laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דביר (קיבוץ)

המונח "דבירה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו דבירה (פירושונים). דְּבִיר הוא קיבוץ השוכן באזור הגבול בין דרום השפלה לצפון הנגב, בסמוך ליער להב, מצפון לבאר שבע וממזרח לרהט. הקיבוץ משתייך למועצה אזורית בני שמעון ולקיבוץ הארצי. הקיבוץ דביר הוקם ב-13 בספטמבר 1951 על ידי עולים מהונגריה מתנועת השומר הצעיר ושמו כשם העיר העתיקה ששכנה באזור. הקיבוץ נמצא בסמוך לתל בית מירסים, אשר זוהה כדביר המקראית על ידי ויליאם פוקסוול אולברייט ב-1924 ועל כן נקרא על שמו. אולם מכיוון שזיהוי זה מוטל בספק וסביר שהוא שגוי החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא לקיבוץ, עם עלייתו על הקרקע, "דבירה", לאמור "בדרך לדביר" (בדומה לשם היישוב אפרתה). אך תושבי המקום והציבור נוקטים בדרך-כלל בשם הבלתי-רשמי דביר והיו מקרים בהם חברי הקיבוץ מחקו את האות "ה" מעל שלט הדרכים של מע"צ המורה לכניסה לקיבוץ. ב-22 ביוני 2022 ועדת השמות הממשלתית התכנסה ואחרי התנגדות ארוכת שנים, אישרה פה אחד את בקשת הקיבוץ לשינוי שמו הרשמי מ"דבירה" ל"דביר". בתחילת דרכו שכנו תושבי הקיבוץ באוהלים והביאו מים למקום בעגלה רתומה לסוס, מקיבוץ שובל. עם השנים התפתח הקיבוץ והצטרפו אליו עולים מדרום אמריקה ותושבים מישראל. החל מ-2009 נבנתה בצמוד לקיבוץ הרחבה קהילתית בכמה שלבים, המיועדת לתושבים אשר אינם חברי קיבוץ, אך שותפים בכל שירותי היישוב ביחד עם חברי הקיבוץ. ילדי חברי הקיבוץ ותושבי הקיבוץ פעילים יחד בקן השומר הצעיר בקיבוץ, בו מתחנכים כ-120 חניכים ומדריכים. בסמוך לקיבוץ עובר שביל ישראל. מפעל פלסטיקה "דולב" (בשיתוף עם קיבוץ להב) "תבליני הנגב" (ייצור וייצוא פפריקה) רפת חלב גדולה לולים לגידול עופות פטם "דביר מוצרי תוכנה" - מפתחת מעבד תמלילים QText חדר האוכל מפעל הפלסטיק "דולב" מתחם רכבתי של מפעל אמבר - דבירה מדיה וקבצים בנושא דביר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דביר אתר האינטרנט הרשמי של דביר דביר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אתר האינטרנט של הקיבוץ קיבוץ "דביר" התנחל בנגב הצפוני, על המשמר, 14 בספטמבר 1951 מיכאל יעקובסון: סיבוב בחדר האוכל בקיבוץ דביר, באתר 'חלון אחורי', 15 במרץ 2023 אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 קיבוץ "דביר" התנחל בנגב, דבר, 14 בספטמבר 1951 יואל בן נון, המקרא במבט היסטורי וההתנחלות הישראלית בארץ כנען בתוך: ישראל לוין ועמיחי מזר (עורכים), הפולמוס על האמת ההיסטורית במקרא, יד בן צבי תשס"א. עמ' 5 פרוטוקול וועדת השמות הממשלתית 22.6.22, באתר GOV.IL קיבוץ דביר, נגב-נט דותן לוי, אמפא מליבו תבצע פרויקט הרחבה בקיבוץ דביר שבנגב הצפוני, באתר כלכליסט, 15 בפברואר 2009
המסע המסוכן

המסע המסוכן (בשוודית: Den farliga resan) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1977 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות השלישי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית. בתחילת הסיפור ילדה קטנה בשם סופי נמצאת בביתה כאשר היא עצובה וכועסת. באמצעות משקפי קסם היא עוברת אל עולם אחר בו היא פוגשת חלק מדמויות המומינים - את מומינטרול, מר המיולין, סניף וכלבו, ואת טינגומי ובוב. יחד הם יוצאים למסע בו הם עוברים על פני נופים מרהיבים, בהם הרי געש וסופות שלג. לבסוף דינורה אוספת את החבורה באמצעות כדור פורח ומובילה אותם לעמק המומינים. סקירה באתר הגארדיאן - פורסם ב-18 בפברואר 2011
אורח לא רצוי

אורח לא רצוי (בשוודית: Skurken i muminhuset) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1980 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות הרביעי בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית. בניגוד לשאר ספרי התמונות של המומינים אשר מכילים את איוריה של ינסון, ספר זה מכיל רק תמונות של מודל בית המומינים אשר נבנה על ידי ינסון וטוליקי פיאטילה (שותפתה לחיים של ינסון) בין השנים 1976 ל-1979. את התמונות בספר צילם אחיה של טובה ינסון, פר אולוף ינסון. עלילת הספר מתרחשת בבית המומינים בליל סתיו בעת שמשפחת מומין מתכוננת לקראת שנת החורף שלהם. בחצות מתגנב אל תוך בית המומינים סרח אשר גורם לבלאגן רב עד אשר הוא נתפס על ידי המומינים. ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "שירים מעמק המומינים" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית. "אורח לא רצוי", באתר המוציא לאור "Schildts Förlags Ab"
שירים מעמק המומינים

שירים מעמק המומינים (בשוודית: Visor från Mumindalen) הוא ספר תמונות ושירים אשר נכתב ואויר על ידי המחברת השוודית-פינית טובה ינסון בשיתוף עם אחיה לארס ינסון וארנה טאורו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1993 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". בנוסף לשירים, הספר גם מכילים איורים שונים מאת ינסון. זהו ספר התמונות החמישי והאחרון בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר לא תורגם לעברית. הספר מכיל אוסף שירים שנכתבו בהשראת דמויות המומינים. מילות השירים נכתבו על ידי טובה ינסון ולארס ינסון, בעוד שאת הלחן לשירים הכין ארנה טאורו. ספר זה לא תורגם לאנגלית, בניגוד למרבית ספריה האחרים של ינסון בסדרת המומינים (מלבד הספר "אורח לא רצוי" שגם כן לא תורגם מעולם לאנגלית) אשר יצאו בגרסה אנגלית. Tove Jansson - Bibliografi
מבנה מולקולרי

מבנה מולקולרי או גאומטריית המולקולה מתייחס לארגונם במרחב התלת-ממדי של האטומים המרכיבים מולקולה כלשהי. המבנה קובע מספר תכונות בחומר כגון: פעילות כימית, קוטביות, צבע החומר, מגנטיות, מצב הצבירה ואת פעילותו הביולוגית של החומר. מבנה מולקולרי נמנה עם קבוצת המבנים הכימיים, יחד עם קונפיגורציה אלקטרונית ומבנה גבישי. את המבנה המרחבי של מולקולות אפשר לקבוע באמצעות שיטות ספקטרוסקופיות שונות ועקיפה. ספקטרוסקופיה של אינפרא אדום ושל גלי המיקרו כמו גם ספקטרוסקופיית ראמן, יכולות ללמדנו על המבנה המרחבי של המולקולות על-פי דפוס בליעת הקרינה שלהן, על ידי דרגות חופש רוטציוניות וויברציוניות. קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן ועקיפת אלקטרונים ונייטרונים מסוגלות לחשוף את המבנה המולקולרי של גבישים בהתבסס על המרחקים בין גרעיני האטומים וצפיפויות האלקטרוניות. עקיפת אלקטרונים בגז יכולה לשמש עבור מולקולות קטנות השרויות במצב צבירה זה. תהודה מגנטית גרעינית ומעבר אנרגיה על ידי תהודה פלואורסצנטית מספקות מידע משלים באשר למרחקים הדדיים, זוויות וזוויות דו-מישוריות, וקישוריוּת מולקולרית. המבנה המרחבי של מולקולות נקבע באופן מיטבי בטמפרטורות נמוכות, כיוון שבטמפרטורות גבוהות יותר הוא מייצג למעשה מיצוע של אוסף מבנים אפשריים. מולקולות גדולות קיימות לעיתים קרובות בתצורות מרחביות יציבות רבות, הסמוכות באנרגיה שלהן על משטח האנרגיה הפוטנציאלית. את המבנה המרחבי המולקולרי אפשר להעריך בדיוק רב גם באמצעות שיטות חישוביות מתחום הכימיה הקוונטית. המבנה המרחבי של מולקולות עשוי להיות שונה במצבי הצבירה השונים: גז, נוזל ומוצק. מבנה גבישי מבנה כימי מדיה וקבצים בנושא מבנה מולקולרי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חאג' יחיא

האם התכוונתם ל... וליד חאג'-יחיא – חבר הכנסת מטעם מחנה של"י ומרצ יחיא חאג' יחיא – ראש עיריית טייבה מוחמד חאג'-יחיא – פרופסור לעבודה סוציאלית סאמר חאג' יחיא – כלכלן ישראלי, היו"ר הנבחר של דירקטוריון בנק לאומי לישראל. עבד אל-חכים חאג' יחיא – חבר הכנסת מטעם רע"ם והרשימה המשותפת עבדאללה חאג' יחיא – פרופסור לרוקחות קלינית רפיק חאג'-יחיא – ראש עיריית טייבה וחבר הכנסת מטעם העבודה בכנסת ה-14
טרוקר

טרוֹקַר (באנגלית: trocar; ובעברית: נקַז) הוא מכשיר המשמש לניקוז הצטברויות של נוזלים או גזים מחלל הגוף ולניתוח זעיר פולשני הנועד לספק גישה לחלל בגוף (למשל, חלל הבטן, באזור החזה) ולשמר את הפתח באמצעות צינורית. בישראל מקובל להשתמש במונח טרוקר לתיאור פרוצדורה של נקז חזה. שימושו העיקרי של הנקז, הוא באמצעות החדרתו למקומות שונים בגוף לצורך ניקוז הצטברויות של נוזל, דם או אוויר (למשל במקרה של חזה אוויר בלחץ או חזה דם). ברפואה המודרנית נעשה שימוש בטרוקר לביצוע ניתוחים זעירים. הטרוקר המודרני מובנה בתוך צינורית (בדומה לוונפלון) מוחדר לגוף במיקום המיועד ולאחר שנשלף הטרוקר מן הצינורית, יכול המנתח להתבונן דרך הצינורית בחלל באמצעות אנדסקופ ולבצע ניתוחים באמצעות כלי חיתוך, מכשירי אחיזה וכלים ייעודיים אחרים. הנקזים עשויים טיטניום, פלדה או פלסטיק ומיועדים לשימוש חד פעמי או לשימוש חוזר. ברפואה וטרינרית נעשה שימוש בנקזים לניקוז הצטברויות של גזים בכרסם של בעלי חיים מעלי גירה. נקז חזה נקז מוח מדיה וקבצים בנושא טרוקר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ישראלה אורון

ישראלה אורון (נולדה ב-9 בספטמבר 1952) היא אשת ביטחון ישראלית, לשעבר קצינת ח"ן ראשית וסגנית ראש המועצה לביטחון לאומי. אורון נולדה בבוסק שבברית המועצות ובשנת 1957 עלתה לישראל. אורון התגייסה לצה"ל באוקטובר 1970 ושימשה בו במגוון תפקידים. בשנת 1991 הייתה לאשה הראשונה שמונתה לתפקיד סגן דובר צה"ל, שם הייתה אחראית למחלקת מבצעים, ופיקדה עליה במהלך מלחמת המפרץ הראשונה. בשנת 1993 מונתה למדריכה במכללה לביטחון לאומי, והייתה לאשה הראשונה בתפקיד. בשנת 1994 מותנה לקצינת ח"ן ראשית, תפקיד אותו מילאה עד שנת 1997. ביוני 2006 מונתה אורון לתפקיד סגנית היועץ לביטחון לאומי לתכנון ותשתיות במועצה לביטחון לאומי. ישראלה בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת חיפה ומוסמכת מנהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב. אורון פעילה ביוזמת ז'נבה, במועצה לשלום ולביטחון, בתנועת אחריי! ובוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון. היא חברת הוועד המנהל במולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה. התמודדה בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום ה-29 ברשימת התנועה. עקיבא אלדר, (הקישור אינו פעיל, 4 במאי 2018)משרד הביטחון – לא לגברים בלבד, באתר אל-מוניטור, 16 במרץ 2015 רשימת התנועה באתר ועדת הבחירות המרכזית. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עינב ברמן

עינב ברמן (נולדה ב-1971) היא שפית ישראלית. עינב ברמן למדה פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטה, היא לא למדה בישול באופן מסודר. עבדה במסעדת אורנה ואלה בשנים 1995–2006, בהתחלה כברמנית ואחר-כך כקונדיטורית וכשפית ראשית. היא השתלמה בשתי מסעדות מישלן שונות באיטליה: ג'ויה הצמחונית במילאנו ומסעדת קוואטרו פאסי באמלפי. אחרי שנולד בנה עזבה את המסעדה. בנובמבר 2007 פתחה את מסעדת הביסטרו "אסיף" ברחוב לילנבלום בנווה צדק, שתפריטה התחלף מדי עונה. המסעדה, שנסגרה בתחילת שנת 2012, נבחרה על ידי ז'אנה גור, עורכת כתב העת "על השולחן", כאחת מעשר המסעדות האהובות עליה בתל אביב. ברמן עבדה בקבוצת המסעדות נואר, ובשנת 2016 פתחה יחד עם השפית יהלומה לוי את "יהלומה בנמל" ואת "ביסטרו נח". בשנת 2017 פתחה את מסעדת "איטלקי מקומי" שקצרה שבחים רבים. בשנת 2006 ראה אור בהוצאת אחוזת בית הספר "אורנה ואלה: ספר המתכונים" אותו כתבה ברמן ביחד עם אלה שיין ואורנה אגמון. לחמניות סלק, פוקאצ'ה ואיולי זיתים פטה כבד עוף עם חזיר, בריוש תאנים ואגוזי לוז ברוסקטה דג בכבישה עדינה, צנונית, אבוקדו, ושמן זרעי ענבים אסקלופ עגל עם גבינת פטה בסלסה ורדה, צנוניות ורביולי מנגולד עוגת גבינת עיזים עם פירורי לוז, קרמל ורוטב תפוז מסעדת אסיף באתר rol מסעדת אסיף באתר rest מיכל פלטי, חמש עיקריות, ארבעה קינוחים, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2007 לרה רוטר‏, מוסד קולינרי בדרך? - וואלה אוכל, באתר וואלה, 1 בנובמבר 2007 עינב ברמן, בטיפול, באתר על השולחן, 11 בנובמבר 2009 אלון צרפתי, חגיגת אסיף: ביקורת מסעדה, באתר nrg‏, 25 בינואר 2009 שגיא כהן, סלח לי, אבל אתה נושך את צווארי, באתר nrg‏, 14 בדצמבר 2007 יעל רייף, ארוחת בוקר באסיף: אוכל מוקפד ושירות בעייתי, באתר הארץ, 29 ביולי 2010 טלי קושניר, בשרים, טבעוני וגלידה: המלצות למסעדות בנווה צדק, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013 אסיף סוף סוף, באתר פודהה, 24 ביולי 2010 מתן אברמוביץ', הבראנצ'ים הטובים בתל אביב, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009 גלי וולוצקי, הפסקה לעסקית: אסיף, באתר כלכליסט, 15 ביוני 2008 דניאל רוגוב, דוכן ההפתעות, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2007 אבי אפרתי‏, שאפו, שפית - וואלה אוכל, באתר וואלה, 18 במרץ 2010 גן עדן עירוני, באתר טיק טאק יוצא לאכול, 14 באפריל 2010 מאת מערכת טיים אאוט, פרסי האוכל 2017: השפית הכי טובה בתל אביב, באתר טיים אאוט, ‏2017-11-08 Joia – Milan - a MICHELIN Guide Restaurant, MICHELIN Guide (באנגלית אמריקאית) Quattro Passi – Marina del Cantone - a MICHELIN Guide Restaurant, MICHELIN Guide (באנגלית אמריקאית) גלי וולוצקי, מה מתבשל: פתיחות ושינויי כיוון, באתר כלכליסט, 23 באוקטובר 2013 יעל לאור‏, יהלומה בנמל: גירל פאוור במיטבו - וואלה אוכל, באתר וואלה, 2 בפברואר 2016 מאת שירי כץ, ביסטרו נח: השפית עינב ברמן חוזרת למטבח עם יהלומה, באתר טיים אאוט, ‏2016-07-27 שגיא כהן, אתם רעבים? זה הזמן לקפוץ ל"נח ביסטרו", באתר הארץ, 20 באוקטובר 2016 שגיא כהן, "איטלקי מקומי" היא מסעדה שהצלחות בה זורחות (וגם הפנים שלכם אחרי שתאכלו את מה שיש בהן), באתר הארץ, 19 באוקטובר 2017 חיליק גורפינקל, ‏הביקורת של חיליק: "איטלקי מקומי" בנמל ת"א פשוט מצוינת, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2017
וייד

האם התכוונתם ל... ג'ו וייד – שחקן ומאמן כדורגל אנגלי ג'ייסון וייד – סולן להקת לייפהאוס דוויין וייד – כדורסלן אמריקאי וירג'יניה וייד – טניסאית אנגלייה מארק וייד – כותב קומיקס אמריקני
צבי רזי

צבי רזי (1941 - 12 באוקטובר 2016) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, מומחה להיסטוריה של ימי הביניים באנגליה והדמוגרפיה בימי הביניים. "היה אחד מחשובי חוקרי ימה"ב בעולם. מחקריו פורצי הדרך על חברת האיכרים האנגלית שינו דפוסי מחשבה והשפיעו על דורות של חוקרים", לדברי פרופ' אביעד קליינברג.[דרוש מקור] צבי רזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, בן לעדה, שעלתה מפולין, ולמאיר, עורך דין שעלה מאוקראינה. למד בבית הספר "הכרמל" ובתיכון עירוני ה', והיה חבר ב"תנועה המאוחדת", במסגרתה להכשרה בקיבוץ משמר דוד. התגייס לנח"ל המוצנח ובמלחמת ששת הימים שירת במילואים בסיירת של חטיבת ירושלים, בפיקודו של יוסי לנגוצקי. למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1970 קיבל באוניברסיטה זו תואר שני בהיסטוריה, על עבודה שכותרתה "נסיכות הגליל במאה הי"ב", שנכתבה בהנחייתו של פרופ' יהושע פראוור. בשנת 1976 סיים את עבודת הדוקטור תחת הכותרת "The peasant families and landholding in Halesowen, 1270-1400" באוניברסיטת ברמינגהאם בהנחיית פרופ' רודני הילטון. היסטוריונים של ימי הביניים באנגליה לא יכלו להשתמש ברישומי כנסייה כדי להגיע למסקנות דמוגרפיות מכוון שאלה זמינים רק החל מהמאה ה-16. רזי עשה במחקרו שימוש ברישומי של בית המשפט המחוזי (Manor court) כדי לנסות ללמוד על חיי האיכרים במחוז האנגלי היילזוון (Halesowen). בשנת 1976 הצטרף לסגל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. לימד גם במכללה האקדמית תל אביב-יפו. נפטר ב-12 באוקטובר 2016 ונטמן בבית הקברות קריית שאול. עמיתו של רזי בחוג להיסטוריה, פרופ' אביעד קליינברג, תיאר: "באותם ימים רחוקים היה החוג להיסטוריה כללית כולו "שמאלני" (אצלי בחוג, נהג יעבץ {פרופ' צבי יעבץ} לומר, יש כל הספקטרום הפוליטי—מהעבודה שמאלה), אבל השמאלנות של רזי הייתה אחרת. רזי הפגין כל שבוע עם הסטודנטים בגילמן, רץ לשטחים, השמיע את דעותיו בקולי קולות, לא כ"פרופסור" המנתח את "המצב" באזמל מנתחים, תוך ציטוט גדולי עולם והבאת אנלוגיות היסטוריות, אלא כ"סתם" בן אדם שעוול מוציא אותו מדעתו. בין משבי הצדקנות שנשבו בקמפוס, רזי היה משב רוח רענן". Medieval society and the manor court, Zvi Razi, Richard Michael Smith, Oxford Press, 1996 Life, marriage, and death in a medieval parish: economy, society, and demography in Halesowen, 1270-1400, Cambridge University Press, 1980. צבי רזי: עוד משהו, בבלוג של אביעד קליינברג עופר אדרת, ההיסטוריון הישראלי שחקר את חיי המין של האיכרים, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2016 פרופ' צבי רזי ז"ל, באתר "אבלים" צבי רזי: עוד משהו, בבלוג של אביעד קליינברג, 18 באוקטובר 2016.
האקדמיה העולמית למדעים

האקדמיה העולמית למדעים (באנגלית: The World Academy of Science; בראשי תיבות: TWAS) הוא מוסד אקדמי לקידום המדעים בעולם המתפתח, אשר הוקם בשנת 1983 על ידי הפיזיקאי הפקיסטני זוכה פרס נובל עבדוס סלאם ומושבה במרכז הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית של עבדוס סלאם (אנ') (ICTP) בטריאסטה שבאיטליה. הארגון מאחד יותר מ-1,400 מדענים מכ-100 מדינות ומטרתו העיקרית היא לקדם את המדע ופיתוח בר-קיימא בעולם המתפתח. עד לשנת 2004 שמו של הארגון היה Third World Academy of Sciences. הארגון ממומן בעיקר על ידי אונסק"ו. הארגון מקיים כנסים בין-לאומיים, מעניק מלגות מחקר ופרסים שונים. נשיאת הארגון מינואר 2023 היא פרופסור לאפידמיולוגיה נציגת דרום אפריקה, קווארישה עבדול קארים (אנ'). החל משנת 1985 הארגון מעניק פרסים שנתיים של 15 אלף דולר למדענים ממדינות המתפתחות. בשנת 2003 פרס הוענק למעיינה זץ, מדענית ברזילאית ילידת ישראל. מדיה וקבצים בנושא האקדמיה העולמית למדעים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה העולמית למדעים (באנגלית) האקדמיה העולמית למדעים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איל דה יו

איל דה יו (בצרפתית: Île d'Yeu) הוא אי לחופי ונדה שבצרפת. מבחינה אדמיניסטרטיבית מוכרז האי כקנטון ובו קומונה אחת בעלת שם זהה. גודל האי כ-23.32 קמ"ר ונכון לשנת 2008 מתגוררים בו 4,562 תושבים. באי שני נמלים Port-Joinville ו-Port de la Meule. באי טירה הקרויה Vieux-château de l'Île d'Yeu, שהוקמה במאה ה-14 כדי להגן על האי מפני שודדי ים. אנרי פיליפ פטן, מנהיג צרפת ששיתף פעולה עם הנאצים הוגלה לאי, שם מת במאסר בשנת 1951. מדיה וקבצים בנושא איל דה יו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איל דה יו (בצרפתית) אתר התיירות של האי ערך זה הוא קצרמר בנושא איים ובנושא גאוגרפיה של צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרחי

האם התכוונתם ל... אופיר פרחי – כדורסלן ישראלי אמיר פרחי – איש צבא ישראלי בן ציון פרחי – משפטן ישראלי, לשעבר הפרקליט הצבאי הראשי ונשיא בית הדין הצבאי לערעורים חיים פרחי – יועצם היהודי של שליטי הגליל העות'מאנים חיים אהרן פרחי – יושב ראש הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה, חבר האספה הלאומית הבולגרית וממייסדי בית-חנן יוסף שבתי פרחי – מלומד ומקובל איש ירושלים וליבורנו, סופר עממי בעברית, בערבית ובלאדינו, מחבר "עושה פלא" יצחק פרחי – חזן ודרשן, מרבני ועסקני ירושלים במאה ה-19, ומחבר ספרים רבים בעברית ובלאדינו. ליאור פרחי – זמר ישראלי מוריס פרחי – סופר ממוצא יהודי-טורקי עפרה פרחי – דיפלומטית ישראלית רחל עוזיאל פרחי – משוררת, מחזאית וסופרת רות פרחי – שחקנית ישראלית
FN HP

FN HP הוא אקדח מתוצרת חברת FN Herstal הבלגית. האקדח תוכנן על ידי ג'ון בראונינג, מתכנן נשק אמריקאי שנפטר לפני תחילת יצורו, בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. מאז המנגנון נותר כמעט ללא שינוי. האקדח הוא בקליבר 9 מ"מ פרבלום (9X19). המחסנית הסטנדרטית מכילה 13 כדורים אך יש גם מחסניות מתאימות בתכולה של 15 או 20 כדורים. האקדח הוא מסוג "פעולה בודדת" (SA) ומנגנוני הבטיחות כוללים: טובלן שמונע נקירה כאשר אין מחסנית (יש חילוקי דעות לגבי התועלת) וניצרה. השם המקובל לאקדח הקלאסי הוא: (Browning HP (High Power. הדגם הנוכחי הוא "סימן 3" (MK III) בישראל נפוץ הכינוי "אקדח אף אן". במשך השנים נוספו לאקדח ניצרה דו צדדית ומגנון לעצירת פטיש מנפילה לא רצויה. יחד עם הקולט M1911 נחשב ה-FN בראונינג כ"אקדח קלאסי" ובעל מוניטין של אקדח אמין ומדויק. הוא שרת ועדיין משרת כאקדח רשמי בצבאות ומשטרות ברחבי העולם. יש עוד מספר מדינות שמיצרות את המותג hi power למשל קנדה מדיה וקבצים בנושא FN HP בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוניה אדלר

סוניה ("סופיה") אדלר (בערך ב- 1862, אודסה - 29 ביולי 1884 לונדון, נולדה כסוניה אוברלנדר ושם הבמה המוקדם שלה היה סוניה מיכלסון. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהופיעו בתיאטרון יידיש באימפריה הרוסית. מאוחר יותר היא הייתה אשתו הראשונה של השחקן יעקב אדלר. הם עברו יחד ללונדון ב- 1883 אחרי האיסור על תיאטרון יידיש ברוסיה ב- 1883. היא הייתה יהודיה מאודסה, אוקראינה ובאה ממשפחה מכובדת שמוצאה מקורלנד (כיום לטביה). יעקב אדלר מעיר בזיכרונותיו שבזמן בו הם נפגשו היא הייתה סטודנטית באוניברסיטה של אודסה. כמוהו היא דיברה יידיש ורוסית אבל דברה גרמנית הרבה יותר טוב ממנו וכן הצטיינה בצרפתית. הוא מוסיף "שכמו כל הצעירים הטובים של התקופה היא הייתה ניהיליסטית, תלמידה מאוד רצינית ומהפכנית" ושהלהט שלה ושל משפחתה לתיאטרון וחזונם למה יכול לתיאטרון יידיש להתפתח השאיר אותו במקצוע למרות הקושי בשנים הראשונות של הקריירה שלו כשחקן". תפקידה הראשון כשחקנית מקצועית (אודסה 1887) היה בתפקיד ראשי באופרטה הקומית השחורה של אברהם גולדפדן בריינדעלע קאָזאַק (בריינדלה הקוזקית) בלהקתו של ישראל רוזנברג, להקת תיאטרון יידיש הראשונה באימפריה הרוסית. בתחילה היא שיחקה מול יעקב ספיבקובסקי אך היא משכה בחוטים כדי שיעקב אדלר, אליו היא הייתה כבר קרובה באותו זמן, יקבל את התפקיד. בשנים שלאחר מכן היו לה עליות ומורדות וכך גם ביחסיה עם אדלר אבל הם התחתנו בפולטובה ב- 1880. בפברואר 1883 נרצח הצאר אלכסנדר השני שהיה מאורע הרה אסון עבור יהודי רוסיה. הדבר השפיע קשות על תיאטרון יידיש וכמובן על משפחת אדלר. באותו זמן היו האדלרים בלהקתו של גולדפדן והיו אמורים לצאת למסע הופעות בסנקט פטרבורג. האבל על מותו של הצאר פירושו היה שלא יהיו הופעות בער הבירה. בנוסף לכך נטה האקלים הפוליטי בחדות נגד היהודים. להקתו של גולדפדן הופיעה לזמן מה במינסק, בוברויסק שם הם שיחקו בעיקר בפני חיילים רוסיים ואחרי כן נסעו לויטבסק שם נאלצו יעקב אדלר ורעייתו ההרה לתבוע את גולדפדן שישלם להם את שכרם. הם עזבו אותו והצטרפו לרוזנברג כשהם משחקים בתיאטרון אוהל בניז'ין. אך מצבם החמיר עוד יותר. היה פוגרום בניז'ין. הלהקה הצליחה להתחמק מפגיעה גופנית בחלקו על ידי כך ששכנעו את הפורעים שהם להקת תיאטרון צרפתי ובחלקו בכך שעשו שימוש נבון בכסף שהאדלרים זכו בו בבית המשפט מגולדפדן. אחרי כמה חודשים של הופעות בלודז' וז'יטומיר חזרה סוניה לבית הוריה באודסה כדי ללדת את בתה רבקה (שנפטרה מאוחר יותר בלונדון בגיל 3). גם סוניה נפטרה בלונדון מזיהום שלקתה בו בזמן שילדה את בנה השני אברהם ב- 1886. Adler, Jacob, A Life on the Stage: A Memoir, translated and with commentary by Lulla Rosenfeld, Knopf, New York, 1999, ISBN 0-679-41351-0, 98-102, 122 passim. Adler 1999, p.98–102 Adler, 1999, 172, 179-189, 192-197 Adler, 1999, 197, 216
וולגודונסק

וולגודנסק (ברוסית: Волгодонск) היא עיר במחוז רוסטוב ברוסיה. וולגודנסק היא אחת הערים הצעירות בדרום רוסיה, הוקמה ב-27 ביולי 1950 כמרכז מדעי ותעשייתי המאגד 12 אזורים חקלאיים. העיר נחשבת לעיר-לוויין של תחנת הכוח הגרעינית "רוסטוב", השוכנת במרחק של כ-12 ק"מ מהעיר והחל מדצמבר 2015 מספקת את החשמל לחצי האי קרים. יסוד העיר קשור להקמה של תעלת וולגה-דון. עם סיום בניית התעלה העיר המשיכה להתפתח. בשנות ה-80 של המאה ה-20 ממשלת ברית המועצות החליטה להקים בעיר מפעל ענק לייצור מרכיבים של תחנות כוח גרעיניות. הקמת מפעל זה נתנה דחיפה גדולה לפיתוח העיר. אבן דרך נוספת בפיתוח העיר הייתה תחילת הקמה של תחנת כוח גרעינית באזור בשנת 1977. לאחר אסון צ'רנוביל היקף הייצור במפעל לייצור רכיבים תחנות כוח גרעיניות קטן בהרבה והקמת תחנת כוח בקרבת העיר הופסקה. העיר וולגודנסק (שנקראה וולגו-דונסק בעבר) שוכנת בחלק המזרחי של מחוז רוסטוב, בין העיר רוסטוב על הדון ווולגוגרד והיא סמוכה לערים גדולות נוספות כסטברופול, קרסנודר ואליסטה. העיר מתאפיינת באקלים יבשתי וקר - שהוא לח מאוד בקיץ, כשהטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי עומדת על 23+ מעלות, כשהטמפרטורה השנתית הממוצעת היא +8,9 °C. מדי שנה כמות המשקעים הממוצעת מגיעה ל-433 מילימטר בשנה. הונגריה טמאשי, הונגריה מדיה וקבצים בנושא וולגודונסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וולגודונסק (ברוסית)
עצי אשוח 2

עצי אשוח 2 (ברוסית: Ёлки-2) הוא סרט דרמה קומי רוסי בהפקתו של טימור בקממבטוב והוא סרט ההמשך לסרט "עצי אשוח". בדומה לסרט הקודם, הסרט סובב סביב 12 ערים ברוסיה כולה, בהן גם צולם הסרט, ומספר את המשך קורותיהן של הדמויות שהוצגו תחילה בסרט הקודם. הפעם סרט מתפצל לחמישה סיפורים מקבילים: הסיפור הראשון מגולל תשוקה "שייקספירית" סוערת בין קרובי משפחה, שאינם מרוצים מחתונתה של אלן (אלן קונסטנטינוב), נערה רוסייה המבקשתה להינשא לגבר צעיר קווקזי בשם אסלן (טימור אורצוייב) בסיפור אהבה שלא מבשר על סוף טוב, כאשר אביה של הנערה, קפטן המשטרה סנגירב (סרגיי בזרוקוב) נועל אותה במאסר הגנתי ומאלץ אותה לבחור להיפרד מאסלן. עמה בתא המאסר נכלא גם "הדרקון" (גושה קוצנקו) הטוב, שנכלא על לא עוול בכפו ונאלץ להעביר את ערב השנה החדשה במאסר ומשמש הפוגה קומית במהלך הסרט. הסרט מגולל במקביל את סיפורם של טייסים (אלכסיי פטרנקו גילם את הטייס הראשי, את טייס המשנה גילם פאבל ברשאק) שמנסים להנחית בנחיתת אונס מטוס נוסעים, בלב שדה תעופה נטוש, מבלי לדעת אם מישהו נמצא במגדל הפיקוח. לשמחת הטייסים והנוסעים, בשדה התעופה הנטוש עובד אדם בודד, טייס לשעבר (המגולם על ידי ולדימיר מנשוב), שממשיך לעבוד בשדה התעופה הנטוש, מתוך תחושת שליחות, אף שכבר שנים שלא התייצב במגדל הפיקוח. הסיפור השלישי הוא סיפורה של הילדה נסטיה (ולריה סטרליאייבה) שמעולם לא ראתה את אביה וחיה עם אמה (אנה צ'יפובסקאיה) ובן זוגה - המתחפש לסנטה קלאוס (פיוטר פיודורוב), והמשמש כאביה החורג והאדם שעשוי להעניק אושר לה ולאמהּ, כשכל זאת היא כותבת במכתבה אל הסנטה קלאוס, בתקווה שזה יעניק לה מתנה - אלא שהמשאלה עלולה להתגשם כשבפתח הבית מופיע קוסם... הסיפור הרביעי מגולל את סיפורם של זוג חברים (אלכסנדר דומוגארוב הצעיר ואלכסנדר גולובין), חובבי אקסטרים, שהופיעו גם בסרט הקודם - הפעם הם מנסים לגלוש בסנואובורד במורד המדרגות ברחוב, בעודם תרים אחר ספורט מאתגר. במקביל לסיפור משולב גם סיפורה של בחורה צעירה (בגילומה של ויקטוריה ורג'ביצקאיה), שאינה מחבבת במיוחד את ליל השנה החדשה ומוצאת גבר חדש להרוס לו את החג, קצין משמר הקרמלין המאוהב בה נואשות. הסיפור החמישי, המשתלב לאורך הסרט כולו, מספר את סיפורו של איש העסקים הפטרבורגי המוצלח, בוריס (איוואן אורגאנט) - שהופיע גם בסרט הראשון - שמנסה שוב את מזלו וזאת במאמץ להשיב לעצמו את הזיכרון שאבד לו, כשנחבל בראשו. הוא פוגש ביבגני (סרגיי סבטלאקוב) - בחור שפגש שנה קודם ונפגשים כעת שוב ויחד עמו הוא יוצא למסע על מנת להשיב לעצמו את זכרונו, כשהדבר היחיד שיכול לסייע הם האותיות Z.G שכתובות בגב כף ידו. אתר האינטרנט הרשמי של עצי אשוח 2 "עצי אשוח 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עצי אשוח 2", באתר AllMovie (באנגלית) "עצי אשוח 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלכות האלוהים שוכנת בתוכך

מלכות האלוהים שוכנת בתוכך (ברוסית: Царство Божие внутри вас) הוא ספר הגות של הסופר הרוסי לב טולסטוי, שבו הוא פורש את משנתו האנרכיסטית, המבוססת על תפיסתו את בשורתו המקורית של ישו, כבשורה אנרכיסטית-פציפיסטית. הספר יצא לאור בראשונה ב-1894 בגרמניה, היות שהוצאתו לאור נאסרה ברוסיה, מולדת המחבר. מהטמה גנדי מספר בספרו אוטוביוגרפיה או סיפור ניסויי עם האמת כי ספרו זה של טולסטוי המם אותו, והיה אחת משלוש ההשפעות המודרניות החשובות ביותר על חייו. בהמשך התכתבו השניים, וגנדי מימש את האסטרטגיה למאבק לא אלים שטולסטוי יעץ להודים לנקוט בו, כדי להשתחרר מן הכיבוש הבריטי. מדיה וקבצים בנושא מלכות האלוהים שוכנת בתוכך בוויקישיתוף מלכות האלוהים שוכנת בתוכך - הנוסח המלא בתרגום לאנגלית, על ידי פרויקט גוטנברג מלכות האלוהים שוכנת בתוכך, באתר OCLC (באנגלית)