laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כף מורס

כף מורס (באנגלית: Cape Morse) היא לשון יבשה נמוכה ומכוסה קרח, בארץ וילקס שבאנטארקטיקה. לשון היבשה מהווה את הצד המזרחי של הכניסה למפרץ פורפוז. לשון היבשה מהווה את הגבול בין חוף באנזארה וחוף קלארי (שניהם חלק מארץ וילקס). לשון היבשה ממוקמת 5.5 קילומטרים צפונית-מזרחית מקרחון מורס. לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, שנערך בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947. שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. לשון היבשה נקראת על שם ויליאם ה. מורס (William H. Morse), מצי ארצות הברית, שהיה עוזר הכלכלן (purser's steward) של הבריג פורפוס (Porpoise) - אחת מהספינות ששימשו את משלחת החקר של ארצות הברית אשר הפליגה בשנים 1848–1842, בפיקודו של צ'ארלס וילקס. בשל שגיאת כתיב במיפוי, במספר מפות נקראת לשון היבשה "כף מוז" או "כף מואוז" (Cape Mose). • Frezzotti, M., & Polizzi, M. (2002), 50 years of ice-front changes between the Adélie and Banzare Coasts, East Antarctica, Annals of Glaciology, 34, 235-240. https://doi:10.3189/172756402781817897 • Marsland, S. J., Church, J. A., Bindoff, N. L., and Williams, G. D. (2007), Antarctic coastal polynya response to climate change, J. Geophys. Res., 112, C07009, https://doi:10.1029/2005JC003291 כף מורס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית כף מורס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה כף מורס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
גנתבלודון

גנתבלודון (שם מדעי: Gnathabelodon) הוא סוג של יונק קדום ממשפחת הגומפותריומיים שבסדרת הפילאים שהתקיים באמריקה הצפונית של המיוקן, לפני כ-10 מיליון שנה. יונק זה היה קרוב של הפלטיבלודון ודמה לו במראהו עם לסת מוארכת כפופה ונטולת ניבים וזוג חטים גדולים ישרים. פיל זה הגיע לאורך של 4.5 מטרים, לגובה 2.2 מטרים ולמשקל של 3.2 עד 4.5 טונות. ככל הנראה הוא חי בביצות והשתמש בחטיו כדי לחפור בקרקעית בחיפוש מזון וייתכן שמבנה הלסת דמה לזה של שקנאי ועזר לאסוף את המזון לעבר פיו. המאובנים שלו התגלו בקנזס וטקסס ותוארו ב-1935 בידי צ'ארלס הזליוס סטרנברג ותומאס ברבור ונכלל בו מין אחד - Gnathabelodon thorpei. לעיתים מכלילים את המין עם הסוג הקרוב בלנקותריום (Blancotherium). גנתבלודון, באתר GBIF (באנגלית)
בתיופסיס

בתיופסיס (שם מדעי: Bathyopsis) הוא סוג של יונק נכחד בן לסדרה הקדומה דינוצרטים. הוא התקיים במשך תחילת האאוקן לפני 55.8 עד 46.2 מיליון שנה מזמננו באמריקה הצפונית. היונק הקדום תואר ב-1881 בידי אדוארד דרינקר קופ ובסוגו נכללו 2 מינים: Bathyopsis fissidens ו-Bathyopsis middlestewarti (חלק מהחוקרים רואים בהם מין אחד בעל דו-צורתיות זוויגית). השרידים שלו התגלו במספר תצורות בויומינג ובקולורדו והם הכילו בעיקר שרידי לסתות. יונק מוזר זה היה דומה ליואינטתריום, אך קטן יותר והיה מבין הקדומים שבבני משפחתו. הוא היה בעל גולגולת באורך 30 ס"מ בעל עורף נמוך וחוטם קצר בעל זוג קרן קרנף נמוכים. הוא היה בעל מצח נמוך ובעל לסתות קצרות בעלות ניבים ארוכים שבלטו מלסתו העליונה. למרות מבנה שיניו הוא היה אוכל צמחים שניזון בעיקר מעלים או פירות ביערות של אמריקה הצפונית. אורכו הגיע ל-1.8 מטר, גובהו ל-80 ס"מ ומשקלו ל-100 עד 180 ק"ג בקירוב, קטן יחסית לקרוביו המאוחרים יותר. מדיה וקבצים בנושא בתיופסיס בוויקישיתוף בתיופסיס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בתיופסיס, באתר GBIF (באנגלית)
יליזבטה (סדרת טלוויזיה)

יליזבטה (ברוסית: Елизавета) היא סדרת דרמה המשכית היסטורית רוסית, שעוסקת בקיסרית רוסיה יליזבטה פטרובנה ובשנות שלטונה באימפריה הרוסית. העונה הראשונה של הסדרה מספרת על גורלה של הקיסרית יליזבטה, בתו של פיוטר הראשון, שהייתה בת שש עשרה בלבד כשאביה הלך לעולמו להשאיר אותה לשלוט על אימפריה ענקית. בניגוד לרצונה, הנערה מוצאת את עצמה נמשכת למערבולת של תככי חצר, שם מתנגדים לה אנשי החצר המשפיעים אנדריי אוסטרמן, אלכסנדר מנשיקוב ואפילו אמה, יקטרינה הראשונה. הסדרה מהווה חלק מאוסף "היסטוריה של אהבה. תולדות רוסיה", הכוללת סדרות טלוויזיה היסטוריות כדוגמת "סופיה", "יקטרינה", "האיום" ו"גודונוב". שנת 1725. לפני מותו, קיסר רוסיה הראשון והצאר האחרון של רוסיה הצארית, פיוטר הראשון, משכתב את צוואתו ומשאיר את שלטון המדינה לידי בתו הצעירה האהובה, יליזבטה בת השש-עשרה. אבל הנסיכה הצעירה חולמת על משהו אחר לגמרי. היא מאוהבת נואשות ואינה מוכנה להקריב אושר אישי למען הכוח. היא תופסת את השלטון כקללה. באופן בלתי צפוי לעצמה, הנסיכה מוצאת אויבים בדמותם של אנשי החצר המשפיעים ביותר: סגן הקנצלר אנדריי אוסטרמן והנסיך אלכסנדר מנשיקוב. אפילו אמה, יקטרינה הראשונה, הופכת לפתע לאם חורגת מרושעת ורואה בבתה יריבה בלעדית במאבק על הכס. בניגוד לרצונה, יליזבטה מוצאת את עצמה נשאבת לתוך מערבולת של תככי חצר. רצונו של אביה, הנופל בידי אויבים, הופך לאיום ממשי על עתידה. הגורל מוביל אותה בניסיונות, היא תצטרך לסבול בגידה ולהתמודד עם שנאה כלפיה. אבל משרתים נאמנים, ידידי נעוריה, נותרו לצדה. כמי שנולדה למלוך, היא חייבת להציל את ארץ המולדת מכאוס ובלבול. יוליה חלינינה — יליזבטה פטרובנה אלכסנדר בלוייב — פיוטר הראשון אגריפינה סטקלובה — יקטרינה הראשונה ויקטור ראקוב — אלכסנדר מנשיקוב אלכסיי אגרונוביץ' — אנדריי אוסטרמן קיריל צ'רנישנקו — שובין קיריל קוזנצוב — באטורין ארטיום קליוצ'ניקוב — שובאלוב דניס נורולין — נארישקין ניקיטה גריגורייב — וורונצוב אנגלינה פופלאבסקאיה — הנסיכה יוסופובה ארתור ואחה — הנסיך יוסופוב צילומי הסדרה החלו ב־28 בפברואר 2021 בסנקט פטרבורג והושלמו ב־25 ביוני 2021. אתר האינטרנט הרשמי של יליזבטה "יליזבטה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יליזבטה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "יליזבטה" באתר kino-teatr.ru Стартовали съемки сериала «Елизавета» с Юлией Хлыниной в главной роли Юлия Хлынина сыграет Елизавету в новом сериале канала "Россия 1" שב לגלם את הדמות בפעם השנייה, לאחר שגילם אותה במיני-סדרה "פיוטר הראשון: הצוואה" «Дамы и господа! Никогда такого не было, и вот опять. Телеканал РОССИЯ 1 и COSMOS studio объявляют о старте съёмок нового проекта — ЕЛИЗАВЕТА! Приключения начинаются!» ⚔️ Виват❗️Виват❗️Виват❗️⚔️ ✨Вот и завершились съёмки нашего проекта «Елизавета»
נניפוס

נניפוס (שם מדעי: Nannippus) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת הסוסיים, שהתקיים באמריקה הצפונית במשך המיוקן עד תחילת הפליוקן לפני 13.3 עד 3.3 מיליון שנה מזמננו. סוס זה היה בעל 3 אצבעות ברגליו. נמצאו מאובנים רבים שלו ברחבי קנדה, מקסיקו וארצות הברית בעיקר בקליפורניה, פלורידה, קרוליינה הצפונית ועוד מדינות. סוס זה היה בעל קרבה להיפריון והותאם לאכילת עשבים אף על פי שהיה פרימיטיבי ובעל 3 אצבעות פרסות, אך רק אחת מהם נגעה בקרקע כך שהוא עדיין נע במהירות גבוהה. הוא הגיע לאורך 1.9 מטר, לגובה 90 ס"מ בכתפיו ולמשקל ממוצע של 65 עד 90 ק"ג. ככל הנראה הוא נכחד עם ההתייבשות של אמריקה בסוף הנאוגן לצד סוסיים רבים. N. aztecus N. beckensis N. lenticularis N. montezumae N. morgani N. peninsulatus N. parvulus N. westoni מדיה וקבצים בנושא נניפוס בוויקישיתוף נניפוס, באתר GBIF (באנגלית)
בית שמואל (שכונה)

בית שמואל (למפת ירושלים מוגדלת)   בית שמואל (למפת ירושלים רגילה)   בית שמואל (למפת הרי ירושלים רגילה)   בית שמואל (למפת הרי ירושלים מוגדלת)   בית שמואל שכונת בית שמואל (למפת ירושלים מוגדלת)   שכונת בית שמואל (למפת ירושלים רגילה)   שכונת בית שמואל (למפת ירושלים רגילה)   שכונת בית שמואל (למפת ירושלים מוגדלת)   שכונת בית שמואל בית שמואל שנקראה גם "שכונת הקווקזים" הייתה שכונה זעירה בירושלים ליד שער שכם, שנועדה ליהודי ההרים (קווקזים), כחלק ממכלול השכונות המכונה "בתי ניסן ב"ק". באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 רכש ניסן ב"ק שטחים מחוץ לחומות העיר העתיקה מצפון לשער שכם על דרך שכם, וייעד להקים בהם שכונה חסידית בשם "אהלי משה ויהודית" על שם משה מונטיפיורי ורעייתו יהודית. מחסור ברוכשי דירות ובכסף הוביל את ב"ק להפסיק את בניית השכונה באמצע, ולמכור חלקים מהשטח לעדות אחרות שבנו בהן שכונות קטנות עבור חבריהן. כך נבנתה שכונת אשל אברהם (הגורג'ים) עבור העדה הגאורגית, שכונת "עיר הצדק" לעדה העיראקית והסורית ושכונת "בית שמואל" עבור יהודי ההרים הקווקזים. היהודים ההרריים, ובראשם האחים בצלאל ועשהאל מישאלי (מושאילוב), קנו את השטח בשנת 1875. בשנת 1882 כללה השכונה עשרים וארבעה מבנים. ב-1884 הונחה אבן הפינה לבית כנסת "בית שמואל וזכריה" לעדה הקווקזית. בראשית המאה ה-20 התיישבה קבוצת יהודים קווקזים בבית ישראל וייסדה שם בית כנסת (שקיים עד היום), ומעמדה של שכונת בית שמואל בקרב העדה פחת. במהלך פרעות תרפ"ט, שבהן נרצחו 19 מתושבי שכונות ניסן ב"ק, ננטשה השכונה יחד עם שאר בתי ניסן ב"ק. תושבי בית שמואל הצטרפו ברובם לקהילה הקווקזית בבית ישראל. כיום שטח השכונה כלול בחלקה הערבי של שכונת מוסררה. ככל הנראה, החנות לקרמיקה ארמנית של מרי בליאן שוכנת במקום. בשנים האחרונות חודשה ההתיישבות היהודית בשכונות ניסן ב"ק. ראו עד היהודים ההרריים בירושלים, עמותת קש"ב. אברהם משה לונץ, ירושלים שנה א (ה'תרמ"ב) עמ' 32 בחלק הלועזי. מרדכי אלטשולר, יהודי מזרח קאווקאז, עמ' 484 ראובן גפני, ראשונים בקודש: בתי הכנסת הראשונים מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, בתוך: "אריאל" גיליון 173, עמ' 55 יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה: ירושלים החדשה בראשיתה, עמ' 165. מדרשת ראשית ירושלים תשס"ז חסידים עם טוריא
Interlude

האם התכוונתם ל... Interlude (שיר של מוריסי וסוזי סו) Interlude (שיר של ג'יי קול)
פיוטר הראשון: הצוואה

פיוטר הראשון: הצוואה (ברוסית: Пётр Первый. Завещание) היא מיני סדרה רוסית משנת 2011, בבימויו של ולדימיר בורטקו על פי הרומן "ערבים עם פיוטר הגדול" מאת דניל גרנין. הסדרה הופקה על ידי 'אולפני 2-B-2 בידור' בהזמנת ערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. הסדרה מספרת על השנתיים האחרונות בחייו של פיוטר הראשון ומכילה אלמנטים של בדיה, שלא תואמים ממש לתיעוד ההיסטורי המודרני 1723. פיוטר, שנמאס לו מזמן מעול השלטון והבדידות הנפשית, נסחף באהבה אל הנסיכה המולדבית הצעירה בת ה־19, היפה והמשכילה מריה קנטמיר. היא הופכת להיות פילגשו וכנראה לאהבה הגדולה ביותר בחייו. פיוטר מוכן להתגרש מיקטרינה הראשונה, אך הנסיך רומודנובסקי מונע ממנו מלשלול ממנה את כס המלוכה. מרי מצפה לילד מהקיסר, שיקטרינה אינה רוצה לאפשר: פיוטר עלול לזהות את הילד כיורשו. היא משתפת פעולה עם רופא, שמסיים את ההריון. קו העלילה הרומנטי מתפתח במקביל לענייניו של האוטוקרט. פיוטר מנהל מאבק עקוב מדם ובלתי ניתן לפיתוי כנגד מעילות ושוחד, ממשיך לחזק את הצבא והצי הרוסי. הוא אף לוקח חלק בהצלת מלחים במים קפואים, אך פיוטר חולה מאוד ואנשי החצר מבינים שהוא גוסס. הם כבר הסכימו על חלוקת הכוח ולא נותנים לאף אחד להתקרב לשליט הגוסס. אלכסנדר בלוייב - פיוטר הראשון יליזבטה בויארסקאיה - מריה קנטמיר אירינה רוזנובה - יקטרינה הראשונה סרגיי מקובצקי - אלכסנדר מנשיקוב אלכסנדר פיליפנקו - פיוטר טולסטוי סרגיי שאקורוב - איוואן רומודנובסקי ולרי סולוביוב - פאבל יגוז'ינסקי מיכאיל בויארסקי - הנסיך דמיטרי קנטמיר אנה קובאלצ'וק - אנסטסיה טרובצקאיה-קנטמיר קיריל אסטפייב - אנטיוכיה קנטמיר ולרי גרישקו - פיודור אפרקסין מקסים רדוגין - ווילים מונס, חביב הקיסרית לודמילה שבל - צ'רני קלאוס-דיטר באנג ' - לברנטי בלומנטרוסט אלכסנדר בשירוב - איוואן בלאקירב, משרת החצר של פיוטר הראשון איגור גולובין - מקארוב ולדימיר מטבייב - קורבאטוב מוכתר גוסנגדז'ייב - דאוד ולדימיר בורצ'אנינוב - הרוזן שרמטייב אלכסנדר מליאווין - תליין יורי לופארב - יפים ניקונוב גלינה ז'דנובה - טטיאנה יושקובה קונסטנטין וורוביוב - פאליקולה, רופא בביתו של הנסיך קנטמיר איוואן קרסקו - זקן יפים קמנצקי - אנדריי נרטוב אלכסיי זובארב - מהנדס צרפתי אלכסנדר יודין - אדון גרמני סרגיי אמוסוב - פקיד אלכסנדר סלסטין - וילסטר סרגיי רוסקין - משרת הקיסר יליזבטה (סדרת טלוויזיה) מדיה וקבצים בנושא פיוטר הראשון: הצוואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פיוטר הראשון: הצוואה (ברוסית) "פיוטר הראשון: הצוואה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פיוטר הראשון: הצוואה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "פיוטר הראשון: הצוואה" באתר של אולפן האפקטים החזותיים Begemot "То, что сегодня в телевизоре, – это аморально" (ברוסית). Новые Известия. 2011-05-20. אורכב מ-המקור ב-2013-03-13. נבדק ב-2013-02-24. Петровская И., Ларина С. (2011-05-21). "Человек из телевизора" (ברוסית). Эхо Москвы. אורכב מ-המקור ב-2013-03-13. נבדק ב-2013-02-24. Тумакова И. (интервьюер) (2011-08-02). "Завещание Петра" (ברוסית). Известия. אורכב מ-המקור ב-2013-03-13. נבדק ב-2013-02-24.
בן קרמר

בן קרמר (בהולנדית: Ben Cramer; נולד ב-17 בפברואר 1947) הוא זמר הולנדי. קרמר נולד באמסטרדאם, ב-1966 הופיע לראשונה בטלוויזיה, ב-1967 יצא הסינגל הראשון שלו "Zai zai zai" שנהיה ללהיט במדינתו, לאחר מכן יצא סינגל נוסף שלו "Dans met mij" שזכה גם הוא להצלחה. ב-1970 השתתף בפסטיבל השירים ההולנדי דרכו נבחר הנציג ההולנדי לאירוויזיון, הוא היה במקום הרביעי, ב-1973 נבחר בבחירה פנימית לייצג את המדינה באירוויזיון ונערך עבורו קדם פרטי דרכו נבחר השיר עמו ישתתף בתחרות, השיר שנבחר היה "De oude muzikant", באירוויזיון בלוקסמבורג היה במקום ה-14. הוא ניסה לייצג את מדינתו באירוויזיון 1981 אך לא הצליח, באירוויזיון 1988 הגיש פרשנות עבור הרדיו ההולנדי. הוא שיחק במחזות הזמר אוויטה, שיקגו ופנטום האופרה. הוא השתתף בגרסה ההולנדית של התוכנית "האח הגדול VIP". הוא היה אחד ממספר אמנים הולנדים שהקליטו את השיר "Shalom from Holland" (שלום מהולנד) לאות סולידריות עם ישראל במהלך מלחמת המפרץ. מדיה וקבצים בנושא בן קרמר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בן קרמר בן קרמר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בן קרמר, באתר MusicBrainz (באנגלית) בן קרמר, באתר Discogs (באנגלית) בן קרמר, באתר Songkick (באנגלית) בן קרמר, באתר Genius
הרמן פוראס

הרמן פוראס (פורת) (בגרמנית:Hermann Poras‏; 1 במאי 1835 צ'רנוביץ – 14 במאי 1899) היה רופא ואיש ציבור יהודי-אוסטרי, שנודע כמייסד ומנהל בית ההבראה והמכון להידרותרפיה בעיירה סולקה בבוקובינה (בימינו עיירה - ברומניה). הרמן פוראס (פורת) נולד בשנת 1835 בעיר צ'רנוביץ, בחבל בוקובינה, באימפריה האוסטרית כבנם הבכור מבין שני בניהם של ישראל פוראס, יהודי ליטאי ממרימפול ושל חנה לבית פרנקייל. הוא התייתם מאביו בנעוריו. למד בגימנסיה בעיר הולדתו ואחר כך למד רפואה באוניברסיטת וינה בה סיים עם תואר דוקטור לרפואה ב-23 בדצמבר 1859. בשובו לצ'רנוביץ עבד כרופא ברובע ב' של העיר. פוראס הבחין במצב הגאוגרפיה המיוחד של היישוב סולקה, השוכן לא רחוק מהעיר רדאוץ, ובפוטנציאל הטיפולים שלו הודות למעיינות המלוחים ולאוויר הצח שבו. בשנת 1876 הוא הקים בעיירה זו את בית ההבראה (סנטוריום) והמכון להידרותרפיה שנשא את שמו, עם שתי מחלקות: למרחצאות מינרליות ולטיפול בזרמי חשמל. בקרבת הסנטוריום הוא הקים פארק עם עצי אשוח ואשוחית שיובאו ממרגלות הרי האלפים. הפארק הצטיין באוויר עתיר אוזון. ד"ר פוראס המשיך להתגורר ברדאוץ אולם בימי הקיץ גר בסולקה על מנת לנהל את בית ההבראה. פעילותו הצליחה להפוך את סולקה לאטרקציה של תיירות מרפא שזכתה לכינוי "פנינת בוקובינה". המקום משך אורחים מכל רחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית ומגרמניה. פוראס נפטר בשנת 1899, בגיל 64, מאוטם שריר הלב. בנו, יוזף (1936-1874), גם הוא בוגר בית הספר לרפואה בווינה (מחזור 1898) המשיך את דרכו. הוא הביא את אשתו, אלאונורה לבית ונדר, ושאר משפחתו מווינה וניהל את בית ההבראה עד לתקופת מלחמת העולם הראשונה כשחזר לצמיתות לווינה. הסנטוריום המשיך להתקיים בשמות שונים ותחת הנהלות שונות גם במהלך המאה ה-20. בתחילת המאה ה-21 הפך לבית חולים עירוני אולם בימינו פועל בו בית אבות. פוראס היה נשוי החל משנת 1865 עם הנרייטה וייס, ילידת לבוב (למברג). בשנת 1869 שנת נישואיו להנרייטה וייס מלבוב, נכנס פוראס לפוליטיקה ובשנים 1870–1871 נבחר כנציג של צ'רנוביץ בפרלמנט האוסטרי בווינה. פוראס ומשפתחו עבר לגור עם משפחתו לעיר רדאוץ, שם נולדו ארבעה מילדיו. ברדאוץ היה פוראס פעיל בחיי העיר כיועץ רפואי ואחר כך כרופא מחוזי. תרם תרומה חשובה להקמת יחידות לטיפול ואשפוז בחבל בוקובינה, ביניהן בית החולים העירוני של רדאוץ. פוראס כיהן גם כן למשך 20 שנה בחבר בפרלמנט של דוכסות בוקובינה בצ'רנוביץ. ד"ר פוראס היה מעורב בסכסוך בין היהודים המודרניים ליהודים האדוקים על השליטה על בית הכנסת הגדול של רדאוץ (ה"טמפל"). באמצע מאמציו לחזק את הפעילות בבית ההבראה בסולקה, אחרי שהשיג מלווה מהשלטונות, נפטר הרמן פוראס בצ'רנוביץ באופן פתאומי מאירוע מוחי בשנת 1899. הובא לקבורה בעיר צ'רנוביץ. אחיו יוזף פוראס היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי ובגיל 41 נהרג בסרייבו בעת מילוי תפקידו במבצע לכיבוש בוסניה בשנת 1878. מנישואיו עם הנרייטה לבית וייס נולדו לו חמישה ילדים: רוזה ברדך, שנספתה בשנת 1942 בגטו טרזין, אדוארד, ריכרד, יוזף ופרדריקה וולינגר. הרמן פוראס באתר הגניאלוגי geni על אביו באתר geni אתר על משפחת פוראס - פרטים ביוגרפיים מאת הנין, ג'ו פוראס אתר המוזיאון אנו של העם היהודי בתל אביב מאמר מאת ד"ר פרדיננד אייזנהאואר בכתב העת "די שטימה" של יהודי בוקובינה פברואר 1993] dr Ferdinand Eisenhauer, Die Stimme 1993 עמ' 3 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חופשה בבית

חופשה בבית היא חופשה בה אדם, בני זוג או חברי משפחה בוחרים לקחת חופשה באזור בו נמצא הבית ובמקביל לקחת חלק בפעילויות פנאי שונות הנמצאות במרחק של יום טיול לכל היותר מהבית ואינו מצריך לינה מחוץ לבית. באנגלית סוג חופשה זה מכונה Staycation (הלחם בסיסים של המילים "Stay", "שהייה", ו-"Vacation", "נופש"). באנגלית בריטית המונח "Staycation" מתייחס יותר לכל סוג של תיירות פנים במדינת המגורים, כחלופה לחופשה מחוץ למדינת המוצא. פעילויות נפוצות במסגרת סוג חופשה זה יכולות לכלול בילוי בשפת הים או בבריכה, ביקור בפארקים מקומיים, מוזיאונים מקומיים, בפסטיבלים מקומיים ובפארקי שעשועים מקומיים. יש אנשים שמקפידים להיצמד לסט של כללים עבור חופשות מסוג זה, כגון קביעת תאריך התחלה וסיום לחופשה, תכנון של לוח זמן מבעוד מועד, והימנעות מלקיחת חלק בפעילויות שמבצעים בדרך כלל בשגרה, במטרה ליצור תחושה של חופשה מסורתית. חלק מהנופשים בחופשה בבית מאמצים למשך זמן החופשה הרגלים של תיירים. אנשים הסובלים מלחץ נפשי או אגורפוביה עשויים להעדיף חופשה בבית על חופשה במקום מרוחק. חופשות מסוג זה לפופולריות רבה במיוחד ברחבי העולם בשנים 2020 ו-2021 בעקבות ההתפרצות העולמית של מגפת הקורונה כאשר הגבולות נסגרו ואנשים רבים נאלצו לתכנן את החופשה השנתית במדינתם או בקרבת מקום לביתם. תיירות "Definition of Staycation". English Oxford Living Dictionaries. נבדק ב-22 באפריל 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Rallying call for UK 'staycation'". BBC News. 19 במרץ 2009. נבדק ב-15 באוגוסט 2020. {{cite news}}: (עזרה) "UK holidaymakers opt for a 'staycation' in the Britain [sic]". The Guardian. 17 ביולי 2009. נבדק ב-15 באוגוסט 2020. {{cite news}}: (עזרה) "STAYCATION (noun) definition and synonyms | Macmillan Dictionary". www.macmillandictionary.com (באנגלית). נבדק ב-2021-03-05. "Staycation definition and meaning | Collins English Dictionary". www.collinsdictionary.com (באנגלית). נבדק ב-2021-03-05. 10 טיפים שיגרמו לך להרגיש בחופשה מבלי לטוס לשומקום, באתר וואלה, ‏1 ביוני 2017 Wixon, Matt (18 במרץ 2009). The Great American Staycation: How to Make a Vacation at Home Fun for the Whole Family. Adams Media. ISBN 978-1605506562. {{cite book}}: (עזרה) קרן צור, לא זזים מהבית, באתר כלכליסט, 6 באפריל 2009 תשכחו את פריז: המדריך המושלם לחופשה בתל אביב, באתר "Time Out ישראל", 21 ביולי 2016 משה גלעד, מהי החופשה המושלמת?, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2015 Farr, Christina (5 במאי 2020). "When will we start traveling again? Here's what experts are saying". CNBC. נבדק ב-18 ביוני 2020. {{cite web}}: (עזרה)
מכתב אהבה למ"מ שלי

מכתב אהבה למ"מ שלי הוא סרט עלילתי קצר משנת 2017, שבוים בידי עטרה פריש והופק בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש, במסגרת הפרויקט "גיבורה" של אוניברסיטת תל אביב. הסרט הוקרן לראשונה במסגרת "סטודנט ויז'ן" של פסטיבל טרייבקה האמריקאי, שבו גם זכה בציון לשבח. הסרט הוקרן לראשונה בבתי קולנוע ב־2018 כחלק מהמקבץ הראשון של מיזם הקפסולה "אהבה־שנאה". המיזם, מבית היוצר של חברת ההפקה גרין פרודקשנס ושל קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, איגד כמה סרטים קצרים ישראליים והציג אותם בבתי הקולנוע. באוקטובר 2019 נמכר הסרט ל־HBO אירופה בשם "The Love Letter"; הוא שובץ לשידור בערוצי רשת HBO אירופה מ־1 בנובמבר של אותה השנה. ב־2021 עובד הסרט לסדרת הדרמה הקומית "המפקדת", שגם היא נוצרה בידי עטרה פריש, בשיתוף ניר ברגר, וזכתה לשבחים רבים. נועה, מפקדת טירוניות מסורה בצה״ל, מקבלת מאחת החיילות שלה מכתב אהבה מסתורי. החשד שמאחורי המכתב מסתתרת כוונה לא אמיתית של החיילת מאלץ אותה להתמודד עם הפער בין כללי המשמעת הצבאיים לבין הכמיהה שלה להרגיש, ולו לרגע אחד, נאהבת. גילי בית הלחמי – סג"ם נועה – מ"מ בבסיס רוית דור – טוראי שימרית – טירונית בבסיס שיר אברמוב – סמל ספיר – סמלת בבסיס הסרט גרף את פרס הציון לשבח בתחרות הסרט הקצר של פסטיבל ירושלים לקולנוע ופסטיבל טרייבקה, הוקרן בפסטיבל פאלם ספרינגס האמריקאי ובפסטיבלים רבים ברחבי העולם, והיה מועמד לפרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר. מכתב אהבה למ"מ שלי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מכתב אהבה למ"מ שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מכתב אהבה למ"מ שלי", באתר אידיבי "מכתב אהבה למ"מ שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מכתב אהבה למ"מ שלי - הסרט המלא, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 במאי 2021 מכתב אהבה למ"מ שלי, באתר אידיבי מכתב אהבה למ"מ שלי, באתר Jerusalem Film Festival הסרט "מכתב אהבה למ"מ שלי" נמכר לשידור ב-HBO, באתר tau.ac.il הסרט הישראלי הקצר "מכתב אהבה למ"מ שלי" נרכש לשידור ברשת HBO של מזרח אירופה, באתר אידיבי סרטים קפסולה #1: אהבה-שנאה | LEV
וילי שטוף

וילי שטוף (בגרמנית: Willi Stoph;‏ 9 ביולי 1914 – 13 באפריל 1999) היה מדינאי ואיש צבא מזרח גרמני. ראש ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (DDR) משנת 1964 עד שנת 1973 וכן משנת 1976 עד 1989. וילי שטוף נולד בברלין ב-9 ביולי 1914. בהיותו בן שנה התייתם מאביו שנהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 הצטרף לארגון הנוער הקומוניסטי של גרמניה (Kommunistischer Jugendverband Deutschlands, KJVD), ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ושירת כחבר זרוע הביון של המפלגה. שירת בוורמאכט בין השנים 1935–1937. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גויס שוב בשנת 1940, ובמהלך הלחימה קיבל את עיטור צלב הברזל (דרגה שנייה) והגיע לדרגת אונטר אופיצר (סמל). עם סיום המלחמה בשנת 1945 נפל שטוף בשבי הסובייטי. בהיותו בשבי הסובייטי, התנדב לעזור לשוביו לזהות את חברי המפלגה הנאצית והאס אס שהיו בקרב השבויים הגרמנים. לאחר שחרורו התיישב בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה, ובשנת 1946 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. בשנים 1946–1950 מילא שטוף שורה של תפקידים במשרד התעשייה. בשנת 1950 נבחר לוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולפרלמנט של מזרח גרמניה. בשנת 1952 מונה לשר הפנים. באותן שנים משרד הפנים של מזרח גרמניה עסק בכל נושאי הביטחון, כולל הניהול של כל הכוחות המזוינים של המדינה (צבא, משטרה, משמר הגבול והמשטרה החשאית). בשנת 1955 בוצע רה-ארגון במשרד הפנים של מזרח גרמניה – הוא פוצל למשרד ההגנה (שהיה אחראי לנושאים צבאיים) ולמשרד הפנים (המטפל בנושאי ביטחון פנים). בעקבות זאת מונה וילי שטוף למפקד צבא מזרח גרמניה והועלה לדרגת גנרל אוברסט. בשנת 1956 התמנה לשר ההגנה הראשון מאז מלחמת העולם השנייה. בשנת 1960 התמנה לסגן ראש הממשלה (מועצת השרים) ועזב את הצבא. בשנת 1964 התמנה לראש ממשלת מזרח גרמניה, תפקיד שמילא עד שנת 1989 (עם הפסקה בשנים 1973–1976, שבמהלכן היה יושב ראש מועצת המדינה). וילי שטוף היה גם חבר בפוליטבירו המזרח-גרמני משנת 1950. בשנת 1970 נשלח שטוף על ידי ולטר אולבריכט, המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי (בפועל – מנהיג מזרח גרמניה) לפגישות עם וילי ברנדט, קנצלר מערב גרמניה, בארפורט ובקאסל. פגישות אלה היוו את התחלתו של השיפור ביחסי שתי הגרמניות. בשנת 1989, בעקבות מחאה ציבורית, הוא התפטר יחד עם שאר הפוליטבירו. באותה שנה הוא סולק ממפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ונעצר בעוון שחיתות, אך שוחרר ב-1990 בשל מצב בריאותו הרופף. בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, נעצר שטוף שנית והואשם באחריות להרג אזרחים שניסו לחצות את חומת ברלין. הוא שוחרר בשנת 1992 עקב בריאותו הרופפת. שטוף נפטר בשנת 1999 בברלין. מדיה וקבצים בנושא וילי שטוף בוויקישיתוף וילי שטוף, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) וילי שטוף, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) David Childs, Obituary: Willi Stoph, עיתון האינדיפנדנט, ‏21 באפריל 1999
פרוטוסירן

פרוטוסירן (שם מדעי: Protosiren; מילולית: "סירנה קדומה") הוא סוג נכחד בן לסדרת התחשאים, שהתקיים במשך האאוקן לפני 46 עד 37 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר ב-1904 בידי החוקר האוסטרי אותניו אבל ונכללים בו 5 מינים שהעתיק והקטן מביניהם הוא Protosiren eothene. המאובנים של הפרוטוסירן התגלו באזורים רבים, ביניהם בארצות הברית בפלורידה ובקרוליינה הצפונית והדרומית, במצרים, באירופה התגלו בצרפת, גרמניה והונגריה ובאסיה בהודו ופקיסטן. ככל הנראה היה זה יונק ימי ששחה בחופשיות בימים והתקשה לעלות על היבשה. יונק זה הגיע לאורך 2.7 מטרים ולמשקל 250 ק"ג והיה בעל גפיים מפותחות ורחבות במבנה סנפירי עם אצבעות בקצה והיה בעל מפרק עצה מנוון יחסית, כך שהוא לא היה יכול לעלות מהמים ולשאת את משקלו. הוא השתמש בשרירי זנבו או גפיו האחוריות כדי לנוע או לזחול על קרקעית הים. מבנה לסתותיו מזכיר שיני תחשים מודרניים והוא היה צמחוני שניזון מעשבי ים ואצות על הקרקעית. ככל הנראה יונק ימי זה היה מאבותיהם של התחשיים שמבנה גופם דומה. מדיה וקבצים בנושא פרוטוסירן בוויקישיתוף פרוטוסירן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרוטוסירן, באתר GBIF (באנגלית)
סטפן אודה

סטפן אודה (בצרפתית: Stéphane Houdet; נולד ב-20 בנובמבר 1970, סן-נאזר) הוא טניסאי צרפתי. אודה התחיל לשחק טניס בגיל 8. הוא בעל נכות לאחר תאונת דרכים. בשנת 1998 הוא סיים לימודי וטרינריה ופתח מרפאה פרטית. בשנת 2005 הוא חזר לטניס והחל להתחרות בטניס בכיסאות גלגלים. לאורך הקריירה זכה אודה במספר תוארי גראנד סלאם במיוחד בתחרויות זוגות ומדליות אולימפיות. בשנת 2014 הוא היה הטניסאי הראשון שזכה ב-4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות בעונה יחידה. סטפן אודה זכה ב-2 מדליות זהב אולימפיות: בשנת 2008 וב2016 בתחרות זוגות. בתחרויות רבות הוא שיחק לצד שינגו קוניאדה וביחד הם זכו ב-9 פרסי גראנד סלאם לזוגות. אליפות אוסטרליה הפתוחה יחידים זוגות (5): 2010, 2014, 2015, 2016, 2018 אליפות צרפת הפתוחה יחידים (2): 2012, 2013 זוגות (7): 2007, 2009, 2010, 2013, 2014, 2018,2017 אליפות ארצות הברית הפתוחה יחידים (2): 2013, 2017 זוגות (3): 2009, 2011, 2014 אליפות וימבלדון יחידים זוגות (3): 2009, 2013, 2014 מדיה וקבצים בנושא סטפן אודה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטפן אודה (בצרפתית) סטפן אודה, ברשת החברתית פייסבוק סטפן אודה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטפן אודה, ברשת החברתית אינסטגרם סטפן אודה, באתר ה-ITF ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.