laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מדלניצ'ר

מדלניצ'ר (ברומנית: Medelnicer ) היה סוג של דרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. המדלניצ'ר היה בויאר שתפקידו לצקת מים על ידי השליט לצורכי רחצה. המדלניצ'ר גם הגיש לשליט את מנות האוכל והמליח. בנוסף היה אחראי על הכלים והפמוטות שעל השולחן. המדלניצ'ר היה חבר במועצת השליט. בתקופת הפנריוטים ירד מעמד המדלניצ'ר ובתחילת המאה ה-19 הוא נחשב בויאר מדרגה שלישית. גם בתפקיד זה הייתה קיימת היררכיה: ול-מדלניצ'ר (מדלניצ'ר גדול), מדלניצ'ר שני ושלישי. קיום התפקיד של מדלניצ'ר תועד לראשונה בשנת 1463 בנסיכות מולדובה ובשנת 1523 בוולאכיה. מקור המונח בא מהמילה "מדלניצה" - "קערת כסף או זהב, ששימשה לנטילת הידיים של השליט", מילה ממוצא סלאבי קדום (מדניצה), המופיעה גם בהונגרית (medence = אגן). * Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III * Mihai Ţipău - Domnii fanarioţi în Tările Române, Omonia, Bucureşti,2008 *Lazăr Şăineanu - Dicţionar universal al limbii române, Litera Chişinău, 1998
ז'ף לאמבו

ז'ף לאמבו (בצרפתית: Jef Lambeaux;‏ 14 בינואר 1852 – 5 ביוני 1908) היה פסל בלגי. לאמבו, יליד אנטוורפן, למד באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן, שם היה תלמידו של ז'אן ז'יף (הול'). יצירתו הראשונה, "מלחמה", הוצגה ב-1871, ואחריה באה שורה ארוכה של קבוצות היתוליות, בהן "ילדים רוקדים", "אמור בוקר טוב", "המספר בר המזל" ו"תאונה" (1875). בהמשך יצא לפריז, שם יצר את "הקבצן" ו"האביון הסומא" לגלריות הבלגיות, ואת "הנשיקה" (1881), הנחשב ליצירת המופת שלו. בעקבות ביקור באיטליה, שם התרשם מאוד מיצירותיו של ג'אמבולוניה, הראה נטייה ברורה לאפקטים של כוח ותנועה. שאר יצירותיו הנודעות כוללות את "מזרקת בראבו" באנטוורפן (1886), "שוד קן הנשרים" (1890), "גילופין" (1893), "ניצחון האישה", "הפאון המוכה" (פסל שחולל סערה לא קטנה בתערוכה העולמית בליאז' ב-1905), ו"תשוקות אנוש", תבליט שיש קולוסלי, שכלול והרחבה של רישום שהוצג ב-1889. מבין פסלי הדיוקן שלו ראויים להיזכר אלה של הנדריק קונסיאנס ושל שארל בול, ראש עיריית בריסל. לאמבו מת ב-6 ביוני 1908. בשנת 2006 נערכה אגודת "ASBL Musée Jef Lambeaux" לקדם את הקמתו של מוזיאון שיוקדש לאמן בסן-ז'יל, בלגיה. עיריית סן-ז'יל הבטיחה להקים את המוזיאון עוד בשנת 1898, אך הוא לא נבנה מעולם. "ניצחון האישה" (1901) "היכל תשוקות אנוש" (1898) "ניצחון האישה" (1901) "שמחה", קטע מתבליט "תשוקות אנוש" "השפע" (1902) "הכובס" בכיכר סבלון הקטנה יצרן דוודים בכיכר סבלון הקטנה "הקתדרלה של גברתנו" באנטוורפן בראבו (1886) פסל אברהם אורטליוס בכיכר סבלון הקטנה מדיה וקבצים בנושא ז'ף לאמבו בוויקישיתוף
The xx

המונח "XX" מפנה לכאן. לערך העוסק במערכת ההטעייה של הסוכנים הכפולים במלחמת העולם השנייה, ראו ועדת XX. The xx היא להקת אינדי רוק מאנגליה, אשר הוקמה בשנת 2005. אלבום הבכורה של הלהקה שיצא ב-17 באוגוסט 2009 הנקרא "xx" זכה לביקורות חיוביות. האלבום זכה במקום התשיעי במצעד "האלבום הטוב ביותר השנה" על ידי המגזין "רולינג סטון" ובמקום השני במגזין "NME", וכמו כן זכה בפרס מרקיורי היוקרתי. הגיטריסטית והקלידנית של הלהקה באריה קיורשי עזבה את הלהקה בשנת 2009. דיווחים ראשוניים טענו כי ההחלטה היא עקב תשישות, אך הלהקה מאוחר יותר אמרו כי החלטה זו עקב "חילוקי דעות אישיים". "xx" ‏ - 2009 "Coexist" ‏ - 2012 "I See You" ‏ - 2017 "Crystalised" ‏ - 2009 "Basic Space" ‏ - 2009 "Islands" ‏ - 2009 "VCR" ‏ - 2010 "Angels" ‏ - 2012 "Chained" ‏ - 2012 "Reunion" ‏ - 2012 מדיה וקבצים בנושא The xx בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של The xx (באנגלית) The xx, ברשת החברתית פייסבוק The xx, ברשת החברתית אקס (טוויטר) The xx, ברשת החברתית אינסטגרם The xx, סרטונים בערוץ היוטיוב The xx, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) The xx, באתר Metacritic (באנגלית) The xx, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) The xx, באתר ספוטיפיי The xx, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) The xx, באתר Last.fm (באנגלית) The xx, באתר AllMusic (באנגלית) The xx, באתר MusicBrainz (באנגלית) The xx, באתר דיזר The xx, באתר Discogs (באנגלית) The xx, באתר Songkick (באנגלית) The xx, באתר Genius The xx, באתר SecondHandSongs The xx, באתר בילבורד (באנגלית) The xx, באתר טיידל (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפרים כהן

הרב אפרים זלכה הכהן (ה'תרמ"ו 1885, בגדאד - ג' בתשרי ה'תשי"ז, 8 בספטמבר 1956, ירושלים) היה מקובל עיראקי ודרשן, מראשי ישיבת פורת יוסף. נולד בבגדאד שבעיראק למנשה ולשמחה זלכה. למד בישיבת מדרש בית זלכה אצל הרב אברהם דנגור, בהמשך למד קבלה אצל הרב שמעון אגסי, והיה בן בית אצל הרב יוסף חיים. בחודש אוגוסט 1924 (אב ה'תרפ"ד) עלה לארץ ישראל והשתכן בעיר העתיקה שבירושלים, שם החל ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק. בהמשך שימש כראש המקובלים בישיבה במשך 20 שנה. במשך תקופה מסוימת שימש כמלמד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בשכונת בית ישראל שבירושלים, וכשהחלו יהודי עיראק לעלות לישראל לאחר פרעות תש"א, נסע עם רבנים נוספים אל מחנות העולים בהם שוכנו, כדי לסייע להם. בסוף ימיו התגורר בשכונת קטמון, ומדי שבת היה דורש בבית הכנסת "אוהל רחל". כן היה לומד בישיבת "שושנים לדוד". הלך לעולמו ביום שבת 8 בספטמבר 1956 (ג' בתשרי ה'תשי"ז) לאחר מחלה, ונקבר בהר המנוחות. היה נשוי למלכה, נולדו להם חמישה ילדים, שנים מהם נפטרו בילדותם: בנו, הרב שלום כהן, ראש ישיבת פורת יוסף ונשיא מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס. בנו, הרב רפאל כהן, סופר סת"ם, נישא לבתו של הרב סלמאן מוצפי בתו, שולמית. הרב עובדיה יוסף הרב יצחק כדורי הרב מרדכי אליהו בנו הרב שלום כהן הרב שמואל דרזי חכם גורג'י יאיר הרב יחזקאל עזרא דורי שמעון שר שלום, חכמי בבל - מסכת חייהם המופלאה של רבני בבל, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 212 - 219) גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, חלק א', ירושלים ה'תשס"ב (עמ' 288 - 303) המקובל אפרים זילכה הכהן, באתר MyTzadik חכם אפרים זילכה הכהן, באתר העיראקי חכם אפרים הכהן, באתר "מורשת מרן" הספר "חכמי בבל", עמוד 217 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלווין סמית

קלווין סמית' (באנגלית: Calvin Smith; נולד ב-8 בינואר 1961) הוא אצן עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי בריצת שליחים 4x100 מטר, פעמיים ברציפות אלוף עולם בריצת 200 מטר ושיאן עולם בריצת 100 מטר (9.93 שניות). סמית היה אחד הספרינטרים הגדולים בשנות ה-80 שחי בצלו של קרל לואיס, מגדולי הספורטאים במאה ה-20. קלווין נולד בבולטון מיסיסיפי. הוא בוגר אוניברסיטת אלבמה. באוניברסיאדה שנערכה בבוקרשט, רומניה בשנת 1981 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות ובמדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.26 שניות. [1] בתחרות אתלטיקה שנערכה בקולורדו ספרינגס, קולורדו ב-3 ביולי 1983 קבע סמית בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 9.93 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-15 שנים של ג'ים היינס (9.95 שניות), שני שיאים אלו ניקבעו בגבהים. חודש לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה סמית ב-3 מדליות, שתיים זהב ואחת כסף. מדליות זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.14 שניות, לפני בן ארצו אליוט קואו (20.41 שניות) ושיאן העולם פייטרו מניאה מאיטליה (20.51 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.86 שניות, לפני איטליה שקבעה שיא לאומי חדש של 38.37 שניות וברית המועצות (38.41 שניות). מדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי קרל לואיס (10.07 שניות) ולפני אמיט קינג (10.24 שניות) שלושתם מארצות הברית. שבועיים לאחר מכן, בתחרות אתלטיקה שנערכה בציריך, שווייץ היה סמית לאתלט הראשון בעולם שירד מתחת ל-10 שניות (9.97 שניות) בריצת 100 מטר ומתחת ל-20 שניות בריצת 200 מטר (19.99 שניות) בערב אחד. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה סמית במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 37.83 שניות, לפני ג'מייקה (38.62 שניות) וקנדה (38.70 שניות). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה סמית במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.16 שניות, בקרב צמוד ביותר לפני ג'יל קנרבה מצרפת שקבע אותה תוצאה 20.16 שניות וג'ון רג'יס מבריטניה (20.18 שניות) והצליח להגן על תוארו. באולימפיאדת סיאול (1988) זכה סמית במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.99 שניות. למעשה, הוא סיים במקום הרביעי אחרי בן ג'ונסון (9.79 שניות, שיא עולם חדש שניפסל), לואיס (9.92 שניות, שיא עולם חדש שאושר) ולינפורד כריסטי (9.97 שניות). שלושה ימים לאחר מכן, ג'ונסון ניתפס באימרוץ ולכן ניפסל והושעה מיידית. ריצה זו כונתה בפי העיתונאים כריצה "המלוכלכת ביותר" במשחקים האולימפיים, לאחר שלואיס הודה לאחר שנים כי גם הוא יצא חיובי בשימוש בממריצים אסורים במבחנים האמריקאים לאולימפיאדה ובשתן של כריסטי נימצאו מטבוליטים של חומרים אסורים. מבין חמשת האצנים הראשונים בריצה זו סמית היה היחידי שמעולם לא ניתפס באימרוץ. הוא אמר שהוא היה צריך לקבל את מדליית הזהב. בנוסף, הוא וחבריו נפסלו בשלב המוקדמות בריצת שליחים 4x100 מטר. בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בהוואנה קובה בשנת 1992 זכה סמית במדליית זהב בריצת 4x100 מטר (38.48 שניות) ובמדליית ארד בריצת 100 מטר (10.33 שניות). [2] ריצת 100 מטר: 9.93 שניות (3 ביולי 1983) שיא עולם, החזיק מעמד 5 שנים. ריצת 200 מטר: 19.99 שניות (24 באוגוסט 1983) קלווין סמית, באתר olympedia.org קלווין סמית, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית קלווין סמית, באתר נבחרת ארצות הברית באתלטיקה קלווין סמית (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית) 1983 World Championships in Athletics 1987 World Championships in Athletics
Halo (שיר של ביונסה)

Halo (בעברית: הילה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מהאלבום השלישי שלה I Am... Sasha Fierce. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום בתאריך 20 בינואר 2009. השיר מתאר אישה הרואה את נשמתו של בעלה כאשר מת והוא נכתב והופק על ידי ראיין טדר, סולן להקת הרוק ואן ריפאבליק. קלי קלרקסון, שעבדה יחד עם טדר על אלבומה All I Ever Wanted ב-2008, טענה שטדר השתמש בעיבוד המוזיקלי של השיר "Already Gone" של קלרקסון על "Halo" (את שני השירים חיבר והלחין טדר). שנתיים לאחר מכן, צורף השיר לאלבום ההופעה Hope for Haiti Now, שיצא עבור רעידת האדמה בהאיטי. השיר מבוצע בסולם לה מז'ור והמהלך ההרמוני שלו מבוסס על האקורדים לה מז'ור, סי מינור, פה דיאז מינור, רה-מז'ור (A–Bm–F♯m–D). השיר זכה להצלחה במיוחד בברזיל שם זכה במקום הראשון במצעד העשור; כמו כן זה השיר זכה בטקס 2009 של ה-EMA בקטגוריית "שיר השנה". נכון למרץ 2024, השיר צבר כ-מיליארד ו-500 מיליון צפיות ביוטיוב והוא השיר הנצפה ביותר של ביונסה. הקליפ הופיע בבכורה בלעדית ב-iTunes Store, יחד עם הקליפ אשר צולם עבור השיר "Diva" ב-23 בדצמבר 2008. פיליפ אנדלמן בים את הקליפ שצולם בסוף נובמבר של אותה השנה. הקליפ כלל את השחקן מייקל אילי אשר גילם את אינטרס האהבה של נואלס. על פי אילי, הוא עבד עם נואלס כי "פעם הוא שמע את השיר, והוא פשוט היה צריך לעשות את זה." והוסיף: ”זו הייתה הפעם השנייה בה בקשו ממני להצטלם לקליפ של ביונסה. הפעם הראשונה הייתה לשיר "Irreplaceable", שבו הזמרת מסבירה שאהובה אכן ניתן להחלפה, אבל לא רציתי לעשות את זה. אז אמרתי לה (לביונסה): "תתקשרי אלי כאשר את צריכה את תפקיד הגיבור.” הסרטון מתחיל כאשר נואלס עומדת מול קיר מואר באור, אשר עובר דרך החלון. כפי שהווידאו מתקדם, הסצנות משתנות בחלקים שונים של הבית. באחת הסצינות, נואלס רוקדת לכוריאוגרפיה בבגד גוף, בעוד שאהובה מביט בה דרך המרפסת. בתקופת השיא, נואלס מצולמת תת-ימית, ונעה באיטיות כלפי מעלה כאשר היא לבושה בבגדים לבנים. כאשר הפזמון מתחיל, נואלס פוקחת את עיניה. הסצנה האחרונה היא כאשר נואלס שוכבת מעל אילי, ורק פניהם נראים לעין. נואלס תיארה את הקליפ "מאוד אינטימי, רומנטי והבית בו הם צילמו הוא יפה." מידע על היצירה "Halo" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Halo" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Halo" באתר Discogs מילות השיר "Halo" באתר Genius סרטון השיר "Halo" באתר יוטיוב מידע על הרצועה "Halo" באתר ספוטיפיי [1] [2] מידע על Halo, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Halo, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Halo, באתר המצעד הגרמני מידע על Halo, באתר מצעד דנמרק מידע על Halo, באתר המצעד הנורווגי מידע על Halo, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Halo, באתר המצעד הספרדי מידע על Halo, באתר המצעד השוודי
בנק ערבי ישראלי

בנק ערבי-ישראלי בע"מ היה בנק ישראלי שפעל כחלק מקבוצת בנק לאומי. בינואר 2016 הבנק מוזג לתוך בנק לאומי, וסניפיו הפכו לסניפי בנק לאומי. לפני המיזוג היו לבנק 37 סניפים הפזורים ביישובים ערביים בצפון ישראל ובאזור המשולש, ועבדו בו 400 עובדים. כל סניפי הבנק היו סגורים בשבתות, ובהתאם לאמונתם הדתית של מרבית עובדי הבנק ולקוחותיו הפוטנציאליים, חלק מסניפי הבנק היו סגורים בימי ראשון (באזורים בעלי רוב נוצרי) או שישי (באזורים בעלי רוב מוסלמי) כך שהסניפים פעלו 5 ימים בשבוע (א'-ה' או ב'-ו'). בנק ערבי-ישראלי הוקם בסוף 1959 במטרה לפנות לקהל ערביי ישראל. מקימי הבנק היו הבנק לסחר חוץ ומספר אנשי עסקים. המשרד הראשי של הבנק שכן בחיפה. תוך שנה הוקמו לבנק שני מרכזים, בחיפה ובנצרת, ועוד תשעה סניפים, בעכו, שפרעם, טייבה, באקה אל-גרבייה, קלנסווה, אום אל-פחם, תרשיחא וראמה. בשנת 1967 היו לבנק 25 סניפים. מיד לאחר מלחמת ששת הימים החליט הבנק לפתוח סניפים ברחבי יהודה ושומרון וחבל עזה וביולי 1967 נפתחו סניפים בעיר העתיקה של ירושלים ובג'נין. לאחר מספר שנים של הפסדים מונה יוסף נחמיאס למנהל הבנק והוא צמצם את מספר הסניפים. בשנת 1971 נמכר בנק ערבי ישראלי לבנק לאומי. בשנת 1975 נפתחו סניפים חדשים רבים, בין השאר בדבורייה, כפר מנדא, גוש חלב, אעבלין וירכא ומספר הסניפים עלה מ-15 ל-23. בשנים שלאחר מכן המשיך הבנק במגמת התרחבות. בפברואר 2008 מיצב עצמו מחדש והשיק "זהות תאגידית" כ-"ai Bank"‏. בסוף 2010 התגלה שהבנק עבר על חוק איסור הלבנת הון. "ועדת העיצומים לתאגידים בנקאיים לעניין איסור הלבנת הון ומימון טרור" הטילה על הבנק קנס של 850 אלף ש"ח. במאי 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון לאומי ודירקטוריון בנק ערבי ישראלי אישרו את מיזוג בנק ערבי-ישראלי לתוך בנק לאומי. המיזוג בפועל התרחש ביום 31 בדצמבר 2015. אתר האינטרנט הרשמי של בנק ערבי ישראלי ק. מנחם, נחנך הבאנק הערבי הראשון, דבר, 8 בדצמבר 1959 נפתח המשרד הראשי של בנק ערבי ישראלי בחיפה, חרות, 30 בנובמבר 1960 בנק ערבי ישראלי נחנך בנצרת, דבר, 21 בספטמבר 1961 גדעון ויגרט, הבנק הערבי מתבסס, דבר, 13 ביוני 1962 בנק ערבי ישראלי רוצה לפעול בשטחים הכבושים, דבר, 13 ביוני 1967 נחנך סניף בנק ערבי ישראלי בעיר העתיקה בירושלים, דבר, 12 ביולי 1967 סלים מועלם ביום פתיחת הסניף בג'נין (תמונה), דבר, 24 ביולי 1967 י. נחמיאס פורש מכור ינהל בנק ערבי ישראלי, דבר, 7 ביוני 1970 בנק לאומי רוכש הבנק הערבי ישראלי, דבר, 10 ביוני 1971 בנק לאומי רכש השליטה על הבנק הערבי ישראלי, דבר, 26 באוגוסט 1971 שני סניפים חדשים לבנק ערבי ישראלי, דבר, 16 בינואר 1975 במעמד חגיגי נפתח סניף של בנק ערבי ישראלי (תמונה), דבר, 26 בדצמבר 1975 רווחי הבנק הערבי ישראלי גדלו ב-10%, דבר, 29 בינואר 1979 בנק ערבי ישראלי פתח סניף בפקיעין, מעריב, 4 ביולי 1979 ראובן בן צבי, גידול של 113% במאזן בנק ערבי ישראלי, מעריב, 27 בינואר 1980 אורלי פלג-מזרחי, ‏בנק ערבי ישראלי משיק זהות תאגידית חדשה: ייקרא מעתה ai bank, באתר גלובס, 12 במרץ 2008 עופר וולפסון, בנק ערבי-ישראלי הפר את חוק איסור הלבנת הון ונקנס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בדצמבר 2010 מיזוג פעילות/חברה ביום 31.12.15, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך דירקטוריון לאומי החליט למזג את בנק ערבי ישראלי עם בנק לאומי
חיל הז'נדרמים המיוחד של רוסיה

חיל הז'נדרמים המיוחד או גיס הז'נדרמים הנפרד (ברוסית: Отдельный корпус жандармов) היה משטרה פוליטית של האימפריה הרוסית שעסקה בהוצאה לפועל של צווי משפט, רדיפת עריקים, מאבק במהומות ופיזורם, מעצר פושעים מסוכנים וסיוע למשטרות מקומיות בעת הצורך. בהתאם להנחיות משנת 1871 חקירת פשעים נגד המדינה היו באחריות בלעדית של החיל. אם במהלך החקירה התגלו פשעים נוספים, הם היו מועברים למשטרה. בהקמתו החיל היה חלק מצבא האימפריה הרוסית ובהמשך הוכפף למשרד הפנים. נכון לשנת 1892 בחיל שירתו כ-15 אלף חיילים וקצינים. עוד בתקופתו של פיוטר הגדול היה נהוג שהצבא זוכה לסיוע של כוחות המשטרה באמצעות פרשים. מספר הפרשים המסייעים היה משתנה בהתאם לצורך והיה נפוץ במיוחד במוסקבה ובסנקט פטרבורג. לצורך הסדרת הנושא, ב-1 בפברואר 1817 הוקמו קבוצות ז'נדרמים בסנקט פטרבורג, מוסקבה, ערים שהיו מרכזי המחוזות (גוברניות) ובשלושה ערי נמל: אודסה, פאודוסיה וטגנרוג. בהמשך השנים הוקמו קבוצות בערים נוספות. קציני הז'נדרמים באו לרוב מקרב הצבא. מכיוון שקידום קצינים בחיל היה מהיר יותר, על כל מקום פנוי היו מספר מועמדים מקציני צבא. ב-26 ביוני 1826 הוקם משרד ראש הז'נדרמים כאשר הרוזן אלכסנדר בנקנדורף מהמחלקה השלישית של הקיסר היה לראשו, ב-1871 החיל קיבל סמכות לחקור תיקים פליליים ופוליטיים והפך בפועל למשטרה פוליטית. בהתאם לצו מ-25 ביוני 1882 שר הפנים קיבל תואר מפקד הז'נדרמים. בעקבות ההתנקשות בחיי שר הפנים דמיטרי ספיאגין ב-1902 גדודי הז'נדרמריה ככוח ביטחון המדינה הוכפפו סופית למחלקת האוכרנה. בתחילת 1917 מספר הערים בהן היו יחידות ז'נדרמים הגיעה ל-75. לאחר מהפכת פברואר, במרץ 1917 החיל בוטל וחלק ממשרתי החיל גויסו לצבא והיתר הוצאו לגמלאות. כל התיקים שטיפולם לא הסתיים הועברו לידי משרד התובע הכללי והפרקליטות ותיקים שקשורים לריגול הועברו לצבא. נכון לשנת 1913, מבנה החיל היה כדלקמן: המינהל הראשי שכלל מנהל החיל (שר הפנים), מפקד החיל (סגן שר הפנים), מפקד כוח שיטור ומטה החיל מנהלות בערים שהם מרכזי הגוברניות, אודסה ומבצר שליסלבורג מינהל הסיבירי עם מרכזו בטובולסק מינהלת החיל בוורשה מינהלות החיל ברכבת יחידות החיל שהיו ממוקמות ב-18 מבצרים חטיבות החיל במוסקבה, סנקט פטרבורג וורשה מחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית אוכרנה משרד המשטרה של האימפריה הרוסית כוחות הפנים של משרד הפנים של רוסיה המשמר הלאומי של רוסיה המשטרה הרפואית (רוסיה) מדיה וקבצים בנושא חיל הז'נדרמים המיוחד של רוסיה בוויקישיתוף הרשמית של משרד הפנים הרוסי אתר מידע על הז'נדרמריה הרוסית הקיסרית
סלמאן מוצפי

הרב סלמאן מוצפי (כ"ז בשבט ה'תר"ס, 27 בינואר 1900 - י"ז בטבת, ה'תשל"ה, 31 בדצמבר 1974) היה מקובל וראש ישיבת "בני ציון" בירושלים. נולד בבגדאד שבעיראק, להוריו חכם ציון מאיר ופרחא, בן למשפחה שקודם לכן היה שמה מוספיא. למד בישיבת מדרש בית זלכה, אצל רבו המובהק, הרב יהודה פתיה. עמד בקשר עם הרב יעקב חיים, בנו של הבן איש חי. באלול ה'תרע"ח (1918) נסמך לשוחט ולמוהל. שימש כעוזרו ושליחו של ציר הסנאט היהודי-עיראקי מנחם דניאל וניהל את עסקיו מעבר לים. בט"ו באלול ה'תרצ"ה (7 בספטמבר 1935) עלה עם משפחתו לארץ ישראל והשתקע בשכונת הבוכרים. בחודש אלול ה'תש"ב (1942) ייסד את ישיבת "בני ציון" סמוך לקבר רחל, שבה עסקו בעיקר בלימוד הזוהר והקבלה. בעקבות פרוץ מלחמת העצמאות עברה הישיבה לשכונת מקור ברוך. נפטר בטבת ה'תשל"ה, ונקבר בחלקת הרבנים הספרדים בהר המנוחות בירושלים. על שמו רחובות בשכונת בית וגן בירושלים ובביתר עילית. היה נשוי לטובה. בניו הם הרב בן-ציון מוצפי - ראש ישיבת בני ציון, והרב יהודה מוצפי שהיה ראש ישיבת מנחת יהודה ועוזרו של הרב מרדכי אליהו. חתנו, בעל בתו ציפורה (נפטרה ה'תש"ף), הוא הרב דוד בצרי, ראש ישיבת השלום. בתו שרה פנירי עסקה רבות בפעילות חסד. נכדו המקובל הרב יצחק בצרי.ביתו הרבנית לאה כהן נשואה לרב רפאל כהן אחיו של מרן חכם שלום כהן ובנו של רבי אפרים כהן זקן המקובלים בירושלים. הגהות על סידור הרש"ש שפתי צדיקים - ספר תפילות: לימוד על קברי הצדיקים, דברי התעוררות ללילות ההילולות ותפילות לעניינים שונים. פירוש על מסכת אבות ומגילת קהלת אורח צדיקים - תפילות ובקשות, ייחודים ותיקונים, בהוצאת בנו, ירושלים תשנ"ב האלף לך שלמה - הגהות וביאורים על ספר עץ חיים וספר 'נהר שלום', בעריכת בנו הרב בן ציון, ירושלים תשע"ז חכמי בבל, הוצאת ישיבת "הוד יוסף" גדעון גילקרוב, האיר המזרח, פרק 1, הרב מרדכי אליהו והרב סלמאן מוצפי, ירושלים תשס"ב ספר עולמו של צדיק, חייו ופעלו של המקובל הצדיק רבי סלמאן מוצפי זצוק"ל (בסוף הספר נדפס קונטרס 'דרך קדושים' המכיל את הנהגותיו והליכותיו לפי סדר ימות השנה), בעריכת בנו הרב בן ציון, באתר אוצר החכמה תולדות חייו של חכם סלמאן מוצפי, באתר "MyTzadik" הרב מרדכי אליהו והרב סלמאן מוצפי, באתר כיפה תולדות חייו של הרב סלמאן מוצפי באתר של בנו, הרב בן ציון מוצפי קווים לדמותו של הרב סלמאן מוצפי באתר מוקד תהילים ארצי סלמאן מוצפי, באתר "החכם היומי" סלמאן בן ציון מאיר מוצפי (1900-1974), דף שער בספרייה הלאומית ראה באתר עיריית ירושלים הרב יהודה מוצפי הלך לעולמו, באתר ערוץ 7 משה ויסברג, אחות רבי בן ציון מוצפי: מרת שרה פנירי ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 26 במרץ 2017
יוסף שרב

יוסף שרב (28 באוקטובר 1934 – 15 ביוני 2016) היה מדליסט פאראלימפי ישראלי. שרב הפך נכה צה"ל במהלך תאונת דרכים עם אוטובוס במסגרת תפקידו, והיה בשיקום במשך כמה שנים. היה חבר בבית הלוחם והשתתף בתחרויות רבות שבהן זכה במספר רב של מדליות במקצים שונים, לרבות טניס שולחן וקליעה. ארבע פעמים ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים, בשנים 1964, 1968, 1976 ו-1980. במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) זכה במדליות ארד בטניס שולחן ובכדורסל כיסאות גלגלים. במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) זכה בטניס שולחן מדליית ארד בתחרות יחידים ומדליית ארד בתחרות זוגות (עם גבריאל גובי). במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) במדליית ארד בקליעה. קורות החיים של יוסף שרב, באתר "יזכור" של משרד הביטחון פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית)
יוסף קורקוס

רבי יוסף קורקוס (שנות הר', אמצע המאה ה-15 – ה'ש', 1540) היה מחכמי מצרים וארץ ישראל לאחר גירוש ספרד, מראשוני מפרשי הרמב"ם. מכונה גם "מהר"י קורקוס" (מורנו הרב יוסף) או "ר"י קורקוס". יוסף קורקוס נולד בספרד. לאחר הגרוש נדד למצרים, ולבסוף הגיע לירושלים. חיבורו העיקרי של רבי יוסף קורקוס הוא ביאורו לספר משנה תורה של הרמב"ם. הוא כתב את פירושו על ארבעה ספרים (מתוך ארבעה עשר ספרים הכלולים בחיבורו של הרמב"ם) – כולם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בחוץ לארץ, ורובם עוסקים בהלכות שאינן נוהגות בזמן הגלות: ספר זרעים (העוסק במצוות התלויות בארץ), ספרי עבודה וקורבנות (העוסקים בהלכות המקדש והקורבנות) וספר טהרה (העוסק בהלכות טומאה וטהרה). לכל הספרים הללו לא היה עדיין פירוש מקיף קודם לכן. הפירוש המקיף הראשון ל"משנה תורה" – ה"מגיד משנה" – נתחבר על ידי רבי וידאל די טולושא, חכם ספרדי בן המאה ה-14, אך פירושו הקיף רק חלק מהלכות הרמב"ם – הלכות הנוהגות בזמן הזה. רבי יוסף קורקוס בא, ככל הנראה, למלא את החסר, והוא כתב את פירושו על ספרים שרבי וידאל די טולושא לא פירש. פירושו הוא מקיף ויסודי, הוא דן בכל פרט בדברי הרמב"ם ועוסק בחיפוש אחר מקורותיו של הרמב"ם ובבירור שיטתו לאור מקורות אלה. רבי יוסף קורקוס נוהג לפרש את הרמב"ם בדרך הפשט, תוך התמקדות במקורות הקשורים ישירות לעניינים הנדונים. כמה חכמים בני דורו כתבו חיבורים דומים: הרדב"ז שכתב פירוש לכמה מספרי הרמב"ם (הפלאה, זרעים ועבודה), ורבי יוסף קארו שכתב את הפירוש המקיף ביותר, על כל חלקי ספרו של הרמב"ם – ה"כסף משנה". ספרו של רבי יוסף קארו זכה להתפשט ולהתקבל יותר משאר החיבורים שנכתבו בזמנו, כולל חיבורו של רבי יוסף קורקוס, שכמעט ונשתכח. עם זאת, רבי יוסף קארו מרבה להביא בחיבורו את דברי רבי יוסף קורקוס – הוא מזכיר אותו ביותר ממאתיים מקומות ופעמים רבות מביא מדבריו ללא אזכור – וכך זכו רבים מחידושיו להגיע ללומדי התורה. פירושו לסדר זרעים נדפס בשלמותו כבר במאה ה-18 (איזמיר תקי"ז), אך שאר פירושיו יצאו לאור בשלמותם רק בדור האחרון. פירושיו לספרי "עבודה" ו"קורבנות" נדפסו ברמב"ם של הוצאת שבתי פרנקל, אולם פירושו לספר טהרה אבד, ולא נותרו ממנו אלא קטעים בודדים, שנדפסו אף הם במהדורה הנ"ל. תשובות שלו מופיעות בספרי שו"ת של חכמי דורו: שו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו ושו"ת הרדב"ז. רבי משה מטראני בספרו שו"ת המבי"ט מתווכח עם פסק שלו. כמה תשובות נוספות שלו, העוסקות בפירושי הלכות ברמב"ם, נדפסו בסוף ספרו של החיד"א – שו"ת חיים שאל, חלק ב'. כמה כתבי יד של ספרים נוספים שלו מצויים בספריות שונות. חידושיו על מסכתות שבת וכתובות נדפסו בש"ס שבהוצאת "אל המקורות". הרב חיים יוסף דוד אזולאי, "יוסף קורקוס", שם הגדולים (שמות מחברים, אות י') אריה ליב פרומקין, תולדות חכמי ירושלים (חלק א', עמוד 86), ירושלים תרפ"ט יעקב גליס, אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל (חלק ב', עמ' קד–קה), ירושלים תשל"ז יוסף קורקוס הזקן, דף שער בספרייה הלאומית סימן ק"א וסימן ר'; החיד"א בספרו "שם הגדולים" הוכיח שגם סימן ט"ז בספר הנ"ל נכתב על ידי המהר"י קורקוס. ח"א סימן ש"מ. ח"א סי' ר"צ.
רודריגו גרסיה

רודריגו גרסיה ברקה (בספרדית: Rodrigo García Barcha; נולד 24 באוגוסט 1959) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה קולומביאני-אמריקאי, בנו של הסופר גבריאל גרסיה מרקס. גרסיה נולד בבוגוטה, קולומביה, בנם של הסופר גבריאל גארסיה מארקס ושל מרסדס ברקה פרדו (Mercedes Barcha Pardo) וגדל בקולומביה, במקסיקו ובארצות הברית. גרסיה היה צלם קולנוע (צילם את ההפקה מ-1998 של "תקוות גדולות" בבימויו של אלפונסו קוארון) וביים מספר פרקים בסדרות טלוויזיה של חברת HBO, בהם "עמוק באדמה", "הסופרנוס" ואת שתי העונות האמריקאיות של "בטיפול". בנוסף ביים את סרטי הקולנוע "דברים שאפשר לדעת עליה" (משנת 2000), את "עשרה סיפורי אהבה זעירים" (2001) ואת "אמהות וילדים" עבורם כתב גם את התסריט, וכן, כתב וביים את הסרט "נוסעים" משנת 2008, בכיכובה של אן האת'וויי. בשנת 2021 ביים וכתב את הסרט "ארבעה ימים טובים"; סרט דרמה אותו גם הפיק וכיכבו בו גלן קלוז ומילה קוניס. בשנת 2022 יצא לאקרנים סרטו "ריימונד וריי" אותו ביים וכתב בהפקה של אלפונסו קוארון. מדיה וקבצים בנושא רודריגו גרסיה בוויקישיתוף רודריגו גרסיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רודריגו גרסיה, באתר AllMovie (באנגלית) רודריגו גרסיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אבנר שביט‏, "אלברט נובס": ראיון בלעדי עם הבמאי רודריגו גרסיה, באתר וואלה, 23 באפריל 2012
ניקולאי קובאלב

ניקולאי דמיטרייביץ' קובאלב (ברוסית: Николай Дмитриевич Ковалёв;‏ 6 באוגוסט 1949 – 5 באפריל 2019) היה מדינאי רוסי ואיש שירות ביטחון שכיהן כמנהל שירות הביטחון הפדרלי השלישי, מ-1996 עד 1998. קובאלב היה בוגר המכון המוסקבאי לבניית מכונות אלקטרוניות, משנת 1972. לאחר לימודיו עבד כמהנדס במשרד לבניית רכיבי מכונות. מאז 1974, שירת בארגוני ביטחון המדינה. הוא החל את שירותו כנציג מבצעי של הקג"ב באחד מאזורי מוסקבה. פעמיים השתתף במבצעים צבאיים במלחמת אפגניסטן כחלק מהכוחות המזוינים הסובייטיים. בשנת 1990 מונה לסגן ראש המינהל המוסקבאי של השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה ובשנת 1994 מונה לסגן מנהל הארגון. ב-20 ביוני 1996 קובאלב מונה לממלא מקומו של מנהל שירות הביטחון הפדרלי. מ-6 ביולי 1996 ועד 25 ביולי 1998: מנהל שירות הביטחון הפדרלי. בשנת 1997 קודם לדרגת "גנרל ארמייה" - הדרגה השנייה בסדר הדרגות הרוסי. בשנת 1998 הועבר מתפקידו ומחליפו היה ולדימיר פוטין. בשנת 1999 נבחר לדומה כנציג של רוסיה המאוחדת וכיהן בדומה גם לאחר הבחירות של שנת 2011. באפריל 2019 הלך לעולמו והוא בן 69. ב-17 בנובמבר 1998 קציני שירות הביטחון הפדרלי ערכו מסיבת עיתונאים בבניין סוכנות הידיעות "אינטרפקס" שבמהלכה האשימו הסוכנים את המנהיגות שהטילה עליהם להתנקש בחייו של בוריס ברזובסקי. לטענתם, קובאלב ביקש לרתום את משאבי הארגון לתועלת פוליטית, הם גם טענו שקובאלב דרש מהסוכן אלכסנדר ליטוויננקו לא להתלונן בפני הערכאות העליונות. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי קובאלב בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.