ויליאם קנט

וִילְיֶאם קֶנְט (באנגלית: William Kent; סביב 1685 – 12 באפריל 1758) היה אדריכל אנגלי, אדריכל נוף, צייר ומעצב רהיטים של תחילת המאה ה-18. הוא החל את דרכו כצייר, והפך לצייר חצר המלכות (אנ'), אך כישרונו האמיתי היה עיצוב בתחומים שונים. קנט הכניס את סגנון האדריכלות הפלדיאנית לאנגליה עם הווילה בבית צ'יזיק (אנ'), והוא היה גם המקור לסגנון הגינון ה"טבעי" הידוע בשם גן הנוף האנגלי בצ'יזיק, גני סטואו (אנ') בבקינגהאמשייר ובית רושם (אנ') באוקספורדשייר. כאדריכל נוף הוא חולל מהפכה במתווה האחוזות, אך היה לו ידע מוגבל בהורטיקולטורה. הוא השלים את הבתים והגנים שלו עם ריהוט מפואר עבור בניינים גדולים כולל ארמון המפטון קורט, בית צ'יזיק, בית דבונשייר (אנ') ובית רושם. לדברי הוראס וולפול, קנט "היה צייר, אדריכל ואבי הגינון המודרני. בדמות הראשונה הוא היה פחות מבינוני; בשנייה, הוא היה משחזר המדע; באחרונה, מקורי, הממציא של אמנות שמממשת ציור ומשפרת את הטבע. מהומט דמיין את אליסיום, קנט יצר רבים". קנט נולד בברידלינגטון (אנ'), מזרח יורקשייר, והוטבל ב-1 בינואר 1686 בשם ויליאם קאנט (William Cant). הוריו היו ויליאם ואסתר קאנט (לבית שימינגס). הקריירה של קנט החלה כצייר שלטים ומרכבות, ומעסיקו עודד אותו ללמוד אמנות, עיצוב ואדריכלות. קבוצה של ג'נטלמנים מיורקשייר שלחה את קנט לתקופת לימודים ברומא, והוא הפליג ב-22 ביולי 1709 מדיל (אנ') בקנט, והגיע לליבורנו ב-15 באוקטובר. ב-18 בנובמבר הוא היה בפירנצה, שהה שם עד אפריל 1710 לפני שלבסוף יצא לרומא. בשנת 1713 הוענקה לו המדליה השנייה בדרגה השנייה על ציור בתחרות השנתית שניהלה האקדמיה של סן לוקא, על ציורו "הנס של אנדריאה אוולינו". הוא גם פגש כמה דמויות חשובות כולל תומאס קוק, לימים הרוזן הראשון מלסטר (אנ'), איתו סייר בצפון איטליה בקיץ 1714 (סיור שהוביל את קנט להערכה של הסגנון האדריכלי של ארמונות אנדראה פלדיו בוויצ'נצה), והקרדינל פייטרו אוטובוני ברומא, שעבורו ככל הנראה צייר כמה תמונות, אם כי לא שרדו תיעודים. במהלך שהותו ברומא, הוא צייר את תקרת "כנסיית סן ג'וליאנו די פיאמינגי" (יוליאנוס הקדוש של פלנדריה) עם "האלהה של יוליאנוס הקדוש". הפגישה המשמעותית ביותר הייתה בין קנט לריצ'רד בויל, הרוזן השלישי מברלינגטון (אנ'). קנט עזב את רומא בפעם האחרונה בסתיו 1719, פגש את לורד ברלינגטון לזמן קצר בג'נובה, בנסיעה לפריז, שם לורד ברלינגטון הצטרף אליו מאוחר יותר למסע האחרון חזרה לאנגליה לפני סוף השנה. כצייר, הוא החליף את סר ג'יימס ת'ורנהיל בעיצוב החדרים הגדולים החדשים בארמון קנזינגטון בלונדון; עבור ברלינגטון, הוא עזר לקשט את בית צ'יזיק (אנ'), במיוחד את התקרות הצבועות, ואת בית ברלינגטון. קנט החל לעסוק כאדריכל בשלב מאוחר יחסית בחייו, בשנות ה-30 של המאה ה-18. הוא זכור כאדריכל של הסגנון הפלדיאני המתחדש באנגליה. ברלינגטון נתן לו את המשימה לערוך את "העיצובים של איניגו ג'ונס..." עם כמה עיצובים נוספים בטעם הפלדיאני/ג'ונסי של ברלינגטון וקנט, שהופיעו בשנת 1727. כשעלה לגדולה דרך הממסד האדריכלי המלכותי, מועצת העבודות (Board of Works), קנט יישם את הסגנון הזה על כמה מבני ציבור בלונדון, שעבורם חסותו של ברלינגטון הבטיחה לו את העבודות: האורוות המלכותיות בצ'רינג קרוס (1731–33, נהרסו ב-1830), בנייני האוצר בווייטהול (1733–37), ובניין אורוות המשמר (אנ') בווייטהול (תוכנן זמן קצר לפני מותו ונבנה 1750–1759). הבניינים הנאו-עתיקים הללו נוצרו בהשראת הארכיטקטורה של רפאל וג'וליו רומנו (אנ') כמו גם מפלדיו. בבניית בתים כפריים, העבודות העיקריות עבור קנט היו תכנון עיצוב הפנים של הוטן הול (אנ') בנורפוק (סביבות 1725–35), שנבנה זמן קצר לפני כן על ידי קולן קמפבל (אנ') עבור סר רוברט וולפול, אך בהוקם הול (אנ') (גם בנורפוק) עדיין ניתן למצוא את ההתגלמות השלמה ביותר של אידיאלים פלדיאנים; קנט שיתף שם פעולה עם תומאס קוק (אנ'), ה"רוזן האדריכל" השני, והיה לו עוזר בדמות מתיו ברטינגהאם (אנ'), שהאדריכלות שלו תוביל את האידיאלים הפלדיאנים לדור הבא. בנו של וולפול, הוראס, תיאר את קנט כמי שהוא פחות מבינוני כצייר, משחזר מדע כאדריכל ואבי הגינון המודרני וממציא אמנות. בולטים גם גרם מדרגות תיאטרלי בסגנון בארוק וחדרי מצעדים בלונדון, בכיכר ברקלי 44. הביתנים בעלי הכיפות של קנט הוקמו בבית בדמינטון (אנ') (גלוסטרשייר) וביוסטון הול (אנ') (סאפוק). קנט היה מסוגל לספק עיצובים גותיים, בלא נטייה לסגנון עתיק חמור סבר, כאשר ההקשר חייב זאת; הוא עבד על המסכים הגותיים בארמון וסטמינסטר ובקתדרלת גלוסטר (אנ'). הוא עבד על בית ברחוב ארלינגטון 22 (אנ') בסנט ג'יימס, רובע בסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון משנת 1743, כאשר הוא הוזמן על ידי ראש הממשלה החדש, הנרי פלהם. לאחר מותו של קנט, העבודה הושלמה על ידי עוזרו סטיבן רייט (Stephen Wright). כאדריכל נוף, קנט היה ממחוללי גן הנוף האנגלי, סגנון של גינון "טבעי" שחולל מהפכה במתווה גנים ואחוזות. הפרויקטים שלו כללו את בית צ'יזיק (אנ'), גני סטואו (אנ'), משנת 1730 ואילך, עיצובים לגן הווילות של אלכסנדר פופ בטוויקנהאם (אנ'), עבור המלכה קרוליין בריצ'מונד (אנ') בלונדון, ובמיוחד בבית רושם (אנ') באוקספורדשייר, שם יצר רצף של תפאורות ארקדית: חלקים מנוקדים במקדשים, אשדות, מערות מלאכותיות, גשרים פלדיאנים ואקסדרה (אנ'), היו הקדמה להישגים בקנה מידה גדול יותר של קפביליטי בראון (אנ') בדור הבא. ניתן למצוא יצירות קטנות יותר של קנט בפארק שוטאובר (אנ') באוקספורדשייר, כולל אטרקציה גותית מזויפת וביתן בעל כיפה. הגנים שלו, שכמעט שאבדו, בקלרמונט (אנ') בסארי, שוחזרו. אומרים שהוא לא נרתע מנטיעת עצים מתים כדי ליצור את מצב הרוח הנדרש. נאמר כי הנפילה היחידה של קנט היא חוסר הידע והמיומנות הטכנית שלו בהורטיקולטורה (בהשוואה לאלה של צ'ארלס ברידג'מן (אנ'), שלעיתים קרובות מזלזלים בהשפעתו על קנט). אף על פי כן, סגנון העיצוב הנטורליסטי שלו היה תרומתו העיקרית להיסטוריה של עיצוב הנוף. סטואו, קלרמונט ורושם הם מקומות שבהם ניתן לראות את המאמצים המשותפים שלהם. סטואו ורושם הן היצירות המפורסמות ביותר של קנט. בשלב האחרון, קנט שכלל את העיצוב של ברידג'מן משנות העשרים של המאה ה-18 עבור הנכס, והוסיף קירות וקשתות כדי למשוך את עינו של הצופה. בסטואו, קנט השתמש בניסיונו האיטלקי, במיוחד עם הגשר הפלדיאני. בשני האתרים שילב קנט את גישתו הנטורליסטית. עיצובי הרהיטים המפוארים שלו השלימו את עיצובי חללי הפנים שלו: הוא עיצב ריהוט עבור ארמון המפטון קורט (1732), בית צ'יזיק של לורד ברלינגטון (1729), לונדון, הוקם הול של תומאס קוק, בנורפוק, הריהוט של רוברט וולפול בהוטן, עבור בית דבונשייר (אנ') בלונדון, וברושם. את הדוברה המלכותית שתכנן עבור פרדריק, נסיך ויילס, ניתן לראות במוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'. בתקופתו, התהילה והפופולריות של קנט היו כה גדולים עד קיבל עבודות עיצוב לכל דבר, אפילו לשמלות יום הולדת לנשים, שעליהן לא ידע דבר ושאותן עיטר בחמשת סדרי האדריכלות הקלאסיים. עיצובים אבסורדיים אלו ואחרים גררו את הסאטירה של ויליאם הוגארת שבאוקטובר 1725 הפיק "בורלסקה על יצירת קישוט המזבח של קנט בסנט קלמנט דיינס". בית ואנסטד (אנ') (עוצב על ידי קולן קמפבל (אנ')), עיצוב פנים (1721–24) בית ברלינגטון, לונדון, עיצוב פנים (סביבות 1727) בית צ'זוויק (אנ'), לונדון, פנים וריהוט (בערך 1726–29) הוטן הול (אנ'), עיצוב פנים וריהוט (סביבות 1726–31) ואורוות (סביבות 5–1733) פארק דיצ'לי (אנ'), אוקספורדשייר (תוכנן על ידי ג'יימס גיבס (אנ')), עיצוב פנים (בערך 1726) בית שרבורן (גלוסטרשייר) (אנ'), עיצובי רהיטים (1728) בית סטואו (אנ'), עיצוב פנים ומבני גן (בערך 1730 עד 1748) הווילה של אלכסנדר פופ, עיצובים למבני גן (בערך 1730), נהרסה גני ריצ'מונד (Richmond Gardens), מבני גן 1730–35, נהרסו פארק סטנוויק (אנ') (מיוחס), שיפוץ ועיצוב פנים (בערך 1730–40) ריינהאם הול (אנ'), עיצוב פנים וריהוט (סביבות 1731) בית קיו (Kew House‏; 1731–35), נהרס 1802 אשר פלייס (אנ'), האגפים (1733 לערך), נהרסו בית שוטאובר (אנ'), אובליסק, מקדשים מתומנים וגותיים (1733) הוקם הול (אנ'), עם הרוזן מברלינגטון (אנ') והרוזן מלסטר (אנ') בוצע על ידי מתיו ברטינגהאם (אנ') (1734–1765) בית דבונשייר (אנ') כולל רהיטים (1734–35), נהרס 1924–5 בית איסטון נסטון (אנ'), קמינים מעוצבים (1735) אסקה הול (אנ') (מיוחס), מקדש גותי (1735) גני קלרמונט (אנ'), מבני גן (1738), רק המקדש בעל הכיפה על האי באגם שרד בית רושם (אנ'), תוספת אגפים וגינון של הגנים ובנייני הגנים (1738–41) בית בדמינטון (אנ'), שיפוץ החזית הצפונית, פנים (בערך 1746–1748) בקתת ווסטר (Worcester Lodge) בבית בדמינטון, כולל עבודות גבס פנימיות (1746) רחוב ארלינגטון 22, לונדון (1741–50), הושלם לאחר מותו של קנט על ידי סטיבן רייט (Stephen Wright) כיכר ברקלי 44 (אנ'), לונדון (1742–44) סנט ג'יימס פלייס (St. James Place) 16, לונדון (תחילת שנות ה-40 של המאה ה-18), נהרס 1899–1900 ארמון אוטלנדס (אנ'), בניין גן (סביבות 1745), נהרס יוסטון הול (אנ'), סאפוק (1746) וייקפילד לודג' (Wakefield Lodge), נורתהמפטונשייר (סביבות 1748–50) מקדש ונוס, סטואו מקדש הראויים הבריטים, סטואו מקדש המעלה העתיקה, סטואו הוקם הול, החזית הצפונית הוקם הול, אולם השיש אובליסק, הוקם הול קשת ניצחון, הוקם הול בית בדמינטון לודג' ווסטר, בית בדמינטון בית צ'יזיק, הגלריה תקרת הסלון, בית צ'יזיק הסלון, בית צ'יזיק חדר שינה, בית צ'יזיק שולחן בבית צ'יזיק בית צ'יזיק, תקרת חדר קטיפה כחולה גני בית צ'יזיק גני בית צ'יזיק גני בית צ'יזיק אשד בית רושם אטרקציה בבית רושם אטרקציה בבית רושם חצר האורווה בהוטן כנסיית סן ג'וליאנו די פיאמינגי (אנ'), תקרה מצוירת (בערך 1717) קתדרלת יורק, ריצוף שיש (1731–35) האורוות המלכותיות (1731–33), נהרס 1830 דוברת ההלוויה המלכותית (1732) המפטון קורט, שער ב"חצר השעון" וחדרים עבור הדוכס מקמברלנד (1732) ארמון קנזינגטון, חללי פנים, כולל חדר קופולה וכמה ציורי קיר ותקרות מצוירות (1733–35) בניין האוצר לשעבר וייטהול (1733–37) ארמון סנט ג'יימס, הספרייה (1736–37), נהרסה ארמון סנט ג'יימס, מסך גותי המקיף את החצרות הנמוכות (1738–39), נהרס בסביבות 1825 קתדרלת יורק, בימת מטיף גותית וריהוט בית המקהלה (1741), הוסר קתדרלת גלוסטר (אנ'), מסך בית מקהלה גותי (1741), הוסר 1820 אורוות המשמר (אנ') (1750–59) תקרה מצוירת בכנסיית סן ג'וליאנו די פיאמינגי רומא, "האלהה של יוליאנוס הקדוש" 1717 האורוות המלכותיות אורוות המשמר אורוות המשמר אורוות המשמר תוכנית, אורוות המשמר מצעד משמר הסוסים, האוצר של קנט הוא בניין האבן ממש מעבר לבניין אורוות המשמר בניין האוצר לשעבר, משמאל שער (מימין), חצר השעון, ארמון המפטון קורט חדר קופולה של ארמון קנזינגטון חדר קופולה של ארמון קנזינגטון תקרה מצוירת, חדר הקבלה, ארמון קנזינגטון ציור קיר ותקרה, גרם מדרגות גדול, ארמון קנזינגטון אולם וסטמינסטר, עם המסך של קנט במקום בית המקהלה בקתדרלת יורק, מראה את רצפת השיש בשחור-לבן של קנט קתדרלת צ'סטר (אנ'), לג'ון ותומס וינרייט (John & Thomas Wainwright) קפלת הגבירה של הנרי השביעי (אנ'), לג'ורג' מונק, הדוכס הראשון מאלבמארל (אנ') (1730) קתדרלת יורק, לתומס ווטסון וונטוורת' (Thomas Watson Wentworth) (1731) מנזר ווסטמינסטר לסר אייזק ניוטון, פוסל על ידי ג'ון מייקל ריסברק (אנ') (1731) כנסיית קירקתורפ (אנ') לתומאס וקתרין סטרינגר (Thomas & Catherine Stringer‏; 1731–32) ארמון בלנהיים קפלה, לג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שפוסל על ידי ג'ון מייקל ריסברק (1733) מנזר ווסטמינסטר, לג'יימס סטנהופ, רוזן סטנהופ הראשון (אנ') (1733) מנזר ווסטמינסטר, לוויליאם שייקספיר, שפוסל על ידי פיטר שימייקרס (אנ') (1740) אשבי-דה-לה-זוש (אנ'), לתאופילוס הייסטינגס, הרוזן התשיעי מהנטינגדן (אנ') (1746) קפלה, ארמון בלנהיים, קבר מרלבורו מימין אנדרטת סר אייזק ניוטון, מנזר וסטמינסטר פינת המשוררים, מנזר וסטמינסטר, עם אנדרטת שייקספיר Chaney, Edward (2000) The Evolution of the Grand Tour: Anglo-Italian Cultural Relations since the Renaissance, 2nd ed., 2000. Clegg, Gillian (1995). Chiswick Past. Historical Publications. Colvin, Howard, (1995) A Biographical Dictionary of British Architects, 1600–1840. 3rd ed., 1995, s.v. "Kent, William" Hunt, John Dixon, (1986; 1996) Garden and Grove: The Italian Renaissance Garden in the English Imagination, 1600–1750, London, Dent; London and Philadelphia. ISBN 0-460-04681-0 Hunt, John Dixon, (1987) William Kent, Landscape garden designer: An Assessment and Catalogue of his designs. London, Zwemmer. Jourdain, M., (1948) The Work of William Kent: Artist, Painter, Designer and Landscape Gardener. London, Country Life. Mowl, Timothy, (2006) William Kent: Architect, Designer, Opportunist. London, Jonathan Cape. Newton, N., (1971) Design of the land. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press. Ross, David, (2000) William Kent. Britain Express, 1–2. Retrieved 26 September 2004, from britainexpress.com Rogers, E., (2001) Landscape design a cultural and architectural history. New York: Harry N. Abrams, Inc. Sicca, Cinzia Maria, (1986) "On William Kent's Roman sources", Architectural History, vol. 29, 1986, pp. 134–147. Wilson, Michael I., (1984) William Kent: Architect, Designer, Painter, Gardener, 1685–1748. London, Boston, Melbourne and Henley, Routledge & Kegan Paul. ISBN 0-7100-9983-5. Amherst, Alicia (1896). A History of Gardening in England (2nd ed.). London: B. Quaritch – via Haithi Trust. Blomfield, Sir F. Reginald; Thomas, Inigo, Illustrator (1972) [1901]. The Formal Garden in England, 3rd ed. New York: Macmillan and Co. Clifford, Derek (1967). A History of Garden Design (2nd ed.). New York: Praeger. Gothein, Marie-Luise Schröeter (1863–1931); Wright, Walter P. (1864–1940); Archer-Hind, Laura; Alden Hopkins Collection (1928) [1910]. History of Garden Art. Vol. 2. London & Toronto, New York: J. M. Dent; 1928 Dutton. ISBN 978-3-424-00935-4. 945 pages Publisher: Hacker Art Books; Facsimile edition (June 1972) ISBN 0-87817-008-1; ISBN 978-0-87817-008-1. Gothein, Marie. Geschichte der Gartenkunst. München: Diederichs, 1988 ISBN 978-3-424-00935-4. Hadfield, Miles (1960). Gardening in Britain. Newton, Mass: C. T. Branford. Hussey, Christopher (1967). English Gardens and Landscapes, 1700–1750. Country Life. Hyams, Edward S.; Smith, Edwin, photos (1964). The English Garden. New York: H.N. Abrams. מדיה וקבצים בנושא ויליאם קנט בוויקישיתוף ויליאם קנט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Short biography on britainexpress.com Design examples on furniturestyles.net 14 artworks by or after William Kent at the Art UK site Neave, Susan & David (1996). "The Early Life of William Kent" (PDF). The Georgian Group Journal Volume VI 1996. The Georgian Group. Koninklijke Belgische Kerk en Stichting Sint-Juliaan-der-Vlamingen WIMBOURNE HOUSE Rotherham, Ian D. (2013). Trees, Forested Landscapes and Grazing Animals: A European Perspective on Woodlands and Grazed Treescapes. Oxon: Routledge. p. 387. ISBN 978-0415626118. "Development of the English Garden". Colorado State University. Owen, Jane (21 במרץ 2014). "William Kent's English landscape revolution at Rousham". Financial Times. ארכיון מ-10 בדצמבר 2022. {{cite news}}: (עזרה) Wrigley, Richard (2014). The Flâneur Abroad: Historical and International Perspectives. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1443860161. A Burlesque on Kent's Altarpiece at St.Clement Danes. Badminton House Worcester Lodge to Badminton Park, with flanking quadrant walls and terminal pavilions ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Kent, William מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל