laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס וולף

פרס וולף הוא פרס המוענק בישראל לאנשי מדע ולאמנים נודעים מכל רחבי העולם עבור הישגיהם ”לקידום המדע והאמנות לטובת האנושות”. הפרס מוענק משנת 1975. כללי הענקת הפרס קבועים בחוק קרן וולף, התשל"ה-1975, שקובע "מדי שנה יוענקו 5 פרסים למועמדים שהצטיינו ביותר בעבודתם, בהמצאתם או בגילוים שהיה בהם משום תרומה לאנושות בשטחים אלה : פיזיקה, כימיה, רפואה, חקלאות ומתמטיקה ; המועמדים ייבחרו רק על סמך הישגיהם, בלי הבדל אזרחות, גזע, צבע, דת, מין או השקפה פוליטית". מדי שנה מוענקים שישה פרסים בתחומים הבאים: במדע ניתנים הפרסים: פרס וולף לחקלאות, פרס וולף לכימיה, פרס וולף למתמטיקה, פרס וולף לרפואה ופרס וולף לפיזיקה. באמנות ניתן הפרס בתחומים: אדריכלות, מוזיקה, ציור ופיסול. בניגוד לתחומי הפרס במדעים מדויקים, באמנות יש סבב בין התחומים כך שיש רק תחום אמנות אחד בכל שנה. הפרס בכל תחום הוא בסך 100,000 דולר, והזוכים נבחרים על ידי ועדות מומחים בינלאומיות, המתמנות מדי שנה בכל אחד מתחומי הפרס. מאז שנת 1978, הוענקו למעלה משלוש מאות פרסים למדענים ואמנים מהעולם. פרס וולף נחשב לשני ביוקרתו לאחר פרס נובל, כאשר למעלה משליש מזוכי הפרס, בתחומים המקבילים, זכו לאחר מכן גם בפרס נובל. בתחומים בהם לא מחולק פרס נובל, פרס וולף הוא מהמובילים בעולם.[דרוש מקור] את הפרס מעניקה "קרן וולף", שנוסדה בשנת 1975 על ידי ד"ר ריקרדו וולף, ממציא, דיפלומט ונדבן, ואשתו, פרנסיסקה סובירנה-וולף (1900–1981) אשר תרמו 10 מיליון דולר לשם הקמת הקרן. במשך השנים נתרמו סכומים נוספים לקרן. כללי הענקת הפרס קבועים בחוק קרן וולף, שאושר בכנסת בשנת 1975. לפי החוק, ישמש שר החינוך והתרבות בתפקיד יושב ראש מועצת הקרן, והקרן תהיה נתונה לביקורת מבקר המדינה. הפרס מוענק בשם הקרן, על ידי נשיא מדינת ישראל, בטקס חגיגי במשכן הכנסת פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נוסף לפרס וולף, מעניקה קרן וולף גם פרסי מצוינות למדענים ואמנים ישראליים; מלגות לסטודנטים מצטיינים הלומדים לקראת תואר שלישי במוסדות להשכלה גבוהה בישראל; ומקיימת פעילויות חינוכיות, להנגשת הזוכים ותחומי הזכייה שלהם לקהל הרחב. ישראלים זוכי פרס וולף מדיה וקבצים בנושא פרס וולף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס וולף (באנגלית ובעברית) חוק קרן וולף, תשל"ה-1975, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט עמיר קורץ, בדרך לנובל עוצרים בוולף, באתר כלכליסט, 3 בנובמבר 2011 שירות הידען, ‏הוכרזו זוכי פרס וולף במדעים ובאמנות לשנת 2016, באתר "הידען", 14 בינואר 2016 ירדן סקופ, זוכי פרס וולף ל-2016: חמישה אמריקאים, קנדית וישראלי, באתר הארץ, 13 בינואר 2016 אלכסנדרה לוקש, זוכי פרס וולף שמחפשים חיים על כוכבי לכת אחרים, באתר ynet, 17 ביוני 2017 איתי נבו, הורמון השובע ותהליכים אקראיים: פרס וולף 2019, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 16 בינואר 2019 ציפי שמילוביץ, "כששמענו שהחיסון יעיל ב-95 אחוז, זה היה רגע של שמיטת לסת", באתר ynet, 1 במרץ 2021 הוכרזו זוכי פרסי וולף לשנת 2023, באתר הארץ, 7 בפברואר 2023 פרס יוקרתי יוענק לתשעה מדענים ואמנים פורצי דרך, באתר ישראל היום, 3 ביולי 2024 פרס וולף, באתר MathWorld (באנגלית) אודות קרן וולף, באתר קרן וולף חוק קרן וולף, התשל"ה-1975, באתר main.knesset.gov.il גדעון לב, מעיבוד אותות ועד חקר חלבונים: הוכרזו זוכי פרסי וולף לשנת 2023, באתר הארץ, 7 בפברואר 2023
איקיקה

איקיקה (בספרדית: Iquique) היא עיר נמל ובירת מחוז טרפקה (Tarapacá) בצפון צ'ילה. היא שוכנת לחוף האוקיינוס השקט, בשולי מדבר אטקמה. על פי מפקד אוכלוסין מ-2002, אוכלוסייתה מנתה 226,419 נפשות. שמה של איקיקה נגזר מהביטוי Ique-Ique, שמשמעותו בשפת איימרה "שלווה" או "מנוחה". איקיקה נוסדה במאה ה-16 ונקראה תחילה Nuestra Señora de la Concepción de Ique-que. בתקופה הקולוניאלית הייתה חלק ממלכות המשנה של פרו, ולאחר מלחמות העצמאות של אמריקה הלטינית נותרה בשטח פרו. גילוי מרבצי המלחת במדבר אטקמה הביא לצמיחתה המהירה מאמצע המאה ה-19, עת שימשה נמל ראשי לייצוא המלחת ותוצריה לאירופה. ההכרה בערכה הכלכלי הרב של המלחת גרמה לסכסוכי גבול בין צ'ילה, פרו ובוליביה, ולפרוץ מלחמת האוקיינוס השקט (1879-1883). במהלך המלחמה התחולל מול חופי איקיקה קרב ימי (ב-21 במאי 1879) בין חילות הים של צ'ילה ופרו. אף כי לא הושגה בו הכרעה, עורר הקרב אלפי צעירים צ'יליאניים להתגייס לצבא, והוא נחשב בהיסטוריה של צ'ילה לאחד הגורמים העיקריים שהביאו לניצחונה במלחמה. בסיום המלחמה סיפחה צ'ילה את מחוזות טקנה (Tacna), אריקה (Arica) וטרפקה, ובהם מרבית אזורי הכרייה של המלחת. בעקבות זאת קיבלה איקיקה תנופה נוספת לגידולה והפכה לעיר קוסמופוליטית, מרכז לחברות הכרייה, שרובן היו בבעלות בריטית ואמריקנית. תנאי ההעסקה הירודים של פועלי מכרות המלחת גרמו לתסיסה בקרב הפועלים, שהגיעה לשיאה בשביתה כללית, בדצמבר 1907. אלפי פועלים שובתים ובני משפחותיהם צעדו מהמכרות והתקבצו באיקיקה, שם התכנסו בחצר בית הספר "דומינגו סנטה מריה", ופנו לממשל לתווך ביניהם לבין המעסיקים במשא ומתן על דרישותיהם. ארגוני הפועלים של איקיקה תמכו במאבק פועלי המכרות והצטרפו לשביתתם עד שהעיר הושבתה לחלוטין. השביתה הסתיימה ב-21 בדצמבר לאחר שכוחות צבא פתחו באש לעבר השובתים והרגו כמה מאות מהם, בטבח סנטה מריה דה איקיקה, שהיה לאירוע מכונן בתולדות תנועת הפועלים בצ'ילה. ירידת מחיר המלחת לאחר שפותחה שיטה להפקת אשלגן חנקתי באופן מלאכותי, ובמקביל השפל הגדול שהחל ב-1929, פגעו קשות בכלכלת איקיקה, שהתבססה כולה על יצוא המלחת. המוני פועלים עזבו את המכרות והיגרו אליה, אך נותרו ללא תעסוקה. בעשורים הבאים התפתח בה בהדרגה ענף הדיג ותעשיות הנלוות אליו, עד שאיקיקה הפכה מנמל מלחת לנמל של קמח דגים. ב-1975 היא הוכרזה כנמל חופשי (Zona Franca) על מנת למשוך אליה השקעות זרות. ב-2001 הוכרזה איקיקה "בירת התרבות של אמריקה" לשנה זו, מעמד שהביא לגידול ופיתוח התיירות בעיר. בוליביה אורורו, בוליביה איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות ארצות הברית מיאמי, פלורידה, ארצות הברית ישראל אשקלון, ישראל איטליה אופידו לוקאנו, איטליה פרגוואי אסונסיון, פרגוואי פרו ארקיפה, פרו פרו טאקנה, פרו הרפובליקה העממית של סין טאיז'ו, הרפובליקה העממית של סין בוליביה אורורו, בוליביה מדיה וקבצים בנושא איקיקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איקיקה העיתון המקוון Iquique On Line (אורכב 14.05.2010 בארכיון Wayback Machine) (באנגלית) אזור הסחר החופשי של איקיקה (בספרדית) מאה שנים לטבח סנטה מריה דה איקיקה (בספרדית) איקיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מבצע מוראל

מבצע מוראל היה מבצע להעלאת יהודי מרוקו, שנערך מ-16 במרץ 1961 עד ב-24 ביולי 1961 ובמסגרתו עלו לישראל כ-530 ילדים יהודים. לאחר שממלכת מרוקו קיבלה עצמאות מהרפובליקה הצרפתית הרביעית ב־1956 אסרה הממלכה על הגירה לישראל. "המוסד" ארגן עליות חשאיות של יהדות מרוקו באמצעות ספינת "אגוז". בינואר 1961 טבעה הספינה וכל 44 נוסעיה, מחציתם ילדים, נספו. בעקבות האסון הועלה רעיון להעלאת יהודים ממרוקו. על פי התכנית, שליח ארגון יתחזה לנציג של ארגון שווייצרי הומניטרי שיוצב בקזבלנקה יפנה לשלטונות מרוקו ביוזמה להוציא מאות ילדים יהודים ומוסלמים לחופשה בשווייץ. אחרי שהות קצרה בשווייץ ימשיכו הילדים היהודים לישראל. במקביל, דייוויד ליטמן, בן למשפחה יהודית בריטית עשירה בשלהי שנות העשרים בחייו, התדפק על דלתותיהם של הארגונים היהודיים בז'נבה וביקש שיטילו עליו משימה אולם לא היה להם מה להציע לו. הוא הגיע לבסוף לארגון OSE (ראשי תיבות בצרפתית של עבודה וביטחון ליתומים), שעסק בהצלת ילדים בתקופת השואה ואחריה. ליטמן פנה לארגון יומיים לאחר שפנו אליו מהסוכנות היהודית בשווייץ בבקשה לסייע במציאת מתנדב לשליחות חשאית במרוקו. כדי לשמור על חשאיות, מפעיליו לא סיפרו לו שהוא עובד עבור "המוסד" והוא היה בטוח שהוא עובד למען הסוכנות היהודית. דויד ליטמן יצא מיד לקזבלנקה מצויד במכתב מארגון שווייצרי הומניטרי, שם פתח משרד והתחיל לעבוד. אנשי המוסד גד שחר ופנחס קציר עברו מבית לבית בקזבלנקה ושכנעו את הורי הילדים לתת לילדיהם לעלות לישראל. במלאת 25 שנה למבצע מוראל, בשנת 1986 התקיים באשקלון כנס של הילדים שעלו. הכנס הפגיש את בני הזוג ליטמן עם הילדים שבגרו וליטמן זכה לתעודת הוקרה על פועלו. מבצע יכין דוד ליטמן, "מבצע 'מוראל' : משימה במרוקו (16 במארס - 24 ביולי 1961)", שורשים במזרח א (תשמו) 425-365 יאיר שלג, שם קוד: ציור קיר, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007 מבצע מוראל, קזבלנקה 61 הסרט, סרטון באתר יוטיוב עופר אדרת, "האיש שלנו בקזבלנקה", שהעלה לארץ 530 ילדי יהודים ממרוקו, מת בגיל 87, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2023
אינשושינאק

אינשושינאק (Inshushinak) היה אחד מהאלים המרכזיים של עילם והיישות האלוהית המגינה על שושן. הזיגוראת בצ'וגהא זנביל מוקדש לאינשושינאק. Potts, Daniel T. (1999) The Archaeology of Elam: formation and transformation of an ancient Iranian state Cambridge University Press, Cambridge, UK ISBN 0-521-563585 Hinz, Walther (October 1965) "The Elamite God d.Gal" Journal of Near Eastern Studies 24(4) (Erich F. Schmidt Memorial Issue, Pt. two) pp. 351-354 Choksy, Jamsheed K. (2002) "In reverence for deities and submission to kings: A few gestures in ancient Near Eastern societies" Iranica Antiqua 37: pp.7-29 מדיה וקבצים בנושא אינשושינאק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אונטאש-נאפירישה

אונטאש-נאפירישה היה מלך עילם בין השנים 1275 עד 1240 לפנה"ס. הוא היה בנו של המלך הקודם, חומבאן-נומנה. שמו המקורי היה 'אונטאש-חומבאן', אך מאוחר יותר הוא שינה את החצי השני של שמו לנאפירישה (בעילמית: "אל דגול" או "אל גדול"). אונטאש-נאפירישה ידוע בעיקר בגלל היותו המלך שבנה את מתחם דור אונטאש (צ'וגהא זנביל). למרות שהבנייה בעיר לא נמשכה לאחר מותו, האתר לא ננטש, והמשיך לתפקד עד שנחרב על ידי המלך האשורי אשורבניפל בשנת 640 לפנה"ס. מספר מומחים משערים, על סמך מספר המקדשים הגדול שנבנה, שאונטאש-נאפירישה ניסה להקים מרכז דתי חדש (שככל הנראה היה מיועד להחליף את סוסה) שייאחד את האלים השמימיים והארציים של עילם באתר אחד. מדיה וקבצים בנושא אונטאש-נאפירישה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'וגה זנביל

צ'וֹגָה זַנְבּיל (גם: צ'וע'א זנביל או צ'ע'א זנביל; פרסית: چُغا زَنبیل) הוא מתחם עילמי בפרובינציית ח'וזסתאן במערב איראן. מתחם זה הוא אחד הזיקורתים היחידים ששרדו מחוץ למסופוטמיה. המתחם שוכן במרחק 25 קילומטרים מערבית לדזפול, 25 קילומטרים דרומית לשושן ו־230 קילומטרים צפונית מאבאדאן. המתחם נבנה בשנת 1250 לפנה"ס בקירוב על ידי המלך אונטאש־נאפירישה, בעיקר על מנת לחלוק כבוד לאל אינשושינאק. השם המקורי של האתר היה "דור אונטאש" (دور-اونتَش), ומשמעותו היא "העיר של אונטאש", אך אין זה סביר שאנשים רבים חיו שם מלבד כוהני הדת והמשרתים. המתחם מוגן על ידי שלוש חומות קונצנטריות המגדירות את האזורים העיקריים של "העיר". האזור הפנימי מכיל זיקורת גדול המוקדש לאל הראשי אינשושינאק, זיקורת שנבנה על גבי מקדש קודם שהכיל חדרי אכסון ונבנה גם הוא על ידי אונטאש־נאפירישה. באזור האמצעי יש מקדשים לאלים הפחות חשובים. ישנה דעה כי התוכנית המקורית של המלך הייתה לבנות 22 מקדשים, אך הוא מת לפני שהסתיימה בנייתם, ויורשיו לא היו מעוניינים להמשיך במשימה זאת. באזור החיצוני נמצאים ארמונות המלוכה וארמון קבורה המכיל חמישה קברים מלכותיים תת־קרקעיים. למרות שהבנייה בעיר הסתיימה בפתאומיות לאחר מותו של אונטאש נאפירישה, האתר לא ננטש, והמשיך לתפקד עד שנחרב על ידי המלך האשורי אשורבניפל בשנת 640 לפנה"ס. מספר מומחים משערים, על סמך מספר המקדשים הגדול בצ'וגה זנביל, שאונטאש־נאפירישה ניסה להקים מרכז דתי חדש (שככל הנראה היה מיועד להחליף את סוסה) שייאחד את האלים השמימיים והארציים של עילם באתר אחד. בחפירות הארכאולוגיות שנערכו במקום בין 1951 ל־1962 האתר נחשף פעם נוספת, והזיקורת נחשב לדוגמה המשומרת הטובה ביותר בעולם. ב־1979 הוענק למקום מעמד של אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו – האתר האיראני הראשון שזכה לכך. מדיה וקבצים בנושא צ'וגה זנביל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'וגה זנביל תמונות של צ'וגה זנביל באתר ליביוס צ'וגה זנביל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צ'וגה זנביל, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) כלומר, יש לחומות נקודת מרכז משותפת
BOM

BOM - או byte-order mark (סימן סדר-סיביות) הוא תו היוניקוד שערכו U+FEFF המופיע לרוב בתחילת מסמך או קובץ (באופן שאינו נראה לקורא האנושי בדרך כלל), ומטרתו לסמן אם התוכן המקודד שבהמשך הוא מסדר big-endian או מסדר little-endian - שתי אפשרויות שונות לקריאת הקידוד במסגרת הקידוד UTF-16. כמו כן, הסימן משמש גם להבחנה בין הקידודים UTF-8, UTF-16 ו-UTF-32. כאמור, בקידוד UTF-8 אין שום משמעות לסימן, מלבד סימון הטקסט כבעל קידוד זה; סדר הסיביות בפענוח UTF-8 הוא תמיד זהה. באופן עקרוני, חתימה זו אמורה להיות בלתי-נראית, אם כי לעיתים מדווחות תקלות (נפוצות) בקריאת התו על ידי דפדפנים שונים באינטרנט (פירוט להלן). מאחר ש-UTF-8 הוא קידוד היוניקוד הנפוץ ברשת, מוטב שלא להוסיף את תו ה-BOM; עם זאת, תוכנות רבות במערכת ההפעלה חלונות (כמו למשל Notepad) מוסיפות את הסימן הזה, לצורך זיהוי עצמי של הקובץ כמקודד בקידוד זה. בדפדפנים רבים שלא יודעים להתמודד היטב עם UTF-8 נוצרת שורה מיותרת בתחילת הדף המוצג, שמהווה פירוש לא נכון של תו ה-BOM. בדפדפנים ובעורכי טקסט רבים הסימן מפורש לא נכון ומופיע בצורה הבאה: "ï»¿", ולעיתים בצורות דומות נוספות. הסימן מופיע בראשית הקובץ, ולכן מפריע לעיתים קרובות בשליחת "headers", כלומר, מידע מותאם אישית שהשרת, לרוב על ידי שפת תיווך כמו PHP, מנסה לשלוח לדפדפן לפני התוכן (כמו למשל עוגיות) מהדרים של שפות תכנות שונות (כמו javac של Java), אינם יודעים להתייחס לסימן נכונה, ומכשילים הידור של קובץ בשל הימצאות סימן זה בתחילתו. הפתרון לכל הבעיות האלו, הוא שמירת הקובץ ללא BOM באמצעות עורכי טקסט המאפשרים שמירה ב־UTF-8 ללא BOM. The Unicode Standard, פרק 13 (סעיף 13.6) [אנגלית] שאלות נפוצות על UTF ועל BOM באתר unicode.org The byte-order mark (BOM) in HTML, באתר W3C, הסברים על ההשפעה של BOM על דפי אינטרנט, ‏עודכן ב 31-ינואר-2013 (באנגלית)
ויקון

וִיקוֹן (Vecon) הוא ממרח שמקורו במטבח הבריטי, העשוי מירקות מרוכזים. צבעו שחור והוא מלוח ומרוכז מאוד. הוא משמש כממרח על לחם אך גם כתחליף לתיבול של מרקים, תבשילים, פסטות ועוד, ואפילו להכנת משקה. ניתן להשתמש בו כתחליף לאבקת מרק. הוויקון פופולרי בקרב צמחונים וטבעונים בזכות היותו מועשר במספר ויטמינים ויסודות הנדירים בדיאטות צמחוניות, כמו ברזל וויטמין B12.[דרוש מקור] ממרח הויקון מופיע בגרסאות שונות ומכיל לרוב בצל, שום, עלי סלרי, פטרוזיליה, עגבניות, גזר, תרד, שורש סלרי, חזרת הגינה, אצת ים, פפריקה, ממרח שמרים, ויטמינים ומינרלים ומרכיבים נוספים. ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויקון".
טיטין

טיטין (באנגלית: Titin, הידוע גם בשם קונקטין (Connectin) הוא חלבון הממלא תפקיד חשוב בתהליך התכווצות השרירים המשורטטים. לחלבון הטיטין חשיבות רבה בהתכווצות תאי השריר המשורטט. החלבון נמצא בסרקומר ('בשר חלק' ביוונית), יחידת התפקוד הבסיסית של השריר, המחולק לרצועות שמובחנות לפי צבעם. תא השריר עשוי נימים נימים, המונחות זה על גבי זו, נימה עבה המונחת על גבי נימה דקה. לנים העבה אזורים נפרדים בעלי צבע מובחן, וכתוצאה מכך שהנימים העבים מונחים במיקום דומה, מתקבל מראה של רצועות ופסים באזור הסרקומר. חלבון הטיטין, בכל נימה עבה, מחבר בין הפס הכהה בקצוות הסרקומר, לבין הפס העובר דרך האזור הבהיר במרכז הסרקומר. בעת ההתכווצות החלבון גורם לתשדורת יונים בפס הקצה, ולהרפיה באזור הבהיר במרכז. בכך הוא מגביל את תנועת השריר ומסייע לשריר בהחזקת השריר המתוח ללא הפעלת כח. במחקרים מהשנים האחרונות (נכון ל-2015) נמצא מתאם בין שינויים קטנים ברצף החומצות שבחלבון הטיטין בתאי שריר המתפקדים באופן שונה (בתאי שריר לבביים, לעומת תאי שריר שלדיים) לבין השוני במאפיינים המכניים והיכולות של שרירים אלו. טיטין הוא החלבון הגדול ביותר המוכר למדע והוא מורכב מ-26,926 חומצות אמינו. המשקל המולקולרי של מולקולת טיטין בשלה הוא בקירוב 2,993,451.39 דלטון, וערך ה-pI התאורטי שלו הוא 6.01. הנוסחה הכימית האמפירית של החלבון היא C132983H211861N36149O40883S693. לחלבון יש אינדקס אי-יציבות תאורטי בשיעור 39.69, ומכאן נובע שהוא יהיה יציב במבחנת ניסוי. זמן מחצית החיים של החלבון באורגניזמים הוא 30 שעות בקירוב לפי התחזיות (ברטיקולוציטים של יונקים). חלבון הטיטין מופיע כשאלה מקובלת במשחקי טריוויה. כיוון שטיטין הוא החלבון הגדול ביותר הידוע, יש לו גם השם הכימי הארוך ביותר. השם הכימי המלא, הכולל 189,819 אותיות, נחשב במקומות מסוימים כמילה הארוכה ביותר בשפה האנגלית, אך הוא אינו חלק מאוצר המילים של השפה. שמו המדעי המלא של החלבון "Human PubMed Reference:". גֶּן חלבון הטיטין, אנגלית, באתר במכון הלאומי האמריקאי לחקר מדעי החיים NCBI. Itoh-Satoh M, Hayashi T, Nishi H, Koga Y, Arimura T, Koyanagi T et al. (2002). "Titin mutations as the molecular basis for dilated cardiomyopathy". Biochem. Biophys. Res. Commun. 291 (2): 385–93. doi:10.1006/bbrc.2002.6448. PMID 11846417 הפסים הכהים בקצות הסרקומר נקראות פס הזד, שבאמצע רצועת העי, ואילו הפס באמצע האזור הבהיר שבמרכז הסרקומר וחוצה אותו לשנים נקרא פס האם באזור האש. על חלבון הטיטין, ערך:188840 (אנגלית) במאגר המידע המקוון ירושה מנדלית באדם - Online 'Mendelian Inheritance in Man' (OMIM) ExPASy-calculated pI for titin, accessdate 2007-08-26 זמן מחצית החיים בחלבונים הוא הזמן שלוקח למחצית מכמות החלבון בתא להיעלם לאחר הסינתזה שלו Swiss-Prot Protein knowledgebase, main entry, accessdate 2006-05-04 המילה האנגלית הארוכה ביותר  (אנגלית, אתר 'המרגל הספרתי' digitalspy.com)
אנדרטת ג'פרסון

אנדרטת ג'פרסון (באנגלית: Jefferson Memorial) היא אנדרטה הנמצאת בפארק הפוטומק בעיר וושינגטון בארצות הברית, והוקמה לזכרו של נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון. האנדרטה בנויה מכיפה העומדת על עמודים בסגנון נאו קלאסי. ב-1934 הציע הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט להקים אנדרטה לזכר נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון. בעקבות יוזמה זו העביר הקונגרס חוק בשנת 1934 לצורך הקמת האנדרטה. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ג'ון רסל פופ בסגנון נאו-קלאסי. סגנון זה ניסה לחקות את סגנון הבנייה הרומי, סגנון שהיה אהוב על ג'פרסון. עלות הקמת האנדרטה הייתה כ-3 מיליון דולרים. היא נחנכה ב-13 באפריל 1943. גובהו של פסל ג'פרסון אשר נמצא במרכז האנדרטה הוא 5.8 מטרים, והפסל עשוי ברונזה. משקלו של הפסל - כ-4.5 טון. גובה הכיפה 39 מטרים, ועובי הקירות 1.2 מטרים. האנדרטה ממוקמת בפארק הפוטומק על גדת אגן הגאות, והיא מוקפת בעצי דובדבנים - מתנת העם היפני לעיר וושינגטון בשנת 1912. אנדרטת ג'פרסון בלילה אנדרטת ג'פרסון בין הערביים פסל ג'פרסון מדיה וקבצים בנושא אנדרטת ג'פרסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת ג'פרסון (באנגלית) אנדרטת ג'פרסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מחלוקות סביב בניית האנדרטה ההיסטוריה של אנדרטת ג'פרסון פרטים נוספים על אנדרטת ג'פרסון (אורכב 02.04.2004 בארכיון Wayback Machine)
דיאן בודירוגה

דיאן בודירוגה (סרבית קירילית: Дејан Бодирога; נולד ב-2 במרץ 1973 בזרניאנין, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי הנחשב בעיני רבים לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו מעולם בליגת ה-NBA ולכדורסלן הטוב ביותר באירופה במשך רוב שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. עד 2021 שימש כמנהל הטכני של קבוצת הכדורסל לוטומטיקה רומא, שהייתה קבוצתו האחרונה כשחקן פעיל וכיום משמש כנשיא היורוליג. בודירוגה החל לשחק כדורסל בילדותו בקבוצת הכדורסל פרולטר זרניאנין המקומית בעיר הולדתו. בשנת 1990 עבר לשחק בקבוצת זאדאר הקרואטית, בה שיחק במשך שנתיים. בהיותו בן 19, שוכנע על ידי מאמן הכדורסל בוגדאן טנייביץ', שאימן באותה עת את קבוצת סטפאנל טריאסטה, לעבור לשחק בקבוצה זו. בשנת 1994 הגיע בודירוגה עם טריאסטה לגמר גביע קוראץ'. בשנה זו, לאחר שטנייביץ' עבר לאמן את קבוצת אולימפיה מילאנו, חבר בודירוגה אליו בקבוצה זו וזכה איתה בדאבל, אליפות איטליה והגביע האיטלקי. ב-1996 עבר בודירוגה לריאל מדריד הספרדית. בריאל מדריד הפך לאחד מהשחקנים הטובים באירופה, אך זכה איתה בתואר אחד בלבד, גביע ספורטה בשנת 1997 תחת אימונו של ז'ליקו אובראדוביץ'. בשנת 1998 עבר בודירוגה לשחק בקבוצת פנאתינייקוס היוונית, איתה זכה בשלוש אליפויות יוון בשנים 1999–2001 ושני גביעי יורוליג בשנים 2000 ו-2002. בתקופתו בפנאתינייקוס הוכר בודירוגה ככדורסלן הטוב ביותר בדורו, ואף זכה לאהדה רבה מאוהדי הקבוצה. בשנת 2002 עבר לברצלונה הספרדית. במדי ברצלונה זכה בשתי אליפויות ספרד וגביע ספרדי אחד, ואף זכה בשנת 2003 בגביע היורוליג הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור של המפעל על בנטון טרוויזו. בשנת 2005 החליט לחזור לאיטליה, וחתם בקבוצת לוטומטיקה רומא, אותה אימן סווטיסלב פשיץ', שהיה מאמנו בברצלונה. בודירוגה לא זכה להצלחה רבה ברומא, ובשנת 2007 הודיע על פרישה מכדורסל. לאחר פרישתו מונה למנהל הטכני של הקבוצה. בודירוגה החל לשחק בקביעות בנבחרת יוגוסלביה מתחילת שנות ה-90, ופרש ממנה בשנת 2005. עם הנבחרת זכה בשלוש אליפויות אירופה בשנים 1995, 1997, ו-2001, שתי אליפויות עולם בשנים 1998 ו-2002, והשתתף בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000) ואולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת אטלנטה הוא אף זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. בשנת 2003 בודירוגה נישא לחברתו איוונה מדיץ'. בשנת 2004 נולד בנו ניקולה. בודירוגה הוא בן דוד מדרגה שנייה של כדורסלן העבר דראז'ן פטרוביץ'. בודירוגה הוא חבר ואחד המייסדים של קבוצת שבע, ארגון רווחה שהוקם על ידי כדורסלנים יוגוסלבים מפורסמים. בארגון השתתף בודירוגה עם ולאדה דיבאץ, פרדראג דנילוביץ', אלכסנדר ג'ורג'ביץ', זרקו פספלי, ז'ליקו רברצ'ה וזוראן סאביץ'. מדיה וקבצים בנושא דיאן בודירוגה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיאן בודירוגה פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) פרופיל באתר אינטרבסקט פרופיל באתר היורוליג אוהד גרינוולד‏, דיאן בודירוגה בראיון: "אני שיחקתי בשביל תארים, היום הצעירים משחקים בשביל כסף", באתר וואלה, 23 במרץ 2015
קוגוריו

האם התכוונתם ל... קוגוריו (ממלכה) – אחת מבין שלוש הממלכות של קוריאה מערך הקברים של גוגוריו – אתר מורשת עולמית בקוריאה הצפונית ערי בירה וקברים של ממלכת קוגוריו העתיקה – אתר מורשת עולמית בסין
פריקוול

פריקוול (באנגלית: Prequel, הלחם המילים Pre ו-Sequel), ובעברית "הֶקְדֵם" או "הקדמון" (על משקל "הֶמְשֵׁךְ" ו"הֶמְשֵׁכוֹן"), היא יצירה קולנועית או ספרותית שנוצרה לאחר קודמתה בסדרה, אך מתארת אירועים שעל רצף הזמן התרחשו לפני קודמתה. כמו הֶמְשֵכוֹנִים, פריקוולים כוללים עלילה שתואמת את זו של קודמיהם, אך עשויים לכלול גם עלילה נוספת שאינה קשורה לסיפור המרכזי. לעיתים הם מסבירים את הרקע שהוביל לאירועים שתוארו בסרט או בספר המקורי, אך החיבור בין היצירות עשוי להיות רופף. לעיתים פריקוולים מנצלים את העובדה שהקהל יודע את מה שעומד להתרחש (כי נחשף כבר ליצירה הקודמת) ויוצרים התייחסויות מכוונות כדי ליצור אירוניה דרמטית. הפריקוול נפוץ כיום במגוון סוגות, ובהן סרטי קולנוע, יצירות ספרותיות, מחזות, סדרות טלוויזיה ואפילו משחקי מחשב וסרטי אנימה. לפי המילון האנגלי של אוקספורד, המילה "פריקוול" הופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1958 במאמר מאת אנתוני באוצ'ר במגזין פנטזיה ומדע בדיוני. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 נטבע המונח במגזין שבא לתאר את עלילת הסרט "הסנדק 2", שהיה אומנם הֶמְשֵכוֹן המתאר את המשך עלילותיה של משפחת המאפיה קורליאונה, אך בחלקו תיאר אירועים שקדמו לסרט הראשון בסדרה והמגוללים את ימי צעירותו של אב המשפחה, ויטו קורליאונה. פרנסיס פורד קופולה, במאי סרטי הסנדק, נתן קרדיט לג'ורג' לוקאס על השימוש במונח, שבו השתמשו מאוחר יותר הוא וסטיבן ספילברג על מנת לתאר את הסרט השני בעלילות אינדיאנה ג'ונס, "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור". לפי IMDb, הפריקוול הראשון בצורתו הקולנועית היה "אורחי הלילה" (1972), קדימון לסרטים הקודמים בסדרה המבוססת על ספרו של הנרי ג'יימס, "טבעת החנק". הרעיון לשימוש בפריקוול אינו חדש. הליברטו בארבע היצירות הכוללות את "טבעת הניבלונגים" מאת ריכרד וגנר ("זהב הריין", "הוולקירה", "זיגפריד" ו"דמדומי האלים") נכתב ברצף הפוך, דבר שהפך כל יצירה לפריקוול לקודמתה. דוגמה נוספת נמצאת בסדרת ספרי "דברי ימי נרניה" של ק.ס. לואיס, שבה הספר "אחיינו של הקוסם" הוא פריקוול ל"האריה, המכשפה וארון הבגדים", שנכתב ראשון. גם הטרילוגיה השנייה של "מלחמת הכוכבים" היא פריקוול – היא מהווה מבוא לאירועי הטרילוגיה הראשונה. הסרט נבדה סמית' היא פריקוול לסרט השאפתנים לפי ספרו של הרולד רובינס. סיקוול עיבוד קולנועי ריבוט רימייק פריקוול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Virgin Film: George Lucas: Amazon.co.uk: Jim Smith: Books "אורחי הלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מפלגת הבעת' הסורית

מפלגת הבעת' הסוציאליסטית הערבית - אזור סוריה, באופן רשמי הסניף האזורי הסורי (סוריה היא "אזור" של האומה הערבית באידאולוגיה של הבעת'), הוא ארגון שהוקם ב-7 באפריל 1947 על ידי מישל אפלק, סלאח אלדין אל-ביטאר וחסידיו של זכי אל-ארסוזי. תחילה היה זה הענף האזורי של מפלגת הבעת' המקורית (1947–1966) לפני ששינתה את שמה לתנועת הבעת' בסוריה (1966–ואילך) בעקבות הפיצול במפלגת הבעת' המקורית בשנת 1966. המפלגה שולטת ברציפות בסוריה מאז ההפיכה הסורית בשנת 1963 שהביאה את הבעת'יסטים לשלטון. אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת הבעת' הסורית מפלגת הבעת' הסורית, ברשת החברתית פייסבוק מפלגת הבעת' הסורית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מפלגת הבעת' הסורית, סרטונים בערוץ היוטיוב
גינון

גינון הוא מכלול של שיטות שתכליתן היא גידול וטיפוח צמחים מסוגים שונים, במרבית המקרים לצורכי נוי אך לעיתים גם לשם מאכל. המונח יכול להתייחס לאחזקת גינה בקנה מידה קטן כגינה פרטית בחצר בית ועד לגנים ציבוריים הנפרשים על שטח נרחב. תכנון ועיצוב גנים היה לאמנות פופולרית בעיקר ביפן, צרפת ואנגליה, בהן גם פותחו גישות וסגנונות של אדריכלות נוף המכונים "גן יפני", "גן צרפתי" ו"גן אנגלי". הגינון יכול להיעשות הן כמקצוע, והן כתחביב. מי שפרנסתו על גינון נקרא גנן. גננים על פי רוב מטפלים בגינות שאינן בבעלותם. עבודת הגנן כוללת השקיה, גיזום, ניקוי הגן (בעזרת מטאטא או מפוח עלים), טיפול בעשבים שוטים ושתילת צמחים חדשים. אנשים שעוסקים בגינון כתחביב בדרך כלל מטפחים גינה פרטית בחצר ביתם, עציצים על גג או במרפסת וכדומה. העיסוק בגינון כתחביב מאפשר רמות התמחות רבות, ויש אף המקימים חממות פרטיות הכוללות מערכות לבקרת תנאי הסביבה לטיפוח הצמחים. בישראל כולל ענף הגינון בעלי מקצוע ושירותים כמו גננים, משתלות יצרניות, משתלות מכירה, קבלני גינון, אדריכלי נוף, עובדי מחלקות גינון ברשויות ובמוסדות ציבור ועוד. הורטיקולטורה ארגון לגננות ולנוף בישראל (אורכב 10.05.2008 בארכיון Wayback Machine) "אדם צומח" עמותה לקידום הגינון הטיפולי בישראל הרכבת עצי פרי - מאמרים לטיפוח ושיפור עצי הפרי בגינה בעזרת הרכבה.(הקישור אינו פעיל) גינון אקולוגי באתר טבעBIZ, החברה להגנת הטבע תנאים לגידול של צמחייה מהמגוונות בעולם גינון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) גינון, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.