קרמיקה סינית

הקרמיקה הסינית (בסינית: 中國陶瓷史; באנגלית: Chinese ceramics; מציגה התפתחות מתמשכת מאז התקופות שלפני השושלות השונות והיא אחת הצורות המשמעותיות ביותר של אמנות באמצעות שימוש בחומר קרמי של האמנות הסינית בעולם. כלי החרס הראשונים נוצרו בתקופה הפלאוליתית. הקרמיקה הסינית נעה מחומרי בנייה כגון לבנים ואריחים דרך כלי חרס שנוצרו בעבודת יד, כדים שנשרפו במדורות או בכבשנים וכלה בסחורות החרסינה הסיניות המתוחכמות כחלק מההמצאות הסיניות (כמו הנייר, הדפוס, אבק השריפה המצפן ועוד) שהייתה מיועדות תחילה רק לחצר הקיסרות וליצוא. הפורצלן היה המצאה סינית והוא כל כך מזוהה עם סין עד שהוא מכונה עדיין "סין" בשימוש באנגלית היומיומית. רוב הקרמיקה הסינית המאוחרת יותר, אפילו באיכות הטובה ביותר, נעשתה כבר בקנה מידה תעשייתי, ולכן נרשמו מעט מאוד שמות של קדרים בודדים. רבים מבתי המלאכה החשובים ביותר של סדנאות כבשנים היו בבעלות הקיסר או שמורות לקיסר, וכמויות גדולות של חרסינה סינית לייצוא יוצאו כמתנות דיפלומטיות או למסחר כבר ממועד מוקדם. בתחילה למזרח אסיה ולעולם האסלאמי, ולאחר מכן לרחבי העולם ולאירופה בערך החל מהמאה ה-16. לקרמיקה הסינית הייתה השפעה עצומה על מסורות הקרמיקה האחרות באזורים אלה. יותר ויותר במהלך ההיסטוריה הארוכה שלהן, ניתן לסווג קרמיקה סינית בין אלו שנעשו עבור החצר הקיסרית לשימוש או להפצה, אלו שהיו מיועדות לשוק סיני של האצולה, לבין אלו עבור שווקים סיניים פופולריים או לייצוא. גם סוגים מסוימים של סחורה יוצרו רק או בעיקר לשימושים מיוחדים כמו קבורה, או לשימוש על מזבחות. כלי הקדרות הסיניים הקדומים ביותר היו כלי חרס, אשר ייצורם המשיך לשימושים תועלתניים לכל אורך ההיסטוריה הסינית, אך שימש פחות לסחורה משובחת. כלי אבן, שנשרפו בטמפרטורות גבוהות יותר ואטימות למים באופן טבעי (לא ניתן לשרוט כלי אבן אפילו עם פלדה, זהו מוצר חימר קשה מאוד), פותחו מוקדם מאוד והמשיכו לשמש ככלי חרס משובחים באזורים רבים ברוב התקופות. קערות התה כלי ג'יאן וכלי ג'יזו שנעשו בתקופת שושלת סונג הן דוגמאות. פורצלן, בהגדרה מערבית, הוא "מונח קיבוצי הכולל את כל כלי הקרמיקה הלבנים והשקופים, לא משנה באילו מרכיבים משתמשים להכנתו או לאיזה שימוש הוא משמש". המסורת הסינית מכירה בשתי קטגוריות עיקריות של קרמיקה: אש גבוהה (cí 瓷) ואש נמוכה (táo 陶), כך עושים, ללא כלי אבן, שבמסורת הסינית מקובצים בעיקר עם (ותורגמו כ-) פורצלן. ניתן להשתמש במונחים כגון "porcellaneous" או "קרוב לפורצלן" עבור כלי אבן בעלי מאפיינים דמויי פורצלן. ה"אר יה" (המילון הסיני העתיק ביותר הידוע, מעין אנציקלופדיה) הגדיר את הפורצלן (cí) כ"קדרות משובחות וקומפקטיות (táo)". כלי חרס סיניים יכולים להיות מסווגים גם כצפוניים או דרומיים. סין מורכבת משתי מסות קרקע נפרדות ושונות מבחינה גאולוגית, המכונסות יחדיו על ידי נדידת היבשות ויוצרות צומת השוכן בין הנהרות הצהוב והיאנגצה ומכונה לפעמים הפרדה ננשאן - צ'ין-לינג. הגאולוגיה המנוגדת של הצפון והדרום הביאה להבדלים בחומרי הגלם הזמינים לייצור קרמיקה. במיוחד בצפון חסר פטונזה (כינוי היסטורי למגוון רחב של סלעים מיקוזיים או פלדספאתיים) או "אבן פורצלן", הדרושה לפורצלן בהגדרה המחמירה. סוגי כלים יכולים להיות מאתרי כבשנים נפוצים מאוד בצפון או בדרום סין, אך כמעט תמיד ניתן להבחין בין השניים, והשפעות על פני הפער הזה עשויות להשפיע על הצורה והקישוט, אך יתבססו על גופי חימר שונים מאוד. גם סוגי הכבשנים היו שונים, בעוד בצפון הדלק היה לרוב פחם, בניגוד לעצים בדרום, שהשפיעו לא פעם על הסחורה. לחומרים הדרומיים יש סיליקה (צורן דו-חמצני) גבוה, אלומינה נמוכה ותחמוצת אשלגן גבוהה, ההפך מהחומרים הצפוניים בכל מקרה. החומרים הצפוניים לרוב מתאימים מאוד לכלי אבן, כאשר בדרום יש אזורים רבים המתאימים מאוד לחרסינה. חרסינה סינית מיוצרת בעיקר על ידי שילוב של החומרים הבאים: קאולין - מרכיב חיוני המורכב ברובו ממינרל החימר קאוליניט. אבן פורצלן - סלעי קבוצת הנציצים או סלע של פצלת השדה, הידועים היסטורית גם כפטונזה. פלדספר שהיא פצלת השדה קוורץ סוגים ספציפיים חשובים של כלי חרס, רבים מהם מגיעים מיותר מתקופה אחת, מטופלים בנפרד בחלקים למטה. כלי חרס מלפני 20,000 שנה נמצאו באתר מערת שיאנרנדונג במחוז ג'יאנגשי, מה שהופך אותו לאחד החרסים המוקדמים ביותר שנמצאו עד כה. ממצא נוסף שדווח הוא מלפני 17,000 עד 18,000 שנים במערת יוצ'אניאן בדרום סין. לפי כמה הגדרות סיניות, החרסינה הראשונה נוצרה במחוז ג'ג'יאנג במהלך שושלת האן המזרחית. רסיסים שהתגלו באתרים ארכאולוגיים של כבשני האן המזרחי העריכו כי טמפרטורת השריפה בהם נעה בין 1200 לבין 1300 מעלות צלזיוס. עוד בשנת 1000 לפני הספירה, מה שנקרא "סחורה פורצלנית" או "מוצרי פרוטו פורצלן" נוצרו תוך שימוש לפחות בקאולין שנשרף בטמפרטורות גבוהות. הקו המפריד בין השניים לבין מוצרי חרסינה אמיתיים אינו ברור. ממצאים ארכאולוגיים דחפו את התאריכים הראשונים של הכלים כבר לשושלת האן (206 לפנה"ס - 220 לספירה). בתקופת שושלת סווי ושושלת טאנג (608 עד 907 לספירה), הופק מגוון רחב של קרמיקה, בשריפה נמוכה וגבוהה. אלה כללו את כלי החרס המשובחים והמשמעותיים האחרונים שייוצרו בסין, בעיקר מוצרי סנקאי מזוגגים בעופרת (שלושה צבעים). רבים מדמויות הקברים התוססות הידועות של שושלת טאנג, שנועדו רק להצבה בקברי עילית קרובים לבירה בצפון, נמצאות בסנקאי, בעוד שאחרות אינן צבועות או צוירו על גבי החלקה. כלי החרס של שושלת סונג שמרו על יוקרה עצומה במסורת הסינית, במיוחד אלה של מה שנודע מאוחר יותר כ"חמשת הכבשנים הגדולים". הדגש האמנותי של כלי חרס סונג היה על אפקטים עדינים של זיגוג וצורות חינניות. עיטור אחר, במקום שהיה כזה, היה בעיקר בתבליט רדוד. בתחילה זה גולף בסכין, אך מאוחר יותר נעשה שימוש בתבניות, עם אובדן איכות אמנותית. ציור שימש בעיקר בכלי Cizhou הפופולריים. "מה שברור הוא שבתקופת סונג שנטתה לקיים את האסתטיקה של הקונפוציאניזם הקונבנציונלי, כחול זיגוג תחתי כלל לא היה פופולרי; האסתטיקה הקונפוציאנית הדגישה פשטות, והעיצובים הכחולים הזיגוגיים התחתונים נחשבו לקישוטיים מדי". שושלת יואן המונגולית כפתה את תנועת האמנים מכל הסוגים ברחבי האימפריה המונגולית, אשר בקרמיקה הביאה השפעה סגנונית וטכנית גדולה מהעולם האסלאמי בצורת פורצלן כחול ולבן, עם ציור זיגוג תחתון בקובלט. זה תואר כ"חידוש הגדול האחרון בטכנולוגיה של הקרמיקה". הקרמיקה המשובחת ביותר הייתה מונוכרום, באמצעות אסתטיקה מאופקת עם צורות מושלמות ואפקטים של זיגוג עדינים, לעיתים קרובות על עיטור רדוד מגולף או יצוק לתוך פני השטח. שושלת מינג ראתה תקופה יוצאת דופן של חדשנות בייצור קרמיקה. כבשנים חקרו טכניקות חדשות בעיצוב ובצורות, והראו עדיפות לצבע ולעיצוב צבוע, ופתיחות לצורות זרות. יונגלה, קיסר סין (1402–1424) היה סקרן במיוחד לגבי מדינות אחרות (כפי שמעידה על תמיכתו בסריס האדמירל ג'נג חה בחקירה המורחבת של האוקיינוס ההודי) ונהנה מצורות יוצאות דופן, רבות בהשראת עבודת מתכת אסלאמית. במהלך תקופת שואנדה (1426–1435), הוכנס חידוד טכני בהכנת הקובלט המשמש לקישוט כחול זיגוג תחתי. מלחמות האזרחים הארוכות שסימנו את המעבר ממינג לצ'ינג גרמו לנפילת ייצור במערכת הכבשנים הקיסריים, ואילצו את המנהלים למצוא שווקים חדשים. פורצלן המעבר של בערך 1620 עד 1680 (פורצלן מעבר הוא פורצלן Jingdezhen, המיוצר באזור הייצור העיקרי של הקרמיקה בסין, בשנים שלאחר המעבר ממינג לצ'ינג ולאחר מכן) ראה סגנון חדש בציור, בעיקר בכחול לבן, עם נושא חדש של נופים ודמויות שצוירו בחופשיות רבה, בהשאלה מדיות אחרות. בחלק המאוחר של התקופה גם אירופה הצטרפה לשוקי היצוא הקיימים. הכבשן האימפריאלי הראשון הוקם בשנת השלושים וחמש של הונגוו. לפני כן, לא היו תקנות שיטתיות על ייצור הפורצלן בדרישת המדינה. החוק קבע שאם כמות הקרמיקה הדרושה תהיה גדולה, יתגייסו קדרים ויעבדו בכבשנים הקיסריים בנאנג'ינג. אם הכמות הייתה קטנה, ניתן היה לייצר את הקרמיקה בכבשנים פרטיים ב-Raozhou. בכל מקרה, פקידים מהמרכז הקיסרי נשלחו לפקח על הייצור. הפקידים היו אחראים על ביצוע תקציבים, הבטחת איכות ושליחת מוצרים בחזרה לחצר הקיסרית. כללים שונים לגבי סגנונות וגדלים של הקרמיקה הוצגו על ידי החצר הקיסרית והיה צורך להקפיד עליהם בכבשנים. לאחר 1403 נבנו כבשנים אימפריאליים, וביצעו את ייצור הפורצלן הקיסרי בקנה מידה גדול. בתחילת שושלת מינג, ניתן היה לחלק את האוכלוסייה לשלוש קטגוריות: צבא, בעלי מלאכה ואיכרים. בתוך שיטת בעלי המלאכה, רוב בעלי המלאכה היו מהשושלת הקיסרית הקודמת, שושלת יואן; אחרים היו אסירים או מובטלים. משקי בית של בעלי מלאכה נאלצו לעבוד במשך כל חייהם, ומעמדם היה תורשתי. במסגרת מערכת בעלי המלאכה היו שתי תת-קטגוריות: אומנים צבאיים, שהתמחו בייצור נשק; בעלי המלאכה הפשוטים, שעבדו בתעשיות שונות אחרות. קדרים ששתייכו לתת-הקטגוריה של זו האחרונה. בתקופת מינג המוקדמת, בכל פעם שהחצר הקיסרית דרשה קרמיקה, כוח העבודה היה מגויס על ידי החצר בדרכים שונות. בדרך כלל, היו סוגים שונים של פועלים בכבשנים הקיסריים. רוב הקדרים נבחרו ממשקי הבית של בעלי המלאכה על ידי השלטון המקומי ושירתו בכבשנים הקיסריים שלושה חודשים בכל ארבע שנים בחינם; במקרים אחרים גויסו עובדים ממחוזות הסמוכים לכבשנים הקיסריים ושולמו באופן קבוע. בדרך כלל העובדים שגויסו שובצו למחלקות שונות. המפעל הקיסרי חולק לעשרים ושלוש מחלקות, כאשר בכל מחלקה היו מנהלים ועובדים. מספר המנהלים היה בדרך כלל פחות מחמישה, ומספר העובדים היה בדרך כלל מעשרה עד עשרים. הכנת הפורצלן לא הייתה מלאכה קלה. יותר ממחצית השריפות של כל כבשן הביאו לחתיכות מקולקלות והן נזרקו באזור ג'ינגדז'ן. התוצאה מכך הייתה היווצרות מזבלה ענקית של שברי חרסינה שקיימת עד היום. כאשר הכבשן היה בפעולה, היה חשוב לשלוט על האש, שבאופן אידיאלי הייתה אמורה לייצר טמפרטורה קבועה. הבחירה הנכונה, ההכנה, הצביעה, השריפה וההחלקה היו צריכים להתבצע בכל שלב של הייצור. התקנות על הקדרים שעבדו בכבשן הקיסרי היו חמורות. קדרים נענשו על עיכוב, הברחה, ייצור סחורות נחותות והתנהגות בלתי הולמת אחרת. התיעוש של ייצור הפורצלן הסיני בתקופת שושלת מינג לא היה אפשרי ללא מערכת הפוסט-פרודקשן שהוקמה, שכיבדה את המדרגיות כמו גם את תקופות המחסור. מכירות קמעונאיות בודדות היו חשובות לכבשנים, אך להזמנות סיטונאיות הייתה חשיבות גבוהה עוד יותר. במציאות, הזמנות סיטונאיות היו עמוד השדרה של כלכלת תעשיית הפורצלן. אלמלא ההזמנות הללו שדרשו חודשים עד שנה של עבודה כדי להשלימן, הביקוש בהחלט היה בחסר. לקדרים סיניים יש מסורת ארוכה של שאילת מאפיינים עיצוביים ודקורטיביים ממוצרים מוקדמים יותר. בעוד קרמיקה עם מאפיינים שהושאלו כך עלולה לפעמים להוות בעיות של מוצא, הם לא ייחשבו בדרך כלל כשעתוק או זיוף. עם זאת, זיופים ושחזורים נעשו גם פעמים רבות במהלך ההיסטוריה הארוכה של הקרמיקה הסינית וממשיכים להיעשות גם היום במספרים הולכים וגדלים. הבדיקה הידועה ביותר היא מבחן הזהירה התרמית, או בדיקת TL, המשמשת בכמה סוגי קרמיקה כדי להעריך, באופן גס, את תאריך היציקה האחרון. תיארוך תרמי מבוצע על דגימות קטנות של חרס שנקדחו או נחתכו מגוף החתיכה, דבר שעלול להיות מסוכן ומעוות. מסיבה זו, הבדיקה משמשת רק לעיתים רחוקות לתיארוך קרמיקה בעציץ דק עם שריפה גבוהה. בדיקת TL לא יכולה לשמש כלל על סוגים מסוימים של קרמיקה, במיוחד פורצלן בשריפה גבוהה. Ayers, J. and Bingling, Y., (2002) Blanc de Chine: Divine Images in Porcelain, China Institute, New York Clunas, Craig. Superfluous Things: Material Culture and Social Status in Early Modern China. Urbana: University of Illinois Press, 1991 and Honolulu: University of Hawai'i Press, 2004. Harrison-Hall, J. (2001), Ming Ceramics in the British Museum, British Museum, London Jenyns, Soame, Ming Pottery and Porcelain, Faber and Faber, 1953 Kerr, Rose, Needham, Joseph, Wood, Nigel (2004). Science and Civilisation in China, Volume 5, Part XII: Ceramic Technology. Cambridge University Press. ISBN 0-521-83833-9 Lion-Goldschmidt, Daisy. Ming Porcelain. Translated by Katherine Watson. New York: Rizzoli, 1978 Medley, Margaret, The Chinese Potter: A Practical History of Chinese Ceramics, 3rd edition, 1989, Phaidon, ISBN 071482593X Pierson, Stacey, (1996). Earth, Fire and Water: Chinese Ceramic Technology. Percival David Foundation of Chinese Art, University of London. ISBN 0-7286-0265-2. Rawson, Jessica (ed). The British Museum Book of Chinese Art, 2007 (2nd edn), British Museum Press, ISBN 9780714124469 Vainker, S.J., Chinese Pottery and Porcelain, 1991, British Museum Press, 9780714114705 Valenstein, S. (1998). A handbook of Chinese ceramics, Metropolitan Museum of Art, New York. ISBN 9780870995149 פורצלן קנטון (אנ') (פורצלן Jingdezhen מעוטר בקנטון לייצוא למערב) ציור סיני (אנ') כבשן Dangyangyu (אנ') כבשן מערת הנמר (אנ') (אתר של חלק גדול מהכלים הרשמיים של כלי הסלאדון) קרמיקה וייטנאמית (אנ') מרטאבן (אנ')(כלי אבן סיניים מוערכים מאוד בסחר הימי הקדם-קולוניאלי של האי בדרום מזרח אסיה) Ayers, J and Kerr, R., (2000), Blanc de Chine Porcelain from Dehua, Art Media Resources Ltd. Brook, Timothy. The Confusions of Pleasure: Commerce and Culture in Ming China. Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1998. ISBN 0-520-22154-0. Donnelly, P.J. (1969), Blanc de Chine, Faber and Faber, London Fong, Wen C, and James C.Y. Watt. Possessing the Past: Treasures from the National Palace Museum Taipei. New York: The Metropolitan Museum of Art, 1996. Gao, Lian. "The Tsun Sheng Pa Chien, AD 1591, by Kao Lien." Translated by Arthur Waley. Yearbook of Oriental Art and Culture, 1, (1924–25). Kotz, Suzanne (ed.) (1989) Imperial Taste. Chinese Ceramics from the Percival David Foundation. Chronicle Books, San Francisco. ISBN 0-87701-612-7. Li, Chu-tsing and James C.Y. Watt, eds. The Chinese scholar's studio: artistic life in the late Ming period. New York: Thames and Hudson, 1987. Li, He, (1996). Chinese Ceramics. The New Standard Guide. Thames and Hudson, London. ISBN 0-500-23727-1. Li, He and Michael Knight. Power and Glory: Court Art of China's Ming Dynasty. San Francisco: Asian Art Museum, 2008. Moujian, S., (1986) An Encyclopedia of Chinese Art, p. 292. Watt, James C.Y.; et al. (2004). China: dawn of a golden age, 200–750 AD. New York: The Metropolitan Museum of Art. ISBN 1-58839-126-4. מדיה וקבצים בנושא קרמיקה סינית בוויקישיתוף קרמיקה סינית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) An Introduction To The Technology Of Pottery. 2nd edition. Paul Rado. Pergamon Press, Institute of Ceramics. 1988. Pierson, Stacey, (1996). Earth, Fire and Water: Chinese Ceramic Technology. Percival David Foundation of Chinese Art, University of London. מסת"ב 0-7286-0265-2. Valenstein, 22, 59–60, 72 Bushell, S. W. (1977) Chinese Pottery and Porcelain. Oxford University Press, Kuala Lumpur. מסת"ב 0-19-580372-8. Korean art from the Gompertz and other collections in the Fitzwilliam Museum, ed. Yong-i Yun, Regina Krahl (chapter by Nigel Wood), p. 13 Kerr, Rose and Wood, Nigel (2004). Science and Civilisation in China, Volume 5, Part XII: Ceramic Technology. Cambridge University Press. מסת"ב 0-521-83833-9. Bar-Yosef, Ofer; Arpin, Trina; Pan, Yan; Cohen, David; Goldberg, Paul; Zhang, Chi; Wu, Xiaohong (29 ביוני 2012). "Early Pottery at 20,000 Years Ago in Xianrendong Cave, China". Science (באנגלית). 336 (6089): 1696–1700. doi:10.1126/science.1218643. ISSN 0036-8075. PMID 22745428. S2CID 37666548. {{cite journal}}: (עזרה) Marshall, Michael. "Oldest pottery hints at cooking's ice-age origins". www.newscientist.com. "Harvard, BU researchers find evidence of 20,000-year-old pottery" (אורכב 02.01.2013 ב Archive.today). Boston.com, reporting Science paper. "Remnants of an Ancient Kitchen Are Found in China". The New York Times. "Chinese pottery may be earliest discovered." Associated Press. 2009-06-01, reporting on paper in the Proceedings of the National Academy of Sciences. He Li, (1996). Chinese Ceramics. The New Standard Guide. The Han Dynasty made the first ceramics to survive in appreciable quantities. Thames and Hudson, London. מסת"ב 0-500-23727-1. Temple, Robert K.G. (2007). The Genius of China: 3,000 Years of Science, Discovery, and Invention (3rd edition). London: André Deutsch, pp. 103–6. מסת"ב 978-0-233-00202-6 Zhiyan, Li, et al. (2010) Chinese Ceramics, From the paleolithic period through the Qing dynasty. Yale University Press, New Haven & London; Foreign Language Press, Beijing. מסת"ב 978-0-300-11278-8. p. 313. Medley, 169 Vainker, 115–117, 180 Lion-Goldschmidt, 20, 47. "Buddhist Ablution Basin". Asian Art Museum. אורכב מ-המקור ב-2008-12-09. Handled Ewer, Asian Art Museum, אורכב מ-המקור ב-2008-12-09 Li He and Michael Knight, Power and Glory: Court Art of China's Ming Dynasty (San Francisco: Asian Art Museum, 2008), p. 130. Ding, Pengbo, 丁鹏勃. “明代御器厂设立时间的讨论” (Discussing the Establishing Time in the Imperial Kilns in Ming Period), 南方文物 (Cultural Relics in the Southern China)13.3 (March 2013): 66-69. P. 69. Yoshiaki Tenō, 天部良明, Kong Liuqing, 孔六庆 translator. “景德镇民窑的展开(上)” (The establishment of the Private Kilns in Jingdezhen, Volume One), 景德镇陶瓷 (Jingdezhen Ceramics) 89.1 (January 1989): 52-64. P. 53. Li Chuanwen, 李传文, 明代匠作制度研究(Study on the Craftsmen-working System of Ming Dynasty). Master's Thesis, 中国美术学院(Chinese Academy of Art), 2012. p. 12. Liu Mingshan, 刘明杉, “明代官窑制度与实际应用,” (The Imperial Kilns Institution and Its Application in Ming), 明史研究(Ming Studies Journal) 2013: 221-243. pp.221-222. Li Chuanwen, 李传文, 明代匠作制度研究(Study on the Craftsmen-working System of Ming Dynasty). Master's Thesis, 中国美术学院(Chinese Academy of Art), 2012. p. 38-39 Jenyns, 16 Li Chuanwen, 李传文, 明代匠作制度研究(Study on the Craftsmen-working System of Ming Dynasty). Master's Thesis, 中国美术学院(Chinese Academy of Art), 2012. p. 12-13 Michael Dillon, “Transport and Marketing in the Development of the Jingdezhen Porcelain Industry during the Ming and Qing Dynasties.” Journal of the Economic and Social History of the Orient, vol. 35, no. 3, 1992, pp. 278–290. p.286