laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גאורגה טטרסקו

גאורגה טטרסקו (ברומנית: Gheorghe Tătărescu;‏ 21 בדצמבר 1886 - 28 במרץ 1957) היה מדינאי רומני, שכיהן פעמיים כראש ממשלת רומניה וכיהן גם בתפקידי שר שונים בממשלת רומניה, דיפלומט בשירות רומניה וחבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, חבר האקדמיה הרומנית. גאורגה טטרסקו נולד במשפחה כבנם של גנרל ניקולאה טטרסקו ואשתו, ספרנצה, שניהם צאצאי משפחות בויארים ותיקות. הוא למד משפטים ובסיום לימודיו נסע לצרפת, להמשך לימודים בפריז, שם השלים דוקטורט במשפטים וכלכלה פוליטית בנושא „La régime électoral et parlamentaire en Roumanie” (משטר הבחירות והפרלמנטריות ברומניה), עבודה שטענה למען זכות בחירה אוניברסלית. ב-1912 נרשם כחבר במפלגה הלאומית ליברלית ועם סיום לימודיו עבד זמן קצר כעורך דין במשרד ההדרכה הציבורית והמשיך בפעילות פובליציסטית, שתחילתה בתקופת לימודיו. בהיותו קצין במילואים גויס למלחמת הבלקן השנייה, אולם בגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף. ב-1916 התחתן טטרסקו עם ארטיה פיטשטאנו ועם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה גויס ובגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף, בהדרכה ולבסוף שוחרר. בבחירות הכללית ב-1919 הופיע כמועמד מפלגתו גורז' ונכנס לפרלמנט הרומני. ב-1922 מונה כתת-מזכיר מדינה במשרד הפנים עם תפקיד של מתאם המשטרה והז'נדרמריה ושיפר את ניהולם. טטרסקו חיזק את מעמדו בתוך מפלגתו וב-1931 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה. בשנות השלושים של המאה העשרים התפתח שסע במפלגה הלאומית ליברלית בין הוותיקים המונהגים על ידי דינו ברטיאנו וקונסטנטין אנג'לסקו ובין הצעירים המונהגים על ידי טטרסקו וויקטור יאמנדי. לאחר רצח יון ג. דוקה בסוף 1933, המפלגה בחרה כמועמד לראשות הממשלה בקונסטנטין ברטיאנו, אולם קרול השני, מלך רומניה, שהיה בקיא בנושא ומודע לאהדתו של טטרסקו, הטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. בנוסף לתפקיד ראש הממשלה, כיהן טטרסקו בראש משרדים נוספים ובהם משרד הפנים, משרד ההגנה, משרד החימוש ומשרד התעשייה והמסחר. בבחירות של דצמבר 1937 המפלגה הלאומית ליברלית ויתר המפלגות לא הצליחו להשיג את 40% התמיכה הדרושים להרכבת ממשלה, לכן המלך הטיל זאת על אוקטביאן גוגה ובהמשך הכריז על דיקטטורה מלכותית והחלפת החוקה. טטרסקו התמנה לשר חוץ בממשלתו של מירון קריסטיה ולאחר פירוק המפלגות התמנה ליועץ מלכותי. בדצמבר 1938 התמנה לשגריר רומניה בפריז עד אוגוסט 1939. חודשיים אחרי רצח ארמנד קלינסקו מונה שוב לתפקיד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 4 ביולי 1940, כאשר פרש. בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית והדיקטטורה של יון אנטונסקו היה בפרישה באחוזתו, אך לאחר מכן חזר לפוליטיקה והרכיב מפלגה ליברלית חדשה עם אוריינטציה שמאלית, שזכתה ב-75 מושבים בבחירות. הוא כיהן כסגן ראש ממשלה ושר חוץ בממשלתו של פטרו גרוזה עד שהקומוניסטים הדיחו את המלך והשתלטו לחלוטין על רומניה. טטרסקו ויתר שרי מפלגתו הודחו והוא פרש מהחיים הציבוריים ובשנה שלאחר מכן השלטון הקומוניסטי קבע לא אזור מגורים כפוי. לאחר תקופת מה באחוזתו בגורז', נעצר בתחילת מאי 1950 ונכלא בסיגט. ב-1955, לאחר שהסכים לעבוד עבור הממשל בוועד למען חזרה למולדת, שוחרר מכלאו. שנתיים מאוחר יותר נפטר בבית חולים. מדיה וקבצים בנושא גאורגה טטרסקו בוויקישיתוף Gheorghe Tătărescu באנציקלופדיה של רומניה (ברומנית) Ceasul sinceritatii: "Tatal meu a fost naiv" (ברומנית) Guvernul Tătărescu. Ultimul liberal sau primul carlist? (אורכב 28.09.2015 בארכיון Wayback Machine) (ברומנית) גאורגה טטרסקו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
חימנס

האם התכוונתם ל... חואן רמון חימנס – משורר וסופר ספרדי חוסה מריה חימנס – כדורגלן אורוגוואי טימולאון חימנס – מנהיג גרילה קולומביאני טרינידד חימנס – פוליטיקאית ספרדית מריו אצ'נדי חימנס – מנשיאי קוסטה ריקה ראול חימנס – כדורגלן מקסיקני
סווינג (ריקוד)

"סווינג" (לעיתים מכונה גם "ג'יטרבאג") הוא קבוצה של ריקודים, שהתפתחו בארצות הברית, במקביל למוזיקת הסווינג, החל משנות העשרים ועד שנות הארבעים של המאה העשרים. במהלך תקופת הזוהר של הסווינג, הידועה כ"תקופת הסווינג" (swing era), היו מאות סגנונות ריקוד שונים שהרכיבו את משפחת ריקודי הסווינג, אך אלו ששרדו עד לתקופתנו הם לינדי הופ, בלבואה, שאג, ג'ייב וצ'ארלסטון. מרבית הסגנונות האלה התפתחו בקהילות אפרו-אמריקאיות, בהארלם ובמקומות נוספים. בשנים האחרונות קהילת רקדני הסווינג בישראל הולכת ומתפתחת ושיעורי ומסיבות סווינג מתקיימים בערים מרכזיות בארץ. כחלק מתרבות הסווינג, נערכות ברחבי הארץ מסיבות שבהן המשתתפים מאמצים לבוש תקופתי, רקדני סווינג ישראליים נוסעים לכנסים ולתחרויות סווינג בינלאומיים, הקהילה הישראלית מארחת מורי סווינג מחו"ל ומתקיים בארץ פסטיבל סווינג בינלאומי תחת הכותרת Desert Stomp. מדיה וקבצים בנושא סווינג בוויקישיתוף בית הספר לסווינג "Swing It" (לשעבר Holy Lindy Land) סווינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מימן יודי

מימן יודי (HI) הוא תרכובת של מימן ויוד. מימן יודי הוא גז שקוף המגיב עם חמצן לקבלת יוד ומים. 4 H I + O 2 ⟶ 2 H 2 O + 2 I 2 {\displaystyle 4HI+O_{2}\longrightarrow 2H_{2}O+2I_{2}} היוד המתקבל מגיב עם HI ומתקבל HI3 המקנה צבע חום לתמיסה. מימן יודי הוא חומצה חזקה והתמיסה המיימית שלו נקראת "חומצת מימן יודי" התגובה עם מים H I ( g ) + H 2 O ( l ) ⟶ H 3 O ( a q ) + + I ( a q ) − K a ≈ 10 10 {\displaystyle HI_{(g)}+H_{2}O_{(l)}\longrightarrow H_{3}O_{(aq)}^{+}+I_{(aq)}^{-}\qquad K_{a}\approx 10^{10}} . החומר מסיס מאוד במים: ניתן להמיס 245 גרם HI ב-100 מ"ל מים כך שליטר מים יכול להמיס 425 ליטר של HI גזי ובתמיסה הרוויה יש ארבע מולקולות מים בלבד לכל מולקולת מימן יודי. תמיסות מסחריות של חומצה הידרו-יודית מרוכזת מכילות 48-57% משקלי HI, התמיסה המיימית יוצרת אזיאוטרופ של 57% HI ו43% מים, טמפרטורת הרתיחה של האזיאוטרופ 127°C. כיוון שהיוד הוא אניון גדול והמטען השלילי מפוזר על נפח גדול הקשר מימן-יוד חלש מקשרי המימן עם הלוגנים אחרים וקבוע הדיסוציאציה של מימן יודי גדול משל חומצה הידרוכלורית או מימן ברומי. מפיקים מימן יודי בדרגת ניקיון גבוהה בתגובה של מימן ויוד בקטליזה של פלטינה H 2 + I 2 ⟶ 2 H I {\displaystyle H_{2}+I_{2}\longrightarrow 2HI} דרך אחרת היא תגובה של יוד עם הידרזין N 2 H 4 + 2 I 2 ⟶ 4 H I + N 2 {\displaystyle N_{2}H_{4}+2I_{2}\longrightarrow 4HI+N_{2}} שיטה נוספת היא בבעבוע של מימן גופרי דרך תמיסה מיימית של יוד כך שמתקבלת חומצת מימן יודי אותה מזקקים וגופרית מוצקה שניתן לסנן. I 2 + H 2 S ⟶ 2 H I + S {\displaystyle I_{2}+H_{2}S\longrightarrow 2HI+S} מימן יודי מגיב עם אלקנים בתגובת סיפוח למשל H 2 C = C H 2 + H I → H 3 C − C H 2 I {\displaystyle H_{2}C=CH_{2}+HI\rightarrow H_{3}C-CH_{2}I} תגובה עם כוהל ראשוני יוצרת אלקילהליד במנגנון של התמרה נוקלאופילית מימן יודי יכול לשבור אתר לקבלת אלכוהול ואלקיל-יודיד שיווק מימן יודי (כתמיסה מיימית) מבוקר משום שהחומר משמש כמחזר בתהליך הייצור של מתאמפטמין. מדיה וקבצים בנושא מימן יודי בוויקישיתוף
רדובן הרומאדקו

רדובן הרומאדקו (בצ'כית: Radovan Hromádko; נולד ב-16 במאי 1969) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר. הרומאדקו החל את קריירת המשחק בקבוצות קטנות שנעו ונדו בין הליגה הראשונה בצ'כיה לליגות המשנה. בתחילת הקריירה שיחק בקבוצת נאחוד-דשטנה, עבר לקבוצת בוהמיאס פראג ולאחר שנשרה לליגה השלישית שב לקבוצתו הקודמת, שהייתה תחנה בדרך למשכן הקבע בקבוצת יבלונץ שבה שיחק בין השנים 1991–1998. במדי יבלונץ היה שותף להעפלה לליגה הבכירה ולזכייה בגביע הצ'כי. את אחת העונות אף סיים כמלך השערים של הקבוצה. בשנת 1995 זומן לראשונה לנבחרת צ'כיה על ידי המאמן דושאן אוהרין ורשם במדיה שתי הופעות. לקראת עונת 1998/1999 מונה אוהרין, שהגיע שנתיים קודם לכן עם נבחרת צ'כיה לגמר היורו למאמנה של מכבי חיפה, והרומאדקו, בן ארצו, היה אחד משחקני הרכש הזרים שהגיעו עמו לקבוצה שהייתה מבוססת ברובה על שחקנים ישראלים צעירים. בזירה המקומית נחלה חיפה אכזבה כשסיימה את העונה במקום השלישי בליגה הלאומית, אז הליגה הראשונה. אולם, כמחזיקת גביע המדינה, השתתפה חיפה בגביע אירופה למחזיקות גביע ורשמה קמפיין מוצלח - חיפה הודחה רק בשלב רבע הגמר לאחר שניצחה בשלבים הקודמים את גלנטורן, ס.ו. ריד ופריס סן ז'רמן כשהרומאדקו שותף בכל המשחקים. בישראל שובש שמו והוא נקרא בטעות בפי האוהדים והתקשורת רדובן רומטקו. לאחר שעזב את חיפה שב לצ'כיה ושוב נע בין הליגה הראשונה לליגות המשנה; תחילה שיחק בוויקטוריה ז'יז'קוב ובהמשך בפרדוביצה, בסמילי ובדוברוביצה, שם סיים את הקריירה. מדיה וקבצים בנושא רדובן הרומאדקו בוויקישיתוף רדובן הרומאדקו, באתר Transfermarkt רדובן הרומאדקו, באתר National Football Teams רדובן הרומאדקו, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן של רדובן הרומאדקו(הקישור אינו פעיל), באתר הרשמי של מכבי חיפה
סמל מיין

סמל מדינת מיין אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה ביוני 1820. במרכז סמל המדינה איור בסגנון 'הראלדי' (שלט אצולה) שעליו מצויר אייל קורא רובץ תחת עץ אורן בשדה הגובל בנהר וביער, סמל לטבע המאפיין את המדינה. משני צדי המגן ישנו חקלאי המחזיק בידו חרמש, ומלח הנשען על עוגן. שני אלה מסמלים את ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים של המדינה. מעל האיור הראשי, ומתחת לפנטגון שבמרכזו כוכב מחומש המסמל את כוכב הצפון, מופיע מוטו המדינה: "Dirigo" (בלטינית: "אני מוביל"). מתחת לשלט מופיע שם המדינה "מיין", שמקורו אינו ברור: יש הסבורים שמדובר בשם של אזור בצרפת, ואחרים מציעים שזהו איות מיושן של המלה 'ראשי' (אדמה ראשית, יבשת). בשנת 1919 קבע בית המחוקקים של מיין כי אין לשנות את סמל המדינה. דגל מיין ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרסל ויטצ'ק

מרסל ויטצ'ק (בפולנית: Marcel Witeczek, נולד ב-18 באוקטובר 1968 בטיכי שבפולין) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא פולני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. ויטצ'ק היגר עם משפחתו מפולין לגרמניה בילדותו, ושיחק במועדוני ילדים ונוער בעיר אוברהאוזן, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של באייר אורדינגן. בשנת 1986 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באייר אורדינגן, ששיחקה אז בבונדסליגה. ויטצ'ק שיחק בקבוצה חמש עונות, בהן ערך 142 הופעות וכבש 22 שערים. בעונת 1991 ירדה באייר אורדינגן לליגת הבונדסליגה השנייה, ולכן ויטצ'ק חתם בשורות אלופת הבונדסליגה הטרייה, קייזרסלאוטרן. בקייזרסלאוטרן שיחק ויטצ'ק שתי עונות, בהן הבקיע 19 שערים ב-68 הופעות. ויטצ'ק השתתף עם הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1992, שם הודחה בשמינית הגמר על ידי ברצלונה, לאחר שהפסידה 2-0 בקאמפ נואו, והובילה 3-0 בגומלין, אך שער בדקה ה-90 של חוסה מריה באקרו העלה את ברצלונה לרבע הגמר בזכות שערי חוץ. הצלחתו של ויטצ'ק בקייזרסלאוטרן עוררה התעניינות בבאיירן מינכן, שם חתם בשנת 1993 ושיחק ארבע עונות. עם באיירן מינכן זכה ויטצ'ק באליפויות הבונדסליגה בעונות 1994 ו-1997, ובגביע אופ"א בעונת 1996, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על בורדו, כשבדרך לזכייה בתואר, הבקיע ויטצ'ק שערים בשני משחקי חצי הגמר נגד ברצלונה. בשני המשחקים במפגש הכפול מול בורדו נכנס כמחליף. סך הכול, צבר ויטצ'ק בארבע עונותיו בבאיירן מינכן 97 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש תשעה שערים. בקיץ 1997 חתם ויטצ'ק בבורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק שש עונות. בכל שש העונות שיחק לפחות 30 משחקים בכל עונה, והפך לשחקן מפתח בקבוצה. בשנת 1999 ירד ליגה בפעם השנייה בקריירה שלו, הפעם עם בורוסיה מנשנגלדבך, ועלה עם הקבוצה בחזרה לבונדסליגה בתום עונת 2001. בתום עונת 2003 עזב את הקבוצה לאחר שצבר 167 הופעות, בהן כבש 13 שערים, ועבר לוטנשייד 09 ששיחקה אז בליגות האזוריות, שם שיחק שתי עונות, לפני שסיים את הקריירה במועדון החובבים פ.צ. אלבשטאדט בשנת 2007. ויטצ'ק שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית, אך לא זומן מעולם לנבחרת הבוגרת. בשנת 1985 ייצג ויטצ'ק את גרמניה המערבית באליפות העולם לנוער עד גיל 17 שנערכה בסין. נבחרתו הפסידה בגמר לנבחרת ניגריה, אך ויטצ'ק זכה בנעל הזהב של הטורניר עם שמונה הבקעות. בגמר אליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בצ'ילה בשנת 1987, כבש ויטצ'ק שער שוויון מאוחר נגד נבחרת יוגוסלביה, שהוביל את הקבוצות להארכה ולפנדלים. בבעיטות ההכרעה, ויטצ'ק החמיץ את הפנדל הראשון, והיה היחיד שהחטיא מכל הבועטים של שתי הנבחרות, דבר שהוביל לזכייתה של יוגוסלביה בתואר, כשויטצ'ק מסתפק שוב בנעל הזהב עם שבע הבקעות בטורניר זה, לאחר הפסד נוסף בגמר. מרסל ויטצ'ק, באתר Transfermarkt מרסל ויטצ'ק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מרסל ויטצ'ק, באתר WorldFootball.net מרסל ויטצ'ק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
קרלהיינץ פורסטר

קרלהיינץ פורסטר (בגרמנית: Karlheinz Förster, נולד ב-25 ביולי 1958 במוסבאך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בשטוטגרט, באולימפיק מרסיי ובנבחרת גרמניה המערבית. קרלהיינץ פורסטר הוא אחיו הצעיר של ברנד פורסטר. שניהם שיחקו יחדיו במערך ההגנתי של שטוטגרט ושל נבחרת גרמניה המערבית. פורסטר שיחק בקבוצת הנוער של שטוטגרט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1977. פורסטר שיחק בשטוטגרט במשך תשע עונות רצופות, בהן צבר 311 הופעות בבונדסליגה, וכבש 22 שערים. בשנת 1982 נבחר זכה בתואר כדורגלן השנה בגרמניה. בשנת 1984 זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה. בשנת 1986 עזב פורסטר את שטוטגרט, וחתם באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית, תמורת סכום של 3.5 מיליון מארק גרמני, שם שיתף פעולה עם חברו לנבחרת גרמניה המערבית, קלאוס אלופס. עם הקבוצה הצרפתית זכה פורסטר בשתי אליפויות צרפת, ובגביע מקומי אחד. בשנת 1990, לאחר ארבע עונות במרסיי, פרש פורסטר ממשחק פעיל, לאחר שצבר 103 הופעות במרסיי, בהן כבש שישה שערים. פורסטר החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1978. הטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה יורו 1980, בו סייע לנבחרתו לזכות בטורניר, לאחר שהצטיין במשחק הגמר נגד נבחרת בלגיה, בו נטרל את הכוכב הבלגי יאן קולמנס. פורסטר אף נבחר לנבחרת הטורניר. במונדיאל 1982 קרלהיינץ פורסטר לא החמיץ ולו דקה אחת, אך הפסיד עם נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת איטליה. טורניר זה נודע בכך שבו שני אחים, קרלהיינץ וברנד, שיחקו במשחק הגמר, לראשונה מאז מונדיאל 1954, בו שיחקו פריץ ואלטר ואחיו אוטמאר. ביורו 1984 נבחרת גרמניה המערבית לא צלחה את שלב הבתים, ולמרות זאת, פורסטר נבחר שוב לנבחרת הטורניר. הטורניר הגדול האחרון בו פורסטר השתתף היה מונדיאל 1986, בו זכורות הופעותיו בשמינית הגמר נגד נבחרת מקסיקו, שם נטרל את הוגו סאנצ'ס, ונגד נבחרת צרפת ברבע הגמר, שם שמר היטב על מישל פלאטיני. עם זאת, לא יכלו פורסטר ונבחרתו במשחק הגמר לנבחרת ארגנטינה, שניצחה בתוצאה 3:2 וזכתה בטורניר. לאחר מונדיאל זה, פרש פורסטר מהנבחרת, עם 81 הופעות, בהן כבש שני שערים. פורסטר עסק כסוכן שחקנים מורשה. קרלהיינץ פורסטר, באתר Transfermarkt קרלהיינץ פורסטר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) קרלהיינץ פורסטר, באתר WorldFootball.net קרלהיינץ פורסטר, באתר National Football Teams קרלהיינץ פורסטר, באתר FootballDatabase.eu
ח'ליג' פארס

ח'ליג' פארס (בפרסית: خلیج فارس, שפירושו "המפרץ הפרסי") הוא טיל בליסטי חד-שלבי נגד מטרות ימיות (ASBM) תוצרת משרד ההגנה האיראני. הטיל מבוסס על טיל הפאתח 110, והוא מצויד במנוע דלק מוצק, המאפשר לו לשאת רש"ק במשקל 650 ק"ג לטווח של 300 ק"מ. מערכת ביות אלקטרו-אופטית מאפשרת לו דיוק של 8.5 מטרים. הטיל נוסה לראשונה בשנת 2008 בתרגיל "הנביא הגדול 3". במהלך פיתוחו בוצעו שני ניסויי שיגור לכל הפחות, במסגרת אחד מהם נלקחו ופורסמו תמונות מתוך ראש הביות. המערכת השלמה הקשורה לטיל, הוצגה לראשונה בפברואר 2011 על ידי מפקד משמרות המהפכה, עלי ג'עפרי, שהודיע שהטיל נכנס לייצור סדרתי. סוכנות הידיעות האיראנית Fars News פרסמה צילום של הטיל פוגע במטרה ימית בהצלחה. עוזי רובין, מומחה ישראלי בתחום, טען כי לטיל יכולות מפירות איזון, אם ייעשה בו שימוש כנגד מטרות אמריקאיות במצר הורמוז. פאתח 110 מדיה וקבצים בנושא ח'ליג' פארס בוויקישיתוף Iran increases precision of indigenous missile Meet Iran’s “Carrier Killer”: The Khalij Fars IRGC Top Advisor Hails Iran's Missile Power סרטון המציג את מעוף הטיל Iran Makes Giant Strides in Missile Programs ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה ובנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האראלד השני, מלך נורווגיה

האראלד השני "גלימה אפורה" (בנורדית עתיקה: Haraldr gráfeldr, בנורווגית: Harald Gråfell, בדנית: Harald Gråfeld;‏ 935–970) היה מלך נורווגיה מ-961 ועד למותו. האראלד היה בנו של אריק הראשון "גרזן הדם" ונכדו של האראלד הראשון. אמו הייתה גונהילד, אחותו של האראלד הראשון, מלך דנמרק. לאחר מותו של אביו ב-954, חברו האראלד ואֶחָיו עם סבם, גורם הזקן כנגד הוקון הראשון. הם לחמו נגדו בכמה קרבות, כולל ברסטרקלב, ליד האי פריי ב-955 ובפיטייר ב-961. לאחר מותו של הוקון הראשון בקרב פיטייר, הפכו האראלד ואֶחָיו למלכי נורווגיה, אך סמכותם מחוץ לחלקה המערבי של הארץ הייתה מצומצמת. האראלד, כאח הבכור, היה בעל ההשפעה הרבה ביותר מבין האחים. ב-961, נסע דודם, האראלד הראשון לנורווגיה והכריז על האראלד כמלך ואסל שלו. האראלד החל לחזק את שלטונו על ידי הריגתם של השליטים המקומיים, כולל זיגרוד הוקונסון, טיגבה אולפסון וגודרוד ביורנסון. כך הצליח האראלד לבסס את שליטתו בנורווגיה עד הלוגלנד בצפון ועל נתיב הסחר לאורך חופה של נורווגיה. כמו כן הוא שיגר משלחת לביירמלנד (כיום באזור העיר ארכנגלסק שבצפון רוסיה). עד מהרה נעשה האראלד תלוי פחות ופחות בתמיכתו של האראלד מלך דנמרק. ב-970 פותה האראלד השני בדרכי עורמה להגיע לדנמרק, שם הוא נהרג במסגרת מזימה שתוכננה על ידי הוקון זיגרודסון, שהיה בעל בריתו של האראלד מלך דנמרק. הוקון זיגרודסון ירש את התואר רוזן לאדה לאחר שאביו נהרג על ידי אנשיו של האראלד השני ב-961. האחים של האראלד השני ששרדו נמלטו מנורווגיה לאחר מותו. עם מותו קיבל האראלד הראשון, מלך דנמרק את השליטה מחדש בנורווגיה והוקון זיגרודסון הוגדר כמלך ואסל שלו שם. האראלד השני, מלך נורווגיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) האראלד השני, מלך נורווגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צמחיית ישראל וסביבתה

צמחיית ישראל וסביבתה הוא אתר אינטרנט המכיל מידע מדעי עדכני על אודות מיני הצמחים בישראל ובסביבתה: תצלומיהם, נתוני התפוצה שלהם, המאפיינים המורפולוגיים ועוד. את האתר הקימו הבוטנאי פרופ' אבינעם דנין ז"ל, שסיפק את המידע שבאתר, ובנו, ברק דנין, האחראי מנעוריו לצד המחשובי. אתר זה מנוהל על ידי ד"ר אורי פרגמן-ספיר - המנהל המדעי של הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים ומעודכן באופן קבוע. אתר זה הוא המעודכן ביותר בנושא צמחיית הבר של ישראל וסביבתה ובמידה מסוימת הוא מחליף את פלורה פלסטינה שלא עודכנה משנת 1986. ולכן אתר זה מוערך מאוד על בוטנאים מרחבי העולם אשר סומכים על המידע הכתוב בו. אך, גם הלא מומחים יימצאו בו תשובות לגבי צמחים שהם איתרו בעזרת הסרגלים הפנולוגיים המתייחסים לפריחה, העלווה, והפרי, ואף במגדיר המקוון ובמגדיר הצהוב אותו ניתן להוריד חינם מהאתר - הלא הוא המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל מאת נעמי פייברון-דותן ואביעם דנין. לאחרונה הוספו לאתר מפות תפוצה עדכניות שנבנו במאגרי המידע של רשות הטבע והגנים, הן מאחדות את המידע ההיסטורי של אבינעם דנין עם מידע עדכני ממקורות שונים ובהן אתרים היסטוריים, אתרים עדכניים ואתרים בהם הצמחים שתולים. אלה מופיעים בצבעים שונים. תחילתו של אתר האינטרנט בגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים (botanic.co.il) על ידי גלעד אשכנזי, ובהמשך ביוזמה של אודי אורון, שהקים ב-2006 את אתר "צמחיית ישראל ברשת" הראשון. מימון האתר נעזר במימון המונים באתר "מימונה". את מרבית תצלומי הצמחים שבאתר צילם פרופ' דנין, ואליהם נוספו תרומות של צלמים רבים, ובהם עוזי בורשטיין שנהרג במלחמת ששת הימים, ותצלומיו נתרמו על ידי אלמנתו. באתר כ-9000 תצלומים של 2,024 מתוך 2,856 מינים של ישראל (כולל החרמון) ותמונות נבחרות מירדן. באתר יש פורום פעיל בו דנים בזיהוי צמחי בר מקומיים ובנושאים נושקים. פרופ' דנין תיאר את אופי האתר: אני רואה באתר זה ספר אלקטרוני ענק שמכיל את תצפיותיי וסיכום של תפישתי והבנתי של הטבע שסביבי. שלא כמו במאמרים מדעיים בהן הנימה האישית אינה מותרת, אני שואף להעביר כמה שיותר מתפישתי האישית ותחושותי כישראלי עם עמדה המושפעת מההיסטוריה האישית והציבורית שעברתי עד כה. יש הדגשה יתרה ומובנת על הטבע של ישראל ושכנותיה שבכמה מהן הייתה לי הזדמנות לבקר ולחקור. כאשר אני עומד לצלם תמונה בטבע אני שואל עצמי מה אני עומד לספר לקהל שומעי אודות התמונה. ברור שבחרתי תמונות ש"אומרות" משהו אודות הצמחים. ההערות אודות מינים רבים (אותן אני מקווה להשלים בהקדם) הן אותן מחשבות ומסקנות המתגלגלות בראשי בעת שאני מחליט לצלם את התמונה המתוכננת אתר האינטרנט הרשמי של צמחיית ישראל וסביבתה מבוא, באתר "צמחיית ישראל וסביבתה"
קראשניצ'ין

קראשניצ'ין (בפולנית: Kraśniczyn) הוא כפר קטן במחוז קראסניסטאב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1564, ובאותן שנים הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1772 נכלל היישוב בתחום אוסטריה, ומשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1824 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות. התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1618. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-450 יהודים, כמחצית מתושביו, אשר החזיקו בכל החנויות בו. בספטמבר 1939 עברה השליטה בכפר בין הסובייטים והגרמנים, ולבסוף, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב, נקבע בצד הגרמני של פולין הכבושה, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. לאחר שהגיעו לכפר פליטים יהודים עם פרוץ מבצע ברברוסה, ולאחר שהובאו אליו בתחילת שנת 1942 כ-500 יהודים מסלובקיה ויהודים רבים נוספים שגורשו ממערב פולין, הוקם ביישוב גטו, בו שוכנו היהודים בצפיפות רבה ובתנאי רעב. ביוני 1942 שילחו אנשי ס"ס וכוחות אוקראיניים את כ-2,000 היהודים שנותרו בגטו שביישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ. מדיה וקבצים בנושא קראשניצ'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קראשניצ'ין קרשניצ'ין באתר מרכז מורשת יהדות פולין קרשניצ'ין (Kraśniczyn), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קראשניצ'ין", באתר השטעטל הווירטואלי
קריביצ'י

קריביצ'י (בבלארוסית: Крывічы́; בפולנית: Krzywicze, קשיביצ'ה; ביידיש: קריביץ) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1542 הוענקו לו זכויות לקיים ירידים שנתיים ויום שוק שבועי. בשנת 1776 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכלל בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, אך קהילה של ממש התקיימה ביישוב רק מסוף המאה ה-18. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעל בה בית ספר עברי מרשת תרבות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת אלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, איסור על קשר עם לא יהודים וחובת גיוס לעבודות כפייה. בד בבד, בוצעו ביהודי העיירה מעשי התעללות ורצח אקראיים. בתקופה זו הצליחו מספר מיהודי העיירה לחבור ליחידות פרטיזנים סובייטיות שפעלו באזור. ב-28 באפריל 1942 לפנות בוקר פשטו על העיירה אנשי ס"ס, שדדו את יהודיה, וריכזו אותם באסם תבואה בשדה מרעה, מעבר לנהר סרווץ' הסמוך. לאחר מעשי עינויים ואונס שביצעו השוטרים המקומיים ביהודים, העלו אלו יחד עם הגרמנים את האסם באש, תוך שריפת כ-370 היהודים שהיו בו בחיים. יהודים שהצליחו להימלט מהאסם, או שהסתתרו בדרך אליו, נורו במקום. לאחר הטבח, ריכזו הגרמנים את עובדי הכפייה שנותרו בעיירה ובני משפחותיהם, וכן כ-80 יהודים נוספים שאיתרו, בגטו בן שני מבנים שהוקם בעיירה, אשר הוקף בגדר תיל. מספר יהודים הצליחו להימלט מגטו זה ליערות, ובאוקטובר 1942 פוצצו אותו הגרמנים על יושביו, ורצחו את כל היהודים שנותרו בו. מדיה וקבצים בנושא קריביצ'י בוויקישיתוף קשיוויצ'ה (Krzywicze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קשיביצ'ה", באתר השטעטל הווירטואלי "קריביצ'י", באתר JewishGen (באנגלית) סמואל פישמן ומוניקה טומקייביץ', קשיביצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1219–1220), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
נארוץ'

נַארוֹץ' (בבלארוסית: На́рач, נאראץ'; ברוסית: Нарочь; בפולנית: Narocz) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בסמוך לאגם נארוץ', בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. הכפר נזכר לראשונה במאה ה-15, עת היה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. שמו המקורי היה קובילניק (בפולנית: Kobylnik; בבלארוסית: Кабыльнік, קבילניק) במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכה בסמוך ליישוב מתקפת אגם נארוץ', ולאחר המלחמה, נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה היישוב נכבש על ידי גרמניה הנאצית. מאות צעירים יהודים שברחו מגטו וילנה הגיעו ליער נארוץ' הסמוך והקימו שם בסיסי פרטיזנים. לקראת סיום המלחמה שוחרר היישוב על ידי ברית המועצות. ב-1964 השלטונות שינו את השם לשם הנוכחי. בתחילת המאה ה-20 נמנו ביישוב 591 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בו כ-300 יהודים, כשליש מתושביו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש האזור בידי הסובייטים, הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים. ב-27 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיו לעבודות כפייה, וב-3 ביולי 1941 רצחו כמה מהם מחוץ ליישוב. ב-12 ביולי 1941 כינסו הגרמנים את יהודי הכפר לצפייה בשרפת ספרי הקודש וארון הקודש מבית הכנסת המקומי. ניסיון של איכרים מכפרי הסביבה לערוך פוגרום ביהודי היישוב נמנע באמצעות שוחד של איש ועד הקהילה למפקד הגרמני במקום. בהמשך רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו. ב-28 באוקטובר 1941 הוצאו להורג 48 יהודים מהיישוב שהואשמו בקומוניזם, ועל יהודי היישוב הוטלו דרישות לתשלומי כופר, שהועברו באמצעות היודנרט המקומי. בד בבד, יהודים מהכפר שנלקחו לעבודות כפייה נרצחו לרוב כעבור מספר ימים, תוך הוצאות להורג שרירותיות של יהודים מהיישוב. בתחילת 1942 הגיעו לכפר ניצולים יהודים ממעשי טבח ביישובי הסביבה. ב-21 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, רצחו הגרמנים בבית הקברות בכפר את כ-150 היהודים שנותרו בגטו המקומי. כ-50 יהודים נוספים, בעלי מקצועות נדרשים ובני משפחותיהם, הועברו לגטו מיאדז'יול, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. נרץ' (נהר) נרץ' (פארק לאומי) נרץ' (אגם) מדיה וקבצים בנושא נארוץ' בוויקישיתוף קובילניק (Kobylnik), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קובילניק (נארוץ')", באתר השטעטל הווירטואלי "נארוץ'", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, קובילניק (נארוץ'), אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1209–1211), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) אבי בליזובסקי, ‏בעקבות ביקור ביער שבו הסתתרה אמי: איך בכלל חיו היהודים לפני השואה ובמהלכה?, באתר "הידען", 4 במאי 2016 הפרטיזנים של וילנה ביערות נארוץ', באתר יד ושם