השילוח (כתב עת)

הַשִּׁלֹחַ: מכתב-עתי חודשי לספרות, למדע ולעניני החיים היה ירחון עברי שנוסד על ידי אחד העם בשנת 1896 באודסה. הוא הוצא לאור בברלין עד 1920, עת עברה המערכת לירושלים, ובה יצא העיתון עד 1926. בכתב העת פורסמו מאמרים בנושאי ציונות, בעיקר מהזרם של הציונות הרוחנית, מאמרים בנושא היסטוריה של עם ישראל ויצירות ספרותיות. מיטב אנשי הרוח והסופרים העבריים של התקופה תרמו את חלקם לאופיו ומעמדו המרכזי של כתב העת בתקופה. "השילוח" יצא בהוצאת הספרים "אחיאסף" במימון עיקרי של קלונימוס זאב ויסוצקי, יצרן התה הגדול ברוסיה, שהיה חובב ציון פעיל ותומך נלהב במשנתו של אחד העם. הוא גם עמד על כך שהעיתון יצא בעריכתו. החוברת הראשונה ראתה אור בחודש חשוון תרנ"ז (אוקטובר 1896). מקום ההוצאה התחלף מדי פעם, עקב בעיות של הפקת רישיון, אך המערכת ישבה בדרך כלל באודסה או בוורשה. בשנת 1920 עברה הוצאת העיתון לירושלים. השם "השילוח" נבחר על ידי אחד העם כנראה בעקבות שירו של יל"ג "מֵי הַנָּהָר הָעֲצוּמִים וְהָרַבִּים וּמֵי הַשִּׁלֹחַ הַהֹלְכִים לְאָט", שבו מספר יל"ג על הלך שנוכח לדעת שדווקא מי השילוח הזורמים לאיטם, הם העמוקים והרציניים (הצירוף "מֵי הַשִּׁלֹחַ הַהֹלְכִים לְאַט" מופיע בספר ישעיהו ח, ו–ז). על אופיו הרציני והמעמיק של "השילוח" ניתן ללמוד ב"תעודת השילוח", מעין הצהרת כוונות שהתפרסמה בגיליון הראשון של כתב העת, ובה מצהיר אחד העם על המגמה והאופי של הירחון: "מטרת כתב העת היא לדעת את עצמנו, להבין את חיינו ולכונן את עתידותינו בתבונה". ואלו יהיו ארבעת ראשי הפרקים העיקריים שיאפיינו את הירחון, מפרט אחד העם: פרקי חוכמה, המתייחסים לחיי עם ישראל והתפתחות רוחו מימי קדם ועד עתה. פובליציסטיקה – מאמרים ודיונים המתייחסים למצבו של העם כיום, מבחינה רוחנית, כלכלית, מדינית וכיוצא בזה ביקורת – ביקורת תוכנית, אסתטית ומוסרית על כלל הפעולות והיצירות של העם. בלטריסטיקה – ספרות יפה בלשונינו. אלא שכאן עושה אחד העם הגבלה מחמירה: תפורסם במדור זה רק ספרות שיש לה קשר ישיר עם מצב האומה. "השתפכות הנפש על הדר הטבע ונועם האהבה" לא יתקבלו בהשילוח, ומכאן, שהירחון ימעיט בפרסום שירים. ההגבלה שקיימת בסעיף הרביעי גרמה לחילוקי דעות רבים בקרב הסופרים והמשוררים של התקופה, מכיוון שנמנעה מהם במה נוספת לפרסום יצירתם, והם ראו בחומרה של אחד העם מעין כפייה לספרות מגויסת. בראש היוצרים המוחים על ההגבלה עמד מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ששימש גם כמזכיר המערכת, והחל פולמוס נרחב על הנושא החל מהגיליון השני ואילך. היוצרים המוחים טענו שמדיניותו של העורך תתרום לאטימות של העיתון והעם מכל אפשרות של השפעה תרבותית-אמנותית-אסתטית שעשויה לבוא מחוץ לעולם היהודי, תוך הסתגרות אל תוך עצמנו ומקורותינו. אחד העם לא וויתר על גישתו, ודבק במשימות שהציג בתעודת השילוח. הוא פעל בתיאום עם היעד הכללי של מדיניותו הלאומית: "הכשרת לבבות העם ללאומיותו". הוא הפך את השילוח לבמה מרכזית של דיונים ומאמרים רציניים בנושאים הקרובים למטרה זו, ושירים שלא עמדו במטרה הלאומית – נפסלו. שיריו של המשורר הלאומי, חיים נחמן ביאליק, עמדו בקריטריונים הקשוחים של אחד העם והתפרסמו ברוב הגיליונות של הירחון. גם יצירותיו של מנדלי מוכר ספרים הרבו להופיע בירחון, וכן, א. א. קבק, יהודה שטיינברג, מרדכי זאב פייארברג, ש. בן ציון ואחרים. במשך השנים בהן ניהל אחד העם את "השילוח", זוהה כתב העת כמחבר בין התעוררות הרוחנית-תרבותית של היהודים לבין ההתעוררות הציונית. לאחר שעברה העריכה לקלוזנר, החלו להתפרסם ב"השילוח" גם שירים פיוטיים לשמם, ובראשם מיהר קלוזנר לפרסם את שיריו של שאול טשרניחובסקי, שאחד העם סירב לפרסם אותם מחמת היותם בעלי נופך הלניסטי. אליו הצטרפו במהלך השנים יצירותיהם של י.ד ברקוביץ, י.ל. פרץ, יוסף חיים ברנר, אשר ברש, עגנון, אליעזר שטיינמן, ומאוחר יותר, אורי צבי גרינברג, אביגדור המאירי, חיים הזז, דוד שמעוני, אברהם שלונסקי ואחרים (ראו בסוף הערך רשימה מפורטת) אחד העם היה עורך קפדני, ולעיתים קרובות ערך וליטש את המאמרים והיצירות בצורה יסודית, כדי שיתאימו לרמה הגבוהה שרצה להשיג. רבים גם התרעמו על הרמה הגבוהה, בטענה שהירחון משתדל להיות אליטיסטי מדי, והדבר הוא בעוכריו. בתוכנו היה הירחון נאמן ברוחו לגישתו הציונית של אחד העם שהטיף להכשרת הלבבות כיעד מרכזי של התנועה הלאומית ולהפיכת ארץ ישראל כמרכז רוחני-תרבותי לעם היהודי. לעומתו, דגל הרצל בפעילות מדינית דפלומטית מיידית להשגת מדינה ליהודים. יחד עם זה הקפיד עורך השילוח שלא להשמיץ בעיתונו את תיאודור הרצל. ברוך קרוא תולה בהופעת השילוח את תחילתה של ספרות התחייה. השילוח לדעתו היה מורה דרך של תקופה. הוא טיפח את הציונות, את הספרות העברית, את הלשון העברית והעשיר את התרבות העברית. רבים ממאמריו הידועים של אחד העם התפרסמו על גבי השילוח ומיטב אנשי הרוח והיוצרים השתתפו בעיתון. קשה למצוא עוד ירחון שריכז בתוכו כל כך הרבה יוצרים תחת גג אחד, ולכן יש לראות בו כסמל של תקופה. "השילוח" יצא כסדרו משנת 1896 עד 1926, מלבד הפסקה בת שנתיים במלחמת העולם הראשונה (1915–1917). עד שנת 1918 הייתה המערכת באודסה ובוורשה, והחל משנת 1919 בירושלים. כרכים א'–י', 1896–1902 – אשר צבי גינצברג, הוא אחד העם, פובליציסט וממנהיגי הציונות כרכים י"א–ט"ו, י"ז–מ"ו 1903–1927 – יוסף קלוזנר, היסטוריון ואיש רוח כרך ט"ז – חיים נחמן ביאליק, סופר ומשורר. ביאליק אף ערך את המדור הספרותי בין השנים 1904–1905 (כרכים י"ג–כ"א) בכרכים מ"ה–מ"ו השתתף בעריכה גם יעקב פיכמן, משורר נתן אגמון, סופר ומחזאי יצחק אפשטיין, מחנך, חוקר לשון ומחדשי השפה העברית יצחק בן-צבי, היסטוריון, לימים נשיא מדינת ישראל מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, סופר ופובליציסט ראובן בריינין, סופר, פובליציסט ומבקר ספרות שמעון ברנפלד, חוקר ספרות ופעיל ציוני יוסף חיים ברנר, סופר, פובליציסט וממנהיגי היישוב אשר ברש, סופר האחים שמעון ופסח גינזבורג, סופרים ומשוררים שלמה גינוסר (בנו של אחד העם) חיים הזז, סופר יוסף אליהו הלר, סופר, עורך ומתרגם צבי וויסלבסקי, סופר, עורך ומתרגם האחים שמואל וחיים טשרנוביץ, סופרים שאול טשרניחובסקי, משורר אברהם יערי, ביבליוגרף, חוקר ספרות, תולדות היישוב ותולדות יהודי המזרח הרמן כהן, פילוסוף יהודי גרמני אלחנן ליב לוינסקי, סופר, פיליטוניסטן ומנהיג ציוני משה ליב לילינבלום, נודע גם בשם: מל"ל, סופר, פובליציסט ומנהיג ציוני אליהו מייטוס, משורר ומתרגם יוסף מזל, משורר, מתרגם ופעיל ציוני מנדלי מוכר ספרים (שלום יעקב אברמוביץ'), סופר דוד ניימרק, פילוסוף שמעון יהודה סטניסלבסקי, היסטוריון ופובליציסט משה סמילנסקי ובן אחיו זאב, סופרים ופובליציסטים שמואל יוסף עגנון, סופר מרדכי זאב פיארברג, סופר ש. בן ציון שמחה בן-ציון אלתר גוטמן, סופר, עורך וממיסדי תל אביב שרגא פייבל פרנקל, שנודע בשם העט בַּר־טוֹבִיָּה, מורה, מתרגם, ומבקר ספרות הלל צייטלין, הוגה דעות, סופר ופובליציסט אהרן אברהם קבק, נודע בשם א.א.קבק, סופר שמואל קרויס, היסטוריון וחוקר תלמוד אהרן רבינוביץ, ידוע בשם העט "א. ליטאי", עיתונאי, פובליציסט, מתרגם, מבקר זינא רבינוביץ', סופרת משה רבלסקי, רב ומחנך יהושע חנא רבניצקי, מבקר ספרות, מו"ל, עורך ועיתונאי דוד רמז, ממנהיגי היישוב ומשורר גרשון שופמן, סופר יהודה שטיינברג, סופר אליעזר שטיינמן, סופר ועיתונאי פנחס שיפמן (בן-סירה), סופר ומחנך עברי מלכה שכטמן, שנודעה בשם העט בת-חמה, משוררת ועסקנית תיאטרון אברהם שלונסקי, משורר דוד שמעוני, משורר, סופר ומתרגם חוה שפירא, סופרת, מבקרת ופובליציסטית שמואל שרירא, סופר וחוקר מקרא בצלאל אליצדק (קלוזנר), עיתונאי שמו של כתב העת מונצח בכמה רחובות בישראל. בשנת 2016 החל לצאת לאור כתב עת בשם זהה, ששמו נבחר בהשראת "השילוח" המקורי. חיפוש וקריאה מקוונת בדפי השילוח, באתר עיתונות יהודית היסטורית ישראלה הלזנר, מתיה קם, השילוח, באתר "תרבות•il" ברוך קרוא, יובלו של "השלח": הבמה הספרותית שהפכה לסמל התקופה, מעריב, 14 בספטמבר 1966 אבנר הולצמן, הַשִּׁלֹחַ, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יוסי גולדשטיין, עלון מאה שנה לכתב העת "השילוח", באתר התאחדות בולאי ישראל משה קליינמאן, ליובלו של "השלח": (Pro domo sua), המצפה, 14 בפברואר 1908 בן-זומא, יובל הוא, הזמן, 7 בינואר 1912 דלי"ת, "השילוח": חמישים שנה להופעת החוברת הראשונה, הצופה, 8 בנובמבר 1946 יוחנן פוגרבינסקי, "השלוח": חמשים שנה להופעתו, הַבֹּקֶר, 29 בנובמבר 1946 יוחנן פוגרבינסקי, פרופ. קלוזנר כעורך "השלח", חרות, 28 בנובמבר 1958 ברוך קרוא, יובלו של "השלוח": הבמה הספרותית שהפכה לסמל התקופה, מעריב, 14 בספטמבר 1966 ארכיון גיליונות השילוח צור ארליך, ‏"על שני פלאים ושני "השילוח"", השילוח, 2, דצמבר 2016 הנוסח של כותרת המשנה השתנה במשך השנים. אבנר הולצמן, השלח; מכתב עתי חדשי לספרות, למדע ולעניני החיים, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה, פרטים רבים בערך הסתמכו על המאמר של פרופ' הולצמן, והתפרסמו באישורו. אחד העם, אגרת לד"ר י. קנטור, 18 באוקטובר 1896, בפרויקט בן-יהודה. צור ארליך, ‏"על שני פלאים ושני "השילוח"", השילוח, 2, דצמבר 2016 ברוך קרוא, יובלו של השלח; הבמה הספרותית שהפכה לסמל התקופה, מעריב (1966), 14 בספטמבר, באתר עיתונות יהודית היסטורית