laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ארמון בומונט

ארמון בומונט (באנגלית: Beaumont Palace) שבאוקספורד, אנגליה, נבנה על ידי מלך אנגליה הנרי הראשון בשנת 1130 כארמון מלכותי הקרוב לבקתת הציד ואחוזת הצייד שלו בוודסטוק שבאוקספורדשייר (אחוזה מהווה כיום חלק מארמון בלנהיים). בשנת 1314, כאשר אדוארד השני, מלך אנגליה יצא להילחם בקרב בנוקבורן נשבע לפני הקרב למרים אם ישו שייסד מנזר כרמליתי אם ינצח בקרב. לאחר ניצחונו העניק המלך את הארמון למסדר הכרמליתי בשנת 1318 והוא נשאר בידיהם עד לפירוק המנזרים בתקופת הנרי השמיני - עת שהמנזר פורק תרתי משמע, ומאבניו נבנתה מכללת כריסט צ'רץ' ומכללת סנט ג'ונס. כיום מצוי במקום בו עמד הארמון רחוב בומונט (Beaumont Street), שנסלל בשנות ה-20 של המאה ה-19. מדיה וקבצים בנושא ארמון בומונט בוויקישיתוף
הסינפונייטה של לונדון

הסינפונייטה של לונדון (באנגלית: London Sinfonietta) היא תזמורת קאמרית בריטית השוכנת בסאות'בנק סנטר שבלונדון ומתמחה בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. ניקולאס סנואומן (אנ') ודייוויד אתרטון ייסדו את התזמורת בצוותא בשנת 1968. אתרטון היה מנהלה המוזיקלי הראשון, משנת 1968 עד 1973. מייקל ויינר היה המנהל האמנותי משנת 1972 עד 1989. פול קרוסלי החליף אותו ושימש בתפקיד משנת 1988 עד 1994. מרקוס שטנץ היה המנהל המוזיקלי משנת 1994 עד 1998. הסינפונייטה של לונדון הזמינה יצירות אצל מלחינים רבים, ביניהם מגנוס לינדברג, תומאס אדס, סטיב רייך וסר הריסון ברטוויסל. המלחין והמנצח אוליבר נאסן היה מנהלה המוזיקלי משנת 1998 עד 2002 ובעבר היה גם מנצח כבוד של הסינפונייטה. ג'יליאן מור הצטרפה לסינפונייטה בשנת 1983 כקצינת החינוך של התזמורת, ועזבה בשנת 1993 למלא את תפקיד אחראית על החינוך במרכז הגדה הדרומית. מור חזרה לסינפונייטה כמנהלת אמנותית בשנת 1998 עד 2006. משנת 2007 ואילך משמש אנדרו בורקה כמנכ"ל ומנהל אמנותי של הסינפונייטה. מדיה וקבצים בנושא הסינפונייטה של לונדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הסינפונייטה של לונדון הסינפונייטה של לונדון, ברשת החברתית פייסבוק הסינפונייטה של לונדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הסינפונייטה של לונדון, ברשת החברתית אינסטגרם הסינפונייטה של לונדון, סרטונים בערוץ היוטיוב הסינפונייטה של לונדון, באתר ספוטיפיי הסינפונייטה של לונדון, באתר AllMusic (באנגלית) הסינפונייטה של לונדון, באתר MusicBrainz (באנגלית) הסינפונייטה של לונדון, באתר Discogs (באנגלית) הסינפונייטה של לונדון, באתר Songkick (באנגלית)
יוסי רוזנשטיין

יוסי (יוסף דב) רוזנשטיין (נולד ב-1950) הוא צייר דתי ישראלי שמתמקד בציוריו בנושאי התנ"ך. יוסי רוזנשטיין, דור תשיעי בישראל, נולד בירושלים. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון והוסמך לרבנות. את כישוריו כצייר פיתח כאוטודידקט. ציוריו נראים סוריאליסטיים אך למעשה הם ציורים סימבוליים עכשוויים המצוירים בטכניקה פלמית קלאסית בצבעי שמן. בזכות תפיסתו החדשנית והיכולת הטכנית שלו, הוא זכה לתשומת לב רבה כבר בתחילת דרכו כאמן יהודי. תערוכתו הראשונה התקיימה בתל אביב בשנת 1973. בהמשך ל-3 תערוכות יחיד בישראל בהם ביקרו שועי עולם, כמו הברונית דה רוטשילד, הנרי קיסינג'ר, נשיא המדינה ועוד, קיבל רוזנשטיין הזמנה להציג את יצירותיו בגלריה היוקרתית "אברבך פיין ארט" במדיסון אבניו בניו יורק. גלריה זו ייצגה אותו שנים רבות. תערוכותיו הראשונות על הדמות התנכ"ית ההרואית "משה" ויציאת מצרים, זכו להצלחה כבירה, כל הציורים נמכרו בערבי הפתיחה, כאשר על הרוכשים נמנים יהודים ולא יהודים כולם אוהבי תנ"ך. התערוכות זכו לחשיפה רחבה באמצעי התקשורת בארצות הברית כולל חדשות ערוץ הטלוויזיה החשוב ABC (ערוץ 5) בניו יורק. רוזנשטיין הציג תערוכת יחיד גם בגלריית קרלטון המפורסמת בקאן שבצרפת, כאשר כלל היצירות הושאלו לצורך התצוגה מאספני אמנות החיים באירופה. יצירותיו הנחשבות ליצירות מופת, שוכנות כבוד באוספים חשובים ברחבי העולם ביחד עם יצירות מופת אחרות מגדולי האמנים בני זמננו. בשנת 1985 ייסד את בית הספר לציור לבנות בשם "תפארת". כעבור 10 שנות פעילות בית הספר התפרק לשלוחותיו וכל שלוחה החלה לפעול כגוף פרטי נפרד. רוזנשטיין נשוי ואב לשישה, ומתגורר בבני ברק. רוזנשטיין מתרגם את התנ"ך לשפת הציור, יצירותיו עתירות מחשבה ודמיון. הציורים דורשים בחינה מעמיקה כדי להבין את המסר העמוק הטמון בציור, שהוא למעשה ההסבר האישי של הפסוק מנקודת הראות הפילוסופית הייחודית שלו. הציורים ממחישים אירועים תנ"כיים בצורה סימבולית במיוחד הדמויות ובעלי החיים, כך גם שמות הציורים הם פסוקים מהתנ"ך. מסיבה זו הסגנון האמנותי הייחודי שלו ניתן בקלות לזיהוי למרות שכל יצירה מעבירה מסר שונה. להבדיל מיצירות יודאיקה שביסודם הם קישוט של מוטיבים וסמלים יהודיים, התפיסה האומנותית של רוזנשטיין היא אוניברסלית ללא הגבלת דת וגזע, ומעבירה רגשות ומסרים עמוקים בשילוב מוטיבים ויזואליים וסמלים יהודים ותנ"כיים. משנת 2010 מצייר רוזנשטיין במקביל גם מגוון יצירות שאינן מבוססות על פסוקי תנ"ך כגון סדרת הציורים "רחל" המורכבת מ-22 ציורים בנושא קבר רחל, וכן מגוון ציורים בסגנון מודרני שונה לגמרי. משנת 2020 הוא גם יוצר אמנות דיגיטלית. 1972: בית ציוני אמריקה 1975: גלריית תלמה תל אביב 1977: גלריית תלמה תל אביב 1980: "משה - חלק ראשון" גלריית אברבך פיין ארט מדיסון ניו יורק 1984: גלריית אברבך פיין ארט מדיסון ניו יורק 1995: גלריית קרלטון קאן צרפת 2015: "רחל" גלריית מצארט ירושלים מדיה וקבצים בנושא יוסי רוזנשטיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוסי רוזנשטיין יוסי רוזנשטיין, ברשת החברתית אינסטגרם לוח שנה של חב"ד ברוסית מעוטר בציורי יוסי רוזנשטיין "אני מצייר את היהדות באמצעות סמלים וכתמים, אף פעם לא אצייר אנשים או בעלי חיים" אתר הידברות לפתח כישרונות (אורכב 06.03.2019 בארכיון Wayback Machine) באתר חבד אורג רחל הסדרה המודרנית(הקישור אינו פעיל) "נצחיות האנושות החולפת"
פעם בחיים

האם התכוונתם ל... פעם בחיים – אלבום של עמיר לב פעם בחיים (סדרת טלוויזיה) – תוכנית מציאות ששודרה בערוץ Yes Stars ישראלי פעם בחיים (סרט) פעם בחיים – אלבום הופעה של שרית חדד, אייל גולן וניקוס ורטיס.
מייס

האם התכוונתם ל... מייס (תבלין) – תבלין המופק מאגוז מוסקט ג'יימה מייס – שחקנית וזמרת אמריקאית דניאל מייס – שחקן אנגלי מייס (ראפר) – ראפר אמריקאי (Mase) מיי
אל-מוח'תאר

אל-מוח'תאר בן אבו עובייד א-ת'קפי (בערבית: المختار بن أبي عبيد الثقفي; סביבות 622? – 3 באפריל 687) היה מהפכן בראשית ימיו של האסלאם, שהנהיג מרידה כושלת נגד הח'ליפים האומיים ששלטו על האימפריה המוסלמית, לאחר מותו של הח'ליף הרביעי, עלי בן אבי טאלב. אל-מוח'תאר נולד בטאיף (כיום בסעודיה) ב-622, השנה בה החל מוחמד בהג'רה לאל-מדינה. הוא היה בנו של אחד מלוחמיו של מוחמד, שנהרג באחד מהקרבות האסלאמיים הראשונים. הוא גדל באל-מדינה, בתקופת שלטונו של מוחמד. כאשר הח'ליף השלישי לבית אומיה, מועאויה השני, ירש את כיסאו של אביו יזיד הראשון, תומכים רבים של עלי לא היו מרוצים מהנהגתם ומהמשך מעבר הח'ליפות בירושה, בקרב אנשים שאותם החשיבו כמוסלמים ושליטים רעים. לטענת מקורות שיעיים, מוח'תאר היה אחד מלוחמיו של חוסיין אבן עלי בקרב בכרבלא. לאחר כישלון המרידה, מוח'תאר הושם בכלא. בזכות אחותו ספאיה, שהייתה נשואה לידיד של הח'ליף יזיד, שוחרר מוח'תאר מכלאו, ונצטווה לצאת מכופה תוך שלושה ימים. לאחר שהתנגש שוב בחיילי הח'ליף, הוחזר מוח'תאר לכלאו, אולם שוחרר שוב בהתערבות גיסו. לאחר שחרורו, קרא מוח'תאר לתומכי עלי לנקום את דמו של חוסיין. לטענת מקורות שיעיים, הוא קיבל מכתב מבנו של עלי, אל-חנפיה, שהביע תמיכה במוח'תאר. מעל בימה במסגד בכופה הכריז מוח'תאר על הנפת נס המרד נגד "אלו שהפרו את חוקי האל" והבטיח "לנקום ברוצחיו של האימאם חוסיין". המרידה שפרצה ב-686, (בעיראק כיום) נתמכה על ידי חלק מתומכי עלי (השיעים לעתיד). אל מוח'תאר הנהיג את המרידה, אך טען כי היא בשמו של בנו של עלי, מוחמד אבן אל-חנפיה. אל-חנפיה, שמוח'תאר טען כי הוא המהדי, מושיעם של המוסלמים, לא לקח חלק פעיל במרידה. אל-מוח'תאר הובס ונהרג על ידי מורד אחר בשושלת האומיים - מרד בפיקודו של מוצעב אבן א-זובייר, מושל חג'אז. בקרב עקוב מדם שנערך מחוץ לכופה באפריל 687 חוסל מרד אל-מוח'תאר וא-זובייר הפך לשליט דרום עיראק. ניצחונו של א-זובייר לא האריך ימים, וב-691 כבשו כוחותיו של הח'ליף עבד אל-מלכ את דרום עיראק, ושנה מאוחר יותר חוסל מרד א-זובייר באופן סופי עם כיבוש מכה על ידי מפקד צבאו של עבד אל-מלכ, אל-חג'אג' בן יוסף. חלק מתומכיו של אל-מוח'תאר המובס יצרו כת משלהם בשם ה"קאיסאנים" השיעים; הם המשיכו להאמין במשך כ-200 שנה כי מוחמד אבן אל-חנפיה הוא המהדי, אינו מת, אלא מסתתר בהרים סביב מכה, וישוב בעת שתיראה לו ראויה ויושיע את העולם מחוסר הצדק והשחיתות הפושים בו. מרידתו של מוח'תאר הייתה מרכזית בפיתוח רעיון המהדי באסלאם, ובהיפרדותם של השיעים מן הסונים. מדיה וקבצים בנושא אל-מוח'תאר בוויקישיתוף אל-מוח'תאר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) بحارالانوار، ج 45، ص 386 رجال کشی، ص 197 אביו של מוח'תאר נהרג ממחיצה על ידי פיל, לאחר מכן אחיו, ג'ובייר, מונה תחתיו ונהרג אף הוא. ראו את המקור השיעי, כאן مختار آل محمدؑ از نجم الحسن לא לפני שראה את ראשו של חוסיין משופד על חנית, ונשבע לנקום (שוב, לטענת מקורות שיעיים), ראו כאן לטענת המקור השיעי, ראו כאן ברנרד לואיס - הערבים בהיסטוריה (עמוד 78)
טאבולה ראסה

טאבולה ראסה (מלטינית: Tabula rasa, "לוח חלק") הוא מונח המציין תאוריה לפיה בני אדם נולדים ללא מידע פנימי אלא כ"לוח חלק". הידע האינדיבידואלי נצבר כחלק מניסיון החיים ומתפיסת העולם דרך החושים. בתרבות המערבית ניתן למצוא עדויות לרעיון ה"טאבולה ראסה" עוד מימיו של אריסטו: "המחשבות נמצאות בתודעה באותו אופן כמו שמכתבים מונחים על שולחן נקי מכל סימן. זה בדיוק מה שקורה בתודעה" — אריסטו במסכת אבות אומר התנא אלישע בן אבויה: "הלומד ילד, למה הוא דומה? לדיו כתובה על נייר חדש. והלומד זקן למה הוא דומה? לדיו כתובה על נייר מחוק." — משנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה כ' אך רעיונותיהם של אריסטו ושל אלישע בן אבויה נשכחו למשך מאות שנים עד למאה ה-13 בה תומאס אקווינס החזיר את רעיונותיו של אריסטו לדעת המחשבה המודרנית. כתביו של אקווינס, למרות שהוצגו בפני הציבור, לא זכו להתייחסות משמעותית במשך כמה מאות שנים עד להופעתו של הפילוסוף ג'ון לוק במאה ה-17. לוק הציג את הגישה האמפיריציסטית, לפיה הילוד הוא דף חלק אשר צובר מידע אך ורק מהסביבה וניסיון חייו. תיאורית "טאבולה ראסה" מופיע גם בכתביו של זיגמונד פרויד. למרות שבניגוד לבעלי חיים אחרים שנולדים עם יכולות מתקדמות כמו היכולת לעמוד וללכת, בני האדם נולדים עם מעט מאוד ידע מובנה, הרעיון שהאדם נולד ללא שום מידע פנימי איננו מקובל היום ברוב ענפי המדע. דוגמאות לידע מובנה במוח האנושי הן למשל רפלקס מורו שמופיע בתינוקות שאך נולדו או החיבה של בני אדם למגורים בקרבת נופי טבע של כרי דשא ומים למרות שבימינו כבר אינם רלוונטיים להישרדות של האדם המודרני. במדע, "טאבולה ראסה" נחשב למודל המסוגל לחתור לכיוון מטרה מוגדרת על ידי שימוש בחוקים בסיסיים של לימוד עצמי. כיום סבורים מדענים שהמוח עובד כמכונה הניתנת לתכנות, בעלת סט מוגדר של חוקים אשר בעזרת המידע שנקלט דרך החושים מעדנת את תגובותיו של האדם למען ביצוע טוב יותר של המשימות העומדות בפניו. ניסיון לחקות דרך פעולה זו בעזרת מחשבים הוליד את מודל רשת נוירונים. אמפיריציזם רציונליזם פילוסופיה של הנפש תודעה סטיבן פינקר, הלוח החלק: על הכחשת טבעו המולד של האדם בימינו, תרגום: עמנואל לוטם, עריכה מדעית למהדורה העברית: חמוטל קריינר, תל אביב: הוצאת מטר, 2005. טאבולה ראסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נקמתו של מונטזומה (משחק וידאו)

נקמתו של מונטזומה (באנגלית: Montezuma's Revenge) הוא משחק מחשב שנוצר בשנת 1984 על ידי האחים פארקר. גיבור המשחק הוא דמות בשם פאנמה ג'ו. מהלך המשחק מתבצע במבוך תת-קרקעי (השייך לשליט האצטקי מהמאה ה-16, מונטזומה ה-II) מלא באויבים, מכשולים, מלכודות וסכנות. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי מציאת תכשיטים לאורך הדרך. המשחק משלב מאפיינים של מטרואיד וקאסלבניה. השחקן מוביל דמות בשם פנמה ג'ו מחדר לחדר בתוך לבירינת תת-קרקעי מהמאה ה-16 המצוי תחת מקדש אצטקי אותו הקים הקיסר מונטזומה השני. הלבירינת מכיל אויבים, מכשולים, מלכודות, וסכנות שונים. מטרת המשחק היא לצבור נקודות על ידי איסוף אבני החן המפוזרות במסכי המשחק השונים. פנמה ג'ו חייב גם למצוא מפתחות כדי לפתוח דלתות, לאסוף ולהשתמש בציוד כגון לפידים, חרבות, קמיעות, מבלי לאבד את חייו. המכשולים השונים במשחק כוללים שערים העשויים מלייזר, רצפות נעלמים ובורות בוערים. האויבים במשחק כוללים גולגולות, נחשים ועכבישים. הפירמידה בעלת קומות שונות. המטרה היא להגיע אל חדר האוצר, אשר הכניסה אליו נמצאת במרכז החדר הנמצא בקומה הנמוכה ביותר במשחק (מתוך תשע). בשלב הראשון הקומה התחתונה חשוכה, וככל שמתקדמים יותר בשלבים החשכה מטפסת יותר, עד שהחל משלב תשיעי כל השלב חשוך. ג'ו צריך למצוא לפיד כדי להאיר את הדרך, ויש שניים כאלה בכל שלב, אחד בכל כיוון הליכה. החל מהשלב החמישי האויבים אינם מתים אם נפסלים בהם. בגרסה מאוחרת יותר של המשחק ישנו "בוס" בתחתית השלב וצריך לעבור אותו. החל מהשלב התשיעי השלבים חוזרים על עצמם. נקמתו של מונטזומה, ברשת החברתית פייסבוק נקמת מונטזומה באתר "מסע אל העבר" נקמתו של מונטזומה, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
קראטקה

קראטקה (באנגלית: Karateka) הוא משחק מחשב מסוגת Beat 'em up שנוצר בשנת 1984 על ידי ג'ורדן מכנר(אנ'), לימים יוצר המשחק הנסיך הפרסי. קראטקה היה רב-המכר הראשון של מכנר אשר נוצר בזמן שהוא למד באוניברסיטת ייל. מטרת המשחק היא להציל את הנסיכה מריקו מידיו של רשע בשם אקומה. אך על מנת להגיע לנסיכה על הגיבור להילחם בשומרים הרבים בטירה ובאקומה עצמו. הקרבות במשחק הם ממבט צדדי, בדומה למשחקי פלטפורמה רבים. הגיבור והשומר בו הוא נלחם משתמשים בבעיטות ובאגרופים המכוונים לגבהים שונים בגוף האויב. לשחקן אפשרות של "פסילה" אחת בלבד, אך היא מורכבת מנקודות פגיעה רבות. נקודות הפגיעה יורדות כאשר השחקן נפגע משומרי האויב, ועולות חזרה במנוחה (לא בקרב או בהליכה). בין היתר, נאלץ הגיבור להילחם במכות מדויקות נגד נשר השמירה של אקומה וכמו כן, עליו גם לעבור את "שער המוות" - שער שכישלון במעבר בו גורם לפסילה טוטאלית של הגיבור. אתר האינטרנט הרשמי של קראטקה הדף של קראטקה באתר הבית של מכנר קראטקה, באתר מסע אל העבר קראטקה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליברלים עצמאיים

ליברלים עצמאיים או בראשי תיבות ל"ע, הייתה מפלגת מרכז בעלת השקפה ליברלית שהתפצלה מהמפלגה הליברלית הישראלית בשלהי הכנסת החמישית, לאחר שזו האחרונה חברה לתנועת החרות בהקמת גח"ל (גוש חרות ליברלים, במסגרתו התמודדו שתי המפלגות במשותף לכנסת). שמה המלא של המפלגה היה המפלגה הליברלית העצמאית לישראל. רוב חברי המפלגה החדשה היו חברים לפני-כן במפלגה הפרוגרסיבית. המפלגה הייתה מיוצגת בכנסות החמישית עד התשיעית. ובכנסת ה-11 כחלק מרשימת המערך. והייתה חברה קבועה בממשלות מפלגת העבודה עד המהפך. חברים בולטים במפלגה: משה קול, אשר שימש כשר הפיתוח ושר התיירות, גדעון האוזנר - שימש כשר בלי תיק בממשלה ה-16 וה-17, יהודה שערי - שימש כסגן שר הפיתוח וכסגן שר התיירות, יצחק גולן, נסים אליעד. שרי המפלגה נהגו להתפטר מהכנסת עם התמנותם לשרים בממשלה, כדי להכניס את הבאים אחריהם ברשימת המתמודדים לכנסת. כך עשה קול בהתמנותו לשר בממשלת ישראל השלוש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השישית, ובעת מינויו לשר בממשלת ישראל החמש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השביעית וכך עשו קול וגדעון האוזנר בעת מינוים לשרים בממשלת ישראל השש עשרה לאחר הבחירות לכנסת השמינית. בבחירות לכנסות ה-6–8 הייתה התמיכה במפלגה יציבה והיא זכתה ל-4–5 מנדטים, בדומה לתמיכה לה זכתה המפלגה הפרוגרסיבית. אולם, בבחירות לכנסת התשיעית קיבלו הליברלים העצמאיים מנדט יחיד, לאחר שרוב מצביעיהם עברו להצביע עבור התנועה הדמוקרטית לשינוי. בעקבות המהפך נותרה המפלגה באופוזיציה. בינואר 1978 העלה גדעון האוזנר, נציג המפלגה בכנסת, את ההצעה לבחון הצטרפות לקואליציה, ומשה קול שהיה אז יו"ר הנהלת המפלגה התנגד לה והביא לדחייתה ברוב של 48 נגד 30. בעקבות זאת נוצרה מתיחות בין קול והאוזנר שהתאחתה לאחר חודשים ספורים. מספטמבר 1978 עד אוגוסט 1979 התקיימו דיונים בין הליברלים העצמאיים ומפלגת שינוי על איחוד, שלא יצא אל הפועל. בבחירות לכנסת העשירית לא הצליחה המפלגה לעבור את אחוז החסימה ובבחירות לכנסת האחת עשרה התמודדה במסגרת המערך עם מפלגת העבודה ומפ"ם וזכתה לנציג אחד בכנסת - יצחק ארצי. בבחירות לכנסת השתים עשרה התמודדה מפלגת הליברלים העצמאיים ברשימה משותפת יחד עם מפלגת שינוי ומפלגת המרכז הליברלי תחת השם "מפלגת המרכז - שינוי", אך מכיוון שהרשימה המשותפת זכתה לשני מנדטים בלבד ואילו נציג הליברלים העצמאיים מוקם במקום השלישי לא זכתה המפלגה לייצוג בכנסת זו. לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה התמזגה מפלגת הליברלים העצמאיים לתוך מפלגת העבודה ומועמדה צבי ניר מוקם במקום ה-49 ברשימת מפלגת העבודה לכנסת. דרור זייגרמן, המהפך הליברלי: מיזוגים פוליטיים: חקר המפלגה הליברלית בישראל, הוצאת שוקן, 2013. (הספר בקטלוג ULI) סיעת ליברלים עצמאיים בכנסת החמישית, באתר הכנסת שבח וייס, שלטון, אופוזיציה ואלטרנטיבה, עם עובד, 1981, עמוד 50 משה מייזלס, איפה יישב האיש הבודד, מעריב, 12 בינואר 1978 משה מייזלס, אתה זיידל? שאל קול את האוזנר, מעריב, 13 בינואר 1978 משה מייזלס, כנס העצמאות המתארגנת, מעריב, 14 באפריל 1978 ש"י ול"ע דנים על הצהרת כוונות משותפת, מעריב, 15 בספטמבר 1978 משה מייזלס, ש"י ול"ע דנים על מרכז ליברלי, מעריב, 22 בספטמבר 1978 אברהם תירוש, מפלגות ש"י ול"ע דנות באיחוד ביניהן, מעריב, 13 באוגוסט 1979 רשימת "מפלגת המרכז - שינוי" לכנסת השתים עשרה באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה- https://www.idi.org.il/media/6827/כנסת-12-שינוי.pdf רשימת מפלגת העבודה לכנסת השלוש עשרה באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה - https://www.idi.org.il/media/6675/כנסת-13-מערך.pdf בנימין נויברגר, ממשל ופוליטיקה - המפלגות בישראל, עמ' 164-167
חטיפת נטשה קמפוש

נטשה קמפוש (בגרמנית: Natascha Kampusch, נולדה ב-17 בפברואר 1988) היא אזרחית אוסטרית אשר נחטפה ב-2 במרץ 1998 בהיותה ילדה בת עשר בעת דרכה לבית ספר, והוחזקה על ידי חוטפה וולפגנג פריקלופיל (Wolfgang Priklopil) כמעט שמונה שנים וחצי, עד שנמלטה ב-23 באוגוסט 2006. החטיפה התרחשה ב-2 במרץ 1998. באותו הבוקר התחוללה מריבה בין נטשה לאמה. מאחר שיום זה הסתיים בחטיפה הועלתה סברה כי היעלמותה של הילדה קשורה למריבה עם האם. אביה של נטשה אף האשים את אשתו לשעבר כאחראית להיעלמותה של קמפוש, טענה שאחר-כך הוא נאלץ להתנצל עליה. בפועל- באותו יום הלכה קמפוש מבית מגוריה ברובע דונאוושטט- כשהיא הולכת לכיוון בית ספרה, אליו לא הגיעה מעולם באותו יום. עדי ראייה דיווחו כי ראו אותה נכנסת למכונית מסחרית לבנה, שאחוריה וחלונותיה שחורים והאותיות G או GF היו רשומות בלוח הרישוי של הרכב. חיפוש מאסיבי התנהל בכל האזור אך ללא תוצאות. מעל ל-700 כלי רכב אשר תאמו על פי העדויות את זה של החוטף נבדקו, כולל זו השייכת לחוטף ושהוחזקה בביתו בשטראסהוף שבצפון אוסטריה, כחצי שעה נסיעה במכונית מווינה. פריקלופיל טען שבאותו הבוקר של 2 במרץ 1998 הוא היה לבדו בביתו. חקירה מתקדמת נוספת בנושא לא הופנתה אליו כיוון שהמשטרה הסתפקה בהסבריו המשכנעים, ויתר על כן הוא היה חסר כל רישום פלילי. קמפוש הוחזקה בחדר קטן שנבנה מתחת לאדמה, שהיה אטום עם שתי דלתות ודלת חזקה מפלדה. במשך שנותיה הראשונות בשבי היא לא הורשתה לעזוב את המרחב הקטן שבו חיה. לאחר כמה שנים הורשתה קמפוש לעצב מחדש את החדר לפי העדפותיה, וכשגבר ביטחונו של פריקלופיל היא הורשתה להסתובב בגינתו (יוני 2005), וכמו כן בפברואר 2006, חצי שנה לפני בריחתה, אף יצאה עמו משטח הבית. קמפוש הצליחה לברוח מביתו של פריקלופיל ב-23 באוגוסט 2006, תוך ניצול חוסר תשומת לב מצדו. היא הקישה בחלון ביתה של אישה מבוגרת, בעודה אומרת לה "אני נטשה קמפוש". האישה התקשרה מיד למשטרה, וקמפוש הועברה לתחנת המשטרה בעיירה דויטש ואגרם לצורך חקירה וזיהוי. הזיהוי הושלם על פי צלקת על גופה, דרכון עם שמה שנמצא בחדר החבוי שבו הוחזקה, ובנוסף גם על ידי דגימות DNA. בריאותה הפיזית הייתה תקינה אך המשקל נותר זהה למשקלה בעת חטיפתה. בנוסף גבהה ב-15 סנטימטרים. קמפוש ציינה לאחר בריחתה שפריקלופיל נהג בשבי להתעלל בה באלימות פיזית ומילולית. פריקלופיל, שהבין שהמשטרה בעקבותיו לאחר גילוי בריחתה של קמפוש, התאבד באותו יום בכך שהשליך את עצמו על פסי רכבת הפרברים ליד תחנת נורדבאנהוף בווינה ורכבת שעברה דרסה אותו למוות. חטיפת ג'ייסי לי דוגארד 3096 ימים - סרט דרמה גרמני מ-2013 המבוסס על מקרה החטיפה של נטשה קמפוש ועל ספרה. נטשה קמפוש, 3096 ימים: כתבים מן המרתף, תרגם מאנגלית: גיא הרלינג, הוצאת כנרת, 2011 מדיה וקבצים בנושא חטיפת נטשה קמפוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חטיפת נטשה קמפוש (בגרמנית) חטיפת נטשה קמפוש, ברשת החברתית Goodreads תרגום באנגלית למכתב של נטשה לעיתון International Herald-Tribune תרשים של החדר החבוי שבו נטשה הוחזקה תרשים נוסף של החדר החבוי שבו נטשה הוחזקה תמונת המגזין הראשונה של נטשה קמפוש שצולמה על ידי העיתון NEWS תקציר וידאו מהראיון הטלוויזיוני של נטשה(הקישור אינו פעיל) שירה סתיו, "3096 ימים" מאת נטשה קמפוש, כתבים מן המרתף, באתר הארץ, 25 במאי 2011 נטשה קמפוש (1988-), דף שער בספרייה הלאומית
אגודת אדריכלי הפנים בישראל

אגודת מעצבי הפנים בישראל (א.מ.פ.) היא אגודה מקצועית מוכרת המאגדת את אדריכלי ומעצבי הפנים בישראל, האגודה נוסדה בשנת 1949 וכיום חברים בה כ-300 חברים. מטרתה המוצהרת של האגודה היא לקדם את מקצוע עיצוב הפנים בישראל ופעילותה מתמקדת בהעשרת הידע המקצועי של חבריה, העצמת מעמדם הסטטוטורי של המקצוע והעוסקים בו, הגברת המודעות הציבורית לחשיבותם, והרחבת תרומתם לחברה בישראל. הא.מ.פ. חברה בפדרציה הבינלאומית של אדריכלים ומעצבי פנים (International Federation of Interior Architects/Designers – IFI), המונה כ-45,000 חברים מ – 33 מדינות ברחבי העולם, וכן בארגון הגג של עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל, המאגד את כל מוסדות וארגוני התכנון בארץ. בנוסף לכך מקיימת האגודה קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ישראלים העוסקים בתחום אדריכלות הפנים ובהם המסלול האקדמי המכללה למינהל, הטכניון, שנקר, המכון טכנולוגי חולון ובצלאל. לאגודה מתקבלים בעלי תואר אקדמי באדריכלות ועיצוב פנים ובמקצועות הקשורים לבניין, וכן בעלי רקע והשכלה בעיצוב פנים, המקבילים לתואר ראשון (4- 5 שנות לימוד אקדמיות). המועמדים נדרשים לעבור ועדת קבלה, הפועלת על פי אמות מידה מקצועיות שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית, ועליהם להציג תיק עבודות המעיד על מיומנותם המקצועית. בין חברי האגודה מספר חתני פרס ישראל ובעלי פרסים בינלאומיים יוקרתיים, וכן אנשי מקצוע בעלי שם, האחראים על תכנונם של מבני ציבור מרכזיים בישראל ומחוצה לה, כמו מוזיאון ישראל ומוזיאונים נוספים, משכן הכנסת, בתי מלון ועוד (בין השאר אפשר למנות בחבריה את אוסקר הכט, דורה גד, זאב פרנקל, דוד דה מאיו, הלנה רוט, נחום מרון, צבי בוקפצר ואחרים). כיושבי הראש של האגודה נבחרו מתכננים שונים בתחום עיצוב פנים, אדריכלות והנדסה בנאית. ביניהם האדריכל רמי כנף שעיקר עיסוקו הוא אדריכלות בניין, המעצב עזי הוכברג (מתכנן ביתני מפעל הפיס), המהנדס ד"ר אברהם בן-עזרא בעל משרד להנדסה בנאית, אדריכלות וייעוץ בתחום התכנון ומחברם של עשרות ספרים בתחום התכנון והמשפט, מעצב הפנים גדעון טימור ואחרים. בשנת 1997 זכו חברי האגודה להכרה ונרשמו ברשות ההסמכה כהנדסאים במדור עיצוב ותכנון. הרישום חל על מי שנרשם באותה עת ולא זכה להמשך עקב זניחת ראשי האגודה ופעיליה את הנושא. האגודה היא מוסד ללא כוונת רווח והיא פועלת על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש הא.א.פ עומד ועד ארצי, שנבחר אחת לשנתיים ומהווה סמכות עליונה. הוועד כולל, בין השאר, יו"ר, מזכ"ל, גזבר והוא ממנה מתוכו ועדת ביקורת, ועדת קבלת חברים ובית דין כבוד. תפקידי הוועד כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים. ניכרת ביותר השפעתו של יו"ר האגודה וחבר וועדה טרם בחירתו ליו"ר המהנדס אברהם בן עזרא בין השנים 1997-1999 בקידום מעמד החברים ורישומם ברשות ההסמכה כהנדסאים, בהתערבות בית המשפט העליון. [את האגודה ייצג בעתירה עורך הדין רענן הר זהב]. פעילות זו הופסקה עם סיום כהונתו של בן עזרא כיו"ר, ומעמד חברי האגודה נותר מקובע. כמו כן, יש לאגודה תקנון, כללי רישוי, ספר חברים וחוקת אתיקה מקצועית, המחייבים את כל חבריה. אתר האינטרנט הרשמי של אגודת אדריכלי הפנים בישראל אגודת אדריכלי הפנים בישראל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אגודת אדריכלי הפנים בישראל, באתר "גיידסטאר ישראל"
ירוסלב קצ'ינסקי

ירוסלב קצ'ינסקי (בפולנית: Jarosław Kaczyński; נולד ב-18 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי פולני, אשר כיהן כראש ממשלת פולין בין 14 ביולי 2006 ל-21 באוקטובר 2007. מנהיג מפלגת חוק וצדק. הוא אחיו התאום של נשיא פולין לשעבר לך קצ'ינסקי. ירוסלב נולד בוורשה כתאום הבכור. הוריו, פטריוטים פולנים מן המעמד הבינוני, פעלו בצעירותם בארמייה קריובה, האם כחובשת וקשרית והאב בתפקידים אחרים. ב-1961, בהיותם בני 12, כיכבו התאומים בסרט "השניים שרצו לגנוב את הירח", המבוסס על ספרו של סופר הילדים קורנל מקושינסקי. לאחר סיום בית ספר התיכון למד משפטים באוניברסיטת ורשה אצל פרופסור סטניסלב ארליך (Stanisław Ehrlich), בעל תואר דוקטור למשפטים בתאוריה משפטית. בתקופת לימודיו היה פעיל בתנועת "קור" באופוזיציה, כיהן כיועצו של הנשיא לך ואלנסה. בבחירות שנערכו ב-21 באוקטובר 2007 הפסידה מפלגתו של קצ'ינסקי, "חוק וצדק", בהפרש גדול, ומאז כיהן קצ'ינסקי כראש האופוזיציה. בבחירות לנשיאות פולין שנערכו ב-20 ביוני 2010 לאחר מותו של לך, אחיו של ירוסלב בהתרסקות מטוס, הכריז ירוסלב על התמודדותו. הוא זכה ב-36.46% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני שנערך ב-4 ביולי ליריבו ברוניסלב קומורובסקי. החל מ-6 באוקטובר 2020 ועד ל-21 ביוני 2022, כיהן כסגן ראש הממשלה בממשלתו של מטאוש מורבייצקי, אז פרש בכדי להתמקד בהנהגת מפלגתו. ירוסלב לא נישא מעולם והתגורר עם אמו, ידוויגה. הוא ידוע כאוהב חיות ומגדל חתולים וכלבים. מדיה וקבצים בנושא ירוסלב קצ'ינסקי בוויקישיתוף יוסי מלמן, עושים נחת לאמא, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2006 ירוסלב קצ'ינסקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שירות גלובס, ‏מכה קשה לפולין: נשיא פולין נהרג בהתרסקות מטוס קטלנית ברוסיה יחד עם צמרת הממשל, באתר גלובס, 10 באפריל 2010 פייננשל טיימס, ‏פולין: קומורובסקי יהיה הנשיא הבא, באתר גלובס, 5 ביולי 2010 Polish ruling party chief leaves government post, POLITICO, ‏2022-06-21 (באנגלית אמריקאית)
Apoidea

Apoidea היא על-משפחה בסדרת הדבוראים שבמחלקת החרקים. על-משפחה זו כוללת את כל הדבורים וכן את הצרעות מקבוצת הצרחוליתים. הצרחוליתים והדבורים נחשבו בעבר שתי על-משפחות נפרדות, Sphecoidea ו-Apoidea. אולם מחקרים פילוגנטיים הראו כי בעוד שהדבורים מהוות קבוצה טבעית, מונופילטית, הצרחוליתים מהווים קבוצה פאראפילטית שהיא האב הקדמון של הדבורים. כיוון שכיום יש העדפה לארגון סיסטמטי המבוסס על קבוצות טבעיות (קלדיסטיקה), הצרחוליתים שולבו יחד עם הדבורים תחת על-משפחה אחת בשם Apoidea. קבוצת הדבורים נקראת כיום Anthophila או Apiformes והיא מהווה קבוצת-ביניים חסרת דרגה, בין על-משפחה למשפחה. בעבר כונתה על-משפחה זו, בעברית, בשם 'דבורים' אך מאחר שהצרחוליתים אוחדו עם על-משפחה זו נהוג היום לכנות בשם 'דבורים' רק את הקבוצה Anthophila. קבוצת הצרחוליתים (Spheciformes) Ampulicidae Crabronidae Heterogynaidae משפחה צרחוליתיים (Sphecidae) - בה טיחת שחורת-חזה קבוצת הדבורים Anthophila Andrenidae דבוריים (Apidae) Colletidae Dasypodaidae Halictidae Megachilidae Meganomiidae Melittidae Stenotritidae מדיה וקבצים בנושא Apoidea בוויקישיתוף Apoidea, באתר ITIS (באנגלית) Apoidea, באתר NCBI (באנגלית) Apoidea, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) Apoidea, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) Apoidea, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.