laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברוך בן שמואל

רבי ברוך בן שמואל ממגנצא היה רב, פוסק, פרשן תלמוד ופייטן במאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13. היה תלמידו של ר' אליעזר ממיץ וכן תלמידם של רבנו יהודה בן קלונימוס ממגנצא, של רבנו אפרים מרגנשבורג ושל ר' משה הכהן ממגנצא, והוא מצטט אותם לעיתים קרובות. ר' ברוך ממגנצא היה מגדולי חכמי אשכנז של דורו והוא אף אחד החותמים על תקנות שו"ם שנערכו במגנצא בשנת ד'תתק"פ. לדעת יעקב נחום אפשטיין הוא מחבר התוספות הנדפסים על מסכת סוטה. מלבד זאת, חיבר ספר הלכתי בשם ספר החכמה שצוטט בראשונים, ואף שימש בסיס לכתיבת "כללי התלמוד" של הרב בצלאל אשכנזי, שגם הזכירו בספרו שיטה מקובצת. הספר איננו נמצא בידינו כיום. כמו כן, חיבר גם פירוש למסכת נדרים שגם הוא אבד, אך הוזכר אצל פרשנים אחרים, כמו הרמב"ן והרשב"א. ידוע לנו שכתב גם תשובות הלכתיות, וחלקן מצויות בידינו ושמורות בארכיונים בגרמניה. נשתמרו בסידור התפילה האשכנזי רבים מפיוטיו. ביניהם, השיר "ברוך אל עליון" המיועד לסעודות שבת, קינה לתשעה באב, ומספר פיוטי סליחות (כולל אני הוא השואל) ויוצרות. פיוטיו כונסו בידי אברהם מאיר הברמן (ראה להלן). בנוסף לפיוטיו, כתב שיר שקול על סוגיית "אילן דעולא" (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף כ"ו, עמוד ב'), והדפיסו המהרש"א בחידושיו למסכת בבא בתרא דפו"ר, והודפס גם בנספחים לש"ס וילנא. פיוטי רבי ברוך משמשים דוגמה להשפעת הפיוט הספרדי על זה האשכנזי, והשפעה זו ניכרת בצורה חזקה בפיוטי רבי ברוך, בין היתר במשקלם. בפיוטיו הושפע במיוחד מרבנו אפרים בן יצחק מרגנשבורג. לשון פיוטיו דומה ללשון הפיוט הקדום, והוא משתמש, דרך משל, בכינויים רבים ובלשון נופל על לשון. אולם, נוסף על שימוש בפסוקים ובלשון המקרא, המקובלת בפיוט, הוא מרבה להשתמש גם בביטויים מלשון המשנה והתלמוד, ומביא לעיתים אף ביטויים פילוסופיים. הברמן כותב כי נודעו לנו שמות שנים מבניו. האחד, ר' שמואל מבונבורק שהיה אף הוא חכם ופייטן ושמו נזכר בספרות הפוסקים, והשני שמו יעקב. מצבת נינו, נכדו של רבי שמואל מבמברג, נתגלתה בוירצבורג. שמחה עמנואל, "ר' ברוך ממגנצא: דמותו של חכם על-פי שרידי כתביו", בתוך סוגיות במחקר התלמוד, ירושלים תשס"א, עמ' 125–163. אברהם מאיר הברמן, "פיוטי רבינו ברוך בן שמואל ממגנצא", ידיעות המכון לחקר השירה העברית ו (תש"ו), עמ' מח–קס, באתר היברובוקס. הערך "ברוך בן שמואל ממגנצא" באתר "דעת" ברוך בן שמואל, דף שער בספרייה הלאומית במספר מקורות נמסר (בעקבות צונץ) יום פטירתו כב' באייר ד'תתקפ"א (אפריל 1221), אולם תאריך זה מבוסס כנראה על זיהוי שגוי של מצבה. ראו על כך במאמרו של עמנואל (להלן, 'לקריאה נוספת'), עמ' 127–128. אברהם מאיר הברמן, פיוטי רבינו ברוך בן שמואל ממגנצא, ידיעות המכון לחקר השירה העברית ו, תש"ו, עמ' מט יש שחלקו, וטענו שרבי ברוך לא היה תלמידו של ר' אליעזר ממיץ אלא קרובו. אפרים אלימלך אורבך, בעלי התוספות: תולדותיהם, חיבוריהם, שיטתם, ירושלים: מוסד ביאליק, 1986, פרק ח, עמ' 426. וכן אביגדור אפטוביצר מבוא לספר ראבי"ה, ירושלים: מקיצי נרדמים, תרצח, פרק ח, עמוד 319 ועמודים 330-329. הברמן, פיוטי רבינו ברוך, עמ' נו שולמית אליצור, "השיבוץ החידודי: עלייתו וגלגוליו של השיבוץ המתואם והשיבוץ שונה ההוראה למן הפיוט בארץ ישראל ועד למחברות עמנואל הרומי", בתוך חביבה ישי (עורכת), שירת דבורה: מתנת ידידות והוקרה לפרופסור דבורה ברגמן (באר שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, תשע"ט), עמ' 21. הברמן, פיוטי רבינו ברוך, עמ' נ. אברהם (רמי) ריינר, "עד הגל ועדה המצבה: לרגל הופעת הספר 'מצבות וירצבורג מן התקופה הקודמת למגפת המוות השחור'", ירושתנו ו (תשע"ב), עמ' שכא.
גרגורי, עלייתו ונפילתו

גרגורי, עלייתו ונפילתו הוא מחזה תיאטרון מאת דן רדלר, שעלה לראשונה לבמה בשנת 2014. המחזה הוא מותחן חברתי המגולל את סיפור חבלי הקליטה של עולים מברית המועצות לשעבר בו נשזר סיפורם של בני משפחה ישראלית המועדים בנפתולי הכלכלה המקומית. ההצגה נועדה להציף, דרך סיפור פרטי המתגלה באמצעות שלוש שורות בעיתון אודות מהנדס שרצח את אשתו, את ההחמצה הישראלית בקבלת העלייה הרוסית שהתרחשה בשנות ה-90. מהנדס גשרים בשם גרגורי עולה מרוסיה עם אשתו הנוכריה, אמה, שהלכה בעקבות בעלה שעלה לארץ ממניעים ציוניים. כיון שאין צורך בארץ במהנדסי גשרים, עובד גרגורי כמאבטח ופרנסתו מצויה בדוחק. אמה מתפרנסת אף היא בדוחק, מדגמנת בעירום לציירים ואף מסכימה לדגמן באופן פרטי למנהל זוטר בחברה. לזוג אין ילדים, רק תוכי פטפטן. המנהל הנשוי לפסיכולוגית קלינית, יעל, מנהל חיי משפחה צוננים העומדים לפני פירוק, והצעה עסקית גורמת לו להשקיע את כספו בחברה חדשה, אליה מתקבל בין היתר גם גרגורי. החברה פושטת את הרגל ועמה מתמוטטים חיי המנהל ואשתו, גרגורי ובת זוגו והמערבולת הזו מתפתלת עד לסיום מר הכולל רצח משפחתי. העלילה מסופרת מנקודת מבטה הפסיכולוגית ואנו למדים כבר בהתחלה על הסיום אך איש לא ידע לשים עליו את האצבע בזמן. יעל: פסיכולוגית במקצועה, כבת 50, נשואה לבני מהנדס מחשבים. גרגורי: מהנדס גשרים במקצועו, כבן 30, ציוני, עלה לישראל בשנות ה-90 כשנפתחו שערי היציאה ליהודים מאוקראינה. אמה: משוררת וסופרת אוקראינית, כבת 30, נשואה לגרגורי, עלתה לישראל בעקבות בעלה, אף על פי שהיא נוצרייה. בני: מהנדס מחשבים במקצועו וצייר חובב, כבן 50, נשוי ליעל, יזם שמחפש את האקזיט הגדול. מירב: בחורה קשת יום כבת 25, לקוית שמיעה, קוראת בקפה, עובדת בניקיון וחולמת להיות סטודנטית. אמנון: מרצה לספרות, רווק כבן 45, חבר קרוב של בני ויעל, מחפש נפש קרובה לחיות את שלב הבגרות של חייו. ויקי: בחורה אתיופית, כבת 25, עובדת בבית קפה מסעדה בקריות, מחפשת חבר ישראלי שיוציא אותה ממעגל הבדידות המגדרית. השחקנים בהפקת תיאטרון הספרייה: חגית בן עמי : יעל מרינה שויף: אמה סלבה ביברגל: גרגורי הדס מורנו: מירב תמי רונן: ויקי דורי בן זאב: בני ניסו כאביה: אמנון עמוד ההצגה, באתר תיאטרון הספרייה חיים נוי, ביקורת: חבלי קליטה של עולים בישראל במבט נוקב ומותח, באתר News1 לאה רודיטי, ביקורת: התייחסות ראויה למאבקי ההישרדות בישראל, באתר nrg פרופ' אלעזר לשם, "השתלבות עולי ברית המועצות"(1990-2005), באתר משרד הרווחה
AWGN

AWGN (ראשי תיבות של: Additive White Gaussian Noise - תרגום: תוספת רעש לבן גאוסיאני) הוא מודל רעש בסיסי בתורת האינפורמציה הבא לחקות את השפעתם מספר רב של תופעות טבעיות הנצפות במערכות. שם המודל מצביע על מאפייניו: Additive (מוסיף) - מפני שהוא בא להוסיף על רעשים אשר יכולים להיות פנימיים למערכת המידע. White (לבן) מצביע על כך שהוא אחיד לרוחב התדירויות השונות בפס של מערכת המידע, כמשל לצבע הלבן אשר לו מאפיין פליטה אחידה לרוחב התדירויות בספקטרום הנראה. Gaussian - מפני שהוא בעל מאפיינים של התפלגות נורמלית בזמן עם ממוצע של 0 Noise (רעש) - כי הוא מתפקד כרעש במערכת המידע רעש במערכת פס רחב מגיע ממגוון מקורות טבעיים כגון תזוזת אטומים במוליכים (נקרא לפעמים רעש תרמי או רעש ג'ונסון-נייקוויסט), קרינת גוף שחור מכדור הארץ וגופים חמים אחרים, רעש מגרמי שמיים כמו השמש. משפט הגבול המרכזי מצביע על כך שסכום מספר רב של השפעות אקראיות נוטה להיות התפלגות נורמלית, בקירוב טוב.
עשרת הדיברות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עשרת הדיברות – ביהדות ובנצרות, רשימת ציוויים דתיים ומוסריים שלפי התנ"ך נאמרו לעם ישראל במעמד הר סיני ונמסרו כתובים על גבי לוחות הברית. העיטור – ספר הלכה יהודי שחובר במאה ה-12 ומכונה גם "עשרת הדיברות" על שם החיבור הנספח לספר. סרטים וסדרות טלוויזיה עשרת הדיברות (סרט, 1923) – סרט אילם בבימויו של ססיל ב. דה-מיל, שבחלקו עוסק ביציאת מצרים ובחלקו האחר מציג סיפור מוסרי על אי קיום עשרת הדיברות. עשרת הדיברות (סרט, 1956) – סרטו האחרון של ססיל ב. דה-מיל, בכיכובו של צ'רלטון הסטון, העוסק בחייו של משה וביציאת מצרים. דקלוג (עשרת הדיברות) (1988) – מיני-סדרת טלוויזיה של קישלובסקי. עשרת הדיברות (מיני-סדרה, 2006) – מיני-סדרה העוסקת בסיפורו של משה, יציאת מצרים ומסעם של בני ישראל במדבר, עם דוגריי סקוט, נאבין אנדרוז, עומר שריף, לינוס רואץ', פול ריס עשרת הדיברות (סרט, 2007) – סרט אנימציה העוסק בחייו של משה וביציאת מצרים, עם קולותיהם של בן קינגסלי, כריסטיאן סלייטר, אלפרד מולינה ואליוט גולד. עשרת הדיברות (סדרת טלוויזיה) – סדרת טלוויזיה ישראלית בבימוי יורם זק ובהגשת רונאל פישר, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לשנת 2007.
פלנטריום גלילאו גליליי

פלנטריום גלילאו גליליי (בספרדית: Planetario Galileo Galilei) הוא פלנטריום השוכן בפארק 3 בפברואר בשכונת פלרמו של בואנוס איירס, ארגנטינה. בניית הפלנטריום החלה תחת הנהלתו של האדריכל אנריקה חן ב-1962 והוא נחנך ב-20 בדצמבר 1966. השימוש הראשון בוצע ב-13 ביוני 1967, עבור התלמידים של בית הספר למסחר מספר אחד של בנפילד ומכללת "האיחוד הקדוש של הלבבות הקדושים" של בואנוס איירס. הפרופסור לגאוגרפיה ומתמטיקה אנטוניו קורנחו הראה להם את השמיים מעל בואנוס איירס, אנטארקטיקה הארגנטינאית והקוטב הדרומי. המתקן נפתח באופן רשמי לציבור ב-5 באפריל 1968. הפלנטריום בן חמש קומות ובעל מבנה כיפה בקוטר 20 מטר עם 360 מושבים. הכיפה מצופה מבפנים באלומיניום. הפלנטריום עצמו נמצא במרכז ובו מעל 100 מקרנים כשמשקלו יותר מ-2.5 טון. הוא מורכב ממסגרת גלילית עם מקרנים עצמאיים לירח, השמש וכוכבי לכת הנראים לעין (כוכב חמה, נוגה, מאדים, צדק ושבתאי) ושני תחומים בקיצוניות שצופים על 8,900 כוכבים, קבוצות כוכבים וערפיליות. בפלנטריום נמצאת חתיכת סלע ירח שהובאה לכדור ארץ על ידי משימת אפולו 11, חתיכת הסלע הוענקה לפלנטריום על ידי ריצ'רד ניקסון. בפלנטריום אפשר גם למצוא אוסף של בעלי חיים ימיים ומאובני אמוניטים מפרובניציית נאוקן שגילם מוערך ב-100 מיליון שנה. מטאוריט מתכתי מפרובינציית צ'אקו מוצג על מרפסת הכניסה של הפלנטריום. מדיה וקבצים בנושא פלנטריום גלילאו גליליי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלנטריום גלילאו גליליי
אלרמיזם

אָלָרמיזם היא זריעת בהלה מוגזמת כתגובה לאיום אמיתי או מדומה. למשל, ניפוח מספר הנפגעים במקרה של מגפה הוא דוגמה להתנהגות אלרמיסטית. אלרמיסטים מפחידים לעיתים קרובות את קהל מאזיניהם באמצעות תרחישים כמו התנגשות הציביליזציות או קץ היקום. הם מנצלים תחושות של פחד וייאוש שהתפתחו באופן טבעי אצל בני האדם. דוגמה לכך היא תופעת 2012, האמונה לפיה אסון כלשהו היה אמור להתרחש ב-21 בדצמבר 2012. על פי מחקרים, אדם בעל אישיות אלרמיסטית סובל מעיוותי חשיבה הגורמים לו לראות כל איום כאסון. הוא תמיד מצפה לתוצאה הגרועה ביותר. מחקרים נוספים הצביעו על תחושת אומניפוטנטיות שהם מבקשים לשמר על ידי יצירת חרדה ודאגה באחרים. אישיות אלרמיסטית יכולה לבוא לידי ביטוי במספר תחומים: בפסיכולוגיה, אדם אלרמיסטי יהיה במצב רגשי של דחק או לחץ, עקב תגובה מוגזמת לחשש מהתפתחויות עתידיות. בנושאי איכות הסביבה, אדם אלרמיסטי יחשוש ממשברים בקנה מידה עולמי עקב מקרים כמו התפוצצות אוכלוסין, התדלדלות משאבים או זיהום הסביבה. אחד האלרמיסטים הידועים בתחום זה, שכתב ספר המתאר התפוצצות אוכלוסין, היה תומאס מלתוס. במדע, ידוע על מדענים אלרמיסטים המתריעים על תוצאות הרות אסון במקרים שבהם האדם מתערב בטבע. בפוליטיקה, אלרמיסטים מתריעים לעיתים קרובות מפני פיגועי טרור או פיגוע בנשק להשמדה המונית. אלרמיזם יכול להתבטא בהפחדת המונים גם בנושאים מיסטיים, כמו למשל הרב אמנון יצחק הנוהג להפחיד את הקהל בהרצאותיו לגבי מלחמות סוף העולם שקרבות לבוא, מוות הצפוי לכל מי שלא יחזור בתשובה וכדומה. האירועים שמפניהם מתריעים האלרמיסטים יכולים להוות איום מוגזם, או במקרים אחרים הם יכולים להצדיק את תחושות החרדה. לדוגמה, רבים התייחסו לווינסטון צ'רצ'יל כאל אלרמיסט בשנות ה-30 של המאה ה-20, בהן התריע על עלייתו של אדולף היטלר בגרמניה ועל התחמשותה מחדש של גרמניה הנאצית. קריאתו לחזק את הצבא והצי של הממלכה המאוחדת אל מול האיום, לא נענתה אלא בקיתונות של לעג. אירועים נוספים בהם נעשה שימוש אלרמיסטי הם: האפשרות לקץ הנפט בעולם התפתחות משבר פיננסי כדוגמת השפל הגדול בשנת 1929 השפעת התחממות עולמית ואפקט החממה על כדור הארץ הימצאות נשק להשמדה המונית בעיראק, דבר שהוביל למלחמת עיראק מקרי סארס בשנים 2002–2003 חשש ששפעת העופות או שפעת החזירים יתפתחו למגפות שיפגעו במיליוני אנשים התפוצצות אסטרואיד על כדור הארץ החשש שבאג 2000 יגרום לקריסת המחשבים בעולם חשש מקרינה אלקטרומגנטית מקו מתח גבוה או מתנור מיקרוגל מסרים סודיים בשירים. הילד שצעק זאב פאניקה מוסרית היסטריה המונית ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אטלן

האָטֵלָן הוא תיאטרון רומאי עתיק בו השתמשו במסכות אופי. מאוחר יותר, בימי הרנסאנס, התבססה על האטלן הקומדיה דל'ארטה האיטלקית. האטלן היה סוג של קומדיה, כמו רוב התיאטראות הרומיים, שבה היו ארבע מסכות אופי מָקוּס, בּוּקוֹ, פָּפּוּס ומַנְדּוּקוֹס (או דוֹסֵנוּס). באטלן היה הקהל נותן סיטואציה למחזה, והשחקנים היו מאלתרים את העלילה בהתאם לסיטואציה ובהתאם לאופי הדמויות. האופי של כל מסכה היה: מָקוּס - זללן, טיפש. בּוּקוֹ - זללן, חכם, פטפטן. פָּפּוּס - עשיר, קמצן, טיפש. מַנְדּוּקוֹס / דוֹסֵנוּס - ערמומי, שקרן. לכל מסכה היה גם מראה מסוים: מָקוּס - קירח, אף מעוקל ואוזניים גדולות. בּוּקוֹ - שפתיים נפולות ולחיים מנופחות. פָּפּוּס - זקן. מַנְדּוּקוֹס / דוֹסֵנוּס- למסכה עצמה לא היה מראה מסוים, אבל לרוב נשא גיבנת. אטלן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אולשניצה

אולשניצה (בפולנית: Oleśnica, בגרמנית: Oels) היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. בשנת 1742, במהלך המלחמה השלזית הראשונה, סופחה אולש, כך נקראה העיירה אז, לממלכת פרוסיה. במהלך איחוד גרמניה, בשנת 1871, העיירה הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הפכה אולש לחלק מפרובינציית שלזיה תחתית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, היא נפגעה קשות על ידי הצבא האדום, וכ-60%-80% מהמבנים נהרסו. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, היא הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה לאולשניצה. תושבי העיירה הגרמנים גורשו והוחלפו בפולנים, בעיקר מאלה שגורשו ממזרח פולין, שסופחה (1945) לברית המועצות. בשנים 1975-1998 אולשניצה הייתה חלק ממחוז ורוצלב. אולשניצה ממוקמת בחלקה ההיסטורי של שלזיה תחתית, כ-30 קילומטר צפונית-מזרחית לוורוצלב. היא הייתה תחנה חשובה בנתיב הסחר לפולין גדול, קאליש לודז' ווורשה. על פי הנתונים משנת 2008, סך כל השטח של אולשניצה הוא 2,096 דונם, ובו 1,107 דונם של קרקע חקלאית, 37 דונם של מטעים ו-160 דונם של כרי דשא ושדות. שטח העיירה הוא 2% משטח המחוז. רובעי העיירה הם: סנטרום (Centrum), סרבינוב (Serbinów), לוסין (Lucień), אושדלה (Osiedle), וודלה (Wądoły), רטייה (Rataje) וז'ילוזה אוגרודה (Zielone Ogrody). צ'כיה כרוד'ים, צ'כיה גרמניה וארנדורף, גרמניה צרפת ז'ונה-קלן, צרפת מדיה וקבצים בנושא אולשניצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולשניצה אולשניצה (פייר קייב) פנורמה של אולשניצה(הקישור אינו פעיל) (בפולנית) חדשות אולשניצה (בפולנית) היסטוריה של אולשניצה (בפולנית) אולשניצה (שלזיה תחתית, פולין), דף שער בספרייה הלאומית Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Dolnośląskie בעיקר משריפות שהשפיעו על צפיפות הדיור http://www.sbc.org.pl/dlibra/doccontent?id=26222&from=FBC
נחש כיפה

נחש כיפה (שם מדעי: Macroprotodon cucullatus) הוא מין של נחש ממשפחת הזעמניים שאנדמי לאגן הים התיכון. הוא חי באלג'יריה, מצרים, ישראל, איטליה, לוב, מרוקו, פורטוגל, ספרד, ותוניסיה אורכו של נחש הכיפה 55 סנטימטר, ולו קשקשים חלקים. צבע גופו צהוב-אדמדם, לעיתים עם נקודות שחורות, ועל ראשו יש כתם שחור שנראה כמו כיפה ומכאן שמו. הוא חי ביערות ממוזגים, שטחים פתוחים, שדות, אזורי חקלאות ואף בתוך ערים. הוא פעיל לילה ואוכל לטאות קטנות, יונקים קטנים ולעיתים ציפורים קטנות וביצי ציפורים. בעונת הרבייה, לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה 2-6 ביצים מתחת לאבן או בתוך צמחייה עבה. הצעירים בוקעים לאחר 8 שבועות, כשאורכם נע בין 12 ל 16 סנטימטר. הארס שלהם חלש מאוד ולא מסוכן לבני אדם. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 185-186 מדיה וקבצים בנושא נחש כיפה בוויקישיתוף נחש כיפה, באתר ITIS (באנגלית) נחש כיפה, באתר NCBI (באנגלית) נחש כיפה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) נחש כיפה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נחש כיפה, באתר GBIF (באנגלית) נחש כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נחושית חולות

נחושית חולות (שם מדעי: Sphenops sepsoides) היא מין של חומט שניתן למצוא במצרים, ישראל, ירדן ולוב. בטבע היא חיה בערבות עשב, מישורים, מעיינות מים מתוקים, מדבריות חמים וחופים חוליים. נחושית החולות לא מטילה ביצים אלא משריצה ולדות חיים. היא פעילת לילה בקיץ ופעילת יום בחורף. היא חיה בדרך כלל מתחת לפני החול, באורח חיים מתחפר, ונעה תוך כדי "שחייה" בחול באמצעות הזזת גופה הארוך. נדיר מאוד לראות אותה מעל החול. כאשר רוצים ללכוד אותה, אחת השיטות היא לחפור בבסיסו של שיח בדיונות, מאחר שהלטאה בורחת לתוך החול כאשר היא מאוימת. על מנת להתאים את הגוף לאורח חיים בחול, הגוף התארך מאוד והגפיים התקצרו בצורה קיצונית עד כדי כך, שהן כמעט לא קיימות. הנחושית מאוימת על ידי איסוף, הרס סביבת מחיה ורעיית יתר של עדרים מקומיים, אך איומים אלה אינם משמעותיים בשבילה, ואוכלוסייתה יציבה. הנחושית אוכלת בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים אחרים. בעונת הרבייה הנקבה משריצה 5–10 ולדות חיים ואינה מטפלת בהם. אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 130-131 נחושית חולות, באתר NCBI (באנגלית) נחושית חולות, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) נחושית חולות, באתר GBIF (באנגלית) נחושית חולות באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעל שאלתיאלי

יעל שאלתיאלי (נולדה ב-1 בפברואר 1946) היא יו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים. קודם לכן כיהנה כמנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר, כמנכ"לית קרן קיימת לישראל וכראש המועצה האזורית בקעת בית שאן. שאלתיאלי נולדה בטבעון, במקור יעל ליפפלד. למדה בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג, הצטרפה לקיבוץ נווה אור בעמק בית שאן במסגרת שירות בנח"ל ומאז היא חברת הקיבוץ. בעלת תואר ראשון בגאוגרפיה ובכלכלה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1971 מונתה למזכירת הקיבוץ, בשנת 1988 מונתה לגזברית המועצה האזורית בקעת בית שאן וב-1995 מונתה לרכזת משק נווה אור. בשנים 1996 עד 2006 כיהנה כראש המועצה האזורית בקעת בית שאן. ביולי 2006 מונתה למנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר וכיהנה תחת השר שלום שמחון. ב-2009 מונתה למנכ"לית קרן קיימת לישראל והיא כיהנה בתפקיד עד 2012. ב-2015 נבחרה ליו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים. היא מכהנת כדירקטורית חיצונית בחברת מהדרין וכדירקטורית מטעם הציבור בחברת תוצרת הארץ - חברת שוק סיטוני לישראל. שאלתיאלי אלמנה ואם לשני בנים. ארנון לפיד, האמא של החקלאות, אתר הקיבוצים ארנון לפיד, סערה סביב פיטוריה של יעל שאלתיאלי מקק"ל, באתר mynet‏ קיבוץ, 6 במאי 2012 עמירם כהן, מנכ"לית משרד החקלאות לשעבר יעל שאלתיאלי - שנבחרה למנכ"לית קק"ל - תאלץ להמתין חצי שנה, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2009 קובי דוד, כבשה את פסגת קק"ל, באתר mynet‏ העמק, 9 במרץ 2009 - המקור לא זמין נכון ל-22 בדצמבר 2023
צוג

צוּג (בגרמנית וברומאנש: Zug ‏האזנה‏Ⓘ‏ בצרפתית: Zoug, באיטלקית: Zugo) היא עיר הבירה של קנטון צוג שבמרכז שווייץ, ממוקמת כ-23 קילומטרים דרומית לציריך, ושוכנת לחופו המזרחי של אגם צוג למרגלות הרי צוגברג. השפה הרשמית בצוג היא גרמנית שווייצרית, אולם השפה העיקרית המדוברת היא ניב מקומי של אלמאנית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. העדויות המוקדמות ביותר להתיישבות אנושית באזור נמצאו בגדה הצפונית של אגם צוג, והם תוארכו לכ-14,000 לפני הספירה. ארכאולוגים אף מצאו בחופי האגם שרידים של למעלה מארבעים בתי כלונסאות. החקלאים הראשונים התיישבו באזור בהתקופה הנאוליתית, בין השנים 5,500-2,200 לפנה"ס. שיאה של התיישבות זו הייתה בתקופה שבין השנים 3800-2450 לפנה"ס. עדויות לשימוש בקרקע נמצאו בעיירה הסמוכה; מנצינגן ובעמק אגריזי השכן. בנוסף, נתגלו ממצאים רבים מתקופת הברזל (850-50 לפנה"ס) ומהתקופה הקלטית (50 לפנה"ס). בצוג מתקיימת פעילות יהודית על ידי שלוחים של תנועת חב"ד. מרכז לימודים ממוקם במרכז העיר בסמיכות לתחנת הרכבת. מדיה וקבצים בנושא צוג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צוג (בגרמנית) "חיים הגיוניים? רק עם משכורת שנתית של 1.2 מיליון דולר ומעלה", באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2011 אתר המרכז היהודי של חב״ד בצוג צוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The Zug Chabad Learning Center
הבור הסיני

הבור הסיני הוא בור קרסטי מאונך (הוטה), מהגדולים בארץ ישראל (עומקו כ-60 מטרים), שנוצר מהמסה של סלעי גיר ודולמיט עקב חדירת מי גשמים. הבור הסיני נמצא מצפון מזרח ליישוב עפרה. שמו של הבור ניתן לו משום שכאשר נכנסו אליו לראשונה היה נראה עמוק מאוד בעיני הנכנסים, כמו בור המגיע עד לסין. לבור פתח קטן (כ-1.5 על 1 מטרים) הפעור בתחתית שקע קרסטי רדוד (דולינה). מהפתח נמשך קמין אנכי צר היורד כשישה מטרים עד חיבורו לחלל אופקי רחב. מדרגה אנכית שגובהה שני מטרים מוליכה למחילה צרה באורך שבעה מטרים וממנה סולם אנכי בפיר צר בעומק חמישה מטרים המוליך לחלל המרכזי. חלל זה, שעומקו כ-35 מטרים, מורכב מקמין אנכי רחב אשר לאורכו הותקן סולם ברזל במעקה היקפי. הסולם מחולק לשני מקטעים, המופרדים בהתאם למדרגה טבעית המהווה נקודת חיבור בין שני קמינים בחלל המרכזי של הבור. במרכז הבור בעומק 30 מטר קיימים נטיפים. בעומק חמישה מטרים נראה הבור כחדר רחב בעל קרקעית בוצית, שממדיו שניים על שבעה מטרים. בשולי החדר יש גומחות אחדות שבחלקן ניתן לחדור מטרים אחדים מתחת למפלס הקרקע. מיקומו של הבור בשטחו של אגן עפרה שהוא אתר קרסט מפותח ומלא ('holokarst') הדרומי ביותר במערב אירואסיה (אירופה-אסיה). שטח האגן הוא 4.3 קמ"ר והוא אחד משני המקומות היחידים בארץ שתופעה זאת נמצאת בה (השנייה ברכס פקיעין). זהו אחד הבורות הבודדים בעולם בו ניתן לרדת בסולמות לעומק 50 מטר במערכת קמינים. בור הציפורים המרכז לחקר מערות (מלח"ם) מאמר על החתכים של הבור הסיני (באנגלית) מלח״ם - הבור הסיני, עפרה, באתר malham (באנגלית) על פי דברי עמוס פרומקין חוקר המערה. לנגפורד ב. ולדמן א. יערן ש. פרומקין ע. קרסט בעפרה לצורכי פיתוח תירות, דו"ח סקר ומיפוי, דו"ח מלח"ם 2013, עמ' 64 לנגפורד ב. ולדמן א. יערן ש. פרומקין ע. קרסט בעפרה לצורכי פיתוח תירות, דו"ח סקר ומיפוי, דו"ח מלח"ם 2013, עמ' 5
ילנה דמבו

יֶלֶנָה ולדימירובנה דֶמְבּוֹ (נולדה ב-8 בדצמבר 1983, פנזה, ברית המועצות) היא לשעבר שחמטאית יווניה ממוצא רוסי, המחזיקה בדרגת רב אמן (נשים) ובדרגת אמן בינלאומי. מאז ראשית 2013, לא שיחקה במסגרת פיד"ה. היא זכתה בתואר רב אמן לנשים בגיל 17, ובתואר אמן בינלאומי בגיל 19. היא עוסקת גם בהוראת שחמט ובחיבור ספרי הדרכה בנושא. בפברואר 2013 פרשה מפעילות שחמטאית. דמבו נולדה בפנזה שברוסיה. היא החלה לקרוא בגיל שנתיים וחצי, ובגיל 3 ותשעה חודשים שיחקה לראשונה בטורניר שחמט, עם ילדים עד גיל 12, מה שאיפשר לה לזכות בדירוג. אמהּ של דמבו, נדז'דה פוקינה, מחזיקה בתואר "אמנית ספורט של ברית המועצות" (мастер спорта СССР) בשחמט, ולצד היותה מאמנת שחמט ועיתונאית שחמט, היא בלשנית. בעבר זכתה פוקינה במדליות זהב וכסף באליפות ברית המועצות בשחמט, והייתה אלופת רוסיה בקטגוריית "עד גיל 20" בשנת 1967. אביה של דמבו הוא פסנתרן מקצועי, בוגר האקדמיה למוזיקה של לנינגרד, אך עוסק אף הוא בהוראת שחמט, בעיתונות, ובפסיכולוגיה. הוא מאמנה של דמבו מאז גיל 3. כשהייתה דמבו בת 7, היגרה משפחתה לישראל, ודמבו זכתה באליפות ישראל לבנות חמש פעמים, לרבות פעם אחת בקטגוריה "עד גיל 20". בעת שהותם בישראל ייצגה אמהּ, נאדז'דה פוקינה, את ישראל באולימפיאדת השחמט 1992 במנילה. בשנת 1998 היגרה עם משפחתה להונגריה, שם חיה עד סוף שנת 2003. רוב זמנה מוקדש להוראת שחמט ואימון אישי של חניכים מכל העולם. הוריה הקימו בית ספר לשחמט בהונגריה, והעתיקו אותו ליוון, ודמבו מלמדת במסגרת בית הספר. בתקופת מגוריה בהונגריה, זכתה באליפות הונגריה לנשים בשנת 2001 ו-2003. ברשותה 8 מדליות מאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ובהן מדליית זהב לאליפות אירופה במשחקי בזק לשנת 2002 בקטגוריית "נשים עד גיל 20", שהתקיימה בנובי סאד, ומדליית ארד מאליפות אירופה לנשים במולדובה, 2005. היא הרבתה להשתתף במשחקים קבוצתיים, והשתתפה בליגות גברים ונשים בישראל, קרואטיה, הונגריה, גרמניה, אנגליה, טורקיה, ויוון. דמבו חיברה שישה ספרי שחמט, ומתבססת על מאגר גדול של בעיות שחמט שאספו הוריה. בין השנים 2002 ל-2012 השתתפה ילנה דמבו ב-8 אולימפיאדות שחמט: מדיה וקבצים בנושא ילנה דמבו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ילנה דמבו ילנה דמבו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ילנה דמבו, ברשת החברתית אינסטגרם ילנה דמבו, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ילנה דמבו, באתר פיד"ה (באנגלית) ריאיון עם דמבו (אנגלית), באתר ChessManiac.com. Dembo, Yelena - Women's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)