laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המצור על כוכב הירדן

כוכב הירדן (ידוע גם בשמות יפה נוף וכוכב הרוחות בעברית, כאוכב אל-הווא בערבית ובלוואר או קוקט בצרפתית) הוא גן לאומי, אתר ארכיאולגי הממוקם בקצהּ המזרחי של רמת יששכר (רמת כוכב), בשולי הגליל התחתון. במאה ה-12 היה זה מבצר צלבני מפואר. האתר ממוקם על פסגה שגובהה 312 מטרים מעל פני הים, ושיפוליה המצוקיים מתנשאים לגובה של 550 מטרים מעל לבקעת הירדן שפרושה לרגליה ממזרח. בשנת 1187 הכניע צלאח א-דין את עיקר הכח הצלבני של ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין והחל שועט אל פנים הממלכה כשהוא כובש ומכניע כל עיר וכל מבצר שעמדו בדרכו. רק שלושה מבצרים עמדו בפרץ, וכוכב הירדן, שהיה מאויש באותה התקופה בכוחות מתוגברים, היה אחד מהם (האחרים היו המצודה של צפת והעיר צור). המוסלמים הגיעו לשערי המצודה בחודש יולי שנת 1187, ומשלא עלה בידם לכובשה הטילו עליה מצור. בתחילה הסתפקו האבירים הנצורים בהגנה שהעניקו להם החומות והביצורים, אולם עד מהרה הם החלו עוזבים את חיק המבצר ויוצאים לפשיטות והתקפות על הכוחות המוסלמים, פשיטות שהגיעו לשיאן בהשמדתה של יחידה מוסלמית שלמה בחודש דצמבר 1187. לאחר שישה חודשי מצור הדוק החלה אוזלת האספקה במבצר, אולם ישועתם של הצלבנים הגיעה כאשר תקפו זוג שיירות מוסלמיות שעשו דרכן מזרחה ועל גבן שלל ממחסניו של המבצר הכבוש "לה פב" (מרחביה). שלל זה נלקח מיד אל בין חומות המבצר וסיפק את מבוקשם של האבירים הנצורים בו. בחודש מרץ של שנת 1188 הגיע למבצר צלאח א-דין עצמו, לאחר שנוכח כי כוחותיו אינם מסוגלים להכריע את האבירים הנצורים בו. צלאח א-דין ראה בכיבוש מבצר כוכב הירדן אמצעי לשבירת רוחם של הצלבנים הנצורים בעיר צור ועל כן החליט להגיע ולפקד בעצמו על כיבוש המקום. מכל מקום, גם נוכחותו של המפקד העליון של כוחות המוסלמים לא הצליחה לרפות את ידי הנצורים, ובחודש מאי הוסר המצור על המבצר. כוחותיו של צלאח א-דין שבו אל המבצר בסוף שנת 1188 וחידשו את מצורם. החורף הקשה של אותה השנה, יחד עם ההתנגדות ועוז הרוח שהפגינו המתנגדים הצלבנים הסבו אבדות רבות לכוחות הצרים, אולם בסופו של דבר הצליחו יחידות החפרים המוסלמיות לפרוץ פרצה בחומה החיצונית שממזרח למצודה ופרצו בעוז אל עבר החומות הפנימיות. לאחר קרב קצר, אבדה תקוותם של הצלבנים, וכעבור מספר שעות הפוגה הציעו תנאי כניעה בפני המוסלמים. אומץ לבם ונחישותם של מגיני המבצר קסמו לצלאח א-דין, והוא אישר להם לעזוב את המקום עם כל רכושם ולעבור לצור. ב-5 בינואר 1189 הועבר המבצר לידי המוסלמים, לאחר שנה ומחצה של מצור כבד. המוסלמים הותירו במקום יחידת צבא קטנה, ובביקור שערך צלאח א-דין במקום כעבור מספר חודשים הוא הורה לתקן את הנזק שגרמו חפריו לחומות ולשקם את המבצר.
הסיטי של וסטמינסטר

הסיטי של וֶסְטְמִינְסְטֶר (באנגלית: City of Westminster, ‏האזנה‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא במרכז העיר ומהווה למעשה עיר עצמאית. הסיטי של וסטמינסטר ממוקמת מערבית לסיטי של לונדון וצפונית לנהר התמזה, ומהווה חלק מלונדון הפנימית. הרובע כולל את אזור הווסט אנד ואת מוסדות השלטון של בריטניה: ארמון וסטמינסטר מושב הפרלמנט הבריטי, ארמון בקינגהאם מושב המלוכה הבריטית, וייטהול - מושב ממשלת בריטניה ובניין בתי המשפט המלכותיים. רובע לונדון של הסיטי של וסטמינסטר הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של סנט מרילבון, הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר (האזור ההיסטורי של וסטמינסטר). על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, התגוררו ברובע 181,279 תושבים, אולם בעקבות בדיקה שנערכה ביוזמת מועצת הרובע, התברר כי נפלה שגגה במפקד וברובע מתגוררים כ-18,000 תושבים נוספים (בדיקה זו נערכה על מנת להגדיל את התקציבים המתקבלים מממשלת בריטניה). מניין האוכלוסייה הרשמי של הרובע הוא 198,779 תושבים. 73% מהתושבים לבנים, 4% שחורים ממוצא אפריקאי ו-3% ממוצא הודי. 35% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את מגוריהם. רובע הסיטי של וסטמינסטר מחולק מנהלית ל-20 אזורי מנהל (wards) בהם נבחרים חברי מועצת הרובע. כיום מורכבת מועצת הרובע מ-48 חברים מהמפלגה השמרנית ו-12 חברים ממפלגת הלייבור. ברובע הסיטי של וסטמינסטר נכללות השכונות הבאות: בייזווטר (Bayswater) בלגרביה (Belgravia) הולבורן (Holborn) הייד פארק (Hyde Park) וסט אנד (West End) ליסון גרוב (Lisson Grove) מיידה וייל (Maida Vale) מייפייר (Mayfair) מילבנק (Millbank) מרילבון (Marylebone) נייטסברידג' (Knightsbridge) סוהו (Soho) וצ'יינה טאון (Chinatown) סנט ג'ונס ווד (St. John's Wood) סנט ג'יימס (St. James's) פדינגטון (Paddington) פימליקו (Pimlico) פיצרוביה (Fitzrovia) קובנט גארדן (Covent Garden) קווינז פארק (Queen's Park) רובע וסטמינסטר כולל את מרבית אתרי התיירות והאתרים בעלי החשיבות בלונדון. ברובע מצויים מרבית מבני השלטון הבריטי, ארמון בקינגהאם (מושב בית המלוכה הבריטית), ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) ובסמוך לו מנזר וסטמינסטר והביג בן. ברובע אתרים מפורסמים רבים בהם: בית הסעודות, הגלריה הלאומית, וייטהול, כיכר טרפלגר, מוזיאון טייט בריטניה, משמר הסוסים, קתדרלת וסטמינסטר. ברובע פארקים רבים בהם: גני קנזינגטון, הייד פארק, פארק גרין, פארק סנט ג'יימס, פארק ריג'נטס. רובע וסטמינסטר מקושר לעברו השני של התמזה באמצעות מספר גשרים: גשר צ'לסי, גשר הנגרפורד, גשר גרובנור, גשר למבת', גשר ווקסהול, גשר ווטרלו וגשר וסטמינסטר. ברובע מצויות מספר תחנות רכבת בהם צ'רינג קרוס, מרילבון, פדינגטון וויקטוריה. ברובע 27 תחנות של הרכבת התחתית ועוברים בו עשרה מקווי הרכבת (כל הקווים למעט קו מזרח לונדון, קו ווטרלו וסיטי). ברובע וסטמינסטר פועלים קמפוס הסטרנד של מכללת קינגס, בית הספר לעסקים של לונדון (הממוקם בריג'נטס פארק), בית הספר לכלכלה של לונדון (ממוקם בקרבת אלדוויץ'), האקדמיה המלכותית למוזיקה (בדרך מרילבון) ואוניברסיטת וסטמינסטר לה שלושה קמפוסים ברחבי הרובע. ארמון בקינגהאם ואנדרטת ויקטוריה קתדרלת וסטמינסטר עמוד נלסון בכיכר טרפלגר The אתר ההנצחה של הלורד שפטסברי בכיכר פיקדילי גשר הנגרפורד - מבט מכיוון צפון פארק סנט ג'יימס, ברקע, הלונדון איי כנסיית סנט מרטין בשדות צ'יינטאון אתר האינטרנט הרשמי של הסיטי של וסטמינסטר הסיטי של וסטמינסטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סיר וולטר בזנט, ג'רלדין אדית' מיטון וא. מארי סמית', וסטמינסטר, 1902 מתוך פרויקט גוטנברג
פיגמיים

מִשְׁפַּחַת הַפֵּיגָמִיִּים (שם מדעי: Rutaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים עזי ניחוח. המשפחה כוללת צמחים עשבוניים, שיחים ועצים. הסוג המועיל ביותר לחקלאות בה הוא ההדרים, הכולל את המינים אשכולית, תפוז, לימון, מנדרינה ועוד. פרט לסוג זה קיימים סוגים מועילים נוספים: הבורוניה הכוללת מיני שיחים פורחים ירוקי עד, שמגודלים כשיחי נוי באוסטרליה; הפיגמית הכולל מספר מינים רב (כולל 3 מינים מקומיים לארץ ישראל); הסוג פיגם הכולל מין מקומי המשמש למגוון תרופות מסורתיות; ה-Zanthoxylum כולל 250 מינים של שיחים ירוקי עד; והאגתוסמה הדרום אפריקאית הכוללת 135 מינים של שיחים בעלי ריח בולט. מרבית המינים הם שיחים או עצים, לעיתים עם קוצים על קליפת הענף. העלים מנוגדים ולרוב מורכבים, ללא עלי-לוואי. הפרחים מואבקים על ידי חרקים, חד-מיניים. מרבית הפרחים בעלי ארבעה או חמישה עלי כותרת מופרדים, עם בין שמונה לעשרה אבקנים, צלקת יחידה ושחלות מרובות. הפרי יכול להיות בכל תצורה כמעט: ענבה, בית-גלעין, הלקט ועוד. בהתאם לתצורה משתנה מספר הגרעינים בפרי. צמח בוכו הגדל בדרום אפריקה ידוע כצמח מרפא. מין נוסף ידוע ויפה פרחים מן המשפחה, דיקטמנוס (Dictamnus albus) משמש בגינון. הצמח גדל בר באירופה, בטורקיה ובקווקז. אף על פי שהפיגמיים ידועים בזכות ההדרים, שמם בעברית נלקח מהמינים המקומיים לארץ ישראל השייכים למשפחה זו: הפיגם המצוי (Ruta) והפיגמית (Haplophyllum). דווקא ההדרים הם מין שיובא מאוחר יותר לארץ, למטרות חקלאיות. גם בלטינית קרויים הפיגמיים על שם הפיגם דווקא - Rutaceae נגזר מ-Ruta. ייתכן כי הדבר נגזר מהפופולריות של הפיגם המצוי (הקרוי גם רוטא או רודה) בתרבות העממית, שהחשיבה אותו כבעל סגולות להרחקת עין-הרע ושלל מחלות.[דרוש מקור] מדיה וקבצים בנושא פיגמיים בוויקישיתוף פיגמיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פיגמיים, באתר ITIS (באנגלית) פיגמיים, באתר NCBI (באנגלית) פיגמיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פיגמיים, באתר Tropicos (באנגלית) פיגמיים, באתר GBIF (באנגלית) פיגמיים, באתר IPNI (באנגלית)
קרני אלדד

קרני אלדד (נולדה ב-16 במאי 1974 בירושלים) היא מוזיקאית, מלחינה, זמרת, עיתונאית ופובליציסטית ישראלית. אלדד, בתם של אליאורה ואריה אלדד ונכדתם של יהושע בן-ציון וישראל אלדד. אבי סב סבה היה מייסד פתח-תקווה יהושע שטמפפר. גדלה באופירה, בירושלים ובכפר אדומים. אלדד למדה בבית הספר למוזיקה רימון, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני במוזיקה, במנצ'סטר, שבו התמחתה במוזיקה לטינית.[דרוש מקור] בשנת 2005 הקליטה אלדד את אלבומה הראשון, "אדומה", בהוואנה שבקובה. באלבום, מוזיקה אינטימית בעברית ובספרדית. באותה שנה הפיקה גם את האוסף "ימים כתומים", הכולל ביצועים חדשים לשירי גוש קטיף, השירים המסמלים את תקופת המאבק בתוכנית ההתנתקות. בשנת 2007 הקליטה אלדד את "שלווה בארמנותייך", אלבום סולו שני, בו היא מבצעת משירי הרב שלמה קרליבך בליווי רביעיית כלי מיתר. אלדד כתבה את המוזיקה לסרט הקולנוע הקצר "מלחמה אחרת" (2004) ול"רגליים קרות" (2006). בנוסף לפעילותה המוזיקלית, מדריכה אלדד טיולים בקובה ובירושלים. ב-2013 הוציאה את אלבומה השלישי "שירי ארצי - קרני אלדד שרה ראשית הציונות". במהלך כהונתה של הכנסת השש עשרה שימשה אלדד העוזרת הפרלמנטרית של אורי אריאל, חברו של אביה לסיעת האיחוד הלאומי. אלדד פרסמה מאמרים פובליציסטיים בעיתונים "הארץ", "ישראל היום" ו"מעריב סופהשבוע". כאשר נרכש מעריב על ידי הג'רוזלם פוסט ב-2014 והוקם כעיתון חדש בשם "מעריב השבוע" הפכה קרני גם לעיתונאית שמפרסמת גם ידיעות וכתבות, לצד מאמרי פובליציסטיקה וטור שבועי ב"מעריב סופהשבוע". בשנת 2010 כתבה וערכה את הספר "יש"ע זה פאן" - מדריך תיירותי לאטרקציות, פינות חמד, אתרים היסטוריים, מסעדות וצימרים בשטחי יהודה ושומרון. אלדד הייתה נשואה לשלמה בשן, ואם לשניים. מתגוררת בתקוע. אתר האינטרנט הרשמי של קרני אלדד קרני אלדד, ברשת החברתית פייסבוק קרני אלדד, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית קרני אלדד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרני אלדד, באתר Yandex.Music (ברוסית) קרני אלדד, דף שער בספרייה הלאומית קרני אלדד, באתר "שירת נשים" קרני אלדד, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) ערוץ היוטיוב של קרני אלדד קרני אלדד באתר מעריב השבוע קרני אלדד, ממש כמו רוזה פארקס, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2009 קרני אלדד, ילדים ניסו להרוג אותי, באתר הארץ, 20 באפריל 2011 מירב מורן, ‏דולצ'ה ויטה ביש"ע? ספר חדש מגלה לנו שיש דבר כזה, באתר גלובס, 8 ביולי 2012 ציון תמתי בביצוע קרני אלדד, יוטיוב היו לילות בביצוע קרני אלדד, יוטיוב קרני אלדד, ‏עדיף לברוח: מה אני הייתי עושה כחיילת בזירת הפיגוע, באתר מעריב אונליין, 10 בינואר 2017
יאיר שטרן

יאיר שטרן (נולד ב-6 ביולי 1942) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי, בנו של אברהם שטרן, מפקד לח"י. נולד בתל אביב לרוני ואברהם שטרן. נולד כארבעה חודשים לאחר שאביו, מפקד לח"י, נרצח. קרוי "יאיר" על שם כינויו המחתרתי של אביו. למד בבית ספר ביאליק בנתניה, בבית הספר לקציני ים עכו, ובעירוני ד' בתל אביב. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתקשורת באוניברסיטת טמפל, בפילדלפיה. אף על פי שרבים מיוצאי לח"י רצו לראות בו את ממשיך דרך אביו, הוא פנה לתחום אחר – עיתונות. את דרכו בתקשורת החל ככתב ספורט בעיתון מעריב. לאחר לימודיו בחו"ל חזר לארץ ושימש ככתב ספורט בערוץ הראשון. שימש בתפקידים שונים בערוץ הראשון, עד שמונה בסוף שנות ה-80 לכתב בוושינגטון. במהלך תפקידו סיקר שתי מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית, אירועים חשובים ביחסים עם ברית המועצות, ואת מלחמת המפרץ. בשנת 1993 מונה למנהל הטלוויזיה הישראלית. בתקופת פרשת בר-און חברון הגן על העיתונאים שחשפו את הפרשה. מאז התפטרותו מהטלוויזיה בשנת 2000, משמש כיו"ר העמותה להנצחת מורשת לח"י וחלליהם. ב-2008 מונה כחבר ההנהלה הציבורית של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה. ביוני 2009 מונה ליו"ר זמני של התזמורת הסימפונית ירושלים ובהמשך אותה שנה, מונה למנהל הכללי של התזמורת. הוא שימש בתפקיד זה עד מאי 2020. יאיר שטרן נשוי לדסי חיה ואב לארבעה, מתגורר בירושלים. בנו הוא מפיק הטלוויזיה שי שטרן ובתו ד"ר ענת שטרן היא היסטוריונית באוניברסיטה הפתוחה. יאיר בן "יאיר", ידיעות ספרים, 2022. ספר אוטוביוגרפי. מדיה וקבצים בנושא יאיר שטרן בוויקישיתוף מידע על יאיר שטרן בקטלוג הספרייה הלאומית ירעם נתניהו, שליפות עם יאיר שטרן, באתר nrg‏, 6 במאי 2008 רונית מזרחי, בגובה העיניים עם יאיר שטרן, באתר nrg‏, 25 ביוני 2010 לירן גורקביץ', "יזכרו זאת לגנותו אבל הוא היה מוכן לעשות הכל כדי להציל יהודים", באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2017 יאיר שטרן, אבי, מעריב, 3 בפברואר 1967 מודי שניר, מראיין את יאיר שטרן בנושא רצח אברהם שטרן, 6 בפברואר 2021 עפרה לקס, יוצאים מהמחתרת, באתר ערוץ 7, 6 בינואר 2022 שמעון כהן, יאיר שטרן בראיון לערוץ 7: "רדפו את אבא שנרצח, היום הוא במיינסטרים", באתר ערוץ 7, 20 בנובמבר 2022 אפרים לפיד, יאיר הבן מעצים דמות האב "יאיר", IsraelDefense, ‏21 בנובמבר 2022 עפרה לקס, אב רוחני, באתר ערוץ 7, 15 בדצמבר 2022 יאיר שטרן וחברים, מוזיאון נתניה https://www.youtube.com/watch?v=Og88gwcn3os יאיר שטרן, דף שער בספרייה הלאומית ליאור ליברובסקי, משה שלונסקי וניר למפרט נבחרו לדירקטוריון הקרן החדשה (ice), אתר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 15 בספטמבר 2008 מרב יודילוביץ', התפטר יו"ר ההנהלה של הסימפונית ירושלים, באתר ynet, 21 ביוני 2009 נעם בן זאב, העונה הבאה בתזמורת הסימפונית ירושלים, באתר הארץ, 20 ביוני 2010 מתן אורן, הנגיף שהשתיק את התזמורת הסימפונית ירושלים: "נגנים בלי נגינה הם כמו דגים ביבשה", באתר ישראל היום, 20 באוגוסט 2020
דינו דה-לורנטיס

דינו דה-לורנטיס (באנגלית: Dino De-Laurentiis; ‏8 באוגוסט 1919 - נובמבר 2010) היה מפיק קולנוע איטלקי שהפיק למעלה מ-150 סרטי קולנוע. בשנת 2001 קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג מאת האקדמיה האמריקאית לקולנוע וב-2003 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חיים. דה-לורנטיס נולד כאגוסטינו דה-לורנטיס בטורה אנונציאטה, איטליה, ומכר ספגטי שעשה אביו. לאחר שהחל ללמוד את אמנות הקולנוע ברומא, לימודיו הופסקו כתוצאה ממלחמת העולם השנייה. בשנות חייו המוקדמות להפקות הסרטים, דה-לורנטיס השתתף בהפקת סרטים נאו-ריאליסטים כסרטיו של פדריקו פליני "לה סטראדה" (1956) ו"לילות כביריה" (1959), לעיתים תוך שיתוף פעולה עם המפיק קארלו פונטי. בשנות ה-60 הקים דה-לורנטיס סטודיו אולפנים משלו, והצליח להפיק את הסרטים ברברלה ו-"Danger: Diabolik", אך זה קרס מבחינה כלכלית בשנות ה-70. כאשר עבר לארצות הברית בשנות ה-70, דה-לורנטיס הקים את "De-Laurentis Entertainment Group" שמבוססת בקרוליינה הצפונית. לדה-לורנטיס ארבעה ילדים מאשתו הראשונה, סילבנה מנגנו, שמתה ב-1989. היה נשוי למפיקה מרתה שומאכר ולהם שתי בנות. בתו מנישואיו הראשונים, רפאלה דה-לורנטיס, גם היא מפיקה. כך גם אחיינו, אורליו דה-לורנטיס. בין הסרטים שבהפקתו ניתן למנות את: האורז המר (1949) בכיכובם של סילבנה מנגנו וויטוריו גסמן. אנה (1951) עם סילבנה מנגנו, ויטוריו גסמן וראף ואלונה. מלחמה ושלום - העיבוד הראשון לקולנוע של הרומן מאת לב טולסטוי ווטרלו (סרט) בהפקה משותפת איטלקית סובייטית יום לפני הכניעה" (1965) סרפיקו בכיכובו של אל פצ'ינו (1973) משאלת מוות (1974) בכיכובו של צ'ארלס ברונסון קינג קונג בכיכובם של ג'ף ברידג'ס וג'סיקה לאנג (1976) אורקה, הלוייתן הרוצח בכיכובו של ריצ'רד האריס (1977) ביצת הנחש של אינגמר ברגמן (1977) פלאש גורדון (1980) ליל המסכות 2 (1981) רגטיים (1981) קונאן הברברי (1982) הבאונטי (1984) חולית (1984) המלך שלמה ומלכת שבא (1995) - סרט טלוויזיה עצירת פתע (1997) חניבעל (2001) דרקון אדום (2002) מקור הרוע (2007) שטח בתולין (2007) מדיה וקבצים בנושא דינו דה-לורנטיס בוויקישיתוף דינו דה-לורנטיס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דינו דה-לורנטיס, באתר AllMovie (באנגלית) דינו דה-לורנטיס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דינו דה-לורנטיס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דינו דה-לורנטיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דינו דה-לורנטיס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סבוננאים

סבוננאים (שם מדעי: Sapindales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. כלולות בה מספר משפחות בעלות מינים חשובים לחקלאות. פיגמיים - כוללת את ההדרים, סוג עליו נמנים עצי פרי ריחניים רבים, בהם הלימון והתפוז, ועוד. אזדרכתיים - משפחה הכוללת את האזדרכת והמהגוני, המשמש לנגרות. סבונניים (Sapindaceae) - משפחה הכוללת את הליצ'י ופירות טרופיים נוספים, והאדר ממנו מופק סירופ המייפל, בין השאר. אגוזי סבון מהווים חומר גלם לייצור סבון טבעי. אלתיים - משפחה הכוללת את המנגו ועצי האלה, חלקם מקומיים לארץ ישראל. בורסריים (נקראת גם: 'בושמיים') - עליו נמנים המור והלבונה, המזוהים עם המין המקראי ממנו הפיקו בושם וקטורת. סימרוביים - משפחת האילנתה הבלוטית, מין פולש בארץ. Kirkiaceae Biebersteiniaceae היות שהאקדמיה ללשון העברית אינה מחליטה על שמות סדרות, נהוגים שני שמות עבריים לסדרה זו. הסבוננאים היא השולטת, בהתאם לתרגום מלטינית המתבסס על משפחת הסבונניים, אך קיים מיעוט גדול של שימוש בשם אלתאים המתבסס על משפחת האלתיים, הנפוצה בארץ. קיימים פרסומים הנוהגים בשם זה ואחר, והבחירה בשם סבוננאים לערך זה מבוססת על תרגום הרוב. סבוננאים, באתר ITIS (באנגלית) סבוננאים, באתר NCBI (באנגלית) סבוננאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סבוננאים, באתר Tropicos (באנגלית) סבוננאים, באתר GBIF (באנגלית) סבוננאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אפולוניה הקדושה

אַפּוֹלוֹנְיִה הַקְּדוֹשָׁה (ביוונית עתיקה: Ἀπολλωνία, מתה ככל הנראה ב-249) היא קדושה שחייה במהלך המאה ה-3 באלכסנדריה תחת שלטונו של פיליפוס הערבי. העדויות ההיסטוריות על קיומה ועל סיפור חייה אינן מוצקות. מסופר, שהייתה אחת מתוך מספר בתולות שמתו על אמונתן במהלך התקוממות נגד הנוצרים באלכסנדריה טרם רדיפות דקיוס ב-249. על פי המסורת הנוצרית, אפולוניה עונתה בין היתר באמצעות עקירת כל שינייה או טלטולן. היא עמדה בסיבלה וסירבה להתכחש לנצרות, אפילו כאשר איימו לשרוף אותה, ומיוזמתה קפצה בעצמה אל הלהבות. לפיכך, היא נחשבת לפטרונית של רפואת השיניים ושל הסובלים מכאבי שיניים או בעיות אחרות בשיניים. יום חגה הוא ה-9 בפברואר. מדיה וקבצים בנושא אפולוניה הקדושה בוויקישיתוף גבריאל ברקאי, אלי שילר, נצרות ונוצרים בארץ-ישראל, ירושלים, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, 2002, עמ' 161. הרופאים שמחזירים לנשים המוכות את החיוך, באתר ynet, 26 בדצמבר 2019
מגדלי תל אביב

מגדלי תל אביב הם ארבעה מגדלי מגורים בשכונת נחלת יצחק שבתל אביב-יפו, בגוש שבין רחוב נחלת יצחק מספר 18, לבין רחוב תוצרת הארץ מספר 11. המגדלים הצפוניים הוקמו בשנת 2000. הם בני 34 קומות ומתנשאים לגובה של 107.75 מטרים. בשנת 2014 הושלמה בנייתם של צמד מגדלים נוסף בגובה 115.1 מטרים, בחלקו הדרומי של מגרש הפרויקט. המגדלים הוקמו על שטח בית החרושת לשמן "יצהר". בית החרושת "יצהר" הוקם באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי קבוצת יזמים שרכשו קרקע בשכונה והקימו בה בית חרושת גדול לשמן ולמוצרים נלווים, כמו סבון. בית החרושת העסיק מאות עובדים, חלקם תושבי השכונה ורכש לעצמו מוניטין טוב למוצריו במשך עשרות שנים של עבודה. בשנת 1989 רכשה חברת מבני תעשייה את קרקע לאחר שמפעל "יצהר" נקלע לקשיים, באותה עת כבר החלה חברת יצהר בתכנון פרויקט בנייה על השטח. בינואר 1997 זכתה חברת הבניה ש.א.פ במכרז של חברת מבני תעשייה לבניית שלב א' של הפרויקט (שני המגדלים הצפונים), תמורת 190 מיליון שקל. בניית הפרויקט החלה בסוף 1997 ובנייתם של המגדלים הצפונים הסתיימה בשנת 2000. בניית שני המגדלים הדרומיים החלה ביוזמת קבוצת רכישה שארגנו החברות "אקרו נדל"ן" ו"קבוצת חג'ג'", בשנת 2010 והם אוכלסו בשנת 2014. מגדלי תל אביב תוכננו על ידי המשרד "ריסקין אדריכלים". שני המגדלים הצפוניים מכילים 23,000 מטר רבוע של שטחי מגורים ובהם 225 יחידות דיור ב-34 קומות. שני המגדלים הצפוניים היו עם חנוכתם מגדלי המגורים הגבוהים בישראל (המשמשים למגורים בלבד) וב-2010 נטל מהם מגדל W את התואר הזה. ליד מגדלי המגורים נבנה בניין משרדים בגובה תשע קומות, המכיל 13,500 מטר רבוע של שטחי משרדים. הפרויקט כולל גם קניון וכן קאנטרי קלאב. בכניסה ישנה רחבה גדולה ובה בריכת מים לנוי ובירכתיים גינה ציבורית. בבריכה נמצא הפסל "אקוויליבריום" של הפסלת יעל ארצי. בכל אחד מהמגדלים פועלות ארבע מעליות. בשטח המגדלים ארבע קומות של חניון תת-קרקעי המכילות כ-1,800 מקומות חניה. השימוש במגדלים הבנויים מעל שטחי החניה, הקניון ומועדון הספורט הוא למגורים. הפסל "אקווליבריום" של הפסלת יעל ארצי ברחבת הכניסה הצפונית של מגדלי תל אביב רחבת הכניסה למגדלי תל אביב מרחוב נחלת יצחק מגדלי תל אביב הדרומיים קאנטרי מגדלי תל אביב מדיה וקבצים בנושא מגדלי תל אביב בוויקישיתוף מגדלי תל אביב, באתר גורדי השחקים העולמי (באנגלית) יואב יצחק, פחות מ־10 מיליון דולר מוכנה מבני תעשיה לשלם עבור מגרש יצהר, מעריב, 31 ביולי 1989 שרה פרידמן, "יצהר' מכרה הקרקע שקנתה מעת"א ברווח של כ־3 מיליון ד, מעריב, 20 בנובמבר 1989 אלעזר לוין, ‏ש.א.פ זכתה במיכרז חברת מבני תעשיה לבניית מתחם יצהר בת"א, באתר גלובס, 13 בינואר 1997 חברת ש.א.פ מקימה את חניון מגדלי תל-אביב, באתר גלובס, 1 בדצמבר 1997 רז סמולסקי, קבוצת חג'ג' ואקרו נדל"ן רכשו מפישמן קרקע למגדל בת"א ב-95 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 12 בדצמבר 2009 קובי ישעיהו, ‏מבני תעשיה: רווח של 70 מיליון שקל ממכירת מגדל D, באתר גלובס, 12 במאי 2010 מבני תעשיה מכרה 20 דירות ראשונות ב-8 מיליון דולר ב"מגדלי תל אביב", באתר גלובס, 25 באוגוסט 1997 קאנטרי מגדלי תל אביב
הפועל חיפה

האם התכוונתם ל... אגודת הפועל חיפה – אגודת ספורט ישראלית, השייכת למרכז הפועל וממוקמת בחיפה הפועל חיפה (כדורגל) – מועדון הכדורגל של הפועל חיפה הפועל חיפה (כדורסל) – מועדון הכדורסל של הפועל חיפה הפועל חיפה (כדורסל נשים) – מועדון כדורסל נשים של הפועל חיפה הפועל חיפה (סיף) – מועדון הסיף של הפועל חיפה הפועל חיפה (שחייה) – מועדון השחייה של הפועל חיפה הפועל חיפה (אתלטיקה) – מועדון האתלטיקה של הפועל חיפה הפועל חיפה רובי – קבוצת הנוער של הפועל חיפה הפועל רובי שפירא חיפה – קבוצת כדורגל מחיפה, המשחקת בליגה א' צפון. רשומה בהתאחדות לכדורגל בשם "מועדון ספורט חיפה רובי שפירא"
מ"מ

האם התכוונתם ל... מילימטר – אלפית המטר ממלא מקום – אדם המאייש משרה באופן זמני צה"ל מפקד מחלקה – חייל, לרוב קצין זוטר בדרגת סגן-משנה או סגן, המפקד על מחלקה (קבוצה של כמה עשרות חיילים, בעיקר ביחידות השדה). אין לבלבל עם ראש מחלקה (רמ"ח), שהוא קצין בכיר (בדרך כלל אל"ם) העומד בראש חלק ממפקדה סיכת מ"מ – סיכה המוענקת לבוגרי קורסי הקצינים בצה"ל (ובעבר בארגון ההגנה) מערך המבצעים המיוחדים – יחידה של אגף המודיעין בצה"ל טופולוגיה מרחב מטרי מרחב מכפלה הסתברות משתנה מקרי מרחב מדגם – מרחב הסתברות יהדות וספרות תורנית מגיד מישרים (פירושונים)
Secure Shell

Secure Shell (בראשי תיבות: SSH) הוא פרוטוקול לתקשורת מחשבים המאפשר ביצוע פעולות על מחשב מרוחק לאחר תהליך הזדהות (login). הוא נועד להחליף את rlogin ,RSH ו־telnet ולאפשר תקשורת מאובטחת ומוצפנת בין שני מחשבים לא תלויים ברשתות לא מאובטחות. SSH פועל מעל TCP, והפורט הסטנדרטי שלו הוא 22. הגרסה הראשונה של SSH (שלימים נקראה SSH-1) נכתבה על ידי הפיני טאטו ילונן (Tatu Ylönen) ב־1995 והתבססה על תוכנה חופשית וספריות של GNU. על מנת להפיץ את התוכנה והפרוטוקול הקים טאטו את חברת SSH Communications Security שמאוחר יותר שכתבה את הקוד והפכה את התוכנה לתוכנה קניינית. גרסה שנייה של SSH, הנקראת SSH-2 נקבעה על ידי ה־IETF‏ (Internet Engineering Task Force), גוף התקינה העיקרי של תעשיית האינטרנט. SSH-2 מכילה שיפורים של SSH-1 בתחומי האבטחה ואפשרויות התקשורת שהפרוטוקול מציע, בהן החלפת מפתחות בשיטת דיפי-הלמן (Diffie-Hellman key exchange), בדיקת תקינות המסתמכת על קוד אימות מסרים והאפשרות להפעיל מספר בלתי מוגבל של התקשרויות יישומיות על פני התקשרות SSH יחידה ובנוסף מגדירה תקן ברור כך שתוכנות שונות על גבי פלטפורמות שונות תוכלנה לתקשר ביניהן בצורה בטוחה. פרוטוקול SSH תומך ב"תיעול" (ראה Port Forwarding), כלומר, ניתן "לתעל" תעבורה ממחשב אחד למחשב אחר בצורה מאובטחת דרך תוכנות SSH. בעזרת פונקציה זו ניתן לאבטח תעבורה של תוכנה שאינה תומכת באבטחה, או שאבטחתה חלשה יחסית. לדוגמה, שרת SSH ושרת VNC פועלים על שני מחשבים ברשת פנימית. שרת ה-VNC מוגדר להאזין רק לחיבורים ממחשב ה-SSH (כך שלא ניתן לגשת אליו מרשת האינטרנט, או שהוא כלל אינו מחובר אליה). שרת ה-SSH לעומת זאת, מחובר לאינטרנט ומקשיב לחיבורים חיצוניים. כאשר משתמש מתחבר לשרת ה-SSH ומזדהה, השרת מתעל תעבורה לשרת ה-VNC, וכך יש תקשורת בין שני מחשבי הקצה. יש לציין כי שרת ה-SSH ושרת ה-VNC יכולים לרוץ על אותו המחשב (לדוגמה: במקרה של שימוש ביתי). כיום קיים יישום של פרוטוקול ה־SSH לרוב הפלטפורמות הקיימות, הנפוצים בהם - Lsh - היישום של פרויקט GNU ל־SSH. OpenSSH - תוכנה חופשית בקוד פתוח המתבססת על SSH-1 המקורי. מדיה וקבצים בנושא Secure Shell בוויקישיתוף PuTTY – יישום לסביבת חלונות PenguiNet SSHDOS JavaSSH WinSCP Monkey HelperTool - portable ssh Java based interface for Unix/Linux
המאסף (פירוש למשנה)

המאסף הוא כינויו של פרשן אלמוני, הפרשן הקדום ביותר שפירושו השלם לכל שישה סדרי משנה נשתמר. הוא מכונה כך בשל המילים אמר המאסף הפותחות את הפירוש. לגבי זהות המחבר נחלקו הדעות. אחרוני החכמים הנזכרים בפירוש הם רבי יצחק אלפסי (הרי"ף) ורבי נתן מרומי, בעל "הערוך". לדעת מתרגם החיבור הרב יוסף קאפח, וכן פרופ' אליעזר שלוסברג, חיבר את הפירוש אחד מקדמוני חכמי תימן שחי סביב שנת 1100. לדעתו של פרופ' שמחה אסף, המלקט הוא חכם מחכמי מצרים קודם לזמנו של הרמב"ם, וחי בשנים 1105-1170. הפירוש יצא לראשונה בהוצאת "אל המקורות" בשנת ה'תשט"ו, תחת השם: "פירוש שישה סדרי משנה שפירש רבינו נתן אב הישיבה [בארץ ישראל]". שם זה לקוח מכתב היד שעליו התבסס הספר. עם זאת, המחבר אינו רבי נתן אב הישיבה, שהרי בהקדמת החיבור כתב המחבר שצירף בחיבור את פירושי רבי נתן עם פירושים נוספים מספרייתו. מנחם צבי פוקס הראה כי פירוש רבי נתן עצמו (שלא שרד לימינו) אינו אלא ביאור מילים קשות. כתב היד שעליו התבססה ההוצאה נמצא על ידי הרב יחיא קאפח ונכדו הרב יוסף קאפח בין ספרים וקטעי דפים שנגנזו בבית קברות בצנעא בירת תימן, כפי שמתאר הנכד בהקדמתו לפירוש. הרב יוסף קאפח העתיקו כמה פעמים עוד בתימן. המהדורה האמורה כוללת את תרגומו, בתוספת מבוא, הערות וציונים של הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש. בספר היובל לרב קאפח, הנקרא "לראש יוסף", פרסם מנחם צבי פוקס עוד מפירושיו של המאסף בתרגומו של יוסף טובי. עם השנים התגלו כתבי יד נוספים ומדויקים יותר של הפירוש שעדיין לא תורגמו ולא יצאו לאור. בולטת זיקתו של המאסף לתורת חכמי בבל למרות שגם התלמוד הירושלמי היה לפניו, אותו הוא מכנה "הגמר הא"י" או "תלמוד ארץ ישראלי". במסכת שביעית כתב: הנני להזכירו, שכל המתעלם מלימוד משפטי הקרבנות ומשפטי בניין בית המקדש וכליו, ומצוות התלויות בארץ ישראל, הרי הוא מן הכופרים, שנאמר: "עוזבי ה' השוכחים את הר קדשי". — פירוש המאסף, משנה, מסכת שביעית, פרק א' חלק מפירושי גאוני בבל המובאים בפירושו של המאסף אינם מוכרים ממקור אחר. לצד פירושיו, כתב המאסף גם מבואות לכמה מן המסכתות, ומבואו לכל הפירוש כולל את השתלשלות מסירת התורה מימות משה רבנו ועד חתימת התלמוד. מ"צ פוקס, "המשנה בתימן – כתוב יד מפירוש רב נתן אב הישיבה", אסופות ח (תשנ"ד), עמ' קסג. פירוש המאסף על סדר זרעים אתר "על התורה" פירוש רבינו נתן אב הישיבה באתר אוצר החכמה שמחה אסף, "פירוש ששה סדרי משנה לרבינו נתן אב הישיבה", קריית ספר י (תרצ"ג), עמ' 381–388. ראה מאמרו: המשנה בתימן; כתוב-יד מפירוש רב נתן אב הישיבה. פורסם באסופות כרך ח