laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גבריאל ויליאנטי

גבריאל ויליאנטי (בספרדית: Gabriel Viglianti; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר התקפי. גבריאל ויליאנטי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת "רסינג" בעיר הולדותו קורדובה שבארגנטינה. בשנת 2004 הוא עבר לבוליביה בה שיחק במספר קבוצות. הוא היה נחשב לקשר בולט של הליגה ולאור הצלחתו קיבל חוזה להעברה לאירופה ונקלט ברומניה בקבוצת אוצלול גאלאץ. הוא נקלט היטב ושיחק במועדון מספר עונות. בעונת 2011 קבוצתו זכתה באליפות. ביולי 2011 זכה עם המועדון בסופר קאפ לאחר ניצחון על סטיאווה בוקרשט (במשחק זה הוא נכנס בדקה הרביעית לאחר פציעתו של גבריאל ג'ורג'ו). עונת 2012/2013 הייתה מוצלחת מבחינת ויליאנטי והוא כבש במהלכה 5 שערים. בסוף העונה הוא פרש מכדורגל. גבריאל ויליאנטי, באתר Transfermarkt גבריאל ויליאנטי, באתר Soccerway גבריאל ויליאנטי, באתר WorldFootball.net גבריאל ויליאנטי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקיטה מזפין

ניקיטה דימיטרייביץ' מזפין (ברוסית: Ники́та Дми́триевич Мазе́пин, נולד ב-2 במרץ 1999) הוא נהג מרוצים רוסי, שהתחרה באליפות הפורמולה 1 במשך עונה אחת. בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה בוטל חוזהו בקבוצת האס. מזפין החל להתחרות במכוניות חד-מושביות בשנת 2014 כשלקח חלק בסבב המרוצים הראשון של אליפות ה-MRF צ'אלנג' פורמולה 2000. שנה לאחר מכן התחרה באליפות הפורמולה רנו יורוקאפ. בהמשך התחרה במשך 2 עונות באליפות הפורמולה 3 האירופאית, ללא הצלחה יתרה. עונת הפריצה הייתה ב-2018 בה התחרה עם קבוצת ART באליפות ה-GP3. את העונה סיים כסגנו של אנטואן הובר, חברו לקבוצה, עם ארבעה ניצחונות וארבעה פודיומים נוספים. בעונת 2019 נשאר בקבוצת ART, אבל עבר להתחרות באליפות הפורמולה 2, לצידו של ניק דה פריס. דה פריס זכה באליפות, בעוד מזפין במקום ה-18. לקראת עונת 2020 עבר להתחרות בקבוצת הייטק גרנד פרי. הוא התחרה באליפות הפורמולה 3 האסייתית וסיים במקום השלישי. בדצמבר 2020 הוחתם על חוזה רב שנתי בקבוצת האס, לצידו של מיק שומאכר. במרץ 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בוטל חוזה החסות של הקבוצה עם הספונסר המרכזי, חברת אורלקלי הרוסית, הנמצאת בבעלות מסוימת של אביו של ניקיטה, דימיטרי מאזפין, ולפיכך שוחרר ניקיטה מהקבוצה גם כן. בהמשך הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות על ניקיטה ואסר עליו להתחרות בשל הקשר של אביו לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין. במרץ 2024 ביטל בית המשפט הכללי של האיחוד האירופאי את הסנקציות כנגד ניקיטה וקבע שאין לו קשר עסקי לעסקים של אביו. העונה טרם הסתיימה מדיה וקבצים בנושא ניקיטה מזפין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקיטה מזפין (באנגלית) ניקיטה מזפין, ברשת החברתית פייסבוק ניקיטה מזפין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניקיטה מזפין, ברשת החברתית אינסטגרם ניקיטה מזפין, באתר DriverDB לנהגי מרוצים Nikita Mazepin will race for Haas F1 in 2021, Yahoo Sport, 1 December 2020 Haas F1 team splits with Mazepin, Uralkali after Ukraine invasion, Motorsport.com, 5 March 2022 Mazepin has EU sanctions lifted, Autoracing1.com, 20 March 2024
ולדיסלב לושצ'קביץ'

ולדיסלב לושצ'קביץ' (בפולנית: Władysław Łuszczkiewicz; נכתב גם ולדיסלב לושצ'קייביץ'; 3 בספטמבר 1828 – 23 במאי 1900) היה צייר היסטורי פולני מתקופת הרומנטיקה המאוחרת מקרקוב, פעיל בתקופת חלוקתה של פולין. הוא היה פרופסור באקדמיה לאמנויות היפות ושימש כמנהל שלה בשנת 1893/95. אחד מתלמידיו הטובים ביותר היה יאן מטייקו, הצייר ההיסטורי הפולני הבולט ומאוחר יותר. ולדיסלב לושצ'קביץ' נולד בקרקוב בשנת 1828. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון סנט אן (שם היה אביו פרופסור), הוא נרשם למחלקה להיסטוריה באוניברסיטה היגלונית. במקביל, החל ללמוד ציור בבית הספר לאמנויות היפות אצל וויצ'ך שטאטלר ויאן נפומוצן גלובאצקי. כישרונו העניק לו מלגה שאפשרה לו להמשיך את לימודיו באקול דה ביו-ארט בפריז משנת 1849. בשהותו בצרפת, הוא פיתח גם את עניין חייו בהיסטוריציזם. לושצ'קביץ החל ללמד אמנות עוד כשהיה סטודנט בעצמו. באותה העת קרקוב הייתה תחת שלטונה הצבאי של אוסטריה-הונגריה, וכל תחומי החינוך הוזנחו באופן גס. לעיתים קרובות הוא העביר שיעורי אמנות פרטיים בחינם לאמנים מתקשים. הוא קיבל תואר פרופסור באקדמיה בשנת 1877. בין תלמידיו (מלבד מטייקו) היו הציירים העתידיים של האמנות הפולנית של ראשית המאה, כולל ארתור גרטגר, פיוטר סטאחביץ', אלכסנדר קוציס, יוזף מהופר, יאצק מלצ'בסקי, סטניסלב ויספיאנסקי, אלכסנדר אוגוסטינוביץ', וויצ'ך וייס. הוא הציג בפניהם סגנון ציור בשטח על ידי ארגון טיולים למקומות בעלי חשיבות היסטורית מחוץ לעיר. בשנת 1883 נבחר למנהל המוזיאון הלאומי בקרקוב. ב־1893/95 כיהן כרקטור האקדמיה לאמנויות. ציוריו ההיסטוריים, המלאים בידע על חפצים ותלבושות תקופתיים, היוו מקור השראה ליאן מטייקו. לעיתים קרובות הם נוצרו כמיצגים ציוריים של תגליותיו המדעיות והספרות בנושא. הוא הפסיק לצייר לקראת סוף חייו ופנה כולו לסייעת בכתיבה ושימור אמנות. כהוקרה על עבודתו, הוענק ללושצ'קביץ' תואר כבוד של האוניברסיטה היגלונית בשנת 1900. הוא מת בקרקוב לפני טקס הענקת הפרסים באותה שנה. הוא היה נשוי למלווינה רמלוף (1858), ונולדו להם ארבעה ילדים. מדיה וקבצים בנושא ולדיסלב לושצ'קביץ' בוויקישיתוף Sztuka zrodzona z historycznej pasji – obrazyWładysława Łuszczkiewicza.    - Polskie Muzy, polskiemuzy.pl Władysław Łuszczkiewicz h. Rola, Sejm-Wielki.pl Wladyslaw Luszczkiewicz - zycie, www.pinakoteka.zascianek.pl
צ'ארלס קלור

סר צ'ארלס קלור (באנגלית: Charles Clore;‏ 24 בדצמבר 1904 – 26 ביולי 1979) היה איש עסקים ונדבן יהודי-בריטי. נולד בלונדון למשפחת מהגרים יהודים מליטא. אביו, ישראל קלור, היגר תחילה לוייטצ'אפל שבלונדון, ועסק בחייטות. לבסוף עלה האב לארץ ישראל ב-1927 והוא קבור בפתח תקווה. בשנת 1951 רכש רשת של חנויות נעליים בהמשך רכש חנויות נעליים נוספות והקים חברת ההחזקות ציבורית לעסקיו בשם "סירס" (Sears plc). בשנת 1956 רכשה סירס את הזיכיון לשיווק מכוניות ווקסהול מוטורס בסקוטלנד. בשנת 1965 רכשה "סירס" את רשת חנויות הכלבו "לואיס", שבבעלותה הייתה גם חנות הכלבו הגדולה ברחוב אוקספורד "סלפרידג'ס" (Selfridge). שנה אחר כך, הושק מותג אופנת הנשים "Miss Selfridge", שהפך לפופולרי. בבעלותו של קלור היו גם מספר רב של נכסי מקרקעין. קלור הקים את הארגון הפילנתרופי "קרן קלור", שפועל גם בשנות האלפיים, ותורם רבות לאמנות, וליהודים בכל רחבי העולם. ב-13 באפריל 1961 נכנס לשותפות עם איש העסקים אייזיק וולפסון וחברת האחים מאיר אשר פעלו יחדיו במסגרת חברת "וולפסון קלור מאיר בע"מ. החברה הייתה חברה בורסאית מהגדולות במשק הישראלי וגורם ובעל מניות מרכזי בהקמת מגדל שלום וחנות הכלבו "כלבו שלום" שפעלה בבניין, בנק ירושלים וקריית וולפסון בירושלים. כמו כן, מימנה החברה את הקמת בית עיריית תל אביב-יפו. בין השנים 1980–1987 הוקמה מכספי קלור, בשיתוף ממשלת בריטניה, "גלריית קלור" שב"מוזיאון טייט בריטניה", בעלות כוללת של כשמונה מיליון ליש"ט. גלריה זו מכילה את האוסף הגדול ביותר בעולם של יצירותיו של הצייר הידוע ויליאם טרנר. על שמו של קלור קרויים בין השאר פארק צ'ארלס קלור בתל אביב, בית החייל, כיכר החורבה וגן מעלה צ'ארלס קלור בירושלים, גן המדע במכון ויצמן שברחובות, מעון לחולי סרטן בגבעתיים, בית ספר להפרעות בתקשורת של אוניברסיטת תל אביב בביה"ח תל השומר שברמת גן, מרכזים קהילתיים בחדרה ובעכו, מרכז קלור לאומנויות הבמה בקיבוץ כפר בלום וכן "תצפית יער הגשם על שם קלור" בגן החיות של לונדון. מאז מותו של קלור, מנהלת את קרן קלור בתו, דיים ויויאן דאפילד. קרן קלור לישראל "Clore, Sir Charles, in The Palgrave Dictionary of Anglo-Jewish History, edited by Michael A. Jolles, W. Rubinstein, (Palgrave: 2011), p. 157 בפ"ת הוקמה ישיבה לצעירים הבקר, יום שלישי, נובמבר 03, 1964; עמוד 5 לחברה לא היה קשר לרשת בתי הכלבו בעלת שם דומה בארצות הברית אצולת הכספים" - נגד המליונר" היהודי החפץ ברשת בתי מרזח..., הַבֹּקֶר, 5 ביוני 1959 מה מאחורי הצעתו הסנסציונית של קלור?, הַבֹּקֶר, 31 באוקטובר 1965 התפתחות רבה בבנק לייצוא, הצופה, 27 באוקטובר 1965 גילי איזיקוביץ, דיים ויויאן דאפילד, התורמת הגדולה ביותר לישראל, זועמת על חוק הלאום ושוקלת את צעדיה, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Some Que Ele Vem Atrás

Some Que Ele Vem Atrás (בספרדית: Vete que él viene detrás) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה, ביחד עם הזמרת-יוצרת מריליה מנדונסה. השיר יצא לאור ב-30 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק ברזיל, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הסטרימינג של ברזיל. השיר נכתב על ידי רונאל, ריקרדו ויסמרק, רפאל אוגוסטו ומורילו הוף והופק על ידי אניטה, מריליה מנדונסה ורפאל קסטילהול. השיר מדבר על אהבה כוזבת ומערכת יחסים שהסתיימה בצורה לא טובה, כאשר בן הזוג של הבחורה ששרה מספרת שהוא הפסיק לעקוב אחריה ברשתות החברתיות, מחק את התמונות עמה והוריד לה את מצב הרוח. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-90 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-31 באוקטובר 2019, יממה לאחר יציאתו כסינגל. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של אניטה ובו ניתן לראות את השתיים כשהן שרות את השיר על במה, באמצע הופעה. מרבית הקליפ הוא מעין הופעה שצולמה והופצה כווידאו קליפ הרשמי שלו. נכון לדצמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-120 מיליון צפיות. מידע על הסינגל "Some Que Ele Vem Atrás" באתר מיוזיק בריינז מילות השיר "Some Que Ele Vem Atrás" באתר Genius סרטון השיר "Some Que Ele Vem Atrás" באתר יוטיוב רונאל, ריקרדו ויסמרק, רפאל אוגוסטו, מורילו הוף אניטה, מריליה מנדונסה, רפאל קסטילהול Anitta & Marília Mendonça – Some Que Ele Vem Atrás (באנגלית), נבדק ב-2020-12-06 União Brasileira de Compositores, Rankings, www.ubc.org.br (ב־) Anitta feat. Marília Mendonça - Some Que Ele Vem Atrás translation in English, musiXmatch (באנגלית) Some que ele vem atrás, נבדק ב-2020-12-06 Anitta & Marília Mendonça - Some Que Ele Vem Atrás (Official Music Video)
מדף וורברטון

מדף וורברטון (באנגלית: Warburton Ledge) הוא רכס מישורי וגבוה, בשטח רכס בריטניה, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה. גובהו של הרכס 3,200 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-203 בגובהו באנטארקטיקה. הרכס מכוסה קרח, ומדרונותיו תלולים. הרכס ממוקם 7 קלומטרים ממזרח להר מקלינטוק. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הרכס נקרא על שמו של ג'וזף א. וורברטון (Joseph A. Warburton), ממכון חקר המדבר (Desert Research Institute); המכון שייך לאוניבריטת נבדה, השוכן ברינו, במדינת נבדה, שבארצות הברית. וורבטון היה מדען בתוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, והיה המדען האחראי על תוכנית החקר המטאורולוגית (משלחת חקר לאנטארקטיקה) שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1974–1975. מדף וורברטון באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מדף וורברטון באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מדף וורברטון באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור מדף וורברטון מדף וורברטון באתר peakery (מרחקים לאתרים סמוכים) ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד מידע גאוגרפי והיסטורי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם לפי מקור אחר הוא ההר ה-171 בגובהו באנטארקטיקה
שאול סמדג'ה

שאול סמדג'ה (נולד ב-2 באוקטובר 1972) הוא כדורגלן עבר ומאמן ישראלי, ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן שוערים בהפועל רמת-גן גבעתיים. סמדג'ה שיחק במחלקת הנוער של הפועל באר שבע וב-1991 צורף גם לסגל הקבוצה הבוגרת, בהתחלה כשוער מחליף לאסי רחמים, ובהמשך כשוער ראשון. ב-1998 עזב את באר שבע ונדד בין קבוצות רבות בליגה הראשונה ובליגה השנייה, ובניהן בני יהודה תל אביב, הפועל כפר סבא, מכבי נתניה, הפועל כפר כנא, מכבי הרצליה, הפועל רעננה והפועל נצרת עילית. בהמשך שיחק במכבי עירוני בת ים ובית"ר כפר סבא מהליגות הנמוכות עד שפרש ב-2014. ב-2019 הצטרף סמדג'ה כעוזר מאמן ומאמן שוערים בהפועל רמת-גן גבעתיים. שאול סמדג'ה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל שאול סמדג'ה, באתר Transfermarkt שאול סמדג'ה, באתר FootballDatabase.eu דנה בהט, ‏שאול סמדג'ה: מקווה שעם קצת מזל נישאר בליגה, באתר ONE‏, 25 ביוני 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימקה ואדאט

סימקה ואדאט (בצרפתית: Simca Vedette) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סימקה, שיוצרה בין השנים 1954–1961 בצרפת. דגם ה"סימקה ואדאט" יוצר בין השנים 1958–1959 בברזיל על ידי "Simca do Brasil" (אנ'), חברת בת של "סימקה". באוסטרליה יוצר דגם "סימקה ואדאט" בין השנים 1959–1962 על ידי "קרייזלר אוסטרליה" (אנ'), תוך שימוש ברכיבים מיובאים לחלוטין וגם ממקור מקומי. 4 דלתות – סדאן. 5 דלתות – סטיישן, קרויה "Simca Vedette Marly", יוצרה משנת 1956. 2 דלתות – קבריולה. 4 דלתות – קבריולה. דור ראשון – יוצר בין השנים 1954–1957, יוצרו 105,060 יחידות. דור שני – יוצר בין השנים 1958–1961, יוצרו 61,836 יחידות. דגמי "סימקה ואדאט" בתצורות 4 דלתות סדאן, ו-4 דלתות קבריולה שימשו כמכוניות שרד. לרשותו של הגנרל שארל דה גול, שמעולם לא הסתיר את העדפתו של סיטרואן (דגם סיטרואן DS), עמדו מספר סימקות ואדטים כדי לבצע את מסעותיו. יתר על כן, הקנצלר הגרמני קונראד אדנאואר השתמש גם ב"סימקה ואדאט" כדי לטייל במהלך ביקורו בצרפת בשנת 1959. ז'ורז' פומפידו השתמש לעיתים בדגם "סימקה ואדאט" קבריולה (ראו תמונות). "סימקה ואדאט", שנת 1956 "סימקה ואדאט" "סימקה ואדאט" "סימקה ואדאט", שנת 1956 "סימקה ואדאט", שנת 1956 "סימקה ואדאט", שנת 1956 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "סימקה ואדאט", שנת 1956 "סימקה ואדאט-מרלי", שנת 1957 - סטיישן "סימקה ואדאט-מרלי" - סטיישן "סימקה ואדאט-מרלי", שנת 1961 - סטיישן "סימקה ואדאט" קבריולה - מכונית נשיאותית "סימקה ואדאט" קבריולה - מכונית נשיאותית של הנשיא ז'ורז' פומפידו בטולוז, שנת 1971 "סימקה ואדאט" קבריולה - מכונית נשיאותית של הנשיא ז'ורז' פומפידו בטולוז, שנת 1971 "סימקה ואדאט" קבריולה - מכונית נשיאותית "סימקה ואדאט" 4 דלתות סדאו, שנת 1958 - מכונית נשיאותית סימקה פורד Vedette מדיה וקבצים בנושא סימקה ואדאט בוויקישיתוף חברת Ford SAF, (שם מלא: "Ford Société Anonyme Française") הייתה חברת בת של פורד, אשר פעלה בצרפת בין השנים 1916–1954, תחת מספר שמות מסחריים. בשנת 1954 נמכרה החברה ליצרן הרכב הצרפתי סימקה (ראשי התיבות מצרפתית של Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile) "סימקה ואדאט" web.archive.org/web/20070327043818 "סימקה ואדאט" secret-classics.com/en/simca-vedette "סימקה ואדאט" philseed.com/simvedette "סימקה ואדאט-מרלי" שנת 1959 carfolio.com/simca-vedette "סימקה ואדאט", שנת 1957 כולל תמונות classicdriver.com/en/car/simca/vedette-versailles/1957
Body

האם התכוונתם ל... Body (שיר של מייגן די סטליון) Body (שיר של לאוד לוקסורי)
אוריונים

אוריונים (באנגלית: Orions) הם גזע בדיוני של חוצנים דמויי-אדם המופיעים ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הם הופיעו לראשונה בפרק "The Cage" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" כשדמותה של וינה הוצגה כשפחה אוריונית באשליה שהוצגה לקפטן כריסטופר פייק. הצילומים נוספו בסופו של דבר לפרק הכפול The Menagerie. זכרים אוריונים הופיעו לראשונה ב"מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" בפרק The Pirates of Orion. מוצאם של האוריונים מכוכב הלכת אוריון שברביע אלפא. הם מנוהלים על ידי סינדיקט אוריון התומך בפשיעה מאורגנת בתחומים כמיפיראטיות, כרייה בלתי חוקית, ניצול שוק שחור ועבדות. הנשים האוריוניות, המתוארות על ידי הסינדיקט כבעלות אופי חייתי וייצר חושני, נמכרות כשפחות בשוקי עבדים. בשווקים אלו נטען שאף גבר לא מסוגל להתנגד לריקוד המפתה שהן מציגות. ב"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בפרק Bound, התברר שחלקן מסוגלות להפריש פורומונים חזקים המשפיעים על זכרים של גזעים דמויי אדם ומאפשר להן לשלוט בהם. בפרק זה טענו השפחות האורניות נוואר, ד'נאש ומאראס שבעזרת יכולת זו הן למעשה מנהיגות הסינדיקט ומאפשרות לעצמן להימכר לעבדות כדי להסתנן ליעד עליו הן רוצות להשתלט. במאה ה-24 החל הסינדיקט לקבל גזעים גם אחרים לארגון. במאה ה-32, בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", האוריונים והאנדוריאנים פעלו במשותף תחת הסינדיקט "שרשרת האזמרגד" שבראשו עמדה אוריונית בשם אוסיירה. מדיה וקבצים בנושא אוריונים בוויקישיתוף
אקירה יושינו

אקירה יושינו (ביפנית: 吉野 彰;‏ נולד ב-30 בינואר 1948) הוא כימאי יפני וזוכה פרס נובל לכימיה ב-2019. הוא עובד בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי ופרופסור באוניברסיטת מיגו שבנגויה. הוא ייצר את סוללת הליתיום-יון הבטוחה הראשונה, שנעשה בה שימוש נרחב במחשבים ניידים ובטלפונים הסלולריים. נולד בסיוטה שביפן ב-30 בינואר 1948. קיבל תואר ראשון במדעים ב-1970 ותואר שני בהנדסה ב-1972 מאוניברסיטת קיוטו ודוקטורט בהנדסה מאוניברסיטת אוסקה ב-2005. במהלך שנות לימודיו במכללה, הצטרף למסלול שלימד קניצ'י פוקוי. אקירה יושינו בילה את כל חייו הלא אקדמיים בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי. מייד לאחר שסיים את התואר השני שלו הוא הלך לעבוד באַסַהִי קַאֶסִי. הוא החל לעבוד במעבדת קוואסאקי בשנת 1982 וקודם להיות מנהל פיתוח המוצרים עבור סוללות יונים בשנת 1992. ב-1994 הוא מונה למנהל הפיתוח הטכני של יצרנית ה-Lib ב-Battery Corp,חברת מיזם משותף של אסהי קאסי וטושיבה. יושינו הפך ב-2003 לעמית בתאגיד ו-2005 מונה להיות מנכ"ל העבודה באסהי קאסי. מאז 2017 הוא פרופסור באוניברסיטת מייג'ו ומעמדו בתאגיד אהסי קאסי השתנה לעמית של כבוד. בשנת 1981 החל יושינו במחקר על סוללות נטענות באמצעות פוליאצטילן. פוליאצטילן הוא פולימר אלקטרו-מוליך שהתגלה על ידי הכימאי הידקי שיראקאווה, שזכה על כך בפרס נובל לכימיה בשנת 2000. ב-1983 יושינו המציא אב טיפוס סוללה נטענת באמצעות תחמוצת ליתיום קובלט (licoo2), (שהייתה הבסיס לסוללת הליתיום יון). 1998: פרס הטכנולוגיה הכימית לשנת 1998 מטעם האגודה לכימיקלים ביפן. 1999: פרס טכנולוגיית חטיבת הסוללות מטעם האגודה האלקטרוכימית 2001: פרסי איכימורה בתעשייה - פרס על הישג ראוי 2003: ציון לשבח למדע וטכנולוגיה מאת שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה - פרס המדע והטכנולוגיה, קטגוריית הפיתוח. 2004: מדליה עם סרט סגול, מממשלת יפן. 2011: פרס יאמאזאקי-טייצ'י מטעם הקרן לקידום מדע החומר והטכנולוגיה של יפן. 2011: פרס C&C מטעם קרן NEC C&C 2012: מדליית IEEE לטכנולוגיות סביבתיות ובטיחות מטעם IEEE 2013: פרס האנרגיה העולמית 2014: פרס צ'ארלס סטארק דרייפר 2018: פרס יפן 2019: פרס הממציא האירופי 2019: פרס נובל לכימיה 2019: סדר התרבות מדיה וקבצים בנושא אקירה יושינו בוויקישיתוף אקירה יושינו, באתר פרס נובל (באנגלית) הפרופיל של אקירה יושינו, ‏1 באוקטובר 2019 IEEE - IEEE Medal for Environmental and Safety Technologies Recipients, web.archive.org, ‏2010-06-19 Bruce Y. Lee, 10 Lessons On How To Innovate From This Year's Japan Prize Winners, Forbes (באנגלית) European Patent Office, Akira Yoshino (JP), www.epo.org (באנגלית) Allen Kim CNN, 'Mario Bros.' creator Shigeru Miyamoto to be given one of Japan's highest honors, CNN
פטר טרדוש

פטר טרדוש (בהונגרית: Tardos Péter; ברטיואויפאלו, 15 באוגוסט 1924 – בודפשט, 25 באוקטובר 1984) היה עיתונאי, מלחין, פזמונאי, קומיקאי, עורך בטלוויזיה וברדיו יהודי-הונגרי. אין פרטים ביוגרפיים על פטר טרדוש עד סיום מלחמת העולם השנייה. לאחר 1945 עבד בסוכנות הידיעות ההונגרית, מילולית "משרד הטלגרף ההונגרי" (Magyar Távirati Iroda), מאוחר יותר הפך לעורך של מחלקת המוזיקה של הרדיו ההונגרי (Magyar Rádió). הוא ערך את התוכניות "רק לצעירים" ו"קוקטייל מוזיקת הריקודים", וכן עבד בהפקת תוכניות מוזיקה קלה של הטלוויזיה ההונגרית. הוא ערך גם את המדור "ביט-פופ-רוק" של ה"מגזין הנוער" (Ifjúsági Magazin), וכן את תוכניות המוזיקה של הרדיו ההונגרי. הוא הלחין כמה שירים לריקודים, וכן היה הפזמונאי של שירים נוספים לריקודים. אלבומו הגדול יצא בשנת 1984 לפני מותו. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 כתב את התרגום ההונגרי של שירים לריקודים מהשפה האנגלית. הוא היה המלחין והתמלילן של כמה חלקים של הסרט "הקנגורו" שהיה סרט הונגרי מוזיקלי משנת 1975. את הופעת הבכורה שלו כקומיקאי ערך בשנת 1951 ב"נפ-וואריאטה" ובבמה העליזה. שמו הופיע כמחבר ביצירות שונות שהועלו בתיאטראות השונות בודפשט כמו: וריאטה בודפשט, הווריאטה הקאמרי וקברט תאליה. הוא עבד גם עבור הקרקס ההונגרי וכתב בדיחות עבור הליצנים. מאז 1960 היה אחד המחברים הקבועים של המגזין ההיתולי לודאש מתי, ומאוחר יותר גם של הרדיו והטלוויזיה. הוא המציא את דמותו המפורסמת של ג'רג' בארדי, "גוּדְיֶארַאק". טרדוש הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. מספר הופעות בכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר / מחבר משותף – 25 ; כפזמונאי – 4. כפזמונאי המנון לקיץ (לחן: פאל גאבור) נודד, איך הדרך? (לחן: גאבור נמט) ירח חשוף (לחן: טיבור קונץ) כמה מילים כנות (לחן: אוטו שק) נשף בסגנון הישן (לחן: מיקלוש פנייה) נוסטלגית בוגי-ווגי (לחן: פטר מאטה) כמלחין זה הכל (גם הפזמונאי) איווט הקטנה (מילים: סילארד דרוואש) המתן עד שמחשיך (מילים: אריקה הוסאר) רק פרח כחול (מילים: אריקה הוסאר) איפה הזמנים (מילים: אישטוואן נאג') הספינה הפליגה (מילים: אריקה הוסאר) כשתגיע אליי (מילים: אריקה הוסאר) אין מילים (מילים: אריקה הוסאר) לאן אתה הולך (מילים: אריקה הוסאר) מועדון הלבבות הבודדים (גם הפזמונאי) פליקס פול: סין; דו"ח מאת פטר טרדוש; 1956 (מה בעולם הגדול? חוברות מדיניות חוץ של המועצה הלאומית לשלום) Beat '70 (הוצאת מוזיקה, 1970) לקסיקון קטן beat (הוצאת מוזיקה, 1971) ביט-פופ-רוק (הוצאת מוזיקה, 1972) קוקטייל מוזיקה קלה (מדי שנה, 1972–1979) לקסיקון רוק (1980) ISBN 9633304369 לקסיקון רוק; קריקטורות ג'רג' בודולה; מהדורה שנייה 1982 זה הכל. ממבצעת אירן פשוטה. לקסיקון ביוגרפי הונגרי (1978–1991). עורך לקסיקון הומור: מיקלוס קפושי (2001) ISBN 963 86162 3 7 מאגר תיאטרון מדיה וקבצים בנושא פטר טרדוש בוויקישיתוף פטר טרדוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פטר טרדוש, באתר Discogs (באנגלית) 2012. március 14-i lekérdezés
בית שימוש כימי

בית שימוש כימי או שירותים כימיים הוא בית שימוש שאינו מחובר למערכת ביוב מרכזית כלשהי. במקום זאת ישנה אסלה (או מכל) ובה חומרי ניקוי, חיטוי וריח שונים. הנוזל הכימי המשמש כחומר החיטוי צבוע בכחול, והוא מכונה (באוסטרליה ובארצות הברית) "Anotec". התרכובת הכימית הנפוצה היא פורמלין או תרכובת דומה. בתי שימוש מודרניים, מבוססים על חנקה והם נקראים שירותים ביולוגיים. מאחר שפורמלין הוא חומר המזיק לעור, לאף ולגרון, הוא מוחלף לעיתים בתרכובות כימיות אחרות כגון גלוטראלדהיד, שאינה מכילה צבע מלאכותי אך מכילה בושם טבעי. האסלה בנויה כך שאפשר לשאוב מתוכה את תכולתה ולמלאה בחומרים חדשים בקלות יחסית, באמצעות חיבור צינור שבקצהו השני משאבה. ניתן למצוא בתי שימוש כימיים בשתי צורות עיקריות: בצורה ניידת - תא פרטי נוח להובלה ולהצבה במקומות ארעיים. בצורה קבועה - בעיקר בכלי תחבורה שונים כמו מטוסים, אוטובוסים ורכבות. שירותים אקולוגיים ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספוג

ספוג הוא עזר ניקיון טבעי או סינתטי אשר מבנהו הנקבובי מאפשר קיבולת ספיגה גבוהה של נוזלים. בשל כך הספוג משמש בעיקר ככלי לניקוי, לשטיפה או לרחצה. מושאל מיוונית-עתיקה בהגיית: ספּונְגוס (σπόγγος) בהוראת ספוג, ביוונית משמש גם כמונח טכני-רפואי בהוראת בלוטת השקד. הספוגים הקדומים היו עשויים משרידי ספוגי ים. כיום, מרבית הספוגים אשר נמכרים בשווקים ובחנויות הם סינתטיים ועשויים מפלסטיק או מתאית. כמו כן תוכנו של פרי הלופה ממשפחת הדלועיים משמש כספוג. הספוג המשמש לרחצה נמצא לרוב באמבטיה או במקלחת. אופן השימוש בו נעשה על ידי שיפשוף סבון ומים על עור הגוף עד ליצירת קצף הלוכד את הליכלוך ונשטף בזרם המים אל הביוב. הספוגים אשר נמצאים בשימוש במטבח עשויים לשמש גם כמקום גידול לחיידקים מזיקים או לפטריות, במיוחד כאשר הספוג נותר רטוב בין שימוש לשימוש. ניתן להרוג את כל החיידקים על הספוג על ידי השריה של הספוג במים נקיים בנוסף לחימום של הספוג בתנור מיקרוגל בחום גבוה במשך שתי דקות. בעת חימום הספוג במיקרוגל הספוג חייב להיות רטוב, אחרת הספוג עלול להישרף במהלך החימום. ספוגיים ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם אדולף ברמן

אברהם אדולף ברמן (בפולנית: Adolf Behrmann‏; 13 ביולי 1876 – אוגוסט 1943) היה צייר יהודי-פולני פעיל בין מלחמות העולם, ידוע בעיקר בזכות ציוריו את חיי העיירה היהודית וכן נופים ודיוקנאות קבוצתיים. הוא בילה את רוב חייו בלודז' ונרצח במהלך חיסול גטו ביאליסטוק בשואה. מקום לידתו של ברמן אינו בטוח. הוא נולד בעיירה טוקום ליד מיטאווה, או בריגה (המקורות משתנים), בנם של רוז'ה ומרקוס ברמן, שהגיעו ללודז' זמן מה לפני סוף המאה. [2] אדולף למד אמנות אצל ג'ייקוב קובנבוגן בבית הספר הפרטי לציור שלו בלודז' לפני 1900. הוא המשיך את לימודיו במינכן בשנים 1900–1904, תחילה באופן פרטי, אחר כך באקדמיה לאמנויות, במינכן בהנהלתו של גבריאל פון האקל. בוגר האקדמיה לאמנויות יפות במינכן. ההצלחה המסחרית הראשונה של ברמן היה מכירת סדרת ציורים ורישומים לאספן אומנויות בלודז' בשנת 1905 שאיפשר לו לנסוע לפריז. הוא גר שם, למד באקדמיה ועבד בחמש השנים הבאות. בין השנים 1924 עד 1927, ברמן נסע לארץ ישראל, מצרים ומאוחר יותר למרוקו. נופיו שמקורם באותה תקופה הפכו לחלק הידוע ביותר ביצירתו. לוח הצבעים של ברמן התבהר באותה תקופה עם הצגת גוונים אימפרסיוניסטים. בשנות השלושים של המאה העשרים שב לפולין ונסע לראשונה לקז'ימייז' דולני. שם הוא יצר את אחת מיצירותיו החשובות ביותר, פנים בית הכנסת בקז'ימייז' דולני. ברמן היה צייר סצנות מחיי היומיום של יהודי פולין והשתקפותם ברבעים היהודיים. ציורו "הכלה היהודית" משנת 1914 שימש לכריכת הספר "הסיפורים שההורים שלנו מצאו מכאיבים מדי לספר", במקור ספר זיכרונות שנכתב ביידיש שכותרתו "השמדת יהדות ביאליסטוק" מאת רפאל ראז'נר והנרי לב. התערוכה הגדולה האחרונה שלו התקיימה בשנת 1935 בלודז'. לאחר הפלישה הגרמנית והסובייטית הנאצית לפולין, ברמן ברח לביאליסטוק לאזור הכיבוש הרוסי. הוא נהרג בשנת 1943 על ידי הנאצים בגטו ביאליסטוק בזמן מרד גטו ביאליסטוק. רבים מציוריו של ברמן נהרסו במלחמת העולם השנייה. כמה מציוריו ניתן למצוא במוזיאון ההיסטורי של קרקוב ובמוזיאון לודז'. הכלה היהודיה לומדי תלמוד קרנוול שואב המים יהודי מהרהר רחוב ערבי רחוב באלג'יר דיוקן עם קסדה ילדה שחומת עור מדיה וקבצים בנושא אברהם אדולף ברמן בוויקישיתוף Abraham (Adolf) Behrman (1876-1943), jewishpaintings, ‏2011-03-03 (באנגלית) Łódzki Żyd z Rygi, www.rp.pl (בפולנית) "Bezpieczna przystań artysty"(הקישור אינו פעיל) The Stories Our Parents Found Too Hard To Tell - Rafael Razner and Henry R. Lew, kehilalinks.jewishgen.org