laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איגנס ואן דר ברמפט

איגנס ואן דר ברמפט (בהולנדית: Ignace Van Der Brempt; נולד ב-1 באפריל 2002 באנטוורפן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת קומו מהסרייה א'. ב-14 בספטמבר 2019 ערך ואן דר ברמפט את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של קלאב ברוז', בניצחון 2-0 על סרקל ברוז' במסגרת ליגת העל הבלגית. זו הייתה הופעתו היחידה בליגה בעונת 2019/2020. בעונת 2020/2021 הוסיף תשע הופעות ליגה, והבקיע שער אחד. ב-28 בספטמבר 2021 ערך ואן דר ברמפט את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 2-1 על ר.ב. לייפציג במסגרת שלב הבתים לעונת 2021/2022. ב-31 בינואר 2022 חתם ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית. עד לסיום עונת 2021/22 ערך ואן דר ברמפט 6 הופעות, וזכה עם קבוצתו בדאבל מקומי. בעונת 2022/23 ערך ואן דר ברמפט 15 הופעות במדי זלצבורג, וזכה עמה באליפות נוספת. את עונת 2023/24 החל ואן דר ברמפט בזלצבורג, אך הושאל לפני סיום חלון ההעברות לעונה אחת להמבורג מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. ואן דר ברמפט ערך 23 הופעות במדי המבורג, ולא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה. לאחר שהסתיימה ההשאלה להמבורג, הושאל ואן דר ברמפט שוב, והפעם לקומו, העולה החדשה לסרייה א'. ואן דר ברמפט שיחק בכל הנבחרות הצעירות של בלגיה, ולזכותו 15 הופעות ושער אחד במדי נבחרת בלגיה בכדורגל עד גיל 21. קלאב ברוז' אליפות בלגיה: 2019/2020, 2020/2021 הסופר קאפ הבלגי: 2021/2022 רד בול זלצבורג אליפות אוסטריה: 2021/2022, 2022/2023 גביע אוסטרי: 2021/2022 מדיה וקבצים בנושא איגנס ואן דר ברמפט בוויקישיתוף איגנס ואן דר ברמפט, ברשת החברתית אינסטגרם איגנס ואן דר ברמפט, באתר Transfermarkt איגנס ואן דר ברמפט, באתר Soccerway איגנס ואן דר ברמפט, באתר WorldFootball.net איגנס ואן דר ברמפט, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איגנס ואן דר ברמפט".
זירקוניום דו-חמצני

זירקוניום דו-חמצני הנקרא גם זירקוניה הוא תחמוצת של היסוד זירקוניום בעל הנוסחה ZrO2 החומר נמצא כגביש מונוקליני. מסממים דוגמת תחמוצות מגנזיום, סידן, איטריום או צריום מייצבים צורה קובית של הגביש המשמשת כאבן חן ובפרט כתחליף ליהלום. זירקוניום דו-חמצני נמצא במבנה מונוקליני עד 1170°C טטרגונלי בין 1170°C ל 2370°C ומבנה קובי בטמפרטורה שמעל 2370°C כלומר מגמה של עלייה בסימטריה עם הטמפרטורה. בניגוד לטיטניום דו-חמצני TiO2 בו יון הטיטניום תמיד בקואורדינציה 6 בזירקוניה מונוקלינית יון המתכת נמצא בקואורדינציה 7 - ההבדל מיוחס לרדיוס הגדול יותר של יון הזירקוניום בהשוואה ליון הטיטניום. זירקוניה אינה פעילה כימית, מגיבה באיטיות עם חומצה פלואורית וחומצה גופרתית. בחימום עם פחמן מתקבל קרביד. בחימום עם פחמן וגז כלור מתקבל זירקוניום ארבע כלורי Z r O 2 + 2 C l 2 + 2 C → Z r C l 4 + 2 C O {\displaystyle ZrO_{2}+2Cl_{2}+2C\rightarrow ZrCl_{4}+2CO} השימוש העיקרי בזירקוניום דו-חמצני הוא בחומרים קרמיים למשל ברפואת שיניים וכן כציפוי על טיטניום דו-חמצני וכחומר קרמי לטמפטורות גבוהות (רפרקטורי). מדיה וקבצים בנושא זירקוניום דו-חמצני בוויקישיתוף זירקוניום דו-חמצני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סאם (שמואל) גרונדוורג

סאם (שמואל) גרונדוויג (נולד ב-1973) הוא יושב ראש קרן היסוד. לפני כן כיהן כקונסול ישראל בלוס אנג'לס. בשנת 2022 נבחר על ידי הג׳רוזלם פוסט לאחד מ-50 היהודים המשפיעים בעולם. גרונדוורג נולד וגדל למשפחה יהודית דתית במיאמי ביץ', פלורידה. בשנת 1990, בגיל 17, עלה לישראל לבד, ולאחר הגעתו לארץ התגייס לצה״ל במסגרת תוכנית מתנדבי חוץ לארץ (מח״ל) ושירת כלוחם בחיל השריון. במילואים שירת כקצין נפגעים. עם שחרורו למד באוניברסיטת בר-אילן, שם השלים תואר ראשון בלוגיסטיקה. לאחר מכן השלים את לימודי התואר השני בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת מיאמי, כמו גם תואר שלישי במשפטים באוניברסיטת מיאמי. גרונדוויג הוסמך כעורך דין בישראל ובארצות הברית. בשנת 2009, לאחר מספר שנים בהם עבד במגזר הפרטי, חזר גרונדוורג לישראל ומונה למנכ"ל הסניף הישראלי של הקונגרס היהודי העולמי. בשנת 2016 מונה על ידי ראש הממשלה ושר החוץ בנימין נתניהו לתפקיד קונסול ישראל בלוס אנג'לס. בזמן כהונתו פעל רבות לקידום התדמית של ישראל בקרב הציבור האמריקאי, בין היתר באמצעות שיתופי פעולה עם דמויות מוכרות מהוליווד, דוגמת גל גדות, מים ביאליק, קונאן אובריאן ושרון סטון, כמו גם כוכבי ספורט דוגמת כרים עבדול-ג׳באר. בשנת 2018 נבחר גרונדוורג לתפקיד יושב ראש קרן היסוד. סאם נשוי לג'וליה, אחות במקצועה. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים בגוש עציון. People of Israel, באתר ג'רוזלם פוסט, 14 במרץ 2019 מדיה וקבצים בנושא סאם גרונדוורג בוויקישיתוף סאם גרונדוורג, באתר הסוכנות היהודית סאם גרונדוורג, באתר ההסתדרות הציונית העולמית בארץ הדוד סאם: אלעד מסורי בראיון חג בלעדי עם קונסול ישראל בלוס אנג׳לס, שבוע ישראלי. 4 ביוני 2017 יניר קוזין, ‏"זו לא משימה פשוטה": מי שהביא את קונאן אובריאן לארץ מדבר, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2017 "קיבלתי מראש הממשלה משימה: להתמקד בהוליווד", מקור ראשון, 19 באוגוסט 2019 Sam Grundwerg: Diplomat, fundraiser and Zionist leader, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית) אלעד מסורי Elad Massuri, בארץ הדוד סאם: אלעד מסורי בראיון חג בלעדי עם קונסול ישראל בלוס אנג׳לס, באתר שבוע ישראלי, ‏2017-04-06 צביקה קליין, "קיבלתי מראש הממשלה משימה: להתמקד בהוליווד", באתר מקור ראשון יניר קוזין, ‏"זו לא משימה פשוטה": מי שהביא את קונאן אובריאן לארץ מדבר, באתר מעריב אונליין, 28 בספטמבר 2017 "Israel's Hollywood envoys hope TV hits will help national image". Reuters (באנגלית). 2017-09-15. נבדק ב-2022-01-31. גור מגידו, יו"ר חדש לקרן היסוד - חבר ילדות של רון דרמר, באתר TheMarker‏, 24 בדצמבר 2018
תהילים מ"ח

תהילים מ"ח הוא המזמור הארבעים ושמונה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-47) המזמור מיוחס לבני קרח המוזכרים בספר דברי הימים כבני לוי וכמשוררים במקדש. כמו מ"ב, מ"ג, מ"ד, מ"ה, מ"ו, מ"ז, מ"ט, פ"ד, פ"ה, פ"ז ופ"ח. המפרשים נחלקו אודות חלקם במזמורים, יש הטוענים שהם חיברו את המילים או הלחן ויש המפרשים שהם אלו שנהגו לזמרו במקדש. יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה שיפחדו ממך שונאים. מזמור מ"ח מורכב מחמישה עשר פסוקים, המהווים שיר בן שני בתים. הבית הראשון של השיר מספר על גדולתה ויופייה של עירו של האל:"יְפֵה נוֹף מְשׂוֹשׂ כָּל הָאָרֶץ... קִרְיַת מֶלֶךְ רָב"(ג). ככזו, היא זוכה ליחס מיוחד, כל המלכים ש"נוֹעֲדוּ" כדי לפגוע בה, בסופו של דבר "נִבְהֲלוּ" ו"נֶחְפָּזוּ" להימלט עד ש"אֱלֹהִים יְכוֹנְנֶהָ עַד עוֹלָם סֶלָה"(ט). אז בהתאם לגדולתה של העיר, בני האדם רואים, מתפעלים, שמחים ומעבירים הלאה את המסר: "סֹבּוּ צִיּוֹן וְהַקִּיפוּהָ סִפְרוּ מִגְדָּלֶיהָ שִׁיתוּ לִבְּכֶם לְחֵילָה פַּסְּגוּ אַרְמְנוֹתֶיהָ. לְמַעַן תְּסַפְּרוּ לְדוֹר אַחֲרוֹן כִּי זֶה אֱלֹהִים אֱלֹהֵינוּ עוֹלָם וָעֶד"(יג-טו). המזמור נאמר כשיר של יום של יום שני. פסוק ב' מוזכר במשנה במסכת תמיד, בדיון הנוגע לשיר של יום פסוק י"ב מופיע כחלק מפיוט "שבט יהודה בדוחק ובצער" בסליחות. פסוק י"ב הולחן ומושר על ידי שושנה דמארי. מדיה וקבצים בנושא תהילים מ"ח בוויקישיתוף תהילים מ"ח מתוך פרויקט 929 סגולות מזמורי התהילים במוקד התהילים הארצי מסכת תמיד פרק ז' משנה ד' הידברות, תפילת הסליחות - מותאם לסמארטפון, באתר Hidabroot, ‏ביולי 2021 ישמח הר ציון תגלנה בנות יהודה באתר הספרייה הלאומית, בית לזמר העברי
ג'יין קלייר רידלי

ג'יין קלייר רידלי (באנגלית: Jeanne Clare Ridley;‏ 28 באוגוסט 1925, סקרנטון – 17 ביולי 2007) הייתה סטטיסטיקאית, סוציולוגית ודמוגרפית אמריקנית. היא ידוע בעיקר על עבודותיה בהקשר לגידול אוכלוסין. ג'יין רידלי נולדה בסקרנטון וסיימה אוניברסיטת מישיגן בשנת 1947 עם תואר בכלכלה. היא המשיכה ללימודי סוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה בה סיימה תואר שני בשנת 1951. בהמשך היא חזרה למישיגן וקיבלה תואר שלישי בשנת 1958. בשנים 1957–1963 ג'יין רידלי עבדה באוניברסיטת ואנדרבילט ועסקה באנתרופולוגיה וסוציולוגיה. בשנת 1963 היא עברה לאוניברסיטת פיטסבורג בה קיבלה מינוי של פרופסור חבר בסוציולוגיה ודמוגרפיה. בשנים 1967–1972 היא עבדה באוניברסיטת קולומביה בה ניהלה מחלקה לדמוגרפיה. בשנת 1972 רידלי קיבלה המינוי של פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג ועבדה בה עד שיצאה לגמלאות בשנת 1990. רידלי נפטרה בשנת 2017 בביתה במרילנד. ג'יין רידלי פרסמה מספר עבודות בתחום ילודה והייתה עורכת של ספר Public Health and Population Change: Current Research Issues בשנת 1965. היא קיבלה תואר עמיתה באיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1976 (באותה שנה עם קימיקו באומן). ביוגרפיה
קונסטנצה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קונסטנצה – עיר ברומניה קונסטנצה (מחוז) – מחוז ברומניה קונסטנצה, מלכת סיציליה קונסטנצה מאראגון, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה
צרור של צרות

צרור של צרות (באנגלית: Pounds of Trouble ‏40) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1962, בבימויו של נורמן ג'ואיסון עם טוני קרטיס, סוזן פלשט, והילדה קלייר וילקוקס בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס בחלקו על הסיפור "גב' מרקר הקטנה" של דמון ראניון משנת 1932. הסיפור עבר מספר עיבודים לקולנוע: "גב' מרקר הקטנה" ("Little Miss Marker") בכיכובם של אדולף מנז'ו ושירלי טמפל (1934) "ג'ונס העצוב" ("Sorrowful Jones") בכיכובם של בוב הופ, לוסיל בול והילדה מרי ג'יין סונדרס (1949) "פיקדון קטן" (" Little Miss Marker") בכיכובם של טוני קרטיס, ולטר מתאו, ג'ולי אנדרוז והילדה שרה סמיתסון (1980). העלילה היא על רווק שמנהל עסק הימורים ופתאום נאלץ לטפל בילדה יתומה שהושארה במשרדו. עם הזמן הוא מתרכך, מפתח רגש אבהות כלפיה ומאמץ אותה. השם באנגלית מתייחס למשקלה של הילדה - 40 פאונדים (18.1 ק"ג) - "צרה" שמשקלה 40 פאונדס. זה הסרט הראשון שבו יש סצנה ארוכה שצולמה בדיסנילנד באישורו של וולט דיסני. סטיב מקלסקי (טוני קרטיס) הוא מנהל בית מלון וקזינו לחוף אגם טאהו בנבדה. הוא גרוש מליז (מרי מרפי) ונרדף כל הזמן על ידי עורך הדין שלה לואי (קווין מקארתי) וחוקרים פרטיים מפני שמסרב לשלם לה דמי מזונות. בעל המלון והקזינו הוא ברני פרידמן (פיל סילברס) המכונה "הקצב". כולם רועדים מפניו והוא מביא את אחייניתו כריס לוקווד (סוזן פלשט) להופעה במלון אף על פי שמנהל הבידור ג'וליוס (הווארד מוריס) לא מרוצה מהופעתה. סטיב רודף הנשים מתחיל לחזר אחריה אך נזהר כי הוא חושב שהיא בעצם הפילגש של ברני. אחד המהמרים, הווארד פייפר (גרג פאלמר), מפסיד את כל כספו במשחק פוקר עם סטיב שמאפשר לו לגייס את הכסף בחוץ. פאלמר שהוא אלמן ומגדל לבד את בתו פני (קלייר וילקוקס) משאיר אותה במלון וסטיב לא יודע מה לעשות עם הילדה בת השש. הוא משכן אותה בחדרו ובהדרגה הוא מתחיל לחבב אותה בעזרתם של עוזרו פלויד (לארי סטורץ') וכריס. האב לא חוזר וכעבור מספר ימים מסתבר שנהרג בתאונת דרכים. פני נשארת ללא אב ואם. סטיב מרחם עליה ולא יודע איך לבשר לה. פני רצתה כל הזמן לבקר בדיסנילנד וסטיב מחליט לקחת חופשה ולטוס לדיסנילנד עם פני וקריס שיחסיהם התהדקו לאחר שהתברר לו שהיא אכן אחייניתו של ברני ולא פילגשו. שלושתם מבלים במתקנים בדיסנילנד ונהנים אבל חוקר פרטי בולש אחריהם וסטיב מנסה להימלט ממנו. לבסוף הוא נפגש בכניסה עם ליז ולואי. הוא חובט בלואי והצילום מתפרסם בכל העיתונים. מסתבר שסטיב מחזיק בילדה ללא אישור ורשויות הרווחה מזמנות אותם למשפט. השופט חוקר את הילדה ושאר המעורבים ומסכם שהיא תועבר למוסד אומנה כי סטיב הוא רווק ללא משפחה. סטיב מתבונן בכריס והיא מהנהנת בחיוב. הם נישאים ונוסעים לירח דבש עם פני. לשאלה לאן הם נוסעים? עונה סטיב בחיוך - לדיסנילנד... "צרור של צרות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צרור של צרות", באתר AllMovie (באנגלית) "צרור של צרות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צרור של צרות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צרור של צרות, באתר TCM קדימון לצרור של צרות, באתר יוטיוב צרור של צרות ודיסנילנד, באתר יוטיוב
פדריקו דה מדרסו

פדריקו דה מדרסו (בספרדית: Federico de Madrazo; ‏9 בפברואר 1815 – 10 ביוני 1894) היה צייר ספרדי. נולד ברומא, הוא היה בנו של חוסה דה מדרסו, הצייר והמנהל של מוזיאון הפראדו. סבו של פדריקו מצד אמו היה תדיאוש קונצה, צייר פולני. אחיו היו לואיס דה מדרסו, צייר, פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל. בין ילדיו היו ריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר, ריימונדו דה מדרסו וססיליה דה מדרסו שנישאה לאמן האוריינטליסטי מריה פורטוני. משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. הוא קיבל את ההוראה הראשונה בציור מאביו. בעודו משתתף בשיעורים באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו, הוא צייר את תמונתו הראשונה, "תחיית ישו" (1829), אשר נרכשה על ידי כריסטינה, מלכת שוודיה. זמן לא רב לאחר מכן צייר את "אכילס באוהל שלו", ולאחר מכן הציג בפני האקדמיה את The Continence of Scipio, מה שהבטיח לו את הקבלה כ"חבר כבוד". ב-1832 נסע לפריז, שם למד אצל פרנץ וינטרהאלטר, צייר דיוקנאות של הברון טיילור ואנגר. ב-1837 הוזמן להפיק תמונה עבור גלריה בורסאי, וצייר את "גוטפריד מבויון מוכרז כמלך ירושלים". לאחר מכן חזר לרומא, שם עבד על נושאים שונים. אחר כך צייר את מריה כריסטינה בשמלת נזירה ליד מיטת פרדיננד השלישי (1843), המלכה איזבלה, הדוכסית מדינצ'לי והרוזנת דה וילש (1845–1847), זאת מלבד מספר דיוקנאות של האצולה הספרדית, חלקם נשלחו לתערוכת פריז ב־1855. הוא קיבל את אות לגיון הכבוד ב-1846, ומונה לעמית באקדמיה לאמנויות יפות ב-10 בדצמבר 1853, וב-1873, הוא נבחר לחבר. שלוש שנים לאחר שאביו עזב את תפקידו, הוא גם הפך למנהל מוזיאון הפראדו ולנשיא האקדמיה לאמנויות יפות של סן פרננדו. הוא מת במדריד. אחיו, לואיס דה מדרסו, נודע גם כצייר, בעיקר על ידי הציור "קבורתה של ססיליה הקדושה" (1855). תלמידיו הידועים ביותר של פדריקו היו בניו, ריימונדו וריקרדו. מדיה וקבצים בנושא פדריקו דה מדרסו בוויקישיתוף פדריקו דה מדרסו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Federico de Madrazo. Painting. Biography and works at Spain is culture., www.spainisculture.com Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Madrazo y Kunt, Don Federico de". Encyclopædia Britannica. Vol. 17 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 292. Caso, E.D., Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, p. 158 Los Madrazo, una familia de artistas: [Exhibition], Museo Municipal, 1985 [catálogo de la exposición, tapa del libro]
ויליאם מריל

ויליאם מריל (באנגלית: William Alphonso Murrill;‏ 13 באוקטובר 1869, לינצ'בורג - 25 בדצמבר 1957, גיינסוויל) היה מיקולוג אמריקאי. ויליאם מריל גדל בווירג'יניה ובשנת 1897 סיים לימודי תואר שלישי באוניברסיטת קורנל. בשנת 1897 הוא התחתן ולזוג הצעיר נולד ילד שנפטר בשנת 1899. כתוצאה מכך החלו במשפחה בעיות שהסתיימו בגירושין בשנת 1924. בשנת 1904 מריל החל לעבוד בגנים הבוטניים של ניו יורק. בהמשך הוא התמנה לאוצר. ויליאם מריל הקים כתב עת Mycologia והיה עורך במשך 16 שנים. מריל סייר רבות ברחבי אירופה ואמריקה. מסיורים אלו הוא הביא כ-70 אלף דוגמאות מעולם הצומח. בין היתר הוא היה הראשון שתיאר את בהוקית באמריקה. בשנת 1924 במהלך סיור מקצועי בצרפת מריל נעלם לתקופה ארוכה. רק כעבור שמונה חודשים התברר שהוא שהה בבית חולים כפרי בצרפת עם התקף מחלת כליות ללא יכולת להודיע על מצבו. כאשר הוא חזר לניו יורק התברר שמשרתו בגנים הועברה למישהו אחר. מריל היה במצב נפשי קשה ואשתו עזבה אותו. בעקבות כך הוא חזר לוירגיניה ובהמשך עבר לפלורידה. בהיותו בפלורידה הוא השתקם וקיבל מלגה מאוניברסיטת פלורידה להמשך מחקרים. הוא התגורר בפלורידה עד מותו בשנת 1957. במהלך הקריירה מריל פרסם כ-510 מאמרים. הוא תיאר לראשונה 1453 סוגים. מדיה וקבצים בנושא ויליאם מריל בוויקישיתוף ביוגרפיה של ויליאם מריל ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוסה דה מדרסו

חוסה דה מדרסו (ספרדית: José de Madrazo;‏ 22 באפריל 1781 – 8 במאי 1859) היה צייר וחרט ספרדי. אחד הנציגים העיקריים של הסגנון הנאו-קלאסי בספרד. הוא היה אבי משפחת אמנים שכללה את בניו פדריקו דה מדרסו ולואיס דה מדרסו; ונכדיו, ריימונדו וריקרדו. הוא נולד בסנטנדר, והחל את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות של סן פרננדו עם גרגוריו פרו, תלמידו של אנטון רפאל מנגס. לאחר 1803, למד בפריז אצל ז'אק-לואי דויד. בעקבות עצתו של דויד, הוא הגיש בקשה וקיבל מלגה ממשלתית ללימודים ברומא. בשנת 1806 נסע לרומא, שם השלים את הכשרתו באקדמיה של סן לוקא ולמד אמנות קלאסית. בעודו ברומא, הייתה לו הצלחה ראשונית עם הציור ״מותו של ויריאתוס״. הוא גם סירב להישבע אמונים לממשלתו החדשה של המלך ז׳וזף בונפרטה. כתוצאה מכך, הוא ושאר האמנים הספרדים שחיו ברומא הוחזקו למעשה בשבי. תחילה בטירת סנטאנג'לו, אחר כך בשגרירות ספרד. שם, הוא הכיר את המלך הגולה קרלוס הרביעי ואת אשתו, מריה לואיסה, דוכסית לוקה. ב-1809 נישא לאיזבל קונצה, בתו של הצייר הפולני תדאוש קונצה, ששהה אף הוא ברומא. ארבע שנים מאוחר יותר, המלך קרלוס מינה אותו לצייר החצר; תואר כבוד ברובו, בהתחשב בנסיבות. הוא איבד את התפקיד הזה ב-1815 כאשר חייליו של ז'ואקים מירא נכנסו למדינת האפיפיור במאמץ לאחד את איטליה בשליטה צרפתית, מה שגרם למלך קרלוס לנטוש את גלותו. ב-1818, לאחר הרסטורציה, הוא חזר למדריד עם ציוריו. כשהיה שם, הוא העסיק את עצמו בסידור וקטלוג האוסף במוזיאון המלכותי החדש לציורים ופסלים (מוזיאון פראדו), מטעם המלך פרננדו השביעי. הקטלוג כלל ליתוגרפיות של הציורים, שסימנו את השימוש העיקרי הראשון בטכניקה זו בספרד. ב-1823 הוא מונה למנהל האקדמיה של סן פרננדו, וב-1838 הוא הפך למנהל מוזיאון הפראדו; תפקיד בו החזיק עד 1857 כאשר התפטר לנוכח ביקורת מלכותית. הוא מת במדריד, בן 78, לאחר שצבר אוסף אמנות פרטי גדול, שעבר לאחר מכן לידי המרקיז דה סלמנקה ולאחר מותו ב-1883 התפזר. הוא התמקד בנושאים דתיים והיסטוריים ויחד עם חוסה אפאריסיו סייע בהקמת תנועה המוקדשת לאמנות פטריוטית. יצירותיו המאוחרות זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן קרות רגשית וגרנדיוזיות יתר על המידה. משפחת מדרסו תוארה כאחת משושלות הציור החשובות ביותר בספרד, ששלטה בציור של המאה ה-19 בספרד. בניו היו פדריקו דה מדרסו, צייר; לואיס דה מדרסו, צייר; פדרו דה מדרסו, מבקר אמנות וחואן דה מדרסו, אדריכל; ואילו נכדיו היו ריימונדו דה מדרסו, צייר וריקרדו דה מדרסו, גם הוא צייר. נכדתו, ססיליה דה מדרסו נישאה לאמן מריאנו פורטוני. המשפחה הקדושה, 1839, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו מלך ספרד פרננדו השביעי רכוב על סוס, 1821, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו ישו מופיע בפני הכהן הגדול חנן בן שת, 1803, שמן על קנבס, מוזיאון הפראדו מותו של ויריאטוס, 1807, שמן, מוזיאון הפראדו מדיה וקבצים בנושא חוסה דה מדרסו בוויקישיתוף חוסה דה מדרסו, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Baptismal register of José de Madrazo y Agudo Madrazo y Agudo, José de - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es Madrazo y Agudo, José de (1781-1859). » MCNBiografias.com, www.mcnbiografias.com Los Madrazo, una familia de artistas: [Exhibition], Museo Municipal, 1985 Caso, E.D., Les Orientalistes de l'école Espagnole, ACR edition, 1997, p. 158
למור עכברי רופוס

למור עכברי רופוס (שם מדעי: Microcebus rufus) הוא מין של פרימט מהסוג למור עכברי החי באי מדגסקר. למור זה הוא אחד מהקטנים שבפרימטים. אורך גופו וראשו הוא 7 עד 9 סנטימטרים ואילו אורך הזנב 10 עד 16 סנטימטרים. משקלו של הלמור 40 עד 45 גרמים. הלמור בעל אוזניים קטנות ופרווה בצבע חום-אדמדם. הלמור שוכן עצים ביערות הגשם וביערות הבמבוק של מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות, פרחים, תולעים וחרקים. הלמור פעיל בעיקר בלילה. בעונה הרטובה הלמור ניזון מפירות ואילו בעונה היבשה הוא ניזון מחרקים ותולעים. לאחר היריון שאורכו עד 60 ימים נולדים 1 עד 3 צאצאים שנגמלים מחלב בגיל חודשיים ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. הטורפים של הלמור הם טורפי מדגסקר כמו הפוסה, נמיית זנב-טבעת, ינשופיים וחנק קרקע מלגשי. מין זה הוא אחד מהלמורים הבודדים שלא נמצאים בסכנת הכחדה אך הוא עדיין יכול להיפגע מבירוא יערות. מדיה וקבצים בנושא למור עכברי רופוס בוויקישיתוף למור עכברי רופוס, באתר ITIS (באנגלית) למור עכברי רופוס, באתר NCBI (באנגלית) למור עכברי רופוס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) למור עכברי רופוס, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) למור עכברי רופוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) למור עכברי רופוס, באתר GBIF (באנגלית) למור עכברי רופוס באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטבח באי קוס

הטבח של קוס הוא פשע מלחמה שבוצע בתחילת אוקטובר 1943 על ידי חיילי הוורמאכט נגד שבויים של הצבא האיטלקי באי קוס, שהיה באותו הזמן תחת כיבוש איטלקי. כמאה קצינים איטלקים נורו בפקודתו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בשל התנגדותם לפלישה הגרמנית לאי (המכונה "קרב קוס"). קוס נכבשה על ידי איטליה בשנת 1912 במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, שסיימה את השלטון העות'מאני הארוך על האי. במהלך מלחמת העולם השנייה, קוס הפכה חשובה בשל שדה תעופה ליד אנטימצ'יה. הסכם שביתת הנשק של איטליה שנחתם ב-8 בספטמבר 1943 קבע את כניעתה של איטליה לבעלות הברית. ההסכם התקבל בהתלהבות הן על ידי הצבא האיטלקי והן על ידי האוכלוסייה המקומית, בתקווה לסיום המלחמה. הגרמנים המעטים באי נתפסו לא מוכנים ופורקו מנשקם בקלות. זמן קצר לאחר מכן, יותר מ-1,500 חיילים בריטיים נחתו בקוס כדי לסייע לכ-4,000 החיילים האיטלקים בהגנה על האי מפני פלישה גרמנית אפשרית. לפנות בוקר ב-3 באוקטובר 1943 החלה הדיוויזיה ה-22 של הוורמאכט (שהייתה מוצבת בכרתים), בפיקודו של הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, בכיבוש האי ידי נחיתה בשלושה מקומות שונים באי, הן מהים והן מהאוויר. במהלך הקרב לא היה תיאום בין הכוחות האיטלקיים והבריטיים, חיל האוויר המלכותי לא הצליח לספק חיפוי אווירי, והיעדר ארטילריה נגד מטוסים איפשרה ללופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) לבצע הפצצות כבדות מהאוויר ללא הפרעה. אף על פי שכוחות היבשה שהגנו על קוס עלו בהרבה על הגרמנים (כ-5,500 אנגלים ואיטלקים לעומת כ-1,000 גרמנים), הם נכנעו ב-4 באוקטובר. בסך הכל 1,388 בריטים ו-3,145 איטלקים נתפסו ונכלאו בטירת נרציה בעיר. בין 4 ל-6 באוקטובר 148 קצינים איטלקים שנתפסו (שהשתייכו לגדוד ה-10, דיוויזיית הרגלים ה-50 רג'ינה, בפיקודו של קולונל פליס לג'יו) עברו משפט מזורז בהוראת מילר. בפסק הדין נקבע כי כל הקצינים שנשארו נאמנים למלך ויטוריו עמנואלה השלישי והתנגדו לגרמנים יוצאו להורג בירייה. מתוך 148 הקצינים שנידונו למוות, שבעה קצינים הכריזו על תמיכתם בגרמנים, 28 הצליחו להימלט לטורקיה, עשרה אושפזו ולאחר מכן הועברו למחנות בגרמניה, ואילו 103 הנותרים נורו על ידי אנשיו של מילר בין הערב של 4 ל-7 באוקטובר. בפברואר 1945 הוצאו 66 גופות משמונה קברי אחים ליד לינופוטיס ונקברו בבית הקברות הקתולי של קוס. בשנת 1954, גופות אלו הועברו לאיטליה ונקברו בבית הקברות של חללי מלחמת העולם השנייה בסמוך לעיר בארי). אף על פי שגופות רבות עדיין נעדרו בקוס, לא נערך מסע מחקר לאיתורן עד 2015. אז, קבוצה של מתנדבים יוונים ואיטלקים ביצעו חפירות שחשפו שרידי אדם וחפצים אישיים. השרידים שהתגלו הונחו בגלוסקמה בבית הקברות הקתולי של קוס. לאחר תום המלחמה נתפס הגנרל מילר בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא האדום והוסגר ליוון, שם נידון למוות על ידי בית משפט צבאי על פשעים שביצע נגד אזרחים בכרתים (אך לא על האירועים בקוס). הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים באתונה ב-20 במאי 1947, והיה האדם היחיד מבין האחראים לטבח שאי פעם נענש. בשנת 1994, במהלך משפטו של קצין האס אס לשעבר אריך פריבקה, נחשפו מסמכים הקשורים לטבח בקוס בין תיקים רבים אחרים בארכיון שנמצאו בתוך ארון עץ במשרדי הפרקליטות הצבאית ברומא. חקירה של ועדה פרלמנטרית, שנערכה בשנת 2003, חשפה כי בינואר 1960, התובע הכללי הצבאי האיטלקי, הגנרל אנריקו סנטקרוצ'ה, הכין כמעט 2,000 תיקים נגד פושעי מלחמה נאצים. לחצים פוליטיים שהופעלו על התובע הובילו לגניזת התיקים מחשש שהדבר יפגע ביחסיה של איטליה עם גרמניה, בעלת בריתה בנאט"ו. The Invasion of Kos: The Killing of 103 Royal Italian Army Officers, War History Online, 3 October 2016 Kos, Greece. A forgotten massacre of World War II, Messaggero Veneto, 19 July 2015
תהילים נ'

תהילים נ' הוא המזמור החמישים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-49). המזמור הוא חלק ממזמורי אסף המיוחסים לאסף המשורר המוזכר בספר דברי הימים כאחד המשוררים מבני לוי במקדש. מזמור זה הוא גם חלק מילקוט המזמורים האלוהיסטי אשר בספר תהילים, המחליפים את השם המפורש י-ה-ו-ה בכינוי "אלוהים". יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה למי שיש שונא לאשתו. רוב מובהק של מזמורי תהילים מכילים קינות, הודיות, הלל או המלכת מלך. מזמור זה הוא מזמור תוכחה אשר מציג משפט, בו דן האלוהים את עמו סביב נושא הזבח. תוכחה ומוסר נמצאים בעיקר בספרות הנבואית, ועל כן מזמורים מסוג זה מכונים בספרות המחקר מזמורים נבואיים. המזמור מורכב מעשרים ושלושה פסוקים הנחלק לארבעה חלקים. החלק הראשון של המזמור מתאר מעמד בו אלוהים מדבר לכל העולם. אל המעמד הגיע "מִצִּיּוֹן... אֱלֹהִים הוֹפִיעַ" במטרה "לָדִין עַמּוֹ". כעדים הוא קורא לוותיקים וליציבים מכולם "הַשָּׁמַיִם מֵעָל... הָאָרֶץ" ש"וַיַּגִּידוּ שָׁמַיִם צִדְקוֹ". לאחר תיאור המעמד מתחיל נאום בשני חלקים וסיום. החלק הראשון עוסק בשאלה מצד האל: מי צריך קרבנות? "לֹא עַל זְבָחֶיךָ אוֹכִיחֶךָ", אין לאל טענות בעניין הקרבנות הוא פשוט לא זקוק להם: "לֹא אֶקַּח מִבֵּיתְךָ פָר". וזאת בגלל ש"כִּי לִי כָל חַיְתוֹ יָעַר". כל עולם הטבע שייך לאל כך שמתנת האדם מיותרת. האל ממשיך לתמוה בעניין "הַאוֹכַל בְּשַׂר אַבִּירִים? וְדַם עַתּוּדִים אֶשְׁתֶּה?". אם בכל זאת בני האדם מתעקשים להביא קרבנות, לפחות שהפעולה תהיה מלווה בהתנהגות משמעותית דוגמת "זְבַח לֵאלֹהִים תּוֹדָה" ו"שַׁלֵּם לְעֶלְיוֹן נְדָרֶיךָ". החלק השני עוסק בתוכחה לרשע. ומיהו הרשע? זה שמצד אחד מראה בעצמו מחויבות לאל "לְסַפֵּר חֻקָּי וַתִּשָּׂא בְרִיתִי עֲלֵי פִיךָ", אבל באורח חייו הוא "שָׂנֵאתָ מוּסָר" ולא מפספס הזדמנויות לנאוף לגנוב ולרמות. אדם כזה ראוי לתוכחה. החלק האחרון הוא סיכום הנאום הכולל אזהרה לרשעים והבטחה למאמינים "שֹׁכְחֵי אֱלוֹהַּ" אלוהים רואה אתכם, קחו לתשומת לבכם, "פֶּן אֶטְרֹף וְאֵין מַצִּיל". לעומתם "זֹבֵחַ תּוֹדָה" יזכה "בְּיֵשַׁע אֱלֹהִים". בבית המקדש, מזמור זה הוא המזמור שהושר בשירת הלויים בעת הקרבת קרבן מוסף ביום השני של חול המועד סוכות. בשל כך, לדעת הגר"א ולמנהג הפרושים, מזמור זה הוא שיר של יום באחד מימי חול המועד סוכות. מדיה וקבצים בנושא תהילים נ' בוויקישיתוף תהילים נ' מתוך פרויקט 929 יונתן בן-דב, ילקוט המזמורים האלוהיסטי וכתיבת שם האל בקומראן, מגילות ח-ט, תש"ע, עמ' 53-80 סגולות מזמורי התהילים במוקד התהילים הארצי זאב ויסמן, תהילים א, תל-אביב, 2002, עולם התנ"ך, עמ' 220 תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ה, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק י', הלכה י"א. מעשה רב, הלכות סוכה, סעיף רלד.
תומאש פודסטבסקי

תומאש מרטינש פודסטבסקי (בפורטוגזית: Tomás Martins Podstawski; נולד ב-30 בינואר 1995 בפורטו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר האחורי. פודסטבסקי שיחק בקבוצות פורטו, ויטוריה סטובל, פוגון שצ'צ'ין וסטאבק. ב-1 בפברואר 2022 חתם בבני יהודה תל אביב מהליגה הלאומית. ב-4 באפריל, לאחר שבע הופעות ליגה בלבד במדי המועדון, שוחרר. בקיץ 2022 פודסטבסקי חתם בקרמיוטיסה מליגת העל הקפריסאית. פודסטבסקי היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של פורטוגל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). מדיה וקבצים בנושא תומאש פודסטבסקי בוויקישיתוף תומאש פודסטבסקי, באתר Transfermarkt תומאש פודסטבסקי, באתר Soccerway תומאש פודסטבסקי, באתר FootballDatabase.eu תומר לוי, ‏כאוס בני יהודה: השעיות, שחרורים ופוליגרף, באתר ערוץ הספורט, 4 באפריל 2022