laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ולין

וָלין (Valine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז ולין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון. כמות יומית מומלצת היא 4 מג לקילו אדם. השייר של ולין מורכב מאטום פחמן הקשור לאטום מימן ולשתי קבוצות מתיל ( CH 3 {\displaystyle {\ce {CH_3}}} ). שייר זה אינו קוטבי, ופירוש הדבר שוולין היא חומצת אמינו הידרופובית. זוהי חומצת האמינו ההידרופובית ביותר אחרי איזולאוצין; מבחינת מבנה ותפקוד ולין דומה לחומצה זו וכן ללאוצין. עקב היותה מאוד הידרופובית, ולין מצויה לרוב בליבת החלבון ולא על פניו החיצוניים, משום ששם המגע האפשרי עם מולקולות המים המקיפות את החלבונים בסביבה התאית הוא מינימלי. ולין בודדה לראשונה ב-1879 וסונתזה במעבדה ב-1906.[דרוש מקור] ולין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים. באנמיה חרמשית, אחת המחלות התורשתיות הידועות ביותר, מייצרים תאי הדם האדומים מולקולות המוגלובין פגומות: חומצת אמינו בודדת ברצף החלבון - חומצה גלוטמית - אינה מופיעה בו, ובמקומה מופיעה ולין. לאור הבדלי הקוטביות בין שתי החומצות, קיפול מולקולת ההמוגלובין נפגע, ועמה יכולת קישור החמצן שלו. Rs4680 מדיה וקבצים בנושא ולין בוויקישיתוף ולין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תכולת הולין במזונות על פי משרד החקלאות האמריקאי
גיבון מצויץ

גיבון מצויץ (שם מדעי: Nomascus) סוג במשפחת הגיבונים שתפוצתו בהינדו-סין בווייטנאם, לאוס, מזרח קמבודיה ודרום מערב סין. נקרא כך בשל כתר השיער המוארך אצל הזכרים המשווה צורה של ציצית נוצות. משקלם הממוצע של מיני הגיבון המצויץ הוא 7–8 ק"ג בדומה לגיבון לבן-גבות, יותר מגיבון גיבון (5 ק"ג) ופחות מהסיאמנג. לנקבות צבע המצח שחור, שבולט על רקע שאר הפרווה הבהירה, השערות זקורות אך לא נוצרת ציצית. הזכרים כמעט שחורים לחלוטין, לעיתים צבע הלחיים בהיר, בהתאם למין. צבע פרוות הנקבות צהוב בהיר, כתום בהיר או בז'. הפעוטים נולדים עם פרווה בהירה, דומה בצבעה לפרוות הנקבה הבוגרת. בסביבות גיל 1–2 מתכהה הפרווה עד לשחור כשל הזכרים. עם הבגרות המינית 5-8 שנים, מתבהרת שוב פרוות הנקבה. לזכרים גרון מעט אלסטי המשמש כתיבת תהודה, אך הוא לא בולט כשל הסיאמנג. בעבר היו שייכים כל הגיבונים לסוג היחיד, גיבון, אולם מחקר גנטי שנעשה ב-2001 מצא הבדלים רבים בתחום הגנטי. לחברי סוג זה 52 דיפלואידים. גיבון שחור מצויץ (Nomascus concolor) גיבון לבן-לחיים צפוני (Nomascus leucogenys) גיבון שחור מזרחי מצויץ (Nomascus nasutus) גיבון לבן-לחיים דרומי (Nomascus siki) גיבון צהוב-לחיים (Nomascus gabriellae) גיבון האינאן (Nomascus hainanus) גיבון כסוף לחיים (Nomascus annamensis) מדיה וקבצים בנושא גיבון מצויץ בוויקישיתוף גיבון מצויץ, באתר ITIS (באנגלית) גיבון מצויץ, באתר NCBI (באנגלית) גיבון מצויץ, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבון מצויץ, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון מצויץ, באתר GBIF (באנגלית)
פרינסטון

האם התכוונתם ל... פרינסטון (ניו ג'רזי) – עיר בניו ג'רזי אוניברסיטת פרינסטון – אוניברסיטה בעיר פרינסטון שבניו ג'רזי הוצאת פרינסטון (אנ') – הוצאה לאור עצמאית המקושרת לאוניברסיטת פרינסטון המכון למחקר מתקדם – מכון מחקר השוכן בעיר פרינסטון שבניו ג'רזי פרינסטון (כלי שיט) – שמן של שש ספינות מלחמה מסוגים שונים שהופעלו על ידי הצי האמריקאי בתקופות שונות
סאסארי

סאסארי (איטלקית Sassari; סאסרזה Sassari; סרדו Tàthari או Tàtari; קטלאנית Sàsser; ספרדית עתיקה Saçer) היא עיר בנפת סאסארי, בצפון-מערבו של האי והמחוז האוטונומי סרדיניה באיטליה. בעיר עצמה מתגוררים כ-130,000 תושבים, ובמטרופולין שלה כ-220,000 תושבים. העיר היא השנייה בגודלה באי לאחר הבירה קליארי. סאסארי שוכנת על רמה העשויה מאבן גיר, בגובה של 225 מטר מעל פני הים. הרמה משתפלת בהדרגה לכיוון צפון-מערב ומסתיימת במפרץ דל'אסינרה (Golfo dell'Asinara). מדרום-מזרח לעיר שוכן מישור נורה (Nurra) שבו גבעות פוריות. העיר נוסדה ככל הנראה בימי הביניים על ידי תושבי עיר הנמל העתיקה הרומאית "טוריס ליביסוניס" (Turris Lybisonis, כיום פורטו טורס) שלחופי מפרץ דל'אסינרה, שהגיעו אליה כאשר נסו אל תוככי האי מפני שודדי הים והסרצנים. היא נזכרה לראשונה במסמך משנת 1113 שנמצא באחד המנזרים בשם טאטארי (Tathari). בשנת 1166 נבזזה העיר על ידי יורדי ים מג'נובה, אך המשיכה והתקיימה וההגירה אליה נמשכה ובמאה ה-13. היא הייתה לעיר המאוכלסת ביותר באזור, וכונתה באופן מסורתי בכינוי "הראש העליון" (Capo di sopra), להבדיל מהכינוי "הראש התחתון" שכיוון לקליארי. בשנת 1274 עברה העיר לשלטון הרפובליקה של פיזה אך שמרה על אוטונומיה. בשנת 1294 הניס הצי של ג'נובה את ההפאזנים בקרב מלוריה (Meloria), וסאסארי הייתה לעיר החופשית הראשונה בסרדיניה. בשנת 1323 עברה השליטה בעיר עברה לידי ממלכת אראגון, ולמרות שלושה ניסיונות מרד, נותרה העיר תחת השלטון הספרדי עד המאה ה-18. האימפריה הרומית הקדושה שלטה בעיר בשנים 1708-1717, ולאחריה הייתה לחלק מממלכת סרדיניה, שהייתה למעשה איחוד בין סרדיניה לפיימונטה. החל ב-1861 הייתה העיר לחלק מממלכת איטליה. המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם סאנה, הנחשב למוזיאון הגדול בצפון ובמרכז סרדיניה. פרט למוצגים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים, מוצגות בו גם יצירות אמנות. חומה מהמאה ה-13 המקיפה את העיר ובה ארבעה שערים ושישה מ-36 מגדלים שניצבו לאורכה בעבר. ארמון ד'אוסיני (Palazzo D'Usini) – אחד המבנים העתיקים בעיר המשמש כיום ספרייה ציבורית. מזרקת רוזלו (Fountain of the Rosello) נבנתה בשנת 1606 על ידי אומן מג'נובה. בנין האוניברסיטה שהוקם בין השנים 1651-1611 וימש במקור כבית ספר ישועי. קתדרלת ניקולאס הקדוש מבארי שהוקמה במאה ה-13 והורחבה בסגנון גותי-קטלני החל ב-1480. בחזית בסגנון הבארוק, שהוקמה בין השנים 1650-1723, פורטיקו שמעליו שלוש גומחות ובהן פסלי קדושים. מגדל הפעמונים הוא בסגנון רומנסקי. ארמון הדוכס מהשנים 1775–1806 הוא כיום מבנה העירייה. בעיר קיימת קבוצת כדורסל, דינמו סאסארי המשתתפת בליגת העל האיטלקית בכדורסל. רומניה טימישוארה, רומניה איטליה גוביו, איטליה איטליה ויטרבו, איטליה איטליה נולה, איטליה איטליה פלמי (אנ'), איטליה איטליה גוריציה, פריולי-ונציה ג'וליה, איטליה אתר האינטרנט הרשמי של סאסארי סאסארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סאסארי, ברשת החברתית פייסבוק סאסארי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סאסארי, סרטונים בערוץ היוטיוב רחוב בעיר רחוב רומא - הרחוב הראשי במרכז פיאצה איטליה מונומנט לזכר ויטוריו עמנואלה השני - מלך איטליה ברחוב הראשי : בית המשפט בצמוד לכלא המרכזי הכניסה למוזיאון
סלקירק רקס

סלקירק רקס (אנגלית: Selkirk Rex; ידוע גם בשם עממי: החתול בבגדי הכבשה) הוא גזע חדש של חתול שייחודו הוא בפרוותו המתולתלת. בשנת 1987 נראתה בארצות הברית חתולת בית בעלת פרווה מתולתלת. לחתולה שהתגוררה במקלט חתולים במונטנה, היו שפם מתולתל ופרווה גלית לאורך הגוף. בדיקה העלתה שהחתולה המיוחדת שזכתה לשם "Miss DePesto of Noface", הגיעה משושלת חתולי בית רגילים לחלוטין במונטנה, שם לא נמצאו חתולים מתולתלים אחרים. המסקנה הייתה כי מדובר במוטציה חדשה, ולמעשה, הגזע החדש מבוסס עליה בלבד. מיס דפסטו הורבעה חמש פעמים, לראשונה בגיל 14 חודשים. ביולי 1988 המליטה שישה גורים, שלושה מתולתלים ושלושה חלקים. אחד מאלה המתולתלים, הוא אבי רוב החתולים המשתייכים לגזע כיום. לעולם המקצועי של מגדלי החתולים נחשף הסלקירק רקס בינואר 1990, אז השתתף לראשונה בתערוכה של המועדון האמריקני CFA - The Cat Fanciers' Association, ובפברואר 2000 הוכר כמועמד להשתתפות בתחרויות. מיס דפסטו, ראשונת הגזע, הייתה חתולה בגודל בינוני, בעלת ראש רחב וזוויתי, חוטם ארוך, גוף שרירי ורגליים בינוניות. במטרה להרחיב את המגוון הגנטי ולשפר את מראהו, נוהגים להרביע את החתולים האלה עם בני גזעים פרסיים, אקזוטיים ובריטיים. בהמלצת מייסדי הגזע נקבע כי ההרבעה עם הגזעים האקזוטיים והפרסיים תסתיים בשנת 2010, ועם הבריטיים - ב 2015. עד השנים האלה מעריכים כי יגיעו לתוצאות הרצויות הן מבחינת המראה והן מבחינת הבסיס הגנטי. בדיקות גנטיות מצאו כי הגן הגורם לתלתלים בסלקירק רקס הוא דומיננטי, וזאת בניגוד לבני הגזעים המתולתלים האחרים, כגון הקורניש רקס והדבון רקס. לפיכך בכל המלטה מתקבלים גם גורים חלקים וגם גורים מתולתלים. שמו של הגזע נבחר בידי המפתחת הראשונה שלו על פי שם משפחתו של אביה החורג ובתוספת הסיומת רקס האופיינית לגזעים מתולתלים אחרים. סלקירק רקס קלאסי הוא חתול בינוני עד גדול, בעל גוף מסיבי, ראש עגול, עיניים גדולות ועגולות, אוזניים בינוניות הממוקמות בצדי הראש, חוטם בינוני ומעוגל. ייחודו, כאמור, הוא בפרוותו המתולתלת והעשירה. מראהו הייחודי גורר לא פעם הערות ובדיחות, ונושאן העיקרי נוגע להופעתו פרועת השיער. הפרווה יכולה להיות קצרה או ארוכה, היא רכה למגע, מלאה, סמיכה ומתולתלת בקבוצות-קבוצות או בתלתלים נפרדים. הפרווה מופיעה בכל מגוון הצבעים והדוגמאות האפשריים ואיננה דורשת טיפוח מיוחד. את ארוכי הפרווה מומלץ לסרק אחת לכמה ימים ולקלח אחת לכמה שבועות כדי למנוע קשרים. קצרי הפרווה דורשים פחות טיפוח וניתן לסרק ולקלח אותם לעיתים רחוקות יותר. שילוב הגזעים השונים במהלך הדורות של פיתוח הגזע יצר להם אופי ייחודי. חתולים אלה חברותיים מאוד, עדינים וסובלניים בצורה יוצאת מן הכלל. התנהגותם דומה לזו של כלבלבים יותר מאשר לזו האופינית לחתולים. בדרך כלל הם נענים ובאים כשקוראים להם, רצים לבעליהם כשהם חוזרים הביתה, ומתכרבלים איתם במיטה. הם רגועים מאוד, נותנים גם לזרים להרימם על ידיהם, ובדרך כלל לא ינסו לשרוט או להתנגד. מדיה וקבצים בנושא סלקירק רקס בוויקישיתוף בית גידול לסלקירק רקס בישראל
נחמיה קין

נחמיה קין (28 ביוני 1925 – 5 במאי 2008) היה אלוף בצה"ל, ראש אגף האפסנאות. נולד בעיר טורדה, טרנסילבניה, שברומניה בשנת 1925. בפברואר 1941, בגיל 16, העפיל מנמל קונסטנצה עם אחיו הבכור, יוסף, על סיפון אוניית המעפילים "דאריין 2". האונייה הגיעה לנמל חיפה לאחר חודש והשניים נשלחו למחנה המעצר בעתלית. למד בבית ספר חקלאי במגדיאל. עבד כמסגר עבור הצבא הבריטי. לחם במסגרת ההגנה וצה"ל. במלחמת העצמאות היה מפקד מוצב באזור קיבוץ גבעת חיים, במסגרת גדוד 132 של חטיבת אלכסנדרוני. שירת כקצין שלישות בגדוד 53 של חטיבת גבעתי ושל חטיבה 17. אחר כך שירת במטכ"ל כקצין מטה לארגון מילואים, כעוזר קצין שלישות של פיקוד המרכז, כמזכיר הפיקוד העליון, כראש לשכת ראש אכ"א בשנים 1951–1954 וכראש ענף תנאי שירות. לאחר מבצע קדש מונה לקצין השלישות של פיקוד המרכז ובהמשך מונה לראש ענף באגף המטה. שימש במגוון תפקידים באגף האפסנאות ובשנת 1964 מונה לקצין אספקה ראשי בדרגת אל"ם. בין השנים 1966‏–1969 שימש בתפקיד נספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה. הואשם על ידי ממשלת שווייץ כי היה שותף למבצע הברחת תוכניות הייצור של מטוס המיראז' 5 ששימשו את התעשייה האווירית לייצור מטוס הנשר. הוא הוכרז כאישיות בלתי רצויה בשווייץ, יחד עם צבי אלון, הנספח הצבאי באיטליה. בשנת 1969 מונה ליועץ כספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, והועלה לדרגת תת-אלוף. באוקטובר 1972 מונה לראש אגף האפסנאות בדרגת אלוף ושימש בתפקיד בזמן מלחמת יום הכיפורים. השתחרר משירות צה"ל בשנת 1974, ולאחר שחרורו שימש כעוזר ראש אג"א בחירום. שימש כמנכ"ל "כיתן" והשלים תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן, למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתוכנית חיונית לביטחון ישראל. בערוב ימיו לקה במחלת אלצהיימר. נפטר בגיל 83 ב-5 במאי 2008 בבית החולים שיבא בתל השומר. הותיר את רעייתו, אלה, והילדים מרים ומשה. מדיה וקבצים בנושא נחמיה קין בוויקישיתוף עדות אלוף נחמיה קין, ראש אגף אפסנאות, ישיבות קמ"ט, ק"ן בפני ועדת אגרנט, 18 באוגוסט 1974, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים עדות אלוף נחמיה קין, ראש אגף אפסנאות, בפני אוספי החומר של ועדת אגרנט באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים הודעת דובר צה"ל על פטירתו(הקישור אינו פעיל) נחמיה קין, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אתר "Billiongraves" אל"מ נחמיה קין - קצין אספקה ראשי, על המשמר, 16 בפברואר 1964 תת-אלוף נחמיה קין - היועץ הכספי לרמטכ"ל, דבר, 15 ביוני 1969 חילופים בראשות אג"א וחיל הרפואה, דבר, 1 באוקטובר 1972 עדות נחמיה קין בפני ועדת אגרנט, באתר ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
Viva la Vida or Death and All His Friends

Viva la Vida or Death and All His Friends (בעברית: ויווה לה וידה או מוות וכל חבריו) הוא האלבום הרביעי של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. האלבום יצא ב-12 ביוני 2008, עובד על ידי בריאן אינו וחובר בעזרתו של ג'ון הופקינס. ב-29 באפריל 2008 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "Violet Hill", והוא שודר לראשונה ברדיו בתחנת Radio 1 של ה-BBC. כמו כן, אפשרה הלהקה הורדה חינמית של השיר (בפורמט MP3) מהאתר הרשמי שלה. ב-5 במאי 2008 הוציאה הלהקה את הסינגל השני מתוך האלבום, שיר הנושא "Viva la Vida" שהיה זמין להורדה מאתר iTunes. עטיפת האלבום היא חלק מתוך היצירה "החירות מובילה את העם" של האומן הצרפתי אז'ן דלקרואה. בריאיון לתחנת הטלוויזיה BBC אמרו כריס מרטין וויל צ'מפיון שהאלבום מהווה שינוי בדרך הכתיבה שלהם "כשהיינו בני 19 כתבנו שירים ברמה של בני 19 עכשיו אנחנו בשנות השלושים לחיינו" והוסיפו בכתבות וראיונות אחרים ש"Viva la Vida or Death and All His Friends" הוא "התחלה", וחלק נפרד משלושת האלבומים הקודמים. ב-4 בדצמבר 2008 הוגשה תביעה נגד להקת קולדפליי על ידי הגיטריסט ג'ו סטריאני בטענה ששירם "Viva la Vida" מכיל תווים עיקריים מהקטע האינסטרומנטלי "If I Could Fly" מאלבומו של סטריאני משנת 2004, "?Is There Love in Space". התביעה הסתיימה בהסדר מחוץ לכותלי בית המשפט. בעקבות האלבום, זכו קולדפליי בשלושה פרסי גראמי בשנת 2009: פרס על אלבום הרוק הטוב ביותר, פרס על ביצוע הפופ הטוב ביותר ופרס השיר הטוב ביותר, שניהם על השיר Viva la Vida. שירי בונוס: "Lost?" – 3:39 "Lovers in Japan (Acoustic Version)" – 3:44 החירות מובילה את העם Life in Technicolor II מידע על האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר MusicBrainz מידע על האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר AllMusic האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר Discogs האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר ספוטיפיי האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר דיזר האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר אפל מיוזיק האלבום Viva la Vida or Death and All His Friends באתר טיידל "לחיי החיים", בספרדית. Michaels, Sean (2009-09-16). "Coldplay plagiarism lawsuit dismissed by judge". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-15. Reuters.com, Guitarist Satriani accuses Coldplay of plagiarism, December 5th 2008 Grammy 2009 Winners List, MTV (באנגלית)
יאיר דרייפוס

הרב יאיר דרייפוס (נולד בה'תש"י, 1949) הוא ראש ישיבת שיח יצחק שבגבעת הדגן באפרת. למד בבית הספר התיכון במעלה בירושלים ובשבט משואות של עדת הצופים. לאחר מכן הצטרף לישיבת כרם ביבנה, יחד עם חברו מילדות הרב שמעון גרשון רוזנברג (שג"ר), אחר כך עבר ללמוד בישיבת הכותל. בשנת ה'תשנ"ו (1996) הקים, יחד עם הרב שג"ר, אותו הגדיר כמורו ורבו, את ישיבת שיח יצחק אשר שמה לה למטרה להוביל לחיבור עולם התורה עם עולם הדעות הסובב, תוך דגש על לימודי החסידות. מאז פטירת הרב שג"ר בשנת ה'תשס"ז המשיך דרייפוס לעמוד בראשות הישיבה לבדו, והקים את "מכון כתבי הרב שג"ר", המתעתד להוציא לאור כ-3,000 קבצים שלו שעוד לא פורסמו. בשנת ה'תשע"ט צורפו לצידו לראשות הישיבה הרב ד"ר נעם סמט והרב ד"ר אורי ליפשיץ (ששימשו כר"מים בישיבה). הרב דרייפוס פרסם תשובות הלכתיות בפורומים שונים, ביניהם בקובץ תחומין, ומאמרים רבים בספרים כגון "ויקרא את שמם אדם", "רעים אהובים" (דרשות חתונה שנאמרו על ידו ועל ידי הרב שג"ר), "גשם" ו"שני המאורות" (בו קבע כי "המהפכה הרוחנית של דורנו היא הפמיניזם"), ועוד. בעבר כיהן כר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים וכרב ההתנחלות בית יתיר שבהר חברון. מתגורר כיום ביישוב אלון שבות שבגוש עציון. הרב שג"ר והרב יאיר דרייפוס, רעים האהובים – דרשות חתונה, ה'תשס"ח, ישיבת שיח יצחק. חתונה של אבודים – קריאה חדשה במעשה משבעת הקבצנים של רבי נחמן מברסלב, ה'תשע"א, ישיבת שיח יצחק. נשימות עמוקות – מסעותיי בימי הרחמים, בעריכת הרב אודי דבורקין, 2022, ישיבת שיח יצחק. נגיעות בשפת הלב, בעריכת איתן אברמוביץ. הוצאת ידיעות ספרים וישיבת שיח יצחק, 2013. ISBN 9789655457490 מעין אוטוביוגרפיה שלו ובה מתוארים יחסיו עם הרב שג"ר מאמרים של הרב יאיר דרייפוס, באתר ספריית אסיף התפילה בחסידות מאמר של הרב דרייפוס באתר "דעת" אהליאב אבוטבול, שלום בער קרומבי, "ללא חסידות - אין לב, ואיך אפשר לחיות בלי לב?", ריאיון עם הרב דרייפוס בשבועון בית משיח (באתר חב"ד אינפו), י"ז כסלו התשע"ד (20.11.2013) מידע על דרייפוס, יאיר, 1949- בקטלוג הספרייה הלאומית יאיר דרייפוס (1949-), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסקר רוג'רי

אוסקר אלפרדו רוג'רי (בספרדית: Oscar Alfredo Ruggeri; נולד ב-26 בינואר 1962 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. רוג'רי, המכונה בארגנטינה אל קאבסון ("ראש גדול" בספרדית) נחשב לאחד מגדולי בלמי ארגנטינה בכל הזמנים. רוג'רי החל לשחק בקבוצת בוקה ג'וניורס בשנת 1981 ושיחק בשורותיה עד שנת 1985. במהלך תקופתו בקבוצה שיחק רוג'רי בין היתר עם דייגו מראדונה איתו שיתף פעולה גם במדי הנבחרת. בהיותו במדי בוקה ג'וניורס זכתה הקבוצה באליפות אחת. ב-1985 עבר רוג'רי לריבר פלייט, יריבתה העירונית הגדולה של בוקה ג'וניורס. בהיותו בריבר זכתה הקבוצה באליפות אחת, בגביע הליברטדורס, בגביע הביניבשתי ובגביע אינטראמריקנה. הוא שיחק בשורותיה עד שנת 1988. ב-1988 עבר רוג'רי לשחק בספרד, תחילה בCD לוגרונייס ואחריה בריאל מדריד שזכתה באליפות ספרד. אחרי שנתיים בספרד, חזר רוג'רי בשנת 1990 לארגנטינה והצטרף לוולס סרספילד. ב-1991 נבחר רוג'רי לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית. ב-1992 עבר רוג'רי לאנקונה האיטלקית ושיחק בה עונה אחת. לאחר מכן שיחק רוג'רי עונה אחת במדי קלוב אמריקה המקסיקנית. ב-1994 הצטרף לסן לורנסו, שיחק בה שלוש עונות וזכתה באליפות אחת, לאחר מכן עבר ללנוס בה שיחק טורניר אחד בטרם פרש ממשחק. רוג'רי שימש כאחד השחקנים החשובים של ארגנטינה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא הופיע בשלושה גביעי עולם, הנבחרות בהן שיחק זכו בגביע במונדיאל 1986 ובסגנות במונדיאל 1990. לאחר כישלונה של ארגנטינה במהלך משחקי מונדיאל 1994 החליט רוג'רי לפרוש מהנבחרת. בסך הכל הופיע במדי הנבחרת 97 משחקים והחזיק בשיא ההופעות עד שבירת שיאו בידי דייגו סימאונה. הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי הנבחרת בקופה אמריקה עם 21 משחקים, שיא אותו הוא חולק עם חוסה סלומון. רוג'רי היה שותף גם לזכייתה של ארגנטינה בקופה אמריקה בשנים 1991 ו-1993. קבוצתו הראשונה של רוג'רי כמאמן הייתה סן לורנסו אותה אימן משנת 1998 עד שנת 2001. לאחר מכן אימן את גוודלחרה ואסטודיאנטס טקוס ממקסיקו. ב-2003 אימן עונה אחת את אינדפנדיינטה ואחריה אימן לעונה אחת את אלצ'ה. ב-2004 עבר לאמן לעונה אחת את קלוב אמריקה וב-2006 אימן לתקופה קצרה את סן לורנסו. בשנת 2016 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיה למודח הארבע עשר. תארים קבוצתיים בוקה ג'וניורס אליפות ארגנטינה: 1981 (מטרופוליטנו) ריבר פלייט אליפות ארגנטינה: 1985/1986 גביע ליברטדורס: 1986 הגביע הביניבשתי: 1986 גביע אינטראמריקנה: 1986 ריאל מדריד אליפות ספרד: 1989/1990 סן לורנסו אליפות ארגנטינה: 1995 (קלאוסורה) נבחרת ארגנטינה גביע העולם: 1986 (מקום ראשון), 1990 (מקום שני) קופה אמריקה (2): 1991, 1993 גביע הקונפדרציות: 1992 תארים אישיים פרס דון בלון לזר המצטיין בליגה הספרדית: 1988/1989 כדורגלן השנה באמריקה הדרומית: 1991 כדורגלן השנה בארגנטינה ("אולימפיית כסף"): 1991 ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"): 1991 מדיה וקבצים בנושא אוסקר רוג'רי בוויקישיתוף אוסקר רוג'רי, ברשת החברתית אינסטגרם אוסקר רוג'רי, באתר Transfermarkt אוסקר רוג'רי, באתר WorldFootball.net אוסקר רוג'רי, באתר National Football Teams אוסקר רוג'רי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ביוגרפיה קצרה סטטיסטיקה ופרטים אישיים (בספרדית)
זהות כפולה (סרט)

זהות כפולה (באנגלית: The Bourne Identity) הוא סרט פעולה ומתח אמריקאי מצליח משנת 2002 המבוסס בחלקו על ספר בעל אותו שם מאת רוברט לדלום. את הסרט ביים דאג לימן ומככבים בו מאט דיימון, פרנקה פוטנטה, קלייב אוון ואדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה בתפקידים הראשיים. סוכן ה-CIA לשעבר ג'ייסון בורן (דיימון) השתתף בפרויקט סודי ואינו זוכר את זהותו. במהלך הסרט זיכרונו מתחיל לשוב אליו אחרי שהוא מחבר שברירי זכרונות ומגלה שהוא סוכן-ביון מיומן, שנרדף על ידי מפעיליו לשעבר. במהלך מסעו לאיתור זהותו הוא חובר למארי (פרנקה פוטנטה), שמוצאת עצמה נרדפת גם היא. עיקר עלילת הסרט מתרחש בפריז. במהלך הסרט נחשפת יחידה סודית ביותר ב-CIA בשם "טרדסטון" אשר בורן השתייך אליה. לסרט יצאו ארבעה סרטי המשך: הראשון בשנת 2004 בשם "זהות במלכודת", השני בשנת 2007 בשם "זהות אבודה", השלישי בכיכובו של ג'רמי רנר יצא בשנת 2012 תחת השם "זהות גנובה", ובקיץ 2016 יצא החמישי בסדרה, "ג'ייסון בורן". אתר האינטרנט הרשמי של זהות כפולה (באנגלית) "זהות כפולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "זהות כפולה", באתר נטפליקס "זהות כפולה", באתר AllMovie (באנגלית) "זהות כפולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "זהות כפולה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "זהות כפולה", באתר Metacritic (באנגלית) "זהות כפולה", באתר אידיבי "זהות כפולה", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "זהות כפולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "זהות כפולה", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הר צ'יף

הר צ'יף (באנגלית: Chief Mountain) שוכן במדינת מונטנה שבארצות הברית, בגבול המזרחי של הפארק הלאומי גליישר עם שמורת האינדיאנים בלקפיט. ההר הוא אחת הנקודות הבולטות ביותר ברכס הרי הרוקי המשתרעים עד לפרובינציית אלברטה שבקנדה (הרי הרוקי הקנדיים). ניתן להבחין בפסגת ההר בקלות ממונטנה ומאלברטה, הודות לשיפוע באורך קילומטר וחצי המתנשא מעל המישורים הגדולים הנמצאים מזרחית להר. הר צ'יף היה מקום מקודש עבור האינדיאנים במשך מאות שנים. בשלהי המאה ה-18 נחקר ההר בידי האדם הלבן, ובמפה שהופקה בבריטניה ב-1795 הוא כונה "פסגת המלכים". מריווד'ר לואיס, אחד מראשי משלחת לואיס וקלארק, צפה בהר ב-1805 וכינה אותו "הר המגדל". השם השתנה במאה ה-19, ושמו החדש שיקף את יחס האינדיאנים אל ההר שאותו הם כינו "הצ'יף הגדול". כאשר הוקם הפארק הלאומי גליישר ב-1910 נכללו הפסגה ורוב המדרונות המזרחיים של ההר בשטח הפארק, כך שרק מורדות ההר התחתונים נותרו בתחום השיפוט של בלקפיט. הצד המזרחי של ההר מתנשא לגובה 457 מטרים אנכיים, והדרך הקלה ביותר בחלק זה של ההר מדורגת בדרגת קושי 4 (יום טיפוס שלם) על ידי מטפסי ההרים. הסלעים באזור זה הם בעיקר סלעי משקע שאינם טובים כנקודות עגינה, ובכך הם מקשים עוד יותר על הטיפוס. ההעפלה הראשונה של חוקרים לבנים בנתיב זה התרחשה ב-8 בספטמבר 1892, כאשר הנרי סטימסון ושני חוקרים נוספים טיפסו על ההר. כאשר הגיעו חברי המשלחת לפסגת ההר הם הבחינו בשאריות שנותרו מטקסים, כולל גולגולות של ביזונים, שהאינדיאנים השאירו מאחוריהם. הפעם הבאה שטיפסו בהצלחה על הצד המזרחי של ההר הייתה ב-1951. אף על פי שניתן להגיע אל פסגת ההר מכיוון מערב, הנתיב הקל ביותר הוא ממזרח, ושבט בלקפיט מנפיק אישורי כניסה ומחנאות על מנת שניתן יהיה לחצות את שמורתם. מבחינה גאולוגית ההר מוגדר בתור הר משאר אשר בנוי מסלעים עתיקים מתקופת הפרקמבריום. המעניין הוא שסלעים עתיקים אלה שוכבים על שכבת סלעים צעירים הרבה יותר מתקופת הקרטיקון וזאת בניגוד למה שנהוג לחשוב - שסלעים צעירים תמיד ישכבו על סלעים עתיקים מהם. ההסבר הוא ששבר הפוך, העלה את השכבה העתיקה אל מול שכבות צעירות זה מול זה וההר נשאר עקב עמידתו לבליה עד עצם היום הזה. מדיה וקבצים בנושא הר צ'יף בוויקישיתוף Summitpost. "Chief Mountain (MT)". Peakbagger. "Chief Mountain, Montana".
קשירה

האם התכוונתם ל... קשר (חבל) – חיבור של חבל, חוט ודומיהם, לעצם אחר או לעצמו קשירה (פסיכיאטריה) – שיטת הרגעה בבתי חולים פסיכיאטריים קשירות (טופולוגיה) – מושג הבא לציין תכונה של מרחבים טופולוגיים קשירות מסילתית – עידון של מושג הקשירות בטופולוגיה מלאכת קושר – אחת מל"ט מלאכות שבת קשר
כנסיית כשוותי

כנסיית כָּשווֶתי (בגאורגית: ქაშვეთის ეკლესია) או כנסיית גיאורגי הקדוש כשוותי היא כנסייה גאורגית אורתודוקסית במרכז טביליסי, הממוקמת ליד בנין הפרלמנט של גאורגיה בשדרות רוסתוולי. בניית הכנסייה שהחלה בשנת 1904 נסתיימה בשנת 1910. האדריכל שתכנן את הכנסייה הוא לאופולד בילפלדט (Leopold Bilfeldt) שביסס את עיצוב הכנסייה על בסיס כנסיית סמתאוויסי העתיקה יותר. הכנסייה, שבנייתה מומן בידי האצולה והבורגנות הגאורגית, נבנתה על אתר של כנסייה הרוסה שנבנתה מלבנים בהתאם לבקשת משפחת אמילאחווארי (אנ') בשנת 1753. תרומה משמעותית לעיצוב הנוכחי המקושת בוצעה על ידי נֶאוֹפִּיטֶה אַגְלָאדזֶה (גאו'). הפרסקאות המעטרות את הכנסייה אוירו, בשנת 1947, על ידי הצייר הגאורגי הנודע, לאדו גודיאשווילי (אנ'). קיר ציורי הקדושים הנוצרים צויר בידי הנריק הרינייבסקי. השם כָּשווֶתי נגזר מהמילה הגאורגית כָּווָא (ქვა) שפירושה סלע או אבן, ושְׁווָא (შვა) שפירושה ללדת. האגדה מספרת כי הנזיר בן המאה ה-6, דוד גָארֵגֵ'לִי (גאו'), שהיה אחד משלוש עשרה האבות האשורים, הואשם על ידי אשה כי עיבר אותה בטביליסי. דוד ניבא כי ההוכחה לחפותו תהיה בעובדה כי היא תלד אבן, כפי שאכן קרה. מאז נקרא המקום כשוותי - מקום לידת אבן. וו. ברידזה (1986), "כשוותי", האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, כרך 10 עמ' 495 מדיה וקבצים בנושא כנסיית כשוותי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית כשוותי כנסיית כשוותי(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של העיר טביליסי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מגדל השטן

מגדל השטן (באנגלית: Devils Tower) הוא מונולית – מחדר פלוטוני מסוג פקק געשי הנמצא בגבעות השחורות, במחוז קרוק שבמדינת ויומינג שבארצות הברית. גובהו 1,558 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 386 מטר מעל סביבתו. ב-24 בספטמבר 1906 הכריז נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על ההר כמונומנט לאומי ששטחו 5.45 קמ"ר. המונומנט מגן על חיות בר רבות, כמו אייל פרדי לבן-זנב, נובחנית ועיטם לבן-ראש. נכון לשנת 2017 כ־400,000 מבקרים טיילו במהלך השנה במקום, כשרוב המבקרים מגיעים בין סוף מאי לתחילת ספטמבר. ההר מוכר בעיקר מסרטו של סטיבן ספילברג משנת 1977 "מפגשים מהסוג השלישי", שסצנות רבות שלו צולמו בתצורה הגאוגרפית. כהומאז' לסרטו של ספילברג, צולם גם הסרט "פול" במגדל השטן. הר בדד אתר האינטרנט הרשמי של מגדל השטן "Devils Tower First 50 Years" (PDF). National Park Service. ארכיון (PDF) מ-31 במאי 2009. נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Mammals - Devils Tower National Monument (U.S. National Park Service)". www.nps.gov (באנגלית). נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Birds — Devils Tower National Monument (U.S. National Park Service)". www.nps.gov (באנגלית). נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.