laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוברט פאלקו

רוברט פאלקו (בצרפתית: Robert Falco;‏ 26 בפברואר 1882 – 14 בינואר 1960) היה שופט יהודי-צרפתי במשפטי נירנברג. פאלקו נולד בפריז למשפחה יהודית. סבא רבא שלו קיבל עיטור מידי לואי פיליפ, מלך הצרפתים ב-1831, וסבו מצד אמו אלפרד-פיליבר אלדרופה (אנ') עבד כאדריכל עבור לאופולד השני, מלך הבלגים וגוסטב דה רוטשילד (אנ'). אביו לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, שבגינה מונה לחבר בלגיון הכבוד, ולאחר מכן הפך לנשיא בית המשפט למסחר בפריז. לאחר תום לימודי המשפטים שלו עבד פאלקו מ-1903 כעורך דין. בשנת 1907 קיבל את הדוקטורט שלו בעבודה על החובות והזכויות של קהל התיאטרון. מאוחר יותר מונה לשופט בבית המשפט לערעורים בפריז (אנ'). הוא פוטר מתפקיד זה ב-1940 בגלל מוצאו היהודי. במהלך ההכנות למשפטי נירנברג ביוני 1945, הוא ייצג בלונדון את צרפת יחד עם אנדרה גרוס, פרופסור למשפט בין-לאומי, בוועידה הבין-לאומית למשפטים צבאיים, והיה אחד מהכותבים המרכזיים של אמנת לונדון שמכוחה פעל בית הדין הצבאי הבין-לאומי. הוא היה אחד משני השופטים הצרפתיים במשפט ושימש כממלא מקומו של אנרי דונדייה דה ואבר. הוא זכה בצלב המלחמה ומונה למפקד לגיון הכבוד. הוא מת בפריז ב-1960. מדיה וקבצים בנושא רוברט פאלקו בוויקישיתוף רוברט פאלקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט פאלקו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Les magistrats de la Cour de cassation au procès de Nuremberg, Cour de cassation, ‏30 בספטמבר 2016
הגדה היספנית-מורסקית

הגדה היספנית-מורסקית (באנגלית: Hispano-Moresque Haggadah) היא הגדה של פסח מאוירת שנכתבה בין שלהי המאה ה-13 לבין תחילת המאה ה-14 בקסטיליה, כתב היד נמצא בספרייה הבריטית ומספרו שם MS Oriental 2737. ההגדה היא ככל הנראה העדות הראשונה להגדה שהיא נפרדת מהמחזור תפילה ולהתפתחות כספר נפרד. בהגדה משולבת איקונוגרפיה המקשרת את כתב היד למקום מסוים, נסיבות היסטוריות ומשפחה, דבר שלא היה מצוין נכון לזמן כתיבת ההגדה בספרות. התמונות בהגדה מקושרות לתקופת אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, דבר המסייע לתארך את יצירת ההגדה ככל הנראה לרבע האחרון של המאה ה-13. במידה אפשרית עובדה זאת מלמדת כי ההגדה היספנית-מורסקית היא ההגדה ההראשונה עם איורים מהתנ"ך. למרות הגודל הקטן של ההגדה (16 ס"מ גובה לעומת 20 ס"מ להגדות ששרדו מאותה תקופה), ההגדה כוללת איורים רבים ומילים מעוצבות בתוך תיבות. בשונה מהגדות מממלכת ארגון, שציור ההגדה מושפע מאיורים מאותה תקופה בעלי סגנון גותי בצרפת או באיטליה" שמאופיינים בצביעה עבה ושימוש בזהב, ההגדה היספנית-מורסקית מזכירה כתבי יד ספריים מוקדמים שמכילים שימוש בצבעים בהירים, בתיבות לא מווסתות צבעוניות בתוך גבולות מצוירים שמזכירים כתבי יד שנוצרו במנזרים איבריים במאה ה-10 והמאה ה-11. בהגדה יש אזכורים להרלדיקה, כמו אריות וצריחים, שמשויכים לקסטיליה ולאון. בהגדה ניתן למצוא קשור ייחודי לנשים, שכן קיימים איורים של נשים שקוראות את ההגדה במהלך סדר פסח. בכתב היד יש מגמה מעורבת של חבישת כיפה אצל הדמויות בתמונות. בכמה תמונות בכתב היד מוצג המפגש שבין משה ואהרן במדבר או את משה ואהרן לפני פרעה או את משה המנהיג את העם אחריו בים סוף, ניתן להבחין רק על ראשו של משה בכיסוי ראש, הנראה ככיפה או ככובע קטן. בסיפור המטה ההופך לנחש ובולע את מטותיהם של החרטומים חובשים גם משה וגם אהרן כיסוי ראש דומה אך בצבעים שונים. אך דמותיהם של אברהם ויצחק בשלושת שלבי התיאור של סיפור עקדת יצחק מצוירות בלא כיסוי ראש. דמותו של משה לפני הסנה אף היא מתוארת בגילוי ראש, כמו גם דמותיהם של בני ישראל היוצאים ממצרים והעוברים בים סוף. הדמויות שמכינות חרוסת, מגעילות כלים, ויושבות סביב שולחן הסדר מתוארות בגילוי ראש, לעומת זאת, ראשיהם של בעלי הבית העורך את הסדר, האופה ושל מחלק האוכל מכוסים. רבן גמליאל ותלמידו מצה הא לחמא עניא משה והסנה הבוער הסבר על ההגדה במאמר של ג'ולי האריס תמונות דפי ההגדה באתר The Bezalel Narkiss Index of Jewish Art Love in the Land of Goshen: Haggadah, History, and the Making of British Library, MS Oriental 2737 שלומית לדרמן, מה אפשר ללמוד מן האמנות היהודית על כיסוי-הראש לגברים
ציר הרשע

"ציר הרשע" (באנגלית: Axis of evil) הוא מונח שטבע נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בנאום שנשא ב־29 בינואר 2002. המונח מתייחס לקבוצת מדינות התומכות בטרור ומפתחות נשק להשמדה המונית. בוש הזכיר בנאומו את המדינות קוריאה הצפונית, איראן ועיראק. במונח נעשה שימוש בתחום ההסברה של ממשל בוש כדי להציג את המדינות החברות בו כדבר שיש לגנותו. מדינות אלו [קוריאה הצפונית, איראן ועיראק], ובעלות בריתן הטרוריסטיות, מהוות ציר של רשע, המתחמש כדי לאיים על שלום העולם. בניסיונותיהם להשיג נשק להשמדה המונית מהווים משטרים אלה סכנה חמורה שהולכת וגדלה. הם יוכלו לספק כלי נשק אלו לטרוריסטים, להעניק להם אמצעים אשר יתאימו לשנאתם; הם יוכלו לתקוף את בעלות בריתנו או לנסות לסחוט את ארצות הברית. בכל מקרה, מחירה של האדישות יהיה קטסטרופלי. — דבריו של בוש בנאום המונח מרמז על מדינות הציר במלחמת העולם השנייה אשר הצטרפו לגרמניה במלחמתה כנגד בעלות הברית, וכמו כן מזכיר את המושג "אימפריית הרשע", שבו השתמש הנשיא רונלד רייגן לתיאור ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הכריזה ארצות הברית על מלחמתה בטרור האיסלאמי הקיצוני. בתחילתו כוון המאבק כנגד הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה, אך במהרה הורחב ומטרתו שונתה למיגור הטרור העולמי. בנאום "ציר הרשע" הגדיר בוש את מקור הטרור בעולם וקבע את מטרות המאבק. ב־20 במרץ 2003 (19 במרץ בוושינגטון), תקפה ארצות הברית את עיראק כחלק ממאבקה ב"ציר הרשע" והדיחה את שלטונו של סדאם חוסיין. בעקבות דשדושה של ארצות הברית בעיראק, ממשל בוש נקט בגישה של בידוד ומשא ומתן לא ישיר עם מדינות הציר האחרות. מול איראן התנהל המשא ומתן עם שלוש המעצמות האירופיות גרמניה, בריטניה וצרפת (ה-EU3), תוך מעורבות של מתאם מדיניות החוץ של האיחוד האירופי חוויאר סולאנה. עם העברת הסוגיה הגרעינית לטיפול מועצת הביטחון של האו"ם הצטרפו רוסיה וסין למשא ומתן. המגעים עם קוריאה הצפונית מתנהלים במסגרת שיחות השש (אנ') הכוללות את קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, סין, יפן, רוסיה וארצות הברית. בין איראן וקוריאה הצפונית והמדינות שניהלו עימן משא ומתן הושגו מספר הסכמים שהופרו (בין היתר: הצהרת טהראן מאוקטובר 2003, הסכם פריז מנובמבר 2004 עם איראן, הצהרת ה-19 בספטמבר 2005 עם תום שיחות השש, הסכם ה-13 בפברואר 2007 בסבב החמישי של שיחות השש). ב-2 במאי 2011, נהרג אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, במהלך "מבצע חנית נפטון" על ידי יחידת הקומנדו אריות הים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כ-50 ק"מ צפונית לאסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ובכך ניתנה מכה קשה לטרור. ב-14 במאי 2011, חשף דו"ח סודי של צוות מומחים שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם, כי קוריאה הצפונית ואיראן מפרות את הסנקציות שהטילה המועצה על שתיהן, באמצעות החלפה מתמשכת וסדירה של טכנולוגיות טילים בליסטיים, דרך "מדינה שלישית שכנה" (לדברי דיפלומטים -סין). טרור המלחמה העולמית בטרור מדינות המממנות טרור ציר ההתנגדות מדינות הציר - מקור הביטוי Tom DeLuca, Liars! Cheaters! Evildoers!: Demonization and the End of Civil Debate in American Politics, New York University Press, 2005 (הספר בקטלוג ULI) Barry Scott Zellen, State of Recovery: the Quest to Restore American Security After 9/11, Bloomsbury Publishing, 2013 (הספר בקטלוג ULI) Shaul Shay, The Axis of Evil: Iran, HIzballah, and the Palestinian Terror, Routledge, 2017 (הספר בקטלוג ULI) סוכנות רויטרס, דיווח: טכנולוגיות טילים מקוריאה הצפונית לאיראן דרך סין, באתר ynet, 14 במאי 2011
Habib Galbi

"Habib Galbi" (בערבית: "حبيب قلبي", מוכר גם בתעתיק העברי: "חביב גלבי") הוא סינגל הבכורה של הלהקה הישראלית A-WA. את השיר הוציאה ב-8 במרץ 2015 לאור חברת התקליטים הליקון. הוא נכלל באלבום הבכורה של הקבוצה, חביב גלבי. להקת A-WA הוקמה ב-2015 על ידי שלושת האחיות חיים: תאיר, לירון ותגל. בילדותן נהגו לצפות בביתם בסרטים מסורתיים בערבית. כשתאיר סיימה את לימודיה האקדמיים ברימון בית ספר למוסיקה החליטה שברצונה להפיק אלבום אולפן משלה. אליה הצטרפו שתי אחיותיה. השלוש החלו במסע חיפוש אחר מפיק מוזיקלי שישמר את האתניות התימנית בקולן ובשיריהן. לבסוף מצאו את תומר יוסף, חבר בהרכבים "בלקן ביט בוקס" ו"החצר האחורית". תחילה לא ידעו האם אלבום הבכורה של הלהקה יהיה מושר בעברית או באנגלית. אולם לאחר שיוסף מצאה וידאו ישן של תאיר שרה בערבית הוסכם כי האלבום הראשון של A-WA יהיה גם כן בשפה זו. ההשראה ל-"Habib Galbi" נשאבה מהבית המוזיקלי בו גדלו, בעיקר מסבתן שנהגה לשיר בערבית תימנית בעודה מבשלת במטבחה. בניגוד לשירת גברים בתימן, שהייתה בעיקר מיועדת לכתבי קודש, שירת נשים יצרה את הפולקלורים במדינה. "Habib Galbi" הוקלט לראשונה בשנות ה-60 על ידי שלמה מוקעה, ששמע אותו בביתו המסורתי בתימן. אך הגרסה המוכרת לשלוש האחיות הייתה דווקא של ציון גולן. כיוון שהשיר כתוב מנקודת מבט נשית, חשקו האחיות לפרסם את גרסתן. חזונן לשיר היה שילוב הרמוניות קוליות ונשיות, והפיכת "Habib Galbi" מגברי לנשי ולחדשני הרבה יותר. המכשול העיקרי של הלהקה היה היעדר המקצועיות בשפה. שלושתן לא ידעו לדבר ערבית תימנית בצורה נהירה, ועל כן הן למדו את הדיאלקטים והצלילים של השפה היטב. "Habib Galbi" יצא לאור ב-8 במרץ 2015, יום האישה הבין-לאומי. "Habib Galbi" הוא שיר אהבה נכזבת, שבנוי מחמישה בתים קצרים ומפזמון חוזר ועיקרי. בפזמון, שבנוי משלוש שורות חוזרות, מכנה הדוברת את אהוב לבה כ"עיניה". בשורה אחר כך נודע כי מישהו חיבל במערכת היחסים בינה לבין אהובה. הוא מסתיים בשורה "הלוואי שיאכל ולא ייהנה" – קללה כנגד אותו האדם המפריד. חמשת הבתים מרוכזים ברובם בבחיר לבה של האישה ובסיפור ההיפרדות שלהם. תחילה הוא נעלב מסיבה לא ידועה, ובורח ללמוד, כנראה תורה. לאחר מכן עוזב את האישה בוכייה, והיא בתגובה מאדירה אותו וטוענת כי אין עוד אחר כמוהו. שנה וחודשיים, שהתמלאו בגעגועיה של האישה אליו, הם לא התראו. בבית האחרון שואלת האישה למי היא יכולה להתלונן, ומי יכול להשיב את אהובה אליה. הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של A-WA ב-8 במרץ גם כן. הוא בוים על ידי יוסף, וכולל את שלושת האחיות לבושות בבגדים תימניים על רקע נוף המדבר של שחרות. מקום צילום הקליפ היה חסוי כשהתפרסם, ורק לאחר כמה שנים חשפו הבנות את המידע בפודקאסט "שיר אחד". הרעיון שעמד מאחורי העניין היה לתת למאזינים אפשרות להקשיב לשיר בצורה אמיתית, ללא דעות פוליטיות שעלולות להשפיע על חווייתם. ניר גורלי, שיר אחד, שיר אחד – Habib Galbi | A-WA, ‏2 במרץ 2020 זהו שיר עתיק. לכן, לא ידוע מי כותביו או מלחיניו. ynet, גרוב תימני: בנות A-WA כובשות את המדבר, באתר ynet, 8 במרץ 2015 A-WA - "Habib Galbi" (Official Video), יוטיוב
פייר בלוז

פייר בלוז (בצרפתית: Pierre Bleuse; נולד ב-6 בנובמבר 1977) הוא כנר ומנצח צרפתי. פייר בלוז נולד בבולון-ביאנקור למשפחה של מוזיקאים. פייר בלוז החל את לימודיו המוזיקליים בנגינה בכינור בקונסרבטוריון של בולון-בילנקור בכיתותיהם של ז'אן לנרט וסוזן גסנר. הוא המשיך את לימודיו בקונסרבטואר של פריז בכיתותיהם של פייר דוקאן וגונאדי הופמן בשנת 1990. הוא השיג את פרסי הכינור והמוזיקה הקאמרית שלו ב-1994. לאחר מכן למד באוניברסיטת ז'נבה למוזיקה בכיתתו של פטריס פונטנרוסה. הוא סיים את לימודיו בפרס ראשון בשנת 2002. לאחר לימודיו, הפך בלוז לחבר ברביעיית סאטי ובהרכבים Court-Circuit ו-TM+. הוא היה כנר ראשי ומנצח שותף של התזמורת הקאמרית של טולוז בין השנים 2000 ל-2010. הוא גם למד כינור בארוק אצל ז'יל קוליארד. ב-2010 החליט פייר בלוז לפנות לניצוח. הוא למד אצל יורמה פאנולה בפינלנד, והמשיך את לימודי הניצוח אצל לורן גיי באוניברסיטת ז'נבה למוזיקה ב-2011. משנת 2012 החל פייר בלוז בשיתוף פעולה קבוע עם תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז. הוא גם עבד כעוזר באופרה של ליון משנת 2017, בעיקר בהפקה של אורפיאו ואאורידיצ'ה, בבימויו של דייוויד מורטן. לאחר שנצפה על ידי תיירי פישר ב-2014 באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, הוא הוזמן להופעת הבכורה שלו בארצות הברית לנצח על תזמורת יוטה בסולט לייק סיטי ביולי 2016. בלוז היה שותף להקמת האנסמבל "למניק מודרן" לרפרטואר עכשווי, ושימש כמנהל המוזיקלי שלו. מייקל ג'רל הפקיד אותו בינואר 2017 על הניצוח על האנסמבל באופרה שלו קסנדרה, בכיכובה של פאני ארדנט, שהופיעה בתיאטרון הגדול של פרובאנס. מערכת היחסים הקרובה שלו עם ג'ארל הובילה אותו לנצח על קונצרט יום השנה באוקטובר 2018 באולם ויקטוריה בז'נבה, עם אאנסמבל "למניק מודרן" ותזמורת דה לה סוויס רומנדה. פייר ניצח על תזמורות שונות בצרפת. כגון: התזמורת הקאמרית של פריז, תזמורת פריז, התזמורת הסימפונית של נאנסי, תזמורת האופרה של טורס והתזמורת הלאומית של אוברן. פייר בלוז היה שותף מייסד ומנהל אמנותי של האקדמיה התזמורתית למוזיקה, בית ספר אירופי ללימודי תזמורת. בלוז הפך למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של אודנסה בשנת 2021. בדצמבר 2021, הודיע אנסמבל אנטרקונטמפורן על מינויו של בלוז למנהל המוזיקלי הבא שלו, החל בעונת 2023 - 2024, עם חוזה ראשוני של 4 שנים. מדיה וקבצים בנושא פייר בלוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פייר בלוז פייר בלוז, ברשת החברתית פייסבוק פייר בלוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פייר בלוז, באתר ספוטיפיי פייר בלוז, באתר MusicBrainz (באנגלית) פייר בלוז, באתר Discogs (באנגלית)
SWAS

(Submillimeter Wave Astronomy Satellite (SWAS (מוכר גם כ-Explorer 74 ו-SMEX-3) היה טלסקופ חלל שהיה חלק של תוכנית אקספלורר במסגרת מיזם ללוויינים זולים. הוא פעל כ-6 שנים עם מכשירים בתחום תת אדום עמוק וגלי מיקרוגל. המשימה אושרה לתכנון בשנת 1989. תכנון ראשוני בוצע על ידי מדעני מצפה כוכבים של סמית'סוניאן. בניית הטלסקופ הועברה לBall Aerospace & Technologies ומרכז החלל גודרד היה אחראי על בניית הפרויקט כמכלול. מדעני אוניברסיטת קלן העבירו ספקטרומטר בשנת 1993 ורגשים נבנו בשנת 1994 על ידי Millitech Corporation. בדצמבר 1994 טלסקופ ומכשירים נלווים הועברו למרכז החלל גודרד שהיה אחראי על בניית הלוויין. בנייתו ובדיקות הסתיימו ב־15 בדצמבר 1995. החלק המרכזי היה טלסקופ שהיה רגיש לתדרים 487–557 GHz ‏ (538–616 μm). הדבר איפשר לחקור ספקטרום פליטה של חמצן, פחמן, מים וכו'. רגישות הייתה כ-3.7 דקות זוויתיות. SWAS תוכנן לחקר מבנה של עננים בין-גלקטיים במטרה להבין תהליכים ליצירת כוכבי לכת. שיגור הלוויין נדחה מספר פעמים עקב תקלות במשגרים מדגם פגאסוס שהיו מיעודים למשימה. השיגור בוצע בהצלחה ב-2 בנובמבר 1998 מבסיס חיל האוויר ונדנברג. עד ל-18 בדצמבר נמשך תהליך בדיקות וכיול מכשירים. במקור המשימה תוכננה לשנתיים. איכות המכשירים איפשרה להאריך את המשימה עד לכ-5.5 שנים. במהלך תקופה זו בוצעו תצפיות על 200 מטרות. ב-21 ביולי 2004 הוחלט להעביר את מכשירי הלוויין למצב שינה. במטרה לתת תמיכה למשימת גשושית "פגיעה עמוקה" פעילות חודשה ב-1 ביוני 2005. לאחר 3 חודשים של פעילות המכשירי הלוויין הועברו שנית למצב שינה. נכון לשנת 2024 הלוויין נמצא במסלול. אתר האינטרנט הרשמי של SWAS מדיה וקבצים בנושא SWAS בוויקישיתוף תיאור המשימה בתאר אוניברסיטת הרוורד תיאור באתר נאס"א
זאריה (מודול)

זאריה (ברוסית:Заря) - מודול ראשון של תחנת החלל הבין-לאומית. הוא נבנה ברוסיה אך מהווה חלק של המרכיב האמריקאי של תחנת החלל. מודול שוגר לחלל בשנת 1998. אחריות על בניית ותקצוב המודול החדש הייתה על ארצות הברית. מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל זכה במכרז לבניית המודול כאשר נתן הצעה זולה באופן משמעותי מהמתחרה, חברת בואינג. בהתאם לתנאי החוזה במקביל לבניית המודול נבנה מודול עתודה זהה. מטרת המודול הינה אחסון ציודים ומצרכים, אספקת חשמל למערכות תחנת החלל ובקרת גובה מסלול תוך שימוש במדחפים. בתכנון המודול נוצל ניסיון שנצבר בתכנון ובנייה של חללית TKS שהיה גם בסיס לבניית מודולים של תחנת החלל מיר. צורת המודול הוא גליל גליל באורך של כ-1.26 מ' וקוטר עד 4.1 מ'. הנפח הפנימי הינו 71.5 מ"ק. אספקת חשמל מבוצעת תוך שימוש בפאנל סולארי שמסוגל לספק 3 קו"ט. בנוסף לכך הותקנו 6 סוללות מצברים ניקל-קדמיום. לבקרת גובה מסלול הותקנו 38 מדחפים בהספקים שונים. 16 תאי דלק מתאימים לאחסון 6 טון דלק. על המודול הותקנו 3 תאי עגינה. השיגור בוצע ב-20 בנובמבר 1998 מכן שיגור מס' 81 בעזרת משגר מדגם פרוטון. לאחר 15 ימים לאזור המודול התקרב מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-88. מתא המעבורת הוצע מודול יוניטי והוא חובר לתא עגינה קדמי של מודול "זאריה" בעזרת יחידת מעבר. בהמשך צוות המעבורת פעל לחיבור מערכות שונות בין המודולים ולהתקנת ציוד חיצוני. עד לשנת 2000 מתקני המודול היו אחריות על אספקת חשמל למערכות תחנת החלל, בקרת גובה וויסות חום. בשנת 2000 רוב הפעילויות הועברו למודול "זבזדה". בהמשך עם בניית תחנת החלל הבין-לאומית התפקיד היחיד של המודול היה אחסון. פאנל סולארי הועבר למצב מקופל בשנת 2002 כדי לאפשר בנייה של מבנה מסבך בסיסי. ב-18 בנובמבר 2000 לתא עגינה "נדיר" חוברה חללית מטען פרוגרס M1-4 עם ציוד ומצרכים. ב-16 במאי 2008 לתא עגינה "נדיר" חוברה חללית מטען פרוגרס M-64 עם ציוד ומצרכים. בשנת 2010 לתא עגינה "נדיר" חובר מודול "ראסווט". מודול תוכנן ל-15 שנות פעילות וכבר עבר את האורך החיים התכנוני. מודול עתודה זהה שנבנה נוצל כבסיס לבניית מודול "נאוקה". מדיה וקבצים בנושא זאריה בוויקישיתוף תיאור המודול באתר נאס"א תיאור המודול (ברוסית) תיאור מפורט
כימיה קומבינטורית

כימיה קומבינטורית כוללת בתוכה שיטות כימיות סינתטיות המאפשרות לחולל מספר רב (עשרות עד אלפי או אפילו מיליונים) של תרכובות בתהליך יחיד. מעבדות מורכבות אלו יכולות להיעשות כתערובות, כקבוצות של תרכובות בודדות או כמבנים כימיים שנוצרו על ידי תוכנת מחשב. ניתן להשתמש בכימיה קומבינטורית גם לסינתזה של מולקולות קטנות ושל לפפטידים. אסטרטגיות המאפשרות זיהוי של רכיבי מעבדה של הספריות הרלוונטיות הן גם חלק מהכימיה הקומבינטורית. השיטות המשמשות אותנו בכימיה קומבינטורית, מיושמות גם מחוץ לתחום הכימיה. מדיה וקבצים בנושא כימיה קומבינטורית בוויקישיתוף Pottel, J.; Moitessier, N. (2017). "Customizable Generation of Synthetically Accessible, Local Chemical Subspaces". J. Chem. Inf. Model. 57 (3): 454–467. doi:10.1021/acs.jcim.6b00648. PMID 28234470. ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לבלאבי

לַבְּלַאבִּי (בערבית: لبلابي) הוא מאכל תוניסאי המבוסס על חמצה במעט מרק דליל בטעם שום וכמון, המוגש על חתיכות קטנות של לחם יבש מעט בעל קרום קשה. השם בא מהמילה הטורקית leblebi, שפירושה חמצה בגריל. המנה מוגשת על פי רוב במסעדות זולות. ביצה לא מבושלת או מבושלת, כמעט תמיד מתווספת לתערובת המרק החמה (וכך היא מתבשלת), יחד עם שמן זית, אריסה, כמון נוסף, צלפים, טונה, פלפל בקלוטי (פלפל תוניסאי הבסיס לאריסה) ולפעמים זיתים, שום וחומץ או מיץ לימון או ליים. קישוטים נוספים עשויים לכלול כוסברה, פטרוזיליה ובצל ירוק. בצפון תוניסיה, מה שנקרא "ביזרטה לבלאבי" הוא כריך המורכב מאותם מרכיבים בבגט לחם לבן. לבלאבי היה במקור מנת ארוחת בוקר שנאכלה בחורף, אך היא נאכלת כיום בכל שעה של היום ובכל ימות השנה. יש מקומות שמוכרים אותו בלילות הקיץ המאוחרים והוא פופולרי במיוחד בקרב צעירים שמקווים להימנע מחמרמורת אחרי בילוי לילי. רשימת מנות מזרח תיכוניות לבלבי (אנ') רשימת מנות אפריקאיות רשימת מנות קטניות המטבח הברברי מדיה וקבצים בנושא לבלאבי בוויקישיתוף לבלאבי - מרק חומוס תוניסאי Al-Khusaibi, Mohammed; Al-Habsi, Nasser; Shafiur Rahman, Mohammad (2019). Traditional foods : history, preparation, processing and safety. Springer. ISBN 9783030246204. "Connaissez-vous l'origine du mot "lablabi"? Pas si sûr !". © mangeons bien (בצרפתית). 2022-10-01. נבדק ב-2022-12-05. "Lablabi: Ce plat populaire Tunisien". cuisine.nessma.tv (בצרפתית). 2022-04-15. נבדק ב-2022-12-05. "This Fiery Tunisian Soup Is Not for the Faint of Heart". www.vice.com (באנגלית). 28 במרץ 2016. נבדק ב-2022-12-05. {{cite web}}: (עזרה)
אלפרדו ארגין

אלפרדו ארגין (בספרדית: Alfredo Arreguín;‏ 30 בינואר 1935 - 24 באפריל 2023) היה צייר מקסיקני-אמריקאי. במשך שישים שנה, הוא עבד מחוץ לביתו בסיאטל, וושינגטון, ויצר את הסגנון המיוחד שלו של ציורי דפוס שמקורם בתרבות המקסיקנית ובניסיונו בצפון מערב האוקיינוס השקט. הוא היה ידוע כמנהיג בעולם האמנות הלטינו-אמריקאית. ארגין למד ציור מגיל 9 ועסק באדריכלות כסטודנט צעיר ב־Escuela Nacional Preparatoria במקסיקו סיטי, שם למדה פרידה קאלו כמה עשורים קודם לכן. קאלו נשארה מוזה לכל החיים עבור ארגין, שצייר את דמותה ביצירתו יותר מ-100 פעמים במהלך השנים. לאחר שהיגר לארצות הברית בגיל 24, גויס לשרת במלחמת קוריאה. הוא חזר לסיאטל וקיבל תואר ראשון ושני בציור מאוניברסיטת וושינגטון, שם היה חלק מדור אמנים משנות ה-60 בקמפוס שכלל את הציירים צ'אק קלוז ורוג'ר שימומורה ואת אמן הזכוכית דייל צ'יהולי. באוניברסיטת וושינגטון פגש ארגין את המשוררת והסופרת טס גלאגר. בעלה של גלאגר, הסופר ריימונד קארבר, יתאר מאוחר יותר את ארגין כצייר שעבד "כמו קטר", רמז לימים הארוכים שבהם בילה בציור. בשנת 1980, ארגין קיבל מלגת הקרן הלאומית לאמנויות חזותיות. בשנת 1995 העניקה לו הממשלה הפדרלית של מקסיקו את פרס אוהטלי על קידום התרבות המקסיקנית מחוץ למקסיקו. סגנונו הסתמך על משיכות מכחול קטנות שהצטברו וכיסו קנבסים גדולים, מה שהביא לכך שביצוע ציור בודד יכול היה לקחת שבועות או חודשים. עבודתו של ארגין קיימת באוסף הקבוע של מוזיאונים ברחבי העולם, כולל המוזיאון לאמנות אמריקאית סמיתסוניאן, הגלריה הלאומית לפורטרטים (ארצות הברית) והאקדמיה הלאומית למדעים. השפעתו על אמנות אמריקה הלטינית הובילה לכך שעבודותיו נרכשו על ידי המוזיאון הלאומי לאמנות מקסיקנית בשיקגו, המוזיאון המקסיקני בסן פרנסיסקו והמרכז הלאומי לתרבות היספנית באלבקרקי. מחלקת המדינה של ארצות הברית מחזיקה את עבודתו בשגרירויות בסיודאד חוארז, מקסיקו ובקראצ'י, פקיסטן. את תערוכת היחיד הראשונה שלו ערך ב-1977, במוזיאון המקסיקני. הוא המשיך עם יותר מ-40 תערוכות יחיד, כולל מספר רטרוספקטיבות. הרטרוספקטיבה האחרונה שלו הייתה התערוכה "ארגין: צייר מהעולם החדש" ב-2022 במוזיאון לאמנות צפון מערב. הוא יוצג על ידי גלריית לינדה הודג'ס בסיאטל, וושינגטון. הוא חלק את הסטודיו שלו עם הציירת סוזן ר. ליטל, לה היה נשוי במשך 49 שנים. Brown, Quinn Russell (2023-05-07). "Alfredo Arreguín, Painter of Myth and Memory, Dies at 88". Hyperallergic. Retrieved 2023-05-09. Lee Nelson, Object of the Week - "Frida's Messengers", Tacoma Art Museum, ‏2020-09-15 (באנגלית אמריקאית) Influential Northwest artist Alfredo Arreguín dies at 88, The Seattle Times, ‏2023-04-29 (באנגלית אמריקאית) Alfredo Arreguin | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית) "Alfredo Bio" "Linda Hodges Gallery Alfredo Arreguin" Susan R. Lytle Inventory, Rob Schouten Gallery & Sculpture Garden (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלפרדו ארגין".
לייבה

האם התכוונתם ל... לוקאס לייבה – כדורגלן ברזילאי דאנל לייבה – מתעמל אמריקאי עדי לייבה – רופא ישראלי ליבה לייב (פירושונים)
שוצהפטלאגרפיהרר

שוצהפטלאגרפיהרר (ראש "מחנה המעצר המונע") היה תואר חצי-צבאי של ה-SS הנאצי, בשימוש ספציפי לטוטנקופברבנדה ("יחידות גולגולת המוות") שפעלו במחנות הריכוז וההשמדה. השוצהפטלאגרפיהרר היה אחראי על התפקוד הכלכלי של המחנה. בשל גודלם העצום של המחנות, בדרך כלל היה יותר מאיש SS אחד שמילא את התפקיד בכל מחנה. השוצהפטלאגרפיהררים קיבלו פקודות מהמשרדים המרכזיים בברלין, כגון ה-DEST שהופעל ישירות על ידי ה-SS. חייהם של האסירים היו נתונים באופן מלא בידיהם של השוצהפטלאגרפיהררים. פקודותיהם, שבדרך כלל כללו התעללות שגרתית בקורבנות, בוצעו באמצעות "משימות" כדי שלא יצטרכו להתמודד עם המוות הנובע מהן. על תפעול המחנה היו אחראים השוצהפטלאגרפיהרר והאדיוטנט שלו. השוצהפטלאגרפיהרר היה צריך לשמור על הסדר, לדאוג לשגרת היום, מפקדים וכן הלאה. תחתיו היו הרפורטפיהרר, הארבייטסאיינזצפיהרר והאובראַוּפזהרין (אם היה מדובר במחנה נשים). הם היו אחראים ישירות על הסדר במחנה והקצו אסירים לעבודות שמחוץ למחנה. הבלוקפיהררים, שכל אחד מהם היה אחראי על צריף אחד או יותר, היו כפופים להם. ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוריס גורביץ'

האם התכוונתם ל... בוריס מיכאילוביץ' גורביץ' – מתאבק יהודי-סובייטי, יליד 1937 בוריס מקסימוביץ' גורביץ' – מתאבק יהודי-סובייטי, יליד 1931 ראו גם גורביץ'
רולי פולי אולי

רולי פולי אולי (באנגלית: Rolie Polie Olie) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-צרפתית לילדים, שנוצרה על ידי וויליאם ג'ויס, בוימה על ידי רון פיטס, ביל ג'יג'י ומייק פאלוס והופקה על ידי חברת Nelvana. הסדרה שודרה במקור ב-4 באוקטובר 1998 בערוץ CBC Television בקנדה, ובערוץ France 5 בצרפת. בישראל הסדרה שודרה בשנת 1999 בערוץ הופ! ובערוץ הילדים. לסדרה הופקו 6 עונות ו-75 פרקים באורך 24 דקות. הסדרה עוקבת אחר רובוט בשם פולי ומשפחתו הגרים בכוכב הרובוטים פולי. בכל פרק, פולי לומד שיעורי חיים ויוצא להרפתקאות מטורפות (אמיתיות או דמיוניות) תוך כדי התבגרות. הדיבוב העברי בוים על ידי שאולי הלוי, והופק על ידי רעות סמדר. "רולי פולי אולי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "רולי פולי אולי", באתר נטפליקס "רולי פולי אולי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "רולי פולי אולי", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "רולי פולי אולי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רולי פולי אולי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
טלגרף אלחוטי

טלגרף אלחוטי הוא משלוח הודעות למרחוק, כמו בטלגרף, אולם ללא השימוש בכבלים הכרוכים בדרך-כלל בתקשורת טלגרף. טלגרפיה אלחוטית החלה להופיע בשנות השישים של המאה ה-19. אדיסון, למשל, רשם פטנט על מכשיר לקשר רדיו ברכבות בשנת 1885. ניקולה טסלה ערך את ההדגמה הראשונה של מערכת שכזו בשנת 1893 בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. הוא תיאר והדגים בפרוטרוט את העקרונות הכרוכים בטלגרף אלחוטי. המתקן בו השתמש הכיל את כל הרכיבים ששימשו לבניית מכשיר רדיו בטרם המצאת שפופרת הריק. מערכת מאוחרת יותר, שזכתה לשימוש נרחב, הודגמה בשנת 1896 בידי גוליילמו מרקוני, אם כי שורשיה נעוצים בעבודתם של מדענים וממציאים רבים אחרים. עוד בימיהם של פאראדיי והרץ בתחילת המאה ה-19, היה ברור למרבית המדענים כי קשר רדיו אפשרי, ואנשים רבים עבדו על פיתוחם של מכשירים מסוג זה. למשל, בשנת 1832 הדגים ג'יימס באומן לינדסיי טלגרפיה אלחוטית לסטודנטים בכיתתו. בשנת 1854 הוא הדגים שידור שחצה מפרץ ברוחב כשלושה קילומטר בסקוטלנד. מרקוני ובראון חלקו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 בשל "תרומתם לפיתוח הטלגרפיה האלחוטית". כמה עשורים מאוחר יותר הפך הרדיו לנפוץ יותר. מכשירי רדיו מוקדמים לא יכלו לשדר קולות, אלא רק סימני מורס. מדיה וקבצים בנושא טלגרף אלחוטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.