laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הערוץ הישראלי

The Israeli Network, המכונה גם הערוץ הישראלי הוא ערוץ טלוויזיה בינלאומי פרטי, אשר הושק בספטמבר 2001. הערוץ משדר תכנים שונים מישראל, בהם סדרות טלוויזיה, מהדורות חדשות, תוכניות אקטואליה, שידורי ספורט, תוכניות אירוח ותוכניות מוזיקה ישראליות, אשר מיועדת לאוכלוסייה הישראלית ויהודית ברחבי העולם. רוב התכנים המשודרים בערוץ הם תוכניות אשר נרכשו מרשתות טלוויזיה שונות בישראל, בהם כאן 11, קשת 12, רשת 13, עכשיו 14, ערוץ 8, כאן חינוכית, ערוץ 24, ערוץ הילדים, הופ! וערוץ הספורט. הערוץ נקלט באמריקה (בארצות הברית באמצעות חברות הלוויין Verizon Communication‏, Comcast‏, Cablevision ‏ו-Dish Network, ובקנדה באמצעות חברות הכבלים Bell Fibe TV ו-Rogers Cable), ברחבי אירופה, בדרום אפריקה, באוסטרליה, באזור הים הקריבי של אמריקה הלטינית ובמזרח התיכון. אתר האינטרנט הרשמי של הערוץ הישראלי הערוץ הישראלי, ברשת החברתית פייסבוק הערוץ הישראלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הערוץ הישראלי, ברשת החברתית אינסטגרם הערוץ הישראלי, ברשת החברתית LinkedIn הערוץ הישראלי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קטי דברצני

קטי דברצני ׁ(Kati Debretzeni ) היא כנרת ישראלית-בריטית, ילידת טרנסילבניה, רומניה. דברצני נולדה בקלוז' שברומניה למשפחה יהודית, ועלתה לישראל בגיל 15. היא למדה כינור אצל אילונה פהר ולאחר מכן אצל אורה שירן. שרתה בצה"ל ככנרת ולמדה בהמשך באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, בין השאר מוזיקת בארוק היסטורית אצל יוכבד שוורץ. קטי דברצני ניגנה באנסמבל הבארוק בירושלים וב"קונסורט ירושלים". בשנת 1995 נסעה ללונדון, שם למדה כינור בארוק אצל קתרין מקינטוש ואצל וולטר רייטר. הייתה לכנרת ראשית של תזמורת סולני הבארוק האנגלים של ג'ון אליוט גרדינר, ובשנת 2000 הייתה אחת הנגניות הראשיות של האנסמבל במסע צליינות לביצוע הקנטטות של באך שיזם ג'ון אליוט גרדינר. בהמשך לכך הוזמנה ככנרת ראשית אורחת של תזמורת הבארוק של סביליה ותזמורת הבארוק של אמסטרדם. בין השנים 2000–2006 הייתה חברה באנסמבל הבריטי, בתזמורת עידן הנאורות, דברצני פעילה גם בתחום המוזיקה הקאמרית. עם אנסמבל פלורילגיום ערכה סיורי קונצרטים בקונצרטהאוס בווינה, בקונצרטחבאו באמסטרדם במוזיאון פריק ובישראל. הקלטות ההרכב בהשתתפותה זכו בפרסים רבים; הקלטת "רביעיות פריז" של טלמן הייתה מועמדת לפרס גראמי. דברצני הקליטה מיצירות באך, הנרי פרסל, בארוק מבוליביה. הקליטה הקלטות רבות לערוץ Channel Classic שזכו בפרסים. כחברה מייסדת של האנסמבל "ריקורדו" המתמחה ב"סגנון הפנטסטי" (סטילוס פנטסטיקוס) מהמאה ה-17 הקליטה תקליטור על בסיס מחקריה ביצירותיו של המלחין היינריך איגנץ ביבר, שנבחר על ידי ירחון "סטראד" לתקליטור הקאמרי של החודש. כמנהלת-שותפה של סולני הבארוק האנגלי ביצעה בווינה את הקונצרט הכפול המשוחזר של מוצרט יחד עם הפסנתרן רוברט לוין. לימדה בישראל בסדנה למוזיקה מתקופת הבארוק ובאירופה, בין השאר בקונסרבטוריון של ברמינגהאם באנגליה. החל משנת 2005 מלמדת ב"קונסרבטוריון המלכותי" בהאג. קטי דברצני מלמדת בקורסים שונים באירופה ובישראל ונמנית עם סגל המורים בקונסרבטוריון המלכותי של האג. בין השאר הופיעה בנגינה וניצוח על ארבע העונות של ויוואלדי באיסלנד ובפולין והקליטה את הקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך עם אנסמבל ברנדנבורג האירופי של טרוור פינוק. דברצני היא אחת מארבעת המוזיקאים המתחלפים לפי תור קבוע בניהולה של תזמורת עידן הנאורות הלונדונית שהקים סיימון ראטל. קטי דברצני, באתר AllMusic (באנגלית) קטי דברצני, באתר MusicBrainz (באנגלית) קטי דברצני, באתר Discogs (באנגלית) דברצני באתר האנסמבל בארוק בסביליה גרדינר ודברצני בסרטון על הפרויקט הברנדנבורגי בעיר קתן עומר שומרוני, ‏הכנרת קתי דברצני: "חזרנו לחיות בעולם של פטרונים ומשרתים", באתר גלובס, 19 בפברואר 2015 אמיר מנדל, קתי דברצני: "כשהחברה היררכית – גם המוזיקה כזו", באתר הארץ, 15 בפברואר 2018 ביוגרפיה של קטי דברצני באתר של אנסמבל ברנדנבורג האירופי
ורשץ

ורשץ (בבולגרית: Вършец) היא עיירת מרחצאות בצפון מערב בולגריה בשטח מחוז מונטנה והרביעית בגודלה במחוז מבחינת אוכלוסייה, לאחר בירת המחוז מונטנה והערים לום וברקוביצה. ורשץ שוכנת 57 קילומטרים מהבירה סופיה, 30 קילומטרים דרומית מבירת המחוז מונטנה וממוקמת על המורדות המערביים של רכס הרי הבלקן. תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת עידן הממלכה התראקית. בהמשך בשלהי המאה ה-1 לפנה"ס, נכבש האזור על ידי האימפריה הרומית ובאזור היישוב ישנם שרידי מצודה רומית ומרחצאות. היישוב מתועד לראשונה בכתובים עות'מאניים מאמצע המאה ה-19 כישוב נופש ואתר מרחצאות. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר על ידי צבא הדנובה של האימפריה הרוסית והיא הפכה מתוקף חוזה סן סטפנו לחלק מנסיכות בולגריה, אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. העיירה מפורסמת במעיינות החמים הנובעים בסביבותיה ושני מרכזי הספא המצויים בה, המושכים אליה תיירות מרפא מכל רחבי בולגריה וממזרח אירופה. חלק נכבד משטחה של הרשות המקומית נכלל בשטח שמורת הטבע וראצ'נסקי בלקן. בסמוך לעיירה עובר קו הרכבת בין סופיה לוראצה. בעיירה שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10oc, כאשר ערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר עד 21oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 953 מילימטרים. קפריסין ניקוסיה, קפריסין קפריסין לימסול, קפריסין סרביה סוקובניה (אנ'), סרביה מדיה וקבצים בנושא העיר ורשץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורשץ "העיר ורשץ", באתר guide-bulgaria.com (באנגלית).
אריארי

אריארי הוא ההילך החוקי של מדגסקר. הוא החליף ב-1 בינואר 2005 את הפרנק המלגשי, שהיה המטבע הרשמי מאז הקמתה של המדינה. האריארי הוא המטבע היחידי בעולם לבד מהאוגויה של מאוריטניה שאינו מבוסס על יחידות עשרוניות: כל אריארי מורכב מחמישה איראימבילאנג'ה (ביחיד וברבים). השמות "אריארי" ו"איראימבילאנג'ה" מבוססים על מטבעות טרום-קולוניאליים. מדיה וקבצים בנושא אריארי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהשמיים

"מהשמיים" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר משה פרץ, שיצא לאור במרץ 2010. פרץ כתב והלחין את רוב שירי האלבום כמו גם ביתר אלבומיו הקודמים. לפני צאת האלבום יצא לאור לרדיו ביוני 2009 כסינגל השיר "שתיים בלילה", אשר הגיע למקום הראשון במצעד של גלגלצ ורשת ג' ונשאר בראש במשך שבועות רבים. בספטמבר 2009 יצא כסינגל שיר הנושא "מהשמיים". בהמשך בערב ראש השנה יצא הסינגל "אשמור עלייך". בנובמבר 2009 במהלך הופעה ב"היכל התרבות תל אביב", חשף פרץ את השיר "אמא", אותו כתב והקדיש לאימו שישבה בקהל. בתחילת מרץ 2010 במהלך "טקס תחרות מלכת היופי" חשף פרץ את השיר, "איך שאת יפה" ולאחר מספר ימים הוא הוציא את האלבום המלא והרביעי במספר, "מהשמיים".
יעקב הלל

יעקב הלל (נולד ב-27 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בנבחרת ישראל ובמספר קבוצות בליגת העל. במהלך הקריירה זכה בחמש אליפויות וחמישה גביעי המדינה. משמש כיום כמנהל מקצועי במכבי עירוני אשדוד מליגה א' דרום. יעקב הלל שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. לאחר מכן את קריירת הבוגרים שלו החל בגיל 17 בקבוצת הפועל לוד בעונת 1983/1984. בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה הקבוצה בגביע המדינה. הלל המשיך בקבוצה עד שנת 1989, ואחריה עבר לקבוצת שמשון תל אביב, בה שיחק עונה אחת ורשם לעצמו ירידת ליגה במקביל להגעה למעמד גמר גביע המדינה. בעונת 1990/1991 שיחק בהפועל רמת גן בליגה השנייה, שלאחריה (1992) חתם בקבוצת מכבי תל אביב וזכה עימה באליפות הראשונה שלו. בעונת 1992/1993 עבר לבית"ר ירושלים, אשר עלתה לליגה הלאומית (הליגה הראשונה דאז) וזכה עימה באליפות. בעונה שלאחר מכן, חזר למכבי תל אביב ל-3 עונות וחצי, בהן זכה עימה בגביע (1994), אליפות (1995) ודאבל (1996). בעונה הרביעית עבר במחציתה להפועל טייבה, איתה רשם ירידה לליגה השנייה. בין 1997 ל-2003 שיחק הלל במדי הפועל תל אביב, איתה זכה בגביע המדינה (1999), דאבל (2000), וגביע הטוטו (2002). כמו כן, היה שותף להופעותיה של הקבוצה במסגרת גביע אופ"א, והגיע איתה עד לשלב רבע הגמר. בעונת 2000/2001, בדרבי התל אביבי נגד מכבי תל אביב, הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו, במשחק שהסתיים בתיקו 1:1. באוגוסט 2003 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל. הלל, אחד השחקנים המעוטרים ביותר בישראל, זכה במהלך הקריירה בחמש אליפויות ובחמישה גביעים. הלל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-2 בדצמבר 1992, במשחק מול נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. בסך הכל רשם 7 הופעות במדי הנבחרת. בשנים 2009–2011 שימש הלל כמנג'ר המקצועי של קבוצת הפועל ראשון לציון, ולאחר שזו עלתה לליגת העל, מונה הלל לסקאוט המקצועי של הפועל תל אביב. לאחר כחצי שנה, עם התפטרותם של כל חברי ההנהלה הבכירה של הקבוצה, מונה על ידי הבעלים אלי טביב גם לתפקיד מנהל הקבוצה. הלל החזיק בתפקיד זה עד עזיבתו של טביב את המועדון כמה חודשים מאוחר יותר, וחזר לתפקד כסקאוט. בנובמבר 2012 סיים את תפקידו במועדון. עבד כרכז אגף הספורט בעיריית לוד, ומנהל בית ספר פרטי לכדורגל בחבל מודיעין בו נמצאים למעלה מ-150 ילדים. בקיץ 2024 מונה למנהל מקצועי של מכבי עירוני אשדוד מליגה א׳ דרום. אליפויות (5): 1991/1992, 1992/1993, 1994/1995, 1995/1996, 1999/2000 גביע המדינה (5): 1983/1984, 1993/1994, 1995/1996, 1998/1999, 1999/2000 גביע הטוטו (1): 2001/2002 יעקב הלל, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל יעקב הלל, באתר Transfermarkt פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב משה גוזגל, יעקב הלל נפרד: מודה לשותפים לרגעים הגדולים, באתר ynet, 6 באוגוסט 2003 דורון ברגרפרוינד, יעקב הלל הודיע על פרישה מכדורגל, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2003 עמית גולדשטיין‏, זכרון יעקב, באתר וואלה, 24 במרץ 2012 אלמוג שריד, למה זה מגיע לי? הלל נזרק מהפועל תל אביב, באתר nrg מעריב, ‏17 בנובמבר 2012 אשר גולדברג, ‏‏קבלן תארים: לאן נעלם יעקב הלל האגדי?, באתר ספורט1, 23 בינואר 2021
הלורד שומר החותם

הלורד שומר החותם (אנגלית The Lord Privy Seal) הוא תוארה של משרה בממשלת בריטניה, התואר החמישי בחשיבותו בין משרדי הממשלה המסורתיים המכונים "Great Officers of State". נושא המשרה היה אחראי במקור על שמירת חותמו האישי של מלך בריטניה (בניגוד לחותם המדינה, עליו שומר הנושא במשרת לורד צ'נסלור). כיום מקבל הנושא בתפקיד זה מושב בקבינט, והתפקיד נחשב למעין משרת שר בלי תיק. מאז ממשלתו של קלמנט אטלי ב-1945 משמש הנושא בתפקיד גם "מנהיג בית הלורדים" ו"מנהיג בית הנבחרים", האחראי על התיאום בין הקבינט ובין מוסדות אלו. מדיה וקבצים בנושא הלורד שומר החותם בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לואיס גילברט

לואיס גילברט (באנגלית: Lewis Gilbert; מפקד מסדר האימפריה הבריטית; 6 במרץ 1920 – 23 בפברואר 2018) היה במאי, מפיק סרטים ותסריטאי אנגלי. גילברט נולד בלונדון. אחרי קריירה כילד-שחקן בסרטים של שנות ה-20 של המאה ה-20 הוא החל לצלם סרטים תעודיים עבור חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה. גילברט קנה לעצמו שם בשנות החמישים בסדרת סרטים מוצלחים המבוססים על סיפורים אמיתיים ממלחמת העולם השנייה, בהם ב-1956 מרקיע שחקים המבוסס על סיפור חייו של אלוף ההפלות האוויריות דאגלס באדר, ב-1958 Carve Her Name with Pride, סיפורו האמיתי של סוכנת מנהלת המבצעים המיוחדים ויולט סזאבו וב- - 1960 - "להטביע את הביסמרק!". ב-1966 ביים גילברט את אלפי בכיכובו של מייקל קיין. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בכללם לסרט הטוב ביותר. גילברט היה מועמד לזכייה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. ב-1967 נבחר גילברט לביים את הסרט המוזיקלי "אוליבר!" של ליונל בארט אבל יצא מהפרויקט אחרי שקרול ריד נטל את הפיקוד. למרות שהוא היה ידוע בדרמות האופי שלו, ביים גילברט שלושה מהאפוסים הגדולים ביותר בסדרת סרטי ג'יימס בונד. אחרי שהוא סירב בתחילה, שכנעו אותו לבסוף הארי זלצמן ואלברט ברוקולי לביים את "אתה חי רק פעמיים" ב-1967. גילברט שב לסדרה וביים עוד שני סרטים, "המרגלת שאהבה אותי" ב-1977 ו"מונרייקר" ב-1979. בשנות השמונים הוא חזר לביים דרמות וביים גרסאות סרטים מוצלחות של מחזותיו של וילי ראסל לחנך את ריטה (1983) ושירלי ולנטיין (1989). בשנת 1991 ביים את הסרט המוזיקלי "צעד קדימה" בכיכובן של ג'ולי וולטרס, שלי וינטרס ולייזה מינלי, על פי תסריט של ריצ'רד האריס שמבוסס על המחזה של האריס משנת 1984. לואיס גילברט נבחר כעמית במכון הסרטים הבריטי בשנת 2001. Sailors Do Care (1944) The Ten Year Plan (1945) Under One Roof (1946) Arctic Harvest (1946) The Little Ballerina (1948) Once a Sinner (1950) There Is Another Sun (1951) Scarlet Thread (1951) Cosh Boy (1952) Emergency Call (1952) Time Gentlemen Please! (1952) Johnny on the Run (1953) Albert R.N. (1953) The Good Die Young (1954) The Sea Shall Not Have Them (1954) Cast a Dark Shadow (1955) Reach for the Sky (1956) מרקיע שחקים The Admirable Crichton (1957) - קרייטון המרשים Carve Her Name with Pride (1958) A Cry from the Streets (1958) Ferry to Hong Kong (1959) Light Up the Sky! (1960) Sink the Bismarck! (1960) The Greengage Summer (1961) H.M.S. Defiant (1962) The 7th Dawn (1964) אלפי (1966) אתה חי רק פעמיים (1967) The Adventurers (1970) Friends (1971) Paul and Michelle (1974) Operation Daybreak (1975) Seven Nights in Japan (1976) המרגלת שאהבה אותי (1977) מונרייקר (1979) לחנך את ריטה (1983) Not Quite Jerusalem (1986) Shirley Valentine (1989) Stepping Out (1991) Haunted (1995) Before You Go (2002) לואיס גילברט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיס גילברט, באתר AllMovie (באנגלית) לואיס גילברט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הלורד נשיא המועצה

הלורד נשיא המועצה (Lord President of the Council) הוא תוארה של משרה בממשלת בריטניה, התואר הרביעי בחשיבותו בין משרדי הממשלה המסורתיים המכונים "Great Officers of State". נושא המשרה משמש בתפקיד נשיא המועצה המלכותית. בעידן המודרני נהוג כי הנושא בתפקיד הוא חבר הפרלמנט הבריטי וכן חבר הקבינט. החל בספטמבר 2022 מכהנת בתפקיד חברת הפרלמנט פני מורדנט ממפלגה השמרנית. אתר האינטרנט הרשמי של הלורד נשיא המועצה הלורד נשיא המועצה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Lord president of the council | Definition & Duties | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) Lord President of the Council - GOV.UK, www.gov.uk (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Elle

אֶל (בצרפתית: Elle - "היא") הוא מגזין צרפתי רב-לאומי המתמקד באופנה, יופי, בריאות ובידור ומיועד לנשים. המגזין נוסד על ידי פייר לזארף ואשתו הלן גורדון בשנת 1945. "אל" הוא מגזין האופנה הנפוץ ביותר בעולם, מופץ ביותר מ-411 אלף עותקים בצרפת לבדה, ובעותקים בשפות זרות במדינות רבות אחרות ברחבי העולם. למגזין "אל" למעלה מ-20 מיליון קוראים. EllO נוסד בצרפת בשנת 1945. בשנות ה-60, הוא נחשב ל"לא כל כך מצביע על האופנה כמו יוצר אותה", עם כ-800 אלף קוראים קבועים וסיסמה מוכרת באותה התקופה: "Si elle lit elle lit Elle" (אם היא קוראת, היא קוראת אל). בשנת 1981 דניאל פיליפאטצ'י וז'אן-לוק לגרדר רכשו את מגזיני האכט, אשר כללו את מגזין אל הכושל באותה תקופה. לאחר מכן הושק המגזין אל בארצות הברית. כיום, יש ל"אל" 39 מהדורות בינלאומיות ב-60 ארצות, ו-27 אתרי אינטרנט בשפות שונות, המושכים למעלה ממיליון מבקרים שצופים ב-26 מיליון דפים מדי חודש. "אל" הוא גם הבעלים של קולקציית בגדים בלעדית לנשים בשם "Elle Contemporary Collection". מדיה וקבצים בנושא Elle בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Elle (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של Elle (בספרדית) Elle, ברשת החברתית פייסבוק Elle, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Elle, ברשת החברתית אינסטגרם Elle, סרטונים בערוץ היוטיוב Elle, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר Elle צרפת אתר Elle ארצות הברית אתר Elle בריטניה אתר Elle איטליה ג'רמי פיטרס, הניו יורק טיימס, עכבר העיר אונליין, האם הריאליטי יציל את המגזין "אל"?, באתר הארץ, 24 ביוני 2010 Elle - ACPM, www.acpm.fr elle magazine מגזין אופנה, באתר www.womag.co.il elle - כל הכתבות | מגזין את, באתר elle - כל הכתבות | מגזין את ראו ויקיפדיה בצרפתית מגזין "Elle" לא יפרסם יותר פרווה ב-45 המהדורות שלו ברחבי העולם in 2022 | Elle magazine, Magazine, Edition, באתר Pinterest Mediaweek (באנגלית אמריקאית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבלן

קבלן הוא ארגון או אדם העוסק בהקמתו של מבנה, בייצורו של מוצר או במתן שירות, בהתאם לחוזה שנחתם בינו ובין מזמין - מי שמקבל את המבנה, המוצר או השירות. התקשרות עם קבלן נעשית באמצעות חוזה, שבו מפורטים המוצר או השירות שעל הקבלן לספק, והתמורה שתינתן לו. פעמים רבות קודמת להתקשרות עם קבלן הוצאתו של מכרז, שעל זכייה בו מתחרים קבלנים אחדים. ההתקשרות בחוזה מוגדרת היטב: התקשרות להקמתו של מבנה מסוים, התקשרות לייצור כמות מסוימת של פריטים או התקשרות למתן שירות במשך תקופה מסוימת. לעיתים ניתנת למזמין אופציה להארכת ההתקשרות. הקבלן חופשי לנהל את פעילותו, ובין השאר לקבוע את זהות העובדים שיעסקו במיזם, את הציוד ואת חומרי הגלם שישמשו לכך, במסגרת מגבלות כלליות שנקבעו בחוזה ההתקשרות (כגון דרישות בעניין השכלתם או הכשרתם של העובדים במיזם או איכות חומרי הגלם). בנוסף, עשוי הקבלן להיעזר בשרותיהם של קבלנים נוספים לטובת המיזם. קבלנים אלה מכונים קבלן משנה. קבלן פועל במסגרת של תאגיד או כעובד עצמאי (בינו ובין המזמין לא מתקיימים יחסי עובד-מעביד). בדרך כלל משרת הקבלן מזמינים רבים, כל אחד והזמנתו שנקבעה בחוזה אתו, ולא מזמין יחיד. דוגמאות לעבודות המבוצעות על ידי קבלן: הקמתו של בית מגורים (או מבנה אחר) על ידי קבלן בניין, לפי הזמנתו של יזם בנייה. ייצורו של רכיב מסוים במוצר, לפי הזמנתו של יצרן המוצר. העוסק בכך קרוי קבלן משנה, משום שהוא פועל בשירותו של הקבלן הראשי, זה שהתחייב על ייצורו של המוצר השלם. אספקתם של שירותי ניקיון, הניתנים על ידי עובדיו של הקבלן הפועלים בחצריו של המזמין. מיקור חוץ הוא שיטת ניהול מודרנית, שבבסיסה עומד הרעיון להוציא מהארגון את תפעול הפעילויות שאינן נמצאות בבסיסו ולהעבירן לקבלנים, ולהותיר בתפעול ובניהול ישיר רק את פעילויות הליבה. שיטה זו מאפשרת לארגון להתמקד בתחום התמחותו, להשקיע את מרב המשאבים בכך, ולקיים מוטת שליטה יעילה על האגפים היצרניים בו. השימוש בשיטת מיקור חוץ תפס תאוצה החל מסוף המאה העשרים, עם התפתחות תעשיית ההיי-טק, מערכות המידע והכלכלה העולמית, והיווצרות "הכפר הגלובלי". אחריות מעסיק קבלן (בעל חוזה) קבלן כוח אדם
1825

שנת 1825 היא השנה ה-25 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1825 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 17 באפריל - שארל העשירי, מלך צרפת מכיר בעצמאות האיטי 6 באוגוסט – אנטוניו חוסה דה סוקרה מכריז על עצמאות בוליביה 25 באוגוסט – אורוגוואי מכריזה על עצמאות מברזיל 26 בדצמבר – פתיחת תעלת אירי 11 בינואר – בייארד טיילור, סופר, מבקר ספרות, מתרגם ודיפלומט אמריקאי (נפטר ב-1878) 28 בפברואר – אליעזר אליהו איגל, רב אוסטרי ואורתודוקסי מודרני (נפטר ב-1892) 7 באפריל – ג'ון גיר, מושל אינדיאנה ה-11 (נפטר ב-1900) 11 באפריל – פרדיננד לסל, פוליטיקאי ומנהיג סוציאליסט יהודי-גרמני (נפטר ב-1864) 4 במאי – תומאס הנרי האקסלי, ביולוג, נודע בכינוי "הבולדוג של דרווין" (נפטר ב-1895) 17 בספטמבר – לוציוס למאר, פוליטיקאי ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית (נפטר ב-1893) 24 בספטמבר – פרנסס הרפר, פעילה למען ביטול העבדות ופעילה חברתית, סופרג'יסטית, משוררת וסופרת אפרו-אמריקאית (נפטרה ב-1911) 8 באוקטובר – פסקל בוורלי רנדולף, רופא, מיסטיקן, סופר ומדיום אמריקאי (נפטר ב-1875) 25 באוקטובר – יוהאן שטראוס (הבן), מלחין אוסטרי, כונה "מלך הוואלס" (נפטר ב-1899) 31 באוקטובר – קתרין הלן ספנס, עיתונאית וסופרג'יסטית אוסטרלית (נפטרה ב-1910) 29 בנובמבר – ז'אן-מרטן שארקו, רופא, נוירולוג ופסיכיאטר צרפתי (נפטר ב-1893) 30 בנובמבר – ויליאם אדולף בוגרו, צייר צרפתי (נפטר ב-1905) 2 בדצמבר – פדרו השני, קיסר ברזיל (נפטר ב-1891) 8 בינואר – איליי ויטני, ממציא ותעשיין אמריקאי (נולד ב-1765) 4 במרץ – רפאל פיל, צייר טבע דומם אמריקאי (נולד ב-1774) 7 במאי – אנטוניו סליירי, מלחין ומנצח איטלקי (נולד ב-1750) 22 במאי – לסקרינה בובולינה, לוחמת עצמאות יווניה (נולדה ב-1771) 11 ביוני – דניאל טומפקינס, סגן נשיא ארצות הברית ומושל מדינת ניו יורק (נולד ב-1774) 14 ביוני – פייר שארל ל'אנפן, אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי אמריקאי יליד צרפת (נולד ב-1754) 16 באוגוסט – צ'ארלס קוטוורת' פינקני, פוליטיקאי ומועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הפדרליסטית (נולד ב-1746) 13 באוקטובר – מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה (נולד ב-1756) 1 בדצמבר – אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה (נפטר ב-1777) 29 בדצמבר – ז'אק-לואי דויד, צייר צרפתי (נולד ב-1748) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1825 התחילה ביום כ"ג בטבת ה'תקפ"ה (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-י"א בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1825 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1825 במדע‎ ילידי 1825‎ נפטרים ב-1825‎ מדיה וקבצים בנושא 1825 בוויקישיתוף
ולדימיר בורוביקובסקי

ולדימיר בורוביקובסקי (ברוסית: Владимир Лукич Боровиковский; 24 ביולי 1757 (יוליאני) – 6 באפריל 1825 (יוליאני)) היה צייר רוסי ממוצא אוקראיני מתקופת עידן האורות, נחשב לגדול ציירי הפורטרטים ברוסיה בתקופתו. בורוביקובסקי נולד בעיר מירהורוד בקרבת פולטבה במשפחת קוזאק. בצעירותו למד ציור דתי אצל אביו. בשנת 1774 החל את השרות הצבאי, אך לא עזב את הציור. כאשר יקטרינה הגדולה ביקרה בקרמנצ'וג נתנו לה חבריו של הצייר לראות את תמונותיו. היא התרשמה מאוד והזמינה את הצייר לסנקט פטרבורג. בשנת 1788 עבר לסנקט פטרבורג. עם מעברו לבירה שינה את שם משפחתו מ"בורוביק" ל"בורוביקובסקי". בגיל 30 הוא כבר לא היה יכול ללמוד בבית הספר לציור באופן רשמי. בהיותו בבירה, הכיר את גברייל דרז'אבין ודמיטרי לויצקי שהפך למורו הפרטי וחברו. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-18 נעשה צייר דיוקנות מוביל בסנקט פטרבורג. בנוסף לציור של תמונות גדולות הוא צייר הרבה מיניאטורות. במהלך פעילותו צייר כ-500 פורטרטים, מהם 400 מוצגות עד היום. מספר רב של תמונותיו נמצא באוסף של המוזיאון הרוסי בסנקט פטרבורג. הוא לא לימד באופן רשמי, אך אלכסיי ונציאנוב התגורר בביתו וככל הנראה היה גם תלמידו. בשנותיו האחרונות הוא חזר לציור דתי והשתתף בעיטור של קתדרלת קאזאן בבירה. נפטר בסנקט פטרבורג ונטמן בבית הקברות המקומי. יקטרינה הגדולה 1794 דמיטרי לויצקי 1796 מריה לופוחינה 1797 פאבל הראשון 1800 נסיך קורקין 1801 הנסיכה הגדולה מריה 1800 נסיך סרבי 1816 הנסיכה ארחרובה 1820 מדיה וקבצים בנושא ולדימיר בורוביקובסקי בוויקישיתוף תמונות וקורות חיים קורות חיים ולדימיר בורוביקובסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולדימיר בורוביקובסקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אירוערביה

האם התכוונתם ל... אירוערביה: הציר האירופי-ערבי – ספר מאת בת יאור, היסטוריונית וסופרת בריטית. אירוערביה (תאוריה) – תאוריה פוליטית שמקובלת בימין הרדיקלי באירופה. אירוערביה (עיתון) – כתב עת שהחל לצאת לאור באמצע שנות השבעים על ידי הוועדה האירופאית לתיאום אגודות הידידות עם העולם הערבי.
אירוערביה (עיתון)

אירוערביה (הלְחֵם של המילים Europe ל-Arabia) היה שמו של כתב עת שהחל לצאת לאור באמצע שנות השבעים של המאה העשרים על ידי הוועדה האירופאית לתיאום אגודות הידידות עם העולם הערבי. את כתב העת ערך לוסיאן ביטרלן, נשיא אגודת הסולידריות צרפת-ערב, והוא יצא לאור בשיתוף האינטרנציונל המזרח תיכוני (לונדון), פרנס פיי-ערב (פריז) וגרום ד'אטיוד סיר לה מואין-אורין (ז'נבה). אגודות אלו פתחו במסע אנטי-ישראלי ארסי. בין הפרסומים שהפיק אירוערביקה נכלל ב-1978 מחקר על "שלושת מיתוסים בברית הישנה" פרי עטו של ז'ורז' וושה, נציגו בז'נבה של המזכיר הכללי. בגיליונו השני, שראה אור ביולי 1975, פרסם אירוערביקה החלטות שהתקבלו פה אחד על ידי האספה הכללית של האגודה הפרלמנטרית לשיתוף פעולה אירו-ערבי (PEACE) אשר התקיימה בשטאסנבורג בין ה-7 ל-8 ביוני 1975. PEACE מנתה מאתיים חברי פרלמנט מערב אירופאים שייצגו בזמנם את הזרמים העיקריים בקשת הפוליטית. לפיכך תוכנית ההסכמה האירו-ערבית אושרה על ידי קונצנזוס רחב שכיסה את כל הזירה הפוליטית האירופאית. הקהילייה האירופאית ובתי המחוקקים שלה תיאמו את תוכנית הדיאלוג האירו-ערבי והטמיעו אותה. הגישה הדו זרועית הזאת עזרה לקדם את מה שהיה, מנקודת מבט אירופאית, מטרה בסיסית של הדיאלוג: מדיניות חוץ אחידה, חובקת יבשת, חלופה גלובלית לעוצמה האמריקאית. הירחון הנוכחי, (France-Pays Arabs (2004 ממשיך לשאת את כותרת המשנה "אירוערביקה". אירוערביה (תאוריה) אירוערביה: הציר האירופי-ערבי איום דמוגרפי