laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כל משבריך וגליך

כל משבריךָ וגליךָ הוא קובץ שירים של המשוררת הישראלית דליה רביקוביץ, שנקבצו מאסופות שיריה. ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב, בשנת 1972, ומאז במספר מהדורות. נושאי הקובץ הם: שאלות על משמעות החיים ועל הימצאותה, אפשריותה או היתכנותה של ישועה בחיים האנושיים, תהיות על מושג המטאפיזיקה, געגועים אל דמות האב, וכן התכתבות עם מבחר פואטיקה עברית ולועזית מהעת העתיקה, למשל ספר תהלים וספרות חז"ל, ועד העת החדשה. המשוררת מבטאת היישרת מבט אל שאלות הקיום האנושיות, ומשלבת בשאלה הפואטית (ובסדר עריכת הקובץ), וירטואוזיות מילולית ואף הומור. שמו של הספר מרמז לפסוק מתהילים (מ"ב, ח'): "תְּהוֹם אֶל תְּהוֹם קוֹרֵא לְקוֹל צִנּוֹרֶיךָ כָּל מִשְׁבָּרֶיךָ וְגַלֶּיךָ עָלַי עָבָרוּ", כמו גם לפסוק מיונה (יונה, ב', ד'): "וַתַּשְׁלִיכֵנִי מְצוּלָה בִּלְבַב יַמִּים, וְנָהָר יְסֹבְבֵנִי; כָּל-מִשְׁבָּרֶיךָ וְגַלֶּיךָ, עָלַי עָבָרוּ". הספר מלווה באיורים מאת יגאל תומרקין. אסתר אזולאי, עיון אינטרטקסטואלי בשיר "לא רגעי שנת, טבע" - טשרניחובסקי ובשיר "גאווה" - רביקוביץ, חמדעת, ד, תשס"ג, עמ' 90–97. רונית מטלון, "עור שאינו מגן על הבשר כלל ועיקר" (על "עגור"), באתר הארץ, 29 באוגוסט 2005 גדעון עפרת, הבובות של הפוסט-מודרנה (על "המריונטה"), באתר gideonofrat כל משבריך וגליך, באתר OCLC (באנגלית) הולחן על ידי דפנה אילת, ובוצע על ידי שולה חן ואבירי מפתח סול, ראו: עמוד התיכון, באתר shironet. ראו על השיר: מזל קאופמן, "עומד על הכביש" מאת דליה רביקוביץ, באתר משרד החינוך. מילות השיר, ראו: בובה ממוכנת, באתר סנונית. הולחן על ידי שוש רייזמן, ובוצע על ידי יהודית רביץ, ראו: בובה ממוכנת, באתר shironet. הולחן על ידי שירה קרנר, ובוצע על ידה, ראו: שאון המים, באתר youtube. על "הבגד", ראו: ז'ולייט חסין, "בכל אישה יש מדיאה", באתר אוניברסיטת בר-אילן. אור ברנע, הנסיך הקטן של בללי, באתר ynet, 17 במרץ 2009 הולחן על ידי יוני רכטר.
מאלט (תספורת)

מאלט (באנגלית: Mullet, ידוע גם כ"חג'וג'" ובישראל "תסרוקת אלי אוחנה") היא תספורת שבה השיער באחורי הראש נותר ארוך (בדרך כלל עד לגובה הכתפיים), ואילו בקדמת הראש, בקודקודו ובצדדיו הוא מקוצץ. התספורת הייתה פופולרית בעולם המערבי ובאמריקה הלטינית בסוף שנות השבעים, לאורך שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים של המאה ה-20. אגדות אורבניות מספרות כי במאה ה-19 דייגים לא קיצצו את אחורי ראשיהם על מנת לחמם את עורפיהם בחורף, ומכאן הכינוי "מאלט" (באנגלית: מולית, סוג של דג-ים). התספורת צברה פופולריות בשנות השבעים. בארצות הברית ובקנדה היא הייתה מזוהה בעיקר עם פועלים או חקלאים עניים, אך רווחה גם בקרב קהילת ההבי מטאל ובקרב שחקני הוקי קרח. בבריטניה התספורת מקושרת כיום בעיקר לבריונים ואוהדי כדורגל פרועים, ומזוהה כמועדפת על תושבי מרכז ומזרח אירופה, במיוחד על כדורגלנים. במאמר שכתב הראפר מייק די למגזין להקתו, הביסטי בויז, בשנת 1995, טען כי דבר אינו גרוע יותר מתסרוקת גרועה. והגרועה שבתסרוקות הגרועות היא זו המכונה מאלט. בהמשך המאמר הרחיב הכותב את טענתו, בצירוף תמונות ידוענים לחיזוק טענתו. בעקבות פרסום המאמר, גבר הלעג שהפגינו מעריצי הלהקה כלפי התסרוקת. מדיה וקבצים בנושא מאלט בוויקישיתוף דרגו את המאלט שלי (Rate My Mullet) (מאורכב) שובה של המאלט (הקישור אינו פעיל) אופיר חובב, בשם ההגנה על העורף: שובה של תספורת המאלט, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2024 יעל רגב, אלי אוחנה, מאחוריך: המולט חוזר לאופנה, באתר Xnet‏, 15 באוקטובר 2013 "Why do Australians love the mullet?". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-03-06.
מכבי רעננה (כדוריד)

מכבי רעננה היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רעננה, המתמודדת בליגה הלאומית בכדוריד. הקבוצה עורכת את משחקיה הביתיים באולם אביב בעיר. בעונת 1995–1996 הגיעה הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה להפועל ראשון לציון בתוצאה 26:34. בעונת 1999–2000 זכתה הקבוצה בגביע, לאחר שניצחה במשחק צמוד 23:26 את עירוני רחובות. בעונת 2010/2011 ירדה הקבוצה מליגת העל בכדוריד לליגה הלאומית בכדוריד, לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה הסדירה. בעונה שלאחר מכן ירדה הקבוצה שוב, הפעם לליגה הארצית בכדוריד, לאחר שסיימה את הליגה הסדירה במקום השמיני מתוך 10 קבוצות; במבחנים על הישארות בליגה ניצחה את קבוצת הפועל נתניה, אך הפסידה לקבוצות א.כ. נס ציונה ומכבי קרייתים, וירדה ליגה. בעונת 2012–2013 שיחקה הקבוצה בליגה הארצית ועלתה בחזרה לליגה הלאומית תוך שהיא מנצחת את כל 20 משחקיה. הקבוצה גם הגיעה לשלב חצי גמר גביע המדינה ע"ש ישראל ברנר, שם הפסידה לאחר הארכה להפועל פתח תקווה. בסיום העונה סוכם כי החל מעונת 2013–2014 יתקיים שיתוף פעולה עם העירייה שתפרוס את חסותה על מחלקת הנוער. גביע המדינה: זכייה (1): 2000 נכון לשנת 20/21 קבוצת הנערים הבוגרת ביותר של מכבי רעננה היא של כיתות ט' מכבי רעננה, באתר איגוד הכדוריד הישראלי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבי מסיקה

אבי מסיקה (נולד ב-14 באפריל 1980) הוא זמר-יוצר ישראלי. אבי מסיקה נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. למד בתיכון אורט תל השומר. החשיפה של אבי למוזיקת היפ הופ החלה רק בגיל 20, כשהתגורר בלונדון למשך שנה, הלך למסיבות היפ הופ, והתרשם מלהקות כגון Bomfunk MC's, ומהאווירה ששררה במסיבות. באותן מסיבות הכיר מסיקה את הזמר הבריטי קרייג דייוויד, ובעקבותיו החליט להתמקד בתחום. לאחר ששב ארצה למד לבדו הפקה מוזיקלית, דרך טכנאי אולפן שהסתכל עליהם, ופנה לעבוד עם הרכבי היפ הופ שונים, ביניהם סאבלימינל (בפרויקט הזהירות בדרכים "לי זה לא יקרה") וכלא 6. בשנת 2004 הוציא מסיקה את סינגל הבכורה שלו בשם "תני לי אהבה". השר התפרסם במהרה, ובעקבותיו החל מסיקה להופיע באירועים. למרות הצעות רבות שקיבל מחברות תקליטים, סירב אבי לכולן, ופתח חברת התקליטים עצמאית בשם "ד.מ כחול לבן". בחברת התקליטים הוחתמו אמני היפ הופ ישראלים, כגון דני דין ושורטי. מסיקה שיתף פעולה עם אמנים ישראלים רבים, והוציא בין היתר את השירים: "זה רק בינינו" (2004) עם מאיה בוסקילה. "כשאת לצידי" (2009) עם הראפר רון נשר. "הסולטן" (2012) עם נסרין קדרי. "באה לי טוב" (2012) עם סאבלימינל וקובי פרץ. "אוהבת לרקוד" (2014) עם קטריקס ודורון ביטון. "לא כמו כולם" (2014) עם קטריקס ודורון ביטון. "שחרר" (2016) עם עודד פז. "קצת ממך" (2016) עם כוכבי הרשת אלעד וליהי. "בינת אל סולטן" (2016) עם נסרין קדרי, המבוסס על השיר המצרי "יא בינת אל סולטן". "שמש רק עליי" (2019) עם שחר חסון. בשנת 2013 קיבל מסיקה הצעה מאולפני Area 51 NYC Recording Studios בניו יורק, לשמש כעוזר מפיק בהפקה בינלאומית. בעקבות הפקה זו החל מסיקה לעבוד עם אמנים נוספים מהעולם כמו מיק מיל ואייסאפ רוקי. שנה לאחר מכן הקים מסיקה את חברת התקליטים ARECORDS. בשנים 2017 עד 2019 עבד מסיקה עבר בניו יורק, מיאמי, ולוס אנג'לס עם אמנים מהתעשייה בארצות הברית. בשנת 2020 הוציא מסיקה את אלבומו החמישי. מסיקה התחתן בשנת 2010 ולו שלושה ילדים, שניים מהם מנישואיה הקודמים של אשתו. באותה השנה נפצע קשה ברגלו בתאונת אופנוע וכתוצאה מכך היה בתקופת שיקום למשך כשמונה חודשים. מציאות מדומה (2004) ילדים גדולים (2004) קצת אחרת (2006) כשאת לצידי (2009) אבי מסיקה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אבי מסיקה, באתר Tab4u אבי מסיקה, דף שער בספרייה הלאומית סרטונים בערוץ של אבי מסיקה, באתר יוטיוב מילים אקורדים לשירים של האמן אבי מסיקה באתר שירונט מיקי נירון, ‏תראו מי חזר, באתר ‏מאקו‏, 23 במרץ 2020 אסף נבו, ‏אבי מסיקה: "אחרי התאונה שכבתי עם הרגל מרוסקת ובכיתי", באתר ‏מאקו‏, 2 בספטמבר 2012
מחלף רופין

מחלף רופין (או מחלף נווה שאנן) הוא מחלף בחיפה הכולל גשרים בארבעה מפלסים, המקשרים את מנהרות הכרמל עם שכונת נווה שאנן ומרכז העיר חיפה. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנה בצומת בין רחוב שמחה גולן לדרך רופין בחיפה גשר שנועד לחצות את הצומת ללא עצירה ברמזור. בשנת 2010 שולב בגשר מחלף גדול ורב-מפלסי שמקשר את מנהרות הכרמל, ששני קטעיו מסתיימים בוואדי שלמרגלות הגשר הוותיק. בניית המחלף ארכה כשנתיים וחצי ועלות הקמתו מאות מיליוני שקלים. מחלף רופין הוא המחלף בעל מספר המפלסים הגדול בישראל. המפלס התחתון הוא הגשר שעל הוואדי שממנו יוצא הכביש מן המנהרות בשני צידי הגשר, מעליו בהפרשי גובה שונים נמצאות הרמפות המיועדות ליציאה והשתלבות בכביש המנהרה הראשית, ומעליהן נמצא הגשר הוותיק שעל דרך רופין. בשנת 2013 נפתח לתנועה כביש נוסף, דרך נחל גיבורים, בתוואי הוואדי. הכביש, שמסתיים תחת גשר רושמיה, מהווה את אחד המפלסים במחלף ומקשר בין שכונת נווה שאנן והמחלף לבין העיר התחתית. קובץ תמונות מבניית מחלף רופין דרך נחל גיבורים, באתר יפה נוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
M54

M54 (מ-Messier 54, נקרא גם NGC 6715) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-87,000 שנות אור ממערכת השמש, והוא למעשה אינו שייך לשביל החלב אלא מהווה חלק מגלקסיית קשת האליפסואידית הננסית, שהתגלתה רק בשנת 1994, ומהווה גלקסיית לוויין של שביל החלב. זהו הצביר הרחוק ביותר שבקטלוג מסיה. הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-24 ביולי 1778, כך שזהו הצביר הכדורי הראשון שהתגלה מחוץ לשביל החלב. מסיה תיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עמומה בעלת מרכז בהיר וחסר כוכבים". בשנת 1784 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר כוכבים וציין שהוא דומה ל-M53. רק בשנת 1994 עם גילוי גלקסיית הלוויין, התברר שהצביר קרוב יותר אליה מאשר לשביל החלב וככל הנראה מקיף אותה. בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.6 כך שניתן להבחין בו באמצעות משקפת. נחוץ טלסקופ מקצועי כדי להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 15.5, זאת בשל המרחק הגדול של הצביר ממערכת השמש. הצביר נמצא כ-1.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב אסקלה (ζ בקשת) וכ-3 מעלות מצפון מזרח לצביר הכדורי M70. M54 נמצא במרחק של כ-87,000 שנות אור ממערכת השמש, כך שהוא נמצא למעשה הרחק מעבר לשביל החלב, והוא מתרחק במהירות של כ-140 קילומטר בשנייה. קוטרו של הצביר כ-150 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת - כ-40% מקוטרו של הירח המלא. מסתו של הצביר מוערכת בכ-2.6 מיליון מסות שמש כך שזהו הצביר הכדורי המסיבי ביותר אחרי ω בקנטאור שמוכר כיום. עוצמת ההארה שלו היא כשל 800,000 שמשות ולכן הוא בהיר יותר מ-M70 בעוד שמרחקו גדול כמעט פי 3. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F7 ועד היום התגלו בו 82 כוכבים משתנים, כשני שלישים מהם מהסוג של משתני RR בנבל. הצביר צפוף ביותר במרכזו, כך שמחצית ממסתו נמצאת בכדור שקוטרו כ-13 שנות אור בלבד - פחות מעשירית מקוטרו של הצביר. מדידות של תנועת הכוכבים בצביר מראות שככל הנראה נמצא במרכז הצביר חור שחור בעל מסה של כ-9,400 מסות שמש. מדיה וקבצים בנושא M54 בוויקישיתוף M54 בקטלוג מסיה באתר SEDS. M54, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים A. Dieball, C. Knigge, T. J. Maccarone, K. S. Long, D. C. Hannikainen, D. Zurek & M. Shara: Blue Hook Stars in Globular Clusters (2009), p. 3 SEDS: CATALOG OF PARAMETERS FOR MESSIER'S GLOBULAR CLUSTERS R. Ibata, M. Bellazzini, S.C. Chapman, E. Dalessandro, F. Ferraro, M. Irwin, B. Lanzoni, G.F. Lewis, A.D. Mackey, P. Miocchi & A. Varghese: DENSITY AND KINEMATIC CUSPS IN M54 AT THE HEART OF THE SAGITTARIUS DWARF GALAXY: EVIDENCE FOR A 10,000M⊙ BLACK HOLE (2009)
דורס גרינביין

דורס גרינביין (Durs Grünbein; נולד ב-9 באוקטובר 1962) הוא משורר, מתרגם ומסאי גרמני. דורס נולד בדרזדן. הוא למד מדעים במטרה להיות וטרינר אולם זנח דרך זאת לטובת השירה. מתגורר משנת 1985 בברלין. בשנת 1995 זכה בפרס ביכנר, הנחשב לאחד מהפרסים היוקרתיים בגרמניה. בשנת 2005 לימד בדארטמות' קולג' שבארצות הברית. החל משנת 2006 מלמד באקדמיה לאמנויות בדיסלדורף (Kunstakademie Düsseldorf). הוא תרגם יצירות לגרמנית, בהם של היוצרים סמואל בקט, אנרי מישו וג'ון אשבורי. מדיה וקבצים בנושא דורס גרינביין בוויקישיתוף דורס גרינביין, ברשת החברתית Goodreads דף אישי, באתר האוניברסיטה האירופאית ערך זה הוא קצרמר בנושא משוררים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנתח עסקי

מנתח עסקי מנתח את ארגונים כגון עסקים, מחלקות ממשלה ומוסדות ללא כוונת רווח, ומעריך את המודל העסקי של הארגון ושילובו עם טכנולוגיה. ישנן לפחות 4 שכבות של ניתוח עסקי: תכנון אסטרטגי - ניתוח של הצרכים האסטרטגים של הארגון. ניתוח מודל תפעולי-עסקי - הגדרה וניתוח של מדיניות וגישות תפעול עסקיות. הגדרת התהליך ועיצוב - מידול תהליכי העסק, בדרך כלל מפותח דרך מידול תהליך ועיצוב. טכנולוגיית מידע, ניתוח עסקי טכני - פירוש חוקי העסק והדרישות למערכות טכניות, בדרך כלל טכנולוגיית המידע, נקרא ניתוח המערכת. תפקיד מנתחי מערכות התפתח במקור מגורם שהיה חלק מפעילות העסק ופעל יחד עם עם טכנולוגיית המידע כדי לשפר את איכותם של המוצרים והשירותים המסופקים, לגורם שבנוסף לאיסוף דרישות עסקיות מסייע באינטגרציה וביצוע בדיקות קבלה וכך תומך בפיתוח של הדרכות וחומר מימוש ומשתתף במימוש ומספק תמיכה לאחר מימוש. מנתחים עסקיים היום מעורבים בפיתוח של תוכניות פרויקטים ובהרבה מקרים בעלי מיומנויות ניהול פרויקטים כאשר אלו חסרים אצל משתתפי הפרויקט האחרים. תחומי הפעילות של מנתח עסקי תלויים ברמה של ההתערבות בניתוח העסק והמטרה של ספונסר הפרויקט. תחומי הפעילות כוללים מהגדרת דרישות העסקיות, דרישות פונקציונליות (הפיכת חוקים עסקיים לדרישות מערכת), הגדרת תהליכים והפיכתם למקרים עסקיים. תחומי הפעילות הבאים מתמקדות בניתוח עסקי במגזר טכנולוגיית המידע IT, אשר רוב העבודה סביב הדרישות. המנתח העסקי ישמור את הדרישות באיזשהו סוג של כלי ניהול דרישות, אם פשוט או מורכב. זה מסמך אתחול פרויקט, המפרט את מה שצריך להשיג, ומדדי האיכות. בדרך כלל כתוב במונחים של מטרות רחבות שעל העסק להשיג, ולא פונקציות ספציפיות שהמערכת צריכה לבצע. מבחינת עיצוב, רק דרישות עיצוב יכולות להיות מוזכרות בשלב. דוגמה : היכולת לקלוט ולעבד פידבק לקוחות על השירות המסופק. לעיתים דרישות העסקיות מפורקות לתת דרישות ולהרבה פונקציונליות של המערכת. תת-דרישות נקראות בדרך כלל דרישות מערכת. דוגמאות: המערכת תאפשר יכולת קישור הערות לתוכנית הפרויקט המערכת תאפשר משתמש להכניס טקסט להערות אלו עד 255 תווים להערה. הדרישות האלו הן חלק חשוב מעבודת המנתח. צורך בעלי עניין צריך להיות מתועד בצורה נכונה. הדרישות האלו עלולות להשפיע על עיצוב ופיתוח המוצר, ואיך מקרי בדיקות צריכים להיות, ובנוסף לא תמיד בעל האינטרס הוא המשתמש. דרישות שלא מבצעות פונקציה עבור הדרישות העסקיות, לדוגמה איכות, שימושיות ואבטחת מידע. הדרישות אשר צריכות להתבצע כדי להעביר את הארגון למצב העתידי הרצוי, ולאחר מכן לא יהיה צורך בהן. הגדרת מטרת דו"ח, הצדקתו, פרמטרים של הבעלים ושל זמני הריצה. מטריצה למעקב אחר דרישות ובאשר מומשו או סיבות למה לא מומשו. בתוך תחום מעגל החיים של פיתוח המערכת (SDLC), המנתח העסקי בדרך כלל מבצע סוג של תווך ותקשורת בין הצד העסקי של ארגון והספקים של השירות בארגון. תפקיד מקביל טכנולוגיית מידע הוא מנתח מערכת, מנתח פונקציונלי. תפקיד המנתח הוא תפקיד מפתח בפיתוח תוכנה. הוא משמש כגשר בין הקצוות הטכניים-עסקיים לבעלי אנטרסים. בדרך כלל בארגונים שבהם אין מבנה פורמלי או תהליך בעל העסק והמפתחים מתקשרים ישירות, יש קושי בתקשורת ביניהם בלי המנתח, שכן למנהל אין הבנה טכנית ולמפתח אין הבנה ניהולית. המנתח העסקי עוזר לתת הגדרה למטרות ודרישות, וחשוב ביותר כאשר הצורך בהן גדול, אך גם כאשר מפתחים במתודולוגיית פיתוח תוכנה זריז יש לו תפקיד חשוב בתווך בין הקצוות. חיסרון יכול להיות אם המנתח העסקי משמש כ"איש באמצע" כלומר אך ורק מעביר אינפורמציה ולא מעבר. מפל המים פיתוח תוכנה זריז דרישות תוכנה תכנון תוכנה בניית תוכנה בדיקות תוכנה תחזוקת תוכנה
כנסיית מיקולאש הקדוש (העיר העתיקה של פראג)

כנסיית מיקולאש הקדוש (בצ'כית: Kostel sv. Mikuláše) היא כנסייה בכיכר העיר העתיקה בפראג, צ'כיה. המבנה משמש ככנסייה הראשית של התנועה ההוסיטית הצ'כית. המבנה הנוכחי עומד במקום בו עמד המבנה הראשון שהיה מן העתיקים ביותר בעיר ונזכר לראשונה ב-1273. הכנסייה נבנתה מספר פעמים; הפעם האחרונה הייתה בשנים 1732–1737 לפי תכנונו של האדריכל האדריכל קיליאן איגנאץ דינצנהופר בסגנון הבארוק. בכניסה הראשית עומד פסל שנתנה על ידי אנטונין בראון והפרסקו נוצר על ידי פטר אזאם. בהיכל הפנימי מצופה הזהב נמצא אורגן וויטראז'ים המתארים את ואצלב הקדוש ומיקולאש הקדוש. בתקרת הכנסייה תלויה נברשת בדולח, שניתנה לכנסייה כמתנה על ידי הצאר הרוסי ניקולאי השני בזמן שהכנסייה הייתה בשכירות הכנסייה הרוסית הפרבוסלאבית. הנברשת נוצקה באחד ממפעלי הזכוכיות המפורסים באותה תקופה וצורתה בצורת כתר הצאר. בכל חג מולד ופסחא פרבוסלאביים עוברת תהלוכת צלב מסביב לכנסייה. מדיה וקבצים בנושא כנסיית מיקולאש הקדוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כנסיית מיקולאש הקדוש (בצ'כית ובאנגלית בריטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא צ'כיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סאליוט 6

סאליוט 6 היא תחנת חלל סובייטית שפעלה בשנים 1977–1982 כחלק מתוכנית סאליוט. תחנת החלל הייתה מיועדת להמשך ביצוע ניסויים ומחקרים שהחלו בתחנות חלל סובייטיות קודמות. לתחנה הוסף ציוד שלא היה בתחנות החלל הסובייטיות הקודמות כגון: שתי מערכות עגינה (קדמית ואחורית). הדרב איפשר עגינה של חללית מטען במקביל לחללית מאוישת. באזור תאי עגינה הותקנו אנטנות של מערכת "איגלה" לעגינה אוטומטית. נפח פנימי שהגיע ל-90 מ"ק על התחנה הורכבו 3 לוחות סולאריים להגדלת הספק המערכת. סה"כ שטח הלוחות הגיע ל-20 מ"ר והם סיפקו 4 קוו"ט. במהלך תפקודה פעלו בה 5 צוותים קבועים ובקרו בה 10 משלחות. בפעם הראשונה הגיעו לחלל קוסמונאוטים שלא היו אזרחי רוסיה או ארצות הברית. בסך הכול ביקרו בתחנה 26 אנשים מהם 5 פעמיים. במהלך היותה פעילה, עגנו בה 17 חלליות מאוישות ו-15 בלתי מאוישות. משך שהיית הצוות בתחנת החלל גדל בהדרגה מ-96 יממות של הצוותים הראשונים ל-184 יממות בסוף. לצורך תחזוקה ומחקרים שונים נערכו 3 הליכות חלל במשך כולל של כ-5 שעות. בסך הכול התחנה הייתה מאוישת במשך 683 ימים. המכשיר העיקרי של התחנה היה טלסקופ BST-1M שהיה יכול לפעול בתחום אינפרה אדום, אולטרה סגול והאור הנראה. בנוסף לכך היא הייתה מצוידת במצלמה מתקדמת מדגם MKF-6M שהייתה מסוגלת לצלם שטחים בגודל 165 × 220 ק"מ עם רזולוציה של 20 מ'. בנוסף הותקנה בתחנה מצלמת KATE-140 לשם ביצוע צילומים טופוגרפיים של שטחים בגודל 450 × 450 ק"מ עם רזולוציה של 50 מ'. בתחנה היו מכשירים נוספים שאפשרו לבצע מגוון רחב של ניסויים. מדיה וקבצים בנושא סאליוט 6 בוויקישיתוף חיים מזר, ‏סוליוט 6 – חלק ראשון, באתר "הידען", 28 בפברואר 2014 תיאור תחנת החלל (ברוסית)
ממלכת טרביתיה (ספר)

ממלכת טרביתיה (באנגלית: Bridge to Terabithia) הוא רומן לנוער מאת הסופרת האמריקנית קתרין פטרסון משנת 1977. הספר זכה במדליית ניוברי ולו שני עיבודים קולנועיים בעלי אותו שם. ג'ס ארונס בן האחת עשרה, גיבור הספר, מתאמן כל הקיץ כדי להיות אלוף כיתות ה'-ו' בריצה. ביום הגדול בו התקיימה התחרות, הגיעה בתם של ג'ודי וביל ברק, לזלי. לזלי היא טיפוס של טום בוי, וזריזה מאוד. היא משתתפת בהשפעת ג'ס בתחרות, ולמורת רוחו אף מנצחת. ג'ס ולזלי מתיידדים, ונהיים שליטיה של ממלכה פרי דמיונם, טרביתיה, שם הם מנצחים כל אויב, אמיתי או מומצא, ואף עוזרים לילדה הכי מפחידה מכיתה ז' להתחמק מעלבון. לאחר שלזלי נהרגת מעל לנחל המוביל ל"טראביתיה" ג'ס מבין כמה כוח ואומץ העניקה לו לזלי. תרגמה אלאונורה לב, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2012. לספר שני עיבודים קולנועיים בעלי אותו שם: 1985 - ממלכת טרביתיה, בכיכובם של אנט אוטול וג'וליאן קאוטס. 2007 - ממלכת טרביתיה, בכיכובם של ג'וש האצ'רסון ואנה-סופיה רוב. אתר האינטרנט הרשמי של ממלכת טרביתיה (באנגלית) ממלכת טרביתיה, באתר OCLC (באנגלית) רונית רוקאס, ספרי ילדים: "ממלכת טרביתיה" הוא יותר מסרט טוב, באתר הארץ, 2 ביולי 2012
איוואן פירייב

איוואן פירייב (ברוסית: Иван Пырьев; ‏17 בנובמבר 1901 - 7 בפברואר 1968), במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. אוויאן פירייב נולד בכפר קמיין במחוז אלטאי במשפחת איכרים. בשנת 1904 אביו נהרג והוא הועבר למשפחת סבו. בסוף שנת 1915 הוא התגייס לצבא והשתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע מספר פעמים וקיבל עיטורים על גבורה בקרב. בשנת 1918 פירייב התגייס לצבא האדום. לאחר סיום מלחמת האזרחים פירייב החל ללמוד משחק בעיר יקטרינבורג. באותה תקופה הוא נפגש עם גריגורי אלכסנדרוב ובשנת 1921 החברים החליטו לעבור למוסקבה. בשנת 1923 פירייב סיים את בית הספר למשחק. הוא שיחק בהצגות שבוימו על ידי סרגיי אייזנשטיין ווסבולוד מיירהולד. בשנת 1925 הוא החל לעבוד כתסריטאי באולפני קולנוע במוסקבה, בשנת 1926 החל לביים קומדיות. הוא זכה בפופולריות רבה עם קומדיות מוזיקליות בהם הציג את החיים של הקולחוז הסובייטי. בכל סרטיו מאותה תקופה בתפקיד מפתח הצטלמה אשתו השנייה - מרינה לדינינה. לאחר מות סטלין על סרטיו של פירייב נמתחה ביקורת רבה עקב כך שאורח החיים שהוצג בסרטים לא היה דומה כלל למציאות הכפר הסובייטי. הקרנת הסרט "הקוזאקים של קובאן" הופסקה כליל. בשנת 1968 החלה הקרנה של הגרסה המחודשת של הסרט ממנה ירדו מספר קטעים הקשורים ליוסיף סטלין. זו הגרסה שמוקרנת עד היום בטלוויזיה הרוסית. בשנת 1954 הוא התמנה למנהל אולפני הקולנוע מוספילם והמשיך בתפקיד זה עד לשנת 1957. בשנים 1957–1965 הוא היה ראש ארגון הקולנוענים הסובייטי. לאחר פטירת יוסיף סטלין, פירייב התרכז בבימוי סרטים על בסיס יצירות של פיודור דוסטויבסקי. הסרט האחרון ("אחים קרמזוב") לא הושלם עקב פטירתו והפרק אחרון הושלם על ידי שחקנים קיריל לברוב ומיכאיל אוליאנוב. בשנת 1967 הוא התחתן בפעם השלישית עם שחקנית צעירה ממנו ב-37 שנים. פירייב נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. עבור יצירותיו הוא קיבל שש פעמים את פרס סטלין (1941 ,1942 ,1943 ,1946, 1948, 1951), פעמיים עיטור לנין (1938, 1948) וארבע פעמים עיטור הדגל האדום (1944, 1950,1951, 1961). בשנת 1948 הוענק לו תואר אמן העם. 1937 - "הכלה העשירה" (Богатая невеста) 1939 - "טרקטוריסטים" (Трактористы) 1940 - "הנערה האהובה" (Любимая девушка) 1941 - "עובדת בדיר חזירים ורועה צאן" (Свинарка и пастух) 1944 - "ב-6 בערב לאחר המלחמה" (В 6 часов вечера после войны) 1948 - "סיפור על אדמת סיביר" (Сказание о земле Сибирской) 1949 - "הקוזאקים של קובאן" (Кубанские казаки) 1958 - "אידיאוט" (Идиот) על פי פיודור דוסטויבסקי 1968 - "האחים קרמזוב" (Братья Карамазовы) על פי פיודור דוסטויבסקי ב-3 פרקים כולל כתיבת תסריט מדיה וקבצים בנושא איוואן פירייב בוויקישיתוף איוואן פירייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) איוואן פירייב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איוואן פירייב, באתר AllMovie (באנגלית) איוואן פירייב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מוחמד בן ראשד אאל מכתום

מוחמד בן ראשד אאל מכּתום (בערבית: محمد بن راشد آل مكتوم; נולד ב-15 ביולי 1949), הידוע כשייח' מוחמד, הוא המונרך (אמיר) של דובאי, ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות וסגן נשיא איחוד האמירויות הערביות. מוחמד הוא השלישי מארבעת בניו של ראשד בן סעיד אאל מכתום. הוא נשוי לשש נשים מהן יש לו 23 ילדים, 9 בנים ו-14 בנות. אחת מבנותיו, לטיפה בינת-מוחמד אל-מכתום השנייה, התפרסמה כשניסתה להימלט ללא הצלחה מדובאי יחד עם אחותה שמסה, והשתיים טענו שאביהן נהג באלימות כלפיהן. באמצע 2019, פורסם שגם אשתו השנייה, האיה, בתו של חוסיין, מלך ירדן, ואחותו למחצה של עבדאללה השני, מלך ירדן - לה נישא ב-10 באפריל 2004 - נמלטה מדובאי לאירופה עם שני ילדיהם, לאחר סכסוך ביניהם וטענות לאלימות מצידו. הונו מוערך ביותר מ-15 מיליארד דולר. בתור מנהיגה של דובאי הוא אחראי בשנים האחרונות לבנייה מאסיבית ולפיתוח אינטנסיבי של דובאי ההופכת תחת הנהגתו ל"עיר גלובלית". בשנת 2012 פרסם את ספרו "חזוני" שבו הכריז על רצונו להפוך את דובאי "למרכז עולמי של המצוינות והיצירתיות, לעיר הראשונה בעולם בתחום המסחר, הפיננסים, ההשקעות והתיירות". תחת שלטונו נבנה בדובאי הקניון הגדול בעולם - קניון האמירויות, ובעקבותיו קניון גדול עוד יותר - "קניון דובאי". בסמוך לקניון מתנשא המגדל הגבוה בעולם בורג' ח'ליפה, שנבנה גם כן בימי שלטונו. בצו של האמיר נוסדה ב-2006 חברת ההשקעות דובאי וורלד. פרויקט נוסף שהוא עומד בראשו הוא פרויקט "מאדים 2117", שבמסגרתו מתוכננת להיבנות עיר על מאדים עד שנת 2117. מדיה וקבצים בנושא מוחמד בן ראשד אאל מכתום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוחמד בן ראשד אאל מכתום (באנגלית) מוחמד בן ראשד אאל מכתום, ברשת החברתית פייסבוק מוחמד בן ראשד אאל מכתום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוחמד בן ראשד אאל מכתום, ברשת החברתית אינסטגרם מוחמד בן ראשד אאל מכתום, ברשת החברתית LinkedIn דורון פסקין, המהפכה תתחיל מלמעלה, באתר כלכליסט, 6 באוקטובר 2016 מוחמד בן ראשד אאל מכתום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חזי סימנטוב, טלנובלה במפרץ: לאן נעלמה הנסיכה הירדנית, אשתו של שליט דובאי?, ערוץ 13, 01.07.19 מדינה ערבית מתכננת להקים עיר במאדים, באתר ynet, 20 בפברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא דובאי ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאבון

הטאבון (מן המילה הערבית طابون) לעיתים מכונה גם בשם תנור (בערבית تنور) וכך גם בלשון המקרא. הוא תנור אפייה העשוי לרוב מתערובת המבוססת על מקור חרסיתי. מעוצב ככיפה או חרוט (לעיתים קטום), עם פתח בצדו בעזרתו ניתן להבעיר ולהזין את האש. משמש בעיקר לצורכי הכנת מאפים שונים. בעוד שבעת העתיקה מרבית הטאבונים עשויים היו מתערובות קרקע (חרסית וחול) כיום ישנם טאבונים העשויים מאבן ואף ממתכת. מן הממצאים השכיחים בבתי המגורים בעת העתיקה הם הטאבונים (תנורים) אשר שמשו לצורכי הכנת לחם ויש להבדילו מן הכיריים ששימשו לבישול. מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל בארץ ישראל מוכרים טיפוסי תנורי אפייה אשר לרוב עשויים ממעטפת חרס עבה. במרבית החפירות הארכאולוגיות ימצאו רק בסיסיהם של הטאבונים בצורת טבעת חרס עבה ואולם לעיתים עשויים להיחשף בשלמותם. תופעה רווחת היא מציאת טאבונים כאשר מעטפת הטאבון מצופה בשברי כלי חרס (צרופים) אשר סייעו לבודד את השפעות החום על המעטפת הדקה ולמנוע סידוק ושבירה. במקרא מצוין התנור ככלי המקבל טומאה (בדומה לכלי חרס) אשר אם נטמא חובה להרסו "וְכֹל אֲשֶׁר-יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עָלָיו, יִטְמָא--תַּנּוּר וְכִירַיִם יֻתָּץ" (ויקרא יא, לה). בימינו בדרך כלל משתמשים בטעות בכינוי טאבון לסאג'; כיפת מתכת עבה ששמים בהגבהה מעל מדורה פתוחה, שמשמשת להכנת פיתות מסוגים שונים. הטאבון נמצא בשימוש נרחב בקרב קהילות אתניות ברחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה בעיקר לצורכי הכנת סוגי לחם מגוונים. תפוצת השימוש בו מעידה על מרכזיותו וחשיבותו למחייתם של הדיירים. צורתו הנפוצה של הטאבון היא של כיפה המקנה לו חוזק ועמידות. לעיתים נסמך למבנה הכיפה שרוול כניסה נמוך יותר (כצורת איגלו). השרוול הנמוך מסייע לשמר את החום בתוך הכיפה. לעיתים נהוג לשלב פתח יציאה לעשן (ארובה), אולם יש הנוהגים להסתפק בפתח הכניסה ליציאת העשן על מנת לצמצמם אפשרות של בריחת חום לא מבוקרת. בעת השימוש בו יש הנוהגים לסגור את הפתחים על מנת לסייע לשמר את החום בתוך החלל הפנימי (בדומה לאופן השימוש בתנור חשמלי ביתי). חומרים שונים נהוגים כחומרי בעירה של הטאבון בתוך כך: גללי בעלי חיים מיובשים, ענפי עצים קצוצים ויבשים, שבבי עץ, פחם, עלי עץ מיובשים ובדים. חלק מייחודו של הטאבון הם חומרי הבעירה הרבים והמגוונים בהם ניתן לעשות שימוש בהפעלתו, אלו היוו פתרונות במקומות בהם לא היו זמינים חומרי הסקה המבוססים על שרידי צומח. תכונת שימור החום של הטאבון סייעה לאמצו בקרב תרבויות רבות ותרמה להפיכתו כאמצעי יעיל לאפייה של לחמים. נהוג להשתמש בטאבון במסעדות ומאפיות ברחבי העולם. בחלק מן הטאבונים המודרניים משתמשים בגז בישול. סאג' תנור כיריים לין לוי, חם שם בפנים: מסעדות עם טאבון, באתר ynet, 31 בדצמבר 2016 עמיחי מזר, תנור מן המאה העשירית לפנה"ס מתל רחוב, קתדרה 139, 2011, עמ' 111–114 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.