laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הרצון לעוצמה (ספר)

הרצון לעוצמה (בגרמנית: Der Wille zur Macht) הוא ספר המבוסס על קטעים מתוך פנקסיו של הפילוסוף פרידריך ניטשה שמת ב-1900. ספר זה פורסם ב-1901 על ידי אחותו, אליזבת פרסטר-ניטשה שלטענת מבקרים רבים סילפה את רעיונותיו של אחיה למטרותיה. ב-1886 ניטשה הודיע כי יש בדעתו לפרסם ספר בשם "הרצון לעוצמה, מסה בדבר שינוי כל הערכים". אך ב-1888 זנח את פרסום הספר והשתמש בחומר כדי לכתוב את ספריו "שקיעת האלילים" ו-"אנטיכריסט". למרות שניטשה עצמו לא פרסם ספר בשם "הרצון לעוצמה", מושג זה מהווה את אחד הרעיונות הבסיסיים של הפילוסופיה שלו. הפילוסוף מרטין היידגר חשב כי מושג "הרצון לעוצמה" מהווה את הבסיס לפילוסופיה של ניטשה ביחד עם רעיון "השיבה הנצחית". ב-1950 הפילוסוף ולטר קאופמן פרסם את ספרו "ניטשה, פילוסוף, פסיכולוג, אנטיכריסט". בספר זה הוא מתריע על כך שהספר "הרצון לעוצמה" שפורסם על ידי אליזבט פרסטר-ניטשה מהווה סילוף של רעיונותיו של אחיה כדי שיתאימו למטרותיה הפוליטיות. היא החזיקה בעמדות רדיקליות והייתה אנטישמית. ב-1960 הפילולוגים מאצינו מונטינארי וג'ורג'יו קולי התחקו אחר כתב היד המקורי של "הרצון לעוצמה" כפי שהוא מופיע בפנקסיו של ניטשה, ומצאו כי אחותו התאימה את רעיונותיו לצרכיה האנטישמיים באמצעות השמטה, הדבקה וערבוב של קטעים שלמים מתוך כתב היד של אחיה, שהוא עצמו התנגד לאנטישמיות. אם כי אין בנמצא ספר בשם "הרצון לעוצמה" שנכתב ופורסם על ידי פרידריך ניטשה, ישנם קטעים רבים מכתב היד המקורי שתורגמו מגרמנית לאנגלית, לצרפתית, לאיטלקית ולשפות אחרות ומהווים את הבסיס לידע שיש לנו על מושג "הרצון לעוצמה" כפי שהגה אותו ניטשה עצמו. בין תרגומים אלה בולט התרגום לאנגלית של ולטר קאופמן (1968). תרגום לעברית על ידי ישראל אלדד הופיע ב-1978 בהוצאת שוקן. ערך מורחב – הרצון לעוצמה (מושג) מושג זה תופס מקום מרכזי בתורתו של ניטשה. הוא איננו מהסס להציבו בלבה של הגדרת המציאות כנקודה הסופית של מה שהוא מכנה "האונטולוגיה" שלו, של מה שהוא מגדיר באחדים מכתביו כ"עיקרון החשוב ביותר של המציאות". אין לפרש את הרצון לעוצמה כרצון לשלוט או לשאיפה להגיע למעמד כוחני כלשהו. הרצון לעוצמה הוא הרצון להשתחרר בכל מחיר מן הקרע הפנימי שבקרבנו, המציין מצב שבו כוחות החיים מכלים זה את זה, מצב הגורם לחיינו להפוך לנרפים וחלושים. אין המדובר ברצון לכבוש או להתעשר, אלא ברצון להגיע למצב של חיים אינטנסיביים ככל האפשר, חיים משוחררים מניגודים פנימיים, מרפיון ומחולשה. הרצון לעוצמה איננו הרצון לכוחניות אלא, כפי שניטשה אומר, הרצון להחשיב את עצמנו למסוגלים להגיע למה שבכוחנו להיות, כלומר למצות את הפוטנציאל שלנו, מצב שאיננו כרוך בחולשה הנובעת מניגודים פנימיים, מהאשמה עצמית ומניגודים שאינם באים על פתרונם. הרצון לעוצמה מתגשם בצורת סגנון החיים של ה"על-אדם", במודל של חיים המאפשר לנו להשתחרר מן הפחדים, מייסורי המצפון, מן החרטה ומכל צורות הניגודים הפנימיים המכבידים על חיינו ומרוקנים אותם מתוכנם. סובלימציה
אלכסנדר פלמינג

סר אלכסנדר פלמינג (באנגלית: Alexander Fleming;‏ 6 באוגוסט 1881, דארוול, סקוטלנד – 11 במרץ 1955, לונדון, אנגליה) היה רופא ומדען סקוטי, מגלה הפניצילין, האנטיביוטיקה הראשונה, המשמשת לריפוי מחלות זיהומיות, גילוי שנחשב למהפכה בתולדות הרפואה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945. במלחמת העולם הראשונה שירת פלמינג כקצין רפואה בשירות בריטניה במשך כארבע שנים. הוא נחשף בשירות למגוון גדול של נפגעי זיהום חיידקי, וניצל את ההזדמנות כדי להמשיך את מחקריו בנוגע להידבקות בזיהומים ולמאבק בהם. אחרי המלחמה שב פלמינג לבית החולים האוניברסיטאי סנט מרי שבו עבד קודם לכן, והמשיך לעסוק במחקר ובהוראה. במשך כל השנים האלה המשיך לעסוק בנושא אחד, שיפור הסלקטיביות של החומרים קוטלי החיידקים. מרבית מחקריו עסקו בחיפוש אחר חומרים יעילים בהשמדת חיידקים מבלי לגרום נזק לרקמות בריאות או לחולה. מרבית החומרים ה"אנטי חיידקיים" שפותחו עד אז תקפו תאים ללא הבחנה, וגרמו לחולים נזק קשה לא פחות מהנזק שגרם הזיהום עצמו. בשנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר כעשרים שנות מחקר, גילה פלמינג חומר נוגד חיידקים שנקרא "ליזוזים". חומר זה, המצוי בנוזלי גוף כמו זיעה ודמעות, הוכח אומנם כקוטל חיידקים סלקטיבי, אך הוא השפיע רק על חיידקים בלתי מזיקים ולכן נחשב כחסר תועלת לבריאות הציבור. בשנת 1928, תוך כדי מחקר על זיהום הגורם למחלת השפעת, הבחין פלמינג כי באחת מצלחות הפטרי (צלוחיות זכוכית מלאות במזון המשמשות לגידול חיידקים במעבדה), שהכילו מושבה של חיידקים, התפתח עובש, וסביב העובש נוצרה טבעת נקייה מחיידקים. ניסיונו הרב של פלמינג כחוקר עזר לו לעמוד על חשיבותו של הגילוי המקרי והוא המשיך לחקור את תכונותיו של העובש כקוטל חיידקים. הוא גילה כי חומר פעיל מסוים בתוך העובש - שאותו כינה "פניצילין" מפני שהתפתח בצלוחית פטרי של פטריה מסוג "פניציליום" - מסוגל לקטול חיידקים ביעילות, אפילו בריכוז נמוך, כשהוא מדולל מאוד. בשלב זה ניגש פלמינג לבדוק את השפעתו של החומר החדש על תאים חיים, כדי לוודא שאינו רעיל או מזיק לגוף החולה. משהתברר לו כי הפניצילין אינו מזיק לגוף החי, נפרצה הדרך לפיתוחה של תרופה קוטלת חיידקים, בעלת יעילות חסרת תקדים. אולם הדרך הייתה עדיין ארוכה: בחלק זה של המחקר, שנמשך שנים רבות, הצליח צוות של חוקרים מאוניברסיטת אוקספורד, בראשותם של הווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין, לפתח אב טיפוס של תרופה שניתן לייצרה באופן מסחרי. רק בשנת 1941, שתים עשרה שנים לאחר פרסום מאמרו המדעי הראשון של פלמינג בנושא, החלו בייצור סדרתי של פניצילין. אנגליה וארצות הברית היו מצויות בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ותקציבי הביטחון העצומים שלהן הבטיחו תקציבי מחקר ופיתוח גדולים, והצלחה מסחרית מיידית ליצרנים. התרופה החדשה סופקה לראשונה לחיילים הפצועים של צבאות הממלכה המאוחדת וארצות הברית, והצילה את חייהם של רבים מהם. על הישגו בגילוי הפניצילין ובזיהוי פעולתו, זכה פלמינג לאותות הכבוד הגבוהים ביותר של הקהילה המדעית ושל הממלכה המאוחדת: הוא זכה לתואר אצולה בשנת 1944, ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945, שאותו חלק עם מפתחי התרופה, הווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר פלמינג בוויקישיתוף אלכסנדר פלמינג, באתר פרס נובל (באנגלית) "מיץ עובש" - פרק על פיתוח האנטיביוטיקה וחייו של אלכסנדר פלמינג בפודקאסט "מינהר הזמן", באתר תאגיד השידור הישראלי אלכסנדר פלמינג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר פלמינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רב נחמן בר יצחק

רב נחמן בר יצחק היה אמורא בבלי, בדור הרביעי והחמישי. היה תלמידו המובהק של רבא ונטל חלק חשוב בסידור ועריכת התלמוד הבבלי. בקיאותו במקראות הייתה שם דבר, ומכוחה יישב סוגיות רבות המסתמכות על מדרש הכתובים. שימש במשרת ראש כלה, ולאחר פטירתו של רבא עמד בראשות ישיבת פומבדיתא משנת ד'קי"ג (353) עד לפטירתו בשנת ד'קי"ז (356). רב נחמן בר יצחק למד אצל חשובי האמוראים של הדורות שלפניו: הוא חי כבר בזמנו של רב יוסף, ונראה שלמד אצלו. למד אצל רב נחמן בר יעקב, רב חסדא ובעיקר אצל רבא. חבריו היו אמוראי הדור החמישי מבית מדרשו של רבא: רב פפא, רב הונא בריה דרב יהושע וחבריהם. רב אחא בר יוסף היה דודו. על חבריו נמנה גם רב אדא בר אבא, על כך מסופר, כי מנהגו של רב נחמן בר יצחק היה שמדי יום לפני שנכנס לדרשה היומית הוא סיכם את יסודות הסוגיא עם רב אדא, וכך הייתה הסוגיא ברורה לו ונכנס לדרשה. באותו יום שנפטר רב אדא, עיכבו אותו רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע שלא היו במעמד סיום המסכת שערך רבא למסכת, ושאלו אותו כיצד למד רבא הלכות מסוימות בהלכות מעשר בהמה. רב אדא אמר להם את תורתו של רבא, ובינתיים חיכה רב נחמן בר יצחק לרב אדא שיבוא ללמוד עמו ולסכם את יסודות הסוגיא, וכבר הגיע זמן הדרשה אך רב נחמן בר יצחק התעכב כי חיכה לרב אדא שיכין עמו את השיעור. שאלו תלמידיו את רב נחמן: מאוחר כבר, מדוע מחכה רבינו? השיב רב נחמן בר יצחק: מחכה אני שתבוא לכאן מיטתו של רב אדא בר אבא שנפטר. מיד יצא הקול שנפטר רב אדא. תלמידיו היו אמוראי הדור השישי, רבינא וחבריו. סידור התלמוד שכלל הרחבת הסוגיות הקדומות ועריכתן, נעשה בחלקו הגדול על ידי רב נחמן בר יצחק. כך העיד על עצמו: "אנא לא חכימאה אנא ולא חוזאה אנא ולא יחידאה אנא; גמרנא וסדרנא אנא" (מארמית: "אינני חכם, אינני נביא ואינני יחידי; לומד ומסדר (סוגיות) אני"). אכן, בכעשרה מקומות שונים ברחבי התלמוד הבבלי חותם רב נחמן ב"י את הסוגיה בעזרת סימן המוצע לזיכרון הסוגיה ושמות החכמים הדנים בה. בכעשרה מקומות אחרים מיישב רב נחמן תמיהות המתעוררות על מדרש הפסוקים, בעזרת הקביעה שהדרשה נובעת מצורת כתיבת הפסוק, אף שקריאתו היא שונה (קרי וכתיב). בתלמוד מסופר, כי החוזים בכוכבים חזו לאמו של רב נחמן בעודו תינוק, כי הוא עתיד להיות גנב. אמו ציוותה עליו להקפיד לכסות את ראשו, כדי שתהיה עליו יראת שמים. באחד הימים, כאשר נפלה כיפתו ארצה, התעורר בו יצר הגנבה, והוא מיהר לטפס על עץ דקל שראה ולקצוץ בשיניו אשכול של תמרים. מעשה זה הוא אחת הסיבות לכך שיהודים דתיים מקפידים ללכת בכיסוי ראש. סבר שמידת הגאווה פסולה, ובניגוד לסוברים ששיעור קטן של גאווה נצרך, רב נחמן בר יצחק אמר שאסור שתהיה באדם גאווה כלל, ובלשונו: לא מינה ולא מקצתה. הרב אהרן הימן, "רב נחמן בר יצחק", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ג, עמודים 945-941, באתר היברובוקס "נחמן בר יצחק", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ז, עמוד 58, באתר היברובוקס נחמן בר יצחק, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" תלמוד בבלי, מסכת ערכין , דף ל', עמוד ב' אמר רב הונא דרשינהו רב נחמן להני קראי כסיני. תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ב, עמוד א'. מסכת פסחים קה ע"ב תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ו, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ה', עמוד א'
על קצה המזלג

האם התכוונתם ל... "על קצה המזלג" - ביטוי עברי שפירושו "מעט מאוד". ראו ערך בוויקימילון על קצה המזלג (קובץ רשימות) – קובץ של רשימות מאת קורט טוכולסקי
ספורט הדמים

ספורט הדמים (באנגלית: Bloodsport) הוא סרט אמנויות לחימה בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, שיצא לאקרנים בשנת 1988. על אף שהסרט לא הצליח בקופות בשעתו, הוא מוכר בקרב חובבי אמנויות לחימה גם בראשית המאה ה-21. עלילת הסרט מבוססת על האוטוביוגרפיה השנויה במחלוקת ולא אמינה של פרנק דוקס שטען שהתחרה בתחרות עלית לאמנויות לחימה שנשמרה בסוד המכונה קומיטה. לפי הסרט, תחרות זו התרחשה בהונג קונג פעם בחמש שנים ולה שמונה שלבים. לפי הסרט, דוקס אומן עוד מנעוריו באומנת הלחימה עתיקה על ידי מומחה לאמנויות לחימה יפני בשם סנסו טנקה אשר בחר להנחיל את הידע הרב שלו באמנויות הלחימה לדוקס לאחר שבנו היחיד נהרג. בתחילת הסרט דוקס משרת כחייל בצבא האמריקני. לאחר שדוקס פוגש בסנסיי שלו אשר גוסס למוות, הוא נשבע בפניו שיביא לו כבוד רב בכך שיתחרה וינצח בטורניר הקומיטה בהונג קונג. בעקבות כך דוקס מחליט להשתמט מהצבא על מנת לנסוע להונג קונג ולהשתתף בטורניר. לאחר שהוא מגיע להונג קונג דוקס מתיידד עם מתחרה אמריקאי נוסף בתחרות בשם ריי ג'קסון. דוקס גם פוגש בעיתונאית אמריקאנית בשם ג'ניס קנט אשר מנסה לדלות מידע על הטורניר החשאי. כמו כן דוקס נאלץ להערים על שני סוכני ממשל אמריקאים אשר נשלחו במיוחד להונג קונג במטרה להחזיר את דוקס לארצות הברית. ככל שהטורניר מתקדם דוקס מצליח לגבור על כל יריביו, כולל לוחם סורי בשם חוסיין שהטריד את ג'ניס, שמומחה באיגרוף תאילנדי. ברבע הגמר הוא מנצח מתאבק סומו על ידי אגרופים במפשעה. ריי נפצע קשה ברבע הגמר על ידי צ'ונג לי המתחרה הדרום-קוריאני (מגולם על ידי בולו יאנג), לוחם אכזרי אשר נוטה להטיל מומים ואף להרוג את יריביו בקרב. ביום השלישי של התחרות בה נערכים חצי הגמר והגמר של טורניר, דוקס מנצח בחצי הגמר את פאקו, הנציג הספרדי. בחצי הגמר השני צ'ונג-לי הורג לוחם סיני במו ידיו לזעזועם של השופטים. הם מפנים לו את הגב כאות מחאה. בגמר דוקס וצ'ונג נפגשים ולאחר קרב צמוד למדי, צ'ונג-לי מבין לבסוף כי דוקס הוא לוחם חזק יותר ומשום כך הוא מעיף סיד בפניו של דוקס על מנת לעוור אותו כדי שיוכל לנצחו. אף על פי כן, דוקס מצליח להתגבר על מכשול זה באמצעות טכניקה אותה למד באימוניו והוא זוכה לבסוף בתחרות הקומיטה- כשהוא מכריח את צ'ונג להכריז על כניעה- יותר משפיל מאיבוד הכרה. ב-2011 נמסר כי מתוכננת הפקת גרסה חדשה של הסרט, בבימויו של פיליפ נויס, ללא ואן דאם. "ספורט הדמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ספורט הדמים", באתר נטפליקס "ספורט הדמים", באתר AllMovie (באנגלית) "ספורט הדמים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ספורט הדמים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "ספורט הדמים", באתר Metacritic (באנגלית) "ספורט הדמים", באתר אידיבי "ספורט הדמים", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "ספורט הדמים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סיבוב שני: רימייק ל"ספורט הדמים", בלי ואן דאם, באתר ynet, 17 במאי 2011
המוח הכחול

המוח הכחול הוא פרויקט שהחל במאי 2005, במהלכו מנסים מדענים לייצר סימולציה ממוחשבת של מוחות יונקים, בהם המוח האנושי. מטרת הפרויקט היא להבין את מבנה המוח ואת דרכי פעולתו. את הפרויקט יסד הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ. הפרויקט משתמש במחשב-על מסוג Blue Gene, מתוצרת חברת IBM. בפרויקט לוקח חלק צוות ישראלי מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית, ובראשם פרופסור עידן שגב. בעקבות הפרויקט נולד פרויקט המוח האנושי. בינה מלאכותית רשת עצבית מלאכותית רשת עצבית מדיה וקבצים בנושא המוח הכחול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוח הכחול (באנגלית) אודות הפרויקט באתר מוזיאון המדע בירושלים. עידן שגב, המוח הכחול: חלום שהולך ומתגשם, באתר ynet, 4 ביוני 2009 Jonah Lehrer, "Out Of The Blue", SEED Magazine, 3.3.2008. פרופ' הנרי מרקרם, הרצאה מצולמת: "Reconstructing the Heart of Mammalian Intelligence". פרופ' הנרי מרקרם, הרצאה מצולמת: "The Blue Brain Project". פרופ' עידן שגב מתראיין בנושא הפרויקט בתוכנית הטלוויזיה לונדון את קירשנבאום. ראיון קצר עם עידן שגב בנושא הפרויקט. עידן שגב ופליקס שרמן, מחקר המוח חושב בגדול, באתר פרונטירז - מדע לצעירים, 21 בדצמבר 2018 מהו פרויקט המוח הכחול?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
ﭺ

צ'ים או גים (בערבית: ﭼﻴﻢ), היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה, כוואריאנט של ג'ים. האות נוצרה בשפה הפרסית כשזו עברה להשתמש באלפבית הערבי כדי לייצג את העיצור /ʧ/ (כמו צד"י גרושה המשמשת בעברית למילים שאולות), שלא קיים בערבית. בהוראה זו היא משמשת ברוב השפות שבהן היא כלולה, בהן מלאית, אינדונזית, אורדו, ובכתב ג'אווי ושמה הוא צֶ'ה. בישראל, ברשות הפלסטינית, בעיראק ובמדינות המפרץ הפרסי משתמשים בה כדי לייצג דווקא את העיצור /g/ (כמו גימ"ל) במילים משפות זרות ובשמות מקומות כמו ﺭﻣﺎت ﭼﺎﻥ (רמת גן) – כך מופיע שם העיר על תמרורי דרכים בישראל. במצרים, האות ج נקראת "גים" ונהגית /g/ (כמו גימ"ל), ואילו האות چ נקראת "גים בשלוש נקודות" (جيم بتلات نقط) ונהגית /ʒ/, בדומה ל-ז' (זי"ן גרושה) המשמשת בעברית במילים שאולות ובשמות כמו ז'בוטינסקי. בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.
אזולאי

אזולאי נודע גם כאסולי[דרוש מקור], אסולין[דרוש מקור], אזולאס[דרוש מקור] ועוד. הוא שם משפחה יהודי נפוץ של יהדות צפון אפריקה, בעיקר בקרב יוצאי מרוקו ואלג'יריה. יש כמה סברות באשר למוצא השם ומשמעותו: "אזול" בשפה הברברית היא המילה לברכת שלום. שילוב המילים הספרדיות ”אזול” (azul), שפירושה כחול ו”אוחוס” (ojos) שפירושה עיניים. שם המקום בוזולאי שבאלג'יריה, או מהמילה הברברית ”אזיל”, שפירושה ”טוב” כינוי לאנשים בעלי גבות עבותות. סברה עממית מקשרת בין שם המשפחה לבין פסוק המתאר את האיסורים ההלכתיים שחלים על בני מעמד הכהנים: ”אִשָּׁה זֹנָה וַחֲלָלָה לֹא יִקָּחוּ וְאִשָּׁה גְּרוּשָׁה מֵאִישָׁהּ לֹא יִקָּחוּ כִּי קָדֹשׁ הוּא לֵאלֹהָיו”. לפי סברה זו, ראשי התיבות של הפסוק – אזולא"י – הפכו לשם משפחה של כהנים בקרב יהודי ארצות האסלאם. האם התכוונתם ל... אישים אברהם אזולאי – מקובל ומפרש המשנה, סב סבו של החיד"א אורלי אזולאי – עיתונאית ישראלית וסופרת פוליטית, אחותן של אריאלה אזולאי ושל אילנה ברנשטיין אנדרה אזולאי – יועץ בכיר למלך מרוקו מוחמד השישי, שגם כיהן בתפקיד זה אצל אביו של מוחמד, חסן השני אודרה אזולאי – פוליטיקאית צרפתייה, המזכירה הכללית של אונסק"ו, לשעבר שרת התרבות של צרפת אריאלה אזולאי – מרצה ישראלית לתרבות חזותית ולפילוסופיה בת זמננו, אוצרת תערוכות, במאית סרטי תעודה ומתרגמת, אחותן של אורלי אזולאי ושל אילנה ברנשטיין אריה אזולאי – ראש העיר השלישי של אשדוד, שימש כיו"ר הוועדה הממונה באופקים גולן אזולאי – שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי דוד אזולאי – השר לשירותי דת וחבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת ש"ס חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) – מגדולי הפוסקים, מקובל, שד"ר, ומראשוני ההיסטוריונים של הכתיבה היהודית חנה אזולאי-הספרי – שחקנית ויוצרת ישראלית יאיר אזולאי – כדורגלן ישראלי המשחק בתפקיד בלם בקבוצת הפועל אשקלון ינון אזולאי – חבר הכנסת מטעם סיעת ש"ס נסים זרחיה אזולאי – רב דיין מקובל ומחבר ספרות תורנית, מחכמי ירושלים, טורקיה וצפת. נכדו של החיד"א עקיבא אזולאי – איש ציבור ישראלי, סגן ראש עיריית ירושלים פרנק אזולאי – שף ישראלי ממוצא צרפתי קים אור אזולאי – שחקנית, מנחת טלוויזיה, דוגמנית ומעצבת אופנה ישראלית רפאל יצחק זרחיה אזולאי – רב בירושלים ואבי החיד"א שי אזולאי (צייר) – צייר ישראלי שי אזולאי (סופר) – סופר ומתרגם ישראלי אחר השוטר אזולאי – סרט ישראלי קומי-דרמטי מועמד לפרס אוסקר וזוכה פרס גלובוס הזהב שכתב וביים אפרים קישון (1971) היסטוריית שמות יהודי מרוקו, באתר הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: יא בא באבא, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2006. לעניין הערך: הפסקה ”שמות משפחה 2: כחלון ולוי ואזולאי” מקור השם בוזגלו-אזולאי, באתר בית התפוצות אבשלום קור בשם משה בר-אשר. ספר ויקרא, פרק כ"א, פסוק ז'
אקליפטוס האיים

אקליפטוס האיים (שם מדעי: Eucalyptus deglupta; ידוע גם בשם אקליפטוס קשת בענן) הוא עץ גבוה ממשפחת ההדסיים, מין האקליפטוס היחיד הגדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני. בית הגידול המקורי של העץ מצוי בגינאה החדשה, בחלקים של אינדונזיה ובאי מינדנאו בדרום הפיליפינים. העץ נפוץ באופן תרבותי בכל העולם, בעיקר עבור עץ רך המשמש לתעשיית הנייר. זהו המין השולט במטעי עץ רך בפלורידה. העץ גם נטוע בפארקים רבים. הפארק הגדול ביותר שהעץ נטוע בו הוא פארק הקשת בענן (Rainbow Park) שבאוסטרליה שהוקם לפני למעלה מ-100 שנה. קוטר הגזע מגיע עד ל-2 מטרים והעץ גדל עד לגובה של 60 מטרים. העץ "מקושט" בפסים צבעוניים המכסים את הגזע. העץ משיר חלקים מקליפת עץ החיצונית מדי שנה בשנה בזמנים שונים, צבעו של גזע העץ שמתחת לקליפה שנשרה הוא ירוק בהיר, וככל שהזמן עובר משתנה צבעו לגווני כחול, ורוד, כתום וחום ערמוני. למעשה, העץ אינו משנה את צבעיו אלא שלאורך הזמן הקליפה החיצונית של העץ מתמלאת בצבענים של תרכובות טבעיות המגנות על העץ מפני זיהומים שונים. כאשר הקליפה הופכת חזרה לחומה, מחזור הצבעים מתחיל מחדש. מדיה וקבצים בנושא אקליפטוס האיים בוויקישיתוף תיאור מפורט אלינור אביב-שרון, "עץ בקשת" - כיצד נוצר הגזע הצבעוני של אקליפטוס האיים?, באתר מדע גדול, בקטנה, 13 באפריל 2020. אקליפטוס האיים, באתר ITIS (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר NCBI (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר Tropicos (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר GBIF (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר The Plant List (באנגלית) אקליפטוס האיים, באתר IPNI (באנגלית) אקליפטוס האיים באתר הרשימה האדומה של IUCN Nature Blows My Mind! Rainbow colored trees grow over 200 feet tall (Video) Dipanjana Mukherje, Rainbow Eucalyptus: A Stunning Demonstration of Nature’s Vibrant Art, STSTW, ‏2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מתקן מנספילד

מתקן הכליאה של מדינת אוהיו (Ohio State Reformatory), המכונה גם מתקן מנספילד (Mansfield Reformatory), הוא בית כלא היסטורי הממוקם בשטחי העיר מנספילד במדינת אוהיו שבארצות הברית. המתקן נבנה בין השנים 1886–1910. האדריכל המקורי של המתקן היה לוי סקופילד (Levi T. Scofield) מקליבלנד, אף על פי שהפיקוח על הליך בניית הבניין כולו הופקד בידיו של פ. שניצר (F.F. Schnitzer) אשר שמו מופיע גם על אבן הפינה של המתקן. למרות שהאדריכלות של הבניין מתוארת לעיתים קרובות כאדריכלות אשר מאפיינת טירות גרמניות, היא למעשה אדריכלות רומנסקית מחודשת. המתקן עצמו נשאר פעיל באופן מלא עד לשנת 1972 כאשר מתקן הכליאה של דרום אוהיו נפתח. המתקן לבסוף נסגר לחלוטין בשנת 1990. לאורך השנים חלקים מן המתקן, כולל הקיר החיצוני של המתקן נהרסו לאחר שהמתקן נסגר. בשנת 1995, הוקמה "החברה לשימור מתקן מנספילד" (Mansfield Reformatory Preservation Society). החברה הפכה את בית הכלא למוזיאון והיא אחראית לעריכת סיורים במוזיאון אשר מיועדים לסייע לממן פרויקטים שונים אשר נועדו לשיקום המתקן וכמו כן היא פועלת כיום על מנת למנוע הידרדרות נוספת במצב המבנים. בין השנים 1935 עד 1959 ארתור לואיס גלאטקה היה המפקח של בית הכלא. מינויו של גלאטקה היה מינוי פוליטי בעקבות מעורבותו של גלאטקה במסע הבחירות של מארטין דייבי לקונגרס. כמפקח המתקן, גלאטקה יישם רפורמות רבות במתקן לרווחת האסירים ועל כן זכה לכבוד רב מצד האסירים וסגל העובדים במתקן. אשתו של גלאטקה, הלן גלאטקה באוואר, נפטרה מדלקת ריאות שלושה ימים לאחר תאונה אשר התרחשה בנובמבר 1950, במהלכה נורתה מאקדח טעון בזמן שהיא ניסתה לפתוח את תיבת התכשיטים בדירתם אשר נמצאת בבניין מגורי הסגל של המתקן. גלאטקה נפטר מהתקף לב במשרדו ב-10 בפברואר 1959. מתקן מנספילד הוא לכאורה רדוף רוחות ומכיל בתוכו מספר "מוקדים" על-טבעיים כגון שתי הקפלות, האזור אשר מסביב למשרד המנהל, אזור מרפאת המתקן והצינוק של המתקן. לאורך השנים בהם המתקן היה פעיל, מעל 200 אנשים מצאו את מותם במתקן, כולל מספר מאבטחים אשר נהרגו במהלך ניסיונות בריחה של אסירים. החברה לשימור מתקן מנספילד פועלת כיום לשחזור המתקן למצבו המקורי. הליך השחזור נכון להיום כולל את הסרת הפסולת שהצטברה במתקן, החלפת הקירוי, השלמת שיחזור מגורי הסגל, וכן שחזור מלא של חדר המשמר המרכזי בין התאים המזרחיים ומערביים של המתקן. שחזור המתקן ממומן באמצעות תרומות וכן מהעמלות אשר נאספות מהסיורים במתקן. מתקן מנספילד צבר חשיפה רבה יחסית כאשר שימש כבית הכלא בו צולם הסרט האמריקני "חומות של תקווה" בשנת 1994 בו כיכבו טים רובינס ומורגן פרימן. המתקן שימש גם לצורך הפקות אחרות (אפילו כאשר עדיין היה פעיל) כגון: טנגו וקאש (1989) - המתקן שימש לסצנות כלא שונות. אייר פורס 1 (1997) - המתקן שימש לסצנות בהן האלוף איוון ראדיק שהה בכלא הרוסי. הווידאו קליפ "Awake" של להקת גודסמאק משנת 2000. במהלך העשור האחרון סדרות טלוויזיה רבות החוקרות תופעות על-טבעיות שונות, בהן התוכניות "Scariest Stories on Earth", "Scariest Places On Earth" ו-"Ghost Hunters", ו -"mindseed tv" חקרו את אמיתות התופעות העל-טבעיות במתחם המתקן. מדיה וקבצים בנושא מתקן מנספילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מתקן מנספילד (באנגלית)
חתול טאבי

חתול טאבי או חתול מפוספס הוא חתול בית בעל פרווה המכילה פסים, נקודות, או צורות מעגליות. חתולים אלה אינם גזע ייחודי. ולמעשה פרוותם בעלת גוון טבעי לחתולים, שמקורו ככל הנראה מאביו של חתול הבית, חתול הבר. ניתן למצוא צורות פסים דומות בקרב גזעים רבים של חתולים, וכן בקרב חתולים בעלי גזעים מעורבים. כאשר סוגים שונים של חתולים יתרבו באופן אקראי, צאצאיהם בדרך כלל יהיו בעלי פרווה בצבע חום-אפור ובעלי עיניים ירוקות – תכונה זו הובילה את חוקרי הגנטיקה להאמין כי מדובר בפנוטיפ פראי משותף של חתול הבית. לחתולים המפוספסים ישנו בדרך כלל מעין צורת "M" על המצח שלהם. גון הפרווה של החתולים המפוספסים איננו אחיד: צבע פרוותם יהיה לרוב אפור עם פסים שחורים, אף על פי שקיימים גם גוונים שונים של אפור-חום, חום עם פסים שחורים או צבע חום אדמדם. צבע הפרווה של החתול המפוספס קשור בדרך כלל גם לצבע עיניו: החתולים בעלי הפרווה החומה או האפורה-חומה יהיו בעלי עיניים בצבע ירוק. לטאבי ארבע ואריאציות שונות: טאבי מקרל – פסים אנכיים לאורך צידי הגוף, צורת האות M על המצח ונקודות שחורות בשורשי זיפי השפם. מקור שמו בפסים האנכיים שבצידי גופו של דג המקרל. טאבי קלאסי נקרא גם טאבי מוכתם - פסים עבים יותר בצורת מערבולות. טאבי מנוקד – פסי טאבי קטועים יוצרים דוגמה של נקודות. טיקד טאבי – מתבטאת בצורה שונה משאר דוגמאות הטאבי והיא נפוצה ביותר בגזעים האביסיני והסומלי. הגוון הבסיסי בהיר יותר כאשר הדוגמה המפוספסת היא מינימלית ובולטת ביותר על הפנים, הרגליים והזנב. כמו כן ישנו פס בולט לאורך הגב. צבעי חתולים מדיה וקבצים בנושא חתול טאבי בוויקישיתוף חתול טאבי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניו יורק טיימס, מחקר: בני אדם אינם מפרשים נכון את קולות חתוליהם, ובפרט את סימני מצוקתם, מאתר הארץ, 1 במרץ 2024
מפלצות נגד חייזרים

מפלצות נגד חייזרים (באנגלית: Monsters vs. Aliens) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של חברת דרימוורקס, שנוצר בטכנולוגיה של גרפיקת תלת-ממד. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 במרץ 2009. בעקבות הסרט הופקה גם סדרת טלוויזיה בשם "מפלצות נגד חייזרים". ביום חתונתה של סוזן מרפי, שבו היא אמורה להינשא לחזאי דרק דייטל, סוזן נפגעת ממטאוריט. בעקבות הפגיעה, סוזן צומחת לפתע לגובה של 15 מטרים. לאחר הידיעה על פגיעת המטאוריט, הצבא מגיע ולוכד את סוזן. סוזן מתויגת כמפלצת, מקבלת את הכינוי "עצונומיקה" מהממשלה ונשלחת לבסיס צבאי סודי בראשותו של גנרל מונגר, הכוללים מפלצות אחרות: ב.ו.ב - ג'לי בלתי ניתן לחיסול אך לא חכם במיוחד, ד"ר ג'וק - מדען משוגע שראשו כשל ג'וק, החוליה החסרה - יצור שחציו קוף וחציו דג ו-"חרקוזאורוס", זחל כביר שגבוה יותר מסוזן, המזכיר את גודזילה. בינתיים, בחלל, חייזר רדום בשם גלאקסר מחליט לשלוח רובוט אוסף דגימות חד-עין עצום (שמזכיר את המיניונים), לכדה״א למטרות לא ברורות. צבא ארה״ב מחליט להתיידד עם הרובוט הענק, אך הרובוט קם ומתחיל במסע ההרס שלו ברחבי סן פרנסיסקו. בתגובה מחליט נשיא ארה״ב לשלוח את המפלצות כדי לעצור את הרובוט ולהשמיד אותו, דבר המצליח להן. כאשר החזאי דרק דייטל שובר לסוזן את הלב, סוזן אומרת למפלצות שזה לא דבר כל-כך גרוע בלהיות מפלצת, אך פתאום גלאקסר חוטף אותה ומרסן את חרקוזאורוס. בתגובה מחליטות המפלצות להציל את כדה״א ואת סוזן, ומצליחים כולם להרוג את גלאקסר. בנוסף, חרקוזאורוס הפך ליצור ענק מכונף, המזכיר את מות'רה. מפלצות נגד חייזרים (סדרת טלוויזיה) מפלצות נגד חייזרים (זיכיון) מדיה וקבצים בנושא מפלצות נגד חייזרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלצות נגד חייזרים "מפלצות נגד חייזרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מפלצות נגד חייזרים", באתר נטפליקס "מפלצות נגד חייזרים", באתר AllMovie (באנגלית) "מפלצות נגד חייזרים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מפלצות נגד חייזרים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מפלצות נגד חייזרים", באתר Metacritic (באנגלית) "מפלצות נגד חייזרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ברוקס ברנס, מדען עם ראש של ג'וק מבצבץ מהמסך, באתר הארץ, 29 במרץ 2009