laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קיריל קיארו

קיריל קיארו (באסטונית: Kirill Käro; נולד ב-24 בפברואר 1975) הוא שחקן רוסי ממוצא אסטוני. הוא ידוע בעיקר כששיחק את הדמות הראשית בסדרה "המרחרח" (2013–2017). כמו כן, כיכב בסדרות שהופצו על ידי נטפליקס - "טובים מאיתנו" (2019) בתפקיד גאורגי ספרונוב, וכסרגיי בסדרת הטלוויזיה הצלה (2020). קיריל נולד בטאלין, אסטוניה. אביו קפטן בצי הסובייטי ממוצא אסטוני-רוסי מעורב, ואמו הרוסייה הייתה מורה. בן דודו הוא השחקן וולי קיארו. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בלאסנאמיי בשנת 1992, הוא נכנס לקורס משחק בן חמש שנים במכון התיאטרון בוריס שצ'וקין במוסקבה, רוסיה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1997, המשיך קיארו לעבוד במכון התיאטרון בוריס שצ'וקין בהדרכתו של ארמן ג'יגרחניאן. קיארו חזר לטאלין בשנת 1999, שיחק בתיאטרון הרוסי במשך חמש שנים, לפני שחזר למוסקבה לתיאטרון 'פרקטיקה' בשנת 2004. הקריירה של קיארו בקולנוע ובטלוויזיה החלה בשנת 2008 עם תפקידים קטנים שונים. בשנת 2013 הוא קיבל את התפקיד הראשי בסרט "המרחרח", עליו זכה בפרס איגוד מפיקי הסרטים והטלוויזיה בקטגוריה "השחקן הטוב ביותר". בשנת 2019 שיחק תפקיד ראשי כגאורגי ספרונוב בסדרת המותחן הרוסית טובים מאיתנו. בשנת 2020 כיכב כסרגיי בתפקיד ראשי בסדרה הצלה שנרכשה על ידי נטפליקס ושודרה באוקטובר 2020. מדיה וקבצים בנושא קיריל קיארו בוויקישיתוף קיריל קיארו, ברשת החברתית פייסבוק קיריל קיארו, ברשת החברתית אינסטגרם קיריל קיארו, ברשת החברתית VK קיריל קיארו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קיריל קיארו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Kirill Käro: biography". manygoodtips.com. 2019. "Кирилл Кяро". tele.ru (ברוסית). נבדק ב-2020-10-13. Koppel, Nataly (4 ביוני 2014). ""Nuuskija" staar Kirill Käro: Moskvas olen ma täielik eestlane, Tallinnas aga venelane" (באסטונית). Õhtuleht. נבדק ב-31 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה) "Actor Kirill Käro: Personal Life, Biography, Film". sw.unansea.com. 2019. "ActorKirill Käro". ivi.ru. 2019. "Better than Us". Netflix. 2019. "To the Lake". netflix.com. 2020. "Kirill Käro Filmography (extracts)". kinoglaz.fr. 2019.
יחסי ניז'ר–רוסיה

יחסי ניז'ר–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ניז'ר לרוסיה. ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם ניז'ר ב-17 בפברואר 1972. באוגוסט 2017 חתמו רוסיה וניז'ר על הסכם לשיתוף פעולה צבאי, כולל אינטראקציה במלחמה בטרור ואמצעים לחיזוק הביטחון הבינלאומי. על פי ההסכם שתי המדינות יפתחו יחסים גם בתחום אימוני הכוחות המשותפים, בתחום החינוך הצבאי, הרפואה הצבאית ותחומים אחרים. ביולי 2023 אירעה הפיכה צבאית בניז'ר בראשותו של הגנרל עבד רחמן תיאני. ארבעה חודשים אחר כך ביקר בניז'ר סגן שר ההגנה הרוסי יונוס-בק יבקורוב והמדינות הסכימו לחיזוק הקשרים הצבאיים ביניהן. מדיה וקבצים בנושא יחסי ניז'ר–רוסיה בוויקישיתוף Border security key to junta's rapprochement with Moscow, אפריקה אינטליג'נס (נדרש רישום חינם לאתר), 31 בינואר 2024 Russia to sign military cooperation deal with Niger באתר טאס"ס, 10 באוגוסט 2017 "Niger chooses Russia over Europe". Le Monde.fr (באנגלית). 2023-12-06. נבדק ב-2024-02-17. ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ורנר הייזר

ורנר הייזר (בגרמנית: Werner Heuser;‏ 11 בנובמבר 1880 – 11 ביוני 1964) היה צייר, חרט, שרטט ופרופסור גרמני. הוא היה פרופסור לאמנות ב"אקדמיה לאמנות בדיסלדורף" בין השנים 1926 עד 1937, והוסר מתפקידו על ידי הנאצים בגלל הגדרתו כ"אמן מנוון". לאחר מלחמת העולם השנייה הוא בנה מחדש את האקדמיה, ושימש כמנהלה בין השנים 1946 עד שנת 1949. ורנר הייזר נולד ב-11 בנובמבר 1880 בגומרסבאך, גרמניה, ליוגני הוסטרמן ופרנץ אוגן הוזר. כשהייזר היה בן שנה, אביו ברח עם אשת שכנו, והיגר לטקסס ושינה את שמו לאוגן קיילר. אביו היה העורך של העיתון New Braunfels Herald-Zeitung. כתוצאה מבעיות משפחתיות, נשלח ורנר הייזר להתגורר אצל משפחת אביו בבון, גרמניה. הוא למד בתיכון בבון ובזיגבורג. הוא למד ב "בית הספר לאמנויות יישומיות" בדרזדן וב"האקדמיה לאמנות" בדיסלדורף אצל פטר יאנסן, אדולף מאנשן ואדוארד גרהרדט. ב־11 באוקטובר 1907 התחתן בדיסלדורף עם מירה סון-רטל, בתו של הצייר קרל רודולף זון. יחד נולדו להם שני ילדים, קלאוס הייזר ואורסולה בנסר. בסביבות 1907 נסע ורנר הייזר לרומא ונפגש עם האמנים קרל הופר, הרמן הלר ומוריס סטרן. בשנת 1919, הייזר היה אחד מהאמנים הראשונים בקבוצת האמנים הצעירים של ריינלנד, לצד היינריך נאון, אדולף אוזרסקי, ארתור קאופמן, קרלו מנסה, וולטר אופי, והאדריכל וילהלם קרייס. בשנת 1926 הוא מונה כפרופסור לרישום באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. בין תלמידיו היו הרברט זאנגס, אלזה הארני, ג'ורג' מייסטרמן, קספר וולטר ראו. בין השנים 1927 עד 1937, גרמניה חוותה התחזקות ועלייה לשלטון של המפלגה הנאצית. בשנת 1927 הוקמה החברה הלאומית-סוציאליסטית לתרבות גרמנית במטרה לעצור את "השחתת האמנות" וליידע את העם על הקשר בין גזע לאמנות באמצעות תיאוריות גזעניות פסבדו-מדעיות. החל משנת 1933 תייגה הקבוצה יצירות אמנות ואמנים מודרניים כ"יהודים", "מנוונים" ו"בולשביקים". בשנת 1937 טיהרו הפקידים הנאצים את המוזיאונים הגרמניים והסירו את יצירות האמנות שנחשבה כמנוונת וקיימו תערוכה מיוחדת של היצירה בשם "אנטרטט קונסט" "האמנות המנוונת" שהציגה 650 יצירות אמנות ועברה ברחבי גרמניה, והייתה פופולרי בקרב הצופים. הייזר היה אחד האמנים בתערוכה והוא תויג כ"מנוון". באותה שנה, 1937, לא הוארכה עבודתו כפרופסור. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שהה בתחילה בסאנרי-סור-מר, בצרפת, ואחריה שהה באלגאו וברייסגאו. בשנת 1943 הופצץ ביתו בדיסלדורף, והרס את עבודות האמנות שלו ואת אוסף האמנות שלו. הוא עקב אחרי נדודי משפחתו עד 1945. לאחר סיום המלחמה, חזר לדיסלדורף וב-1 בנובמבר 1945 הוא התחיל את עבודתו. הוא מונה למנהל האקדמיה לאמנות בדיסלדורף ב-7 בינואר 1946, וב-31 בינואר 1946 נבנה בית הספר ונפתח מחדש. ורנר הייזר נפטר מאי ספיקת לב בדיסלדורף ב-11 ביוני 1964 ונקבר בבית העלמין נורדפרידוף דיסלדורף. בתו אורסולה בנסר (1915–2001) הייתה ציירת, והיא נישאה לצלם וולטר בנסר. עבודתו כלולה באוספים שונים, כולל ספריית הקונגרס. קרנבל מסיכה בין הצמחים עיוור מדיה וקבצים בנושא ורנר הייזר בוויקישיתוף ורנר הייזר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Heuser, Werner, Benezit Dictionary of Artists (באנגלית) Deutsche Biographie, Heuser, Werner - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית) "The History of The Herald-Zeitung" Johanna Ey, Mutter der rheinischen Avantgarde. Eine regionale Kunstgeschichte, www.rheinische-art.de Degenerate Art, fcit.usf.edu
קולנוע הונגרי - הטובים ביותר

קולנוע הונגרי - הטובים ביותר או השנים עשר של בודפשט (בהונגרית: Budapesti tizenkettő) הם שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בין השנים 1948–1968. הדירוג בוצע בהצבעה חשאית של אנשי תעשיית הקולנוע ההונגרית שבחרו בשנת 1968 בהצבעה חשאית. "האיגוד הבינלאומי של מבקרי (עיתונאי) הקולנוע" (בראשי תיבות: FIPRESCI - שהוא ראשי תיבות מצרפתית של Fédération Internationale de la Presse Cinématographique) ערך את הכנס השנתי שלו בבודפשט בשנת 1968. בהזדמנות זו של יום השנה העשרים להלאמתה השנייה (הראשונה בשנת 1919) של תעשיית הקולנוע ההונגרית, "מחלקת מבקרי הקולנוע" של "התאחדות אמני הקולנוע ההונגרים" בחרה 12 סרטים בהצבעה חשאית שנבחרו בפסטיבל הקולנוע הרביעי בהונגריה שנערך בעיר פץ'. שם הוקרנו בקטגוריית הסרטים העלילתיים בהונגריה. סרטים אלה נבחרו לטובים ביותר בעשרים השנים האחרונות לאחר ההלאמה. שנה לאחר מכן, בשנת 1969, הוקרנו הסרטים גם בטלוויזיה ההונגרית. פרידייש באן : פיסת אדמה מיקלוש ינקצ'ו : רווקים עניים זולטאן פאברי : קרוסלה אנדראש קובאץ' : ימים קרים פליקס מאריאשי : אביב בבודפשט זולטאן פאברי : המורה חניבעל אימרה פהר : במדי חייל קארוי מאק : בית מתחת לסלעים פרנץ קושה : עשרת אלפים ימים אישטוואן גאל : בסחף מארטון קלטי : הרב"ט והאחרים אישטוואן סאבו : אבא בשנת 2000 חברי "איגוד אמני הקולנוע והטלוויזיה ההונגריים" ו"מדור מבקרי הקולנוע והטלוויזיה" באיגוד הלאומי של העיתונאים ההונגרים הצביעו לבקשת הטלוויזיה ההונגרית אילו סרטים נחשבים ליצירות הטובות ביותר בכל ההיסטוריה של הסרט ההונגרי. לפי הצבעה זו שנים עשר הסרטים ההונגריים הטובים ביותר בכל הזמנים: מיקלוש ינקצ'ו: רווקים עניים קארוי מאק: אהבה זולטאן הוסאריק: סינדבאד אישטוואן סץ' : אנשים על השלג גזה רדוואני: אי שם באירופה פטר גותאר : הזמן עוצר סטיב סקיי : רב המשרתים, היפוליט זולטאן פאברי: קרוסלה אנדראש ילש: ולנטינו הקטן אילדיקו אניידי: המאה ה-20 שלי אישטוואן סאבו: אבא זולטאן פאברי: המורה חניבעל השנים עשר של בריסל (12 הטובים בעולם עד שנת 1958-בהונגרית) השנים עשר של מנהיים (12 הסרטים הדוקומנטריים הטובים ביותר עד 1964-בהונגרית) 53 הסרטים ההונגריים בעלי הערך האמנותי (בהונגרית) Ujhelyi Szilárd (1969). "Bevezetés". In Karcsai Kulcsár István (ed.). A BUDAPESTI 12 (בהונגרית). Budapest: M. Filmtud. Int. és Filmarchívum (Filmbarátok kiskönyvtára). "Új Budapesti Tizenkettő". Filmvilág (בהונגרית). XLIII (3): 2. 2000. סינדבאד הוא הסרט ההונגרי הטוב ביותר (אינדקס, 18 בנובמבר 2010, בהתבסס על הצבעה של מוזיאון הסרטים)
יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – רוסיה

יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לרוסיה. ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית ב-7 בדצמבר 1960. פוסטאן-ארקאנז' טואדרה, נשיא הרפובליקה המרכז-אפריקאית, ערך שני ביקורים במוסקבה, באוקטובר 2017 ובמאי 2018. במרץ 2018 הסכימה רוסיה להעניק סיוע צבאי בחינם לרפובליקה המרכז אפריקאית, תוך שליחת נשק קל, תחמושת ו-175 מדריכים להכשרת הכוחות המזוינים במרכז אפריקה. ההערכה היא שהיועצים הם חברים בקבוצת וגנר. מאז אותה שנה היועץ לביטחון לאומי של הרפובליקה הוא ולרי זכרוב, אזרח רוסי שעבר בעבד עבור פריגוז'ין, ראש וגנר. החל מינואר 2019, הרפובליקה המרכז אפריקאית שוקלת לארח בסיס צבאי רוסי. מרגל רוסי לשעבר מונה על ידי נשיא מרכז אפריקה כיועצו הביטחוני. מאז ה-11 במרץ 2020, ה-"G5 המרכז-אפריקני" - המורכב מהאיחוד האירופי, ארצות הברית, צרפת, הבנק העולמי והאו"ם - כלל גם את הפדרציה הרוסית. דבר זה מיסד את נוכחותה של רוסיה ברפובליקה המרכז אפריקאית ומכיר בתפקידה המרכזי של המדינה בפתרון המשבר במרכז אפריקה, מה שמגדיל את טביעת הרגל הצבאית העולמית שלה עוד יותר. ב-2 בפברואר 2020, בלחץ רוסיה ובתמיכת סין, אישרה מועצת הביטחון של האו"ם הרפיה נוספת, אם כי קלה, של אמברגו הנשק שהוטל על הרפובליקה המרכז אפריקאית בשנת 2013. זאת בניגוד לייעוץ של צרפת, שנתמכה על ידי החברים האירופאים והאפריקאים במועצת הביטחון (דרום אפריקה, ניז'ר ותוניסיה). על פי פקידי ביטחון מערביים, לוחמי וגנר המקורבים לממשלת רוסיה והמדריכים שלהם עבדים עם ממשלתה של הרפובליקה המרכז אפריקאית בניסיון להשתלט על אזורים עשירים במינרלים יקרים שניתן אחר כך לייצא דרך סודאן. לפי הניורק טימס, ב-2022, רוסיה פעלה כדי להבטיח כי הנשיא הפרו־רוסי, פוסטן-ארקאנז' טואדרה, יישאר בתפקידו ללא הגבלת זמן. מדיה וקבצים בנושא יחסי הרפובליקה המרכז-אפריקאית – רוסיה בוויקישיתוף ניו יורק טיימס, באלימות, איומים ותעמולה, פוטין מבסס את שליטתו במרכז אפריקה, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2022 Russia and the Central African Republic: A curious relationship באתר ה-BBC‏, 29 במאי 2018 יחסי האיחוד האירופי ורוסיה עם הרפובליקה המרכז אפריקאית באתר הפרלמנט האירופי Journal, The Wall Street (2023-02-14). "אוקראינה לא לבד: הארגון הרוסי שעוזר לפוטין להגביר כוח". Globes. נבדק ב-2023-02-14. גרדיאן והארץ, באלימות, איומים ותעמולה, פוטין מבסס את שליטתו במרכז אפריקה, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2022, קישור ארכיון ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומני ההרפתקאות של נובה

רומני ההרפתקאות של נובה (בהונגרית: A Nova kalandos regényei); היו סדרת ספרים של המוסד הספרותי נובה, בבעלות ובניהול של דוד מילר ובנו פאל מילר. בסדרה התפרסמו כמעט 200 רומנים, בעיקר רומני פשע ורומנים בסגנון המערב הפרוע בין השנים 1935–1942. העורך והמתרגם הפעיל ביותר של הסדרה היה קורנל טאבורי, שהיה לפני כן העורך של כתב העת "סקירה בלשית" ולדברי רבים "האיש בעל הידע הספרותי-דיווחי הגדול ביותר על משטרת הונגריה". בנוסף לסופרים הזרים המפורסמים והמצליחים של התקופה, הסדרה הציגה עבודות של כותבי "ספרות זולה" הונגרים פופולריים שהיו כבר מוכרים אז בשמות אנגלו-סקסיים בדויים. היוצרים כללו גם את אגתה כריסטי, לסלי צ'רטריס, פיטר צ'ייני, ארל סטנלי גרדנר ורוברט היימן תחת שמו הבדוי "פרד רוברטס" ו"רוברט ארדן". פרדריק שילר פאוסט הופיע בעיקר בשמו הספרותי הידוע ביותר: מקס ברנד וכמה מהרומנים שלו תחת שם בדוי ידוע אחר (ג'ורג' אוון בקסטר). בקרב ההונגרים ינה רייטה תחת השמות: P. Howard, אדן ברשי, EA Rodriguez תחת שם בדוי, והסופר קארוי נאג' בעיקר כ-Charles Lorre. רוב הרומנים של רייטה הופיעו בסדרה, כמו של רוברט היימן (פרד רוברטס ורוברט ארדן, בהתאמה) ושל לסלי צ'רטריס. בין המתרגמים נוכל למצוא כמה סופרים הונגרים ידועים, כגון ינה רייטה, קארוי אסלאני או לאו וצ'אי. כותרים רבים תורגמו על ידי עורך הסדרה קורנל טאבורי ובנו הבכור, פאל טאבורי בעיקר תחת שם בדוי פטר בארלאי. (ג'ורג' טבורי, אחיו של פאל טאבורי תרגם רק ארבעה). בשנת 1941 שונה העמוד החיצוני (cover). לפיכך, לכרך ה-149 בסדרה, הרומן "שודדים" של פיטר צ'ייני, היה מראה חדש. צבע הרקע שונה לאדום. הכיתוב לנטוי, והכותרת הוצגה בפס שחור למטה. הממדים היו 17.5 על 12 ס"מ, בתחילה הכילו הספר 192–244 עמודים, מאוחר יותר בדרך כלל סביב 160 עמודים בלבד. כמה רומנים פורסמו מחדש במהדורה השנייה, אך הם פורסמו מחדש עם המספרים הסידוריים המקוריים שלהם, בעוד שאחרים הודפסו מחדש בסדרה של 58 פילר של נובה. לאחר כניסתו לתוקף של פקודת "הספרות הזולה", לא ניתן היה להמשיך את הסדרה ברווח. לאחר מלחמת העולם השנייה, המהדורה השלישית של כמה פרסומים קודמים הופיעה לפני שההוצאה הולאמה. ביבליוגרפיה ציורית של הספרות הזולה ההונגרית 4. - הרומנים ההרפתקניים של NOVA, הוצאת Attraktor, 2016 גאבור באלינט: היסטוריה של הוצאת נובה, ביקורת ספרים הונגרית, מהדורה 114. (1998) מס '4 גאבור באלינט: מו"ל וסדרה של נובה, ביקורת ספרים הונגרית, 121 (2005) מס' 2 גאבור באלינט: התביעות "פנגו אחד" של המו"לים פלדיס, האתנאום ונובה בשנת 1936, (2001.) מאגרי מידע זמינים באינטרנט, במיוחד בקטלוג המשותף הלאומי ההונגרי (www.mokka.hu). מאגרי עתיקנים. במיוחד אנטיקוואריום מוזיאוני, antikvarium.hu ו- antikva.hu ארכיב חומרים למכירות פומביות מקוונות של Axioar A MOKKA adatbázisában szórványosan található eltérő értékek valószínűleg a könyvkötői kötés eredménye.
The Fairest of Them All

The Fairest of Them All הוא אלבום הסולו החמישי של הזמרת דולי פרטון, אשר יצא ב-2 בפברואר 1970 על ידי RCA ויקטור. הוא הופק על ידי בוב פרגוסון והגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד אלבומי הקאנטרי. השיר "Daddy Come and Get Me" יצא כסינגל היחיד מתוך האלבום והגיע למקום ה-40 במצעד שירי הקאנטרי. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-13 במצעד אלבומי הקאנטרי האמריקאי ושהה 17 שבועות במצעד סך הכול. האלבום יצא לאור על גבי תקליטור בשנת 2010, ביחד עם האלבום My Favorite Songwriter, Porter Wagoner ובשנת 2011 יצא לאור גם להורדה דיגיטלית. מידע על האלבום The Fairest of Them All באתר MusicBrainz האלבום The Fairest of Them All באתר Discogs The Fairest of Them All by Dolly Parton (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2021-01-03
אלגיני (נהר)

אלגֵיני (באנגלית: Allegheny) הוא נהר באורך 523 קילומטרים הזורם ממוצאו של נהר אוהיו במערב פנסילבניה וניו יורק, ארצות הברית. נהר אלגיני עובר בתחילתו מעט תחת אמצעו של גבול הצפוני של פנסילבניה צפונית מערבית לניו יורק ואז מתפשט בזיגזג דרומית מערבית מעבר לגבול ודרך מערב פנסילבניה כדי להצטרף לנהר מונונגהלה במזלגות אוהיו, ב"נקודה (Point)" של הפארק הלאומי פוינט (Point State Park) שבמרכז העיר פיטסבורג, פנסילבניה. נהר אלגיני הוא, לפי נפח, הזרם המרכזי הם של נהר אוהיו והן של נהר המיסיסיפי. מבחינה היסטורית, אלגיני נחשב ל"נהר אוהיו העליון", הן על ידי הילידים האמריקאים והן על ידי המתיישבים האירופאים. מדיה וקבצים בנושא אלגיני בוויקישיתוף אלגיני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי גינאה ביסאו – גרמניה

יחסי גינאה ביסאו–גרמניה הם יחסי החוץ בין גינאה ביסאו לגרמניה. מאז המאה ה-15 השתייך אזור גינאה ביסאו של ימינו לאימפריה הפורטוגזית. בתחילת המאה ה-20, לעומת זאת, יזמים גרמנים בנו מפעל שמן דקלים באי Bubaque, אשר ננטש מאוחר יותר. הסופרת הגרמנית-דרום אפריקאית סטפני גרקה נולדה ברפובליקה המרכז אפריקאית בשנת 1941. לאחר מהפכת הצפורנים בפורטוגל בשנת 1974, מדינת גינאה-ביסאו הפכה עצמאית לחלוטין, והוכרה גם על ידי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ב-12 באוגוסט 1974. מאז 1975 המדינה הצעירה מקיימת יחסים דיפלומטיים עם שתי המדינות הגרמניות. לאחר מכן התפתחו יחסי ידידות במיוחד עם גרמניה המזרחית. היחסים הדיפלומטיים במדינה ניזוקים גם הם מהמצב הכלכלי והפוליטי הקשה בגינאה-ביסאו, במיוחד מאז התפרקות הגוש המזרחי בראשית שנות ה-90. עם פרוץ מלחמת האזרחים בגינאה ביסאו לאחר ניסיון ההפיכה ב-1998, הושעה שיתוף הפעולה בפיתוח בגינאה ביסאו. לאחר ההפיכה הצבאית באפריל 2012 הושעו גם היחסים הדיפלומטיים בצד הגרמני עד לחידושם בשנת 2014. ב-14 במרץ 2018 נעצר האזרח הגרמני אולף באונגרטן בגינאה ביסאו על ידי המשטרה הפלילית המקומית. הוא שהה במדינה עבור ארגון לא-ממשלתי ומעל בכספים בהיקף של 90,000 אירו, שנועדו לקנות מכונת דיאליזה למרכז הדיאליזה הראשון במדינה בבירה ביסאו. גרמניה מיוצגת בגינאה ביסאו באמצעות שגרירותה בדקר, סנגל. גינאה ביסאו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין. מדיה וקבצים בנושא יחסי גינאה ביסאו – גרמניה בוויקישיתוף יחסי גינאה ביסאו–גרמניה, באתר משרד החוץ הגרמני
הסליקים בבית הספר תל-חי בחיפה

הסליקים בבית הספר "תל-חי" בחיפה הם שני סליקים שבנה ארגון ההגנה בחדר האוכל של בית הספר "תל חי" שבשכונת נווה שאנן בחיפה. הסליקים היו בשימוש לפני ובמהלך מלחמת העצמאות ונשכחו אחריה, ונחשפו רק 40 שנה לאחר הקמת המדינה. בימינו משמשים הסליקים כמוזיאון המשמר פריטים שנמצאו בהם וכן ממצאים מהתקופה בה נעשה שימוש בסליק. עם סיום מלחמת העולם הראשונה החל היישוב בארץ לאגור נשק לא חוקי (קנוי וגנוב) בסליקים ישוביים רבים (חלקם הגדול מאולתר) מתוך הבנה שהשלטון הבריטי לא ייתן תמיד מענה ביטחוני ליישוב היהודי. מגמה זו התחזקה ב-1925 כשארגון ההגנה הוקם והחל לבנות סליקים מרכזיים ברחבי הארץ. חיפה היוותה מרכז לפעילות ארגוני ההגנה, אצ"ל ולח"י והחל משנות ה-30 הוקמו בה מעל 60 סליקים. רובם הגדול של הסליקים היו פשוטים מהסוג של צינורות וארגזים אולם במספר אתרים בעיר נבנו סליקים גדולים מבטון. שניים מהם נבנו בבית הספר "תל חי" בשכונת נווה שאנן. שני הסליקים נבנו בחדר האוכל של בית הספר כשרק מנהל בית הספר ידע על הפעילות החשאית. ב-1935 נחצב סליק-1 בקיר של חדר האוכל והוסווה מאחורי ספריית ספרים. היה זה סליק קטן לאחסון מעט נשק. ב-1938 נחצב סליק-2 שגודלו היה כמטר וחצי על מטר וחצי. חפירת הסליק החלה בקצה מסדרון של כיתות אולם בסופו של נקבע פתח הסליק בחדר האוכל. בפתחו של סליק זה הותקנה דלת ברזל ועל הדלת כיסה ארון כלי אוכל. לאחר סיום בניית הסליקים בבית הספר הוכנס אליהם נשק ששימש להגנת השכונה מערבים שהגיעו מחוואסה. מאחר שבמהלך היום שקק בית הספר פעילות תלמידים יכלו אנשי ההגנה להוציא את הנשק רק עם רדת הערב ולהחזירו לפנות בוקר. להוצאת הנשק היה צורך להזיז את הארונות שכיסו על פתח הסליקים. בשנים 1947–1948 שימש דניאל לרמן כמפקד הסליק. לאחר תום מלחמת העצמאות נשכחו הסליקים. ב-1978 נתגלה סליק-1 במהלך תיקוני חשמל אולם הוא נמצא ריק. ב-1993 נערך שיפוץ כללי בחדר וארון כלי האוכל הוזז ממקומו התגלה הפתח של סליק-2. בסליק זה נתגלו מספר כלי נשק במצב שמיש. לאחר גילוי שני הסליקים הפך המקום למוזיאון שמשרת את שיעורי ההיסטוריה של התלמידים וכן קבוצות שבאות לבקר במקום. בנוסף לכלי הנשק שנמצאו בסליק מוצגים במקום חפצים שונים מתקופת הסליק. ד"ר רפי קיטרון, ארץ ישראל הנסתרת - סיפורם של הסליקים ותולדותיהם, הוצאת אריאל, 2010, עמודים 38–40, 114-117 צדוק אשל, מערכות ההגנה בחיפה, הוצאת משרד הביטחון, 1978; מהדורה שנייה 1998 מדיה וקבצים בנושא הסליקים בבית הספר תל-חי בחיפה בוויקישיתוף מוזיאון "תל חי": לבקר, ללמוד, לחוות..., באתר בית ספר "תל חי" בחיפה (אורכב) הכל התחיל בסליק: המוזיאון בבית הספר תל חי, באתר "תאגיד השידור חיפה" שר החינוך נפתלי בנט מגיע לביקור פתע בבית הספר "תל חי" בנווה שאנן חיפה, ויורד ל"סליק", באתר "חדשות חיפה והקריות" (אורכב) יש הערכה שקיים בבית הספק סליק שלישי אולם הוא לא נמצא באותה תקופה כללו בתי ספר חדרי אוכל בהם בישלו התלמידים את ארוחותיהם בתקופת החפירה למדו התלמידים בבית הכנסת השכן כלי הנשק שאוחסנו בסליק כללו מקלע "שפנדאו", מקלע "ברן", רובים קנדים ואנגלים ותחמושת בתקופה זו כבר לא שימש כחדר אוכל נתגלו רובה קרבין קנדי, רובה קרבין בריטי, תת מקלע "שמייסר" גרמני ותת מקלע "טומיגן" בריטי
יחסי גינאה ביסאו – הממלכה המאוחדת

יחסי גינאה ביסאו–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין גינאה ביסאו לבין הממלכה המאוחדת. בריטניה כוננה יחסים דיפלומטיים עם גינאה ביסאו בשנת 1975, זמן קצר לאחר עצמאותה מפורטוגל. בשנת 2012 השעה האיחוד האירופי, ובכלל זה בריטניה, חלק מהסיוע הניתן לגינאה ביסאו, בשל המהומות שאירעו במדינה. בריטניה מיוצגת בגינאה ביסאו באמצעות שגרירותה בדקר, סנגל. גינאה ביסאו אינה מיוצגת בבריטניה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה. מדיה וקבצים בנושא יחסי גינאה ביסאו – הממלכה המאוחדת בוויקישיתוף Guinea-Bissau: Political chaos could boost cocaine trade באתר ה-BBC‏, 12 במרץ 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי סיירה לאון – סין

יחסי סיירה לאון–סין הם יחסי החוץ בין סין לסיירה לאון. הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת סיירה לאון כוננו יחסים דיפלומטיים ב-29 ביולי 1971. היחסים הכלכליים בין סיירה לאון לסין הם חיוביים ברובם. ביוני 2020 סיירה לאון הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי של הונג קונג באו"ם. משנת 2000 עד 2011, התבצעו כ-37 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני בסיירה לאון שזוהו באמצעות דיווחים שונים בתקשורת. פרויקטים אלה נעים מהקלות חוב בסך 22 מיליון דולר, וכלה בסיוע בפרויקטים לתיקון כבישים ובניית פרויקט שרלוט מימן, והלוואת זיכיון בסך 16.6 מיליון דולר לתמיכה בפרויקט CDMA של Sierratel. באוניברסיטת סיירה לאון קיים מכון קונפוציוס. מדיה וקבצים בנושא יחסי סיירה לאון – סין בוויקישיתוף "Sierra Leone -- china.org.cn". www.china.org.cn. "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2015-01-03. {{cite web}}: (עזרה) Lawler, Dave (2 ביולי 2020). "The 53 countries supporting China's crackdown on Hong Kong". Axios (באנגלית). נבדק ב-3 ביולי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Austin Strange, Bradley C. Parks, Michael J. Tierney, Andreas Fuchs, Axel Dreher, and Vijaya Ramachandran. 2013. China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection. CGD Working Paper 323. Washington DC: Center for Global Development. Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection.http://aiddatachina.org/projects/2250 Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection. http://aiddatachina.org/projects/22211 Strange, Parks, Tierney, Fuchs, Dreher, and Ramachandran, China’s Development Finance to Africa: A Media-Based Approach to Data Collection.http://aiddatachina.org/projects/53 "刘汉德". 孔子学院先进专题. אורכב מ-המקור ב-2015-06-24. נבדק ב-2015-06-24.
בזיל דיגנם

בזיל דיגנם (באנגלית: Basil Dignam;‏ 24 באוקטובר 1905 – 31 בינואר 1979) היה שחקן אופי אנגלי. דיגנם נולד בשפילד שבדרום יורקשייר. הוא הופיע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה בין השנים 1948 ל-1978. לעיתים קרובות הופיע בתפקידים של דמות סמכותית כגון קצין משטרה, גנרל בצבא או איש אצולה. דיגנם היה נשוי לשחקנית מונה וושבורן מ-1940 עד למותו ב-1979. אחיו מארק דיגנם היה אף הוא שחקן. בזיל דיגנם נפטר בגיל 73 בוסטמינסטר שבלונדון. בזיל דיגנם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בזיל דיגנם, באתר AllMovie (באנגלית) בזיל דיגנם, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Basil Dignam". TV.com. "Basil Dignam". BFI. אורכב מ-המקור ב-2012-08-04. "Basil Dignam". aveleyman.com. Hal Erickson. "Basil Dignam – Biography, Movie Highlights and Photos – AllMovie". AllMovie.