laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Black Midi

Black Midi (מסוגנן כ-black midi) היא להקת רוק אנגלית מלונדון שהוקמה ב-2017. הלהקה מורכבת כיום מג'ורדי גריפ (סולן וגיטרה), קמרון פיקטון (שירה, בס, סינתיסייזר) ומורגן סימפסון (תופים). הנגנים סת' אוונס (קלידים, סינתיסייזר) וקאידי אקיניבי (סקסופון) השתתפו גם הם לעיתים קרובות בהקלטות אולפן ובהופעות חיות של הלהקה מאז 2020. הלהקה נקראת על שם הז'אנר המוזיקלי היפני Black MIDI (אנ'), אף על פי שהמוזיקה שהלהקה יוצרת לא משתייכת אליו. הסגנון שלהם תואר כרוק ניסיוני, Math Rock, רוק מתקדם, נויז רוק ופוסט-פאנק. הלהקה החלה את דרכה תחת חברת התקליטים Speedy Wunderground, דרכה הוציאו את סינגל הבכורה שלהם "bmbmbm" בשנת 2018. אלבום הבכורה של הלהקה, "Schlagenheim", יצא ב-21 ביוני 2019, תחת Rough Trade Records. האלבום זכה לביקורות טובות, נכנס לרשימת 50 האלבומים הטובים במצעד האלבומים הבריטי והיה מועמד לפרס מרקיורי לשנת 2019. ב-5 ביוני 2020, הלהקה הוציאה אלבום אנתולוגיה בשם "The Black Midi Anthology Vol. 1: Tales of Suspense and Revenge" שכולל כמה ג'אם סשנים מוקלטים ורצועות ספוקן וורד. האלבום יצא באופן אקסקלוסיבי בבנדקמפ. אלבום האולפן השני של הלהקה, "Cavalcade" יצא ב-26 במאי 2021, ואלבומם השלישי, "Hellfire", יצא ב-15 ביולי 2022. ג'ורדי גריפ - שירה, גיטרה, גיטרת בריטון, בס (2017-הווה) קמרון פיקטון - שירה, בס, סינתיסייזר, סימפול, גיטרה (2017-הווה) מורגן סימפסון - תופים (2017-הווה) מאט קוואזניאווסקי-קלווין - גיטרה, שירה מדי פעם (2017-2020 בהפסקה) Schlagenheim - 2019 Cavalcade - 2021 Hellfire - 2022 The Black Midi Anthology Vol. 1: Tales of Suspense and Revenge - 2020 Live at KEXP - 2019 Live on Canal St, NYC - 2019 Cavalcovers - 2022 מדיה וקבצים בנושא Black Midi בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Black Midi Black Midi, ברשת החברתית פייסבוק Black Midi, ברשת החברתית אינסטגרם Black Midi, סרטונים בערוץ היוטיוב Black Midi, באתר ספוטיפיי Black Midi, באתר AllMusic (באנגלית) Black Midi, באתר MusicBrainz (באנגלית) Black Midi, באתר Yandex.Music (ברוסית) Black Midi, באתר Discogs (באנגלית) Black Midi, באתר בנדקמפ REVIEW: Black Midi at Zebulon, IMPOSE, ‏2019-11-22 (באנגלית) black midi announce new album Cavalcade, share "John L": Stream, Consequence, ‏2021-03-23 (באנגלית אמריקאית) Black Midi Share New Track ‘Talking Heads’ | Gigwise, www.gigwise.com Listen to black midi's New Album Cavalcade, Surprise-Released Early, pastemagazine.com, ‏2021-05-26 (באנגלית) Band To Watch: Black Midi, Stereogum, ‏2019-03-20 (באנגלית) Will Gottesegen, Black Midi – “Talking Heads”, Spin, ‏30 באפריל 2019 Schlagenheim by Black Midi (באנגלית), נבדק ב-2022-05-26 Condé Nast, Black Midi Announce New Album Hellfire and Tour, Share Song, Pitchfork, ‏2022-05-09 (באנגלית אמריקאית)
אליהו חאקו (הראשון)

רבי אליהו חאקו (? - אייר ה'תק"ו (1746) היה רב באזמיר בראשית המאה ה-18, מחבר ספר רוח אליהו. נולד לרבי יהודה חאקו. היה ר"מ ומרביץ תורה באזמיר, מתלמידיו ניתן למנות את רבי יעקב שאול, מחבר ספר קול יעקב. היה חברו של רבי אברהם אבן עזרא, שמביאו בספרו בתי כנסיות. רבני אזמיר כתבו עליו: אליהו רבה החכם השלם זה סיני הרב ועצום כמהר"ר אליהו חאקו ז"ל, שנה ופירש הלכות מרובות מרובין מחכמתו, המעתיק הרים הגבורים וכל מידי דצייר וחתים מבין מדעתו כל מקום שאתה מוצא הר גבוה שאין לו עק'ר אליהו סופתו, אל עמק שוה לעמקה של הלכה הן אליהו ביה נחית לעמקה אמת לאמתו כל הדברים האלה ונוסף עוד עליהם אישתכחת ביה אשר נמצא אתו.... — רוח אליהו, הסכמת המאורות הגדולים הרבנים המובהקים אשר אור להם במתא אזמיר יע"א נפטר באייר שנת ה'תק"ו ונקבר באזמיר. הספידו רבי יצחק נוניס בילמונטי, בהספד שנדפס בספרו של האחרון, דרך השער. יש להבחין בינו לבין מחבר ספר מצא חן (אזמיר תרי"א) על הרמב"ם של רבי אליהו בן יהודה חאקו (רבי אליהו חאקו השני) . בנו היה רבי שמואל חאקו ובתו נישאה לרבי ברזילי יעבץ. רוח אליהו -חידושים ופלפולים, חידושי הלכות הש"ס וביאור קצת לשונות הרמב"ם. לספר הסכימו רבני אזמיר, רבי חיים אבואלעפייה ורבי יעקב אלבעלי. בית המדרש (שאלוניקי תקל"ב) - ביאורים על התורה. ש' וואנונו, אנציקלופדיה לחכמי טורקיה, ערך אליהו חאקו הראשון אליהו בן יהודה חקו, דף שער בספרייה הלאומית רבי אליהו חאקו, רוח אליהו, באתר היברובוקס אזמיר תק"ך דרוש ט' ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נורת' ברד'ר

נורת' ברד'ר (האח הצפוני - באנגלית: North Brother Island) הוא אי המצוי באיסט ריבר בין הברונקס והאי רייקרז שבעיר ניו יורק. האי נמצא בקרבת סאות' ברד'ר - אי האח הדרומי. האי היה בלתי מיושב עד שנת 1885. בשנה זו הועבר בית החולים ריברסייד מהאי רוזוולט לנורת' ברד'ר. בית החולים נוסד בשנת 1850 כבית חולים לחולי אבעבועות שחורות ובהמשך למחלות מידבקות אחרות. בין היתר אושפזה באי גם מרי מלון המכונה "טיפוס מרי", ושם נפטרה בשנת 1938. בית החולים נסגר זמן קצר לאחר מכן. לאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו באי חיילים משוחררים ומשפחותיהם, אולם מאוחר יותר, לאחר שהמחסור בדירות שאירע לאחר המלחמה הסתיים עזבו את האי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נפתח באי מרכז לגמילה מסמים, אולם בשל שחיתות בצוות המרכז הוא נסגר בשנות ה-60. כיום האי נטוש ואינו פתוח לכניסת הציבור. יער המצוי באי מסתיר את הריסות המבנים באי, והוא משמש כאתר קינון לאנפתיים. בקרבת האי אירע אסון הספנות החמור ביותר בניו יורק - ב-15 ביוני 1904 נשרפה בקרבת האי האונייה גנרל סלוקום ועליה נוסעים רבים. למעלה מ-1,000 מהם נספו באסון, וגופותיהם נסחפו לחופי האי. Seitz, Sharon & Miller, Stuart. (2003) The Other Islands of New York. ISBN 0-88150-502-1. מדיה וקבצים בנושא נורת' ברד'ר בוויקישיתוף תיאור הטרגדיה הימית, באתר ניו יורק הנשכחת מיקום האי במפות גוגל האי כיום - גלריית תמונות גלריית תמונות
איברהימה סיסה

איברהימה סיסה (בצרפתית: Ibrahima Cissé; נולד ב-28 בפברואר 1994) הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר בדיבה אל-חסין. סיסה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סטנדרד לייז'. ב-29 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 לזולטה ורכם. ב-21 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 למונס. בקיץ 2014 סיסה חתם במכלן במדיה שיחק שנתיים, שאחריהם חזר לסטנדרד לייז'. ב-7 ביולי 2017 חתם בפולהאם מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. בפברואר 2020 שוחרר מהמועדון. ב-1 בספטמבר 2020 הצטרף לסראינג מליגת המשנה הבלגית. בקיץ 2022 סיסה חתם באורל מליגת העל הרוסית. בקיץ 2024 חתם בדיבה אל-חסין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. סיסה נולד בבלגיה להורים ממוצא גינאי ולכן היה יכול לייצג את שתי המדינות בזירה הבינלאומית. ב-25 באפריל 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת גינאה. ב-9 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–0 נגד הרפובליקה המרכז-אפריקאית. ב-12 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–0 נגד רואנדה. מדיה וקבצים בנושא איברהימה סיסה בוויקישיתוף איברהימה סיסה, באתר Transfermarkt איברהימה סיסה, באתר Soccerway איברהימה סיסה, באתר BDFutbol איברהימה סיסה, באתר WorldFootball.net איברהימה סיסה, באתר National Football Teams איברהימה סיסה, באתר FootballDatabase.eu
גאדורוש

גאדורוש (בהונגרית: Gádoros) הוא כפר בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בגאדורוש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 3,181 תושבים, ובשנת 2021 רק 4,319 תושבים. יהודים ישבו בגאדורוש במאה ה-19 והיו חלק מקהילת אורושהאזה, בשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא גאדורוש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גאדורוש נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי קהילת אורושהאזה בפנקס הקהילות הונגריה תיעוד יהודי גאדורוש שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
קרדושקוט

קרדושקוט (בהונגרית: Kardoskút) הוא כפר בנפת אורושהאזה בחלק הדרום מערבי של מחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקרדושקוט נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 908 תושבים, ובשנת 2021 רק 776 תושבים. מדיה וקבצים בנושא קרדושקוט בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
טוני פארקס

אנטוני פארקס (באנגלית: Anthony Parkes; נולד ב-5 במאי 1949) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי. פארקס החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1969 בליגה חובבנית, לפני שעבר לבלקברן רוברס ב-1970, שם בילה את שארית קריירת המשחק שלו. הוא שיחק בסך הכל 350 משחקי ליגה וכבש 38 שערים עבור רוברס לפני שפרש ב-1982. לאחר פרישתו, פארקס הצטרף לצוות האימון של בלקברן תחת בובי סקסטון, ומונה לעוזר מאמן. בשנים 1986–2004 הוא מונה למאמן הזמני של הקבוצה שש פעמים. הוא מונה כמחליף למאמנים בובי סקסטון (דצמבר 1986–פברואר 1987), דון מקאי (ספטמבר–אוקטובר 1991), ריי הארפורד (אוקטובר 1996–יוני 1997), רוי הודג'סון (נובמבר–דצמבר 1998), בריאן קיד (אוקטובר 1999–מרץ 2000) וגריים סונס (ספטמבר 2004). טוני פארקס, באתר Transfermarkt טוני פארקס, באתר WorldFootball.net טוני פארקס, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Football: The longest caretaker-manager stint, the Guardian, ‏21 באוקטובר 2008 (באנגלית)
נג'סנאש

נג'סנאש (בהונגרית: Nagyszénás) הוא כפר גדול בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בנג'סנאש נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 6,031 תושבים, ובשנת 2023 רק 4,416 תושבים. היישוב הוא בן מעל ל-900 שנה והוא מוזכר ממסמכים משנת 1403. יהודים ישבו בנג'סנאש במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא נג'סנאש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נג'סנאש נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי נג'סנאש שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
זן באמנות הקשת

זן באמנות הקשת (מגרמנית: Zen in der Kunst des Bogenschießens) הוא ספר שכתב אויגן הריגל, פרופסור גרמני לפילוסופיה, שפורסם ב-1948. הספר עוסק בנסיונותיו להבין את תורת הזן על ידי תרגול קיודו, אמנות הקשת היפנית, המשמשת כתרגול מדיטטיבי עבור מתרגלי זן, ממורה בשם אווַה קֶנזוֹ. מיוחסת לספר הצגתו הראשונה של הזן לקהל המערבי בסוף שנות ה-40 וה-50. בשנים מאז שיצא מבקרים רבים הטילו ספק באמינות הספר, וטענו שלא ניתן להגדיר את גישתו של קנזו כ"זן", ושקנזו עצמו מעולם לא טען ללמד זן אלא גישה רוחנית נפרדת שפיתח בשם "דאישא-דוֹקיוֹ". בנוסף נטען שהריגל הציג באופן מגמתי או המציא לחלוטין רבים מהמפגשים אותם תיעד בספרו. בנוסף טוענים אחרים שהרעיונות המוצגים בספר הושפעו או נועדו להצדיק את הפוליטיקה של המפלגה הנאצית אליה הריגל השתייך עד פירוקה, כשלוש שנים לפני פרסום הספר. הרריגל (1884–1955) היה פרופסור גרמני לפילוסופיה, עם עניין במיסטיקה. מ-1924 ועד 1929 לימד פילוסופיה ביפן, ולכאורה למד את קיודו אצל מאסטר בשם אווַה קֵנזוֹ. אווה לימד קיודו באופן שנחשב בעיני אחדים כדת מיסטית, הנקראת דאישא-דוֹקיוֹ. הייתה זו גישה לקיודו ששמה דגש רב על ההיבט הרוחני, בשונה מחלק ניכר משיטות התרגול הנפוצות באותה תקופה. ב-1936 כתב הרריגל חיבור בן 20 עמודים על חוויותיו, ולאחר מכן ב-1948 הרחיב את החיבור לספר קצר. הספר תורגם לאנגלית ב-1953 וליפנית ב-1955. הספר מציג תיאוריות על למידה מוטורית. הריגל מפגין פתיחות כלפי התיאוריה שחלק מהפעולות הפיזיות החצוניות של האדם נעשית באופן לא מודע, דעה שעד אז לא הייתה מקובלת במערב. לדוגמה, רעיון מרכזי בספר הוא כיצד במשך שנים של תרגול, פעילות גופנית הופכת ללא מאמץ פיזי או נפשי, כאילו הזיכרון הפיזי שלנו (המכונה לרוב "זיכרון שריר") מבצע תנועות מורכבות וקשות ללא שליטה מודעת מהגוף. הריגל מתאר זאת בספרו כך: "(. . . ) הקַשת מפסיק להיות מודע לעצמו כמי שעוסק בפגיעה במטרה המוצבת מולו. מצב זה של חוסר מודעות מתאפשר רק כאשר, בהיותו ריק לחלוטין ומשולל עצמי, הופך הקשת לאחד עם שלמות המיומנות הטכנית שלו, אף על פי שיש בו משהו בסדר שונה לגמרי שלא ניתן להגיע אליו בשום מחקר מתקדם של האמנות. (. . . )" גם ארתור קסטלר וגם גרשם שלום האשימו בנפרד את ספרו של הריגל בהיותו מושפע או נועד להצדיק את הפוליטיקה של המפלגה הנאצית על דפי מגזין Encounter. שלום גם מאשים את אלמנתו של הריגל בעריכת כתביו על מנת להסתיר את העובדה שהיה חבר פעיל במפלגה הנאצית ובארגון הנאצי "הליגה המיליטנטית לתרבות גרמנית", השקפות שהחזיק בהם עד יום מותו לפי התרשמותו של שלום מראיונות אותם ערך עם חבריו בגרמניה. אחרים, כמו שוג'י יאמאדה בספרו "Shots in the Dark", טוענים שרבות מהשיחות בין הריגל לאווה קנזו שונו או הומצאו לחלוטין על ידי הריגל. בנוסף טוען שוג'י שגישתו של קנזו היא גישה רוחנית עצמאית ונפרדת לחלוטין מהזן, ולכן שגם המידע המדויק שמובע בספר אינו שייך לשדה הזן. זן באמנות הקשת, באתר OCLC (באנגלית) "The Myth of Zen in the Art of Archery" (PDF). נבדק ב-2016-04-28. ארתור קסטלר, 'A Stink of Zen,' Encounter Vol.12 October 1960 p.31 גרשם שלום, 'Zen-Nazism?,' Encounter Vol.16 February 1961 p.96
פוסטפלדוואר

פוסטפלדוואר (בהונגרית: Pusztaföldvár) הוא כפר גדול בנפת אורושהאזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בפוסטפלדוואר נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 2,075 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,419 תושבים. יהודים ישבו בפוסטפלדוואר במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא פוסטפלדוואר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוסטפלדוואר (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי פוסטפלדוואר שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
גבריאל לבל

גבריאל לבל (באנגלית: Gabriel LaBelle; נולד ב-20 בספטמבר 2002) הוא שחקן קנדי ממוצא יהודי. נודע בזכות תפקידו המבוסס על הקולנוען סטיבן ספילברג הצעיר בסרט הדרמה הסמי-אוטוביוגרפי "הפייבלמנים". לבל נולד וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה. אביו הוא השחקן והמפיק הקנדי ממוצא יהודי, רוב לבל. בשנת 2021 החל ללמוד בחוג לדרמה של אוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול, קוויבק שבקנדה – אם כי, נאלץ לעשות זאת באופן מקוון בעקבות מגפת הקורונה העולמית באותה עת. לבל החל להתעניין במשחק בגיל שמונה במחנה קיץ, שם שיחק בהפקות המוזיקליות של "פוטלוס", "שרק" ו"אלאדין". לבל עשה את הופעת הבכורה שלו על המסך הקטן ב-2013 בפרק של סדרת הטלוויזיה הקנדית "Motive" בתפקיד אורח. ב-2015, שיחק בתפקיד אורח בפרק של בסדרת הטלוויזיה "איי זומבי" ברשת The CW האמריקאית. בשנת 2017 הוא כיכב בסרט האימה האינדי "Dead Shack" בתור קולין, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונקובר (אנ') שבקנדה. באותה שנה שיחק בסרט "מקס 2: גיבור הבית הלבן" (אנ'). בשנת 2018 שיחק בסרט המדע-בדיוני והאימה "הטורף", הרביעי בסדרת סרטי הקולנוע "הטורף". בשנת 2021 שיחק בפרק במיני-סדרה של נטפליקס "טעם דובדבן חדש לגמרי" (אנ'). בשנת 2022 הוא שיחק בתפקיד הראשי, בסרט הדרמה הסמי-אוטוביוגרפי של סטיבן ספילברג, "הפייבלמנים", בו גילם את סמי פייבלמן כנער מתבגר, יוצר קולנוע צעיר ושאפתן המבוסס על אודות ספילברג עצמו. בהמשך השנה, החל לשחק בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "ג'יגולו אמריקאי" של רשת שואוטיים האמריקאית, המבוססת על סרט באותו שם מ-1980. בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי לצד קונור שרי בסרט הקולנוע "Snack Shack". מדיה וקבצים בנושא גבריאל לבל בוויקישיתוף גבריאל לבל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גבריאל לבל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) גבריאל לבל, באתר Metacritic (באנגלית) follers, Gabriel LaBelle, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2021-06-16 (באנגלית אמריקאית) Shakir Khan, Steven Spielberg's childhood inspired film to star newcomer Gabriel Labelle, Republic World, ‏4 באפריל 2021 Matt Grobar, Deadline, Deadline, ‏1 במרץ 2022 Grobar, Matt (4 באפריל 2022). "'The Fabelmans' Star Gabriel LaBelle Signs With CAA". Deadline (באנגלית). נבדק ב-30 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) Sneider, Jeff (26 במאי 2021). "Steven Spielberg Casts Gabriel LaBelle as Lead in Coming-of-Age Movie About His Own Childhood". Collider (באנגלית). נבדק ב-30 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה) Petski, Denise (19 בינואר 2021). "'American Gigolo': Lizzie Brocheré & Gabriel LaBelle Join Showtime Pilot Reboot". Deadline (באנגלית). נבדק ב-30 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)
קלמן שטורם

קלמן שטורם (בסלובנית: Klemen Šturm; נולד ב-27 ביוני 1994 בסלובניה) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל. שטורם גדל במחלקת הנוער של טריגלב קראן. ב-12 במאי 2012 ערך שטורם את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-3 על נ.ק צליה במסגרת ליגת העל הסלובנית. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות במסגרת ליגת העל הסלובנית והליגה הסלובנית השנייה, וערך 110 הופעות ליגה. ב-13 ביולי 2016 חתם שטורם בנ.ק. קרשקו מליגת העל הסלובנית. ב-16 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד רודאר ולניה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2016/2017. ב-17 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, שערו היחיד במועדון, בהפסד 2-1 למריבור במסגרת המחזור התשיעי באותה עונה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 61 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-1 ביולי 2018 חתם שטורם בנ.ש. מורה מליגת העל הסלובנית. ב-21 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טריגלב קראן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. בעונתו הראשונה במועדון ערך 30 הופעות ליגה. ב-10 באוגוסט 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על טריגלב קראן במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2019/2020. ב-24 ביוני 2020 זכה שטורם בגביע הסלובני יחד עם נ.ש. מורה לאחר ניצחון 2-0 בגמר על נ.ק. נפטה, בו שיחק 90 דקות. בעונת 2019/2020 הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, והבקיע שער אחד, ובעונת 2020/2021, שהסתיימה בזכייה של נ.ש. מורה באליפות סלובניה, ערך 27 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-16 בספטמבר 2021 שיחק שטורם לראשונה בשלב בתים של מפעל אירופאי, בהפסד 2-0 לוויטסה ארנהם במסגרת שלב הבתים של הקונפרנס ליג לעונת עונת 2021/2022 בקונפרנס ליג. בסך הכל שיחק שטורם במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 107 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים. ב-26 במאי 2022 חתם שטורם על חוזה בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית, שיחל ב-1 ביולי 2022. נ.ש. מורה אליפות סלובניה (1): 2020/2021 הגביע הסלובני (1): 2019/2020 מדיה וקבצים בנושא קלמן שטורם בוויקישיתוף קלמן שטורם, באתר Transfermarkt קלמן שטורם, באתר Soccerway קלמן שטורם, באתר FootballDatabase.eu יגאל גולדשטיין, ‏רכש ראשון: קלמן שטרום חתם בהפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 29 במאי 2022
אנדור באש

אנדור באש (בהונגרית: Basch Andor; בודפשט, 19 במאי 1885 – בודפשט, 24 ביוני 1944) היה צייר יהודי-הונגרי. בנו של הצייר דיולה באש. אנדור באש נולד במשפחה יהודית אמידה בבודפשט. אמו הייתה רוזה קראוס (תרזיה) ואביו היה דיולה באש, צייר תמונות טבע ודיוקנאות מפורסם בתקופתו. אנדור באש סיים את לימודיו בבית ספר תיכון קתולי לאחר שהוטבל בגיל 14 ב-1899. הוא היה תלמידו של טיבדאר זמפלני, שייצג את "הסגנון האקדמי", בבית הספר לעיצוב בבודפשט. משנת 1904 המשיך את לימודי האמנות שלו בפריז, שם למד באקדמיה ז'וליאן המפורסמת אצל ז'אן פול לורן (אנ') ובילה שנה בבית הספר הפרטי של אנרי מאטיס. בשנת 1908 נסע למושבת האמנים של באיה מארה, שם במשך שלוש שנים היה אחד האישים המגדירים של בית הספר לציור, קארוי פרנצי היה המאסטר שלו. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה, מה שנקרא, צייר מלחמה. את ציוריו הציג לראשונה בתערוכה משותפת במוזיאון ארנסט ב-1919. הוא סייר באיטליה במשך השנים הבאות ולאחר מכן עבר לפריז ב-1925. הוא השתתף בקביעות בתערוכות, הצליח למכור את ציוריו וזכה הן להכרה חומרית והן למוסרית כאחד. הוא מצא בקושי רב את סגנונו האישי. לזמן מה הוא נסוג מ"ריקוד המכשפות המשובח של האמנות" (כך כתב במכתב) ומאורח חייו בבודפשט עבר לדרום צרפת. בשנת 1931 הציג עצמו בתערוכת אוסף בפריז. "אנדור באש עשה מהפכה פרטית קטנה משלו." כתב אימרה קלן, מעריץ בן זמננו. עקב המשבר הכלכלי חזר הביתה ב-1932 והתיישב בבודפשט. הוא חי הרחק מחיי האמנות ההונגרים, אך עדיין הוצג בתערוכות בבודפשט ומחוצה לה. הוא היה חבר בחוג גרשם ובקבוצת האמנים של האגודה החדשה לאמנים בתחילת שנות ה-40. אמנם לא ראה עצמו כיהודי, הרי הוטבל לנצרות בגיל 14, אך בשל החוקים היהודים (במיוחד החוק היהודי השלישי) הוא נחשב ליהודי. במהלך רדיפת היהודים ובמיוחד בעקבות הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה) הוא שם קץ לחייו ביריית ראש ב-24 ביוני 1944. "הוא נמלט להתאבדות מהגורל היהודי", כתבה עליו קטלין ס' נאג'. אשתו הייתה ארז'בט גוטמן. זמן קצר לפני התאבדותו, צייר את "הדיוקן העצמי" (1944) שהוא "וידוי קודר ולירי של אדם טהור בתוך הזוועות של עולם רצחני מלא שנאה". תערוכה לזכרו נערכה ב-1965 בגלריה הלאומית של הונגריה. 1921 אמסטרדם והלסינגפורס 1922 סטוקהולם 1926 בריסל 1929 נירנברג 1931 פריז וציריך 1932 בודפשט, מוזיאון ארנסט 1937 וינה 1941 בודפשט, גלריית טמאש (40 ציורים) 1943 בודפשט, גלריית טמאש (36 ציורים) Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967) "Egy fantasztikus képzőművész – Basch Andor tragédiája". Memento70.blog.hu. 2014-06-24. אורכב מ-המקור ב-2016-03-05. S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 220–223. ISBN 963-9283-99-1. מדיה וקבצים בנושא אנדור באש בוויקישיתוף Halálesete bejegyezve a Bp. XI. ker. állami halotti akv. 213/1944. folyószáma alatt. S. Nagy Katalin, i. m. 221. o. Idézi S. Nagy Katalin, i. m. 221. o. Murányi-Kovács Endre szavait idézi S. Nagy Katalin, i. m. 223. o.
הפארק הלאומי ג'בל זע'דוד

הפארק הלאומי ג'בל זע'דוד (בערבית: الحديقة الوطنية جبل زغدود) הוא פארק לאומי תוניסאי שהוקם בשנת 2010. הפארק ממוקם במשלחת של אואסלטיה שבמחוז קאירואן, ושטחו 1,792 הקטר. עצי חרוב הם הצומח הנפוץ והבולט ביותר בגן. מדיה וקבצים בנושא הפארק הלאומי ג'בל זע'דוד בוויקישיתוף المناطق الترابية (العمادات) حسب الولايات والمعتمديات, באתר "موقع البيانات المفتوحة لوزارة الداخلية التونسية" (בערבית) Top menu ar, (בערבית) (הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דנטה באסקו

דנטה באסקו (באנגלית: Dante Basco; נולד ב-29 באוגוסט 1975) הוא שחקן ומדבב אמריקאי ממוצא פיליפיני. באסקו התפרסם בעיקר בשל גילום דמותו של רופיו, מנהיג הנערים האבודים בסרט "הוק" של סטיבן ספילברג. בנוסף, דיבב מספר דמויות מפורסמות, ביניהן דמותו של הנסיך צוקו מסדרת הטלוויזיה "אווטאר: כשף האוויר האחרון". נולד ב-29 באוגוסט 1975 בעיר פיטסבורג שבקליפורניה להורים ממוצא פיליפיני. בצעירותו למד לימודי קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה, סיים את לימודיו בשנת 1993. בנערותו, באסקו היה חבר בלהקת ברייקדאנס. בשנת 1991 לוהק לסרטו של סטיבן ספילברג, "הוק", לתפקיד רופיו, שנחשב כפריצתו הגדולה. כמחווה לדמותו, נקראה להקת הפאנק שהקים בשם "רופיו" - על שמה של הדמות. בין 2005 ל-2008 דיבב את דמותו של הנסיך צוקו מסדרת הטלוויזיה המצליחה "אווטאר: כשף האוויר האחרון". בין 2012 ל-2014 דיבב את דמותו של גנרל אירו בסדרת ההמשך, "האגדה של קורה". לבאסקו ארבעה אחים, כאשר שניים מתוכם התפרסמו בתחום הקולנוע; דיון באסקו - שחקן קולנוע אלה ג'יי באסקו - שחקנית, זמרת וכותבת שירים מדיה וקבצים בנושא דנטה באסקו בוויקישיתוף דנטה באסקו, ברשת החברתית פייסבוק דנטה באסקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דנטה באסקו, ברשת החברתית אינסטגרם דנטה באסקו, ברשת החברתית טיקטוק דנטה באסקו, סרטונים בערוץ היוטיוב דנטה באסקו, ערוץ באתר Twitch.tv דנטה באסקו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דנטה באסקו, באתר AllMovie (באנגלית) דנטה באסקו, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דנטה באסקו, באתר Metacritic (באנגלית) Social Encore: Kinetic’s perspective, web.archive.org, ‏2014-10-24 מאז אותו תפקיד, אנשים היו נוהגים לקרוא לו רופיו דנטה באסקו, From Rufio to Zuko: Fire Nation Edition Paperback, 2019. (באנגלית) דנטה באסקו - אתר הסרטים הרשמי והגדול בישראל, באתר סרטים
פרס היינריך מאן

פרס היינריך מאן (בגרמנית: Heinrich-Mann-Preis) הוא פרס על כתיבת מסות המוענק מאז 1953, תחילה על ידי האקדמיה לאמנויות של גרמניה המזרחית, ולאחר איחוד גרמניה מחדש, על ידי האקדמיה לאמנויות של ברלין. הפרס, על סך 10,000 אירו, ניתן מדי שנה ב־27 במרץ, יום הולדתו של היינריך מאן. חתן או כלת הפרס נבחרים על ידי חבר מושבעים עצמאי בן שלושה חברים, אשר כולל בדרך כלל את חתן או כלת הפרס של השנה הקודמת. 1953: שטפן היים, וולפגנג האריך, מקס צימרינג 1954: גוטהולד גלוגר, תיאו האריך 1955: – 1956: פראנץ פימן, רודולף פישר, וולפגנג שראייר 1957: הנס מאסן, הרברט נאכבר, מרגרטה נוימן 1958: הנס גרונדיג, הרברט יובסט, רוזמרי שודר 1959: היינר מילר, הנס לורבר, אינגה מילר 1960: הלמוט האופטמן, אנמרי ריינהרד 1961: דיטר נול 1962: גינטר קונרט, ברנהרד זגר 1963: כריסטה וולף 1964: גינטר דה בראון 1965: בריגיטה ריימן, יוהאנס בוברובסקי 1966: פטר וייס 1967: ולטר קאופמן, הרמן קאנט 1968: הרברט איהרינג 1969: ורנר היידוצ'ק, וולפגנג יוהו, אלפרד ולם 1970: פריץ זלבמן, ז'אן שטרן, קורט שטרן, מרטין פירטל 1971: יורק בקר, אריק נויטש, הרברט אוטו 1972: קרל־היינץ יאקובס, פרד ואנדר 1973: אולריך פלנצדורף, הלגה שיץ 1974: קורט באט, גרהרד וולף 1975: אירמטראוד מורגנר, אברהרד פאניץ 1976: אנמרי אוור, זיגפריד פיצ'מן 1977: אריך קלר, יואכים נובוטני 1978: קרל מיקל 1979: פריץ רודולף פריס 1980: פולקר בראון, פאול גראציק 1981: פטר האקס 1982: כריסטוף היין, ורנר לירש 1983: פרידריך דיקמן, הלמוט שולץ 1984: היינץ צ'כובסקי 1985: הלגה קניגסדורף, ברנד לייסטנר 1986: הלגה שוברט, היידי אורבן דה חאורגי 1987: לואיזה רינזר 1988: פריץ מיראו 1989: וולף קירסטן 1990: אדולף אנדלר, אלקה ארב 1991: פטר גוסה, קיטו לורנץ 1992: (לא חולק) 1993: לותאר באייר 1994: (לא חולק) 1995: הנס מאייר 1996: יוליוס פוזנר 1997: מיכאל רוצ'קי 1998: קרל מרקוס מישל 1999: קתרינה רוצ'קי 2000: דובראבקה אוגרשיץ' 2001: ולטר בליך 2002: גץ עלי 2003: וולפגנג שיבלבוש 2004: קלאודיה שמלדרס 2005: איוואן נאגל 2006: פטר פון מאט 2007: קרל היינץ בורר 2008: היינץ שלאפלר 2009: הנס צישלר 2010: מיכאל מאר 2011: מרי־לואיזה שרר 2012: אובה קולבה 2013: רוברט מנסה 2014: רוברט שינדל 2015: אדם זגייבסקי 2016: גונר דקר 2017: גיזלה פון ויסוצקי 2018: כריסטיאן בומאריוס 2019: דנילו שולץ 2020: אווה הורן 2021: קאטרין פאסיג 2022: לותאר מילר ספרות גרמנית מדיה וקבצים בנושא פרס היינריך מאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרס היינריך מאן "Heinrich Mann Prize". www.adk.de. Biller, Maxim (17 באפריל 2019). "Auf der falschen Party". Die Zeit (בגרמנית). Hamburg. נבדק ב-18 באוקטובר 2019. {{cite news}}: (עזרה) "Heinrich-Mann-Preis an Lothar Müller". Börsenblatt (בגרמנית). 27 בינואר 2022. נבדק ב-28 בינואר 2022. {{cite web}}: (עזרה)