laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנאו

מנאו (ביוונית: Μενεού) הוא כפר במחוז לרנקה בקפריסין. הכפר ממוקם כ-3 ק"מ צפונית-מזרחית לכפר קיטי שלחופי הים התיכון. מאז ומתמיד התגוררה בכפר אוכלוסייה קפריסאית ממוצא יווני. עם תחילתו של הסכסוך הקפריסאי היגרו אל הכפר פליטים קפריסאים יוונים מצפון קפריסין, תוך הגירת טורקים מהעיר. בשנת 1980 הושלמה בניית 470 בתים נוספים בהם התיישבו פליטים קפריסאים יוונים. חוף הים של הכפר הכניסה לכפר מדיה וקבצים בנושא מנאו בוויקישיתוף מנאו, באתר Internal Displacement in Cyprus ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ובנושא קפריסין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיוטר מיכאלובסקי

פיוטר מיכאלובסקי (בפולנית: Piotr Michałowski‏; 2 ביולי 1800 – 9 ביוני 1855) היה צייר פולני מהתקופה הרומנטית, הידוע במיוחד בזכות דיוקנאותיו הרבים וציורי צבעי שמן של סוסים. היה בעל השכלה רחבה וגם פעיל חברתי, סנגור משפטי, מנהל עירייה ונשיא האגודה החקלאית בקרקוב (מאז 1853). פיוטר מיכאלובסקי היה בנו של יוזף מיכאלובסקי, שהיה איש משכיל. בגיל 14 עבר את בחינת סיום בית הספר התיכון. הוא למד מתמטיקה ומדעי הטבע, כלכלה ומדעי הרוח באוניברסיטה היגלונית ובאוניברסיטת גטינגן. בשנים 1823–1830 היה מעורב בנציבות ההכנסות והאוצר בוורשה. באותה תקופה ביקר לעיתים קרובות ביישוב טומשוב מזובייצקי, בביקור אצל אחותו אנטונינה אוסטרובסקה לבית מיכאלובסקה (1799–1871) וגיסו של אנטוני אוסטרובסקי, שבשנים 1811–1812 בנה שם אחוזה קלאסיסטית. הוא צייר בטומשוב נפחים בעבודה ואת פניהם של הבורגנים של טומשוב. הוא גם צייר דיוקנאות של אנטוני אוסטרובסקי ובני משפחתו. בטומשוב פגש את יוליה אולימפיה אוסטרובסקה (1807–1875), בתו של הרוזן אנטוני אוסטרובסקי מנישואיו הראשונים, לה נישא ב-1 בפברואר 1831 בוורשה. נולדו להם שבעה ילדים. לאחר מרד נובמבר, במהלכו פיקח על ייצור נשק ותחמושת, נסע לפריז. שם ראה את הציורים של מיטב המאסטרים הספרדים, הפלמיים וההולנדים. כולל דייגו ולאסקס ופרנס הלס. הוא הוקסם מציוריו של תיאודור גריקו. גם אלכסנדר אורלובסקי השפיע עליו. לאחר שחזר לפולין, בשנת 1837, התיישב בקשישטופוריצ'ה. בשנים 1848–1853 היה נשיא המועצה המנהלית של הדוכסות הגדולה קרקוב. בשנת 1848 ייסד את בית הספר לבנים יתומים בקרקוב, שהיה פעיל עד 1950. בשנים 1853–1854 היה נשיא החברה הכלכלית והחקלאית בקרקוב. הוא היה צייר מעולה של סוסים, סצנות קרב ודיוקנאות (דימויים של פולנים, איכרים, יהודים, בני משפחה וחברים). יצר גם סצינות ז'אנריות מחיי הכפר. הוא הקדיש חיבורים רבים לאפוס הנפוליאוני, לדמותו של הקיסר נפוליאון ולהיסטוריה של הצבא הפולני. הוא הותיר אחריו למעלה מאלף רישומים (רישומים, צבעי מים). ציוריו מאופיינים בהבעה טובה, צבעים מעולים, רישום מושלם ומרקם ציור מרשים. פבלו פיקאסו העריץ את ציוריו כשביקר במוזיאון הלאומי במהלך שהותו בוורשה. הוא נקבר בבית העלמין רקוביצקי בקרקוב, בקבר המשפחתי. לאורך המאה ה-19 הוא כמעט ולא היה ידוע. התצוגה הגדולה הראשונה של עבודותיו במהלך התערוכה הלאומית הפולנית בלבוב בשנת 1894 הייתה גילוי והפתעה של עבודתו. בשנת 1917 קיבל המוזיאון הלאומי בקרקוב 82 יצירות של האמן מבתו יוזפה. המונוגרפיה הראשונה של האמנית (המכילה מכתבים יקרי ערך וטקסטים מקוריים) פורסמה בעילום שם בשנת 1911. מחברתה הייתה בת הצייר סלינה, שירשה את כישרון הציור של אביה, אך בחרה בייעוד דתי. נפוליאון רוכב מצעד חיילי נפוליאון הוסרים אוסטרים מול ארמון וילופולסקי (אנ') מדיה וקבצים בנושא פיוטר מיכאלובסקי בוויקישיתוף Piotr Michałowski - Full Resource Library of Art and Artists from Pol…, archive.vn, ‏2013-04-16 Piotr Michałowski | Życie i twórczość | Artysta, Culture.pl (בפולנית) Piotr Michalowski, www.local-life.com (באנגלית)
אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס

Edward Sharpe and the Magnetic Zeros (בתרגום חופשי לעברית: אדווארד שארפ והאפסים המגנטיים) היא להקת אינדי פולק, שהוקמה בשנת 2007 בארצות הברית. סולן הלהקה הוא אלכס אברט. מקור שמה מגיע מסיפור שכתב אברט בצעירותו אודות דמות משיחית בשם אדווארד שארפ. הלהקה משלבת רוק שורשי (אנ'), גוספל, ומוזיקה פסיכדלית. סגנון הלהקה והסאונד של הלהקה שואב מתנועת ההיפים של שנות ה־60 וה־70. האלבום הראשון של הלהקה Up from Below יצא בשנת 2009 וכלל את הלהיט "Home". שלוש שנים לאחר מכן הוציאה הלהקה את האלבום Here. האלבום השלישי הנושא את שם ההרכב יצא בשנת 2013, ואת אלבומם הרביעי PersonA הוציאו בשנת 2016. במהלך שנות הפעילות של ההרכב, התחלפו כמה מחבריו. אלכס אברט החל לכתוב ספר אודות דמות משיחית בשם אדוארד שארפ אשר נשלח לכדור הארץ כדי לרפא את האנושות, אך דעתו הוסחה על ידי נשים והוא התאהב. אברט אימץ את השם אדוארד שארפ כאלטר אגו. אברט הכיר את הזמרת ג'ייד קסטרינוס. הם החלו לכתוב יחד מוזיקה והיו חלק מקולקטיב המוזיקה The Masses. מספר החברים בקבוצה גדל והגיע למעל עשרה חברים, חלקם חברים ותיקים של אברט. במחצית 2009 יצאו אברט, קסטרינוס וחבריהם למסע הופעות כשהם נעים באוטובוס ברחבי ארצות הברית בשם Edward Sharpe & the Magnetic Zeros. מדיה וקבצים בנושא אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, ברשת החברתית פייסבוק אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, ברשת החברתית אינסטגרם אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, סרטונים בערוץ היוטיוב אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר ספוטיפיי אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר Last.fm (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר AllMusic (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר דיזר אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר Discogs (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר Songkick (באנגלית) אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר Genius אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס, באתר בילבורד (באנגלית)
השליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים

השליח הנשיאותי המיוחד של ארצות הברית לענייני אקלים (באנגלית: U.S. Special Presidential Envoy for Climate) הוא תפקיד בממשלה הפדרלית של ארצות הברית, האחראי על גיבוש מדיניות האנרגיה והאקלים של הקבינט. מאייש התפקיד הנוכחי הוא ג'ון פודסטה, שמונה לתפקיד בידי הנשיא ג'ו ביידן. ב-23 בנובמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי מזכיר המדינה האמריקאי לשעבר, ג'ון קרי ישמש כשליח הנשיאותי המיוחד לאקלים ואף יהיה חבר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית (NSC). ביידן הכריז כי הממשל בהנהגתו צפוי לחזור להסכם פריז ממנו פרש הנשיא, דונלד טראמפ. ביידן הכריז כי קרי "ילחם בשינוי האקלים במשרה מלאה כשליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים ויהיה חלק מהמועצה לביטחון הפנים". קרי אינו הראשון שמשמש כיועץ לענייני האקלים. בין 2009 ל-2011 כיהנה אשת העסקים קרול בראונר (אנ') כמנהלת משרד הבית הלבן למדיניות אנרגיה ושינויי אקלים (אנ') אך על פי פרסומים בתקשורת תפקידו של קרי יהיה במתכונת שונה, מלבד זאת תפקידו יהיה התפקד הראשון שעוסק אך ורק בטיפול במשבר האקלים ולא בנושאים משיקים נוספים (כגוון מדיניות אנרגיה). באפריל 2021 השגריר ג'ון קרי נהיה הבכיר הראשון בממשל ביידן שביקר בסין. הוא התדיין על נושאים רבים, בין השאר על ההחלטה של יפן לשפוך מים רדיואקטיביים מהכור הגרעיני בפוקושימה אל האוקיינוס השקט. קרי עזב את התפקיד במרץ 2024 על מנת להתמקד בקידום מסע הבחירות של ביידן בבחירות הנשיאותיות של 2024. ביידן החליט למנות לתפקיד את ג'ון פודסטה, מיועציו הבכירים. יועצת האקלים הלאומית של הבית הלבן המינויים של ביידן והקאמבק של ג'ון קרי, באתר ערוץ 20 "President-Elect Biden Announces Key Members of Foreign Policy and National Security Team" (הודעה לעיתונות) (באנגלית). 23 בנובמבר 2020. נבדק ב-24 בנובמבר 2020. Former Secretary of State John Kerry will fight climate change full-time as Special Presidential Envoy for Climate and will sit on the National Security Council. This marks the first time that the NSC will include an official dedicated to climate change, reflecting the president-elect’s commitment to addressing climate change as an urgent national security issue. {{cite press release}}: (עזרה) Sullivan, Kate. "Here are 10 climate executive actions Biden says he will take on day one". ארכיון מ-17 בנובמבר 2020. נבדק ב-16 בנובמבר 2020 – via CNN. {{cite news}}: (עזרה) "Biden prioritizes climate crisis by naming John Kerry special envoy". CNN. 24 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא איכות הסביבה ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יואכים ביורקלונד

יואכים ביורקלונד (בשוודית: Joachim Björklund; נולד ב-15 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר שוודי, חבר הנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994. יואכים ביורקלונד נולד בווקשה והחל לשחק בקבוצת נוער מקומית. הוא היה בין השחקנים המובילים בבראן הנורווגית ובשנת 1993 עבר לגטבורג. בעונת 1995 הוא עבר לוויצ'נצה בה שיחק לצד לואיג'י סרטור. כעבור שנה ביורקלונד עבר לגלאזגו ריינג'רס תמורת 2.2 מיליון לירה שטרלינג וזכה עם הקבוצה באליפות סקוטלנד. ביוני 1998 הוא עבר לוולנסיה תמורת 2.5 מיליון אירו. עם ולנסיה הוא הגיע לגמר ליגת האלופות פעמיים. בשנותיו האחרונות כשחקן ביורקלאנד שיחק בפרמייר ליג. ביורקלונד היה מוזמן לנבחרות נוער של המדינה החל מגיל 17. בשנת 1992 הוא שיחק במשחקים האולימפיים. בנבחרת הבוגרת הוא שיחק במרכז ההגנה לצד פטריק אנדרסון. בשנת 1992 הוא הגיע לחצי גמר של יורו 1992. ובשנת 1994 היה חלק מנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994. בהמשך הוא השתתף במשחקי יורו 2000. מדיה וקבצים בנושא יואכים ביורקלונד בוויקישיתוף יואכים ביורקלונד, באתר Transfermarkt יואכים ביורקלונד, באתר BDFutbol יואכים ביורקלונד, באתר WorldFootball.net יואכים ביורקלונד, באתר National Football Teams יואכים ביורקלונד, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Scott McDermott, Ex-Rangers star is praying Pedro Caixinha can stop Celtic reaching 10-in-a-row, Daily Record, ‏2017-07-30 (באנגלית)
סימון קירבי

סימון קירבי (באנגלית: Simone Kirby; נולדה ב-28 באוקטובר 1976) היא שחקנית אירית. קירבי ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד אונה בסרטו של קן לואץ' "המועדון של ג'ימי". תפקידים נוספים שלה היו בדמות איירין או'דונל בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" (2014), מרילין האל בסרט "Notes on Blindness", טיווה הייטופ בסרט "אליס מבעד למראה" (2016), גרייס במיני-סדרה "הודיני ודויל" (2016), מריה רוש ב-"The Truth Commissioner", אנט ראנה בסדרה "Clean Break", טרייסי מויניהן בסדרה "Love/Hate", ובתפקיד ג'רלדין גריהן בסדרת הטלוויזיה "Pure Mule" של רשת RTÉ. ב-2011 הייתה קירבי שותפה לכתיבת תוכנית המערכונים "Meet Your Neighbours" וגם הופיעה בה יחד עם הקומיקאי פ. ג'. גלאגר. עוד ב-2011 שיחקה בסרט "עונת המכשפה". ב-2020 הצטרפה לצוות שחקני הסדרה "חומריו האפלים" בתפקיד ד"ר מרי מאלון. בתיאטרון הופיעה קירבי במחזה "רוקדים בלונאסה" באולד ויק, במחזה "מקבת'" בשייקספיר גלוב, במחזה "מולי סוויני" בתיאטרון האירי הרפרטוארי בניו יורק ובתיאטרון Curve בעיר לסטר. עוד שיחקה במחזה "Festen" בתיאטרון גייט, במחזות "Mud" ו"אילוף הסוררת" עם להקת התיאטרון Rough Magic, ובמחזה "The Tinker's Wedding" עבור להקת התיאטרון דרואיד. קירבי גילמה את נואלה במחזה "Cavalcaders" בהפקת רובין לפבר, ואת ליידי טיסל במחזה "בית ספר לשערוריות" בתיאטרון אבי שבדבלין. סימון קירבי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סימון קירבי, ברשת החברתית אינסטגרם סימון קירבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סימון קירבי, באתר MusicBrainz (באנגלית) "Simone Kirby re-joins His Dark Materials cast" (באנגלית). 6 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) "RTÉ.ie Radio1: Drama on Radio". web.archive.org. 26 בפברואר 2010. {{cite web}}: (עזרה)
מפה לשם

מפה לשם הוא אלבום האולפן השביעי של הלהקה הישראלית התקווה 6. האלבום יצא לאור ב-10 בדצמבר 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון. האלבום נתמך על ידי שישה סינגלים. האלבום יצא כשלוש שנים לאחר אלבומה הקודם של הלהקה, "הכל עוד לפניי", והופק על ידי פילוני, בדומה לקודמו, למעט "יום חדש עולה" שהופק על ידי אינפקטד מאשרום. סולן הלהקה, עמרי גליקמן, כתב והלחין את שירי האלבום. האלבום הוא הראשון של הלהקה שהוציאה חברת הליקון, בניגוד לשאר אלבומם, שהוציאה חברת התו השמיני. על האלבום, שיצא בעת מגפת הקורונה בישראל, אמר סולן הלהקה עמרי גליקמן: אלו ימים לא פשוטים עבור תעשיית המוזיקה של כולנו; אנשי הבמה, ההפקות והאירועים. כידוע, היינו הראשונים להיפגע בתחילת המגיפה וסביר שנהיה גם האחרונים לשוב לפעילות הגיונית. מעבר לתסכול, הגעגוע המטורף לקהל, והטענות הקשות עבור הטיפול בענף שלנו - היצירה מחוסנת. שום דבר לא עצר את היצירתיות, הרעיונות, וכמובן את הצורך לכתוב ולהקליט. מזל. — מאקו על בחירת שם האלבום אמר גליקמן כי "הכל קצת מפה וקצת משם" וכי "חיכינו המון זמן להוציא את האלבום, הוא התעכב ונדחה, ולקח אותנו להרפתקאות יצירתיות ארוכות. חלק מהשירים כבר ראו אור וחלק מחכים כבר שיגלו אותם". הסינגל הראשון מתוך האלבום, "יום חדש עולה", בהשתתפות הרכב הטראנס הפסיכדלי אינפקטד מאשרום, יצא לאור ב-28 בפברואר 2018. הסיננגל השני מתוך האלבום, "יום יפה?", יצא לאור ב-24 בינואר 2019, בליווי וידאו קליפ. הסינגל השלישי מתוך האלבום, "העברית החדשה", יצא לאור ב-12 במאי 2019. השיר מלווה בווידאו קליפ, שיצא בסמוך לצאת הסינגל. השיר הגיע בשיאו למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט. הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "חי על הירח", יצא לאור ב-6 בינואר 2020. גם הוא מלווה בווידאו קליפ, שבוים על ידי עדן רם. הסינגל החמישי מתוך האלבום, "אל תדאג ילד", יצא לאור ב-23 במרץ 2020. הסינגל השישי מתוך האלבום, "לחזור הביתה", יצא לאור ב-5 באוגוסט, בליווי וידאו קליפ, שבוים על ידי יקטרינה בורינדין. השיר הגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, ולמקום השביעי במצעד הרשמי של גלגלצ. בביקורת חיובית לאלבום, דודי פטימר ממעריב אונליין טען כי "כל שיר ושיר הוא עולם ומלואו, הן מוזיקלית והן טקסטואלית וכולל עומק ורצינות לצד סלנגים עכשוויים והומור, קומבינציה שזוכה באלבום למינון מדויק ולהפקה מוזיקלית הדוקה ומוקפדת", וכי "מה שקוסם לי באלבום זו האקלקטיות המוזיקלית שבו שנעה בין שירים קצביים מלאי ביט וגרוב לבין שירים שקטים בשלל האלמנטים המוזיקליים הידועים של הלהקה שמגיעה, לדעתי, לשיא מוזיקלי נוסף". יובל אראל‏, התקווה 6 – מפה לשם, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 10 בדצמבר 2020 מערכת mako מוזיקה, ‏"מפה לשם": הכל על האלבום החדש של התקווה 6, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2020 דודי פטימר, ‏גוד וייבס: "התקווה 6" ו"אינפקטד משרום" עם אחלה שיר חדש, באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2018 רז ישראלי, חדש: "התקווה 6" איבדו את האופטימיות?, באתר ישראל היום, 17 בדצמבר 2018 מאיה כהן, העברית החדשה: שיר חדש ללהקת התקווה 6, באתר ישראל היום, 19 במאי 2019 המצעד השבועי, שבוע 21, 2019, באתר מדיה פורסט ישראל "ההנהגה עובדת על כולנו", באתר וואלה, 14 בינואר 2020 "חי על הירח": התקווה 6 משיקים קליפ חדש. צפו, באתר "סרוגים", 7 בינואר 2020 דודי פטימר, ‏דואה ליפה מתחדשת, מוטי טקה שר לבורא ולואי עלי בטראש-פופ מיותר, באתר מעריב אונליין, 7 באפריל 2020 מערכת ישראל היום, צפו: התקווה 6 חוזרת הביתה, באתר ישראל היום, 6 באוגוסט 2020 דודי פטימר, ‏האלבום החדש של התקווה 6 כולל שנינות, חדות לשון וביקורת חברתית ופוליטית, באתר מעריב אונליין, 12 בדצמבר 2020
תיאטרון קיראי

תיאטרון קִירַאי, מילולית: "תיאטרון המלך" (בהונגרית: Király Színház) היה תיאטרון הונגרי שנפתח ב-6 בנובמבר 1903 בבודפשט, ברחוב קיראי 71 (Király u.71). התיאטרון הוקם על ידי העיתונאי והבמאי לאסלו באוטי, וכבר בקבלת רישיון ההפעלה נתקל בקשיים חמורים. בשנת 1903 התוודה לאסלו בֶּאוֹטִי בפני חבריו ב"בית קפה בלגרד": "מספיק לי מהעיתונות. אני רוצה לעשות תיאטרון." בניין התיאטרון היה במקור משכנו של "אורפום שוֹמוֹשִי" ששמו ׁ(במיקום אחר) הפך לימים לתיאטרון האופרטה של בודפשט. הבניין הרעוע דאז נקנה ושופץ בעזרת משפחתה של השחקנית סידי ראקושי, בעלת בית ספר למשחק ואמו של לאסלו באוטי. ההצגה הראשונה של התיאטרון הייתה האופרטה של המלחין ינה הוסקה "פרח הזהב", אך פריצת הדרך האמיתית הגיעה עם "האביר יאנוש" או "יאנוש ויטז" (János Vitéz) של המלחין פונגראץ קצ'ו (Kacsóh Pongrác), שהתקיים ב-14 בנובמבר 1904. עד 1925 היה תיאטרון קיראי תיאטרון האופרטה הפופולרי והמצליח ביותר בבודפשט, הודות לחוש העסקי והאמנותי המצוין של באוטי. בין השנים 1918–1925 פעל תיאטרון קיראי כתיאטרון במסגרת חברה בשם "האיחוד" (אוניו בע"מ). התאגיד, שנוסד בשנת 1918, נוהל גם כן על ידי באוטי. לאחר נפילת האוניו בע"מ, נפסק הרצף הניהולי בניהול התיאטרון, במשך 11 השנים הבאות הובילו 6 מנהלים/במאים את עבודת התיאטרון ובילו זמן קצר מדי בתפקיד על מנת לפתח מדיניות תוכניות אמיתית. באוטי הוחלף תחילה על ידי ינה פלודי, ואחר כך מספטמבר 1929 היה אדן לאזאר המנהל. שלוש שנים לאחר מכן אאורל פלד היה המנהל ומספטמבר 1934 עד ספטמבר 1935 איגנץ זולטאן ושאנדור ורגה הובילו את תיאטרון קיראי. לבסוף מספטמבר 1935 עד נפילתו של התיאטרון, ארתור שפיץ בא אחריהם. סדרת ההצלחות יוצאת הדופן של התיאטרון הסתיימה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הירידה בסטנדרטים וההאטה הכלכלית הכללית גרמו לירידה האיטית של תיאטרון קיראי ואז בשנת 1936 הגיעה נפילתו. התיאטרון חי את תקופת הזוהר שלו בניהולו של באוטי. חזית הבניין נהרסה בשנת 1941. כיום פועלת מחלקת הסייף של Újpest TE בבניין התיאטרון לשעבר. הצוות של תיאטרון קיראי כלל את צוות השחקנים: שארי פדאק, אמי קושארי, אלזה סמושי, יוצי לאבש, וילמה מדיאסאי, נושי שומוג'י, אירן בילר, בלה קורניאי, מרטון ראטקאי, אקוש רטוני, ארפאד לטאבאר (האב). בסך הכל כמעט 250 הצגות שונות, הוצגו בתיאטרון קיראי, לרבות אופרטת ג'אז על בסיס ניסיוני. העבודות החשובות ביותר: ויקטור יעקובי: יריד הבנות, סיביל ינה הוסקה: באבא גיל פרנץ להאר: האלמנה העליזה; הרוזן של לוקסמבורג אמריך קלמן; נסיכת הצ'רדש, הביידרה אלברט סירמאי: מגנאש מישקה, חלת הדבש. שופן (באמצעות השימוש במוזיקה של שופן) לקסיקון תיאטרון הונגרי ב- MEK הבניין לאיוש קוך: תוכנית התיאטרון קיראי (1958) הריסת תיאטרון המלך אתר אליזבת סיטי מדיה וקבצים בנושא תיאטרון קיראי בוויקישיתוף
חזירי דיסקו

חזירי דיסקו (באנגלית: Disco Pigs) הוא סרט אירי משנת 2001, בבימויה של קירסטן שרידן, אשר נכתב על ידי המחזאי אנדה וולש, שעיבד אותו מהמחזה שכתב באותו השם בשנת 1996. קיליאן מרפי ואיליין קסידי, בדמותם של חזיר וננסית, נער ונערה שנולדו וגדלו בעיר קורק שבאירלנד אשר מנהלים מערכת יחסים אפלטונית, אלימה ולא בריאה. הסרט עוקב אחר מערכת היחסים האינטנסיבית של שני המתבגרים, דארן (קיליאן מרפי) ושינייד (איליין קסידי), המכנים זו את זה "חזיר" (באנגלית: "Pig") ו"ננסית" (באנגלית: "Runt"), בהתאמה. חזיר וננסית נולדו באותו בית חולים כמעט באותה דקה, וגדלים בית ליד בית, דבר אשר מוביל ליחס הדוק ביותר בין השניים שגובל בטלפתיה. הם חיים בעולם שלהם ובקושי מתקשרים עם הסובב אותם; כאשר הם עושים זאת, זה בעיקר כדי להביע את העוינות שלהם כלפיה. עד יום הולדתם ה-17, הזוגיות שלהם, אף על פי שהיא מאוד אינטנסיבית ולא בריאה, נותרה אפלטונית. בסביבות הזמן הזה, ננסית מתחילה להתעניין בנער אחר מבית הספר שלהם בשם מארקי (דארן הילי), כאשר דארן מתחיל לפתח רגשות רומנטיים כלפי שינייד. ככל שמתקרב יום הולדתם, דארן הופך להיות אלים יותר ויותר ורגשותיו החדשים מתגלים לאט לאט בפני שינייד, עד שבמהלך בילוי במועדון דיסקו, ברגע מלא באדרנלין והורמונים – הוא מנשק אותה. שינייד לא יודעת איך להתמודד עם הסיטואציה, ומערכת היחסים בניהם ממשיכה להיות אפלטונית, אם כי מאוד מביכה. מערכת היחסים שלהם מתחילה להיות בעייתית בעיינייהם של הוריהם וביחד – אמו החד הורית של דארן והוריה של שינייד מחליטים לשלוח את שינייד לפנמייה הרחק מקורק. חזיר הרוס מכך ומחליט לברוח במטרה להחזיר את ננסית. על אף הקושי של חוסר הודאות והפחד משגרה בלי דארן, שינייד מתחילה להסתגל לחיי הפנימיה, ואף מתיידדת עם נערה אחרת. ביום הולדתם ה-17, דארן מגיע לבית הספר של שינייד ומבקש ממנה לעזוב איתו. היא משתפת איתו פעולה. מרוגשים מהאיחוד שלהם, הם מוצאים עצמם במועדון ריקודים בשם "הארמון" שם, שינייד נתקלת במארקי ורוקדת איתו. בהתקף זעם קנאי, דארן מכה את מארקי עד מוות. השניים בורחים מהמועדון ונוסעים במונית לחוף הים שם הם עושים אהבה. בבוקר, דארן מאפשר ללא מילים לננסית לחנוק אותו, מכיוון שמבין שזהו העונש שלו על שהרג את מארקי. בסצנת הסיום, שינייד נועצת מבט אל האוקיינוס, תוהה איך תראה שארית חייה. דארן/"חזיר" (קיליאן מרפי) הוא נער מוזר, אלים וחולמני. ננסית היא אשת הסוד שלו, והיא מכירה אותו יותר טוב מכל אחד אחר. הוא לא יכול לדמיין עולם שבו ננסית לא לצידו. יחד הם יוצרים עולם סוריאליסטי שבו אין הבדל בין המציאות לחלומות. צ'ארלס בארק משחק את חזיר הצעיר. שינייד/"ננסית" (איליין קסידי) היא הרגועה יותר משתי הדמויות. כאשר אירועים הקשורים לחזיר נהיים פרועים מדי, ננסית בדרך כלל משתתקת. היא עצמאית יותר מחזיר. איילין וולש מילאה את התפקיד על הבמה. שרה גלאגר מגלמת את ננסית הצעירה. "חזירי דיסקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חזירי דיסקו", באתר נטפליקס "חזירי דיסקו", באתר AllMovie (באנגלית) "חזירי דיסקו", באתר אידיבי "חזירי דיסקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "חזירי דיסקו" בתיאטרון Young Vic בלונדון (2–24 בספטמבר 2011) האתר הרשמי של הסרט Isherwood, Charles (2008-09-12). "Young, Irish and Up Against the Limits of Friendship". The New York Times. "Disco Pigs". The New York Times.
מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג

מוזיאון ההתנגדות הלאומי של לוקסמבורג (בצרפתית: Musée national de la Résistance) ממוקם במרכז אש-סור-אלצט (אנ') בדרום-מזרח המדינה. הבניין שתוכנן במיוחד (1956), מתחקה אחר ההיסטוריה של לוקסמבורג בין השנים 1940 ל-1945. במוזיאון מוצגת תערוכת קבע אודות מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית וגירושם של יהודי לוקסמבורג במהלך השואה שעברו. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה והחל מסוף שנות ה-40 החלו המעורבים בהתנגדות ובמגורשים הפוליטיים לתכנן מוזיאון התנגדות לאומי, כדי לשמר את זכרם של קורבנות לוקסמבורג מהכיבוש הנאצי. ועדה, שהורכבה מאנשי העיר אש-סור-אלצהט, איגודים ונציגי תנועות התנגדות בראשות אד ברבל, גייסה כספים שהובילו לפתיחתו של מוזיאון ההתנגדות ב-22 ביולי 1956. הבניין תוכנן על ידי האדריכלים ניקולה שמיט-נוזן ולורן שמיט. בשנת 1984, חידש שר התרבות, רוברט קריפס, את אוסף המוזיאון והמבנה שופץ. המוזיאון נפתח מחדש בשנת 1987, ובהחלטת הממשלה כונה מוזיאון "לאומי". מאז 2008 פרנק שרדר, לשעבר מורה לאמנות, מנהל את המוזיאון. התערוכה בקומת הקרקע מתארת את גורלם של תושבי לוקסמבורג מאז פלישת גרמניה הנאצית ב-10 במאי 1940, ראשיתו של השלטון הנאצי, ועד לשחרור בספטמבר 1944 עם הגעת הצבא האמריקני או בינואר 1945 לאחר קרב בליטה. הקומה הראשונה מוקדשת לחפצי אמנות ממחנות הריכוז לשואת יהודי לוקסמבורג. יצירות אמנות כוללות את התבליטים של אמיל הולטן ושל קלאוס סיטו מחוץ למוזיאון לפסלים של לוסיין ורקולייר, שנכלא במחנה הינצרט ורנה וויילנד בפנים. יש לציין גם את הפרסקו הגדול של פוני טיסן ואת בד הציור שלו במחנה הריכוז הינצרט, כמו גם את רישומי הפוליטיקאית איבון אוסלדינגר שנכלאה במחנה רוונסבריק. מאז ספטמבר 2009 הוצגו תערוכות זמניות במוזיאון. בערך אחת לחצי שנה מוצגת תערוכה חדשה. בין התערוכות המוצגות היו "בין צל לחושך" אודות שואת יהודי לוקסמבורג. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון ההתנגדות הלאומי בלוקסמבורג (באנגלית)
אברהם נוימן (אמן)

אברהם נוימן (בפולנית: Abraham Neumann‏; 6 בפברואר 1873 – 4 ביוני 1942) היה צייר וגרפיקאי יהודי-פולני, חבר הזצסיון הווינאי. נרצח על ידי הנאצים. נוימן נולד בעיר שֶרְפְּץ, במשפחה יהודית. אביו היה פקיד של ממשל היערות. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הרוויח כסף בוורשה על ידי הגדלת וצביעת פורטרטים מתצלומים, ולמד בבית הספר לציור. את לימודיו החל בשנת 1897 באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב בניהולו של יאצק מלצ'בסקי. הוא למד, בין היתר באולפן של יאן סטניסלבסקי. בשנת 1900 שהה מספר חודשים בפריז. בין היתר, בשיעורים באקדמיה ז'וליאן הוא הכיר את אוספי המוזיאונים, ביקר בתערוכה העולמית והעתיק ציורים במוזיאון הלובר. בדרכו חזרה לביתו ביקר באנגליה, בלגיה, הולנד וגרמניה. לאחר סיום לימודיו התיישב נוימן לצמיתות בקרקוב, ואז עבר לזאקופנה. הוא טייל הרבה, כולל לארצות הברית, פעמיים בארץ ישראל (1904, 1926–1927), שם הרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. נוימן היה אמן פורה שהתמחה במיוחד בציורי נוף. הוא נחשב לאחד הנציגים הבולטים של מה שמכונה "בית ספר הנוף" של סטניסלבסקי. לאחר שהותו בארץ ישראל הועשר נושא עבודתו בנושאים המזרח תיכוניים (במיוחד מבחינה אדריכלית). הוא צייר גם טבע דומם, פרחים ודיוקנאות. עבודותיו מורכבות מציורי נופים מהרי הטטרה, קז'ימייז' דולני, בריטני וארץ ישראל. הוא היה הצייר היהודי הראשון מפולין שנסע לארץ ישראל בשנת 1904, וגם הראשון שנתקל באתגרים שהוצבו שם לציור, כולל סוג האור השונה. הוא נאבק לפתור בעיות אלה במשך זמן רב, ובמסעו השני לארץ, נושאים מקומיים הפכו למאפיינים קבועים בעבודתו. הוא השתייך לסניף קרקוב של התאחדות האמנים הפולנית ולאיגוד הציירים והפסלים היהודים בקרקוב. הוא השתתף בתערוכות "אגודת שטוקה", ערך תערוכות אישיות בקרקוב ולבוב בוורשה, לודז' וברלין. הוא גם השתתף בתערוכות "הזצסיון הווינאי" וב-1916 השתתף בתערוכות האמנות היהודית בוורשה. הוא התיידד עם אמנים מובילים רבים בתחילת המאה ה-20, כמו רפאל מלצ'בסקי (בנו של יאצק מלצ'בסקי) ולאון צ'וויסטק. שמואל הירשנברג יצר פורטרט גדול שלו בשנת 1904. בשנת 1942 הוכנס אברהם נוימן לגטו קרקוב. ב-4 ביוני 1942 הוא נורה ונהרג על ידי הגרמנים בפינת הרחובות דברובקי וג'נובה וולה בדרכו לתחבורה שהובילה את יהודי קרקוב למחנה ההשמדה בבֶּלְזֶ'ץ. מרדכי גבירטיג נורה גם הוא בקבוצה. רחוב עיירה קטנה קרקוב ירושלים העתיקה מדיה וקבצים בנושא אברהם נוימן בוויקישיתוף Abraham Neumann Biography Page – Gallery97 Tel Aviv | Modern Art Gallery, web.archive.org, ‏2012-02-27 Miniony świat. Malarstwo Artystów Żydowskich. Katalog wystawy w Galerii Rynku Sztuki, Łódź 27 sierpnia 2004 r. – 4 września 2004 r