laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'ידאצ'וב

ז'ידאצ'וב (באוקראינית: Жидачів, ז'ידאצ'יב; בפולנית: Żydaczów) היא עיר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. אזכורה הראשון של ז'ידאצ'וב הוא משנת 1164, ובשנת 1393 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1676 נערך בסמוך לעיר קרב בין גייסותיו של יאן סובייסקי ובין הטורקים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1450. מהמאה ה-18 הייתה הקהילה בעיר לעצמאית, ופרשה חסותה על יהודים נוספים בכפרי הסביבה. מתקופה זו פעלה בעיר חסידות זידיטשוב. בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר. בתקופה זו נמנו בעיר 903 יהודים, כרבע מכלל תושביה. ב-3 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואוקראינים מקומיים ערכו פרעות ביהודיה. עד מהרה, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה, לרבות במחנות עבודה. בתחילת ספטמבר 1942 שולחו מאות מיהודי העיר למחנה ההשמדה בלז'ץ, ובסוף החודש גורשו יתר יהודי העיר לגטו סטרי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בשלב זה הוכרזה העיר רשמית כ"נקייה מיהודים". מעט יהודים בני העיר שהצליחו להימלט מהאקציות ליערות הסביבה נתפסו ברובם בידי אוקראינים, ונרצחו במקום או שהוסגרו לגרמנים. מדיה וקבצים בנושא ז'ידאצ'וב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'ידאצ'וב ז'ידאצ'וב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "ז'ידאצ'וב", באתר השטעטל הווירטואלי ז'ידצ'יב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
קוצר רוחו של הלב

קוצר רוחו של הלב (בגרמנית: Ungeduld des Herzens) הוא רומן מאת הסופר האוסטרי-יהודי שטפן צווייג, הנמנה עם קאנון יצירות המופת של הספרות הגרמנית. הספר יצא לאור בשנת 1939 באמסטרדם בהוצאת Allert de Lange ובמקביל לכך בהוצאת Bermann-Fischer בסטוקהולם, שדאגו לפרסום ספרות שנאסרה על ידי הנאצים. הרומן עובד בשנת 1946 לסרט קולנוע בידי הבמאי הבריטי מוריס אלווי (אנ'), בשם "Beware of Pity" (היזהרו מרחמים) בכיכובה של לילי פלמר. בהקרנתו בארץ ב-1947 ניתן לו השם "רחמנות שנאתי". הספר תורגם לעברית על ידי ניצה בן-ארי ויצא לאור בשנת 1986 בהוצאת זמורה ביתן ובמהדורה מחודשת בשנת 2007. קדמה לכך מהדורת תרגום לעברית של הרומן שכותרהּ "הישמר מן הרחמים". מהדורה זו ראתה אור בשנת תש"ח בהוצאת מסדה בתרגומו של אליקים ויינברג, ושוב ב-1960. הקצין הצעיר אנטון הופמילר מוזמן לאחוזתו של ההונגרי העשיר לאיוש קקשפאלבה, שם הוא פוגש בבתו הנכה אדית ומפתח חיבה חומלת אליה. אדית מתאהבת בו, וכאשר מתפתחת תקווה להחלמתה, הופמילר מציע להינשא לה כשתחלים, בתקווה שההבטחה תדרבן אותה להתחיל בטיפול. אולם, מחשש ללעג ובוז, הוא מתכחש להבטחה בפומבי, וכשאדית לומדת על כך, היא מתאבדת. הלום אשמה, הופמילר מחליט להתגייס לצבא האוסטרי ערב מלחמת העולם הראשונה. עופרה עופר אורן, "קוצר רוחו של הלב": האם יאושו של הזולת מחייב אותנו?, בבלוג "סופרת ספרים", 2 ביולי 2019 תלמה אדמון, " 'קוצר רוחו של הלב': המלחמה כמוצא אחרון להימלטות אדם מעצמו ומגורלו", מעריב, 25 באוקטובר 2019 קוצר רוחו של הלב, באתר OCLC (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אוסטריה ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטוסים 2: לוחמי האש

מטוסים 2: לוחמי האש (באנגלית: Planes: Fire & Rescue, בתרגום חופשי: "מטוסים: כבאות והצלה") הוא סרט ספין אוף לסרט "מכוניות" וסרט המשך לסרט "מטוסים" מאת אולפני דיסניטון, שעלה לאקרנים ב-15 ביולי 2014 על ידי חברת וולט דיסני. כמו בסרט "מכוניות" המטוסים והמכוניות מאכלסים את העולם ומדברים, גם בסרט זה מופיעות מכוניות. בסרט זה, דאסטי, שהמנוע שלו מקולקל ויכול להיות שהוא לא יוכל לטוס אי פעם, מצטרף לצוות ההצלה של מכבי האש. יחד הם נאבקים באסונות ובעזרתם דאסטי לומד מה פירוש להיות גיבור אמיתי. דיין קוק - דאסטי קרופהופר סטייסי קיץ' - סקיפר ריילי דני מאן - ספארקי ג'ולי בואן - ליטל דיפר בראד גארט - צ'אג טרי האטצ'ר - דוטי אד האריס - בלייד ריינג'ר, מסוק הצלה ותיק, הוא היה כוכב הסדרה "CHOPS" (פרודיה על "שוטרים") אולם מאחר ששותפו מת הוא הפך למסוק כיבוי אש וס סטודי - ווינדליפטר דייל דאי - קאבי כמו הסרט הקודם גם סרט זה קיבל ביקורות שליליות רבות מצד מבקרים. אתר Rotten Tomatoes נתן לו 44% עם דירוג ממוצע של 4.6/10 המבוסס על 89 חוות דעת. מכוניות (זיכיון) מטוסים (סרט) מדיה וקבצים בנושא מטוסים 2: לוחמי האש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מטוסים 2: לוחמי האש מטוסים 2: לוחמי האש, ברשת החברתית פייסבוק "מטוסים 2: לוחמי האש", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר נטפליקס "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר AllMovie (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר Metacritic (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מטוסים 2: לוחמי האש", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מטוסים 2: לוחמי האש, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מטוסים 2: לוחמי האש, באתר הביקורות והדירוגים Rotten Tomatoes (באנגלית)
פרידריך-וילהלם פון לפר

גנרל פרידריך-וילהלם פון לפר (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm von Loeper;‏ 3 באוגוסט 1888 – 7 באוקטובר 1983) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון לפר נולד ב-3 באוגוסט 1888 בפריבורן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-1 (פרוסיה המזרחית ה-1 - קרונפרינץ), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-8 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 בדצמבר 1915 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה נשאר פון לפר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1922 מונה פון לפר למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-13 (הפרוסי), ובשנת 1927 מונה למפקד פלוגה 3 ברגימנט הפרשים ה-13 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1929 הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד לשליש רגימנט הפרשים ה-15 (הפרוסי). ב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 ביוני 1933 מונה למפקד בסיס האימונים הצבאי זנלאגר. ב-1 באפריל 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-64. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד חטיבת רובאי הפרשים ה-4, ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-24 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-1. עם פרוץ המלחמה היה פון לפר מפקד הדיוויזיה הקלה ה-1, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וב-1 בדצמבר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-81. במהלך המערכה על צרפת לחם פון לפר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-1 בספטמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון לפר למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-10, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-24 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-29 בספטמבר 1941 קיבל פון לפר על פעולותיו בקרבות את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם פון לפר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-30 בדצמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה. ב-15 באפריל 1942 פרש פון לפר מתפקידו, וב-1 במאי 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-178. ב-1 באוקטובר 1944 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר טטרה, ובינואר 1945 מונה פון לפר למפקד קבוצת קרב בקורפוס הפאנצר ה-57. בפברואר פרש פון לפר לביתו, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית. פון לפר שוחרר מהשבי בקיץ 1947. לאחר שחרורו התגורר פון לפר בביקבורג עד למותו ב-7 באוקטובר 1983. פרידריך-וילהלם פון לפר באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית דיוויזיית הפאנצר ה-232
המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך

המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך (באנגלית: Israel Center for Education Innovation) הוא ארגון חינוכי ייחודי שהוקם במטרה לגשר על פערים בכל הנוגע לכישורי שפה בעיקר בקרב תלמידים מקהילת יוצאי אתיופיה בישראל, וזאת באמצעות שינוי שיטת ההוראה ויצירת תרבות בית ספרית כוללת המקדמת לימודים, אוריינות וטיפוח הקריאה והכתיבה. המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך נוסד ב-2004 והחל לפעול תחילה בנתניה בשכונה שבה אחוז גבוה של יוצאי אתיופיה. התוכנית הייחודית שפותחה מחזקת את התרבות הפדגוגית וכישורי השפה, תוך מתן דגש למנהיגות קהילתית, גישור בין בית הספר לבין משפחות התלמידים והתמקצעות של הצוות החינוכי. בין היתר, על מנת לפתח אהבה לקריאה וכתיבה, מכניסים לכל כיתה כ-1,000 ספרים ומעודדים את התלמידים לקרוא בכל יום. בכך, תורמת התוכנית להעלאה משמעותית בהישגים בכישורי השפה של כלל התלמידים בכיתה. חלק בלתי נפרד מהתוכנית כולל לימוד על ההיסטוריה, התרבות והמנהגים של יהודי אתיופיה. מנכ"ל המרכז הוא דן פוטרמן, היא נתמכת על ידי הפדרציות היהודיות בארצות הברית וקרן מוריה ופועלת כיום בתל אביב, פתח תקווה, ראשון לציון, נתניה, חדרה, אור יהודה, כפר יונה, רחובות, ראש העין, רמלה, לוד ואשקלון. בשנת 2015 החל המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך להעניק פרסים על מפעל חיים ליוצרים בתחום ספרות הילדים ויזם הקמת ועדה ציבורית בראשות פרופ' אליס שלוי בה היו חברים בין היתר ראש עיריית חדרה צביקה גנדלמן, סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו מהרטה ברוך-רון, הזמרת ירדנה ארזי ואחרים. הזוכה הראשונה בפרס הייתה הסופרת לאה נאור שקיבלה את הפרס ע"ס 7500 ש"ח במסגרת תחרות הכתיבה השנתית של תלמידי המרכז בהנחיית טל מוסרי. את הפרס העניקו לנאור מנכ"ל המרכז דן פוטרמן, נשיאת קרן מוריה העולמית עו"ד מרי-אן שטיין, סגנית ראש עיריית תל אביב יפו מהרטה ברוך-רון והמלחינה נורית הירש. מציון נכשל - לכיסא המנהל, אתר ישראל היום נקודת אור בחינוך, באתר הארץ באנגלית אתר קרן מוריה http://www.mynet.co.il/articles/0,7340,L-4694501,00.html תומר רבי, "עם ניסיון החיים שלי לחזור לשכונה ולשנות", באתר ynet, 18 ביוני 2015 מאיה נחום שחל, לאה נאור חוגגת 80: "לא הצלחתי לכתוב ספרים עם סוף עצוב", באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2015
ז'יכלין

ז'יכלין (בפולנית: Żychlin, ביידיש: זשיכלין) היא עיירה במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ז'יכלין נזכרת לראשונה בראשית המאה ה-14, ובשנת 1397 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1867 ניטל מהעיר מעמד זה, ובשנת 1924 הושב לה. בתחילה היו כפופים יהודי ז'יכלין לקהילות קוטנו וגוסטינין, והחל מהמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1780 נבנה ביישוב בית כנסת מעץ. בעיירה פעלו חסידי גור וחסידי אלכסנדר, וכן אדמו"רי חסידות זיכלין. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, וכן פעילות של הבונד. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנים אלה חיו ביישוב כ-2,600 עד 2,800 יהודים, מתוך כ-7,000 תושבים. בשלהי שנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות גוברות מצד הפולנים המקומיים. ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך מעשי שוד, וחטיפת יהודים לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הועלה באש בית הכנסת בעיירה, והוטלו על היהודים בה תשלומי כופר. לאחר מכן, צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע, שהוחלף בהמשך בטלאי צהוב, ולסמן את בתיהם, תוך הטלת שעות עוצר. ב-20 ביולי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בן שני חלקים, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים. עם הבאת מאות פליטים יהודים מהסביבה לגטו, והגעת מספר יושביו לכ-3,200 איש, התפתחו בו תנאי רעב ומגפות, ויהודים רבים בו נאלצו ללון תחת כיפת השמיים. מעת לעת שולחו יהודים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, מהם לא שבו, וכן בוצעו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שניסו להבריח מזון או שנמצאו מחוץ לגטו ללא היתר. בסוף פברואר 1942 הוצאו להורג ראש היודנרט בעיירה ומפקד המשטרה היהודית בה. בימים שלאחר מכן, בוצעה בגטו שבעיר אקציה אלימה, תוך רצח כ-200 יהודים בדירותיהם וברחובות הגטו, והוצאה פומבית להורג של כל חברי היודנרט והמשטרה היהודית ובני משפחותיהם. ב-3 במרץ 1942 רוכזו יהודי הגטו בכיכר השוק בעיירה, ותוך רצח המתמהמהים הועלו כולם לעגלות, בהן נלקחו לתחנת רכבת שממנה הוסעו למחנה ההשמדה חלמנו. מאלפי יהודי ז'יכלין שרדו את השואה 68 איש. בין יוצאי ז'יכלין חבר הכנסת משה קלמר. מדיה וקבצים בנושא ז'יכלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'יכלין ספר יזכור לקהילת ז'יחלין, בספריית העיר ניו יורק ז'יחלין (Żychlin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ז'יכלין ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין "ז'יכלין", באתר השטעטל הווירטואלי "ז'יכלין", באתר JewishGen (באנגלית) שרון גבע, אין אפילו בית שיזכיר: בעקבות עיירה יהודית אחת שאיננה, בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה. קטרינה קרישי, ז'יכלין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 129–130), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
סדר הכוחות הגרמניים במערכה בבלקן

סדר הכוחות הגרמניים במערכה בבלקן שבמסגרתו תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה ויוון, ואשר התנהלה בין 6 באפריל 1941 ל-1 ביוני אותה שנה. עתודת ה-OKH כללה כוחות שנועדו להשתלב בהמשך הלחימה: דיוויזיית הפאנצר ה-4 - בפיקוד ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף דיוויזיית הפאנצר ה-12 - בפיקוד יוזף הרפה דיוויזיית הפאנצר ה-19 - בפיקוד אוטו פון קנובלסדורף הדיוויזיה הקלה ה-100 - בפיקוד ורנר זאנה הדיוויזיה הקלה ה-101 - בפיקוד אריך מרקס הארמייה השנייה הייתה בפיקודו של גנרל אוברסט מקסימיליאן פון וייכס: הקורפוס ההררי ה-49 - בפיקוד לודוויג קיבלר: הדיוויזיה ההררית ה-1 - בפיקוד הוברט לאנץ הקורפוס ה-51 - בפיקוד הנס-וולפגנג ריינהרד הדיוויזיה ה-132 - בפיקוד רודולף זינצניך הדיוויזיה ה-183 - בפיקוד בנינגוס דיפולד הקורפוס הממונע ה-46 - בפיקוד היינריך פון ויטינגהוף: דיוויזיית הפאנצר ה-8 - בפיקוד אריך ברנדנברגר דיוויזיית הפאנצר ה-14 - בפיקוד פרידריך קיהן הדיוויזיה הממונעת ה-16 - בפיקוד זיגפריד הנריצי עתודת הארמייה: הקורפוס ה-52 - בפיקוד קורט פון בריזן: הדיוויזיה ה-169 - בפיקוד קורט דיטמר הדיוויזיה ה-197 - בפיקוד הרמן מייר-רבינגן הדיוויזיה ה-125 - בפיקוד וילהלם שנקנבורגר הארמייה ה-12 הייתה בפיקודו של גנרל-פלדמרשל וילהלם ליסט: הקורפוס הממונע ה-40 - בפיקוד גאורג שטומה: דיוויזיית הפאנצר ה-9 - בפיקוד אלפרד פון הוביקי חטיבת האס אס ה-1 - בפיקוד יוזף דיטריך הדיוויזיה ה-73 - בפיקוד ברונו בילר הקורפוס ההררי ה-18 - בפיקוד פרנץ במה: דיוויזיית הפאנצר ה-2 - בפיקוד רודולף וייל הדיוויזיה ההררית ה-5 - בפיקוד יוליוס רינגל הדיוויזיה ההררית ה-6 - בפיקוד פרדיננד שרנר הדיוויזיה ה-72 - בפיקוד פרנץ מאטנקלוט הרגימנט ה-125 - בפיקוד אריך פטרזן הקורפוס ה-30 - בפיקוד אויגן אוט: הדיוויזיה ה-50 - בפיקוד קרל-אדולף הולידט הדיוויזיה ה-164 - בפיקוד יוהנס פולטמן עתודת הארמייה: הקורפוס ה-50 - בפיקוד גאורג לינדמן: הדיוויזיה ה-46 - בפיקוד קרל קריבל דיוויזיית הפאנצר ה-16 - בפיקוד הנס הובה ארמיית הפאנצר הראשונה הייתה בפיקודו של גנרל אוברסט אוואלד פון קלייסט: הקורפוס הממונע ה-14 - בפיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים: דיוויזיית הפאנצר ה-5 - בפיקוד גוסטב פהן דיוויזיית הפאנצר ה-11 - בפיקוד לודוויג קריוול הדיוויזיה ההררית ה-4 - בפיקוד קרל אגלזר הדיוויזיה ה-294 - בפיקוד אוטו גבקה הקורפוס הממונע ה-41 - בפיקוד גאורג-הנס ריינהרדט: דיוויזיית האס אס ה-2 - בפיקוד פאול האוסר הרגימנט הממונע גרוסדויטשלנד - בפיקוד וילהלם-הונולד פון שטוקנהאוזן הקורפוס ה-11 - בפיקוד יואכים פון קורצפלייש: הדיוויזיה הממונעת ה-60 - בפיקוד פרידריך-גאורג אברהרדט הדיוויזיה ה-76 - בפיקוד מקסימיליאן דה אנגליס הדיוויזיה ה-198 - בפיקוד אוטו רטיג המערכה בבלקן במלחמת העולם השנייה הפלישה ליוגוסלביה הקרב על יוון
ז'ירארדוב

ז'ירארדוב (בפולנית: ‏Żyrardów‏Ⓘ‏; ביידיש: זשיראַרדאָוו או זיראדאוו) היא עיר מחוז בפרובינציית מזוביה שבפולין, כ-45 ק"מ מערבית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. ז'ירארדוב (זשירארדאוו) החלה להתפתח בשנות השלושים של המאה ה-19, ונקראה על שם פיליפ דה ז'יראר (Philippe de Girard), מהנדס צרפתי שהקים בה מפעל ראשון לאריגת פשתן. במהלך המאה ה-19 הפכה העיר למרכז תעשיית טקסטיל. יהודים ישבו בעיר מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. בשנת 1909 נחנכו בעיר בית כנסת ובית מדרש, ובתקופה זו פעלו בה חסידויות שונות. בשל גלי אנטישמיות שהחלו בשנת 1905, עזבו את העיר רבים מיהודיה, חלקם לארצות הברית ולארגנטינה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים את יהודי העיר, לאחר שהואשמו על ידם בסיוע לגרמנים. בין מלחמות העולם השתקמה הקהילה היהודית בעיר, והתגברה בה הפעילות הציונית, תוך הפעלת תנועות נוער רבות ומרכזי הכשרה. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר עבריים ובית ספר מרשת בית יעקב. בתקופה זו חיו בעיר כ-2,700 יהודים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיר יהודים רבים, ובמקביל, הגיעו אליה אלפי פליטים יהודים. עם כניסת הגרמנים לעיר ב-12 בספטמבר 1939, החלו לבצע מעשי שוד של רכוש היהודים בה, בשיתוף פולנים מקומיים, ולחטוף יהודים בה לעבודות כפייה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת מסירת דירות מרווחות לגרמנים. בערב יום כיפור תש"א רצחו הגרמנים כמה מנכבדי הקהילה בעיר, ובהם רב הקהילה, יחיאל מאיר קרמסקי. באמצע דצמבר 1940 רוכזו כ-5,000 יהודי העיר בגטו סגור שהוקם בה, אליו צורפו כעבור זמן מה כ-900 פליטים יהודים נוספים מסוכצ'ב. ב-2 בפברואר 1941 גורשו כל יושבי הגטו שבעיר לגטו ורשה, וממנו הועברו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש, השתמשו הגרמנים בגטו ז'ירארדוב כתחנת מעבר ליהודים נוספים מהסביבה בדרכם לגטו ורשה. מדיה וקבצים בנושא ז'ירארדוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ז'ירארדוב ספר יזכור לקהילת ז'ירארדוב, בספריית העיר ניו יורק ז'ירארדוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין ז'יררדוב (Żyrardów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "ז'ירארדוב", באתר השטעטל הווירטואלי סמואל שלקובסקי ומרטין דין (אנ'), ז'ירארדוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 471–474), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
תיאטרון אבטחה

תיאטרון אבטחה (באנגלית: Security Theater) הוא מונח המציין השקעה באמצעי אבטחה ספציפיים מאוד או מתקדמים טכנולוגית במטרה לספק תחושת אבטחה מוגברת, מבלי לנקוט בצעדים אחרים של ממש. מומחים מסוימים, כגון אדוארד פלטן, מתארים את החמרת נוהלי האבטחה במנהלי התעופה האמריקאיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר כתיאטרון אבטחה. לדוגמה, מעבר לעלות הכספית הגדולה הכרוכה בהם, אמצעי האבטחה המוגברים גרמו לאמריקאים רבים להעדיף נסיעה ברכב על פני טיסה; על פי חישוביהם של חוקרים מאוניברסיטת קורנל משנת 2007, השינויים שהחילה ה-TSA, רשות הבטיחות בתעבורה של המחלקה האמריקאית לביטחון המולדת, הובילו לירידה של 6% בשימוש בכלי תעופה, מה שתרם בעקיפין למספר גבוה יותר של הרוגים בתאונות דרכים בהשוואה לשנים קודמות. http://papers.ssrn.com/sol3/papers.cfm?abstract_id=677549 http://blalock.dyson.cornell.edu/wp/JLE_6301.pdf ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליהו ילוז

הרב אליהו ילוז (ה'תר"ך, 1860 – כ"ב באלול ה'תרפ"ט, 27 בספטמבר 1929) היה רב, פוסק הלכה, אב בית דין בטבריה ושד"ר. נולד בשנת ה'תר"ך (1860) בעיירה מזגידה שבמחוז תאפילאלת שבמרוקו לרב אברהם ולחנה ילוז. בשנת ה'תרל"ג (1873) החלה משפחתו במסע עלייה לארץ ישראל. לאחר מסע שארך כשנה וכלל עצירות בעיר פאס, טנג'יר ואלכסנדריה, התיישבה המשפחה בטבריה. בשנת ה'תרל"ה (1875) נשא לאישה את שמחה, בתו של הרב דוד א-סודרי. את השנים הבאות הקדיש ללימוד תורה והתעמק בהלכה. בשנת ה'תרמ"ב החל לדרוש בבית הכנסת הגדול שבעיר טבריה לבקשת רבני העיר. בשנת ה'תר"ן (1890) יצא כשד"ר לשליחות בערי מרוקו מטעם קהילת טבריה. במסעו שארך כשלוש שנים עבר בערים הגדולות פאס, מקנס, צפרו וטנג'יר, ולמד עם חכמי ורבני הקהילות. כשחזר משליחותו בשנת ה'תרנ"ג (1893) מונה כחבר בית הדין של טבריה, ולאחר מספר שנים מונה לאב בית הדין, תפקיד בו שימש עד סוף חייו. בשנת ה'תרנ"ט יצא לשליחות נוספת לערי צפון אפריקה. למסע זה התלווה אליו בנו, הרב יוסף חיים ילוז. בתחילת שנת ה'תרס"ג פרצה בטבריה מגפה, והוא עבר עם משפחתו לכפר פקיעין והתגורר שם כשנה. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה, נעצר עם משפחתו על ידי הממשל הטורקי, מכיוון שהיו בעלי אזרחות בריטית. המשפחה נשלחה לאי כרתים יחד עם יהודים רבים, שם מונה הרב ילוז למנהיג הגולים. כאשר נכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים, חזרה המשפחה לטבריה. לאחר מאורעות תרפ"ט (1929), נחלש וחלה, ובכ"ב באלול ה'תרפ"ט נפטר. לאחר מותו, בשנת ה'תרצ"ג, הוציא לאור בנו הרב יוסף חיים ילוז את הספר "תולדות אליהו" על חיי אביו. הרב אליהו ילוז היה דרשן, פוסק הלכה ומפרש. הוא כתב ספרים רבים וחלקם אף הספיק להדפיס בימי חייו. מספריו: אליהו ילוז, פתח אליהו - חלק א', מהדורת ירושלים, תרנ"ו, באתר היברובוקס אליהו ילוז, פתח אליהו - חלק ב', מהדורת ירושלים, תר"צ, באתר היברובוקס אליהו ילוז, יש מאין (שו"ת) ב' חלקים, מהדורת ירושלים, תרס"ט, באתר היברובוקס אליהו ילוז, מעשה אליהו - דיני קידושין, מהדורת ירושלים, תרצ"ב, באתר היברובוקס אליהו ילוז, הלכות אישות (שו"ת), מהדורת ירושלים, תרצ"ד, באתר היברובוקס זמירות ישראל – פירוש על ספר תהילים תורה ומצווה - חיבור מקיף על תרי"ג מצוות (על הרמב"ם הסמ"ג ועוד) בענייני דרוש והלכה, הספר מעולם לא הודפס בעקבות אבידת כתב היד אליהו ילוז, באתר "החכם היומי" הרב אליהו ילוז, באתר Geni אליהו בן אברהם ילוז (1860-1929), דף שער בספרייה הלאומית
תוחלת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תוחלת – מושג בסיסי בתורת ההסתברות: מדד מרכז למשתנה מקרי תוחלת חיים – מדד סטטיסטי של הזמן הנותר לפרטים חיים מקבוצה נתונה להישאר בחיים מטרה (תכלית) (נקרא גם "תוחלת") – משהו שמקווים להשגתו תוחלת (יישוב) – יישוב כפרי לשעבר מדרום-מזרח לצומת בית דגן, הוקם ב-1951[1] ונבלע אחר-כך בכפר חב"ד
רמון טורלבה

רמון טורלבה אי לרס (בקטלאנית: Ramon Torralba i Larraz; ‏1895–1986) היה כדורגלן קטלאני שנודע בזכות תקופתו במדי ברצלונה, שם שיחק במשך 14 שנים, מ-1914 ועד 1928. בזכות הוותק הרב שלו בקבוצה נודע בשם "הזקן" (La Vella בקטלאנית). אף על פי שנולד בארדיסה, כפר קטן באראגון, עבר טורלבה עם משפחתו כחצי שנה לאחר לידתו לקטלוניה. בתחילה שיחק במועדון קטן בעיר ברצלונה, וב-1914 החל לשחק במועדון הבכיר בעיר, ברצלונה. טורלבה שיחק כקשר, לצדם של אגוסטי סאנצ'ו וז'וזפ סמיטייר בעיקר. נאמנותו לקבוצה הייתה חזקה והוא המשיך לשחק גם לאחר גיל 30, שנחשב באותה תקופה לעניין נדיר למדי. בשל כך כונה "הזקן". עם 475 הופעות במשחקים רשמיים ולא רשמיים, בהם הבקיע 16 שערים, היה טורלבה שיאן ההופעות של המועדון עד שנות ה-60 של המאה ה-20, אז ז'ואן סגרה שבר את שיאו. טורלבה זכה עם ברצלונה 10 פעמים באליפות קטלוניה. ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, אך קבוצתו, עם טורלבה בהרכבה, הפסידה במשחק הגמר לארנס גצ'ו. כעבור שנה הצליחה הקבוצה לזכות בגביע, עם ניצחון 2-0 על אתלטיק בילבאו בגמר, בו פתח טורלבה בהרכב. ב-1922 זכה עם ברצלונה בפעם השנייה בגביע, כשהוא אף כובש במשחק הגמר בו הביסה ברצלונה את ריאל אוניון בתוצאה 5-1. ב-1925 וב-1926 היה שותף לשתי זכיות רצופות בגביע, כשגם במשחקי הגמר, בהם ניצחה ברצלונה את ארנס גצ'ו ואתלטיקו מדריד בהתאמה, פתח בהרכב. ב-1928 היה בסגל הקבוצה עת ניצחה את ריאל סוסיאדד בגמר וזכתה בגביע פעם נוספת, אך טורלבה לא שותף במשחק הגמר הראשון או בשני המשחקים החוזרים שנערכו. טורלבה היה שחקן ברצלונה הראשון שנערך לכבודו משחק הוקרה. הראשון היה ב-4 בפברואר 1917 באצטדיון של ברצלונה, קרר אינדוסטריה. ברצלונה ניצחה את טראסה בתוצאה 6-2. השני נערך בלס קורטס ב-1 ביולי 1928 לרגל פרישתו ממשחק. לאחר פרישתו היגר למקסיקו. למעט תקופה במהלך שנות ה-60 בה חזר לקטלוניה, הוא בילה שם את שארית חייו, וב-1986 נפטר שם. הגביע הספרדי (5): 1919/1920, 1921/1922, 1924/1925, 1925/1926, 1927/1928 אליפות קטלוניה (10): 1915/1916, 1918/1919, 1919/1920, 1920/1921, 1921/1922, 1923/1924, 1924/1925, 1925/1926, 1926/1927, 1927/1928 מדיה וקבצים בנושא רמון טורלבה בוויקישיתוף רמון טורלבה במדור השחקנים האגדיים של מועדון הכדורגל ברצלונה
קלאו אפור הודי

קלאו אפור הודי (שם מדעי: Ocyceros birostris) הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור במשפחת הקלאוניים, שמצוי בתת-היבשת ההודית. כל נוצותיו אפורות, אך בטנו בהירה משאר הגוף. המקור אפור כהה, וממנו מזדקר מבנה מיוחד, "קסדה", שמצביעה כלפי מעלה. זהו אחד ממיני הקלאויים היחידים שמצוי בערים גדולות, שם ניתן לראות אותו על עצים גדולים בשדרות. מין זה בינוני בגודלו ביחס לשאר מיני הקלאויים; אורכו כ-61 ס"מ. הכנפיים, הגב והגרון אפורים, והבטן והחזה בהירים מהם. יש מעין גבת עין שבה הניצוי בהיר יותר. האזור מסביב לאוזניים כהה. נוצות התעופה חומות כהות, ובעלות קצוות לבנים. קצה נוצות הזנב לבן, ומעליו יש כתם שחור. העיניים, המכוסות בריסים, אדומות. הקסדה של הזכר גדולה מעט מזו של הנקבה, והלסת התחתונה שלו צהבהבה (לעומת הנקבות, אצלן כל המקור בעל גוון צהבהב). העור מסביב לעין שחור תמיד אצל זכרים, ולעיתים ורוד אצל נקבות. הקלאו האפור ההודי מצוי במישורים, ברום של עד 2,000 מ' מעל גובה פני הים. תפוצתו מתפרשת על פני רוב הודו, מהמדרונות הדרומיים של הרי ההימלאיה, ובין דלתת הגנגס במזרח לבין נהר האינדוס במערב. במהלך העונה היבשה, הקלאויים עשויים לנדוד. קריאתו של הקלאו האפור צווחנית, ומזכירה את זו של הדיה המצויה. המעוף כבד, ובמהלכו הקלאו דואה וחובט בכנפיו לסירוגין. זהו מין חברותי, והפרטים בו מתקבצים לעיתים קרובות בזוגות או בקבוצות קטנות של 5-6 פרטים, אם כי עשויות להיות קבוצות של כ-30 פרטים על עצי פרי. הקלאויים אינם עופות נודדים, אך הם עשויים לעבור מפעם לפעם למקומות בהם יש זמינות גדולה יותר של מזון. עונת הרבייה נמשכת בין אפריל ליוני, אם כי החיזור מתחיל כ-3 חודשים לפניה; הוא כולל, בין השאר, מציאת מקום קינון, "התאבקות-מקור", האכלה הדדית ודחיפת זנבו של בן הזוג). הקלאו מקנן בחללים בעצים גבוהים, ואם החלל אינו גדול מספיק, הוא עשוי להיות מורחב על ידי בני הזוג. ככל שאר מיני הקלאויים, הנקבה נכנסת לקן וחוסמת את הכניסה אליו באמצעות לשלשת או בוץ שהזכר מביא, וכך משאירה רק חרך קטן שדרכו הזכר יכול להעביר לה מזון. בתוך הקן, הנקבה משירה את נוצותיה, ודוגרת על הביצים; גודל התטולה משתנה, ועשוי לכלול 1-5 ביצים. במהלך גידול הנוצות מחדש, הגוזלים גדלים, ולאחר סיום התהליך, הקן נפרץ בידי הנקבה והגוזלים. הקלאויים האפורים ההודיים ניזונים בעיקר מפירות (בין השאר תאנים), רכיכות, עקרבים, חרקים, עופות קטנים, לטאות ולעיתים גם פרחים. הם בעיקר שוכני-חופה (החלק העליון של יער הגשם), ויורדים לקרקע לעיתים נדירות יחסית, על מנת לאסוף פירות שנשרו או כדי לעשות אמבטיית-אבק. לפרטים ממין זה יש "פעילויות חברתיות", כמו קרבות מקור וקרבות אוויריים. קלאו אפור הודי ליד קנו קלאו אפור הודי בהיידראבאד מדיה וקבצים בנושא קלאו אפור הודי בוויקישיתוף קלאו אפור הודי, באתר ITIS (באנגלית) קלאו אפור הודי, באתר NCBI (באנגלית) קלאו אפור הודי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קלאו אפור הודי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קלאו אפור הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קלאו אפור הודי, באתר GBIF (באנגלית) קלאו אפור הודי, באתר האגודה ההודית לקלאויים קלאו אפור הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN