laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליקים בן משולם

רבנו אליקים ב"ר משולם הלוי (בערך ד'תש"צ, 1030 – ד'תת"ס, 1100) היה מגדולי חכמי אשכנז בדורו של רש"י וחותנו של רבי יצחק ב"ר אשר הלוי (ריב"א). חייו של רבינו אליקים ב"ר משולם הלוי התרכזו בשלוש "ערי שו"ם" (שפירא, וורמייזא ומגנצא). הוא קיבל תורה מתלמידיו של רבנו גרשום מאור הגולה, רבי יצחק הלוי סג"ל בוורמייזא, ואחר כך גם מרבי יצחק ב"ר יהודה במגנצא. בימי שבתו במגנצא היה חלק מחבורת החכמים הנקראת "חכמי מגנצא" שעסקו בסידור תורת רבותיהם על התלמוד, הפירושים הידועים לנו כיום כפירושי רבנו גרשום על התלמוד הם פרי יצירתם של חכמים אלו. בסוף ימיו עבר לשפירא, שם שימש כרב וראש ישיבה ושם נפטר בערך בשנת ד'תת"ס (1100), את מקומו ירש חתנו הריב"א, שהיה ראש וראשון לבעלי התוספות באשכנז. מקום הולדתו אינו ידוע, אך מצבותיהן של בנותיו שנפטרו בחייו נמצאו בבית הקברות הישן בוורמייזא, דבר המעיד שככל הנראה הוא התגורר שם עד לעת זקנותו. מלבד בתו שהייתה נשואה לריב"א (ששמה אינו ידוע), נמצאו גם המצבות של שתיים מבנותיו, חנה (נפטרה ד'תתמ"ג) ופריצא (נפטרה ד'תתמ"ח). רבותיו של רבינו אליקים היו גם רבותיו של רש"י, והמהרש"ל אף מציין שהיו חברים. גם בספר "הפרד"ס" מבית מדרשו של רש"י מובאים תקנות והנהגות ממנו, אמנם רש"י איננו מציין אליו בפירושו ואף הוא מציין לרש"י רק פעם אחת ברמז, שאף הוא מוטל בספק. רבי אליקים חיבר פירוש לארבעה מסדרי התלמוד בבלי (פרט לסדר זרעים וטהרות) אך רובו ככולו אבד, כמו תורת רוב חכמי אותו הדור, מחמת פירושו של רש"י שהיה מצוי ושימושי יותר. פירושו לסדר קדשים היה לעיני רבינו בצלאל אשכנזי, שעשה בו שימוש בספרו שיטה מקובצת, אך רוב פירושיו אבדו ולא נשתייר מהם כמעט זכר למעט קטעים בודדים המבאים בספרי ראשונים אחרים. גורל שונה היה לפירושו על מסכת יומא שנשתייר כמעט בשלימות, ויצא לאור על ידי חברת מקיצי נרדמים בשנת תשכ"ד. שרידים מפירושו למסכת תענית יצאו לאור בשנת תשי"ט על ידי מוסד הרב קוק בשם "שרידים מפירוש הר"א". לדעת אברהם אפשטיין רבי אליקים היה חלק מהעורכים של קונטרס מגנצא, שנקרא בטעות "פירוש רבנו גרשום". אבל חוקרים מאוחרים יותר חלקו על קביעה זו, לאור גילויי פירושיו העצמיים והשוני ביניהם לבין קונטרס מגנצא. י"מ תא-שמע אמר שרבי אליקים בסך הכל שיקע פירושים רבים מקונטרס מגנצא בפירושו, וחכמי צרפת שלא היה בידיהם קונטרס מגנצא, הביאו משם את המובאות מקונטרס מגנצא. מלבד זאת תיקן מספר תקנות שהובאו בשמו בספרי הראשונים. אליקים בן משולם משפירא, דף שער בספרייה הלאומית פירוש ר' אליקים למסכת יומא, ירושלים, ה'תשכ"ד, באתר הספריה הלאומית –ישראל כך מופיע ברוב המקורות. בשני מקומות ר' בצלאל אשכנזי קורא לו "אליקים בן קלונימוס" (הגהות למסכת בכורות כ' ע"ב; ליקוטים למסכת פסחים נ"ז ע"ב), אבל זה כנראה שיבוש. כך מופיע באילן היוחסין שבשו"ת מהרש"ל סימן כט. הרא"ש כותב בתשובותיו שהוא פירש את כל הגמרא (שו"ת הרא"ש א,ח; פה,י). פירוש התלמוד המיוחס לרבינו גרשום מאור הגולה, נטועים ו' (תש"ס). ראה במבוא של ד' הלבני לפירושו על תענית, ושל ד' גניחובסקי לפירושו ליומא. כנסת מחקרים חלק א, ירושלים תשס"ד, עמ' 13-17.
שפה אם

שפה אם, שפה קמאית, או פרוטו-שפה (מיוונית Πρωτογλώσσα – "שפה ראשונה") היא שפה, שממנה נבעו שפות קרובות, המהוות משפחת שפות. ברוב המקרים, השפה האם איננה ידועה מראיות וממצאים ישירים והיא משוחזרת באמצעות השוואת הפריטים המרכיבים את משפחת השפות. במחקר שחזורי כזה, עוסקת הבלשנות ההיסטורית. שחזור לפי שפות עכשוויות אינו מאפשר לחשוף את כל מאפייניה של השפה האם וככל שזו עתיקה יותר ביחס לצאצאיה, המידע עליה חלקי יותר. בין השפות האימהות המשוחזרות מונים את הפרוטו-הודו-אירופית, הפרוטו-שמית, הפרוטו-בנטו. שפה אם עשויה להתייחס גם למשפחת שפות מצומצמת או לענף שפות מסוים ואז ייתכן ויש לגביה תיעוד היסטורי. דוגמאות לכך יש בלטינית המהווה את השפה האם של השפות הרומאניות, ובנורדית עתיקה ממנה התפתחו שפות הענף הגרמני הצפוני (שוודית, נורווגית, דנית, איסלנדית ופארואזית). השיטה המקובלת לשחזור מאפייניה של שפה אם מבוסס על ההנחות המסורתיות של הבלשנות המשווה: התפתחותן של שפות במודל אילן היוחסין וחוקיותם של מעתקי הגאים. כיום קמו עוררין על הנחות אלה ואין מייחסים להן עוד תוקף מוחלט. עם זאת, הנחות אלה הן עדיין בעלות ערך רב, שכן הן מספקות בסיס תאורטי מוצק לשחזורים ואפשרות לדחות סברות שאינן עולות אתן בקנה אחד. משפחת שפות בלשנות היסטורית ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחוזות יוון

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מחוזות יוון (ביוונית: περιφέρειες; בתרגום מילולי: פריפריות) הם הרמה הראשונה של החלוקה המנהלית של יוון. קיימים 13 מחוזות שונים, כאשר תשעה מהם מתפרסים על יוון היבשתית, בחצי האי הבלקני ובחצי האי פלופונסוס, וארבעה על איי יוון (שניים באיי הים האגאי, אחד בכרתים ואחד באיים היוניים). 13 המחוזות מתחלקים כיום ל-74 יחידות אזוריות. היחידות האזוריות החליפו חלוקה מוקדמת יותר ל-51 נפות, חלוקה שהייתה נהוגה עד לשנת 2011. בנוסף למחוזות, קיים המחוז האוטונומי הר אתוס, או "ההר הקדוש", שמהווה מדינת נזירים תחת ריבונות יוונית. מחוז אוטונומי זה נמצא בחצי האי המזרחי ביותר מבין שלושת חצי האיים של כלקידיקי. החל מתאריך ה-1 בינואר 2011, 13 המחוזות מחולקים ל-74 יחידות אזוריות (περιφερειακές ενότητες): עד לשנת 2011 החלוקה המנהלית המשנית של יוון הייתה ל-51 מחוזות משנה מנהליים (νομός, "נומוס" ביחיד; νομοί, "נומי" ברבים). במסגרת רפורמת קליקרטיס, בוטלה החלוקה הישנה למחוזות משנה שהוחלפו ביחידות אזוריות. רוב היחידות האזוריות החדשות זהות בתחום שיפוטם למחוזות המשנה הישנים. השינוי העיקרי היה במסגרת המחוזות של אטיקה ושל דרום הים האגאי, שבהם הרפורמה יצרה 18 יחידות מנהלתיות חדשות. מחוזות המשנה הישנים היו: מדיה וקבצים בנושא מחוזות יוון בוויקישיתוף "STRUCTURE AND OPERATION OF LOCAL AND REGIONAL DEMOCRACY". 2012. p 13. "2011 POPULATION AND HOUSING CENSUS HELLENIC STATISTICAL AUTHORITY". Piraeus, 12 September 2014. "Subnational Human Development Index (SD-2019)". Institute for Management Research, Radboud University. "Regions of Greece", www.geogreece.gr אטיקה היווה "נומוס על", שמתחתיו הייתה חלוקה נוספת לארבע יחידות משנה: פיראוס, אתונה, מערב אתיקה ומזרח אתיקה.
אומברטו סאבה

אומברטו סאבה (באיטלקית Umberto Saba;‏ 9 במרץ 1883 – 26 באוגוסט 1957) היה שם העט של המשורר והסופר האיטלקי אומברטו פולי (Umberto Poli). סאבה נולד בטריאסטה לאב איטלקי ולאם יהודייה. אביו נטש את אימו בטרם סאבה נולד והוא גודל וחונך על ידי אומנת סלובנית אליה היה סאבה קשור עד מאוד. הוא למד ארכאולוגיה, גרמנית ולטינית באוניברסיטת פיזה בין השנים 1903-1904, ובתקופה זו החל לסבול ממחלת נפש שהלכה והחמירה עם השנים. סאבה עזב את לימודיו ועבד כנער סיפון באוניית סוחר. בשנים 1907-1908 שירת בצבא האיטלקי, וב-1909 נישא לקרולינה וולפר (Carolina Wölfler) ונולדה להם בת שנה לאחר מכן. באותה שנה אימץ סאבה את שם העט שלו, ייתכן שבהשפעת שמה של האומנת שגידלה אותו "פפה סאבז" (Peppa Sabaz) או כתעתיק של המילה העברית "סבא". ב-1911 הגיע לפירנצה ופרסם את קובץ השירה הראשון שלו בשמו החדש. מאוחר יותר עבר לבולוניה והמשיך לפרסם שירה אך ללא הצלחה מרובה. במלחמת העולם הראשונה התגייס שוב לצבא אך לא נשלח אל החזית. לאחר המלחמה, ב-1919, שב סאבה לטריאסטה ופתח חנות לספרים עתיקים, ממנה הצליח להוציא את פרנסתו, וב-1922 הוציא לאור בעצמו את קובץ השירים "Canzoniere 1900-1921". אולם מחלתו החמירה והחל מסוף שנות השלושים של המאה ה-20 סבל סאבה מדיכאון ואיים מספר פעמים בהתאבדות. ב-1938 נאלץ סאבה למכור את חנותו ולהסתתר מפני חוקי הגזע באיטליה. הוא נדד תחילה לפריז, ובסוף 1939 עבר לרומא והסתתר בעליית גג של חבר. משם חזר לטרייסטה ובספטמבר 1943, בעקבות הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, ברח יחד עם משפחתו לפירנצה, שם החליף מקומות מסתור באופן תכוף, בין היתר, בסיועו של אאוג'ניו מונטאלה. לאחר המלחמה שב לטריאסטה וזכה להכרה ובשני פרסים ספרותיים - פרס ויארג'ו (1946) ופרס אקדמיית לינצ'יי (Accademia dei Lincei) ברומא ב-1953. מצבו הבריאותי המשיך להתדרדר והוא התאשפז במוסדות רפואיים לתקופות ארוכות. הוא נפטר בגיל 74 בגוריציה כשנה לאחר מות אשתו ולאחר שלקה בליבו. Poesie - שירה (1911) Coi miei occhi - במו עיני (1912) La serena disperazione - הייאוש השליו (1920) L'amorosa spina - הקוץ המאוהב (1921) Il canzoniere 1900-1920 - שירה 1900-1920 (1921) Preludio e canzonette - פרלוד ושירים (1922) Autobiografia - אוטוביוגרפיה (1923) Figure e canti - דמויות ושירים (1926) L'Uomo - האדם (1926) Preludio e fughe - פרלוד ובריחה (1928) Tre poesie alla mia balia - שלושה שירים ליפתי (1929) Tre composizioni - שלושה חיבורים (1933) Ultime cose - דברים אחרונים (1944) Il Canzoniere 1900-1945 - שירה 1900-1945 (1945) Mediterranee - הים התיכון (1946) Il Canzoniere 1900-1947 - שירים 1900-1947 (1947) Uccelli - ציפורים (1945) Uccelli: Quasi un racconto - ציפורים: כמעט סיפור (1951) Il Canzoniere 1900-1954 - שירים 1900-1954 (1957) Scorciatoie e raccontini - קיצורי דרך וסיפורים קטנים (1946) Storia e Cronistoria del Canzoniere - היסטוריה וכרוניקה של השירה (1948) Ricordi: Racconti 1910-1947 - זכרונות: סיפורים 1910-1947 (1956) Epigrafe: Ultime prose - אפיגרפיה: פרוזה אחרונה (1959) Quel che resta da fare ai poeti - כל שנותר למשוררים לעשות (1961) Ernesto - ארנסטו (נכתב 1953, יצא לאור 1975) מדיה וקבצים בנושא אומברטו סאבה בוויקישיתוף רות אלמוג, מרשם לכאוס פסיכולוגי, באתר הארץ, 31 ביולי 2009 אומברטו סאבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אומברטו סבא (1883-1957), דף שער בספרייה הלאומית אומברטו סאבה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אומברטו סאבה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אומברטו סאבה, באתר Discogs (באנגלית)
האלפים הדינריים

האלפים הדינריים (בסלובנית: Dinarsko gorstvo, בקרואטית ובוסנית: Dinarsko gorje או Dinaridi, בסרבית: Динарске планине או Динариди) הם רכס הרים בדרום-מזרח אירופה המשתרע בחלקו המערבי של חבל הבלקן. הרכס נמשך לאורך הים האדריאטי מסלובניה בקצהו הצפון-מערבי, דרך קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו וסרביה, ומסתיים באלבניה בקצהו הדרום-מזרחי. האלפים הדינריים הם המשכם של הרי האלפים המזרחיים, ונבדלים מהם באוכף במערבה של סלובניה. מדרום המשכם בהרי פינדוס והפלופונסוס ביוון. שטחו של הרכס הוא כ-200,000 קמ"ר, אורכו 700 ק"מ, והוא משתרע בצורת קשת בין קווי האורך 46° ו-42° צפון. רוחבו של הרכס בחלקו הצפוני הוא 50 ק"מ בלבד, ונישא לגובה של 1,528 מטר בפסגת הר ריסניאק. בחלקו הדרומי מתרחב הרכס לכ-350 ק"מ, והר יזרצה (אלבנית Maja e Jezercës; סרבית Jezerski Vrh או Језерски Bрх, "פסגת האגם"), הנישא לגובה של 2,692 מטר, הוא הפסגה הגבוהה באזור זה. האלפים הדינריים עשויים מסלעי משקע: אבן גיר, אבן חול ודולומיט מתקופת המזוזואיקון ותחילת הקנוזואיקון. כאשר נוצר הקמט האלפיני לפני 100 עד 50 מיליון שנה, התרוממו האלפים הדינריים ונחשפו לתהליכי בליה קרסטיים ואחרים אשר עיצבו את נופם. חבל קראס שבמערב סלובניה נמצא בצפונו של רכס האלפים הדינריים, והעניק את שמו לתופעת הקרסט. הרכס המערבי של האלפים הדינריים שקוע בחלקו מתחת לפני הים האדריאטי, ופסגותיו מתרוממות מעל פני הים בדמות האיים הרבים שלאורך הריביירה הקרואטית. באלפים הדינריים, כמו בכל הבלקן, אין עדות לפעילות בליה קרחונית משמעותית, למעט בהרי פרוקלטייה (Prokletije) שבדרום הרכס. גם כיום קיימים קרחונים מועטים רק בעמקים הדרומיים של הרכס ובגובה של מעל 600 מטר. שרידי הביצורים הפזורים באלפים הדינריים, הם עדות למאות שנים של לחימה באזור. במאה ה-3 לפני הספירה, בימי השלטון הרומי שימשו ההרים מקום מחסה לשבטים האילירים, מפני הכיבוש הרומי, שהחל לחופי הים האדריאטי. במאה ה-20 שימשו ההרים כמקום מועדף ללוחמת גרילה של ארגוני פרטיזנים יוגוסלבים, שהיוו את אחת מתנועות ההתנגדות המוצלחות של מלחמת העולם השנייה. ההרים מיושבים בדלילות, כאשר יערנות ומכרות הם שני ענפי התעסוקה העיקריים של תושביהם. לפי גובה ממוצע, תושבי האלפים הדינריים, הן גברים (185.6 ס"מ) והן נשים (171 ס"מ), הם הגבוהים בעולם. קניון פקלניצה בקרואטיה מעבר ולבונה בצפון אלבניה מפלים על נהר קרקה בפארק הלאומי קרקה בקרואטיה הפארק הלאומי דורמיטור פקלניצה מדיה וקבצים בנושא האלפים הדינריים בוויקישיתוף ד"ר חזי שקד, ‏טיפוס לפסגת דינארה באלפים הדינריים, באתר GoTravel האלפים הדינריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ליבורנים

הליבורנים (בלטינית: Liburni; ביוונית: Λιβυρνοί) היו עם קדום שישב בצפונה של איליריה מהמאה ה-11 לפנה"ס ועד למאה ה-1 לפנה"ס. הליבורנים נודעו כסוחרים ושודדי ים, וייתכן כי הגיעו לאזור מושבם מהמזרח לקראת סוף האלף השני לפנה"ס. הליבורנים נטמעו ברומאים ונעלמו החל בסוף המאה ה-1. גבולותיו של אזור היישוב של הליבורנים שנקרא ליבורניה, נעו במשך השנים בהתאם לתחום התפשטותם, והוא חופף כיום לאזור מפרץ קוורנר שלחוף הים האדריאטי במערב קרואטיה והחוף שמדרום לו. בתקופות מסוימות יישבו הליבורנים גם בחופי מחוז מארקה שבמערב הים האדריאטי ובאי קורפו שמדרום לו. לפי סטראבון עריהם העיקריות של הליבורנים היו יאדרה (כיום זאדר) וסקרדונה (סקרדין), והם יישבו גם באיי הים האדריאטי רב, פג, קרק, צרס, לושין, אי, קורצ'ולה, הוואר, טרוגיר וארכיפלג קורנטי. לרשימת ערי הליבורנים הוסיף פליניוס הזקן את אלבונה (לאבין), פלנונה (פלומין), טרסאטיקה (טירת טרסט ברייקה) וערים נוספות. שפתם של הליבורנים הייתה שפה הודו-אירופית מקבוצת ה"קנטום", והיא מראה דמיון רב לוונטית וייתכן שאף הייתה ניב של האחרונה. בעבר סברו החוקרים כי קיים קשר בין ליבורנית לשפות האיליריות, אך תאוריה זו. עקב כך נזנחה במידה רבה גם הסברה שהליבורנים היו שבט אילירי, וכיום סוברים החוקרים כי היו מקורבים לוונטים. לא נמצא תיעוד כתוב לשפה והמידע אודותיה ועל קרבתה לוונטית מתבסס על חקר שמות פרטיים של מקומות ובני אדם. לאחר כיבוש ליבורניה בידי הרומאים נדחקה השפה מפני הלטינית, ובסופו של דבר נכחדה. הליבורנים נודעו בליבורנה (בלטינית: Liburna או naves Liburnicae; ביוונית: λιβυρνίς) ספינת המשוטים שבנו ואשר אומצה על ידי הרומאים. ספינות אלה היו מצוידות בשתי שורות של משוטים ובמפרש גדול אחד. הרומאים עשו בהם שימוש בקרב אקטיום ובתקופת האימפריה הרומית היה שמן של הספינות לשם נרדף לספינות מלחמה בכלל. איליריה ליבורנה מדיה וקבצים בנושא ליבורנים בוויקישיתוף ^ Yoshamya, Mitjel & Yoshamya, Zyelimer. Gan-Veyan: Neo-Liburnic glossary, grammar, culture, genom. Old-Croatian Archidioms, Monograph I, p. 1 - 1.224, Scientific Society for Ethnogenesis studies, Zagreb 2005.
פרימוריה-גורה

מחוז פרימוריה-גורה (קרואטית Primorsko-goranska županija) הוא מחוז בצפון-מערב קרואטיה המשתרע לחופיו של מפרץ קוורנר ובאלפים הדינרים. שטחו של המחוז הוא 3,582 קמ"ר ומרכזו בעיר רייקה. המחוז כולל גם את האיים קרק, צרס, לושין וראב המהווים כולם יעדים תיירותיים פופולרים. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית המחוז 305,505 איש, רובם המכריע קרואטים. כמחצית מהאוכלוסייה התגוררה בעיר רייקה ורובה באזור המטרופוליטני של העיר. לפי מפקד שנערך בשנת 2001 הייתה ההתפלגות הלאומית של תושבי המחוז כדלקמן: מדיה וקבצים בנושא פרימוריה-גורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרימוריה-גורה הלשכה הקרואטית לסטטיסטיקה
דוד השני

האם התכוונתם ל... דוד השני, מלך סקוטלנד – מלך סקוטלנד דוד השני, קיסר אתיופיה – קיסר אתיופיה דוד השני מגיסטרוס – מלך טאו-קלארג'תי (923-937) דוד השני, מלך אימרתי – מלך ממלכת אימרתי (1782-1792) דוד השני, מלך קאחתי – מלך ממלכת קאחתי (1703-1722) דוד השני, מלך לורי – מלך ממלכת לורי (1089-1118)
דוד קיסר אתיופיה

האם התכוונתם ל... דוד הראשון, קיסר אתיופיה – קיסר אתיופיה דוד השני, קיסר אתיופיה – קיסר אתיופיה דוד השלישי, קיסר אתיופיה – קיסר אתיופיה
פלטרו ואני

פְּלָטֵרוֹ וַאֲנִי (בספרדית: Platero y yo) הוא אחד מספריו המפורסמים ביותר של המשורר והסופר הספרדי חואן רמון חימנס. הספר ראה אור לראשונה, בגרסה חלקית שכללה שישים ושלושה פרקים בלבד, בשנת 1914, וגרסתו המלאה, בת המאה שלושים ושמונה פרקים, התפרסמה שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1917. הספר תורגם לשפות רבות. שמו של חתן פרס נובל, חואן רמון חימנס, נקשר אחת ולתמיד בדמות החמור פלטרו, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה. הספר מגולל את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש, וזהו אינו רק ספרו המפורסם ביותר של יוצרו, אלא גם אחד הספרים האוניברסליים ביותר בספרות שנכתבה בלשון הספרדית במאה העשרים. אף-על-פי-כן, ואולי דווקא משום כך, נפל הספר קורבן להצלחתו הגורפת. כותבו עצמו מחה עוד בחייו נגד הקריאה השטחית ביצירה, קריאה שהשאירה את הספר ברמה הרדודה של קובץ אנקדוטות סנטימנטליות. לדברי חימנס, הוא התחיל לכתוב את הספר בסוף שנת 1905 או בתחילת 1906, וחזר וערך אותו בין השנים 1912 ו-1914, כאשר היה בדעתו לפרסם מהדורה מקוצרת של היצירה, מהדורה שנועדה לילדים ואכן ראתה אור במדריד בדצמבר של שנת 1914. דברי הסופר בפתח המהדורה הראשונה של הספר מכונים "הערה לַמבוגרים שיקראו את הספר הזה לִילדים", ועולמו של פלטרו מדומה בהם ל"אי של חסד, של רעננות ושל אושר, תור הזהב של הילדים". דימוי זה מבוסס על התפישׂות האפלטוניות שהסופר דגל בהן לאורך כל חייו, והאי הרוחני אשר צנח מן השמים ושלבו של המשורר יוצא אליו הוא גן-העדן האבוד של הילדוּת, תקופה עתירת כמיהות אשר לא תחזור ותישנה, זמן של ציפיות וחלומות שחלקם לא יתגשמו לעולם. במבוא לספר שפרסם בשנת 1932, העלה המשורר את שלושת הרעיונות שעמדו בבסיס בחירתו בקטעים ששולבו ביצירה: תיאור רגשות, רוחניות מוארת ואידיאליזם חופשי. היוצר היה משוכנע כי שילוב השירה והטבע יצליחו לעורר בילד ובמבוגר כאחד דמיון בשלושה מישורים – הרגשי-אמנותי, הרוחני והאידיאליסטי. בדגם היצירה שהרכיב חימנס ישנם יסודות רבים המיועדים ליצירת הזדהות אגב הקריאה, ואף-על-פי שהסופר מצהיר כבר בפתח ספרו כי היצירה נועדה לילדים, הרי קוראיה הנלהבים ביותר הם לא פעם דווקא מבוגרים, אשר לא ויתרו על הילד שבהם אלא היטיבו לשַׁמרו. אפשר אמנם לקרוא את היצירה כספר שירה פשוט על קשר רגשי עמוק בין יוצר רגיש, משורר צעיר, לבין החמור הקרוב ללבו ועל הזיקה בין שני אלה לבין המקום שהם חיים בו ולבין יושביו. אולם לא בכדי מצאו קוראי הטקסט וחוקריו רבדים רבים ביצירה ופרשנויות מגֻוונות לקטעים הכלולים בה. אחדים הדגישו את חשיבות עולם הטבע וסממניו בתיאור מכלול הרגשות של היוצר והקשר בינו לבין חמורו; אחרים שניתחו את היצירה העדיפו לשים את הדגש על תפישׂותיו ההומניסטיות של היוצר ועל דרכו להביע מחאה חברתית ופוליטית באמצעות קטעי הפרוזה הלירית שכתב בספר; והיו גם מי שראו את עיקר העיקרים של הספר בתיעוד אישי בעל ייחוד אנתרופולוגי, היסטורי וספרותי גם יחד: תיעוד מפרי עטו של הסופר והמשורר לכפר מוֹגֵר ולסביבתו, מחוז אנדלוסיה, בכלל. ואכן, בגלל היקפם המצומצם של קטעי הספר, בשל מספרם המרובה ומפאת רבגוניותם התוכנית, יכול כל קורא לגלות בכתוב קשת רחבה של תחומי עיסוק ועניינים שונים. ב-12.12.14 לציון 100 שנה לצאת הספר יצרה חברת גוגל שרבוט גוגל בדמות החמור מהספר. תרגומו העברי הראשון, מאת עמנואל אולסבנגר, התפרסם בהוצאת עם עובד בשנת 1956. בשנת 2006 ראה אור תרגום של רמי סערי בהוצאת כרמל, ובשנת 2021 יצא לאור תרגום חדש של הספר, פרי עטם של שמואל רגולנט ושמואל בנג'ו, בהוצאת גמא. נעמה גרשי, מסע קסום של משורר וחמור, באתר הארץ, 5 במרץ 2006 פלטרו ואני, באתר הוצאת כרמל פלטרו ואני, באתר הוצאת גמא
1953 במדע

רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1953. 25 באפריל – פרסום מודל של המבנה הסלילי של הדנ"א על ידי פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון, חתני פרס נובל בשנת 1962 15 במאי – פרסום תוצאות ניסוי מילר-יורי, ניסוי פורץ דרך בחקר ראשית החיים שהראה כי חומצות אמינו, חומר המוצא של חלבונים, יכולות בתנאים מסוימים להיווצר באופן ספונטני ממולקולות פשוטות ביותר גילוי רכס מרכז אוקייני גילוי הזיוף של איש פילטדאון תחילת ייצור פוליאסטר בחברת דופונט תחילת שימוש בבדיקת אולטרה סאונד ברפואה 18 בדצמבר – תחילת שידורים לפי שיטת NTSC ביפן, נוריקאזו סוואסאקי ( Norikazu Sawazaki ) בונה אבטיפוס של מכשיר הקלטה בשיטת סריקה לולינית רודולף פריזר (Rudolph Pariser), רוברט פָּר (Robert Parr) וג'ון פופל מפרסמים תאוריה באשר לדרך חישוב מקורבת של אורביטלים מולקולריים קרל ציגלר וג'וליו נטה מפתחים את זרז ציגלר-נטה המאפשר סינתזה של פולימרים אורגניים בתנאי טמפרטורה ולחץ נמוכים תוך שליטה באורך בשרשרת ובהכוונה מרחבית לפי הערכה - קיימים כבר כ-100 מחשבים בעולם אלן טיורינג מפרסם מאמר המסביר את שימושי המחשב בפתירת בעיות בתורת המספרים פיתוח אלגוריתם רִפּוּי מֻדְמֶה (Simulated annealing) על ידי ניקולס מטרופוליס (Nicholas Metropolis) תחילת שימוש בזיכרון טבעות מגנטי (Magnetic-core memory), שיטה זו הייתה נפוצה עד לשנות ה-70. אנריקו פרמי, פרדריק ריינס וקלייד קוואן (Clyde Cowan) בונים את גלאי הנייטרינו הראשון צ'ארלס טאונס ותלמידי המחקר שלו מצליחים להפעיל מתקן ליצירת קרן קוהרנטית, מונוכרומטית וממוקדת של קרינה אלקטרומגנטית באמצעות פליטה מאולצת בגז אמוניה וקורא לו מייזר, (Microwave Amplification by Stimulated Emission of Radiation, MASER). בהמשך מתקבלת גם פליטה מאולצת במגוון תדירויות והשם שונה ללייזר 6 במאי – שימוש ראשון במכונת לב-ריאה במהלך ניתוח. פרס נובל פרס נובל לפיזיקה - פריץ זרניקה, על הדגמת שיטת קונטרסט הפאזה, ובייחוד על המצאת מיקרוסקופ קונטרסט הפאזה פרס נובל לכימיה - הרמן שטאודינגר, על תגליותיו בתחום הכימיה המקרומולקולרית פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה הנס אדולף קרבס, על גילוי מעגל קרבס בנשימה תאית פריץ אלברט ליפמן, על גילוי וחקר הקואנזים A פרס ישראל מדעי הרפואה - ליפמן היילפרין מדעים מדויקים - יעקב לויצקי מדעים מדויקים - שמשון עמיצור 21 בינואר – פול אלן, יזם ואיש עסקים אמריקאי, ממיסדי מיקרוסופט (נפטר ב-2018) 6 במרץ – קרולין פורקו מדענית פלנטרית אמריקאית ידועה בעבודתה בחקר מערכת השמש החיצונית 11 באפריל – אנדרו ויילס, מתמטיקאי בריטי, חי בארצות הברית, הוכיח את השערת טניאמה-שימורה אשר גררה את נכונות המשפט האחרון של פרמה 22 באפריל – יאן צ'וחרלסקי (Jan Czochralski), כימאי פולני, ממציא שיטה לגידול גבישים לתעשיית המוליכים למחצה (נולד ב-1885) 21 במאי – ארנסט צרמֶלו, מתמטיקאי ופילוסוף גרמני, הוכיח את משפט הסדר הטוב ותרם תרומה בסיסית לתורת הקבוצות האקסיומטית (נולד ב-1871) 14 ביולי – ריכרד פון מיזס, מדען אוסטרי יהודי, עסק במכניקת הזורמים, אווירודינמיקה, אווירונאוטיקה, סטטיסטיקה ותורת ההסתברות (נולד ב-1883) 28 בספטמבר – אדווין האבל, אסטרונום אמריקאי, הסביר את מהות הגלקסיה, הראה כי שביל החלב היא גלקסיה אחת מני רבות ביקום, נסח את חוק האבל על התפשטות היקום (נולד ב-1889) 30 בספטמבר – לואיס פרי ריצ'רדסון, מתמטיקאי, פיזיקאי ופסיכולוג בריטי, (נולד ב-1881) מדיה וקבצים בנושא 1953 במדע בוויקישיתוף
פדרו פארמו

פדרו פארמו (בספרדית: Pedro Páramo) הוא רומן מאת הסופר המקסיקני חואן רולפו. הגרסה הראשונה של הספר ראתה אור בשנת 1955, והיא הייתה טיוטה שהפקיד הסופר בידי המו"ל שלו. הגרסה הסופית של הרומן התפרסמה בשנת 1981, והיא נערכה בידי הסופר עצמו. עד שנת 1990 תורגם הספר לשמונה-עשרה שפות. התרגום הראשון לעברית הוא תרגומו של יוסף דיין אשר ראה אור בספריית פועלים בשנת 1977. התרגום העברי החדש, מאת רמי סערי, מבוסס על הגרסה הסופית של הרומן, והוא התפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2003. הרומן, שנחשב לאחד מנכסי צאן ברזל של ספרות מקסיקו במאה העשרים, מגולל את סיפור מסעו של חואן פרסיאדו לעיירת הולדתה של אמו בחיפוש אחרי אביו, פדרו פארמו, גבר שאותו לא זכה להכיר מימיו. הספר בנוי כקובץ של שבעים קטעים, היוצרים כמכלול תמונת חיים מרתקת במחוז נידח בתקופת המהפכה המקסיקנית. במסעו לכפר של זיכרונות אמו עובר הבן את הגבול בין ארץ החיים לבין עולם הרפאים של המתים ומתחבר לשלל דמויות ססגוניות, הבונות ביחד איתו תמונה שלמה של הקשר שהביא אותו לעולם הזה. החיפוש אחרי האב שאיננו, נתפש במחקר הספרותי שצמח סביב יצירת רולפו כאלגוריה למצבה הרוחני של מקסיקו: אומה צעירה המחפשת את זהותה ומתעקשת למצוא אותה למרות הקשיים והצרות שהיא שקועה בהם ועל אף העובדה, שמסע ההתחקות שלה בעקבות זהותה מוליך אותה אל פי הגיהנום. אולם אפשר לראות בחיפוש זה גם מסע חיוני לחיפוש שורשים ולגילוי הזהות האישית: חואן פרסיאדו אינו יוצא לדרך מתוך סקרנות, אלא בשל הבטחה שהבטיח לאמו הגוססת, הבטחה הקושרת אותו בו בזמן הן לחייו בעולם הזה והן לאם המנוחה שאינה עוד עמו. כבר בראשית דרכו הוא מגלה אח למחצה שעל קיומו לא ידע דבר וחצי דבר. בהמשך שהותו בכפר של אמו מתגלות לו אמִתות רבות: הוא מתוודע לאנשים שהכירו אותה ושומע גרסאות רבות לאירועים, אשר הביאו אותה לנטוש את המקום שבדיעבד התגעגעה אליו כל ימיה. קשריו עם הזולת פותחים לו צוהר גם לעולמו של אביו שנעלם. מתברר לו ממה היה מורכב עולם האב, ומתחוורות לו הסיבות לעליבות המקום הנטוש והארור שאמו ייחלה לשוב אליו. בסופו של דבר מצטרף הבן התר אחר שורשיו, למתים המוסיפים לחיות את חייהם מתחת לפני האדמה הקשוחה והצחיחה שלא יכלה לשאת אותם עוד. מדיה וקבצים בנושא פדרו פארמו בוויקישיתוף
פורט פואד

פורט פואד (בערבית: بور فؤاد) היא עיר במצרים, בפתחת תעלת סואץ על גדות הים התיכון. פורט סעיד, הממוקמת בצדה השני של התעלה, היא העיר התאומה שלה. העיר הוקמה בשנת 1927 כדי להגביר את התנועה והאיכלוס באזור, ונקראה על שמו של מלכה הראשון של מצרים בעידן החדש פואד הראשון. בעת מבצע קדש הופגזה העיר ונפגעה קשות מירי של הצי הצרפתי והצי המלכותי האנגלי. ב"מוזיאון המלחמה" מתועדים הקרבות הקשים שאירעו באזור במהלך ההיסטוריה ובין השאר הקרבות עם הצבא הישראלי בשנת 1967 ובשנת 1973. בקרבות מלחמת יום הכיפורים, ב-22 באוקטובר, פיקד מתן וילנאי על כוח משימה מיוחד שפעל בחזית המצרית, אשר כלל את סיירת חרוב וכוח של שייטת 13. הכוח עמד לבצע פשיטה על פורט פואד, אולם זו בוטלה בשל כניסת הפסקת האש הראשונה לתוקפה. כיום מצוי בפורט פואד בסיס הגנה אווירית של הצבא המצרי. העיר נמצאת על האי פורט פואד, כשמצפונה הים התיכון וממערבה תעלת סואץ. ניתן להגיע אליה באמצעות מעבורת מפורט סעיד. בשנת 2016 נפתח גשר צף המאפשר להגיע אליה. מדיה וקבצים בנושא פורט פואד בוויקישיתוף אחיה ראב"ד, משט השלום: תמונות מפורט סעיד, באתר ynet, 29 באפריל 2007 סיפורה של פלוגת קורן במלחמת יום הכיפורים 1973, מתוך אתר עמותת סיירת חרוב, עמודים 3-9. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בסיני. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.