laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלון ברומר

אלון ברומר (נולד ב-5 בנובמבר 1973 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצת מכבי תל אביב. אחיו התאום הוא הכדורגלן גדי ברומר אשר שיחק לצידו במכבי תל אביב. במהלך שנותיו במועדון זכה בשלוש אליפויות (1991/1992, 1994/1995, 1995/1996), שני גביעי מדינה (1993/1994, 1995/1996) וגביע טוטו (1992/1993) אחד. ברומר שיחק לסירוגין במחלקות הנוער של מכבי תל אביב והפועל רעננה, העיר בה התגורר. בקבוצת הנוער של הפועל רעננה שיחק כחלוץ מרכזי ואף הבקיע 28 שערים בעונה אחת. ב-18 בינואר 1992 ערך ברומר הופעת בכורה בליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בניצחון 3–1 על מכבי נתניה. עונת 1994/1995, בה זכתה מכבי תל אביב באליפות, נחשבת כעונת הפריצה של ברומר, שכבש שלושה שערים ב-26 משחקי ליגה, כאשר החשוב והמשמעותי שבהם היה השער שהבטיח את האליפות ה-16 בתולדות המועדון, במחזור הסיום, במשחק חוץ דרמטי מול הפועל באר שבע שלא נוצחה באותה עונה בביתה עד לאותו מחזור. משחק זה הסתיים בתוצאה 1–0 לזכות מכבי תל אביב משער נגיחה של ברומר עם סיום המחצית הראשונה. ב-30 בספטמבר 1995, במהלך המחזור השלישי של עונת 1995/1996 נגד הפועל חיפה, נפגע ברומר במהלך תיקול של אלון חלפון ורגלו נשברה. למרות הפציעה הקשה, ברומר חזר לשחק עוד באותה עונה ואף היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בדאבל בסיום אותה עונה כשהוא כובש את אחד השערים בניצחון 4–1 בגמר גביע המדינה מול עירוני ראשון לציון. באמצע עונת 1998/1999 עבר ברומר לקבוצת עירוני ראשון לציון, ולאחר שנה וחצי במועדון חזר למכבי תל אביב, ובשנת 2001 פרש ממשחק פעיל. לזכותו של ברומר שתי הופעות במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו במדי בנבחרת הלאומית ערך ב-20 בספטמבר 1995 במשחק הפרידה מאלי אוחנה מול אורגאווי (3–1 לטובת ישראל). לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל ברומר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל הוד השרון ואחר כך גם את קבוצת הבוגרים. בהמשך אימן גם את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב. מכבי תל אביב אליפות: 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996 גביע המדינה 1993/1994, 1995/1996 גביע הטוטו: 1992/1993 אלון ברומר, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אלון ברומר, באתר Transfermarkt אלון ברומר, באתר National Football Teams אלון ברומר, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי תל אביב יוני לב ארי, היריבות החלה באלון, ונגמרה בברומר, באתר ynet, 25 בספטמבר 2009 אשר גולדברג, ‏‏שער האליפות, הפציעה בחיפה והטיפ מגרנט: לאן נעלם אלון ברומר?, באתר ספורט1, 5 בדצמבר 2020
יעקב אלמולי

יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly‏, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19. יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני. בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום". אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988. ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.
שמעון סופר

האם התכוונתם ל... שמעון סופר (1820) – בנו של החתם סופר, רבה של קרקוב (1883-1820) שמעון סופר (התעוררות תשובה) – בנו של הכתב סופר ונכדו של החתם סופר, רבה של ערלוי (1944-1850)
אוניברסיטת תעלת סואץ

אוניברסיטת תעלת סואץ (בערבית: جامعة قناة السويس) היא אוניברסיטה מצרית הפועלת באזור תעלת סואץ בשלושה קמפוסים, בפורט סעיד, אסמאעיליה ואל עריש. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי של נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1976, והחלה בקליטת תלמידים בשנת 1977. באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים. באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי. בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד. בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים. בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה. אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת תעלת סואץ (בערבית) אוניברסיטת תעלת סואץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קירק היינריך

קירק ג'יימס היינריך (באנגלית: Kirk James Hinrich; נולד ב-2 בפברואר 1981 בסו סיטי, איווה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. היינריך החל את הקריירה שלו בתיכון של סיאוקס סיטי. במכללות שיחק באוניברסיטת קנזס והוביל אותה לפיינל פור טורניר המכללות בשנים 2002 ו-2003. בדראפט 2003 נבחר שביעי על ידי שיקגו בולס. בעונת 2004–2005 הוביל את שיקגו יחד עם בן גורדון לפלייאוף ראשון מאז 1998. חמישיית הרוקיז הראשונה (2004). שחקן השנה של שיקגו בולס (2004). מדליית ארד באליפות העולם ביפן (עבור ארצות הברית) (2006) מר כדורסל של מדינת איווה לשנת 1999 נקודות למשחק אחד: 34 (פעמיים) כדורים חוזרים התקפיים למשחק אחד: 4 (נגד בוסטון ב-13/3/07) כדורים חוזרים הגנתיים למשחק אחד: 12 (פעמיים) כדורים חוזרים למשחק אחד: 13 (פעמיים) אסיסטים למשחק אחד: 17 (נגד מינסוטה ב-11/1/06) חטיפות למשחק אחד: 7 (נגד אורלנדו ב-28/3/06) חסימות למשחק אחד: 3 (נגד פילדלפיה ב-6/3/04) זריקות מהשדה שנקלעו למשחק אחד: 13 (נגד ניו יורק ב-19/4/05) זריקות מהשדה למשחק אחד: 30 (נגד ניו ג'רזי ב-5/11/04) זריקות לשלוש שנקלעו למשחק אחד: 6 (5 פעמים) זריקות לשלוש למשחק אחד: 13 (נגד ניו ג'רזי ב-5/11/04) זריקות חופשיות שנקלעו למשחק אחד: 17 (נגד אורלנדו ב-17/4/06) זריקות חופשיות למשחק אחד: 22 (נגד אורלנדו ב-17/4/06) דקות למשחק אחד: 55 (נגד ניו ג'רזי ב-5/11/04) בעונת הרוקי שלו עזר לקהילה בחלוקת מנות חמות ואסף תרומות כדי לפתוח מתנ"ס בשיקגו לילדים נזקקים. לפני החימום של כל משחק הוא מבקר אצל ילדים נזקקים או חולים, תומך בהם, מצטלם איתם ומחלק חתימות. נכון לסוף עונת 2015/2016.‏ בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד מדיה וקבצים בנושא קירק היינריך בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל של השחקן (אנגלית) Kirk Hinrich career stats באתר NBA.com הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק.
קנדר

האם התכוונתם ל... קנדר (עמק) – עמק ברכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ. קנדר (נהר) – נהר בשווייץ, יובל של נהר ארה. קנדר (קרחון) – קרחון יבשתי הנמצא ברכס האלפים הברניים בקנטון ברן בשווייץ. קנדרים – דמויות בעולם הבדיוני קרין שבו מתרחשים המאורעות בסדרת ספרי הפנטזיה רומח הדרקון. אישים ג'ון קנדר – מלחין אמריקאי של מספר מחזות זמר מצליחים כחלק מהצמד קנדר ואב יחד עם פרד אב.
הנס פון זקט

יוהנס "הנס" פרידריך לאופולד פון זקט (בגרמנית: Johannes "Hans" Friedrich Leopold von Seeckt‏; 22 באפריל 1866 – 27 בדצמבר 1936) היה גנרל גרמני, מפקד צבא גרמניה (רייכסווהר) לאחר מלחמת העולם הראשונה. זקט נולד למשפחת אצולה פומרנית, לאב שהיה גנרל פרוסי. בניגוד לגנרלים אחרים בני זמנו הוא לא למד בבית ספר צבאי, אלא למד בבית ספר רגיל בשטרסבורג ולאחר סיום לימודיו בשנת 1885 התגייס לצבא. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, כיהן זקט כראש מטה בדרגת אוברסט בארמייה השלישית. הוא צעד ביחד עם הגייסות לתוך צרפת בתחילת המלחמה והוכיח את עצמו בקרב. במרץ 1915 הוא היה לראש המטה של הארמייה ה-11, בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן ונחשב לאדריכל הניצחון הגדול של מתקפת גורליצה-טרנוב, עליה זכה בפור לה מריט. ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ובספטמבר 1915 השתתף בקרב נגד סרביה בטימישוארה. ביוני 1916 הוא היה לראש המטה של הארמייה האוסטרו-הונגרית השביעית. בספטמבר 1919 הוא מונה למפקד הראשון של משרד הגייסות הגרמני שהחליף את המטה הכללי שפורק בהתאם לחוזה ורסאי. לאחר הפוטש של קאפ הוא התמנה למפקד הצבא הגרמני. זקט הלך על חבל דק בין התנגדותו לרפובליקת ויימר לבין הגנה על הרפובליקה ומניעת פוטש של הצבא. בעת המשבר של סוף 1923 הוא כתב לגוסטב פון קאהר שהחוקה של ויימר מנוגדת להשקפתו הפוליטית, אולם סירב לקחת חלק בפעולה נגד הממשלה. בשנת 1926 הוא פרש לגמלאות. בשנים 1930–1932, כיהן זקט כחבר הרייכסטאג מטעם מפלגת העם הגרמנית. בין השנים 1933–1935 הוא נטל חלק ראשי בסיוע צבאי גרמני שהושיטה גרמניה לצ'יאנג קאי שק. זקט גם יעץ לקאי שק במישור הפוליטי, בין השאר יעץ לו להימנע מעימות חיצוני כל עוד הצבא שלו לא סיים את הרפורמה שלה. מדיה וקבצים בנושא הנס פון זקט בוויקישיתוף הנס פון זקט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנס פון זקט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Carsten, Francis Ludwig (1973). Reichswehr Politics. University of California Press. p. 104. ISBN 978-0-520-02492-2. Bangsbo, Jens; Reilly, Thomas; Hughes, Mike (1997). Science and Football III: Proceedings of the Third World Congress of Science and Football, Cardiff, Wales, 9-13 April, 1995. Taylor & Francis. p. 300. ISBN 978-0-419-22160-9.
הבית באגם

הבית באגם (באנגלית: The Lake House) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 2006, שביים אלחנדרו אגרסטי, בכיכובם של קיאנו ריבס, סנדרה בולוק, שוהרה אע'דאשלו, דילן וולש וכריסטופר פלאמר. הסרט מבוסס על סרט קוריאני בשם "Il Mare" משנת 2000. ב-2006, ד"ר קייט פורסטר עוזבת בית ליד אגם בוויסקונסין לטובת שיקגו. היא משאירה פתק בתיבת הדואר לדייר הבא, בו היא מספרת שטביעות כפות הרגליים על גבי השביל המוביל לבית, היו לפני שהיא הגיעה. ב-2004, שנתיים קודם לכן, האדריכל אלכס ויילר מגיע לבית באגם ומוצא את מכתבה של קייט. הבית אמנם מוזנח, אך אין שום טביעות רגליים בנמצא. בעוד הוא משפץ את הבית, מגיח כלב ומשאיר טביעות על השביל אותו צבע, בדיוק היכן שתיארה קייט. אלכס משאיר בעצמו פתק בתיבת הדואר, בו הוא שואל את קייט כיצד ידעה על טביעות הרגל. קייט ואלכס ממשיכים להתכתב. פעם אחת הם מחליטים להפגש אך אלכס לא מופיע לפגישה. קייט מחליטה להפסיק את הקשר עקב המקרה. שנתיים מאוחר יותר היא מגלה שאלכס נהרג בתאונת דרכים שהיא הייתה עדה לה, ולכן לא הגיע לפגישה שלהם. קייט חוזרת לבית באגם ושולחת מכתב לאלכס שבו היא מבקשת ממנו שיחכה שנתיים ורק אז יבוא לבית, והוא אכן מגיע. קיאנו ריבס - אלכס ויילר סנדרה בולוק - קייט פורסטר שוהרה אע'דאשלו - ד"ר אנה קלאניסקי דילן וולש - מורגן פרייס כריסטופר פלאמר - סיימון ג'יי ויילר אבאן מוס-בכרך - הנרי ויילר לין קולינס - מונה הביקורות על הסרט היו בעיקר חיוביות. אך רבים מהמבקרים ביקרו את הסרט על ליקויים בעלילה. למרות זאת בולוק קיבלה את פרס נבחרי הנוער (Teen Choice Award). הסרט עלה לאקרנים ב-16 ביוני 2006. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-13.6 מיליון דולר, מה שדירג אותו במקום הרביעי באותו שבוע. בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף רק כ-52,330,111 מיליון דולר בארצות הברית וכ-62,500,000 מיליון דולר בחו"ל. אתר האינטרנט הרשמי של הבית באגם (באנגלית) "הבית באגם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הבית באגם", באתר נטפליקס "הבית באגם", באתר AllMovie (באנגלית) "הבית באגם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הבית באגם", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הבית באגם", באתר Metacritic (באנגלית) "הבית באגם", באתר אידיבי "הבית באגם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
גשר סנטה טריניטה

גשר סנטה טריניטה (באיטלקית: Ponte Santa Trìnita; מילולית: גשר השילוש הקדוש) הוא שמו של גשר מתקופת הרנסאנס בעיר פירנצה, איטליה, מעל נהר ארנו. הגשר קרוי על שם כנסייה הנמצאת בסמוך לו. גשר סנטה טריניטה הוא גשר קשת אליפטי העתיק בעולם. שלוש קשתות הגשר מעניקות לו מראה ייחודי בעידונו. מפתח הקשתות החיצוניות הוא 29 מטר בעוד מפתח הקשת המרכזית הוא 32 מטר. הגשר נבנה על ידי האדריכל ברתולומאו אמאנאטי בן פירנצה בין השנים 1567 עד 1569. הוא שוכן במורד הזרם מפונטה וקיו, הידוע ממנו, ומהווה נתיב תנועה מרכזי בעיר העתיקה של פירנצה מתקופת ימי הביניים. במיקום הגשר ניצבו גשרים אחרים מאז המאה ה-13. גשר עץ שנבנה במקום בשנת 1252 נסחף בזרמי שיטפונות שבע שנים לאחר בנייתו, ואחריו נבנה גשר אבן אשר נהרס אף הוא בשיטפון בשנת 1333. גשר בן חמש קשתות שנבנה על ידי טדאו גאדי נהרס בשנת 1557, ולאחריו נבנה גשר סנטה טריניטה על ידי אמאנאטי. את הגשר מעטרים ארבעה פסלי עונות השנה, אשר נוספו לו בשנת 1608, כחלק מחגיגות חתונת הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השני דה מדיצ'י, עם הארכידוכסית מריה מדלנה (Maria Maddalena) מאוסטריה: הפסל המסמל את ה"אביב" יצירתו של פייטרו פרנקווילה, "קיץ" ו"סתיו" של ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני, ו"חורף" של טדאו לנדיני (Taddeo Landini). ב-8 באוגוסט 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נהרס הגשר על ידי הכוחות הגרמנים הנסוגים, אולם נבנה מחדש בשנת 1958 לאחר שאבני הגשר המקוריות נימשו מתוך נהר ארנו ואילו אבנים שאבדו נחצבו מן המחצבה שבה נחצבו אבני הגשר במאה ה-16. חורף קיץ אביב סתיו מדיה וקבצים בנושא גשר סנטה טריניטה בוויקישיתוף פרטים על מבנה הגשר (באנגלית)
שדה סגור אלגברית

במתמטיקה, שדה F {\displaystyle F} הוא סגור אלגברית אם לכל פולינום לא קבוע עם מקדמים מ- F {\displaystyle F} קיים שורש ב- F {\displaystyle F} . שדה המספרים הממשיים R {\displaystyle \mathbb {R} } הוא לא סגור אלגברית. הפולינום x 2 + 1 {\displaystyle x^{2}+1} , למשל, הוא פולינום עם מקדמים ממשיים (0 ו-1) שלא קיים לו שום שורש ממשי - לא קיים מספר ממשי x {\displaystyle x} כך ש- x 2 + 1 = 0 {\displaystyle x^{2}+1=0} . בצורה דומה ניתן לראות שכל תת-שדה של שדה המספרים הממשיים (ובפרט, למשל, שדה המספרים הרציונליים) הוא אינו סגור אלגברית. כל שדה סופי F {\displaystyle F} הוא לא סגור אלגברית. אם a 1 , … , a q {\displaystyle a_{1},\ldots ,a_{q}} הם איברי השדה F {\displaystyle F} , אז הפולינום ( x − a 1 ) ( x − a 2 ) ⋯ ( x − a q ) + 1 = x q − x + 1 ∈ F [ x ] {\displaystyle (x-a_{1})(x-a_{2})\cdots (x-a_{q})+1=x^{q}-x+1\in F[x]} הוא פולינום שמקדמיו מ- F {\displaystyle F} אבל לא קיים לו שורש ב- F {\displaystyle F} . בניגוד לדוגמאות הקודמות, לפי המשפט היסודי של האלגברה, שדה המספרים המרוכבים הוא סגור אלגברית (למשל, לפולינום x 2 + 1 {\displaystyle x^{2}+1} קיים שורש מרוכב). דוגמה נוספת לשדה סגור אלגברית הוא שדה המספרים האלגבריים, שהוא הסגור האלגברי של שדה המספרים הרציונליים. הסגור האלגברי של שדה סופי ממאפיין p {\displaystyle p} הוא האיחוד של כל השדות הסופיים מאותו מאפיין. לשדה המתקבל קוראים לפעמים G F ( p ∞ ) {\displaystyle GF(p^{\infty })} . שדה F {\displaystyle F} הוא סגור אלגברית אם ורק אם הוא מקיים את אחת התכונות השקולות הבאות: אין לשדה הרחבה מממד סופי. אין לשדה הרחבה אלגברית לא טריוויאליות לכל פולינום מעל השדה (שאינו קבוע), יש שורשים בשדה. כל פולינום ממעלה גדולה מ-1 מעל השדה הוא פריק. כל פולינום שמקדמיו בשדה F {\displaystyle F} מתפצל שם לגורמים ליניאריים. לכל מטריצה ריבועית ישנו ערך עצמי. בגאומטריה אלגברית, כאשר חוקרים מערכות משוואות מנקודת מבט גאומטרית, עובדים תמיד מעל שדה סגור אלגברית; גישה זו מסירה את ההפרעות האריתמטיות (שנובעות מאי-קיום שורשים לפולינומים או למערכות של פולינומים), ומותירה רק את האופי הגאומטרי שלהם. לדוגמה, כאשר עוסקים במספרים רציונליים, הקו הישר y = x {\displaystyle y=x} אינו נחתך עם המעגל x 2 + y 2 = 1 {\displaystyle x^{2}+y^{2}=1} (משום שנקודות החיתוך x = y = ± 2 2 {\displaystyle x=y=\pm {\frac {\sqrt {2}}{2}}} אינן רציונליות). שתי נקודות החיתוך מופיעות כאשר עוברים לסגור האלגברי. לכל שדה F {\displaystyle F} ישנו שדה הרחבה סגור אלגברית. מבין כל שדות ההרחבה הסגורים אלגברית, קיים ויחיד (עד כדי איזומורפיזם, שאיננו יחיד), שהוא הרחבה אלגברית של F {\displaystyle F} , והוא נקרא הסגור האלגברי של F {\displaystyle F} . שדה סגור אלגברית, באתר MathWorld (באנגלית)
אמנת האג

האם התכוונתם ל... אמנות האג – אמנות משנת 1899 ו-1907 העוסקות בכללי מלחמה ובפשעי מלחמה אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין משנת 1954 אמנת האג משנת 1961 – אמנה בינלאומית להכרה במסמכים ציבוריים באמצעות אפוסטיל אמנת האג (החזרת ילדים חטופים) – האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים משנת 1980
מכירה פומבית (תוכנית רדיו)

שידורה של תוכנית הרדיו האינטראקטיבית "מכירה פומבית" החל ב-1970 ברשת ב' של קול ישראל, והיווה מעין מהפכה בגישה לתוכניות רדיו טלפוניות אינטראקטיביות. הוגי התוכנית ויוזמיה, שמואל שי וזאב ענר, הציעו לערוך מכירה פומבית רדיופונית, ובאמצעותה לאסוף כסף למטרה חברתית בעלת חשיבות לאומית. השניים פנו לדב בן מאיר (לימים חבר הכנסת) מנכ"ל "האגודה למלחמה בסרטן" שנלהב לרעיון ומינה את לאה מרדור, יד ימינו אז במבצעים גדולים, לעמוד בראש הצוות שילווה את התוכנית. מתנדבות "האגודה למלחמה בסרטן" אספו את הפריטים שהוצעו למכירה, חלקם הגדול פריטים בעלי ערך נוסטלגי אך גם מסחריים, והפריטים הוצעו למכירה למאזינים בשיטה של מכירה פומבית כאשר על הקו התחרו בעת ובעונה אחת כמה מאזינים. מתנדבות האגודה קיבלו את מאות הטלפונים של המאזינים, שחלקם אף תרמו שוב את הפריט למכירה. התוכנית שודרה במשך כמה שעות אחת לחודש, והכסף הרב שנאסף בשידורים הללו, שנמשכו שלוש שנים, סייע בהקמת ההוסטל של "האגודה למלחמה בסרטן" בגבעתיים. הצלחת התוכנית הביאה לכך שהנהלת "קול ישראל" החליטה לחדשה בשנת 1989 והשידור הופקד בידי זאב ענר כמגיש ורחל הרמתי כמפיקה. התוכנית הראשונה בסבב החדש שודרה ב-18 במאי 1989 והכנסותיה הוקדשו לארגון נכי צה"ל. התוכנית הייתה עד מהרה לאחת מתוכניות הדגל של "קול ישראל", ובין האגודות והעמותות שלמענן נאסף הכסף במכירה הפומבית היו: "אל סם", "אגודת יד ביד", "אגודת ניצן", "שמע", "אקים - גג לילד המפגר", בתי החולים של תל אביב, "ארגון נשי הדסה בישראל", "עם יפה עם אחד", "המועצה לישראל יפה", ועוד. בין הפריטים המעניינים שנאספו היו: מעטפת בולים יקרת ערך תרומת הנשיא חיים הרצוג; סוס עץ ובקבוק שמן זית מעשי ידיו של ח"כ רפאל איתן ותרומתו; מרבד בוליביאני תרומת ח"כ שלמה הלל; תכשיט שקיבלה ראומה ויצמן בעת ביקור של עזר ויצמן במצרים; מסגרת עץ עבודת יד שקיבל שמעון פרס מיו"ר הפרלמנט בנפאל; מגילת אסתר כתובה על קלף מהמאה ה-18 תרומת "סותבי'ס"; האוטוביוגרפיה של מנחם בגין "המרד" בחתימתו; פורטרט של טדי קולק שצייר חיים טופול שגם תרם את הציור לתוכנית; פסל עץ שקיבל השר מוטה גור ממובוטו נשיא קונגו; מגילת היסוד של המושבה מגדיאל תרומת ח"כ גדליה גל; משקפת חד עינית שקיבל משה דיין מיפן עם הקדשה "לשימושו האישי של שר הביטחון" – תרומת רחל דיין; פסל של מאנה כץ; ליתוגרפיה של יעקב אגם; כדורסל ועליו חתימות כל שחקני מכבי תל אביב תרומת אריה ברנוביץ; עמוס מנסדורף נפרד מהמחבט האחרון שלו בחתימת ידו. בין האמנים והאישים שנרתמו לעזרת האגודות והעמותות ובאו לאולפן להמריץ את המאזינים לרכוש את הפריטים: יהורם גאון, חיים טופול, ציפי שביט, דודו דותן, חנה לסלאו, דורון ג'מצ'י.
וילמט

וילמט (באנגלית: Wilmette) הוא יישוב עירוני במחוז קוק במדינת אילינוי שבארצות הברית. היישוב ממוקם 23 קילומטרים צפונית למרכז העסקים הראשי של עיר שיקגו (או לחלופין 5 קילומטרים מן הגבול הצפוני של העיר שיקגו) ובו אוכלוסייה של 27,651 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000. בשנת 2007, וילמט דורגה במקום השביעי כמקום הטוב ביותר לגדל ילדים בארצות הברית, לפי המגזין "ביזנס ויק" . על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת בווילמט 27,651 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 1,983 נפש לקמ"ר. בין תושבי הפרוור 89.66% לבנים, 0.56% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.04% אינדיאנים, 8.16% אסייתיים ו-1.58% אחרים. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 2.08% מכלל אוכלוסיית הפרוור. 29.7% מכלל אוכלוסיית הפרוור הייתה מתחת לגיל 18, 3.6% היו בין הגילאים 18–24, 21.7% היו בין הגילאים 25–44, 27.8% היו בגילאים 45–64 ו-17.2% היו מעל לגיל 65. הגיל החציוני היה 42. על כל 100 נשים היו 91.8 גברים. על כל 100 נשים מעל גיל 18 היו 84.9 גברים. ההכנסה החציונית למשק בית בפרוור הייתה 120,469 דולרים וההכנסה החציונית למשפחה במחוז הייתה 149,104 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 97,143 דולרים לעומת 50,007 דולרים של הנשים. ההכנסה לנפש הייתה 55,611 דולרים. כ-1.3% מכלל המשפחות ו-2.3% מכלל האוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. 1.6% מהתושבים שמתחת גיל 18 ו-4.7% מהתושבים שמעל גיל 65 נמצאו תחת קו העוני. בית התפילה הבהאי – בית התפילה הבהאי היחיד בצפון אמריקה. ממוקם בווילמט. בתחומי הפרבר נמצאים שני בתים שתוכננו על ידי האדריכל פרנק לויד רייט. מוזיאון השואה של וילמט. מדיה וקבצים בנושא וילמט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וילמט (באנגלית) סטטיסטיקה, מפות ומידע נוסף על וילמט ב-data.com וילמט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Best Places to Raise Your Kids, 2007 - BusinessWeek
סופרי דור תש"ח

סופרי דור תש"ח (או דור בארץ / דור הפלמ"ח) הוא כינוי לקבוצה של יוצרים ספרותיים שפעלו בישראל במהלך שנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20. מדובר בקבוצת יוצרים בעלי קבוצת גיל, סגנון ספרותי והזדהות אידאולוגית שונה. היוצרים, ילידי שנות העשרה והעשרים של המאה ה-20 היו הדור הראשון שנולד וכתב בארץ, מה שייחד אותם מאוד מבחינה ספרותית ומכאן כינויים. תופעת יצירתם נבעה מהיותם הדור היהודי הראשון המופיע בארץ ישראל ששפת-אמם היא עברית וגדלו אל-תוך תרבות יהודית, חילונית ולאומית. רוב יצירותיהם פורסמו בכתבי העת שזוהו עם מפלגות השמאל של התקופה "על המשמר, "משא", "למרחב" ו"אורלוגין" כמו גם בספרית פועלים. רובם הגדול של סופרי דור תש"ח זוהו עם מפ"ם וחלקם כיהנו בכנסת מטעמה. היצירה נועדה לבטא את רגשותיו של דור חדש ומיוחד, שבניגוד לאבותיו חי חיים עצמאיים בארץ ישראל. עולמו וחינוכו של דור זה היו שונים לגמרי מעולמם של אבותיהם - יוצאי אירופה ועל כן היה מקום לצפות לפריצה של זרם ספרותי, שיבטא את רוחו המיוחדת והחדשנית. גם מאורעות התקופה - השואה, המאבק בבריטים ומלחמת העצמאות דרשו יצירות ספרותיות שיעסקו בהן. נהוג לראות בפרסום יצירתו של ס. יזהר, "אפרים חוזר לאספסת" ב-1938 את מבשרו של גל זה. לכדי ביסוס הגיע הזרם עם פרסומם של חוברות שהכילו כמה סיפורים קצרים ונקראו "ילקוט הרעים" לאחר 1943. לביסוס סופי וקיבוע יצירתו הגיע דור תש"ח ב-1945-1946, עת הופיעו הרומנים הראשונים של יוצרי דור זה ("הוא הלך בשדות" - משה שמיר, "אפורים כשק" - יגאל מוסינזון). קום המדינה היווה בעיה רצינית עבור יוצרים אלו שכן הם לא הורגלו בחיים נורמטיביים ושגרתיים כפי שנוצרו במדינה לאחר מלחמת העצמאות, עבורם היה מדובר במשבר אישי וספרותי כבד, הם לא ידעו איך להתמודד עם השגרה המעיקה ועם השינויים הדמוגרפיים וההתברגנות. לקראת סוף שנות החמישים ובעיקר בשנות השישים של המאה ה-20 הלכה יצירתו של הזרם ודעכה - הוא לא דיבר אל המוני העולים החדשים והאותנטיות שלו נשחקה בחלוף השנים. כמה יצירות המשתייכות לזרם זה נכנסו לפנתיאון התרבות הישראלית ביניהם יצירתו המפורסמת של משה שמיר - "הוא הלך בשדות" ויצירתה המפורסמת של נעמי פרנקל - שאול ויוהאנה, יצירות אלו נלמדות במסגרת הבגרות בספרות. בין היצירות הספרותיות, המאפיינות ביותר את לבטיו של דור תש"ח לאחר מלחמת העצמאות, ניתן למנות את ספריו של חנוך ברטוב, בעיקר באמצע הרומן ומתום עד תום, את חדווה ואני של אהרן מגד ואת פנים אל פנים של אבא קובנר. סיפוריהם של בני דור תש"ח היו ריאליסטים ובעלי מאפיינים אוטוביוגרפים מסוימים. הם עסקו בעיקר בשלושה נושאים - היסטוריה קרובה ורחוקה- מלחמת העצמאות והמאבק בבריטים מחד וימי בית ראשון ושני מאידך; השואה והגלות; ומציאות החיים במדינה הצעירה והמתהווה. אבנר הולצמן, הסיפורת של "דור בארץ". בתוך: "ישראל בעשור הראשון", תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה. אביבה מהלו, וכי עירום אתה?! אמת ומיתוס בסיפורי דור הפלמ"ח, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2008. ירון גולן וגרשון שקד, חיים על קו הקץ : אנתולוגיה לסיפורת ישראלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982 אניטה שפירא, "דור בארץ", אלפיים 2 (תש"ן), עמ' 203-178.