laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אברהם יצחק גרשונוביץ

הרב אברהם יצחק גרשונוביץ (? - כ"ו בסיוון תשי"ד, 27 ביוני 1954) היה רבה של ז'אבינקה שבמחוז בריסק, ובארץ ישראל ראש ישיבת תפארת ציון. נולד באולשאן שבפלך וילנה בקיסרות הרוסית (כיום בלארוס), לרב שמואל דוד גרשונוביץ, שהיה אב"ד ז'אבינקה הסמוכה לבריסק. למד בישיבות טלז, סלובודקה ומאלטש. נישא לשרה בילה, בתו של הרב משה אליעזר הכהן בייער ממוטלה. היה מקורב לרבותיו הרב אליעזר גורדון מטלז והרב רפאל שפירא מוולוז'ין שסמכו אותו לרבנות. לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבה לצעירים בלאפיץ'. לאחר מכן כיהן כרב במונסטרישצנה, וכעבור זמן עבר לכהן כרב בפשראלשלה, מחוז סובלק. בשנת תרפ"ד (1924), לאחר פטירת אביו, התמנה תחתיו כרבה של ז'אבינקה. היה מקורב לרבני בריסק, הסמוכה לז'אבינקה, ובראשם הרב יצחק זאב סולובייצ'יק והרב שמחה זליג ריגר. בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל. מיד עם בואו מונה על ידי החזון איש לכהן כראש ישיבת תפארת ציון, שנוסדה שנה קודם לכן. החזון איש העיד עליו כי הוא "מתלמידיו של אהרן הכהן, אוהב שלום ורודף שלום", וכן אמר עליו ש"אף פעם לא הניע את ראשו ללא מחשבה וכוונה". כיהן בתפקידו עד פטירתו בשנת תשי"ד, חצי שנה לאחר פטירת החזון איש. בנו, רבי שמואל דוד, מילא את מקומו ברבנות בז'אבינקה, ונספה בשואה. שני גיסיו של הרב גרשונוביץ - חתניו האחרים של הרב בייער - הם: הרב מתתיהו שצ'יגל - מייסד ישיבת בית יוסף בבני ברק. הרב חיים חלוונה יוז'וק - אביהם של הרב שמעון יוז'וק וד"ר דב ירדן. בניו: הרב שמואל דוד - אב"ד זאבינקה (חתן הרב יצחק אלחנן וולקין, אב"ד אנטופול), נספה בשואה. הרב ראובן יוסף - מראשי ישיבת הנגב (חתנו של הרב צבי יהודה אדלשטיין, שיכהן כרבה של שומיאץ ורמת השרון). משה אליעזר - מפלטבוש ניו יורק. חתניו: הרב מיכל יהודה ליפקוביץ – ראש ישיבת פוניבז' לצעירים וממנהיגי הציבור הליטאי. הרב שלמה הרשלר - מרבני כולל חזון איש. בנו של הרב הרשלר, הרב יהודה אריה, היה ר"מ בישיבת בית מתתיהו. ברוך מרדכי הלוי וולפא. "המודיע", א' בתמוז תשי"ד. מובא ב"פאר הדור" כרך שני עמ' רעא.
מתתיהו שציגל

הרב מתתיהו זאב חיים (רב מַתֶּס) שְׁצִ'יגֶל' (שְׁטְשִׁיגֶל) (ו' בטבת תרנ"ו, דצמבר 1895 – י"א באדר תש"ך, מרץ 1960) היה מייסד ומנהל ישיבת בית יוסף בבני ברק. גלגול מאוחר של הישיבה הזאת נקרא על שמו, ישיבת בית מתתיהו. נולד בעיירה אוסטרוב שבפלך לומז'ה בפולין (אז בשליטת האימפריה הרוסית) לצבי מיכאל שצ'יגל. בגיל 11 היגרו הוריו מפולין. הוא נותר לבדו ונכנס ללמוד בישיבת נובהרדוק והיה מתלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ, "הסבא מנובהרדוק". נישא למרים, בת הרב משה אליעזר הכהן באייער ממוטלה, ממקורבי החפץ חיים מאז בחרותו נרתם להקמת ישיבת נובהרדוק. הוא נמנה עם מייסדי ומנהלי ישיבות "בית יוסף" בחארקוב, בזוויהל ובמזריץ'. כבר בשנות ה-20, עוד בטרם עלה ארצה, העלה את הרעיון להקמת ישיבה במושבה בני ברק שהוקמה באותה תקופה. הוא שוחח על כך עם הרב שמעון קאליש, האדמו"ר מסקרנביץ, שהיה רבו של מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן. האדמו"ר שלח מפולין מכתב לגרשטנקורן ובו הזכיר את הרב שצ'יגל ואת תוכניתו להקמת ישיבה בבני ברק וביקש את סיועו. אולם יישום התוכנית לא יצא אז אל הפועל ונדחה עד לעלייתו לארץ ישראל. בקיץ תרצ"א (1931) עלה הרב שצ'יגל לארץ ישראל, יחד עם עמיתו הרב דוד בליאכר. אשתו ושלושת ילדיו של הרב שצ'יגל נותרו בפולין, והם עלו ארצה רק כעבור שלוש שנים וחצי, בחשוון תרצ"ה. שני הרבנים הקימו את הישיבה בבני ברק סמוך לבואם ארצה. בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בבית הכנסת הגדול שבמרכז המושבה. כעבור זמן קצר שב הרב בליאכר לפולין והרב שצ'יגל המשיך לבדו בניהול הישיבה. את תפקיד ראש הישיבה מילא הרב שצ'יגל, אך ייעד אותו לרב יעקב ישראל קניבסקי, אותו הכיר מישיבת נובהרדוק. כשעלה החזון איש לארץ ישראל, בט"ז תמוז תרצ"ג (1933), היה בדעתו להתגורר בפתח תקווה, בינתיים שהה באכסניה בתל אביב, רב מַתֶּס היה מן היחידים שהכירו את החזון איש, הוא מיהר לאכסנייתו והציע לו להשתכן בבני ברק, שהייתה אז מושבה צעירה בת פחות מעשור. החזון איש נענה להצעה והחל מחודש אב תרצ"ג התיישב בבני ברק, לאחר בואו הציע לו למסור שיעורים בישיבה שהקים, עד לבואו של גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי לשמש כראש ישיבה (גרסה שונה על כך נמצאת בספרו הגדול של בנימין בראון על החזון איש). אכן בחודשי החורף של שנת תרצ"ד הוא מסר שיעורים בישיבה, באותה שנה הונחה אבן הפינה לישיבה בגבעת רוקח, בסמיכות לביתו של החזון איש. הרב שצ'יגל ארגן אשרות עלייה לרב יעקב ישראל קנייבסקי ולעוד מאה בחורי ישיבה. בתחילת חודש ניסן תרצ"ד עלה הרב קנייבסקי והתיישב בסמוך לישיבה. הרב שצ'יגל פינה לו את משרת ראש הישיבה, והוא עצמו שימש כמנהל רוחני ומסר שיחות מוסר לתלמידים. נפטר בשנת תש"כ, ונקבר בבית הקברות שומרי שבת. כמה שנים לאחר פטירתו הופסקה פעילות הישיבה. בשנת תשמ"א (1981) הוקמה במבנה הישיבה ישיבת בית מתתיהו, הנושאת את שמו. משפחתו ראתה בהבאת החזון איש לבני ברק עניין גדול וחרטה זאת על מצבתו. שני גיסיו של הרב שצ'יגל – חתניו האחרים של הרב באייער – הם: הרב אברהם יצחק גרשונוביץ – אב"ד ז'אבינקה וראש ישיבת תפארת ציון, והרב חיים חלוונה יוז'וק – אביהם, בין השאר, של ד"ר דב ירדן והרב שמעון יוז'וק. בנו, הרב מאיר שצ'יגל, הוא מחבר סדרת ספרי "שומר אמת" ור"מ בישיבת חמד לצעירים כיום בבני ברק. חתניו הם: הרב נחום לסמן – כיהן כראש ישיבות מגדיאל ותפרח (חותנו של הרב אליעזר יהודה פינקל), והרב משה אהרן רוזנטל – ראש כולל הרמ"א ומחבר סדרת ספרי "מטה אהרן" על מסכתות הש"ס. מתתיהו שציגל, באתר BillionGraves
חיים שרגא פייבל פרנק

הרב חיים שרגא פייבל פרנק (תרס"ח, 1908 – תשל"ג, 23 בנובמבר 1972) היה רבה של שכונת ימין משה בירושלים ודיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים. נולד בירושלים לרב זאב וולף פרנק, בנו של הרב יהודה לייב פרנק ואחיו של הרב צבי פסח פרנק. אמו מרים הייתה בת של הרב נחום רוגזניצקי, חתנו של הרב זלמן חיים ריבלין. כיהן במשך שנים רבות כרב ומו"ץ של שכונת ימין משה. כמו כן כיהן כדיין בבית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים. הרב פרנק עסק רבות בהיבטים הלכתיים של יישוב ארץ ישראל, מצוות התלויות בארץ והלכות בית המקדש. פרסם מאמרים בנושא, בין השאר בכתב העת המעיין. בין הנושאים: "בניין בית המקדש קודם למלכות בית דוד" ו"תקיעה בחצוצרות בזמן הזה". לדעת הרב פרנק, רבי זירא חזר בו מהאיסור לעלות בחומה. אחד מחידושיו המקוריים הוא שיש לברך ברכה על מצוות יישוב הארץ, כשאר ברכות המצוות. הוא סבר כי הסיבה שלא נקבעה ברכה מיוחדת היא משום שהיא נכללת בברכת המזון, שבה אומרים: "נודה לך ה' אלוהינו על שהנחלת לאבותינו ארץ חמדה טובה ורחבה" וחותמים "ברוך אתה ה' על הארץ ועל המזון". לכן לדעתו יש לכוון באמירת ברכה זו על מצוות יישוב ארץ ישראל. נמנה עם הרבנים שעסקו באפשרות עלייה לתחומי הר הבית. באחד מדיוני הרבנים, שנערכו מיד לאחר מלחמת ששת הימים, הציע להצניח מזבח, באמצעות מסוק שכור, אל תוך רחבת הר הבית ולהקריב עליו את קורבן פסח. עודד את הוצאת הספר "קול התור" וצידד בדעה שמחברו הוא זקנו הרב הלל ריבלין, שחיבר את הספר על פי תורת רבו הגר"א. הרב פרנק הותיר אחריו ארבע בנות, בלי בנים. על פי הידוע, בצוואתו ציווה על בנותיו לומר אחריו קדיש. הוא ואשתו נפטרו בזה אחר זה, בשנת תשל"ג. חתניו הם: הרב רפאל בנימין לוין – בנו של הרב אריה לוין, הרב משה אהרן רוזנטל – רב שיכון הרבנים, הרב אברהם קופשיץ – רב שכונת נוה צבי בירושלים, הרב משה קרמר- בני ברק. תולדות זאב על מסכת שבת קונטרס תפארת חיים, תשכ"ז, על צורת קשר תפילין של ראש. חיים שרגא פייביל פרנק, עת הפקידה הגיעה, בתוך: המעיין, כרך ח, גיליון ב, טבת תשכ"ח, עמ' 8-1, באתר היברובוקס חיים שרגא פיבל פרנק (1908-1972), דף שער בספרייה הלאומית המעיין כרך י גיליון א עמ' 65. המעיין כרך י גיליון ד עמ' 7. "תולדות זאב", קונטרס ארץ ישראל, סעיף כז תולדות זאב, מסכת שבת, חלק ב עמ' סה. נדב שרגאי, הר המריבה עמ' 52. הרב פרופסור נריה גוטל, קדיש יתומה – תגובה, צהר ח, תשס"ב, עמ' 24. עם זאת הרב שלמה זלמן אוירבך אמר כי "זאת הייתה הדרכה מיוחדת שלו, ואצל אחרים לא ראינו שנהגו כמותו" (שם).
האנונימי ממיינץ

האלמוני ממגנצא או האנונימי ממיינץ (בגרמנית: Mainzer Anonymus) הוא מחברה הלא-ידוע של הכרוניקה העברית מעשה הגזירות הישנות, שתיעדה מנקודת מבטו את גזירות תתנ"ו, במהלך מסע הצלב הראשון ב-1096. "מעשה הגזרות" היא אחת ממספר כרוניקות עבריות בודדות שכותביהן העידו על הגזירות, לצד הרשומה של רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) הנודע וזו של ר' שלמה בן שמעון. עבודתו של האנונימי ממיינץ, כמו האחרות, שרדה בכתב יד, הקרוי: "כתב יד דרמשטט", ומתוארך למאה ה-14. שלוש הכרוניקות פורסמו בשנת 1892 על ידי אדולף נויבאואר ומוריץ שטרן במקור העברי ובתרגום גרמני. הכרוניקה נכתבה בעברית רבנית ורובה עוסק בפרעות הצלבנים בעיר מיינץ. כמו כן היא דנה על אירועים בקהילות שו"ם: שפיירא, ורמייזא ומגנצא (כיום: שפייר, וורמס ומיינץ) שהיו מהחשובות ביהדות אשכנז. המסמך מתאר את האירועים מנקודת מבט של היהודים. בין היתר מאוזכרות בו אנקדוטות ותפילות ותחינות לאל, שחוברו בעקבות "גזירות תתנ"ו". א"מ הברמן, עם מבוא מאת יצחק בער, ספר גזירות אשכנז וצרפת: דברי זכרונות מבני הדורות שבתקופת מסעי הצלב ומבחר פיוטיהם, יוצאים לאור על פי כתבי יד ודפוסים יקרים), ירושלים: ספרי תרשיש, תש"ו 1945. The Jews and the Crusaders: the Hebrew chronicles of the First and Second Crusades, translated and edited by Shlomo Eidelberg, Hoboken, N.J.: Ktav, 1996, c1977. יום טוב עסיס ואחרים (עורכים), יהודים מול הצלב: גזרות תתנ"ו בהיסטוריה ובהיסטוריוגרפיה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ס 2000. Robert Chazan, "The Mainz Anonymous: historiographic perspectives", in: Elisheva Carlebach, John M. Efron, David N. Myers (eds.). Jewish History and Jewish Memory: Essays in Honor of Yosef Hayim Yerushalmi, Hanover, NH: University Press of New England; Brandeis University Press, 1998, pp. 54-69. Robert Chazan, "Christian and Jewish perceptions of 1096: a case study of Trier", Jewish History 13,2 (1999), 9-22. (A comparison of the "Mainz Anonymous" and the "Gesta Treverorum") Ivan G. Marcus, "The representation of reality in the narratives of 1096"(הקישור אינו פעיל), Jewish History 13,2 (1999), 37-48. מעשה הגזרות (האלמוני ממגנצא), באתר ויקיטקסט מעשה הגזרות הישנות, מתוך הספר גזרות אשכנז וצרפת, בעריכת אברהם מאיר הברמן, באתר HebrewBooks יוסף דן, כיצד השפיע האנונימוס ממגנצא על גירוש ספרד, באתר הארץ, 1 באפריל 2007 Hebräische Berichte, über die Judenverfolgungen während der Kreuzzüge, herausgegeben von A. Neubauer und M. Stern, ins Deutsche übers. von S. Baer, Berlin: Verlag von Leonhard Simion, 1892. Internet Archive website. The Narrative of the Old Persecutions, or Mainz Anonymous, בתוך: The Jews and the Crusaders: the Hebrew chronicles of the First and Second Crusades / translated and edited by Shlomo Eidelberg, Hoboken, N.J.: Ktav, 1996, c1977, עמ' 95 ואילך (באנגלית) (גרסת PDF באתר אוניברסיטת יורק) Robert Chazan, "The First Crusade as reflected in the earliest Hebrew narrative", Viator 29 (1998), 25-38 ראו: עליו, באתר גוגל בוקס. מספר 25 ראו: אברהם גרוס, "על מעשי קידוש השם במגנצא בשנת תתנ"ו: פיוטים וכרוניקות", בתוך: יום טוב עסיס [ואחרים] (עורכים), יהודים מול הצלב: גזרות תתנ"ו בהיסטוריה ובהיסטוריוגרפיה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ס 2000, עמ' 194.
קואן, קיסר יפן

קוֹאַן (ביפנית: 孝安天皇 - "קואן טנו" - "קואן הקיסר", נודע גם בשם אהו-יָמָטו-ֹטָרָשִי-הִיקוֹקוּ-נִיוֹשִי-בִיטוֹ), היה השישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קואן נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו. על פי המסורת היפנית, קואן מלך בין שנת 392 לפנה"ס ועד שנת 291 לפנה"ס (101 שנים). ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה. ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קואן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קואן ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן. הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קואן היה בנו של הקיסר קושו ושל הנסיכה יוסוטאראשי-נו-הימה. קואן נשא לאישה את הנסיכה אושיהימה (押媛), ונולדו להם שני בנים: הנסיך אוקיבי נו מורוסוסומי (大吉備諸進命) ואויאמאטונקוהיקופוטוני (大日本根子彦太瓊尊), לימים הקיסר קוריי). המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו השני של הקיסר קושו, וכי הוא מלך מארמון אקידזושימה שבמורו (בפרובינציית יאמטו של ימינו). מקום קברו של קואן אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא קואן, קיסר יפן בוויקישיתוף קורות חיים
קוריי, קיסר יפן

קוֹרֵיי (ביפנית: 孝霊天皇 - "קוריי טנו" - "קוריי הקיסר", נודע גם בשם אויאמאטונקוהיקופוטוני), היה השביעי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קוריי נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו. על פי המסורת היפנית, קוריי מלך בין שנת 290 לפנה"ס ועד שנת 215 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים הסבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה. ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קוריי. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קוריי ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן. הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. הקוג'יקי מציין כי בתקופת שלטונו כבש קוריי את פרובינציית קיבי. על פי המסורת, קוריי היה בנו השני של הקיסר קואן. קוריי נשא לאישה את קוּוָושיהימה (細媛命), ונולד להם בן אחד - הנסיך אוֹאוֹיָמָטוֹנֶקוֹהִיקוֹקוּנִיקוּרוּ (לימים הקיסר קוגן). מפילגשו, קאסוּגה-נוֹ-צ'יצ'יהאיאמאוואקאהימה (春日之千千速真若比売) נולדה לו הנסיכה צ'יצ'יהאיאהימה (千千速比売命). מפילגשו, יאמטו-נוֹ-קוּניקָהימֶה (倭国香媛) נולדה לו הנסיכה יאמאטוטוטוהימומוסוהימה (倭迹迹日百襲媛命), הנסיך קיביצוהיקו (吉備津彦命) והנסיכה יאמאטוטוטווואקאיאהימה (倭迹迹稚屋姫命). מפילגשו, האירודו (絙某弟), אחותה הצעירה של יאמטו-נוֹ-קוּניקָהימֶה, נולדו לו הנסיך היקוסאשימה (彦狭島命) והנסיך ואקאטאקהיקו (稚武彦命). המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו הבכור של הקיסר קואן, וכי הוא מלך מארמון איהוטו-נו-מייה שבקורודה (בפרובינציית יאמטו של ימינו). מקום קברו של קוריי אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו. מדיה וקבצים בנושא קוריי, קיסר יפן בוויקישיתוף קורות חיים
בת הים הקטנה (סדרת טלוויזיה של דיסני)

בת הים הקטנה (באנגלית: The Little Mermaid) היא סדרת הנפשה אמריקאית מבית חברת וולט דיסני, המבוססת על סרט בעל אותו שם. הסדרה שודרה במקור החל מ-11 בספטמבר 1992 עד 26 בנובמבר 1994. הסדרה עוסקת בבת הים אריאל וחבריה פלאונדר וסבסטיאן אשר יוצאים להרפתקאות במעמקי הים ונתקלים לפעמים באויבים. בישראל הסדרה הופצה לראשונה בקלטות וידאו בדיבוב עברי, ולאחר מכן שודרה עם דיבוב שונה ברצועת זמן דיסני של זכיינית טלעד בערוץ 2, החל משנת 1995 עד שנת 1996. מאוחר יותר, בשנת 2011, היא שודרה בערוץ דיסני עם דיבוב חדש. מבחינת קו העלילה של הסרטים, הסדרה מתרחשת בין העלילה של "בת הים הקטנה 3: סיפורה של אריאל" לעלילה של הסרט הראשון. כמו כן, אריק בעצמו מופיע במספר הופעות קטנות בסדרה. וכמו כן, בפרק "Metal Fish" נעשתה מחווה לכותב האגדה הנס כריסטיאן אנדרסן, כשדמותו חיפשה בצוללת בת ים ובסוף אותו פרק מספר את האגדה עליה. נעימת הפתיח של הסדרה היא מחרוזת של מספר לחנים של שירי הסרט הראשון: בתוך הים, עולמם של בני האדם ונשק את הנערה. הסדרה מתרחשת טרם עלילת עלילת הסרט הראשון, ובה אריאל היא נערה מתבגרת שנוהגת לאסוף חפצים של בני האדם. באחד מפרקי הסדרה מוצג בפלאשבק הפגישה הראשונה שלה עם פלאונדר (דבר שמיוחס בהרחבה בסרט השלישי), ופרק אחר היא פוגשת לראשונה את סקיטל השחף. הנסיך אריק וכלבו מקס מופיעים בסדרה במספר הופעות קמע, טרם התאהבה בו אריאל. דמויות נוספות מוצגות בסדרה, ביניהן פרחח, בן ים יתום שהיה פושע בתחילת דרכו ומאוחר יותר אימץ אותו טריטון. אריאל (בדיבוב המקורי: רמה מסינגר, בדיבוב החדש: משי קלינשטיין). פלאונדר (בדיבוב המקורי: איתי בארלי, בדיבוב החדש: פלג רנד). סבסטיאן (בדיבוב המקורי: אלי גורנשטיין, בדיבוב החדש: צביקה פורמן). המלך טריטון (בדיבוב המקורי: אריאל פורמן, בדיבוב החדש: מיכה אוזין סליאן). אורסולה (בדיבוב המקורי: רחל אטאס, בדיבוב החדש: טליה ברקאי). שחקנים אורחים בדיבוב המקורי: שפרירה זכאי, חן חגי, גיל זמק, חיים צינוביץ' ועפרון אטקין. שחקנים אורחים בדיבוב החדש: גדי לוי, ידידיה ויטל, שחר ישי, ערן מור, ליאת הר לב, יובל ינאי ורמי קליינשטיין. "בת הים הקטנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בת הים הקטנה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בת הים הקטנה", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "בת הים הקטנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סאות' קוג'י

סאות' קוג'י (באנגלית: South Coogee) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick). סאות' קוג'י ממוקם כ-9 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הפרוור גובל ממזרח בים טסמן, בצפון בקוג'י, במערב ברנדוויק ובדרום במרוברה. אף על פי שהפרוור קטן יחסית לקוג'י הסמוך אליו, הוא מיושב בצפיפות. הדרך הראשית החוצה אותו מצפון לדרום היא דרך מלבר, והרחוב המקביל לה רחוב דנינג. בשנת 1874 ניתן שטר הקניין הראשון למגורים באזור סאות' קוג'י, כחלק מהרחבת בית העלמין הקיים ברנדוויק לאתר חדש. הפרוור גדל בהדרגה יחד עם רנדוויק וקוג'י והתפתח מעבר לאזור הסובב את בית העלמין. הפארק הגדול בסאות' קוג'י הוא פארק לאת'ם, ובו מגרש פוטבול, קריקט, טניס וכדורת דשא. אתר גדול נוסף בפרוור הוא בית העלמין רנדוויק, סביבו התפתח הפרוור. מדיה וקבצים בנושא סאות' קוג'י בוויקישיתוף סאות' קוג'י, Dictionary of Sydney ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוסטרליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלסטיט

סלסטיט (או סטרונציום גופרתי), הוא מינרל שנוסחתו SrSO4 הידוע גם בשם "סלסטין". סלסטיט מופיע בטבע כגביש וכגוש סיבי דחוס ובדרך כלל נמצא בסלעי משקע. מופיע לעיתים קרובות בסביבת גבס, הליט וסידן גופרתי (CaSO4). סלסטיט נמצא במקומות רבים בעולם ונכרה בעיקר בכמויות קטנות, משום שהביקוש למינרל זה נמוך. אחוז המרכיבים משתנה ממקור למקור, במדגסקר לדוגמה נמצאו גבישים כחלחלים. בעבר הייתה בריטניה היצרנית המובילה בעולם של סלסטיט וסיפקה כ-90% מהצריכה העולמית. מקור הסלסטיט של בריטניה היה מרבץ גדול במחוז גלוסטרשייר. בזמן מלחמת העולם השנייה, השתבשה פעולת האוניות מבריטניה לארצות הברית ונדרשו מקורות סלסטיט חדשים. במקסיקו נמצא מרבץ סלסטיט חדש, שתכולת הבריום שלו הייתה גבוהה לעומת תכולת הבריום בסלסטיט הבריטי. מרבצים נוספים של סלסטיט נמצאו בטורקיה, ארצות הברית, ספרד, איראן, אלג'יריה, פקיסטן, ארגנטינה ועוד. מדיה וקבצים בנושא סלסטיט בוויקישיתוף סלסטיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רבגף חום

רבגף חום (שם מדעי: Tetrarthrosoma syriacum) הוא מין של רב-רגל הנפוץ במספרים גדולים עם בא גשמי הסתיו. ניזון מרקבובית וחומרים אורגניים. פולש פעמים רבות לבתי קרקע אך נעלם בזמן החורף כאשר הטמפרטורות יורדות. נפוץ בטורקיה, קפריסין, לבנון, ישראל, סוריה, ירדן ואיראן. מדיה וקבצים בנושא רבגף חום בוויקישיתוף רבגף חום, באתר GBIF (באנגלית) על רבגף חום ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידות מקארוב

חסידות מקארוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף של חסידות צ'רנוביל. אבי החסידות היה רבי מנחם נחום טברסקי בנו הרביעי של רבי מרדכי מצ'רנוביל. רבי מנחם נחום נולד בשנת תקס"ד לרבי מרדכי ולפייגא בת רבי דוד לייקעס מתלמידי הבעל שם טוב. היה חתנו של רבי יוסף מטורטשין (בנו של החוזה מלובלין). לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות במקארוב (אנ'). נפטר בז' בתשרי תרי"ב. בנו היה רבי יעקב יצחק, חתנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות. בסוף ימיו התאספו אליו אלפים מחסידי צ'רנוביל מכל רחבי ווהלין. בין חסידיו נמנה החזן זיידל רובנר. חסידיו שעלו לישראל הקימו בית כנסת בעיר העתיקה בצפת (מתפקד עד היום). נפטר בל' בניסן תרנ"ב. חתניו של רבי מנחם נחום היו רבי אשר מסטולין (השני) (בזיווג ראשון), אחיינו רבי ישעיהו משולם זושא מצ'רנוביל ורבי מרדכי מרגליות אדמו"ר בדוביסאר בנו של רבי מנחם נחום ממאצ'יב. בניו של רבי יעקב יצחק היו: רבי משה מרדכי (- כ' בטבת תר"פ) חתנו של רבי יהושע רוקח מבעלז. כיהן במקרוב, קודני וברדיצ'ב. רבי דוד (- כ"ד בחשוון תרס"ג) חתנו של רבי אברהם מטריסק, בעל בתו פייגא. בסוף ימיו היה בקייב. חתנו היה רבי יהודה אריה מנובומינסק. רבי ישעיה (- כ"ב בחשוון תר"פ) חתן רבי חיים מנחם מזינקוב. בשנת תרע"ו עבר לקייב. מחתניו היו: קרוב משפחתו רבי ברוך מאיר מאזרניץ בן רבי מנחם נחום השני מצ'רנוביל ורבי אליהו מליניץ באפלו. בנו של רבי משה מרדכי היה רבי צבי אריה מברדיטשוב, חתנו של דודו רבי יחיאל מקרילוביץ. נפטר בכ"א באייר תרצ"ח. בן נוסף היה רבי שמואל אבא ממקארוב-ויניפג, חתן דודו רבי דוד. חתנו של רבי משה מרדכי היה רבי שמואל אבא מהורודנקא. חתניו (שגם מילאו את מקומו): דוד שלמה הכהן נאוואסעלער, רב בפילאדעלפיא, ר' יצחק גדליה ליבערזאן, רב בסלאוויטא. בני רבי דוד: רבי מנחם נחום ממקארוב-צ'לסי. נולד בשנת תרל"ב. היה חתן דודו רבי אפרים ממאציב (חתנו של רבי אברהם מטריסק, אחיו של דודו זקינו רבי מרדכי מדוביסאר). כיהן כאדמו"ר ממקארוב בזוויהל. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית. נפטר בט"ז באייר תרפ"ה. רבי ניסן יהודה לייב מקילץ (1884 - ת"ש, 1940). כיהן כרב בפוקשווינץ. במלחמת העולם הראשונה נאסר על ידי הרוסים. לאחר שחרורו כיהן כרב בקייב. בשנת תרפ"א עבר לפולין והתיישב בקילץ שם מילא את מקום דודו רבי מרדכי מקוזמיר. ישב גם בקרקוב ובזמושץ'. עונה על ידי הנאצים ונפטר מפצעיו בחודש סיוון ת"ש. בנו של רבי ישעיה היה רבי יעקב יצחק ממקארוב-שיקגו. נולד בשנת תרנ"ו. מילא את מקום אביו בעודו בחור. היה חתנו של רבי יהושע העשיל ממונסטריץ'. בשנת תרפ"ו היגר לארצות הברית והתיישב בשיקגו. נפטר בב' בסיוון תש"ה. יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 64–70. אשכול על בית מקארוב בפורום היידי אידישע וועלט פארומס.
אזור התעשייה ברקן

אזור התעשייה ברקן (למפת צפון השומרון מוגדלת)   אזור התעשייה ברקן (למפת צפון השומרון רגילה)   אזור התעשייה ברקן (למפת ישראל רגילה)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אזור התעשייה ברקן (למפת ישראל מוגדלת)   ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אזור התעשייה ברקן אזור התעשייה ברקן הוא אזור תעשייה הנמצא בשומרון, בסמוך לברקן, צפונית לכביש חוצה שומרון. השטח שייך מוניציפלית למועצה אזורית שומרון, ומשרדי המועצה נמצאים באזור התעשייה. שטחו המפותח של אזור התעשייה הוא כ-1,300 דונם, מתוכם 650 דונם מגרשים לתעשייה. הבנייה פרוסה בשלוש "אונות", כך שהמרחק בין שני קצות אזור התעשייה הוא כשני קילומטר, מהקצה הצפוני לפינה הדרומית-מערבית. בסמוך לאזור התעשייה הוקם אזור תעשייה נוסף פארק תעשיות אריאל מערב. לאזור התעשייה יש שתי כניסות, אחת ממחלף ברקן בכביש חוצה שומרון, והשנייה מכביש 505, "חוצה שומרון הישן", בין צומת גיתי ובין קריית נטפים. כביש הגישה ליישוב ברקן עובר דרך אזור התעשייה. בתחום אזור התעשייה נמצא "קניון לב ברקן", ומפעלים שונים. במפעלים אלו מועסקים ישראלים ופלסטינים תושבי הסביבה. בסמוך לאזור התעשייה נמצא אתר ארכאולוגי, ח'רבת אל-בורך, ובה גת עתיקה הנחשבת לאחת הגתות הגדולות ביותר בארץ. בשנת 2004 הועסקו באזור התעשייה כ-4,500 עובדים. עקב התנגדות לתוצרת שמקורה במפעלים ישראליים בשטחי יהודה והשומרון, העתיקו חלק מהמפעלים באזור התעשייה את פעילותם לתחומי הקו הירוק. כך למשל בשנת 2008 הועתק מפעל מולטילוק ליבנה ובשנת 2011 הועתק מפעל "בייגל בייגל" לאזור התעשייה של צפת. וייצור של "זרועות ברקן" עבר לסין". האזור העניק את שמו למספר מפעלים, בהם "יקבי ברקן" (שפעל בו משנת 1988, ובשנת 2003 עבר לחולדה). בפיגוע ירי שהתרחש באזור התעשייה ב-7 באוקטובר 2018 רצח מחבל פלסטיני שעבד במקום שני עובדים ישראלים במפעל של קבוצת אלון. אזור התעשייה ברקן - באתר המועצה האזורית שומרון אשר שכטר, "ויכוח על ההתנחלויות? אירופה צריכה לתת לנו בונוס - לא קנס", באתר TheMarker‏, 8 באוגוסט 2013 יהודה שרוני ונורית קדוש, יוניליוור תעביר את בייגל בייגל לקו הירוק, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2010 הדס גליקו, החשש מחרם: המותגים בורחים מברקן ויצרני חומרי הגלם חוגגים על ההטבות, באתר כלכליסט, 8 ביוני 2015 יעל אלנתן ויונתן קירשנבאום, ‏"הפוליטיקה מחוץ לגדר", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 12 באוקטובר 2018 מרים ביליג, חנה גדל גוטרמן, עידית מילר, הזדמנות ליצירת ‘שלום יומיומי’: עבודה משותפת של יהודים ופלסטינים באזור התעשייה ברקן, מחקרי יהודה ושומרון כה (2), אוניברסיטת אריאל בשומרון, 2016, עמ' 224-207 אורה קורן, אסה אבלוי השוודית מעבירה את מפעלי מולטילוק מהשטחים לתחומי הקו הירוק, באתר TheMarker‏, 23 באוקטובר 2008 קובי דוד‏, בגלל החרם? מפעל "בייגל בייגל" עובר לצפת מפעל הקרקרים הידוע יועתק מאזור התעשייה "ברקן" שליד אריאל לאזור התעשייה של צפת, באתר וואלה, 15 ביולי 2011 איתי בלומנטל, אלישע בן קימון, רועי רובינשטיין, אליאור לוי ומורן אזולאי, שני נרצחים בפיגוע בברקן, ההרוגה נמצאה כפותה, באתר ynet, 7 באוקטובר 2018
האיטי במשחקים הפאראלימפיים

האיטי שלחה לראשונה משלחת למשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג (2008). המשלחת כללה ספורטאית אחת בלבד, מרימת הכוח נפתלי ז'אן-לואי (Nephtalie Jean-Louis), אשר נשאה את הדגל הלאומי בטקס פתיחת המשחקים, אך לבסוף לא השתתפה בתחרויות. במשחקי החורף לא השתתפה האיטי מעולם. אל המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) שלחה האיטי שלושה ספורטאים, שלקחו חלק בתחרויות האתלטיקה והרכיבה באופני יד. הספורטאים הנכים אותם שלחה האיטי למשחקים מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים. האיטי במשחקים האולימפיים האיטי במשחקים האולימפיים לנוער
מולקולה דו-אטומית

מולקולות דו-אטומיות הן מולקולות המורכבות משני אטומים של אותו יסוד או של שני יסודות שונים. מולקולה דו-אטומית המורכבת משני אטומים של אותו היסוד, כגון המולקולה הדו-אטומית של גז המימן (H2), תיקרא מולקולה דו-אטומית הומוגנית, ומולקולה דו-אטומית המורכבת משני יסודות שונים, כגון חנקן חמצני (NO), תיקרא מולקולה דו-אטומית הטרוגנית. המולקולות הדו-אטומיות הנפוצות בטבע הן: מולקולת מימן H2, מולקולת חנקן N2, מולקולת חמצן O2, חנקן חמצני (NO) ופחמן חד-חמצני (CO). למעשה, כל היסודות שמופיעים בטמפרטורת החדר במצב גזי, פרט לגזים האצילים, צורתם היציבה היא של מולקולה דו-אטומית הומוגנית: H2, N2, O2, F2, Cl2, Br2 ו-I2. רוב היסודות האחרים, שמופיעים בטמפרטורת החדר במצב מוצק, כאשר מעלים את הטמפרטורה עד אשר הם מתאיידים, יופיעו במצב הגזי לראשונה כמולקולה דו-אטומית, אך בטמפרטורה גבוהה מספיק ייפרדו לגז חד-אטומי. מולקולות דו-אטומיות מתאפיינות בכך שיש להן אופן תנודה ויברציוני אחד, ושני אופני רוטציונים. שיטת AXE מדיה וקבצים בנושא מולקולה דו-אטומית בוויקישיתוף מולקולות דו-אטומיות בHyperphysics ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.