סטניסלב גובורוחין

סטניסלב סרגייביץ' גובורוחין (ברוסית: Станислав Сергеевич Говорухин; ‏29 במרץ 1936, מחוז סברדלובסק — 14 ביוני 2018, מוסקבה) היה שחקן, תסריטאי ובמאי קולנוע סובייטי ורוסי, זוכה תואר אמן העם (2006). היה חבר מפלגת רוסיה המאוחדת מאז 2005, כיהן כחבר פרלמנט בדומה והיה יושב ראש הוועדה הפרלמנטרית לענייני תרבות. היה מועמד לנשיאות בבחירות לנשיאות רוסיה 2000 אך לאחר מכן היה לתומך נלהב בולדימיר פוטין והיה יושב ראש מטה הבחירות של פוטין בבחירות לנשיאות רוסיה 2012. ביוני 2013 היה ממייסדי המטה המרכזי של תנועת החזית העממית הכול-רוסית סטניסלב גובורוחין נולד בעיירה במחוז סברדלובסק למשפחת קוזאק. בשנת 1958 גובורוחין סיים לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קאזאן ועבד מספר שנים במקצוע שרכש. החל משנת 1959 הוא עבד כעיתונאי. בשנת 1967 גובורוחין סיים לימודים ב-VGIK והוסמך להיות במאי. את הסרטים הראשונים הוא ביים באולפנים שהיו ממוקמים באודסה. בשנת 1978 הוא כתב תסריט לסרט "פיראטים של המאה ה-20" שהקרנתו החלה בשנת 1979 ונחל הצלחה גדולה. בשנת 1979 גובורוחין ביים את סדרת הטלוויזיה בת 5 הפרקים "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי" עם ולדימיר ויסוצקי באחד התפקידים הראשיים. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ומוקרנת עד היום בערוצי טלוויזיה רוסיים. בשנת 1981 הוא עשה את הסרט "הרפתקואותיהם של תום סויר והאלקברי פין" המבוסס על ספרו של מארק טוויין "הרפתקאותיו של תום סויר". בשנת 1987 גובורוחין עבר למוסקבה והחל לעבוד באולפני מוספילם. בשנת 1990 גובורוחין צילם את הסרט התיעודי "אי אפשר לחיות כך" שזכה בפרס ניקה ברוסיה. בשנת 1991 הוא היה מנהל אמנותי של סרט "שליח למזרח". בשנת 1992 הוא צילם סרט תיעודי נוסף, "רוסיה שאיבדנו", על השנים האחרונות של האימפריה הרוסית. במחצית השנייה של שנות ה-90 גובורוחין חזר לביים סרטי קולנוע עלילתיים. בשנת 1999 הוא כתב את התסריט וביים את הסרט "קלע מצטיין" (עם מיכאיל אוליינוב בתפקיד הראשי), העוסק בגיבור מלחמה זקן, שמתחיל מסע נקמה אישי נגד אלה שאנסו את נכדתו, לאחר שנוכח לדעת שאין מה לחכות לצדק שייעשה על ידי שלטונות החוק. גובורוחין לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית. עם תחילת הפרסטרויקה הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית של רוסיה. בשנת 1991 הוא נבחר לדומה ברשימת המפלגה. במחצית הראשונה של שנות ה-90 צילם גובורוחין מספר סרטים תיעודיים בהם ניתן לראות ביטוי לדעות האנטי-קומוניסטיות שלו. ברם, לאחר אירועי המשבר החוקתי ברוסיה, באוקטובר 1993, גובורוחין החליט לתמוך במפלגה הקומוניסטית ובמיוחד במנהיגה גנאדי זיוגנוב. בשנת 1999 הוא נבחר לדומה ברשימת תנועת "אחדות" שבראשה עמד יבגני פרימקוב ויורי לוז'קוב. שיא הקריירה הפוליטית של גובורוחין היה במהלך הבחירות לנשיאות רוסיה 2000 בהם גובורוחין היה מועמד אך זכה ב-0.44% מהקולות בלבד ולבסוף תמך בפוטין. בשנת 2005 גובורוחין עזב את האופוזיציה לטובת הצטרפות למפלגת השלטון רוסיה המאוחדת. בשנת 2005 גובורוחין חתם על "מכתב ה-50" בו החותמים תמכו במשפט חודורקובסקי וטענו שאין בו גוון פוליטי. ברשימת מפלגת "רוסיה המאוחדת" גובורוחין נבחר לדומה בפעם נוספת. בשנת 2011 הוא תמך במועמדותו של ולדימיר פוטין למשרת הנשיאות ואף היה ראש מטה הבחירות. במהלך שנת 2012 גובורוחין מתח ביקורת על פעילות האופוזיציה שלא קיבלה את תוצאות הבחירות של פוטין לנשיא. אביו, סרגיי גובורוחין, נעצר לראשונה כבר בשנת 1928, לכאורה באשמת התנגדות לפעילות השלטונות. לאחר שחרורו הוא לא חזר לאזור דון, עבר לאזור הרי אורל והתחתן. בשנת 1938 הוצא להורג. מדיה וקבצים בנושא סטניסלב גובורוחין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטניסלב גובורוחין סטניסלב גובורוחין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטניסלב גובורוחין, באתר AllMovie (באנגלית) סטניסלב גובורוחין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סטניסלב גובורוחין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ח"כ נינו אבסדזה, מה שהיה הוא שיהיה. פוטין והמריונטות, באתר ynet, 4 במרץ 2012