laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטרייף

סטרייף (באנגלית: Stryfe) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #87 ממרץ 1990, ונוצרה על ידי הכותב לואיס סימונסון והמאייר רוב ליפילד. סטרייף הוא האלטר אגו של נייתן סאמרס, שיבוט שנוצר מהתבנית הגנטית של נייתן כריסטופר סאמרס, בנם של סקוט סאמרס ומדלין פריור-סאמרס ממציאות חלופית. כאשר אפוקליפס האלמותי מדביק את הרך הנולד בווירוס טכנו-אורגני, אשה מהעתיד הרחוק מופיעה בפני סייקלופס וג'ין גריי ומציגה את עצמה בשם אסקאני. היא מודיעה להם כי היא יכולה להציל את הילד, וזאת על ידי שיבוטו ועצירת התקדמות הווירוס. אפוקליפס וכוחותיו מתקיפים את מקום מושבה וחוטפים את השיבוט. אפוקליפס מגדל אותו כילדו שלו, ומתכוון להשתמש בגופו כמארח. כאשר הוא מנסה להעביר את ישותו אליו, הוא מגלה כי סטרייף למעשה שיבוט, ואין הוא מתוכנן להכיל את ישותו של אפוקליפס. בבגרותו, דעתו של סטרייף נטרפה עליו והוא נשבע לנקום במי שאותם חשב להוריו האמיתיים (סייקלופס וג'ין גריי) ובאפוקליפס. הוא האנטגוניסט הראשי בקשתות הסיפור "שירת התליין" משנת 1992, ו"מלחמת המשיח" של שנת 2009. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבסטיאן שו

סבסטיאן שו (באנגלית: Sebastian Shaw) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #129 מינואר 1980, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והאמן ג'ון ביירן. סבסטיאן שו הוא מוטאנט בעל היכולת לספוג אנרגיה ולהפוך אותה לכוח פיזי גולמי. מנהיג לשעבר של סניף ניו יורק של מועדון הלפייר, חברה סודית אקסקלוסיבית שמבקשת לשלוט בסדרי העולם. כלפי חוץ, הוא איש עסקים מכובד ואדם רגיל. מימן בעבר את תוכנית זקיפי הסנטינל. במהלך אירועי "אוטופיה", אמה פרוסט (המלכה הלבנה לשעבר של מועדון הלפייר) מוחקת את זכרונו של שו, והוא מצטרף בהמשך לקבוצת האורות של הופ סאמרס. דמותו של סבסטיאן שו מדורגת במקום ה-55 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של שו בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: ההתחלה" מגלם השחקן קווין בייקון. דמותו הופיעה בסדרות האנימציה "אקס-מן: סדרת האנימציה" ו"אקס-מן 97", בדיבובו של טרוויס ווילינגהם. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Top 100 Comic Book Villains of All Time: #55 - Sebastian Shaw ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לגיון (קומיקס)

לגיון (באנגלית: Legion, גם "ליג'יון") הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #25 ממרץ 1985, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ביל סנקביץ. ליג'יון הוא האלטר אגו של דייוויד צ'ארלס הולר, בנם המוטאנט של צ'ארלס אקסבייר וניצולת שואה בשם גבריאל הולר, בה טיפל כאשר עבד בבית חולים פסיכיאטרי בישראל. הוא חולה במחלה מנטלית חמורה, בין היתר הפרעת זהות דיסוציאטיבית, כאשר כל אחת מאישיויותיו שולטת בכוח-על שונה. הוא גדל בפריז עם אמו, ללא ידיעת אביו על קיומו. בסיפורים בהם הוא מופיע התמה המרכזית היא מרירות כלפי אביו, וב"מסעו של ליג'יון" הוא ניסה לשנות את תדמיתו בעיני אביו. כוחותיו התפתחו לראשונה בעקבות טראומה מהתקפת טרור. הוא שרף את מוחם של הטרוריסטים וספג לתוכו את אישיותו של מנהיגם, ג'מאיל קאראמי. כיוון שנקשר לאחרים בזמן מותם, מצבו הוגדר קטטוני, והוא הושאר לטיפולה של מוירה מק'טאגרט במתקן הרפואי שלה באי מיואר. הטראומה גרמה לאישיותו של דייוויד להתפצל, וכל אישיות שלטה בתחום אחר שבכוחותיו המוטאנטים. קאראמי נאבק במשך השנים להפריד את תודעתו מזו של דייוויד. באמצעות כוחותיו הטלפתיים של דייוויד, קאראמי מיזג את כל האישיויות לתוך אישיותו המרכזית של דייוויד. כמה מהאישיויות התנגדו לקאראמי. שתיים מתוכם התבררו כמאתגרות במיוחד - ההרפתקן ג'ק ויין שמשתלט על הכוח הטלקינטי של דייוויד, והנערה המרדנית סינדי, ששולטת בכוח הפירוקינטי של דייוויד. ויין התכוון להשמיד את תודעתו של קאראמי כדי לשמר את קיומו העצמאי בתוך מוחו של דייוויד. אף אישיות לא הצליחה להשתלט, וקאראמי, ויין וסינדי ממשיכים להתקיים במוחו הרדום של דייוויד. בזמן בו שהה באי מיואר, דייוויד התעורר מהתרדמת שלו, ובהמשך השתלט עליו מלך הצללים, שמשתמש בכוחותיו של דייוויד כדי להגביר את השנאה בעולם. בפברואר 2016 עלתה סדרת הטלוויזיה "לגיון" מבית פוקס המבוססת על לגיון ברשת הבת FX האמריקאית. את דמותו של דייוויד מגלם השחקן דן סטיבנס, ובתפקידים הראשיים לצידו מככבות השחקניות רייצ'ל קלר, אוברי פלזה וג'ין סמארט. הסדרה לא מתרחשת ביקום סדרת סרטי אקס-מן, אלא היא עומדת בפני עצמה. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלנקס (קומיקס)

הפלנקס (באנגלית: Phalanx) הוא גזע קיברנטי בדיוני שמופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הגזע הופיע לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #305 מאפריל 1994, ונוצר על ידי הכותב סקוט לובדל והמאיירת ג'אן דורסמה. הגזע התעמת רבות עם קבוצות האקס, לרבות אקס-מן, אקס פקטור, אקסקליבר ואקס פורס. לפלנקס מוח כוורתי משותף, וחברי הגזע מחוברים אחד לשני במערכת דמוית טלפתיה. עיצובם של הפלנקס דומה לזה של גזע הטק-נארכי (שחבר האקס-מן וורלוק מתוכם), שנוצר בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ביל סנקביץ. הפלנקס נוצרו כאשר צורות חיים אורגניות של בני אדם שונאי מוטאנטים הודבקו בווירוס הטכנו-אורגני שמקורו בגזע הטק-נארכי. הם מעבירים את תוחלת חייהם בניסיון להדביק אחרים בטרם יגיעו למסה קריטית. בזמן זה, הם יוצרים מבנה של מגדל בבל כדי ליצור קשר עם הטק-נארכי. אולם, הטק-נארכי מחשיבים את הפלנקס למעשה תועבה. הם משמידים את הקן של הפלנקס דרך המרת הכוכב כולו לחומר טכנו-אורגני ושאיבת האנרגיה שבו. בעלילות השמדה: כיבוש, ההמשך לאירועי השמדה, זן חדש של גזע הפלנקס משמש כאויב עיקרי לגיבורים הגלקטיים של יקום מארוול. הם ניסו להתחיל היכן שהנבל אניהילוס הפסיק. כאשר אימפריית הקרי ניסתה לבחון את מערך ההגנה החדש שלה, הפלנקס הצליחו להשחית את התכנות של המערכות ובכך להקיף את שטחי אימפריית הקרי בשדה כוח בלתי חדיר. הם גם השתמשו בווירוס טכנו-אורגני, אשר הופך יצורים אורגניים לפלנקס הנמצאים תחת שליטתם ולחברים במטריצה המחשבתית היחידה שלהם. המונח פלנקס משמעו מערך צבאי מרובע, במיוחד בלוחמת יוון העתיקה. הפלנקס המורכב מיחידות חיל רגלים החמושים בחניתות, מוטות, או נשק מסוג זה. המונח גם מתייחס לקיר מחולק המרכיב יחידה שלמה, ובמובן זה מתנהל הגזע החייזרי. הבורג - גזע בדיוני ביקום מסע בין כוכבים דף הגזע בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחיה ליברזון

תחיה ליברזון (1886 דווינסק, רוסיה – 9 באוקטובר 1974 דגניה א') הייתה מחלוצי העלייה השנייה. ממתיישבי "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני וממייסדי מושב נהלל. תחיה נולדה ב-1886 בשם חיינה ליברזון בעיר דווינסק שברוסיה, לשמואל ושרה רבקה ליברזון והייתה ילדה שנייה במשפחה של 3 בנים ו-3 בנות. כבר בגיל 9 הייתה פעילה בתנועת חובבי ציון בעירה שם סייעה בגיוס כספים. בגיל 13 הצטרפה לאגודת צעירי ציון ועסקה במכירת בולי קק"ל והשתתפה בפעילות ציונית. ב-1905 עלתה ליברזון לארץ ישראל בתחילת העלייה השנייה. עבדה כפועלת חקלאית בפתח תקווה ובחוות כנרת. הצטרפה אל "קבוצת הכיבוש" באום ג'וני, באתר שבו הוקמה אחר כך קבוצת דגניה א'. עברה לחוות מגדל ואחר כך חזרה אל כנרת אל חוות העלמות בניהולה של חנה מייזל. ליברזון הייתה ממייסדות מושב נהלל שם הקימה משק חקלאי עצמאי וניהלה אותו בכוחות עצמה בשנים 1922–1932. בשל קשיים, עברה לירושלים, עבדה כ-20 שנה בתנובה והתגוררה בעיר עד 1955. בשנת 1970 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלה, "פרקי חיים". ליברזון השתלבה במאבק כנגד אפליית נשים ובמאבקן של נשות העליות הראשונות (במיוחד העלייה השנייה) להתקבל על ידי החלוצים הגברים כשוות בין שווים. אותן נשים ניסו לשנות את התפיסה הא-שוויונית כלפי הנשים, שהביאו העולים מארצות מוצאם, לפיה תפקידן לבשל, לתפור ולתמוך בגברים. במאבקה על מעמדה כעובדת אדמה עצמאית בעלת משק חקלאי תרמה ליברזון לביסוס מקומן המרכזי של הנשים בחברה החלוצית. על כך אמרה: הקניתי, בלא יודעים, לעליה השניה את שאיפת השוויון בעבודה בין הגבר והאשה והוכחתי שהאשה מסוגלתלעבודה במשק ובשדה בדיוק כמו הגבר — תחיה ליברזון, "פרקי חיים", עמוד 39 פרקי חיים, תל אביב: תרבות וחינוך, תשל"א 1970. יעקב שביט, יעקב גולדשטיין, חיים באר (עורכים), הערך "תחיה ליברסון", בתוך: לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1983. נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ג', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1971, עמודים 53-68 תחיה ליברזון באתר דגניה א' (מאורכב) תחיה ליברזון באתר אלבום יזרעאל (אורכב) שינתה את שמה מחיינה לתחיה לאחר שעלתה ארצה הקשיים היו על רקע התנגדות התושבים לרצונה של ליברזון לקיים משק חקלאי כאישה בודדה שלא הקימה משפחה - "פרקי חיים" עמוד 126 צויינה הוצאת הספר "פרקי חיים", דבר, 4 בינואר 1971 "האלמנט היותר מתאים לתפקיד של איכרות ופועלות חקלאיות" נשיוּת ציונית במושבות בתקופת העלייה השנייה, גילת גופר, אוניברסיטת תל אביב, 2004 בקבוצה זו של הפמיניסטיות העבריות הראשונות ניתן לכלול את דבורה דיין, שרה אהרנסון, מניה שוחט, רחל ינאית בן-צבי, ציפורה זייד, חיותה בוסל, חנה צ'יזיק, שרה צ'יזיק, בבה אידלסון, עטרה שטורמן, יוכבד בת מרים, מרים ברץ, אסתר בקר, שרה מלכין, רחל כצנלסון שזר, ברכה פלאי, דבורה נצר, רוזה כהן ואחרות
רוס לינץ'

רוס שור לינץ' (באנגלית: Ross Shor Lynch; נולד ב-29 בדצמבר 1995) הוא שחקן, זמר ומוזיקאי אמריקאי. ידוע בשל תפקידיו בתור אוסטין מון בסדרת הטלוויזיה "אוסטין ואלי" (2011–2016) של ערוץ דיסני, בריידי מהסרט המקורי של ערוץ דיסני, "חוף מהסרטים" (2013) ובהמשכו "חוף מהסרטים 2" (2015) ובתור הארווי קינקל מהסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" (2018–2020). לינץ' מנגן בגיטרה, פסנתר ותופים, היה חבר בלהקה R5, ובפברואר 2018 הקים את הלהקה The Driver Era (אנ'). לינץ' נולד וגדל בליטלטון, קולורדו. בנם של מארק וסטורמי לינץ' ואחיהם של רייקר לינץ', ריידל לינץ' ורוקי לינץ'. הוא למד בחינוך ביתי מכיתה ד'. בשנת 2009 הוא הקים את להקת הפופ-רוק "R5", יחד עם אחיו רייקר ורוקי, אחותו ריידל, וידיד המשפחה, אלינגטון ראטליף. הוא ולהקתו התחילו להתפרסם בשנת 2010 כשהוציאו מיני אלבום שנקרא Ready Set RocK. בתחילת 2011 לינץ' לוהק לתוכנית הטלוויזיה "אוסטין ואלי" בערוץ דיסני, והוא מגלם בה את התפקיד הראשי - אוסטין מון, זמר מתבגר, שהופך בין-לילה לסנסציה אחרי העלאת סרטונו לאינטרנט. התוכנית שודרה לראשונה בדצמבר 2011 בארצות הברית, ויצאה בעונה שנייה באוקטובר 2012. לתוכנית זו 4 עונות. בשנת 2013 שיחק לינץ' בסרט של ערוץ דיסני, "חוף מהסרטים", בו הוא מגלם את הדמות הראשית, בריידי. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2013. לקראת סוף שנת 2014 השתתף בצילומים ל-"חוף מהסרטים 2" ששודר לראשונה בערוץ דיסני בקיץ 2015. בשנת 2014 לינץ' השתתף כשחקן אורח בסרט "החבובות - מבוקשות" כנער פרחים. בשנת 2015 התארח בשני פרקים של הטלנובלה הארגנטינאית "ויולטה". באותה שנה ביצע הופעת אורח בסדרה "העולם של ריילי" בתפקיד אוסטין מון. בשנת 2017 גילם את הרוצח הסדרתי ג'פרי דאהמר בסרט הביוגרפי "My Friend Dahmer". בשנת 2018 השתתף רוס בסרט "מה הסטטוס".באותה שנה החל לשחק בתפקיד ראשי את דמותו של הארווי קינקל בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" של רשת נטפליקס. הסדרה בוטלה ב-2020 לאחר ארבע עונות. ב-2015 התחיל רוס בזוגיות עם הדוגמנית קורטני איטון, אשר נמשכה כשנתיים. מדיה וקבצים בנושא רוס לינץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוס לינץ' רוס לינץ', ברשת החברתית פייסבוק רוס לינץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוס לינץ', ברשת החברתית אינסטגרם רוס לינץ', ברשת החברתית טיקטוק רוס לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוס לינץ', באתר AllMovie (באנגלית) רוס לינץ', באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רוס לינץ', במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוס לינץ', באתר אפל מיוזיק (באנגלית) רוס לינץ', באתר ספוטיפיי רוס לינץ', באתר AllMusic (באנגלית) רוס לינץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) רוס לינץ', באתר דיזר רוס לינץ', באתר Discogs (באנגלית) רוס לינץ', באתר Songkick (באנגלית) רוס לינץ', באתר Genius רוס לינץ', באתר בילבורד (באנגלית) אתר הלהקה R5 (באנגלית)
Dulce Et Decorum Est

Dulce Et Decorum Est (בלטינית: "מתוק וראוי הוא") הוא שיר שנכתב על ידי המשורר והחייל האנגלי וילפרד אוון. השיר נכתב ב-1917 אך פורסם ב-1921, שלוש שנים לאחר מות המחבר. הציוריות המחרידה של יצירה זו הפכה אותה לאחת מיצירות האנטי מלחמתיות הידועות בשירה ובספרות הפציפיסטית שנוצרו במלחמת העולם הראשונה. השיר בן 27 שורות ונכתב בפנטמטר יאמבי. הוא מתאר חיילים צועדים מן החזית בחזרה אל המחנה, "שיכורים מתשישות", כשפורצת מתקפת גז (לפי תיאור התסמינים מדובר כנראה בגז כלור) ואחד החיילים לא מספיק לעטות את מסכת הגז שלו. המספר צופה בו "מגרגר, נחנק, טובע". בבית האחרון כותב אוון כי אם הקורא יכול היה לראות את פני האיש ולשמוע את חרחוריו, לא עוד יוכל לספר לצעירים, שראשם שיכור מחזיונות תהילה, את השקר הישן המצוטט מפי המשורר הרומי הורטיוס – "Dulce et decorum est Pro patria mori" (מתוק וראוי הוא למות למען מולדתך). חנה ניר פרסמה תרגום לשיר זה בעיתון מאזניים. טוב למות בעד ארצנו אל תיתנו להם רובים הטקסט המלא של השיר (באנגלית) וילפריד אואן, חנה ניר, טוב למות, Moznaim / מאזנים ע"ה, 2001, עמ' 27–27 ערך זה הוא קצרמר בנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'ריקובר

צֶ'ריקוֹבֶר הוא שם משפחה שפירושו 'בן העיירה צ'ריקאו' שבבלארוס, בהגייתה הפולנית צ'ריקוב. האם התכוונתם ל... אביגדור צ'ריקובר – היסטוריון ישראלי חוקר תקופת הבית השני; בנו של אליעזר צ'ריקובר ואביו של בצלאל צ'ריקובר אליהו צ'ריקובר – היסטוריון, חוקר יהדות מזרח אירופה; אחיו של אליעזר צ'ריקובר אליעזר צ'ריקובר – מראשי ההסתדרות הציונית ברוסיה; אחיו של אליהו צ'ריקובר ואביו של אביגדור צ'ריקובר בצלאל צ'ריקובר – מו"ל ישראלי; בנו של אביגדור צ'ריקובר הוצאת צ'ריקובר – הוצאת ספרים ישראלית מיסודו של בצלאל צ'ריקובר לעזר צ'ריקובר – אדריכל שהיה המתכנן של מידות ריהוט בדירות שתוכננו בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה
אירוויזיון הילדים 2012

תחרות הזמר אירוויזיון הילדים לשנת 2012 היא תחרות השירים לילדים העשירית במספר של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי. התחרות נערכה ב-1 בדצמבר 2012 בהיכל המוזיקה היינקן באמסטרדם שבהולנד. המדינה הזוכה הייתה אוקראינה, בפעם הראשונה בתולדות התחרות. בתחרות זו השתתפו שלוש מדינות חדשות: ישראל, אלבניה ואזרבייג'ן. את ישראל יצגה בתחרות להקת kids.il (ספ'). הלהקה הוקמה במיוחד לקראת התחרות, וחבריה הם ליבי פנקר, עדי מסילתי, טלי סורוקין, דניאל פרוז'נסקי, עדי ביטי (שעזבה את הלהקה לאחר התחרות והוחלפה בבר צמח) ועדאל קורשוב, שנבחרו באודישן. חבר השופטים כלל, לצד מוזיקאים, גם נציגים של רשות השידור, משרד החינוך ומועצת התלמידים הארצית. השיר הישראלי, תנו למוזיקה לנצח, נכתב והולחן בידי הילדים עצמם, עם אוהד חיטמן. החל מאירוויזיון הילדים 2011 הותר לזמרים שהשתתפו בעבר בתחרות לחזור ולהשתתף בתחרות כמיצגי מדינתם או מדינות אחרות בשל בקשות מהמשלחת הרוסית. בולגריה בולגריה - רשות השידור הבולגרית הודיעו כי הם לא ישתתפו בתחרות, אך היא מתכננת חזרה בעתיד. ליטא ליטא - רשות השידור הליטאית הודיעה שהם לא ישתתפו בשנה זאת עקב שידורים אחרים שצריכים מימון. לטביה לטביה - רשות השידור הלטבית הודיעו כי לא ישתתפו בתחרות הנוכחית מסיבות כלכליות. מקדוניה מקדוניה - רשות השידור המקדונית הודיעה שהם לא ישתתפו בשל קשיים כלכלים והמקום האחרון בשנה הקודמת. נורווגיה נורווגיה - רשות השידור הנורווגית הודיעה שנורווגיה לא תשתתף בתחרות לשנת 2012 בשל חוק המתיר לזמרים מקצועיים להשתתף. . פורטוגל פורטוגל -רשות השידור הפורטוגזית הודיעה שפורטוגל לא תשתתף בשל סיבות כלכליות. בשנה זו לראשונה החליטו על הוספת חבר מושבעים המורכב ממשתתפי עבר באירוויזיון הילדים בשל העובדה ששאר השופטים במדינות הם מבוגרים. חבר השופטים של הילדים-ראלף מקנבאך (זוכה אירוויזיון הילדים 2009) בלארוס בלארוס-מריה דרוזדובה (תלמידת כיתה ו במינסק) שוודיה שוודיה-ליאה גולסטררום (זמרת) אזרבייג'ן אזרבייג'ן-לילה הג'ילי בלגיה בלגיה-פמקה וארשורן (נציגת בלגיה באירוויזיון הילדים 2011) רוסיה רוסיה-ולנטין סדיקי (שחקן ומגיש הנקודות ב-2011) ישראל ישראל-מעיין אלוני אלבניה אלבניה-קאידה דרבישי (זמרת, השתתפה בקדם באלבניה) ארמניה ארמניה-מיכאל (מיקה) ורוסיאן (נציג ארמניה באירוויזיון הילדים 2015) אוקראינה אוקראינה-קריסטל (נציגת אוקראינה באירוויזיון הילדים 2011) גאורגיה גאורגיה-להקת הממתקים (זוכות אירוויזיון הילדים 2011) מולדובה מולדובה-פליציה גנוצ'י (זמרת) הולנד הולנד-לידואי לוט (זמרת, השתתפה בקדם בהולנד) מדיה וקבצים בנושא אירוויזיון הילדים 2012 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אירוויזיון הילדים 2012 (באנגלית בריטית) עכבר העיר אונליין, ישראל תשתתף בתחרות האירוויזיון לילדים 2012, באתר הארץ, 10 ביולי 2012 אסף נבו, ‏ישראל במקום השמיני ב"ג'וניור אירוויזיון", באתר ‏מאקו‏, 2 בדצמבר 2012 אריאנה מלמד, אירוויזיון ג'וניור: מופת של ניצול, באתר ynet, 2 בדצמבר 2012 אלון אלבכרי, הרכב "kids.il" בדרך לג'וניור אירוויזיון 2012, באתר "פרוגי מוזיקה", 15 באוקטובר 2012
גבעת הצלבים

גבעת הצלבים (בליטאית: Kryžių kalnas) או תל יורגאיצ'יאי (Jurgaičių piliakalnis) הוא אתר צליינות קתולי, השוכן כ-12 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר שיאוליאי בצפון ליטא. במקום שוכנת גבעה קטנה, באורך של 60 מטרים וברוחב של כ-45 מטרים, אליה נוהגים הולכי רגל להגיע ולהניח צלבים. עם השנים החלו מונחים באתר גם קרוסיפיקסים, פסלי מרים, תמונות ופסלים של פטריוטים ליטאים ומחרוזות תפילה נוצריות. מספר הצלבים באתר מוערך בדרך כלל בכ-100,000‏, אם כי יש הטוענים כי הוא כפול. מקורו המדויק של הנוהג אינו ידוע, אך מקובל שהחל באופן ספונטני לאחר התקוממות נובמבר בשנים 1830-1831. גבעת הצלבים נזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1850 וצוין כי ניצבו בה 17 צלבים; אך מקובל שהצלבים הראשונים הונחו באתר בו שכנה קודם לכן מצודת יורגאיצ'יאי-דומנטאי (Jurgaičiai-Domantai), כבר ב-1831. הצלבים הונחו בידי קרוביהם של קורבנות התקוממות נובמבר שהתחוללה בשנים 1831-1830, לאחר שממשלת האימפריה הרוסית מנעה מהם לקוברם. צלבים נוספים הונחו במקום לאחר מרד ינואר בשנת 1863. בתחילת המאה ה-20 כבר נודעה הגבעה כמקום קדוש, ונהגו בה עריכת מיסות והתייחדות. בתקופת השלטון הסובייטי בליטא, הפך האתר לסמל להתנגדות למשטר, וזה ראה בו גורם חתרני. לפחות בשתי הזדמנויות, ב-1961 ובין השנים 1975-1973, פגעו השלטונות באתר והשמידו אלפי צלבים: צלבי עץ שוברו או נשרפו, צלבי מתכת נלקחו מהמקום לשם שימוש בחומר הגלם וצלבי אבן שוברו ונקברו. בולדוזרים פקדו את הגבעה מספר פעמים ופגעו בה. בשנים שלאחר מכן הרסו השלטונות צלבים באתר בטיעון שהם חסרי ערך אמנותי, אסרו על הגעה למקום בשל חשש לכך שהוא נגוע במגפה וחסמו את הדרכים המובילות אליו. על האתר הוצבה שמירה משטרתית ובשנים 1979-1978 ניסו השלטונות להציף את השטח. לאחר שינוי האקלים הפוליטי בברית המועצות החל שמה של הגבעה להיוודע ברחבי ליטא כולה ומחוץ לה, וספירה שנערכה ב-1990 גלתה כי באתר כ-55,500 צלבים. ב-7 בספטמבר 1993 ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקור במקום ונשא דרשה, ושנה לאחר מכן פנה אל המסדר הפרנציסקני בבקשה כי יקימו מבדד(אנ') סמוך לגבעה. זה נבנה כ-300 מטרים מצפון לאתר ונחנך ב-7 ביולי 2000. מאז 1997 נוהג טקס התייחדות באתר בכל יום ראשון הלפני האחרון בחודש יולי. מדיה וקבצים בנושא גבעת הצלבים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גבעת הצלבים Šiauliai City and the Hill of Crosses Hill of Crosses Hill of Crosses The Hill of Crosses is Unique in the World Hystory האתר הרשמי
שלמה יצחקי (סטטיסטיקאי)

שלמה יצחקי (17 בינואר 1944 – 17 באפריל 2023) היה כלכלן, כיהן בתפקיד הסטטיסטיקן הממשלתי (הממונה על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה) מנובמבר 2001 ועד סוף 2012. יצחקי נולד בבגדאד, עיראק ועלה לישראל כשהיה כבן 7 בשנת 1951. היה בעל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ומומחה במימון ציבורי. כיהן כמדען אורח בקרן המטבע הבינלאומית בשנת 1994, וכן בלשכה הלאומית למחקר כלכלי של ארצות הברית. יעץ למחלקות של הבנק העולמי. בישראל שימש פרופסור במחלקה לכלכלה של האוניברסיטה העברית בירושלים, בה היה חבר סגל משנת 1971. שימש גם יועץ לוועדת בן שחר (1975) והיה חבר בוועדת בן בסט (2000) - שתי הוועדות עסקו ברפורמה במס הכנסה. שימש כמנהל מכון פאלק למחקר כלכלי, מיסודה של המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית, בשנים 1995–1998, וכמנהל פורום ספיר למדיניות כלכלית, המשותף גם לאוניברסיטת תל אביב, בשנים 1993–1994. בנובמבר 2001 התמנה לסטטיסטיקן הממשלתי. בתפקידו זה כיהן עד סוף 2012. במקביל המשיך לכהן באוניברסיטה במשרה חלקית מספר שנים נוספות. יצחקי לא היסס לבקר את מדיניות הממשלה, באומרו במסיבת עיתונאים כי הוא "חושש שנתוני העוני שמופקים מנתוני הלמ"ס אינם נכונים משום שבארבע השנים האחרונות ביטוח לאומי מספק לנו נתונים רק כאשר הדבר מקובל עליו. טענת ביטוח לאומי שהוא נמנע מהעברת הנתונים כדי להגן על פרטיות האזרחים נשמעת לי כבדיחה. הפרשנות פה היא שאסור להטריד משרד ממשלתי". במהלך כהונתו עמד בראשות שתי ועדות לקביעת מדדי עוני (ועדות יצחקי לקביעת מדדי עוני) שהמליצו על מדדי עוני נוספים חלקם הביאו בחשבון גם העברות בעין. הוא מתח ביקורת חריפה על הפרטת מערך הפנסיה, וכינה אותה "שוד הפנסיה הגדול". מדיה וקבצים בנושא שלמה יצחקי בוויקישיתוף שלמה יצחקי, באתר ResearchGate שלמה יצחקי, באתר גוגל סקולר שלמה יצחקי, באתר Academia.edu שלמה יצחקי, באתר SSRN הסטטיסטיקן הממשלתי הרביעי, באתר הלמ"ס מירב ארלוזורוב, ראש הלמ"ס - שלמה יצחקי: האוצר גרוע יותר מרוסיה הסובייטית - מנהל מדיניות של העלמת נתונים, באתר TheMarker‏, 21 בינואר 2009 אביטל להב, הסטטיסטיקאי הראשי: לא פוטרתי, לא הופתעתי, באתר ynet, 3 בינואר 2013 שוקי שדה, מייל אחד, והטראבל מייקר הולך הביתה, באתר TheMarker‏, 4 בינואר 2013 אדריאן פילוס, סטלה קורין ליבר, ‏פרופ' יצחקי: "במשך שנים הלמ"ס הוציאה נתונים לא נכונים", באתר גלובס, 7 בינואר 2013 הלך לעולמו פרופ' שלמה יצחקי, באתר ערוץ 7, 17 באפריל 2023 שלמה יצחקי כלכלן, דף שער בספרייה הלאומית תומר אביטל ואמנון אטד, פרופ' דני פפרמן ימונה לסטטיסטיקאי הראשי במקום שלמה יצחקי, באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2012 אדריאן פילוט, ‏הסטטיסטיקן הראשי בלמ"ס פוטר היום בהודעת אי-מייל: "לא כך מסיימים יחסי עבודה של 11 שנה", באתר גלובס, 31 בדצמבר 2012
אלכסנדרו סובורוב

אלכסנדרו סובורוב (נולד ב-2 בפברואר 1987 בקישינב, מולדובה) הוא כדורגלן מולדובי המשחק בעמדת הקשר בספינטול גיאורגה מליגת העל המולדבית ובנבחרת מולדובה. סובורוב התחיל את הקריירה שלו בשריף טירספול ועלה לבוגרים לראשונה ב-2002. ב-2007 עבר לפ.צ. טירספול וכעבור שנתיים חזר לקבוצת נעוריו. ב-2010 חתם בקרקוביה קרקוב. לזכותו של סובורוב 42 הופעות ו-5 שערים במדי נבחרת מולדובה. בינואר 2013 חתם באקדמיקה קישינב ובקיץ 2013 עבר למורדוביה סרנסק. אלכסנדרו סובורוב, באתר Transfermarkt אלכסנדרו סובורוב, באתר Soccerway אלכסנדרו סובורוב, באתר WorldFootball.net אלכסנדרו סובורוב, באתר National Football Teams אלכסנדרו סובורוב, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא מולדובה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אביבה מרקס

אביבה מרקס (נולדה ב-17 בינואר 1932) היא שחקנית וזמרת ישראלית-בריטית. מרקס נולדה, גדלה והתחנכה בלונדון שבבריטניה. היא בת למשפחה ירושלמית ותיקה, בתו של רב. גדלה בבית יהודי דתי בבלומסברי שבמרכז לונדון. בנעוריה הייתה לחברת "השומר הצעיר", ובגיל 16 הגיעה לישראל כמתנדבת בקיבוץ ולאחר מכן גם התגייסה לצה"ל והייתה בצוות הראשון של להקת פיקוד הצפון. לאחר שחרורה מהצבא שבה לאנגליה ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. מרקס שיחקה בלונדון בתיאטרון ובטלוויזיה וכן הופיעה בתיאטרונים בארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה. ב-1962 הגיעה ארצה ושיחקה בתיאטרון הקאמרי בהצגות: "הזמנה לארמון", "גלילאו" ו"פונדק הרוחות". ב-1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, עלתה לישראל לצמיתות. שיחקה בתיאטרון הקאמרי, הבימה בית ליסין, תיאטרון הספרייה ועוד. בהבימה שיחקה בהצגות: "הביתה הביתה", "על קלות דעת וצביעות", "הצוענים של יפו", "רק אתמול", "צ'כוב צ'כובה", "מכתבים מוונציה" ועוד. ב-1966 הוציאה תקליט של שירים בעברית "נשיקות מתוקות מיין". ב-1975 הנחתה בבית הנשיא טקס הצגת ציורי ילדים בנושא שלום. ב-1977 זכתה באיטליה בתחרות "האישה האידיאלית". בשנת 1979 פוטרה מ"הבימה", והופיעה בשתי הצגות יחיד באנגלית: "אור מופלא" ("A Lovely Light"), מסכת על פי שיריה של עדנה סנט וינסנט מיליי מאת דורותי סטיקני (אנ'), ו"לשוב הביתה". היא הופיעה איתן בישראל, ארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה. בשנת 2015 השתתפה בסרט "הרני מוחלת" שהפיקה טלי אברהמי. הופיעה בסרטים ובתוכניות טלוויזיה: "ששים שעות לסואץ" (1967), "המטרה טיראן" (1968), "בלומפילד" (1971), "הבלש האמיץ שוורץ" (1973), "גן עדן" (1982), "רצח בשבת בבוקר" (1991), "הגברת ינקלובה" (2017) ועוד. בין היתר, שיחקה בסדרות הטלוויזיה "אחד העם 101" (2010), "סברי מרנן" (2013), "כפולים" (2018) ו"לאבד את אליס" (2020). אביבה מרקס הייתה נשואה לאל"ם פנחס נוי (אלוש), בעל עיטור הגבורה, עד למותו ב-2016. מדיה וקבצים בנושא אביבה מרקס בוויקישיתוף אביבה מרקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אביבה מרקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אביבה מרקס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אביבה מרקס, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב אביבה מרקס, באתר Discogs (באנגלית) אביבה מרקס, באתר סטריאו ומונו אביבה מרקס, בארכיון הבימה אביבה מרקס, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב אביבה מרקסבאתר הבימה תמר אבידר, פנים חדשות בתיאטרון: אביבה: אחר לונדון, אפתעה, מעריב, 8 במרץ 1963 חוה נובק, דורות בתיאטרון בעשרים שנות המדינה: אביבה מרכס ושתי אהבותיה, דבר, 3 במאי 1968 מירי פז, אביבה מרכס ב"אור מופלא" של עדנה וינסנט מילי, דבר, 3 בספטמבר 1980 יעקב בר-און, דיונים: אביבה מארקס, דבר, 25 בדצמבר 1980 ענת אור, אביבה מרקס: השחקנית שעלתה מאנגליה זכתה ב-1977 בתחרות "האשה האידיאלית" העולמית, באתר הארץ, 20 ביוני 2007 יעקב בר-און, ‏השחקנית אביבה מרקס כבר בת 84 ומודה: "נקלטתי פה לפני 50 שנה, אבל בעירבון מוגבל", באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2016 הילה רגב, אביבה מרקס: "אני לא מאמינה שאני בת 86. זה נראה לי לא מתאים לי", באתר Xnet‏, 12 בדצמבר 2018 האשה בחיי הרב כהנא, דבר, 23 בספטמבר 1980. ילדים חיברו "שירי שלום" בעברית, רוסית וערבית, מעריב⁩⁩, 28 ינואר 1975, באתר הספרייה הלאומית מירי פז, אביבה מרכס ב"אור מופלא" של עדנה וינסנט מילי, דבר, 3 בספטמבר 1980. "אור חביב" בבית השגריר, דבר, 18 ביולי 1980.