laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צוואות השבטים

ספר צוואות השבטים הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר (בפסאודואפיגרפיה) את צוואותיהם של בני יעקב אבינו לבניהם. כמו יתר הספרים החיצוניים, הוא לא התקבל על ידי חכמי היהדות לאורך הדורות, ועל כן כמעט ואבד. על פי דעתם של החוקרים, נראה כי הספר נכתב בידי יהודים במאה השנייה לפנה"ס או לכל המאוחר במאה הראשונה. הספר נכתב כנראה בשפה העברית, אך שרד כל השנים עד ימינו בתרגום יווני. במשך השנים נוספו לספר תוספות מאוחרות על ידי נוצרים. הספר מורכב מ-12 צוואות של בני יעקב, כשהם מסודרות על פי סדר אמותיהם: בני לאה, בני בלהה, בני זלפה ובני רחל. בכל אחד מן הספרים המבנה הוא דומה: אבי השבט מספר את קורות חייו ומתוודה על חטאיו, אבי השבט מורה לבניו את הדרך אשר ילכו בה (וברוב הצוואות הוא מצווה את בניו לכבד את בני יהודה ואת בני לוי), אבי השבט מנבא על אחרית הימים, ימות המשיח ומשפט ה'. ניתן לזהות בספר צוואות השבטים צורה ספרותית מקובלת בתקופה שבה מדובר, שהיא ספרות הצוואות. ספרות צוואות היא דרך מלאכותית שבה מחבר הספר או הספרים יוצר את צוואת של אחד מגיבוריו, במקרה זה גיבורי המקרא, אך הם יכולים להיות גיבורים אחרים. אותו גיבור בטרם מותו מצווה אפוא את בניו, את ידידיו ואת ממשיכי דרכו, ואומר להם את מה שיש לו לומר, וכמובן, גם כאן ההתייחסות היא בדרך כלל אל המקרא, אבל מורגשת המשמעות שאותה רוצה המחבר להקנות לבני דורו. קטעים מצוואת לוי בארמית כלולים במגילות מדבר יהודה שנמצאו במערות קומראן. מצוואת לוי נמצאו שישה קטעים, משני כתבי יד (4Q213-4Q214) במערה 4, וקטע קטן במערה 1. קטע בודד מצוואת נפתלי נמצא במערה 4 (4Q215). ניתן לזהות על פי הפרשנות הביקורתית מרכיב כוהני בולט: הרוח העולה מן הצוואות היא אמונה תמימה, כבוד להקרבת הקורבנות, יחס הערצה לשבט לוי ולתפקידו. הצוואות כוללות הוראות ללכת בדרכי ה', לאהוב את ה' ואת הבריות. להתרחק ממידות רעות: זנות, קנאה, כעס, שנאה. על חשיבות התשובה ועל הגאולה. אך לא רק המרכיב הכהני. לדוגמה: ברוב הצוואות נמצא הוראות לבניו ולממשיכי דרכיו של המצווה להשמע לדבריהם של לוי ו/או יהודה. יחס זה הוא שיקוף של מתח כלשהו בין המרכיב הכוהני של ימי הבית השני - ומכאן הדגשת שבט לוי - ובין המרכיב היותר אזרחי, המשמר אולי את מסורת השלטון של בית דוד בזמנו, והוא המרכיב היהודאי. אברהם כהנא, צוואת השבטים, ספרים החיצונים - חלק ראשון, תל אביב, תרצ"ז, עמ' 119–158. א. ש. הרטום, צואות בני יעקב, בתוך: הספרים החיצונים, ספורי אגדה, כרך א, הוצאת יבנה תל אביב, עמ' 1–148 (ממוספר מחדש לאחר ספר אדם וחוה). ספר צוואות השבטים, באתר ויקיטקסט צוואות השבטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צוואות השבטים, באתר דעת שתי דוגמאות: שמעו אל לוי ואל יהודה ..כי מהם תקום לכם ישועת אלהים כי יקים ה' לכם מלוי כהן גדול..-צוואת שמעון ד' קעג כי ידעתי כי באחרית הימים תסורו מאחרי ה' ותכעיסו את-לוי ותערכו מלחמה על-יהודה ולא תוכלו להם כי מלאך ה' יוליך את-שניהם; כי בהם יקום ישראל.. -צוואת דן חננאל מאק, הפרשנות הקדומה למקרא, תל אביב: משרד הביטחון- ההוצאה לאור, תשנ"ג ישראל אוסטירזיצר, צוואות השבטים, באתר דעת
מלחמת קודש

האם התכוונתם ל... ג'יהאד – מלחמת קודש מוסלמית: נובעת מחובת המוסלמים לקיים את חוקי האסלאם, בהם מלחמה בכופרים. מסעי הצלב – מלחמת קודש נוצרית: סדרת מלחמות דת ומסעות צבאיים ביוזמת האפיפיורים או בתמיכתם בין המאה ה-11 והמאה ה-13. מלחמות הקודש של דלפי – מלחמות קודש ביוון העתיקה: ארבע מלחמות שנערכו בין החברות השונות באגודה הדתית של דלפי. מלחמת מצווה – ביהדות: מלחמה שעל פי ההלכה חייבים לצאת אליה, ולא חלה החובה לקבל רשות לכך מהסנהדרין.
אורי רום

אורי רום (יוני 1926 – מרץ 2009) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקד גדוד במבצע סיני, מפקד עוצבת ראם במלחמת ששת הימים וראש הג"א במלחמת יום הכיפורים. רום, בנם של אהרן ומלכה רוזנבלום, נולד בכפר גלעדי. בגיל 4 עבר עם משפחתו לבאר טוביה. כנער היה פעיל כקשר בארגון ההגנה, בוגר קורס מכ"ים וקורס מפקדי מחלקות (י"ט) של הארגון. במלחמת העצמאות לחם בקרבות במע'אר, משטרת עיראק סווידאן והמערכה על נגבה. שימש קצין מבצעים במחוז הנגב ומפקד פלוגה בחטיבת גבעתי. ב-1950 השתחרר מהצבא אך חזר כעבור זמן מה לשירות. שירת כמ"פ וסמג"ד בגדוד 9, מראשוני יחידות חיל השריון. בוגר המחזור הראשון של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ב-1954 ולאחריו מונה למפקד גדוד 9. במסגרת ההכנות לקראת מבצע קדש השתתף הגדוד בפיקודו במבצע יונה, מבצע חשאי לפריקת תחמושת שהובאה מצרפת. פלוגה ג' מהגדוד זכתה על חלקה במבצע בצל"ש יחידתי. באוקטובר 1956 מונה למפקד גדוד 52, גדוד חרמ"ש שעבר מחטיבת גבעתי לחטיבה 7 ועל רום הוטל להסב את לוחמיו לחיילי חרמ"ש. הגדוד בפיקודו לחם בקרב על מתחם אום כתף-אום שיחאן, במהלכו נאלץ לסגת לאחר שנתקל בהתנגדות חזקה ובאש מדויקת של תותחים נגד-טנקים, הגדוד המשיך בלחימה, כבש את ביר גפגפה והתקדם בציר המרכזי של סיני עד קרבת תעלת סואץ. רום יצא לקורס שריון מתקדם של צבא ארצות הברית, והוא בוגר המחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי. ב-1964 מונה למפקד בית הספר לשריון ובמינוי חירום שימש מפקד חטיבה 37. בפרוץ מלחמת ששת הימים פקד לארגן מקורסי בית הספר שני גדודים לוחמים שהצטרפו לכוחות בחזית המצרית. רום עצמו פיקד על חטיבה 37, חטיבת מילואים שהורכבה מגדוד טנקי סופר שרמן, גדוד טנקים AMX-13, גדוד חרמ"ש, פלוגת סיור ויחידות חטיבתיות. החטיבה התייצבה בחזית הסורית כחלק מאוגדה 36. היא הצטוותה לתקוף את צפון השומרון באיגוף מכיוון צפון מזרח וכבשה את העיר שכם. בהמשך המלחמה צורף אליה גדוד 13 מחטיבת גולני והחטיבה השתתפה במערכה לכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה נשלח לסינגפור כראש המשלחת הצבאית הישראלית שסייעה בהקמה והסדרת הצבא המקומי. בשובו התמנה לעוזרו של ישראל טל בפרויקט פיתוח טנק המרכבה. ביוני 1972 קודם לדרגת תא"ל ומונה לראש הג"א, תפקיד בו כיהן במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד מאי 1974. לאחר שחרורו ניהל חברה בתחום הבנייה. אורי רום נפטר במרץ 2009. מדיה וקבצים בנושא אורי רום בוויקישיתוף אורי רום באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, יוני 2024 נפטר תא"ל במיל' אורי רום (רוזנבלום), אתר יד לשריון, מרץ 2009 עוד פרטים על תא"ל (במיל') אורי רום ז"ל, אתר יד לשריון, 30 ביוני 2009 הכנת החטיבה למלחמת סיני(הקישור אינו פעיל) אתר "Billiongraves"
רבי יוסי בר זבידא

רבי יוסי בר זבידא היה אמורא בארץ ישראל בדור החמישי. הוא מופיע רבות בתלמוד הבבלי במחלוקות עם חברו רבי יוסי בר בון. אמורא זה, שהיה אמורא ארץ ישראלי, לא מופיע בתלמוד הירושלמי בכלל, ועל כן הועלתה ההשערה כי כל מקום בתלמוד הירושלמי שכתוב "רבי יוסי" סתם וכן "רבי יסא" הכוונה לרבי יוסי בר זבידא. לפי גרסת התלמוד ירושלמי (מסכת שביעית דף טז עמוד ב), עולה כי רבי יוסי בר זבידא נמנה ככהן, ואילו יש שינוי נוסח שהשם הוא רבי יסא. מרדכי מרגליות (עורך), הערך "יוסי בר זבידא", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 212. הרב אהרן הימן, "ר' יוסי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמודים 713-717, באתר היברובוקס ראו אצל זכריה פרנקל, מבוא המשנה ואצל הרב אהרן היימן, להלן בקישורים חיצוניים.
בית גנזיא

בֵּית גִנְזַיָּא (עברית: בית גנזים) הוא שמה הארמי של רשות לאגירת אוצרות ומסמכים של ממלכות, כגון ממלכת פרס בעת העתיקה. בית גנזיא הכיל את אוצרות הממלכה שהיו שייכים על פי החוק למלך; והרשות הייתה כפופה ישירות למלך או למדינאי אשר עמד בראשן. בתי גנזים כללו, בדרך כלל, חפצים סחירים, בצעי מתכת יקרה: זהב, כסף ונחושת, שחלקם הותכו ליחידות משקל נהוגות, אבני חן בעלות ערך, וכן תעודות חשובות. במגילת אסתר מסופר על הצעתו של המן להביא לגנזי המלך כיכרות כסף (כִּכַּר הייתה יחידת משקל נהוגה באזור הסהר הפורה בעת העתיקה), בתמורה להסכמתו להכחדת היהודים מהממלכה: ”וַיֹּאמֶר הָמָן לַמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ יֶשְׁנוֹ עַם אֶחָד מְפֻזָּר וּמְפֹרָד בֵּין הָעַמִּים בְּכֹל מְדִינוֹת מַלְכוּתֶךָ וְדָתֵיהֶם שֹׁנוֹת מִכָּל עָם וְאֶת דָּתֵי הַמֶּלֶךְ אֵינָם עֹשִׂים וְלַמֶּלֶךְ אֵין שֹׁוֶה לְהַנִּיחָם: אִם עַל הַמֶּלֶךְ טוֹב יִכָּתֵב לְאַבְּדָם וַעֲשֶׂרֶת אֲלָפִים כִּכַּר כֶּסֶף אֶשְׁקוֹל עַל יְדֵי עֹשֵׂי הַמְּלָאכָה לְהָבִיא אֶל גִּנְזֵי הַמֶּלֶךְ:” בספר עזרא מסופר על "בית גנזיא" בעיר אחמתא, שבו הופקדו תעודות הרישיון שניתן ליהודי שבי ציון לחזור לארץ ישראל ולהקים את בית המקדש השני, והתוכניות והכללים לבנייתו. ”בֵּאדַיִן דָּרְיָוֶשׁ מַלְכָּא שָׂם טְעֵם וּבַקַּרוּ בְּבֵית סִפְרַיָּא דִּי גִנְזַיָּא מְהַחֲתִין תַּמָּה בְּבָבֶל: וְהִשְׁתְּכַח בְּאַחְמְתָא בְּבִירְתָא דִּי בְּמָדַי מְדִינְתָּה מְגִלָּה חֲדָה וְכֵן כְּתִיב בְּגַוַּהּ דִּכְרוֹנָה:” הכרזת כורש הערך: בית גנזיא, בית גנזים, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 153. מגילת אסתר, פרק ג', פסוקים ח'–ט'. ספר עזרא, פרק ו', פסוקים א'–ב'.
רב שילא

רב שילא חי בתקופת המעבר בין התנאים לאמוראים ונחשב לאמורא. כנראה שאת רוב תורתו למד בארץ ישראל ולאחר מכן עבר לבבל, בבבל עמד בראש ישיבת סידרא (שנקראה בהמשך ישיבת נהרדעא). רב חסדא מביא בגמרא מאמר בשם רב שילא ומכנה אותו "גברא רבה" בתלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ה, עמוד א'. מסופר בגמרא שפעם טעה רב שילא בפסק הלכה, ובעקבות זאת רב רצה לנדותו אך שמואל מנע זאת ובירר עם רב שילא את העניין. רב שילא הודה בטעותו ולא נודה. לדעת הרב אהרן היימן יש להבחין בין האמורא רב שילא לבין התנא רבי שילא, שעליו מסופר בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד א' שקיבל מהמלכות רשות לדון ולהעניש, ולבסוף הרג אדם שהיה לו דין רודף. מרדכי מרגליות (עורך), הערך "ר' שילא", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 322. הערך "רב שילא", באתר המכלול רב שילא, בספר תולדות תנאים ואמוראים, באתר היברובוקס
Glade

Glade הוא בונה ממשק המשתמש הגרפי של GTK+‎, עם רכיבים נוספים עבור GNOME. בגרסתו השלישית, גלייד הוא שפת תכנות עצמאית אשר אינה מייצרת קוד לאירועים אלא קובץ XML בלבד, המפורש עם הספרייה המתאימה (כגון GTK+‎ עבור שפת התכנות C). גלייד הוא תוכנה חופשית המופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL), אך חלקו עדיין מופץ תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GNU GPL). הגרסה הראשונה של גלייד, גרסה 0.1, שוחררה ב־18 באפריל 1998. גלייד גרסה 3 שוחררה ב־12 באוגוסט 2006. ההבדלים הבולטים ביותר עבור משתמשי הקצה הם: תמיכה בביטול וביצוע חוזר של פועלות תמיכה עבור מיזמים פתוחים רבים שימוש ב־Devhelp. עיקר ההבדלים הם פנימיים. גלייד־3 שוכתב מחדש, על מנת לנצל את תכונותיה החדשות של GTK+‎ ומערכת GObject. לכן גלייד־3 קטן יותר ומאפשר דברים מעניינין חדשים: ספריות חיצוניות יכולות לספק סדרה של יישומונים בזמן ריצה, וגלייד יזהה אותם. למעשה, גלייד־3 תומך רק ביישומוני GTK+‎; יישומוני GNOME UI ו־DB ניתנים בנפרד. כלי גלייד שונים (צבעים, עורך וכו') מיושמים באמצעות יישומונים. דבר זה מאפשר שילוב קל יותר בסביבת פיתוח משולבת כגון Anjuta, ומקל על שינוי ממשק המשתמש של גלייד. GTK+‎ GNOME מדיה וקבצים בנושא Glade בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Glade (באנגלית) דף הבית תיעוד Glade קבצים בינאריים לחלונות
רפרם

האם התכוונתם ל... רפרם (אמורא בדור השישי) – אמורא, ראש ישיבת פומבדיתא בשנים: 388-395. היה חברו של רב אשי. רפרם (אמורא בדור השביעי) – אמורא, ראש ישיבת פומבדיתא בשנים: 423-443. היה תלמידו של האמורא- רב אשי וחברו של רבינא האחרון. רפרם בר פפא – אמורא בבלי בדור הרביעי, תלמידו של רב חסדא. חברו של האמורא המפורסם רבא.
רפרם (אמורא בדור השישי)

רפרם היה אמורא בדור השישי בבל. עמד בראש ישיבת פומבדיתא בשנים: 388–395. היה חברו של רב אשי. מרדכי מרגליות (עורך), הערך "רפרם", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 321. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב יימר

רב יימר היה אמורא בבלי בדור השישי. חברו היה רב אשי, איתו נשא ונתן רבות בהלכה, ושניהם למדו תורה אצל רב כהנא מפום נהרא. על פי אגרת רב שרירא גאון רב יימר היה ממלא מקומו של רב אשי במשך 5 שנים (427–432) כראש ישיבת סורא. בסדר תנאים ואמוראים מסופר כי בעת מותו נראה עמוד אש בשמים שעמד שלושים יום. מרדכי מרגליות (עורך), הערך "רב יימר", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 225. הרב אהרן הימן, "רב יימר", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, עמודים 756-757, באתר היברובוקס משה יהודה בלוי (עורך), "רב יימר סתם", ערכי תנאים ואמוראים, ברוקלין תשנ"ד, עמודים תקי"ד-תקי"ז, באתר HebrewBooks מסכת בבא בתרא, דף קע"א, עמוד ב' ערך זה הוא קצרמר בנושא אמוראים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רב חנניה

רב חנניה (או חנינא), הידוע גם בכינויו- רבי חנניה דציפורין היה אמורא בארץ ישראל בדור החמישי. החברות הרבה בין רב חנניה לרבי מנא מתבטאת בעיקר במחלוקותיהם הרבות. לאחר מספר שנים ששימש כראש ישיבת ציפורי העביר את התפקיד לרבי מנא ורב חנניה עצמו היה יושב ולומד לפניו. בגלל זה נאמר עליו שהוא אחד מאלה- "שהניחו כתרן בעולם הזה וירשו חיי העולם הבא" כעבור מספר שנים הלך רב חנניה לבבל ושהה שם ביחד עם רב אשי ולמד עמו ולכן בתלמוד הבבלי מוזכרות מספר מחלוקות בין רב אשי לבין רב חנניה. מרדכי מרגליות (עורך), הערך "רב חנניה (חנינא)", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך א, עמ' 144. כלומר, שוויתרו על כבודם ותפקידם בעולם הזה וזכו בכך בחיי העולם הבא. שאר האנשים הם- יהונתן, אלעזר בן עזריה וזקני בני בתירה.
תחנת הרכבת כרמיאל

תחנת הרכבת כרמיאל היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר כרמיאל וסביבתה, ואשר הוקמה על מסילת עכו–כרמיאל. תחנת הרכבת כרמיאל היא תחנת הקצה בקו כרמיאל – באר שבע – מרכז ובקו כרמיאל – חיפה – חוף הכרמל. בעתיד מתוכננת הרחבת המסילה מכרמיאל עד ראש פינה וקרית שמונה, כולל תחנת מטען באזור התעשייה בכרמיאל ותחנה בצומת חנניה שתשרת את אזור מירון. התחנה ממוקמת בסמוך לצומת כרמיאל, וכן בקרבת תחנה מרכזית כרמיאל, המייצר מעבר תחבורתי שוטף, התחנה ממוקמת בשדרות נשיאי ישראל ורח' החרושת. התחנה נפתחה ב-20 בספטמבר 2017, יחד עם תחנת הרכבת אחיהוד. בשטח התחנה חניון רכבים דו קומתי הכולל כ-700 מקומות חניה. אל התחנה מגיעות 19 רכבות בקו כרמיאל – חיפה לאורך היום פעם בשעה בכל כיוון, ובנוסף 8 רכבות אל באר שבע, דרך תחנות חיפה, חדרה ותל אביב. בצמוד לתחנה נמצא מסוף התחבורה של כרמיאל שריכז בעבר את קווי התחבורה הציבורית לעיר ולאזור עד שרוב קווי האוטובוס הועברו למסוף תחנת הרכבת, במסוף ישנם רציפים בהם עוצרים קווים לשכונות העיר, אזור התעשייה וליישובי האזור שחלקם מתואמים עם הרכבת כחלק מפרויקט "קו רציף". בתחנה המרכזית הקודמת עוצרים קווים שאינם מתואמים עם זמני הרכבת, כמו קווים לעכו ולחיפה, קו לתל אביב, קו לירושלים וקווי תלמידים. ערך מורחב – שירות האוטובוסים במתחם תחנת הרכבת והתחנה המרכזית בעתיד צפויות לצאת מהתחנה רכבות צפונה להר מירון, חצור הגלילית וקריית שמונה. התחנות יהיו על קו הרכבת לקריית שמונה אשר צפוי להיבנות בעתיד מתחנת הרכבת כרמיאל ולהסתיים בקריית שמונה. עם התקדמות פרויקט החשמול מתוכנן קו רכבת המתחיל בתחנה זו ומסתיים בתחנת הרכבת ירושלים – יצחק נבון. מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת כרמיאל בוויקישיתוף תחנת הרכבת כרמיאל באתר רכבת ישראל באתר נתיבי ישראל1 באתר נתיבי ישראל2 החברה הלאומית לדרכים – מסילת עכו-כרמיאל: תחנת כרמיאל גיל דובריש, יש תאריך לרכבת הראשונה לכרמיאל, זהר הצפון, 14 במאי 2017. עידן יוסף, חשיפה: מחדל הרכבת לגליל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 במאי 2010 בקרוב: קו רכבת לקריית שמונה, באתר ‏מאקו‏, 14 בדצמבר 2016 חדש: רכבת ישראל תגיע לקריית שמונה ולמירון באתר הידברות. התחנה הבאה, קריית שמונה באתר ynet. מסילת כרמיאל – קריית שמונה באתר נתיבי ישראל. "החזון של כץ: רכבת לקרית שמונה שתחבר את הגולן למרכז". NRG. נבדק ב-2017-12-27. אחיה ראב"ד, "רגע היסטורי": הרכבת לכרמיאל יצאה לדרך, באתר ynet, 20 בספטמבר 2017
תפארת ירושלים

חברת תפארת ירושלים הוא ארגון שהוקם בירושלים בראשית שנת 1873. הארגון היה משותף לספרדים ולאשכנזים כאחד, ובין מטרותיו היו סיוע לעניים מקופחי ה"חלוקה" של הפרושים, בני היישוב הישן, וקידום והפצת ההשכלה בקרב בני ירושלים. החברה הוקמה בכ"ד בכסלו תרל"ה, וחודש לאחר מכן פורסם דבר קיומה, וכן מטרת ותקנות החברה, מעל גבי עיתון החבצלת.. מקימי החברה היו ישראל דב פרומקין (עורך החבצלת), חיים פרס, אברהם זוסמן, מיכל הכהן, בן ציון שלעז, אליעזר מוולאזין ואחרים. סקירה של פעולות החברה הופיעה דרך קבע מעל דפי עיתון החבצלת. כחלק מפעילות החברה לקידום ההשכלה והתרבות בקרב בני ירושלים, הקימה החברה בשנת 1875 ספרייה בירושלים, עם החזון לעשותה ספריית העם היהודי. הספרייה נקראה בשם "בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי", והיא הנציחה את דמותו של משה מונטיפיורי שסייע ליושבי ירושלים היהודים, ואף תרם לספרייה. הספרייה לא האריכה ימים, זאת משום שבני היישוב הישן עד מהרה פעלו לסגירתה, בתואנה כי היא מחזיקה "ספרי מינות", והספרייה נסגרה. הודעה על פתיחת החברה, מטרותיה, ותקנות החברה, פורסם בהחבצלת, שנה 3, גיליון 13, 17 בינואר 1873. תקנות החברה, ירושלים, תרל"ג (1873). (פרטים בקטלוג הספרייה הלאומית) ישעיהו פרס, מאה שנה בירושלים; מזכרונות איש ירושלים, הוצאת ראובן מס, ירושלים, 1964. עמודים 67-69. ישראל חנני, תנועת ההשכלה בארץ ישראל, עמודים 76-83. מנוחה גלבוע, החבצלת, לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע עשרה, ירושלים: מוסד ביאליק 1993, עמודה 200. זהו התאריך הנקוב בחתימת תקנות החברה, כפי שהתפרסמו בהחבצלת, שנה 3, גיליון 13. החבצלת, שנה 3, גיליון 13 (17 בינואר 1973). כמו כן פורסם הדבר גם מעל גבי עיתון המגיד, בגיליון מיום 12.02.1873, עמוד 68.
ג'רלדין ג'יימס

ג'רלדין ג'יימס (באנגלית: Geraldine James; נולדה ב-6 ביולי 1950) היא שחקנית אנגלייה. ג'יימס נולדה בעיר מיידנהד שבברקשייר, אנגליה. אביה היה קרדיולוג. היא למדה בבית ספר לבנות "דאון האוס" (Downe House) שבניוברי, ובבית הספר למשחק "דרמה סנטר לונדון". בין תפקידיה בטלוויזיה בלטה בסדרה זוכת הפרסים "היהלום שבכתר" על פי "רביעיית הראג'" של פול סקוט, בה גילמה את דמותה של שרה לייטון. ב-1989 שיחקה בסרט הטלוויזיה "היא הייתה שם" של סטיבן פוליאקוף בכיכובה של פגי אשקרופט; על משחקה זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה. עוד השתתפה בסדרות "רבקה", "מול פלנדרס", "The Amazing Mrs Pritchard" ו"שם המשחק". היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "המפקח מורס", "בריטניה הקטנה" ו"פוארו". בקולנוע השתתפה בתפקידי משנה בסרטים "גנדי", "נערות לוח השנה", "שרלוק הולמס", "איזה מין שוויון" ו"נערה עם קעקוע דרקון". ב-1989/90 הופיעה ג'יימס בתיאטרון בהפקה של "הסוחר מוונציה" בתפקיד פורשיה, לצידו של דסטין הופמן, בהצגות בלונדון ובברודוויי. ב-2003 קיבלה ג'יימס אות אביר האימפריה הבריטית OBE. ב-2010 השתתפה בסרט "איזה מין שוויון" העוסק במאבק נשים משנת 1968 שעבדו במפעל פורד אנגליה על שכר שווה עבור עבודה שווה. (1979) Bloody Kids (1979) Shoestring גנדי (1982) Gandhi היהלום שבכתר (1984) The Jewel In The Crown היא הייתה שם (1989) She's Been Away ארוך ומשגע (1989) The Tall Guy חופשת ריגול (1991) If Looks Could Kill (aka Teen Agent) מול פלנדרס (1996) Moll Flanders רבקה (1997) Rebecca מהלך מנצח (2000) Luzhin Defence הכל נשכח (2001) Lover's Prayer החטא ועונשו (2002) Crime And Punishment כלבם של בני בסקרוויל (2002) The Hound Of The Baskervilles נערות לוח השנה (2003) Calendar Girls (2004) The Fever הוא ידע שהוא צודק (2004) He Knew He Was Right (2007) The Last Enemy נורת'אנגר אבי (2007) Northanger Abbey (2007) The Time of Your Life עד עצם היום הזה: עונה 1 (2008) Fairy Tales שרלוק הולמס (2009) Sherlock Holmes איזה מין שוויון (2010) Made In Dagenham אליס בארץ הפלאות (2010) Alice In Wonderland נערה עם קעקוע דרקון (2011) Girl With The Dragon Tattoo ארתור (2011) Arthur שרלוק הולמס: משחק הצללים (2011) Sherlock Holmes: A Game of Shadows אוטופיה (2013) Utopia החמישייה (2015) The Five מייגן לוי (2017) אן עם הצמות (2020-2017) Anne With An E בחזרה לחיים (2019-הווה) - סדרת טלוויזיה אחוזת דאונטון (2019) Downton Abbey Benediction - 2021 הוא חייב למות (2021) The Beast Must Die סילו (אנ') (2023) - סדרת טלוויזיה This Town‏ (TBA) מדיה וקבצים בנושא ג'רלדין ג'יימס בוויקישיתוף ג'רלדין ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רלדין ג'יימס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'רלדין ג'יימס, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רלדין ג'יימס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'רלדין ג'יימס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ג'רלדין ג'יימס, באתר MusicBrainz (באנגלית) Geraldine James- Biography at Yahoo! Movies
רחוב בונד

רחוב בונד (באנגלית: Bond Street) הוא רחוב קניות ראשי באזור הווסט אנד של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. הרחוב מקשר בין רחוב אוקספורד ורחוב פיקדילי, בשכונת מייפייר שבמרכז לונדון. מאז המאה ה-18 הרחוב מהווה רחוב קניות אופנתי. חלקו הדרומי של הרחוב נקרא "רחוב בונד הישן" (Old Bond Street) וחלקו הצפוני מכונה "רחוב בונד החדש" (New Bond Street). רחוב בונד נקרא על שם סר תומאס בונד, אשר עמד בראש סינדיקט של יזמים אשר רכשו את בית קלרנדון מידי כריסטופר מונק, דוכס אלבמארל בשנת 1683, הרסו את המבנה ויזמו את פיתוח האזור. במסגרת הפיתוח נבנו רחוב בונד, רחוב דובר (Dover Street) ורחוב אלבמארל (Albemarle Street). פיתוח האזור התקדם מדרומו לצפונו, ולכן דרומו של הרחוב מכונה "רחוב בונד הישן" וצפונו "רחוב בונד החדש". במפה של ג'ון רוק משנת 1746 ניתן לראות כי בעת ציור המפה בניית מלא אורכו של הרחוב הושלמה. בשנת 1876 עברה לרחוב אגודת האמנות היפה (Fine Art Society), וכן בתקופה זו התמקמו ברחוב משרדי בית המכירות הפומביות סותבי'ס, ובעקבותיהם הפך הרחוב למרכז של סוחרי אמנות וסוחרי עתיקות. במהלך המאה ה-20 התמקמו ברחוב חנויות אופנה גבוהה רבות, וחנויות תכשיטים. ברחוב ממוקם פסלו של לורנס הולופסנר "בעלי ברית" המציג את וינסטון צ'רצ'יל ואת פרנקלין דלאנו רוזוולט כשהם מתוארים יישובים על ספסל ומשוחחים. הרחוב מוזכר בספרים רבים, ובהם הרומן של ג'יין אוסטין "תבונה ורגישות", וכן ספרה של וירג'יניה וולף "גברת דאלווי". כמו כן הרחוב מופיע על לוח משחק ה"מונופול" בגרסתו הבריטית, לצד רחובות ריג'נט ואוקספורד, כאשר רחוב בונד הוא היקר מבין שלושת הרחובות (והיקר ברחובות העיר לונדון). מדיה וקבצים בנושא רחוב בונד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רחוב בונד
סוריה במשחקים הפאראלימפיים

סוריה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה (1992), עם משלחת של שני ספורטאים. מאז משתתפת סוריה במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה סוריה חלק מעולם. כל המשלחות הפאראלימפיות אותן שלחה סוריה היו משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על חמישה ספורטאים. הישג השיא של סוריה הגיע במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), עם מדליית הארד של ראשה אלשייח בהרמת כוח לנשים עד 67.5 ק"ג. סוריה במשחקים האולימפיים סוריה במשחקים האולימפיים לנוער רשימת המשתתפים במשחקים בברצלונה כל הספורטאים הסורים באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי Beijing 2008 Paralympic Games Women's Up To 67.5 kg
The Tel Aviv Session

The Tel Aviv Session הוא שמו של אלבום מוזיקה משותף מאת הפסנתרן הישראלי עידן רייכל והגיטריסט המאלי ויו פארקה טורה, שפעלו יחד כצמד תחת השם טורה-רייכל קולקטיב. האלבום הוקלט כג'אם סשן בנובמבר 2010 ויצא לאור בפברואר 2012. רייכל וטורה נפגשו לראשונה בשנת 2008, כאשר רייכל הציע לטורה שהוא (רייכל) יתלווה להופעותיו כנגן קלידים. כאשר רייכל נבחר בשנת 2010 לשמש כמנהל האמנותי של סדרת מוזיקת עולם באופרה הישראלית, הוא הזמין את טורה להופיע בקונצרט הראשון. במסגרת זו גם הקליטו השניים סינגל משותף, בשם "Say God". יום למחרת נפגשו רייכל וטורה באולפן הקלטות בתל אביב, להקלטת ג'אם סשן. הם לוו בבסיסט הישראלי יוסי פיין, שכבר עבד בעבר עם טורה ואף הפיק את אחד מאלבומיו, ובנגן כלי ההקשה סולימאן קיין, המנגן בלהקתו של טורה. במשך כשלוש שעות הקליטו הארבעה מוזיקה מאולתרת, ללא תכנון מראש. ברוב הרצועות ניתן קרדיט הלחנה משותף לרייכל ולטורה. בעצתו של מנהלו של טורה אריק הרמן, ובעקבות תגובות חיוביות שקיבל רייכל לאחר שהשמיע את ההקלטות לאנשים אחרים, הוחלט לאגד את ההקלטות לכדי אלבום שלם. רייכל החל בעריכת ההקלטות, תוך קיצוץ חלקים מהן ושילוב הקלטות של נגנים נוספים במקרים אחדים. הזמרת כברה קסאי, שהשתתפה באחד מאלבומי הפרויקט של עידן רייכל ונוטלת חלק בהופעותיו באופן קבוע, הוזמנה לכתוב מילים ולהקליט את שירתה לאחת הרצועות, "Ane Nahatka". את השיר היא מבצעת בשפה התיגרינית. שני מוזיקאים נוספים שעמם שיתף רייכל פעולה באלבומי "הפרויקט של עידן רייכל", הגיטריסט יענקל'ה סגל ונגן הקמנצ'ה מארק אליהו, הקליטו גם הם מנגינות ששולבו באלבום. סגל ניגן בטאר בשיר "Kfar" ואליהו בקמנצ'ה בשיר "Alem". שיר נוסף שהוקלטה עבורו שירה הוא "Alkataou", שאותו כתב ושר טורה בשפת סונגהאי. בשיר זה מתארח נגן הבס מבנין פטריק רופינו. האלבום יצא לאור בפברואר 2012, בהוצאת חברת קומבנצ'ה. תחילה הוא נמכר בישראל, ובהמשך גם בארצות נוספות. מידע על האלבום The Tel Aviv Session באתר MusicBrainz האלבום The Tel Aviv Session באתר Discogs אתר ההרכב על פי המידע בחוברת המצורפת לאלבום, הנמצא גם באתרם של הצמד נדב בורנשטיין, אחרי כשנתיים: שיר חדש לעידן רייכל, nana10 ‏, 5 באוקטובר 2010 Jim Fusilli, Jamming on Common Ground, 3.4.2012, Wall Street Journal
מוצי אביב

מוצי אביב (נולד בשם משה יעקובוביץ' ב-21 באוקטובר 1946) הוא זמר ושחקן ישראלי. אביב נולד בחיפה, סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה בשנת 1965. שירת בלהקת פיקוד צפון והשתתף בתוכניותיה מה-13 ועד ה-15 "שמח בצפון", "כל הכבוד" ו"על הרמה", שהועלו לאחר מלחמת ששת הימים. הוא התפרסם כסולן הלהקה עם השיר "מלכות החרמון", להיט גדול שהוביל במשך שבועות רבים את מצעדי הפזמונים, ונבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל. לאחר שחרורו הקליט שירים אחדים והשתתף בהצגות ילדים. בשנת 1971 הקליט את השיר "אני מרגיש כמו אריה", שכתבו יורם טהרלב ובעז שרעבי. השיר זכה להצלחה במצעדים ונכלל באוסף מצעדי הצמרת השני. בשנת 1978 הוציא את האלבום "המפוזר מכפר אזר". אביב השתתף במחזמר "הלו דולי" עם חנה מרון (1968), ובהצגה "חכם וכלה" (1977). כן שיחק בסרטים "קזבלן" (1973) ו"הלהקה" (1978). בשנת 1980 השתתף במחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" שצולם לטלוויזיה, וכן יצא לאור בדפוס בהוצאת דביר ובתקליט בהד ארצי. אביב גילם את בקטוס בהצגת הילדים "קריוס ובקטוס" משנת 1982 ועד 2006 לצד דובי גל, הצגה המבוססת על ספרו של תורביורן אגנר העוסקת בהיגיינת הפה. אביב דיבב כמה סדרות וסרטים, ובהם את דמויותיהם של דרדסאבא וקונדסון ב"הדרדסים" (1984) ואת הדמות טאבאקי ב"סימבה מלך הג'ונגל" (1996). אביב היה נשוי לזמרת עליזה אביב. ב-9 באוקטובר 1974 נולדה בתם הזמרת דין דין אביב. בשנת 1980 כשהייתה בתו בת שש, שרו שלושתם את השיר "מבולבלי", שכתב יואל ריפל והלחין עוזי חיטמן, במסגרת תחרות שירי הילדים שירוויזיון 2 שזכה במקום השני. ב-1984 נולד בנם השני. ב-1994 התגרשו מוצי ועליזה. מוצי אביב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מוצי אביב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוצי אביב, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב מוצי אביב, באתר ספוטיפיי מוצי אביב, באתר Discogs (באנגלית) מוצי אביב, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) מוצי אביב באתר "שרים במדים" רשימת הפרסומים של מוצי אביב, בקטלוג הספרייה הלאומית ריקי ריבלין, אגדת הלב והמכה בגב, מעריב, 23 ביולי 1987 רפי ברבירו, מלכות האביב, באתר ynet, 8 במרץ 2009 יעקב בר-און, מפיו של דרדסבא: מוצי אביב מספר לאן נעלם מאז שהיה מלך החרמון, באתר מעריב השבוע, 27 בדצמבר 2014