laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לזכור את הטיטאנים

לזכור את הטיטאנים (באנגלית: Remember the Titans) הוא סרט אמריקאי מסוגת הדרמה שיצא לאקרנים בשנת 2000. את הסרט כתב גרגורי אלן האוורד, ביים בועז יכין והפיק ג'רי ברוקהיימר. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי ועלילתו עוקבת אחר קבוצת הפוטבול של תיכון באלכסנדריה שבווירג'יניה בשנת 1971 בעת שיאו של מהלך אינטגרציה גזעית בתיכון - שילוב תלמידים אפריקאים אמריקאים - והמתחים שזה עורר. הסרט עוקב אחר הרמן בון (המגולם על ידי דנזל וושינגטון), אפרו-אמריקאי המתמנה למאמן קבוצת הפוטבול של תיכון טי. סי. ויליאמס עת זה עובר אינטגרציה גזעית בשנת 1971. בון לוקח את מקומו של המאמן הלבן האהוב של קבוצת הפוטבול - ביל יואסט (המגולם על ידי ויל פאטון). יואסט בתחילה מסרב לשתף פעולה עם בון, אך לאחר ששחקניה הלבנים של הקבוצה מאיימים לפרוש ממנה אם לא יחזור לאמן - מסכים, מתוך חשש לעתידם. השניים לוקחים את הקבוצה למחנה אימונים בקרבת זירת קרב גטיסברג, שם מבצע בון הקשר בין מלחמת האזרחים האמריקנית ולשחרור העבדים לבין מאבקיה הצפויים של הקבוצה בעונה הקרובה. בעוד הקבוצה מתחילה את העונה מתגברים הלחצים על רקע גזעי בתוכה ומסביב לה. שני כוכביה של הקבוצה - גארי ברטייר (המגולם על ידי ראיין הארסט) הלבן וג'וליוס קמפבל האפרו-אמריקאי מתקשים לעבוד ביחד, אך לבסוף הופכים לידידים קרובים. לעומת זאת, הנהלת בית הספר מתמידה לכל אורך העונה בנסיונותיה להכשיל את הקבוצה המעורבת ואת מאמנה האפרו-אמריקאי. ההנהלה מודיעה לבון כי אם יפסיד ולו משחק אחד - יפוטר, ומנגד מודיעה ליואסט כי תנציח את שמו ב"היכל התהילה" של בית הספר לאחר שהקבוצה תפסיד. על אף ניסיונות ההנהלה הקבוצה מנצחת בכל משחקיה ומגיעה לחצי הגמר. במהלך המשחק מגלה יואסט כי הנהלת בית הספר שיחדה השופטים כדי שאלו יכשילו את הקבוצה. יואסט מתעמת עם השופט ודורש שיינתן יחס הוגן לקבוצתו ולשחקניו משני הגזעים, ובכך מקריב את הצלחתו האישית לטובת הצלחת הקבוצה - אשר מנצחת לבסוף - ומפסיד את מקומו ב"היכל התהילה". מעט לפני משחק הגמר נפצע ברטייר בתאונת דרכים ונותר משותק ללא יכולת לשחק. על אף חסרונו של השחקן הכוכב הקבוצה ניצחה בגמר ועלתה לאליפות ארצות הברית לבתי ספר תיכוניים כאלופת וירג'יניה, שם סיימה במקום השני. הסרט מסתיים באפילוג - עשור לאחר עונת האליפות, בהלווייתו של ברטייר. הסרט זכה לביקורות חיוביות למדי. באתר הביקורת הקולנועית Rotten Tomatoes דווח כי 72% מהמשתמשים נתנו לסרט ביקורת חיובית, והציון הממוצע של הביקורות היה 4.4. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון משתמשים של 8.1, וציון מבקרי סרטים של 48. משתמשי האתר IMDb נתנו לסרט ציון של 7.8. אתר ביקורות הסרטים הישראלי Seret נתן לסרט ציון של 8.9. מדיה וקבצים בנושא לזכור את הטיטאנים בוויקישיתוף מידע על האלבום לזכור את הטיטאנים באתר MusicBrainz "לזכור את הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר נטפליקס "לזכור את הטיטאנים", באתר AllMovie (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר Metacritic (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר אידיבי "לזכור את הטיטאנים", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "לזכור את הטיטאנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) במציאות אירעה תאונה זו לאחר משחק הגמר
אדמילסון

ז'וזה אדמילסון גומז דה מוראס (בפורטוגזית: José Edmílson Gomes de Moraes; נולד ב-10 ביולי 1976 בטקריטינגה שבסאו פאולו שבברזיל) הידוע בשם אדמילסון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ממוצא איטלקי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי. שיחק בסאו פאולו, אולימפיק ליון, ברצלונה, עימה זכה בליגת האלופות, בויאריאל ובריאל סרגוסה. אדמילסון ערך את הופעת הבכורה שלו בסאו פאולו בשנת 1994, כבלם. בזכות יכולת מרשימה, הוא התקבע כשחקן הרכב בקבוצה. בקיץ 2000 הוא חתם במועדון הצרפתי אולימפיק ליון, בה שיחק ארבע עונות וזכה בשלוש אליפויות. ברצלונה אדמילסון עבר לברצלונה ב-2004. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור השלישי, במשחק מול אתלטיקו מדריד. פרנק רייקארד הציב אותו כקשר אחורי בהרכב הפותח. בזמן ששיחק בברצלונה, סבל אדמילסון משתי פציעות חמורות. הוא נפצע לראשונה ב-3 באוקטובר 2004, פציעה שהשביתה אותו למשך שישה חודשים. הפציעה השנייה התרחשה בעונת 2005/06, ולמרות חומרתה הספיק להחלים ולעזור לקבוצתו לזכות באליפות הליגה ובאליפות אירופה. ב-23 במאי הודיע אדמילסון על מעברו לוויאריאל, לאחר תום חוזהו. אדמילסון לא הצליח למצוא את מקומות בקבוצתו החדשה, וכעבור חצי עונה לא מוצלחת, שב לברזיל על מנת לשחק במדי פלמיירס. אדמילסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל ב-18 ביולי 2000, במשחק מול נבחרת פרגוואי. הוא זכה עם הנבחרת, בה שיחקו ז'וליאנו בלטי ורונאלדיניו, חבריו העתידיים לקבוצה בברצלונה, במונדיאל 2002. בטורניר הבקיע שער במספרת מול נבחרת קוסטה ריקה. הוא נאלץ לצאת מסגל הנבחרת למונדיאל 2006 לאחר שנפצע בברך באימון לפני הטורניר. נבחרת ברזיל מונדיאל 2002 סאו פאולו אליפות מדינת סאו פאולו: 1997/1998, 1999/2000 גביע CONMEBOL:‏ 1993/1994 רקופה סודאמריקנה: 1994 טורניר ריו-סאו פאולו: 2001 אולימפיק ליון אליפות צרפת: 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004 גביע האלופים הצרפתי: 2001/2002, 2002/2003 הגביע הצרפתי: 2000/2001 ברצלונה אליפות ספרד: 2004/2005, 2005/2006 הסופרקאפ הספרדי: 2005 ליגת האלופות: 2005/2006 מדיה וקבצים בנושא אדמילסון בוויקישיתוף אדמילסון, באתר Transfermarkt אדמילסון, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אדמילסון, באתר Soccerway אדמילסון, באתר BDFutbol אדמילסון, באתר WorldFootball.net אדמילסון, באתר National Football Teams אדמילסון, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר ברצלונה, עונת 2007/2008 סטטיסטיקות ב-ESPN "I leave feeling happy after four years", אתר מועדון הכדורגל ברצלונה הרשמי, fcbarcelona.cat
עלות המכר

בחשבונאות, עלות המכר או עלות המכירות מייצג את סך כל העלויות הישירות (והעקיפות שהועמסו) שבהן כרוך ייצור המוצרים הנמכרים במסגרת סעיף "מכירות". בחברה יצרנית, ההוצאות הישירות הנכללות בעלות המכר הן עלויות חומרי הגלם, שכר העבודה של פועלי הייצור, פחת בגין ציוד הייצור וכדומה. ניתן להעמיס עלויות עקיפות (כגון הוצאות החשמל והארנונה של מפעל שכולל גם משרדים) במסגרת חשבונאות ניהולית ותמחיר. בחברה מסחרית העוסקת בקנייה ובמכירה של סחורות, עלות המכר מייצגת את עלותן של הסחורות שנמכרו. בדרך כלל, עלות המכר איננה כוללת עלויות כלליות שאינן קשורות לייצור מוצר, כגון עלויות שיווק, עלויות פרסום, הוצאות משרדיות וכדומה. באופן כללי, לעלות המכר מתווסף מצד אחד יתרת המלאי של תחילת התקופה המדווחת, ומצד שני מנוכה ממנו יתרת המלאי של סוף התקופה, זאת כדי להביא בחשבון את השינויים במלאי. להלן אופן חישוב עלות המכר: הרווח הגולמי מחושב באמצעות עלות המכר (מכירות החברה בניכוי עלות המכר). עלות המכר משמשת לחישוב מספר יחסים פיננסיים, כגון יחס תחלופת מלאי (מלאי חלקי עלות המכר) ותקופת תחלופת המלאי (מלאי חלקי עלות המכר, כפול 365). ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גואנאקאסטה

אזור השימור גואנאקאסטה (ספרדית: Area de Conservación Guanacaste) הוא אתר מורשת עולמית בחלק הצפון-מערבי של קוסטה ריקה. האזור נכלל באופן רשמי במערכת הלאומית לשימור אזורים מאז 1994, וברשימת אתרי המורשת העולמית מאז 1999. האזור כולל ארבעה אתרים: הפארק הלאומי סנטה רוסה, הפארק הלאומי גואנאקאסטה, הפארק הלאומי רינקון דה לה וייחה, ומפרץ חונקייאל. שטחם הכולל של הפארקים המרכיבים את האזור הוא 1,470 קמ"ר נכון ל-2004. הפארק הלאומי סנטה רוסה (בספרדית: Parque Nacional Santa Rosa) הוקם בשנת 1971 על מנת להגן על האתר שבו התחולל קרב סנטה רוסה (20 במרץ 1856), והקצה המזרחי שלו משיק לכביש המהיר הפאן-אמריקאי. מרכז הפארק נמצא במרחק 36 ק"מ צפונית לעיר ליבריה, שהיא בירת מחוז גואנאקאסטה. הסיבות הנוספות להקמת הפארק היו הצורך להגן על הסוואנה, היער הנשיר הממוזג, אדמות הביצה והמנגרובים. שטחו של הפארק הוא 495 קמ"ר וניתן למצוא בו זאבי ערבות, פקאריים, חוטמן אדום, טפירים, שלושה מינים של קופים, ומגוון צבי ים וצבי יבשה. בפארק יש מספר מינים של חתוליים, אך קשה מאוד לצפות בהם. הפארק הלאומי גואנאקאסטה (בספרדית: Parque Nacional Guanacaste) משתרע על המורדות המערביים של הרי הגעש אורוסי וקאקאו, והוא מגיע עד לכביש המהיר הפאן-אמריקאי הסמוך לסנטה רוסה. הפארק הוקם ב-1989, בין השאר בזכות הלחץ שהפעיל דוקטור דניאל יאנסן לטובת הקמת "מסדרון" בין היער היבש ליער הגשום, שדרכו יוכלו לעבור מינים רבים של בעלי חיים בכל עונה. שטחו של הפארק הוא כ-340 קמ"ר, ויש בו 140 מינים של יונקים, 300 מיני עופות, 100 מינים של דו-חיים וזוחלים, ולמעלה מ-10,000 מינים של חרקים. העיר הקרובה ביותר לפארק היא לה קרוס, ובפארק נמצאים כמה מתקנים שהידועים שבהם הם משרדי הנהלת אזור השימור, שלה סניפים בפיטילה (הפינה הצפון-מזרחית של הפארק), קאקאו (המדרון הדרום-מערבי של הר הגעש) ומריצה (בין שני הרי הגעש). בפארק הלאומי "הר הגעש רינקון דה לה וייחה" (בספרדית: Parque Nacional Volcán Rincón de la Vieja) נמצאים הרי הגעש רינקון דה לה וייחה וסנטה מריה (Santa María), כמו גם הר הגעש הכבוי סרו פון סיבאך (Cerro Von Seebach). ההתפרצות האחרונה של רינקון דה לה וייחה הייתה ב-1998. העיר הקרובה ביותר לפארק היא ליבריה, הנמצאת דרומית לו, וישנם שני בניינים בפארק עבור לשכת המודיעין לתיירים ועבור המדריכים. בפארק יש חיי טבע עשירים, וניתן למצוא בו 300 מינים של עופות, כגון קצאל ועיטים, ואוכלוסיות היונקים העיקריות בפארק הן פומה, קופים רחבי אף וקופים בעלי זנב, קינקז'ו, יגוארים וכדומה. מקלט חיי הטבע מפרץ חונקייאל (Junquillal) הוא אזור מקלט טבעי המגן על אזורים של יער טרופי יבש ומנגרובים הנמצאים בסמוך לחוף. הפארק הלאומי סנטה רוסה באתר הפארקים הלאומיים של קוסטה ריקה הפארק הלאומי גואנאקאסטה באתר הפארקים הלאומיים של קוסטה ריקה הפארק הלאומי רינקון דה לה וייחה באתר הפארקים הלאומיים של קוסטה ריקה המקלט הטבעי חונקייאל באתר הפארקים הלאומיים של קוסטה ריקה
פלך טביליסי

פלך טביליסי או גוברניית טיפליס (בגאורגית: თბილისის გუბერნია, ברוסית ארכאית: Тифлисская губернія) היה פלך היסטורי - גוברניה (губерния) של האימפריה הרוסית במסגרת מלכות המשנה של הקווקז. מיקומו של הפלך במזרח גאורגיה שבעבר הקווקז, ובירתו הייתה העיר טביליסי. בשנת 1897 כלל שטח הפלך 44,607 קמ"ר (שהם 39,197 ורסטה), והיה מאוכלס ב-1,051,032 איש. הפלך נוסד בשנת 1848 יחד עם פלך כותאיסי לאחר פירוקו של פלך גאורגיה-אימרתי. בשנים 1860 ו-1867 הועברו חלקים מהפלך לפלך אליזבטפול ואובלסט דאגסטן. אותו הזמן שמר הפלך על גבולותיו עד להקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. הפלך היה מחולק לאוייזדים או בגאורגית מַזרַה (მაზრა): אוייזד טביליסי אוייזד אחלכלכי אוייזד אחלציחה אוייזד בורצ'לו אוייזד גורי אוייזד דושטי אוייזד סיגנאחי אוייזד טלאבי אוייזד טיאנטי אוייזד ארש - סופח לפלך אליזבטפול בשנת 1868 אוייזד קאזאח - סופח לפלך אליזבטפול בשנת 1868 אוייזד אליזבטפול - סופח לפלך אליזבטפול בשנת 1868 בשנת 1897 נספרו בפלך טביליסי 1,051,032 איש, כ-20% מהם בהתיישבות עירונית. החלוקה האתנית שלהם הייתה: 44.3% גאורגים, 18.7% ארמנים, 10.2% אזרים, 9.7% רוסים כולל אוקראינים ומאמינים ותיקים, ‏6.4% אוסטים, 3.2% (אווארים קווקזים), 2.6% יוונים, 2.4% טורקים ועוד. מעל למחצית מהאוכלוסייה דבקה בכנסייה המזרחית, יתר המיעוטים היו בעיקר מוסלמים, קתולים ויהודים. סרגיי ירמולוב 1847–1849 איוון אנדרוניקוב 1849–1855 ניקולאי לוקאש 1855–1857 אלכסנדר קפקר 1858–1860 קונסטנטין אורלובסקי 1860–1876 מקסים אוסטן-סאקן 1876–1878 קונסטנטין גגרין 1878–1883 אלכסנדר גרוסמן 1883–1887 קארל זיסרמן 1887–1889 גיאורגי שרוואשידזה 1889–1897 פיודור בייקוב 1897–1899 איוון סווצ'ין 1899–1905 פאולוס ראוש וון טראובנברג 1905–1907 מיכאיל לוזינה-לוזינסקי 1907–1911 אנדריי צ'רנייבסקי 1911–1914 איוון סטרחובסקי 1914–1916 אלכסנדר מנדריקה 1916–1917 גוברניית טיפליס באנציקלופדיית ברוקחוס ואפרון, (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא פלך טביליסי בוויקישיתוף ורסטה - (верста) יחידת אורך רוסית השווה ל-1066 מטר בתקופת האימפריה הרוסית, שאינה בשימוש עוד אליזבטפול הוא שמה הרשמי של גנג'ה שבאזרבייג'ן בשנים 1805-1918. מאמינים ותיקים (старове́ры) - מאמינים נוצרים שנפרדו מהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית במחאה על הרפורומות של הפטריארך ניקון
המן (אסלאם)

המן (בערבית: هامان) הוא דמות המוזכרת בקוראן שש פעמים, כידידו של פרעה, וחוטא בזמנו של משה. בסורת סיפור המעשה, היא סורה 28, בפסוק 38 מוזכר הסיפור הבא, המבוסס, כפי הנראה, על סיפורו המקראי של משה ועל סיפור מגדל בבל: אולם כאשר בא משה עם אותותינו הברורים אל המצרים אמרו: 'אין דבריהם אלא כשפים ובדיות ולא שמענו עליהם מאבותינו הראשונים'. אך משה ענה להם: 'ריבוני יודע יותר מכם מי מודרך על ידו ומי יגיע למעון הנצח, וכי אתם החוטאים לא תצליחו'. אולם פרעה הכריז: 'שרי, אין אני מכיר בשום אלוה זולתי אני. ואתה המן, הכן לבנים שרופות ובנה לי מגדל שראשו מגיע השמימה למען אעלה בו ואשקיף על אלוהיו של משה שאני חושבו לשקרן. — הקוראן, תרגומו של ד"ר אהרון בן שמש, הוצאת קרני, תל אביב ד"ר בן שמש, מתרגם הקוראן לעברית, מוצא הקבלה בין סיפור זה לבין הנוסח המופיע בבראשית רבה, ה'. מקורות אסלאמיים בני ימינו, שנתנו דעתם על השוני בין סיפור המן האגגי שבמגילת אסתר לבין סיפור המן שבקוראן, טוענים כי המן שבקוראן הוא דמות אמיתית שחייתה בזמן הפרעונים, ואילו המן המקראי הוא דמות אלגורית, המבוססת על עיוות הסיפור בהמן הפרעוני.
צינה דיזנגוף

צינה חיה (ברנר) דיזנגוף (1872, תרל"ב – 23 בפברואר 1930) הייתה ממייסדי תל אביב ורעייתו של ראש העיר הראשון שלה, מאיר דיזנגוף. צינה חיה ברנר נולדה וגדלה בעיר ז'יטומיר שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). אביה, שלמה ברנר, היה רב. כנערה הכירה צינה את מאיר דיזנגוף, כאשר שירת במסגרת הצבא הרוסי כעורך עיתון צבאי בעיר. ב-1893 נסעו בני הזוג לאלכסנדריה שבמצרים, שם נישאו. לאחר מכן הם עלו לארץ ישראל והתגוררו ליד מפעל בקבוקי הזכוכית בטנטורה, שאותו הקים מאיר בשליחות הברון רוטשילד. בתקופה זו חלתה צינה בקדחת במהלך הריונהּ, ובהוראת רופאיה היא נסעה לפריז, שם נולדה בתה אך נפטרה בגיל חודשיים. מאז נותרו בני הזוג ללא ילדים. ב-1894 נכשל מפעל הזכוכית בטנטורה, ובני הזוג עזבו לאודסה, שם הקים מאיר מפעל זכוכית והתרועע עם חברי חובבי ציון. ב-1904 ייסד מאיר את חברת "גאולה" לרכישת קרקעות בארץ, ועלה לארץ ישראל עם צינה. בני הזוג התיישבו ביפו. ב-1906 הצטרפו לקבוצת המשפחות שייסדה את שכונת "אחוזת בית", והקימו בשדרות רוטשילד 16 את ביתם (בית דיזנגוף). מאיר דיזנגוף שימש ראש הוועד של אחוזת בית, ראש "ועד ההגירה" בתקופת גירוש תל אביב במלחמת העולם הראשונה, ומ-1922 כיהן כראש העיר הראשון של תל אביב. צינה דיזנגוף עסקה לאורך השנים בהוראה, סיעוד ופעילות פילנתרופית. כן סייעה לבעלה בפעילות למען קידום העיר תל אביב, במיוחד בתחום הניקיון העירוני והחינוך. ב-1930 נפטרה צינה דיזנגוף בתל אביב, ונקברה בבית הקברות טרומפלדור שבעיר בהלוויה רבת-משתתפים. מאיר דיזנגוף החליט לתרום את ביתם המשותף להקמת מוזיאון תל אביב לאמנות לזכרהּ. במוזיאון הוצגו כ-240 יצירות אמנות שרכש מאיר בעצמו, וכן יצירות שתרמו אמנים רבים. דיזנגוף המשיך להתגורר בקומה העליונה בבית, עד מותו ב-1936. הוא נקבר לצד רעייתו. במרכז רחוב דיזנגוף, הקרוי על שמו של מאיר דיזנגוף, נחנכה ב-1938 כיכר צינה דיזנגוף, על שמה, שהפכה לאחד מסמליה העיקריים של תל אביב. לזכר צינה חיה דיזנגוף: נ"ע, תל אביב: דפוס אמנות ארץ ישראל, תרצ"א. (מכיל תולדותיה מאת מאיר דיזנגוף עם מאמרי הספד ממחברים שונים.) יעל נויבירט, הליידי של העיר הלבנה: צינה דיזנגוף: פרקי ביוגרפיה, תל אביב: עלי נבל, תשע"א 2011. מדיה וקבצים בנושא צינה דיזנגוף בוויקישיתוף יעל נויבירט, גיבורות נשכחות – הסיפור שלא סופר על צינה דיזנגוף בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך דוד תדהר (עורך), "צינה חיה דיזנגוף", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 764 צינה ומאיר דיזנגוף, באתר משפחות מייסדי תל אביב הגב' חוה דיזנגוף ז"ל, דואר היום, 23 בפברואר 1930 ענת משה, הגברת הראשונה: קווים לדמותה של צינה דיזנגוף, באתר nrg‏, 11 באוקטובר 2011 איתי אילנאי, צינה דיזנגוף: הגברת הראשונה הראשונה, באתר mynet, ‏27 במאי 2009 הלווייתה של גברת דיזנגוף, 1930, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים טקס גלוי המצבה של מאיר וצינה דיזנגוף, 1937, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים צינה חיה דיזנגוף (1872-1930), דף שער בספרייה הלאומית הלויתה של הגברת חיה דיזנגוף ז"ל, דואר היום, 24 בפברואר 1930.
גני לוקולוס

גני לוקולוס (בלטינית: Horti Lucullani, פונטי: "הורטי לוקולאני") היו גנים רומאיים שהיו חלק מווילה פטריקית שנבנתה על גבעת פינקיוס, בחלקה הצפוני של רומא העתיקה. הגנים הוקמו על ידי לוקיוס ליקיניוס לוקולוס בשנת 60 לפנה"ס לערך. כיום, מצויים במקום בו עמדו הגנים, גני וילה בורגזה, ששטחם כ-69,000 מ"ר. בעת מסעותיו הצבאיים ברחבי אנטוליה, מסופוטמיה והאימפריה הפרתית, התרשם לוקולוס מהגנים המצויים באזורים אלה. לוקולוס עמד בראש הצבא הרומי הראשון שחצה את נהר החידקל ובהגיעו לארמונות הפרסיים נשבה בקסמי הגנים שראה, והחליט לבנות גנים בסגנון זה גם ברומא וכן בעיר הולדתו טוסקולום (בסמוך לפרסצ'אטי של ימינו), ובאחוזתו שבנאפולי. בשל הגנים הפרסיים לעגו הרומאים ללוקולוס והוא זכה כינוי "כסרכסס בטוגה". קסיוס דיו מכנה את הגנים בשם "הגנים האסייתיים" (horti Asiatici). לוקולוס מילא את גניו ביצירות אמנות רבות - בעיקר פסלים מיוון העתיקה או העתקים של פסלים מיוון העתיקה. בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, שימשו הגנים את מסלינה, הקיסרית לתנות אהבים עם מאהבים שונים (לאחר שגרמה לבעלי הגנים - ואלריוס להתאבד ולהוריש לה את הגנים). כאשר קלאודיוס גילה את בגידתה, הוא הורה על הוצאתה להורג בגנים. הגנים נותרו רכוש קיסרי רומא לאחר מותה של מסלינה. בשנת 2007 התגלו שרידי פסיפס של מבנים שהיו בגנים, בסמוך למדרגות הספרדיות של ימינו. סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 כתבה על גילויים בגנים, אתר החדשות BBC פלוטרכוס, חיי לוקולוס, 39 וליוס פטרקולוס (אנ'), ההיסטוריה של רומא, 2.33
גני למיה

גני למיה (בלטינית: Horti Lamiani - "הורטי למיאני") היו גנים ברומא העתיקה, על פסגת גבעת אסקווילינו, במקום בו נמצאת כיום פיאצה ויטוריו אמנואלה. הגנים נבנו על ידי הקונסול הליוס למיה (Helius Lamia) במאה הראשונה, ובתקופת שלטונו של הקיסר קליגולה הפכו רכוש המשפחה הקיסרית. אפרו של קליגולה נטמן בגנים. שרידי הגנים התגלו בחפירות שנערכו במאה ה-19, ובהם פרסקאות, וריצוף שיש וברונזה. כמו כן התגלו פסלים רבים שהיו בגנים ובהם ונוס אסקווילינו ופסלו של קומודוס, המוצגים כיום כחלק מאוספי המוזיאון הקפיטוליני. מדיה וקבצים בנושא גני למיה בוויקישיתוף ממצאים שהתגלו בגני למיה אתר המוזיאון הקפיטוליני סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 סאוטוניוס טרנקווילוס, חיי שנים עשר הקיסרים, קליגולה, 59
הרפובליקה הרוסית

הרפובליקה הרוסית (Российская республика / Россійская республика) הייתה הישות המדינית שהוקמה ב-1917 עם פירוק האימפריה הרוסית, בעקבות הכישלון במלחמת העולם הראשונה להיאבק מול הכוחות המאיימים על המדינה והמורל הירוד בקרב החיילים הרוסיים. רשמית, הייתה זו הישות המדינית שהתקיימה בין מהפכת פברואר שהפילה את הצאר לבין המהפכה הבולשביקית (מהפכת אוקטובר) שהביאה להקמת רפובליקה סובייטית ובשנת 1922 להקמת ברית המועצות. המבנה הפוליטי ברפובליקה הרוסית הורכב מגופי ממשל זמניים, שהעיקריים שבהם היו: ממשלת המעבר הרוסית - בראשו של ראש הממשלה אלכסנדר קרנסקי. המועצה הזמנית של הרפובליקה הרוסית - הפרלמנט הזמני הרוסי, עד להקמת האספה המכוננת הרוסית (Всероссийское учредительное собрание), שפוזר לבסוף על ידי הבולשביקים. בראש המועצה הזמנית עמד ניקולאי אבקסנטייב. המועצה הזמנית הייתה זו שדנה ברצינות במבנה המדיני העתידי של רוסיה בעידן הפוסט צאריסטי, ואף הובילה מהלך לכינון חוקה דמוקרטית וישות מדינית קצרת-יומין בשם הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית הרוסית) המהפכה הבולשביקית המדינה הרוסית (1918—1920) מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הרוסית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלגיון השבעה עשר

הלגיון השבעה עשר (בלטינית: Legio XVII) הוא אחד הלגיונות בצבא הרומי. הלגיון הוקם כנראה בידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס. הלגיון הושמד בקרב יער טויטובורג (קרב וארוס) בשנת 9 לספירה. כינוי הלגיון אינו ידוע לבטח, אך אולי היה גרמניקה או גאליקה. פיסות המידע אודות הלגיון מועטות, אין אזכור ללגיון ברשומות הרומיות כלל, עניין שהופך את קיומו למסתורי משהו. בכל זאת, היסטוריונים רבים טוענים כי הלגיון היה פשוט יחידה קטנה ולא מפורסמת, שכן צבא אוגוסטוס מנה בסך הכול 21 לגיונות, ממוספרים מ-1 ל-21. כמו כן, לאחר קרב יער טויטובורג, שבו הושמדו שלושה לגיונות, נעלמו מהרשומות הצבאיות שמות הלגיונות השמונה עשר וההתשעה עשר בלבד, לכן סביר להניח כי הלגיון השלישי היה הלגיון השבעה עשר, הבלתי ידוע. הלגיון הוקם כנראה במטרה להתמודד עם סקסטוס פומפיוס, אחרון אויבי הטריומווירט השני, שהתבצר בסיקיליה ואיים על אספקת התבואה לרומא, חייליו גויסו בעיקר מצפון איטליה. עם תום הטריומווירט בתבוסתם של מרקוס אנטוניוס וקלאופטרה השביעית בקרב אקטיום (שנת 31 לפנה"ס), הלגיון נשלח כנראה לגאליה. בסוף המאה הראשונה לפנה"ס הוצב הלגיון בגרמניה סמוך לנהר הריין, שם שימש ככוח הלוחם בשבטים הגרמאניים במערכות המצביאים הרומיים טיבריוס ודרוסוס. בשנת 7 לספירה מונה פובליוס קוינקטיליוס וארוס למושל האזור ומפקד הצבא המקומי. בשנת 9 לספירה ארמיניוס, מנהיג שבט החרוסקי הגרמני ובן ברית רומאי, הביא בשורה לווארוס אודות מרד באזור הריין. וארוס הצעיד את כוחו למקום, ללא ידיעה כי שבט החרוסקי המתין בציפייה לבואו. ב-9 בספטמבר של אותה השנה התנפל הכוח הגרמני על הצבא הרומי והשמידו כליל בקרב יער טויטובורג. שלושת הלגיונות ששירתו תחת וארוס הושמדו לגמרי וסמליהם נשדדו. Jona Lendering, Legio XVII (באנגלית)
פצע לחץ

פצעי לחץ הם פצעים בעור, הנגרמים עקב פעולות ממושכות או חוזרניות של הפעלת כוח על אותו שטח עור. הפעלת הכוח יכולה להיות באחד מהאופנים הבאים: לחץ חיצוני ממושך – בעיקר בישיבה או שכיבה ממושכת באותה תנוחה. מקרים אלה נפוצים אצל אנשים עם לקות תנועה קשה או מוגבלות מוטורית שלא יכולים לשנות את תנוחתם בכלל ויושבים בכיסא גלגלים שאינו מותאם להם היטב, או ששוכבים במשך ימים ארוכים בלא שאיש יהפוך אותם. במקרים אלה מתפתח פצע לחץ במקום בו עצם הנושאת הרבה ממשקל הגוף מועכת את העור. דוגמאות למקומות מועדים לפצע כזה: גב תחתון, עכוז, עקב, גב, ראש אוזניים. פצעי לחץ נפוצים באופן טבעי אצל משותקים עקב יכולת תנועתם המוגבלת ובקרב קשישים סיעודיים או חולים המרותקים למיטה. אצל אנשים בריאים, הדבר לא קורה בדר"כ כי הם משנים תנוחה או מחליפים כיסא כשהם חשים לא נוח, באופן טבעי, כמעט בלי לתת דעתם לדבר. חיכוך – חיכוך של מקומות מסוימים בגוף הידועים בפגיעותם לכיבים, בעיקר מקומות שבהם העור מונח על בליטת עצם. דוגמאות למקומות כאלה הן: הירכיים, הגב התחתון, הקרסוליים, העקבים והמרפקים (36% מפצעי הלחץ מופיעים באזור העקב והקרסוליים). מתיחה ממושכת או חוזרנית: הפעלת מאמץ גזירה – נפוץ בקרב אנשים עם לקות תנועה קשה שקשורים ברתמות לכיסאות גלגלים שאינם מתאימים להם. מקומות מועדים – גב תחתון ומקומות בהם נמצאות הריתמות. פצע לחץ עלול להיווצר תוך 2–3 שעות, אך לרפא אותו לוקח הרבה זמן. לכן חשוב להשקיע במניעת פצעי לחץ. מניעה תיעשה על ידי שינויי תנוחה תכופים, תזונה מותאמת, אביזרי מניעת פצעי לחץ כגון מזרן אקטיבי דינמי או כרית ומשטחים לפצעי לחץ מחומרים ויסקו-אלסטיים, הקפדה על היגיינה והשגחה על שלמות העור. אדם בריא, חש לאחר מספר דקות בלחץ המופעל על הגוף, כאשר לא נוח לו או כואב לו ויכול לשנות תנוחה. אדם שסובל מהפרעות בתחושה, עצבוב, תחושת כאב ולחץ או חוסר יכולת לנוע, זקוק לעזרה אקטיבית ופסיבית. עזרה אקטיבית היא שינוי תנוחה על ידי שימוש באנשים אחרים או מנופים. עזרה פאסיבית היא שימוש באביזרים מונעי לחץ – מזרנים, כריות או מגפיים מיוחדים. קיימים מספר עקרונות נוספים למניעת פצעי לחץ: שינוי תנוחה כל שעתיים גם בשכיבה וגם בישיבה. הושבה על משטח המאפשר פיזור לחצים תוך מתן תמיכה לגוף במקומות ה"בעייתיים" – ישבן, עקב, גב תחתון ומרפקים. שכיבה במיטה בזווית לא יותר מ-30 מעלות. שמירה על היגיינה אישית והגנה על העור מפני רטיבות וחומציות השתן אצל אנשים עם חיתולים. אמצעי יעיל למניעת נזקי רטיבות במקרי חוסר שליטה על הסוגרים הוא שימון של העור. אצל אנשים נכים ניתן לטפל ולמנוע פצעי לחץ על ידי התאמה ייחודית של מערכת ההושבה של כיסא הגלגלים ושחרור לחצים מהישבן בכל פרק זמן קבוע על ידי מערכת מנופים המשכיבה את המשתמש על גבו יחד עם מערכת ההושבה. בשנת 2017 פותח כיסא גלגלים רובוטי שמשלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית ומגיב בהתאם למדדי הגוף ומשנה את מנח גופו של היושב וגורם ליושב לשבת בתנוחה אחרת, נוחה יותר ומונעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת. מדיה וקבצים בנושא פצע לחץ בוויקישיתוף הערך "פצע לחץ", באתר ויקירפואה פצע לחץ באתר אינפומד דרכי התמודדות עם פצע לחץ מאתר שאל את הרופא פצעי לחץ באתר כמוני דרכי טיפול בפצעי לחץ מאמר מאתר אייטי שיקום פצע לחץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ynet, פיתוח ישראלי: הכיסא החכם שמצליח להזיז נכים, באתר ynet, 20 במרץ 2017 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יוסף צוקרמן

יוסף צוקרמן (בפולנית: Józef Cukierman)‏ (1900, פולין – 1941, צרפת) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי. צוקרמן נולד ליד ביאליסטוק בשנת 1900. הוא ניצח באליפות מוסקבה בשנת 1920/21. בשנות העשרים המוקדמות צוקרמן חי בביאליסטוק שם ניצח באליפות השחמט בשנת 1926. לאחר מכן היגר לצרפת. בשנת 1928 חלק מקום שני-שלישי עם לאון שוורצמן (המנצח: אברהם באראץ) באליפות הרביעית של פריז. בשנת 1929 חלק מקום חמישי-שישי באליפות החמישית של פריז (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ). באחד המשחקים זכה צוקרמן מול מרסל דושאן ובאחר נגד ג'ורג' קולטנובסקי. בשנת 1930 ניצח צוקרמן באליפות השישית של פריז CHAMP PARIS, heritageechecsfra.free.fr לפני טרטקובר. להלן ניצחונו על טרטקובר: Josef Cukierman vs Savielly Tartakower (1930) Cuki Monster, www.chessgames.com בשנת 1931 ניצח שוב בפריז. בשנת 1933 הגיע למקום השישי (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1938 הגיע למקום השלישי, אחרי חוסה ראול קפבלנקה וניקולס רוסולימו. הנה משחק שסיים בתיקו מול קפבלנקה: Jose Raul Capablanca vs Josef Cukierman (1938), www.chessgames.com בשנת 1939 חלק מקום 5–6 בתחרות פריז (ניצח: ניקולס רוסולימו). צוקרמן התאבד במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941. יוסף צוקרמן, באתר צ'סגיימס (באנגלית) הערות על משחק בו נכנע צוקרמן בעמדה זכויה,chesshistory.com מידע כללי Josef Cukierman vs Marcel Duchamp, Paris 1929 Josef Cukierman vs Georges Koltanowski (1929), www.chessgames.com