laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אנדורה באירוויזיון

אנדורה השתתפה באירוויזיון 5 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. למרות התעניינותה של רשות השידור האנדורית בתחרות שהחלה עוד טרם השתתפותה, היא החלה לשדר את התחרות רק בפעם הראשונה בה השתתפה, בעוד תושבי אנדורה היו יכולים לצפות בתחרות דרך רשות השידור הספרדית או הצרפתית. רוב השירים אשר שלחה אנדורה לתחרות היו בקטלאנית. אנדורה פרשה מהתחרות לצמיתות ב-2010 למרות התעניינותה של אנדורה בתחרות, היא מעולם לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר, ונכון ל-2020, אנדורה נמצאת במקום האחרון בדירוג המדינות באירוויזיון לפי זכיותיהן. באירוויזיון 2007 ההערכה הייתה שאנדורה אכן תעבור את שלב חצי הגמר ותעפיל אל הגמר, אולם היא סיימה לבסוף במקום ה-12 ולבסוף לא העפילה לגמר. בשנים 2004 - 2005 ערכה רשת השידור האנדורית, RTVA, תוכנית ריאלטי גדולה באמצעותה היא בחרה את השיר שייצג אותה בתחרות. החל מ-2006, בחרה RTVA את השיר לתחרות דרך בחירה פנימית. לאירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה שלחה RTVA שיר שנבחר באמצעות בחירה ציבורית, דבר הנעשה לאחרונה בשנת 2005. באירוויזיון נכשלה אנדורה שוב לעלות לשלב הגמר, והיא נשארה בחצי הגמר עם 8 נקודות בלבד. לאורך השנים העניקה אנדורה את 12 הנקודות שלה לספרד, למעט ב-2007. כיוון ששתי המדינות הן שכנות, הואשמה אנדורה לא פעם בהצבעה פוליטית ולא בהצבעה כשרה לשיר המועדף. בדצמבר 2009 הודיעה רשת השידור האנדורית על כוונתה לפרוש מאירוויזיון 2010 עקב חוסר יכולת לממן את המשלחת האנדורית. אנדורה התכוונה להשתתף באירוויזיון 2010 אם תמצא מקור מימון, אך כיוון שלא מצאה היא נאלצה לפרוש מהתחרות. ההודעה על הפרישה הגיעה לאחר שאנדורה כבר הגישה את השיר שאמור היה לייצג אותה בתחרות. כמו כן, הודיעה אנדורה שלא תשתתף באירוויזיון 2011 עקב בעיות כלכליות. אנדורה הודיעה שב-2019 תחזור לתחרות רק אחרי שתקבל תמיכה כספית ממשלתה. לבסוף, היא לא עשתה כן. באוגוסט 2020 הודיעה אנדורה באופן רשמי שהיא השיגה את התקציב הדרוש על מנת לחזור לאירוויזיון 2022, דבר שלבסוף לא קרה. שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר מרתה רור באיסטנבול (2004) אנונימוס בהלסינקי (2007) גיזלה בבלגרד (2008) אתר האינטרנט הרשמי של אנדורה באירוויזיון (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אנדורה באירוויזיון בוויקישיתוף אנדורה באתר האירוויזיון(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) היסטוריית ההצבעות של אנדורה באירוויזיון (באנגלית) מילים לשירים שייצגו את אנדורה באירוויזיון ב-2006, אנדורה סיימה במקום ה-23 והאחרון בחצי-הגמר אף על פי ש-24 מדינות נטלו חלק בחצי-הגמר. הסיבה לכך היא כי סרביה ומונטנגרו פרשה טרם קיומה של התחרות אך עדיין נטלה חלק בהצבעת המדינות.
צו כרמיה

צו כרמיה, או פקודת כרמיה, צו שניתן ב-1870 בצרפת והעניק לכ-35 אלף יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית. הצו נקרא על שמו של אדולף כרמיה, שר המשפטים הצרפתי-יהודי שיזם אותו. הצו קבע כי: היהודים ילידי מחוז אלג'יריה מוכרזים כאזרחים צרפתים. עקב כך נקבע מעמדם המציאותי ומעמדם האישי מיום פרסום הדקרט הנוכחי. לפי החוק הצרפתי, כל הזכויות שנרכשו עד היום הזה נשארו בעינן, וכל הוראה מחוקקת, צו, תקנה או פקודה מנוגדים - מבוטלים. ניתן בטור ביום 24 באוקטובר 1870. צרפת פלשה לאלג'יריה וכבשה אותה בשנת 1830. בעת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה חיו בה כ-16,000 יהודים, מרביתם בארבעת הערים הגדולות, אלג'יר, אוראן, קונסטנטין ותלמסן. תחת השלטון העות'מאני, ששרר עד הכיבוש הצרפתי, היהודים חיו במעמד של ד'ימים, מעמד נחות לעומת בני האוכלוסייה המוסלמית. הקהילה היהודית נהנתה בתקופה העות'מאנית מאוטונומיה פנימית בענייני דת ומשפט. לאחר הכיבוש הצרפתי השלטון החדש החל להתערב בנושאי ניהול הקהילה וגבולות האוטונומיה עד שב-28 בפברואר 1841 הוצא צו חדש שביטל את בתי הדין הרבניים והכפיף את היהודים לחוק האזרחי הצרפתי - לא נערכו שינויים דומים לגבי האוכלוסייה המוסלמית. קבלת הצו תרמה רבות להתקדמותם של היהודים באלג'יריה בכל תחומי החיים והחברה. עם זאת, בעקבות הצו גברה באופן משמעותי האנטישמיות של אנשי המנהל והמתיישבים האירופיים, שהתקשו להשלים עם העובדה שילידים - היהודים האלג'יראים - הפכו להיות שווים להם. רגש העליונות וכן החישוב הכלכלי בהפסידם כוח עבודה זול, יצרו גילויי אנטישמיות כלפי היהודים. גם המוסלמים תושבי אלג'יריה גילו ביטויי שנאה ליהודים, לאחר שהם עצמם לא הוכרזו כאזרחים צרפתים ונשארו במעמדם החברתי הנמוך. במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-7 באוקטובר 1940, ביטל ממשל וישי שהוקם בצרפת את צו כרמיה, ונשללה אזרחותם הצרפתית של יהודי המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה. ב-20 באוקטובר 1943 הושבה האזרחות הצרפתית ליהודי אלג'יריה. מיכאל אביטבול, מכרמיה לפטן, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשנ"ד. נשבע להגן, נאמן למקור, הספרייה הלאומית מיכאל אביטבול, לקראת האזרחות הצרפתית ופקודת כרמיה מתוך ספרו "מכרמיה לפטן", באתר הספרייה הווירטואלית של מטח על יהדות אלג'יריה בתקופת מלחמת העולם השנייה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח מיכאל אביטבול, מכרמיה לפטן, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשנ"ד, עמוד 14
יעקב באסין

יעקב זִינוֹבְיֶיביץ' בַּאסִין (ברוסית: Яков Зиновьевич Басин; בבלארוסית: Якаў Зіноўевіч Басін; 28 באוגוסט 1939 - 17 בפברואר 2022) היה היסטוריון, חוקר תרבות, פובליציסט יהודי-בלארוסי, פעיל בקהילה היהודית בבלארוס, פעיל זכויות אדם וממנהיגי היהדות המתקדמת. באסין, סיים את המכון לרפואה במינסק והיה רופא פעיל במשך 34 שנים עד לשנת 1998. היה מחברם של ספרים על ההיסטוריה של היהודים ברוסיה הלבנה, ועל השואה והאנטישמיות. התגורר בעיר מינסק. בשנת 2010 עלה לישראל והתיישב בירושלים. אתר האינטרנט הרשמי של יעקב באסין (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נעים סולימנוגלו

נעים סולימנוגלו (בטורקית: Naim Süleymanoğlu, נהגה נאים סוליימנוֹאוּלוּ; 23 בינואר 1967 – 18 בנובמבר 2017) היה מרים משקולות טורקי ששלט בענף בקטגוריית משקל נוצה מאמצע שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90, ונחשב בעיני רבים לאחד מגדולי מרימי המשקולות בכל הזמנים. זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות, ב-7 אליפויות עולם וב-6 אליפויות אירופה, וקבע 46 שיאי עולם כשאת הראשון בהם קבע כבר בגיל 15. בגלל גובהו הנמוך (1.47 מטר) וכוחו העצום, נודע בכינוי "הרקולס כיס". סולימנוגלו נולד במומצ'ילגראד שבבולגריה למשפחה ממוצא טורקי. בהוראת שלטונות בולגריה, שניסו לדכא כל ניצן של לאומנות טורקית, שינתה המשפחה עוד בעבר את שמה, וסולימנוגלו ייצג בשנותיו הראשונות כמרים משקולות תחרותי את בולגריה תחת השם נעים סולימנוב (בבולגרית: Наим Сюлейманов). ב-1982, כשהוא בן 15 בלבד, קבע סולימנוב את השיא העולמי הראשון שלו והפך למועמד מוביל לזכייה במדליית זהב אולימפית, אך החרם של מדינות ברית ורשה ובכללן בולגריה על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) מנע זאת ממנו – ולמעשה, כפי שהתברר לאחר מכן, מנע ממנו הישג של ארבע מדליות זהב אולימפיות רצופות. את יכולתו הוכיח סולימנוב מספר שבועות לאחר האולימפיאדה כשהרים בתחרות 30 ק"ג יותר מהזוכה במדליית הזהב. בשנתיים שלאחר מכן ביסס את שליטתו בענף כשזכה בשתי אליפויות עולם רצופות. ב-1986, תוך כדי תחרות במלבורן, נעלם סולימנוב ולא שב לבולגריה. הוא הופיע מחדש בטורקיה והתברר שערק, שינה את שמו לסולימנוגלו – שמה המקורי של משפחתו, וקיבל מיד אזרחות טורקית. טורקיה שילמה לבולגריה כופר בסך מיליון דולר כדי שתסיר את התנגדותה להשתתפותו של סולימנוגלו כטורקי באולימפיאדת סיאול (1988). סולימנוגלו לא אכזב וזכה במדליית הזהב במשקל נוצה. לאחר שזכה ב-1989 באליפות העולם, הודיע סולימנוגלו במפתיע על פרישה כשהוא בן 22 בלבד. אולם ב-1991 שב להתחרות ולשלוט בקטגוריית המשקל שלו כשהוא זוכה באליפות עולם נוספת, ושנה לאחר מכן במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת ברצלונה (1992). הוא המשיך וזכה בעוד שלוש אליפויות עולם רצופות תוך שהוא שובר שיאי עולם כמעט בכל תחרות בה השתתף. שירת הברבור שלו הייתה הזכייה במדליית זהב אולימפית שלישית רצופה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תוך קביעת שיא עולם נוסף. לאחר האולימפיאדה הודיע על פרישתו בפעם השנייה. למרות זאת, ניסה סולימנוגלו לחזור להתחרות באולימפיאדת סידני (2000), אך כשל שלוש פעמים בדחיקה של 145 ק"ג והודח מהמשך התחרות. סולימנוגלו ניסה כוחו גם בפוליטיקה לאחר פרישתו, כאשר רץ פעמיים בבחירות לאספה הלאומית של טורקיה ב-1999 וב-2006, ופעם נוספת לראשות עירייה בפרבר של איסטנבול ב-2002. בכל שלוש הפעמים לא נבחר לתפקיד. סולימנוגלו סבל במשך תקופה ארוכה ממחלת כבד. בין השאר היה מאושפז בבית חולים במשך שלושה חודשים ב-2009. באוקטובר 2017 אושפז בבית חולים באיסטנבול עקב כשל שחייב השתלת כבד. משנמצא תורם, עבר סולימנוגלו השתלת כבד ב-11 בנובמבר, אך סיבוך לאחר ההשתלה גרם לדימום ולבצקת קשה והביא למותו שבוע לאחר מכן, כשהוא בן 50 בלבד. מדיה וקבצים בנושא נעים סולימנוגלו בוויקישיתוף נעים סולימנוגלו, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי נעים סולימנוגלו, באתר olympedia.org נעים סולימנוגלו, באתר הפדרציה הבין-לאומית להרמת משקולות נמרוד עופרן‏, נעים בלב: סיפור חייו של מרים המשקולות האגדי נעים סולימנוגלו, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2017 נעים סולימנוגלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'סטין הנרי

ג'סטין הנרי (באנגלית: Justin Henry; נולד ב-25 במאי 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסרט "קרמר נגד קרמר" משנת 1979, שעליו גם היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובכך היה השחקן הצעיר ביותר המועמד לפרס זה בתולדותיו. הנרי נולד בעיר ריי שבמדינת ניו יורק. לאחר הופעת הבכורה שלו בסרט "קרמר נגד קרמר", הופיע הנרי בשנת 1983 בפרק בסדרת הטלוויזיה "אי החלומות". בשנת 1984 חזר למסך הגדול בהופעה בסרט "בת שש-עשרה הייתי" בבימויו של ג'ון יוז. בסרט גילם הנרי את אחיה הצעיר של הגיבורה, מולי רינגוולד. בשנת 1988 שיחק בסרט "Sweet Hearts Dance", שבו גילם בנם של זוג נשוי. לאחר מכן הוא החל ללמוד באוניברסיטת סקידמור וב-1993 קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה. בשנת 1998 היה הנרי שותף בהקמת פסטיבל הסרטים סלמדאנק (Slamdunk) שהיה בפארק סיטי, יוטה, ונערך במקביל לפסטיבל סאנדנס מ-1998 ועד 2003. לפני כן נערכו במסגרתו הקרנת סרטים בקאן ובטורונטו, במקביל לפסטיבלי הסרטים שם (פסטיבל קאן ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו). בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "ER" הופיע למשך שני פרקים בתפקיד של סטודנט לרפואה. בשנת 1996 שיחק בסרט הטלוויזיה "אנדרסונוויל" לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר ברשת השידור TNT. בשנת 2007 הופיע בסרט המוקומנטרי "The Junior Defenders", אשר יצא ישירות ל-DVD. ג'סטין הנרי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סטין הנרי, באתר AllMovie (באנגלית) ג'סטין הנרי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מילאן בארוש

מילאן בארוש (בצ'כית: Milan Baroš; נולד ב-28 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק בעבר גם בנבחרת צ'כיה. בארוש נולד בעיירה הצ'כית הקטנה ויגאנטיצה (Vigantice) למשפחה ממוצא צועני. הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת באניק אוסטרבה, שם זכה לכינוי "המראדונה של אוסטרבה". מאוסטרבה עבר לליברפול, בה לא הצליח למצוא מקום של קבע בהרכב ונאלץ לשבת זמן רב על הספסל. לאחר מספר עונות לא מספקות בליברפול בארוש חיפש לעצמו קבוצה חדשה לפני פתיחת עונת 2005/2006 ולאחר התעניינות מצד מספר רב של מועדונים, סיכם לבסוף את מעברו לקבוצה הגרמנית שאלקה 04, עסקה שברגע האחרון בוטלה בעקבות העלות הגבוהה שליברפול ביקשה עבור כרטיסו. ב-23 באוגוסט 2005 עבר בארוש לקבוצה האנגלית אסטון וילה בתמורה לסכום של 6.5 מיליון פאונד. אף על פי שחתם על חוזה לארבע שנים, בשנת 2007 הוא עבר לאולימפיק ליון וזכה איתה באליפות צרפת. בשנת 2008 הושאל בארוש לפורטסמות' מהליגה האנגלית ולאחר מכן הצטרף לקבוצה הטורקית גלאטסראיי שרכשה את כרטיס השחקן שלו מאולימפיק ליון תמורת סכום של 5.5 מיליון אירו. בפברואר 2013 עזב בארוש בהסכמה את קבוצתו גלטסראיי אחרי 4 שנים וחצי, וזאת אחרי שלא שותף במשחקיה של הקבוצה באותה עונה. לאחר שעזב את טורקיה, חזר בארוש לקבוצת באניק אוסטראבה. ביולי 2013 חתם בארוש באנטליהספור הטורקית. ביולי 2014 חתם השחקן בקבוצת נעוריו באניק אוסטראבה. הוא שוחרר מהקבוצה ביוני 2015. באותו החודש חתם השחקן בקבוצת מלאדה בולסלאב על חוזה לשנתיים. בארוש שיחק בנבחרת צ'כיה ביורו 2004 והגיע עמה לחצי הגמר שם הפסידה 1:0 לנבחרת יוון בשער כסף. עד לאותו משחק כבש בארוש בכל אחד מהמשחקים של צ'כיה בטורניר וזכה בתואר מלך השערים עם 5 כיבושים. באפריל 2009 נזרק מילאן בארוש מנבחרת צ'כיה בעקבות התפוצצות פרשת נערות ליווי בנבחרת. ב-23 ביוני 2012 החליט בארוש לפרוש מנבחרת צ'כיה לאחר הדחתה מרבע גמר יורו 2012 בהפסד 0-1 לפורטוגל. מדיה וקבצים בנושא מילאן בארוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מילאן בארוש (בצ'כית ובאנגלית) מילאן בארוש, באתר Transfermarkt מילאן בארוש, באתר Soccerway מילאן בארוש, באתר BDFutbol מילאן בארוש, באתר WorldFootball.net מילאן בארוש, באתר National Football Teams מילאן בארוש, באתר FootballDatabase.eu
מחשבות על הצילום

מחשבות על הצילום הוא ספר מאת מבקר הספרות והתרבות רולאן בארת, אשר יצא לאור בשנת 1980. הספר, יחד עם ספרה של מבקרת התרבות סוזן סונטג, הצילום כראי התקופה, נחשב לאחד מספרי ביקורת ותאוריית הצילום האקדמיים החשובים ביותר. כמו כן, נחשב הספר לאחד מהישגיו הגדולים של רולאן בארת, הן מהבחינה הסגנונית והן מהבחינה הרעיונית. בספר, חוקר בארת את מהות הצילום, ובמקביל מעלה בזיכרונו את אמו המנוחה דרך תצלומים משפחתיים. הספר מתמקד באפקט של הצילום על הצופה ומתעלם במכוון מהצלם עצמו, מפעולת הצילום ומהאובייקט המצולם, אותו מכנה בארת ספקטרום. דרך דיון אישי על אודות החוויה הרגשית שיוצרים צילומים ספציפיים, מחשיב בארת את הצילום כמדיום לא סימבולי, שאינו ניתן לפירוש בפשטות של קודים בשפה ובתרבות, ככזה הפועל על הגוף ועל הנפש גם יחד. הספר מפתח שני מושגים מנוגדים המתארים את חוויית ההתבוננות בצילום – סטודיום ופנקטום: הסטודיום מציין את הפירוש התרבותי, הלשוני והפוליטי שעורך המתבונן, בעוד הפונקטום מציין נגיעה אישית, דקירה, שפרט מסוים בצילום מעורר ביחס בין המתבונן לתצלום. לאורך הספר מתייחס בארת אל צילומים מפורסמים מהמאות ה-19 וה-20 ומנתח אותם ברמה הפרסונלית, רמת החוויה שלו. בהמשך מתייחס בארת אל צילומים משפחתיים שלו ושל אמו. לעיתים הספר נקרא כיומן אישי יותר מאשר מסה עיונית אסתטית, וכל זה תוך מודעות של בארת לדואליות שמאפיינת את כתיבתו. מיתולוגיות מחשבות על הצילום (תרגום: דוד ניב), ירושלים: כתר, 1988. מחשבות על הצילום, באתר OCLC (באנגלית) דוד גורביץ' ודן ערב, הערך "סטודיום/פונקטום", באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
פוינט פייפר

פוינט פייפר (באנגלית: Point Piper) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וולהרה. פוינט פייפר שוכן לשפת מפרץ ג'קסון, ומוקף בים משלושה כיוונים. מדרום הוא גובל בפרוורים דאבל ביי, רוז ביי ובלוויו היל, ממזרח הוא גובל במפרצון רוז ביי, וממערב במפרצון דאבל ביי ומצפון במפרץ ג'קסון. בזכות מיקומו נשקפים מחופיו נופים פנורמיים מרשימים, שהעלו את ערך הנכסים בפרוור לגבהים מרשימים. על פי הערכת כתבת הנדל"ן סינדי מרטין ב-2002, הערך הכולל של הנכסים על קרן וולסלי (Wolseley Crescent) לאורך קילומטר חוף, הוא כ-720 מיליון דולר אוסטרלי, מה שהופך את פוינט פייפר להיות הפרוור היקר ביותר בסידני מבחינת ערך יחסית לשטח (אם כי לא בהכרח מבחינת ממוצע שווי בתים). הפרוור הוא מהקטנים בסידני, עם אחד עשר רחובות בלבד: שדרות בקהרסט ולונגוורת; הדרכים סאות' הד החדשה, וונולה, ויונה ווולסלי; הרחובות וונתוורת ורדברס; קרן וולסלי; וונתוורת פלייס ווינגדל פלייס. בגבולו הצפון מזרחי נמצא חוף ליידי מרטינס ובצידו המערבי חוף שבעה שילינג. הנחלה הראשונה שחולקה בפוינט פייפר ב-1816 ניתנה לקפטן ג'ון פייפר, קצין ממוצא סקוטי. בנחלה זו בנה פייפר אחוזה בשטח של 770,000 מ"ר, לה קרא "פוינט פייפר" (מילולית, נקודת פייפר). בעת שירותו של פייפר כנציב המכס בסידני נמצאו עדויות למעילה מטעמו. אף שפייפר מעולם לא הואשם בפשע כלשהו, הוא ניסה להטביע עצמו במימי הנמל ושרד ניסיון התאבדות זה. מאוחר יותר הוא מכר את כל נחלותיו בפוינט פייפר, רוז ביי, ניוטרל ביי ופיטרשהם בעבור 5,000 דולר ועבר לחיות בכפר. במקומו הגיע נציב מכס חדש מטעם הכתר האנגלי, קולונל ג'ון גיבס, ומשפחתו דרה באחוזה. אחוזת פוינט פייפר נהרסה במהלך מאמצי השיקום והבניה במאה ה-19. פוינט פייפר הוא פרוור מגורים יוקרתי, ואינו כולל מרכזים מסחריים או אזורי בידור מכל סוג, והוא אחד הפרוורים הבודדים בסידני שאינו מחזיק בגנים ציבוריים. במקום מספר בתים מרשימים ארכיטקטונית, כגון אחוזתו של ג'ון סיימונד, שנבנתה בעלות של 70 מיליון דולר אוסטרלי (לא כולל עלות המגרש), והפכה לבית היקר ביותר שנבנה אי פעם באוסטרליה. בית המגורים השני בעלותו באוסטרליה מצוי גם הוא בפרוור, אחוזת קרייג-יי-מור (Craig-y-Mor), שהייתה בעבר בבעלותו של רנה ריבקין, בנקאי ועמיל בורסה, עד שמכרהּ בעבור 16.15 מיליון דולר. בשנת 2008 נמכרה אחוזה זו שוב ב-32.4 מיליון דולר. בפרוור מתגוררים מספר אישים בעלי חשיבות: מלקולם טרנבול, חבר פרלמנט ומועמד לראשות הממשלה; פרנק לוי, מייסד רשת הקניונים וסטפילד; ג'ון סיימונד, מייסד רשת הלוואות המשכון Aussie Home Loans; ובוב הוק, ראש ממשלת אוסטרליה ה-23 (1983–1991). מדיה וקבצים בנושא פוינט פייפר בוויקישיתוף פוינט פייפר באתר "Dictionary of Sydney" פוינט פייפר באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל)
החבר'ה האחרים

החבר'ה האחרים (באנגלית: The Other Guys) הוא סרט קומדיית פעולה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של אדם מקיי. בסרט משחקים ויל פרל, מארק וולברג, אווה מנדז, דוויין ג'ונסון, סמואל ל. ג'קסון ומייקל קיטון. לאחר מותם המפתיע של השוטרים המוערכים דנסון (דוויין ג'ונסון) והייסמית' (סמואל ל. ג'קסון) משטרת ניו יורק משוועת לגיבורים חדשים. השוטר טרי הויטז (מארק וולברג) מרגיש שעתה הגיע זמנו להיכנס לנעליהם של דנסון והייסמית'. אך שותפו, אלן גמבל (ויל פרל), לא נלהב מהצעתו של חברו. תוך כדי חקירה בירוקרטית הם מגלים הונאת כספים הנעשתה על ידי המיליונר דייוויד הרשן (סטיב קוגן). תוך כדי הניסיון לחשוף את מזימתו הם מגלים שגם כספי הפנסיה של שוטרי ניו יורק יולבנו בהונאה זו. לבסוף הם מצליחים להגיע לפקיד המבצע את פעולת ההעברה ולבטל אותה תוך כדי הבסת אנשיו של הרשן. כתוביות הסיום של הסרט מלוות בהסברים על כיצד קל לבצע הונאת פונזי במערכת הפיננסית האמריקאית, וכיצד התנהלותה הרשלנית והמושחתת הובילה למשבר הסאב-פריים. ויל פרל - אלן גמבל מארק וולברג - טרי הויטז אווה מנדז - ד"ר שילה גמבל דוויין ג'ונסון - כריסטופר דנסון סמואל ל. ג'קסון - פק הייסמית' מייקל קיטון - ג'ין מונץ' סטיב קוגן - דייוויד הרשן ריי סטיבנסון - רוג'ר וסלי רוב ריגל - אוון מרטין דיימון ואינז ג'וניור - פוסי מספר שחקנים ואישים הופיעו בהופעות אורח: רוזי פרז, דרק ג'יטר, ברוק שילדס, אן הייש, טרייסי מורגן ואייס טי. רוב הביקורות על הסרט היו חיוביות. הסרט הגיע למקום הראשון של שוברי הקופות בארצות הברית תוך כדי עקיפת הסרט "ההתחלה". סך הכנסות הסרט הגיעו לכ-170,432,927 דולר, מתוכם כ-119,219,978 מיליון דולר בצפון אמריקה וכ-51,212,949 מיליון דולר בשאר העולם. מדיה וקבצים בנושא החבר'ה האחרים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של החבר'ה האחרים "החבר'ה האחרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החבר'ה האחרים", באתר נטפליקס "החבר'ה האחרים", באתר AllMovie (באנגלית) "החבר'ה האחרים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החבר'ה האחרים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "החבר'ה האחרים", באתר Metacritic (באנגלית) "החבר'ה האחרים", באתר אידיבי "החבר'ה האחרים", באתר HBO Max (באנגלית) "החבר'ה האחרים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
MIAT מונגוליאן איירליינס

MIAT מונגוליאן איירליינס (במונגולית: Монголын Иргэний Агаарын Тээвэр, באנגלית: Mongolyn Irgenii Agaaryn Teever-MIAT) היא חברת התעופה הלאומית של מונגוליה, בסיסה נמצא בנמל התעופה ג'ינגיס חאן בעיר אולן בטור, והיא מעסיקה כ-1000 עובדים. החברה החלה את פעילותה בשנת 1956 בסיוע אירופלוט, יעדיה הראשונים היו אירקוטסק, בייג'ינג, ומוסקבה. בשנות השישים רכשה החברה מטוסי אנטונוב 24 ו-26. בשנת 1994 חכרה החברה מטוס בואינג 727-200 מקוריאן אייר, והוא היה המטוס המערבי הראשון בצי. צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019: קוריאן אייר, טיסות לסיאול. אירופלוט, טיסות למוסקבה. ב-4 באוגוסט 1964 התרסק מטוס איליושין Il-14 לתוך הר, כל הנוסעים נהרגו. ב-26 בינואר 1990 התרסק מטוס אנטונוב An-24, כל 30 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-23 באפריל 1993 התרסק מטוס אנטונוב An-26 במהלך הנחיתה בשדה התעופה באולן בטור, 26 נוסעים ו-6 אנשי צוות נהרגו. ב-21 בספטמבר 1995 התרסק מטוס אנטונוב An-24‏, 37 נוסעים ו-6 אנשי צוות נהרגו. ב-10 ביוני 1997 התרסק מטוס חרבין Y-12 מתוך 12 הנוסעים 7 נהרגו. ב-26 במאי 1998 התרסק מטוס חרבין Y-12 זמן קצר לאחר ההמראה 26 נהרגו. מדיה וקבצים בנושא מונגוליה איירליינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של MIAT מונגוליאן איירליינס MIAT מונגוליאן איירליינס, ברשת החברתית אינסטגרם פרטי צי המטוסים של מונגוליה איירליינס, באתר airfleets.net (באנגלית)
פרנקו וספקטור

פרנקו וספקטור סדרת דרמה טלוויזיונית ישראלית העוסקת במשרד עורכי דין ששודרה בשנים 2003–2004 על ידי זכיינית ערוץ 2, קשת. הסדרה הייתה ניסיון ליצור גרסה ישראלית לסדרה האמריקאית "הפרקליטים". בכתיבת התסריט השתתפו עורכי דין, כדי לספק לה אמינות. "פרנקו וספקטור" צולמה בקיץ 2003, ועלתה לשידור ב-6 בנובמבר 2003. הסדרה זכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של כ-9%. הסדרה הייתה מעומדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "סדרת הדרמה הטובה". הסדרה מביאה את סיפורם של עובדי המשרד שנפלטו ממערכות קודמות בהם עבדו או חיו ומנסים לשקם את הקריירה שלהם במסגרת חדשה. הדמויות הראשיות בה הן: עו"ד דוד פרנקו (בגילומו של משה איבגי), עו"ד דפנה ספקטור (רונית אלקבץ), עו"ד נמרוד סגלסון (מארק איווניר), מזכירת המשרד, עו"ד מרגלית בר-ששת (רותי בורנשטיין) והחוקר נועם נאור (צחי גראד). הסדרה חושפת בכל פרק דילמה מוסרית או משפטית ובוחנת איך עורכי הדין מתמודדים איתה. במקביל מתוארות מערכות היחסים בין עובדי המשרד והקונפליקטים הפנימיים של כל אחד מהם, כשבמהלך הסדרה נחשף הפער העמוק בין החוק לצדק בחברה הישראלית. עו"ד דוד פרנקו (משה איבגי) עו"ד דפנה ספקטור (רונית אלקבץ) עו"ד נמרוד סגלסון (מארק איווניר) עו"ד מרגלית ברסקי (רותי בורנשטיין) נועם נאור (צחי גראד): חוקר יונתן פרנקו (אושרי כהן): בנו המתבגר של דוד פרנקו ישראלה טביב (עירית קפלן) עו"ד ברבן (דורון צפריר) אירנה (יבגניה דודינה) רון (גיא אריאלי) אמיר (ליאור אשכנזי) רחום (דובר קוסאשווילי) גברת פרנקו (לילית נגר) שרון נמס (ניקו ניתאי) ג'ורג' מרקמן (איתי טיראן) איציק (פיני קידרון) חברה של פרנקו (אנה סטפן) רצועת השיעור שודרה בליל שישי החל מתאריך 14 בנובמבר 2003, ומהפרק החמישי הוחלפה לימי שלישי. "פרנקו וספקטור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פרנקו וספקטור", באתר אידיבי "פרנקו וספקטור", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רותי זוארץ, ‏אובג'קשן, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2003 חדש על המסך, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2003 אהוד אשרי, המצעד השנתי, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2004 אביבה קרול, ‏"הבורגנים" ו"אהבה מעבר לפינה" - בין חמשת העולים לגמר פרס האקדמיה, באתר גלובס, 29 באפריל 2004 רותה קופפר, משפט מפתח, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2003 רותה קופפר, הפירומן ששומר על הגחלת, באתר הארץ, 19 בינואר 2004
SCADA

SCADA (ראשי תיבות באנגלית למונח: Supervisory Control And Data Acquisition) הן מערכות מחשב המשמשות לצורך פיקוח, שליטה ואיסוף נתונים בתעשייה. מערכות אלה מנטרות ושולטות על תהליכים בתחום התעשייה, התשתיות וניהול מתקנים, כמתואר להלן: תהליכים בתעשייה הכוללים, בין השאר, תהליכי הפקה, יצור, זיקוק, יצירת אנרגיה והרכבת מוצרים. תהליכים בתשתיות ציבוריות או פרטיות הכוללים, בין השאר, מערכות תאורת חוץ (עירוניות ובינעירוניות), מערכות לאספקת מים, איסוף וטיהור שפכים, ניטור צנרת להולכת נפט וגז, רשת החשמל, מערכת צופרי אזעקה ומערכות תקשורת גדולות. תהליכים במתקנים ציבוריים או פרטיים, כולל ניהול מערכות בניינים, שדות תעופה, אוניות ותחנות חלל. מערכות SCADA מנטרות ושולטות על מערכות HVAC (ראשי תיבות באנגלית: Heating, Ventilation, and Air Conditioning), חימום, אוורור ומיזוג אוויר, הפועלות במתקן. מערכת SCADA מכילה בדרך כלל תת-מערכות אלה: ממשק משתמש הוא חלקה של מערכת החשוף למשתמש בה, כך שדרכו מתקיים הקשר בין המשתמש ובין המערכת, ובאמצעותו המפעיל האנושי מנטר ושולט על התהליך. מערכת פיקוח ממוחשבת, האוספת מידע על התהליך ושולחת פקודות בקרה לתהליך. יחידות ניטור בתהליך (RTU), שהן יחידות קצה ממוחשבות המחוברות לחיישנים הממוקמים באתר התהליך. בקרים לוגיים מיתכנתים (PLC) הם מכשירים אלקטרוניים ממוחשבים המיועדים לאסוף מידע, לבקר ולשלוט בתהליכים. שימוש במכשירים אלה לניטור התהליך זול יותר וגמיש יותר, מאשר יחידות RTU הנבנות במיוחד לתהליך מסוים. תשתית תקשורת המחברת בין מערכת הבקרה לבין יחידות הקצה, RTU או PLC. בעבר התקשורת הזאת הייתה בעיקר סיריאלית אבל כיום מבוססת Ethernet. סטוקסנט Manufacturing Execution Systems מערכות פיקוד ובקרה
אתאיזם אגנוסטי

אתאיזם-אגנוסטי הוא זרם פילוסופי המשלב בתוכו את האתאיזם והאגנוסטיות. אתאיסטים-אגנוסטיקנים הם אתאיסטים מאחר שאין בהם אמונה בקיום כל אלוהות ואגנוסטיקנים כיוון שהם לא מתיימרים לדעת או לקבוע האם כל אלוהות קיימת או לא קיימת. אתאיזם אגנוסטי מונגד לתאיזם אגנוסטי, לפיו אפשר להאמין שקיימת אלוהות אחת או יותר, אך אמונה זו איננה ידיעה מוחלטת. אתאיסטים אגנוסטיקנים טוענים כי גישות פילוסופיות כמו אפיסטמולוגיה, תער אוקאם או "אפילו לא שגוי" מצדיקות את עמדתם. לדוגמה, ברטראנד ראסל משתמש בדוגמה של קנקן תה: הוא טוען כי אי אפשר לדעת בוודאות שבין כדור הארץ למאדים לא מסתובב קנקן תה במסלול סביב השמש, ובכל זאת רוב האנשים לא יאמינו בכך. איגנוסטיות ביקורת האתאיזם Howe, Frederic R. Challenge and Response. Grand Rapids: The Zondervan Corporation, 1982. ISBN 0-310-45070-5 Martin, Michael. Theism. MSN Encarta, 2000. Microsoft Corporation. Martin, Michael. Atheism: A Philosophical Justification. Philadelphia: Temple UP, 1992. ISBN 0-87722-943-0 Smith, George H. Atheism: The Case Against God. 1st ed. Amherst: Prometheus Books, 1980. ISBN 0-87975-124-X Stein, Gordon. The Encyclopedia of Unbelief. Amherst: Prometheus Books, 1985. ISBN 0-87975-307-2 Cline, Austin. "Atheism vs. Agnosticism". About.com. נבדק ב-2010-04-27.