laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מילאן יובאנוביץ'

מילאן יובאנוביץ' (בסרבית: Милан "Лане" Јованови) הוא כדורגלן עבר סרבי בינלאומי ששיחק בקבוצת הכדורגל אנדרלכט הבלגית. יובאנוביץ' שיחק לרוב כקשר שמאלי אך תפקד גם כחלוץ. יובאנוביץ' התחיל את הקריירה שלו בוויבודינה נובי סאד קבוצת נעוריו. בשנת 2003 עבר לשחטאר דונצק האוקראינית. בקבוצה לא קיבל הרבה דקות משחק אך זכה עמה בגביע האוקראיני. ב-2004 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. בשנתו הראשונה שיחק 3 הופעות אך בעונה שלאחר מכן לא שיחק באף משחק. ב-2006 עבר לסטנדרד ליאז' הבלגית בה הפך לכוכב הקבוצה וביחד עם סטיבן דיפור ואקסל ויטסל הוביל אותה שתי אליפויות ברציפות. יובאנוביץ' השתתף בהופעה הראשונה של הקבוצה בליגת האלופות (לא כולל את גביע אירופה לאלופות). בקיץ 2010 עבר לליברפול כמחליפו של אלברט ריירה שעזב את המועדון. ב-29 ביולי 2010 קיים את הופעת הבכורה במועדון נגד רבוטינצ'קי המקדונית. ב-16 באוגוסט 2010 קיים את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג. בליברפול לא זכה לדקות משחק רבות משום כך באוגוסט 2011 חתם יובאנוביץ' באנדרלכט לשנתיים. ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה נגד פינלנד בו גם הבקיע את שער הניצחון. יובאנוביץ' תרם רבות להעפלת הנבחרת לטורניר הגמר של מונדיאל 2010 כאשר במוקדמות כבש 5 שערים. יובאנוביץ' גם היה בסגל הנבחרת הסופי. ב-18 ביוני 2010 הבקיע את השער הראשון של סרביה במונדיאלים (בתור מדינה עצמאית) בניצחון נגד גרמניה. מדיה וקבצים בנושא מילאן יובאנוביץ' בוויקישיתוף מילאן יובאנוביץ', באתר Transfermarkt מילאן יובאנוביץ', באתר Soccerway מילאן יובאנוביץ', באתר BDFutbol מילאן יובאנוביץ', באתר WorldFootball.net מילאן יובאנוביץ', באתר National Football Teams מילאן יובאנוביץ', באתר FootballDatabase.eu מילאן יובאנוביץ', באתר ESPN
דייוויד וורן

דייוויד רולנד דה מיי וורן (באנגלית: David Ronald de Mey Warren;‏ 20 במרץ 1925 – 19 ביולי 2010) היה מדען אוסטרלי, שהמציא את הקופסה השחורה המשמשת להקלטה ותיעוד בתא טייס ומסייעת בחקירת אירועי תאונה אווירית. וורן נולד באי סמוך לחופי הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. הוא למד בטסמניה ובסידני. ב-1935 נהרג אביו בתאונת מטוס במצר בס, כשלא היו כל תיעוד או עדים לאירוע. במהלך לימודיו פיתח וורן תחביב, שהיה משותף לו ולאביו, של בניית מכשירי רדיו, וציוד לשידור והקלטת קול. ב-1953, כשעבד כחוקר במכון המדעי-טכנולוגי להגנה של אוניברסיטת מלבורן, חקר וורן תאונת מטוס מסוג דה-הבילנד קומט, והגה רעיון של הקלטת השיחות בתוך תא הטייס כדי לסייע לחוקר תאונות אוויריות, במקרי חירום. באותם ימים הוקלטו אמנם פרמטרי הטיסה מתוך המכשירים, אך לא הוקלט מידע קולי - וקשה היה להבין מתוך המידע מה אירע בעת תאונה. כמו כן ניתן היה להשתמש בקופסה רק באופן חד-פעמי, מה שהגביל את השימוש בה והיה יקר מדי בעידן שבו התעופה המסחרית האזרחית פרחה והייתה להמונית. המצאתו של וורן הייתה פשוטה: הקלטה על גבי סרט מגנטי סטנדרטי שניתן לפיענוח והשמעה באמצעות ציוד רגיל, וכן לשימוש חוזר. ההמצאה שאיפשרה הקלטת מידע בכל טיסה סדירה, הוכיחה עצמה ככלי עזר רב חשיבות לחוקרי תאונות אוויריות. ב-1958 הוזמן וורן לבריטניה להצגת ושכלול המוצר; במהלך טיסה הוא ערך הדגמה של ההקלטה. לאחר תאונת מטוס אוסטרלי ב-1960 (טיסת Trans Australia Airlines Flight 538) קבעה ועדת חקירה שמומלץ מאוד להתקין "קופסה שחורה" בכל הטיסות הסדירות. התקנים אלה הותקנו במטוסי חברות תעופה רבות באוסטרליה, בריטניה וארצות הברית. וורן פרסם את המצאתו באופן מפורט בכתבי עת מדעיים וטכנולוגיים ואיפשר לחברות שונות לייצר "קופסאות שחורות", ללא בקשת תמורה ובלי שרשם פטנט, ובלא הפקת כל רווח מהמצאתו. במהלך יתרת חייו המקצועיים עסק וורן בכימיה, בחקר דלקים ובחינוך. וורן נפטר ב-19 ביולי 2010, בגיל 85, במלבורן. ב-20 במרץ 2021, לכבוד יום הולדתו ה-96, גוגל השיק עליו דודל. AFP, מת ממציא הקופסה השחורה במטוסים, באתר ynet, 21 ביולי 2010 ביוגרפיה באתר משרד ההגנה האוסטרלי (באנגלית) Black box inventor dies, age 85, The Telegraph, 21 July 2010 מאמר באתר וושינגטון פוסט (באנגלית) דייוויד וורן, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אלביס פרקינס

אלביס פרקינס (באנגלית: Elvis Perkins; נולד ב-9 בפברואר 1976) הוא זמר ומוזיקאי אמריקאי הפועל בעיקר בז'אנר הפולק-רוק. המוזיקה שלו מתאפיינת במנעד רחב ואקלקטי של השפעות ושימוש בתזמורים מורכבים ומלודיים. אלביס פרקינס נולד ב-1976. הוריו הם השחקן אנתוני פרקינס (כיכב בסרט "פסיכו") והצלמת ברי ברנסון. הוא גדל בניו יורק סיטי עם אחיו הגדול, אוז פרקינס. הוא נקרא אלביס על שם אלביס פרסלי, שכן אביו העריץ את הזמר. אביו נפטר מאיידס כשאלביס היה בן 16. בגיל צעיר החל פרקינס לעסוק במוזיקה. בראשית הדרך למד לנגן בסקסופון ומאוחר יותר החל לנגן על גיטרה. הוא למד גיטרה אצל פרסקוט נילס, שהיה הבסיסט להקת "The Knack", והחל לכתוב שירים ולהלחין. אמו של פרקינס נהרגה באסון התאומים כשהייתה על טיסה 11 של אמריקן איירליינס. אלבומו הראשון של פרקינס, "Ash Wednesday", שיצא ב-2007, הושפע מאוד מאירוע זה. ב-10 במרץ 2009 הוציא פרקינס עם להקתו החדשה, "Elvis Perkins in Dearland", את אלבומו השני, הנושא את שם הלהקה. 2007: Ash Wednesday 2009: Elvis Perkins in Dearland 2009: The Doomsday EP אתר האינטרנט הרשמי של אלביס פרקינס אלביס פרקינס, ברשת החברתית פייסבוק אלביס פרקינס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אלביס פרקינס, ברשת החברתית אינסטגרם אלביס פרקינס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר AllMusic (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר דיזר אלביס פרקינס, באתר Discogs (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר Songkick (באנגלית) אלביס פרקינס, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ביקורת על האלבום הראשון של אלביס פרקינס, באתר Mooma
טיבור נוימן

טיבור (טיבי) נוימן (4 באוגוסט 1922 - 16 באוגוסט 2010) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בהפועל חיפה בשנות ה-50 של המאה ה-20. נוימן נולד בצ'כוסלובקיה, ובגיל 13 התייתם מאביו. נוימן החל לשחק כדורגל בעיר הולדתו, רימבסקה סובוטה, כשעד מהרה היה לכוכב קבוצת הנוער המקומית. בגיל 16 קיבל כבר זימון לשחק בקבוצת הבוגרים, אך באותה שנה פרצה מלחמת העולם השנייה וכך נקטעה זמנית הקריירה של נוימן. עקב מצבו הגופני הטוב, נשלח לעבוד בעבודות כפייה תחת הכיבוש הנאצי. פעמיים נמלט מן העבודות, אך נתפס והושב לעבוד בעבודות קשות מנשוא. לקראת סוף המלחמה, כשכבר ברור היה כי המשטר הנאצי עומד בפני תבוסה צבאית, הוא הובל ביחד עם אסירים נוספים בנסיגה מערבה, אך במהלך הצעידה הותקפה השיירה על ידי בעלות הברית, וכך שוחרר מעול הכיבוש. נוימן כבר הכין עצמו להגירה לארצות הברית לאחר שהוכר כפליט מלחמה, אך אחיו הבכור, פול, הצליח ליצור איתו קשר לאחר ששרד גם הוא את המלחמה, ויחד הם החליטו לעלות לישראל ב-1949. עם הגיעו לישראל נישא נוימן לניצולת מחנה ההשמדה אושוויץ, ולזוג נולדה בת בשנת 1955, רונית, אשר הייתה לספורטאית. מייד עם הגיעו לישראל, הוחתם נוימן בהפועל חיפה לאחר שהציג יכולות מרשימות במבחני הקבלה. למרות שנות המלחמה בהן לא שיחק, הצליח בגיל מבוגר יחסית לכדורגלן (27) להשתלב בהצלחה בקבוצה, ואף להפוך לקפטן הקבוצה בשנות ה-50. במקביל, התגייס למשטרת ישראל ושירת בה כ-30 שנים והשתחרר בדרגת סגן ניצב. נוימן כיכב אף בנבחרות הכדורגל והכדורעף של המשטרה ושל חיל הים. את נבחרת חיל הים הוביל נוימן לניצחון בגמר גביע הרמטכ"ל כשהוא כובש שלושה שערים במשחק הגמר נגד נבחרת הנח"ל. יכולתו יוצאת הדופן של נוימן בליגות השונות זכתה לתשומת לב מצד ראשי נבחרת ישראל אשר זימנוהו לשחק בשורותיה, יחד עם אגדות כדורגל ישראליות כגון השוער יעקב חודורוב. הישגו של נוימן ראוי לציון במיוחד לאור העובדה כי באותם ימים נהוג היה להרכיב את נבחרת ישראל משחקני הפועל תל אביב ומכבי תל אביב בלבד, כשמדי פעם נתנו הזדמנות לשחקנים בולטים מהפריפריה. נוימן השתייך לסגל הנבחרת במספר משחקים, אך שותף רק במשחק ידידות לא רשמי מול נבחרת טורקיה. לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-1956, פנה נוימן לאימון, והשקיע רבות בפיתוח מחלקות הנוער של הפועל חיפה. נוימן נודע בהנחלת משמעת נוקשה בחניכיו ומקצוענות מוחלטת, ועם זאת רגישות לשחקניו. הישגו הבולט כמאמן נוער היה הובלת הקבוצה לאליפות המדינה בעונת 1975, הישג אותו לא שחזרה הקבוצה במשך למעלה מ-25 שנה. בין השחקנים שאימן נוימן במהלך שנותיו בהפועל חיפה היה גם טל בנין, לימים קפטן נבחרת ישראל. בנוסף אימן נוימן בקבוצות רבות בצפון- עוספיה, דלית אל-כרמל, טירת כרמל ועוד. בעדה הדרוזית הוא זכור לטובה בתור מאמן רב פעלים וזכה להוקרה רבה. כמו כן, היה נוימן ממייסדי ליגת הקט-רגל לנשים, שצברה תאוצה מאז הקמתה ומנתה מאז אלפי כדורגלניות. במקביל פיתח נוימן את ליגת הקט-רגל למקומות עבודה והעביר שנים רבות בהתנדבות במתנ"סים באזור הצפון על מנת לקדם את הכדורגל בישראל. על פועלו, זכה נוימן לאות הוקרה מיוחדת מטעם איגוד הספורט "הפועל" בשנת 2005, במעמד חגיגי בהשתתפות ספורטאים מהשורה הראשונה כגון יעקב חודורוב והמדליסט האולימפי אריק זאבי. כמו כן, זכה לאות "יקיר ההסתדרות" על תרומתו רבת השנים לחברה. נוימן נפטר ב-16 באוגוסט 2010, והותיר אחריו אישה, שני ילדים וחמישה נכדים. הוא נקבר בבית הקברות תל רגב ליד חיפה. לאחר מותו, הודיעה הפועל חיפה על רצונה לקרוא על שמו את קבוצת הנוער של המועדון. ב-21 באוגוסט 2010 נערכה דקת דומיה לזכרו של נוימן לפני משחק הפתיחה של העונה בין הפועל חיפה לאלופת המדינה הפועל תל אביב באצטדיון קריית אליעזר. באותו משחק ניצחה הפועל חיפה 0–1.
נרין

נרין (בקירגיזית: Нарын) הוא נהר במרכז אסיה אשר מפגשו עם הנהר קארא-דריה מהווה תחילת נהר סיר דריה. לאורך הנהר נבנו מספר מאגרי מים שמהווים מקור אנרגיה לתחנות כוח שנבנו במקום. תחנת הכוח הגדולה באזור טוקטוגול (Toktogul) היא בהספק של 1,200 מגוו"ט. בחלקיו העליונים הנהר קופא בתקופת החורף ותקופת ההפשרה נמשכת ממאי עד לאוגוסט. בחלק העליון של הנהר נמצא פארק לאומי. מי הנהר מהווים בסיס למערכת תעלות ומערכת ההשקיה בעמק פרגנה. העיר הראשית על הנהר - העיר נרין (קירגיזסטן). מדיה וקבצים בנושא נרין בוויקישיתוף נרין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגביע הברזילאי

הגביע הברזילאי (בפורטוגזית: Copa do Brasil) הוא תחרות הכדורגל הלאומי בברזיל בשיטת גביע. הוא מפעל הכדורגל השני בחשיבותו בברזיל, אחרי ליגת העל הברזילאית. בגביע הברזילאי משתתפות מדי שנה 64 קבוצות מרחבי ברזיל, הכוללות עשר קבוצות לפי דירוג ההתאחדות הברזילאית, ו-54 לפי תוצאות האליפויות של המדינות והתחרויות האזוריות. זוכת הגביע זוכה גם בכרטיס לגביע ליברטדורס של השנה שאחרי. משתתפות גביע ליברטדורס בשנה מסוימת לא יכולות להשתתף בגביע הברזילאי באותה השנה בגלל קונפליקט בלוח הזמנים, מאחר ששתי התחרויות מתרחשות בערך באותה עת. טאסה ברזיל (בפורטוגזית: Taça Brasil) הייתה התחרות הראשונה ברמה הלאומית בברזיל והיא התקיימה בשיטת הגביע. היא נוסדה בשנת 1959 ושוחקה עד לשנת 1968. טאסה ברזיל הוקמה במטרה לאפשר השתתפות של קבוצה מברזיל בגביע ליברטדורס, אשר נוסד בשנת 1958. באותה התקופה לא הייתה לברזיל תחרות ברמה לאומית וטאסה ברזיל מילאה את החסר. הקבוצה שזכתה במספר הרב ביותר של פעמים במפעל הייתה סנטוס, עם 5 זכיות (מתוך 7 פעמים בגמר). במחצית הראשונה של שנות ה-60 הייתה סנטוס בין הקבוצות הטובות בעולם, עם שחקנים כמו פלה, זיטו, קואוטיניו, ז'ילמר ואחרים. הקבוצה עם המספר השני של זכיות בטאסה ברזיל היא פלמיירס, עם 2 זכיות. עם זכייה אחת נמנות באהיה, בוטפוגו וקרוזיירו. בשנת 1966 עלה מספר הנציגות הברזילאיות בגביע ליברטדורס ל-2, וטאסה ברזיל סיפקה את שתי הנציגות הללו (האלופה וסגניתה) בשנים 1965 ו-1966. בשנת 1967 הוקמה תחרות לאומית נוספת, הפעם בשיטת ליגה - טורניר רוברטו גומס פדרוזה - וכתוצאה, בשנים 1967 ו-1968 נציגה אחת לגביע הליברטדורס הייתה זוכת הטאסה ברזיל ואילו הנציגה השנייה הייתה אלופת טורניר רוברטו גומס פדרוזה. עקב עליית החשיבות של טורניר רוברטו גומס פדרוזה בכדורגל הברזילאי, טאסה ברזיל הופסקה אחרי 1968 ולא שוחקה עוד. בשנת 2011 אוחדו תוארי טאסה ברזיל עם אילו של ליגת העל הברזילאית, וכתוצאה מוכרות באופן רשמי זוכות טאסה ברזיל כאלופות ברזיל. תחרות הגביע הברזילאי הנוכחי, הקרויה בשם "גביע של ברזיל" (Copa do Brasil), נוסדה בשנת 1989 בעקבות שנוי בתנאי ליגת העל הברזילאית. לאחר 1987, מספר הקבוצות המשתתפות בליגת העל ירד באופן חד, וכתוצאה קבוצות ממדינות רבות בברזיל איבדו את האפשרות להתמודד נגד הקבוצות הגדולות ולזכות בכרטיס לגביע ליברטדורס. גביע ברזיל נולד על כן במטרה לתת הזדמנות לאלופות של כל המדינות הברזילאיות שוב להתמודד ברמה לאומית. עונת 2017 של הגביע הברזילאי התחילה ב-9 בפברואר והסתיימה ב-27 בספטמבר. בתחרות היו שישה שלבי נוקאאוט עם משחקי גומלין ולהלן שלושת השלבים האחרונים. מדיה וקבצים בנושא הגביע הברזילאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הברזילאי תולדות הגביע הברזילאי באתר ה-RSSSF (מוסד הסטטיסטיקה על כדורגל) (באנגלית) הודעה על איחוד התארים הברזילאים באתר CBF (בפורטוגזית)
איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג

אִיגְנָץ טְרוֹלְמָן פוֹן לוֹבְצֶ'נְבֶּרְג (בגרמנית: Ignaz Trollmann von Lovcenberg;‏ 25 בנובמבר 1860, שטייר, האימפריה האוסטרית – 23 בפברואר 1919, גראץ, הרפובליקה האוסטרית הראשונה), היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הקורפוס ה-19 בחיל הרגלים, אשר לחם בחזית המזרחית ובחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. פון לובצ'נברג היה בנו של קצין ז'נדרמריה אוסטרי וב-18 באוגוסט 1882 סיים את האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, הוסמך כקצין רגלים בדרגת לויטננט והוצב בגדוד הרגלים ה-14. בהמשך למד באקדמיה הצבאית בווינה והוצב לתפקידי מטה שונים. ב-1897, לאחר קדנציה ביחידת הקרטוגרפיה של הצבא האוסטרו-הונגרי מונה לראש המטה של הדיוויזיה ה-34. ב-20 באפריל 1904 מונה לפקד על גדוד רגלים וב-16 בינואר 1910 התמנה למפקד חטיבה. ב-26 באוקטובר 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-46 והוצב בקרקוב וב-7 ביוני 1913 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1 בסרייבו. ב-30 במרץ 1913 עבר לפקד על הדיוויזיה ה-18 במוסטר, תפקיד בו כיהן עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בפרוץ הקרבות פיקד פון לובצ'נברג על הדיוויזיה ה-18 במסגרת הקורפוס ה-16 שהיה חלק מהארמייה השישית במערכה על סרביה תחת פיקודו הכולל של אוסקר פוטיורק. למרות כישלון התקיפה הראשונית, הדיוויזיה של פון לובצ'נברג תפקדה היטב במהלך הקרבות, הוא עוטר בעיטור מסדר כתר הברזל ובינואר 1915 קודם לתפקיד מפקד הקורפוס ה-19. הקורפוס הועבר לחזית המזרחית ובין מאי לספטמבר 1915 לחם כחלק מהארמייה השלישית במתקפת גורליצה-טרנוב, שהובילה לקריסת הקווים הרוסיים. לאחר מכן הועבר הקורפוס לגזרת סרביה והשתתף ביחד עם צבא ממלכת בולגריה והצבא הגרמני בכיבוש המדינה. הקורפוס של פון לובצ'נברג חצה את הנהר סאווה והתקדם לעבר אלבניה. בינואר 1916 השתתף בכיבוש ממלכת מונטנגרו וב-1 בנובמבר הועלה לדרגת גנרל. הוא נשאר בגזרה האלבנית ובמסגרתה החזיק הקורפוס ה-19 בקו חזית בן 100 קילומטרים מול הקורפוס ה-16 האיטלקי בדרום המדינה והיה מעורב במספר קרבות מול הסרבים בגזרת אגם אוחריד במזרחה. באוקטובר 1917 הובס הקורפוס ה-19 בידי כוחות סרבים אשר הצליחו לכבוש את העיר פוגרדץ. לאחר קרב זה שוחרר פון לובצ'נברג מתפקידי פיקוד ובמקומו מונה הגנרל לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף. ב-1 בדצמבר 1918 שוחרר פון לובצ'נברג מצבא האימפריה והלך לעולמו 3 חודשים לאחר מכן והוא בן 58 שנים. מדיה וקבצים בנושא איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג בוויקישיתוף איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג-ביוגרפיה באתר austro-hungarian-army.co.uk (באנגלית). "Armies in the Balkans 1914-18 ,Osprey publishing, Great Britain,2001.", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
טרס קוראסואס

טְרֵס קוֹרָאסוֹאֶס (בפורטוגזית: Três Corações, כלומר "שלושה לבבות") היא עיר בדרום מדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל. העיר ממוקמת בקו רוחב 21.70 רוחב וקו אורך 45.25 ובגובה 884 מטר מעל פני הים. יש בה 63,457 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה47 בגודלה ביותר במינאס ז'ראיס. העיר נוסדה ב-1760 כאשר התיישב במקום החלוץ הפורטוגלי טומה מרטינְס דָה קוֹסְטָה (Tomé Martins da Costa) בחיפושיו אחר זהב. לאחר מספר שנים הקים חווה ובנה קפלה ושמה "לבבות הקדושים של ישו, מרים ויוסף" (Santíssimos Corações de Jesus, Maria e José). משלושת הלבבות הללו נוצר שם העיר. היום העיר היא אחד ממרכזי האוכלוסין העיקריים בדרום מדינת מינאס ז'ראיס, ומרחקה לבירה בלו הוריזונטה הוא 287 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא טרס קוראסואס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרס קוראסואס worldatlas, Where is Tres Coracoes, Brazil? ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים

הרפובליקה של קונגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ואת אולימפיאדת מונטריאול (1976) החרימה, כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרתה של דרום אפריקה חרף החרם שהוטל על האחרונה בשל משטר האפרטהייד. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) משתתפת קונגו במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. המשלחות ששלחה קונגו למשחקים השונים היו בנות משתתפים בודדים בדרך כלל. רוב הישגיהם של הספורטאים הקונגולזים היו נמוכים, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה האתלט פרנק אלמבה קרוב לכך, כשסיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל. הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא נעדרה משלוש האולימפיאדות הבאות מסיבות תקציביות, ומאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היא משתתפת במשחקים (על גלגוליה השונים) באופן רציף. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. עד כה, אף ספורטאי קונגולזי לא זכה במדליה אולימפית. להישג הגבוה ביותר הגיע האתלט גארי קיקאיה, שסיים במקום העשירי בריצת 400 מטר באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים הפאראלימפיים הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
ישיבת טשעבין

ישיבת כוכב מיעקב - טשעבין, היא ישיבה כלל חסידית ותיקה בירושלים. הישיבה נוסדה בשנת תשט"ז על ידי רבי דב בריש ווידנפלד ("הרב מטשעבין"). הוא קרא לה "כוכב מיעקב" על שם ספרו של אביו, הרב יעקב ווידנפלד. בתחילה שימש הרב חנוך דוב פאדווא כראש ישיבה לצדו של הרב מטשעבין, בשנת תשט"ז לאחר פרישת הרב פדווא הוכתר חתנו הרב ברוך שמעון שניאורסון כראש ישיבה לצדו. אחרי פטירתו של הרב ווידנפלד מילא הרב שניאורסון את מקומו. משגיח הישיבה היה הרב מרדכי רימר. בתחילה שכנה הישיבה בקריית שמואל בירושלים, בשנת תשכ"ו עברה לבנינה הקבוע בתל ארזה. לאורך שנים רבות הייתה הישיבה לישיבה הכלל-חסידית הבולטת ביותר, ובין בוגריה רבנים ואדמו"רים. גם לאחר שנפתחו ישיבות נוספות היא הישיבה הכלל-חסידית הגדולה ביותר. בכל שנתון יש שני שיעורים מקבילים המונים כל אחד עשרות בחורים. ישיבת טשעבין מחזיקה בנכסים רבים. לצד הישיבה בנתה הישיבה בית כנסת ובו כולל אברכים בשם "אוהל ישראל", בראשו עמד שנים רבות הרב אברהם קופשיץ. לישיבה מכון להוצאת ספרים בשם "דובב מישרים". מאמצע שנות ה-90 הישיבה מדפיסה עלון שבועי, בשם "כוכבי אור". לאחר פטירת הרב שניאורסון, בכ"ה בסיוון תשס"א, התמנה בנו הגדול, הרב יוסף משה שניאורסון, לראש הישיבה. הבן הצעיר, הרב נחום שניאורסון, משמש כנשיא הישיבה. כמו כן מכהן הרב נפתלי נוסבוים כראש ישיבה וכר"מ שיעור ג'. כראש ישיבה נוסף שימש הרב אברהם גניחובסקי, אשר מסר שיעורים לקיבוץ, עד לפטירתו בתשע"ג. ר"מים נוספים הם הרב ישראל שניאורסון והרב בעריש שניאורסון (בניו של הרב יוסף משה), הרב יוסף כהן הרב יצחק מאיר וייס והרב דוד ברוך הס. עד לשנת תשמ"ט היה הרב ברוך שמואל דויטש ר"מ בישיבה. הרב יוסף וייס היה ר"מ עד לפטירתו, הרב יעקב שלמה מוזסון. המשגיחים הם: הרב בנימין רימר, חתנו הצעיר של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב יעקב שמש והרב שמואל דוד שניאורסון. בעבר כיהנו כמשגיחים, הרב שלמה זלמן פרוש ורבי ישראל משה רוזנפלד. תלמידי חכמים בולטים שימשו ומשמשים כמשיבים ומגידי שיעורים בישיבה, בהם: הרב נתן לוברט, הרב נתן קופרשטוק, הרב זונדל קרויזר והרב אהרן מרדכי רוטנר. רבי יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנה רבי צבי רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה רמת אהרן רבי מרדכי ישכר בער לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג רבי יעקב מנחם רבינוביץ', האדמו"ר מביאלה-בני ברק רבי דוד הגר - האדמו"ר מויז'ניץ לונדון חבר הכנסת יעקב ליצמן הרב חיים דוד קובלסקי, מייסד ארגון "מאורות הדף היומי" הרב מרדכי גנוט, מחבר הלוח "דבר בעתו" בוגרים נוספים בקטגוריה:בוגרי ישיבת טשעבין ישיבת טשעבין באתר JDN חיים שלמה רוזנטל, שר התורה עמוד 588, (ספר תולדות חייו של הרב מטשיבין)
1701 בספרות

ערך מורחב – 1701 ראו גם: 1700 בספרות 1701 1702 בספרות שנים בספרות ספרות מתיו פריור (משורר אנגלי) מצטרף לפרלמנט " ההתקדמות והרפורמציה של השירה המודרנית" (The Advancement and Reformation of Modern Poetry), נכתב על ידי יוהאן דניס 2 במרץ – לואיס מוריס, סופר ומילונאי ולשי (מפטר ב-1765) 2 ביוני – מדלן דה סקודרי, סופרת צרפתייה (נולדה ב-1607) 15 בספטמבר – אדם בורסאולט, מחזאי צרפתי (נולד ב-1638) מדיה וקבצים בנושא 1701 בספרות בוויקישיתוף
אנגולה במשחקים האולימפיים

אנגולה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מוסקבה (1980). היא נעדרה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), מאחר שהשתתפה בחרם שהובילה ברית המועצות על המשחקים, ומאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. עד כה, אף ספורטאי אנגולי לא זכה במדליה אולימפית. נבחרת הכדורסל האנגולית השתתפה במשחקים חמש פעמים, בין 1992 ל-2008, נבחרת הנשים השתתפה לראשונה באולימפיאדת לונדון, ונבחרת הנשים בכדוריד השתתפה חמש פעמים, בין 1996 ל-2012. הישג השיא של נבחרת הכדורסל היה המקום העשירי באולימפיאדת ברצלונה (1992) (בה אף גברה על נבחרת ספרד בשלב הבתים) והישג השיא של נבחרת הכדוריד היה המקום השמיני באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). בענפים האישיים הגיעו להישגים הגבוהים ביותר חותר הקאנו פורטונאטו פקאווירה, שסיים במקום ה-14 במקצה ל-1000 מטרים באולימפיאדת לונדון, ורץ המרתון ז'ואאו נ'טיאמבה, שסיים במקום ה-17 באולימפיאדת סידני. אנגולה במשחקים הפאראלימפיים אנגולה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא אנגולה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי האנגולי (בפורטוגזית)
עיר האמנויות והמדעים

עיר האומנויות והמדעים (ולנסית: Ciutat de les Arts i les Ciències; ספרדית: Ciudad de las Artes y las Ciencias) הוא מתחם בידור, תרבות ואדריכלות בעיר ולנסיה שבספרד ואחד מאתרי התיירות המרכזיים בה. המתחם הוא פרי תכנונם של האדריכלים סנטיאגו קלטרווה ופליקס קנדלה. ראש עיריית ולנסיה בשנת 1989, חואן לרמה, הוציא אל הפועל רעיון של חוזה מריה לופז פינרו, פרופסור להיסטוריית המדע באוניברסיטת ולנסיה, לבנות מוזיאון מדע בגן טוריה הממוקם על אדמת נהר בעל אותו שם שאפיקו הוסט שנים קודם לכן. צוות ההקמה ביקר במקומות עם מאפיינים דומים במינכן, לונדון וקנדה במטרה לתכנן את הפרויקט באופן פדגוגי. Hemisfèric — מבנה קולנוע תלת-ממדי המשתרע על פני 13,000 מ"ר הכולל IMAX, פלנטריום ולייזריום. צורת המבנה מדמה עין אנושית גדולה שאורכה 100 מטרים. סמלית, זוהי עין החוכמה, אלמנט המסמל את ההתבוננות המבקרים בעולם באמצעות הקרנות אור-קוליות מסוגים שונים. המבנה נחנך בשנת 1998. המוזיאון למדעים הנסיך פליפה - El Museu de les Ciències Príncipe Felipe — מוזיאון מדע אינטראקטיבי מעוצב בצורת שלד של לוויתן, המשתרע על פני 42,000 מ"ר ב-3 קומות. אורכו 220 מטר, רוחבו 80 מטר וגובהו 55 מטר, והוא כולל קירות זכוכית בשטח כולל של 20,000 מ"ר. המבנה נחנך בשנת 2000. Umbracle — שדרת נוף עם מיני צמחים ולנסיינים (ביניהם אזוביון, יערה, דקלים ועוד), דרכה ניתן להשקיף על כל המתחם. המבנה נחנך בשנת 2000. Oceanogràfic — מתחם המוקדש להיכרות עם העולם התת-ימי, הכולל אקווריומים ענקיים, מופעי דולפינים ובריכות מים עם בעלי חיים שונים. זהו אקווריום האוקיינוגרפיה הגדול ביותר באירופה ואחד הגדולים בעולם, בשטח של 110,000 מ"ר ותכולה של 42 מיליוני ליטרים של מים מלוחים. המבנה המרכזי מעוצב בצורת נימפאה והוא פרי עבודתו של האדריכל פליקס קנדלה. המבנה נחנך בשנת 2003. היכל האומנויות המלכה סופיה - Palau de les Arts Reina Sofía — בית אופרה ומרכז לאומנויות הבמה. המבנה נחנך בשנת 2005.המבנה מעוצב כקסדה של לוחם ספרטני, ובנוי בעיקר מבטון לבן, מתכת וזכוכית, עם חיפוי מוזאיקה של קרמיקה לבנה. במתחם ארבעה אולמות, שניים גדולים המכילים 1400-1500 מושבים, ושניים קטנים המכילים כ-400 מושבים. הבמה של האולם המרכזי היא מהגדולות בעולם. בניגוד למבנה המקובל לתיאטראות ובתי אופרה, במבנה זה לא נעשה שימוש בתפאורה תלויה, כדי לא לפגוע בצורתו החיצונית של הבניין. כתחליף לכך, נבנה מנגנון שיכול להחליף בין שלושה סטים מלאים של תפאורה המוסתרים מתחת לבמה, כל אחד מהם בשטח של 400 מ"ר ובגובה מלא. El Puente de l'Assut de l'Or — גשר המחבר בין הצד הדרומי של רחוב מינורקה. עמודו הגבוה ביותר מגיע לגובה של 125 מטרים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בעיר. Àgora — כיכר מקורה בה מתקיימים קונצרטים, כנסים ואירועי ספורט שונים, לצד פעילות חינוכית לילדים. מגדלי ולנסיה — חלק מפרויקט של בניית שלושה גורדי שחקים בגבהים 308, 266 ו-220 מטרים אשר טרם יצא לפועל, ובעיני רבים בנייתו מוטלת בספק. מדיה וקבצים בנושא עיר האמנויות והמדעים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עיר האמנויות והמדעים (באנגלית, בספרדית ובקטלאנית) האתר הרשמי לתיירות בוולנסיה מאיה מהאלר, ולנסיה גאה להציג: עיר האמנויות והמדע, באתר ynet, 9 באוקטובר 2005