laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלכסנדר ג'ורג'ביץ'

אלכסנדר ג'ורג'ביץ' (בסרבית: Aleksandar Đorđević או Александар Ђорђевић; נולד ב-26 באוגוסט 1967 בבלגרד) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל סרבי. כיום משמש כמאמנה של נבחרת סין. ג'ורג'ביץ' החל לשחק כנער בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ב-1983 עבר ליריבה העירונית, פרטיזן, ושיחק בשורותיה במשך שש עונות, במהלכן זכתה הקבוצה פעמיים באליפות יוגוסלביה, פעמיים בגביע המדינה, פעם אחת באליפות אירופה (1992) ופעם אחת בגביע קוראץ'. ב-1992 עבר לשחק באיטליה. הוא שיחק שתי עונות באולימפיה מילאנו עמה זכה בגביע קוראץ', ושתי עונות בפורטיטודו בולוניה. המגזין האיטלקי "סופרבסקט" בחר בו פעמיים ברציפות ל"מר אירופה", תואר שהוא מעניק מדי שנה לשחקן הטוב באירופה לפי בחירתו. את עונת 1996/97 פתח ג'ורג'ביץ' במדי פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, אך שיחק בשורותיה שמונה משחקים בלבד, ועזב לאחר חודשיים. הוא השלים את העונה בברצלונה, ונשאר בה שתי עונות נוספות, באחרונה שבהן זכתה הקבוצה בגביע קוראץ'. ב-1999 עבר לשחק במדי יריבתה של ברצלונה, ריאל מדריד. בקבוצה זו שיחק במשך שלוש עונות, ובשנת 2000 זכה עמה באליפות ספרד. ב-2003 שב ג'ורג'ביץ' לאיטליה, הפעם לקבוצת סקאבוליני פזארו. הוא שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בטרם שב לאולימפיה מילאנו, בגיל 38, ובה סיים את הקריירה. בינואר 2006 מונה למאמן הקבוצה, שהייתה שרויה במשבר, וסייע לה לשפר את מאזנה בליגה האיטלקית ולהבטיח את מקומה ביורוליג בעונה שלאחריה. בסוף עונת 2006/2007 עזב את הקבוצה. ג'ורג'ביץ' היה חבר שנים רבות גם בסגל נבחרת יוגוסלביה בכדורסל, ושיחק במסגרת זו 108 משחקים. הוא זכה עם הנבחרת באליפות העולם בכדורסל ב-1998, ובאליפויות אירופה בכדורסל שנערכו ב-1991, 1995 ו-1997, באחרונה אף זכה בתואר השחקן המצטיין. כן זכה עם נבחרתו במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996). אחרי שעזב את פזארו, אימן ג'ורג'ביץ' ברחבי אירופה, באיטליה, יוון וגרמניה, וגם את נבחרת סרביה. ג'ורג'ביץ' הוא בין שבעת הכדורסלנים שייסדו את עמותת "גרופ 7", המסייעת לילדים במצוקה בסרביה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר ג'ורג'ביץ' בוויקישיתוף פרופיל שחקן באתר פיב"א פרופיל שחקן באתר היורוליג אלכסנדר ג'ורג'ביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר היורוליג פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית)
טאלורק הראשון, מלך הפיקטים

טאלורק הראשון (באנגלית: Talorc I), בנו של אניאל, היה מלך הפיקטים. על פי "דברי ימי הפיקטים", טאלורק מלך בין שנתיים לארבע שנים, בשלהי המאה החמישית. טאלורק עלה לשלטון לאחר מותו של דרסט הראשון, והודח, ככל הנראה, על ידי אחיו של דרסט - נכטאן הראשון. מלך ארבע שנים בין 452 ל-456. דברי ימי הפיקטים
הבית החום (מינכן)

הבית החום (גרמנית: Braunes Haus) היה המטה הכללי של המפלגה הנאצית בגרמניה, ושכן בעיר מינכן. הבית היה ממוקם במבנה אבן מרשים, ברחוב בריינר ברובע מקספורשטאדט במינכן. הוא נקרא בשמו על שם צבע מדי המפלגה, שהיה חום. המבנה נבנה ב-1828 על בסיס תוכניות של האדריכל ז'אן-בטיסט מטיווייה (Jean-Baptiste Métivier), שהיה אדריכל החצר בבוואריה. המבנה עבר בעלים שונים עד שנרכש על ידי סוחר בריטי בשם בארלו, בסוף המאה ה-19. ב-1930 הוחלט כי המטה של המפלגה הנאצית באותה עת, ברח' שלינג 50, קטן מדי, כאשר מספר העובדים בו עלה מארבעה בשנת 1925 לחמישים באותה השנה. באותה שנה הבית ברחוב ברינר הועמד למכירה על ידי משפחת בארלו. הבית נרכש על ידי פרנץ שוורץ, ששימש אז כגזבר המפלגה הנאצית. התעשיין פריץ טיסן מימן את השיפוצים במקום, והאדריכל פאול לודוויג טרוסט דאג להפיכת הבית מווילה עירונית למשכן ראוי למטה המפלגה. טרוסט, שחלק עם היטלר את הגישה האנטי-מודרנית באדריכלות, עיצב את הבית בסגנון כבד, אנטי-מודרני. הבית נפתח באופן רשמי ב-1 בינואר 1931. בבית היו משרדיהם של הנאצים החשובים ובעלי התפקידים במפלגה - היטלר, הנס פרנק, היינריך הימלר, הרמן גרינג, רודולף הס, פיליפ בוהלר והגזבר שוורץ. שם גם אופסן "דגל הדם" אותו נשאו בראש המצעד במהלך הפוטש בבית הבירה שהוכתם בדמם של ההרוגים שם, ונחשב לסמל נאצי קדוש. ב-1937 הושלמה בניית משרדים מפוארים יותר למפלגה ול"פיהרר", והבית שימש למטרות שונות, לרבות מוזיאון, ולשכת סגן הפיהרר, רודולף הס. באוקטובר 1943 ובינואר 1945 ניזוק הבית בהפצצת בעלות הברית. ב-1947 פונו החורבות, והמקום בו עמד הבית נותר כמגרש ריק. בדצמבר 2005 הכריזה ממשלת בוואריה על כוונתה להפוך את הבית למרכז לתיעוד ההיסטוריה של הנאציזם, ובשנת 2015 נחנך על חורבותיו המרכז לתיעוד הנאציזם במינכן. מדיה וקבצים בנושא הבית החום בוויקישיתוף המרכז לתיעוד הנאציזם במינכן, המוזיאון העתיד להיבנות בבית
הבית החום

האם התכוונתם ל... הבית החום (חברון) – מבנה בחברון המכונה גם "בית המריבה" ו"בית השלום" הבית החום (מינכן) – מבנה אשר שימש את הנהגת המפלגה הנאצית במינכן שבגרמניה
הרשומות האבודות

הרשומות האבודות הן ספרי טרילוגיה מסדרת ספרי הפנטזיה רומח הדרקון, שנכתבו על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן בין השנים 2006–2009. הם נועדים לגולל את הרפתקאותיהם של גיבורי הרומח בתקופת רשומות רומח הדרקון. תניס חצי-אלף - המנהיג בעל כורחו של החבורה. סער בהיר-להב - נושא כלים של אבירי סולאמניה, אדם אצילי ביותר. סהר-פז - הבת של ראש השבט קה-שו, הכהנת הראשונה מאז החורבן הגדול. מי-נהר - בעלה של סהר-פז. מנהיגם של פליטי הערבות. קרמון מאז'ר - לוחם ענק ושרירי, לעיתים איטי בחשיבתו. בעל חיבה רבה לאחיו, רייסטלין. רייסטלין מאז'ר - קוסם חזק ממסדר הגלימה האדומה, אחיו התאום של קרמון. סרקסטי וציני. חלמיש כור-אש - גמד זקן וזועף, חברו של תניס חצי-אלף. גדילן קוץ-רגל - קנדר טיפוסי ועליז, אך לא כל כך תמים. לאורנה קנן - הבת של דובר השמשות ונסיכת האלפים הקלינסטים. מושא אהבתו של תניס חצי-אלף. דרק שומר הכתר - אביר הורד ויריבו של סער בהיר-להב. בריאן - חברו למסע של דרק. ארן - חברם של שאר אבירי סולאמניה, נשלח למתן את התנהגותו שלוחת הרסן של דרק. קיטיארה אות-מטר - שרת הדרקונים הכחולים, סגניתו של אריאקס ואחותם של התאומים רייסטלין וקרמון מאז'ר. מאוהבת בתניס. אריאקס - קיסר אנסאלון וראש צבאות הדרקונים. פאל תאס - אלף אפל, מכשף, מתנגד לתוכניותיה של קיטיארה. דרקונים של מעמקי הגמדים הוא הספר הראשון בטרילוגיית הרשומות האבודות. הספר נכתב בשנת 2006 והוא מתאר את עלילות הגיבורים וחבורת הפליטים שנמלטו מפקס-תרקס לאחר שהרגו את שר הדרקונים קטב מרירי. הספר בא למלא את החלל שנוצר בין הספר הראשון בטרילוגיית "רשומות הדרקון", דרקונים של דמדומי הסתיו, שמסתיים בבריחת הפליטים ממצודת פקס-תרקס לבין הספר השני דרקונים של ליל חורף המתחיל בממלכת הגמדים תורבדין. העלילה מתארת כיצד ליוו הגיבורים את חבורת הפליטים ממצודת פקס-תרקס לאזור בטוח בהרים, כיצד קיבלו את הסכמתם של הגמדים לאפשר לפליטים בני אנוש להיכנס לממלכת ההר תורברדין הסגורה לעולם החיצון מזה שלוש מאות שנה, וכיצד מצאו את מקבת כראס האגדית המאפשרת לראשונה מאז תקופת הומא רועץ-דרקון את יצירת רומחי הדרקון. דרקונים של שחקי שרת דרקונים הוא הספר השני בטרילוגיית הרשומות האבודות. הספר נכתב בשנת 2007 והוא מתאר את סיפורה של קיטיארה אות-מאטר לאורך מלחמת הרומח ואת סיפור השגת בועת הדרקון שהוחזקה על ידי שר הדרקונים הלבנים פאל-תאס בחומת הקרח. בסיפורה של קיטיארה מתואר כיצד כבשה את טרסיס ואיך הרגה את המפלצת ששמרה על בועת הדרקון. בסיפורם של החבורה (סער בהיר-להב, גדילן קוץ-רגל, לאורנה קנן, חלמיש כור-אש, דרק שומר הכתר, בריאן דונר וארן ארוך-קשת) מתואר מסעם להשגת הבועה ומלחמתם בפאל תאס, מה שקרה כרונולוגית בזמן הכרך השני של טרילוגיית הרשומות, דרקונים של ליל חורף. דרקונים של מג שעון החול הוא השלישי בטרילוגיית הרשומות האבודות, שיצא לאור באוגוסט 2009 ובמהדורה העברית ביוני 2010. עלילת הספר מכסה את האירועים שקרו במהלך דרקונים של שחר האביב ומגלה את הנסיבות מאחורי שאיפותיו של רייסטלין להפוך לאל. לאחר שרייסטלין מחליט להפוך למכשף ממסדר הגלימות השחורות, הוא עורך מסע לכיוון נראקה - עירה של מלכת האופל - מתוך שאיפה גלויה להצטרף לכוחותיה. אולם בסתר הוא מתכנן את עלייתו לכוח. כאשר טאקיזיס מגלה כי בועת הדרקון הגיעה לעיר, היא שולחת את דרגוניה להרוס אותה ואת המכשף שמגן עליה. נוסף על כך, רייסטלין מגלה את דבר תוכניתה של טאקיזיס להשתלט על כל מקורות הקסם, ועליו לעצור בעדה. הרשומות האבודות, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קאסה רוסאדה

קאסה רוסאדה (בספרדית: Casa Rosada; מילולית: "הבית הוורוד") הוא כינויו של מקום העבודה המרכזי של נשיאי ארגנטינה. הקאסה רוסאדה ממוקם בצדה המזרחי של פלאסה דה מאז'ו בבואנוס איירס, והוא זכה לכינוי זה בשל צבעו הוורוד. מעונם הרשמי של נשיאי ארגנטינה, קינטה דה אוליבוס, שוכן בעיר אוליבוס, השייכת לפרובינציית בואנוס איירס. העיר סמוכה לבירה הפדרלית בואנוס איירס. במקום בו שוכן היום הקאסה רוסאדה שכן בעבר מבצר שהוקם ב-1594 כדי להגן על בואנוס איירס. ב-1713 הורחב המבצר עד לכדי שטח של כ-10 דונמים, נבנו בו צריחים, והוא החל לשמש את מושלי המושבה, ועם כינונה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 - את מושליה של זו. לאחר עצמאות ארגנטינה שימש המבצר את נשיאיה, אך במחצית המאה ה-19 הוא חדל לתקופה קצרה מלשמש את הנשיאים, מרביתו נהרס כדי לאפשר את הסבתו למבנה שייעודו אדמיניסטרטיבי, והמבנה החדש נבנה בסגנון נאו-קלאסי. כשנבחר ברטולומה מיטרה לנשיא ארגנטינה ב-1862 הוא שב לקאסה רוסאדה. המבנה נצבע בוורוד במהלך כהונתו של דומינגו פאוסטינו סרמיינטו, ב-1873. בשנה זו גם הוחל בהרחבתו של המבנה. לפי האמונה המקובלת, הצבע הוורוד סימל את האיחוד בין שתי התנועות הפוליטיות הבולטות באותה העת - הפדרליסטים שדגלם היה אדום, והאוניטריוס שדגלם היה לבן. עם זאת, הסיבה האמיתית לצבע הוורוד נעוצה בכך שהצבע היה עירוב של סיד ודם בקר, ששימש לייצוב הצבע. כמו כן, צבע דגלם של האוניטריוס לא היה לבן לגמרי, וכלל גם כחול. בשנות ה-90 של המאה ה-19 נערכו בקאסה רוסאדה שיפוצים נוספים, והמבנה במראהו הנוכחי נחנך ב-1898. ב-1957 נחנך במבנה מוזיאון הכולל מידע אודות נשיאי ארגנטינה לדורותיהם וחפציהם האישיים. מדיה וקבצים בנושא קאסה רוסאדה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאסה רוסאדה (בספרדית) קאסה רוסאדה באתר נשיאי ארגנטינה אתר המוזיאון בקאסה רוסאדה (בספרדית)
דרסט הראשון, מלך הפיקטים

דרסט הראשון (באנגלית: Drest I או Drust), בנו של ארפ, היה מלך הפיקטים הראשון שניתן לתארך את תקופתו. מלך מיתולוגי זה, המוזכר ב"דברי ימי הפיקטים", מלך באמצע המאה החמישית. דרסט עלה לשלטון לאחר מותו (או הריגתו) של טאלורק בן איכיויר (Talorc son of Achiuir) ועל פי "דברי ימי הפיקטים" דרסט מלך 100 שנים ונלחם ב-100 קרבות. על פי גרסה אחרת - מלך 100 ימים בהם נלחם. עוד מצוין בדברי ימי הפיקטים כי בשנה ה-19 למלכותו הגיע פטריק הקדוש לאירלנד - עובדה הנותנת תיארוך למלכותו. דרסט הגלה את אחיו נכטאן לאירלנד. לאחר מותו של דרסט שב נכטאן לממלכת הפיקטים, ולימים עלה לשלטון לאחר מותו של טאלרוק בן אניאל, שמלך לאחר דרסט. ג'ון מפרדון מציין כי דרסט מלך 45 שנים, בתקופת כהונתו של פאלאדיוס כבישוף אירלנד. דברי ימי הפיקטים דרסט הראשון, מלך הפיקטים, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
ריקרדו אוסוריו

ריקרדו אוסוריו מנדוזה (ספרדית: Ricardo Osorio Mendoza; נולד ב-30 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר מקסיקני ששיחק בעמדת המגן. את עיקר הצלחתו השיג אוסוריו בקבוצות קרוס אסול, שטוטגרט ומונטריי. אוסוריו ערך 82 הופעות במדי נבחרת מקסיקו. אוסריו, יליד ווחואפאן דה לאון שבמקסיקו, הגיע לשטוטגרט ב-2006. הוא זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה ב-2007. בסוף עונת 09/2010 הוחלט שיעזוב את המועדון. שחקן פעיל בנבחרת מקסיקו מאז שנת 2003. במדיה ערך 82 הופעות, וזכה עמה בגביע הזהב של CONCACAF ב-2003. אוסוריו היה עם הנבחרת גם במונדיאל 2006 גביע הזהב של CONCACAF ב-2007 ובמונדיאל 2010. אוסוריו שיחק בכל ארבעת המשחקים של מקסיקו במונדיאל 2010 בדרום אפריקה. מדיה וקבצים בנושא ריקרדו אוסוריו בוויקישיתוף ריקרדו אוסוריו, באתר Transfermarkt ריקרדו אוסוריו, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) ריקרדו אוסוריו, באתר Soccerway ריקרדו אוסוריו, באתר WorldFootball.net ריקרדו אוסוריו, באתר National Football Teams ריקרדו אוסוריו, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולימפיאדת השחמט 1992

אולימפיאדת השחמט ה-30 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה במנילה, שבפיליפינים, בין 7 ביוני ל-25 ביוני 1992. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: לב פסחיס (2605) 2+,8=,2- איליה סמירין (2545) 3+,3=,4- בוריס אלתרמן (2515) 7+,3=,2- זבולון (לאוניד) גופשטיין (2485) 4+,3=,2- יהודה גרינפלד (2510) 4+,4=,1- יעקב זילברמן (2485) 1+,2=,1- הנבחרת סיימה במקום 11. להלן התוצאות הקבוצתיות: נגד ויילס 1:3 - ניצחון נגד וייטנאם 0:4 - ניצחון נגד לטביה 2.5:1.5 - הפסד נגד הונגריה 2:2 - תיקו נגד פרו 1.5:2.5 – ניצחון נגד ארמניה 3:1 - הפסד נגד שווייץ 1.5:2.5 – ניצחון נגד קולומביה 1.5:2.5 – ניצחון נגד בולגריה 1.5:2.5 – ניצחון נגד שוודיה 1.5:2.5 – ניצחון נגד גרמניה 2:2 - תיקו נגד מולדובה 0.5:3.5- ניצחון נגד רוסיה 2:2 - תיקו נגד אוזבקיסטן 3:1 - הפסד אולימפיאדת ה-14 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: אנה סגל (2190) 4+,2=,6- מ. ירמולינסקיה (2205) 7+,4=,3- אינה זק (2130) 3+,2=,4- נדיה פוקין 3+,2=,2- הנבחרת סיימה במקום 25. להלן התוצאות הקבוצתיות: נגד ניגריה 0:3 - ניצחון נגד פולין 1.5:1.5 - תיקו נגד הונגריה 2.5:0.5 - הפסד נגד יוון 1.5:1.5 - תיקו נגד קירגיזסטן 2.5:0.5 - הפסד נגד וייטנאם 0:3 - ניצחון נגד פינלנד 2:1 – הפסד נגד בולגריה 3:0 - הפסד נגד טורקמניסטן 1:2– ניצחון נגד אוסטרליה 1.5:1.5 - תיקו נגד סלובניה 1.5:1.5 - תיקו נגד ספרד 0.5:2.5 - ניצחון נגד מקסיקו 0:3 - ניצחון נגד אסטוניה 2.5:0.5 - הפסד מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת השחמט 1992 בוויקישיתוף מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס (באנגלית) מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס (באנגלית)
פרשת בהר

המונח "בהר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו בהר (פירושונים). פרשת בְּהַר (או בְּהַר סִינַי) היא פרשת השבוע התשיעית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק כ"ה, פסוק א' ומסתיימת בפרק כ"ו, פסוק ב'. בשנים שאינן מעוברות קוראים בדרך כלל את פרשת בהר ביחד עם פרשת בחוקותי. הפרשה מפרטת דינים והלכות כלכליים, ובהם: מצוות השמיטה, היובל ודינים נלווים גאולת קרקע בתים ושדות בתקופת היובל (ובכלל זה איסור מכירת הארץ לצמיתות) אונאת ממון ואונאת דברים איסור ריבית דיני עבד עברי דיני עבד כנעני והאיסור לשחררו גאולת עבד עברי הנמכר כעבד לגוי איסור הקמת פסל, מצבה ואבן משכית השבת בה קוראים את פרשת בהר יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים. יחד עם פרשת בחוקותי: שנת בשה ושנת גכה - כ"ב באייר. שנת זשג ושנת בחג - כ"ד באייר. שנת השא ושנת זחא - כ"ו באייר. בנפרד: שנת השג - י' באייר. שנת החא - י"ב באייר. שנת זשה ושנת בחה - ט"ו באייר. שנת זחג - י"ז באייר. שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל י"ג באייר, בחוץ לארץ כ' באייר. בארץ ישראל נפרדת ובחוץ לארץ מחוברת: שנת הכז - בארץ ישראל כ' באייר, בחוץ לארץ כ"ז באייר. האשכנזים והספרדים מפטירים בספר ירמיהו, פרק ל"ב, פסוקים ו'–כ"ז (בק"ק פוזנא סיימו פסוק כ"ב). בהפטרה מתוארת עסקת מכירת שדה שנערכה בין ירמיהו לבין דודו חנמאל בן שלום, שסמלה את התקווה לשוב לארץ ישראל אחרי הגלות. התימנים והאיטלקים מפטירים בספר ירמיהו, פרק ט"ז, פסוק י"ט - פרק י"ז, פסוק י"ד (לאשכנזים ולספרדים זו הפטרת פרשת בחוקותי). בנוסח רומניא הפטירו ספר ישעיהו, פרק כ"ד, פסוק ב' עד פסוק כ"ג. ערך מורחב – מה עניין שמיטה אצל הר סיני תורת כהנים בפתיחת הפרשה שואל ”מה ענין שמיטה אצל הר סיני? והלא כל המצות נאמרו מסיני!? אלא מה שמיטה נאמרו כללותיה ודקדוקיה מסיני אף כולם נאמרו כללותיהם ודקדוקיהם מסיני.” דברים אלה של המדרש הובאו בידי רש"י בפירושו לפרשה, והפכו לביטוי עברי ידוע, המביע תמיהה על עניינים שאין ביניהם קשר. במשמעותו המקורית, ברש"י ובמדרש, הוא מוסב על פסוקיה הראשונים של הפרשה, אשר עוסקים במצוות השמיטה, אך מקפידים לציין שהדברים נאמרו בהר סיני: ”וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה בְּהַר סִינַי לֵאמֹר. דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם כִּי תָבֹאוּ אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר אֲנִי נֹתֵן לָכֶם וְשָׁבְתָה הָאָרֶץ שַׁבָּת לַה'.” המדרש שואל מדוע דווקא במצווה זו בחרה התורה לציין את העובדה שהיא נאמרה בהר סיני, ומשיב שזו דוגמה לכל מצוות התורה, שגם אלו מהן שניתן להבין ממקום כתיבתן שלא כל פרטיהן נאמרו למשה רבנו בהר סיני - נאמרו לאמיתו של דבר כבר קודם לכן. דברי מדרש זה נתפרשו בדרכים שונות, בין השאר בפירוש רש"י ובפירושו של הרמב"ן. הטקסט: פרשת בהר, באתר ויקיטקסט פרשת בהר - הטקסט עם תרגום אונקלוס, באתר "מכון ממרא" פרשת בהר, באתר "מקראות גדולות הכתר" פרשת בהר, באתר "תורת אמת" פרשנות: גיליונות נחמה לפרשת בהר פרשת בהר, באתר אוניברסיטת בר-אילן פרשת בהר, באתר "כיפה" פרשת בהר עם פירוש רש"י, באתר "בית חב"ד" שיעורי תורה לפרשת בהר, באתר "ישיבה" שיעורים לצפייה על פרשת בהר, באתר "בינינו" פרשת בהר, באתר פרשת השבוע הערך "פרשת בהר", באתר ויקישיבה דברי תורה לפרשת בהר באתר ישיבת הר ברכה שיעורים לצפייה על פרשת בהר, באתר "התנועה הרפורמית" רוחמה וייס, האורתודוכסים הרפורמים: כך הקפיאו הרבנים את ההלכה, באתר ynet, 20 במאי 2016 שונות Eli Ducker, The Haftarot for Behar and Behukkotai פרשת בהר ובחוקותי מחוברות בשתי שנים רצופות (תשפ"א), באתר הוצאת לוח - הלוח העברי פרשיות בהר ובחוקותי מחוברות בחוץ לארץ בכל השנים הפשוטות, בארץ ישראל הן נפרדות בשנת הכז.
Explosions in the Sky

אקספלוז'נס אין דה סקיי (אנגלית: Explosions in the Sky; מילולית: "התפוצציות בשמיים") היא להקת רוק אינסטרומנטלי אמריקאית מאוסטין, טקסס. חברי הלהקה מנגנים על שלוש גיטרות חשמליות (לעיתים הסולן מייקל ג'יימס מחליף את גיטרתו החשמלית בגיטרת באס) וסט תופים. הלהקה נוסדה בטקסס בשנת 1999 תחת השם ברייקר מוראנט (Breaker Morant), שהיה משורר, רכב ופושע מלחמה. שמם המחודש הגיע מהערה שהרסקי, המתופף, העיר על הזיקוקים שנראו בליל הקלטת שירם הראשון - "ריממבר מי אס א טיים אוף דאיי" (Remember Me as a Time of Day). שיר זה נכלל באלבום הבכורה שלהם "האו סטריינג, אינוסנס" (How Strange, Innocence) בשנת 2000. בשנת 2004 הלהקה הלחינה את פסקול הסדרה "אורות ליל שישי" ששודרה מספר שנים לאחר מכן בחברת הלוויין הישראלית יס. מדיה וקבצים בנושא Explosions in the Sky בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Explosions in the Sky (באנגלית) Explosions in the Sky, ברשת החברתית פייסבוק Explosions in the Sky, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Explosions in the Sky, סרטונים באתר Vimeo Explosions in the Sky, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר ספוטיפיי Explosions in the Sky, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר Last.fm (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר AllMusic (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר MusicBrainz (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר דיזר Explosions in the Sky, באתר Discogs (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר Songkick (באנגלית) Explosions in the Sky, באתר בנדקמפ Explosions in the Sky, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט סרי

רוברט ה. סרי (באנגלית: Robert H. Serry; נולד ב-1950) הוא דיפלומט הולנדי, אשר כיהן כנציג האו"ם למזרח התיכון, המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון ושליחו האישי של מזכ"ל האו"ם ברשות הפלסטינית. סרי הוא יליד קולקטה. משמש זה שנים כדיפלומט מקצועי ואיש משרד החוץ הולנדי. בין תפקידיו השונים היה השגריר באירלנד ושימש כסגן עוזר מזכ"ל לניהול משברים ומבצעים בברית נאט"ו, תפקיד שבמהלכו הוצב במוסקבה, בניו יורק ובקייב. סרי עמד בראש מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ ההולנדי והשתתף במהלכים לקראת ועידת מדריד. סרי בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1997 חיבר ספר בעקבות שירותו בקייב. סרי נשוי ואב לשלושה ילדים. מדיה וקבצים בנושא רוברט סרי בוויקישיתוף
דגל המחוז היהודי האוטונומי

דגל המחוז היהודי האוטונומי הוא דגלו של המחוז היהודי האוטונומי בפדרציה הרוסית. הדגל הנוכחי אומץ באוקטובר 1996. צבעו של הדגל הוא לבן, כשבאמצעו ישנה קשת בענן, בה שבעה פסים אופקיים בצבעים: אדום, כתום, צהוב, ירוק, תכלת, כחול, וסגול, המסמלים את שבעת קני המנורה. היחס בין הצלע האופקית בדגל לצלע האנכית הוא 2:3. שבעת הפסים האופקיים ממורכזים אנכית ובעלי מרווחים זהים. אורכו של כל פס שווה ל-1⁄40 מאורך הדגל, והם מופרדים על ידי גבולות/מרווחים לבנים שאורכם שווה ל-1⁄3 מאורכו של פס – כלומר 1⁄120 מאורך הדגל. עיצוב דגל צבעי הקשת (אנ') אומץ לשימוש במחוז ב-27 באוקטובר 1996. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ב-2013 בחנה רוסיה האם דגל המחוז היהודי האוטונומי מהווה "תעמולה הומוסקסואלית", לפי החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית שחוקק באותה שנה במדינה, עקב דמיונו לדגל הגאווה. דגל המחוז אושר כ"בטוח לשימוש" מכיוון שעיצוב דגל צבעי הקשת, אותו דגל המחוז כולל, נבדל ממנו ברקעו הלבן, בפסיו הצבעוניים המופרדים בפסים לבנים ובצבע הפס השביעי הנעדר מדגל הגאווה הנפוץ – תכלת.[דרוש מקור] עם זאת, גרסאותיו הקודמות של דגל הגאווה (בעלות שמונת ושבעת הפסים) כוללות שתיהן את פס התכלת. מדיה וקבצים בנושא דגל המחוז היהודי האוטונומי בוויקישיתוף דגל המחוז היהודי האוטונומי, באתר דגלי העולם (באנגלית) הסמלים באתר רשויות המחוז היהודי האוטונומי ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בחזרה לעתיד (סדרת אנימציה)

בחזרה לעתיד (באנגלית: Back to the Future: The Animated Series) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1991 עד 1992 המבוססת על טרילוגיית סרטי בחזרה לעתיד. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בשנות התשעים בשפת המקור בליווי כתוביות, ובתחילת שנות האלפיים הסדרה שודרה בערוץ 2, זכיינית טלעד בדיבוב לעברית. עלילת הסדרה ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השלישי בסדרה – דוק בראון מחליט לעבור ולחיות בשנת 1991 בעיירה היל וואלי יחד עם אשתו קלרה, ילדיהם ז'ול וורן וכלבו איינשטיין. בדומה לכל סרטי "בחזרה לעתיד", המסע בזמן בסדרה המצוירת מתאפשר באמצעות מכונית דלוריאן, אשר כביכול נבנתה מחדש לאחר שהושמדה בסוף הסרט השלישי. בנוסף, הדמויות נוסעות בזמן גם באמצעות הקטר אותו דוק הסב למכונת זמן בסוף הסרט "בחזרה לעתיד 3". למרות שלאורך הסדרה מרטי מק'פליי והחברה שלו ג'ניפר פארקר מופיעים מדי פעם, עלילת הסדרה המצוירת מתמקדת בעיקר בהרפתקאותיהם של דוק ומשפחתו. בריון העיירה ביף טאנן מופיע גם כן מעת לעת. בנוסף, קרובי משפחתם של משפחת מק'פליי ומשפחת טאנן מופיעים בתפקידים רבים גם בעבר וגם בעתיד. שלא בדומה לסדרת הסרטים אשר עלילתם מתרחשת בעיירה היל וואלי בלבד, הסדרה המצוירת לוקחת את הדמויות לעיתים קרובות גם למיקומים שונים ברחבי העולם. שניים מן השחקנים המקוריים בסדרת הסרטים השתתפו בדיבוב דמויותיהם בסדרה המצוירת - מרי סטינבורגן, אשר גילמה בסרטים את קלרה, ותומאס פ. וילסון, אשר גילם בסדרת הסרטים את ביף טאנן. כריסטופר לויד שיחק את דוק בראון בקטעי הלייב אקשן בתחילה ובסיום של כל פרק, בעוד הדיבוב של דמותו של דוק בסדרה המצוירת בוצע על ידי דן קסטלנטה. אתר האינטרנט הרשמי של בחזרה לעתיד (באנגלית) "בחזרה לעתיד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בחזרה לעתיד", באתר AllMovie (באנגלית) "בחזרה לעתיד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בחזרה לעתיד", באתר Metacritic (באנגלית) "בחזרה לעתיד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
כריסטוף בארטייה

כריסטוף בארטייה (מצרפתית: Christophe Barratier; נולד ב-17 ביוני 1963) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע צרפתי. למד מוזיקה קלאסית בפריז ובשנת 1991 החל לעבוד בחברת ההפקות של דודו, ז'אק פרין. הוא השתתף בהפקת הסרטים "ציפורים נודדות", "הימליה" ו"מיקרוקוסמוס". את הצלחתו הגדולה רכש כשביים את הסרט "כשהנערים שרים" שיצא בשנת 2004, זכה בשני פרסי סזאר, והיה מועמד לפרסי אוסקר וגלובוס הזהב. הוא גם כתב את המילים לשיר הנושא של הסרט, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר מקורי. בשנת 2006 יצא סרטו "המאבטח" ושנתיים לאחר מכן, בשנת 2008, יצא סרטו "פריז 36". מדיה וקבצים בנושא כריסטוף בארטייה בוויקישיתוף כריסטוף בארטייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריסטוף בארטייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כריסטוף בארטייה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי כריסטוף בארטייה, באתר AllMovie (באנגלית) כריסטוף בארטייה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) כריסטוף בארטייה, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטוף בארטייה, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג' קוקרופט

ג'ורג' קוקרופט (באנגלית: George Coockcroft;‏ 15 בנובמבר 1932 - 6 בנובמבר 2020) היה סופר אמריקאי, שכתב תחת שם העט לוק ריינהרט. ספרו המפורסם ביותר היה איש הקובייה (1971). את לימודי התואר ראשון סיים קוקרופט באוניברסיטת קורנל, ואת לימודי התואר השני באוניברסיטת קולומביה. מאוניברסיטה זו אף קיבל תואר פרופסור בפסיכולוגיה. קוקרופט לימד זן (אליה המיר את דתו) וספרות אנגלית. במהלך תקופה זו העלה את רעיון החיים על-פי קובייה, והחל לערוך ניסיונות בחיי-קובייה (או, על-פי המונח מספרו, עבד את "אלקובים"). כאשר סיים את ספרו בשנת 1969, שהה במיורקה ולימד אנגלית להיפים מקומיים. לאחר פרסום ספרו איש הקובייה הפך לסופר במשרה מלאה ומנהיג תרבות הקובייה, כפי שהיה גיבור ספרו ה"ביוגרפי". ב-1971 אף הקים בניו יורק "מרכז קובייה". קוקרופט בילה מספר שנים בהפלגות מסביב לעולם. נפטר ב-6 בנובמבר 2020. התגורר בקאנאן, ניו יורק. (כל הספרים יצאו לאור תחת שם העט לוק ריינהרט) (1971) The Dice Man בעברית: איש הקובייה, הוצאת כנרת, 1987. ספרו היחיד שתורגם לעברית. (1975) White Wind, Black Rider (שם מקורי: Matari) (1983) Long Voyage Back (1986) Adventures of Wim שייך לסדרת איש הקובייה. (1993) The Search for the Dice Man שייך לסדרת איש הקובייה. (1976) The Book of the Est פורסם כספר אלקטרוני בשנת 2008 (2000) The Book of the Die ספר הדרכה לחיי קובייה. (2002) Whim (שכתוב של הספר Adventures of Wim) (2008) Naked Before the World (2008) Jesus Invades George: An Alternative History מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' קוקרופט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ורג' קוקרופט (באנגלית) ג'ורג' קוקרופט, ברשת החברתית Goodreads