laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוטו פאול הרמן דילס

אוטו פאול הרמן דילס (בגרמנית: Otto Paul Hermann Diels; ‏23 בינואר 1876 – 7 במרץ 1954) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1950 במשותף עם קורט אלדר, על עבודתם לפיתוח תגובת דילס-אלדר, שיטה לסינתזת מולקולות טבעתיות בעזרת מולקולות בעלות שני קשרים כפולים (דיאן). דילס נולד בהמבורג שבגרמניה, ועבר עם משפחתו לברלין כשהיה בן שנתיים. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת ברלין ב-1895, שם למד כימיה אצל הרמן אמיל פישר, וסיים את לימודיו ב-1899. דילס נישא לפאולה גייר ב-1909, ולזוג נולדו שלושה בנים ושתי בנות. שניים מבניו נהרגו במלחמת העולם השנייה. בין תחביביו של דילס נמנו קריאה, מוזיקה וטיול, ובצעירותו עסק בטיפוס הרים. עם סיום לימודיו קיבל משרה במכון לכימיה באוניברסיטה, ושם התקדם לדרגת מנהל המחלקה ב-1913. הוא המשיך באוניברסיטת ברלין עד לשנת 1915, אז עבר לאוניברסיטת קיל לתפקיד ראש המכון לכימיה, ושם פעל עד פרישתו בשנת 1945. מחקריו המוקדמים היו בתחום הכימיה האי-אורגנית, כאשר גילה תחמוצת של פחמן בשם פחמן סב-אוקסיד (C2O3), ולה מספר תכונות מעניינות. בהמשך עסק בכימיה אורגנית, והציג לראשונה את השימוש בסלניום כמגיב ספציפי בתגובת הדהידרוגנציה של תרכובות ארומטיות (1927). תרומתו המפורסמת ביותר הייתה עם עמיתו קורט אלדר, לפיתוח שיטה לסינתזה של מולקולות טבעתיות תוך שימוש במולקולה בעלת שני קשרים כפולים (דיאן) ומולקולה נוספת. תגובה זו מייצרת תרכובת טבעתית (בעלת טבעת אחת או יותר) בלתי רוויה, כלומר בעלת לפחות קשר כפול אחד. שיטה זו נקראת תגובת דילס-אלדר על שם מפתחיה, והיא מרכזית בעולם הכימיה האורגנית, ובמיוחד בקרב תגובות היוצרות קשרי פחמן-פחמן. מדיה וקבצים בנושא אוטו פאול הרמן דילס בוויקישיתוף אוטו פאול הרמן דילס, באתר פרס נובל (באנגלית) פרטים אודותיו באתר NNDB אוטו פאול הרמן דילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוטו פאול הרמן דילס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Nicolaou, K. C., Snyder, S. A., Montagnon, T. and Vassilikogiannakis, G. (2002), The Diels–Alder Reaction in Total Synthesis. Angew. Chem. Int. Ed., 41: 1668–1698. doi: 10.1002/1521-3773(20020517)41:10<1668::AID-ANIE1668>3.0.CO;2-Z
לאקוניה (פירושונים)

לאקוניה (השם הלטיני – Laconia; השם היווני – Λακωνία ‏Lakonía) האם התכוונתם ל... גאוגרפיה: לאקוניה – מחוז משנה של מחוז פלופונסוס (מחוז התופס את מרבית שטחו של חצי האי פלופונסוס) ביוון לאקוניה (חבל היסטורי) מפרץ לאקוניה (ביוונית: Λακωνικός Κόλπος ‏ Lakonikos Kolpos) – מפרץ בדרום-מזרח חצי האי פלופונסוס, לחופי מחוז משנה לאקוניה, בצורת U הפוכה (לחצו לצפייה במפה ) לאקוניה (ניו המפשייר) – עיר מחוז (county seat) של מחוז בֶּלְנַפּ (Belknap County) במדינת ניו המפשייר שבארצות הברית אוניות: אד"מ לאקוניה (1911) – אוניית דואר מלכותי של "קונארד ליין" (Cunard Line) שהושקה ב-27 ביולי 1911 אד"מ לאקוניה (1921) – אוניית דואר מלכותי של "קונארד ליין" שהושקה ב-9 באפריל 1921 תקרית לאקוניה – הטבעת אוניית הנוסעים הבריטית לאקוניה על ידי צוללת גרמנית (U 156) באוקיינוס האטלנטי בספטמבר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, וניסיון הצלה גרמני-איטלקי כושל TSMS Lakonia (אונייה) אחר: לאקוניה (סרט) (The Sinking of the Laconia) – סרט טלוויזיה בריטי-גרמני בן שני חלקים ששודר לראשונה ב-Two ‏BBC ‏בינואר 2011 ועסק בתקרית לאקוניה דיבור לאקוני – דיבור קצר על שם חבל לאקוניה בו שכנה הפוליס ספרטה. למשל, תשובתו של מלך ספרטה לאונידס הראשון לדרישת הפרסים ממנו ומאנשיו להניח את נשקם בקרב תרמופילאי הייתה "בוא וקח [אותם]" (Μολὼν λαβέ ‏molṑn labé)
סנה מדוריירה

סנה מדוריירה (בפורטוגזית: Sena Madureira) היא מועצה אזורית (município) במרכז מדינת אקרי שבברזיל. זוהי העיר הגדולה ביותר בשטחה במדינה.[דרושה הבהרה] האקלים בעיר חם ולח מאוד לאורך כל השנה. סנה מדוריירה הוקמה ב-1904 והייתה מרכז לתעשיית הגומי. כיום הכלכלה של העיר מבוססת יותר על חקלאות, על תעשיית העץ, על שירותים ממשלתיים ותעשייה זעירה. מדיה וקבצים בנושא סנה מדוריירה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סנה מדוריירה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'מאל חכרוש

ג'מאל חכרוש (בערבית: جمال حكروش; נולד ב-1957) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל שעמד בראש אגף סיף לסיכול פשיעה בחברה הערבית בישראל. חכרוש הוא הניצב הערבי-ישראלי המוסלמי הראשון במשטרת ישראל. חכרוש התגייס למשטרה ב-1978 ושירת כסייר בתחנת חדרה. לאחר קורס קציני משטרה שירת כקצין סיור בתחנת חדרה, ושירת בתפקידי פיקוד בתחנות זבולון וחיפה. שימש מפקד משטרת ההגירה באזור חיפה, ב-2004 מונה למפקד תחנת עפולה, לאחר מכן כיהן כמפקד תחנת נהריה כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2007 מונה למפקד תחנת זבולון והיה הערבי-מוסלמי הראשון בדרגת ניצב משנה במשטרה. ב-2010 מונה לסגן מפקד מרחב החוף וכיהן בתפקיד במהלך השרפה בכרמל. ב-2011 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף התנועה. ב-2013 מונה לסגן מפקד מחוז חוף. ב-2015 מונה לממלא מקום ממ"ז חוף, ואף פיקד במהלך "צוק איתן" על טיפול המשטרה במהומות בוואדי עארה. באפריל 2016 מונה לראש המנהלת לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית בדרגת ניצב. במסגרת כהונתו כראש המנהלת נבנו 12 תחנות משטרה ביישובים ערביים, התגייסו כ-300 שוטרים מהמגזר הערבי, מהם 32 נשים ב-2021 הוקם במשטרה אגף סי"ף כאגף ארצי לסיכול הפשיעה בחברה הערבית ובראשותו ניצב חכרוש. בינואר 2022, פורסם סרטון מספטמבר 2020 בו הוא נראה עוזב זירת רצח מבלי לסייע לנדקר או להזעיק עזרה. בעקבות פרסום הסרטון יצא חכרוש לחופשה, ולאחר כשבוע הודיע על פרישתו מהמשטרה. ולמנהל אגף סיף מונה נתן בוזנה. בדצמבר 2022 פורסם שהשתתף באירוע לאומני בגליל לזכר ערבים שנהרגו בזמן מלחמת העצמאות בקרבות מול צה"ל, בהם רבים מהמשתתפים לבשו דגלי אש"ף, ואחד הנואמים היה ראאד סלאח, מראשי הפלג הצפוני של התנועה האיסלמית. ההשתתפות עוררה ביקורת רבה וקריאות רבות לממשלת ישראל לשקול מחדש את שאלת שילובם של ערבים ישראלים במשטרת ישראל. חכרוש נשוי ואב לארבעה. מתגורר בכפר כנא. מדיה וקבצים בנושא ג'מאל חכרוש בוויקישיתוף אבי אשכנזי, לראשונה במשטרה: קצין ערבי בדרגת תנ"צ, באתר nrg‏, 15 ביוני 2011 מבט עם יעקב אילון - המוסלמי הבכיר במשטרה, תנ"צ ג'מאל חכרוש, סרטון באתר יוטיוב ترقية الضابط جمال حكروش من كفركنا لرتبة ‘بريغادير ‘, אתר פאנט, 17 ביוני 2011 המחאה והבעיות הכספיות שעומדות בפני הניצב המוסלמי הראשון באתר nana10 שוש מולא, מהפכת חכרוש, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בנובמבר 2016 אייל לוי, ‏"בן אדם חולה, אם לא תטפל בו, מה יקרה?": ניצב ג'מאל חכרוש פסימי, באתר מעריב אונליין, 12 ביוני 2021 עודד שלום, "בתור ערבי ישראלי, אני חד־משמעית נגד הכנסת הצבא ליישובים הערביים. אבל את השב"כ צריך להכניס", באתר "ידיעות אחרונות", 1 באוקטובר 2021 טל אריאל יקיר, איציק סבן, ניצב בדימוס חכרוש: אם הייתי יהודי ולא ערבי - לא היו מקימים בגללי ועדת בדיקה, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2023 יואב איתיאל, מרחב חוף: מחליפים תפקידים, מגזין המושבות ירון דורון, מהשבוע: ג'מאל חכרוש - הניצב המוסלמי הראשון במשטרה, באתר nrg נטעאל בנדל, ‏ניצב ג'מאל חכרוש: הח"כים הערבים בחרו באלימות, בעיתון מקור ראשון, 14 ביוני 2018 סי"ף, אתר משטרת ישראל "מעמד היסטורי ובשורה גדולה לכל אזרחי ישראל", אתר משטרת ישראל, 11 באוגוסט 2021 משה שטיינמץ, אחרי שפורסם תיעוד שלו עוזב זירת רצח: ניצב ג'מאל חכרוש יוצא לחופשה מהמשטרה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 בינואר 2022 עדו בן פורת, אחרי שדילג מעל גופה: ניצב ג'מאל חכרוש פורש מהמשטרה, באתר ערוץ 7, ‏31/1/2022 השוטר הערבי מספר 1 השתתף בחנוכת אנדרטת "שהידים" • הקול היהודי, באתר • הקול היהודי סערת חכרוש: לבחון שילוב "אוכלוסיות לא משרתות" במשטרה • הקול היהודי, באתר • הקול היהודי
גשר ויליאמסבורג

גשר ויליאמסבורג (באנגלית: Williamsburg Bridge ) הוא גשר תלוי החוצה את איסט ריבר ומחבר בין לואר איסט סייד של רובע מנהטן ושכונת ויליאמסבורג שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק. עבודות הקמת הגשר החלו בשנת 1896 והגשר נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1903. עלות הקמתו של הגשר הייתה 12 מיליון דולרים. בעת שנבנה היה הגשר - הגשר התלוי הגדול בעולם. הגשר נשא תואר זה עד לבניית גשר בר מאונטיין בשנת 1924. את תואר הגשר התלוי הארוך ביותר בצפון אמריקה הוא נשא עד פתיחת גשר בנג'מין פרנקלין בשנת 1926. אורכו של מרכז הגשר 488 מטרים, ואורך הגשר בין שני עוגניו - 2,227 מטרים. רוחבו של הגשר במרכזו 36 מטרים, וגובה הגשר מעל פני הנהר 41 מטרים. גובה המגדלים של הגשר 102 מטרים. בעת הקמתו היו על הגשר שני מסלולים לנסיעת כלי רכב, שני מעברי הולכי רגל, ארבע מסילות חשמלית ושתי מסילות רכבת תחתית. הגשר הוא אחד משני גשרים באזור העיר ניו יורק הנושא הן תחבורת כלי רכב והן רכבות (השני הוא גשר מנהטן). בשנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ הגשר מספר פעמים. מדיה וקבצים בנושא גשר ויליאמסבורג בוויקישיתוף רשות התחבורה - העיר ניו יורק ויני הו, הניו יורק טיימס, האם גשר ויליאמסבורג יציל את ניו יורק?, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2018 Williamsburg Bridge, NY facts
שנה אפלטונית

שנה אפלטונית או השנה הגדולה היא מחזור בו נקיפת ציר כדור הארץ משלימה הקפה אחת. תקופת הזמן החולפת במחזור כזה היא 25,800 שנה בקירוב. קצב הנקיפה כיום הוא בשיעור של כ-0.01396 מעלות בשנה או לחלופין, כמעלה אחת כל 71.5 שנה בקירוב. בעקבות נקיפת ציר כדור הארץ, במהלך השנה האפלטונית משתנה מיקום הכוכבים בשמיים כפי שהם נצפים מכדור הארץ ובתום מחזור אחד של נקיפה חוזרים הכוכבים למיקומם בשמיים כפי שהיו בתחילתו. מסיבה זו פולאריס, הידוע יותר בכינויו "כוכב הצפון", מורה על צפון כדור הארץ רק בחלק מן השנה הגדולה בעוד שבשאר השנה, יהיו אלו כוכבים אחרים שיצביעו לכוון הצפון. האסטרונום הראשון שהתייחס לתופעה ותיעד אותה היה היווני היפרכוס מנייסיה בשנת 130 לפנה"ס. אולם את שמה קיבלה מעבודתו של אפלטון שכינה אותה "השנה המושלמת" או "השלמה" משום שסבר שהשלמתה מעידה על חזרה של גרמי השמיים לעמדתם המקורית. Precession, pwg.gsfc.nasa.gov Cheikh Anta Diop, "Civilization or Barbarism" (Lawrence Hill Books, 1991), p.345 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי כדור הארץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לולה שנצר

לוֹלָה שַנצֶר (Lola Schanzer; יוני 1903 – 31 בינואר 1998) הייתה מורה לפיתוח קול ישראלית, שביססה שיטת לימוד מיוחדת והעמידה דורות רבים של זמרים ושחקנים ידועי שם. לולה שנצר נולדה ביוני 1903 בסופיה שבבולגריה, במשפחה וינאית עשירה ושוחרת מוזיקה. בגיל 8 החלה ללמוד נגינה על פסנתר, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה את לימודיה באקדמיה למוזיקה של וינה. במשך שנתיים למדה פסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי בסופיה, והשתלמה בזמרה, במחול ובפונטיקה בברלין. בגיל צעיר נישאה למרצה לאמנות ופילוסופיה ועברה להתגורר עמו בבלגרד. כשהייתה בת 27 נפטר בעלה מסרטן, היא נישאה שוב לצייר יוגוסלבי, אך התגרשה ממנו לאחר שנתיים וחצי. נסעה ללמוד קלינאות תקשורת ופיתוח קול בלונדון ובקופנהגן. כשהחלה מלחמת העולם השנייה ברחה מבלגרד ושבה לסופיה, שם העבירה את כל שנות המלחמה. לאחר סיומה שבה לבלגרד ושמשה כפרופסור כבוד באקדמיה למוזיקה. ב-1951 עלתה שנצר לישראל, התיישבה בתל אביב והחלה ללמד פיתוח קול. היכרות עם משה פלדנקרייז, הביאה לשיתוף פעולה הדוק ביניהם, ולביסוס שיטתה המיוחדת לשיפור ולפיתוח הביקורת העצמית והגופנית, ולהגדלת יכולתם הקולית והאמנותית של תלמידיה. שמה של לולה שנצר התפרסם בתעשיית הבידור הישראלית של שנות ה-60 וה-70, ואמנים בתחילת דרכם נהרו לביתה, בו ניהלה סטודיו לפיתוח קול. רבים מהם המשיכו לפקוד את ביתה ולעבוד יחד עימה במשך שנים ארוכות תוך כדי עבודתם והופעותיהם. עם האמנים המפורסמים שלמדו אצלה נמנים אורי זוהר, חוה אלברשטיין, אורה זיטנר, רבקה רז, חיים טופול, נורית גלרון, שלמה וישינסקי, דורית ראובני, נירה גל, נתנאלה, נחמה הנדל ועפרה חזה. שנצר לימדה בבית צבי ובסמינר הקיבוצים. בשנות חייה האחרונות עברה לולה שנצר להתגורר בבית אבות בתל אביב, שם נפטרה ב-1998, בגיל 94, כשהיא ערירית וללא קרובי משפחה בארץ. ב-2003 יצא לאור הספר "קולי זה אני", מדריך לפיתוח קול ודיבור המבוסס על שיטתה של שנצר, שנערך על ידי תלמידתה נירה גל. הספר נלמד עד היום במוסדות לימוד אקדמיים. לולה שנצר, קולי זה אני: המדריך השלם לפיתוח קול ולדיבור; הרחיבה, השלימה וערכה: נירה גל, תל אביב: יוזמות הייליגר, תשס"ג 2003. 'כולם היו בניה', מאת עדית נעמן, ידיעות אחרונות, מוסף "זמנים מודרניים", 23 ביוני 1993. אריאלה שפירא, 'לולה שנצר: קולי זה אני, ואני זה גופי', מוזיקה מגזין על צלילים ואנשים, 14 (1988), 12–16. עדי כץ, עד שייגמרו לך המילים, באתר nrg‏, 25 בפברואר 2004 (על משנתה של לולה שנצר) סמדר שיר, מסיבת הפתעה ללולה, מעריב, 19 ביוני 1980 מ. פ., יום הולדת ללולה שנצר, דבר, 23 ביוני 1980 ראו גם: עדי כץ, עד שייגמרו לך המילים, באתר nrg‏, 25 בפברואר 2004.
ססיל מירס

ססיל הנרי מֵירס (באנגלית: Cecil Henry Meares; ‏ 1877-1937) היה המטפל הראשי בכלבי המזחלות ומתורגמן לרוסית במשלחת טרה נובה, המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה בין השנים 1913-1910. מירס נולד במחוז קילקני באירלנד, בן לקצין צבא, והיה הרפתקן ובלשן, איש פעולה ושעשועים, תכונות שהקשו עליו לעיתים לציית לפקודותיו של מפקד המשלחת, רוברט פלקון סקוט. לפני שהצטרף למשלחת, היה מירס קצין בצבא הבריטי, סוחר פרוות בקמצ'טקה ובאוחוצק שבסיביר, לוחם במלחמת רוסיה–יפן ובמלחמת הבורים ונוסע למקומות שונים, בהם טיבט. תפקידו של מירס כלל בחירה ורכישה של 34 כלבים ו-20 פונים למשלחת והעברתם מסיביר דרך יפן לניו זילנד, שם יצטרפו למשלחת. מירס לא היה בקי בסוסי פוני, אך בהתאם להוראותיו של סקוט, נסע לניקולאייבסק שבסיביר לבחור את הכלבים. בניקולאייבסק פגש מירס את דימיטרי גרוב, נוהג כלבים מנוסה, שעזר לו לבחור את הכלבים המתאימים לגרירת מזחלות בתנאים הקשים של אנטארקטיקה, ובהמשך גויס גם הוא כנוהג כלבים למשלחת. מירס גייס גם פרש מרוצים רוסי בשם אנטון אומלצ'נקו כסייס במשלחת. אז נסעו לולדיווסטוק, שם נקנו סוסי הפוני. סקוט עמד על כך שהפונים יהיו לבנים, משום שבמהלך משלחת נמרוד מ-1907, ציין ארנסט שקלטון, שפונים הלבנים האריכו ימים יותר מן הפונים הכהים. לורנס אוטס, קצין הצבא הבריטי במשלחת, שתפקידו היה לטפל בפונים, התאכזב מנבחריו של מירס, שסבלו מחסרונות שונים כגון חזה צר, ברכיים לא יציבות וגיל מתקדם. והיו "האוסף הגדול ביותר של בהמות בלות שראיתי מעודי". לאחר יציאת המשלחת לדרך, טיפלו מירס וגרוב בכלבים. אחרי שיצאו כחלק מצוות הסיוע במסע אל הקוטב הדרומי בראשית נובמבר 1911, פנו מירס והבולגרי גרוב ב-14 בדצמבר, למרגלות קרחון בירדמור, לחזור צפונה עם כלבי המזחלת. מירס פרש מן המשלחת מסיבות בלתי ברורות וחזר לבריטניה ב"טרה נובה" במרץ 1912. חילוקי דעות מסוימים עוסקים ב"אי-זמינותו" של מירס להמשך העבודה על מדף הקרח רוס במשך החודשיים שקדמו לעלייתו על ה"טרה נובה" לחזור הביתה, כאשר המשלחת הייתה תחת פיקודו בפועל של אדוארד אטקינסון. שיבתו לציוויליזציה לפני החורף האנטארקטי של שנת 1912 לא הייתה בלתי-צפויה (בהוראות שהשאיר למפקד טרה נובה, שנכתבו לפני היציאה לקוטב, קבע סקוט שמירס רשאי לחזור באונייה, בהתאם למכתבים מן הבית), אך אין זה ברור מדוע לא היה זמין לעסוק בעבודה עם כלבי המזחלות בעונת הסתיו, וגם לא ברור מדוע לא אילץ אותו אטקינסון למלא את חובתו (המשלחת התנהלה על פי פקודות צי מחמירות, ואטקינסון היה הקצין הבכיר במקום). בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגייס מירס לחיל האוויר המלכותי והגיע לדרגת סגן-אלוף. בהמשך התגורר בוויקטוריה, קנדה. מדיה וקבצים בנושא ססיל מירס בוויקישיתוף ססיל מירס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ססיל מירס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יש דיווחים סותרים בשאלה מה הביא לפרישתו של מירס. לפי האנטפורד (עמ' 435) הסיבה הייתה ריב עם סקוט; לפי פינז (עמ' 340) מירס נאלץ לחזור לבריטניה לטפל בענייני אביו המנוח.
ויטוריה דה קונקיסטה

ויטוריה דה קונקיסטה (בפורטוגזית: Vitória da Conquista) היא עיר במדינת באהיה שבברזיל. העיר, המשמשת כמרכז אזורי לערים קטנות יותר השוכנות בסמוך לה, נמצאת על רמה בגובה של כ-1000 מטרים מעל פני הים ויחד איתן היא מהווה אזור לגידול הקפה וכן מתפתחת כמרכז עסקים מודרני. ויטוריה דה קונקיסטה, הקרויה בקיצור בפי המקומיים, קונקיסטה, כדי להבדיל אותה עם העיר ויטוריה, בירת מדינת אספיריטו סאנטו, היא העיר השלישית בגודלה במדינת באהיה, לאחר בירת המדינה סלבדור ולאחר העיר פירה דה סנטנה. ויטוריה דה קונקיסטה הוקמה ב-1783 על ידי ז'ואאו גונוסלבס דה קוסטה שנשלח על ידי ז'וזה השני, מלך פורטוגל כדי לכבוש את אדמותיהם של הילידים ולהמיר את דתם לנצרות. הוא הקים את "אראיל דה קונקיסטה" (Arraial da Conquista, "עיר הכיבוש") במקום בו התנהל הקרב האחרון שלו ושם הוא בנה כנסייה לכבוד ניצחונו. באותה תקופה הורה דה קוסטה על סלילתם של שתי דרכים ראשיות במדינת באהיה, אחת מויטורה דה קונקיסטה אל העיר אילאוס (Ilhéus) אשר על חוף הים והשנייה אל עבר נהר ז'קוויטינונה שבמדינת מינאס ז'ראיס. כיום, הדרך השנייה היא חלק מהכביש המהיר בין סלבדור לבין ריו דה ז'ניירו. הענפים הכלכליים הראשיים של העיר הם מסחר, שירותים רפואיים וגידול קפה. בעיר שוכן הקמפוס הראשי של אוניברסיטת דרום-מערב באהיה. כלכלת העיר פורחת והיא מושכת אליה חברות גדולות בענפי תעשייה שונים. העיר משמשת כמרכז העסקים של דרום-מערב מדינת באהיה ושל חלקה הצפוני של מדינת מינאס ז'ראיס. ויטורה דה קונקיסטה שוכנת מבחינה אקלימית באזור סוואנה. האקלים בה מתאפיין ביובש ובטמפרטורות מתונות באופן יחסי הודות לגובה בו היא שוכנת. גובה פני הקרקע בעיר נע בין 857 ל-950 מטרים מעל פני הים. המשקעים בין החודשים אפריל לאוגוסט מתאפיינים בגשם ובערפל בעוד שהעונה הגשומה היא בין החודשים אוקטובר למרץ. עונת החורף היא בחודשים יולי עד אוקטובר והיא מאפיינת בכמות קטנה של משקעים ובאוויר קר ולח. האוויר הקר המגיע לרמה מהאוקיינוס גורם להיווצרותו של ערפל. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 17.8 מעלות צלזיוס ביולי ל-21.8 מעלות צלזיוס במרץ. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 17.9 מ"מ ביולי ל-127.8 מ"מ בדצמבר. מדיה וקבצים בנושא ויטוריה דה קונקיסטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויטוריה דה קונקיסטה ויטוריה דה קונקיסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מסע של מאה צעדים (2014)

מסע של מאה צעדים (באנגלית: The Hundred-Foot Journey) הוא סרט דרמה קומית בבימוי של לאסה הלסטרם, ובכיכובם של הלן מירן, אום פורי, מאניש דאיאל ושרלוט לה-בון. זהו סרטו השני של הלסטרם בו העלילה נסובה סביב אוכל, לאחר סרטו "שוקולד" משנת 2000. הסרט יצא לאקרנים ב-8 באוגוסט 2014. משפחת קאדאם היא בעלת מסעדה במומבי במשך שנים. הבן השני, חסן (מאניש דאיאל), גדל להיות המחליף של אימו (ג'והי צ'אולה) בתור השף של המסעדה. המסעדה נהרסת במהלך התפרעויות, אב המשפחה (אום פורי) ושאר בני המשפחה מצליחים לברוח, חוץ מהאם שנהרגת בשרפה. המשפחה נוסעת ללונדון, ולאחר מכן לאירופה. לאחר חציית הגבול משווייץ לצרפת הברקסים של הרכב נהרסים, בקרבת הכפר סנט-אנטונין-נובל-וואל. מרגרט (שרלוט לה-בון), סו-שף במסעדה צרפתית בשם "Le Saule Pleureur" (מילולית:הערבה הבוכייה) עוברת על יד המכונית ומציעה להם עזרה. אב המשפחה נדהם מאיכות האוכל בעיירה והוא מחליט להשתקע בעיירה. צילומי הסרט החלו ב-23 בספטמבר 2013, בדרום צרפת, בסנט אנטונין-נובל-ואל, נמשכו תשעה שבועות, כולל בבהולנד ובאולפן Cité du Cinéma. מתחם, הממוקם בסן-דניס, מצפון לפריז. לפני שהחלו הצילומים בפועל, השחקנים מאניש דייאל ושרלוט לה בון בילו זמן לא מבוטל במסעדות תוך התבוננות ולמידה במטבחים. כדי לחזק את האמינות של האוכל המוצג בסרט, המפיקה ג'ולייט בלייק התייעצה עם השף יליד הודו פלויד קארדוז. השחקנית ההודית ג'והי צ'אולה מגלמת בסרט את אשתו של דמותו של אום פורי. המפיקים חשו צורך שהיא תיראה מבוגרת ב-15 שנים מגילה האמיתי, ולכן היא התבגרה "דיגיטלית" בעזרת טכניקות פוסט-פרודקשן. אתר האינטרנט הרשמי של מסע של מאה צעדים (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", באתר AllMovie (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", באתר Metacritic (באנגלית) "מסע של מאה צעדים", באתר אידיבי "מסע של מאה צעדים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, "מסע של מאה צעדים": עוד סרט אוכל, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2014 לירון סיני, "מסע של מאה צעדים": לא מבושל מספיק, באתר ynet, 11 באוגוסט 2014 עכבר העיר, מסע של מאה צעדים, באתר הארץ
יורה דעה

יורה דעה (בראשי תיבות: יו"ד) הוא החלק השני בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך. הדינים הנכללים בחלק יורה דעה נוגעים להלכות איסור והיתר, ונחשבים כשניים בחשיבותם רק להלכות המובאות בחלק אורח חיים, ההלכות הנוגעות ליומיום. כיום משתמשים בשם יורה דעה גם כדי להגדיר את מכלול הדינים הנוגעים לדיני איסור והיתר, כגון: תערובות, נדרים ונידה. באר הגולה - לרבי משה רבקש. ט"ז (טורי זהב) - לרבי דוד הלוי סגל. ש"ך (שפתי כהן) - לרבי שבתי כהן. באר היטב - לרבי זכריה מנדל בן אריה לייב מבעלז. נקודות הכסף (הערות על הט"ז) לרבי שבתי כהן. דף האחרון (הערות על הש"ך) לרבי דוד הלוי סגל. הגהות הט"ז (הערות על הש"ך) לרבי דוד הלוי סגל. זהב מזוקק (הערות על הש"ך) לרבי דוד הלוי סגל. ביאור הגר"א - להגאון מווילנה. פתחי תשובה - לרבי אברהם צבי הירש אייזנשטט. בית הלל - לרבי הלל הירץ. גיליון מהרש"א - לרבי שלמה איגר בנו של רבי עקיבא איגר. דגול מרבבה - לרבי יחזקאל לאנדא. חידושי הגרשוני - לרבי גרשון אשכנזי. חידושי רע"ק - לרבי עקיבא איגר. יד אברהם - לרבי אברהם משכיל לאיתן. יד אפרים - לרבי אפרים זלמן מרגליות אב"ד בראד. מחצית השקל (על הלכות מליחה ונידה) לרבי שמואל הלוי קעלין. נחלת צבי - לרבי אברהם צבי הירש אייזנשטט. תורת השלמים (על הלכות נידה) לרבי יעקב רישר מפראג. אשל אברהם - לרבי אברהם אופנהיים. אמרי ברוך - לרבי ברוך תאומים פרנקל. דברי שאול, יוסף דעת - לרבי יוסף שאול הלוי נתנזון. חוות דעת - לרבי יעקב לורברבוים. חידושי אבן העוזר - לרבי בנימין עוזר מקלימנטוב. חידושי הרי"ם - לרבי יצחק מאיר אלתר. יד שאול יד יוסף - לרבי יוסף שאול הלוי נתנזון. ישועות יעקב - לרבי יעקב משולם אורנשטיין. כנסת הגדולה - לרבי חיים בנבנישתי. כף החיים (עד סימן קיט) לרבי יעקב חיים סופר. כרתי ופלתי - לרבי יהונתן אייבשיץ. לבוש עטרת זהב - לרבי מרדכי יפה. לבושי שרד - לרבי דוד שלמה אייבשיץ אב"ד סורוקא ובסוף ימיו בצפת. לבושי שרד תנינא - לרבי דוד שלמה אייבשיץ. לקט הקמח - לרבי משה חאגיז. נמוקי הרי"ב - לרבי יהודה בכרך. סדרי טהרה (על הלכות נידה) לרבי אלחנן אשכנזי. ספר המדע (על הלכות רבית) לרבי יהונתן אייבשיץ. עקרי דינים (עקרי הד"ט) - לרבי דניאל טירני. ערוך השולחן - לרבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין אב"ד נאוואהרדאק. פרי חדש - לרבי חזקיה די סילוה. פרי מגדים - לרבי יוסף תאומים. פרי תואר (פירות גינוסר) - לרבי חיים בן עטר. צבי לצדיק - לרבי צבי הירש קלישר. קנין דעה - לרבי מאיר פוזנר. ראשי בשמים (עד סימן קי) לרבי דוד משרקי. שבט יהודה - לרבי יהודה עייאש. שלחן גבוה - לרבי יוסף מולכו. שולחן ערוך הרב (על 22 סימנים) לרבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא. שערי דעה - לרבי אלעזר לעוו. שולחן ערוך יורה דעה, טקסט דיגיטלי באתר ספריא יורה דעה, דף שער בספרייה הלאומית
סו קו

סו קו (באנגלית: Sue Coe; נולדה ב-28 בנובמבר 1951) היא אמנית ומאיירת אנגליה. עיקר יצירותיה הן מתחום הציור וההדפס. היא גדלה בסמוך לבית מטבחיים ופיתחה רצון עז להפסיק את האכזריות כלפי בעלי חיים. קו למדה בקולג' המלכותי לאומנות בלונדון, וגרה בארצות הברית. יצירותיה פוליטיות מאוד ולעיתים קרובות עוסקות בביקורת נגד השיטה הקפיטליסטית ונגד התאכזרות כלפי בעלי חיים. קו נולדה בטאמוורת', סטפורדשייר. במשך 25 שנה היא חקרה סדנאות יזע, משקים תעשייתיים, משטר אפרטהייד, בתי כלא, איידס ומלחמות. האומנות שלה, המבקרת אירועים פוליטיים ועוולות חברתיות, פורסמה בעיתונים, במגזינים ובספרים, ומוצגת במוזיאונים ובגלריות. יצירותיה נמכרו במכירות פומביות על מנת לגייס כספים למטרות חברתיות, ומשנת 1998 היא מוכרת אותן כדי לגייס כספים עבור ארגונים לזכויות בעלי חיים. קו הושפעה בעיקר מיצירותיהם של חיים סוטין, ג'וס גואדלופה פוסאדה, קתה קולוויץ, פרנסיסקו דה גויה ורמברנדט. יצירותיה מופיעות תדיר במגזין הקומיקס הפוליטי "World War 3 Illustrated" ופורסמו בשלל עיתונים ומגזינים נוספים, ביניהם הניו יורק טיימס, הניו יורקר וטיים מגזין. בשנות השמונים, קו הופיעה על שער המגזין האמריקאי ARTnews ויצירות האומנות שלה הוצגו באוספים של גלריות ומוזיאונים רבים. בשנת 2002, אוניברסיטת בראון הציגה תערוכה של יצירותיה בשם 'מחויבות למאבק – האומנות של סו קו'. יצירותיה מופיעות בסרט ארת'לינגס העוסק בזכויות בעלי חיים, הציור שלה 'The Pecking Order' נבחר לעטיפת הספר 'כל יום הוא טרבלינקה' העוסק בקשר בין דיכוי בעלי חיים לדיכוי בני אדם, ציור נוסף שלה נבחר לעטיפת הספר Animal Rights: The abolitionist Approach מאת גארי פרנציון וציור נוסף שלה נבחר לעטיפת הספר Interspecies Ethics מאת סינתיה ווילט. נכון לשנת 2015, קו הוציאה לאור כשבעה ספרים. ספרה האחרון 'Cruel: Bearing Witness to Animal Exploitation' יצא לאור בשנת 2012. קו לימדה קורסים בנושא אמנות חברתית בבית הספר היוקרתי לעיצוב Parsons School of Design. How to Commit Suicide in South Africa - 1984 X - 1986 Dead Meat - 1996 Pit's Letter - 2000 Bully! - 2004 Sheep of Fools - 2005 Cruel: Bearing Witness to Animal Exploitation - 2012 זכויות בעלי חיים קרול אדמס סו קו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סו קו, באתר MusicBrainz (באנגלית) סו קו, באתר Discogs (באנגלית) סו קו - דף אמנית ראיון מצולם: “SUE COE: ART OF THE ANIMAL” הרצאה של סו קו באקדמיה לאומנות - ניו יורק Sue Coe - Artnet.com 'האמת המצוירת על בעלי החיים - עבודתה של סו קו' - באתר אנימלס דף הפייסבוק של סו קו