laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
King Nothing

King Nothing הוא סינגל של להקת הת'ראש מטאל מטאליקה הלקוח מתוך האלבום Load. השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי המיינסטרים רוק של בילבורד. מילות השיר מתייחסות לאנשים שמשקיעים את כל חייהם בהרווחת כסף, ואז מבינים ("Then it all crashes down", זאת אומרת: ואז הכול מתרסק.) שכל הכסף לא השיג להם משהו באמת שווה. אפשרות שנייה היא שהשיר מתייחס לאנשים שבילו את חייהם בהבעת משאלות ("You wish your life away", זאת אומרת: אתה מבזבז את חייך במשאלות.) מאשר לעשות מעשה בשביל לקבל את משאלותיהם. בסוף השיר מופיעות המילים "Off to never-never land" מתוך השיר Enter Sandman שנמצא באלבום מטאליקה הידוע בשם האלבום השחור, השורה מראה שיש דמיון לשיר מבחינת המבנה. השיר הזה הוא שינוי ברור מסגנון הת'ראש מטאל של מטאליקה, מחליף אותו לסגנון של מטאל אלטרנטיבי. השיר מתחיל בקטע קצר של גיטרת באס הנשאר למשך כל השיר, אליו מצטרפת גיטרה חשמלית. הסינגל שוחרר בארצות הברית בשנת 1996 והוא כולל גרסה חיה של השיר Ain't My Bitch שגם הוא נמצא באלבום Load. לשיר יצא, בנוסף לסינגל, גם קליפ. King Nothing Ain't My Bitch (live) מידע על היצירה "King Nothing" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "King Nothing" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "King Nothing" באתר Discogs סרטון השיר "King Nothing" באתר יוטיוב
הפסקת האש של מודרוס

הפסקת האש של מודרוס (בטורקית: Mondros Mütarekesi, באנגלית: Armistice of Mudros) סיימה את מצב הלחימה במלחמת העולם הראשונה בין האימפריה העות'מאנית לבין מדינות ההסכמה, ביום 30 באוקטובר 1918. ההסכם נחתם בין שר הימייה העות'מאני חוסיין ראוף אורביי (Hüseyin Rauf Orbay) לבין האדמירל הבריטי סומרסט גוף-קאלת'ורפ (Somerset Gough-Calthorpe) על סיפונה של אוניית הצי המלכותי הבריטי אגממנון עת עגנה בנמל מודרוס שבאי למנוס ביוון. לפי ההסכם מסרו העות'מאנים למדינות ההסכמה את כל כוחותיהם שמחוץ לאנטוליה, ובנוסף הוסכם כדלקמן: למדינות ההסכמה ניתנה הרשות להחזיק עמדות תצפית ושליטה לאורך מצרי הבוספורוס והדרדנלים. מוענקת להן זכות הכיבוש של שש הנפות המיושבות בארמנים באסיה הקטנה, במקרה של "הפרת הסדר". הן הורשו לתפוס "כל נקודה אסטרטגית" במקרה של איום על ביטחונן. הצבא העות'מאני פוזר, ונמלי טורקיה, מסילות הרכבת שלה ונקודות אסטרטגיות נוספות הפכו לנגישים לשימושן של מדינות ההסכמה. כפועל יוצא מההסכם, ויתרה האימפריה העות'מאנית על כל חזקותיה מחוץ לאסיה הקטנה, על אזור ים השיש והמיצרים המוליכים אליו ועל כל הישגיה בקווקז, כך שלמעשה שבה למצבה באזור זה כפי שנוסח בקונגרס ברלין. משמעותה של נוכחות צבאית של מדינות ההסכמה בבוספורוס הייתה כי הבירה איסטנבול הייתה נתונה למעשה לכיבוש זר. הפסקת האש של מודרוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רפאל יונה טיקוצ'ינסקי

הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי (י"ג בניסן ה'תרצ"ו אפריל 1936 - י"ג בסיוון ה'תשמ"ט יוני 1989) היה ראש ישיבת ירוחם, וחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי. נולד לישראל מאיר ולחיה גיטל טיקוצ'ינסקי. סבו הוא הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי, ומצד אמו - הרב רפאל יונה ראם מבירז', דיין בירושלים וחבר מועצת הרבנות הראשית. דודו הוא הרב משה טיקוצ'ינסקי, שהיה המשגיח של ישיבת סלבודקה בבני ברק. בילדותו עברה משפחתו לרמת השרון לגור על יד הפרדסים שבבעלותם. בסיום העבודה נהג האב ללמוד עם רב המקום, הרב צבי יהודה אדלשטיין, אביהם של הרב גרשון אדלשטיין והרב יעקב אדלשטיין. למד בישיבת אור ישראל לצעירים. בגיל 14 נכנס ללמוד בישיבת פוניבז', שם למד אצל הרב שמואל רוזובסקי והרב שך. בהגיעו לגיל קיבוץ עבר ללמוד בישיבת בריסק. הרב יוסף שלמה כהנמן כינס בחורים וקבל בפניהם שאם הישיבה אינה עומדת בדרישות של טיקוצ'ינסקי, אינה שווה שאכהן בה[דרוש מקור]. כרווק נסע לשבתות לישיבת הנגב לומר "חבורות" בישיבה. עם נישואיו בשנת תשכ"ג קיבל מתנה לחתונה מהרב יששכר מאיר, פתק שבו רשם "הנך מוזמן לישיבתי לכהן כמגיד שיעור". בישיבה זו לימד כ-15 שנה ובה החדיר את השימוש בשיטת העיון המהירה, הכוללת שינון בעל פה של דפי הגמרא וחזרה עליהם. שיעוריו הצטיינו ביכולת הסברה. בשנות השמונים הקים בעידוד הרב שך ישיבה בירושלים. קצב הלימוד בישיבה נקבע לעמוד ליום. הישיבה שכנה בבניין בית היתומים דיסקין ונקראה "ישיבת מהרי"ל". בשלהי שנת תשמ"ה העביר את ישיבתו לירוחם. יחד עם הישיבה הגיעו גם אברכים מתלמידיו. עם הגיעו לירוחם היה הוא הרב הבלתי רשמי של הקהילה. התמדתו בתורה הייתה לשם דבר. נפטר בי"ג בסיוון ה'תשמ"ט לאחר התקף לב. אחד מבניו הוא ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי, חוקר ישיבות ליטא ותנועת המוסר. קונטרסי כור המבחן - שאלות ותשובות לסיכומי סוגיות. על מסכת פסחים עד דף לב, ירושלים תשמ"ד; על מסכת סנהדרין עד פרק חלק, בני ברק תשמ"ט. ושב ורפא לו - שיחות ומאמרים על התורה והמועדים בסדרת הספרים "תורת אבירים" מאת בנו אברהם, משולבים דברים מתורת אביו. רפאל יונה טיקוצ'ינסקי, דף שער בספרייה הלאומית שיחה נדירה על ידי שולחנו של הגאון המפורסם רבי יעקב אדלשטיין שליט"א מאת הרב א. חפץ, מוסף יתד נאמן פרשת בלק תשנ"ו באתר אוצר החכמה [1] אפיק בנגב עמ' 20 באתר אוצר החכמה
הרמן באואר

הרמן באואר (בגרמנית: Hermann Bauer; 22 ביולי 1875 – 11 בפברואר 1958) היה מפקד שייטת הצוללות של הצי הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. באואר נולד ב-22 ביולי 1875 בקניגסברג, והצטרף לצי הקיסרי הגרמני כצוער באפריל 1892. הוא השלים את הכשרתו הבסיסית על סיפון הפריגטה-סיירת שטוש, לפני שלמד באקדמיה הימית בשנים 1892–1893. הוא המשיך את האימונים שלו על הספינה מולטקה והסיירת דויטשלנד. לאחר תקופה שנייה של לימודים באקדמיה הימית בשנים 1894–1895 הועלה באוור לדרגת אונטר-לויטננט צור זי ב-15 בספטמבר 1895 ולאחר מכן שירת על אוניית המערכה קורפירסט פרידריך וילהלם. בשנת 1897 שירת באואר על הפריגטה פרוסן לפני שהועבר לסיירת הקלה פרינצס וילהלם כקצין סיפון. ב-12 באפריל 1899 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי ולאחר מכן שירת כקצין שמירה על ספינת האימונים לטורפדו בליכר. מאוקטובר 1900 עד ספטמבר 1903 שירת כקצין פלוגה, קצין סיפון, קצין ראשון ולאחר מכן מפקד ה-II. Torpedo-Abteilung ("פלגת טורפדו 2"). באואר שירת במשך יותר משנה כמפקד ה-II. Torpedo-Abteilung, ובמקביל היה מפקד Torpedodivisionsbootes D9, סגן הדגל של II. Torpedobootsflottile, וסגן דגל ומפקד סירת הטורפדו S125. ב-1 באפריל 1904 הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט. בין אוקטובר 1906 לספטמבר 1908 שירת באואר במחלקת בניית הספינות של משרד הצי הקיסרי, ולאחר מכן שירת כקצין ניווט על סיפון הסיירת "גנייזנאו". הוא הועלה לדרגת קורבטנקפיטן ב-16 באוקטובר 1909. הוא שירת כקצין ראשון של אוניית המערכה שלזיין במשך שנה, ולאחר מכן בילה שנתיים וחצי כשליש של המספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן. בין נובמבר 1913 למרץ 1914 פיקד באואר על הסיירת הקלה SMS המבורג. לאחר מכן הוא הועבר לזרוע הצוללות, שם שימש כמפקד I. Unterseebootsflottille, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בתור Führer der Unterseeboote ("מפקד צי הצוללות") עד ה-4 ביוני 1917, וככזה הועלה לדרגת פריגטנקפיטן ב-16 באפריל 1915. ב-24 ביולי 1917 מונה למפקד אוניית המערכה וסטפאלן וב-14 באוקטובר 1917 הועלה לדרגת קפיטן צור זי. באואר קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה קייזר ב-5 באוגוסט 1918, וקצת לפני סיום המלחמה פיקד גם על אוניות המערכה אולדנבורג ונסאו. בין דצמבר 1918 למרץ 1919 חזר באואר לפקד על ה-II. Torpedo-Abteilung, לפני שעבר למספנה הימית בווילהלמסהאפן, בתחילה שימש כמנהל ציוד, לאחר מכן מאוקטובר 1919 כמנהל, וככזה הועלה לדרגת קונטר-אדמירל ב-1 באפריל 1922. מיוני עד ספטמבר 1923 היה באואר ראש הלשכה הכללית של חיל הים בפיקוד העליון הימי. ב-1 באוקטובר 1923 הוא הועלה לפיקוד על ה-Marinestation der Nordsee ובתפקיד זה הועלה לדרגת ויצה-אדמירל ב-1 בפברואר 1925. ב-5 באוקטובר 1928 מונה באואר לראש הפיקוד הימי, אך ב-30 בנובמבר 1928, עם קידומו לדרגת אדמירל, הוא פרש. בזמן מלחמת העולם השנייה רצה להתנדב לשירות מילואים, אך הצבא לא גייס אותו בזמן המלחמה. באואר נתפרסם בזכות חיבור הספר Das Unterseeboot ("הצוללת"), מסה על המבנה וההפעלה של הצוללות הגרמניות, שתורגם מאוחר יותר לאנגלית על ידי היימן ריקובר. הספר בתרגומו לאנגלית היה ספר הלימוד היסודי של צי הצוללות האמריקני. באואר מת בביתו באסן ב-11 בפברואר 1958. Uboat.net history of WWI U-Boat Fleet
איליה פרנק

איליה מיכאילוביץ' פרנק (ברוסית: Илья́ Миха́йлович Франк; ‏23 באוקטובר 1908 - 22 ביוני 1990) היה פיזיקאי סובייטי שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1958 (ביחד עם פאבל צ'רנקוב ואיגור תם), על גילוי ופירוש קרינת צ'רנקוב. אחיו, גלב פרנק, היה מדען בולט. פרנק נולד בסנקט פטרבורג לאב שהיה פרופסור למתמטיקה. הוא היה נצר למשפחה יהודית ידועה ממוסקבה. אימו של איליה פרנק הייתה בת כומר אורתודוקסי. הם התחתנו במינכן בכנסייה רוסית של העיר ולשם כך אביו התנצר. לאחר שאיליה פרנק סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1930, הוא החל לעבוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1934 החל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה שבמוסקבה. באותה שנה גילה צ'רנקוב כי אור נפלט מחלקיקים טעונים הנעים במהירויות גבוהות בתוך מים. פרנק ותם סיפקו את ההסבר התאורטי לאפקט, המתרחש כאשר חלקיקים נעים בחומר במהירות הגדולה מהמהירות בה נע האור בתוך חומר זה, כאשר החומר שקוף מספיק כדי לראות את הקרינה הנפלטת ממנו. גילוי זה התאפשר בזכות פיתוחן של שיטות חדשות לאיתור ומדידות של חלקיקים אטומיים הנעים במהירויות גבוהות. פרנק שיתף פעולה עם צ'רנקוב ותם גם במחקר על קרינת אלקטרונים. הוא התמחה בקרני גמא ובקרני נייטרון. בשנת 1944 מונה לראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת מוסקבה ולחבר באקדמיה המדעית של ברית המועצות בשנת 1946. החל משנת 1957 הוא היה מנהל מעבדה במכון המאוחד למחקר גרעיני. הוא נשא אישה ב-1937. הוא זכה בפרסים מדעיים חשובים בברית המועצות, כולל שלוש פעמים פרס ברית המועצות. מדיה וקבצים בנושא איליה פרנק בוויקישיתוף איליה פרנק, באתר פרס נובל (באנגלית) איליה פרנק, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה פרנק איליה באתר זוכי פרס נובל איליה פרנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איליה פרנק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס ארליך

מקס ארליך (בגרמנית: Max Ehrlich; ‏1892–1944) היה במאי תיאטרון, במאי קולנוע וקומיקאי גרמני-יהודי, מהיוצרים המוערכים ביותר בשנות ה-30 של המאה ה-20, לפני מלחמת העולם השנייה. מקס ארליך נולד ב-7 בדצמבר 1892 בברלין, ובצעירותו הושפע ממקס ריינהרדט והופיע בקברטים שכתב. בראשית שנות ה-30 החלה להתפתח הקריירה של ארליך, שהגיעה לשיאה בסתיו 1932, וכללה הפקת מחזות תיאטרון, הפקת סרטי קולנוע, הקלטת שנסונים ואופרטות, רישום קומיקס, חיקוי דמויות ואף כתיבת רב-מכר הומוריסטי בשם "From Adelbert to Zilzer". בשנת 1933. בשל עליית הנאצים לשלטון והתגברות האנטישמיות בגרמניה, חדלו מקס ריינהרדט ועמיתיו להמשיך לעבוד בגרמניה, והם עקרו לווינה. גם בווינה לא מצא ארליך מנוחה ולאחר רדיפות אנטישמיות המשיך להולנד, כשהוא עובר דרך שווייץ. בשנת 1935, שב ארליך לגרמניה, שם נשאר עד שנעצר בידי הנאצים בשנת 1942, ונכלא במחנה ריכוז וסטרבורק. במחנה זה הפעיל תיאטרון, באופן מרשים לתנאים הקשים שבהם היה שרוי, כשרבים משחקניו היו יהודים שנכלאו אף הם במחנה. אך גם תיאטרון זה בא אל קיצו, ובשנת 1944 נשלח ארליך לאושוויץ, שם הומת בתאי הגזים ב-30 באוקטובר, והוא בן 51. מדיה וקבצים בנושא מקס ארליך בוויקישיתוף מקס ארליך, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מקס ארליך, באתר AllMovie (באנגלית) מקס ארליך, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מקס ארליך, באתר MusicBrainz (באנגלית) מקס ארליך, באתר Discogs (באנגלית) אתר לזכר מקס ארליך (באנגלית)
קווארק תחתון

קווארק תחתון (באנגלית: Bottom quark) הוא חלקיק יסודי במודל הסטנדרטי. ידוע גם תחת השם beauty quark. זהו קווארק דור שלישי, בעל מטען חשמלי e − 1 3 {\displaystyle -{\frac {1}{3}}} . אף שכל הקווארקים מתוארים באופן דומה לפי הכרומודינמיקה הקוונטית, מסתו הגדולה (כ-4 GeV - יותר מאטום הליום), יחד עם הערכים הנמוכים של האלמנטים Vub ו-Vcb של מטריצת ה-CKM, נותנים לקווארק התחתון תכונות מיוחדות, שמאפשרות זיהוי פשוט שלו באופן ניסויי. הקווארק התחתון הוא אחד מתוצרי הפירוק של קווארק עליון. הקווארק התחתון התגלה בפרמילאב בשנת 1977. הוצע עבורו השם "יופי" (beauty), ולקווארק השני מהדור השלישי (שטרם נתגלה) כינו בשם "אמת" (truth). השמות הללו לא נתקבלו, ומאוחר יותר הקווארקים האלו נקראו "תחתון" ו"עליון". קווארק תחתון יכול להתפרק לקווארק למעלה או לקווארק קסום באמצעות הכוח הגרעיני החלש. זמן החיים של קווארק תחתון הוא כ-‎10-12‎ שניות. חלק מההאדרונים מכילים קווארקים תחתונים: מזוני B מכילים קווארק תחתון (או את האנטי-חלקיק שלו) וקווארק למעלה או קווארק למטה. מזוני Bc ו- Bs מכילים קווארק תחתון, יחד עם קווארק קסום או קווארק מוזר בהתאמה. קיימות גם צורות רבות של מזוני Y (קווארקוניום) המכילות את הקווארק התחתון והאנטי-חלקיק שלו. נמצאו באריונים תחתונים והשמות הניתנים להם אנלוגיים לבאריונים מוזרים (למשל Λ b 0 {\displaystyle \Lambda _{b}^{0}} )
דיינה

האם התכוונתם ל... ג'יימס דווייט דיינה (Dana;‏ 1813–1895) – גאולוג וזואולוג אמריקאי מיון דיינה – שיטה למיון מינרלים שפיתח ג'יימס דווייט דיינה, ראו מינרל#מיון דיינה הר דֵיינָה (Dana) – הר בקליפורניה, ארצות הברית, הקרוי על שם ג'יימס דווייט דיינה דיאנה (פירושונים) דִינָה (דמות מקראית, בת יעקב ולאה) אישים ששמם הפרטי הוא דיינה
מונטה קרלו

מונטה קרלו (בצרפתית: Monte-Carlo, במונגאסקית: Monte-Carlu, באוקסיטנית: Montcarles) הוא הרובע העשיר ביותר מבין רובעי נסיכות מונקו הנמצאת לחופו של הים התיכון באזור הריביירה הצרפתית. לעיתים מזוהה מונטה קרלו בטעות כעיר הבירה של מונקו, למרות שלנסיכות אין עיר בירה באופן רשמי - כל הנסיכות נחשבת לעיר אחת. מונטה קרלו ידוע בזכות בית הקזינו, חיי הזוהר ונוכחותם של ידוענים בו. רובע מונטה קרלו כולל בתוכו ארבע שכונות: מונטה קרלו (כשמו של הרובע), סן מישל, סן רומאן ולארווטו. בשכונת מונטה קרלו מספר התושבים הקבועים הוא 3,500 ואילו ברובע מונטה קרלו מספר התושבים הכולל הוא 15,000. רובע מונטה קרלו גובל בעיר הצרפתית בוסוליי. הרובע נוסד ב-1866, ומשמעות שמו היא "הר שארל" על שם שארל השלישי, נסיך מונקו (השם קרלו הוא הגרסה האיטלקית של השם שארל). בשנות ה-50 של המאה ה-19 נקלעה המשפחה השלטת של מונקו לקשיים כלכליים. הנסיך ביקש ליצור מקורות הכנסה חדשים לנסיכות ואישר הקמת קזינו בנסיכות על פי המודל שהיה קיים בגרמניה. תחילה נפתח הקזינו (שמהווה כיום את המאפיין העיקרי של הרובע) ברובע אחר של הנסיכות ולאחר מספר מעברים נקבע מקומו הנוכחי. ההצלחה של הקזינו לא הייתה מיידית עקב היעדר נגישות עבור אוכלוסיית אירופה. הקמתה של תחנת הרכבת ב-1868 הגדילה מאוד את מספר המבקרים במונטה קרלו ואת הכנסות הרובע. מונטה קרלו הוא אחד מאתרי התיירות המובילים באירופה והוא מארח זה עשרות שנים בני מלוכה וכוכבי קולנוע בחופשותיהם. אתר התיירות הידוע ביותר הוא בית הקזינו, שבשליטת הממשלה. אזרחי מונקו פטורים מתשלום מיסים אולם אסור להם להיכנס לאולמות המשחקים של בית הקזינו. מסלול המרוצים Circuit de Monaco עובר ברובו ברחובותיה של מונטה קרלו. מדי שנה מתקיים בו מרוץ גרנד-פרי של פורמולה 1. ראלי מונטה קרלו מתקיים גם הוא מדי שנה מאז שנת 1911. במונטה קרלו מתקיים טורניר הטניס השנתי מונטה קרלו מאסטרס, טורניר בעל חשיבות רבה על משטח החימר, בו זכה החל מ-2005 רפאל נדאל במשך שמונה שנים ברציפות ובסך הכול 11 פעמים בין 2005 ל-2018. בספר "קזינו רויאל" שחיבר איאן פלמינג ב-1953 וכן בסרטים שהופקו אודות ג'יימס בונד, הדמות הבדיונית של סוכן השירות החשאי הבריטי, הוצג בונד כמי שמבלה את זמנו באתר נופש ובקזינו הדומים בסגנונם לאלה של מונטה קרלו. ב-1995 שימש מונטה קרלו כאתר הסרטה של הסרט גולדן איי בסדרת סרטי ג'יימס בונד. מונטה קרלו והקזינו המפורסם הם אתר ההתרחשות של עלילת סרטו של אלפרד היצ’קוק – לתפוס גנב (1954). בסרט כיכבה בתפקיד הראשי גרייס קלי (לימים נסיכת מונקו). בסרט נכללת סצנה בה הדמות המגולמת על ידי גרייס נוסעת במכונית במהירות ובאופן מסוכן לאורך הכבישים המתפתלים והתלולים של מונקו ומונטה קרלו. הסצנה מזכירה בדמיונה את הרקע למותה האמיתי של גרייס קלי ב-1982. ספרד סאוטה, ספרד איטליה קמפנה, איטליה מדיה וקבצים בנושא מונטה קרלו בוויקישיתוף מונטה קרלו (מונקו), דף שער בספרייה הלאומית קזינו מונטה קרלו באתר מונקו
רשימה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... רשימה – כלי להצגה שיטתית וברורה של מידע המורכב מפרטים אחדים. רשימה עיתונאית – מאמר. רשימה ביבליוגרפית רשימה (בחירות) – קבוצת אנשים שמועמדת בבחירות רשימת תפוצה – רשימה של נמענים, המנוהלת על ידי אדם או ארגון, לשם משלוח דואר מרוכז. רשימה מקושרת – מבנה נתונים במדעי המחשב. ראו גם ליסט (פירושונים) רשומה
שרייבר

שרייבר (Schreiber) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעו "לבלר", "מעתיק" או "כתבן". באנגלית Shriver, ומשמעו "מוודה" או "מחלן". שני השמות נגזרים מאותו שורש שפירושו "לכתוב". זהו גם שם המשפחה של ר' משה סופר (החתם סופר) וצאצאיו בני משפחת סופר. הם השתמשו בשם זה כשנדרשו לכתיבת שמם באותיות לועזיות (למשל – בעמוד השער של ספריהם). האם התכוונתם ל... חן שרייבר – נשיא לשכת רואי החשבון בישראל אלי שרייבר – סופר, מתרגם וסטיריקן ישראלי מריה שרייבר – מגישת טלוויזיה אמריקנית, בת למשפחת קנדי לייב שרייבר – שחקן אמריקני פם שרייבר – שחקנית טניס אמריקנית פינחס שרייבר – רב, דיין וראש ישיבה ישראלי חזקיהו יוסף שרייבר – רב וראש ישיבה ישראלי, בנו של הרב פינחס שרייבר ישראל בונם שרייבר – רב וראש ישיבה ישראלי, בנו של הרב פינחס שרייבר נרקיס שרייבר – בעבר מאמן נבחרת הגברים של רומניה ונבחרת הגברים והנשים של ישראל בכדורעף רות שרייבר – אמנית רב-תחומית ישראלית מדיה וקבצים בנושא שרייבר בוויקישיתוף
מאוריסיו סוליס

מאוריסיו סוליס מורה (בספרדית: Mauricio Solís Mora; נולד ב-13 בדצמבר 1972) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי. סוליס שיחק במדי נבחרת קוסטה ריקה במונדיאל 2002 וכן במונדיאל 2006. סוליס הוא בעל 110 הופעות במדי הנבחרת, הוא כבש במדיה 6 שערים ובמספר הופעותיו בנבחרת הוא שני רק ללואיס מרין. את קריירת המשחק שלו החל סוליס במועדון ארדיאנו שבקוסטה ריקה. בעונת 1992/93 עבר לשחק בחמדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ושיחק בקבוצה עד סוף עונת 1995/96, אז עבר לקבוצת דרבי קאונטי האנגלית ביחד עם שחקן נוסף מקוסטה ריקה, פאולו ואנצ'ופה. לאחר שנתיים באנגליה, בהן לא זכה לדקות משחק רבות, חזר סוליס למרכז אמריקה, הפעם לגואטמלה לקבוצת קומוניקאסיונס לעונה אחת בלבד עד שעבר לקבוצת סן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS בארצות הברית כאשר במדיה הוא כבש ארבעה שערים ובישל שער אחד ב-29 הופעות במדי הקבוצה. לאחר שנתיים בארצות הברית חזר סוליס לקוסטה ריקה לקבוצת אלחואלנסה וזכה עימה בשתי אליפויות, בעונת 2000/01 ובעונת 2001/02. לאחר שנתיים בקוסטה ריקה חזר סוליס לאירופה, הפעם ליוון ושיחק במדיה של OFI כרתים שנתיים. אחרי שנתיים ביוון חזר סוליס ליבשת אמריקה אך הפעם למקסיקו לקלאב אירפואטו. אחרי עונה במקסיקו חזר לעונה אחת לאלחואלנסה ואז לעונה אחת לקומוניקסיונס עד שעבר סוליס בעונת 2007/08 לקבוצת מכבי נתניה הישראלית אך טרם פתיחת בעונה נחתך מהקבוצה באופן פתאומי מבלי ללבוש את מדי הקבוצה במשחק אחד כלל ועבר לקבוצת ארדיאנו בקוסטה ריקה, בה החל את הקריירה שלו. סוליס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות נגד נבחרת ערב הסעודית במוקדמות מונדיאל 2002. סוליס פתח בהרכבה של נבחרת קוסטה ריקה בכל ששת המשחקים שלה במשחקי מונדיאל 2002 ו-2006 ונחשב לאחד השחקנים החשובים בנבחרת זו. מאוריסיו סוליס, באתר Transfermarkt מאוריסיו סוליס, באתר Soccerway מאוריסיו סוליס, באתר BDFutbol מאוריסיו סוליס, באתר WorldFootball.net מאוריסיו סוליס, באתר National Football Teams מאוריסיו סוליס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/3/ART1/616/269.html שחרור סוליס והחתמת סטניסלב אנגלוביץ' במכבי נתניה
יונו (מיתולוגיה)

במיתולוגיה הרומית, יוּנוֹ (בלטינית: IVNO) הייתה מלכת האלים ומגינת המדינה הרומאית, אחת מהאלות החשובות והמכובדות בפנתאון האלים הרומי. היא הייתה אלת הנישואין, האמהות והלידה, ופטרוניתן של הנשים הנשואות. מקבילתה היוונית הייתה הרה. יונו הייתה אלה אטרוסקית במקור (אוני (אנ')), שזוהתה עם עשתרת הפיניקית (לפי לוחיות פירגי). יונו הייתה בתם של סטורנוס ואופס, ואחותם של יופיטר, נפטון, פלוטו, וסטה וקרס. היא נישאה לאחיה יופיטר, ראש האלים, ויחד עמו היא הביאה לעולם את אל המלחמה מרס, אלת הנעורים יובנטאס ואת אל האש והנפחים וולקן. יונו תוארה כאלה הדורה ונשואת פנים, העונדת לראשה נזר מלכות. פעמים רבות היא יוצגה עוטה בגדי קרב, שריון וגלימת מלחמה. להרחבה על המיתוסים המרכזיים בהם יונו מופיעה ולתיאור דמותה ראו את הערך הרה. כפטרוניתה של רומא יונו כונתה "יונו רגינה" ("מלכה"), ומקדש לכבודה עמד על גבעת הקפיטולין. מתוקף תפקידיה השונים היא זכתה לכינויים נוספים: כ"יונו מונטה" ("המזהירה") היא הגנה על הכספים והרכוש של המדינה הרומאית, וכ"יונו לוקינה" (יונו של האור) היא שמרה על התינוקות, לבל יאונה להם כל רע. במקדשה נשמר מרשם האוכלוסין הרומאי, בו נרשמה הולדת כל ילד. חגה החשוב ביותר של יונו נקרא המטרונאליה, ונחוג כל שנה ב-1 במרץ. היה זה חג מרכזי וידוע, וקודם לרפורמה שיוליוס קיסר הנהיג בלוח השנה הרומאי, יום זה נחשב ליום הראשון של השנה החדשה. פסטיבל נוסף לכבודה, הנונאה קפרוטינאה, נחוג ב-7 ביולי. יתרה מזאת, החודש השישי בלוח השנה הרומאי, חודש יוני, נקרא על שמה. משמה כאלת המדינה, Moneta, שחותמה הופיע על המטבעות שנחשבו למטבעות בעלי ערך, נגזרו המילים מוניטין, מוניטארי (בהקשר פיננסי) וכן מאוחר יותר המילה Money לכסף. יונו מתוארת לבושה במעיל עור ונוצת טווס. טווס הוא גם החיה הקדושה לה. מדיה וקבצים בנושא יונו בוויקישיתוף יונו, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוגדישו

מוגדישו (סומלית: Muqdisho; ערבית: مقديشو; איטלקית: Mogadiscio) היא העיר הגדולה ביותר בסומליה, וכן בירתה הלאומית. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס ההודי. מוגדישו היא צומת דרכים חשוב ביותר, וממנה יוצאות דרכים לכל חלקי סומליה. מוגדישו מנהלת קשר אוויר עם קניה ואתיופיה באמצעות נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה. עקב הקרבות שמתחוללים בסומליה בעשורים האחרונים בין כוחות ממשלה לכוחות מורדים שונים נהרסו ונפגעו חלק ניכר מהמבנים שבעיר, המצב הכלכלי הקשה וחוסר הביטחון הכלכלי גרמו לחוסר השקעה בשיפוץ ותחזוקת הבתים מצד התושבים והממשל, והעיר נראית בהתאם. בימי הביניים הייתה מוגדישו מרכז מסחרי חשוב. כדי לכבוש אותה, היה חייב ואסקו דה גאמה הפורטוגלי להפגיזה, וכך גם הנווט הפורטוגלי טריסטן דה קונה (כבש את מוגדישו בשנת 1503 לאחר הפגזות רבות). במאה ה-19 הייתה מוגדישו בתחום שלטונו של סולטאן עומאן. בשנת 1871 מוגדישו נכבשה על ידי סולטאן זנזיבר, ובשנת 1895 מוגדישו נכבשה שוב, הפעם על ידי האיטלקים. בזמן המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה שימשה מוגדישו כמרכז הצבא האיטלקי הפולש. לאחר המלחמה בנו האיטלקים את בירת סומליה מחדש, ולכן כיום היא עיר מודרנית בהרבה משאר ערי הבירה של המדינות באזורה. בזמן מלחמת העולם השנייה, נפלה מוגדישו לידי האנגלים, ולאחר שלסומליה הוענקה עצמאות (בשנת 1960), היא הייתה לבירתה. בשנת 2015 ביצע ארגון הטרור א-שבאב פיגוע בבית מלון בעיר. למעלה מ-20 נהרגו ובין הפצועים היו סגן ראש הממשלה, שר התחבורה וחבר פרלמנט. ערך מורחב – קרב מוגדישו כוח עילית של הצבא האמריקני שכלל 160 לוחמים נשלח באוקטובר 1993 למוגדישו, כדי ללכוד שני בכירים בארגונו של מוחמד פארח איידיד, שליט מקומי. החיילים הגיעו לעיר באוויר וביבשה, ופעולתם הייתה אמורה להסתיים תוך כשעה. המבצע הסתבך כאשר שני מסוקי בלקהוק הופלו והמבצע התארך ל-15 שעות – שבמהלכן נהרגו 19 חיילים אמריקאים ו-73 חיילים נוספים נפצעו. אחד מטייסי המסוקים נשבה על ידי הלוחמים הסומלים ושוחרר 11 ימים מאוחר יותר. כאלף לוחמים סומלים ותושבים נהרגו במהלך קרב. היה זה קרב הקרקע הארוך ביותר שבו השתתפו חיילים אמריקאים בין מלחמת וייטנאם למלחמת עיראק. לאחריו נסוגה ארצות הברית מסומליה. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 העדיפה ארצות הברית להימנע ממעורבות במשברים ברחבי העולם בדרך המסכנת את חייליה, וזאת בהשפעת הקרב. במוגדישו יש כמה מפעלים ובתי חרושת, בעיקר לעיבוד מזון, לייצור שמנים, ולנסורת עצים. כמעט כל המפעלים הנמצאים במוגדישו, הם לשימוש עצמי ולא לייצוא, משום שהמלחמה מקשה על המדינה לקיים יחסים כלכליים בין-לאומיים. יש בה גם מלונות, מרכזי תיירות נוספים, אכסניות ואת מוסדות הממשלה. מסגד פח'ר א-דין: המסגד העתיק ביותר במוגדישו. נבנה ב-969 על ידי פח'ר א-דין, הסולטאן הראשון של סולטנות מוגדישו. קבר החייל האלמוני: אנדרטה במרכז מוגדישו. ארמון המושל של מוגדישו: נבנה על ידי האיטלקים בסוף המאה ה-20. העיר העתיקה (שמכונה גם Old Shanghai City). קתדרלת מוגדישו: כנסייה שהקימו האיטלקים ב-1928, ורובה נהרסה בידי א-שבאב ב-2008. חוף לידו. שוק בקרה: השוק הפתוח הגדול בסומליה. מסגד הסולידריות האיסלאמית: המסגד הראשי של מוגדישו. נבנה בתמיכת קרן פהד בן עבד אל-עזיז אאל סעוד הסעודית. המוזיאון הלאומי של סומליה. קזחסטן אלמטי, קזחסטן טורקיה אנקרה, טורקיה מוגדישו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אי-פי, הרוגים ופצועים, בהם שרים ומחוקקים, בפיגוע בבירת סומליה, באתר הארץ, 20 בפברואר 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוזיטרון

פּוֹזִיטְרוֹן (positron) הוא חלקיק יסודי, האנטי-חלקיק של האלקטרון. הפוזיטרון דומה בתכונותיו לאלקטרון, שכן מסתו והספין שלו זהים לאלו של האלקטרון. לעומת זאת, המטען החשמלי שלו שווה בגודלו למטען האלקטרון אך הפוך בסימנו, כלומר, מטען הפוזיטרון חיובי (ומכאן שמו), בניגוד למטען האלקטרון השלילי. פוזיטרונים נוצרים בדעיכה רדיואקטיבית מסוג β+, המכונה גם פליטת פוזיטרון (positron emission). בתהליך זה, פרוטון מגרעין אטום הופך לנייטרון ובוזון W+. לאחר מכן, הבוזון W+ דועך לפוזיטרון ונייטרינו אלקטרוני. פוזיטרונים נוצרים גם במסגרת תהליך של יצירת זוג, בו פוטון אנרגטי מגיב עם גרעין של אטום כך שחלק מהאנרגיה של הפוטון הופך לאלקטרון ופוזיטרון, על פי הנוסחה   E 2 = m 2 c 4 + c 2 p 2 {\displaystyle \ E^{2}=m^{2}c^{4}+c^{2}p^{2}} . זו היא דוגמה לאירוע של יצירת חומר (matter creation). כל זאת, בהתאם לשקילות המסה והאנרגיה. גם התהליך ההפוך אפשרי: כאשר אלקטרון ופוזיטרון נפגשים, מתרחש איון (annihilation) ומסתם של שני החלקיקים הופכת כולה לאנרגיה של שני הפוטונים. קיומו של הפוזיטרון נחזה על ידי משוואת דיראק, שפורסמה ב-1928 על ידי פול דיראק, אם כי דיראק עצמו לא הגיע למסקנה זו באופן ישיר. הפוזיטרון התגלה לראשונה בתצפית ב-2 באוגוסט 1932 על ידי קארל דייוויד אנדרסון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, בקרינה קוסמית שעברה דרך תא וילסון שהיה בתוך שדה מגנטי ושהיה בו לוח עופרת. אנדרסון הבחין בתצלומים מהתא במסלול חלקיק שעבר דרך לוח העופרת ויצא ממנו במהירות נמוכה יותר (כפי שהשינוי ברדיוס המסלול הראה). כיוון התנועה הראה שהחלקיק חיובי. מכיוון שהיה ידוע שפרוטון (או חלקיק אחר עם מסה דומה) לא יכול לעבור מרחק כזה בחומר, הסיק אנדרסון שמדובר ב"אלקטרון חיובי". את השם "פוזיטרון" נתנו העורכים של Physical Review בו פרסם אנדרסון ב-1933 את המאמר על הגילוי. אנטי-חומר טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים מגזין מכון ויצמן, ‏כיצד נוצרים פוזיטרונים בחלל? מתי, היכן ואיך הם מתקדמים בגלקסיה?, באתר "הידען", 29 באפריל 2014 פוזיטרון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Anderson, C. D. (1933). "The Positive Electron". Physical Review. 43 (6 ). February 28, 1933