laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אותו

מַרְקוּס סַלְבִיוּס אוֹתוֹ (שם לטיני מלא: Marcus Salvius Otho Caesar Augustus‏; 28 באפריל 32 – 16 באפריל 69) היה קיסר רומא מ-15 בינואר עד 16 באפריל בשנת 69, היא שנת ארבעת הקיסרים. בנעוריו אותו היה פרוע ובזבזן, היה ממקורבי הקיסר נירון שהיה ידוע אף הוא כאדם שטוף תאוות. לבקשת נירון נישא לפופיאה סאבינה, לאחר שזו נחטפה מבעלה החוקי, על מנת שתוכל לשמש כפילגשו של נירון, אך אותו התאהב בפופיאה, ולא יכול לשאת את נירון כמתחרה על חסדי אשתו. השערורייה הקיסרית הסתיימה בזה שאותו נשלח למשול בפרובינציה הרחוקה לוסיטניה, בדרום מערב חצי האי האיברי, ושם שהה כשתים עשרה שנים. בלוסיטניה התחבר אותו אל גלבה, מושל היספניה טארקוננסיס השכנה, אשר תכנן להחליף את נירון כקיסר. לאחר התאבדותו של נירון והחלפתו בידי גלבה בשנת 69, היא שנת ארבעת הקיסרים (בה משלו בזה אחר זה גלבה, אותו, ויטליוס ואספסיאנוס), קיווה כי גלבה, שהיה בשנות השבעים לחייו, יאמצו לבן וליורש. תקוות אלו נכזבו, וגלבה אימץ את לוקיוס קלפורניוס פיסו. אותו הציע לחיילי המשמר הפריטוריאני, אשר היו מאוכזבים מקמצנותו של גלבה, שכר נאה אם יצטרפו לקשר וידיחו את גלבה. ארבעה ימים לאחר אימוץ פיסו הורה על רציחת גלבה ופיסו, והכריז על עצמו בפני הסנאט כקיסר. מיד עם הגיע השמועה על מות גלבה, מרדו הלגיונות הרומיים בגרמניה, והכריזו על מפקדם ויטליוס כקיסר. אותו פתח במערכה צבאית. בתחילה ניצח בכמה קרבות, אך צבאו הובס בקרב מכריע שנערך ליד בטריאקום, בצפון איטליה. למחרת התבוסה, ב-16 באפריל 69, התאבד אותו, על מנת שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. ההיסטוריון הרומי סווטוניוס (שאביו היה טריבון בצבאו של אותו) ציין את התאבדותו של אותו כמופת להתנהגות ראויה, לפי תורת הסטואה והדאגה לחיי אדם ושלום האימפריה כאחד. משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955. גאיוס סויטוניוס טרנקוילוס, חיי שנים עשר הקיסרים תרגום ד"ר אלכסנדר שור, הוצאת מסדה 1977. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אותו בוויקישיתוף אותו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אותו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אותו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
סין-מובליט

סין-מובליט היה מלך אמורי, המלך החמישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל שהייתה שושלת אמורית. הוא היה אביו של המלך חמורבי. תקופת מלוכתו נמשכה 19 שנים, בין השנים 1812–1793 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה, או 1729-1748  לפי הכרונולוגיה הנמוכה. סין-אומבליט היה השליט הראשון על בבל שהכריז על עצמו כמלך העיר. הוא היה הראשון שהרחיב את שלטונה של בבל על ערי מדינה נוספות בדרום מסופוטמיה. בנו חמורבי הרחיב את גבולות הממלכה והפך אותה לאימפריה. סין אובליט ירש את אביו אפיל-סין. לא נמצאו במחקר הארכאולוגי כתובות המציינות אותו ואת אביו. בתקופת שלטונו נשלט המרחב המסופוטמי על ידי מספר ממלכות עתיקות ובולטות: אשנונה באזור החידקל העליון, לרסה באזור הדלתה של הפרת והחידקל, ממזרח שכנה ממלכת עילם ובאזור הג'זירה מלך המלך האשורי שמשי אדד הראשון, שהקים ממלכה גדולה. בבל באותה עת הייתה עיר ממלכה מקומית. בשנה ה-13 למלכותו, הדף את צבא העיר אור שפלשה לתחומה של בבל. בשנה ה-17 למלכותו כבש את העיר איסין, ששכנה מדרום-מזרח לבבל בתקופת מלכותו של דמיק-אילישו מלך איסין, אבל לאחר מכן איבד את שלטונו על איסין. במשך תקופת מלכותו הוא הצליח להתחזק, ביצר מספר ערים בתחום ממלכתו ובנה תעלות. בעת עליית בנו חמורבי לשלטון, התרבות הבבלית צברה כבר בולטות מסוימת בקרב המעמדות המשכילים על פני תרבויות אחרות באזור. השלטון באזור כבר החל להתבסס תחת הגמוניה בבלית. ערי המדינה בורסיפה כיש, דילבת וסיפר היו תחת הגמוניה בבלית. במקורות העתיקים מופיעה גם דמות אישה בשם אילטני (אנ'), ייתכן והייתה בתו של סין-מובליט ואחותו של חמורבי, או שהייתה בתו של שמשו-אילונה בנו של חמורבי. פירוט האירועים לפי שנים, שנות מלכותו של סין-מובליט Babylonian Empire (Old Babylonian Period) / Dynasty I באתר historyfiles Iltani באתר Brooklyn Museum
ארכף הכף

ארכף הכף (שם מדעי: Elephantulus edwardii) הוא מין ממשפחת הארכפיים האנדמי לדרום אפריקה. אורכו של הארכף 22–28 ס"מ ומשקלו 37–80 גרם. הוא בעל אף כפוף ובעל שערות חישה וכן אוזניים ועיניים גדולות. הפרווה חומה בהירה והרגליים והזנב גדולים ועוזרים לארכף לשעוט קדימה. כמו רוב הארכפים הם אוכלים חרקים קטנים והם חייבים לאכול כמעט כל הזמן. בלילות שאין מזון הם מורידים את חום גופם עד לחום הסביבה ובבוקר חוזרים לחימום הגוף. הם מתגוננים מטורפיהם הרבים על ידי ריצה במהירות דרך השיחים העשבוניים והמפותלים עד שהטורף מתבלבל ועוזב. הם חיים באזורי שיחים וסלעים באזור המערבי של דרום אפריקה. מדיה וקבצים בנושא ארכף הכף בוויקישיתוף ארכף הכף, באתר ITIS (באנגלית) ארכף הכף, באתר NCBI (באנגלית) ארכף הכף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף הכף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף הכף, באתר GBIF (באנגלית) ארכף הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף שחור

ארכף שחור (שם מדעי: Elephantulus fuscus) הוא מין ממשפחת הארכפיים והוא בעל פרווה שחורה ממנה קיבל את שמו. ארכף זה מגיע לאורך 10–12 ס"מ בלבד והוא בעל עיניים גדולות, אף ארוך ומחודד מעט ורגליים גדולות העוזרות לו לקפץ במהירות. הוא חי בערבות העשב היבשות של אפריקה במלאווי, מוזמביק וזמביה. הוא חי במאורה ולאורכה שביל עשוי זרדים ועשבים ובהם הוא בונה שביל מילוט. כשטורף מגיע הארכף בורח במהירות בנתיב אקראי וכך מבלבל את הטורף. הוא לא נח כמעט ואוכל כמעט כל רגע כדי להתקיים. טרפו העיקרי מורכב מחרקים כמו פרפרים, חגבים וגם נמלים וטרמיטים. הצעירים נולדים בקן חמים ומסוגלים עם היוולדם לנוס מטורפים. לא ידוע מה מצב שימורו. מדיה וקבצים בנושא ארכף שחור בוויקישיתוף ארכף שחור, באתר ITIS (באנגלית) ארכף שחור, באתר NCBI (באנגלית) ארכף שחור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף שחור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף שחור, באתר GBIF (באנגלית) ארכף שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף שחור-רגל

ארכף שחור-רגל (שם מדעי: Elephantulus fuscipes) הוא מין ממשפחת הארכפיים המצוי במרכז אפריקה. הארכף מגיע לאורך 12–14 ס"מ ולמשקל 52–77 גרם. הוא בעל אף ארוך וכפוף בעל שערות חישה ועיניים גדולות כמו לקרוביו. הם יודעים לקפץ במהירות בעזרת זנבם ורגליהם הארוכות. הארכפים פעלתנים תמיד ומחפשים חרקים רוב שעות היממה. הם עצמם עלולים להיטרף על ידי דורסים, חתולים שונים, נחשים ולטאות גדולות. בשעת סכנה הם נמלטים בשבילים בצמחייה והטורף מאבד את עקבותיהם. הם חיים בסוואנות טרופיות וכרי דשא ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, דרום סודאן ואוגנדה. לא ידוע מה מצב שימורם. מדיה וקבצים בנושא ארכף שחור-רגל בוויקישיתוף ארכף שחור-רגל, באתר ITIS (באנגלית) ארכף שחור-רגל, באתר NCBI (באנגלית) ארכף שחור-רגל, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף שחור-רגל, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף שחור-רגל, באתר GBIF (באנגלית) ארכף שחור-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף קצר-אף

ארכף קצר-אף (שם מדעי: Elephantulus brachyrhynchus) הוא מין ממשפחת הארכפיים והוא בעל אף קצר מעט יותר מקרוביו ומכאן שמו. ארכף זה מצוי בעיקר באפריקה הדרומית הרחק ממשכנות האדם והוא נפוץ ללא סכנה. אורכו של הארכף כ-42 ס"מ ומשקלו 30–55 גרם. הוא בעל חוטם ארוך וכפוף, אך מעט פחות מקרובי משפחתו. הוא גם בעל עיניים גדולות ורגליים גדולות העוזרות לו לשעוט במהירות. הוא טורף חרקים קטנים ויצורים דומים ובדומה לחדפים האמיתיים הוא חייב לאכול כל הזמן. הארכף נפוץ מדרום אפריקה ונמיביה, מזרח ומרכז בוצואנה, אנגולה, זימבבואה, מלאווי, זמביה, מוזמביק והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובמזרח אפריקה בטנזניה, קניה ואוגנדה. הוא חיים באזורים צחיחים ויבשים אך בעלי צמחיית שיחים וערבות עשב. טורפיהם של הארכפים מרובים וכוללים עופות טרף, חתולים גדולים וקטנים, צבועים, תנים ונחשים. הם מתגוננים על ידי ריצה עקלתנית בשבילים בצמחייה במהירות ובלבול הטורפים עד שהם מוותרים. בדומה לרוב בני המשפחה הארכפים אינם מאריכים ימים בשבי ותוחלת חייהם בשבי מגיעה ל-4.2 שנים במקרה הטוב. מדיה וקבצים בנושא ארכף קצר-אף בוויקישיתוף ארכף קצר-אף, באתר ITIS (באנגלית) ארכף קצר-אף, באתר NCBI (באנגלית) ארכף קצר-אף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף קצר-אף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף קצר-אף, באתר GBIF (באנגלית) ארכף קצר-אף באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף סומלי

ארכף סומלי (שם מדעי: Elephantulus revoili) הוא מין ממשפחת הארכפיים האנדמי לסומליה. הארכף בעל ראש קטן, אוזניים גדולות ואף כפוף ובעל שערות חישה עימם הוא חש את הסביבה. אורכו מגיע ל-14–16 סנטימטרים וצבע הפרווה אפרפר. הוא בעל זנב ורגליים ארוכות העוזרים לו לנוע במהירות. הארכפים חיים באזורים מדבריים ואזורי שיחים ברחבי סומליה וג'יבוטי. הם מחפשים בין השבילים הזעירים בצמחייה חרקים קטנים ופרוקי רגליים דומים למאכל והם פעלתנים מאוד וחייבים לאכול הרבה כדי לא למות. טורפיהם כוללים חתולים, צבועים, נמיות ותנים וכן עופות דורסים, לטאות גדולות ונחשים. הם בורחים מאויביהם באמצעות נתיבים בצמחייה ושינוי כיוונים במהירות. מדיה וקבצים בנושא ארכף סומלי בוויקישיתוף ארכף סומלי, באתר ITIS (באנגלית) ארכף סומלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף סומלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף סומלי, באתר GBIF (באנגלית) Elephant shrew rediscovered in Africa after 50 years - מאתר ה-BBC ארכף סומלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף קארו

ארכף קארו (שם מדעי: Elephantulus pilicaudus) הוא מין ממשפחת הארכפיים האנדמי לדרום אפריקה במדינות הכף הצפוני והכף המערבי. הוא חי באזורי השיחים היבשים המכונים "קארו" ומכאן קיבל את שמו. אורכו של הארכף 22–26 ס"מ ומשקלו 38–59 גרם. הוא בעל רגליים וזנב ארוכים וכן אוזניים ועיניים גדולות. הוא אינו קרוב לחדפים אלא רק זעיר כמוהם. הוא גם בעל אף מוארך וכפוף העוזר לו לחוש את הסביבה. כמו רוב בני המשפחה הם פעלתנים ביותר, מחפשים כל הזמן מזון כמו חיפושיות, חגבים, פרפרים ותולעים. הם לא מאריכים ימים בשבי עקב כך. הם חיים בסוואנות במסלולי שיחים וזרדים בהם הם נמלטים מטורפיהם הרבים. הם רצים במהירות בנתיב עקלתוני עד שהטורף מאבד כיוון ומתייאש. הארכפים לא נפוצים ביותר ולא ידוע מה מצב שימורם. מדיה וקבצים בנושא ארכף קארו בוויקישיתוף ארכף קארו, באתר GBIF (באנגלית) ארכף קארו באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף סלע מזרחי

ארכף סלע מזרחי (שם מדעי: Elephantulus myurus) הוא מין ממשפחת הארכפיים. הארכף נפוץ בערבות עשב וסוואנות בבוצוואנה, מוזמביק, דרום אפריקה וזימבבואה. הוא נפוץ גם באזורים יבשים וסלעיים עם מעט צמחייה. הוא חי ומתרבה בין השיחים ומוצא לאורכם את מזונו הכולל חרקים קטנים כמו חיפושיות, פרפרים, חגבים וטרמיטים. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי נחשים, חתולים גדולים, נמיות, תנים ועופות דורסים שונים. הוא נמלט בין הסבכים בנתיב עקלתוני עד שהטורף מוותר על החיפושים לבסוף. הארכפים מרובים בטבע ואינם בסכנה. מדיה וקבצים בנושא ארכף סלע מזרחי בוויקישיתוף ארכף סלע מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) ארכף סלע מזרחי, באתר NCBI (באנגלית) ארכף סלע מזרחי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף סלע מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף סלע מזרחי, באתר GBIF (באנגלית) ארכף סלע מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף צפון-אפריקני

ארכף צפון-אפריקני (שם מדעי: Petrosaltator rozeti) הוא מין ממשפחת הארכפיים החי בצפונה של אפריקה במרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ולוב, והוא היחיד מבני קבוצת אפרותריה המצוי שם. בעבר השתייך לסוג ארכף, אך החל מ-2016 הוא משויך לסוג יחידי (Petrosaltator). הארכף הוא דמוי-חדף קטן ביותר בעל אף מוארך וכפוף ורגליים גדולות מאוד העוזרות לו לנתר. הוא חי באזורי שיחים עשבוניים ובמדבריות שונים. הוא מצוי בקרבה למאורתו כל הזמן ומחפש חרקים ויצורים קטנים נוספים למאכל. הוא חייב לאכול כל העת. עם זאת הוא יכול שלא לשתות כמעט. הארכפים עומדים על המשמר מפני טורפים ובורחים מפניהם בנתיבים בצמחייה בצורה עקלתנית ומבלבלת. הארכפים נפוצים בתחום מחייתם ולא נשקפת להם סכנה. מדיה וקבצים בנושא ארכף צפון-אפריקני בוויקישיתוף ארכף צפון-אפריקני, באתר ITIS (באנגלית) ארכף צפון-אפריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף צפון-אפריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף צפון-אפריקני, באתר GBIF (באנגלית) ארכף צפון-אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף סלע מערבי

ארכף סלע מערבי (שם מדעי: Elephantulus rupestris) הוא מין יונק קטן ממשפחת הארכפיים. הארכפים הם יצורים קטנים דמויי חדף אך שייכים לקבוצה נפרדת הקרויה חדפי פיל. הם בעלי אף מוארך מעט וכפוף עם שערות חישה וכן אוזניים ועיניים גדולות. הרגליים שלהם גדולות והם יצורים מהירים ביותר. הארכפים נפוצים בטבע בדרום אפריקה, נמיביה ואולי גם באנגולה ובוצוואנה. הם חיים במאורות בערבות עשב טרופיות ואזורים סלעיים יבשים. הארכפים פגיעים לטורפים רבים ויודעים לנוע במהירות כדי לברוח מפניהם בנתיבים עקלתונים בצמחייה. הם בודקים את תחזוקת השבילים בצמחייה באמצעות פינוי זרדים שנפלו שם. השביל מספק להם גם מקום לאכול משום שהוא מושך חרקים קטנים כמו פרפרים וחגבים למאכל. מדיה וקבצים בנושא ארכף סלע מערבי בוויקישיתוף ארכף סלע מערבי, באתר ITIS (באנגלית) ארכף סלע מערבי, באתר NCBI (באנגלית) ארכף סלע מערבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף סלע מערבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף סלע מערבי, באתר GBIF (באנגלית) ארכף סלע מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף הסבך

ארכף הסבך (שם מדעי: Elephantulus intufi) הוא מין של יונק קטן ממשפחת הארכפיים המצוי בדרומה של אפריקה. הארכף בעל אוזניים ועיניים גדולות ואף ארוך ומעט כפוף המכיל שערות חישה. צבעו של ארכף זה צהוב-אפור עם זנב ורדרד. הרגליים גדולות ואיתן הוא נע במהירות קדימה. הארכף חי באזורים שחונים ויבשים בסוואנות טרופיות ובאזורים יבשים יותר כולל מדבריות, אך נפוץ בעיקר באזורי שיחים. הוא חי בדרום אפריקה, אנגולה, בוצוואנה ונמיביה. ארכפים אלה מוצאים את מזונם ואת ביתם בין השיחים, וכשטורפיהם הרבים בסביבה הם בורחים בנתיב מהיר ועקלתוני בין השיחים בשבילים מסומנים. הם טורפים חרקים קטנים שונים. כמו מרבית בני המשפחה הם לא מאריכים ימים בשבי. מדיה וקבצים בנושא ארכף הסבך בוויקישיתוף ארכף הסבך, באתר ITIS (באנגלית) ארכף הסבך, באתר NCBI (באנגלית) ארכף הסבך, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף הסבך, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף הסבך, באתר GBIF (באנגלית) ארכף הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארכף (סוג)

ארכף (שם מדעי: Elephantulus) הוא הסוג הגדול ביותר במשפחת הארכפיים. הוא כולל מינים קטנים המזכירים חדפים בעלי אף מוארך ודמוי חדק, אך בעל שערות חישה ארוכות. הארכפים הם קרוביהם הרחוקים של הפילים ושל השנבוב, אך קטנים מהם בהרבה ועם תוחלת חיים פעלתנית וקצרה. הם ניזונים בעיקר מחרקים קטנים והמינים הגדולים ביותר גם מחולייתנים קטנים. הם מומחים בריצות ובקפיצות והם מתרוצצים מסביב לשבילים קבועים. ארכף קצר-אף (E. brachyrhynchus) ארכף הכף (E. edwardii) ארכף שחור-רגל (E. fuscipes) ארכף שחור (E. fuscus) ארכף הסבך (E. intufi) ארכף סלע מזרחי (E. myurus) ארכף קארו (E. pilicaudus) ארכף סומלי (E. revoili) ארכף אדמוני (E. rufescens) ארכף סלע מערבי (E. rupestris) המין ארכף צפון אפריקני (E. rozeti) הועבר לסוג היחידי Petrosaltator. מדיה וקבצים בנושא ארכף בוויקישיתוף ארכף, באתר ITIS (באנגלית) ארכף, באתר NCBI (באנגלית) ארכף, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף, באתר GBIF (באנגלית)
ארכף ארבע אצבעי

ארכף ארבע אצבעי (שם מדעי: Petrodromus tetradactylus) הוא מין יחיד בסוגו במשפחת הארכפיים, בעל ארבע אצבעות ברגליו. הארכף הארבע אצבעי קטן יותר מקרוביו ובעל פרווה עבה בצבע חום חיוור עד חום כהה עם סימנים לבנים סביב העיניים וכמה פסים רחבים על הגב. הוא בעל אף ארוך וכפוף המרחרח כל הזמן את הסביבה ומסביב לו ישנם שערות ארוכות. לארכף יש גם עיניים גדולות עם פסים לבנים סביבם ואוזניים גדולות. כמו רוב הארכפים גם חדף זה מסוגל לנוע בזריזות בעזרת רגליו הגדולות. אורכו הממוצע 10–30 ס"מ והזנב 8–25 ס"מ. המשקל הממוצע הוא 45–540 גרם. ארכף זה חי במרכז ודרום מזרח אפריקה במדינות: אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, מלאווי, מוזמביק, דרום אפריקה, טנזניה, זמביה, זימבבואה ונמיביה. הם נפוצים ביותר יחסית למיני הארכפים והם חיים ביערות, מורדות הרים, שפלות, ערבות עשב וסוונות לחות. הארכפים אוכלים חסרי חוליות קטנים שהם מוצאים כמו חגבים, תולעים, פרפרים, נמלים וטרמיטים וכן גם זרעים. הם ישנים בלילות מתחת לסבכים צפופים בהם הם בטוחים יחסית. הם פגיעים ביותר לטורפים כמו נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים כמו חתולים. להגנתם הם מסתמכים על מהירות גבוהה. מדיה וקבצים בנושא ארכף ארבע אצבעי בוויקישיתוף ארכף ארבע אצבעי, באתר ITIS (באנגלית) ארכף ארבע אצבעי, באתר NCBI (באנגלית) ארכף ארבע אצבעי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארכף ארבע אצבעי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארכף ארבע אצבעי, באתר GBIF (באנגלית) ארכף ארבע אצבעי באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'רוון

צ'רוון (בבלארוסית: Чэрвень, צ'רוויין; ברוסית: Червень; בפולנית: Czerwień, צ'רוויין) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נוסדה בשם איהומן (בבלארוסית: Ігумен, ברוסית נהגה "איגומן") והיא נזכרת לראשונה בשנת 1387, בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, והפכה למרכז מחוז. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה באזור הרפובליקה הבלארוסית העממית, אך היא נכבשה תוך זמן קצר על ידי ברית המועצות. ב-1923 הסובייטים שינו את שם העיירה לצ'רוון. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי. ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך חודש 139 יהודים. בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו צר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה. מעת לעת רצחו שוטרים בלארוסים יהודים מהגטו. ב-1 בפברואר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ובלארוסים, ורצחו את בין 1,400 ל-1,800 היהודים שנותרו בו מחוץ לעיירה. בית הקברות היהודי בצ'רוון אנדרטה לזכר קורבנות צ'רוון בבית הקברות היהודי אנדרטה נוספת, לזכר חיסול הגטו בתחילת פברואר 1942 מדיה וקבצים בנושא צ'רוון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'רוון (בבלארוסית, באנגלית וברוסית) צ'רוון (Cherven), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם לאוניד סמילוביצקי (רו'), צ'רוון, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1663–1664), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) צ'רבן (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
מיכאל רומניגה

מיכאל רומניגה (בגרמנית: Michael Rummenigge, נולד ב-3 בפברואר 1964 בליפשטאט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, בעיקר בבאיירן מינכן ובבורוסיה דורטמונד. מיכאל רומניגה הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן הגרמני הנודע קרל היינץ רומניגה. רומניגה החל את הקריירה שלו בבורוסיה ליפשטאט מעיר הולדתו, ובשנת 1981 עבר לשחק בנוער של באיירן מינכן. כעבור שנה עלה לבוגרים, וסבל תחילה מהשוואות בלתי פוסקות לאחיו הגדול קרל היינץ, שכבר היה כוכב גדול בבאיירן מינכן באותם ימים, שהקשו עליו להתקדם. עם זאת, החל לתפוס מקום של קבע בקבוצה, ושיחק בה שש עונות, בהן כבש 44 שערים ב-152 הופעות, וזכה בשלוש אליפויות הבונדסליגה ברצף, שני גביעים מקומיים וסופר קאפ אחד. כמו כן, פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 2-1 לפורטו בגמר גביע אירופה לאלופות 1987. בקיץ 1988 חתם רומניגה בבורוסיה דורטמונד, שאוהדיה היו חשדניים כלפיו תחילה עקב ייחוסו המשפחתי וקבוצתו הקודמת. עם זאת, כבר בעונתו הראשונה זכה עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני ובסופר קאפ, בו דורטמונד ניצחה בגמר את באיירן מינכן. בשנת 1992 מונה רומניגה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן אוטמאר היצפלד. בשנת 1993, בעונתו האחרונה בבורוסיה דורטמונד, העפיל רומניגה עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה דורטמונד ליובנטוס במפגש כפול. סך הכל שיחק רומניגה חמש עונות בבורוסיה דורטמונד, בהן צבר 157 הופעות וכבש 36 שערים. בשנת 1993 עבר רומניגה לליגת העל היפנית שרק החלה לפעול באותה תקופה, וחתם באוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה. רומניגה שיחק שנתיים במועדון היפני, צבר 42 הופעות וכבש 13 שערים. עם זאת, נאלץ לפרוש בשנת 1995 בגיל 31, עקב פציעה. לרומניגה שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם לא שיחק בטורניר גדול. לאחר הפרישה, עבר רומניגה לתחום העסקים והפיננסים, ולקח חלק בעסקים שונים, ביניהם הקמת בית ספר לכדורגל הקרוי על שמו בדורטמונד. רומניגה לקח חלק בקמפיין נגד שימוש בסמים, ובקמפיין אחר לעמותה המסייעת לילדים החולים במחלות סופניות ולילדים מעוטי יכולת. רומניגה הוסמך לאימון כדורגל בשנת 2007 באוניברסיטת קלן לספורט. רומניגה נשוי לקרוליין, ולהם שלושה בנים. עם באיירן מינכן: אליפות הבונדסליגה (3): 1984/85, 1985/86, 1986/87 הגביע הגרמני (2): 1983/84, 1985/86 הסופר קאפ הגרמני: 1987 עם בורוסיה דורטמונד: הגביע הגרמני: 1988/89 הסופר קאפ הגרמני: 1989 מדיה וקבצים בנושא מיכאל רומניגה בוויקישיתוף מיכאל רומניגה, באתר Transfermarkt מיכאל רומניגה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיכאל רומניגה, באתר Soccerway מיכאל רומניגה, באתר WorldFootball.net מיכאל רומניגה, באתר National Football Teams מיכאל רומניגה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
צ'ודץ

צ'ודץ (בפולנית: Czudec) הוא כפר במחוז סטז'יז'וב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. צ'ודץ נזכר לראשונה בשנת 1185, ובשנת 1427 הוענקו לו זכויות עיר, תוך שנתקיימו בו ירידים שבועיים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-380 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית. לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1939, מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. בסוף 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, וביוני 1942 גורשו כולם לגטו ז'שוב, וממנו למחנות ההשמדה, תוך רצח מספר חולים ונכים בשעת האקציה. מדיה וקבצים בנושא צ'ודץ בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'ודץ צ'ודץ (Czudec), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "צ'ודץ", באתר השטעטל הווירטואלי "צ'ודץ", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, צ'ודץ, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 495–496), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מוריס סוואדש

מוריס סוואדש (באנגלית: Morris Swadesh;‏ 22 בינואר 1909 - 20 ביולי 1967) היה בלשן יהודי אמריקאי משפיע ושנוי במחלוקת. סוואדש התפרסם בעקבות עבודתו הנועזת והשנויה במחלוקת בתחום הבלשנות ההיסטורית, בה ניסה למצוא קישורים גנטיים רחוקים בין שפות באמצעות דמיון בין מילים בסיסיות בשפה, לשם כך יצר סוואדש רשימה בעלת מספר מועט של מילים לא תלויות תרבות, שיוכלו לשמש לו להשוואות אלה, מה שמכונה רשימת סוואדש. הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום הלקסיקוסטטיסטיקה והגלוטוכרונולוגיה. בעבודתו, ניסה סוואדש להחיל מושגים בסיסיים בבלשנות היסטורית על שפות הילידים באמריקה. בשנת 1930 עבד סוואדש עם ממשלת מקסיקו בניסיון לשמר חלק משפות הילידים במקסיקו, אך עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה חזר סוואדש לארצות הברית ועבד עבור צבא ארצות הברית והמשרד לשירותים אסטרטגיים. בשנת 1937 התחיל לעבוד סוואדש כמרצה לבלשנות ואנתרופולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין למשך שנתיים. ב-1949 פוטר מעבודתו בסיטי קולג' של ניו יורק בשל האשמות בקומוניזם. בשנת 1956 היגר למקסיקו סיטי, תחילה עבד במכון הלאומי לחקר ילידים (Instituto Nacional Indigenista), לאחר מכן התקבל לעבודה כחוקר במשרה מלאה באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM). בנוסף לימד סוואדש גם בבית הספר הלאומי לאנתרופולוגיה והיסטוריה (Escuela Nacional de Antropología e Historia) וחי במקסיקו סיטי את שארית חייו. William Strazny, "Morris Swadesh: Critical Essay, www.strazny.com David H. Price, “Anthropologists on Trial: The Lessons of McCarthyism”, ‏November 1997(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.