laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר בלייב

אלכסנדר רומנוביץ' בלייב (ברוסית: Алекса́ндр Рома́нович Беля́ев; ‏4 במרץ 1884 - 6 בינואר 1942) היה סופר מדע בדיוני סובייטי. בלייב נולד בעיר סמולנסק, במשפחתו של כומר. בשנת 1895 החל ללמוד באקדמיה דתית. עם סיומה לא החל בקריירה דתית, והעדיף ללמוד משפטים ובו-זמנית לקח קורסים בקונסרבטוריון למוזיקה, עבד בתיאטרון וכתב מאמרים. הפרקטיקה המשפטית איפשרה לו לצאת לסיורים לאירופה ולאחר שנת 1914 הוא עזב אותה בכלל והתמסר לספרות ותיאטרון. בסביבות שנת 1920 הוא חלה קשה והבריא רק לאחר מספר שנים. עם הבראתו הוא היה יועץ משפטי במשרד החינוך, לאחר מכן ספרן, מחנך בפנימייה של ילדים ואפילו מפקח במשטרה. עיסוקיו המגוונים העשירו את ידיעותיו, ידיעות ששימשו אותו בכתיבת ספריו. בסוף שנות ה-20 הוא עבר למוסקבה וכתב לשני עיתונים במקביל לכתיבת ספרים. בשנת 1929 עבר ללנינגרד ומשם, בשנת 1931, לעיר הקרובה פושקין. במהלך שנת 1941 נכבשה העיירה על ידי הנאצים, ובחורף 1942 הוא נפטר מרעב. בין השנים 1925–1930 הוא פרסם יותר מארבעים יצירות מדע בדיוני, בהן רומנים, נובלות וסיפורים. הוא חיבר גם תסכיתים לרדיו, תסריט, דרמה וסיפורי הרפתקאות. ראשו של פרופסור דאוול (Голова профессора Доуэля),‏ 1925 האיש האחרון מאטלנטיס (Последний человек из Атлантиды),‏ 1926 אי הספינות האבודות (Остров погибших кораблей),‏ 1926 לא חיים ולא מות (Ни жизнь, ни смерть),‏ 1926 הבעלים של העולם (Властелин мира),‏ 1926 האיש שאינו ישן (Человек, который не спит),‏ 1926 מעל לאין סוף (Над бездной),‏ 1927 הלחם הנצחי (Вечный хлеб),‏ 1928 האדם האמפיבי (ידוע גם בשם "שד הים") (Человек-амфибия), ‏ 1928 סוחר האוויר (Продавец воздуха),‏ 1929 האיש שאיבד את פניו (Человек, потерявший лицо), ‏ 1929 הכיוון מערב! (Держи на Запад!),‏ 1929 עולם שלא מתכלה (Нетленный мир),‏ 1929 החקלאים התת-ימיים (Подводные земледельцы),‏ 1930 האדמה בוערת (Земля горит), ‏ 1931 קפיצה באין סוף (Прыжок в ничто),‏ 1933 ספינת האוויר (Воздушный корабль),‏ 1934 העין הקסומה (Чудесное око),‏ 1934 טיסה איוורת (Слепой полёт),‏ 1934 הכוכב ק"ץ (Звезда КЭЦ),‏ 1934 המצאותיו של פרופסור וגנר (Изобретения профессора Вагнера) ‏ (1926-1936) המעבדה W ‏ (Лаборатория Дубльвэ),‏ 1938 תחת השמים הארקטיים (Под небом Арктики),‏ 1938 הממותה בעלת הקרניים (Рогатый мамонт),‏ 1938 הלשכה המרכזית לגשם מלאכותי מות האור האי האבוד יקום בלתי נראה מיסטר ריס "האדם האמפיבי" - תרגם אמין קולייב, הוצאת ספרות יפה, 2000. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר בלייב בוויקישיתוף אלכסנדר בלייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלכסנדר בלייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר בלייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האיסין

האיסין (אוקראינית: Гайсин) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה. אזכורה הראשון של האיסין הוא משנת 1545. לפי מפקד האוכלוסין של 1629 חיו בהאיסין 822 תושבים. האיסין ניזוקה קשות בזמן המרד האנטי-פולני של בוגדן חמלניצקי. מרד זה לווה בשוד ורצח המוני של יהודים ביישוב. בזמן מרידות ההיידמקים של 1734 ו-1750 נפגעו בעיר פולנים ויהודים. קשה להעריך במדויק את מספר הנפגעים באירועים אלו, אך קיימים מקורות המצביעים על כך שכל האוכלוסייה היהודית באזור חוסלה כליל. ב-22 בנובמבר 1744 המלך הפולני אוגוסט השלישי העניק להאיסין זכויות מגדבורג. ב-1768 האוכלוסייה האוקראינית לקחה חלק פעיל במרד היידמקים חדש, והאוכלוסייה הפולנית והיהודית נפגעה קשות בשנית. ב-1793, לאחר חלוקת פולין, האיסין עברה לשליטתה של האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בהאיסין כ-6,600 יהודים, כמחצית מתושביה. במאי 1919 נערך ביהודי העיר פוגרום, בו רצחו אוקראינים כ-400 יהודים, ובעקבות זאת, עזבו את העיר רבים מיהודיה. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-4,100 יהודים. ב-25 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו. מעת לעת ערכו הגרמנים והשוטרים האוקראינים חיפושים בגטו, תוך מעשי שוד ורצח. ביוני 1941 הועברו לגטו שבעיר יהודים נוספים מכפרי הסביבה. ב-16 בספטמבר 1941 בוצעה בגטו שבעיר אקציה, בה נרצחו כ-1,500 מיהודי הגטו בכפר הסמוך בילינדייבקה. בינואר 1942 נורו כ-150 יהודים נוספים בגטו, ובאוקטובר 1942 נרצחו עוד 1,230 מיושביו. מספר יהודים שרדו הודות לפעילות של ויקטור פולישצ'וק ומשפחתו ועל כך הם קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם. בתחילת מאי 1943 חוסל הגטו עם רצח כ-120 היהודים שנותרו בו. מדיה וקבצים בנושא האיסין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האיסין גאיסין במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית) גייסין (Gaysin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, גאיסין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1527–1528), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) הייסין (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית Orest Subtelny. Ukraine. A history, University of Toronto press, 1994. — P. 127—128. Stampfer, Shaul. Jewish History, vol 17: What Actually Happened to the Jews of Ukraine in 1648? — 2003. — P. 165—178.
הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג

הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא פארק אקו-תעשייתי הממוקם בעיר קלנבורג (אנ') שבדנמרק, מערכת של סימביוזה תעשייתית (אנ'), בו חברות אזוריות משתפות פעולה על מנת לנצל את תוצרי הלוואי האחת של השנייה ולהתחלק במשאבים משותפים. הפארק האקו-תעשייתי קלנבורג הוא ההבנה המלאה הראשונה של סימביוזה תעשייתית. שיתוף הפעולה והשלכותיו הסביבתיות נוצרו מבלי כוונה תחילה, דרך יוזמות פרטיות (בניגוד לתכנון ממשלתי) ובכך הן הופכות אותו למודל עבור תכנון פרטי של פארקים אקו-תעשייתיים. במרכז רשת החליפין, ממוקמת תחנת הכוח הפחמית אנסאס (אנ'), אשר מספקת אנרגיה ומוצרים עבור הקהילה המקומית ומספר חברות. חום שיורי מתחנת הכוח הזו משמש לחימום 3,500 בתים מקומיים בנוסף לחוות דגים מקומית, אשר משקעים ממנה נמכרים כדשן. קיטור מתחנת הכוח נמכר ליצרנית התרופות והאנזימים Novo Nordisk ולתחנת הכוח של חברת Statoil. בכך, מופחת החום וכמות הזיהום התרמי הנפלט לפיורד הסמוך. בנוסף, גופרית דו-חמצנית המהווה תוצר לוואי של תחנת הכוח, מכילה גבס, אשר נמכר ליצרנית קירות גבס. כמעט כל דרישת היצרנית לגבס כחומר גלם מסופקת בדרך זו, המפחיתה את הדרישה לכרייה במכרות פתוחים. יתרה מכך, אפר פחם ושארית פחם הידועה בשם Clinker מתחנת הכוח הפחמית משמשת לסלילת כבישים וייצור מלט. סחר זה בפסולת, מים וחומרים שיפר רבות את יעילותם האנרגטית והכלכלית של המפעלים, והביא עמו גם תועלות פחות מוחשיות אחרות למפעלים וחברות אלו, כמו שימוש משותף בסגל העובדים, בציוד ובמידע. פארק אקו-תעשייתי (אנ') Indigo Development Eco-Industrial Park page and handbook Chertow, Marian (2000). "Industrial symbiosis: literature and taxonomy". Annual Review of Energy and Environment 25: 313–337. Desrochers, Pierre (2001). "Cities and Industrial Symbiosis: Some Historical Perspectives and Policy Implications." Journal of Industrial Ecology 5.4 : 29-44. Print. J. Ehrenfeld and N. Gertler (1997), "Industrial Ecology in Practice. The Evolution of Interdependence at Kalundborg." Journal of Industrial Ecology 1.1: 67-79 National Research Council (1998). The Ecology of Industry: Sector and Linkages. Washington DC: The National Academies Press. Print.
יותר מדי זה לא מספיק

יותר מדי זה לא מספיק הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית, לבד בעדר. זהו אלבום האולפן הראשון של הלהקה באורך מלא, והוקלטו בו שנים-עשר שירים מקוריים. האלבום הוקלט, הופק ומוקסס באולפני AG סטודיו על ידי חברי הלהקה ובעלי האולפן, האחים אלכס זבולון וויטלי זבולון. האלבום יצא לאור בינואר 2015, לאחר עבודה שארכה מעל לשנה, במקביל לפרויקט הקליפים של הלהקה - פרויקט 12 קליפים ב-12 חודשים. תוקי (תומר שוחט) - מילים, לחנים, שירה, הפקה לביא יוספזון - מילים, לחנים, גיטרה חשמלית, שירה, הפקה צבי וקנין - מילים, לחנים, גיטרה בס, שירה, הפקה לירי כץ - תופים, הפקה אלכס זבולון - הקלטה, הפקה, מיקס, מאסטר ויטלי זבולון - הקלטה, הפקה, מיקס, מאסטר האלבום יותר מדי זה לא מספיק באתר אפל מיוזיק רז ישראלי, nrg: סקירת האלבום
קייט מורטון

קייט מורטון (באנגלית: Kate Morton; נולדה ב-1976) היא סופרת אוסטרלית. זכתה להצלחה מקומית ובינלאומית בשל ספריה "הערפל המתפוגג", "הגן הנשכח" ו"שעות רחוקות". ספרה הרביעי, "שומרת הסוד", יצא לאור ב-2012. מורטון היא הבכורה מבין שלוש אחיות. משפחתה עברה דירה כמה וכמה פעמים לפני שהתיישבה בהר טמבורין, שם למדה בבית ספר קטן. היא נהנתה לקרוא ספרים מגיל צעיר, כשהחביבים עליה היו ספריה של איניד בלייטון. היא סיימה תואר שני במשחק בטריניטי קולג' (לונדון), ולאחר מכן קורס קיץ בנושא שייקספיר באקדמיה המלכותית לאומנויות הבמה בלונדון. מאוחר יותר סיימה בהצטיינות יתרה תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת קווינסלנד. במהלך לימודי התואר היא כתבה שני כתבי יד באורך מלא (שלא פורסמו) לפני שכתבה את הסיפור שהפך ב-2006 לספר הראשון שלה, "הערפל המתפוגג" (הידוע גם בשם "הבית בריברטון"). בעקבות זאת היא קיבלה מלגה והשלימה תואר שני כשהיא מתמחה בספרות הוויקטוריאנית. כיום היא לומדת בתוכנית לתואר שלישי בחקר רומנים עכשוויים השזורים באלמנטים של ספרות גותית ומסתורין. קייט מורטון נשואה לדייוין, מוזיקאי ומלחין ג'אז, ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים בפרבר פדינגטון. ספריה של מורטון פורסמו ב-42 מדינות ונמכרו בכ-11 מיליון עותקים. הספר "הערפל המתפוגג" היה בראש רשימת רבי המכר של הסאנדיי טיימס בממלכה המאוחדת ב-2007, ורב מכר של הניו יורק טיימס ב-2008. הוא זיכה אותה בפרס תעשיית הספרים האוסטרלית ב-2007, ועבורו היא קבלה מועמדות לפרס הספר הפופולרי ביותר בטקס פרסי הספר הבריטי ב-2008. ספרה השני, "הגן הנשכח", היה בראש רשימת רבי המכר באוסטרליה, ובראש רשימת רבי המכר של הסאנדיי טיימס בממלכה המאוחדת ב-2008. ב-2010 יצא לאור ספרה השלישי של מורטון, "השעות הרחוקות", ולאחריו יצא לאור הספר "שומרת הסוד" ב-2012. 2006: הערפל המתפוגג 2008: הגן הנשכח 2010: השעות הרחוקות 2012: שומרת הסוד 2015: בית האגם 2018: הבת של השען מדיה וקבצים בנושא קייט מורטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קייט מורטון (באנגלית) קייט מורטון, ברשת החברתית פייסבוק קייט מורטון, ברשת החברתית אינסטגרם קייט מורטון, ברשת החברתית Goodreads קייט מורטון באתר סימניה עלית קרפ, "שומרת הסוד": סוף טוב זה לא הכל, באתר הארץ, 30 ביולי 2014 Sarah Crown, ‏Richard and Judy unveil their 2008 Book Club, באתר The Guardian, ‏27 בדצמבר 2007 Rosemary Sorensen, ‏Gothic delight, באתר The Australian, ‏30 באוקטובר 2010 Kate Morton - Contact Fiona Purdon, ‏Literary giant Kate Morton is a Brisbane gal, באתר The Courier-Mail‏, 30 באוקטובר 2010
אבג

האם התכוונתם ל... אב"ג – פסבדונים וראשי תיבות שמו של אברהם בר גוטלובר מחשובי אישי תנועת ההשכלה אישים ששם משפחתם אַבֶּג (Abegg) אליזבת אבג – מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה ברונו ארהרד אבג (אנ') – פוליטיקאי גרמני ריכרד אבג (אנ') – כימאי גרמני כלל אבג – כלל בכימיה הקובע כי ההפרש בין הערכיות החיובית ביותר לשלילית ביותר של יסוד הוא בדרך כלל שמונה
אורזית

אורזית (שם מדעי: Lonchura oryzivora), ידועה גם בשמות דרור האורז, פרוש האורז, או ציפור האורז של ג'אווה היא ציפור שיר קטנה שחיה באיי ג'אווה ובאלי שבאינדונזיה. האורזית הייתה ציפור מחמד פופולרית במדינות מסוימות, ודרך מסחר לשם גידול ביתי היא הועברה למדינות רבות ברחבי העולם. אורך גופה 15–17 ס"מ, צבע נוצותיה בחלקה האחורי והחזה אפור, בטנה ורודה, לחייה לבנות, ראשה שחור ומקורה אדום. הזוויגים דומים. האורזית חיה בעיקר במישורי עשב פתוחים, וניזונה מגרגרים וקטניות. בארצות המוצא שלה היא חיה לעיתים קרובות בקרבת ברכות אורז, ומכאן שמה. האורזית מהווה איום על מגדלי האורז, ועל כן היא ניצודה באיטנסיביות במשך שנים. בימינו מצב השימור שלה הוא סכנת הכחדה, ונדיר לראותה באזורי מחייתה המקוריים. מדיה וקבצים בנושא אורזית בוויקישיתוף אורזית, באתר ITIS (באנגלית) אורזית, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אורזית, באתר GBIF (באנגלית) Java Sparrow באתר BirdLife אורזית באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיסה 3932 של אירופלוט

טיסה 3932 של אירופלוט הייתה טיסה מסברדלובסק לוולדיווסטוק אשר התרסקה ב-30 בספטמבר 1973. המטוס, מדגם טופולב Tu-104 שהופעל על ידי אירופלוט, התרסק זמן קצר לאחר ההמראה, כל 108 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. המטוס התרסק בעקבות נתונים לא נכונים שהוצגו על ידי מד האופק המלאכותי והמצפן, התקלה בהצגת הנתונים נגרמה בעקבות תקלה חשמלית במטוס. כתוצאה מכך הטייסים חוו ורטיגו. טיסה 964 של אירופלוט שהתרסקה בנסיבות דומות, שבועיים אחרי טיסה 3932. ערך זה הוא קצרמר בנושא תקריות ואסונות תעופה ובנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איסר בן צבי

איסר בן צבי (7 ביוני 1913 וילנה, פולין (כיום ליטא) - 1 במרץ 1971 ישראל) - יליד וילנה. מראשי תנועת גורדוניה בפולין. ממנהיגי תנועת הבריחה בפולין. חבר ההנהגה הארצית של ההגנה. פעיל בארגונים מסחריים וציבוריים. איסר בן צבי נולד כאיסר גוז'נובסקי ב-1913 בווילנה לאברהם גוז'נובסקי ולמינה (ממשפחת מנזט). איסר התחנך בווילנה בבית ספר עברי עממי ובהמשך סיים בית ספר תיכון יהודי. היה מראשי תנועת גורדוניה בפולין וחבר ועד החלוץ בווילנה. ב-1934 עלה ארצה והצטרף לקבוצת דגניה ב' שם נישא לאשתו וב-1944 עבר עם משפחתו לקיבוץ מעלה החמישה שם היו עד 1949. עם סיום מלחמת העולם השנייה גילה כי הוריו ושניים מאחיו אבדו בשואה. אחות ואח ששרדו את המלחמה עברו לרוסיה. באוגוסט 1945 נשלח בן צבי לפולין מטעם המוסד לעלייה ב' של ארגון ההגנה על מנת למסד את ארגון הבריחה. יחד איתו הגיעו צבי נצר ויוחנן כהן. בן צבי שהה בפולין עד 1947 כשבתקופה זו הציג את עצמו כניצול מחנה בשם שמעון שחזר למולדתו פולין. מ-1947 עד מאי 1948 היה חבר המפקדה ארצית של ארגון ההגנה תחת פיקודו של ישראל גלילי. 1948 מונה לחבר הוועד האולימפי הישראלי הראשון (בראשות יושבי הראש אבא חושי ונחום חת). 1949 עד 1950 היה בשליחות למזרח אירופה מטעם המחלקה המדינית של אגף החקר במשרד החוץ בראשות ראובן שילוח. 1950 עד 1954 מזכ"ל ארגון הפועל. 1954 עד 1955 שימש ראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון. 1962 עד 1965 מונה לנציג בנק הפועלים באמריקה הלטינית. 1967 עד 1970 שימש כנציג הסוכנות היהודית באמריקה הלטינית ב-1936 נשא בן צבי לאשה את עדה אופנהיים (ילידת 1912). בתקופה שחיו בדגניה נולדו לזוג שלושה ילדים (אברהם, עזריה ושולמית). נפטר ב-1971 ונקבר בבית הקברות בחולון. אשתו עדה נפטרה ב-2000. איסר בן צבי באתר עמותת מורשת הבריחה. דוד תדהר (עורך), "איסר בן צבי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2863 גדעון רפאל בן-מיכאל, ארגון "הבריחה" פעולותיו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה באתר המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ בחיפה איסר בן צבי (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) באתר חברה קדישא תל אביב יוחנן כהן, עוברים כל גבול, 1995, עמ' זמורה ביתן ומשואה איסר בן צבי באתר ארגון ההגנה איסר בן צבי באתר הפועל
טיסה 964 של אירופלוט

טיסה 964 של אירופלוט הייתה טיסה מנמל התעופה קופיטנארי בגאורגיה לנמל התעופה דומודדובו ברוסיה אשר התרסקה ב-13 באוקטובר 1973. המטוס מדגם טופולב Tu-104 שהופעל על ידי אירופלוט התרסק לקראת הנחיתה במוסקבה, 122 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. זוהי התאונה הקטלנית ביותר בה היה מעורב מטוס טופולב Tu-104. לקראת הנחיתה בשעת לילה ועם ראות לקויה, אספקת החשמל למד האופק המלאכותי והמצפן הופסקה, ולא הוצגו נתונים.  הטייסים חוו ורטיגו והמטוס התרסק 16 ק"מ מנמל התעופה דומודדובו. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. לתאונה זו קדמה שבועיים לפני תאונה דומה של טיסה 3932 של אירופלוט. מדיה וקבצים בנושא טיסה 964 של אירופלוט בוויקישיתוף
סיפורו של דולפין

סיפורו של דולפין (באנגלית: Dolphin Tale) הוא סרט דרמה לכל המשפחה בבימויו של צ'ארלס מרטין סמית' (אנ') שיצא לאקרנים בשנת 2011, ועוסק בסיפור הצלתה האמיתי של דולפינה בעלת הכינוי "ווינטר", שנפלטה לחוף בפלורידה בדצמבר 2005, ואיבדה את זנבה. הסרט עוסק במאבק להצלת חייה בשל השלכות משנה של הכריתה, והמרוץ להתקנת זנב תותב. סרט המשך, "סיפורו של דולפין 2", יצא לאקרנים ב-12 בספטמבר 2014. הסרט צולם במקור בתלת-מימד, הוא נוצר לפי תסריט שכתבו קארן ג'אנסן ונועם דרומי, שכתבו גם ספר בשם דומה, ומבוסס על סיפורה האמיתי של ווינטר (אנ'), דולפינן ממין נקבה, שנמצאה על החוף בפלורידה, נאלצה לעבור טיפול לכריתת זנבה באקווריום הימי קלירווטר (אנ'), מוסד ללא כוונת רווח הפעיל בתחום שיקום בעלי-חיים ימיים, שעמד לפני סגירה מחוסר תקציב. הסרט מגולל במקביל את סיפורו של סוויר נלסון (ניית'ן גמבל), ילד שאביו נעדר והוא סובל מקשיי תקשורת בקרב החברה הרגילה בה הוא חי ולומד, ומתמודד גם עם עזיבתו של בן דודו האהוב, קייל קונלן (אוסטין סטוול) שהתגייס לצבא האמריקאי. סוויר משוטט על החוף במקום ללכת לבית הספר, ביחד עם דייג שהיה על החוף הוא מגלה את הדולפינן שנפלטה אליו, ומנסה לשחרר אותה מכבליה. הדולפינן מפונה למרכז השיקומי של קלירווטר וסוויר עוקב אחרי התקדמות הטיפול בה ומתוודע להייזל (קוזי צוהלסדורף) בתו של ד"ר קליי האסקט (הארי קוניק ג'וניור) האחראי על הטיפול בבעלי החיים במכון. הפעילות במכון משפיעה עליו לטובה מבחינה התנהגותית ואמו, לוריין נלסון (אשלי ג'אד), מסייעת לו מול המורה, מיסטר דויל (ריי מק'קינון) ובית הספר כדי לאפשר לו להמשיך לבקר את ווינטר ולסייע בשיקומה. בן הדוד שהתגייס לצבא ארצות הברית נפצע קשה, ומועבר למרכז שיקומי של הצבא, הילד בא לבקרו ופוגש שם את המומחה לתותבים ד"ר קמרון מק'קארתי (מורגן פרימן, שמתנדב למצוא זנב תותב שיאפשר לווינטר להמשיך לחיות. קמפיין ואתר אינטרנט שפותח הילד במיוחד כדי לאפשר לקהל הרחב לצפות באמצעות מצלמת רשת בווינטר בזמן אמת, מצליח לגייס קהל עוקבים רחב שתורם להצלת המרכז השיקומי של קליר ווטר, ובסוף הסרט, מחליט היזם המליונר שקנה את מתחם האקווריום הימי כדי להפוך אותו למרכז תיירות, להשאיר בשטח שבבעלותו את המכון השיקומי ולממן אותו מכספו. הסרט צולם בעיקר באזור בו ממוקם האקווריום הימי קלירווטר, במחוז פינאלאס (אנ') שבאזור מפרץ טמפה בפלורידה. וגם באקדמיה הצבאית "Admiral Farragut Academy", באולפני ערוץ הטלוויזיה "Bay News 9", בפארק הלאומי הונימון איילנד (אנ'), ובעיר טרפון ספרינגס (אנ'). מדיה וקבצים בנושא סיפורו של דולפין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיפורו של דולפין (באנגלית) "סיפורו של דולפין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפורו של דולפין", באתר נטפליקס "סיפורו של דולפין", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפורו של דולפין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפורו של דולפין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סיפורו של דולפין", באתר Metacritic (באנגלית) "סיפורו של דולפין", באתר אידיבי "סיפורו של דולפין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שם הסרט באנגלית, "Dolphin Tale", שמשמעותו המילולית "סיפור דולפין", מהווה משחק מילים ונשמע גם כמו "Dolphin Tail", שמשמעותו "זנב דולפין".
אד מרקי

אדוארד ג'ון "אד" מרקי (באנגלית: Edward John "Ed" Markey; נולד ב-11 ביולי 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מסצ'וסטס מאז שנת 2013. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1976–2013. מרקי נולד במלדן, מסצ'וסטס, פרוור של בוסטון. הוא בנם של כריסטינה לבית קורטני וג'ון אי. מרקי. משפחתו היא נצרות קתולית. ב-1968 סיים תואר ראשון בבוסטון קולג', וכן תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה ב-1972. הוא שירת בכוחות מילואים של צבא ארצות הברית בשנים 1968–1973, והשיג את הדרגה מומחה (Specialist). בשנת 1972 נבחר לייצג את המחוז ה-13 בבית הנבחרים של מדינת מסצ'וסטס, המכסה את פרברי בוסטון. לאחר שבמאי 1976 חבר הקונגרס, הדמוקרט טורברט מקדונלד, מת בעודו מכהן, התמודד מרקי בפריימריז הדמוקרטים, והביס את יריבו הרפובליקני בבחירות הכלליות בניצחון גורף. מאז שירת עד 2013 בנציג ה-26 של מסצ'וסטס, המייצג בעיקרו את מחוז מידלסקס שבמדינה. הוא אותגר שלוש פעמים בפריימריז הדמוקרטים לאורך כהונתו הארוכה בבית הנבחרים, ובשני המקרים, למעט אחד, הביס את יריביו כשגרף יותר מ-80% ממניין הקולות. בשנת 2013 מינה הנשיא ברק אובמה את ג'ון קרי לתפקיד מזכיר המדינה, וכך נותר מושב ריק בסנאט, שאותו ייצג קרי. בבחירות המיוחדות שנערכו ביוני באותה שנה, אשר יועדו למילוי מושבו של קרי בסנאט עד תום כהונתו בשנת 2015, הביס מרקי את יריבו הרפובליקני גבריאל גומז ונבחר לסנאט. בבחירות בנובמבר 2014, נבחר מרקי לכהונה מלאה. לאורך כהונתו בבית הנבחרים וגם בסנאט, מרקי נחשב לאחד מחברי הקונגרס הליברלים ביותר בבית המחוקקים. הנושאים עליהם הוא שם דגש הם איכות הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, וכן הוא קורא לארצות הברית להכיר בשואת הארמנים, עוד מתקופת כהונתו בבית הנבחרים. בסנאט הוא חבר בועדת המסחר, המדע והתחבורה, בוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות, וכן בוועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית, הנחשבת יוקרתית. מרקי נשוי מאז 1988 לד"ר סוזן בלומנטל, רופאה במקצועה. מדיה וקבצים בנושא אד מרקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אד מרקי אד מרקי, ברשת החברתית פייסבוק אד מרקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אד מרקי, ברשת החברתית אינסטגרם אד מרקי, ברשת החברתית טיקטוק אד מרקי, סרטונים בערוץ היוטיוב אד מרקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אד מרקי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Levenson, Michael; Frank Phillips (26 ביוני 2013). "Edward Markey keeps party's hold on Senate seat". The Boston Globe. נבדק ב-26 ביוני 2013. {{cite news}}: (עזרה)
טיריבזוס

טיריבזוס (המאה ה-4 לפנה"ס) היה אציל פרסי. סטרפ סרדיס שהיה בין היוזמים של שלום אנטלקידס. לאורך כל המלחמה הקורינתית תמכה ממלכת פרס האחמנית בליגה האנטי ספרטנית שכללה את אתונה, תבאי, קורינתוס, וארגוס. הספרטנים מצידם ניסו להטות את לב פרס אליהם. משלחת ספרטנית בראשותו של אנטלקידס הגיעה לסרדיס בשנת 393 לפנה"ס. אותו זמן מונה טיריבזוס לסטרפ במקום טיתראוסטס שמת. הוא הסכים להצעות הספרטנים, במיוחד לאור העובדה שאתונה התחזקה יותר מדי בים האגאי ושהליגה תמכה במרד של אואגורס מלך סלמיס שבקפריסין נגד פרס. האתונאים ששמעו על כוונות הספרטנים שלחו משלחת בראשותו של קונון, טיריבזוס השליך את חברי המשלחת למאסר, אם כי קונון הצליח להימלט. בינתיים נתן טיריבזוס כסף לאנטלקידס ויצא אל שושן לנסות לשכנע את המלך ארתחששתא השני להעתיק את נאמנותו מאתונה לספרטה. המלך לא השתכנע, טיריבזוס הושעה מתפקידו וסטרותס מונה במקומו. הוא המשיך במדיניות האנטי ספרטנית. אם כי חמש שנים לאחר מכן חזר טיריבזוס לשלוט. הוא הביא למשא ומתן בין המלך לספרטנים מה שהוביל לבסוף את שלום אנטלקידס. טיריבזוס מת לבסוף כאשר ניסה ליזום קשר נגד המלך. משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI) Xenophon. Hellenica. Translated by Carleton L. Brownson. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann. vol. 1:1918, vol. 2: 1921. Digitized copy in: Perseus
בה (עיר)

בה (בצרפתית: Bex) היא עיירה בת 7,608 תושבים, הנמצאת במחוז אגל שבקנטון וו באזור דובר הצרפתית בשווייץ. בה שוכנת בגובה של 424 מ' במרחק 7 קילומטרים דרומית לבירת הקנטון אגל, בקצה המזרחי של עמק הרון, למרגלות האלפים הברניים. האזכור הראשון של העיר בה הוא בשנת 574 בשם בקיס (Baccis). בה שוכנת בקצהו המזרחי של עמק הרון למרגלות רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים. ממערב לה שוכנות הערים אולון ואגל וממזרח לה העיר סן מאוריס מדרומה העיר מונטה ומצפון לה על רכס האלפים הברניים העיירה גריון. בבה יש מכרות מלח מהמפורסמים בשווייץ. המלח שנמצא בבה היה הראשון שהתגלה בשווייץ. כבר במאה ה-15 נמצאו באזור תגליות המלח הראשונות אך רק בשנת 1554 נמצאה התגלית המשמעותית הראשונה ומיד לאחריה הוחל בהפקת המלח, ובשנת 1582 נבנה המפעל הראשון ביישוב רוח (Roche) הסמוך לאגל. בשנת 1865 עברו המכרות לבעלות קנטון ברן, ובתחילת המאה ה-18 מונו מנהלים למכרות כשהמפורסם ביותר בהם היה אלברט ון הלר (Albrecht von Haller). העיר שוכנת על כביש אזורי מספר 9 ובסמיכות לדרך מהירה מספר 9, במרחק 3 דקות נסיעה מאגל רבע שעת נסיעה ממונטרה וחצי שעת נסיעה מבירת הקנטון לוזאן. ניתן להגיע לעיירה גם ברכבת ה-SBB שיש לה תחנה בעיר. מהעיר יוצא כביש שעולה לעיירות גריון ווילאר-סור-אולון ויורד בחזרה לעיירה אולון. בנוסף ישנו קו רכבת BVB היוצא מבה ועובר דרך העיירות גריון ווילאר-סור-אולון שם ניתן להחליף רכבת ולהמשיך עד קול דה בריטיי. בעיר ישנו שדה תעופה עבור מטוסים קלים. לבה יש עיר תאומה, והיא: גרמניה טוטלינגן (Tuttlingen). מדיה וקבצים בנושא בה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בה בה, באתר המילון ההיסטורי של שווייץ, בגרמנית, בצרפתית, באיטלקית Swiss Federal Statistical Office-Land Use Statistics
רמת דקאן

רמת הדקאן (באנגלית: Deccan Plateau) היא רמה גבוהה ונרחבת שגובה כ-600 מטר מעל לפני הים ומכסה חלק נרחב במרכז ודרום הודו. את הרמה חוצים נהרות רבים, ולצידיה משתרעים שני רכסי הרים: הרי גהט המזרחיים והמערביים. חלקה הדרומי של הרמה הוא מישור גשום ועשיר בצמחייה. רמת דקאן נמצאת מדרום למישור אינדו גנגטי. הרמה נמצאת בשטחן של 8 מדינות בהודו. רוב תושבי רמת הדקאן חיים במישורים שלאורך חופי הים ועוסקים בחקלאות. מקורה שמה של הרמה מהמילה dakkhin בפרקריט, שמקורה מהמילה dákṣiṇa (דרום) בסנסקריט. מדיה וקבצים בנושא רמת דקאן בוויקישיתוף רמת דקאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבריאל פיגה

גבריאל פיגה (בצרפתית: Gabriel Piguet;‏ 1887, מקון (אנ') ‏– 1952, קלרמון-פראן), היה חסיד אומות העולם מצרפת. פיגה היה חייל צרפתי במלחמת העולם הראשונה. במלחמה נפצע קשה וקיבל את צלב המלחמה. משנת 1933 היה פיגה הבישוף הקתולי של קלרמון-פראן. עם כיבוש צרפת בידי הגרמנים תמך פיגה בתחילה במרשל פטן אך עם פלישת גרמניה לדרום צרפת בסוף 1942 היה עד לרדיפת היהודים והדבר הביאו לתמוך בהצלת יהודים במוסדות קתוליים בתחום הדיוקסיה שלו. בין סוף 1942 למעצרו באביב 1944 קלט פיגה ילדים יהודים בבית הספר בקלרמון-פראן שבו עבד בהוראה, ילדים שנותרו לבדם לאחר מעצר הוריהם. כך יכלו ילדים אלה להיות מוסתרים מפני הנאצים. פיגה הבטיח להוריהם של הילדים שהוסתרו בבית הספר שלו, שלא יפעל להמרת דתם. כמו כן היה פיגה מעורב בהתנגדות המחתרתית הקתולית לכיבוש הנאצי בצרפת. ב-28 במאי 1944 עצרה המשטרה הגרמנית את פיגה בקתדרלה שבה פעל, בעוון מתן סיוע לכומר שהיה מבוקש על ידי הגסטפו. פיגה נכלא בקלרמון-פראן ומשם גורש לדכאו בספטמבר. בדכאו, הסמיך פיגה בחשאי לכמורה את קרל לייסנר (אנ') שנפטר לאחר שחרור המחנה משחפת ולימים הוכר כקדוש על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. פיגה שרד במעצרו למרות שאיבד 35 קילוגרמים ממשקלו, ובשנת 1945 שב לצרפת. ב-2000 הכיר יד ושם בגבריאל פיגה בתור חסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא גבריאל פיגה בוויקישיתוף על גבריאל פיגה, באתר יד ושם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.