laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טמפה (מאכל)

טֶמְפֶּה (témpé) הוא מאכל אינדונזי העשוי קטניות שעברו התססה. הקטניה העיקרית המשמשת להכנת טמפה היא סויה, אך ניתן להכין טמפה גם ממגוון רחב של קטניות נוספות. הטמפה כולל סיבים תזונתיים וחלבון רב. חלבון טמפה מבוסס סויה מכיל את כל חומצות האמינו החיוניות. טמפה מבוסס סויה מכיל יותר חלבון מן הטופו (שעשוי סויה גם הוא). הטמפה נוצר לראשונה באי ג'אווה שבאינדונזיה במסגרת תעשיית ייצור הטופו המקומית של סינים תושבי אינדונזיה; לאחר ייצורו הראשוני הפך פופולרי ובשלב מסוים החל להיות משווק ומיוצר גם ברחבי העולם. הטמפה נפוץ בארצות הברית ואירופה מאז שנות השבעים של המאה העשרים ונמכר גם בישראל. להכנת טמפה שוברים תחילה את הקטניות, משרים אותם במים עד שהם מתרככים, ומבשלים אותם. אחרי הבישול מסננים את המים ואז מוסיפים להם נבגים של פטריה ממין ריזופוס (אנ'). המוצר שוהה במשך כעשרים וארבע שעות באינקובטור ייעודי ליצור הטמפה, שם נשמרת טמפרטורה של כשלושים מעלות צלזיוס, הנדרשת לצמיחת הפטריה. הפטריה גדלה על פני פולי הסויה וקושרת אותם יחד לבלוק אחד. בדומה לטופו (ולסויה בכלל), לטמפה טעם עדין מאוד, כמעט תפל, כך שהוא משמש בפועל כחומר גלם אליו סופחים את הטעמים הרצויים לכל מתכון. הכנת מזון בעזרת טמפה מתחילה לרוב בחיתוך פרוסות או נתחים מגוש טמפה. ניתן להכין את פרוסות הטמפה על ידי טיגון, צלייה, או אפיה, לרוב עם תוספות שונות, כגון רוטב תמרינדי. הטמפה נכנס אט אט למטבחים של מדינות הקרובות לאינדונזיה כמו הפיליפינים, תאילנד וסין והוא חביב במיוחד על צמחונים מהאזור. טופו תחליף בשר מדיה וקבצים בנושא טמפה בוויקישיתוף בקצב הטמפה: מתכוני טמפה להמונים, באתר "טבעוניות נהנות יותר" בקצב הטמפה 2: גרסת הפירורים, באתר "טבעוניות נהנות יותר" מאמר על טמפה ומתכון, באתר אנונימוס מאמר על טמפה ומתכון, באתר מנטרה טמפה ישראל, אתר של יצרני טמפה עם מבחר מתכונים והסברים רונית ורד, בתוך אינקובטור קטן בירושלים גדל אחד המזונות המסקרנים ביותר של ימינו, באתר הארץ, 27 במאי 2021 Food Composition Databases Show Foods -- Peanuts, all types, cooked, boiled, with salt, ndb.nal.usda.gov בקצב הטמפה: מתכוני טמפה להמונים, בבלוג "טבעוניות נהנות יותר" מאת אורי שביט ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון ובנושא אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
BTR-80

ה-BTR-80 (מרוסית: БТР-80 קיצור של: Бронетранспортер המתורגם נושא גייסות משוריין) הוא נגמ"ש אמפיבי בעל 8 גלגלים תוצרת רוסיה, המשמש להובלה ולחימה של חיילים בשדה הקרב. ה-BTR-80 שודרג ופותח כפלטפורמה לעשרות גרסאות למטרות שונות, הוא פותח כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים ה-BTR-60 וה-BTR-70, והתבסס על שדרוגים ולקחים של קודמיו. נגמ"ש ה-BTR-80 פותח על ידי צוות מהנדסים של מפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד כהמשך ישיר לסדרת הנגמ"שים של צבא ברית המועצות. הנגמ"ש פותח כדי להחליף את קודמיו ה-BTR-60 וה-BTR-70. ייצור הכלי החל בשנת 1986 והתבסס על פיתוח שכלל הפקת לקחים מביצועי קודמיו ובעיקר ה-BTR-70, כך שינויים רבים הוכנסו לנגמ"ש החדש והוא נכנס לשירות בצבא ברית המועצות בתקופת המעורבות הסובייטית באפגניסטן. במהלך השנים הראשונות של שנות ה-80, פיתוח ה-BTR-80 התבצע במקביל לביצועי קודמיו במהלך טבילת האש בלחימה באפגניסטן, כך שהפיתוח התבסס על לקחים שנלמדו תוך כדי הפיתוח. ברית המועצות ורוסיה BTR-80: דגם הבסיס המיועד לניוד לוחמים בשדה הקרב. BTR-M: דגם משודרג המיוצר החל משנת 1993, בעל מנוע 240 כ"ס, גוף מעט ארוך יותר וצמיגים חדשים. BTR-82: דגם משודרג אשר הוצג בשנת 2009, בעל מנוע 300 כ"ס, מיגון רב יותר ואמצעים ומערכות מתקדמים יותר. BTR-80K: דגם פיקוד בעל ציוד קשר נוסף. BTR-80A: נגמ"ש לחימה בעל תותח 30 מ"מ המותקן על צריח ייעודי בשם BPPU. דגם נגמ"ש הלחימה מעט גדול וכבד יותר וכולל גם אמצעים אופטיים משודרגים. BTR-80AK: דגם פיקוד לנגמ"ש הלחימה. BRDM-3: רק"ם סיור המבוסס על ה-BTR-80AK, בעל צוות של 6 לוחמים. BTR-82A: דגם משודרג אשר הוצג בשנת 2009, בעל מנוע 300 כ"ס, מיגון רב יותר ואמצעים ומערכות מתקדמים יותר. 2S23 Nona-SVK: דגם סיוע אש, בעל תותח 120 מ"מ המותקן בצריח ומשמש כמרגמה או כתותח בכינון ישיר. BREM-K: נגמ"ש חילוץ בעל מנוף וללא הצריח. BTR-80 PBKM: נגמ"ש פיקוד. RKhM-4: דגם לוחמת אב"כ, בעל ציוד איתור, זיהוי וטיהור כנגד לוחמת אב"כ. K1Sh1: נגמ"ש פיקוד המשמש עמדת פיקוד ניידת. BMM-80 Simfoniya: דגם אמבולנס משוריין. 1V152: דגם תצפית וטיווח ארטילרי. BTR-90: נגמ"ש המבוסס על ה-BTR-80 ומהווה המשך ישיר לסדרת הפיתוח. הונגריה BTR-80M: דגם משודרג של הצבא ההונגרי, בעל ציוד אופטי, מערכת אב"כ וציוד קשר משודרג. BTR-80 MPAEJ: נגמ"ש הנדסה ללא הצריח. BTR-80 MVJ: נגמ"ש חילוץ. BTR-80 SKJ: נגמ"ש אמבולנס משוריין בעל גוף גדול יותר. BTR-80 VSF: דגם סיור ולוחמת אב"כ. אוקראינה BTR-80UP: דגם אשר מיוצר על ידי אוקראינה, בשיתוף עם פולין המיועד לצבא העיראקי. BTR-94: נגמ"ש מפיתוח אוקראינה, בעל צריח עליו מורכבים זוג תותחי 150 מ"מ. BTR-7: נגמ"ש אשר מיוצר על ידי אוקראינה אשר מבוסס על BTR-80. מפרט הדגמים השונים כולל תמונות באתר אינטרס. תיאור הכלי באתר מיליטרי פקטורי.
1910 ברוסיה

1910 ברוסיה הייתה השנה ה-297 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה. הצאר: ניקולאי השני ראש הממשלה פיוטר סטוליפין ינואר - כינוס של המפלגה הקומוניסטית בפריז. מעמדו של ולדימיר לנין במפלגה מגיע לשפל, אך המנשביקים לא הצליחו לנצל את המצב. ינואר - מידע על השפעת גריגורי רספוטין על משפחת הצאר הגיעה לעיתונות. תגובתו של הצאר הייתה הענשת העיתונאים. 9 בינואר – מהומות באמירות בוכרה. צבא רוסי נשלח לתמוך בשליט המקומי. תחילת תהליך הרחבת השליטה הרוסית במדינה. 21 במרץ – אלכסנדר גוצ'קוב הליברלי נבחר ליו"ר הדומה. 21 במרץ – טיסת מטוס ראשונה בתחומי האימפריה הרוסית. הטיסה בוצע באודסה על ידי הטייס מיכאיל אפימוב 22 במרץ – נסטור מאכנו נשפט להוצאה להורג. העונש הוחלף למעצר לכל החיים. 20 במאי – פיוטר סטוליפין מנסה ללחוץ על האוכלוסייה הפולנית והיהודית בחלקים המערבים של המדינה תוך אישור חוקים חדשים. יוני - מגפת כולרה באזור דונצק. הממשלה מבקשת עזרה מארגון הצלב האדום. 14 ביוני – דומה מקבלת חוק שמאפשר לאיכרים לצאת מהקהילה הכפרית. 20 ביולי – ביטול התוקף של חוקי החרום בסנקט פטרבורג. 3 בנובמבר – מפגש הצאר עם וילהלם השני, קיסר גרמניה. חתימת הסכם בפוטסדם, אך היחסים בין המדינות מתקררים במהרה. מספר הנפגעים בפעולות טרור החל משנת 1905 הגיע ל-17 אלף. 8 בינואר – גלינה אולנובה, רקדנית בלט סובייטית, (נפטרה ב-1998) 7 בדצמבר – יקטרינה פורצבה, מדינאית סובייטית (נפטרה ב-1974) 21 ביוני – אלכסנדר טברדובסקי, משורר סובייטי, (נפטר ב-1971) 27 ביוני – פאבל בטיצקי, מצביא סובייטי, (נפטר ב-1984) 31 באוגוסט – גנדי וורונוב, מדינאי סובייטי (נפטר ב-1994) 23 בפברואר – ורה קומיסארז'בסקייה שחקנית רוסית (נולדה ב-1864) 14 באפריל – מיכאיל ורובל, צייר (נולד ב-1856) 29 במאי – מילי באלאקירב, מלחין רוסי (נולד ב-1837) 14 ביולי – מריוס פטיפה, כוריאוגרף רוסי ממוצא צרפתי (נולד ב-1818) 24 ביולי – ארחיפ קוינדז'י, צייר רוסי (נולד ב-1842) 20 בנובמבר – לב טולסטוי, סופר רוסי (נולד ב-1828)
דגור אגלרב

דַגוֹר אַגְלַרֶבּ (הקרב המפואר, מסינדרין) היה הקרב השלישי במלחמות בלריאנד, חלק מההיסטוריה של הארץ התיכונה, עולם הפנטזיה של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין. הקרב נערך בין האורקים של מורגות' לבין כוחות משותפים של סיעות העלפים מעם הנולדור הגולים, והסתיים בניצחון הנולדור. הקרב התרחש בשנת 75 לעידן הראשון לערך. לאחר דגור-נואין-גיליאת, הפסידו הנולדור את הזדמנותם להביס את מורגות' וכוחותיו. לכן החלו הנולדור לבנות ולבסס את ממלכותיהם העצמאיות וביצירת קשרים עם הסינדר. ממלכת דוריאת הסתגרה בגבולותיה והוגנה על ידי חגורת המגן הקסומה שלה, והעלפים הירוקים סירבו להילחם אחר מפלת מלכם בקרב הראשון של בלריאנד. מורגות' שלח פלוגות קטנות של אורקים כדי להטריד את העלפים ולבחון את ערנותם ויכולתם הצבאית. פלוגות האורקים חדרו למערב ומזרח בלראינד ולחמו בקרבות קטנים בדרכם. סופם בא מהנולדור ועלפי הפלס שלחופי בלריאנד. בו בזמן, הכוח הראשי של האורקים יצא מאנגבנד במסלולו לדורתוניון, היכן שתפקיד ההגנה הוטל על התאומים אנגרוד ואיגנור. לעזרתם חשו כוחותיהם של פינגולפין ומיד'רוס, אשר תקפו את האורקים מהעורף. מרבית האורקים הושמדו בקרב, ואלו ששרדו ופתחו במנוסה ניצודו לפני הגיעם לשערי אנגבנד. ניצחון מפואר זה היה הניצחון המלא הראשון של הנולדור במלחמתם במורגות'. לאחר קרב זה הנולדור שמו מצור על אנגבנד, ובכך החלה תקופת שלום ושגשוג בבלריאנד.
סוכנות המודיעין וביטחון הציבור (יפן)

סוכנות המודיעין וביטחון הציבור של יפן (ביפנית: 公安調査庁; ‏kōanchōsa-chō) היא סוכנות ביטחון פנים המופקדת על מודיעין פנימי, מאבק במרגלים וחתרנות. זהו שירות הביטחון העיקרי במדינה, כפוף למשרד המשפטים היפני ופועל מכוח החוק למניעת חתרנות. הארגון הוקם ב-21 ביולי 1952. מנכ"ל הסוכנות הנוכחי (נכון ל-2017) הוא מיקינאו קיטאדה. לאורך כל תקופת המלחמה הקרה, נאבק הארגון בהסתננויות של מרגלים סובייטים ואנשי ביון מקוריאה הצפונית והרפובליקה העממית של סין. נוסף לכך, פעלה הסוכנות לדיכוי פעולותיו של הצבא האדום היפני. הארגון התרכז באיסוף מודיעין אותות ומניעת ריגול זר. רק לאחר המתקפה בסארין על הרכבת התחתית של טוקיו ב-1995, התמקד הארגון בלוחמה בטרור ופעל לנטרול פעילויות של ארגון הטרור אום שינריקיו. בעקבות התקרית הארגון ספג ביקורת על כך, שלא יכול היה למנוע את הברחת החומרים הביולוגיים והשימוש בהם בתחבורה ציבורית. בעת ניהול חקירת האירוע, הארגון שיתף פעולה עם מחלקת הלשכה לביטחון הציבור של משטרת המטרופולין של טוקיו. הארגון תוקצב ב-70 מיליון ין יפני, על מנת לעקוב אחר הצ'ונגרין - ההתאחדות הכללית של הקוריאנים ביפן, ולבחון את פעילויות הביון של קוריאה הצפונית. הארגון משתף פעולה עם נאייחו, סוכנות הביון הממשלתית, במאבקו בטרור. כמו כן, הסוכנות משתפת פעולה עם המוסד הישראלי, MI6 הבריטי, ה-CIA וה-FBI. מחלקות פנים מחלקת החוץ הכללית מחלקת המודיעין הראשונה מחלקת המודיעין השנייה מחלקות אזוריות שיגטאקה אוגאטה (1993–1997) טושירו יאנאגי (2006–2009) מיקינאו קיטאדה קמפייטאי - המשטרה החשאית היפנית בתקופת מלחמת העולם ה-2 מדיה וקבצים בנושא סוכנות המודיעין וביטחון הציבור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוכנות המודיעין וביטחון הציבור (ביפנית) סוכנות המודיעין וביטחון הציבור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וודקוק

האם התכוונתם ל... ויליאם ג'ון וודקוק – כומר אנגלי, טייל בארץ ישראל בשנת 1848 ופרסם ספר המתאר את מסעותיו. טוני וודקוק – כדורגלן עבר אנגלי. ג'ורג' וודקוק – סופר קנדי, חי בין השנים 1995-1912.
יצחק גורביץ

יצחק גוּרביץ (נולד ב-1947 בפולין) כיהן בתפקיד מנכ"ל הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג) בשנים 2001–2008. גורביץ נולד בשנת 1947 בפולין הקומוניסטית לזוג יהודים מסורתיים: נחום, יליד רובנו, ולרחל לבית ליפסקה, ילידת לודז'. במלחמת העולם השנייה ברחו הוריו לתוככי רוסיה כשכל בני משפחתם שנותרו מאחור נספו בשואה. בשנת 1957 עלתה המשפחה לישראל במסגרת עליית גומולקה, והתגוררה בשכונה ד' בבאר שבע. שם גדל יצחק כשאביו מוצא פרנסתו כחלבן. ב-2001 מונה למנהל הקריה בהחלטת ממשלת ישראל בראשות אריאל שרון. במשך שבע שנותיו כמנהל קמ"ג הוביל גורביץ שינוי ארגוני והתייעלות משמעותית בכל אגפי החברה. אחרי יותר מ-30 שנות עבודה בכור הודיע על כוונתו לפרוש. גורביץ המליץ למנות לתפקיד את פרופ' אלי אברמוב, מומחה בתחום הנדסת הגרעין, אך בסופו של דבר מונה לתפקיד זה בנובמבר 2008 האלוף במיל' אודי אדם. בריאיון ל"ידיעות אחרונות" בחודש אפריל 2009 השווה גורביץ את אחמדינז'אד להיטלר ואת נאומיו נגד ישראל ל"מיין קמפף". הזהיר מפני תוכנית הגרעין האיראנית, ודיבר בהתרגשות על ביקורו במחנה ההשמדה אושוויץ, כראש משלחת של הוועדה הישראלית לאנרגיה אטומית. "חשתי באושוויץ גאווה גדולה", מספר גורביץ, "עזבתי את פולין כילד מפוחד והנה אני חוזר כראש הקמ"ג בישראל, בראש מורם. חזרנו ממחנה ההשמדה מחוזקים, מבינים טוב יותר את תפקיד המדינה ואת תפקידנו הצנוע כעובדי הקמ"ג בשימור ביטחונה". צבי אלוש, עובדי הקמ"ג: אם נצטרך - נשבש את עבודת הכור, באתר ynet, 24 בינואר 2002 אורי בינדר, אודי אדם מועמד לניהול הכור, באתר nrg‏, 9 באפריל 2008 שוש מולא ועופר פטרסבורג, סדק בחומת השתיקה, באתר ynet, 23 באפריל 2009.
המצור על טוברוק

המצור על טוברוק היה מצור ממושך שהטילו כוחות מדינות הציר בפיקודו של הגנרל ארווין רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, על עיר הנמל טוברוק, נקודה אסטרטגית חשובה בחוף הלובי, מרחק קצר מגבול מצרים, שהוחזקה על ידי כוחות מחבר העמים הבריטי. המצור על טוברוק החל ב-10 באפריל 1941, כאשר כוחותיו של רומל, שכבשו את שטח בליטת קירנאיקה מידי הבריטים במתקפת בזק, ניסו לכבוש בסערה את העיר, שהוחזקה על ידי הדיוויזיה האוסטרלית ה-9. הכוחות שהגנו על נמל טוברוק נותקו מהכוח הבריטי העיקרי שנסוג משטח מצרים, ומצאו עצמם במצור. אולם הכוחות של קורפוס אפריקה הגרמני היו חלשים מכדי לכבוש את נמל טוברוק, שהאיטלקים בנו סביבו מערך הגנה מבוצר היטב. במהלך החודשים הבאים נהדפו כל התקפות כוחות הציר על טוברוק, והכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות. האוסטרלים הוכיחו את עצמם כלוחמים נחושים, והתגוננו בעקשנות תחת פיקוד הגנרל לסלי מורשד. עמידת טוברוק במצור גרמה תסכול קשה לרומל, שנאלץ למעשה לנהל מלחמה בשתי חזיתות במקביל, ויצרה איום מתמשך על עורפו. המצור נמשך 240 ימים, במהלכם קיבלו הכוחות המגינים אספקה, תחמושת ותגבורות בדרך הים. באותה דרך גם הוחלפה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 בכוחות בריטיים ופולניים תוך כדי המצור, כך שהמצור שהטילו כוחות הציר על טוברוק היה רחוק מלהיות שלם. נוכח קשיי האספקה של מדינות הציר בצפון אפריקה - לא ברור היה לעיתים מי מהצדדים היה מנותק יותר. בנובמבר 1941 פתחה הארמייה השמינית הבריטית במתקפה על כוחותיו של רומל בגבול מצרים-לוב (מבצע צלבן) ובמקביל תקף חיל המצב של טוברוק את עורפם של כוחות הציר. לאחר מספר שבועות של קרבות קשים, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת מערבה, וטוברוק שוחררה מהמצור. עמידת הגבורה של טוברוק במצור הגרמני, שהסתמכה על אספקת הכוחות הנצורים בדרך הים, שימשה אחד ממקורות ההשראה לתוכנית המבצר האחרון - תוכנית שהוכנה על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל בקיץ 1942, כאשר כוחות הציר הגיעו לאל עלמיין שבמצרים, מרחק קצר מנמל אלכסנדריה, והיו קרובים לכבוש את מצרים כולה מידי הבריטים. לפי התוכנית, במקרה שכוחות הציר ינועו צפונה, וישתלטו גם על ארץ ישראל, ירוכז היישוב באזור הכרמל, יקבל אספקה מהבריטים דרך נמל חיפה, ויהווה איום מתמיד על עורפם של הכוחות הפולשים. כחצי שנה לאחר סיום המצור, ב-20 ביוני 1942, תקפו שוב כוחותיו של רומל את העיר, כבשו אותה תוך זמן קצר, ולקחו בשבי למעלה מ-30 אלף חיילים מחבר העמים הבריטי שהגנו על העיר. נפילת טוברוק הייתה אחד הניצחונות הגדולים ביותר של רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה. בעקבות תבוסת כוחות הציר בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת במהירות מערבה, והשליטה על נמל טוברוק חזרה לידי כוחות בעלות הברית. מייקל קארבר, טוברוק, הוצאת משרד הביטחון, 1966. מדיה וקבצים בנושא המצור על טוברוק בוויקישיתוף הקרב בטוברוק טוברוק, הקרבות על, טוברוק, לוב, 1941-1942, דף שער בספרייה הלאומית Thomas L. Jentz, Tank Combat In North Africa: The Opening Rounds, Operations Sonnenblume, Brevity, Skorpion and Battleaxe, February 1941 – June 1941 p. 128, Pennsylvania: Schiffer Publishing Ltd. ISBN 0-7643-0226-4. Peter Fitzsimons, Tobruk p.250, Sydney: Harper Collins. ISBN 0-7322-7645-4.
קמפייטאי

קמפייטאי (ביפנית: 憲兵隊 - חיל חיילי החוק) הוא המשטרה הצבאית של האימפריה היפנית שפעלה מ-1881 ועד 1945. בשיא כוחה ב-1945, כ-75,000 איש עבדו בארגון. הארגון היה כפוף למשרד הפנים היפני, בעת ביצוע תפקידי אכיפה והיה כפוף למשרד המלחמה היפני, כשביצע תפקידים במדינות הכבושות. קמפייטאי הוקמה ב-4 בינואר 1881, על ידי הגנרל יאסומאסה פוקושימה שכיהן כנספח צבאי בכמה מדינות. הארגון הוקם תחת השם "קמפיי הארטילרית" (憲兵条例) כאשר הז'נדרמריה הצרפתית שימשה כדוגמה. ב-1898 הוגדרו תפקידיה המשטרתיים והמשפטיים של קמפייטאיי בחוק "קמפיי ריי", חוק שעבר 26 שינויים עד לפירוקה של המשטרה ב-1945. בתחילה שירתו 349 שוטרים ועם הזמן הורחבו סמכויותיהם ולרבות תפקידי שיטור גם ביצעו תפקידי אכיפה בזרועות הצבא ולכן שיתפה פעולה עם משרד הצי, משרד המשפטים ומשרד הפנים היפני. נוסף לכך עסק הארגון גם בתפקידי ביטחון פנים ואיסוף מודיעין. ב-1907 נשלחו לקוריאה כמה משוטרי קמפייטאי, תפקידם באזור הכבוש הוגדר כמשימת שמירת שלום, לצד הצבא היפני. הלכה למעשה, עסק הארגון בסיכול ריגול בתוככי הצבא ומניעת עריקות. קמייפטאי המשיכה לבסוף את תפקידי סיכול הריגול הצבאי גם לאחר הכיבוש היפני בקוריאה ב-1910. הקמפייטאי הוקמה כחלק מהכוחות המזוינים של יפן, והייתה כפופה לשר הצבא היפני בלבד. את הפיקוח על הארגון יכלו לנהל רק משרד הפנים ומשרד המשפטים. רבים מאנשי הארגון היו מתנדבים מהצבא היפני וממשרד החוץ היפני, כאשר מתנדבי משרד החוץ היפני פעלו כמרגלים בארצות זרות. כל המתנדבים עברו הכשרה מיוחדת בבתי הספר של קמפייטאי ללימוד שפות זרות ושיטות ריגול. בסדרת ההיסטוריה החלופית האיש במצודה הרמה (המבוססת על ספרו של פיליפ ק. דיק) ממלא הקמפייטאי תפקיד משמעותי. גסטפו - המקבילה הנאצית של הקמפייטאי נקוו"ד - המקבילה הסובייטית של הקמפייטאי מדיה וקבצים בנושא קמפייטאי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרנה

דַרְנָה (בערבית: درنة) היא עיר נמל בצפון לוב, במרחק 260 ק"מ מזרחית לבנגזי. בתוך העיר עובר ואדי בשם ואדי דרנה, היורד מהרי אל-אח'דר הסמוכים לחוף. נמלה של דרנה הוא קטן, והמסחר והכלכלה בעיר מצומצמים ומוגבלים. פארה של העיר הוא במסגד עתיק בעל 42 צריחים, ובהיסטוריה שלה. העיר "דרנה", או "דרניס" היוונית ההיסטורית, הייתה בעבר עיר הלניסטית, חלק מחבל טריפוליטניה. במאה ה-1 לפני הספירה נכבש האזור על ידי הרומאים. עם התפרקות האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת העולם הביזנטי. העיר שימשה מרכז דתי חשוב בתקופת שלטונם של הביזנטים במאה ה-4. במאה השביעית, בשנת 642 לספירה, נכבשה לוב על ידי שושלת בית אומיה המוסלמית. הבישוף הביזנטי ברח, והעיר ירדה מגדולתה. במאה ה-16, בשנת 1551, נפלה העיר לידיה של האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו היה השלטון המרכזי רופף, והעיר שימשה כאחד המרכזים של שודדי הים הבֶּרְבֶּרִיים, והוחזקו בה בשבי אלפי אזרחים מערביים שנחטפו למטרות כופר, וחלקם נמכרו לעבדות. בשנת 1804 נכבשה העיר למשך מספר חודשים על ידי כוחות הצי האמריקאי, במהלך המלחמה הברברית הראשונה. הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית התנוסס בניצחון מחוץ לגבולות ארצות הברית. האירוע ההיסטורי הונצח בהמנון הנחתים חופי טריפולי. בעקבות המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ב-1911–1912 עברה לוב לשלטון איטליה. לוב על עריה השונות הפכה לחלק מ"איטליה הגדולה", התרבות האיטלקית הושלטה בלוב בתחומי החינוך, תרבות, מסחר שפה וקולינריה. במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו קרבות בשטחה של לוב, כולל בעיר דרנה, כחלק מהמערכה בצפון אפריקה בין כוחות איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית לבין בעלות הברית. ב-3 ביוני 1942 יחידת קבוצת החקירה המיוחדות עם כוח SAS בפיקוד לויטננט קולונל דייוויד סטירלינג יצאו לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה. בינואר 1943 נאלצו כוחות הציר לסגת, לאחר שכוחות בריטיים כבשו את נמל טריפולי, ולוב על עריה השונות הפכו כטריטוריה בריטית. לאחר תום המלחמה הוחזר השטח לאיטליה לזמן קצר. לוב הכריזה על עצמאותה ב-24 בדצמבר 1951 בתמיכת האו"ם, בעקבות תנאי בעלות הברית להסכם השלום עם איטליה. לוב הוכרזה כממלכה חוקתית. בספטמבר 1969 התקיימה בלוב מהפכה צבאית, בראשות מועמר קדאפי, והעיר דרנה הייתה חלק מהדיקטטורה בראשותו, עד למותו בשנת 2011. באוקטובר 2014 הוכרזה העיר כחלק מהמדינה האסלאמית, לאחר שהייתה נתונה עוד קודם בידי גורמי אסלאם פונדמנטליסטי לפרקים. ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה. הסופה "דניאל", שפקדה את לוב בספטמבר 2023, גרמה לאלפי נספים ונעדרים ולנזק רב בעיר. דרנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מייקל ר. גורדון וברנרד א. טריינור, "קוברה 2", הוצאת משרד הביטחון, 2010, עמוד 210. Battle of Derna איתמר מרגלית, כאוס וגופות ברחובות: מניין ההרוגים בשיטפונות בלוב עלה ל-5,300, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 בספטמבר 2023
משרד 610

משרד 610 הוא שמו של ארגון ביטחון פנים ברפובליקה העממית של סין. המשרד הוקם ב-10 ביוני 1999, ומכאן שמו משרד ה-10/6. הארגון הוקם על ידי ג'יאנג זמין, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של סין ולואו גאן, חבר הפוליטביורו. ג'יאנג זמין הורה לארגון להשתמש בכל אמצעי שיידרש על מנת לדכא את מתרגלי שיטת הפאלון גונג, שיטה שהוכרה באותה השנה כבלתי חוקית בסין. החל מ-11 בדצמבר 2003, הארגון מכונה רשמית בשם "הלשכה החינוכית למניעת פעולות של כתות" (防范和处理邪教问题领导小组办公室). הארגון כפוף ללשכה לביטחון הציבור בסין ומתוקצב ישירות על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית. הארגון בעל סמכויות נרחבות מאוד בביצוע תפקידיו ונחשב לארגון ביון וארגון אכיפת חוק לאומי שתחומי סמכויותיו הם בלתי מוגבלים, כאשר הוא נמצא בפיקוחה הבלעדי של מפלגת השלטון. ליו יון-שאן מחנה החינוך-מחדש מסנג'יה שרלוט קטברטסון, עשור לאכזריות "הגסטאפו הסיני" באתר "אפוק טיימס", 16 ביוני 2009 מידע כללי אודות משרד 6–10(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן דנז'ו

ז'אן דנז'ו (בצרפתית: Jean Danjou‏; 15 באפריל 1828 – 30 באפריל 1863) קצין מעוטר בדרגת קפטן אשר שירת בלגיון הזרים הצרפתי. התפרסם בעקבות קרב קמרון אשר בו הנהיג שני קצינים ושישים ושניים לגיונרים כנגד כוח של אלפיים מקסיקנים. בקרב זה מצא את מותו. ז'אן דנז'ו נולד בצרפת למשפחה בעלת עבר צבאי. בגיל 20 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים את לימודיו בדרגת סגן משנה. לאחר סיום האקדמיה הצבאית הוא נשלח לאלג'יריה. ב-1 במאי 1853 הוא איבד את כף ידו בקרב כאשר רובה התפוצץ בידו וכרת אותה. במקום כף ידו שנכרתה חוברה לו יד תותבת מעץ. ב-24 בדצמבר 1853 הוא קודם לדרגת סגן. לאחר קידומו הוא נשלח להשתתף במלחמת קרים, שם הוא לקח חלק במצור על סבסטופול. ב-9 ביוני 1855 קודם לדרגת סרן. זכה לעיטור אות לגיון הכבוד בדרגת אביר ב-1856. לאחר מלחמת קרים השתתף במלחמת העצמאות האיטלקית השנייה שם השתתף בקרב מגנטה ובקרב סולפרינו. אחרי שרות קצר במרוקו הוא נשלח למקסיקו כחלק מכוח ההתערבות הצרפתי למקסיקו. הוא הוצב שם כקצין אפסנאות ראשי של כוחות לגיון הזרים הצרפתי במקסיקו. ב-29 באפריל 1863 נשלח עם כוח סיור להתחבר לשיירה אשר הובילה תותחים וציוד צבאי אחר. ערך מורחב – קרב קמרון ב-30 באפריל נעה פלוגה ג' של לגיון הזרים בפיקודו של דנז'ו לכיוון שיירת אספקה צרפתית. כאשר עצרו למנוחה בפאלו ורדה הותקפה הפלוגה על ידי פרשים מקסיקנים. הפלוגה נסוגה ולבסוף תפסה מחסה בחוות קמרון הנטושה. לכוח הפרשים המקסיקני הצטרפו כוח חי"ר, והכוחות המקסיקנים פתחו בהתקפה על החווה. לאחר שנכשלו הציעו המקסיקנים לדנז'ו להיכנע אך הוא סירב באומרו ש"הלגיון לעולם לא ניכנע". דנז'ו נהרג לבסוף אבל לא לפני שהשביע את חייליו לא להיכנע. החיילים נכנעו לבסוף אבל רק לאחר שרק שלושה מהם נשארו עומדים על הרגליים. ב-3 במאי 1863 נקבר דנז'ו ליד חוות קמרון עם שאר הרוגי הפלוגה. שנה לאחר הקרב מצא איכר מקסיקני שהכשיר את אדמות החווה הנטושה את יד העץ של דנז'ו ומכר אותה למפקד הכוחות הצרפתים במקסיקו. יד העץ של דנז'ו משמשת עד היום כסמל קדוש ללגיון הזרים הצרפתי. מדיה וקבצים בנושא ז'אן דנז'ו בוויקישיתוף
עבד אל-פתאח יונס

עבד אל-פתאח יונס (או: עבדול פתאח יונס; ערבית: عبد الفتاح يونس, תעתיק מדויק: עבדל פתאח יונס; 1944 - 28 ביולי 2011) היה גנרל בצבא לוב אשר כיהן גם כשר הפנים הלובי. הוא התפטר מתפקידיו בממשלה ב-22 בפברואר 2011 על רקע ההתקוממות בלוב. עד אז היה שותף ותומך מרכזי של מועמר קדאפי, ונחשב למעשה כסגנו, אף שלא החזיק בתואר זה באופן רשמי. בהודעת ההתפטרות, הפציר בצבא לוב "להצטרף ולהיענות לדרישות הלגיטימיות (של המורדים)", ובראיון מאוחר יותר ציין שהוא מאמין כי קדאפי יילחם עד הסוף או יתאבד. לאחר עריקתו ועקב כישלונות רצופים של המורדים, מונה למפקד כוחות המורדים. הוא עצמו הביא עמו כ-8,000 לוחמים שערקו עמו לשורות המורדים, בטרם התערבות מדינות המערב בנעשה במדינה. לפני שמונה לשר הפנים, כיהן כשר לביטחון הציבור, כפוף ישירות למועמר קדאפי, והשתתף בפגישה עם השגריר הבריטי במצרים ב-1992, במהלכה התנצל על רצח איבון פלטשר, שוטרת לא חמושה שאבטחה הפגנה נגד קדאפי מול שגרירות לוב בלונדון, ואף הציע להסגיר את הרוצחים. באותה פגישה הודה, כי לוב תמכה בארגון הטרור הצבא האירי הרפובליקני והציע פיצויים לקורבנות. ב-1 באפריל 2011 הודיעה מועצת המורדים הלובית כי הוא מונה למפקד הכוחות הלוחמים נגד קדאפי, במסגרת ניסיון ליצור מסגרת לחימה מאורגנת לאור הכישלונות הצבאיים שנבעו לדעתם מחוסר ארגון. יונס כיהן בתפקיד זה עד למותו ב-28 ביולי כתוצאה מהתנקשות מירי שביצע אחד או יותר משומרי ראשו. לפי כמה דיווחים, הנהגת המורדים הוציאה להורג את יונס, מכיוון שנחשד במסירת מידע על תנועותיהם לנאמניו של קדאפי או בגלל השתתפותו באותו היום בפגישה עם נציגי הצבא הלובי וקדאפי[דרוש מקור]. מלחמת האזרחים בלוב (2011) מדיה וקבצים בנושא עבד אל-פתאח יונס בוויקישיתוף אלג'זירה, 1 באפריל 2011
מארק אדי

מארק אדי ג'ונסון (באנגלית: Mark Addy Johnson; נולד ב-14 בינואר 1964) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. התפרסם בזכות תפקידו בתור דייב בקומדיה "ללכת עד הסוף". אדי נולד בעיר יורק בהממלכה המאוחדת ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון. אדי חי עם אשתו קלי ושלושת ילדיו בעיירה הכפרית רופורת' שביורק. אדי התפרסם לראשונה לצדו של רואן אטקינסון בעונה השנייה של קומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" בתפקיד הבלש גארי בויל. כמו כן כיכב בסיטקום "עדיין עומד" את הדמות הראשית ביל מילר ששודרה במשך ארבע עונות, החל מ-2002. בשנת 2011 החל לשחק בסדרת הפנטזיה של HBO, "משחקי הכס" בה הוא גילם את המלך רוברט באראתיאון. את הופעת הבכורה שלו בקולנוע הבריטי ערך אדי בדרמה הקומית השנונה "ללכת עד הסוף" משנת 1997, בתור דייב, נשוי שמן ומובטל שמצטרף בעקבות מצבו הכלכלי למופע חשפנות ראוותני אותו מארגן חברו גאז (רוברט קרלייל) . את צעדיו הראשונים בהוליווד עשה בקומדיות הילדים "ג'ק פרוסט". בנוסף כיכב בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס", בו החליף את ג'ון גודמן בתפקיד פרד פלינטסטון. ב-2001 שיחק במותחן הפעולה התקופתי "סיפורו של אביר" בתור רולנד חברו הנאמן של האביר ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) ובקומדיה "מת לצחוק" בתור סיסקו המשרת של לאנס ברטון (כריס רוק). ב-2002 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן הבדיוני "מכונת הזמן" בתפקיד דייוויד פילבי חברו של הפרופסור אלכסנדר הרטדייגן (גיא פירס). ב-2010 גילם אדי את הנזיר טאק בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" ואת הבלש שון הו'ארין שמנסה להפליל את בארני פנופסקי (פול ג'יאמטי) החשוד ברצח בדרמה הקומית "הסיפור על פי בארני". ללכת עד הסוף (1997) ג'ק פרוסט (1998) הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס (2000) מת לצחוק (2001) סיפורו של אביר (2001) מכונת הזמן (2002) Heartlands ‏(2002) מסדר סודי (2003) מסביב לעולם בשמונים יום (2004) טרילוגיית כיפה אדומה (2009) - סרט טלוויזיה של ערוץ 4 החיים לאחר המוות נפלאים (2010) הסיפור על פי בארני (2010) רובין הוד (2010) מרי פופינס חוזרת (2018) אחוזת דאונטון (2019) עדיין עומד (2006-2002) משחקי הכס (2011) תקוות גדולות (2011) אטלנטיס (2013–2015) דוקטור הו (2018) ורה (2019) רצח בחווה הלבנה (2020) ההרעלות בסולסברי (2020) Sherwood‏ (2022) האסדה (2023) ללכת עד הסוף (2023) מדיה וקבצים בנושא מארק אדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מארק אדי מארק אדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מארק אדי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מארק אדי, באתר AllMovie (באנגלית) מארק אדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)