laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ירולאמו פאראבוסקו

ג'ירוֹלאמוֹ פּאראבּוֹסְקוֹ (באיטלקית: Girolamo Parabosco ‏ סביבות 1524 – 21 באפריל 1557) היה סופר, משורר, מלחין ונגן עוגב איטלקי מתקופת הרנסאנס. פאראבוסקו נולד בפיאצ'נצה, בנו של נגן עוגב מפורסם, וינצ'נצו פאראבוסקו. לא הרבה ידוע על ילדותו, אבל הוא יצא לוונציה בשלב מוקדם בהכשרתו המוזיקלית ומוזכר כתלמיד של אדריאן וילארט, מייסד האסכולה הוונציאנית, סמוך לסוף 1541. בשנת 1546 ביקר בפירנצה כאורחו של פרנצ'סקו קורטצ'ה, נגן בחצר בית מדיצ'י והמוזיקאי המוביל בפירנצה. לאחר תקופה של מסעות, במהלכם ביקר בערים שונות בצפון איטליה, חזר פאראבוסקו לוונציה והיה לנגן העוגב הראשון בבזיליקת סן מרקו, אז מן המוסדות המוזיקליים החשובים ביותר באיטליה. הוא נשאר בתפקידו בסן מרקו לשארית חייו ומת בוונציה בשנת 1557. פאראבוסקו כתב קומדיות בחרוזים ובפרוזה, אבל עיקר פרסומו בא לו מ"אי דיפורטי", קובץ סיפורים במתכונת דקמרון של בוקצ'ו, המסופרים לכאורה בפי חבורת ציידים, שסערה מאלצת אותם למצוא מחסה על אי בלגונות של ונציה. מיצירותיו המוזיקליות, שרדו ספר מדריגלים לחמישה קולות, שראה אור בוונציה ב-1546, ארבעה מדריגלים אחרים שיצאו לאור ב-1541 וב-1544, ואי-אילו יצירות אינסטרומנטליות. סגנון המדריגלים דומה לזה של וילארט, אבל דחוס מבחינה פוליפונית עוד יותר מזה של מורו; המדריגלים קרובים יותר למוטטים מאשר לרוב המדריגלים שנכתבו באיטליה בראשית שנות ה-40' של המאה השש-עשרה. אחת מיצירותיו האינסטרומנטליות היא ריצ'רקאר, המבוסס על "דה פאצ'ם", האנטיפון לשלום. ייתכן שנכתב לכבוד סיום המלחמה בין ונציה לטורקיה העות'מאנית בשנת 1540. "ההומור של איטליה", א. ורנר מדיה וקבצים בנושא ג'ירולאמו פאראבוסקו בוויקישיתוף ג'ירולאמו פאראבוסקו, באתר MusicBrainz (באנגלית) קולין סלים, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין סלים, גרוב
צ'רנומורץ

צ'רנומורץ או צרנומורץ (רוסית: Черноморец, אוקראינית: Чорноморець; באוקראינית נהגה צ'ורנומורץ) הוא שם משפחה סלאבי. לשם שלוש משמעויות: משמעותו הראשונה (והנפוצה ביותר) היא שהשם נקרא על שם הים השחור (רוסית: Черное море; נהגה: צ'רנו מורה). המשמעות השנייה היא שהשם נובע משם העיירה צ'רנומורץ שנמצאת בבולגריה, על חוף הים השחור. המשמעות השלישית היא שהשם נובע מהכפר צ'רנומורצי שבמחוז דובריץ', בולגריה. האם התכוונתם ל... ספורט: צ'רנומורץ נובורוסיסק – מועדון כדורגל רוסי צ'רנומורץ אודסה – מועדון כדורגל אוקראיני צ'רנו מורה וארנה – קבוצת כדורסל בולגרית צ'רנומורץ בורגס – מועדון כדורגל בולגרי שנמצא בבורגס, כעת מתחרה בליגת העל הבולגרית בכדורגל. צ'רנומורץ פומרייה – מועדון כדורגל בולגרי בפומרייה (שבבורגס). צ'רנומורץ בלצ'יק – מועדון כדורגל בולגרי הנמצא בבלצ'יק. פ"ק צ'רנומורץ – מועדון כדורגל בולגרי שנמצא בביילה, מחוז וארנה. איגור צ'רנומור – (נולד ב-25 בפברואר 1985, בקירובוגרד) בלם אוקראיני המשחק בליגה המשנית של אוקראינה במועדון הכדורגל קרמין. מקומות: צ'רנומורץ – עיירה הנמצאת על חוף הים השחור, דרום-מזרח בולגריה. צ'רנומורצי – כפר הנמצא ברשות מקומית שאבלה, מחוז דובריץ' שבצפון-מזרח בולגריה. צ'רנומוריה – מקום התארחות הצבא הקוזאקי בסביבות הים השחור של האימפריה הרוסית, נוצר בדרום אוקראינה בשנת 1787. צ'ורנומורסקה (אוקראינית: Чорноморське, רוסית: Черноморское; נקרא גם צ'רנומורסקו) - ישוב עירוני בחצי האי קרים, דרום אוקראינה. צ'ורנומורסקי ריון (אוקראינית: Чорноморський район, רוסית: Черноморский район; נקרא גם צ'רנומורסקי ריון) - אחד מ-25 האזורים של הרפובליקה האוטונומית קרים הנמצא בדרום אוקראינה. הים השחור (נקרא גם צ'רנו מורה) צ'רנומורוף (Гостинный двор Черномороф) - בית מלון הממוקם בחוף סודאק, רוסיה. (אתר בית המלון) אחר: אולג צ'רנומורץ – סגן ראש עיריית אילת מאיר יצחק-הלוי. אלכסנדר צ'רנומורוב – חבר בפרלמנט האוקראיני. צ'רנומור – דמות בפואמה רוסלאן וליודמילה. בפואמה צ'רנומור מוזכר כמכשף רשע שחטף את ליודמילה הנסיכה בהירת השיער ורוסלאן האביר, ארוסה הלך בעקבותיו כדי להצילה. בפואמה מוזכר שמעונו של המכשף צ'רנומור נמצא בהררי השחור. צ'רנומורנרגו – חברת כח חשמלית של אבחזיה. מנוהלת על ידי רזו זאנטאריה. סרגיי בגאפש, נשיא אבחזיה ניהל את החברה בשנים 2000-2004. מספנת צ'רנומורסקי – מספנה הנמצאת במיקולאייב שבאוקראינה. צ'רנומורסקי הנה המספנה הכי גדולה שנמצאת בקירוב לים השחור. צ'רנומור-אביה – הייתה חברת שכר שהתמקמה בסוצ'י, חוף הים השחור.
ספרות מצרים העתיקה

ספרות מצרים העתיקה נכתבה בשפה המצרית, מתקופת הפרעונים ועד סוף התקופה הרומית בתולדות מצרים. יחד עם הספרות השומרית נחשבות ספרויות אלו לקדומות ביותר. כתיבה במצרית עתיקה הן באופן הירוגליפי והן באופן היראטי, מופיעה לראשונה בסוף האלף ה-4 לפני הספירה, בשלבים המאוחרים של התקופה הקדם-שושלתית. ספרות תקופת הממלכה הקדומה, כוללת כתבים, איגרות קבורה מכתבים, מזמורים, שירים, וטקסטים אוטוביוגרפיים, המנציחים את פועלם של פקידים מנהליים שונים. כל אלו לא היו עד הממלכה התיכונה אז החלה להיווצר הספרות המצרית הנרטיבית. הייתה זו "מהפכת תקשורת", שעל פי האגיפטולוג ריצ'רד פרקינסון, הייתה תוצאה של עלייתו של מעמד אינטלקטואלי של כותבים, התפתחות רגישויות תרבותיות חדשות על אינדיבידואליזם, רמות חסרות תקדים של אוריינות, ונגישות החומרים הכתובים לכלל האוכלוסייה. עם זאת, ייתכן כי שיעור האוריינות הכולל היה פחות מאחוז אחד מכלל האוכלוסייה, ויצירת הספרות הייתה מהלך של האליטה השלטת, אשר יצרה מונופול על השליטה בתפקידי הממשל, ובהם בבית המשפט המלכותי הפרעוני. עם זאת, אין הסכמה מלאה בין החוקרים מודרניים, על רמת הקשר בין ספרות מצרים העתיקה לסדר הפוליטי והחברתי של בתי המשפט במצרים. המצרית התיכונה השפה המדוברת בממלכה התיכונה, הפכה לשפה הקלאסית במהלך הממלכה החדשה,כאשר השפה המקומית אשר כינויה הוא מצרית מאוחרת הופיעה לראשונה בכתב. סופרים של הממלכה החדשה הביאו לקנוניזציה של חלק מהכתבים שנכתבו במצרים התיכונה, וכן העתיקו טקסטים ספרותיים רבים מהתקופה, השפה התיכונה הוסיפה לשמש אך ורק לקריאה בעל פה של טקסטים מקודשים בהירוגליפים. סוגות שונות של ספרות הממלכה התיכונה, כגון כתבים עיוניים וסיפורים בדיוניים, נשארו פופולריים בממלכה החדשה, בניגוד לסוגת הטקסטים נבואיים שלא שבו להופיע עד התקופה התלמיית. סיפורים פופולריים כוללים את סיפורו של שנהאת, האיכר הרטוריקן, כמו גם כתבים עיוניים חשובים כהוראותיו של אמנמהאת, ופקודות הנאמנות. בתקופת הממלכה החדשה, כתיבת גרפיטי למטרות הנצחה על מקדשים וקירות קברים, שגשגה כסוגה ייחודית של הספרות, על אף דמיון מסוים בביטויים ובניסוח לסוגות ספרות אחרות. מדיה וקבצים בנושא ספרות מצרים העתיקה בוויקישיתוף ספרות מצרים העתיקה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Foster, John Lawrence (2001), Ancient Egyptian Literature: An Anthology, Austin: University of Texas Press מסת"ב 0-292-72527-2 (26 לפנה"ס עד 22 לפנה"ס (המאה ה-21 לפנה"ס עד המאה ה-17 לפנה"ס) Parkinson, R. B. (2002), Poetry and Culture in Middle Kingdom Egypt: A Dark Side to Perfection, London: Continuum מסת"ב 0-8264-5637-5 2000 לפנה"ס - 1300 לפנה"ס המאה ה-16 לפנה"ס - המאה ה-11 לפנה"ס (המאה ה-4 לפנה"ס - המאה ה-1 לפנה"ס) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מות (אלה מצרית)

מוּת הוא שמה של אלה מצרית במצרים העתיקה. משמעות שמה במצרית קדומה הוא אמא. מות נחשבה לאלה חשובה הקשורה במים שהכול נברא דרכם. היא מתוארת כאישה כשעל ראשה היא נושאת את הכתרים הכפולים של מצרים, הכתר האדום של מצרים התחתונה והכתר הלבן של מצרים העליונה, שני הכתרים גם יחד מסמלים את איחוד מצרים. שליטי מצרים השונים תמכו בפולחן האלה מתוך רצון להדגיש את סמכותם ואת זכותם לשלוט. בין תאריה הרבים היו גם "אם העולם", "העיניים של רע", "מלכת האלות", "גברת השמים" ו"אם האלים". מקום הסגידה העיקרי לאלה היה בכרנך יחד עם בן זוגה האל אמון, ובנם האל ח'וֹנסוּ, המכונים השלישייה מתבאי. במקדש נמצא פסל שלה שנחשב כהתגלות הנשמה. הטקסים במקדש כללו תפילה יומיומית של פרעה וכוהנות מות. אלוהויות במצרים העתיקה מדיה וקבצים בנושא מות בוויקישיתוף מות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד היא ספרייה אקדמית מרכזית למדעי הרוח והחברה בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים, והיא הגדולה מבין ספריות מערך הספריות של האוניברסיטה העברית בירושלים. הספרייה הוקמה בשנת 1981, לקראת חנוכתו של הקמפוס המחודש של האוניברסיטה בהר הצופים. היא הוקמה על בסיס איחודן של 24 ספריות אקדמיות מחלקתיות, ששכנו לפני כן בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה. הספרייה שוכנת בבניין בן חמש קומות שנבנה בסוף שנות ה-70, במסגרת פרויקט השיקום וההרחבה של קמפוס הר הצופים. את הבניין תכנן האדריכל יעקב רכטר. הוא שוכן במרכז הקמפוס, בתווך שבין בנייני הפקולטות למדעי הרוח ולמדעי החברה. קומת הכניסה (קומה 3) מכילה מבואה, דלפק השאלה של ספרים, מתחם מסכי מחשב לעיון בקטלוג הספרייה, מתחם ספריית כתבי עת, אזור נרחב של שולחנות עבודה לסטודנטים ולאורחים, וחלונות תצוגה של פריטי יודאיקה מאוסף יובילר של האוניברסיטה העברית. בקומה שמתחתיה (קומה 2) שוכנים אוספי ספרים במדעי החברה (כלכלה, סטטיסטיקה, גאוגרפיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה) וכן אוסף המפות של הספרייה, ובמתחם אחר ספריית סרטי קולנוע, לצפייה ולהשאלה. הקומות העליונות (קומה 4 וקומה 5) כוללות אוספי ספרים במדעי הרוח (היסטוריה, פילוסופיה, בלשנות, אסלאם, לימודי אסיה ואפריקה ומדעי היהדות). בקומה התחתונה (קומה 1) שוכנים שירותי-עזר שונים כגון צילום מסמכים. שטח בניין הספרייה הוא כ-15 אלף מטרים מרובעים, ובו 1,700 מקומות ישיבה לסטודנטים. בשנת 2010 מנה אוסף הספרייה יותר מ-566 אלף כותרים (כ-971 אלף כרכים) וכ-130 מאגרי מידע אלקטרוניים. בשנת 2017 אוסף הספרייה מכיל כמיליון כרכים וחומרים מגוונים בפורמטים שונים: ספרים בנייר ובפורמט דיגיטלי, כתבי עת בנייר ודיגיטליים, קלטות וסרטי DVD, מאגרי מידע דיגיטליים, עבודות מאסטר ודוקטורט. האוסף כולל פריטים ביותר מ-100 שפות מכל רחבי העולם. לרשות הבאים עומדים ספרנים מתמחים בנושאי הקטלוג של הספרייה. הכניסה לספרייה חופשית לכל אדם, אך השאלה והוצאת ספרים אפשרית רק לאנשי הסגל, סטודנטים, מינויים או חוקרים. אוסף הספרייה מאורגן בשיטת "מדף פתוח", בו ניתנת גישה חופשית לשליפת הספרים על ידי המעיינים היישר ממדפי האחסון (זאת בניגוד לספרייה הלאומית בה יש צורך להזמין את רוב הספרים מהמחסן על מנת לעיין בהם). חלק קטן מהספרים הם ספרים שמורים, שהגישה אליהם מוגבלת וניתנת לזמן קצר בלבד. הספרים בספרייה ממויינים לפי שיטת המיון של ספריית הקונגרס. מדיה וקבצים בנושא ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד דף "ספריית הר הצופים למדעי הרוח ולמדעי החברה ע"ש בלומפילד", באתר האוניברסיטה העברית מקור:תיאור הספרייה באתר הספרייה למדעי הרוח והחברה. "על הספרייה". נבדק ב-2017-03-02.
דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים

דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים הן כל הדרגות בהיררכיה הצבאית אשר מתקימות כיום בקרב ארבע הזרועות של הכוחות המזוינים. מבנה הדרגות משתנה בין הצבא הבריטי, חיל האוויר המלכותי והצי המלכותי, בעוד שדרגות חיל הנחתים המלכותי מתבססות על דרגות הצבא עם מספר שינויים קלים. דרגות הכוחות הבריטים מתחלקות לשני סוגים; דרגות קצינים ודרגות אחרות (Other ranks), כלומר חוגרים, נגדים, עתודאים וכדומה. דרגות צה"ל דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית טבלת הדרגות בכוחות המזוינים באתר 'מיליטרי ויקי'. דרגות הצבא הבריטי באתר משרד ההגנה הבריטי. לרוב מינוי בשעת מלחמה. נכון להיום, דרגת כבוד או דרגה לשעת מלחמה.
מועדון כדורסל גני תקווה

מועדון כדורסל גני תקווה או בקיצור מ.כ. גני תקווה (בעבר: מכבי גני תקווה, מועדון כדורסל הבקעה) היא קבוצת כדורסל ישראלית מגני תקווה, שהשתתפה בעבר בליגת העל וכיום משתתפת בליגה ב'. הקבוצה בעבר היוותה איחוד של מכבי גבעת שמואל, אליצור קריית אונו ומכבי גני תקווה. משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים ב"מרכז הספורט לידר ארנה" שבגני תקווה. הקבוצה הוקמה כמכבי גני תקווה. ב-2009 התאחדה יחד עם מכבי גבעת שמואל ועירוני קריית אונו לקבוצה אחת שתשחק החל מעונת 2009–2010 תחת השם מועדון כדורסל הבקעה. בעונה זו העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר 1:3 בסדרת חצי הגמר מול מכבי אשדוד, ואף זכתה באליפות הליגה הלאומית לאחר ניצחון בגמר נגד הפועל יקנעם/מגידו. בעקבות קשיי תקציב החליטה הקבוצה לא לממש את העלייה ונשארה לעוד עונה בליגה הלאומית. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר שגברה 0:3 בסדרת הגמר על קבוצת הפועל תל אביב. לאחר שהשתתפה במשך עונת 2011/12 בליגת העל, פורק האיחוד בחודש יולי 2012 בגלל בעיות כלכליות עם מעבר הבעלים דורון הרציקוביץ' לקבוצת הפועל אילת. הקבוצה עברה לשחק תחת השם מועדון כדורסל גני תקווה ונרשמה בליגה ב', ליגת הכדורסל החמישית והנמוכה ביותר בליגות הכדורסל בישראל. מדיה וקבצים בנושא מועדון כדורסל גני תקווה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועדון כדורסל גני תקווה ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילהלמינה כהן

וילהלמינה כהן (10 באוקטובר 1916 – 16 בינואר 2000) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת איי הודו ההולנדיים (כיום אינדונזיה), הראשונה שעבדה במקצוע שלה בבאר שבע. היא ייסדה וניהלה את מחלקת הילדים הראשונה בבית החולים המרכזי לנגב, לימים המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. בנוסף, כהן הייתה פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וכן יקירת באר שבע. כהן נולדה וגדלה באינדונזיה (אז בשליטת הולנד). בסיום לימודי התיכון שלה, בשנת 1935 נסעה להולנד ללמוד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, לימודים שהופסקו עקב מלחמת העולם השנייה. ב-17 במרץ 1948 היא סיימה את לימודי הרפואה שלה והתמחתה ברפואת ילדים. ב-20 בפברואר 1950 עלתה לישראל, ושבוע לאחר מכן החלה לעבוד בבית החולים "הדסה" בבאר שבע כרופאת ילדים. היא נסעה בקטנוע מסוג וספה במשך שנים רבות, אתו נסעה לביקורי בית ובהמשך רכשה את מכונית הסוסיתא. עם רכבים אלה היא הגיעה גם ליישובי הערבה הרחוקים במשך שנים רבות והם הפכו לסימני ההיכר שלה. ב-22 במרץ 1960, עם פתיחת בית החולים המרכזי לנגב, היא מונתה למנהלת מחלקת הילדים. היא הקימה מרפאת מעקב של המחלקה ומרפאה למחלות כליה ודרכי השתן בילדים. בית החולים היה ביתה השני והיא הייתה רופאה תורנית כמעט בכל ימות השנה. ב-1 באוקטובר 1974 קיבלה מינוי של פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1977 פרשה לגמלאות, אך למרות זאת היא המשיכה לעבוד עד שנת 1990 במשרה חלקית במרפאה של קופת חולים כללית באופקים. בשעות הפנאי שלה עסקה כהן בנגינה בכינור ובוויולה, וכן עסקה בצורפות. בשנת 1991 זכתה כהן באות יקירת באר שבע. וילהלמינה כהן נפטרה ב-16 בינואר 2000 בשכונת גני עומר שביישוב עומר, בו התגוררה. בשנת 2010 נחנך אודיטוריום חדש בחטיבה לרפואת ילדים בבית החולים סורוקה הנקרא על שמה של וילהלמינה כהן. נח קפלינסקי, 'ד"ר וילהלמינה כהן (עולמו של פנסיונר)', מידע לרופא (כתב-עת לבעיות רפואה) 35 (1983), 35–37. רפאל גורודישר, 'פרופ' וילהלמינה כהן ז"ל', מכתב לחבר 62, 2 (2000), 53. וילהלמינה כהן באתר המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וילהלמינה כהן באתר ההסתדרות הרפואית בישראל, לזכרם עודד בר-מאיר, נחנך אודיטוריום ע"ש פרופ' וילהלמינה כהן ז"ל, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 29 בנובמבר 2010
אנטיפון

אנטיפוֹן (בלטינית: Antiphon) הוא מזמור נוצרי-ליטורגי לטקסט בפרוזה ששירתו נקשרת למזמור תהילים. במזמור גרגוריאני מבוסס-תהילים, למשל, מופיע על פי רוב אנטיפון יחיד לפני ואחרי מזמורים שונים, שאיכותם המוזיקלית לוקה במקרים רבים בשלמותה ללא האנטיפון. מיצגיהם העיקריים של אנטיפונים מסוג זה הם מזמורי השחרית, התשבחות והערבית בעבודת הפולחן. יש גם סוגי אנטיפון אחרים, שלא כולם מבוססים על מזמורי תהילים. שתי הסוגות המוזיקליות, האנטיפון והרספונסורה, כוללות טקסט לטיני בפרוזה ומופיעות בכל הליטורגיה המערבית והן השכיחות ביותר ברפרטואר המזמורים. שימוש דתי-פולחני רב נעשה באנטיפונים, למשל במנזרים, לעומת הרפרטואר החילוני, שבו מספרם קטן יותר. יש להבחין בין המונח "אנטיפון" בטקסטים קדומים לבין "אנטיפוניה" (למשל, פסלמודיה אנטיפונלית). על אף הקשר האטימולוגי בין שני המונחים, הם מתייחסים לשני נהלים שונים: "אנטיפון" כיצירה מוזיקלית אין משמעו סגנון ביצוע של חילופין, דהיינו, "אנטיפונלי"; ו"אנטיפוניה", כשהיא מתייחסת לחלופין בין קבוצות מבצעות, אינה מרמזת בהכרח לשימוש באנטיפונים. מדיה וקבצים בנושא אנטיפון בוויקישיתוף מזמורים (אנטיפונים) (מוזיקה), דף שער בספרייה הלאומית מישל הוגלו וג'ואן האלמו, "אנטיפון" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין גרוב כמנהג האסכולה הוונציאנית בבזיליקת סן מרקו אתר "הכל מוסבר"/אנטיפון
איש הפנדה

פנד האדום (במקור איש הפנדה) היא רצועת קומיקס ישראלית עלילונים. הרצועה מופיעה בכתב-העת "עיניים" מאז הראשון שבגליונות. את העלילונים בסדרה כותב תמיר ראונר ומצייר נעם נדב. שני ספרים יצאו בהוצאת "עיניים" המקבצים את הפרקים יחד. פנד נבדל משאר בני-האדם עקב העובדה שהוא מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. צבעי פסטל מוכרים גם כתור "צבעי פנדה" ומכאן שמה של הדמות. למעשה פנד לא נולד ככולם אלא היה בתחילה אך ורק קשקוש פשוט על מפית נייר. על יצירתו אחראית דמות אחרת בסדרה, נער בשם יואב אשר חיכה להזמנתו, שוקו ועוגה, ובינתיים צייר בצבע פסטל אדום שמצא בבית קפה. פנד גר עם יואב והוריו כבן לכל דבר. כל עלילון בסדרה קשור בנושא של גיליון "עיניים" שבו פורסם. פנד - גיבור הסדרה. מצויר על נייר בצבע פסטל אדום. במקרים רבים הוגה תוכניות וממציא המצאות בעלות יעילות פחות או יותר גדולה. מנגן בגיטרה. יואב - יוצרו של פנד. מנגן בסקסופון. גר עם פנד ועם הוריו דוד ונגה. רותי - חברתו הטובה של פנד ומושאת אהבתו. פמיניסטית, באחד העלילונים חלילה ביקשה מהספר תסרוקת כמו שלה. עודד - חברו הטוב של פנד. טבעוני. מושא אהבתה של חלילה, אחותו הקטנה של פנד. עיוור צבעים. חלילה - אחותו הקטנה של פנד. נוצרה גם היא על ידי יואב. הסיבה לשמה היא שרבות לפני שנוצרה הכין לעצמו פנד "משפחה" קטנה מנייר גזור כשלאחותו קראו חלילה ולאחיו קראו חס. צבעה (צהוב) שונה מזה של פנד. דוד ונגה - הוריו של יואב. פנד, סיפורו של הפנד האדום, באתר טקסט
ESCP Business School

ESCP Europe הוא מוסד יוקרתי להשכלה גבוהה הכפוף ללשכת המסחר והתעשייה של פריז. ESCP Europe נוסד בשנת 1819 והוא המוסד האקדמי הוותיק ביותר בעולם ללימודי מנהל עסקים. ל-ESCP Europe קמפוסים בפריז, לונדון, מדריד, ברלין וטורינו. בצרפת, המוסד נמנה בין בתי הספר הגבוהים הנקראים גרנד אקול, אשר מגייסים את תלמידיהם באמצעות בחינות תחרותיות בכתב ובעל פה. המוסד מפעיל בין היתר תוכניות חילופי סטודנטים ושיתוף פעולה עם בית הספר למנהל ליאון רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב ומסלול ה-MBA של הטכניון. למוסד מסורת ארוכה של מצוינות אקדמית ופתיחות בינלאומית. התואר השני בניהול של ESCP Europe דורג במקום הראשון בעולם על ידי ה-Financial Times ב-2010 והגיע למקום השני בדירוג ב-2012. תוכנית ה-EMBA של המוסד דורגה במקום ה-15 בעולם על ידי ה-Financial Times ב-2009 ובמקום ה-3 בעולם עבור צבירת ניסיון בינלאומי ב-2012. התואר במימון דורג במקום ה-7 בשנת 2012. התואר באסטרטגיה וייעוץ דורג במקום ה-1 בצרפת בשנת 2018 על ידי SMBG ל-ESCP Europe כ-40,000 בוגרים. בין הבוגרים הבולטים: ראש ממשלת צרפת לשעבר, ג'אן פייר רפראן; מנכ"ל חברת הנפט Total, קריסטוף דה מרג'רי; מנכ"ל Hermes, פטריק טומאס; מנכ"ל קבוצת SEB, תיירי דה לה טור ד'ארטז; מייסד Danone, אנטואן ריבו; מנכ"ל Ernest and Young באירופה המערבית, פטריק גונל, ורבים אחרים. בין הבוגרים הבולטים בעלי אזרחות ישראלית, מיכאל גולן, מייסד ומנכ"ל גולן טלקום, ופרופ' דניאל רואש, אשר מכהן כראש לשכת המסחר ישראל-צרפת ומרצה בין היתר ב-ESCP Europe ובטכניון. בוגר נוסף הוא ג'אן מארק דארדיה, מנהל השיווק הגלובלי של מכתשים אגן תעשיות. מדיה וקבצים בנושא ESCP Business School בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ESCP Business School ESCP Business School, ברשת החברתית פייסבוק ESCP Business School, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ESCP Business School, ברשת החברתית אינסטגרם ESCP Business School, ברשת החברתית LinkedIn ESCP Business School, סרטונים בערוץ היוטיוב ESCP Business School, באתר פליקר History of ESCP Europe Business School Partenariats d’échange ESCP Europe : Tel Aviv University MBA - מגיסטר במנהל עסקים | לקראת תואר שני | טכניון לימודי המשך Business school rankings from the Financial Times - Masters in Management 2013 Business school rankings from the Financial Times - Masters in Management 2012 Business school rankings from the Financial Times - Executive MBA Ranking 2013 ESCP Europe Executive MBA ranked in the global top 3 for international experience Business school rankings from the Financial Times - Masters in Finance Pre-experience 2012 SMBG ranking http://www.terredisrael.com/infos/?p=46984 Adama Global - Simply. Grow. Together
אודמר פיגה

אוֹדֵמַר-פִּיגֶה (Audemars-Piguet) היא חברה שווייצרית לייצור שעונים, אשר הוקמה על ידי ג'ולס לואיס אודמר ואדוארד אוגוסט פיגה. שגיאות פרמטריות בתבנית:חברה מסחרית שימוש בפרמטרים מיושנים [ אנשי מפתח ] החברה מנוהלת ונמצאת בבעלות משפחתית מאז יום הקמתה. החברה ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה (COSC), ובכך שהיא מייצרת בעצמה את כל מרכיבי השעונים שלה. ב-1874 נפגשו ג'ולס לואיס אודמר בן ה-23 ואדוארד אוגוסט פיגה בן ה-21, שניהם ילידי הכפר לה ברוסה בשווייץ. בסיום לימודיהם עברו לעמק דה-ז'ו כדי לעבוד יחד בייצור שעונים. אודמר החל בייצור של חלקי המנגנונים, ופיגה הרכיב את השעון. בהמשך היה אודמר אחראי על הייצור והפן הטכני של העבודה בחברה, ופיגה התמקד בתחום המכירות. ב-1875 יסדו את חברת "Audemars, Piguet et Cie". הסימן המסחרי של אודמר-פיגה נרשם בשנת 1882, אך רק לאחר שבע שנים החברה הוקמה רשמית. בתקופה זו הפכה החברה לאחת מיצרניות השעונים בעלות מספר העובדים הגדול ביותר בכל קנטון וו בשווייץ. החברה פתחה את הסניף הראשון בז'נבה בשנת 1889. מ-1882, מהווים תמיד נציגים ממשפחות אודמר ופיגה חלק מדירקטוריון החברה, והם לוקחים חלק בניהול השוטף שלה ובקבלת ההחלטות. החברה מתמחה בייצור עצמי של הרכיבים, והרכבתם בתוך המפעל שלה תחת פיקוח ישיר ובקרת איכות קפדנית. מ-1999 מעניקה החברה חסות מסחרית למרוץ יוקרתי של סוסים גזעיים, "גביע המלכה אליזבת השנייה", אשר נערך בטריטוריות החדשות, הונג קונג. ב-2007 הציעה החברה את תמיכתה לקרן קלינטון, הפועלת ברחבי העולם בנושאי חינוך, בריאות, עוני ומאבק באיידס. אודמר-פיגה העניקה חסות גם לקבוצת אלינגהי, קבוצת שיט יאכטות מהמפורסמות בעולם וזוכי גביע אמריקה לשנת 2003. החברה ייצרה עבור הקבוצה סדרת שעונים במהדורה מוגבלת, אשר זכו לפופולריות בעת השקתם. רויאל-אוק - קרוי על שם ספינת מלחמה בצי המלכותי הבריטי, שנקראה על שם עץ מפורסם בו מצא המלך צ'ארלס השני מקלט בשנת 1651. רויאל-אוק הראשון יוצר בשנת 1972. רויאל-אוק אופשור - הגרסה הספורטיבית של רויאל-אוק. הושק לראשונה בשנת 1991. החברה ייצרה שעון מסדרת ג'ולס אודמר, במהדורה מוגבלת של 126 יחידות, בו שולבו תכונות אסטרונומיות מורכבות כגון: זמני הזריחה והשקיעה, לוח שנה קבוע, ומראה ירח אסטרונומי. מדיה וקבצים בנושא אודמר פיגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אודמר פיגה אודמר פיגה, ברשת החברתית פייסבוק אודמר פיגה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אודמר פיגה, ברשת החברתית אינסטגרם אודמר פיגה, סרטונים בערוץ היוטיוב אודמר פיגה, באתר פינטרסט אתר האינטרנט של היבואנית הרשמית בישראל הערוץ של אודמר-פיגה ביו-טיוב Tradition und Hightech-Verliebtheit von Audemars Piguet אודמר-פיגה מכריזה על המנכ"ל החדש - פרנסואה הנרי בן-נחמיאס ג'סמין אודמר COSC, בוויקיפדיה האנגלית לה-ברוסה, בוויקיפדיה האנגלית Vallée de Joux, בוויקיפדיה האנגלית גביע המלכה אליזת השנייה", בוויקיפדיה האנגלית קרן קלינטון, בוויקיפדיה האנגלית רויאל-אוק, בוויקיפדיה האנגלית Perpetual_calendar, בוויקיפדיה האנגלית
הרמן הייס

הרמן הייס (בגרמנית: Hermann Heiss;‏ 1897–1966) היה מלחין גרמני. הוא למד אצל יוזף מטיאס האואר והוסיף ולמד בכוחות עצמו. האואר הקדיש להייס את ספרו "טכניקת שנים-עשר הטונים". בהמשך לימד מוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט והלחין מוזיקה אלקטרונית בקלן. הרמן הייס, באתר קומפוניסטן דר גגנווארט הרמן הייס, באתר MusicBrainz (באנגלית) הרמן הייס, באתר Discogs (באנגלית) Hermann Heiss, "Elektronische Komposition I" (1956)(הקישור אינו פעיל) by Werner Kaegi (Translation: Desmond Clayton ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארנה שטיין-בלומנטל

אֶרנָה שטיין-בלומנטל (Erna Stein-Blumenthal;‏ 23 בנובמבר 1903, אֶמדן, גרמניה – 5 ביוני 1983, כפר ידידיה) הייתה מנהלת המוזיאון היהודי בברלין (1933–1935) ומבקרת אמנות ישראלית. ארנה שטיין נולדה בנובמבר 1903 באֶמדן שבגרמניה. למדה אמנות. כיהנה כעוזרתו של ד"ר קרל שוורץ, מנהל המוזיאון היהודי בברלין, ולאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, התמנתה למנהלת המוזיאון תחתיו. בתקופת כהונתה הושם דגש על המוזיאון "כאמצעי להמחשת ההיסטוריה היהודית". בתקופה זו הגביר המוזיאון את תמיכתו באמנים היהודים, שלא יכלו להציג את יצירותיהם בגלריות ובמוזיאונים הגרמניים. שטיין כיהנה כמנהלת המוזיאון עד 1935, אז עלתה אף היא ארצה. בשנת 1936 הצטרפה לכפר ידידיה, שיועד ליוצאי גרמניה, ושם חייתה במשך שארית חייה. בארץ שימשה כמבקרת אמנות בעיתונות. הייתה אם לשניים: ראובן ולילית. נפטרה באביב 1983, בגיל 79. בלומנטל ארנה(הקישור אינו פעיל) באתר כפר ידידיה 'Obituaries: Erna Stein-Blumenthal,' in: * AJR Information 38,8 (August 1983) (אורכב 07.04.2013 בארכיון Wayback Machine), p. 7, Association of Jewish Refugees יהויקים כוכבי, חימוש לקיום רוחני: תרבות וחינוך יהודיים בגרמניה הנאצית, לוחמי הגיטאות: בית לוחמי הגיטאות, תשמ"ח 1988, עמ' 45. Tobias Metzler, 'Collecting Community: The Berlin Jewish Museum as Narrator between Past and Present, 1906-1939,' in: Richard I. Cohen (ed.), Visualizing and Exhibiting Jewish Space and History, Oxford University Press; The Avraham Harman Institute of Contemporary Jewry, the Hebrew University of Jerusalem (Studies in contemporary Jewry), 2012, p. 67.