. לחץ הגזים עולה עד אשר הם הודפים את הקליע מקצה התרמיל ולתוך הקנה ומשם דרך הקנה עד שהקליע יוצא מקצה הקנה ובעקבותיו הגזים ושיירי בעירת חומר הנפץ ההודף. בכלי נשק מודרניים אוטומטיים וחצי-אוטומטיים חלק קטן מאנרגיית ההדף או חלק קטן מגזי הבעירה משמשים בתהליך הירי להחזרת המכלול לאחור כדי לפלוט את התרמיל הריק מבית הבליעה, לדרוך לאחור שוב את הפטיש ולגרוף לבית הבליעה כדור חדש ממחסנית או משרשרת כדורים. חלק מהמעצורים בכלי הנשק נגרמים בעקבות תרמיל שלא נפלט. תרמיל הוא גם מונח במשחקי מחשב, המייצג את כמות התחמושת או הנשק שנשארה לשחקן. מדיה וקבצים בנושא תרמיל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרובינציית מרילנד

פרובינציית מרילנד הייתה משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה אשר התנתקו מן ממלכת בריטניה הגדולה ב-1776 בית הכרזת העצמאות של ארצות הברית. אזור מפרץ צ'סאפיק נחקר לראשונה על ידי קפטן ג'ון סמית', מייסד היישוב הראשון בארצות הברית ג'יימסטאון, כבר במאה ה-16 ונכלל בשטח שקיבל סר ג'ון קלברט, לורד בולטימור, מהמלך צ'ארלס הראשון. לורד בולטימור, שהיה קתולי, משך אליו גם פוריטנים שנרדפו גם הם באנגליה. ב-1621 הקים מושבה קתולית בניופאונדלנד, אך האקלים הקשה, האדמה הדלה והטרדות מצד הצרפתים גירשו אותו משם. הוא עבר לווירג'יניה, שנוסדה עוד במאה ה-16, אך נתקל בעוינות על רקע דתי. תחום המושבה שלו נקבע ממקורות מפרץ צ'סאפיק עד לקו רוחב 40, בו נמצאת היום העיר פילדלפיה. מרילנד הייתה מושבת הכתר הראשונה שהזיכיון שלה הבטיח חופש דת, זכויות אזרחיות וחקיקה מקומית נפרדת. המושבה נוסדה ב-1634 על ידי 200 מהגרים, רובם קתוליים, שנכנסו לנהר הפוטומק וקנו מהאינדיאנים כפר על נהר סנט מרי, עשרה מייל במעלה מקום מפגשו עם הפוטומק. מדיניות התשלום לאינדיאנים והיחס ההוגן כלפיהם, יצרו בתחילה יחסים שלווים. החוזה שכרת לורד בלטימור עם האינדיאנים הניח את היסודות לחוזה דומה שכרת ויליאם פן שנים רבות אחר כך. הזיכיון של מרילנד היה החוזה המדיני הראשון בעולם הנוצרי שהבטיח סובלנות דתית לבני כל הדתות (הנוצריות) וחופש פולחן. הסובלנות עוגנה בחקיקה של אספת מרילנד ב-1649 כשחקיקה דומה ברוד איילנד מקדימה אותה במעט. חופש הדת יוצא הדופן משך למרילנד פוריטנים מווירג'יניה, קווייקרים ואף לותרנים, מהמושבות ההולנדיות בקאריביים. בשנת 1681 העניק צ'ארלס השני את האדמות שמצפון למרילנד לוויליאם פן (לימים מדינת פנסילבניה). כעבור שנה העניק צ'ארלס השני לפן גם את חציו המזרחי של חצי האי דלמרווה (מדרום-מזרח לפנסילבניה, כיום חלק ממדינות דלאוור, מרילנד ווירג'יניה). בשל כך (בגלל חפיפה בשטחים שהוענקו לשתי המשפחות) נוצר בלבול גדול בשאלת מקומו של הגבול בין שתי המושבות. משפחות קלברט ופן העבירו את הסוגיה לפסיקתו של בית המשפט האנגלי וראש בית המשפט העליון באנגליה החליט שהגבול שבין חלקה הדרומי של פנסילבניה לחלקה הצפוני של מרילנד יהיה 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה. לאחר כעשור הסכימו המשפחות על הפשרה והחלו במדידת הגבול, אשר הסתיימה בשנת 1767. קו הגבול נקרא קו מייסון-דיקסון, ומהווה את הגבול בין צפון-מזרח ארצות הברית לדרומה. מרילנד הייתה אחת משלוש עשרה המושבות אשר מרדו בבריטניה ופתחו במלחמת העצמאות של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא פרובינציית מרילנד בוויקישיתוף היסטוריה של המושבה פרובינציית מרילנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרילנד, היסטוריה, 1600-1775, תקופת המושבות, דף שער בספרייה הלאומית
I'm Getting Used to You

I'm Getting Used to You הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה Dreaming of You. השיר יצא לאור ב-2 במרץ 1996, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס, כסינגל השישי והאחרון מתוך האלבום. השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים מתחת להוט 100. השיר נכתב והולחן על ידי דיאן וורן, שידועה ככותבת הלהיטים "Un-Break My Heart" של טוני ברקסטון, ו-"Could I Have This Kiss Forever" של ויטני יוסטון ואנריקה איגלסיאס. הוא נכתב בסולם של פה מינור. השיר זכה להצלחה מתונה במצעדי הבילבורד, כאשר נכנס לשלושה בסך הכול. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2.4 מיליון השמעות. השיר נכלל במספר אלבומים שהוציאה סלינה במהלך הקריירה שלה, והם: Anthology משנת 1998. All My Hits Vol. 1 משנת 1999. Greatest Hits משנת 2003. Momentos Intimos משנת 2004. La Leyenda משנת 2010. Selena - I'm Getting Used To You, Discogs (באנגלית) Selena - Dreaming Of You, Discogs (באנגלית) Selena, Billboard Selena – I'm Getting Used To You (באנגלית), נבדק ב-2020-11-17 Toni Braxton – Un-Break My Heart (באנגלית), נבדק ב-2020-11-17 Enrique Iglesias (Ft. Whitney Houston) – Could I Have This Kiss Forever (באנגלית), נבדק ב-2020-11-17 Dreaming Of You, נבדק ב-2020-11-17 Selena - Anthology - A 30 Song Retrospective, Discogs (באנגלית) Selena - All My Hits - Todos Mis Exitos, Discogs (באנגלית) Selena - Greatest Hits, Discogs (באנגלית) Selena - Momentos Intimos, Discogs (באנגלית) Selena - La Leyenda, Discogs (באנגלית)