laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1965 בקולנוע

ערך מורחב – 1965 "מרי פופינס" "צלילי המוסיקה" "גבירתי הנאווה" הסרט הטוב ביותר - צלילי המוסיקה הבמאי הטוב ביותר - רוברט וייז (צלילי המוסיקה) השחקן הטוב ביותר - לי מרווין (קאט באלו) השחקנית הטובה ביותר - ג'ולי כריסטי (דרלינג) שחקן המשנה הטוב ביותר - מרטין בלסם (אלף ליצנים) שחקנית המשנה הטובה ביותר - שלי וינטרס (טלאי כחול) פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - החנות ברחוב הראשי אפקטים מיוחדים בקולנוע - Fantastic Voyage הסרט הטוב ביותר - דוקטור ז'יוואגו השחקן הטוב ביותר - עומר שריף (דוקטור ז'יוואגו) השחקנית הטובה ביותר - סמנתה אגר (האספן) הסרט הטוב ביותר - צלילי המוסיקה השחקן הטוב ביותר - לי מרווין (קאט באלו) השחקנית הטובה ביותר - ג'ולי אנדרוז (צלילי המוסיקה) הבמאי הטוב ביותר - דייוויד לין (דוקטור ז'יוואגו) 7 בפברואר – כריס רוק, שחקן קולנוע, מפיק סרטים וטלוויזיה 4 באפריל – רוברט דאוני ג'וניור, שחקן 24 במאי – ג'ון סי. ריילי, שחקן וזמר 28 במאי – אלון אבוטבול, שחקן ישראלי 31 במאי – ברוק שילדס, שחקנית 10 ביוני – אליזבת הרלי, שחקנית 3 בספטמבר – צ'ארלי שין, שחקן קולנוע אמריקאי 2 בנובמבר – שאהרוח' ח'אן, שחקן הודי 30 בנובמבר – בן סטילר, שחקן 14 בינואר – ג'נט מקדונלד, שחקנית אמריקאית 23 בפברואר – סטן לורל, שחקן ראינוע אנגלי-אמריקאי 10 באפריל – לינדה דרנל, שחקנית קולנוע אמריקאית 7 ביוני – ג'ודי הולידיי, שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית 22 ביוני – דייוויד או. סלזניק, מפיק קולנוע יהודי אמריקאי 8 בספטמבר – דורותי דנדרידג', שחקנית אמריקאית 27 בספטמבר – קלרה בואו, שחקנית קולנוע אמריקאית "Help!", סירטם של הביטלס "דוקטור ז'יוואגו", בכיכובם של עומר שריף וג'ולי כריסטי "הצלפים", בכיכובו של קלינט איסטווד (סרט המשך לבעבור חופן דולרים) "זורבה היווני" בכיכובם של אנתוני קווין, אלן בייטס ואיירין פאפאס "המרגל שחזר מן הכפור" בכיכובם של ריצ'רד ברטון, קלייר בלום ואוסקר ורנר "רתיעה", בבימויו של רומן פולנסקי, ובכיכובה של קתרין דנב הילד מעבר לרחוב, בבימויו של יוסף שלחין 1964 בקולנוע 1965 1966 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1965 בקולנוע בוויקישיתוף שנת 1965 במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
שיבאם

שיבאם (בערבית: شبام), היא עיירה בת כ-2,000 שנה בחצרמוות שבתימן, המונה כ-7,000 איש. בעבר שימשה כבירת ממלכת חצרמוות במשך מספר תקופות החל במאה ה-3 לפנה"ס. לעיתים מתייחסים את העיר כ"שיבאם חצרמוות", על מנת להבדילה מהעיירה שיבאם שבקרבת צנעא. שיבאם מהווה את אחת הדוגמאות הראשונות לתכנון עירוני, המתבסס על בנייה לגובה. האדריכלות הייחודית שבה זיכתה אותה בהכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, בשל העובדה כי על אף שבתיה של העיירה עשויים כולם מלבני בוץ, כ-500 בניינים עתיקים שגובהם 5–8 קומות נישאים לגובה ברחבי העיירה. הבניין הגבוה ביותר בעיירה הוא בגובה 29.15 מטר, וגובהו 8 קומות. ישנם עוד מספר בניינים בני 6–7 קומות, אך גובהם של רוב הבניינים הוא 5 קומות. העיר העתיקה, שצורתה מלבנית, מוקפת חומה ושטחה פחות מחצי קמ"ר בלבד. מיקומה של העיירה על תלולית, הצילה את בתיה מהרס על ידי השיטפונות התכופים בוואדי חצרמוות, הזורם בקרבת מקום. עם זאת, השיטפון הגדול של 1532–1533 הגיע אף לשיבאם, והרס רבים מבנייניה. על כן, רוב המבנים בעיר הם מהמאה ה-16. עם זאת, נשארו בעיר מספר מבנים חשובים מהמאות הראשונות של האסלאם, כמו מסגד יום השישי, שנבנה בשנת 904, או הארמון משנת 1220 המשמש כמושב הממשלה. המראה המרשים של בנייניה המיתמרים מהמישור כצוק, זיכתה את שיבאם בכינוי "עיר גורדי השחקים העתיקה בעולם" או "מנהטן של המדבר". עם הכרזתה כאתר מורשת עולמית, המליצה הוועדה להרחיב את שטח האתר כדי שיכלול גם את וואדי חצרמוות הזורם בקרבת מקום, אשר בקרבתו אתרים היסטוריים רבים. מדיה וקבצים בנושא שיבאם בוויקישיתוף שיבאם באתר ארכ.נט אודות שיבאם באתר לשכת התיירות של תימן משרד האינפורמציה התימני Travel Adventures פרויקט ההתחדשות העירונית של שיבאם שיבאם (תימן), דף שער בספרייה הלאומית
תיאטרון פורד

תיאטרון פורד (באנגלית: Ford's Theatre) נמצא בעיר וושינגטון בארצות הברית והוא המקום בו נרצח הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. כאשר נבנה הבניין ב-1833, הוא שימש כבית מפגש של הכנסייה הבפטיסטית הראשונה של וושינגטון. בהמשך, נמכר המבנה לג'ון ט. פורד שהפך אותו לתיאטרון, אם כי, הצבא הפדרלי השתלט על הבניין והשתמש בו כארכיון. הבניין התמוטט בשנת 1893, בהורגו 22 פקידים שעבדו בבניין, אך הוא תוקן והשתמשו בו כמחסן עד שנת 1931. ב-1967 שופץ הבניין בהוראת הקונגרס, ומ-1970 משמש הבניין אתר היסטורי. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון פורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון פורד (באנגלית) About - תיאור ההיסטוריה של תיאטרון פורד באתר הבית של התיאטרון (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זכרונות ארץ ישראל

זכרונות ארץ ישראל הוא ספר בשני כרכים הכולל אוסף 120 פרקי זכרונות של אנשים שחיו בארץ ישראל ונלקטו מתוך ספרים שפורסמו בארץ. מפעלו של אברהם יערי שהיה ספרן בבית הספרים הלאומי. הכרך מכיל תיאורי זכרונות החל מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19. על ראשי הקהילות היהודיות בירושלים, טבריה, עכו, צפת ויפו ומייסדי המושבות פתח תקווה, ראשון לציון, ראש פינה, זכרון יעקב ואפילו באר טוביה. כן מובאים הזכרונות של האישים: יהושע ילין, יוסף ריבלין, יואל משה סולומון, משה סמילנסקי, אברהם שפירא וזלמן דוד ליבונטין. הראשון לתיאור הוא הפחה מחמד בן פרוך, מושל ירושלים בימי שלטון האימפריה העות'מאנית "בימיו נתגבש כל הרע והמגוּנה שבשלטון התוּרכי: עריצוּת השליטים הגבוֹהים, חַמדנוּת הפקידים, תוהו-ובוהו באדמיסטרציה, חוּלשת השלטון המרכזי, הפקרתו הגמורה של האזרח ולא כל שכן העוֹלה הבא ממדינה זרה". עובר לתיאור מחדשי היישוב היהודי בגליל, טבריה, צפת ועכו. מפעלו של יערי כולל במתכונת זו ספרים נוספים, בין השאר: "מסעות ארץ ישראל", "שלוחי ארץ ישראל" ו"אגרות ארץ ישראל". הכרך מכיל זכרונות מהמאה ה-20 המתייחסים ליישוב העברי החדש, למושבות הראשונות ולערי היישוב הישן. לקט זכרונות ראשוני היישוב כמו: אליהו זאב לוין אפשטיין, משה סמילנסקי, מאיר דיזנגוף, הלל יפה, מנחם אוסישקין, אהרון דוד גורדון, מנחם יצחק קליונר ועוד.
רגיונליזם ביקורתי

רגיונליזם ביקורתי הוא מונח שהוטבע בדיעבד, המגדיר גישה באדריכלות שיצאה מתוך האדריכלות המודרנית של אמצע המאה ה-20. המונח הוטבע על ידי האדריכל התאורטיקן קנת' פראמפטון במאמרו שנת 1983 " Towards a Critical Regionalism: Six points of an architecture of resistance". עיקר הרעיון של הרגיונליזם הביקורתי הוא התייחסות מקומית בתכנון האדריכלי, בשונה מהסגנון הבינלאומי של שנות ה-20 וה-30 שדגל באוניברסליות. כמו כן, הגישה מתייחסת לרעיונות המודרניזם ומאמצת כמה מעקרונותיו תוך ביקורתיות ושילובה עם האדריכלות המקומית, המסורתית או הוורנקולרית. הרגיונליזם הביקורתי צמח מתוך כישלונה של האדריכלות המודרנית להתאים עצמה לקונטקסט המקומי והתרבותי ומנסה באופן כמעט פרדוקסלי לממש את העקרונות הפונקציונליסטים כמו גם ההיבטים האסתטיים של המודרניזם. כמו כן, מאמרו של פראמפטון מנסה לעמת עם המודרניזם בתקופה של אחרי מלחמת העולם השנייה, שבה הפך לאדריכלות של יזמות עסקית עם מה שקדם לו בהיסטוריה של אדריכלות המערב. בניגוד לאדריכלות הפוסט מודרנית, שהייתה לסגנון של ממש המבטא בין השאר את הרוח הקפיטליסטית של ארצות הברית ובמידה רבה גם את התרבות הפופולרית של מחציתה השנייה של המאה העשרים, מנסה הרגיונליזם ליישם את האידיאלים החברתיים של האדריכלות המודרנית. על אף ששום אדריכל אינו מגדיר עצמו, ודאי לא באופן רשמי, כ"רגיונליסט ביקורתי", ניתן לייחס את הגישה למספר אדריכלים ידועים בהם: אלבר אלטו, ירן אוטזון, מריו בוטה, צ'ארלס קוראה, אלוורו סיזה, רפאל מונאו, ג'פרי באווה, טדאו אנדו וקן יינג. קנת' פראמפטון, "Towards a Critical Regionalism: Six Points for an Architecture of Resistance", מאמרים על התרבות הפוסט-מודרנית, נערך על ידי האל פוסטר, הוצאת Bay Press, פורט טאונסן, .1983
להק

להק (באנגלית: Group) הוא יחידה ארגונית בחיל אוויר. בחיל האוויר של ארצות הברית מהווה הלהק יחידה מבצעית, במדרג נמוך מכנף ובו מספר טייסות, בחיל האוויר המלכותי וצי ארצות הברית להק נמצא במדרג גבוה מכנף. בלופטוואפה הגרמני, להק מקביל לטייסת בחיל האוויר המלכותי (או בחיל האוויר של ארצות הברית) וכפוף לכנף (Geschwader) המקבילה ללהק בחיל האוויר של ארצות הברית. בחיל האוויר הישראלי הלהק הוא יחידת-מטה במפקדת חיל האוויר. בראש הלהק ניצב קצין בדרגת תת-אלוף (או דרגה אווירית מקבילה לבריגדיר גנרל בצבאות העולם). להקים במפקדת חיל האוויר הישראלי: להק האוויר להק השתתפות ומסוקים להק כוח האדם להק מבצעי אוויר להק המודיעין להק הציוד להק ראש המטה להקים לשעבר: להק תובלה אווירית – להק בתפיסה של חיל האוויר האמריקאי ולא יחידת מטה להק הדרכה – יחידת מטה בעבר, הלהק נוסד ב-1949 מתוך אגף הדרכה (אוויר 5) על פי המלצות ועדת שמשוני, היה בשם זה עד מלחמת ששת הימים, לאחר מכן הפך למחלקת ההדרכה במטה החיל האוויר לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר המלכותי הוקמו עשרות להקים, רובם הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה או לקראת ובמהלך מלחמת העולם השנייה. להקים אלו פיקדו על מספר כנפות/טייסות לרוב בעלות אזור פעילות וייעוד מבצעי דומה, והם כפופים לאחד מפיקודי החיל או ישירות למטה החיל. כיום כולל החיל חמישה להקים, כאשר שניים מהם להקי טיסה מבצעיים (להק 1 ולהק 2), ושלושה נוספים; להק 11 (לוחמה אלקטרונית והגנת סייבר), להק 22 (הכשרה ואימון), ולהק 83 (זירת המזרח התיכון). מבנה ארגוני של יחידות אוויריות במדינות נאט"ו נבחרות, לפי גודל יחסי (באנגלית) מבוסס על ההגדרה של Brigadier General, ב"מילון הקיצורים וראשי התיבות" של צה"ל, אמ"ץ־תוה"ד, שנת 2021, עמ' 250 מתוך 361 בקובץ
לורה (טיל)

לורה או LORA (ראשי תיבות באנגלית של LOng Range Artillery), הוא טיל קרקע-קרקע מתוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל. זהו טיל לטווח של עד 400 ק"מ, בעל מנוע דלק מוצק ודיוק מרבי (CEP) של כ-10 מטרים. לורה מונחה באמצעות INS-GPS ומסוגל לשאת ראש קרב (רש"ק) של 400 או 600 ק"ג, לפי מטרות השימוש. קיומו של הטיל נחשף בתחילת נובמבר 2003, כאשר ניסוי שיגור סודי מעל לים שודר בטעות ברשת לוויינית בינלאומית ונקלט ברחבי המזרח התיכון. את הסיפור הביא אז ערוץ 10 בטלוויזיה. הניסוי נכשל והטיל יצא משליטה וצנח לים אולם הניסויים הבאים הוכתרו כהצלחה ובמאי 2020 בוצע ניסוי מוצלח שכלל שיגור שני טילים מכלי שיט, אחד לטווח 90 ק"מ והשני לטווח 400 ק"מ, ושניהם פגעו במטרה. בקטגוריה שאליה משתייך לורה נמצאים טיל ה-ATACMS האמריקאי, ה-איסקנדר הרוסי וה-WS-3 הסיני. ביוני 2016 פורסם שאזרבייג'ן מחזיקה בטילי לורה כתגובה להתחמשות ארמניה בטילי איסקנדר. ככל הידוע, נעשה בטיל שימוש מבצעי ראשון בשנת 2020, במהלך מלחמת נגורנו קרבאך השנייה. בסוף 2016 פורסם כי צה"ל שוקל לרכוש טילי לורה, אבל הדבר לא יצא אל הפועל עד לסוף 2020, בעיקר בשל התנגדות חיל האוויר וגורמים נוספים במערכת הביטחון. ב 19 בספטמבר 2023 פורסמו סרטונים המראים שימוש בטילי לורה בתחילת הקרבות של אזרבייג'ן נגד נגורנו-קרבאך. משרד המשפטים באזרבייג'ן הכחיש את השימוש בהם. במרץ 2017 פורסם כי פולין תרכוש טילי לורה במאות מיליוני דולרים. טילי הלורה נמכרו גם להודו. ואף קיים שיתוף פעולה לייצור משותף של הטיל. ב-6 ביוני 2024 הודיעה התעשייה האווירית על AIR LORA, גרסת טיל אוויר-קרקע של הטיל LORA. את ה-AIR LORA ניתן לשגר ממגוון מטוסי קרב, בהם ה-F-16. ה-AIR LORA מאפשר לתקוף מטרות אויב ממרחקים גדולים העולים על טווח מערכות ההגנה האווירית שלו בין היתר מפקדות, תשתיות צבאיות, כלי שיט, ובסיסים אוויריים וכל זאת תוך עמידה בפני שיבוש לוויני. נץ דורס (רקטה) מדיה וקבצים בנושא לורה בוויקישיתוף דף הבית של הטיל באתר התעשייה האווירית מידע באתר www.defense-update.com הטיל לורה נחשף בתעשייה האווירית "יכולות שיש למעט מדינות בעולם"; טיל התקיפה לורה עבר ניסוי ימי מוצלח, קול חי, יוני 2020 IAI | Air Lora - Deep Stand-Off Air to Ground Missile, סרטון בערוץ "IAI התעשייה האווירית", באתר יוטיוב, 3 ביולי 2024 לפי ברושור אודות המערכת התעשייה האווירית תציג פתרון מערכתי כולל בתחום הלחימה היבשתית בתערוכת כוחות היבשה בפריז, צרפת, 8 ביוני 2006 מחדל: ניסוי שיגור סודי שודר לרחבי המזה"ת, באתר וואלה, 6 בנובמבר 2003 יואב זיתון, תיעוד: הטיל הישראלי המסווג פוגע לראשונה בטווח של 400 ק"מ, באתר ynet, 2 ביוני 2020 רוסיה סיפקה לארמניה טילים טקטיים מסוג "איסקנדר", באתר Israel Defense, יוני 2016 אודי עציון, 20 שנה אחרי שפותח: טבילת אש ראשונה לטיל הישראלי, באתר כלכליסט, 3 באוקטובר 2020 עמוס הראל, מערכת הביטחון בוחנת הקמת מערך טילים לטווח בינוני, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2016 עמי רוחקס דומבה, ‏מערכת הלורה: מתלהבים מהביצועים - אבל צה"ל לא קונה. פרשנות, באתר "IsraelDefense‏", 3 ביוני 2020. MoD dismisses information about shelling of Khankandi with Polonez and Lora missile systems, azerbaycan24.com, ‏20/09/2003 צופה איסקנדר - פולין רוצה טילי קרקע-קרקע מסוג "לורה" להרתעת רוסיה, באתר Israel Defense‏ 2017 תעשייה אווירית מכרה טילי לורה להודו ועכשיו תייצר אותם בשת״פ עם BEL ההודית, באתר Israel Defense, ‏2023-02-20 AIR LORA - Deep Stand-Off Air to Ground Missile, IAI
Spiraeoideae

Spiraeoideae הייתה תת-משפחה קטנה בתוך משפחת הורדיים; מכיוון שהקבוצה היא פאראפילטית, שיטת המיון העדכנית אינה מכירה בה כיום. הקבוצה כוללת בעיקר צמחים עשבוניים בעלי פריחה קטנה ומקובצת. כאשר השחלה מופרית, הפריחה הופכת למקבצי פירות קטנים סביב הגבעול. המין המוכר ביותר בתת-משפחה זו הוא הספיראה, שמשמשת כצמח נוי. קיימים מינים נוספים בעלי שימוש ברפואה משלימה, כגון ה-Aruncus (זקן תיש, בתרגום מהכינוי האנגלי Goat's Beard) המשמש להרגעת עקיצות דבורים. השם אספירין נגזר משמה של הספיראה. אחד מהצמחים המכילים את החומצה הסליצילית, החומר הפעיל באספירין, (המופק גם מקליפת ערבה) הוא העוקצנית (Filipendula ulmaria, או בשמה הנפוץ Meadowsweet). בעבר היא סווגה תחת הסוג ספיראה, ותויגה כ-Spirea ulmaria. מדיה וקבצים בנושא Spiraeoideae בוויקישיתוף Spiraeoideae, באתר Tropicos (באנגלית)
מכתב הקצינים (1978)

מכתב הקצינים הוא מכתב גלוי שנשלח לראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, בחודש מרץ 1978, בחתימתם של 348 אזרחים ששירתו במילואים כחיילים ומפקדים, ובו קריאה לבגין שיחתור לשלום עם מצרים ויעדיף את השגת השלום על פני רעיון ארץ ישראל השלמה. ב-1 באפריל 1978 אורגנה ההפגנה הראשונה בעקבות המכתב בכיכר מלכי ישראל בתל אביב. בעקבות כרזה שהייתה על הבמה ובה נכתב "שלום עכשיו", הוקמה התנועה בעלת אותו השם. ב-19 בנובמבר 1977 הגיע נשיא מצרים, אנואר סאדאת לביקור ראשון בישראל, והחל תהליך שסופו חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, ב-26 במרץ 1979. חודשים מעטים לאחר הביקור נוצר הרושם שהתהליך שהחל עם הביקור אינו מתקדם, ובעקבות רושם זה התאגדו חותמי "מכתב הקצינים" וכתבו את מכתבם. לכבוד ראש הממשלה, מנחם בגין, א.נ., מכתב זה נשלח אליך על ידי אזרחי ישראל, המשרתים גם כחיילים ומפקדים בשירות מילואים. לא בלב קל אנו כותבים אליך את המלים הבאות. אולם בימים אלו, כשלראשונה נפתחים בפני מדינת ישראל אופקים חדשים של חיי שלום ושתוף פעולה באזור, אנו רואים חובה לעצמנו לקרוא לך להימנע מלעשות צעדים שעלולים להיות בכייה לדורות לעמנו ולמדינתנו. אנו כותבים לך תוך חרדה עמוקה. ממשלה שתעדיף קיום מדינת ישראל בגבולות ארץ-ישראל השלמה על קיומה בשלום תוך יחסי שכנות טובים תעורר בנו הרהורים קשים. ממשלה שתעדיף קיום יישובים מעבר לקו הירוק על חיסול הסכסוך ההיסטורי והשכנת מערכת יחסים נורמלית באזורנו, תעורר אצלנו סימני שאלה לגבי צדקת דרכנו. מדיניות ממשלה שתגרום להמשך השליטה על מיליון ערבים עלולה לפגוע באופייה היהודי דמוקרטי של המדינה ותקשה עלינו את ההזדהות עם דרכה של מדינת ישראל. אנו מודעים לצרכיה הביטחוניים של מדינת ישראל ולקשיים העומדים בדרך לשלום. אולם יודעים אנו כי ביטחון אמיתי יושג רק עם בוא השלום. כוחו של צה"ל הוא בהזדהות אזרחיו-חייליו עם דרכה של מדינת ישראל. אנו קוראים לך לבחור בדרך השלום ולחזק בכך את אמונתנו בצדקת דרכנו. מכתב השמיניסטים חגי סגל, שטחים תמורת חלום, ידיעות ספרים, 2013, עמ' 288. מכתב הקצינים ושמות החתומים עליו, מתוך גנזך המדינה באתר של "שלום עכשיו". קצינים זוטרים, עד דרגת רב-סרן, על-פי העותק הסרוק שמיניסטים במדים, מעריב, 7 במרץ 1978 מתוך הסדרה "שישים", פרק 4 נחום ברנע, מכתב הקצינים, דבר, 8 במרץ 1978 ראו קישור חיצוני לעותק הסרוק ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שבט (טקסונומיה)

שֵׁבֶט (באנגלית: Tribe) היא דרגת מיון טקסונומית המאפשרת מיון ביניים בין תת-משפחה לבין סוג. חלוקה לשבטים מבוצעת לרוב כדי לבטא זיקה גנטית בין סוגים שונים במשפחה, בין אם במאפיין חיצוני כגון צבע, גודל, אופן התרבות ועוד, ובין אם הצבעה על אב משותף והתאמה גנטית המאפשרת זיווג של מינים תחת סוגים שונים. שבטים הם מיון נדיר אם מתייחסים לכלל המיונים הטקסונומיים, אך במשפחות גדולות מאוד, לדוגמה משפחות תחת פרוקי-רגליים, ניתן למצוא אותם תכופות. דוגמאות לשימוש בדרגה זו: השימפנזה הוא סוג של קוף השייך לשבט ההומיניניים שבמשפחת ההומינידיים השייכת לסדרת הפרימטים; הטנגריים הם שבט של עופות ממשפחת הפרושיים; הפר והתאו שייכים לשבט בקר (Bovini) שבמשפחת הפריים; הטריצרטופסיני הוא שבט בתת-משפחת הכסמוזאורים שבמשפחת הצרטופסיים (הדינוזאורים בעלי הקרניים), ועוד.
היולנדיט

היולנדיט היא סדרת מינרלים סיליקטיים השייכת לקבוצת הזאוליטים, קבוצה של מינרלים אלוּמוֹ־סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי טקטוסיליקט (סיליקט במבנה מרחבי). לפני 1997 היה ההיולנדיט מוכר כשמה של קבוצת מינרלים, אך אז ביצעה האגודה הבינלאומית למינרלוגיה סיווג מחדש לחברי הקבוצה ומאז הם קרויים היולנדיט-Ca, היולנדיט-Na, היולנדיט-K, והיולנדיט-Sr. השם המתאים לכל סוג תלוי ביסוד הבולט. היולנדיט-Ca, ההיולנדיט הנפוץ ביותר, הוא סיליקט הכולל אלומיניום, סידן ומים ונוסחת הרכבו הכימי היא Ca,Na)2-3Al3(Al,Si)2Si13O36·12H2O). כמויות קטנות של נתרן ואשלגן מחליפות חלק מאטומי הסידן. סטרונציום מחליף את הסידן בסוג היולנדיט-Sr. בבחינה חזותית בלבד לא ניתן להבדיל בין הסוגים ובשם הכללי היולנדיט נעשה שימוש גם כיום בטרם נעשתה בדיקה במעבדה. בשנת 2003 נתגלה בנורווגיה סוג נוסף של היולנדיט המכיל כמויות ניכרות של בריום ומכאן כינויו היולנדיט-Ba ‏[1]. המערך הגבישי של ההיולנדיט הוא מונוקליני. לגבישים צורה אופיינית המתוארת כארון מתים, אבל הם גם יוצרים מנסרות מעוינות. לעיתים קרובות נוצר קרום של גבישים עדינים שרק קצות המעוינים מבצבצים ממנו, תופעה הגורמת לגבישים להראות כמו טריזים. לגבישים יש פצילות מושלמת המקבילה למישור הסימטריה, כשלפאות המקבילות למישור הסימטריה ולמשטחי הפצילות יש את ברק הפנינה. לפאות האחרות יש ברק זגוגי. המינרל הוא בדרך כלל חסר צבע או לבן, אבל יכול להיות כתום, חום, צהוב, אדום-לְבֵנָה, או ירוק הודות לזיהומים של המינרל סלדוניט. שקיפותו נעה בין שקוף לשקוף למחצה. ההיולנדיט יוצר שורה איזומורפית עם זאוליט הסטרונציום והבריום, ברוסטריט. ההיולנדיט דומה לסטילביט, אבל ההבדל במאפייניהם האופטיים מאפשר הבחנה ביניהם בקלות. ככל מינרל טקטוסיליטי המבנה של ההיולנדיט הוא מרחבי, כאשר כל אטום חמצן מחובר לאטום צורן או אלומיניום, אבל המבנה העיקרי הוא דמוי לוחיות המחוברות אחת לשנייה על ידי מספר מעט של קשרים המרוחקים האחד ממשנהו. בכל לוחית יש פתח בצורת טבעת. סדרת הפתחים הקיימים בלוחיות הנערמות אחת על גבי השנייה יוצרת תעלות ברוחב המאפשר ליונים עד גודל מסוים לעבור בתוכו ולכן יכול ההיולנדיט לשמש כמסננת של חומרים כימיים. המינרלוג הגרמני אוגוסט ברייטהאופט (Johann Friedrich August Breithaupt‏; 1873-1791) הבחין ב-1818 לראשונה כי המינרל היולנדיט הוא מינרל נפרד מסטילביט וכינה אותו "אוּזאוליט" (euzeolite – "זאוליט יפהפה"), באורח בלתי תלוי הגיע הנרי ג'יימס ברוק (Henry James Brooke) לאותה תוצאה ב-1822 וכינה את המינרל החדש "היולנדיט", על שם אספן וסוחר מינרלים אנגלי ידוע, הנרי היולנד (1778-1856). היולנדיט מצוי במגוון רחב של סביבות גאולוגיות: סלעי יסוד, סלעים מותמרים, פגמטיטים וטוף. ההיולנדיט מופיע יחד עם סטילביט וזאוליטים אחרים בחללים האמיגדלואידיים (דמויי השקד) שבסלעי היסוד הבזלתיים ולעיתים בגנייס ובעורקים הידרותרמיים. הדוגמאות הטובות מצויות בבזלות של ברופיורד (Berufjord) בסמוך לדיופיווגר (Djupivogr), באיסלנד, באיי פארו, ובמלכודות הדקאן של הרי סאהידרי (Sahyadri) בסמוך למומבאי שבהודו. גבישים בגוון אדום-לְבֵנָה הם מקמפסי פלס (Campsie Fells) בסטירלינגשייר שבסקוטלנד, ומפאסתל בטירול שבאוסטריה. סוג של היולנדיט הידוע כ"בומונטיט" נוצר כגבישים צהובים קטנים על שיסט סיאניטי בסמוך לבולטימור שבמרילנד. ניתן למצוא היולנדיט במקומות רבים בעולם: ניו סאות' ויילס באוסטרליה, מחוזות פונה ונסיק (Poona ,Nasik) בהודו, נורווגיה, מקומות שונים בארצות הברית וקנדה, שווייץ, ניו זילנד ועוד. אתר Mineral Galleries אתר Mindat אתר Webmineral היולנדיט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חאק א-דין הראשון

חאק א-דין הראשון, מבני שושלת וולאשמה, האמיר של יפאט ובנו של עומר וולאשמה. לפי החוקר א.מ. לואיס, הוא "הפנה את ההסתערויות המקוטעות של קודמיו להסתערות של ג'יהאד ראשון נגד החבשים הכופרים". סולטאן מצרים א-נאסר מוחמד עודד את האמיר חאק א-דין לתקוף את אתיופיה. האמיר לכד את שגרירו של הקיסר האתיופי עמדה ציון הראשון כאשר חזר מקהיר. הלה נדרש בכפייה להתאסלם, אך סירב והוצא להורג. לפי הספר "הניצחונות האדירים של עמדה ציון קיסר אתיופיה", הידיעה על כך ששגרירו הוצא להורג הכעיסה כל כך את הקיסר, עד שהלה יצא מיד לכיוון יפאט עם עוד שבעה פרשים. בספר נטען שכאשר הגיע לשם, הקיסר טבח גברים רבים מצבא יפאט; צבאו של עמדה ציון צר על בירת יפאט ולקח כשלל כמות ניכרת של זהב, כסף, ארד וגם בגדים. האמיר הובס מאוחר יותר על ידי הקיסר האתיופי עמדה ציון בשנת 1328. משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש. I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002), p. 25 J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 71. Richard Pankhurst, The Ethiopian Borderlands (Lawrenceville: Red Sea Press, 1997), p. 41 G.W.B. Huntingford (translator), The Glorious Victories of Amda Seyon (Oxford: Clarendon Press, 1965), p. 56.
סאבר א-דין הראשון

סאבר א-דין הראשון מבני שושלת וולאשמה, היה האמיר של יפאט, בנו של עומר וולאשמה ואחיו הצעיר של חאק א-דין הראשון. סאבר א-דין יצא למלחמה נגד אתיופיה בשנת 1332, אך הפסיד לצבאו של הקיסר האתיופי עמדה ציון. לאחר מכן פלש סאבר א-דין למספר ממלכות מוסלמיות, ביניהן דאווארו ובלה, והביא לסיום העצמאות של הממלכות העצמאיות האדייה, פאטאגאר, ודאווארו. סאבר א-דין נלכד, יחד עם המלך האידארה מלכה של דאווארו, על ידי עמדה ציון. הקיסר עמדה ציון מינה את אחיו של סאבר א-דין ג'מאל א-דין הראשון לשליטה של יפאט. שושלת וולאשמה הייתה משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש. J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 71. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 141.
דיאוקסין

דיאוקסין (Dioxin) הוא שמן של שתי תרכובות כימיות אורגניות (שהן איזומרים) ואשר המבנה הכימי שלהן מתואר בתרשים. האיזומרים נקראים dioxinו–1,2 (וגם o–dioxin) ו, dioxinו–1,4 (וגם p–dioxin). שני הדיאוקסינים הם תרכובות הטרוציקליות שלהן הנוסחה הכימית C4H4O2. האורטו-איזומר dioxinו–1,2 מאוד לא יציב בשל מאפייניו הדומים לעל-תחמוצת. תכונותיו הידועות של< dioxinו–1,4 רשומות בתיבת המידע הסמוכה. שתי התרכובות וכן חומרים אחרים שבבסיסם קיימות תרכובות אלה, רעילות ביותר ודליקות. דיאוקסין הוא אחד הרעלים המשתחררים מההתפרקות הכימית של החומר הפלסטי הנפוץ מאוד PVC כתוצאה מהתיישנותו. dioxinו–1,4 ניתן לייצר על ידי ציקלואדיציה, כלומר על ידי תגובת דילס-אלדר. המילה דיאוקסין יכולה להתייחס גם לתרכובות שלמולקולותיהן יש מבנה שלדי של ליבת דיאוקסין עם קבוצות מולקולות מתמירות צמודה אליה. לדוגמה: dibenzo–p–dioxin היא תרכובת שמבנה מורכב משתי קבוצות-בנזו מחוברות אל טבעת p–dioxin כפי שמתואר בתרשים מימין. מפאת חשיבותם הקיצונית כמזהמים סביבתיים, עושה הספרות המדעית העכשווית שימוש תדיר בשם דיאוקסינים כדי לציין את הנגזרות הכלורידיות של dibenzo–p–dioxin, או יותר במדויק, את הפוליכלורינאטד דיבנזו-פארא-דיאוקסינים (PCDDs – polychlorinated dibenzodioxins). תרכובות ה- PCDDs, אשר יכולות להיות מסווגות במשפחת התרכובות האורגניות ההלוגניות, נצפו כמצטברות בגופם של בני אדם ובעלי חיים וזאת בשל תכונותיהן הליפופיליות והן ידועות כגורמי מומים מולדים (טרטוגניות), משבשות קוד גנטי (מוטגניות) ומסרטנות (קרצינוגניות)[דרוש מקור]. מיחזור מתכות על ידי שריפת מוצרים הכוללים מתכת וחומרים נוספים כגון: כבלי תקשורת, מכשירי חשמל ביתיים וחלקי מכוניות, גורמת לפליטת כמויות גדולות של דיאוקסין לחלל האוויר, ולזיהום סביבתי חמור. מדיה וקבצים בנושא דיאוקסין בוויקישיתוף דיאוקסין באתר אקו-ויקי מי מרעיל אותנו?(הקישור אינו פעיל), אתר "מזון" דר. משה נחמני, ‏החומר הרעיל והמסרטן דיאוקסין נוצר גם בשריפת פסולת, באתר "הידען", 1 באוקטובר 2014 "Effect of ring strain on the formation and pyrolysis of some Diels–Alder adducts of 2-sulfolene (2,3-dihydrothiophene 1,1-dioxide) and maleic anhydride with 1,3-dienes and products derived therefrom", Royal Society of Chemistry Publishing - by R. Alan Aitken, J. I. G. Cadogan & Ian Gosneya
ג'מאל א-דין הראשון

ג'מאל א-דין הראשון מבני שושלת וולאשמה,היה המושל של יפאט באמצע המאה ה-14, בנו של עומר וולאשמה ואחיו של חאק א-דין הראשון. קיסר אתיופיה עמדה ציון הראשון, מינה אותו למושל של יפאט לאחר מותו של אחיו סאבר א-דין הראשון. טאדסה טמרת כותב על ג'מאל כי שוחרר מבית הכלא בגלל מינויו מכיוון שרצה לקבל את התמיכה של העם היושב יפאט. אך לפי הספר הניצחונות האדירים של עמדה ציון קיסר אתיופיה, ג'מאל א-דין הראשון בגד בקיסר עמדה ציון, מושלה של יפאט הובס על ידי אתיופיה בקרב דאס, הקיסר עמדה ציון מינה את אחיו של ג'מאל נאסר אד-דין למושל של יפאט. שושלת וולאשמה הייתה משפחת אצולה מוסלמית ששלטה במאות ה-13 עד ה-16 בחלקים של מזרח אתיופיה, ג'יבוטי ומערב סומליה, והייתה בסכסוך הן טריטוריאלי והן דתי עם שליטי חבש. Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 144. J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), pp. 71f. G.W.B. Huntingford (translator), Glorious Victories of Amda Seyon (Oxford: University Press, 1956), p. 80. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תכנות (מוזיקה)

תִכנוּת במוזיקה הוא צורה של הפקה וביצוע, המשתמשת בהתקנים אלקטרוניים, לעיתים קרובות סקוונסרים או תוכנות מחשב, כדי ליצור מוזיקה. תכנות נמצא בשימוש בכמעט כל הסוגים של מוזיקה אלקטרונית ובמרבית מוזיקת ההיפ הופ מאז שנות ה-90'. נעשה בו שימוש בתכיפות גם בפופ ומוזיקת רוק מאזורים שונים של העולם, ולפעמים בג'אז ומוזיקה קלאסית בני זמננו. פרוגרמר (programmer) הוא איש עיצוב סאונד בסביבה דיגיטלית; הוא מתכנת ומפיק צלילים העוברים עיבוד של מחשב והופכים לצליל אודיו המשולב בהקלטה. בעזרת מחשב ותוכנה מתאימה הוא יכול להפיק צלילים של תופי בס, גיטרות, כינורות ולעיתים להפיק צליל שלא מחקה צלילים מהמציאות הכלית אלא צליל מקורי. MIDI דגימה פעמה סקוונסר סינתיסייזר מכונת תופים קלידים מחשב אודיו דיגיטלי גרוב בוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.