laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחוזות לבנון

מחוזות לבנון (בערבית: محافظات لبنان) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את המדינה. לבנון מחולקת לתשעה מחוזות ראשיים או פריפריות לבנון (בערבית: محافظة – מוחאפזה; תעתיק מדויק – מחאפט'ה), ואלה מחולקים ל-25 נפות (בערבית: قضاء – קדאא; תעתיק מדויק – קצ'אא'). המחוז נוצר ב-16 ביולי 2003, מושל מונה לראשונה ב-2014. נוצר ב-7 בספטמבר 2017, מושלת מונתה לראשונה ב-2020. המחוז נוצר על פי חוק ב-1975 תוך הפרדתו ממחוז דרום לבנון. מדיה וקבצים בנושא מחוזות לבנון בוויקישיתוף הערכת אוכלוסייה, 2017
X-13 ורטיג'ט

X-13A-RY ורטיג'ט (Vertijet), דגם 69 מתוצרת ראיין איירונאוטיקל, היה מטוס נסיוני להמראה ונחיתה אנכית (VTOL) מסדרת מטוסי ה-X שטס בארצות הברית בשנות החמישים. המטרה העיקרית של המיזם הייתה להדגים יכולת להמראה אנכית באמצעות הנעה סילונית טהורה, ריחוף, מעבר לטיסה ישרה ואופקית, ונחיתה אנכית. מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, מהנדסי ראיין תהו האם ה-FR-1 פיירבול, שהחזיק כמויות דלק קטנות והיה בעל יחס דחף למשקל של 1, יהיה מסוגל להמריא אנכית. לשכת האווירונאוטיקה של הצי האמריקני העניקה ב-1947 חוזה לראיין לצורך בחינת אפשרות לפיתוח מטוס קרב סילוני הממריא אנכית. היה זה חלק מתוכנית לבדיקת התכנות שיגור כלי טיס מצוללת. ראיין ערכה בדיקות במטוס נשלט מרחוק מ-1947 עד 1951. ב-1953 העניק חיל האוויר האמריקני חוזה לראיין לפיתוח מטוס סילוני להמראה ונחיתה אנכית (VTOL), שניתן לו הכינוי X-13 ורטיג'ט. שני אבות טיפוס נבנו. אורכו של ה-X-13 ורטיג'ט היה 23 רגל 5 אינץ' (7.14 מטר). הוא היה גדול מספיק על-מנת לאכלס תא טייס חד-מושבי (עם מושב מוטה) ומנוע טורבו-סילון בעל דחף של 10,000 lbf‏ (45 kN) מתוצרת רולס-רויס אייבון. מוטת כנפי הדלתא העיליות של המטוס הייתה בעלת אורך של 21 רגל (6.4 מטר) בלבד ובקצה כל כנף חובר משטח אנכי שטוח. בחלק התחתון של אף המטוס הותקן וו שימש לתליית הורטיג'ט מפלטפורמת הנחיתה האנכית הנגררת שלו, ומוט קצר ששימש לאומדן המרחק מפלטפורמת הנחיתה הנגררת. לאחר שהמטוס אובטח אנכית, הפלטפורמה הנגררת הונמכה אופקית וכך שימשה לשינוע המטוס על הקרקע. בקרת העילרוד והסבסוב בעת רחיפה נעשתה באמצעות ניהוג וקטורי. בקרת הגלגול נעשתה באמצעות סילוני "puffer" המותקנים על משטחי קצה הכנף. האבטיפוס הראשון (#54-1619) צויד בכן נסע זמני וביצע טיסת בכורה אופקית רגילה ב-10 בדצמבר 1955 לבחינת מאפייניו האווירודינמיים. בהמשך, הוא ביצע מעבר מטיסה אופקית לאנכית וחזרה. לאחר מכן הוחלף כן הנסע של האבטיפוס הראשון במתקן ל"ישיבת זנב" שהותקן על זנב המטוס והחזיק אותו אנכית כשהיה על הקרקע. ב-28 במאי 1956 הוא המריא אנכית מהקרקע לבחינת יכולות הריחוף שלו. האב הטיפוס השני (#54-1620), ב-11 באפריל 1957, המריא אנכית מהפלטפורמה הנגררת מבסיס חיל האוויר אדוארדס, עבר לטיסה אופקית וחזר לטיסה אנכית. בסוף הטיסה, שארכה מספר דקות, עגן אנכית על ידי לכידת הוו בכבל הנחיתה של פלטפורמת הנחיתה האנכית הנגררת. במהלך ה-28 ביולי וה- 29 ביולי 1957, ערך ה-X-13 מפגן בוושינגטון, הוא חצה את נהר הפוטמק ונחת בפנטגון. חיל האוויר האמריקני בחר להפסיק את פיתוח המטוס משום שלא היה לו צורך מבצעי בו. שני מטוסי ה-X-13 מוצגים כיום במוזיאוני תעופה בארצות הברית. האבטיפוס השני, שהשלים טיסה מלאה שכללה המראה ונחיתה אנכית, הועבר ב-1959 למוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני אשר בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו. האבטיפוס הראשון מוצג כיום במוזיאון האוויר והחלל של סן דייגו.
עלה כותרת

עלי כותרת הם העלים הפנימיים של הפרח, מהווים חלק מהעטיף. עלים אלה בדרך כלל צבעוניים ותפקידם למשוך מאביקים אל הפרח. לפרחים ממינים שונים יש עלי כותרת בצבעים שונים. לדוגמה, עלי הכותרת של דמומית קטנת-פרי הם אדומים ואלו של האזנב המצוי הם צהובים; אם כי יש צבעים נפוצים יותר, כמו צהוב, אדום וסגול ויש צבעים נדירים, כמו כחול. לפרחים ממינים שונים גם יש מספר שונה של עלי כותרת וגודל שונה. Simpson, Michael G. (2011). Plant Systematics. Academic Press. ISBN 978-0-08-051404-8. Foster, Tony. "Botany Word of the Day". Phytography. נבדק ב-27 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עטיף

עטיף הוא כלל העלים העוטפים את איברי הרבייה של הפרח. ניתן להבחין בין שני סוגי עטיף: עטיף כפול – בעל שני סוגי עלים; העלים החיצוניים על־פי רוב ירוקים, ומכונים גביע (calyx) או עלי גביע (sepals); העלים הפנימיים על־פי רוב צבעוניים, ומכונים כותרת (corolla) או עלי כותרת (petals), ותפקידם העיקרי הוא למשוך מאביקים אל הפרח על ידי ריח, טעם או צבע עז. עטיף פשוט – בעל סוג אחד של עלים – ירוקים או חסרי צבע (עטיף גביעוני) או צבעוניים (עטיף כותרתי). בפרחים מסוימים, כגון נרקיס, קיימת תוספת בין עלי הכותרת לבין האבקנים, המכונה עטרה (corona). ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליל העפרונות

ליל העפרונות (בספרדית: Noche de los Lápices) הוא כינוי לסדרת חטיפות והיעלמויות שלוו בעינויים של מספר תלמידים בני עשרה בידי המשטרה הארגנטינאית בתקופת המשטר הצבאי, בעיר לה פלאטה. החטיפות בוצעו בידי משטרת פרובינציית בואנוס איירס בחודש ספטמבר 1976, ברובן בלילה שבין 16 ל-17 בספטמבר. הקורבנות היו 10 תלמידים, שהיו פעילים באותו הזמן, או קודם לכן, באיגוד תלמידי בתי הספר התיכוניים בעיר לה פלאטה, אשר דרשו סובסידיה על נסיעות באוטובוסים. דרישה זו נחשבה כחתרנית בידי הדיקטטורה. במחאה עצמה השתתפו תלמידים נוספים, חלקם נעצרו גם הם אולם שוחררו הודות לגילם הצעיר. החטופים היו שישה בנים וארבע בנות שגיליהם נעו בין 16 ל-18 שנים. התלמידים הוחזקו ועונו משך מספר חודשים במרכזי מעצר סודיים ובלתי חוקיים. שישה מבין העצורים נרצחו, וארבעת הנותרים, שני בנים ושתי בנות, שוחררו במועדים שונים בין 1978 ל-1980. האירוע זכה לפרסום, תחילה בעיר לה פלאטה. הוועדה הלאומית על היעלמותם של אנשים (Comisión Nacional sobre la Desaparición de Personas), שחקרה את עומק הדיכוי במהלך המלחמה המלוכלכת ואת גורלם של הנעדרים, בחרה בסיפור זה על מנת להמחיש ולהדגים את גורלם של נערים ונערות בני עשרה. עם תרגום הדוח "לעולם לא עוד" (Nunca Más) לשפות נוספות, זכה המקרה לפרסום נרחב. בשנת 1986 הופק סרט עלילתי בשם זה, המבוסס על האירועים כפי שתוארו על ידי אחרון המשוחררים, פאבלו דיאז. הסרט בוים על ידי הבמאי הארגנטינאי יליד 1931 הקטור אוליברה, והיה לאחד הסרטים הראשונים לאחר החזרה לדמוקרטיה שעסקו בשנות הדיקטטורה. Seoane, María y Hector Ruíz Nuñez, La Noche de los Lápices. Buenos Aires: Sudamericana, 2003 לעולם לא עוד, אתר הוועדה לחקר גורל הנעלמים (באנגלית וספרדית) ריאיון עם אמילסה מולר (Moler), בעיתון Página 12, ‏15 בדצמבר 1998 (בספרדית) מבחר עדויות ומסמכים, באתר El Ortiba (בספרדית) מידע על הסרט באתר "הבמה" (בעברית) "La Noche de los lápices", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הסרט "ליל העפרונות" בגרסתו המלאה, באתר video.google.com
אמיל זריהן

אמיל חיים זריהן (נולד ב-1954) הוא זמר ופייטן ישראלי, הסולן הראשי של תזמורת ירושלים מזרח ומערב. נולד ברבאט, מרוקו. שם התוודע לפיוטים היהודים המרוקאים, כגון שירת הבקשות והשירה העממית המרוקאית. לאחר שעלה ארצה עם משפחתו, המשיך ללמוד שירה ופיוט אצל הרב שלמה וענונו, ובמקביל הופיע בתוכניות רדיו של קול ישראל. אמיל נשוי לדבורה ואב לבן אחד ושלוש בנות. זריהן, בעל הקונטרה-טנור, נחשב לאחד הווקאליסטים הטובים ביותר בישראל והתייחד בזכות מנעד קול גבוה ונדיר. מאז היותו נער הוציא תקליטים רבים, שהצליחו בישראל ומחוצה לה. מאז הקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד ולאחר פיטורי העובדים והנגנים המשיך לתזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון ושימש כסולן ראשי, הוציא מספר תקליטים גם במסגרת התזמורת. בינואר 2016 עזבה התזמורת האנדלוסית הים תיכונית אשקלון את העיר בעקבות חילוקי דעות על תקציב ותמיכה מטעם העירייה ועברה לירושלים. מאז הוא הסולן הראשי של תזמורת ירושלים מזרח ומערב. הופיע בקונצרט "הריני שר" לזכרו של הזמר ג'ו עמר. אמיל זריהן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אמיל זריהן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנט

האם התכוונתם ל... סנט (מטבע) – החלק המאה של מספר יחידות מוניטריות (מטבעות) סנט (מטבע אמריקני) – מטבע בשווי מאית דולר אמריקני סנט (מוזיקה) – יחידה לוגריתמית של מקטעים. סנט (מידה) – יחידת מידת שטח הודית. סנט (משחק קלפים) קרחון סנט – קרחון באנטארקטיקה סנאט – גוף שלטוני, שם מקובל לבית המחוקקים העליון סנת – משחק לוח מצרי עתיק. אישים: מאק סנט – קומיקאי אמריקאי סנאט
לוח השנה השוודי

לוח השנה השוודי הוא לוח שנה ייחודי אשר היה בשימוש בממלכת שוודיה בעת המעבר מהלוח היוליאני ללוח הגריגוריאני בין השנים 1700–1712. בשנת 1699 הוחלט בשוודיה (שכללה אז גם את פינלנד) על מעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני, שהונהג במדינות השכנות למעלה מעשור קודם לכן. אבל השוודים לא רצו "לדלג" באמצע השנה על אחד עשר ימים, כפי שעשו המדינות האחרות (כיוון שהלוח היוליאני נמצא אז בפיגור של 11 יום לעומת הלוח הגרגוריאני), ובחרו לפרוס את התיקון על פני מספר שנים ולהפחית יום אחד בכל שנה (הדעות חלוקות אם הכוונה הייתה להפחית יום אחד בכל אחת מהשנים 1700 - 1710 או לבטל את ימי 29 בפברואר בשנים 1700 - 1740), עד שיתאחדו עם יתר המדינות שכבר עברו ללוח הגרגוריאני. בסופו של דבר, ההחלטה לא החזיקה מעמד. בשנת 1700 אכן בוטל 29 בפברואר (כנדרש לפי הלוח הגרגוריאני, אך בניגוד ללוח היוליאני), אבל בשנים הבאות כבר לא זכרו השוודים להחסיר יום. אז גילו השוודים שהם נותרו לבד עם "הלוח השוודי" – עשרה ימים מאחורי מדינות הלוח הגרגוריאני, ויום לפני מדינות הלוח היוליאני – דבר שהקשה על התקשורת ועל המסחר עם מדינות אחרות. בינואר 1711 הכריז מלך שוודיה קרל ה-12 על ביטול התוכנית המקורית וחזרה ללוח היוליאני. לשם כך היה עליו להוסיף יום אחד, והוא עשה זאת בחודש פברואר 1712. כך, בשנת 1712, הוסיפו השוודים שני ימים לחודש פברואר, במקום יום אחד, וספרו בו 30 יום. בשנת 1753 דילגו השוודים על 11 יום (בקצרם את חודש פברואר ל-17 ימים) והצטרפו ללוח הגרגוריאני. עם זאת, רק החל משנת 1844 החלו השוודים לקבוע את מועד חג הפסחא לפי לוח השנה הגרגוריאני. 30 בפברואר מדיה וקבצים בנושא לוח השנה השוודי בוויקישיתוף
317

שנת 317 היא השנה ה-17 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 317 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 1 במרץ – פלביוס יוליוס קריספוס וקונסטנטינוס השני, בניו של קונסטנטינוס, ממונים – יחד עם בנו של ליקיניוס – כקיסרים מרטינוס הקדוש היה הבישוף של העיר טור בצרפת (כיום הוא אחד הקדושים הפופולריים ביותר בכנסייה הקתולית) 7 באוגוסט – קונסטנטיוס השני, קיסר רומא (נפטר ב-361) להלן לוח שנה יוליאני. הלוח העברי לפני שנת ד'קי"ט (359), נקבע על פי הראייה, ומכיוון שלא הייתה אז שיטה קבועה - לא מוצג כאן לוח עברי. ילידי 317‎ נפטרים ב-317‎ מדיה וקבצים בנושא 317 בוויקישיתוף
הלוח המהפכני הסובייטי

הלוח המהפכני הסובייטי הוא לוח שנה שהונהג בברית המועצות בשנים 1930–1931. הנהגת הלוח החלה ב-1 באוקטובר 1929. החלוקה לשבועות הוחלפה, תחילה ב"שבוע" בן חמישה ימים, כשלכל עובד היה יום פגרה אחר. כל יום בשבוע נקרא בשם של צבע - צהוב, ורוד, אדום, סגול וירוק - והעובדים חולקו לקבוצות של "צבעים", למשל "עובד צהוב" הוא עובד שנח ביום ה"צהוב" ועבד בארבעת ימי השבוע האחרים. זאת במטרה ליצור משק פעיל ללא יום פגרה שבועי, כשהעובדים יוצאים ליום מנוחה שבועי בתורנות. יישום הרעיון היה בעייתי מאוד - קשה היה לתאם את יום המנוחה השבועי בין בני משפחה אחת, וקשה היה לארגן פעילות קהילתית ביום המנוחה. כמו כן, הנתונים הראו שהשיטה החדשה אינה מייעלת את העבודה ואינה מגבירה את פריון העבודה. בנוסף, לא תמיד הצליחו לאכוף את השינוי, בייחוד באזורים הכפריים. חמישה ימי חג הוגדרו בלוח כימי מנוחה כלליים שקוטעים את רצף הצבעים: יום לנין - 22 בינואר. חג הפועלים - 1 במאי ו-2 במאי. חג התעשייה - 7 בנובמבר ו-8 בנובמבר. ב-1 בדצמבר 1931 הוחלט לבטל את שיטת התורנות ביום המנוחה השבועי. אורך ה"שבוע" נקבע לשישה ימים, כשיום המנוחה הוא כללי. ימי המנוחה היו ה-6, ה-12, ה-18, ה-24 וה-30 בכל חודש. בחודשים שבהם 31 יום היה ה-31 בחודש יום עבודה רגיל. כיוון שבחודש פברואר יש 28–29 ימים בלבד, נקבע ה-1 במרץ כיום מנוחה. גם השיטה הזאת החזיקה מעמד שנים ספורות בלבד, והיא בוטלה ב-1940 כשהתחוור לשלטונות שהם אינם מצליחים לאכוף את השינויים. גם הצורך בתיאום זמנים טוב יותר עם יתר מדינות אירופה הביא למסקנה כי יש לחזור לשיטה המסורתית ובעקבות כך רוסיה חזרה לשבוע המקובל.
מוזיקה אימפרסיוניסטית

התנועה האימפרסיוניסטית במוזיקה היא תנועה במוזיקה של אירופה, בעיקר בצרפת, שהחלה בשלהי המאה ה-19 ונמשכה עד אמצע המאה ה-20. בדומה לקודמו באמנויות החזותיות, האימפרסיוניזם המוזיקלי התמקד בסוגסטיה ובאווירה יותר מאשר ברגשות, כמו במוזיקה תוכניתית, בהעברת סיפור. הופעת המוזיקה האימפרסיוניסטית הייתה ריאקציה להפרזות התקופה הרומנטית. בעוד שהתקופה הרומנטית התאפיינה בשימוש דרמטי בסולמות מז'וריים ומינוריים, המוזיקה האימפרסיוניסטית נוטה יותר לשימוש בדיסוננס ובסולמות שכיחים פחות, כמו סולם של טונים שלמים. בניגוד לצורות הגדולות, כמו סימפוניה או קונצ'רטו, שהיו חביבות על מלחיני התקופה הרומנטית, האימפרסיוניסטים נטו לצורות קצרות יותר, כמו נוקטורנים, ערבסקות ופרלודים. בסיסה של המוזיקה האימפרסיוניסטית היה בצרפת, והדבר ניכר בהוראות הביצוע בתווים, הכתובות בצרפתית ולא באיטלקית, כנהוג. מקובל לראות במלחינים הצרפתים קלוד דביסי ומוריס ראוול את מייצגי האימפרסיוניזם במוזיקה, אבל המונח אימפרסיוניזם במוזיקה איננו מדויק כל כך כמו בציור. דביסי טען, שהשימוש הנעשה במונח אימפרסיוניזם בפי חסרי-דעת, בעיקר מבקרי אמנות, עלוב ובלתי מדויק מאין כמוהו ואיננו מגדיר את כוונתו הוא, ליצור משהו שונה. מוזיקה אימפרסיוניסטית מתארת לא את המציאות הקיימת אלא את התרשמותו של המוזיקאי ממנה. היא מתרגמת נוף, אווירה, קטעי מראה, גוונים, אורות ושקיפות, כפי שנקלטו בחושי המלחין, לצלילים, קולות זמרה וכלי נגינה, כשם שהציירים האימפרסיוניסטים תרגמו את התרשמויותיהם לצבעים על גבי בדים. דביסי הושפע רבות מסגנון השירה הסימבוליסטית בצרפת וכתב לאור עקרונותיה. שירים מאת סימבוליסטים כגון בודלר ומטרלינק היו בידי דביסי ליצירות מופת גדולות. עוד מלחינים אימפרסיוניסטים חשובים, מלבד דביסי וראוול, היו קרול שימנובסקי הפולני, צ'ארלס גריפס האמריקאי, פול דיקא הצרפתי וראלף ווהן ויליאמס האנגלי. השפעת האימפרסיוניזם ניכרת גם ביצירותיהם של מנואל דה פאיה ואיסק אלבניס הספרדים, פרדריק דיליוס האנגלי, אריק סאטי וקאמי סן-סנס הצרפתים ואוטורינו רספיגי האיטלקי. וביצירות ג'אז כמו אלה של ביל אוונס. הסוגה המוזיקלית הידועה בשם "אקזוטיקה" מזכירה מאוד אימפרסיוניזם. מוזיקה בתקופה המודרנית Machlis, Joseph and Forney, Kristine. The Enjoyment of Music: Seventh Edition, W.W. Norton & Company, 1995, ISBN 0-393-96643-7 A Bartleby Article About Impressionism מוזיקה אימפרסיוניסטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Tsai, Shengdar [1]. URL accessed 22 July 2006. The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition [2]. URL accessed 22 July 2006.
אות מצטיין הנשיא

אות מצטיין הנשיא הוא אות הצטיינות לחיילי צה"ל, נגדיו וקציניו, מעיטורי נשיא מדינת ישראל, המוענק על ידי נשיא המדינה במעמד ראש הממשלה, שר הביטחון, הרמטכ"ל, אלופי צה"ל ונכבדים נוספים במשכן הנשיא. הנשיא יצחק בן-צבי פתח במסורת זו בשנת 1959 ונערך טקס בגינת צריף הנשיא. האות מוענק מדי שנה ביום העצמאות ל-120 חיילים, נגדים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל. במעמד קבלת האות, החיילים המצטיינים מקבלים מלגת לימודים בסך 1,000 דולר תרומת קרן בלווטניק מבריטניה בעבר וכיום בתרומתו של מר אדי פיית, באמצעות האגודה למען החייל. בנוסף, כל המצטיינים מופיעים בטקס יום העצמאות בהר הרצל במופע של בניית צורות חיות כחלק מן הדגלנות שנערכת ברחבה. כדי להיות מועמד לקבלת אות מצטיין הנשיא, על החייל לעמוד בשישה קריטריונים: חוגר בשירות חובה או קצין בשירות חובה או בתקופת ההתחייבות המוקדמת לקבע הפגין הצטיינות במילוי תפקידו והתנהגות למופת; מהווה דוגמה אישית ליתר החיילים ביחידה; מבצע את תפקידו מעל ומעבר למוטל עליו; בעל משך שירות של 11 חודשים, לפחות, בשירות סדיר רציף או מצטבר לא נבחר למצטיין נשיא בעבר פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. 2001 – דן כנר 2014 – צביקה הדר 2015 – צופית גרנט 2016 – טלי מורנו 2017 – טלי מורנו 2018 – רותם אבוהב ואביב אלוש 2019 – רותם אבוהב 2020 – בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל הטקס נדחה מיום העצמאות עד ספטמבר 2020 ונערך במתכונת מצומצמת בבסיס מחנה רבין (הקריה). 2021 – רותם אבוהב (הוקלט מראש) 2022 – עמוס תמם ודוריה למפל 2023 - אביב אלוש ולירון ויצמן מסדר 120 החיילים המצטיינים במשכן הנשיא יום עצמאות ה-67, אפריל 2015 הנשיא ראובן ריבלין נואם בטקס מצטייני הנשיא ביום העצמאות ה-69 ריבלין מצדיע לחיילים המצטיינים, יום העצמאות ה-69 הרמטכ"ל אביב כוכבי, הנשיא ראובן ריבלין ושר הביטחון בני גנץ בטקס ב-2020 שנערך במתוכנת מצומצמת בשל התפרצות נגיף הקורונה מדיה וקבצים בנושא אות מצטיין הנשיא בוויקישיתוף מכתבים לחיילים המצטיינים ב-1959, בחתימת הנשיא יצחק בן צבי מערכת אתר צה"ל, צפו בטקס מצטייני הנשיא לשנת 2020, באתר צה"ל, 14 בספטמבר 2020 אמיר בוחבוט‏, ריבלין בטקס חיילים מצטיינים: "גם אם קשה להסכים על דרך, לא איבדנו את המצפן", באתר וואלה, 15 באפריל 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיצוץ לווייתן

פיצוץ לווייתן הוא מעשה של הריגת לווייתן או פירוק גופתו בחומרי נפץ, לאחר שעלה לחוף. הפיצוץ המתועד הראשון התרחש באורגון שבארצות הברית ב-12 בנובמבר 1970, כאשר גופת ראשתן גדול-ראש (היו שדיווחו על לווייתן אפור) פוצצה, בניסיון לסלק אותה מהמקום ולמנוע ריקבון. באותו אירוע, ראשתן גדול-ראש באורך כ-14 מטרים ובמשקל של כשמונה טונות גסס על החוף באורגון לאחר שנסחף אל החוף. רשויות אורגון, שהתייעצו עם אנשי חיל הים האמריקני, סברו שלא ניתן להיפטר מגופת הלווייתן בדרך של הרחקה או קבורה, והחליטו לפוצץ אותה. ההנחה הייתה שהדינמיט יפורר את הגופה באופן שיאפשר לנקות את החוף. חיל הים האמריקני השתמש בחצי טון של דינמיט כדי לפוצץ את הלווייתן. מהלך הפיצוץ תועד בידי כתב הטלוויזיה פאול לינמן, שתיאר "חתיכות גדולות של שומן-לווייתנים" שחלקן הגיעו למרחק גדול מהחוף. משערים שהפיצוץ היה גדול מהצפוי בגלל הגזים שהצטברו בבטן הלווייתן. המקרה התפרסם לאחר שהפיליטוניסט דייב בארי, שצפה בסרטון המתעד את האירוע, כתב עליו. כמה אגודות העוסקות בזכויות בעלי החיים טענו כי ייתכן שהלווייתן היה בחיים בזמן שהופעל מטען הנפץ, ועל-כן ראוי להשתמש בעתיד בשיטות הומאניות יותר. בדרום אפריקה התרחשו מספר מקרים של פיצוץ לווייתנים, בשל אוכלוסיית הלווייתנים הגדולה באזור: פיצוצים שימשו לסילוק לווייתנים שעלו על החוף ב-6 באוגוסט 2005. מספר שבועות לאחר מכן פוצצה גופת לווייתן פיצוץ מבוקר כדי למנוע סכנה לספינות באזור. מקרה דומה התרחש ב-20 בספטמבר 2005. ב-15 בספטמבר 2005, השתמשו בפיצוץ כדי להרוג לווייתן קטלן שעלה לחוף בקייפטאון. השלטונות דיווחו שלא יכלו להציל את הלווייתן, לכן פוצצו אותו כדי לגאול אותו מייסוריו. בספטמבר 2010 ביצעו שלטונות אוסטרליה המתת חסד ללווייתן באמצעות פיצוץ, בסמוך לנמל אולבני פרינס במערב היבשת. החפת לווייתנים התפוצצות לווייתן הלווייתנאים והאדם ידיעה על ההתפוצצות באורגון שיר על התפוצצות הלווייתן באורגון Beached whale towed, blown up at sea(20 בספטמבר 2004). SABCnews.com. Explosives used to blow up whale in South Africa (8 באוגוסט 2001). Pravda.RU. Stranded humpback dies (22 באוגוסט 2001). Dispatch.co.za. Son of blubber (יולי 1994). Oregon Department of Transportation employee newspaper, TranScript. פיצוץ החסד של הלוויתן הגוסס, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2010
איסנא

אִיסְנַא (בערבית: إسنا; בערבית מצרית: اسنا, תעתיק מדויק: אסנא; בקופטית: ⲥⲛⲏ או ⲉⲥⲛⲏ) היא עיר במחוז לוקסור שבמצרים העליונה (דרום מצרים), השוכנת על גדתו המערבית של נהר הנילוס, כ-550 ק"מ דרום-מזרחית לבירה קהיר. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023, התגוררו בעיר 102,697 בני אדם, והיא העיר השנייה בגודלה במחוז (אחרי לוקסור). האתר המפורסם ביותר בעיר הוא המקדש לאל ח'נום שנבנה במאה ה-2 לפנה"ס. שמות נוספים של המקום: במצרים העתיקה שם המקום היה איוּניט או טָא-סֵנֵט, ביוונית: לאטופוליס Λατόπολις (העיר של לאטוס - שמו של דג המצוי במי הנילוס), בלטינית: לאטו Lato. מקור השם הנוכחי: השם הקדום טָא-סֵנֵט הפך בשפה הקופטית לסְנֵה ולאחר מכן נהגה בערבית כ-אִסְנַא. העיר הייתה שנים רבות מרכז סחר ותחנת ביניים לשיירות סחר שהגיעו דרומה לכיוון נוביה (דרום מצרים וסודאן של היום). חשיבות המקום עלתה בתקופת המלך תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס), אשר הרחיב את תחומי ממלכתו, והצעיד את צבאו אל נוביה. בתקופתו הוקם במקום מקדש. בתקופת היוונים והרומאים העיר הייתה בירת המחוז השני במצרים התחתונה, ואז נבנה מקדש האל ח'נום על שרידי המקדש הישן יותר. החל מהמאה ה-3 איסנא הופכת לאחד המרכזים של הנוצרים הקופטים. ערך מורחב – מקדש איסנא זהו אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה. נבנה בתקופת בית תלמי במאה ה-2 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, בעיקר בימי קיסרי רומא קלאודיוס (המאה ה-1 לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה ה-2) שהטביעו את חותמם על המבנה, כל אחד בתקופתו. המקדש הוקדש לאל ח'נום מנזר קופטי הנמצא בסמוך לעיר איסנא, נוסד במאה ה-4, וקרוי על שם הנוצרים הקופטים שנהרגו במרד נגד השלטון הרומי המדכא, בתקופת הקיסר דקיוס באמצע המאה ה-3. המנזר הכיל שני מבנים של כנסיות, ונחשב שנים רבות לאחד מהאתרים הנוצריים המרשימים ביותר במצרים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנה קומפלקס חדש, אשר מכיל בתוכו את שרידי הכנסיות העתיקות. העיר המודרנית מונה כ-70 אלף תושבים. על גבי הנילוס - שני סכרים המשמשים גם כגשרים: סכר ישן - נבנה על ידי בריטניה בשנים 1906–1908, למטרות השקיה. סכר חדש שנבנה על ידי חברה איטלקית בשנים 1989–1994, כדי להחליף את הסכר הישן, ויחד איתו נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 90 מגה-ואט. ספינות מלוקסור לאסואן עוברות דרך מעברים מיוחדים בסכרים אלה. מדיה וקבצים בנושא איסנא בוויקישיתוף Both pagan and Christian - Al-Ahram Weekly. Esna Temple. The Temple of Khnum at Esna - Mark Andrews. Esna dam construction (אורכב 11.05.2006 בארכיון Wayback Machine) - Italian Cooperation in Egypt. Egypt: Governorates, Major Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
בשרי

בְּשַׁ֫רִּי (בערבית: بشرّي, באנגלית: Bsharri) הוא יישוב עתיק (כיום זו עיר) בצפון לבנון, למרגלות רכס ג'בל אל-מַ֫כְּמֶל (ער') מעל ואדי קאדישא. מכונה גם "העיר הקרובה לגן העדן". תושבי העיר נוצרים, רובם מרונים. מקור השם היה "הבית של אִשְתָר" אלה אכדית שגם הפיניקים סגדו לה. בזמן הצלבנים המקום נקרא: בויסרה (Buissera). בשרי נמצאת במחוז צפון לבנון והיא עיר הבירה של נפת בשרי (אנ') העיר שוכנת מעל ואדי קאדישא, ברום של כ-1,500 מ' מעל גובה פני הים. בסמוך לה נמצא יער ארזי האל המוכר כאתר מורשת עולמית, שבו כ-400 עצים שגילם מעל 1,500 שנה. העיר נמצאת כארבעים ק"מ דרומית-מזרחית לטריפולי, כחמישים ק"מ מזרחית לבתרון והיא מרוחקת כ-130 ק"מ מביירות, בירת לבנון. תחילת ההתיישבות באזור העיר החלה עוד בתקופת הפיניקים. במאה ה-7, עם תחילת הכיבוש המוסלמי, מרונים שנמלטו מסוריה הגיעו לאזור צפון לבנון והתיישבו בין היתר בבשרי. ואדי קדישא, המכונה גם "העמק הקדוש", הפך למרכז הרוחני של הכנסייה המרונית. בניגוד לרוב תושבי לבנון דיברו תושבי העיר ארמית-סורית עד המאה ה-19. בעקבות כך השתרש מבטא כבד וייחודי, המזהה את תושבי העיר. בעת מלחמת האזרחים הלבנונית (1975–1990) הייתה בשרי כיס התנגדות של המחנה הנוצרי אל מול המחנה הרדיקלי. רבים מבני העיר הצטרפו לארגון השמרני "החזית הלבנונית" בזמן מלחמת האזרחים. סמיר ג'עג'ע, מנהיג הארגון משנת 1986, הוא יליד העיר. המשורר, הצייר והפסל ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן נולד בעיר בשרי ולבקשתו הוא נקבר בה, באתר שהיה בעבר מנזר מאר סרכּיס. המקום הפך למוזיאון לזכרו והוא כולל את חפציו, ציוריו וכתבי היד של שיריו. בפתח המוזיאון ניצב פסל של ראשו של ח'ליל ג'ובראן. ליד בשרי נמצא אתר הסקי העתיק ביותר בלבנון: The Cedars Ski Resort שבו הותקנה מעלית הסקי הראשונה במדינה, בשנת 1953. אחד המסלולים מגיע עד להר בעל הפסגה הגבוהה ביותר בלבנט, בגובה 3,088 מטר מעל פני הים. בשרי הייתה אחת הערים המועמדות לארח את אולימפיאדת החורף ב-2018. בית העלמין בבשרי בשרי בלילה פסל של ישוע משקיף על העיר בשרי – מראה כללי מדיה וקבצים בנושא בשרי בוויקישיתוף الوكالة الوطنية للإعلام - بشري عاصمة الارز ومسقط رأس جبران متوجة بشفاعة القديس شربل وادي القديسين صنفته الاونيسكو مع غابة ارز الرب على لائحة التراث العالمي, الوكالة الوطنية للإعلام (בערבית) John Everett-Heath, Bcharré, Oxford University Press, 2020-10-22, ISBN 978-0-19-190563-6. (באנגלית) SyriacPress, You may think you're speaking Lebanese, but some of your words are really Syriac, SyriacPress, ‏2020-03-20 (באנגלית אמריקאית) , «بشري» اللبنانية مملكة السنديان والأرز منها خرج جبران خليل جبران ليشيع رسالة تسامح إلى العالم, alquds, 28 ינואר 2017 The Cedars Ski Resort, skilebanon, ‏17 יולי 2015
שאטנבורג

שאטנבורג (בגרמנית: Schattenburg) היא טירה בעיר פלדקירך שבמדינת פורארלברג, אוסטריה. הטירה נמצאת על הר ממנו ניתן להשקיף על הסביבה. יש בה מוזיאון היסטורי והיא מהווה מוקד תיירותי חשוב. הטירה הוקמה במאה ה-12 על ידי הרוזן הוגו פון מונטפורט ושימשה את שושלתו עד שנת 1390. מדיה וקבצים בנושא שאטנבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שאטנבורג (בגרמנית) מידע על הטירה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם קהיר

האם התכוונתם ל... הסכם קהיר (1969) – הסכם שנחתם בין לבנון לאש"ף הסכם קהיר (1994) – הסכם שנחתם בין ישראל לרשות הפלסטינית למימוש הסכמי אוסלו ועידת קהיר