laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קאיאני

קאיאני (בפינית: Kajaani, בשוודית: Kajana) היא בירת אזור קאינו שבמרכז פינלנד. תחום השיפוט של קאיאני הוא 2,264.01 קמ"ר, שטח העיר עצמה 1,835.07 קמ"ר ו-428.94 קמ"ר מים. העיר ממוקמת לחופי אגם אואולו (Oulujärvi). לפי גודל תחום השיפוט שלה ממוקמת קאיאני במקום ה-33, ולפי מספר תושביה במקום ה-28 במדינה. לקאיאני שש ערים תאומות: שוודיה אסטרסונד, שוודיה (מ־1943) רוסיה רוסטוב על הדון, רוסיה (מ־1956) גרמניה שוואלם-אידר, הסן, גרמניה (מ־1973) הונגריה נירג'האזה, הונגריה (מ־1981) ארצות הברית מארקט, מישיגן, ארצות הברית (מ־1997) הרפובליקה העממית של סין ג'יוג'יאנג, ג'יאנגשי, הרפובליקה העממית של סין (מ־2006) מדיה וקבצים בנושא קאיאני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאיאני (בפינית ובאנגלית)
תרקוד

תרקוד הוא האלבום ה-15 של הזמר שלמה ארצי שיצא במרץ 1984 בחברת התקליטים הד ארצי. האלבום הוקלט בשנת 1983, באולפני "רולי" בגבעתיים. מהאלבום זה בלטו השירים: "רוב הזמן את אשתי" (מקום שלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ד ותרקוד (מקום ראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'), בעקבות אלבום זה הוכתר ארצי כזמר השנה של רשת ג' לשנת תשמ"ד. השיר "מה רצינו להגיד" חודש בעונה ה-10 של תוכנית המציאות "כוכב נולד" וכן בשם "כבר עבר די זמן" באלבומו של ארצי "אהבתיהם". כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלמה ארצי.  הפקה אומנותית ומוזיקלית: לואי להב עיבודים רמי לוין, פרט ל"ועכשיו לנוע", שעובד על ידי שלמה ארצי ודני רובס סינטיסייזרים, פנדר רודס, ופסנתר אקוסטי: רמי לוין בס: אוהד אינגר, מיקי שביב מכונת תופים אלקטרונית (Linn Drum): לואי להב, יזהר אשדות, רמי לוין, יואב גרא כלי הקשה: אלון הלל גיטרה חשמלית: גרי אקשטיין גיטרה אקוסטית: דני רובס סינטיסייזרים (בשיר "ועכשיו לנוע"): שלמה ארצי הוקלט באולפני "רולי" - אוגוסט 1983- דצמבר 1983 טכנאי הקלטה ומיקס: יואב גרא מידע על האלבום תרקוד באתר MusicBrainz
ניר גייסט

ניר גייסט (נולד ב-18 בספטמבר 1988) הוא יזם ישראלי, מומחה לסייבר ואבטחת מידע. הוא מייסד חברת ניוטרון אבטחת מידע ומנהל טכנולוגיות ראשי (CTO) שלה. בשנת 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, שהיוותה את הבסיס להקמת החברה. גייסט נולד בקיבוץ שדה נחום וגדל בו עד גיל 14, אז עברו הוריו להרצליה. בשנת 1994, בהיותו בן 6, הרכיב את המחשב הראשון שלו מגרוטאות שמצא, ובשנת 1997 הקים יחד עם אחיו, עופר גייסט, מעבדת מחשבים שסיפקה שירותי תמיכה ותיקון לחברי הקיבוץ. זמן קצר אחר כך הפכה לחברה לשירותי אחסון לגלישה באינטרנט ושירותי תמיכה טכנית. אז קיבלה את שמה ניוטרון (באנגלית: Nyotron), שמלווה את החברה עד לגלגולה הנוכחי. בשנת 1998, כשהוא בן 10, החל את לימודיו בטכניון באופן עצמאי, והתמקד בלימודי הנדסה מתארים שונים. באותן שנים נחשב לסטודנט הצעיר בישראל. במקביל, החל לפרוץ לאתרים גדולים, דבר שהוביל אותו לספק שירותי אבטחת מידע לבנקים הגדולים בישראל. בשנת 2004 הקים את אתר בלקליסט - blacklist, אתר שסייע לגולשים להסיר את עצמם מרשימות תפוצה של ספאמרים (דואר זבל). בשנת 2005, כשהוא בן 16, סיפק שירותי ייעוץ בנושא אבטחת מידע לחברת מיקרוסופט, שבעקבותיהם הוזמן לייצג את החברה בוועדות הכנסת לנוער בנושא אינטרנט ומדיה. בתקופה זו ייעץ ישירות גם לביל גייטס וסטיב באלמר בענייני אבטחת מידע.. בסוף 2005 החל לפתח את טכנולוגיית Paranoid, ובמקביל פרש מלימודיו בתיכון אלון ברמת השרון, כשהוא בן 17. בשנת 2006 טס עם אחיו לבוקרשט שברומניה, שם השתקע במשך שנתיים ופיתח את אב הטיפוס של Paranoid. עם חזרתו לארץ ב-2008, החל לאתר משקיעים לפיתוח הטכנולוגיה. באותה השנה בנה גייסט תוכנית לימודים לתיכון עירוני י"ד בתל אביב, אשר התמקדה בחינוך והעשרה בתחום אבטחת המידע והאקינג, והועברה על ידי גייסט בעצמו לתלמידי התיכון. ידיעות אחרונות, מוסף ממון 27.6.2013, עמוד 6 ענבל סינגר, ‏סופר בוי, באתר ‏מאקו‏, 31 בינואר 2013 Soft spot: The cyber battlefield - כתבה מאתר ניר גייסט באתר ישראל היום (באנגלית), 5 בפברואר 2013 הגנה וירטואלית: סיפור ההצלחה של ניר גייסט, באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2013 אסף גולן, מומחה אבטחה: דוח המבקר בתחום הסייבר צריך להדאיג, באתר nrg‏, 18 ביולי 2013 Anonymous hackers declare assault on Israel - כתבה באתר ג'רוזלם פוסט (באנגלית), 4 במאי 2013 הבהלה לאינטרנט - ראיון קולי באתר 103fm מרץ 2013 עמית לוינטל, הילד שפיצח את הצופן, באתר ישראל היום, 2 במאי 2014 יוסי הטוני, ‏ניר גייסט, מייסד ומנכ"ל ניוטרון, סיים להילחם בסטוקסנט ועובר להגן על שאר העולם, באתר "אנשים ומחשבים", 11 בדצמבר 2014 שמא, דויד. "Nyotron’s Paranoid technology stops viruses – before they’re born", מתוך The Times of Israel, ינואר 23, 2012 לפין, יעקב. "Just because you're paranoid", ג'רוזלם פוסט, פברואר 2, 2013 J. Mintz, Michael. "Don’t Be Paranoid About Computer Attacks", No Camels - Israeli Innovation News, ישראל, פברואר 10, 2011, עידו קינן. "אנחנו עושים ספאם לספמרים" כתבה על אתר BlackList באתר Nrg מעריב, 31 בדצמבר 2004 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניר גייסט".
סיפאקה מעוטרת

סיפאקה מעוטרת (שם מדעי: Propithecus diadema) הוא מין בסכנת הכחדה של למור מהסוג סיפאקה, החי ביערות גשם במזרח מדגסקר. זהו מין הלמור הגדול ביותר. אורך זכר בוגר הוא 105 ס"מ, כשחצי ממנו הוא אורך הזנב. הסיפאקה המעוטרת התפתחה באופן עצמאי כ-55 מיליון שנים (מדגסקר הופרדה מאפריקה לפני כ-90 מיליון שנים). הסיפאקה נקרא במלגשית סימפונה, סימפוני ואנקומבה ג'ובי. הסיפאקה המעוטרת נבדלת מרוב מיני הלמור על ידי גודלה ועל ידי הסימונים השונים על גופה. גופה של הסיפאקה בצבע אפור, ורגליה בצבע זהוב. עיניה הן בצבע חום-אדמדם, והפרווה על פניו היא בצבעים שונים, מלבן לאפור ועד שחור. גבה בצבע אפור. כפות ידיה ורגליה בצבע שחור, כשזרועותיה ורגליה בצבע זהבהב. תחום-התפוצה של הסיפאקה המעוטרת הוא אחד מתחומי-התפוצה הכי גדולים בסוג סיפאקה, למרות שמיפוי סופי של האזור לא נעשה. הסיפאקה המעוטרת בדרך-כלל חיה ברום של 200–800 מטרים מעל פני הים, ביערות שפלה, וברום של 800–1,550 מטרים מעל פני הים בחלק מהיערות שבהם היא נחקרה. כמו כל המינים של הלמורים, הסיפאקה התפתחה באופן עצמאי באי מדגסקר, בנפרד משאר המינים האפריקאיים. נראו תצפיות חריגות של הסיפאקה המעוטרת בדרום-מרכז מדגסקר. הפרטים שנמצאו היו בצבעים שונים מהאוכלוסייה הצפון-מזרחית, כולל תצפית אחת לפחות של סיפאקה מעוטרת שחורה כולה. תוצאות ניתוחי DNA שנעשו לפרטים אלה לא הביאו לתוצאות עקביות שניתן היה להסיק מהן האם להגדיר פרטים חריגים אלו כמין חדש. סיפאקה מעוטרת בדרך-כלל נצפית בקבוצות של 2–10 פרטים, שעשויות לכלול זכרים רבים ונקבות רבות. כל קבוצה מגינה על תחום של 250–500 דונם על ידי סימון ריח טריטוריאלי. למרות שהסיפאקה המעוטרת נלחמת בחירוף נפש על נחלתה עם סיפאקות מעוטרות אחרות, היא חולקת את נחלתה עם מינים אחרים של למורים. הסיפאקה המעוטרת הולכת כל יום מרחק של כ-1.6 ק"מ על מנת לחפש מזון. הסיפאקה אוכלת כל יום פירות מכ-25 מינים, וניזונה גם מפרחים, זרעים ועלים ממינים שמשתנים לפי העונה. הסיפאקה המעוטרת היא מאוד אתלטית, ומסוגלת לקפוץ במהירות של כ-30 קמ"ש. זהו מין שוכן-עצים, שנראה מעט מאוד על הקרקע. הסיפאקה המעוטרת משמיעה קריאת אזהרה מתי שהיא מבחינה בטורף. טורפיה היבשתיים היחידים של הסיפאקה הם התנין והפוסה. הזכר מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים עד שלוש שנים. ההזדווגות מתרחשת בקיץ, ובדרך כלל נולד צאצא אחד לכל נקבה לשנה. מדיה וקבצים בנושא סיפאקה מעוטרת בוויקישיתוף סיפאקה מעוטרת, באתר ITIS (באנגלית) סיפאקה מעוטרת, באתר NCBI (באנגלית) סיפאקה מעוטרת, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) סיפאקה מעוטרת, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) סיפאקה מעוטרת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סיפאקה מעוטרת, באתר GBIF (באנגלית) סיפאקה מעוטרת באתר הרשימה האדומה של IUCN
שטח-ראש הודי

שְׁטַח-רֹאשׁ הָדִּי (שם מדעי: Platycephalus indicus) הוא דג קרקעית ממשפחת השטח-ראשיים, שתפוצתו הטבעית באוקיינוס ההודי. הדג פלש באמצעות תעלת סואץ לים התיכון, והתגלה בו לראשונה בשנת 1953 בחופי ישראל. דג זה הוא קרובו לסוג של שטח-ראש בסנסי. שטח-ראש הודי הוא שוכן קרקעית, על חול או בוצה, בסמוך לשוניות באקלים סובטרופי. מין זה הוא טורף האורב לטרפו ממקום מחבואו בחול, וניזון בעיקר מדגים וחסרי חוליות. אורכו הנפוץ של הדג נע בין 30-50 ס"מ ואורכו המקסימלי מגיע עד 70 ס"מ. בשלבים מוקדמים של חייו ישהה השטח-ראש הודי בשפכי נהרות ובמים מתוקים בלהקות. שטח-ראש הודי נדוג באופן מסחרי בכל תפוצתו הטבעית על ידי מכמורתנים. המכמורתן יאתר את הדג עד עומק 30 מטר, אולם לכידות נפוצות יותר בעומקים הרדודים מ-15 מטר. הדג משמש כמקור מזון ונעשה בו שימוש ברפואה עממית בסין. עקב הידרדרות איכות המים המתוקים באזורי תפוצתו הטבעיים של הדג, ישנו חשש מסוים לאזורי הרבייה של המין. ביצי הדג הם פלגיים (נסחפים בזרמי המים). תפוצת הדג באוקיינוס ההודי; בים האדום, במזרח אפריקה ועד הפיליפינים, בצפון עד דרום יפן וקוריאה, ודרום עד צפון אוסטרליה. לדג תפוצה נרחבת במזרח האוקיינוס ההודי מבנגל ועד מפרץ תאילנד. שטח-ראש הודי הוא דג פולש בים התיכון, אליו הגיע דרך תעלת סואץ באמצעות תהליך שנקרא הגירה לספסית. הדג התגלה לראשונה בים התיכון בשנת 1953 בחופי ישראל על ידי החוקר הישראלי דור בן טוביה. במצרים זוהה לראשונה בשנת 1963, ובלבנון בשנת 1977. כיום הדג נדיר יחסית בים התיכון. שטח-ראש הודי, נלכד בטאיוואן שטח-ראש הודי, נלכד בפקיסטן מדיה וקבצים בנושא שטח-ראש הודי בוויקישיתוף שטח-ראש הודי, באתר ITIS (באנגלית) שטח-ראש הודי, באתר NCBI (באנגלית) שטח-ראש הודי, באתר FishBase (באנגלית) שטח-ראש הודי, באתר GBIF (באנגלית) תיעוד לכידה בישראל, ותמונות של שטח-ראש הודי(הקישור אינו פעיל) - פורום הדיג הישראלי. Platycephalus indicus מאתר הוועדה המדעית לים התיכון (באנגלית) Platycephalus indicus מאתר IUCN (באנגלית) שטח-ראש הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אורוון

אורוון המכונה גם בשם "ללית" היא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. בת הורין תליון ומורוון אלדוון ואחות טורין טורמבר. אורוון חיה בדור לומין לקראת סוף העידן הראשון. אורוון נולדה בדור לומין לאביה הורין תליון ולאמה מורוון אלדוון כשנתיים לאחר הולדתו של אחיה הבכור - טורין, ואחת עשרה שנים לאחר דגור ברגולך. צהוב היה שערה ובהירות היו עיניה וקולה התרונן בצחוק עת רצה במשחקיה בשדות. כל אנשי אביה אהבו אותה מאוד ומשום צחוקה כינו אותה בשם "ללית" שפשרו צחוק, על שם קולו העליז של הנחל העובר ליד בית אביה. גם טורין אחיה אהבה מאוד ועת שוטטה בעשב או בין העצים, היה שומר עליה בחשאי. מאנגבנד באה מגפה להיתלום והפילה רבים מילדי האדם למשכב. טורין ואחותו אף הם חלו במגפה, אך בעוד שטורין החלים וקם על רגליו, מתה אחותו אורוון והיא בת שלוש במותה. בעקבות מותה, גבר בטורין רצונו ללחום במורגות' ועושי דברו, וזמן מה לאחר מכן טורין אכן עזב את בית אמו לדוריאת, על מנת לשרת אצל מלך האלפים תינגול. ילדי הורין טורין טורמבר ניינור ניניאל הורין תליון מורוון אלדוון
פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV

טקס פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV (בקיצור: טקס פרסי המוזיקה היוונית) (באנגלית MAD Video Music Awards, בקיצור MAD VMA) הוא טקס שבו מוענקים פרסי מוזיקה לאמנים יווניים על ידי ערוץ המוזיקה היווני MAD TV. הטקס החל בשנת 2004 ביוזמת MAD TV, שמארגן ומשדר את הטקס כל שנה בחודש יוני. משנת 2011 הטקס נערך בחסות חברת התקשורת וודאפון, לה יש קשרים עסקיים עם MAD TV. בשנים אלה נקרא הטקס MAD Video Music Awards by Vodafone, עם ציון שנת הטקס. הטקס הוא האירוע המרכזי של MAD TV, ובדומה לטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV הוא מלווה בהופעות חיות של מוזיקאים ואמנים ומעניק פרסים לאמנים, בין היתר, עבור וידאו קליפים. זהו טקס פרסי המוזיקה היחיד ביוון והוא מנוהל על ידי גוף פרטי. זאת לאחר שאירועי "טקס פרסי האריון" מטעם הפדרציה לתקליטים של יוון הופסקו ב-2007. הזכייה בכל קטגוריה נקבעת באמצעות בחירת קהל הצופים של MAD TV כאשר בכל קטגוריה חמישה מועמדים לזכייה. הבחירות נעשות באתר האינטרנט של הטקס, באתר וודאפון היווני, או על ידי שליחת מסרון. בקטגוריית שיר השנה, שנוספה ב-2013, הקהל בוחר שיר לזכייה מתוך 50 שירים ("Top 50") שנבחרו מראש על ידי "MediaInspector". קטגוריות שהיו נהוגות בעבר כוללות את "קליפ המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר", "מילות השיר הטובות ביותר", "הלחן הטוב ביותר", "הציטוט הטוב ביותר", "בימוי הקליפ הטוב ביותר", "הקליפ האמנתי הטוב ביותר", "הקליפ הסקסי ביותר", ו"שיר השנה של MAD RADIO". מלבד ב-MAD TV, וב-MAD RADIO ביוון הטקס מועבר בשידור חי גם בקפריסין החל מ-2005, בבולגריה החל מ-2009, ובסטרימינג באתר האינטרנט של MAD TV. בארץ הטקס שודר ב"רדיו כחול יוון" ב-2012. קליפ השנה קליפ הלאיקו הטוב ביותר קליפ הפופ הטוב ביותר קליפ הדאנס הטוב ביותר קליפ הפופ רוק הטוב ביותר קליפ המוזיקה האורבנית הטוב ביותר אייקון האופנה בקליפים הדואט / שיתוף הפעולה המוזיקלי הטוב ביותר ההרכב הטוב ביותר האמנית הטובה ביותר האמן הטוב ביותר האמן החדש הטוב ביותר (תגלית השנה) אמן השנה אמן השנה של קפריסין שיר השנה אתר האינטרנט הרשמי של פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV (ביוונית ובאנגלית) סרטונים בערוץ של MAD Video Music Awards, באתר יוטיוב עדי בבילה, טקס פרסי המוזיקה היוונית בשידור חי, באתר "לילות יוון", ב-17 ביוני 2012 עדי בבילה, טקס פרסי המוזיקה היוונית, הזוכים!, באתר "לילות יוון", ב-21 ביוני 2012 "MediaInspector" הוא גוף רשמי ביוון המספק מידע עדכני על שידורי הרדיו והטלוויזיה במדינה.
סאן

האם התכוונתם ל... סאן (אות) – אות יוונית סאן מיקרוסיסטמס – חברת תוכנה סאן (מאלי) – עיר ובירת מחוז במאלי סאן (עיתון בריטי) – עיתון בריטי ניו יורק סאן – עיתון ניו יורקי סאן רקורדס – חברת תקליטים סאן (כפר) – כפר בהונגריה סן (פירושונים)
הונדריביה

הוֹנְדָרִיבְּיָה (בבסקית: Hondarribia, רְדֵדָה) היא עיר השוכנת בצד המערבי של שפך הנהר בּידָסוּאָה בחבל הבסקים שבספרד. בספרדית היא נקראת פואנטרביה (Fuenterrabia). זוהי עיר גבול הבנויה על כף קטן אשר משקיף אל אַנְדָיי שבצרפת, מעברו השני של מפרץ טְשִׁינְגוּדִי. חלקה העתיק של העיר מבוצר ומוקף חומות. בסמוך לה שדה התעופה סן סבסטיאן לטיסות פנים-ארציות. ב־2022 מנתה אוכלוסיית הונדריביה 16,904 נפש. לעיר העתיקה המבוצרת, המוכרת יותר בשמה הספרדי 'פואנטרביה', נודעה חשיבות אסטרטגית, וארבע פעמים במהלך תולדותיה הושמה במצור ואף נכבשה: ב-1521 נכבשו העיר והמצודה על ידי צבא ממלכת נאווארה בפיקודו של גיום גופייא, סניור דה בוניבה, אך הושבו בסופו של דבר לידי הספרדים ב-1524. ב-1638 צר על העיר צבא צרפתי בן 27,000 חיילים בפיקודו של אנרי, נסיך קונדה. המצור נמשך חודשיים, ובמהלכו ירו החיילים הצרפתיים 16,000 קלעים על חומותיה של פואנטרביה. מן המגינים שרדו 300 איש בלבד, מרביתם נשים וילדים, והעיר חרבה למעשה אך סרבה להיכנע. הספרדים הצליחו בסופו של דבר להדוף את הצבא הפולש ולהציל את העיר, והמאורע נחוג בה מדי שנה ב-8 בספטמבר בתהלוכה הנקראת אלארדֶה. ב-1719, במהלך מלחמת הברית המרובעת, שוב הותקפה העיר. ב-1792 כבש צבא צרפת המהפכנית את העיר אחרי שהצליח להבקיע את חומותיה, ואחר כך פוצץ את קטע החומה הפונה לעבר צרפת. חתימת שלום בזל ב-1795 הצילה את הביצורים האחרים מגורל דומה. מדיה וקבצים בנושא הונדריביה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הונדריביה
דוד (ברניני)

דוד של ברניני הוא פסל של ג'ובאני לורנצו ברניני המתאר את דמותו של דוד, לימים מלך ישראל. פוסל בשיש בין השנים 1624–1623. הפסל מוצג בגלריה בורגזה בעיר רומא שבאיטליה, והוא אחד מהפסלים המפורסמים של תקופת הבארוק ונמנה עם היצירות הנודעות ביותר בתולדות האמנות. פסלו של ברניני מציג את דוד ברגע המכריע, שניות ספורות טרם שהוא מיידה את האבן לכיוון מצחו של גוליית. בכך סוטה ברניני מן המסורת הפיסולית בה נראה דוד כמגיע לזירת הקרב כשהוא נושא את הקלע והאבן, כבפסל דוד של מיכלאנג'לו (1501-1504), או נראה לאחר הקרב כשראשו של גוליית מוטל למרגלותיו כבפסליהם המפורסמים של דונטלו (1440 לערך) או ורוקיו (1473-1475). דוד נמצא באמצע סיבוב התנופה, ברגע שלפני הזריקה, בתנוחה המזכירה פסלים מן העת העתיקה כגון זורק הדיסקוס של מירון. דוד מתואר כנער עירום למעט נרתיק לאבני הקלע ובד העוטף את אזור חלציו. הוא אוחז בקלע העשוי מחבל, שריריו מתוחים והוא ניצב על קצות אצבעותיו. לרגליו מונחים שריונו וכלי נשקו של שאול המלך, אותם נתן לדוד טרם תחילת הקרב ואשר דוד העדיף לא להשתמש בהם. כן מונח לרגליו נבל, אטריבוט שכיח לתיאור דמותו של דוד. מן הבחינה הפסיכולוגית, דוד של ברניני הוא רב הבעה יותר מכל התיאורים הפיסוליים של דמותו שקדמו לו. עם גופו הנטוי קדימה,רגליו המפושקות, שיערו המתנפנף ושפתיו החשוקות, דמותו מביעה מתח רב וריכוז נפשי עצום. בניגוד לפסליו הקודמים של ברניני, כ"פלוטו ופרספונה" (1621-1622), או "אפולו ודפנה" (תחילת עבודה 1622), אין יריבו של דוד מתואר על ידי הפסל, ואנו נאלצים להשלים בדמיוננו את גוליית מיתמר מעל דוד במרחק מה ממנו. תנועת הפסל היא סיבובית, במידה מסוימת בדומה ל- Figura Serpentinata המאפיינת את הפיסול המנייריסטי, דבר המעצים את תחושת הדינמיות והדחיפות שבפעולה אצל הצופה בו. עם זאת, שלא כבפיסול המנייריסטי הדורש מן הצופה להקיף את הפסל ולראותו מכל צדדיו ללא זווית ראייה מועדפת, אין בהכרח הדבר כך אצל דוד של ברניני. בניגוד לצורה בה הוא מוצג כיום בגלריה בורגזה, המאפשרת את הקפתו על ידי המבקרים, נועד הפסל במקור להצבה כשקיר מאחוריו ושני כדים גדולים ניצבים משני צדדיו. ברניני החל לעבוד על הפסל במחצית הראשונה של שנת 1623 להזמנתו של פטרונו דאז, הקרדינל שיפיונה בורגזה (Borghese), אחיינו של האפיפיור פאולוס החמישי. תוך כדי העבודה על הפסל נוצר קשר בין ברניני לבין מי שיהפוך במהרה לפטרונו הגדול, הקרדינל רב ההשפעה מפאו ברבריני (Barberini), שמספר חודשים אחר כך יעלה לכס האפיפיורות תחת השם אורבנוס השמיני. הביוגרף הראשון של ברניני, פיליפו בלדינוצ'י (Baldinucci), כותב כי פניו של דוד הם דיוקנו העצמי של ברניני, וכאשר פיסל אותם, מי שהחזיק את המראה שאפשרה לברניני לבחון את פניו, היה לא אחר מאשר מפאו ברבריני בכבודו ובעצמו. Rudolf Wittkower, Gian Lorenzo Bernini, The Phaidon Press, 1955, pp. 1-8, 183 Howard Hibbard, Bernini, Penguin Books, 1965, pp. 54-58, 60-62 (.Charles Avery, Bernini - Genius of the Baroque, Thames and Hudson, (n.d מדיה וקבצים בנושא דוד בוויקישיתוף על הפסל מאתר גלריה בורגזה (באנגלית) ראה הערך מנייריזם. Hibbard, לעיל, עמ' 55. Wittkower, לעיל, עמ' 183.
מדד מסת גוף

המונח "BMI" מפנה לכאן. לערך העוסק בחברת התעופה הבריטית BMI, ראו BMI (חברת תעופה). מדד מסת הגוף (מדמ"ג; באנגלית: Body Mass Index‏ – BMI) הוא מדד הנותן הערכה כמותית האם אדם נמצא במשקל תקין, בעודף משקל או בתת־משקל. המדד מחושב באמצעות נתוני הגובה (במטרים) והמשקל (בק"ג). BMI הומצא במאה ה-19 על ידי המתמטיקאי והסטטיסטיקאי הבלגי אדולף קטלה, במהלך קורס על פיזיולוגיה שהעביר באוניברסיטה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא אומץ כתקן רפואי למדידת השמנה. בשנות ה-90 נקבע מדד מסת הגוף כתקן הבינלאומי בתחום, שגם ארגון הבריאות העולמי (WHO) משתמש בו. כיום הוא משמש כמדד המרכזי והפופולרי ביותר לחישוב השמנה, בו רופאים נעזרים כדי לזהות אנשים הסובלים מעודף משקל או מתת-משקל. הנוסחה לחישוב ה-BMI היא:   B M I = w e i g h t h e i g h t 2 {\displaystyle \ \mathrm {BMI} ={\frac {\mathrm {weight} }{\mathrm {height} ^{2}}}} , כלומר משקל (בק"ג) חלקי ריבוע הגובה (במטרים). BMI בין 18.5 ל-25 נחשב למשקל תקין. BMI מעל 25 נחשב למשקל עודף. BMI מתחת 18.5 נחשב לתת-משקל. דוגמה: אם אדם שוקל 90 ק"ג, וגובהו 1.95 מטרים, חישוב BMI שלו יהיה כלהלן:   B M I = 90 1.95 2 = 23.7 {\displaystyle \ \mathrm {BMI} ={\frac {90}{1.95^{2}}}=23.7} לכן, על פי מדד ה-BMI שלו, 23.7, המשקל של אדם זה תקין. ערכי BMI הגבוהים מ-40 מגדירים השמנת יתר חולנית. קיימים סיווגי משנה לא אחידים לקבוצת הערכים שמעל ל-40. בדומה למבוגרים, גם בילדים נמדדת ההשמנה, בדרך כלל, באמצעות מדד מסת הגוף (BMI). עם זאת, בניגוד לתוצאות BMI למבוגרים בהן כל תוצאה נכנסת לטווחים שנקבעו מראש, בילדים ובמתבגרים עודף משקל מוגדר כ- BMI מעל אחוזון 85 לגיל ולמין. ילד שמן מוגדר ככזה שה-BMI שלו מעל האחוזון ה-95, ותת משקל מוגדר כ-BMI מתחת לאחוזון 5 לגיל ולמין. החיסרון של מדד זה הוא שהוא מתייחס אך ורק לגובה ולא לוקח בחשבון את רוחב שלד האדם כמו כן חוסר ההתייחסות לפיזור השומן בגוף וחוסר ההפרדה בין מרכיבי הגוף השונים - שומן ושריר. לדוגמה, אנשים המתאמנים בחדר כושר ומפתחים רקמת שריר מאסיבית, במקום רקמות שומן, עדיין ישקלו יותר (תא שריר כבד מתא שומן). במקרה זה, למשל, גם אם יופחתו משמעותית אחוזי השומן בגופם, הם עשויים להישאר באותו אחוזון BMI מבלי ששינוי גופני זה יבוא לידי ביטוי. דוגמה מוכרת לאי דיוק מדד ה-BMI הוא מייקל ג'ורדן, אשר בשיא כושרו הגופני היה בעל ערכי מדד BMI של 27-29 המוגדרים כמשקל יתר. מדיה וקבצים בנושא מדד מסת גוף בוויקישיתוף האם משקלכם תקין? באתר "מכבי שירותי בריאות" בנימין מוזס, האם שמנמנים חיים יותר?, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2015 מדד מסת גוף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מדד מסת הגוף, דף שער בספרייה הלאומית נוימן, ד"ר ליאור (2024-05-31). "לא על BMI לבדו: איך קובעים מהי השמנה ומי זכאי לקבל זריקת הרזיה". Ynet. נבדק ב-2024-08-08. Centers for Disease Control and Prevention, Defining Childhood Obesity Kathleen M. Zelman, MPH, RD, LD, Reviewed by Louise Chang, MD, How Accurate Is Body Mass Index, or BMI?, באתר WebMD, ‏12 בפברואר 2008 (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
עמדי

האם התכוונתם ל... אלעד עמדי – תקליטן ושדרן רדיו ישראלי יצחק עמדי – רב ואיש חינוך ישראלי עידן עמדי – זמר ויוצר ישראלי
פרשת סוקל

פרשת סוקל או תרמית סוקל (באנגלית: The Sokal Hoax או The Sokal affair) הוא כינוי שניתן לתעלול אקדמי שבו פורסם מאמר מופרך מיסודו בכתב עת פוסטמודרני נחשב העוסק בלימודי תרבות. בשנת 1996 פרסם הפיזיקאי אלן סוקל את מאמרו "פורצים גבולות: לקראת הרמנויטיקה טרנספורמטיבית של כבידה קוונטית" (Transgressing the Boundaries: Toward a Transformative Hermeneutics of Quantum Gravity) בכתב העת האקדמאי Social Text (אנ') בהוצאת אוניברסיטת דיוק. שלושה שבועות לאחר פרסום המאמר, במאי 1996, חשף המחבר בכתב העת לינגואה פרנקה כי המאמר הארוך ועמוס הערות השוליים מופרך מיסודו ומורכב מבליל שטויות, הבלים וטעויות בחשבון בסיסי. אחת הטענות המופרכות במאמר הייתה ש־ π {\displaystyle \pi } (פאי – היחס בין קוטר המעגל להיקפו) ו־G (קבוע הכבידה) הם תלויי הקשר היסטורי, כמו כן טוען המאמר בין השאר שבדיוק כמו המציאות החברתית גם המציאות הפיזיקאלית היא הבניה חברתית ולשונית ושתורת הכבידה הקוונטית מראה שמרחב הזמן איננו מציאות פיזיקלית אובייקטיבית. המאמר פורסם בגיליון של כתב העת שהוקדש ל"מלחמות המדע" - דיון מתמשך שהחל בשנות ה-70 של המאה ה-20, הסלים והגיע לשיאו בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בין מצדדי המדע, רובם מדענים ופילוסופים אנליטיים של המדע, למתנגדיו, רובם סוציולוגים של המדע ומבקרי תרבות המשתייכים לזרם הפוסטמודרני. עקב פרסום זה התחוללה שערורייה רבתי באקדמיה, סביב השאלה מדוע פורסם המאמר מלכתחילה, ומה אומר פרסום המאמר על אמות המידה של כתבי האקדמיה של ימינו. סוקל עצמו הכריז במפורש שמטרת המאמר הייתה להדגים את הטפשות שבפוסטמודרניזם ואת הניוון המחשבתי שהוא גורם לאקדמיה. לימים, אף חיבר ספר עם ז'אן בריקמונט, פיזיקאי בלגי, שהרחיב את ביקורתו על ההגות הפוסטמודרנית ועל רלטיביזם תרבותי ביחס למדע. ביקורת נמתחה על עורכי Social Text וגרסה כי הסיבה העיקרית לכך שהסכימו לקבל את המאמר לדפוס היא עובדת היותו רווי במינוחים פוסטמודרניים אשר החמיאו לדעתם הפרטית של העורכים. להגנתם טענו עורכי כתב העת כי התייחסו לתוכן הפילוסופי של המאמר כניסיון ראשוני ולא מוצלח במיוחד של פיזיקאי להתמודד עם תאוריות ביקורתיות מורכבות, ושלא הייתה להם סיבה לחשוד בתוכן הפיזיקלי של המאמר בגלל המוניטין המכובד של הכותב. עוד טענו כי המאמר לא עמד אמנם בסטנדרטים הרגילים לפרסום, אולם הם חשבו שיש לו מקום בגיליון המיוחד שהוקדש למלחמות המדע. הטיית אישור פוסטמודרניזם פרשת מדעי המרמור - פרשה דומה בה 3 חוקרים פרסמו בכוונה מאמרים מופרכים בכתבי עת בתחומי הסוציולוגיה, לימודי מגדר ותיאוריה ביקורתית מתיחת הירח הגדולה פרשת האחים בוגדנוב The Sokal Hoax: the Sham that Shook the Academy, ‏Bison Books, ‏ 2000, ISBN 0803279957. כולל את המאמר המקורי, ביקורות שפורסמו בעיתונים, ומאמרים אשר פרסמו אנשי אקדמיה בתגובה לפרשה כולה. Fashionable Nonsense: Postmodern Intellectuals' Abuse of Science, עם ז'אן בריקמונט, הוצאת Picador,‏ 1999, ISBN 0312204078. שחר פלד, התרמית של סוקאל: ערך הידע (מתוך מגרסת הזהויות) האתר של אלן סוקל, כולל את המאמר המקורי, מאמרי תגובה ופרשנות
טראפיסטים

טראפִּיסטים או "הנזירים השתקנים" הם פלג של מסדר הנזירים הציסטרציאנים של הכנסייה הקתולית המקיים את תקנון הנזירים של בנדיקטוס (Regula Benedictina). באופן פורמלי נקרא המסדר "המסדר הציסטרציאני של ההקפדה המחמירה" (Ordo Cisterciensis strictioris observantiae), ויש בו כיום (2006) 102 מנזרי גברים ו־71 מנזרי נשים. המסדר החל בשנת 1662 ברפורמה דתית שחולל ארמאנד-ז'אן לה בוטלייה דה רנסי, אב המנזר נוטר־דאם דה לה טראפ שבנורמנדי, צרפת. מטרתו של דה רנסי הייתה להחזיר את הנזירות לחיי קדושה, לאחר שלדעתו נפגמו חיים אלה במהלך השנים, ולשם כך לנקוט באמצעים שיישמרו חיים אלה. חוקת המסדר התקבלה שנתיים אחר־כך. ב־1689 נוסד גם מסדר של נזירות טראפיסטיות. במאה ה־19 החלו לקרוא לחברי המסדר "טראפיסטים" על שם המנזר שבו נקבעה חוקתם. הטראפיסטים דוגלים בחיי פשטות, ורואים בדיבור בעלמא מקור לבזבוז זמן הגורם למחשבות כפירה, לכן הם נמנעים מדיבור חולין ככל האפשר אך אינם נודרים נדר שתיקה. שגרת יומם מורכבת מתפילה - הם נוהגים להתפלל בכל יום שבע תפילות ומיסה, מהגות – לימוד אישי בחדר העיון המתנהל בשתיקה, ומעבודה - חקלאות ומלאכה. לנזירים אין רכוש, והם מתנזרים מאכילת בשר (למעט בזמן מחלה), וביצים ודגים עולים על שולחנם רק מדי פעם. לבושם הוא בדרך כלל בגד דמוי שמלה חומה מבד גס הנקשר בחבל במותניים. בשל אורח־חיים סגפני זה עובר כל מועמד תקופת ניסיון של שש שנים, ורק כחמישית מבין המועמדים מחזיק מעמד עד הסוף. במנזר של פלג זה נוצרה לראשונה גבינת טראפיסטה ובדנמרק גבינת אסרום. בישראל קיים מנזר של נזירים טראפיסטים בלטרון שנקרא מנזר השתקנים. מבנה המנזר נבנה ב־1926, נהרס ברעידת אדמה שלוש שנים לאחר מכן ונבנה מחדש. הנזירים במנזר מוצאים פרנסתם בעיקר מגידול גפנים ליין, ובמקום יקב המפיק כרבע מיליון בקבוקים בשנה. בבלגיה עוסקים נזירים טראפיסטים רבים בהפקת בירה, הזוכה לביקוש רב. מדיה וקבצים בנושא טראפיסטים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טראפיסטים טראפיסטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פירוק המנזרים באנגליה

פירוק המנזרים באנגליה (באנגלית: Dissolution of the Monasteries) הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי המודרני לסדרת צעדים מנהלתיים וחוקתיים שנקט המלך הנרי השמיני בין השנים 1536–1541, במסגרת הרפורמציה באנגליה. באמצעותם השתלט המלך על רכוש הכנסייה ואדמות המנזרים באנגליה. הנרי השמיני פירק את מגוון המוסדות שחיו בהם קהילות דתיות באנגליה, ויילס ואירלנד. הוא העמיד את רכושם ונכסיהם למכירה לבני האצולה, החצרנים ובעלי האחוזות שתמכו בו. הנרי השמיני שאב את הסמכות החוקית למעשים אלו מ"חוק העליונות הראשון", אשר אושר על ידי הפרלמנט ב-1534; החוק העניק לו את ראשות הכנסייה באנגליה וניתק אותה ממרותו של האפיפיור ברומא. שני חוקים נוספים שאיפשרו זאת הם חוקי פירוק המנזרים שאישר הפרלמנט ב-1536 וב-1539. רק ב-1795 נבנה שוב מנזר ראשון על אדמת אנגליה. פירוק המנזרים באנגליה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.