laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דניאל כהן (קלע)

דניאל כהן (22 במאי 1945 – 2 באפריל 1970) היה קלע בצלחות חרס, אלוף ישראל, שיאן ישראל וחבר נבחרת ישראל; ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזוכה שתי מדליות ארד מהמכביה (השמינית 1969). נהרג בהפגזה סורית על נח"ל גשור. כהן נולד וגדל בחיפה, בנם של כרמלה ומקסים כהן, מפקד המחוז הצפוני של משטרת ישראל (1960–1961) וספורטאי אולימפי שייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (1964)[דרושה הבהרה] בירי צלחות חרס. הוא למד בבית הספר הריאלי והמשיך את לימודיו התיכוניים בפנימייה הצבאית שבאותו בית ספר. הוא הצטרף לחוג קליעה שבגדנ"ע והתאמן במועדון "החוגלה" לירי ביחד עם אחיו הצעיר עמיהוד, אף הוא קלע מצטיין. בהמשך הוא נכלל בנבחרת ישראל וייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות בישראל ומחוצה לה (קפריסין, טורקיה וגרמניה). בתחרויות הירי של המכביה השישית שנערכו במטווח הגדנ"ע בג'ליל (בסמוך להרצליה) בספטמבר 1961, זכה כהן בשתי מדליות, זהב וארד: מדליית זהב בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 348 נקודות, לפני ארצות הברית (343 נקודות), ומדליית ארד בתחרות האישית בהשוואת השיא הישראלי של 92 נקודות, אחרי איזידור הורביץ מארצות הברית (99 נקודות) ואביו, מקסים (92 נקודות). בספטמבר 1963 התייגס לצה"ל, לחיל ההנדסה. במרץ 1966 המשיך לשירות בצבא הקבע. הוא השתתף בפעולות צבאיות רבות, בהן בפיצוץ מערכת המים שהקימו הירדנים בבקעת הירדן, ובו הייתה תלויה ההצלחה של הפעולה. כהן קבע בירי צלחות חרס ב"טרפ" (200 כדורים) שיא ישראלי חדש של 187 נקודות מתוך 200 אפשריות, שיפור לשיא הקודם שעמד על 185 נקודות. באליפות אירופה בירי ספורטיבי שנערכה בוויסבאדן, גרמניה במאי 1969 השתתפה משפחת כהן, בהרכב כמעט מלא: מקסים האבא, עמיהוד האח הצעיר ודניאל. הייתה זו הפעם הראשונה ששיראל השתתפה בתחרות זו. בתחרויות הירי של המכביה השמינית שנערכו במטווח האולימפי בעוספייה בסוף יולי - תחילת אוגוסט 1969 זכה כהן בשתי מדליות ארד בירי בצלחות חרס, ב"סקיט" (200 כדורים) בתוצאה של 153 נקודות, אחרי אהוד שושני (161 נקודות) ואביו, מקסים (153 נקודות) וב"טרפ" (200 כדורים) בתוצאה של ישראל 174 נקודות, אחרי אביו שקבע שיא מכבי חדש של 184 נקודות וג'ורג' לבקוביץ' מארצות (181 נקודות). ב-2 באפריל 1970 נהרג כהן בהפגזה של הצבא הסורי על נח"ל גשור בחילופי אש ארטילריים ונקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה. כהן התגורר ברמת ישי עם אשתו ושני ילדיהם. בין תחביביו היו דיג תת-מימי וציד. כהן היה רכז "הפועל" ביישוב שבו התגורר, ולפני שנהרג אסף כסף לבניית מגרש כדוריד. מגרש הכדוריד הושלם לאחר ומותו ונקרא על שמו: "הפועל דני - רמת ישי". מטווח "מועדון חוגלה" נמצא בקיסריה על שמו של כהן. קורות החיים של דניאל כהן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון הם יורים בצלחות מעופפות, מעריב, 3 בינואר 1983 דניאל כהן, באתר "בהשקט ובבטחה" שיאים בקליעה - קלעי החרס לתורכיה, מעריב, 6 באוקטובר 1963 בספורט - ישראל זכתה באליפות המכביה בכדורעף, בכדוריד ובקליעה, חרות, 5 בספטמבר 1961 ארבעה יוצאים לאליפות אירופה בצלחות חרס, מעריב, 5 במאי 1969 שלמה מוזר, מקסים כהן ניצח בצלחות חרס ושיפר את שיא המכביה, דבר, 6 באוגוסט 1969 סרן דניאל כהן - למנוחות, דבר, 6 באפריל 1970 הם יורים בצלחות מעופפות, מעריב, 3 בינואר 1983
מריה תרזה, נסיכת בורבון-פארמה

מריה תרזה ססיליה זיטה שרלוטה, נסיכת בורבון פארמה (בספרדית: María Teresa de Borbón-Parma; 28 ביולי 1933 - 26 במרץ 2020) הייתה בת אצולה ספרדייה-צרפתייה מבית בורבון-פארמה. בתו של סאווריו, נסיך בורבון-פארמה. מריה תרזה הייתה סופרת בשפה הספרדית, פעילה פוליטית סוציאליסטית ותומכת של תנועת הקרליסטים. היא בת האצולה הראשונה שנפטרה במהלך מגפת הקורונה. מריה תרזה נולדה בפריז ב-28 ביולי 1933. היא הייתה בתם השלישית של סאווריו, נסיך בורבון-פארמה בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה. הדוכס האחרון של דוכסות פארמה. סבא רבא שלה היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל ודודה שלה הייתה זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, הקיסרית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אמה הייתה מדלן בורבון-בוסה, בת לאחד הענפים הקטנים של בית בורבון. היו לה שלוש אחיות ושני אחים. ילדותה עברה עליה בטירת בוסטז העתיקה, בעיר בסון, צרפת. לאחר שלמדה בחטיבת ביניים בטור, היא עשתה דוקטורט בלימודים היספניים בסורבון עבודת הדוקטורט שלה בשנת 1977 הייתה "La clarificación ideológica del Carlismo contemporáneo" ("הבהרה אידאולוגית של הקרליזם בן זמננו"). לאחר מכן היא עשתה דוקטורט נוסף בסוציולוגיה פוליטית מאוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד. היא התעניינה גם באסלאם ובזכויות נשים. פרט לתאריו האיטלקיים, אביה של מריה תרזה שימש גם כמנהיג התנועה הקרליסטית. תנועה ספרדית בעלת אופי לאומני אשר קראה להחזיר לשלטון בספרד את צאצאיו של האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה. אביה תבע את כתר ספרד בשם "חבייר הראשון, מלך ספרד". ב-22 בפברואר 1972 נפגע אביה בתאונת דרכים, ובמהלך אשפוזו בבית החולים הוא העביר לאחיה הגדול של מריה תרזה, קרלוס הוגו באופן זמני את הנהגת התנועה הקרליסטית. קרלוס הוגו הפך את התנועה לליברלית יותר, והטה אותה לכיוון הסוציאליזם, מה שהפחית את האהדה שלה ברחבי ספרד. ב-20 באפריל 1975 הודיע האב שהוא מתפטר מתפקידו ומתאריו, ומוריש אותם לקרלוס הוגו. הבן הצעיר ביותר, סיקסטו אנריקה, נסיך בורבון-פארמה מחה נמרצות על הצעד. הוא טען שקרלוס הוגו בוגד בקרליזם המסורתי, ושאביו למעשה מוחזק חטוף בידיו. הוא נתמך בידי אמו, בעוד קרלוס הוגו זכתה לתמיכתה של מריה תרזה ושלוש אחיותיה. אביהם עצמו הכחיש את הטענה וטען שבחר בקרלוס הוגו מרצונו החופשי. האב נפטר בבית חולים בשווייץ ב-7 במאי 1977. אמה של מריה תרזה, מנעה ממנה ומאחיותיה, וכן מקרלוס הוגו, לראות את הגופה לפני הקבורה. בשנים הבאות הייתה מריה תרזה פעילה בתנועה הקרליסטית, אך תמכה גם באידאולוגיות ליברליות וסוציאליסטיות, מה שזיכה אותה בכינוי "הנסיכה האדומה". במסגרת פעילותה הפוליטית היא נפגשה עם מספר אישים שנויים במחלוקת ביניהם אנדרה מאלרו, פרנסואה מיטראן, יאסר ערפאת והוגו צ'אווס. ב-1981 היא קיבלה אזרחות ספרדית. פרט לפעילותה הפוליטית והחברתית, היא עבדה כהיסטוריונית וכתבה שבעה ספרי היסטוריה בשפה הספרדית. ב-26 במרץ 2020 היא נפטרה כתוצאה מהתפרצות נגיף הקורונה בצרפת והייתה בכך לבת האצולה הראשונה שנפטרה מהנגיף. מדיה וקבצים בנושא מריה תרזה, נסיכת בורבון-פארמה בוויקישיתוף מריה תרזה, נסיכת בורבון-פארמה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) A Spanish princess is the world’s first royal to die from the coronavirus Elle avait passé son enfance au château de Bostz à Besson (Allier) : la princesse Maria Teresa de Bourbon-Parme s'est éteinte Maria-Teresa de Bourbon Parme María Teresa de Borbón Parma Spanish Princess Becomes the First Royal to Die of Coronavirus Complications
היפ הופ יהודי

היפ הופ יהודי היא סוגה מוזיקלית של היפ הופ המתאפיינת בקשרים סגנוניים או תרבותיים ליהדות ולמסורת המוזיקלית שלה. אמני היפ הופ יהודים הגיעו ממגוון רחב של מדינות ותרבויות. אלמנטים של רגאיי, כליזמר ומוזיקת עולם לרוב משולבים לצד טכניקות הראפ וההפקה המוזיקלית המסורתיות, כמו סקראצ'ינג, סימפולים וביטבוקס. ראפרים יהודים רבים הם רב-לשוניים, ומבצעים את שירם באנגלית, יידיש, ארמית, לאדינו ושפות יהודיות אחרות. מאז תקופת הזהב המסחרית שלה בשנות השמונים ותחילת שנות התשעים, אמנים, מפיקים ומנהלים מוזיקליים יהודים מילאו תפקיד משמעותי בתעשיית ההיפ הופ. ג'וש נורק מגזין ההייפ הופ הודיוס הצהיר מאוחר יותר כי "לפני אמינם, כמעט כל הראפרים הלבנים היחידים היו יהודים." בישראל, ראפרים יהודים כמו מוקי, הצל, סאבלימינל, שב"ק ס' ושי 360 עזרו לחלוץ סצנת ההיפ הופ במדינה בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. למרות זאת, מעטים מהמעשים הללו הכירו במורשתם היהודית במוזיקה שלהם. הלייבל היהודי JDub Records, שנוסד בשנת 2002, היה בין הלייבלים הראשונים לקידום אמני ראפ יהודיים במודע, כאשר בסגלו היו סגול 59, ראפר הקליזמר הקנדי סוקאלד, הראפר האתיופי-ישראלי אקום, ולהקת בלקן ביט בוקס. באמצע שנות ה-2000, אמן הראפ-רגאיי החסידי מתיסיהו חווה הצלחה במיינסטרים; בין אלבומיו זכו בתואר "אלבום זהב", ואילו הסינגל שלו "King Without a Crown" הפך ללהיט במצעד 40 שירי המיינסטרים של בילבורד. בעקבות הצלחתו של מתיסיהו, עלו מספר ראפרים יהודים-חסידים, ביניהם Y-Love, דיסקרייב וניסים בלאק. רבים מהם חזרו בתשובה, ורבים מהם קודמו באמצעות הלייבל Shemspeed של המפיק התימני Diwon, לצד אמנים לא-חסידים כמו קושה דילז ואלקטרו מרוקו. בין הראפרים היהודים, ישנם כאלו שפרצו אל המיינסטרים הבין-לאומי, ביניהם דרייק, ליל דיקי, דה אלכימיסט, מק מילר ודוג'ה קאט. מוזיקה יהודית מקורית ראפ והיפ הופ ישראלי Sina A. Nitzsche, Walter Grünzweig, Hip-Hop in Europe, LIT Verlag Münster, 2013, ISBN 978-3-643-90413-3. (באנגלית) 15 Little Known Facts About Dave Burd, The Man Behind Lil Dicky, TheThings, ‏2020-04-18 (באנגלית) Rapper Drake's Early Life, Career, Networth and much more!, Morning Picker, ‏2020-04-15 (באנגלית) Zack O'Malley Greenburg, The Best Jewish Rappers of All Time, Forbes (באנגלית)
חוף אינגליש

חוף אינגליש (באנגלית: English Coast) הוא אזור חוף בצד המערבי של ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. חוף אינגליש ממוקם בין הקצה הצפוני של חצי האי ריידברג לבין נונאטאקי באטרס. ממערב לחוף אינגליש מצוי חוף בריאן, ומצפון לחוף אנגליש מצוי חוף ריימיל. חוף אנגליש מצוי למול האי אלכסנדר, שנמצא מעברו של מצר ג'ורג' השישי. החוף התגלה ונסקר על הקרקע בשנת 1940, על ידי פין רון וקארל ר. אקלאנד. לאחר מכן החוף נחקר מהאוויר על ידי צוות בסיס איסט (East Base) של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941. החוף צולם מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון ב-27 בדצמבר 1948. שמו המקורי של החוף היה "חוף רוברט אינגליש" (Robert English Coast), על שמו של רוברט א. ג'י. אינגליש (Robert A.J. English), קפטן בצי ארצות הברית, ומזכיר ההנהלה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941; כמו כן היה רב החובל של אוניית צי ארצות הברית בר (USS Bear) במהלך מסע החקר האנטארקטי של ריצ'רד בירד בין השנים 1933–1935. לימים קוצר שם החוף לשמו הנוכחי, למען הנוחות. • Laudon, T. S.; Lidke, D. J.; Delevoryas, T.; Gee, C. T., Sedimentary rocks of the English Coast, eastern Ellsworth Land, Antarctica, Gondwana Six: Structure, Tectonics, and Geophysics. (1987), Geophys. Monogr. Ser., vol. 40, edited by G. D. McKenzie, pp. 183-189, AGU, Washington, D. C. • Walter R. Vennum & Jeffrey W. Nejedly (1990), Clay mineralogy of soils developed on weathered igneous rocks, West Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 33:4, 579-584, https://doi.org/10.1080/00288306.1990.10421376 חוף אינגליש באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חוף אינגליש באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלומי לוויין של חוף אינגליש באתר נאס"א מידע גאוגרפי והיסטורי מידע היסטורי
חצי האי פלצ'ר

חצי האי פלצ'ר או חצי האי פלטשר (באנגלית: Fletcher Peninsula) הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח הבולט לתוך ים בלינגסהאוזן בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה. חצי האי מצוי בין מדף הקרח אבוט, ולמדף הקרח ונאבל. שיא גובהו של חצי האי 242 מטרים מעל פני הים. חצי האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966. שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. חצי האי נקרא על שמו של פרד ס. פלצ'ר (Fred C. Fletcher), מבוסטון שבארצות הברית, אשר תרם לשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941. חצי האי פלצ'ר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית חצי האי פלצ'ר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה חצי האי פלצ'ר באתר marineregions מפת אזור חצי האי פלצ'ר גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
איסטרה (כדורגל)

איסטרה (Футбольный клуб «Истра») הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר באותו שם. בשנים 2008—2012 התמודד בליגה השנייה, אזור "מערב". מועדון הכדורגל "איסטרה" הוקם בשנת 1997. הנהלת מחוז איסטרה והנהלת חברת PSO-13 בראשות יורי וורוטנין, החליטו להחיות את קבוצת הכדורגל, שבתקופה הסובייטית השתתפה באליפות ברית המועצות לקבוצות חובבניות. הקבוצה הורכבה בעיקר ממיטב שחקני מחוז איסטרה, ולדימיר אנטיפוב היה המאמן הקבוצה באותה תקופה. בשנה הראשונה לקיומה, הקבוצה סיימה במקום השני בטורניר. בשנה שלאחר מכן, הפוטנציאל והתוצאות של הקבוצה עלו באופן משמעותי, ובעיקר עם הזמנת גנאדי שטרומברגר לתפקיד המאמן, נודע בעבר כחלוץ של קאיראט אלמטי וצסק"א. לאחר שמונה למאמן, הוא הזמין לקבוצה כמה שחקנים מנוסים ממוסקבה. המשחק של "איסטרה" בפיקוחו של מאמן מנוסה השתנה, ובעונה הראשונה המועדון זכה בכל הטורנירים בהם השתתף - אליפות המחוז ומחזיקת גביע איסטרה. ההצלחה של איסטרה בשנת 1998 אפשרה לה להתחיל את העונה הבאה בטורניר אליפות רוסיה בקרב קבוצות חובבניות, הליגה השלישית. בשנת 1999 הקבוצה סיימה במקום ה-14 ואחרי כן היא מעולם לא התדרדרה מתחת למקום הרביעי. באותן שנים שיחקו בשורותיה שחקנים שהתפרסמו בהמשך, כמו קשר "זניט" רומן שירוקוב ואלכסיי שצ'פינוב שאימן את קבוצת "פורטונה". בשנת 2007 הקבוצה זכתה באליפות רוסיה בקרב קבוצות חובבניות והצליחה להעפיל לליגה השנייה. בעונת 2011/2012 העפילה לשלב 16 האחרונות בגביע, אך לא הצליחה לגבור על יריבתה ספרטק מוסקבה, שניצחה בתוצאה 1:0. מאז 2014 המועדון התמודד בליגות החובבניות ובשנת 2017 חדל מלהתקיים. איסטרה באתר footballfacts.ru אתר לא רשמי איסטרה באתר פדרציית הכדורגל של מחוז מוסקבה פרופיל המועדון באתר הליגה השנייה. נתונים סטטיסטיים באתר KLISF
סיפור אהבה (סרט)

סיפור אהבה (באנגלית: Love Story) הוא סרט קולנוע רומנטי בכיכובם של ראיין אוניל ואלי מק'גרו, שיצא לאור בשנת 1970 ומבוסס על רומן מאת אריך סגל. הסרט זכה לפופולריות עצומה בשנות ה-70 והוא מהסרטים האמריקאיים הנצפים ביותר. "סיפור אהבה" זכה בפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר (עם הנעימה שהפכה למוכרת ומזוהה עם הסרט - "איפה להתחיל"), ובמספר פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות: סרט הדרמה הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (אלי מק'גרו), הבימוי, וכן על התסריט המקורי. הסרט מתאר את סיפור אהבתם של צעיר ממשפחה אמידה - אוליבר בארט - וצעירה נטולת אמצעים - ג'ניפר קווילרי - הנפגשים באוניברסיטה ומצליחים להתעלות באהבתם על פער המעמדות ביניהם. על רקע הקשר הרומנטי מוצג יחסו הבעייתי של אוליבר עם משפחתו המיוחסת ואביו הנוקשה. הוא בוחר להתנתק ממשפחתו ומתמיכתה הכספית כדי לשמר את אהבתו לג'ניפר, נתק המשמש קרקע לחילוקי דעות בינו לבינה, שערכי משפחה חשובים בעיניה. לאחר נישואיהם וניסיונותיהם הכושלים להביא ילד לעולם, מתגלה כי ג'ניפר חולה במחלה ממארת וימיה ספורים. אוליבר מוחל על כבודו, ולאחר שנים של שתיקה פונה לאביו בבקשה לתמיכה כספית בסיוע להפחית את סבלה. הסרט מסתיים במותה של ג'ני. בספר "סיפורו של אוליבר", המהווה המשך ל"סיפור אהבה", מתוארים קורותיו של אוליבר לאחר מותה של אהובתו ג'ני וניסיונותיו להמשיך בחייו. בסרט מספר משפטים שנכנסו לז'רגון התרבותי. אחד מהם הוא המשפט: "Love means never having to say you're sorry." מילולית: "אהבה משמעותה שלעולם לא תצטרך לומר שאתה מצטער". מדיה וקבצים בנושא סיפור אהבה בוויקישיתוף "סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סיפור אהבה", באתר נטפליקס "סיפור אהבה", באתר AllMovie (באנגלית) "סיפור אהבה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סיפור אהבה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "סיפור אהבה", באתר Metacritic (באנגלית) "סיפור אהבה", באתר אידיבי "סיפור אהבה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורי קליין, אריך סגל לא זכה לשחזר את ההצלחה של "סיפור אהבה", באתר הארץ, 25 בינואר 2010 מאיר שניצר, סיפור פשוט: על ההצלחה המסחררת של "סיפור אהבה", באתר nrg‏, 9 בספטמבר 2011 מיכל שרון, מה קרה ל"סיפור אהבה"?, באתר ynet, 15 במרץ 2012 ביקורת קולנוע - אהבה מכניסה, "העולם הזה", גיליון 1757 מ-5 במאי 1971, עמוד 35 Margalit Fox,‏ Erich Segal, ‘Love Story’ Author, Dies at 72, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 19 בינואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמיל קראפט

אמיל הנרי כריסטופר קראפט (בשוודית: Emil Henry Kristoffer Krafth; נולד ב-2 באוגוסט 1994) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת המגן הימני בניוקאסל יונייטד ובנבחרת שוודיה. קראפט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לגנס ובשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא רק בן 16. בשנת 2011 הצטרף לאוסטר מהליגה השוודית השנייה, כעבור שנה חתם בהלסינגבורג. בשנת 2015 חתם בבולוניה מהסרייה א'. באוגוסט 2018, קראפט הושאל לאמיין מליגת העל הצרפתית. בסיום העונה חתם על חוזה בקבוצה תמורת 2 מיליון אירו. באוגוסט 2019, חתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 5 מיליון פאונד. בצעירותו, קראפט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שוודיה. קראפט מדורג במקום החמישי ברשימת הכדורגלנים הצעירים שרשמו הופעה בנבחרת הצעירה של שוודיה, כאשר רשם את הופעת הבכורה שלו בגיל 17 שנים ו-309 ימים. בינואר 2014, קראפט ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה במשחק ידידות נגד מולדובה. קראפט נכלל בסגל הנבחרת קראת מונדיאל 2018. מדיה וקבצים בנושא אמיל קראפט בוויקישיתוף אמיל קראפט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אמיל קראפט, באתר Transfermarkt אמיל קראפט, באתר Soccerway אמיל קראפט, באתר BDFutbol אמיל קראפט, באתר WorldFootball.net אמיל קראפט, באתר National Football Teams אמיל קראפט, באתר FootballDatabase.eu אמיל קראפט, באתר ESPN
אנד זון

"אנד זון" (באנגלית: End zone ובקיצור EZ) הוא שטח ההבקעה בפוטבול אמריקאי.(אזור קצה) הוא אותו השטח שנמצא בין קו סיום המגרש (אנד ליין- End line) לבין הגול ליין (Goal line), אורכו 10 יארדים (9.144 מטרים) ורוחבו, כרוחב המגרש, 53.3 יארדים (48.73752 מטרים). ישנם שני אנד זונים במגרש, אחד בכל צד. בתחילתו של האנד זון ישנו קו לבן שאותו הקבוצה עם הכדור צריכה לעבור על מנת לשים טאצ'דאון. בכל אנד זון ישנם ארבעה פיילונים כתומים המסמנים את פינותיו (התחלתו וסיומו) בצורה ויזואלית לשחקן המגיע מרחוק (עד שנת 1970, פינותיו של האנד זון היו מסומנים עם דגלים). האנד זון הומצא עקב לגליזציה של המסירה קדימה. בתחילת דרכו של האנד זון היה אסור למסור את הכדור לתוכו אלא רק מחוצה לו ולאחר מכן מתאפשר לשחקן ההתקפה להיכנס אליו. פעולה זו הקשתה על התקפות שהיו קרובות לאנד זון שכמובן נאלצו למסור מסירה הצידה ולהימנע ממסירה קדימה. וכך, בשנת 1912, עוד בתחילת דרכו של הספורט, הוחלט ליצור שטח שאליו יהיה מותר להיכנס עם הכדור. הנושא העלה בעיות רבות מצד מכללות שמגרשן היה בנוי ושלם ולא יכלו להוסיף אליו שטח חדש. לכן, ההסכם הסופי "התפשר" על 10 יארדים נוספים בלבד בכל צד. אך בתמורה, שטח המגרש התקצר מ-110 יארד למ-100 יארד. עמדות השער שהיו נמצאות בתוך האנד זון הפריעו וסיכנו את השחקנים שרצים בשטחו, לכן, בשנת 1927 הועברו עמדות השער אל מחוץ למגרש. בשנת 1933 הNFL החזיר את עמדות שער השדה על פנים המגרש ולבסוף, בשנת 1974, הוציאם החוצה. קבוצה מבקיעה טאצ'דאון על ידי כניסה לאזור הקצה של היריב תוך כדי נשיאת הכדור או תפיסת הכדור תוך שהיא נמצאת באזור הקצה. אם הכדור נישא על ידי שחקן, זה נחשב לנקודה כאשר חלק מהכדור נכנס ישירות מעל או מעבר לכל חלק מקו השער בין העמודים. [1] בנוסף, ניתן להשיג המרה של שתי נקודות לאחר הבקעה על ידי ניסיון הבקעה נוסף ממרחק של 2 יארדים. מדיה וקבצים בנושא אנד זון בוויקישיתוף
הרפתקאות פינוקיו (אנימה)

הרפתקאות פינוקיו (ביפנית: 樫の木モック; באנגלית: Saban's Adventures of Pinocchio) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים, המבוססת על הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת הסופר האיטלקי קרלו לורנציני, שנודע בשם העט שלו קרלו קולודי. הסדרה הופקה לטלוויזיה בשנת 1972, ושודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ 2 הניסיוני בשנת 1990 בהפצת סבן אנטרטיינמנט, אשר הפיצה את הסדרה בגרסאות מדובבות בעולם המערבי. לסדרה הופק סרט ב-1993 באורך מלא אשר מקצר את הפרקים שלה, וסרט זה גם דובב לעברית ושודר בערוץ 2 ובחינוכית עם דיבוב שונה. את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו שיר גוטליב וטל מוסרי. עידו מוסרי (פינוקיו) עמי מנדלמן (סבא ג'פטו / ג'ימיני הצרצר/ השועל) רונית כץ (הפיה הטובה של עץ האלון, הפיה הטובה שיצרה את פינוקיו / המספרת) אבשלום לוי (מנהל התיאטרון / הסמור) את הדיבוב לסרט ביים יעקב שם טוב והפיקה חסיה ורטהיים. אור אזולאי (פינוקיו / אמא של מירל) מיכאל הנגבי (ג'ימיני) דב רייזר (ג'פטו / זיק הסמור / תוכי / אבא של מירל / דמויות שונות) אורנה כץ (פיית האלון / אלבירה / איימי / דמויות שונות) יהויכין פרידלנדר (רודי העכבר / בילי / דמויות שונות) עמי טראוב (טריק השועל / חוטב עצים) נחמן אשכנזי (זומפינו) שמעון כהן (קולונל רשע / מיליונר / דמויות שונות) עמי מנדלמן (דומינוס / קפטן רושי / דמויות שונות) אורלי קטן (כלבת ים / סבתא של אלבירה / מירל / דמויות שונות) "הרפתקאות פינוקיו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הרפתקאות פינוקיו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) פינוקיו#ערוץ 2, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית הרפתקאותיו של פינוקיו, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אייסין גיורו, קיסרי צ'ינג

איסין גיורו הוא בית מלוכה קיסרי מאנצ'ורי, אשר שלט בסין לאורך תקופת שושלת צ'ינג וגם שלטו כבובה תחת יפן לאימפריית מנצ'וקוו. בית המלוכה נוסד במנצ'וריה בתחילת המאה ה-17 תחת השליט של שושלת ג'ין המאוחרת (אנ') נורהאצ'י. לאורך 300 שנים בין המאה ה-17 ועד המאה ה-19 מלאה הכוח של בית המלוכה תפקיד ראשי בקביעת עתיד ההיסטוריה של העולם כולו. ג'ין טאי-דזו, קיסר ג'ין (1115–1123) הקיסר טאיזונג (1123–1135) הקיסר שיזונג (1135–1150) הקיסר וואניאנג לינג (1150–1161) הקיסר שיזונג (1161–1189) הקיסר זאנגזונג (1189–1208) הקיסר וואניאנג יונגי (1208–1213) הקיסר שואנזונג (1213–1224) הקיסר איזונג (1224–1234) הקיסר מו (1234) אוגדיי חאן (1229-1441) גויוק חאן (1246-1248) מונגקה חאן (1251-1259) קובלאי חאן (1260-1294) קובלאי חאן (1271–1294) טימור חאן (1294–1307) קולוג חאן (1307–1311) בויאנטו חאן (1311–1320) גיגין חאן (1320–1323) ייסון טימור חאן (1323–1328) רגיבאג חאן (1328) טוג טימור חאן (1328–1329) קוטוקוטו חאן (1329) טוג טימור חאן (1329–1332) ריצ'ינבאל חאן (1332) טגהון טימור (1333–1368) טגהון טימור (1368–1370) בליגטו חאן איושהירידא (1370–1378) אושקל חאן טוגוס טימור (1378–1388) ג'וריגטו חאן יסודר (1388–1392) אנגקה חאן (1392–1393) אלבג ניגולסוגצ'י (1393–1399) גון טימור חאן (1399–1402) יורשו יצר מדינה מונגולית חדשה בעת נע מערבה ונטש את הג'ורצ'נים לעצמם מוקורי יונגסון (1405?-?) מנגטמו (1405–1433) צ'ונגאן (1442–1467) טולו (1467–1506) סיבאוצ'י פייאנגוו (1481–1522) פומן (1522–1542) גיוקאנגה (1542–1583) טקסי (1560–1583) נורהאצ'י (1583-1616) נורהאצ'י (1616–1626), מייסד השושלת הואנג טאיג'י (1626-1636), התקדם רבות בכיבוש סין והכריז על הקמת שושלת קיסרים סינית בשם צ'ינג. הואנג טאיג'י (1636- 1643) שונזי (1643 -1644), הכריז לראשונה על שלטון השושלת בכלל סין שונזי (1644- 1661) שונג'ה (1661- 1722), סיים את מלחמת הכיבוש השושלתי ונחשב לקיסר הטוב ביותר בעוד הביא פיתוח כמעט בכל נושא. הביס את הרוסים לצפון וכבש את טיבט לדרום מערב. יונג-ג'נג (1722- 1735), עבד על מנת ליצור ממשלה אפקטיבית במינימום צריכה כלכלית. צ'יינלונג (1735- 1796), הכפיל את גודל האימפריה בחצי ונחשב שני רק לסבו, קאנגשי ג'ינצ'ינג (1796- 1820), שימש את טיב האימפריה דאוגואנג (1820- 1850), בעתו נחלשה הקיסרות ממלחמות עם האימפריאליסטים המערביים. שיאנפנג (1850- 1861), האימפריה נחלשה ומרד טאיפינג פרץ טונגזי (1861- 1875), ניסה ללא הצלחה להביא למודרניזציה גואנג סו (1875-1908), גם כן נכשל בהבאת מודרניזציה לקיסרות בעוד המשיכה להחלש שואנטונג (1908- 1912), ויתר על הכס בגיל שש עקב מהפכת שינהאי. ידוע במערב כפויי פויי (1932–1934), שלט תחת ידה של יפן במדינה הבובה מנצ'וקוו קאנגדה (1934- 1945), למעשה זה גם כן פויי, שלט תחת יד יפן, לאחר מלחמת העולם השנייה נתפס בידי הסובייטים ולמעשה סיים את הכוח האפקטיבי האמיתי של השושלת עד היום. כיום השושלת אינה מקבלת כל יחוס בעוד ראש הירושה גין יוזאנג הביע כי אין הוא רואה כל משמעות בתוארו לירושת השושלת. הבית ברובו כולל מצליחים מכל קצוות המקצוע ומצב כספי אינו נתון בדאגה כלל וכלל. מדיה וקבצים בנושא אייסין גיורו, קיסרי צ'ינג בוויקישיתוף
הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה

הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה (באנגלית: International Federation of Medical Students' Associations), הידועה גם בראשי-התיבות: IFMSA, היא ארגון לא ממשלתי המייצג אגודות של סטודנטים לרפואה. הוא נוסד במאי 1951 וכיום[דרושה הבהרה] הוא מייצג 1.5 מיליון סטודנטים לרפואה, ו-133 ארגוני חברים מ-136 מדינות בשש יבשות. ה-IFMSA מונחה על ידי ארגוני החברים הלאומיים שלו (NMO), המסוגלים לקבל החלטות אקטיביות פעמיים בשנה, במהלך האסיפות הכלליות של IFMSA. בהצבעה שהתקיימה ב-6 באוגוסט 2024 החליטו חברי IFSMA להשעות את הנציגות הישראלית מחברות בפדרציה, ללא חקירה. ההצעה להשעות את נציגות ישראל הועלתה על ידי ברזיל וספרד ואושרה ברוב של שני־שלישים. ה-IFMSA מנהל יחסים רשמיים עם ארגון הבריאות העולמי (ה-WHO), שהחלו עוד בשנת 1969, כאשר שיתוף הפעולה ביניהם הביא לארגון יום עיון בנושא "הוראה מתוכנתת בחינוך רפואי", כמו גם תוכניות בנושאי אימונולוגיה ורפואה טרופית. בשנים שלאחר מכן, ה-IFMSA וה-WHO שיתפו פעולה בארגון מספר סדנאות ותוכניות הכשרה. IFMSA משתף פעולה עם אונסק"ו מאז 1971. מאז 2007 ה-IFMSA היה ארגון תומך רשמי של Healthcare Information For All by 2015) HIFA2015). בתחילת שנות האלפיים יצר ה-IFMSA את חמשת האזורים שלה, כדי לתמוך בצמיחה המתמשכת של הפדרציה ולהגדיל את ההישגיות שלה ברמה הלאומית. היא גם אימצה מערכת חדשה של חוקה וחוקי עזר שיתאימו למימוש עבודתה. אוגוסט 2014 היה רגע מכריע עבור הפדרציה, כשלאחר מספר שנים של דיונים, קבוצות עבודה ומצבי משימות, אימצה הפדרציה פה אחד רפורמה מבנית, שנכנסה לתוקפה במלואה ב-1 באוקטובר 2015. הרפורמה הושלמה עם יישום מזכירות קבועה באמסטרדם, המעבר מפרויקטים לתוכניות ואימוץ אסטרטגיה לשלוש שנים. מדיה וקבצים בנושא הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הפדרציה הבין-לאומית של אגודות הסטודנטים לרפואה IFMSA Our Story רוני לינדר, "אמרו לנו לאסוף את הדברים ולעוף" - ארגון הסטודנטים שהשעה את ישראל, באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2024