laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרזן דני

הגרזן הדני, שנקרא גם Dane-axe, English long axe, Viking axe ו-Hafted axe היה סוג של גרזן מלחמה ענק. הגרזן הדני היה גרזן דו-ידני באורך 150–170 סנטימטרים (4.9–5.6 רגל) ששקל פי 3 מגרזן רגיל וכלל להב כבד במיוחד. כדי להפעילו נדרש כוח רב והשליטה בגרזן דרשה תנועה של כל הגוף ולא רק של הידיים או הזרועות. עוצמת המכה שאפשר היה להפיק באמצעות כלי נשק זה הייתה אדירה. למעשה, שום דבר - למעט מגן כבד ביותר - לא יכול היה לספוג מכה של גרזן דני ולהישאר שלם. הגרזן הדני חדר בקלות שריון וניפץ מגנים קלים, כלי נשק ועצמות (הן של בני אדם והן של סוסים). מקורו של הגרזן הדני הוא באנשי הצפון של סקנדינביה ואנגליה בתקופת הויקינגים. הוויקינגים היו ידועים בלחימתם האגרסיבית ובשימוש הפופולרי שלהם בגרזנים בגדלים שונים: חלקם חד-ידניים, חלקם בעלי מוט באורך מטר המאפשר שימוש ביד אחת או שתיים ואחרים שנועדו לשימוש דו-ידני בלבד. הגרזן הדני היה הגדול שבהם ומאחר שהצריך כוח רב, הוא היה בשימושם של יחידות עילית של אנשים חזקים וגדולי מידות במיוחד. הידועים שבמשתמשי הגרזן הדני היו ההאוסקרלים (Huscarles), יחידות מצבא הקבע של המלך הרולד הסקסוני. ב-1066 הצליחו ההאוסקרלים להדוף פלישה ויקינגית מהצפון בקרב גשר סטמפורד כאשר לוחמי המשמר החמושים בגרזנים אלו הניסו את הפולשים. כשבועיים אחר כך פלשו הנורמנים מהדרום ובקרב הייסטינגס, כמו קודם, ההאוסקרלים ניצבו בחזית האנגלית. הם נלחמו בגבורה וגרמו לנזק רב לחיל הפרשים הנורמני. לבסוף, הוכרעו ההאוסקרלים על ידי שילוב הפרשים עם הקשתים הנורמנים והם הובסו. אחרי כיבוש אנגליה ותבוסת הסכסונים נזנח השימוש בנשק כבד זה אך במאה ה-13 התחדש בו השימוש בעקבות ההופעה המחודשת של נשקי מוט באירופה. לצידו התפתחו כלי נשק דומים כגון הגרזן-חנית, ההאלברד והבארדיש. מדיה וקבצים בנושא גרזן דני בוויקישיתוף Dane Axe VS. Longsword... Think You're Safe? Hah!, סרטון בערוץ "Skallagrim", באתר יוטיוב (אורך: 04:08)
יעקב-הר

יעקב-הר או "יעקב-אל" (𓇌𓂝𓈎𓃀𓉔𓂋) היה מראשוני מלכי שושלת הפרעונים ה-15, השושלת החיקסוסית, וחרפושיות רבות הנושאות את שמו נמצאו ברחבי מצרים וכנען. המילים "הר" ו"אל" נכתבות באותה הצורה בהירוגליפים: 𓉔𓂋 בתל שקמונה שליד העיר חיפה התגלה קבר לוחם חיקסוסי שבו נמצאה חרפושית שעליה נכתב בכתב הירוגליפי: ”בן רע, יעקב-הר, נחון בחיים.” בשל המצאות החותם הנושא את שמו בשכבה באתר שתוארכה לימי השושלת ה-14 במצרים העתיקה, יש המציעים כי יעקב-הר השתייך למלכיה האחרונים של שושלת זו, וכי שמו מעיד על כך שהיה ממוצא כנעני או סורי. חוקרים מסוימים מציעים כי השם "יעקב" הוא שם שמי-מערבי שהיה נפוץ בתקופת הברונזה במרחב הסורי-כנעני [דרוש מקור], ולכן אין להתפלא מהופעת שם זה בתעודה חיצונית למקרא, מניחים [דרוש מקור: מי?] שאם שמו היה באמת "יעקב-אל" הרי שזה רומז לפולחן האל הכנעני "אל" יש חוקרים שניסו לקשר בין יעקב-הר לבין יעקב המקראי בשל הדמיון בשמותיהם, או עם יוסף המקראי שלפי המתואר בספר בראשית עלה לדרגת סגן-פרעה במצרים העתיקה (תאוריה שהופיעה בסרט "פענוח יציאת מצרים"). ישנם גם חוקרים מודרניים המפרשים את שמו כ"יעקב-בעל" ומציעים קשר לפולחן האל הכנעני בעל (שזוהה על ידי החיקסוס כאל המצרי סת) בשמו. השם יעקב-אל מופיע כשם של מקום או כשם של שבט מקומי, ברשימת כיבושי תחותמס השלישי, מאה 15 לפני הספירה, באזור החורן הסורי. השם יעקב אל נזכר גם בכתובת של רעמסס השני, מאה 13 לפני הספירה, כשם של קבוצה אתנית שיושבת באזור אדום (הר שעיר). מדיה וקבצים בנושא יעקב-הר בוויקישיתוף K.S.B. Ryholt: The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800–1550 BC, Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997 A. Kempinski: Syrien und Palästina (Kanaan) in der letzten Phase der Mittelbronze IIB-Zeit (1650-1570 v. Chr.), Wiesbaden: Harrassowitz, 1983 Ryholt: Since the name "Yaqub-Har" may have a West Semitic origin, meaning "Protected by Har", Yaqub-Har would then be a 14th dynasty ruler. Iorwerth Eiddon Stephen Edwards, ed. (1970). Cambridge Ancient History. C. J. Gadd, N.G.L. Hammond, E. Sollberger. Cambridge: Cambridge University Press. p. 59. ISBN 0-521-08230-7. https://www.youtube.com/watch?v=hDazcZn2syo https://www.youtube.com/watch?v=hDazcZn2syo ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרויקט הכבשים: הטבע כאמנות והאמנות כטבע

"פרויקט הכבשים: הטבע כאמנות והאמנות כטבע" היא שמה של תערוכה ומיצב שהציג האמן הישראלי מנשה קדישמן בשנת 1978. בפרויקט יצר קדישמן מכלאת צאן בתוך הביתן הישראלי לביאנלה של ונציה ובה 18 כבשים שעל גבם צייר קדישמן מרובע בצבע כחול. נושאה של הביאנלה של שנת 1978 הוקדש ליחס בין אמנות כטבע ובין טבע כאמנות. אוצר התערוכה הישראלית, אמנון ברזל, הזמין את האמן מנשה קדישמן ליצור את "פרויקט הכבשים: הטבע כאמנות והאמנות כטבע", שהיווה חלק משורה של עבודות בהן צבע קדישמן חלקי טבע בעזרת צבע כגון, ריבוע צבע צהוב בעמק המצלבה (1977). קדישמן קנה את הכבשים באזור העיר קורטינה (Cortina d'Ampezzo) והן הובאו לביתן הישראלי, שם נבנתה עבורן מכלאה עשויה עץ. קדישמן, ששימש כרועה צאן בעברו, נהג לרעות את העדר הקטן בשטח הביאנלה. על גבן של הכבשים נצבע כתם בצבע כחול. קדישמן תיאר בדיעבד את אקט הצביעה כניסיון ליצירת מעין "ציור קינטי", שבו הכתמים יוצרים "קומפוזיציות שונות של כתמי צבע". הסימון בצבע מאזכר את אקט הסימון של בעל העדר על הכבשים, אולם הוא גם ביקש לבחון את העימות שבין האמנות לתרבות, על ידי שימוש בטכניקות אמנות השאובות מן האמנות המינימליסטית והמושגית. בנוסף למכלאה יצר קדישמן הדפסי משי ועליהם תצלומים שלו עם הכבשים המוכתמים בכתמים צבעוניים עזים. עומר, מרדכי (עורך), תיקון, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שריבר, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 1998, עמ' 206-207. ראו: עומר, מרדכי (עורך), גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 135.
הייפ מאן

הייפ מאן (באנגלית: Hype man) הוא שם כללי לזמר או ראפר, אשר עושה קולות רקע בהופעה חיה של ראפר. תפקידו של ההייפ מאן לעזור לראפר בביצוע השיר ולנסות להעלות את התלהבות הקהל בעזרת קריאות ביניים. כותב המוזיקה מיקי הס הרחיב את ההגדרה של הייפ מאן: "הייפ מאן הוא דמות שיש לו תפקיד מרכזי, אך הוא מהווה תפקיד תומך בתוך הקבוצה, שבעזרת התפרצויות שלו בשיר הוא מלהיב את הקהל ונותן דגש למילים של האם סי". בספר "How to Rap" מוסבר אודות התפקיד של ההייפ מאן, רויס דה ''9'5 מסביר את החשיבות של ההייפ מאן להופעה: "הרבה מהוורסים (קטע מלל שמשמש כבית בשיר) שלי לא פוסקים עם הפלואו (הצורה בה מילותיו של האם סי מפוזרות על גבי הביט), לכן אני צריך מישהו שיעזור לי". הראפר לטיף מוסיף: "אתה צריך מישהו שיגיד משהו במהלך הביצוע כדי שיתן לך אפשרות לקחת נשימה... בדרך כלל זה עניין של לתת למישהו להגיד מספר שורות או מספר מילים - זה באמת מה שאתה צריך". ההייפ מאן הראשונים היו הראפרים: רוברט קית' ויגינס (מכונה גם כקאובוי) ונתניאל גלובר הבן (מכונה גם כ-The Kidd Creole) אשר שימשו כהייפ מאן בהופעות של ההרכב גראנדמאסטר פלאש אנד דה פיוריוס פייב (הרכב שהוקם ב-1978 בדרום ברונקס שבניו יורק). הראפר קול מו די כינה את The Kidd Creole כ"ההייפ מאן המקורי". מעריצים רבים רואים בפלייבור פלייב (מפאבליק אנמי) כדוגמה המובהקת להייפ מאן, בעקבות הגישה הצוהלת שלו בהקלטת שירים ובעשיית קליפים. ג'יי זי החל את הקריירה המוזיקלית שלו כהייפ מאן לג'אז-או ומאוחר יותר שימש כהייפ מאן לביג דדי קיין. טופאק שאקור התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו כהייפ מאן להרכב דיגיטל אנדרגראונד. פלייבור פלייב לפאבליק אנמי פרוף ומיסטר פורטר לאמינם פריקי טה מ-The Lost Boyz בושוויק ביל מ-The Geto Boys ממפיס בליק לג'יי זי ספליף סטאר לבאסטה ריימס טוני טאיו לפיפטי סנט ג'ו סי. לקיד רוק Dapwell לדאס רסיסט קראנצ'י בלאק לת'רי 6 מאפיה ראפרים ומפיקי היפ הופ ידועים החלו את הקריירה שלהם כהייפ מאן, כמו: פאף דדי, ליל ג'ון, סוויז ביטס וג'רמיין דופרי, והפכו לאמני היפ הופ ידועים ובולטים. The Hilltop - The Role of The 'Hype Man' In Hip-Hop (ארכיון) ברט גרנט, 2006, The Official Dictionary of Unofficial English, עמוד 182 הס מיקי, 2007, Icons of Hip Hop: An Encyclopedia of the Movement, Music, and Culture, עמוד 176 אדוארדס פול, 2009, How to Rap: The Art & Science of the Hip-Hop MC, עמוד 309 Kool Moe Dee Record Executives Thought Jay-Z Was No Good מגזין Vibe, יוני 2004, כרך 12, עמוד 75 Kane's Domain - Page 1 - Music - Broward/Palm Beach - Broward-Palm Beach New Times ראו Tupac Shakur: Multi-Platinum Rapper
ח'טיב

האם התכוונתם ל... ח'טיב - האדם הנושא את הח'טבה דימה חטיב – עיתונאית, משוררת ומתרגמת ילידת סוריה הנא חטיב – עורכת דין וקאדית בישראל כמאל ח'טיב – סגן יושב ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית בישראל עלי חטיב – כדורגלן ערבי-ישראלי שאוקי ח'טיב – פוליטיקאי ערבי ישראלי תאופיק ח'טיב – פוליטיקאי ערבי ישראלי
מרחב מפתחות

בהצפנה מרחב מפתחות הוא אוסף כל האפשרויות לבחירת מפתח באלגוריתם או מערכת מסוימת. מרחב המפתחות הוא אחד הקריטריונים החשובים ביותר כאשר בודקים את חוזקו של צופן. במערכות הצפנה מודרניות מפתח הצפנה הוא לרוב הסוד השמור ביותר המגן על המידע המוצפן, וגילויו יחשוף את המידע החסוי, או יאפשר גישה לא מורשית למשאב רגיש. לכן, תוקפים מנסים פעמים רבות לתקוף את המערכת באמצעות גילוי המפתח הסודי. השיטה הטריוויאלית ביותר למציאת המפתח היא ניסיון לנחש את המפתח באופן שיטתי, שיטה המכונה כוח גס (באנגלית "brute force"). בשיטה זו מנסים כל מפתח אפשרי עד שנמצא המפתח המתאים. לכן, המגנים על המידע ירצו להעלות את מספר המפתחות האפשריים, או "מרחב המפתחות", עד לרמה בה חיפוש באמצעות כוח גס יהפוך ליקר מדי או שהתהליך ייקח זמן רב כל כך עד שהמפתח יתגלה רק לאחר שהמידע המוצפן לא יהיה עוד רלוונטי. צופן DES אשר נחשב לפופולרי ביותר בשנות ה-80 וה-90 עושה שימוש במפתח בן 56 ביטים. כניסתם של המיקרו-מעבדים וכן שבבים המאפשרים חישוב מקבילי, גרמו לכך שניתן לסרוק את כל המפתחות האפשריים תוך שעות, ואף פחות מכך. שימושים מודרניים בהצפנת RSA עושים שימוש במפתחות בני 1,024 ואף 2,048 ביטים.
פלאקסי

פלאקסי (באנגלית: Paluxy River) הוא נהר במדינת טקסס שבארצות הברית, יובל של הנהר בראזוס (Brazos). הוא נוצר מהתמזגות נהר צפון פלאקסי ונהר דרום פלאקסי ליד בלאף דייל (Bluff Dale) (אנ'), וזורם לאורך 47 ק"מ עד התמזגותו עם נהר בראזוס ממזרח לגלן רוז (Glen Rose), טקסס. בערוץ הנהר נמצאו עקבות דינוזאורים, ליד גלן רוז, בפארק מדינת טקסס "עמק הדינוזאורים" (אנ'). בשנות השלושים של המאה ה-20 מצאו תושבים מקומיים עקבות דינוזאורים וסימנים שנחשבו עקבות אנושיים באותה שכבה גאולוגית. הממצא קיבל פרסום רחב כעדות נגד לוח הזמנים הגאולוגי וכתמיכה בתאוריית העולם הצעיר. (אנ') בבדיקות נמצא שפירוש סימנים אלה כטביעות רגליים הוא שגוי, או שמדובר בתרמית. בריאתנים וארגונים בריאתניים רבים בני זמננו אינם משתמשים בממצאים אלה בין טיעוניהם. מדיה וקבצים בנושא פלאקסי בוויקישיתוף על תרמית עקבות האדם והדינוזאורים, באתר המרכז הלאומי לחינוך מדעי בארצות הברית (באנגלית) עקבות אדם בטקסס התגלו כעקבות דינוזאורים, הניו יורק טיימס (באנגלית) "זיוף שקוף", בבלוג של הביולוג פ. ז. מאיירס (אנ') (באנגלית) אתרו של כומר בריאתן מטקסס (באנגלית) הוויכוח על עקבות הדינוזאורים בטקסס באתר TalkOrigins (באנגלית) מקור נוסף לוויכוח על עקבות הדינוזאורים בטקסס באתר TalkOrigins (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליגת הנוער

ליגת הנוער (בנורווגית: De unges Forbund) הוא מחזה משנת 1869 מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן. הדמות הראשית סטנסגורד (Stensgård) הוא עו״ד, פוליטיקאי אידיאליסט צעיר השואף לקריירה פוליטית בעיירה נורווגית קטנה. בשבעה עשר במאי, יום החוקה, הוא נושא נאום פוליטי משלהב התוקף את טשמברליין בראצברג, הבעלים של סדנת הברזל המקומית. סטנסגורד מכריז כי הוא מתעתד להקים מפלגה חדשה, רדיקלית, בשם "ליגת הנוער". בראצברג מאמין כי נאומו התוקפני מכוון נגד יריבו, מונסן בעל הקרקעות, ועל כן סטנסגורד הופך לאורח רצוי בביתו של בראצברג. סטנסגורד מחזר אחרי בתו של מונסן, אבל עד מהרה מחליט לשאת תחתיה את בתו של בראצברג. הוא מציע לבראצברג התנצלות פומבית, אולם זה נרעש ומגרש אותו. כאשר סטנסגורד מגלה שבנו של בראצברג זייף את חתימת אביו על מנת לגייס כסף במיזמים מסוכנים עם מונסן, הוא מגלה עניין מחודש בבתו של מונסן ומתכנן לבקש את ידה. אך כשמונסן מסתכן במעורבות בשערורייה הקשורה במיזמים הללו, סטנסגורד נמלך בדעתו ומציע נישואים לאלמנה עשירה, הגברת רונדהולם. בסיכומו של דבר מתברר שרק מונסן, ולא בראצברג, היה מעורב בזיוף החתימה, או אז חוזר ומתכנן סטנסגורד לבקש את ידה של בתו של בראצברג. אולם אתה כבר איבדה בו זו עניין, והגברת רונדהולם מצידה מחליטה להנשא לבנו של מונסן. התוצאה היא שסטנסגורד יוצא קרח מכאן ומכאן ועוזב את העיר. המחזה, באתר University of Virginia Library ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טובאנית

טובאנית (тыва дыл [טִיבַֿה דִיל], ידועה גם כטוביאנית, טיבאן או טובין) היא אחת השפות הטורקיות. כ-200,000 איש מנתיני הרפובליקה של טובה שבדרום־מרכז סיביר דוברים שפה זו. מילים רבות בשפה זו שאולות מהמונגולית ומעט מילים מרוסית. את השיטה המקורית לכתיבת טובאנית תכנן בשנות ה-30 של המאה ה-20 נזיר בודהיסטי בשם לופסאן-צ'ימיט שנעלם לאחר מכן בתקופת טיהורי סטלין. על-פי שיטתו נכתבה השפה באלפבית הלטיני בתוספת אותיות מיוחדות המציינות את הצלילים הייחודיים בה. כמה ספרים הודפסו בשיטת כתב זו, כולל מדריכים שנועדו ללמד מבוגרים קרוא וכתוב. האלפבית של לופסאן-צ'ימיט הוחלף מאוחר יותר בכתב מבוסס האלפבית הקירילי הנמצא בשימוש כיום, ואילו הכתיב המקורי נמחק מספרי ההיסטוריה. בעידן שלאחר ברית המועצות החלו מלומדים טובאנים ואחרים להתענײן מחדש בהיסטוריית האותיות הטובאניות ובהוצאת האמת לאור. האלפבית הטובאני הנוכחי הוא גרסה מתוקנת של הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות נוספות: האות ң (בכתיב לטיני "ng" או ב-IPA מסומן [ŋ]), האות Өө (כתב לטיני "ö", ‏IPA: ‏[ø]), האות Үү (כתב לטיני "ü", ‏IPA: ‏[y]). סדר האותיות זהה לסדר בקירילית כש־Ң מצויה אחרי הקירילית Н,‏ Ө אחרי О, ו-Ү אחרי У. לאות ң אין אות ראשית כיוון שאינה מופיעה בראש מילה. בטובה קיימת מסורת עשירה של סיפורים ואגדות עם בשפה הטובאנית שהועברו מפה לאוזן, והכוללים סוגות רבות. החל מחידות קצרות מאוד ופתגמים, ביטויים קשי הגייה, סיפורי קסמים, אגדות גיבורים, סיפורי אימה וכלה באפוסים ארוכים שנדרשות שעות רבות לדקלמם. כמה דוגמאות וחלקים מתוך סוגת האפוס כדוגמת "בוֹקטוּ-קיריש, בורה-שילאי" הודפסו. צורת אמנות זו מצויה בסכנה שכן מספרי הסיפורים המסורתײם שײכים לדור ההולך ומזדקן ואין צעירים המוכנים להחליפם. מדיה וקבצים בנושא טובאנית בוויקישיתוף אתר אתנולוג (באנגלית) חומרים על השפה והפולקלור הטוביאני (באנגלית)
מרדכי רוביו

הרב מרדכי רוביו (נפטר תקמ"ג, 1783) היה ראש הרבנים בחברון בשלהי המאה ה-18. נולד בירושלים והשתקע בחברון. בחברון שימש כראש אב הדין וכראש הרבנים. כן עמד בראש הישיבות "חסד לאברהם ואמת ליעקב" בעיר. נסע לטורקיה בשליחות הקהילה לאיסוף כספים. ספרו שו"ת שמן המר (ראשי התיבות – שאלות מן הרב מרדכי רוביו), יצא אחרי פטירתו. בהסכמת הרב יום טוב אלגאזי ורבני חברון. בנו רבי אברהם גם הוא היה מרבני חברון, הוציא לאור את ספרי אביו, ונישא לבתו של רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיס הבעש"ט. ערך מורחב – היתר המכירה בספרו שמן המור, עונה הרב רוביו לשאלת אחד מיהודי חברון, לקראת שנת השמיטה: איש ישראל אשר קנה לו כרם בחברון ת"ו (תבנה ותכונן).... ואי לזאת שאול שאל האיש מה משפט ותקון יבחר לו להתנהג בו בשנת השמיטה כדי שלא תהא מכשילו עבודת הגוי אשר הוא חורש ומזמר בארץ אשר לו בשנה ההיא שנת השמיטה? יורנו המורה ויבא שכמ"ה [שכרו מן השמים]. בתשובה לשאלה, עונה הרב רוביו שיוכל למכור לגוי את הכרם ערב שנת השמיטה, הגוי יעבד את הכרם במשך שנת השמיטה, ואחרי השמיטה יחזור הכרם ליהודי. כך יהיה פטור בעל הכרם היהודי מהאחריות על שביתת שדהו בשביעית, ויוכל להתפרנס מדמי-המכירה. בתשובתו, מתייחס הרב רוביו בפירוט לאיסור ההלכתי "לא תחנם", שאחד מסעיפיו הוא האיסור למכור שדות בארץ ישראל לגויים, כדי שלא לתת להם חניה ואחיזה בארץ. הוא מציין שתי סיבות, מדוע למרות זאת המכירה מותרת: סיבה משפטית: כל הקרקעות באותה תקופה היו שייכות לסולטאן העותמאני, שהחכיר אותן ליהודים. לגויים כבר הייתה חניה ואחיזה מלאה בארץ, וה"מכירה" לנכרי בודד אינה משנה את המצב. ”בזמננו זה, בעוונותינו הרבים, בכל השדות של ארץ ישראל יש להם חנייה, ואפילו בשדות שלנו, שמשועבדות הן להם, ולטסקא [חכירה] הן ביד ישראל, באופן שאף בשדות וכרמים של ישראל, גם בעודם בידינו, כבר עיקר החנייה היא שלהם”. סיבה מעשית: איסור "לא תחנם" נועד למנוע התחזקות ההתיישבות הנכרית בארץ, אבל המכירה לפני השמיטה מטרתה הפוכה - לחזק את ההתיישבות היהודית בארץ. ”על ידי תקון מכירה, הלא הוא גורם להיות לישראל חנייה בקרקע יותר, שיקנו כרמים בארץ הקדושה הלזו”. תשובתו זו הייתה התשובה הראשונה בספרות ההלכה שהתירה במפורש את המכירה לגוי לפני השמיטה. עם זאת, הוא לא התיר כל איסור אחר הקשור לשמיטה בקרקע שנמכרה לגוי. בפרט, הוא לא התיר ליהודים לעבוד בשדות שנמכרו, או לסחור בפירות; הרווח היחיד של המוכר היה דמי-השכירות שקיבל מהקונה. בעת חיפוש היתר לעבודת היהודים, עם תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בסוף המאה ה-19, חיפשו רבני חובבי ציון את הספר "שו"ת שמן המר" בו פורסם ההיתר, הספר שהיה נדיר במזרח אירופה הובא לפניהם מברלין לאחר מלאכת איתור. מרדכי רוביו, שו"ת שמן המר, ליוורנו, תקנ"ג, באתר היברובוקס הר המר, חידושים על הרמב"ם ודרושים, סלוניקי, תקצ"ה מרדכי רובייו (1710-1787), דף שער בספרייה הלאומית יהודי המזרח בארץ ישראל חלק ב', משה דוד גאון, עמ' 634 זכויות קנייניות כגורם מעצב בשנת השמיטה, ד"ר אברהם שרייבר - באתר מכללת ליפשיץ איגרת משנת תקי"ז. נדפסה בספר ברכת הארץ יורה דעה, תשובה ד' הרב שלמה זלמן אוירבך, מעדני ארץ טז י-יג
קניון פולוס

קניון פולוס (באנגלית: Polus City Center) - קומפלקס הכולל מרכז קניות ומשרדים הממוקם בעיר ברטיסלאבה שבסלובקיה. המרכז נפתח בנובמבר 2000 והיה לקניון המודרני הראשון בסלובקיה. קיבל את תואר הבניין היוקרתי של שנת 2001. בין "רחובות" הקניות הנקראים על שם רחובות מפורסמים בעולם: וול סטריט, השדרה ה-5, ניתן למצוא: רשתות אופנה מקומיות ובינלאומיות, מסעדות ובתי קפה, אולם קולנוע ומרכז בידור משפחתי. במתחם שני מגדלים גבוהים: מגדל "המילניום הראשון" בגובה של כ-80 מטרים ומגדל "המלניום השני" בגובה של כ-100 מטרים, בנייתו של מגדל שלישי "המליוניום השלישי" נמצאת בשלבי תכנון. מגדל "המילניום הראשון" משתרע על שטח של 440,019 מ"ר, מגדל "המילניום השני על שטח של 400,022 מ"ר ומכרז הקניות על שטח של 24,000 מ"ר מתוכם: 950 מ"ר - חנויות ספורט. 1,500 מ"ר - מסעדות ובתי קפה. 1,609 מ"ר - חנות אלקטרוניקה (Datart). 3,115 מ"ר - אולם קולנוע. 5,046 מ"ר - חנויות ושירותי מסחר. 9,600 מ"ר - חנויות אופנה. 14,432 מ"ר - סופרמרקט (Carrefour). מרכז בידור משפחתי. 2000 מקומות חנייה מרכז הקניות בלילה תצפית אל מרכז הקניות הכניסה אל מרכז הקניות מדיה וקבצים בנושא קניון פולוס בוויקישיתוף Petit Press a.s, Huge shopping centre to be built in Nové Mesto, spectator.sme.sk, ‏1999-09-27 (באנגלית) Projekty - P - T, s.r.o. - architektúra, architekt, architektonická kancelária, www.projekt-team.sk
מילי (אטול)

מילי (במרשלית: Mile) הוא אחד האטולים של איי מרשל שבאוקיינוס השקט. האטול שוכן כ-80 ק"מ דרומית מזרחית לאטול מג'ורו, בו ממוקמת בירת איי מרשל. האטול כולל 92 איי אלמוגים ששטחם היבשתי הוא 14.9 קמ"ר. שטח הלגונה הוא 760 קמ"ר. במילי מתגוררים 738 תושבים (נכון ל-2011). בין חלק מהאיים של האטול קיים מעבר יבשתי בזמן שפל. שדות תעופה נמצאים באיים מילי ואנג'יט. חברת התעופה של איי מרשל משרתת שדות אלו. באטול שני מנחתים למטוסים: באי מילי מנחת מרופד חצץ, באורך כ-870 מטר. באי אנג'ט (Enejit) את שני המנחתים משרתת חברת התעופה של איי מרשל. מעט מאוד ידוע על הפרה-היסטוריה של איי מרשל. ב-1529 הגיע לאיים מגלה הארצות הספרדי אלונסו דה סלסאר, וב-1799 חקר את האיים מגלה הארצות האנגלי ג'ון מרשל, על שמו הם נקראים. אוניית הלווייתנים "גלוב" בה התחולל בה מרד, הושטה על ידי המורדים למילי, לשם הגיעו ב-14 בפברואר 1824. תושבי האי רצחו את רוב המורדים ורק שניים שרדו. הם חולצו כעבור כ-18 חודשים על ידי סקונר של הצי האמריקני. ב-1874 הכריזה ספרד על בעלותה על איי מרשל, וב-1884 העבירה אותם לידי האימפריה הגרמנית, שהחזיקה בהם במסגרת גינאה החדשה הגרמנית. הגרמנים הקימו על האטול תחנת סחר וכנסייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל האטול תחת המנדט הדרום-פסיפי שהעניק חבר הלאומים ליפן. היפנים הקימו באטול תחנה מטאורולוגית ומשואת רדיו ששימשה כעזר ניווט. בתחילת מלחמת העולם השנייה ביצרו היפנים את האטול והקימו בו בסיס למטוסי ים ובהמשך גם תחנת מכ"ם ושדה תעופה בעל שלושה מסלולים באורכים של מעל קילומטר. משנת 1943 החל הצי האמריקאי להפציץ ולהפגיז את מילי, אולם חיל המצב היפני החזיק מעמד, תוך אבדות כבדות, עד לכניעתו ב-22 באוגוסט 1945, לאחר הודעת הקיסר הירוהיטו על כניעת יפן. לאחר המלחמה עבר האטול לשליטתה של ארצות הברית, עד למתן עצמאות לאיי מרשל בשנת 1986. סרטון על מילי, סרטון באתר יוטיוב מנחת מילי באתר FAA
קילטרטן

קילטרטן הוא פרסום אוונגרדי שהוגדר כ"כתב עת חד-פעמי", שיצא בתל אביב בשנת 1964 בכמה מאות בודדות של עותקים ועסק בשירה ואמנות. שמו נלקח משירו של המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס "טייס אירי צופה מותו". עורכיו של כתב-העת היו המשורר מקסים גילן ונחום קיין (שם העט של נחום כהן, שהיה אז חייל). כמו כן השתתף בעריכה מאיר ויזלטיר. קילטרטן נחשב חריג בתולדות הפרסומים הספרותיים הישראליים, חלק מייחודו הוא בשאיפתו להיות כתב עת חד-פעמי. בגיליון היחיד שלו כתבו מאיר ויזלטיר, ברנרדוס לוציוס, מיכאל קרבובי, הצייר ניצן אביב, המחזאי יוסף מונדי, דפנה ערוד, יאיר הורביץ ויונה וולך שטרם מלאו לה 20. בגיליון התקיים גם ריאיון עם הפסל יצחק דנציגר (יוצרו של הפסל נמרוד). קילטרטן הציב את עצמו משמאל לרוח האוונגרד שאז החלה לנשב בעולם הפואטי של ישראל. בגיליון הפנו עורכיו מכתב מתריס לנתן זך, עורך כתב העת "יוכני", ולגבריאל מוקד, עורך כתב העת "עכשיו", בו כתבו: ”בעיני חלק מהציבור הנכם נחשבים כמי שמייצגים את הזרם החדש... אין אנו סבורים שאתם ממלאים את החובה המוטלת על כתבי עת בעלי רמה, בישראל, בחלק הראשון של שנות השישים, במאה העשרים... קילטרטן, שהוא אולי כתב העת הראשון בישראל שאינו מתימר ליהפך לתקדים, פונה אליכם: חדלו להעריך ספרות ואמנות טובה”. בנוסף, ניסח העורך מקסים גילן מכתב הקורא לוועידת פרס נובל לספרות להעניק את הפרס למשורר עזרא פאונד, על אף היותו פשיסט, בשל השפעתו הגדולה על השירה. קילטרטן הרבה ללעוג לפרובינציאליות הישראלית של אותה תקופה ובז למשוררים הוותיקים. הוא כלל כתיבה רעננה ועיצוב לא מוקפד, על גבול הפנזין. כיום עותקיו של פרסום זה נדירים ויקרים, אך אפשר לקרוא אותו דרך רשת האינטרנט. "קילטרטן" השפיע על כתבי עת שיצאו לאחר מכן בשנות השבעים ומשפיע עדיין על כתבי עת בעלי נטיות אוונגרדיות כ"מעין" ו"כתם"[דרוש מקור]. מאיר ויזלטיר, איך יכלו להדפיס דבר כזה?, באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2005 ננה אריאל, כתב העת האוונגרדי והחד-פעמי קילטרטן, באתר הארץ, 14 ביוני 2013 ננה אריאל, ‏קילטרטן - כתב עת חד-פעמי: על מגזינים קיקיוניים ומהלכים מודרניסטיים, אות 6, סתיו 2016
מוסקביץ' 412

מוסקביץ' 412 (ברוסית: Москвич-412) היא מכונית נוסעים סובייטית שהייתה מיוצרת במפעל מוסקביץ' בעיר מוסקבה ובמפעל לייצור מכוניות בעיר איז'בסק במהלך השנים 1967–2001 (ייצור סדרתי עד לשנת 1997). במהלך תקופה זו בקווי הייצור של המפעלים נבנו כמה מאות אלפי מכוניות. M-412: דגם 4 דלתות סדאן М-427: דגם סטיישן M-434: דגם טנדר המכונית נבנתה על בסיס דגם "מוסקביץ' 408" ותקופה ארוכה הדגמים היו מיוצרים במקביל. אף בשנת 1969 שני הדגמים התקדמו לגרסה מתקדמת. החל משנה זו הדגם כלל חגורת בטיחות, הפרדה של מושבים הקדמיים וידית תיבת הילוכים עברה לרצפת הסלון[דרושה הבהרה]. בשנת 1969 החל ייצור המכונית במפעל לייצור מכוניות באיז'בסק במקביל להמשך ייצור במוסקבה. בשנת 1971 המפעל במוסקבה עבר שדרוג משמעותי והכפיל את יכולת ייצור. בנוסף למכירה לשימוש אישי המכונית נוצלה במשטרה הסובייטית. ניסיונות להשתמש במכוניות זו כמונית לא צלחו. בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 המכונית נמכרה מחוץ לגבולות ברית המועצות יחסית בהצלחה. להצלחה זו תרמו הישגי המכונית במהלך השתתפותה במרוצי מכוניות שונות כולל מרוצי ראלי לונדון-סידני בשנת 1968. כמויות קטנות של מכוניות מדגם זה נבנו לפי רישיון מיוחד בבלגיה ובבולגריה. החלקים להרכבה הובאו מברית המועצות. במהלך שנות ה-60 המכונית עמדה בסטנדרטים המקובלים בעולם והייתה תחרותית לעומת מכוניות מייצור היצרנים המובילים. במכונית זו הותקן מנוע חדש. המנוע יוצר במפעל בעיר אופה. תיבת הילוכים הייתה חלשה יחסית. במקרים רבים היא הייתה מסוגלת להחזיק עד לתיקון משמעותי כ-63 אלף ק"מ ולפי התכנון לא יותר מכ-100 אלף ק"מ. בשנות ה-70 החלו להגיע לשוק הסובייטי מכוניות מתוצרת אווטוואז שהיו מוצלחות יותר ותפסו נתח משמעותי של השוק. הממשל הסובייטי נתן העדפה ברורה למכוניות מתוצרת אווטוואז וכתוצאה מכך המפעלים במוסקבה ואיז'בסק לא הצליחו להביא לייצור סדרתי של דגמים מתקדמים שיחליפו את ה"מוסקביץ' 412". במהלך שנות ה-70 מכוניות מדגם זה היו ידועות כמכוניות בעלות יכולת להתמודד בקלות עם כבישים ירודים ומוסכים בעלי יכולת טכנית נמוכה, דבר שהתאים לתנאים ששררו בברית המועצות. זה היה היתרון העיקרי שלהן לעומת מכוניות לאדה. לקראת שנות ה-80 הנחיתות הטכנית פגעה בפופולריות שלהן ומכוניות אלו כבר לא היו יכולות להתמודד מול מכוניות לאדה אף בשוק המקומי. המוסקוביץ 412 התחרה [דרושה הבהרה] בדגמים הבאים: אופל קדט, פורד קורטינה, פיאט 125, פיג'ו 304, סימקה 1500, פורד אסקורט. באליפות "רכב סלון" לשנים 1972–1973 ניצחה המוסקוביץ 412 את ה-הילמן אימפ ואת האוסטין-מוריס. המוסקוביץ 412 יוצאה לבריטניה. בין השנים 1969–1973 נמכרו שם 14,500 יחדות. רכב ותחבורה יבשתית ברוסיה בני אביעד מדיה וקבצים בנושא מוסקביץ' 412 בוויקישיתוף תיאור מפורט של המכונית (ברוסית)