laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרפובליקה האוטונומית של קרים

הרפובליקה האוטונומית של קרים (באוקראינית: Автономна Республіка Крим, ברוסית: Автономная Республика Крым, בטטרית של קרים: Qırım Muhtar Cumhuriyeti) הייתה רפובליקה אוטונומית שהתקיימה בשנים 1991–2014 במסגרת אוקראינה, החל משנת 1992 ללא המילים "סובייטית סוציאליסטית". בפועל היא הפסיקה להתקיים עם סיפוח חצי האי קרים בפברואר-מרץ 2014 על ידי הפדרציה הרוסית. הרפובליקה כללה את כל שטחה של חצי האי קרים מלבד העיר סבסטופול שנהנתה ממעמד מיוחד ונפרד. חצי האי קרים שוכן בצפון הים השחור. בירת הרפובליקה הייתה סימפרופול. בשנת 2013 אוכלוסיית המדינה האוטונומית הייתה לערך 1,970,000 תושבים. הרפובליקה האוטונומית של קרים הוכרזה בהחלטת המועצה העליונה של אוקראינה בספטמבר 1994 על בסיס "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של קרים" שקמה בפועל ב-12 בפברואר 1991 בעקבות משאל העם מ-20 בינואר 1991. ב-6 במאי נקראה הרפובליקה האוטונומית של קרים. בסוף פברואר 2014 היא נכבשה על ידי כוחות צבאיים רוסיים ובדלנים אוקראינים פרו-רוסים. ב-11 במרץ 2014 הפרלמנט של קרים הכריז על עצמאות תחת השם "הרפובליקה של קרים". בנסיבות החדשות ב-16 במרץ 2014 התקיים משאל-עם שאישר את האיחוד מחדש של חצי האי קרים עם רוסיה. חוקיות משאל העם לא הוכרה על ידי ממשלת אוקראינה ולא זכה בהכרה בינלאומית רחבה. רוסיה ועוד 17 חברות באו"ם הכירו את קרים כחלק מהפדרציה הרוסית, בעוד אוקראינה רואה בחצי האי עדיין חלק אינטגרלי ממנה, עמדה שנתמכת על ידי רוב הקהילייה הבינלאומית. ב-27 במרץ 2014 העצרת הכללית של האו"ם החליטה להכיר בשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה בגבולות המוכרים שלה עד שנת 2014 (החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם). בעד ההחלטה הצביעו 100 מקרב 193 מדינות, בעוד 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 לא השתתפו בהצבעה. מבחינת אוקראינה (בהתאם לחוק האוקראיני שנחקק ב-15 באפריל 2014) קרים, לרבות הרפובליקה האוטונומית שלה והעיר סבסטופול, בעלת המעמד המיוחד, נחשב "שטח כבוש זמנית" על ידי רוסיה. גם בשנים 1994–2014 העיר סבסטופול הייתה יחידה מנהלית נפרדת משאר חצי האי קרים ונהנתה ממעמד מיוחד, בדומה לעיר הבירה של אוקראינה, קייב. אחרי סיפוחה לרוסיה היא המשיכה להיות נפרדת מהרפובליקה של קרים ביחידה הנקראת "עיר פדרלית" כששתי היחידות הטריטוריאליות הרכיבו יחדיו את מחוז קרים של הפדרציה הרוסית, שבוטל אומנם, אך נותרו חלק מרוסיה. בפועל החל ממרץ 2014 איבדה אוקראינה את השליטה הממשית בשטח חצי האי קרים. מבחינת השלטון האוקראיני מחולקת הרפובליקה האוטונומית של קרים ל-10 מחוזות משנה. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה האוטונומית של קרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרפובליקה האוטונומית של קרים קרים (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Mathilde Gérard (2014-03-14) [2014-02-28]. "La Crimée a toujours eu un statut à part en Ukraine" [לקרים היה תמיד מעמד מיוחד באוקראינה]. Le Monde (בצרפתית). נבדק ב-2023-04-30.
ILoo

ה-iLoo (קיצור ל-Internet Loo, בית שימוש אינטרנטי) היה פרויקט מבית מיקרוסופט שהיה אמור לאפשר בתי שימוש ניידים שתומכים באינטרנט אלחוטי. ה-iLoo, שהיה מתוכנן לשמש בפסטיבלי קיץ בריטים, תואר כבית שימוש נייד עם חיבור אינטרנט אלחוטי, מסך פלזמה מתכוונן, מקלדת אלחוטית עמידה למים, מערכת שמיעה היקפית עם שישה ערוצי סטראו ונייר טואלט עליו מוטבעים כתובות אתרי אינטרנט מוכרים. ל-iLoo תוכננו גם מקלדת ומסך נוספים מבחוץ, והיה צורך בשמירה עליהם כדי שלא ייגנבו. הפרויקט היה אמור להיות אחת מהיוזמות המצליחות של MSN בממלכה המאוחדת, שהיו אמורות להציג את האינטרנט במקומות לא רגילים, כמו ברחוב (MSN Street), בפסלי רחוב (MSN Park Bench) ובכיסאות חוף (MSN Deckchair). הפרויקט הוכרז ב-MSN UK ב-30 באפריל בשנת 2003, והיה מושא לבדיחות רבות לפני שהוכרז כמתיחה על ידי מיקרוסופט ב-12 במאי. ב-13 במאי, הצהרה נוספת של מיקרוסופט טענה שלמרות שהפרויקט לא היה מתיחה, הוא בוטל מכיוון שהוא לא היה מקדם מספיק את המותג של MSN. פרויקט ה-iLoo של מיקרוסופט הוכרז כ"כישלון" ביחסי ציבור ב-Online Journalism Review. ה-iLoo עוצב להיות בית שימוש נייד שתומך באינטרנט אלחוטי, שיאפשר למשתמשים לגלוש באינטרנט בזמן שהם נמצאים בבית השימוש. מבחינה טכנית, המתקן תוכנן כך שיהיה בו חיבור פס רחב לאינטרנט אלחוטי 802.11b, מקלדת עמידה למים, מסך פלזמה מסתובב המחובר למחשב המריץ חלונות XP, מערכת שמיעה היקפית עם שישה ערוצי סטראו מתחת לכיור, נייר טואלט עליו מוטבעים כתובות אתרי אינטרנט מוכרים ושירותי שאיבה. מבחוץ, על המתקן היה אמור להיות לוגו של MSN ו"תחנת hotmail" עם מסך פלזמה ומקלדת נוספים, שישמשו את האנשים שממתינים בתור. ליד העמדה היה אמור להיות מוצב שומר, שיוודא שנעשה שימוש ראוי בציוד ושימנע גנבות של המוצרים. ה-iLoo היה אמור להיות מושק ב"כמות גדולה של פסטיבלי קיץ", ותוכנן להיות מושק אך ורק בבריטניה.
סטטוס: ידידים

סטטוס: ידידים (באנגלית: The Art of Getting By) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שביים גווין וויסן משנת 2011. הסרט בכיכובם של פרדי היימור ואמה רוברטס. ג'ורג' הוא ילד דיכאוני שהגיע לשנה האחרונה בתיכון בלי להתאמץ או ללמוד באמת. הוא אינו לוקח אתגרים ומתחמק מלהתמודד עם המשברים בחייו בבית או בבית הספר. הוא פוגש נערה מהתיכון בשם סאלי, בחורה פופולרית אך מורכבת. הם מתיידדים והופכים להיות חברים טובים. ג'ורג' מאמץ כמנטור את דסטין (מייקל אנגרנו), אמן רגיש הגורם לו להאמין בעצמו, בעזרו ובעזרת סאלי, ג'ורג' מוצא עניין בחייו. נראה שהכל משתפר עד שג'ורג' מגלה ששני חבריו הטובים, דסטין וסאלי מנהלים קשר רומנטי ביניהם. חייו בבית מתפוררים, ולקראת סוף השנה הוא נאלץ להשלים את כל החומר שפספס בשנים שלא למד כראוי. ג'ורג' - פרדי היימור סאלי - אמה רוברטס דסטין - מייקל אנגרנו שרלוט - אליזבת ריזר ביל - בלייר אנדרווד מיס הרמן - אלישיה סילברסטון ג'ק - סם רוברדס ויויאן - ריטה וילסון אתר האינטרנט הרשמי של סטטוס: ידידים "סטטוס: ידידים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטטוס: ידידים", באתר נטפליקס "סטטוס: ידידים", באתר AllMovie (באנגלית) "סטטוס: ידידים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סטטוס: ידידים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סטטוס: ידידים", באתר Metacritic (באנגלית) "סטטוס: ידידים", באתר אידיבי "סטטוס: ידידים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יובל שבח

יובל שבח (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא שחקן ישראלי. התפרסם בעקבות תפקידו הראשי בסדרת הנוער "ראש גדול". יובל שבח נולד וגדל בתל אביב. עד גיל 12 היה שבח טניסאי מצטיין. במאית בתיאטרון גשר ראתה אותו משחק והציעה לו להשתתף בהצגה "מדיאה", שבח הסכים ובעקבות זאת פתח בקריירת משחק והשתתף בפרסומות. בשירותו הצבאי, שירת כלוחם בחטיבת הנח"ל. כיום, שבח מתגורר בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב. בשנת 2007 הצטרף לעונה הרביעית של הסדרה "ראש גדול", בה גילם את גורי בנה של יועצת מנהל בית הספר שלו. את התפקיד מילא גם בעונה החמישית של הסדרה. בשנת 2008, יצא הסרט "אילי ובן", בו גילם את אילי. משחקו של שבח בסרט זה זכה לביקורת חיובית. בהמשך אותה שנה גילם את בנו של אודי בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "על קצות האצבעות". שנת 2015 הופיע בסדרה "כוכב הצפון" בתור עידו שעובד במלון כוכב הצפון נער מצחיק, שאפתן וג'ינג'י. חלומו הגדול להיות די ג'יי מצליח. בשנת 2015, הקליט יחד עם לין אשרוב את שיר "הבזבז", ששודר בערוץ דיסני ונועד להעלאת המודעות לחשיבות החיסכון באנרגיה. בשנת 2017 השתתף בסדרת הטלוויזיה "כיפת ברזל" בתפקיד אורח בעונה הראשונה (פרק 6) שם גילם את יונתן, דתי לייט ואחיה של אלישבע. בעונתה השנייה של הסדרה קיבלה הדמות בתפקיד מרכזי. בשנת 2019 שיחק בעונה השלישית של הסדרה "כדברא" בתפקיד אירה. בשנת 2024 שיחק בסדרה ״רוח צפונית״ מבית HOT בתפקיד רונן יובל שבח, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יובל שבח, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יובל שבח, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי "יובל שבח", באתר ארגון השחקנים בישראל (שח"ם) ראיון עם יובל שבח, באתר Yes ארנון שוורצמן, ‏יובל שבח: "היום אני בא ממקום יותר בוגר ופחות מבוהל", באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2018 ציון נאנוס, ‏מה הייתם בוחרים: טניס או משחק?, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2009 יובל שבח בתיאטרון גשר ארנון שוורצמן, ‏יובל שבח: "היום אני בא ממקום יותר בוגר ופחות מבוהל", באתר ‏מאקו‏, 18 בינואר 2018 "יובל שבח", באתר ארגון השחקנים בישראל (שח"ם) אמירה נירנפלד, ‏ביקורת קולנוע: אילי ובן, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2009 משה אבוטבול, לפני כולם: לין אשרוב ויובל שבח בשיר "הבזבז", באתר פרוגי, ‏27/08/2015
אמריקה הקטנה

אמריקה הקטנה (באנגלית: Little America) הייתה סדרה של בסיסי מחקר, שמוקמו על מדף הקרח רוס, דרומית למפרץ הלווייתנים. "אמריקה הקטנה 1" - הבסיס הראשון בסדרה הוקם על ידי ריצ'רד בירד בינואר 1929 ונעזב ב-1930. כאן צולם הסרט "עם בירד בקוטב הדרומי" (1930, על מסעו של בירד אל הקוטב הדרומי. "אמריקה הקטנה 2" הוקמה בשנת 1934, כ-9 מ' מעל אתר הבסיס הראשון, עם גישה אל חלק מן הבסיס הראשון באמצעות מנהרה. הבסיס הזה נסחף לזמן קצר בשנת 1934, אבל שדה הקרח התמזג עם הקרחון העיקרי. במהלך המשלחת של 1935-1934, נשלחו מאמריקה הקטנה מכתבי מזכרת רבים, שעשו שימוש בבול זיכרון שהנפיקה ממשלת ארצות הברית. אמריקה הקטנה הקימה את תחנת הרדיו הראשונה שהצליחה להוציא מאנטארקטיקה שידורי רדיו סדירים, שנקלטו על ידי מקלטי רדיו ביתיים בארצות הברית, במרחק של קרוב ל-18,000 ק"מ סביב קימור כדור הארץ. במשלחת מאוחרת יותר לאנטארקטיקה, איתרו אנשיו של בירד את מגדלי השידור של אמריקה הקטנה שעדיין ניצבו על מכונם, כולל טחנת הרוח ג'ייקובס שהוקמה בשנת 1933. "אמריקה הקטנה III" הוקמה לעונת 1941-1940 במרחק כ-10 ק"מ צפונה. בשנת 1940 נקנה רכב מחקר ענקי, יוצא דופן, "סיירת שלג אנטארקטית", לתחנת אמריקה הקטנה III. אך נמצא, שהרכב לוקה בכמה וכמה נקודות תורפה עיצוביות וטכניות וכמעט לא נעשה בו שימוש. לאחר נטישתו, נקבר עם הזמן בשלג. בפעם האחרונה התגלה הרכב בשנת 1958, אך לאחר מכן חזר ואבד, או תחת השלג או במצולות האוקיינוס הדרומי. אתר "אמריקה הקטנה III" נסחף לים בשנת 1963. "אמריקה הקטנה IV" הוקמה בשנים 1947-1946 כמחנה העיקרי למבצע הייג'אמפ. "אמריקה הקטנה V" הוקמה ב-3 בינואר 1956 במפרץ קיינן, כ-48 ק"מ מזרחית לאמריקה הקטנה IV, כחלק ממבצע דיפ פריז. אמריקה הקטנה V שימשה כבסיס האמריקאי לתוכנית הקוטב הדרומי בשנה הגאופיזית הבינלאומית, מ-1 ביולי 1957 עד 31 בדצמבר 1958. אמריקה הקטנה V נבנתה על ידי ה-Seabees של צי ארצות הברית בחלון הזמן בן שלושת החודשים לפני שהחורף האנטארקטי ימנע כמעט לגמרי את ההקמה. כל אמריקה הקטנה הורכבה מתחת לקו השלג בקרח, עם חדרי מגורים אישיים, חדר מחולל וקפטריה, ועם שיפועים המובילים החוצה באחד הקצוות לכלי רכב נגררים. משמעות הבנייה מטיפוס זה הייתה, שאיש מן הדיירים באמריקה הקטנה V לא ייאלץ לצאת החוצה בחורף הקשה כדי לעבור מחלק אחד של העיר האנטארקטית לאחר. אתר אמריקה הקטנה V נסחף אל הים על קרחון B-9 בשנת 1987. מדיה וקבצים בנושא אמריקה הקטנה בוויקישיתוף אמריקה הקטנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Paper by CE Palmer, RNZAF on Winds at Little America, 1929 Robert Righter, 'Wind Energy in America p.95 אנרגיית רוח באנטארקטיקה On the Current Location of the Byrd “Snow Cruiser” and Other Artifacts from doi=10.1080/789610142 https://news.google.com/newspapers?nid=110&dat=19560103&id=a5oJAAAAIBAJ&sjid=rUIDAAAAIBAJ&pg=5122,69019 https://books.google.com/books?id=SeEDAAAAMBAJ&pg=PA89&lpg=PA81&dq=Popular+Mechanics+Science+installing+linoleum&source=bl& "מכניקה פופולרית", יוני 1956, עמ' 94-89, "דבורי הים בונות עיר" http://journals.cambridge.org/production/action/cjoGetFulltext?fulltextid=222910 ההתפרקות והסחף של קרחון B-9 בים רוס, אנטארקטיקה
יוסף מרר

יוסף (יוז'י) מרר (29 ביולי 1901 – 9 ביוני 1983) היה מראשוני מהנדסי הבניין בהקמת מדינת ישראל. יוסף (יוז'י) מרר נולד וגדל בווינה בירת אוסטריה. למד הנדסת בניין בטכניון בווינה ובנוסף, היה חבר פעיל בתנועה הציונית: "בלאו ווייס" (כחול – לבן). לימים, עמד בראש הבלאו ווייס של אוסטריה. בגיל 30, נישא לגרטה גולדשלגר. בשנת 1932, עלו השניים לפלשתינה, במסגרת תנועת הנוער. הם התיישבו בתל אביב. שם נוצרו קשרים הדוקים בינו לבין האדריכלית לוטה כהן והם פתחו במשותף משרד אדריכלים ברחוב אלנבי. במסגרת עבודתם המשותפת הראשונה הקימו את מלון "קטה דן" על חוף ימה של תל אביב, בתל אביב בנו השניים בתים אחדים בסגנון ה"באוהאוז". בשנת 1937, אחרי הולדת בתם היחידה עברה המשפחה לרחוב גורדון לדירת 3 חדרים, חדר אחד הוסב למשרד המשותף עם לוטה כהן. זאת כיוון שבתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה מצוקת בנייה קשה ביותר. בשנת 1941 עבר מרר לעבוד ב"סולל בונה" ולוטה כהן פתחה משרד בדירתה ברחוב רופין 9 בתל אביב. בשנת 1944 חיפשו מהנדס מועצה ביישוב הצעיר חולון. מרר קיבל את התפקיד ובנה את ביתו בקריית עבודה – שכונה בחולון. במקביל, חיפשו מהנדס בחברת הבנייה של הסוכנות בשם "רסקו" שתי המסגרות היו קטנות יחסית ומרר קיבל את שני התפקידים גם יחד. לימים גדלה חברת הבנייה וגם חולון הייתה לעיר, שתי המסגרות בקשו מיוסף לעבוד במשרה מלאה, לאחר התלבטות, הוא בחר ב"רסקו" והיה למהנדס הראשי של החברה עד צאתו לגמלאות. עבודת האדריכלות נעשתה במשרדה של לוטה כהן ושותפה החדש יהודה (ארנסט) לביא. אחד הפרויקטים לעבודתם המשותפת של כהן – לביא וחברת "רסקו" היה הקמתם של שני בתי הורים ברמת חן שברמת גן. בהמשך, הקימה החברה "שכונות רסקו" בכל רחבי הארץ. יוז'י נפטר בתל אביב בשנת 1983, בשנה ה-82 לחייו. נקבר בבית העלמין בחולון. יוסף (יוז'י) מרר, באתר ארגון עולי מרכז אירופה. סיפור חייו, באתר ארגון עולי מרכז אירופה.
סבנטה נילסון

סבנטה נילסון (בשוודית: Svante Nilsson; ‏1460 – 2 בינואר 1512) היה מדינאי שוודי ועוצר שוודיה מ-1504 ועד למותו. סבנטה נילסון נולד בערך ב-1460 כבנו של נילס בוסון, שאמו הייתה ממשפחת סטורה. הוא עצמו מעולם לא השתמש בשם סטורה, אך מאוחר יותר בנו, סטן סטורה הצעיר, לקח לעצמו את השם של סבתא-רבתא שלו בשל המוניטין והמסורת שייצגה את עצמאות שוודיה. הוא היה לחבר במועצה המלכותית של שוודיה, אך שם הוא היווה אופוזיציה לקרוב משפחתו הרחוק, סטן סטורה הזקן והרחיק לכת עד לתמיכה בהנס, מלך דנמרק. שלא ברצונו הוא נאלץ להחליף צד ותמך בסטן סטורה הזקן במהלך להדחת המלך ולאחר מותו של סטורה הוא נבחר בעצמו להיות עוצר. החל מ-1501 הוא לחם נגד דנמרק. בקיץ 1511 דרשה המועצה את התפטרותו, אך בפועל הוא נשאר בשלטון עד מותו בינואר 1512. מנישואיו הראשונים לאיליאנה גדה נולד בנו סטן סטורה הצעיר. הוא נישא בשנית למטה דירה. מדיה וקבצים בנושא סבנטה נילסון בוויקישיתוף סטורה באנציקלופדיה בריטניקה (1911). סבנטה נילסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
גופר

האם התכוונתם ל... בטבע גופר (Gopher) – שמם הלועזי של חולדי השק, משפחת מכרסמים המצויה באמריקה הצפונית והמרכזית צב גופר (Gopherus) – סוג של צב יבשתי הנפוץ באמריקה הצפונית, קרוי על שם חולדי השק מכיוון שאף הוא חופר בקרקע נחש גופר – סוג טקסונומי של נחשים ממשפחת הזעמניים, ש"נחשי גופר" הוא אחד מכינוייהם בהתייחס לעובדה שהם צדים מכרסמים גֹּפֶר (עץ) – עץ הנזכר פעם אחת במקרא בסיפור תיבת נֹחַ. יש המזהים אותו עם האֶדֶר או עם הברוש. ראו תיבת נח#תיאור התיבה וכן אדר (עץ) בתרבות (Gopher) גופר – כינויו של בורל סמית, דמות מהסדרה "ספינת האהבה", ראו ספינת האהבה#המשתתפים הקבועים בסדרה גופר (פו הדב) (אנ') – דמות של חולד בספרי "פו הדב" ובעיבודים שלהם לטלוויזיה, לקולנוע ולתיאטרון אישים אמנון גופר (יליד 1952) – טייל ישראלי, מורה דרך, וחוקר התרבות הגלילית ברוך גופר (1900–1972) – היה קצין משטרה ומנהל גן החיות של תל אביב דניאל גופר (יליד 1943) – פרופסור (אמריטוס) לפסיכולוגיה קוגניטיבית והנדסת גורמי אנוש רועי גופר (יליד 1978) – שחקן כדורסל ישראלי עמית גופר (יליד 1953) – ממציא ויזם סדרתי ישראלי רות גופר (ילידת 1958) – עובדת סוציאלית ופעילה חברתית ישראלית אחר גופר קרמיקה – בית מלאכה ישראלי לעיצוב קרמי, שנוסד על ידי אברהם ופנינה גופר ופעל משנות ה-50 עד שנות ה-2000 גופר (פרוטוקול תקשורת) (Gopher) – פרוטוקול תקשורת לחיפוש ואחזור מסמכים באינטרנט SA-13 גופר (Gopher) – כינוי נאט"ו לטיל הנ"מ הסובייטי 9K35 סטרלה-10 גוֹפְרְ (Gaufre) – שמו בצרפתית של המאפה ופל, ראו ופל (מאפה) בשפות אחרות נקראים נחשים אלה בשמות שונים, במיוחד בשמם המדעי Pituophis, וכינויים אחרים שלהם הם למשל "נחשי שור" (למעשה "נחשי פר", בהתייחס לכינוי Bullsnakes) ו"נחשי אורן" (Pine snakes, שהוא תרגום המקור היווני של שמם המדעי). אין לבלבל עם גוֹפְרֶט (Gaufrette), שהוא שמו בצרפתית של החטיף ופל, וראו גם ופל (פירושונים).
ביל ווקר

ויליאם "ביל" ווקר (באנגלית: William "Bill" Walker; נולד ב-16 באפריל 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, אשר כיהן כמושל אלסקה בשנים 2014–2018. הוא יליד אלסקה השני שכיהן בתפקיד זה. ווקר נולד בפיירבנקס שבאלסקה, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. הוא למד לתואר ראשון במשפטים בקולג' לואיס & קלארק (Lewis & Clark College) שבאורגון. ב-1978 נבחר לראשות עיריית ואלדז, עיירה קטנה במרכז אלסקה, ושירת בתפקיד זה למשך שנה. לאחר מכן המשך לשרת כחבר במועצת העיר ולבסוף כתובע הכללי של העיר וכאחראי על התחום המשפטי ברשות הגז של אלסקה. בתחילת דרכו הפוליטית היה חבר ווקר במפלגה הרפובליקנית, ואיתגר את המושל המכהן שון פארנל בפריימריז הרפובליקנים, אך לא גבר עליו וקיבל רק 34% מן הקולות. הוא התמודד גם בבחירות למושל ב-2014 כשהפעם רץ כעצמאי. תחילה עמדו במרוץ למושל שלושה מועמדים: המושל הרפובליקני המכהן, ווקר ומועמד המפלגה הדמוקרטית. בספטמבר 2014 הודיע ווקר, במסיבת עיתונאים משותפת עם המועמד הדמוקרטי בריאן מאלוט, כי החליטו השניים על ריצה משותפת בבחירות, כשווקר מועמד למושל ומאלוט לסגן המושל. בסופו של דבר, גבר ווקר על המושל המכהן בבחירות הכלליות בנובמבר 2014, לאחר מרוץ צמוד. ב-1 בדצמבר 2014 הושבע לתפקידו כמושל אלסקה. במהלך כהונתו, ביולי 2015, השתמש בסמכותו והרחיב את המדיקייד (שירותי בריאות עבור אוכלוסיות עניות), כך שאזרחי המדינה זכאים מעת זו להטבות פדרליות כחלק מרפורמת הבריאות של הנשיא ברק אובמה. ב-16 באוקטובר 2018, התפטר מתפקידו סגן המושל ביירון מאלוט, לאחר שלטענתו העיר הערות לא הולמות כלפי אישה. שלושה ימים לאחר מכן הודיע ווקר כי משהה את מסע הבחירות מחדש שלו לתפקיד מושל, ועל תמיכתו במועמד הדמוקרטי, מארק בגיץ'. ב-3 בדצמבר סיים באורח רשמי את תפקידו, והוחלף במייק דאנליבי הרפובליקני. ווקר מתגורר עם אשתו באנקורג', ואב לארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ביל ווקר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביל ווקר (באנגלית) ביל ווקר, ברשת החברתית פייסבוק ביל ווקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביל ווקר, ברשת החברתית אינסטגרם ביל ווקר, באתר פליקר ביל ווקר, מושל מדינת אלסקה Alaska Governor Moves to Expand Medicaid, הוול סטריט ג'ורנל, 16 ביולי 2015
לנדאווה

לֶנְדָאוָוה (בסלובנית: Lendava, בהונגרית: Alsólendva) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה בשטח אזור פומורסקה, השוכנת סמוך לגבול עם הונגריה. תיעוד למצודה במקום ומסביבה יישוב קיים החל מהמאה ה-12 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. במהלך המאה ה-16 נכבש היישוב על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר השטח לחזקת ממלכת הבסבורג ובהמשך לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור לנדאווה נמסר לחזקת הונגריה. באפריל 1945 שוחררה לנדאווה על ידי כוחות הצבא האדום ועם תום המלחמה נכללה בשטחי יוגוסלביה ונקראה דוֹלְנְיָה לֶנְדָאוָוה (בסרבו-קרואטית: Dólnja Léndava). ב-1955, שונה שם העיירה ללנדאווה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פלש הצבא העממי היוגוסלבי לסלובניה לאחר שהכריזה על עצמאותה. לאחר התערבות האו"ם פסקה הלחימה, ב-1992 זכתה סלובניה להכרה רשמית כמדינה עצמאית ולנדאווה נכללה בשטחה. בלנדאווה שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת ב-2013 עמדה על 11.1oc וערכי הקיצון הממוצעים עמדו על 2oc- בינואר ו-29.7oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 929.3 מילימטרים. ערך מורחב – יהדות סלובניה ב-1773 התיישבו בלנדאווה יהודים שהגיעו מאזור בורגנלנד. בראשית המאה ה-19 הוקמה רשמית קהילה, ב-1830 הוקם בית עלמין וב-1866 הוקם בית הכנסת בלנדאווה לרווחת הקהילה. בהמשך, הוקם בית ספר יסודי יהודי שפעל עד תום מלחמת העולם הראשונה. מרבית יהודי העיירה עסקו במסחר ומקצת היו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1925 נמנו בלנדאווה 248 יהודים. העיירה הייתה מרכז ל-20 בני הקהילה היהודית שהתגוררו ב-8 כפרים באזור. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 155 נפשות שהיוו 5.16 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר הכיבוש הגרמני והסיפוח להונגריה, גויסו חלק מצעירי הקהילה לעבודות כפייה. בהמשך, במאי 1944 גורשו בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ. 29 נפשות ניצלו מהשואה, חלקם עלו בהמשך לישראל. בעיירה לא חודשה הפעילות הקהילתית. במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם נזק כבד למבנה בית הכנסת. לאחר המלחמה הולאם המבנה ושימש כמחסן. ב-1994 שוקם המבנה והוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית. ב-1950 הוקמה אנדרטה לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי. בראשית העשור ה-2 של המאה ה-21 עמד על תילו בית העלמין היהודי. מדיה וקבצים בנושא לנדאווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לנדאווה רשימת נרצחים בשואה מהעיירה לנדאווה - חלק ראשון, רשימת נרצחים בשואה מהעיירה לנדאווה - חלק שני, במאגר המידע של יד ושם דף הקהילה של לנדאווה מתוך פנקס הקהילות. לנדאווה, באתר Jewish Cemetery Project (באנגלית) לנדבה (סלובניה), דף שער בספרייה הלאומית לנדאווה במספרים, באתר הרשות המקומית לנדאווה, אוחזר ב-25 ביולי 2015 (באנגלית). הקהילה היהודית בדולניה לנדאווה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 114-113.
סטארי קרים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סטארי קרים – עיר בחצי האי קרים, ברפובליקה של קרים סטארי קרים (מחוז דונצק) – עיירה במחוז דונצק באוקראינה בית הבראה (סנטוריום) לשחפת ולמחלות לב בקרים החל משנת 1853 - מותג של מפעל היינות "דיוניס" בקרים
סטאבקה

סטאבקה ורחובנוגו גלבנוקומַנדובנייה (ברוסית: Ставка Верховного Главнокомандования) הוא הגוף העליון שהוקם לניהול הפיקוד המלחמתי של צבא האימפריה הרוסית בתקופת מלחמת העולם הראשונה, וכן של צבא ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. בראש הסטאבקה עמד תחילה ניקולאי ניקולאייביץ' הדוכס הגדול של רוסיה, ואחר כך היה הצאר ניקולאי השני לראש הסטאבקה. לאחר מהפכת פברואר שוב ביקש ניקולאי ניקולאייביץ' להתמנות לראש הסטאבקה אך הממשלה הזמנית התנגדה למינוייו ומינתה את מיכאיל אלכסייב במקומו לרמטכ"ל ולראש הסטאבקה, כמחליף לגנרל אלכסיי ברוסילוב, לאחר כישלונו בחזית של אלכסייב החליפו לאוור קורנילוב ועם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, בוטלה הסטאבקה כשלקראת הסוף עמדו בראשה אלכסנדר קרנסקי וניקולאי דוחונין. במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמה הסטאבקה על פי החלטת מועצת הקומיסרים העממיים מ־23 ביוני 1941. בהתאם לצו זה הועמד בראשות הגוף סמיון טימושנקו (שהיה אז הקומיסר לענייני הצבא) וחבריו היו גאורגי ז'וקוב, יוסיף סטלין, ויאצ'סלב מולוטוב, קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני וניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב. ב־10 ביולי 1941 הועמד סטלין בראש הגוף, בוריס שפושניקוב נוסף כחבר, וניקולאי קוזנצוב פסק להיות חבר בגוף זה. בהרכב זה הסטאבקה תפקדה למעשה כל המלחמה. ב־17 בפברואר 1945 שונה בפעם נוספת הרכב חברי הגוף: יוסיף סטלין (יו"ר), גאורגי ז'וקוב, ניקולאי בולגנין, אלכסיי אנטונוב וניקולאי קוזנצוב. ב־3 באוגוסט 1945 בוטלה הסטאבקה כגוף עליון לניהול הצבא והוחלף במטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנטה קלרה (מחוז, קליפורניה)

סנטה קלרה (באנגלית: Santa Clara County) הוא מחוז במרכזה של קליפורניה, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010, מונה אוכלוסיית המחוז 1,781,642 תושבים. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא סן חוזה. המחוז ממוקם באזור המטרופוליני של הערים סן חוזה-סן פרנסיסקו-אוקלנד. כמחוז השוכן בקצה דרומו של מפרץ סן פרנסיסקו, האזור האורבני בעמק סנטה קלרה יחד עם מחוז סנטה קלרה ידוע כמה שקרוי עמק הסיליקון. מחוז סנטה קלרה הוא המאוכלס ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו. ונחשב לאחד מן המחוזות היקרים ביותר בארצות הברית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. קופרטינו לוס אלטוס לוס גאטוס סנטה קלרה מורגן היל מאונטיין ויו פאלו אלטו קמפבל סן חוזה סאניווייל מדיה וקבצים בנושא סנטה קלרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנטה קלרה
ברוך גופר

ברוך גופר (7 ביולי 1900 – 9 באוקטובר 1972) היה קצין משטרה ומנהל גן החיות של תל אביב. גופר נולד לאליעזר ושושנה בשם ברנהרד שוועפלגייסט בעיר טלומאץ' שבגליציה, כיום באוקראינה. למד בגימנסיה הממשלתית הפולנית אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן 14, נאלץ להתגייס ללגיון הפולני ונפצע במהלך הלחימה בחזית הרוסית. גופר שוחרר משירות, וחזר ללימודיו בגימנסיה הממשלתית-הגרמנית בווינה, שם הצטרף לתנועת הצופים הציונית שהפכה לאחר מכן לתנועת השומר הצעיר בווינה. בשנת 1918 גויס שנית, הפעם לשורות הצבא האוסטרו-הונגרי והיה תותחן בחזית הלחימה עם רוסיה. באותה שנה גם השתתף בהגנת הרובע היהודי בעיר לבוב ונתפס על ידי צבא פולין ונידון למות, אולם הצליח להימלט. משנסתיימה המלחמה חזר להכשרה חלוצית, ובשנת 1919 עלה לארץ ישראל והצטרף לגדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור ועבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות כברה. עם פרוץ המאורעות בשנת 1921 התגייס לשורות המשטרה המעולה, שם הועלה לדרגת רב-סמל ראשון. עם סגירת המשטרה המעולה בשנת 1926, הועבר גופר כקצין למשטרה הרגילה, ובהמשך שירת מספר שנים כממונה על משטרת תל אביב. בשנת 1936 עבר לעבוד בשירות עיריית תל אביב, ובשנת 1942 החליף את מרדכי שורנשטיין כמנהל גן החיות של תל אביב, ששכן בגן הדסה, כיום גן העיר. כשהוקמה מדינת ישראל, הושאל גופר לפי בקשת מנהלת העם לתקופה של שנה למשטרת ישראל, ומונה לדרגת סגן מפקח מחוזי על מנת לארגן את משטרת מחוז חיפה. בתום השנה חזר גופר לתפקידו כמנהל גן החיות של תל אביב. גופר התייחס רבות לפן החינוכי-ציוני שמעניק הסיור בגן החיות לנוער העברי, וקיים לתלמידים סיורים בגן החיות. על כך כתב: משום כך משמש גן החיות מעין מורה דרך לאהבת הטבע והחי לאדם בכלל, לנוער בפרט, ומדריך בעל ערך ללומדי תורת החיות והכרת מהלך חייהן. תועלת רבה תצמח למבקר בגן החיות בהסתכלו בחייהן ובהתנהגותן של החיות, שכן לומד הוא לראות ולהעריך שהחיות יצורים הן שגם להן זכות לחיים כגון לבני אדם. כמו כן חיבר גופר סיפורים על תקופתו בגן החיות וספרים לילדים: גם לחיה נשמה (1946), ג'ונגל בכרך: מנהל גן חיות מעלה זכרונות (1959) ובחברת החיות (1966). על שמו נקרא רחוב גופר בשכונת עזרא בתל אביב-יפו. נינו של גופר הוא אסף זמיר, שר התיירות וחבר הכנסת מטעם מפלגת כחול לבן, לשעבר ראש רשימת הצעירים "רוב העיר" וסגן ראש עיריית תל אביב-יפו. דוד תדהר (עורך), "ברוך גופר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1579 ברוך גופר (אורכב 14.05.2020 בארכיון Wayback Machine), אתר החברה קדישא הנהלת משטרת חיפה, הצופה, 25 במאי 1948 בין מוסדות ואישים, דבר, 22 ביולי 1949 תמר רותם, הוא לא סתם קוף, הוא צבר, באתר הארץ, 16 במרץ 2014