laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צופיות לבני הנעורים

הספר צוֹפִיּוּת לִבְנֵי הַנְּעוּרִים (Scouting for Boys) פורסם בשנת 1908 והוא הספר הראשון שנכתב על תנועת הצופים. הספר נכתב ואויר על ידי רוברט באדן פאואל, מייסד התנועה. הספר מבוסס על חוויות ילדותו, ניסיונו בקרבות מאפקינג במלחמת הבורים השנייה ועל מחנה הניסיון באי הברונזה שבאנגליה. הספר "צופיות לבני הנעורים" הוא הספר הרביעי הנמכר ביותר במאה ה-20. "צופיות לבני הנעורים" (1908) הוא שכתוב של באדן פאואל לשני ספרים מוקדמים יותר שכתב במהלך שירותו הצבאי: "סיירות וצופיות" (Reconnaissance and Scouting) משנת 1884 ו"עזרים לצופיות" (Aids to Scouting) משנת 1899. ספרים אלו שימשו את הצבא הבריטי באימונים. במאפקינג, באדן פאואל גייס ואימן נערים בגילאי 12-15 כדוורים, שליחים ומאוחר יותר כסוחבי פצועים כדי שהגברים יוכלו להתפנות ללחימה. כשחזר לאנגליה בתום המלחמה, גילה באדן פאואל שבבתי הספר החלו להשתמש בספריו. הוא החליט לשנות את פרסומיו הצבאיים ולהתאימם לבני הנעורים. הספר פורסם בשישה חלקים, 70 עמודים כל חלק, מינואר עד מרץ 1908. ששת החלקים היוו הצלחה גדולה וכמתוכנן הפכו לספר אחד ב-1 במאי 1908. הספר תורגם ל-87 שפות שונות. בשנת 1948 הספר עדיין נמכר בכמות של 50,000 עותקים בשנה. משנת 2010 מחלקת תנועת הצופים העבריים את הספר במהדורה מיוחדת בסיום קורס החמישיות המסכם של שכבה ט', המסכם את תקופת החניכות בתנועה. חלוקת הספר היא אות סמלי למעבר מחניך לחבר בתנועה, איש שכבה בוגרת. ארגון הצופים של בריטניה היה הבעלים החוקיים של זכויות היוצרים של הספר בבריטניה, עד ל-31 בדצמבר 2011, כאשר זכויות היוצרים פגו בסוף שנת ה-70 לאחר מות מחבר הספר, ב-8 בינואר 1941. הספר נמצע כעת ברשות הציבור. עד אז, על מנת להעתיק את הספר היה צורך באישור רשמי של צופי בריטניה, למעט זכויות יוצרים חריגות במדינות ספציפיות, כמו שימוש הוגן. תנועת הצופים הבנים של אמריקה (Boy Scouts of America), קיבלו רישיון זכויות יוצרים מיוחד מבאדן פאוול עצמו עבור הספר Boy Scout Handbook, שנכתב בתקופת ההקמה הרשמית של צופי אמריקה בשנת 1910. מדיה וקבצים בנושא צופיות לבני הנעורים בוויקישיתוף צופיות לבני הנעורים, באתר OCLC (באנגלית) Smith, David (2007-04-21). "Scouts uncool? Not in my book". The Guardian (באנגלית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-08-25. Ian Hislop on Robert Baden-Powell, Time Out London(הקישור אינו פעיל) רוברט באדן פאוול, Aids to scouting for N.-C.Os. & men, לונדון: Gale & Polden, 1899 The Scout Association, Copyright. A guide to reproducing material owned by The Scout Association (ארכיון) Tim Jeal, Baden-Powell, London: Hutchinson, 1989, ISBN 0-09-170670-X
זיהום נוזוקומי

זיהום נוזוקומי (Nosocomial infection) הוא זיהום הנרכש עקב אשפוז בבית חולים כתולדה משנית לסיבה המקורית שבעטיה אושפז החולה. מקור הביטוי במילה היוונית "נוסוקומיון" (νοσοκομείον) שמשמעותה "בית חולים". ישנן מספר סיבות לכך שבבתי החולים מתפתחים זיהומים: בבתי החולים מספר רב של חולים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת. הצוות המטפל עובר בין חולה לחולה וכך מעביר את החיידקים או הנגיפים ביניהם, במידה ולא ננקטו אמצעי הסניטציה הנדרשים. שימוש מוגבר באנטיביוטיקה גורם לעליה בכמות החיידקים מהזנים העמידים לאנטיביוטיקה. תפוסת מיטות גבוהה שאינה מאפשרת בידוד של חולים מדבקים. רבים מהחולים סובלים מדיכאון ומירידה בתיאבון המביאים לתת-תזונה, התורמת להיחלשות מערכת החיסון. מדי שנה נדבקים כשלושים אלף ישראלים בחיידקים עמידים שמקורם בבתי חולים ישראליים. כארבעת אלפים מתוכם מתים בכל שנה. בעוד שבשנת 2010 אושפזו 5,315 ישראלים כתוצאה מזיהומים נוזוקומיים, עלה המספר בשנת 2011 ל-6,176 ישראלים שאושפזו עם זיהומים נוזוקומיים. איתן ישראלי ואבי וינר, מחלות זיהומיות במערכת הבריאות - מניעת הדבקה של חולים ושל אנשי סגל, המוסד לבטיחות ולגיהות, יולי 2006 שרית רוזנבלום, סכנה ברורה ומיידית, באתר "ידיעות אחרונות", 23 באוגוסט 2017 זיהום נוזוקומי, דף שער בספרייה הלאומית כרמית ראובן, וולפסון: 30% מהמאושפזים סובלים מתת תזונה, באתר ynet, 6 באוגוסט 2012 ליאת רותם מלמד, תחקיר: 4,000 מתים בשנה בישראל מזיהומים בבתי"ח, באתר ynet, 15 במרץ 2012 דן אבן, דו"ח של משרד הבריאות - עלייה של 50% בחלק מהזיהומים העמידים לאנטיביוטיקה בבתי החולים, באתר הארץ, 3 ביולי 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלת פאג'ט

המונח "מחלת פאג'ט" מפנה לכאן. לערך העוסק במחלת פאג'ט של העצם, ראו מחלת פאג'ט של העצם. מחלת פאג'ט (באנגלית: Paget's Disease) היא מחלה של הפטמה. המחלה נקראת על שם המנתח האנגלי אשר תיאר אותה ב-1874, סר ג'יימס פאג'ט (james Paget). מחלה זו מייצגת בקירוב כ-3% מקרצינומות השד. גיל החולות לרוב נע מ-40 ל-70 שנה, אך המחלה יכולה לפגוע גם בגברים. מחלת פאג'ט היא צורה מיוחדת של קרצינומות צינורות ההפרשה הגדולים של השד, אשר פולשת לפטמה ולהילת הפטמה. כתוצאה מפלישה זו מתחוללים שינויים אקזמטוזיים בעור הפטמה והילת הפטמה. שינויים אלו הם משניים לקרצינומה עצמה. הפרוגנוזה במחלת פאג'ט היא פחות טובה מאשר קרצינומה לא פולשנית של הצינורות (הידועה בשם DCIS) ואצל 30% עד 40% מהחולות מוצאים גרורות בעת הניתוח. הסימן הבולט ביותר הוא השינויים בעור הפטמה והילת הפטמה. האזור נעשה אדום, עבה ומחוספס. מופיעים חריצים וכיבים וטפטוף מימי-דמי. מבחינה מיקרוסקופית המחלה מתאפיינת בהימצאם של תאי גידול מיוחדים באפידרמיס המכונים תאי פאג'ט. אלה הם תאים גדולים פי שניים מתאי האפידרמיס, והם אנאפלאסטיים, מוגדרים היטב ובעלי ציטופלזמה בהירה מאוד, כאילו הם ריקים. גרעיני תאי הגידול הם וסיקולרים, היפרכרומטיים ולרוב נמצאת סביבם הילה בהירה, שאותה ניתן לצבוע בעזרת צביעות למוקופוליסכרידים, כגון צביעת PAS או ALCIAN BLUE. בתחילה נמצאים תאים אלה בשכבה הבסיסית של האפידרמיס, אך אחר כך הם מתרבים ויוצרים גושי תאים המונחים במקום תאי האפידרמיס בכל השכבות. הם אינם חודרים לדרמיס, שבו ניתן למצוא רק הסננה לימפוציטרית ותאי פלזמה. בחיפוש מיקרוסקופי ניתן לראות את הקשר לקרצינומת הצינורות. הטיפול במחלה הזו דומה לזה של כל הקרצינומות האחרות של השד, הפרוגנוזה תלויה בסוג הקרצינומה הראשונית ובמידת התפשטותה. מדיה וקבצים בנושא מחלת פאג'ט בוויקישיתוף הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בית הנובר

בית הנובר (בגרמנית: Haus von Hannover) היא שושלת מלכים ממוצא גרמני שמלכה באנגליה ובבריטניה משנת 1714 ועד 1901. המלך הראשון בשושלת, ג'ורג' הראשון, הומלך לאחר מותה של המלכה אן, כיוון שהיה הפרוטסטנטי הקרוב ביותר אליה מבחינה משפחתית (שניהם היו ניניו של ג'יימס הראשון כך שלמעשה בית הנובר הוא מעין המשך לבית סטיוארט, דרך סופיה מהנובר, נכדתו של ג'יימס הראשון ואמו של ג'ורג' הראשון). בנוסף לכך שלטה השושלת גם בנסיכות הבוחר מהנובר, שהפכה לבסוף לממלכת הנובר. בחלק מן השנים הייתה ממלכה זו תחת אוניה פרסונלית עם הממלכה הבריטית. בית הנובר נקרא כך, כיוון שתחילת השושלת היא מממלכת הנובר שבגרמניה. הנובר, באותם ימים, הייתה בעלת יחסים מיוחדים עם בריטניה. לכן בתחילת המלכות של בני השושלת, נקראו בפי העם "גרמנים" או "זרים". בתחילה גם המלכים היו בעלי צביון גרמני, עד שהמלך ג'ורג' השלישי התנתק מצביון זה ונהיה קרוב יותר לעם הבריטי. בית הנובר החל את דרכו בשנת 1692. ארנסט אוגוסט (נחשב לראשון לבית הנובר) קיבל תואר של נסיך בוחר מקיסר האימפריה הרומית – לאופולד הראשון כאות הוקרה על תרומתה של משפחת הנובר במלחמת תשע השנים. לאחר פטירתו, הוריש ארנסט אוגוסט את תאריו ואדמותיו לבן שלו – גאורג לודוויג. ב-1705 נפטר הדוכס של גלוסטר שהיה בנה והיורש היחיד של אן, מלכת בריטניה. הפרלמנט הבריטי העביר חוק שלפיו יעבור הכתר לאחר מותה לקרוב המשפחה הפרוטסטנטי הראשון. מכיוון שהקרובה הפרוטסטנטית הייתה בת דודתה סופיה, אמו של גאורג, היא הפכה באופן מיידי ליורשת העצר. בשנת 1708 לאחר מלחמת הירושה הספרדית אישרה האספה הקיסרית את מעמדו של גאורג כנסיך בוחר. בשנת 1714 לאחר מותה של אמו, הוא הפך להיות יורש העצר וחודשיים לאחר מכן, מתה המלכה אן והפרלמנט הכריז על גאורג כ- ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה. כאן מתחילה תקופת כהונתו של בית הנובר כבית המולך בבריטניה עד שנת 1901 בה הוא מתחלף עם בית וינדזור. להלכה, הסתיימה מלכות בית הנובר בשנת 1901. למעשה, שושלת זו מולכת באנגליה עד היום הזה. המלכה ויקטוריה הייתה המלכה האחרונה לבית הנובר. לאחר מותה, בשנת 1901, ירש את כסאה בנה, המלך אדוארד השביעי. מכיוון שאדוארד לא נשא את שם משפחת אמו (הנובר) אלא את שם משפחת אביו, היה למלך הראשון מבית סקסה-קובורג-גותה. יורשו, ג'ורג' החמישי החליף את שם משפחתו במהלך מלחמת העולם הראשונה, מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור (הגייה: וינזור) על-שם טירת וינדזור, שהיא ביתה של משפחת המלוכה. הסיבה להחלפת השם הייתה המלחמה בין אנגליה לגרמניה, והמלך סבר שלא מן הראוי הוא להבליט שבראש בריטניה עומד מלך מבית גרמני. ולכן שינה אותו ל"בית וינדזור", שהוא הבית המולך בממלכה המאוחדת עד היום. מדיה וקבצים בנושא בית הנובר בוויקישיתוף בית הנובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גדעון כפן

גדעון כפן (נולד ב-20 בדצמבר 1953) הוא זמר, מלחין ומשורר ישראלי. כפן נולד וגדל בקיבוץ שדה נחמיה שבעמק החולה כגדעון כליפא. החל לעסוק במוזיקה עוד בגיל צעיר, והצטרף לתזמורת הקיבוץ וניגן על גיטרה. הוא החל לימודי הלחנה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ושם גם למד לנגן על קונטרבס. בשנת 1971 הוא התגייס ללהקת הנח"ל. כחייל שר קולות רקע באלבום השני של כוורת "פוגי בפיתה". ב-1976 כתב והלחין עם חברו מהלהקה גידי שחם מחזמר רוק בשם "שפנים בחלל", שבמהרה שונה שמו ל"צמודים בחלל". מהפרויקט יצאו השירים "קול של השכמה", "עיר פלאים" ו"צמודים בחלל" שנכנסו למצעדים, אך לא הצליחו בהם. המחזמר זכה להערכה ושבחים על איכותו המוזיקלית אך נכשל מאוד מבחינה מסחרית. הכישלון הכלכלי שבר את כפן שעקר להולנד, שם למד הלחנה בהאג. כדי להתפרנס שטף כלים במסעדות ועבד בניקיון. ב-1983 חזר לישראל ובהפקתו המוזיקלית של חברו מלהקת הנח"ל יהודה עדר הקליט כפן שני שירים: "ילד השדה" ו"רכבת המחשבות", שזכו להשמעות רבות. כפן גם שיתף פעולה עם יוצרים נוספים, וכתב עבור קורין אלאל את המילים לשירים "מותק" (יחד עם צרויה להב), "חיה בתוך קופסה" ו"יושב על ענן" (עם אלאל עצמה), ועבור חוה אלברשטיין כתב והלחין את השירים "אבק של כוכבים" ו"שיר עם רחוק". בשנת 1986 שיתוף הפעולה עם אלברשטיין התהדק וכפן הלחין את כל שירי אלבומה "מהגרים". בשנת 1988 יצא אלבומה "הצורך במילה הצורך בשתיקה" שכלל שירים נוספים שהולחנו על ידו. ב-1989 הוציא כפן אלבום בכורה שכלל שירים שכתב במהלך השנים (למעט שיר אחד שכתבה לו חוה אלברשטיין). האלבום לווה בהופעות עם להקת "הסניף" בה היו חברים אורי בינשטוק, ערן צור ואורי בלק. אלבום הסולו של כפן נמכר בכ-4000 עותקים ולא זכה להצלחה. ב-1990 הקליט את אלבומו השני והופיע במועדון רוקסן בתל אביב מדי חודש ובמועדונים נוספים בישראל. האלבום השני נגנז אחרי מלחמת המפרץ ולא יצא לאור. כפן עזב את הארץ. מאז 1991 מתגורר בצרפת. ילד השדה, 1989 קורין אלאל - קורין אלאל, 1984 מהגרים - חוה אלברשטיין, 1986 הצורך במילה הצורך בשתיקה - חוה אלברשטיין, 1988 גדעון כפן, באתר MusicBrainz (באנגלית) גדעון כפן, דף שער בספרייה הלאומית גדעון כפן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)
חרגולן

חרגולן (שם מדעי: Locustella) הוא סוג של ציפורי שיר קטנות, אוכלות חרקים, במשפחת הסבכיים. סוג זה, המחולק ל 9 מינים, מאופיין בגוונים אחידים של חום-אפור, ובפס-גבה מטושטש בצבע לבנבן, זנב מעוגל במדורג ומקור מחודד. התנהגותם של החרגולנים חששנית מאוד. התכונה האופיינית ביותר לסוג זה היא השירה הצרצרנית כשל החרגולים, מאפיין זה העניק להם את שמם המדעי - Locustella ואת שמם העברי. בית גידולם של החרגולנים הוא צמחייה סבוכה, חורשים, ביצות וגדות מים, שטחים שיחיים וחישות קנים. קשה לצפות בחרגולנים עקב התנהגותם החששנית - הם מסתתרים בסבך צמחייה ונעים בו במהירות או במעוף חטוף. מינים אחדים שרים מעמדות תצפית. מינים המקננים באזורי אקלים ממוזג הם מינים נודדים. Locustella mandelli Locustella chengi Locustella montis Locustella alishanensis Locustella kashmirensis Locustella thoracica Locustella davidi Locustella castanea Locustella caudata Locustella major Locustella tacsanowskia Locustella luteoventris Locustella seebohmi Locustella timorensis Locustella accentor חרגולן זמירי (Locustella luscinoides) חרגולן סיבירי (Locustella certhiola) Locustella ochotensis Locustella lanceolata חרגולן נחלים (Locustella fluviatilis) Locustella fasciolata Locustella amnicola חרגולן מנומר (Locustella naevia) Locustella pleskei Locustella pryeri בישראל נמצאים 4 מינים : חרגולן, באתר ITIS (באנגלית) חרגולן, באתר NCBI (באנגלית) חרגולן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חרגולן, באתר GBIF (באנגלית) חרגולן זמירי - החברה להגנת הטבע. ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'יהאד אחמד ג'יבריל

מוחמד ג'יהאד אחמד ג'יבריל (בערבית: جهاد أحمد جبريل, תעתיק מדויק: ג'האד אחמד ג'בריל; 1961 – 20 במאי 2002) היה בנו של אחמד ג'יבריל, מייסד החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. ג'יהאד למד במכללה הצבאית בלוב בשנים 1981–1983. סמוך להריגתו, ג'יהאד היה מפקד הזרוע הצבאית של ארגונו וסגן האחראי על פיקוד השטח בלבנון ונועד לרשת את מקומו של אביו בראש הארגון. ג'יבריל נהרג מפיצוץ במכוניתו פיג'ו 504 במערב ביירות מחומר נפץ שהוצמד מתחת למכונית. על פי ההערכות הפיצוץ נגרם ממטען של שני קילוגרם חומר נפץ. דובר החזית העממית-המפקדה הכללית, אבו ראשדי, הטיל את האחריות לפיצוץ על המוסד, אולם לג'יבריל היו אויבים רבים נוספים, בהם המליציות הנוצריות בלבנון ועוד מספר ארגונים לאומנים פלסטינים. אחמד ג'יבריל טען שלמודיעין הירדני היה חלק בהריגה. ביוני 2006 טענה לבנון שהיא חשפה רשת ריגול ישראלית שחבריה הודו בהריגת ג'יבריל, אולם היו שפקפקו באמינות הפרסום וטענו שמדובר על המצאה של החזבאללה. ביוני 2008 פורסם ששופט חוקר הורה על העמדתו לדין של מחמוד קאסם ראפע באשמת סיוע להריגה. על שמו של המחבל נקרא ארגון הטרור גדודי ג'יהאד ג'יבריל, המהווה את הזרוע הצבאית של החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. הארגון, בין היתר, נטל במאי 2008 אחריות על ירי רקטות לנתיבות, והשתתף במתקפת הפתע על ישראל. Martin Asser, Ahmed Jibril and the PFLP-GC, 20 May, 2002, BBC News Online סוכנויות הידיעות, בנו של אחמד ג'בריל נהרג בפיצוץ מכוניתו בביירות, באתר ynet, 20 במאי 2002 Jibril: proved evidences on Jordan's involvement in killing Jihad, arabicnews, May 23, 2002 Nicholas Blanford of The Times in Beirut, Lebanon exposes deadly Israeli spy ring, June 15, 2006 2 indicted in death of Palestinian leader's son Jihad Jibril Brigades attack Netivot, 24 במאי 2008
נאור גלילי

נאור גלילי (נולד ב-5 בינואר 1967), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, ומזוהה בעיקר עם מכבי עירוני אשדוד. גלילי, שהתחיל את הקריירה כילד דתי, שברח בשבתות מהישיבה אל מגרש הכדורגל, צבר במהלך הקריירה שלו 121 שערים. אחדים משעריו של גלילי, ששיתף פעולה עם יגאל זריהן בחוליית ההתקפה של הקבוצה, היו ציוני דרך בהיסטוריה של מכבי עירוני אשדוד. והחשובים בהם היו: שער הניצחון מול הפועל קריית שמונה שהעלה את הקבוצה לליגה הראשונה בעונת 1996–1997. והשער הראשון בניצחון 0-2 מול הפועל פתח תקווה ברבע הגמר בעונת 1997–1998 שהעלה את הקבוצה לראשונה בתולדותיה לחצי גמר גביע המדינה. גלילי הוא היחידי שהבקיע במשחקי הדרבי של אשדוד גם במדי עירוני וגם במדי הפועל. בעונת 1989–1990 חזר מהשאלה של שנתיים במכבי יבנה והעפיל עם עירוני אשדוד מליגה א' לליגה הארצית וסיים כמלך השערים של ליגות א'. בעונת 1990–1991 במהלך משחק חוץ מול הפועל חדרה בליגה הארצית (הליגה השנייה דאז) שבר גלילי את ידו והושבת עד סוף העונה. את עונת 1991–1992 התחיל במדי עירוני אשדוד ובאמצע העונה הצטרף ליריבה העירונית הפועל אשדוד עד סוף העונה. בנוסף שיחק במהלך השנים גם במכבי יבנה, בית"ר תל אביב, הפועל באר שבע ובני יהודה תל אביב. לאחר הפרישה השלים תואר שני ושימש כמנכ"ל מועדון ספורט אשדוד עד שנת 2004. לאחר מכן שימש כיו"ר קבוצת מכבי בנות אשדוד, במקביל לתפקידו כסמנכ"ל הכספים של עיריית אשדוד. כיום משמש כמנכ"ל מכבי ישראל. חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל. נאור הוא בנו של מנחם גלילי, עורך המקומון האשדודי השבוע באשדוד. מדיה וקבצים בנושא נאור גלילי בוויקישיתוף רענן וייס, נאור גלילי: "עד 2010 מכבי אשדוד תזכה בתואר", באתר ynet, 9 באוקטובר 2007 מלך הדרום, מעריב 13 במאי 1990 עיר ללא רחמים, מעריב 24 במרץ 1991 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאוליניה

פאוליניה (בפורטוגזית: Paulínia) היא עיר במדינת סאו פאולו שבברזיל, ובה מתגוררים כ-81,000 תושבים. מדיה וקבצים בנושא פאוליניה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פאוליניה (בפורטוגזית) דפי זהב של קמפיאנס (בפורטוגזית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טטרה (חברה)

טטרה (בצ'כית: Tatra) היא יצרנית רכב השוכנת בעיר קופריביצה (אנ') בצ'כיה. החברה נוסדה בשנת 1850 בשם Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft כיצרנית כרכרות ועגלות, ובשנת 1897 ייצרה את המכונית הממונעת הראשונה במרכז אירופה, בשם פרזידנט (Präsident). בשנת 1919 שונה שם החברה לטטרה, על שם הרי הטטרה. טטרה היא יצרנית הרכב השלישית בוותק בעולם לאחר דיימלר ופג'ו. החברה הפסיקה לייצר מכוניות בשנת 1999, אולם היא ממשיכה בייצור משאיות בהנעה בכל הגלגלים: 4X4,‏ 6X6,‏ 8X8,‏ 10X10,‏ ו-12X12. מכוניות טטרה התאפיינו במנועים אחוריים גדולי נפח ומקוררי אוויר, ומשאיות טטרה מתאפיינות במבנה שלדה ייחודי של צינור גדול מרכזי בו עוברת מערכת ההנע, וממנו יוצאים חצאי סרנים אל הגלגלים המניעים, שלרוב הם כל גלגלי המשאית. מייסד חברת טטרה, איגנץ שוסטלה (1822–1891), החל בייצור כרכרות סוסים בעיר קופריביצה שבמוראביה בשנת 1850. בשנת 1891 החל אף בייצור קרונות רכבת. בשנת 1890 החל מעסיק בחברתו את הוגו פישר פון רוסלרשטאם כמנהל טכני. לאחר מותו של שוסטלה נטל פון רוסלשטראם את ניהול החברה ובשנת 1897 רכש רכב מתוצרת בנץ. רכב זה שימש השראה ליצירת כלי הרכב הממונע הראשון מתוצרת טטרה, ה-NW פרזידנט, אשר הוצג לציבור בווינה בשנת 1897. החברה קיבלה הזמנות למכוניות נוספות, ותחת הנחייתו של המהנדס האנס לדווינקה יוצרו 10 מכוניות נוספות. בשנת 1900 ייצרה החברה רכב שכולו פרי תכנונו ועיצובו של לדווינקה, דגם A, עם מנוע הנעה אחורית בנפח 2,714 סמ"ק ומהירות מרבית של 40 קמ"ש. מדגם זה יוצרו 22 מכוניות. בשנת 1902 החל ייצור דגם B (NW דגם B) עם מנוע מרכזי, אולם אז עזב לדווינקה את החברה ועבר לעסוק בפיתוח מנועי קיטור. הוא שב לעבודתו בחברה בשנת 1905 ופיתח את דגם S, עם מנוע 4 בוכנות בנפח 3,308 סמ"ק. בשנת 1904 בנתה החברה 3 יחידות של דגם NW D שהורכב עליו מנוע מרכזי. בין השנים 1904–1906 ייצרה את דגם NW E. ייצור כלי הרכב בחברה נפגע כאשר בשנת 1912 פרצה שביתה במפעל, אשר נמשכה 23 שבועות ואילצה את עזיבתו של מנהל החברה פון רוסלרשטאם. בין השנים 1933–1942 בנתה החברה את ה-טטרה 75. יוצרו 4,501 יחידות. בשנת 1935 בנתה החברה את אב הטיפוס של המכונית המשפחתית טטרה 90. בין השנים 1936–1950 ייצרה החברה את מכונית הסלון טטרה 87 (3,056 יחידות). בזמן הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, לאחר השתלטות גרמניה הנאצית על צ'כיה, ב-15 במרץ 1939, מספר חודשים טרם תחילת מלחמת העולם השנייה, כפו הגרמנים משלטונות צ'כיה לפתח ולייצר את דגמי משאיות "טטרה 81" לתועלתם. רוב המשאיות שימשו את משטרת הסדר, אבל מספר משאיות שימשו גם את הוורמאכט. בשנת 1957 בנתה החברה את מכונית המרוץ טטרה 605. ב-2004 קנה צה"ל 302 משאיות טקטיות בתצורת 6X6 תוצרת ATC מתוצרת טטרה. "טטרה 30" "טטרה 90", שנת 1935 "טטרה 77"" "טטרה 87", שנת 1941 מדיה וקבצים בנושא טטרה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טטרה טטרה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר חברת טטרה מבחן שטח לטטרה ATC 6X6 פרוטקטורט - מדינת חסות על הפרוטקטורט הכריז אדולף היטלר ב-15 במרץ 1939 במצודת פראג, בעקבות כניסת הוורמאכט לשטחי צ'כוסלובקיה, וההכרזה על עצמאות סלובקיה "טטרה 81" בשרות הורכמאכט kfzderwehrmacht.de/Homepage_english/Motor_Vehicles/Czechoslovakia/Tatra/Tatra_T_81 Subsidiary Has Signed an Agreement Worth $54 Million to Supply 302 Trucks
גאיוס פובליקיוס מארקלוס

גאיוס פובליקיוס מארקלוס (Gaius Poblicius Marcellus) היה מצביא רומי שהשתתף בדיכוי מרד בר כוכבא. הוא היה קונסול בשנת 120 לספירה, מושל גרמניה עילית בין השנים 121 ל-127, ומושל פרובינקיית סוריה בשנים 129 עד 136. זמן קצר לאחר שפרץ מרד בר כוכבא יצא פובליקיוס מארקלוס עם הלגיון השלישי "גאליקה" כדי לסייע לטיניוס רופוס, מושל יהודה. שני הלגיונות האחרים נשארו בסוריה תחת פיקודו של יוליוס סוורוס, שקודם לכן שימש מפקד הלגיון הרביעי סקיתיקה, ועם עזיבת פובליקיוס מארקלוס מילא את מקומו כנציב סוריה. על חלקו בדיכוי המרד קיבל פובליקיוס מארקלוס מהקיסר אדריאנוס את העיטור אות הטריומף (ornamenta triumphalia). אחת הסיבות לקבלת עיטור צבאי זה הייתה שמפקד הצי הסורי, סקסטוס קורנליוס דקסטר, פקודו של מושל סוריה, קיבל אות הצטיינות על חלקו בדיכוי המרד. בנוסף למארקלוס קיבלו את אות הטריומף גם יוליוס סוורוס, מושל יהודה ולפני המרד מושל בריטניה, והטריוס נפוס, מושל ערביה, מצב חריג שלא היה כדוגמתו מאז המלחמות הפרתיות בתקופת הקיסר טראיאנוס. E. Dabrowa, The Governors of Roman Syria from Augustus to Septimius Severus, 1998, pp. 92-94 W. Eck, Kaiserliche Imperatorenakklamation und ornamenta triumphalia, ZPE 124, 1999, pp. 223–227 Eck W. and Pangerl A, Neue Militardiplome für die Provinzen Syria und Iudaea/Syria Palaestina, SCI 24, 2005, pp. 114-116 Eck, W. - Pangerl, A, Syria unter Domitian und Hadrian: Neue Diplome für die Auxiliartruppen der Provinz, Chiron 36, 2006, pp. 205-247 David Macdonald, New Fragmentary Diploma of the Syrian Army, 22 March 129, SCI 25, 2006 pp. 97-100 Florian Matei-Pupescu, Two fragments of Roman military diplomas discovered on the territory of the Republic of Moldova, Dacia 51, 2007, pp. 153-159 Cristopher P. Jones, Three New Letters of the Emperor Hadrian, ZPE 161 (2007) 145-156 Claudio Zaccaria, Poblicio Marcello: un senatore aquileiese al servizio dell’impero, Aquileia Nostra 86, 2015 [2017], pp. 141-152 E. Dabrowa, Hadrianic Governors of Syria: A Reapprisal, ZPE 201, 2017, pp. 285-291 E. Dabrowa, Poblicius Marcellus and the Bar Kokhba Revolt, Rivista Storica dell'Antichita 49, 2019, 69-84 L'Anneé Épigraphique (1934), p. 231. David Macdonald, New Fragmentary Diploma of the Syrian Army, 22 March 129, SCI 25, 2006, pp. 97-100 E. Dabrowa, The Governors of Roman Syria from Augustus to Septimius Severus, 1998, pp. 92-94 W. Eck, Kaiserliche Imperatorenakklamation und ornamenta triumphalia, ZPE 124, 1999, pp. 223–227 W. Eck, D. MacDonald, A. Pangerl, Neue Diplome für das Heer der Provinz Syrien, Chiron 32, 2002, pp. 428 W. Eck, The bar Kokhba Revolt: The Roman Point of View, JRS 89 pp. 76-89
פלסמין

פלסמין הוא אנזים המצוי בדם שמפרק חלבונים שונים של פלסמת הדם בהם קרישי פיברין. תהליך פירוק הפיברין נקרא פיברינוליזה. הפלסמין מקודד באדם על ידי הגן PLG. בדם מצוי הזימוגן פלסמינוגן שמשתחרר מהכבד. הפלסמינוגן הופך לאנזים הפעיל פלסמין לאחר ביקוע של הקשר הפפטידי בין Arg-560 ו-Val-561, שנעשה על ידי האנזימים אורוקינאז ומפעיל פלסמינוגן רקמתי (Tissue plasminogen activator; tPA). אנזימים נוספים הקשורים בהפיכתו של הפלסמינוגן לפלסמין הם תרומבין, פיברין ופקטור XII. הפלסמין עובר תהליך אינאקטיבציה על ידי הסרפין α2-אנטיפלסמין. הפלסמין שייך למשפחת הסרין פרוטאזות, משפחת אנזימים מפרקים. GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000122194 - Ensembl, מאי 2017 GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000059481 - Ensembl, מאי 2017 "Human PubMed Reference:". "Mouse PubMed Reference:". ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חיים לוי (משמר הגבול)

חיים לוי (1925 – 3 בינואר 2012) היה מפקד משמר הגבול ונציב בתי הסוהר. חיים לוי נולד בבנימינה להדסה (לבית הרשקוביץ) ובצלאל לוי שהיה פעיל ב"הגנה" ושימש כמחסנאי סליקים. בשנת 1944 עברו הוריו למושב בית יצחק-שער חפר. מגיל 15 היה לוי פעיל בגדנ"ע. הוא סיים ב-1941 קורס מדריכי גדנ"ע, והיה מפקד פלוגת נוער במסגרת "ההגנה". ב-1943 התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת בה במשך 3 שנים. ב-1947 סיים קורס מפקדי מחלקות של "ההגנה". במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת אלכסנדרוני כסגן מפקד פלוגה, ונפצע בקרב על מג'דל יאבא. אחרי החלמתו עבר לתפקיד עורפי ובתום המלחמה השתחרר משירות צבאי. ב-1954, בתקופת פעולות התגמול, התגייס כסגן מפקד פלוגה למשמר הגבול. היה מפקד הפלוגה הדרומית של גדוד משמר הגבול באזור המשולש בתקופת מלחמת סיני, שבגזרתו אירע טבח כפר קאסם. בהמשך ובתקופת מלחמת ההתשה, כיהן כמפקד מג"ב צפון, ופיקד על כוחות מג"ב שפעלו בגזרת עמק בית שאן של מלחמת ההתשה. בספטמבר 1972 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, באוקטובר 1972 מונה למפקד משמר הגבול וכיהן בתפקיד עד ינואר 1976. ב-1974, בעקבות הטבח במעלות וכישלון ההשתלטות של יחידות הלוט"ר של צה"ל, הורה לרפ"ק ראובן יעקב (נמרודי) להקים את הימ"מ - יחידת השתלטות ללוחמה בטרור, זאת כמענה לפיגועי חטיפה ומיקוח. בהמשך הוטלו על הימ"מ משימות ותפקידים נוספים כגון - לוחמה בטרור ומשימות משטרה מיוחדות. במהלך השנים למד קרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בסוף 1975 נקבע שימונה לנציב בתי הסוהר עם פרישתו של אריה ניר. באוגוסט 1976 מונה לנציב בתי הסוהר. בתקופתו נעשה ניסיון להאבק בשימוש הנרחב בסמים בבתי הכלא על ידי ביצוע חוקן לאסירים הנכנסים לכלא. אולם בג"ץ קבע שאין לבצע חוקן באסירים, ללא הסכמתם. כיהן בתפקיד עד נציב בתי הסוהר עד 1981 ולאחר מכן פרש לגמלאות ועבד כחקלאי במושב בית יצחק. ב-3 בינואר 2012, נפטר חיים לוי מסרטן, ונקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין במושב בית יצחק. הותיר אשה ושלושה בנים. יוסף וקסמן, "מג"ב שלם עם עצמו בפעולה בעיר כמו נגד האויב מחוץ", מעריב, 12 באוקטובר 1972 דליה קרפל, הטבח בכפר קאסם: אנחנו לא ירינו, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008 העלאות בדרגה במשטרה ובמשמר הגבול, מעריב, 14 בספטמבר 1972 הוקמה יחידה במשמר הגבול למלחמה באל ימות ובפשיעה, דבר, 20 במרץ 1974 ברוך מאירי, הבעיה המרכזית שתעסיק אותי - הצפיפות בכלא, מעריב, 17 באוגוסט 1976 ניר מסיים תפקידו כנציב בתי־חסוהר, מעריב, 8 בדצמבר 1975 אושר מינוי חיים לוי לנציב בתי הסוהר, מעריב, 9 באוגוסט 1976 איומים גרמו לפרישת מנהל כלא, דבר, 18 בדצמבר 1981 ארכיאולוג קיטע, מעריב, 10 בנובמבר 1986 איציק וולף, נפטר נציב שב"ס לשעבר חיים לוי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בינואר 2012
מדינות ניגריה

מבחינה אדמיניסטרטיבית, ניגריה מחולקת ל-36 מדינות ואזור הבירה. כל מדינה מחולקת לנפות. מדיה וקבצים בנושא מדינות ניגריה בוויקישיתוף אתר סטאטויד ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ניגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.