laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יהודית מרקה-קראוזה

יהודית מַרקֶה -קרָאוּזֶה (Marquet-Krause;‏ 1906, אילניה, ישראל – 1 ביולי 1936, פריז, צרפת) הייתה ארכאולוגית ארץ-ישראלית, הנחשבת לארכאולוגית הצברית הראשונה. קראוזה-מרקה נולדה בסג'רה שבגליל התחתון בשנת 1906 (1904 לפי מקור אחר). אמה, חיה, הייתה בת יהודה ליב חנקין מחובבי ציון ואחותו של יהושע חנקין. אביה, אליהו קראוזה, היה אגרונום וניהל את חוות ההכשרה בסג'רה. חווה זו הייתה מוקד חשוב לאנשי העלייה השנייה, ושם בילתה קראוזה-מרקה את ילדותה עד 1914, עת מונה אביה לנהל את מקוה ישראל על ידי הברון רוטשילד. קראוזה-מרקה למדה בגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. לאחר סיום לימודיה נסעה לפריז ללמוד בסורבון. היא הוקסמה מהממצאים במוזיאון הלובר, והחליטה להתמחות במזרח הקדום. כדי להכשיר עצמה כארכאולוגית מקראית היא למדה שפות עתיקות וסיירה באתרים ארכאולוגיים ברחבי המזרח התיכון. עם שובה לארץ ישראל היא השתתפה בחפירות תל יריחו של ג'ון גרסטנג. לאחר מכן, במימון הברון רוטשילד (שהיה בעל עניין בארכאולוגיה מקראית ואף רכש שטחים בעיר דוד לצורך חפירה) היא ניהלה חפירה ארכאולוגית באֶ-תֵל, אתר ארכאולוגי ששטחו מאה דונם בקירוב, ועליו ערמות אבנים גדולות, אשר זוהה כהעי מסיפורי הכיבוש של יהושע בן נון עקב קרבתו לבית אל. קראוזה-מרקה חפרה שם בשנים 1933–1935. הייתה זו אחת החפירות הראשונות בארץ ישראל שנוהלו על ידי יהודים. עונת חפירות ראשונה התקיימה במשך כ-6 שבועות בספטמבר-אוקטובר 1933, יחד עם שמואל ייבין. עונת חפירות שנייה התקיימה ביולי 1934 עם ויליאם פוקסוול אולברייט. עונת חפירות שלישית החלה בספטמבר 1935. ממצאים מהחפירות הוצגו בתערוכה במקווה ישראל שנפתחה בנוכחות הנציב העליון בינואר 1936. בחפירות התגלתה עיר בצורה מוקפת חומות מתקופת הברונזה הקדומה, בעלת ארמון, מאגר מים, מקדשים, ובתים רבים. העיר חרבה בשנת 2200 לפנה"ס בערך. מאז ועד למאה ה-12 לפני הספירה האתר לא היה מיושב ואז נוסד בו כפר קטן בעל 12 דונם, שנעזב במאה ה-11 לפני הספירה. בעת החפירה כבר הייתה חולה בשחפת והיא נפטרה ממנה ביולי 1936 בצרפת. היא נקברה בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב. מרקה-קראוזה נישאה למזרחן איב מרקה (Yves Marquet), שהיה ממשפחת אצולה צרפתית והתגייר למענה. מרקה פרסם ממצאים נוספים של אשתו לאחר מותה. דן בר"ג, "יהודית קראוזה-מרקה – הארכאולוגית ה'צברית' הראשונה", קדמוניות כט, 1 (תשנ"ו), 118–119. יובל פלג, "ארכאולוגיה ארץ ישראלית – סיפורן של שתי דמויות", מבוע מט (תשס"ח), 91–95. דוד תדהר (עורך), "יהודית מרקה-קראוזה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יא (1961), עמ' 3815 יהודית מרקה-קראוזה באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון אורנה הס, יהודית מרקה-קראוזה, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) גבריאל צפרוני, יהודית, נסיכת עַי, מעריב, 10 באוקטובר 1978 ליאת נאה, הארכיאולוגית הצברית הראשונה: קווים לדמותה, באתר ynet, 28 ביולי 2011 יהודית קראוזה-מארקה, דבר, 3 ביולי 1936 (נקרולוג) לואיס ה. וינסנט, נזכור..., דבר, 21 ביוני 1937 לוית יהודית קראוזה, דבר, 17 ביולי 1936. שמואל ייבין, החפירות בארץ ישראל בשנת תרצ"ד, הארץ, 14 בספטמבר 1934 החפירות הארכיאולוגיות בארץ ישראל בשנת תרצ"ה, דואר היום, 27 בספטמבר 1935 נפתחה התערוכה של חפירות עי, דבר, 15 בינואר 1936 י. צדקוני, החפירות בא-תל, דבר, 19 בפברואר 1934.
מכונת ממכר

מְכוֹנַת מִמְכָּר או אוטומט מכירות היא מכונה אוטומטית למכירת מיני מתיקה (בדרך כלל מזון מהיר או חטיפים) משקאות או חפצים אחרים, שפותחה לראשונה במאה העשרים באנגליה. פעולת המכונה דורשת הכנסת כסף (בדרך כלל מטבעות או שטרות כסף) לפתח או חריץ המיועד לכך. לאחר הכנסת הכסף יש ללחוץ על כפתור או להקליד מספר מוצר, כדי לבחור את המוצר הרצוי. מכונות ממכר מודרניות רבות מאפשרות גם רכישה באמצעות כרטיס אשראי. מכונת ממכר מוצבת פעמים רבות במקומות לא-מסחריים, שיש בהם תנועת קהל רבה, כמו מוסדות ציבור, מוסדות חינוך ובתי חולים, על מנת לספק לקהל זה אפשרות לרכישת מוצרי מזון ברמה בסיסית. מדיה וקבצים בנושא מכונת ממכר בוויקישיתוף מכונת ממכר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) VENDING MACHINES, Google Arts & Culture, 2019 מילים ומונחים חדשים (סיוון תשע"ט, יוני 2019) באתר האקדמיה ללשון העברית ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף

גנרל ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (בגרמנית: Willibald von Langermann und Erlencamp;‏ 29 במרץ 1890 – 3 באוקטובר 1942) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון לנגרמן נולד ב-29 במרץ 1890 בקרלסרוהה, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-5 (פרייהר פון מנטויפל). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר פון לנגרמן לרגימנט הדרגונים במילואים ה-7, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, ובאוגוסט 1916 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-10. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-22, וב-18 ביוני 1917 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון לנגרמן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1927 מונה פון לנגרמן למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-13 (הפרוסי), ובסתיו 1930 מונה למדריך בבית הספר לפרשים בהנובר. ב-1 בנובמבר 1930 הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בקיץ 1935 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-4 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1936 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקח הכללי על יחידות הפרשים והיחידות הממונעות בOKH. ב-23 באוקטובר 1939 מונה פון לנגרמן למפקד הדיוויזיה ה-410 ששהתה בהמבורג, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-29 במאי 1940 במהלך המערכה על צרפת מונה פון לנגרמן למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-29, ולחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן, ועל פעולותיו בקרבות הוא קיבל ב-15 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-8 בספטמבר 1940 מונה פון לנגרמן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פון לנגרמן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וספג אבדות כבדות במהלך הקרב על טולה. ב-7 בינואר 1942 מונה פון לנגרמן למפקד הקורפוס הממונע ה-24, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-15 בינואר הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-17 בפברואר 1942 קיבל פון לנגרמן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס הממונע ה-24 לקורפוס פאנצר, והוכפף לארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית לחם הקורפוס בקרב על וורונז', ולאחר מכן השתתף כחלק מהארמייה השישית בקרבות באזור סטלינגרד. ב-3 באוקטובר 1942 נהרג פון לנגרמן בשעת סיור בחזית מרימון יד שהושלך לעברו. מדיה וקבצים בנושא ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף בוויקישיתוף ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סאבו (אי)

סאבו (Savo) הוא אי געשי באיי שלמה שבדרום האוקיינוס השקט. הוא ממוקם צפונית לקצה המערבי של האי גוודלקנל. מבחינה מנהלתית, שייך האי למחוז המרכז של איי שלמה, והשפה המקומית בו היא סאבוסאבו. הר הגעש שהוא האי היה פעיל לאחרונה בין השנים 1835 ו-1850, ואחת ההתפרצויות השמידה את כל החיים על האי. על פי הארגון עולמי לתצפיות געשיות, הר הגעש סאבו חוזר לפעילות מדי 100 עד 300 שנים. התיעוד הראשון של האי סאבו על ידי חוקרים אירופאים היה של הספרדי אלברו דה מנדנייה באפריל 1568, אשר קרא לו ססרגה (Sesarga). ראשי המשלחת, מנדנייה ופדרו סרמיינטו דה גמבואה, היו בני הקהילה האוטונומיות גליסיה, וייתכן שקראו לאי על שם אי במחוז הולדתם. ערך מורחב – המערכה באיי שלמה בשל קרבתו לגוודלקנל עמד האי סאבו במרכזו של העימות הממושך בין בעלות הברית לאימפריה היפנית באיי שלמה, ובמים הסובבים אותו נערכו מספר קרבות ימיים גדולים, שהקנו לאזור את הכינוי "מצר מצולות הברזל" (Ironbottom Sound), על שום שרידי הספינות הטבועות המכסות את קרקעיתו. בסביבות האי סאבו נערכו הקרבות הבאים: קרב האי סאבו, ב-8-9 באוגוסט 1942 קרב כף אספרנס, ב-11-12 באוקטובר 1942 הקרב הימי על גוודלקנל, ב-12-15 בנובמבר 1942 קרב טספרונגה, ב-30 בנובמבר 1942 מדיה וקבצים בנושא סאבו בוויקישיתוף [1]
כיכר המשפחה

כיכר המשפחה היא כיכר ביד ושם בירושלים שנחנכה בשנת 2001. הכיכר והפסל "גולגולות" של האמן מנשה קדישמן, המוצב בכיכר, נתרמו על ידי ידידי יד ושם פליקס זנדמן ורעייתו רותה לזכר סבו של פליקס, נחום פרידוביץ' שנספה בשואה יחד עם שני נכדיו ועם תינוק נוסף. זנדמן הוא הנכד היחיד מהמשפחה ששרד את השואה. כיכר המשפחה נחנכה בשנת 2001. פליקס זנדמן ורעייתו, שמימנו את הקמת הכיכר והפסל, היו מבין אורחי הכבוד של הטקס. בנוסף נכחו באירוע ראש הממשלה אריאל שרון, ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט, ושני ילדיו האחרים של סנדר פרידוביץ', שנולדו לו לאחר השואה. הכיכר ממוקמת בין הספרייה והארכיון של יד ושם, ובין בית הספר להוראת השואה. הכיכר פתוחה מצידה המערבי ומשקיפה אל נוף הרי ירושלים.  בכיכר המשפחה ניצב פסלו של מנשה קדישמן "גולגולות". הפסל הוקם בהשראת סיפורו של נחום פרידוביץ' ושלושת הילדים, ומציג את דמותו של הסב, פורש את ידיו לעבר הילדים בניסיון לגונן עליהם. דמויותיהם של הילדים מוצגות באמצעות שלוש דיסקיות הצמודות אחת לשנייה. דיסקית נוספת ממוקמת במרחק מספר מטרים. שלכת (מיצב) עקדת יצחק (קדישמן) מדיה וקבצים בנושא כיכר המשפחה בוויקישיתוף כיכר המשפחה באתר יד ושם (ראו מראה מקום מס' 18)
סופרבול XXXVIII

סופרבול XXXVIII, הסופרבול ה-38 במספר, היה משחק פוטבול שהתקיים ב-1 בפברואר 2004 באצטדיון רילאיינט, במטרה לקבוע את אלופת ליגת ה-NFL לעונת 2003. במשחק ניצחה אלופת חטיבת ה-AFC, ניו אינגלנד פטריוטס את אלופת חטיבת ה-NFC, קרוליינה פנתרס, בתוצאה 32–29, וזכתה בסופרבול השני בתולדותיה. טום בריידי, הקוורטרבק של הפטריוטס, נבחר לשחקן המצטיין של המשחק לאחר ששבר במשחק את שיא המסירות המושלמות בסופרבול, מסר 3 פעמים לטאצ'דאון, והוליך את הקבוצה בדרייב הניצחון, שהושג בשניות האחרונות של המשחק. בעלי קבוצות ה-NFL בחרו להעניק את אירוח סופרבול XXXVIII ליוסטון במהלך פגישותיהם ב-1 בנובמבר 2000. בחירתם העניקה ליוסטון את אירוח הסופרבול בפעם השנייה בתולדותיה והראשונה מזה 30 שנים. סופרבול זה הצטרף לשורה של אירועי ספורט מרכזיים שנערכו בטקסס באותה שנה, לצד משחק האולסטאר של ה-MLB והפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל. רבע שני ניו אינגלנד - טאצ'דאון: דיון בראנץ', מסירה מטום בריידי 5 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 0–7 לניו אינגלנד קרוליינה - טאצ'דאון: סטיב סמית', מסירה מג'ייק דלהום 39 יארדים (ג'ון קאסיי הבקיע את הנקודה הנוספת) - שוויון 7-7 ניו אינגלנד - טאצ'דאון: דייוויד גיבנס, מסירה מטום בריידי 5 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 7–14 לניו אינגלנד קרוליינה - שער שדה: ג'ון קאסיי, בעיטה ממרחק 50 יארדים - 10–14 לניו אינגלנד רבע רביעי ניו אינגלנד - טאצ'דאון: אנטואן סמית', ריצה 2 יארדים (אדם וינטרי הבקיע את הנקודה הנוספת) - 10–21 לניו אינגלנד קרוליינה - טאצ'דאון: דשון פוסטר, ריצה 33 יארדים (ניסיון חדירה ל-2 נקודות נכשל) - 16–21 לניו אינגלנד קרוליינה - טאצ'דאון: מושין מוחמד, מסירה מג'ייק דלהום 85 יארדים (ניסיון חדירה ל-2 נקודות נכשל) - 21–22 לקרוליינה ניו אינגלנד - טאצ'דאון: מייק וראבל, מסירה מטום בריידי 1 יארד (קווין פולק רץ ל-2 נקודות נוספות) - 22–29 לניו אינגלנד קרוליינה - טאצ'דאון: ריקי פרוהל, מסירה מג'ייק דלהום 12 יארדים (ג'ון קאסיי הבקיע את הנקודה הנוספת) - שוויון 29-29 ניו אינגלנד - שער שדה: אדם וינטרי, בעיטה ממרחק 41 יארדים - 29–32 לניו אינגלנד סטטיסטיקה אישית ערך מורחב – המחלוקת סביב מופע המחצית של הסופרבול ה-38 בהופעת המחצית של המשחק, הופיעה ג'נט ג'קסון יחד עם ג'סטין טימברלייק. בסיום ההופעה משך טימברלייק חלק מחולצתה של ג'קסון תוך שהוא חושף את השד הימני שלה לעיניי מיליוני הצופים בטלוויזיה. רשתות הטלוויזיה אשר שידרו את המשחק בשידור חי הכחישו כל קשר למקרה - שעורר שערורייה גדולה בארצות הברית - וכינו את התקרית "תקרית מלתחה". לאחר המקרה, התנצלו ג'קסון וטימברלייק ואילו רשת CBS נקנסה ב-550 אלף דולר. מדיה וקבצים בנושא סופרבול XXXVIII בוויקישיתוף שיאי ה-NFL בסופרבול, אתר ה-NFL ynet, סופרבול: טימברלייק חשף את החזה של ג'נט ג'קסון, באתר ynet, 2 בפברואר 2004 CBS תשלם קנס על הצגת השד של ג'נט ג'קסון בשידור חי, באתר ‏מאקו‏, 4 במאי 2009
אברהם אליעזר אלפרשטיין

הרב אברהם אליעזר אלפרשטיין (ה'תרי"ג, 1853 - ה' בשבט ה'תרע"ז, 28 בינואר 1917) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, פרשן התלמוד הירושלמי, מראשי הישיבה הראשונים של ישיבת רבינו יצחק אלחנן וממייסדי אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה. נולד בקוברין שבמחוז גרודנה לרב ישעיה אלפרשטיין. נסמך לרבנות בידי רבי אריה ליב ילין מבילסק ורבי מרדכי מלצר מלידא. נשא אשה מרוזאני וגר בעיר. במשך שנים ספורות כיהן כרב בית הכנסת קמניצקער בווילנה וכרבו של הפרבר הווילנאי נובוגורוד, בסוף ימיו בליטא התמנה כרב קהילת "זבח צדק" בסלובודקה. ובשנת 1881 היגר לארצות הברית. בארצות הברית כיהן כרב ב"קהל עדת ישורון" בניו יורק במשך מספר שנים, ואחר כך בשיקגו בבית הכנסת "אוהבי שלום" של יוצאי מריאמפולה. בהיותו בשיקגו הדפיס את ספרו "הראל" (חידושי הרא"ל; שיקגו: דפוס רוזנברג, תרמ"ז-תר"ן) הכולל שלושה פירושים על מסכת ביכורים מן התלמוד הירושלמי. לאחר שנים ספורות שב לניו יורק וכיהן כרבן של כמה קהילות. הוא היה אחד הרבנים היחידים שלא נתנו הכשר, כדי לא להיות תלוי בתעשייני המזון ובאחרים. התנה עם הקהילות בהן כיהן, שמשכורתו תכסה את כל הוצאותיו ושלא יעבוד במקביל במשרות אחרות. באוסף כתבי היד הרבניים, שבספריית מנדל גוטסמן בישיבה יוניברסיטי, נמצא ארכיון מכתבים שנשלחו אליו. השאיר אחריו בכתב יד ספר שלם על חכמת התכונה הוא היה בין מייסדי אגודת הרבנים ומונה לסגן נשיא וראש הסניף של ניו יורק. שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 304, באתר היברובוקס בן-ציון אייזנשטט, אלפערשטיין, הרב אברהם אליעזר, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ו, עמוד 14, באתר היברובוקס אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' אברהם אליעזר אלפערשטיין זצ"ל", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 3, באתר היברובוקס רבי אברהם אליעזר אלפרשטיין(הקישור אינו פעיל), ערכו בלקסיקון הרבני "אישי ישראל" פרטים על קברו באתר "kevarim.com" הרב אברהם אליעזר אלפרשטיין באתר ישיבה יוניברסיטי חיים דובער גולבסקי, פרקים שני ושלישי - "חסיד" ו"ירושלמי", בספרו דו יובלין, עמ' כז-מג, באתר אוצר החכמה לתולדות המחברים ראשי הישיבה זכרונם לברכה, בתוך: יבול היובלות, ספר יובל המאה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, ניו יורק תשמ"ו. עמ' 201, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) ס. גאלדבערג, אן אוהל אויף'ן קבר פון הרב אלפערשטטיין, דער מארגען זשורנאל, 19 בספטמבר 1919 ספרו הראל: תלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים, שיקגו תר"נ, באתר היברובוקס אברהם אליעזר אלפרשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) י. ל. הכהן פישמן, תולדות המזרחי והתפתחותו בתוך: ספר המזרחי, ירושלים תש"ו, עמ' ק"צ. יוסף אביב"י, אוסף כתבי היד הרבניים - ספריית מנדל גוטסמן, ניו יורק תשנ"ח, פריט 360. לקובץ המכתבים מצורפים תמונתו ותולדותיו באנגלית עם רשימת המכותבים. ראנד, תולדות אנשי שם בערכו (להלן "קישורים חיצוניים").
יד סולדת בו

יד סולדת בו (בלשון הירושלמי יד שולטת) הוא מונח הלכתי המייצג מידת חום שממנו נרתעת היד. מונח זה קובע הלכות העוסקות בבישול (כמו בישול בשבת, בישול בשר בחלב ובישולי גויים). הראבי"ה פרש שמקור השם "סולדת" הוא מלשון הכתוב: "ואסלדה בחילה", כלומר שנבעת מחמת החום, ומושך את ידו לאחור מדאגה שלא תיכווה. וכתב בספר יד יהודה שאינו נכווה מיד מהחום אלא לאחר שנשאר בו זמן מה, ולכך מיד לאחר שנותן בו את ידו מושכה לאחור כדי שלא תיכווה אם יחזיקנה זמן מה. בגמרא מבואר שדרגת החום של יד סולדת בו היא ”כל שכריסו (=בטנו) של תינוק בן יומו נכווית ממנו”. ביאר הריטב"א, שלפי שקשה לשער אותו ביד, שיש אדם שידו סולדת ברתיחה מועטת, ויש שאינה סולדת אלא ברתיחה רבה, לפיכך שיערו בכריסו של תינוק. יש שכתבו שבחום שכריסו של תינוק נכווית ממנו, גם יד של כל אדם בינוני נכוית. ויש שכתבו ששיעור חום של יד סולדת הוא כשהיד חוזרת לאחוריה מחמת רוב חומה, ולא אמרו שיעור כריסו של תינוק, אלא לעניין אחר. להלכה, יש שכתבו שאין אנו בקיאים בשיעור יד סולדת, ולכן יש להיזהר ולהחמיר בדבר עד שיעור שיצא הספק מלבו. אולם, יש שכתבו שכאשר ניתן לאכול את המאכל, או לשתות משקה בבת אחת - אין הוא בחום של יד סולדת. לפי מידות זמנינו (במעלות צלזיוס) נתנו אחרונים כמה שיעורים בקביעת יד סולדת לחומרה: לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך חום שמגיע לכארבעים ושש מעלות נחשב חום שהיד סולדת בו. הרב אוירבך הסתמך על הגמרא האומרת שבית השחיטה צונן, נמצא שעד טמפרטורה זו אין ספק שאין זה חום שהיד סולדת בו, על פי מדידות שערך מצא שחום אותו מקום בשעת השחיטה אינו עולה על ארבעים ושש מעלות. דעתו של הרב אברהם ישעיהו קרליץ ה'חזון איש', שמידת חום שיד סולדת בו היא 40 מעלות. פרופ' זאב לב כתב בשמו של הרב פרנק, שעד 52 או 54 מעלות אין זה חום שהיד סולדת בו. ובשמו של רבי אהרן קוטלר כתב שעד 51.7 מעלות אין זה חום שהיד סולדת בו. לעצם הגדרת סלידת היד, הביא פרופ' לב שתי אפשרויות: האחת, היד נרתעת מיד לאחוריה. דבר זה מתרחש בחום הקרוב ל-60 מעלות. השנייה, אפשר להחזיק את היד בתוך המים למשך שניות בודדות, אבל כעבור 5–10 שניות היד נרתעת לאחוריה. דבר זה מתרחש בחום הקרוב ל-50 מעלות. על פי ההלכה אסור לבשל בשבת דבר שלא התבשל כולו קודם השבת (בהגדרה ההלכתית: "שלא נתבשל כל צורכו"). איסור זה חל כאשר מחממים מאכל בחום שהיד סולדת בו בלבד, שיעור חום זה נקבע לפי השיעורים שלעיל. מאידך, לפי רוב הראשונים וכך נהגו רוב עדות ישראל יש איסור לבשל תבשיל לח שנתבשל קודם השבת ונצטנן במהלך השבת. לפי השולחן ערוך, איסור זה אינו חל כאשר התבשיל חם בדרגת חום שהיד סולדת בו, במקרה זה חוששים לחומרא ששיעור חום שהיד סולדת בו הוא כ-80 מעלות. ואולם הרמ"א הקל בדין זה אם התבשיל 'לא נצטנן לגמרי'. כך גרס רבינו חננאל (שבת מ ע"ב) בתלמוד ירושלמי, מסכת מעשרות, פרק א', הלכה ד' חלק א שבת סימן רב עמוד 285 איוב פרק ו פס' י יורה דעה סימן קה בפירושו הארוך ס"ק ט תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף מ', עמוד ב' פרי מגדים, משבצות זהב, יו"ד סוף סימן סח איסור והיתר כלל לד אות כ המאירי שבת מ ע"ב בן איש חי שנה ב' פרשת בא אות ה; שו"ת מהרש"ם. בקובץ נועם כרך ז בבלי חולין ח ע"ב המעין יג, ג עמ' 41–46 להוציא שיטת הרמב"ם (הלכות שבת ט, ג; וראה שולחן ערוך אורח חיים סימן שיח הלכה טו) ובני תימן שנהגו כשיטתו הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מי למעלה?

מי למעלה? הוא שעשועון טלוויזיה המשודר בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, החל מ-12 באוקטובר 2015. מנחי השעשועון הם ארז טל וישראל קטורזה. 3 מתחרים מפורסמים ניצבים על מעליות וצריכים לענות על שאלות: מי שעונה נכונה עולה למעלה ומרוויח כסף, ומי שטועה יורד כל הדרך למטה, עד ל"מרתף" וזוכה בשקל אחד. השאלות הן שאלות נכון/לא נכון או פחות/יותר. בכל פעם שהמתמודד עונה תשובה נכונה, הוא עולה קומה במגדל ומקבל 5,000 ש"ח, אך תשובה אחת לא נכונה, מורידה אותו לקומה התחתונה של המגדל, ועם שקל אחד בלבד. במשחק חמישה סיבובים, בכל אחד לכל מתמודד שאלה אחת. בסוף חמשת הסיבובים, המתמודד שנמצא הכי גבוה במגדל, הוא המנצח. המנצח עולה לסיבוב הגמר בו הוא משחק על מאה אלף שקלים. בשל מורכבות השעשועון נבנה אולפן מיוחד. האולפן בנוי משלושה חלקים מרכזיים: זירת המשחק - המעליות שתופסות את רוב המקום, ועמדת המנחים. תחתית הזירה - ה"מרתף" אליו יורדים המתמודדים במעליות כשטועים בתשובה. אזור הקהל - האזור הגדול ביותר באולפן, הממוקם בשוליו של האולפן ומשתרע עליהם, באזור זה יושב הקהל. אתר האינטרנט הרשמי של מי למעלה? "מי למעלה?", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מידע וכתבות: עלה מעל מסך הטלוויזיה שלי: הכירו את המשחק החדש "מי למעלה?", באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2015 טל מזרחי, מי למעלה? מאחורי הקלעים של השעשועון החדש, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2015 ביקורות: דנה שמש, זה שיורד: 'מי למעלה' מפסידה אפילו לאברי גלעד, באתר nrg‏, 13 באוקטובר 2015 אביעד קדרון‏, תקועים במקום: "מי למעלה" יגרום לכם לרצות להיות למטה, באתר וואלה, 13 באוקטובר 2015 עמי פרידמן, "מי למעלה": לא סוחב בעלייה, באתר ynet, 13 באוקטובר 2015
אלפרד פון הוביקי

גנרל אלפרד פון הוביקי (בגרמנית Alfred von Hubicki;‏ 5 בפברואר 1887 – 14 ביולי 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון הוביקי נולד ב-5 בפברואר 1887 בפרידריכסדורף, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1905 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-4, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. פון הוביקי השתתף בלחימה בחזיתות השונות, ובמהלכה מונה למפקד גדוד הררי בחזית האיטלקית. לאחר המלחמה הצטרף פון הוביקי לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה כקצין מטה במשרד המלחמה, ובשנת 1936 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת בצבא האוסטרי. לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה פון הוביקי ב-10 בנובמבר 1938 למפקד הדיוויזיה הקלה ה-4. עם פרוץ המלחמה היה פון הוביקי מפקד הדיוויזיה הקלה ה-4, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-14, וב-3 בינואר 1940 הפכה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-9. במהלך המערכה על צרפת לחם פון הוביקי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 בהולנד, ובשלב השני כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה בבלקן לחם פון הוביקי עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, ועל פעולותיו קיבל ב-20 באפריל 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה. ב-15 באפריל 1942 פרש פון הוביקי מתפקידו, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באוגוסט 1942 מונה פון הוביקי למפקד קבוצת הקרב סכלדה, שהפכה ב-25 באוקטובר 1942 לקורפוס ה-89, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. ב-18 בדצמבר 1942 פרש פון הוביקי מתפקידו, וב-30 באפריל 1943 מונה שוב למפקד הקורפוס ה-89. ב-11 ביוני 1943 מונה פון הוביקי לאחראי התגבורות בקבוצת ארמיות מרכז, וב-20 ביולי פרש מתפקידו. בדצמבר 1943 מונה לראש המשלחת הצבאית בסלובקיה, וב-1 באוקטובר 1944 פרש מתפקידו. לאחר המלחמה התגורר פון הוביקי בווינה עד למותו ב-14 ביולי 1971. מדיה וקבצים בנושא אלפרד פון הוביקי בוויקישיתוף אלפרד פון הוביקי באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
יעקב משה לסין

הרב יעקב משה לסין (נכתב: לעסין; ה'תרמ"ט, 1889 - ג' באייר ה'תשל"ה - 14 באפריל 1975) היה רב ליטאי ואמריקאי, ראש ישיבה ומשגיח. נולד לרב שמואל ניסן הכהן לסין בקפולה הסמוכה למינסק באימפריה הרוסית. למד בישיבת סלובודקה בין השנים 1905–1912 והיה תלמיד מובהק של הסבא מסלובודקה. עם תום לימודיו, קיבל סמיכת חכמים מרבי משה מרדכי אפשטיין ומרבי ברוך דב ליבוביץ, וכיהן כרב בערים גירטיגולי וניישטאט סוגינד. בשנת 1939 הצליח לצאת מאירופה ולהגר לארצות הברית, בה כיהן כרב בבוסטון במשך שלוש שנים. הוא ייסד שתי ישיבות, בצ'לסי ובדורצ'סטר, ועמד בראשן. בשנת 1942 מינה אותו הרב שמואל בלקין לכהן כמשגיח ישיבת רבינו יצחק אלחנן, תפקיד אותו מילא עד פטירתו. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. הרב לסין חיבר שלושה ספרי מוסר. אשר זלקא ראנד (עורך), "הרב ר' יעקב משה הכהן לעסין שליט"א", תולדות אנשי שם ח"א, ניו יורק, תש"י, עמ' 80, באתר היברובוקס לתולדות המחברים ראשי הישיבה זכרונם לברכה, בתוך: יבול היובלות, ספר יובל המאה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן, ניו יורק תשמ"ו. עמ' 201, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) הרב יעקב משה לסין באתר ישיבה יוניברסיטי (באנגלית) ספריו דרך חיים, ניו יורק, תש"ז, באתר היברובוקס אורח לחיים, ניו יורק, תשי"ב, באתר היברובוקס המאור שבתורה - א, ניו יורק, תשט"ז, באתר היברובוקס המאור שבתורה - ב, ירושלים, תש"ך, באתר היברובוקס המאור שבתורה - ג, ירושלים, תשכ"ב, באתר היברובוקס המאור שבתורה - ד, ירושלים, תשכ"ו, באתר היברובוקס המאור שבתורה - ה, ירושלים, תש"ל, באתר היברובוקס
הנס פון אהלפן

הנס פון אהלפן (בגרמנית: Hans von Ahlfen; ‏20 בפברואר 1897 – 11 בספטמבר 1966) היה גנרל בוורמאכט שבזמן מלחמת העולם השנייה פיקד על "מבצר ברסלאו". התפרסם גם כמחבר ספרים ומאמרים על המלחמה. אהלפן נולד בברלין, שבקיסרות הגרמנית, בשנת 1897. הוא התגייס לצבא הקיסרי הגרמני באוקטובר 1914. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, והועלה לדרגת לויטננט. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא החדש, הרייכסווהר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק אהלפן בדרגת אוברסט-לויטננט. הוא פיקד על כוחות בחזית המזרחית, ומאוחר יותר הועבר לנורווגיה. בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה בידי פרדיננד שרנר למפקד העיר ברסלאו (ורוצלב), שהיטלר הכריז עליה כעל "מבצר" שיש להגן עליו בכל מחיר. אהלפן הסתכסך עם מושל העיר קרל האנקה, שדרש ממנו לבצע מספר תוכניות בלתי מציאותיות בעליל. האנקה היה מקורב להיטלר ושרנר, והצליח לשכנע אותם להחליף לקראת סוף המצור על ברסלאו את אהלפן בהרמן ניהאוף. בפברואר 1945 השלימו הרוסים את המצור על העיר, כשהם לוכדים בתוכה חיל משמר בן 80,000 חיילים גרמנים וכן אזרחים רבים, כלפיהם הפעילו האנקה ושרנר אמצעים של טרור כדי לגרום להם להילחם, כאשר שאר ערי גרמניה (לרבות ברלין) כבר נכנעו. ברסלאו נכנעה ב-6 במאי 1945, לאחר שבמצור נהרגו עשרות אלפי אזרחים. אהלפן לא נכח בברסלאו בעת הנפילה. הוא שירת בחזית המערבית, וב-17 באפריל 1945 הוא נפל בשבי. הוא שוחרר ב-30 ביוני 1947, ונטש את הצבא לטובת קריירת כתיבה. ספרו הראשון, "הקרב של מבצר ברסלאו" ("Der Kampf der Festung Breslau"), פורסם ב-1957 והיה להצלחה. אהלפן החליט להמשיך בכיוון זה. הוא יצר קשר עם הרמן ניהאוף, שהחליף אותו בתפקיד מפקד העיר, ויחד הם כתבו בשנת 1959 את "כך נלחמה ברסלאו" ("So kämpfte Breslau"), שהיה גם הוא להצלחה מסחררת. ב-1961 פרסם את "הקרב על שלזיה" ("Kampf um Schlesien"). אחד ממאמריו אף תורגם לעברית, דבר שגרר מחאות מצד נתן אלתרמן. [1] הוא מת באוברנדורף אם נקר בשנת 1966 והוא בן 69. ג'ון טולאנד, 100 ימים אחרונים, הוצאת מערכות, 1968. אנטוני ביוור, נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003. מדיה וקבצים בנושא הנס פון אהלפן בוויקישיתוף ספריו של אהלפן (בגרמנית) הנס פון אהלפן באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה. (באנגלית) הנס פון אהלפן באתר ww2 gravestone. (באנגלית)