laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראלף אליסר וייטסייד ארל

ראלף אליסר וייטסייד ארל (באנגלית: Ralph Eleaser Whiteside Earl; נולד ב-1785 – 1788; נפטר ב-16 בספטמבר 1838), היה צייר אמריקאי, המכונה "צייר החצר" של הנשיא אנדרו ג'קסון. הוא גם צייר את דיוקנה של רייצ'ל ג'קסון. ארל היה בנם של צייר הדיוקנאות ראלף ארל ואשתו השנייה אן וייטסייד, ובן למשפחת ארל. הוא נולד בין 1785–1788, כנראה בניו יורק, וככל הנראה קיבל את הכשרתו המוקדמת לציור פורטרטים מאביו, שסגנונו הנאיבי בא לידי ביטוי בעבודותיו הראשונות של ארל הצעיר. הוא נסע ללונדון בשנת 1809, שם למד במשך שנה אצל ג'ון טרומבול וקיבל ייעוץ מבנג׳מין וסט, ולמד פרספקטיבה, אנטומיה וציור תלת־ממדי. הוא נשאר באנגליה עד 1814, התגורר אצל סבו מצד אמו בנוריץ׳ וביצע עבודות של ציורי דיוקן. לאחר מכן נסע לפריז לפני שחזר לארצות הברית בדצמבר 1815 מתוך כוונה ליצור ציורי היסטוריה גדולים במודל האירופי. כהכנה לפרויקט מתוכנן המתאר את קרב ניו אורלינס, פגש ארל את הגנרל אנדרו ג'קסון וביקר אותו בביתו בטנסי, בהרמיטאז', בינואר 1817. ארל צייר דיוקנאות של ג'קסון ומשפחתו, והתחתן עם אחייניתה של גברת ג'קסון ג'יין קפהרי. ב־19 במאי 1819. היא נפטרה בלידה בשנת 1820, וכך גם בנם. לאחר מות אשתו, ארל הפך לחברו הקרוב של ג'קסון והתגורר איתו בהרמיטאז'. כשג'קסון הפך לנשיא בשנת 1829, ליווה אותו ארל לבית הלבן, וצייר דיוקנאות רבים של ג'קסון עד שנודע בשם "צייר החצר" ו"צייר המלך". ארל חזר לטנסי עם ג'קסון לאחר כהונתו השנייה, ומת בהרמיטאז' ב-16 בספטמבר 1838. ' מדיה וקבצים בנושא ראלף אליסר וייטסייד ארל בוויקישיתוף "Focus Works of Art: Andrew Jackson" (ארכיון) Aronson, Julie (1992). "Ralph E. W. Earl". In Chotner, Deborah (ed.). American naive paintings. Washington Cambridge, England: National Gallery of Art Cambridge University Press. pp. 103–104. Mary C. (Mary C. Currey) Dorris, Preservation of the Hermitage, 1889-1915 : annals, history, and stories : the acquisition, restoration, and care of the home of General Andrew Jackson by the Ladies' Hermitage Association for over a quarter of a century, [Nashville? : Smith & Lamar?, 1915
לאו צ'ל

לאו צ'ל (בגרמנית: Leo Tschoell;‏ 1893 – 23 בדצמבר 1980), היה איש עסקים אוסטרי, אשר הציל יהודים בתקופת השואה. בשנת 1968 הוענק לו אות חסיד אומות העולם. לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית בשנת 1938, היגר ד"ר צ'ל ליוגוסלביה והקים עסק בבלגרד. לאחר כיבוש יוגוסלביה בשנת 1941 על ידי הגרמנים, נמלט להונגריה והקים משרד חדש בבודפשט. בשנת 1944 החל מצבם של יהודי הונגריה להחמיר. מפלגת צלב החץ תמכה בגירושם של יהודי הונגריה. צ'ל הסתיר בתחום נכסיו יהודים אשר ביקשו את עזרתו בעיר גדלה (Gödöllő). מאוחר יותר החל להדפיס מאות מסמכים מזויפים בבית הדפוס שלו, ייסד ארגון מחתרת אנטי-פשיסטי, סיפק מחבוא לעוד ועוד אנשים והציל את חייהם בכך שהעניק להם תעודות זהות מזויפות. בשנת 1968 קיבל צ'ל את התואר חסיד אומות העולם מטעם ארגון יד ושם בירושלים. חסיד אומות העולם ליאו צ'ל - פעילותו להצלת חיי יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לאו צ'ל".
פרס לורנס אוליבייה למחזאי המבטיח ביותר

פרס לורנס אוליבייה למחזאי המבטיח ביותר היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. פרס זה נוצר בשנת 2002 והוענק רק פעם אחת נוספת ב-2003. אתר האינטרנט הרשמי של פרסי אוליבייה
הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס

הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס (בגרמנית: Hans Eduard von Berlepsch-Valendas ‏ 31 בדצמבר 1849, סנט גאלן – 17 באוגוסט 1921, מינכן) היה אדריכל, סופר וצייר גרמני ממוצא שווייצרי. אביו היה סופר ומוכר ספרים גרמני שהגיע לשווייץ בשנת 1848. הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס למד אדריכלות ולאחר סיום הלימודים עבד בעסקים שבבעלות במשפחה. הוא נסעה לגרמניה בה למד ציור בפרנקפורט ובמינכן. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנס אדוארד פון ברפלש היה בבולגריה וצייר תמונות עבוד הרוסים. לאחר הנסיעה הקצרה הוא חזר למינכן ועבר בסגנון אר נובו. הוא בנה מספר בניינים ועיצב מספר ספינות ששטו בימת קונסטנץ. בשנת 1902 הוא הוסיף לשם משפחתו תוספת "ולנדס" לזכר עיר הולדותו של אביו. בשנת 1910 הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס סיים פרויקט של בנייני ציבור בסביבות מינכן. באחוזתו הוא הקים בית ספר לציוד ועיצוב. אנה קוקן הייתה בין התלמידיו הבולטים. בשנת 1919 היא נפטרה מדלקת ריאות. שבועיים לאחר שילדה את בתה. מדיה וקבצים בנושא הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס בוויקישיתוף קורות חיים באתר משפחתי
Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū)

"Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū)" (בעברית: "ערב מסיבות משוגע"; ביפנית: "～ぱんぷきんの逆襲～") הוא הסינגל ה-11 של זמרת הפופ היפנית קיארי פאמיו פאמיו. הסינגל פורסם ב-2 בספטמבר 2015, לכבוד ליל כל הקדושים. השיר הופץ בפורמטים דיגיטליים ובפורמטים פיזיים כמו על גבי תקליטורים. סרטון השיר "Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushū)" באתר יוטיוב Kyary Pamyu Pamyu to Release 11th Single and Music Video Collection This Autumn | News | HARAJUKU KAWAii!! STYLE, web.archive.org, ‏2015-07-10 Crazy Party Nights Coming Soon! Kyary Pamyu Pamyu’s 11th Single! 1st MV Collection! 3rd UK Live! Autumn Tour!, Japanese kawaii idol music culture news | Tokyo Girls Update (באנגלית)
This Is Halloween

"This Is Halloween" (בעברית: "זה ליל כל הקדושים") הוא שיר הנושא של סרט הקולנוע "הסיוט שלפני חג המולד". השיר הוקלט על ידי הצוות שהשתתף בו. השיר יצא לאור ב-12 באוקטובר 1993, על ידי חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס, כחלק מתוך הפסקול, The Nightmare Before Christmas. השיר נכלל במשחק הריקודים Just Dance 3. להלן ההקלטות של השיר במדינות השונות. משמעות הצבע היא שההקלטה הופצה מאוחר יותר בשנת 1993: להלן חלק מהמוזיקאים שהקליטו את השיר במרוצת השנים: מרילין מנסון (הגרסה נכללה באלבום האוסף, Nightmare Revisited) פאניק! אט דה דיסקו סיידי מידע על היצירה "This Is Halloween" באתר מיוזיק בריינז Danny Elfman - Tim Burton's The Nightmare Before Christmas (Original Motion Picture Soundtrack), Discogs (באנגלית) Tom Phillips, Just Dance 3 track list revealed, Eurogamer, ‏2011-10-11 (באנגלית)
1663

שנת 1663 היא השנה ה-63 במאה ה-17. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1663 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-10 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. ראיגן יורש את גו-סאי כקיסר יפן יהודים ספרדים חוזרים להתיישב באנגליה, לראשונה לאחר גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290 הרייכסטאג מעתיק את מקום מושבו לרגנסבורג 7 בינואר – ההולנדים כובשים את קוצ'י מידי הפורטוגזים 8 ביולי – המושבות הבריטיות רוד איילנד ופרובידנס מתאחדות להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1663 התחילה ביום ג' בשבט ה'תכ"ג (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 10 ימים מוקדם יותר, ב-כ"ב בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1663 לפי הלוח היוליאני Nothing. ילידי 1663‎ נפטרים ב-1663‎ מדיה וקבצים בנושא 1663 בוויקישיתוף
זיגפריד ברכפלד

זיגפריד ברכפלד (בהונגרית: Brachfeld Siegfried; ברלין, 17 באפריל 1917 – בודפשט, 22 ביוני 1978) היה עיתונאי הונגרי ממוצא יהודי, מנחה קברט ובורלסקה. זיגפריד ברכפלד נולד בגרמניה כבנם של אוסקר ברכפלד, כנר יהודי-הונגרי ושל אדית מייסנר, גרמניה לותרנית. הוא למד בתיכון בברלין עד 1934. הוא לא סיים את לימודיו והתפרנס מעבודות מזדמנות עד סוף שנות השלושים. הוא נעצר על ידי הגסטפו בשנת 1939, נלקח למחנה ריכוז, ולאחר מכן גורש לבודפשט שבהונגריה בשנת 1941 כאזרח הונגרי. משנת 1942 גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי). בשנת 1945 נפל בשבי הסובייטי, משם שב להונגריה בסביבות חג המולד 1949. בין השנים 1949–1965 עבד כקריין וכתב בשפה הגרמנית ברדיו ההונגרי. בין השנים 1961 ל-1964 הוא למד גרמנית באוניברסיטת אטווש לוראנד ואחר כך בין השנים 1965 ל-1968 היה סטודנט באוניברסיטת פרייה (Freie Universität) בברלין המערבית. בשנת 1970הוא קיבל את תואר הדוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת אטווש לוראנד בשנת 1957 הצטרף לבמה העליזה, ולאחר מכן מונה לבמאי הראשי של "משרד הבימוי הלאומי" (Országos Rendező Iroda). בין השנים 1971–1978 היה עיתונאי ועורך בעיתון בשפה הגרמנית "בודפשטר רונדשאו" (Budapester Rundschau). הקהל ראה אותו בסרטים רבים. אשתו הייתה אנה פאפ, איתה התחתן בשנת 1953 בבודפשט. הוא התאבד בגיל שישים ואחד עקב מחלה חשוכת המרפא. תכונה מיוחדת (1955) בשעת חצות (1957) הפעמונים נסעו לרומא (1958) צלם המלח (1958) הגור (1959) שתי מחציות בגיהנום (1961) חבל על הבנזין (1964) עושה הכסף (1964) אני, איגנץ שטרסנוב, הנוכל (1966) מסע סביב גולגולתי (1970) Also nein, diese Ungarn! (עם שאנדור נובובצקי), Aufbau-Verlag, ברלין, 1974 זיגפריד ברכפלד עם הסופר ג'רג' טימאר: הונגרית שפה קשה, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 6:21) לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש כרך 1 ISBN 963-547-414-8 לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה. ISBN 963-05-6635-4 היסטוריית הסרטים ברשת נקודת שם מדיה וקבצים בנושא זיגפריד ברכפלד בוויקישיתוף https://web.archive.org/web/20170926195844/http://brachfeldsiegfried.hu/ Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 1007/1978. folyószáma alatt.
שושלת מוחמד עלי

שושלת מוחמד עלי (בערבית: الأسرة العلوية; השושלת העלויית) הייתה השושלת המונרכית של מצרים המודרנית מאז עצמאותה מהאימפריה העות'מאנית בתחילת המאה ה-19 בידי מוחמד עלי, שליט מצרים, ועד למהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1953. השושלת הייתה שלטת בתקופת איילט מצרים, ח'דיוות מצרים, סולטנות מצרים וממלכת מצרים ובחלק מזמן זה הייתה נתונה לשליטה וההשפעה המרובה של האימפריה הבריטית. לאחר פלישת נפוליאון בונפרטה אל מצרים העות'מאנית ונסיגתו, מצרים נפלה לאי שקט ממושך. מרד ממלוכים איים על העליונות המדינית של הפאדישאה העות'מאני אך קבוצת אלבנים תחת מוחמד עלי לקחו כוח מעל קהיר והדלתא של הנילוס ועם הזמן כבשו את כלל מצרים והקימו את איילט מצרים, אשר תהיה מדינה עצמאית דה פקטו אך תישאר מבחינה סמלית כאוטונומיה של האימפריה העות'מאנית. מוחמד עלי דרש להפוך את אומתו לאימפריה ויצא למערכות מלחמה נרחבות לכבוש את סודאן, חג'אז ולאחר הפסד במלחמת העצמאות היוונית גם אל המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה שלאחריה היו בידיו מכה, אל-מדינה, ירושלים, דמשק ועוד. מדיניות ההתפשטות של מוחמד עלי הסתיימה לאחר המלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה שהאדירה את ההשפעה של בריטניה על מצרים. עם שלטון יורשיו התפתחה ההשפעה הבריטית עד לשלטון אסמאעיל פאשא שבתקופתו היו הבריטים חזקים ומשפיעים די כדי להדיח את הח'דיו מהשלטון. הבריטים השיגו השפעה וסמכות על מצרים עד אשר הפכו את השליט השושלתי ללא יותר מבובה שלטונית שלהם. במהלך מלחמת העולם הראשונה השתמשו הבריטים במצרים למען המערכה על סיני וארץ ישראל. לאחר סיום המלחמה מרדו המצרים בשם הסולטאן המצרי, פואד הראשון במהומות 1919 במצרים אשר לאחריהם עלתה תנועת הלאומיות המדינית והסולטאן הועלה לתוארו של מלך מצרים. היה זה רק לאחר מלחמת העולם השנייה שמצרים הפכה עצמאית במסגרת הדה-קולוניזציה של אפריקה. שלטונו של פארוק, מלך מצרים אשר פגע ביוקרת השלטון הביא בשנת 1952 למהפכת הקצינים החופשיים שלבסוף הפילה את ממסד השלטון בעוד בנו ויורשו של פארוק, פואד השני, מלך מצרים היה רק בן כשנתיים. כיום פואד הוא ראש השושלת אך אין בשלטונו עוד השפעה. ח'דיו סולטנות מצרים ממלכת מצרים מדיה וקבצים בנושא שושלת מוחמד עלי בוויקישיתוף מצרים המלכותית שושלת מוחמד עלי, באתר אנציקלופדיה
סונטות לקלרינט של יוהנס ברהמס

סונטות לקלרינט, אופוס 120, הן צמד יצירות שנכתבו לקלרינט ופסנתר על ידי המלחין הרומנטי יוהנס ברהמס. הסונטות נכתבו בשנת 1894 ומוקדשות לנגן הקלרינט ריצ'רד מולפלד. הסונטות נכתבו בתקופה מאוחרת בחייו של ברהמס שבה הוא "גילה" את יופיו של הצליל והצבע הטונאלי של הקלרינט. מבנה הסונטה לקלרינט לא היה מפותח במידה רבה עד לאחר השלמת הסונטות הללו, שלאחריהן נעשה שימוש קל יותר בשילוב קלרינט ופסנתר ביצירות חדשות של מלחינים. אלו היו היצירות הקאמריות האחרונות שכתב ברהמס לפני מותו והן נחשבות לשתי יצירות מופת ברפרטואר לקלרינט. ברהמס גם עיבד את היצירות הללו עבור ויולה ופסנתר עם שינויים המתאימים יותר לכלי. בשנת 1890 נשבע ברהמס לפרוש מהלחנה, אך הבטחתו נמשכה זמן קצר. בינואר 1891 הוא נסע למיינינגן, לפסטיבל האמנויות שנערך בעיר ונשבה בנגינת הקונצ'רטו לקלרינט מס. 1 של קרל מריה פון ובר ו"חמישיית הקלרינט" של מוצרט. נגן הקלרינט הסולן היה ריצ'רד מולפלד, וברהמס התחיל להתיידד עם האיש שהוא כל כך העריץ. פרי ידידותם היה ארבע תוספות מדהימות לרפרטואר הקלרינט שעדיין היה צנוע באותה תקופה, כולל השלישייה בלה מינור לקלרינט, צ'לו ופסנתר אופ. 114 (1891), חמישייה בסי מינור לקלרינט וכלי מיתר, אופ. 115 (1891), ושתי סונטות קלרינט. ביולי 1894 השלים ברהמס את הסונטות. הוא כתב למולפלד ב-26 באוגוסט, והזמין אותו לבצע את היצירות. מכיוון שלמולפלד היו התחייבויות אחרות באותו קיץ, הוא לא הגיב, אך בספטמבר הוא נסע לווינה לפגוש את ברהמס ולקרוא את שתי הסונטות. הן נוגנו לראשונה (על ידי ברהמס ומולפלד) באופן פרטי עבור הדוכס ג'ורג' השני ומשפחתו בספטמבר של אותה שנה. ברהמס ומולפלד ביצעו את הסונטות לאחר מכן עבור קלרה שומאן בנובמבר 1894, לפני הופעת הבכורה הציבורית שלהם ב־7 בינואר 1895. הסונטות נכתבו בסולמות פה מינור ומי במול מז'ור – כמו סולמות שני הקונצ'רטי לקלרינט שהלחין ובר יותר משמונים שנה קודם לכן. סונטה מספר 1 מורכבת מהפרקים הבאים: הפרק הראשון נכתב בצורת סונטה. הוא מתחיל בפתיחה קצרה של הפסנתר בשלוש אוקטבות מקבילות, מוטיב זה חוזר לאורך כל הפרק. לאחר הפתיחה הקלרינט נכנס עם הנושא הראשון. לאחר כמה תיבות הפסנתר משתלט על הנושא, כשהקלרינט מנגן תפקיד יותר מייפה. עד שהסונטות הללו נכתבו היה נהוג שהסולן ניגן בעיקר, אם לא תמיד, את המנגינה. ברהמס לא צמצם את תפקיד הפסנתר כדי להתאימו לקלרינט, אלא יצר מערכת יחסים שווה והרמונית יותר בין סולן למלווה. הנושא השני מציג מקצבים מנוקדים וקופצניים, בניגוד לנושא הראשון. המנגינה ממשיכה לעבור בין נושאים רבים עד שלבסוף חוזרת לנושא הפותח. בפרק השני הקלרינט מציג נושא פשוט. תפקיד הפסנתר דליל בנושא הראשון. נושא זה חוזר הרבה פעמים. בפרק זה הנושא הראשון מורכב ממנגינה של שמונה תיבות שמנוגנת על ידי הקלרינט, ולאחר מכן מתחלפת בפסנתר שהקלרינט משאיל קווים תומכים. הפרק הרביעי נכתב בצורת רונדו הניתנת לתיאור A–B–A′–C–B′–A″. הפרק מתחיל בשלושה צלילי פה מודגשים בפתיחת הפסנתר המשמשים מעין קריאה לזיהוי הנושא הראשון. נושא A מסומן "לגרו" בקלרינט שמנגן לרוב שמיניות בצורת שלבים. נושא B המנוגד מורכב מטריולות של רבעים והוא מטושטש ונינוח יותר. לאחר חזרה ל-A ′, מנגנים את הנושא C השקט בפסנתר שמועבר לקלרינט. הקלרינט מנגן את ה"קריאה" מההקדמה בעוד הפסנתר מנגן את נושא B שוב. לסונטה מספר 2 יש שלושה פרקים: אלגרו אמבילה אלגרו אפסיונאטו אנדנטה קון מוטו מידע על היצירה "סונטות לקלרינט של יוהנס ברהמס" באתר מיוזיק בריינז Swafford 1997, p. 572 Musgrave 1985, p. 251 Lawson 1998, p. 32 Lawson 1998, p. 40 Musgrave 1985, p. 255–256
עז 77 (ספר)

עֹז 77 הוא ספר שנכתב בידי תא"ל במילואים אביגדור קהלני, אשר יצא לאור בשנת 1976 בהוצאת שוקן. בספר תיאר המחבר את לחימת גדוד 77, גדוד שריון סדיר בחטיבה 7, שעליו פיקד במלחמת יום הכיפורים. קהלני פיקד על גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ובהם קרבות קשים בתנאי נחיתות וביחסי כוחות בלתי אפשריים באזור שקיבל לאחר המלחמה את השם "עמק הבכא, וכן בקרב ההבקעה לסוריה. בהמשך לחם הגדוד בפיקוד קהלני בקרבות במזרעת בית ג'אן. על מנהיגותו וגבורתו במלחמה עוטר קהלני בעיטור הגבורה. את הספר כתב קהלני כשנתיים לאחר סיום המלחמה, בעודו קצין בשירות פעיל בדרגת סא"ל. הספר היה לרב-מכר ובשנת 1977 זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. הספר "עז 77", באתר "סימניה" אורי דרומי, מלחמת יום כיפור - סיפורם של הנבגדים על הרכס, באתר הארץ, 13 בינואר 2010. גל פרל פינקל, ‏צה"ל צריך ללמוד מההיסטוריה ולהיות ערוך למלחמה מול חמאס, בעיתון מקור ראשון, 22 באוקטובר 2020. עיטור הגבורה שהוענק סא"ל לאביגדור קהלני, אתר "בעוז רוחם". עפרה לקס, עניין אישי: עם אביגדור קהלני, באתר ערוץ 7, 13 בספטמבר 2018. פרם שדה לקליגר־אליאב ואל"ם קהלני, מעריב, ‏18 באוגוסט 1977.
דזם

דזם (בהולנדית: Desem, "מחמצת") הוא סוג בצק מקדים המיוצר מקמח חיטה מלא, מקמח כוסמין או מדגני מורשת לסוגיהם (כגון קמוט, דורום או אמר) ומים. הלחם המופק מדזם הוא למעשה לחם מחמצת המורכב מ-100% דגנים מלאים ובעל ארומה אגוזית ומתקתקה יותר מלחם המחמצת הקלאסי והחמצמץ. זוהי טכניקת התססה הנפוצה בצרפת שיובאה על ידי מהגרים בלגים. מקור השם הוא בהולנדית ופלמית ומשמעותו הוא פשוט "מחמצת" או "תסס". הטכניקה המובחנת המשמשת להכנתו הפכה את הדזם לבצק מקדים המובחן משיטות אחרות. הדזם שימש לאורך ההיסטוריה על מנת להכין לחמים בריאים יותר ועשירים בחומרים מזינים. התוצר הסופי - לחם המחמצת המופק מדזם, מכונה אף הוא "דזם". הוא לחם אוורירי בהרבה מלחמים הדומים לו ובעל קרום פריך וטעמים אגוזיים. הוא נשמר לאורך זמן וקל במיוחד לעיכול. ההכנה הייחודית טמונה בתהליך ההתססה האיטי והאחסון המוקפד. להבדיל ממחמצות קשות ובצקים מקדימים אחרים, התססת הדזם אינה מושפעת מאוויר ובקטריות בסביבתו, אלא אך ורק מהבקטריות המצויות בדגנים העשירים המשמשים להכנתו. כדי לממש זאת, בצק הדזם נקבר בכלי קמח ומתפתח כשהוא מכוסה בקמח לאורך כל תהליך ההכנה. גם טמפרטורת ההכנה הנמוכה יחסית למחמצות - 10–17 מעלות, מאפשרת צמיחה איטית ובמינימום חשיפה. במקרים רבים, הדזם מספק כוח התפחה עוצמתי בהרבה מזה של מחמצות נוזליות או קשות אחרות. בשל התהליך המוקפד והמדויק, מומלץ להשתמש בקמחים אורגניים וטריים, שנטחנו באבן זמן קצר לפני ההכנה, כדי למצות את המיטב מיתרונותיו הקולינריים והבריאותיים. הכנת הדזם מתחילה בהכנת בצק מקדים ב-80% הידרציה. כלומר, עיסה אשר היחס בין הקמח למים הוא 4:1. את כדור הבצק הנוקשה, קוברים לאחר לישה אינטנסיבית בכלי קמח בטמפרטורה נמוכה. יומיים לאחר מכן, יוצר הכדור מהקמח וניתן להבחין כי נוצר קרום נוקשה עליו מופיעים סדקים ובקיעים. הקרום מקולף והתוך הרך והתוסס נחשף. את הבצק המותסס, לשים אל תוך תערובת בצק טרייה באותו יחס. תהליך זה חוזר על עצמו עוד פעם או פעמיים ולאחר מכן ניתן לשמור את הדזם בקירור ו"להאכילו" אחת לשבוע. על ידי הפרשת חלק יחסי מהדזם והכנת בצק, יתקבל לחם בתהליך התססה טבעי המכיל שמרי בר ובקטריות טבעיות בלבד. הכנת לחמי דזם דומה למדי במהותה להכנת לחמי מחמצת אחרים. יש לאפות אותו בטמפרטורות גבוהות יחסית, של 200–240 מעלות, לחרוץ ולעשות שימוש באדים בשלב האפייה הראשוני. טכניקת ההתססה גורמת לייצור מוגבר של חומצה לקטית המסייעת לתהליכי העיכול ולמניעת תהליכים דלקתיים. המיקרוביום העשיר והמגוון של המחמצת משפר את האיזון החיידקי במעי ומגביר את ריכוז הבקטריות הידידותיות. בנוסף, תהליכי ההתססה מפרקים את החומצה הפיטית בקמחים ומורידים את ריכוז הגלוטן והערך הגליקמי של הלחם. הכנת לחם דזם הוראות מפורטות להכנת דזם מלא לחם: כל ההתחלות כולן-מחמצת בייגה פוליש ועוד..., באתר מלא לחם בצקים מקדימים | Oldough, באתר oldough.com (ארכיון) Desem Bread • a traditional life, a traditional life, ‏2017-02-15 (באנגלית)
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים

היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים (בפרסית: جنگل‌های هیرکانی) הם יערות מעורבים ואזור אקולוגי בין הרי אלבורז לחופי הים הכספי אשר מאז 2019 הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. היערות נמצאים רובם באיראן אך גם בדרום אזרבייג'ן. מתוך כלל היערות שמוגדרים כך, בתחילה ההכרזה על אתר מורשת עולמית כללה 15 יערות בשטחי איראן וב-2023 היא הורחבה גם לעוד שני יערות באזרבייג'ן. היערות ההירכאניים יוצרים חבל ארץ מיוער ייחודי המשתרע על 850 ק"מ לאורך החוף הדרומי של הים הכספי. ההיסטוריה של יערות רחבים אלה מתארכת בין 25 ל-50 מיליון שנה, כאשר הם בעברם כיסו את מרבית האזור הממוזג של צפון איראן עד לעברי הזגרוס. אזורי יער עתיקים אלה נסוגו מגדולתם במהלך התהוות עידני הקרח ומאוחר יותר התרחבו שוב כשהאקלים הפך חמים ומתון יותר. המגוון הביולוגי הפלוריסטי שלהם רחב במיוחד: 44% מכלל הצמחים המוכרים באיראן נמצאים באזור ההירכאני, המכסה רק 7% מהמדינה. עד כה תועדו 180 מינים של ציפורים אופייניות ליערות ממוזגים רחבי עלים ו-58 מינים של יונקים, כולל הנמר הפרסי האיקוני. נכס היערות מייצג מגוון אתרים המשמרים את המערכות האקולוגיות הטבעיות של היער באזור הירכאני. הנכס מכסה את מרבית המאפיינים הסביבתיים והערכים האקולוגיים של אזור הירכאניה ומייצג תהליכי מפתח סביבתיים חשובים הממחישים את מקורם של אותם יערות, כולל סוגה, אבולוציה והתמשכות. בשל בידודו, היער מארח מינים רבים של צמחים עתיקים, בסכנת הכחדה, התורמים למשמעות האקולוגית שלו, ולאזור ההירכאני בכלל. המערכות האקולוגיות של היערות תומכות באוכלוסיות של עופות יער רבות ויונקים באזור ההירכאני, המשמעותיים בקנה מידה לאומי, אזורי וגלובלי. מבין מיני העופות אשר נצפו באזור נראו נשר הערבות, יונת הצבים האירופית, הנשר הקיסרי המזרחי, הגלגלת האירופית, לוכד הזבובים המחודד והציפה הכספית. מצידם של מיני היונקים אשר תועדו ברחבי האזור, נכלל הנמר הפרסי ועז הבר הנמצאת בסכנת הכחדה. בימיו היה גם הטיגריס הכספי חי באזורים אלו עד אשר נכחד. כמעט מחצית מן היערות נכחד לאורך שנותיו אך לאחר הכרזתו כאתר מורשת עולמית בשנת 2019 נעשו פעולות שימור בינלאומיות. ישנם 8 פארקים לשימור לאומי של היערות, שלושה מהם נמצאים באזרבייג'ן וחמישה באיראן. בסך הכל היערות כוללים שטח של כ-55,100 קילומטר רבוע בעוד 10 אחוז מכל זה הוא למעשה שטח מוגן רשמית כחלק מאותם הפארקים. מדיה וקבצים בנושא היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים בוויקישיתוף היערות ההירכאניים, באתר אונסק"ו אזורי החוף, איראן "Azerbaijan's Hyrkan forests have been included in UNESCO World Heritage List". AZERNEWS (באנגלית). 2023-09-17. נבדק ב-2023-09-19.
לואי הראשון, נסיך מונקו

לואי הראשון, נסיך מונקו היה נסיך מונקו בין השנים 1662–1701. לואי גרימלדי היה בנם של הנסיך הרקול ממונקו ומריה אורליה ספינולה. בשנת 1662 ירש לואי את סבו הונורה השני כנסיך מונקו. בשנת 1666 הבחין את עצמו בקרב ארבעת הימים בין ציי האנגלים וההולנדים. ב־5 ביולי 1668 הוא נתן את השבועה למלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בפרלמנט בגלל היותו דוכס ולנטינוג'ו כפר צרפת. הוא הפך לאביר ממסדרי המלוכה הצרפתיים ב־31 בדצמבר 1688. בשנת 1699 שלח לואי ה-14 את לואי לרומא כשגריר יוצא דופן. שם ב-19 בדצמבר הוא נתן את עיטורי מסדר רוח הקודש לג'יימס לואי ולאלכסנדר בנדיקט סובייסקי, שני בניו של המלך יאן השלישי, מלך פולין. לואי נשאר ברומא, שם נפטר. שרידיו הועברו חזרה למונקו. לואי התחתן עם קתרין שארלוט דה גרמונט, בתו של המרשל אנטואן השלישי דה גרמונט, ב־30 במרץ 1660 בפאו. נולדו להם שישה ילדים: אנטואן גרימלדי (1661–1731), ממשיך דרכו. מריה תרזה קרלוטה גרימאלדי (14 ביוני 1662 - 1738), נזירה של Visitandine במונקו. אנה היפוליטה גרימאלדי (1667 - 23 ביולי 1700), נשואה (1696) ז'אק דה קרוסול, דוק ד'וזה (29 בדצמבר 1675, פריז - 19 ביולי 1739, טירת אושה). פרנסואה אונור גרימלדי (21 בדצמבר 1669 - 18 בפברואר 1748, פריז), הארכיבישוף של Besançon ז'אן מריה גרימלדי, נזירה ביקורנדינה במונקו, לימים קואדג'וטריס של מנזר רויאלייה ליד קומפיין. אורליה גרימלדי, המכונה mademoiselle de Baux. מדיה וקבצים בנושא לואי הראשון, נסיך מונקו בוויקישיתוף לואי הראשון, נסיך מונקו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מנואל גרסיה-רולפו

מנואל גרסיה-רולפו (בספרדית: Manuel Garcia-Rulfo; נולד ב-25 בפברואר 1981) הוא דוגמן ושחקן מקסיקני. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידים בסרטים כמו "עוגה" (2014), "במנוסה" (2016) ו"שבעת המופלאים" (2016), כמו גם בסדרת הטלוויזיה "סנגור במבחן" בתפקיד מיקי הולר ובסדרה "From Dusk Till Dawn: The Series". גרסיה-רולפו נולד בגואדלחרה, חליסקו, מקסיקו. הוא גדל בחווה בחליסקו, שם למד לרכוב על סוסים. בשלב מסוים הוא נסע לוורמונט ללמוד אנגלית. הוא למד באוניברסיטת דל ואלה דה אטמאחק שם למד תקשורת לפני שהבין שתשוקתו האמיתית היא קולנוע. הוא למד באקדמיה לקולנוע בניו יורק, אך החליט לחזור למקסיקו כדי להמשיך בקריירת המשחק שלו. בשנת 2013 שיחק גרסיה-רולפו בסרט אמריקאי "ברך אותי, אולטימה", כדוד פדרו. בשנת 2016 הוא שיחק את ווסקז, בעיבוד המחודש לסרט "שבעת המופלאים". התפקיד דרש ממנו ללמוד להשתמש בנשק, שלדעתו היה קשה, אם כי הצהיר: "היו לי שלפוחיות, אבל זה היה מצחיק." בשנת 2017 שיחק בעיבוד של קנת בראנה לספר מאת אגאתה כריסטי, "רצח באוריינט אקספרס". הוא גילם את בניאמינו מארקס, דמות שמקורה ברומן בשם אנטוניו פוסקארלי והותאמה במיוחד עבורו. בשנת 2018 שיחק בתור גאלו במותחן הפעולה "סיקאריו: הנקמה" שביים הבמאי האיטלקי סטפאנו סולימה. בהמשך השנה, שיחק בדרמת הפשע "אלמנות" (אנ') אשר מבוססת על סדרה בריטית באותו שם משנת 1983. את הסרט ביים סטיב מקווין שגם כתב את התסריט בשיתוף עם גיליאן פלין. בנוסף, שיחק ברימייק המקסיקני לסרט האיטלקי "זרים מושלמים" שבין היתר נכנס לשיאי העולם של גינס כסרט בעל מספר גרסאות הרימייק הגדול ביותר. בשנת 2021 שיחק בסרט המוזיקלי המקסיקני "El rey de todo el mundo" לצדו של מנולו קרדונה. באותה שנה לוהק לתפקיד ראשי של מיקי האלר (אנ') בסדרת הטלוויזיה "סנגור במבחן" המבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011 והיא עלתה לאקרנים בנטפליקס -13 במאי 2022. בשנת 2022 שיחק בסרט "איש ושמו אוטו" בכיכובו של טום הנקס. מדיה וקבצים בנושא מנואל גרסיה-רולפו בוויקישיתוף מנואל גרסיה-רולפו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Manuel Garcia-Rulfo - IMDb". Internet Movie Database. נבדק ב-10 באוגוסט 2016. {{cite web}}: (עזרה) Huerta, César (27 ביולי 2016). "Manuel García Rulfo se vuelve fugitivo". El Universal. {{cite news}}: (עזרה) Flores, Griselda (15 באפריל 2014). "El mexicano Manuel García Rulfo trabajará junto a Jennifer Aniston en 'Cake'". Variety Latino. {{cite news}}: (עזרה) Sang, Lucia I. Suarez (23 בספטמבר 2016). "Manuel Garcia-Rulfo talks about remaking 'The Magnificent Seven'". Fox News Latino. {{cite web}}: (עזרה) Domene, Daniela (4 באוגוסט 2009). "Manuel García Rulfo - Galán de Película". Quién. {{cite news}}: (עזרה) Bentancor, Nestor. "Video Entrevistas al Elenco de Bless Me, Última: Benito Martinez, Manuel Garcia-Rulfo y Luke Ganalon". Desde Hollywood. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite news}}: (עזרה) Jaime, Tannya (1 באוגוסט 2016). "Manuel García Rulfo, el forajido mexicano en "Los 7 Magníficos" (The Magnificent Seven)". starMedia. אורכב מ-המקור ב-16 בספטמבר 2016. נבדק ב-1 בספטמבר 2016. {{cite news}}: (עזרה) N'Duka, Amanda (25 בינואר 2017). "Manuel Garcia-Rulfo Boards 'Murder On The Orient Express'; Vivica A. Fox Joins 'The Mafia Aint Dead'". Deadline.com. נבדק ב-27 בינואר 2017. {{cite web}}: (עזרה)