laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת הכוראלי של ריגה

בית הכנסת הכוראלי של ריגה שבלטביה (בלטבית: Rīgas Horālā sinagoga) נבנה ברחוב גוגול מס' 25 בשנת 1871 ונשרף כליל במהלך הכיבוש הנאצי ביולי 1941. תכנון המבנה החל עוד בשנת 1868 על ידי האדריכל פאול הארדנקס (Pauls Hardenaks), ובנייתו ושלמה ב-1871. ניכרת במבנה השפעה של מספר סגנונות אדריכליים, אך בעיקר נאו-רנסאנס. בצמוד למבנה נבנה גם מקווה. בית הכנסת היה ידוע בחזנים שהשתתפו בתפילות שהתקיימו בו. במשך השנים שרו בה ברוך לב רוזובסקי (אנ'), הרמן ידלובקר ונוספים. הרמן ידלובקר היה החזן הראשי במשך 10 שנים עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1938. בתחילת יולי 1941 כבשו הנאצים את העיר. ב-4 ביולי 1941 בית הכנסת הוצת בהתאם להוראת השלטונות. מכבי אש קבלו פקודה לא להתערב בנעשה ורק להשגיח שהאש לא תעבור למבנים הסמוכים. זה היה ערב שבת ולכן היה צפוי שבבית הכנסת היו הרבה אנשים, מצד שני הגעה בשעה כה מאוחרת הייתה בניגוד להוראות השלטונות ולכן ייתכן שמספר הקורבנות היה נמוך מהתכנון הנאצי. בהתאם למקורות מסוימים מספר הקורבנות במבנה היה כ-300, ובסך הכל באותו לילה נהרגו כ-2,000 יהודים. הגרמנים צילמו את שריפת בית הכנסת לצורכי התעמולה הנאצית. בשנת 1988 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות. בשנת 2007 הוקמה אנדרטה בקרבת מקום לזכר יאניס ליפקה, חסיד אומות העולם הלטבי. מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת הכוראלי של ריגה בוויקישיתוף בית הכנסת (באנגלית) תיאור בית הכנסת (ברוסית)
סאקי (סופר)

הקטור יו מונרו (באנגלית: Hector Hugh Munro;‏ 18 בדצמבר 1870 – 13 בנובמבר 1916), הידוע יותר בשם העט שלו "סאקי" (Saki), (בערבית: "המוזג", דמות המופיעה ברבים משירי עמר ח'יאם), היה סופר ומחזאי בריטי שנולד בבורמה. אביו היה מפכ"ל משטרת בורמה, שאז הייתה חלק מהודו הבריטית. לאחר מות אימו נשלח מונרו בן השנתיים לאנגליה. הוא התגייס ב-1893 למשטרה ההודית האימפריאלית והוצב בבורמה, כמו אביו לפניו, אולם לאחר שנתיים חלה במלריה ונאלץ להתפטר ולשוב לבריטניה. בבריטניה החל לעבוד כעיתונאי ובין השאר כתב עבור ה"דיילי אקספרס" וה"מורנינג פוסט", עבורו פעל כמה שנים ככתב חוץ בערים אחדות באירופה. מונרו נהרג בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה מירי צלף גרמני. סיפוריו השנונים, ולעיתים אף מקבריים, של סאקי תיארו באופן סאטירי את התקופה האדוארדית ותרבותה. סאקי ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים, בזכותם הושווה לעיתים לאו. הנרי ולדורותי פארקר. בכתיבתו, הושפע רבות מאוסקר ויילד, לואיס קרול וקיפלינג, והשפיע בעצמו על אלן אלכסנדר מילן ופ. ג. וודהאוס. הנושא העיקרי ביצירתו היה החברה הבריטית הגבוהה, על שלל טיפוסיה המוזרים, המבלים את רוב זמנם במסיבות ובמסעות. נושא מרכזי אחר ביצירתו הוא היחסים בין בני האדם לבעלי החיים, בעיקר ניסיונו הכושל של האדם לשלוט בחיות אחרות, אפילו בחיות הבית שלו. תחום זה הוא תיאר הן בהומור, כגון ב"טוברמורי", והן בשילוב של הומור ואימה, כגון ב"גבריאל-ארנסט" וב"סרדני וואשטאר". כמו מקור ההשראה שלו, אוסקר ויילד, גם סאקי היה הומוסקסואל. ייתכן שבשל כך גם הוא תיאר בעוקצנות צינית את מוסד המשפחה המסורתית, ובעיקר שלל את האמונה ב"תמימותם" וב"טוב ליבם" של ילדים (למשל בסיפור "צעצועי שלום", המתאר ניסיון כושל לחנך את הילדים לשחק בצעצועים שאינם צעצועי מלחמה). בנוסף לסיפוריו הקצרים חיבר מונרו מחזה באורך מלא (עם צ'ארלס מוד), שני מחזות במערכה אחת, מאמר היסטורי בשם "עלייתה של האימפריה הרוסית" (חיבורו היחיד שפורסם בשמו האמיתי), רומן קצר, ועוד כמה חיבורים. בחיוך קל, סיפורים קצרים, תרגמה חמדה אלון, הוצאת כרמי, תל אביב, 1957 החלון הפתוח, סיפורים קצרים, תרגם שחר סימנטוב, הוצאת זיקית, ירושלים, 2014 סרדני וואשטאר וסיפורים אחרים, תרגם צבי חזנוב, הוצאה עצמית, 2021 מדיה וקבצים בנושא סאקי בוויקישיתוף סאקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי סאקי בפרויקט גוטנברג (באנגלית) סאקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סאקי (1870–1916), דף שער בספרייה הלאומית סאקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סאקי, באתר AllMovie (באנגלית) סאקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סאקי, באתר MusicBrainz (באנגלית) סאקי, באתר Discogs (באנגלית) סאקי, באתר Songkick (באנגלית)
כתובות נבחרות בלטינית

כתובות נבחרות בלטינית (בלטינית: Inscriptiones Latinae Selectae, בקיצור: ILS) הוא אוסף כתובות בלטינית בעל שלושה כרכים שנערך על ידי הרמן דסאו. העבודה פורסמה בשלושה חלקים בשנים 1892-1916, כל הספרים וההערות נרשמו בלטינית. כל כתובת זוהתה במספר, ולכן חוקרים רבים רושמים את הקיצור ILS בצירוף מספר כהתייחסות לכתובת מסוימת בלטינית כמו באוסף הכתובות הלאטיניות (CIL). לדוגמה: הכתובת בשער טיטוס בקירקוס מקסימוס, מסומת באוסף הכתובות הלאטיניות כ-CIL VI 944 בעוד שבכתובת נבחרות בלטינית היא מסומנת כ-ILS 264. ILS מצוטט גם כ-Dessau או D. F. Haverfield, Reviewed work(s): Inscriptiones Latinae Selectae by H. Dessau; Berolini; Weidmannos, The Journal of Roman Studies 7, (1917), pp. 139-140 H. Dessau, Inscriptiones Latinae Selectae,3 Vols, Berolini; Weidmannos, 1892-1916
קורפוס הכתובות הלטיניות

קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות. מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל ובמיקום שלהם, ותיקונים והשלמות. האוסף נכתב בלטינית. תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובות הלטיניות כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן לכלול כתובות בלטינית על גבי קרמיקה. קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (CIIP) קורפוס הכתובות השמיות (CIS) מדיה וקבצים בנושא קורפוס הכתובות הלטיניות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קורפוס הכתובות הלטיניות (באנגלית ובגרמנית) Corpus Inscriptionum Latinarum, Berlin-Brandenburg Academy of Sciences and Humanities CIL volumes Berlin-Brandenburg Academy of Sciences and Humanities
שטרסבורג (כדורגל)

ראסינג שטרסבורג (בצרפתית: Racing Club de Strasbourg) או בקיצור שטרסבורג, היא קבוצת כדורגל צרפתית מהעיר שטרסבורג שבחבל גראנד אסט (לשעבר בחבל אלזס) המשחקת בליגת העל הצרפתית. המועדון הוקם בשנת 1906. בשנת 1979 זכתה הקבוצה באליפות צרפת בפעם ראשונה והיחידה בתולדותיה. שטרסבורג היא אחת משש הקבוצות היחידות שזכו בכל שלושת התארים החשובים בצרפת: אליפות הליגה, הגביע הצרפתי וגביע הליגה, כשעשתה זאת בשנת 1979. בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-19 והלפני אחרון בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית. אף על פי שסיימה את עונת 2010/2011 במקום הרביעי, הורדה הקבוצה לליגה החמישית עקב בעיות פיננסיות. בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה העפילה לליגה הצרפתית השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום הראשון ושבה לליגה הבכירה. נכון ל-9 בפברואר 2024 ליגה אליפויות (1): 1979 אליפות אלזס (3): 1923, 1924, 1926 גביע הגביע הצרפתי (3): 1951, 1966, 2001 גביע הליגה הצרפתי (4): (שיא משותף) 1964, 1997, 2005, 2019 גביע האינטרטוטו (1): 1995 מדיה וקבצים בנושא שטרסבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שטרסבורג שטרסבורג, ברשת החברתית פייסבוק שטרסבורג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שטרסבורג, ברשת החברתית אינסטגרם שטרסבורג, ברשת החברתית טיקטוק שטרסבורג, ברשת החברתית LinkedIn שטרסבורג, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג L’effectif pro 21-22 (ב־)
השנה האפיגרפית

השנה האפיגרפית (בצרפתית: L'Année épigraphique, או בקיצור: AE) הוא פרסום צרפתי אפיגרפי. הפרסום התחיל בשנת 1888 על ידי רנה קוגנט שעמד בראש המחלקה ל"אפיגרפיה ועתיקות רומא" בקולז' דה פראנס, וז'אן-גיום פיניון, סגן אפיגרף. האוסף כולל את כל הכתובות המתגלות באותה שנה ברחבי העולם וקשורים לרומא העתיקה, לרוב בלטינית או ביוונית, תוך חלוקה לתקופות. מדיה וקבצים בנושא השנה האפיגרפית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השנה האפיגרפית L'Année épigraphique באתר JSTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלקה דה לוי

אלקה דה לוי (בהולנדית: Elka de Levie;‏ 21 בנובמבר 1905 – 12 בדצמבר[דרושה הבהרה] 1979) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. היהודיה היחידה בנבחרת ההתעמלות האולימפית ההולנדית, שניצלה בשואה. דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה. מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט. ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בואז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם. מדיה וקבצים בנושא אלקה דה לוי בוויקישיתוף אלקה דה לוי, באתר olympedia.org דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928 באתר יד לאיש הספורט היהודי. תמונה של אלקה דה לוי ושל ישראל ויינסחנק. דה לוי הייתה השורדת היחידה מבין כל המתעמלים היהודים ההולנדים שהשתתפו באולימפיאדת אמסטרדם (1928) (בהולנדית) אלקה דה לוי באתר יד ושם
עליזה גבאי

עליזה גבאי (31 בדצמבר 1933 - 14 בדצמבר 2010) הייתה זמרת ישראלית, אשר התפרסמה בעיקר בארצות דוברות גרמנית. בשנת 1933 נולדה בתל אביב עליזה לחנה שליט ומאיר הורנשטיין, שעלו לישראל מרוסיה. אביה נפטר בילדותה ואמה עסקה כזמרת אופרה. לימים גם אחותה הגדולה, יעל, הפכה לזמרת אופרה. בשנת 1951 התגייסה לצה"ל ומיד עם שחרורה מהצבא ב-1953 התחתנה עם המפיק והמוזיקאי רפי גבאי. בשנת 1955 הוציאה את התקליטון הראשון שלה, שהכיל שירי ילדים. בשנות ה-50 הופיעה גבאי במועדונים והקליטה תקליטים שכללו בעיקר גרסאות כיסוי לקלאסיקות ישראליות. אלבום הבכורה שלה "במקצבים חדשים" היה גם הראשון והיחיד שיצא בישראל. הוא הודפס על תקליט ב-20 בדצמבר 1965, הקדים את זמנו ונחשב כיום לפורץ-דרך. שני שירים מתוכו - "זרם המעין" ו"ממגדל שלום" הפכו ללהיטי רדיו. באותה תקופה החלה גבאי להופיע במועדון לילה בשווייץ ומאוחר יותר השתקעה בגרמניה, שם הפך שירה "חורף בקנדה" (1966) ללהיט גדול. להיט נוסף שלה היה "Nur Wenn Du Bei Mir Bist" (הופיע בגרסה עברית בשם "אל תגלה מתי" על תקליטון ב-1966). בגרמניה נפרדה מבעלה והוציאה עוד שני אלבומים ומספר תקליטונים. גבאי התחתנה בשנית ב-1971 עם מוזיקאי יהודי יוגוסלבי ורקדן בלט בשם ניקו אנדוקיק. אנדוקיק נחשב לאיש שגילה את להקת הסקורפיונז[דרוש מקור]. בשנת 1975 נולדה בתם דפנה בהמבורג. ב-1978 עברה המשפחה לניו יורק בארצות הברית. ב-2005 נפטר אנדוקיק. חמש שנים אחריו נפטרה עליזה ב-14 בדצמבר 2010 בלוס אנג'לס. הותירה בת אחת, דפנה דב (אנ'), זמרת בארצות הברית. "במקצבים חדשים" A: Winter in Canada B: Nach Tahiti, Hawaii und Jamaica (1966) A: Vorbei sind die Tränen B: Was bin ich ohne dich (1966) A: Nur wenn du bei mir bist B: Die Liebe ist ein Lied (1966) A: Zwei wie wir B: Berge und Täler (1967) A: Mama B: Meine kleine Minka (1967) A: Ein langes Leben lang B: Tam-Tam-Tambourin (1967) 1967:My World Of Songs (LP, Hansa) 1967: From Israel: The New Beat. Monitor Presents Elisa Gabbai (LP, Monitor) A: Gar kein Problem B: Laß die Träume (1968) עליזה גבאי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עליזה גבאי, באתר ספוטיפיי עליזה גבאי, באתר MusicBrainz (באנגלית) עליזה גבאי, באתר Discogs (באנגלית) עליזה גבאי, באתר Genius עליזה גבאי, דף שער בספרייה הלאומית על אלבומה הראשון באתר "זה מסתובב"
Roman Military Diplomas

דיפלומות צבאיות רומאיות (באנגלית: Roman Military Diplomas, קיצור: RMD) הוא אוסף של דיפלומות צבאיות רומאיות, הכולל את כל הדיפלומות צבאיות רומאיות שפורסמו משנת 1955. עד היום פורסמו 5 כרכים בעריכת מרגרט רוקסן ופול הולדר, הכוללים למעלה מ-470 דיפלומות. הדיפלומות הצבאיות הרומאיות פורסמו לראשונה בכרך הארבעה עשר (XIV) של אוסף הכתובות הלאטיניות, שפורסם בשני חלקים בשנים 1935 ו-1955. לאחר מכן הדיפלומות נאספו על ידי מרגרט רוקסן בשלושה ספרים בשם דיפלומות צבאיות רומאיות. הכרך הרביעי נערך על ידי מרגרט רוקסן ופאול הולדר ויצא לאור ב-2003. באותה שנה נפטרה רוקסן. הכרך החמישי יצא לאור בשנת 2006 על ידי פול הולדר. דיפלומות צבאיות רבות נקנו על ידי המוזיאון הרומאי-גרמני במינכן, ופורסמו בשנת 2004 (ידועות בקיצור RGZM). מספר התעודות הידועות הכולל עומד, נכון לתחילת 2010, על 881 יחידות. בשני העשורים האחרונים התגלו מספר רב של דיפלומות. רובן הגיעו מחפירות לא מסודרות שנערכו באזור הבלקן, בעיקר בשטחים שהיו שייכים לפרובינקיות מואסיה העליונה ותרקיה. אוסף הכתובות הלאטיניות Margaret Roxan, Roman Military Diplomas (RMD) I - 1954-1977, London, 1978 Margaret Roxan, Roman Military Diplomas (RMD) II - 1978-1984, London, 1985 Margaret Roxan, Roman Military Diplomas (RMD) III - 1985-1993, London, 1994 Margaret Roxan, Paul Holder, Roman Military Diplomas (RMD) IV, London, 2003 Paul Holder, Roman Military Diplomas (RMD) V, London, 2006 Corpus Inscriptionum Latinarum (CIL) Band XVI and Supplement, 1935, 1955 * Margaret Roxan, Paul Holder, Roman Military Diplomas (RMD) Vol I-V * Barbara Pferdehirt, Römische Militärdiplome und Entlassungsurkunden in der Sammlung des Römisch-Germanischen Zentralmuseums (=RGZM)Mainz, RGZM (2004)
ז'ראר בליץ

ז'ראר בליץ (בהולנדית: Gérard Blitz;‏ 1 באוגוסט 1901 – 8 במרץ 1979) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי בלגי. בעל 4 מדליות אולימפיות מ-4 אולימפיאדות שונות, בשחייה ובכדורמים ושיאן עולם בשחייה. בליץ נולד באמסטרדם. הוא אחיו הצעיר של השחיין שחקן הכדורמים והמדליסט האולימפי מוריס בליץ. בנוסף הוא דודו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד. באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ז'ראר בליץ בשתי מדליות, (אחת כסף ואחת ארד) בשני ענפי ספורט שונים. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.0 דקות, אחרי וורן קילואה (1:15.2 דקות) וריימונד קג'ריס (1:16.8 דקות), שניהם מארצות הברית, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:18.6 דקות. בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-100 מטר חופשי וסיים במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:12.2 דקות. הוא זכה במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). ב-16 בספטמבר 1921 קבע בליץ במשחה ל-400 מטר חזה שיא עולם חדש של 5:59.2 דקות. שיא זה נשבר על ידי ג'ורג' קוז'אק בשנת 1927. באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). בנוסף הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות, בשלבים המוקדמים הוא קבע פעמיים תוצאה של 1:19.0 דקות. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים בליץ במקום חמישי במשחק כדורמים. בנוסף, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.8 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. לאחר 12 שנים, באולימפיאדת ברלין (1936), היה מהיהודים הבודדים שהשתתפו במשחקים האולימפיים. הוא זכה שוב במדליה אולימפית, מדליית ארד במשחק כדורמים, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת בבית הגמר (1-3). במדליית זהב זכתה נבחרת הונגריה ובמדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה הנאצית, שתיהן ניצחו את בלגיה וצרפת והמשחק ביניהן הסתיים בתוצאת תיקו (2-2). הכרעה התבצעה על סמך מספר השערים שספגה כל נבחרת. הונגריה שספגה פחות שערים הוכתרה כאלופה האולימפית. בשנת 1990 זכה בליץ להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. ז'ראר בליץ, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ז'ראר בליץ, באתר olympedia.org sports123.com(הקישור אינו פעיל) "The Nazi Olympics (Berlin 1936)—Jewish Athletes; Olympic Medalists". United States Holocaust Memorial Museum. נבדק ב-7 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה) GERARD BLITZ (BEL), באתר היכל התהילה הבינלאומי של השחייה
המוסד האקדמי נצרת

המוסד האקדמי נצרת הייתה מכללה ישראלית שפעלה בנצרת. בין השנים 2003–2006 פעלה המכללה מתוך מוסדות מאר אליאס בכפר אעבלין, כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת אינדיאנפוליס בארצות הברית, ברישיון המועצה להשכלה גבוהה בישראל. בתקופה זו העמיד המוסד כ-228 בוגרים בתחומי כימיה, תקשורת ומדעי המחשב שקיבלו תעודה ממוסד אקדמי שאינו ישראלי. בשנת 2009 העניקה המועצה להשכלה גבוהה למוסד האקדמי היתר לפתוח מוסד עצמאי להשכלה גבוהה והמכללה עברה לקמפוס בנצרת. במכללה פעלו שני מסלולים, בכימיה ובתקשורת, וכן מכינה קדם-אקדמית לתלמידים המעוניינים להשלים את תנאי הקבלה ללימודים במוסד האקדמי. ד"ר מירי טלמונד עמדה בראש החוג לתקשורת ופרופסור יעקב כתריאל שימש כדיקן הפקולטה למדעים וראש החוג לכימיה. נשיא המכללה היה פרופסור ג'ורג' קנאזע וסגן הנשיא האקדמי היה ראיד מועלם. כ-40% מצוות המרצים במוסד האקדמי נצרת היו יהודים וכן כמחצית מ-24 חברי "המועצה האקדמית העליונה". הייתה זו המכללה האקדמית הראשונה שלא ללימודי הוראה, שפעלה ביישוב ערבי בישראל. בנובמבר 2014, המועצה להשכלה גבוהה אישרה החלטה להקים מכללה ציבורית ראשונה בעיר ערבית בישראל, בחסות אקדמית של אוניברסיטת חיפה, על בסיס המוסד האקדמי נצרת. עד אז המכללה לא הייתה מתוקצבת ונלחמה מספר שנים לקבלת הכרה, כך ששכר הלימוד לסטודנטים יהיה בר השגה. ביוני 2015, ביטלה המועצה להשכלה גבוהה את ההכרה במוסד, מאחר שלטענתה אוניברסיטת חיפה לא עמדה בתנאים להכרה. זמן קצר אחר נסגרה המכללה עקב בעיות תקציב. אור קשתי, במכללה בנצרת אפשר ללמד, אבל אסור לבקש מימון ציבורי, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2010 פרוטוקול מס' 112 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, באתר "כנסת פתוחה", 28 בדצמבר 2015 לפי לוח 8 - סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה באתר המועצה להשכלה גבוהה, נכון לשנת הלימודים ה'תש"ף (2019–2020) ירדן סקופ, המדינה תתקצב לראשונה מכללה ציבורית בעיר ערבית, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2014 ירדן סקופ, הקמת המכללה הציבורית הערבית הראשונה תקועה, באתר הארץ, 30 ביוני 2015
ניאגויה בסאראב

נְיאָגוֹיֶה בַּסאראב (ברומנית: Neagoe Basarab‏, ? - 15 בספטמבר 1521) היה שליט נסיכות ולאכיה בין השנים 1521-1512. מוצאו של ניאגויה שנוי במחלוקת, אביו, לפי הצהרת ניאגויה עצמו, היה בסאראב הצעיר צפלוש. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הקשר בין אימו, נְיאָגָה ובין אביו - יש הטוענים שניאגה הייתה אחותו של הבויאר, הוורניק הגדול, פְרְבו קראיובסקו Pârvu Craiovescu ונשואה לבסאראב הצעיר, אחרים טוענים שהייתה רעייתו של קראיובסקו והקשר עם בסאראב היה מחוץ לנישואין. בנוסף לאלה יש גם היסטוריונים שלא מקבלים את הצהרתו של ניאגויה ורואים בו בן של קראיובסקו. ניאגויה גדל והתחנך בביתו של קראיובסקו, קיבל הכשרה בשפות ובאמנויות ואף נסע לארצות זרות, ביקר במדינות במרכז אירופה ובאימפריה העות'מאנית. ב-28 בינואר 1501 התמנה לפוסטלניק, בדצמבר, באותה שנה, קודם לפוסטלניק גדול וכיהן בתפקיד זה עד 19 ביוני 1509. ב-24 באפריל 1509 התמנה לקומיס גדול וכיהן במשרה זו עד 28 בנובמבר 1911. הבויארים של קראיובה, משפחת קראיובסקו, היו רבי השפעה ותפסו תפקידים נכבדים בחצר השליט. השליט שקדם לניאגויה, ולאד החמישי (הצעיר) קידם את גיסו לתפקיד בכיר, מעל בני משפחת קראיובסקו וכך נוצר סכסוך בינו ובין משפחה רבת השפעה זו. השליט התחיל לחשוש שניאגויה מפתח שאיפות לתפיסת כס השלטון, לכן התחיל ללחוץ את משפחת קראיובסקו. בני קראיובסקו חצו את הדנובה דרומה ופנו בבקשת עזרה למושל העות'מאני שקידם את ולאד לשלטון. המושל העות'מאני יצא עם צבאו ועם לוחמי משפחת קראיובסקו אל בוקרשט, שם, בפרוור וקרשט נערך קרב שבו נוצח ולאד ונלקח בשבי. בהוראת המושל העות'מאני נערף ולאד וניאגויה עלה לכס השלטון. בתקופת שלטונו של ניאגויה בסאראב נסיכות ולאכיה לא ניהלה מלחמות, המסחר והאומנויות התפתחו, נבנו כנסיות רבות ובמיוחד ראויה לציון הקתדרלה שנבנתה בקורטיה דה ארג'ש, היפה בכנסיות ולאכיה, שסביבה צמחה האגדה על הבנאי מנולה. ניאגויה בסאראב היה נשוי לנסיכה הסרבית מיליצה דספינה, בתו של הדספוט יובן ברנקוביץ'. ניאגויה בסאראב חיבר ספר לימוד נודע, מהספרים הראשונים בספרות הרומנית. הספר, "לקחיו של ניאגויה בסאראב אל בנו תאודוסיה" (Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie), נכתב בשפה הסלבונית ותורגם לרומנית. ב-8 -9 ביוני 2008 ניאגויה בסאראב הוכרז כקדוש על ידי הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. היום שהוקדש לו בלוח השנה הוא 26 בספטמבר. Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul II pag' 105 - 112 מדיה וקבצים בנושא ניאגויה בסאראב בוויקישיתוף Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie ספרו של ניאגויה בסאראב בוויקיציטוט, תרגום רומני מסלבונית, משנת 1650. הוויבוד הקדוש ניאגויה בסאראב, נסיך השלום - כתבה בעיתון הנוצרי-אורתודוקסי "לומינה" הווייבוד הקדוש ניאגוייה בסאראב - כתבה בעיתון,מסאג'רול דה ולצ'ה(הקישור אינו פעיל) ניאגויה בסאראב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Neagoe Basarab si Schitul Ostrov (ברומנית)
ראם סמואל

ראם סמואל (נולד ב־20 בספטמבר 1964) הוא נהג מרוצי מכוניות ישראלי ומנטור. פעמיים אלוף צרפת במסגרת הליגה האירופית של מרוצי ראלי (1994 ו-1997). ראם מומחה בפיתוח הדרכות לנהיגה נכונה ובטוחה ולאחרונה פיתח הדרכה ייחודית לנהגים צעירים שמשפרת את הנהיגה של הנהג הצעיר ומגבירה בעשרות אחוזים את יכולתו להימנע מתאונה. בנעוריו חלה סמואל בסוכרת נעורים, והוא נהג המרוצים הסוכרתי הראשון בעולם במסגרת הפדרציה הבינלאומית לרכב. סמואל התחרה בארץ ובאירופה בשנים 1991–2000 וזכה פעמיים באליפות צרפת במרוצי ראלי, כאשר השתתף גם במרוצים במסגרת אליפות אירופה בראלי (1994 ו-1997) ובהמשך אימן במספר בתי ספר לנהיגה מתקדמת בעולם. בשנת 1996 הקים סמואל בית ספר ישראלי לנהיגה מתקדמת בשם "מסלולים". בשנת 2013 רכשה קבוצת "רוביקון ביזנס גרופ", בראשות איש העסקים אמיר ברמלי, 50% מחברת "מסלולים". באפריל 2015 הודיע על מכירת חלקו בחברת מסלולים. כיום הוא הבעלים של "פרו-דרייב", שנותנת שירותים מקצועיים בתחום נהיגה והדרכה בנהיגה מתקדמת וספורטיבית. בראשית שנת 2024 מכר ראם את חלקו בחברת פרודרייב ובחר להתמחות בהדרכה והנחיה לנהגים צעירים כדי ללמד אותם לנהוג נכון ובטוח יותר. חלקם של נהגים צעירים בתאונות דרכים גבוה במיוחד וראם לקח על עצמו לשפר את הנושא ואף להביא לרמת נהיגה של נהגים צעירים שתהיה נכונה ובטוחה יותר מנהגים מנוסים. סמואל הוא מנטור בתחום הנהיגה והעצמה אישית ומפתח תכנים בלימוד נהיגה בטוחה, נכונה, מתקדמת וספורטיבית. בנוסף מרצה בנושאי הגשמה ופיתוח עצמי לקבוצות שונות; פרסם מאמרים בנושא נהיגה נכונה בעיתונות ובאתרי אינטרנט; הנחה הדרכות נהיגה נכונה בטלוויזיה. ומשמש כיועץ בתחום הנהיגה בירחוני רכב ובתוכניות טלוויזיה שונות. סמואל נשוי לאיילת ואב לבן ולבת, מתגורר בגני תקווה. מדיה וקבצים בנושא ראם סמואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראם סמואל ראם סמואל, ברשת החברתית פייסבוק ראם סמואל, ברשת החברתית LinkedIn עינת שגיא אלפסה, נהג המירוצים הישראלי שזכה באליפות - למרות הסוכרת, באתר ynet, 2 באפריל 2015 MERC: Reem Samuel profile, Motorsport Network,‏ 2 במאי 2001 (באנגלית) אלי שאולי, ראם סמואל עוזב את מסלולים, אוטו, 7 באפריל 2015
כונן תקליטורים אופטי

כונן תקליטורים אופטי הוא מכשיר אלקטרוני המסוגל לקרוא נתונים מדיסק (CD) באמצעים אופטיים (לייזר). הקריאה מתבצעת באמצעות שיגור קרן לייזר לעבר המקום הרצוי בדיסק, ובדיקה האם הקרן הוחזרה. בדיסק צורבים שקערוריות זעירות אשר מציגות את המידע. שקערורית כזו יכולה להחזיר את קרן הלייזר לכיוון העינית, או למקום אחר. כך מיוצגת סיבית (1 או 0) שהיא אבן היסוד של כל המידע הממוחשב. בעזרת צירופים שונים של שקערוריות מיוצג מידע שונה של אפסים ואחדים. השקערוריות נצרבות על הדיסק במעין פס ספירלי, שמתחיל ממרכז הדיסק. השימוש הראשון לדיסקים היה לשמירת מוזיקה. לאחר מכן החלו להופיע כונני תקליטורים למחשב הביתי, שאפשרו הפעלת משחקים. מאוחר יותר הופיעו גם צורבי התקליטורים הביתיים. ייצור כונני התקליטורים הופסק בשנת 2001 שבה התחילו בייצור כונני DVD[דרוש מקור]. ה-DVD בעל קיבולת גבוהה פי כמה מאשר תקליטור רגיל ומאפשר צריבה בכמה שכבות ומשני הצדדים[דרוש מקור]. כיום קיימים בשוק גם צורבי DVD. מכיוון שצורבי תקליטורים מיועדים לשוק הביתי, יצירתם נעשית באופן שונה מתקליטורים רגילים. במקום שקערוריות תקליטורים אלה מורכבים מחומרים הרגישים לחום, וקרן הליזר של צורב התקליטורים צובעת את החומר בעזרת לייזר. כאשר אזור מסוים צבוע, הוא אינו מחזיר את האור מקרן הלייזר ואז נוצר אפקט זהה. בתקליטורים הניתנים לצריבה רב-פעמית, התהליך הפיך ובטמפרטורה מסוימת החומר הופך שקוף. מדיה וקבצים בנושא כונן תקליטורים אופטי בוויקישיתוף