laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנטישק סיקוונס

פרנטישק סיקוונס (בצ'כית: František Sequence;‏ 21 בנובמבר 1836 – 14 ביוני 1896) היה צייר דתי והיסטורי צ'כי. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים בפראג, הוא הפך לסטודנט באקדמיה לאמנויות יפות. בשנה שלאחר מכן (1854) עבר לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן, שם למד אצל וילהלם פון קולבאך. מאוחר יותר, הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות באנטוורפן. המדריך הראשי שלו שם היה יוזף ואן לריוס. בשנת 1860, הוא חזר לזמן קצר לפראג. לאחר מכן בילה שבע שנים ברומא; בזכות מלגה שקיבל. בתחילה הוא יצר ציורים היסטוריים, אך לבסוף נקשר לתנועה הנצרתיים והתמסר כולו ליצירות דתיות. רבים מדיוקנאות הקדושים שלו עוצבו לפי דגמים רומיים וביזנטיים קדומים. הוא חזר לפלזן ב-1868, שם התחתן עם בתו של פסנתרן מקומי, יוזף גרלאך. הם התיישבו בפראג והוא פיתח יחסי עבודה עם האדריכל יוזף מוקר. בשנת 1880, הוא ירש את יאן סוורטס כפרופסור לציור דתי והיסטורי באקדמיה של פראג. הוא שימש שם גם כרקטור בשנים 1882- 1887 ו-1890 עד 1893. הרצאותיו היו פופולריות מאוד. מבין תשעים ושמונה תלמידיו, הידועים ביותר כוללים את לודייק מרולד, פרנטישק קופקה, ויקטור אוליבה, יוזף רולצ'ק ומקסמיליאן פירנר. לאחר 1875, הוא היה חבר באקדמיה הנוצרית ועמד בראש המחלקה לאמנות שם. הוא גם היה חבר פעיל בוועדה לתכנון שיפוץ קתדרלת ויטוס. משנת 1880, הוא ישב בוועדת הפיקוח על מוזיאון העיר פראג. הוא נבחר כחבר באקדמיה הצ'כית למדעים ואמנויות בשנת 1890. מדיה וקבצים בנושא פרנטישק סיקוונס בוויקישיתוף "Sequens, Franz (František)". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 12, Austrian Academy of Sciences, Vienna 2005, ALO docView - 34 Biographisches Lexikon des Kaisertums Österreich (1879), www.literature.at
יחזקאל בוצ'קו

הרב יחזקאל אלישמע בוצ'קו (נולד בכ"ו בניסן ה'תשמ"ו, 5 במאי 1986), הוא ראש ישיבת ההסדר היכל אליהו. נולד בצרפת בכ"ו בניסן ה'תשמ"ו, בן להדרה והרב שאול דוד בוצ'קו. בשנת ה'תשנ"ד עלה לארץ עם משפחתו. למד בישיבת ירושלים לצעירים, ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב ובהמשך גם בישיבת היכל אליהו. התגייס לצבא במסגרת ישיבת הסדר. למד לימודי רבנות, ומשנת ה'תשס"ט הוא שימש כר"מ בישיבה. בשנת ה'תשע"ב הקים אביו את ישיבת "אורות משה" בראש העין (על שם אביו הרב משה בוצ'קו), והרב יחזקאל שימש שם בתפקיד ר"מ. החל משנת ה'תשפ"ב מכהן כראש הישיבה (היכל אליהו) לצד אביו, נשיא הישיבה. נשוי להדס, יועצת חינוכית ובתו של הרב ציון ויצמן (רב היישוב כוכב יעקב לשעבר) ונכדתו של יגאל כהן אורגד, ואב למשפחה מרובת ילדים. מתגורר בכוכב יעקב. כתב מספר חוברות וספרים, ומהם: "יציאה שבועית", "הווידוי", "יסודות האמונה מתוך תפילת העמידה" (ספריו יוצאים לאור בהוצאת ישיבת היכל אליהו).
אלאי קאסם

אלאי עלי פאדל קאסם (בערבית: الاي علي فاضل قاسم, בתעתיק מדויק: אלאי עלי פאצ'ל קאסם; נולד ב-16 בפברואר 2003 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן עיראקי יליד שוודיה המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת גטבורג מליגת העל השוודית ובנבחרת שוודיה. קאסם גדל במחלקות הנוער של האקן וגטבורג. בעונת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של גטבורג במסגרת ליגת העל השוודית. ב-23 בספטמבר 2022 ערך קאסם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בהפסד לנבחרת עומאן במשחק ידידות. אלאי קאסם, באתר Transfermarkt אלאי קאסם, באתר Soccerway אלאי קאסם, באתר National Football Teams אלאי קאסם, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלאי קאסם".
ארי ליבסקר

ארי ליבסקר (נולד ב-1972 בחיפה) הוא קולנוען דוקו ועיתונאי ישראלי. סרטו סטאלגים (2008) נסקר בניו יורק טיימס וזכה במספר פרסים. במרץ 2012 הוא אצר את התערוכה "איראן", המוחה על מה שהוא רואה כ"פאניקה סביב פצצת האטום האיראנית". סרטו "הקונצנזוס הברברי" (ישראל 2004, 30 דקות) עסק בהשפעות המזיקות של ברית מילה. ערוץ 2 ניסה לצנזר את הסרט ובסופו של דבר שידר אותו בשעה מאוחרת. הסרט עורר תגובות וביקורות רבות. בסוף שנות ה-90 היה אחד המייסדים של קבוצת "האקדמיה החופשית". בשנת 2002 שיחק בסרט הקצר "ואן גוך בתל אביב" (ישראל 2002, 16 דקות) של קבוצת בבון. משנת 2004 הוא שותף בעריכה של מגזין מעיין, מגזין לשירה ורעיונות, ובמגזין הקולנוע מערבון. אחת מהתערוכות שלהם נקראה "שכבתי עם ארי ליבסקר" ונערכה על גג בתל אביב, תערוכה נוספת נקראה "שרון" על הקשר בין אזור שפלת השרון העשיר בישראל לראש הממשלה לשעבר אריאל שרון. במאי 2006 הציג ליבסקר את עבודת הווידאו "Magic 2" בתערוכה "דורון", המתייחסת לדורון סבג, שהוצגה בגלריה מינשר בתל אביב ועסקה באמנות ובזכויות עובדים. ב-2007 ליבסקר עבד על הסרט התיעודי "סטאלגים" (ישראל 2007, 60 דקות). במהלך שנות ה-60 המוקדמות בישראל (ובתקופת משפט אדולף אייכמן) "סטאלגים" היו ספרים פורנוגרפיים המתארים יחסי מין אכזריים מזוכיסטיים בין סוהרות נאציות לאסירי מחנות ריכוז. הסרט מנתח את הגורמים לתופעה. בהשקה מוקדמת של סרטו (ב-6.9.07) ליבסקר התראיין לניו יורק טיימס וסיפר "הבנתי שתמונות השואה הראשונות שראיתי, כאחד שגדל כאן, היו של נשים עירומות. היינו בבית ספר יסודי. אני זוכר כמה היינו נבוכים." בשנת 2009 השלים ליבסקר את הסרט "הפואמה הביתית" (ישראל 2009, 60 דקות) סרט שעקב אחר שלושה אנשים, אחד מהם סבתו והקשר שלהם לבית. שם הסרט מתייחס לספר הפואמה הביתית של המשורר אהרן שבתאי. בשנת 2013 פרסם את הנובלה "הדוקומנטריסט" (צורפה לגיליון התשיעי של כתב העת מעיין). בשנת 2014 ביים את הסרט התיעודי "התפוררות" (ישראל 2014, 50 דקות). בעשור הראשון של המאה ה-21 עבד כעיתונאי כלכלי במגזין פירמה (גלובס). בעשור השני החל לעבוד בכלכליסט. בשנת 2010 התחזה למיליארדר קרואטי המעוניין לרכוש נדל"ן כדי לחדור לדירתו של שר הביטחון אהוד ברק ופרסם על כך כתבה במגזין. הרצה בתוכנית לימודי צעירים של המכללה האקדמית תל אביב-יפו על סקירתו את שוק הדיור והאופציות שיש בו לצעירים. מדיה וקבצים בנושא ארי ליבסקר בוויקישיתוף ארי ליבסקר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ארי ליבסקר, סרטונים בערוץ היוטיוב ארי ליבסקר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ארי ליבסקר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ארי ליבסקר, באתר AllMovie (באנגלית) ארי ליבסקר, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ארי ליבסקר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נירית אנדרמן, זיכרון פיקטיווי, באתר הארץ, 23 בינואר 2007 דליה קרפל, אכן תמונות קשות, באתר הארץ, 4 ביולי 2007 אכול ושתה, כי מחר דד-ליין - מאמר של ארי ליבסקר, מארב, 23.1.2005 ארי ליבסקר, מעיין בננות, באתר בננות שי הרלב, מאביגדור ליברמן עד אושוויץ: התערוכה "איראן" יוצאת נגד הפאניקה הישראלית, באתר הארץ, 14 במרץ 2012 Kershner, Isabel (2007-09-06). "Israel's Unexpected Spinoff From a Holocaust Trial". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-04-22. ארי ליבסקר בכלכליסט ארי ליבסקר, באסטה על הגג, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2010 לימודי תעודה בתחום הצעירים
ולרי קורזון

ולרי קורזון (ברוסית: Валерий Григорьевич Корзун; ‏נולד ב־5 במרץ 1953) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל מספר פעמים והיה חבר צוות של תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבין-לאומית. ולרי קורזון נולד בכפר במחוז רוסטוב ברוסיה הסובייטית. לאחר סיום בית ספר הוא התחיל ללמוד בבית ספר לטייסי קרב וסיים אותו בשנת 1974. עד לשנת 1987 קורזון שירת ביחידות שונות של חיל האוויר הסובייטי. בשנת 1987 הוא סיים לימודים באקדמיה צבאית עם התמחות כקצין מטה. בשנת 1987 קורזון התחיל הכנות לטיסות חלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא היה חבר בצוות גיבוי של מספר טיסות. בשנת 1996 הוא היה מפקד צוות של חללית סויוז TM-24 שהתחברה לתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 21 בפיקוד יורי אונופריינקו. לאחר העברת אחריות ועזיבת הצוות הוותיק משלחת מס' 22 החלה בפעילות הסדירה. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 196 ימי טיסה ו-2 פעילויות חוץ רכביות. במהלך הטיסה צוות ביצע מספר ניסוים ופעולות תחזוקה של תחנת החלל. בשנת 2002 קורזון הוא טס לתחנת החלל הבין-לאומית במעבורת החלל אנדוור במשימה STS-111. קורזון היה מפקד משלחת מס' 5 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ לאחר 184 ימים וביצוע 2 פעולות חוץ רכביות. הוא חזר לכדור הארץ בטיסה STS-113. קורזון עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 2008 עבר לעבודה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים במרכז. מדיה וקבצים בנושא ולרי קורזון בוויקישיתוף תקציר נתונים באתר ספייספאקטס נתונים מאנציקלופדיית החלל ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס (ברוסית)
חסן חילו

חסן חילו (בערבית: حسن الحلو; נולד ב-25 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם בג'ובילו איוואטה מליגת העל היפנית. חילו החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל סכנין ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של בני סכנין. ב-12 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד מכבי נתניה. ב-4 במאי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–3 להפועל תל אביב. בעונת 2019/2020 עת ששיחקה סכנין בליגה הלאומית, הפך לשחקן הרכב בקבוצה. ב-24 בינואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–3 נגד הפועל נוף הגליל. בסיום העונה שבה סכנין לליגת העל. בקיץ 2021 הושאל למכבי בני ריינה מהליגה הלאומית. בריינה חילו רשם 33 הופעות והיה שותף לעלייה של המועדון לליגת העל לראשונה בתולדותיה ובכך רשם עליית ליגה שנייה בקריירה. בסיום העונה, חזר לסכנין. בעונת 2022/2023 שב לסכנין, שם שיחק 29 משחקי ליגה בהם כבש שער אחד. בקיץ 2024 חתם בג'ובילו איוואטה מליגת העל היפנית. חסן חילו, ברשת החברתית אינסטגרם חסן חילו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל חסן חילו, באתר Transfermarkt חסן חילו, באתר Soccerway חסן חילו, באתר FootballDatabase.eu מערכת ONE, ‏חסן חילו וגולן אלקסלסי חתמו בבני ריינה, באתר ONE‏, 17 ביוני 2021 דורון בן דור, ‏סכנין תקבל 415 אלף יורו על מכירתו של חסן חילו, באתר ONE‏, 27 ביוני 2024
מרים קוץ

מרים קוץ (נולדה ב-28 באפריל 1958) היא סופרת, מחזאית, עורכת, ולשעבר עיתונאית ישראלית. שני ספרי פרוזה שפרסמה, "על רקע רומנטי" ו"בייבי בלוז", היו לרבי-מכר. הייתה עורכת מוספים בידיעות אחרונות, פרסמה טורים אישיים, מדורי ביקורת תרבות וטורי דעה בעיתון. מחזה הביכורים שכתבה, "בבושקות", קומדיה רומנטית על ארבעה דורות של נשים במשפחה, עלה בפסטיבל קריאה של מחזות בתיאטרון הקאמרי, ב-2018.. מרים קוץ נולדה בחיפה, בוגרת תיכון ליאו בק, שירתה בצה"ל כקצינת קישור, וסיימה לימודי ספרות ואמנות באוניברסיטת חיפה. למדה מחזאות ב"סדנאות הבמה" בשיתוף עם תיאטרון בית לסין ותסריטאות אצל אסף ציפור וצביקה קרצנר. מאז 2015 מלמדת סדנאות בנושא יסודות הכתיבה של קומדיה רומנטית, בין היתר במדיטק חולון, ומרצה בנושאי ספרות, שפה ותקשורת. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים. מתגוררת ברמת־גן ואם לתאומים. הרומן "בייבי בלוז", 2021, היה לרב-מכר והיה מועמד לפרס ספיר 2021 ברשימה הארוכה הרומן "על רקע רומנטי", 2012, היה לרב–מכר וזכה באות "ספר הזהב" מטעם התאחדות הוצאות הספרים בישראל בשנת 1994 זכתה במלגת השתלמות בעיתונות בלונדון מטעם ה"בריטיש קאונסיל". בשנת 2022 הייתה סופרת אורחת ב"וילה רנאטה" בבזל, שווייץ. 10 דברים שאנשים אומרים (ירושלים: כתר, 1993) 10 דברים שאנשים אומרים על גברים על נשים, על אהבה ועל החיים (ירושלים: כתר, 1994) זה לא הולך בלי אהבה: ואמא שלי הייתה אומרת מי אמר לך את זה? (תל אביב: משכל, 1996) גברים ונשים זה לא אותו הדבר: ואמא שלי הייתה אומרת, אז מה עוד חדש? (תל אביב: משכל, 1999) 100 קטנות על תינוקות (מושב בן שמן: מודן, 2002) האלף-בית של הדיאטה (ירושלים: כתר, 2003) הפרויקט לסילוק אסבסט מאדמות הגליל המערבי: אלבום 2011–2017 (ירושלים: המשרד להגנת הסביבה, 2017) הרפתקה בשחקים (ראשון לציון: משכל, 2019) על רקע רומנטי (ידיעות ספרים-משכל, 2012) בייבי בלוז (ידיעות ספרים-משכל, 2021) מאנגלית – היומן ההורס שלי: ליצור זה להחריב / מאת: קרי סמית (ראשון לציון: משכל, 2017) מאנגלית – אלנה מאוולור / סילוויה אוליוס (ראשון לציון: משכל, 2017) מדיה וקבצים בנושא מרים קוץ בוויקישיתוף מרים קוץ, ברשת החברתית פייסבוק מרים קוץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מידע על מרים קוץ בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של מרים קוץ, באתר "סימניה" מרים קוץ, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל דריה מעוז, "בייבי בלוז" של מרים קוץ: בתוך האי-מהות, באתר ישראל היום, 14 ביוני 2021 ראש בראש באתר עברית ביקור בית עם הסופרת מרים קוץ באתר ספרים סופרים ומה שביניהם, 12 באוגוסט 2012 מפגש מועדון ספרים עם מרים קוץ באתר יוטיוב, 2 ביוני 2021 מרים קוץ באתר גוגל ספרים איריס אליה כהן, על רקע רומנטי, באתר בננות, 5 באוקטובר 2012 יפה גביש, אהבה זה כאב, באתר סלונה, 2 בדצמבר 2014 שי רודין, "בייבי בלוז" קורס תחת משא רעיונותיו הרבים ומציג גברים בצורה חד־ממדית, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2021 דליה בן ארי, מרים קוץ: "אני מחבבת את הרעיון של בן זוג, אבל לא מתאמצת בשבילו, ההפקה גדולה עלי", באתר "את", 4 בנובמבר 2021 מרים קוץ, באתר מאיר קוטלר רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל אורית מרלין-רוזנצוייג, "כשיועצת ההנקה לחצה על השדיים זו הייתה ההטרדה המינית הכי עמוקה שחוויתי בחיים", באתר ynet, 10 ביוני 2021 מרים קוץ, באתר עברית
קארל פוסטל

קארל פוסטל (בצ'כית: Karl Postl;‏ 9 בנובמבר 1769 – 15 במרץ 1818) היה צייר אוסטרי שעשה קריירה בפראג בתחילת המאה ה-19. הוא היה מדריך באקדמיה של פראג, וגם צייר תפאורות בתיאטרון. רוב עבודתו הייתה בתחום העיצוב הגרפי, אך קיימים כמה ציורים שיצר. חלקם נמצאים באוסף של הגלריה הלאומית בפראג. אנטונין מאנס היה תלמידו העיקרי. קארל נולד למשפחה של רוזן. הוא למד ציור ועיצוב גרפי באקדמיה בווינה. בסוף המאה ה-18 הקים סטודיו בפראג. הוא קודם כמנהל הציור הראשון באקדמיה על ידי פטרונים צ'כים, אך בסוף העדפה ניתנה ליוזף ברגלר. מ-1806 עד 1817, קרל פוסטל לימד ציור נוף ורישום נוף גרפי באקדמיה בפראג. תלמידיו כללו את יוזף סמברה, וינצ'נק מורשטדט, יוזף פרדריק זוטלר ואנטונין מאנס, האחרון הפך גם ליורש באקדמיה. לאחר מכן, מ-1804, עבד פוסטל כצייר תפאורות תיאטרליות בתיאטרון אסטייטס, שם הוחלף מאוחר יותר באנטונין מצ'ק. עבודתו משלבת דפוסי קלאסיקה ורומנטיקה גם וינאית וצרפתית, בהשראת אמנים כמו קלוד לורן וניקולא פוסן. עבודת הנוף שלו התמקדה בדרך כלל בנופים פנורמיים של פראג, שהוצגו לעיתים קרובות באלבומים גרפיים. הוא היה גם פורטרט מיומן. הוא השתתף ביצירת גלויות עבור כמה עיירות ספא. ציוריו מוצגים בעיקר באוספים של הגלריה הלאומית והמוזיאון של פראג. הוא נפטר בטרם עת משחפת. הוא נקבר בבית הקברות אולשאני בפראג. מדיה וקבצים בנושא קארל פוסטל בוויקישיתוף Naděžda Blažíčková-Horová, ed. 19th-Century Art in Bohema: (1790-1910) - Painting, Sculpture, Decorative Arts. Prague; National Gallery in Prague, 2009.
אלירן פלד

אלירן פלד (נולד ב-7 במאי 1992, ד' באייר ה'תשנ"ב) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי. נולד ב-1992 לאם שפית ולאב יזם נדל"ן, כבכור מחמישה ילדים. בגיל 14, החל לעבוד בתעשיית הקולנוע בתפקידים זוטרים בסטי צילום. בשנת 2006, החל ללמוד במגמת הקולנוע בתיכון תלמה ילין. בשנת 2011, התגייס ושירת כקצין חובשים, תפקיד בו הקים את מדור טכנולוגיות ייעודיות לרפואה בחיל הרפואה, מה שהקנה לו אות הצטיינות. לאחר שחרורו בשנת 2015, החל ללמוד בחוג לקולנוע עם הרחבה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. במסגרת לימודיו, הפיק כ-14 סרטים קצרים שהוצגו בפסטיבלים ברחבי העולם. בשנת 2020, הפיק, כתב וביים את סרט האנימציה "להתאהב ברקס" ביחד עם מעין אנגלמן, שהפך לסרט הישראלי הראשון שזכה בפסטיבל האנסי. במקביל, הסרט הוקרן במעל 100 פסטיבלים ונמכר לשידור באירופה. הסרט זכה גם בפרס פיצ' פוינט בפסטיבל ירושלים והופק בתמיכת מפעל הפיס, המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים, קרן הקולנוע הישראלי, קרן מקור ומשקיעים פרטיים. בשנת 2021, החל בצילומי סרט הביכורים "המנצחים", שהוא קופרודוקציה ישראלית אירופאית שכתב ביחד עם יונתן בלומנפלד. הסרט הוא מיוזיקל תקופתי אודות האופוריה הציבורית בימים שלאחר מלחמת ששת הימים, בהשתתפות דניאל ליטמן, עמית פרקש, יעל שטולמן, יואב רוטמן, דור הררי, שרון אלכסנדר ואחרים. הסרט יצא בפברואר 2024 בהפצה של חברת יונייטד קינג ובתמיכה של קרן רבינוביץ', רשת 13, קרן כדר ומשקיעים פרטיים. פלד יצר את הסדרה "הבלתי חשובים" ביחד עם עידו הרטמן, אותה גם פלד ביים. הסדרה זכתה בפרס פיאט יפטא לדוקו מבוסס ארכיון, ולמועמדות לפרס האקדמיה על העונה הראשונה והשנייה. בשנת 2023, עלתה לשידור העונה השלישית של הסדרה. בשנת 2024 עולה העונה הרביעית. בשנת 2024 הפיק וביים את "המשפט האחרון של קפקא" סרט דוקו אנימציה באורך מלא (בתמיכת כאן 11), הסרט עתיד לצאת בשלהי 2024. נכון לאפריל 2023, פלד מפתח סרט קולנוע עלילתי אודות ביקורה של מרלין דיטריך בישראל בשנת 1960, וכן גרסה באורך מלא ל"להתאהב ברקס". מתגורר במרכז הארץ, נשוי ואב לשניים אלירן פלד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליסון קפלן סומר, אלירן פלד עשה מחזמר על פוסט טראומה: "כוכב נולד פוגש את מלחמת ששת הימים", באתר הארץ, 11 בפברואר 2024 רנה גרט-זנד, מואיז הקטן חוזר לקולנוע רקס, באתר זמן ישראל, 27 ביוני 2020 להתאהב ברקס: זכייה ראשונה לסרט ישראלי בפסטיבל אנסי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏22 ביוני 2020 יוני בינרט, לא נפסיק לשיר: איך המיוזיקל השתלט על הקולנוע מחדש?, באתר ynet, 11 בדצמבר 2021 החלו צילומי הסרט המוסיקלי הישראלי "המנצחים" עם עמית פרקש, באתר אידיבי סרטים הכירו את "אויבת המדינה" מספר 1, באתר ערוץ 7, ‏2018-05-02 עידו דוד כהן, הפרק החדש של "הבלתי חשובים" הוא הצהרת עצמאות של התאגיד, באתר הארץ, 15 במרץ 2023 מה ראינו השנה: הרבה דוקו רציני. כי אנחנו רציניים. כדאי גם לכם, באתר "Time Out ישראל", 23 בדצמבר 2022 לא בלתי חשובה: איך שינתה מרלן דיטריך את היחס לשואה בישראל, באתר "Time Out ישראל", 27 בינואר 2022
דגל רואנדה

דגל רואנדה אומץ ב-25 באוקטובר 2001. הדגל מורכב מהצבעים ירוק, צהוב וכחול. בדגל הקודם של המדינה בלטה האות R שהבדילה בינו לבין דגל גינאה. החלק הכחול בדגל מייצג שמחה ושלום, הצהוב מייצג סמל להתפתחות כלכלית, והירוק מייצג את התקווה לשגשוג. השמש מייצגת השכלה. הדגל עוצב על ידי אלפונס קירימובנציו. סמל רואנדה המנון רואנדה מדיה וקבצים בנושא דגל רואנדה בוויקישיתוף רואנדה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל רואנדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דימי אוגוינה

דימי אוגוינה (באנגלית: Dimie Ogoina) הוא רופא-מדען ניגרי למחלות זיהומיות. הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטת ניז'ר דלתא ומנהל רפואי ראשי בבית החולים שלה. הוא נשיא האגודה הניגרית למחלות זיהומיות. אוגוינה למד בתיכון בלאגוס, ניגריה. הוא השלים תואר ראשון ברפואה, תואר ראשון בכירורגיה מאוניברסיטת אחמדו בלו, שם למד תחת המנטורים לסלו אגלר וג'פרי אונימלוקווה. לאחר התמחותו, אוגוינה עבד כמרצה ורופא יועץ במרפאת איידס בבית החולים של אוניברסיטת בינגהאם בג'וס. לאחר מכן הצטרף לאוניברסיטת ניז'ר דלתא ולבית החולים NDU שם שימש בכמה תפקידים כולל ראש מחלקה, פרובסט של המכללה לרפואה, יו"ר הוועדה המייעצת הרפואית ומנהל רפואי ראשי. הוא פרופסור לרפואה. אוגוינה חוקר איידס ועמידות לאנטיביוטיקה. נכון לשנת 2023, הוא הנשיא הנוכחי של האגודה הניגרית למחלות זיהומיות. באפריל 2023, אוגוינה נבחר לרשימת טיים 100 של האנשים המשפיעים ביותר בעולם על תרומתו המדעית. Kirby, Tony (2023-02-01). "Dimie Ogoina—Nigeria's expert in mpox". The Lancet Infectious Diseases (באנגלית). 23 (2): 164. doi:10.1016/S1473-3099(23)00018-X. ISSN 1473-3099. "Prof. Dimie Ogoina - NIDS" (באנגלית אמריקאית). 2020-05-31. נבדק ב-2023-04-14. Rimoin, Anne (2023-04-13). "Dimie Ogoina: The 100 Most Influential People of 2023". Time (באנגלית). נבדק ב-2023-04-14. מדיה וקבצים בנושא דימי אוגוינה בוויקישיתוף דימי אוגוינה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דימי אוגוינה, ברשת החברתית LinkedIn ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דימי אוגוינה".
מריה הררה מגדלנו

מריה הררה מגדלנו (בספרדית: María Herrera Magdaleno), הידועה גם בשם דוניה מרי (בספרדית: Doña Mary), היא אשת עסקים מקסיקנית ופעילת זכויות אדם. בשנת 2014 היא הקימה רשת ארצית של קולקטיבים מקומיים כדי לחנך משפחות כיצד לחקור היעלמות. הררה היא ממדינת מיצ'ואקאן והיא אם לשמונה ילדים ושני ילדים חורגים. היא נולדה בשנת 1949. עד שנת 2008, היא הקימה עסק לאחר שעזבה בעל שלדעתה היה לא נאמן. הררה ייצרה בגדים ומכרה תכשיטי זהב, תחילה במיצ'ואקאן, מאוחר יותר היא התרחבה לגוודלחרה. בשנת 2008, בניה של הררה, ראול (19) וחסוס סלבדור (24) עשו טיול עם חמישה חברים ליד אטויאק דה אלוורז (אנ'). בניה וחבריהם מעולם לא שבו. שנתיים לאחר מכן, בניה גוסטבו (28) ולואיס ארמנדו (24) נעלמו במהלך עבודתם במזרח וראקרוס. היא חושדת שבניה נעלמו כתוצאה מפעילות של קרטלי הסמים. בשנת 2014, הררה הקימה רשת ארצית של קולקטיבים מקומיים כדי לחנך משפחות כיצד לחקור היעלמויות. במאי 2022 נפגשה הררה עם האפיפיור פרנציסקוס. בנובמבר 2022, תבעה הררה את מדינת מקסיקו בבית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם. באפריל 2023, היא נכללה ברשימת טיים 100 של האנשים המשפיעים ביותר בעולם בגלל הפעילות שלה. "Pope receives Michoacán woman whose 4 sons are among the missing". Mexico News Daily (באנגלית אמריקאית). 2022-05-25. נבדק ב-2023-04-13. Lopez, Oscar (2022-11-11). "After 4 Sons Vanish, Their Mother Devotes Her Life to Mexico's Missing". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-04-14. Nugent, Ciara (2023-04-13). "María Herrera Magdaleno: The 100 Most Influential People of 2023". Time (באנגלית). נבדק ב-2023-04-13. Desidera, Bruno (2022-07-22). "Mexico's desaparecidos. María Herrera Magdaleno, one of the mothers, met with the Pope: "May the perpetrators repent"". SIR - Servizio Informazione Religiosa (באיטלקית). נבדק ב-2023-04-13. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריה הררה מגדלנו".
עפרה קליגר

עפרה קליגר (נולדה ב-24 בנובמבר 1946) היא משוררת ישראלית. שיריה פורסמו בעיתון 'דבר', בכתב העת 'פסיפס' וב'עתון 77', בעיתונות וברדיו. עפרה קליגר נולדה במצרים. ב-1950 עלתה עם הוריה ארצה. המשפחה התיישבה בעיר עכו. בוגרת אוניברסיטת בר-אילן והאוניברסיטה העברית בספרות עברית, מדע המדינה, היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית ומוסמכת אוניברסיטת בר-אילן בהיסטוריה כללית וספרות משווה. עסקה בהוראה במשך 35 שנה. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים. עפרה גרה ברמת גן והיא אם לשני ילדים. זווית נכונה (תל אביב: טרקלין, 1987) וזרח השמש ובא השמש (תל אביב: אל"ף, 1988) משחק בשברים: שירים 1987–1990 (תל אביב: עקד, 1991) בעין פנימית (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2009) מילים מתוך שטח הפקר של געגוע (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2012) להיות יש בעולם (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2017) על היש ועל האין בעולם הזה: מכתבים לגדעון (תל אביב: עמדה, 2021) רוני סומק, לראות את מה שסמוי מהעין, עיתון 77, גיליון 339, מאי-יוני 2009, עמוד 7 חן קלינמן, מטחים והתכות, עיתון 77, גיליון 363, נובמבר-דצמבר 2012, עמוד 10 לאה שניר, מילים מתוך שטח הפקר של געגוע, מאזניים, גיליון 4, אוגוסט 2012, עמודים 44–45 מידע על עפרה קליגר בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של עפרה קליגר, באתר "סימניה" עפרה קליגר, ברשת החברתית פייסבוק עפרה קליגר, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל חנה סקרה, בעין הזמן, להדביק את התנועה הסמויה מן העין חן קלינמן, לנוע בין נצחים, אתר בננות, 15.5.2009 קליגר עפרה באתר של נילי דגן עפרה קליגר – שני שירים, באתר קפל, 4.9.2017 רן יגיל, עמדת שיר 22, עפרה קליגר, מן הנמנע, אתר בננות, 30.12.2022 עפרה קליגר, בתוך צעדי, מעמקים, גיליון מס' 57 - מרחשוון תשע"ו 10/15 ביקור בית עם המשוררת עפרה קליגר, באתר ספרים סופרים ומה שביניהם, 5.5.2012 עפרה קליגר באתר ליריקה עפרה קליגר באתר סלונט עפרה קליגר באתר גוגל ספרים עפרה קליגר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה גל אלגר, עפרה קליגר, באתר תני למילים, ‏28.9.2014 רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל
אמירות ג'בל שמר

אמירות ג'בל שמיר (בערבית: إِمَارَة جَبَل شَمَّر), שנודעה גם כאמירות חאיל (إِمَارَة حَائِل) והאמירות הראשידית (إِمَارَة آل رَشِيْد), הייתה מדינה בחלק הצפוני של חצי האי ערב, כולל נג'ד, שהתקיימה מאמצע המאה התשע-עשרה עד 1921. בירת האמירות הייתה חאיל (אנ'), ונשלטה על ידי שושלת בית רשיד. האמירות כללה שטחים המצויים כיום בערב הסעודית, עיראק וירדן. האמירות הוקמה בשנת 1836 כמדינה וואסלית של אמירות נג'ד כאשר השליט הראשון באמירות עבדאללה בן רשיד מונה כמושל חאיל על ידי האימאם הסעודי פייסל בן טורקי. אולם לאחר היחלשות המדינה הסעודית השנייה, הצליחו הרשידים להביס ולכבוש בקרב מולאידה ב-1891 את אמירות נג'ד, ושילבו את שטחה בג'בל שמאר. לאחר הבסת בית סעוד, האמירות יצרה קשרי ידידות עם האימפריה העות'מאנית שמצפון לה. ברית זו הפכה פחות ופחות רווחית במהלך המאה ה-19 כאשר העות'מאנים איבדו השפעה ולגיטימציה. בשנת 1902, כבש ראש בית סעוד, עבד אל־עזיז אבן סעוד, את ריאד, והחל במסע לכיבוש חצי האי ערב. לאחר מספר עימותים, הרשידים והסעודים נכנסו למלחמה בקנה מידה מלא על אזור קסים, שהביאה ב-1907 לתבוסתם של הרשידים ולמותו של האמיר הרשידי עבדול עזיז בן מיטאב אל-רשיד. לאחר מות האמיר, האמירות ירדה בהדרגה ממעמדה, ומצבה עוד החמיר עקב החלשות פטרונה העות'מאני במלחמת העולם הראשונה. אבן סעוד, שכרת ברית עם האימפריה הבריטית כמשקל נגד לתמיכת העות'מאנים בג'בל שמר, התחזק בעקבות תוצאות המלחמה. ב-2 בנובמבר 1921 אמירות ג'בל שמר נכנעה לסעודים, ולאחר מכן שולבה בסולטנות נג'ד. בירת האמירויות, חאיל, שימשה נקודת עצירה חשובה בין הערים מכה ואל-מדינה. מדיה וקבצים בנושא אמירות ג'בל שמר בוויקישיתוף אמירות ג'בל שמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Geographical Journal (באנגלית). Royal Geographical Society. 1911. p. 269. J. A. Hammerton. Peoples Of All Nations: Their Life Today And Story Of Their Past (in 14 Volumes). Concept Publishing Company, 2007. Pp. 193. Wynbrandt, James (2014-05-14). A Brief History of Saudi Arabia (באנגלית). Infobase Publishing. ISBN 978-1-4381-0830-8. "Jabal Shammar". Encyclopedia.com.
נבחרת מרטיניק בכדורגל

נבחרת מרטיניק בכדורגל לגברים (בצרפתית: Équipe de Martinique de football) היא נבחרת הכדורגל של המושבה מרטיניק שבשליטת צרפת. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל של מרטיניק הנמצאת בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. נבחרת זו לא חברה בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, היא חברה ב-CONCACAF ושיחקה חמש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF. בגביע הזהב 2002 הגיעה עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לנבחרת קנדה בפנדלים. הקבוצה גם זכתה פעם אחת בגביע הקריבי בשנת 1993 והגיעה למקום השני בשנה לאחר מכן. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה 2008 - מקום שני 2010 - מקום ראשון 2012 - מקום שני אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת מרטיניק בכדורגל אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת מרטיניק בכדורגל