laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאמו

שאמוּ (Shamu) הייתה לווייתן קטלן נקבה, שהופיעה במופעים בסיוורלד סן דייגו (אנ') מאמצע עד סוף שנות ה-60. שאמו הייתה הקטלן הרביעי שנתפס אי פעם, והשנייה מבין הנקבות. היא נתפסה ב-31 באוקטובר 1965 ומתה ב-23 באוגוסט 1971, לאחר כשש שנים בשבי. לאחר מותה, השם "שאמו" המשיך לשמש במופעי הקטלנים בשם זה לקטלנים שונים בפארקים שונים של סיוורלד (אנ'). תפיסתה של שאמו הייתה הפעם הראשונה שבה נתפס במתכוון קטלן חי ובריא. שלוש תפיסות הקטלנים הקודמות - "וונדה" (Wanda), "מובי דול" (אנ') ו"נאמו" (אנ') - היו מקריות יותר. שאמו נתפסה צעירה מאוד, באורך 4.25 מטרים ומשקל 900 קילוגרמים. היא נתפסה באוקטובר 1965, במפרץ פאג'ט (אנ'), מתוך אוכלוסיית הקטלנים הדרומית (אנ') של החלק הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט של צפון אמריקה על ידי צייד הקטלנים טד גריפין (אנ'), כדי להיות בת לווייתו של הקטלן הזכר "נאמו" באקווריום הציבורי של גריפין בסיאטל ונקראה "שאמו" (קיצור של היא-נאמו, She-Namu). אלא ששאמו לא הסתדרה עם נאמו ולכן בדצמבר 1965 היא נמכרה לסיוורלד בסן דייגו. על פי ספרו של אריק הויט (Erich Hoyt), שאמו פלטה קריאות מצוקה במשך כל יומה הראשון בסיוורלד. ב-19 באפריל 1971, נשכה שאמו את רגליה וירכיה של אן אקיס (Anne Eckis), עובדת של סיוורלד שניסתה לרכוב עליה כחלק מאירוע יחסי ציבור מצולם, וסירבה לשחרר את האשה עד שעובדים אחרים הגיעו לעזרתה ופתחו את לסתה של הקטלנית עם מוט. העובדת נתבקשה לרכוב על שאמו כשהיא לובשת ביקיני, ולא הייתה מודעת לכך שהקטלנית כבר תקפה בעבר אנשים שלבשו בגדי ים רגילים והופיעה רק עם מאלפים שלבשו חליפות צלילה. הקטלנית גם הראתה קודם לכן סימנים של התנהגות בלתי-יציבה ומצוקה ממש לפני האירוע. קטע וידאו קצר מהאירוע מוצג בסרט התיעודי "בלאקפיש" (2013). לאחר המקרה, פרשה שאמו מהמופעים. היא מתה כארבעה חודשים לאחר מכן, באוגוסט 1971. טיליקום (קטלן) בלאקפיש Daniel Francis and Gil Hewlett, Era of the Orca Cowboys, ‏ 16 במאי 2008 Shamu, באתר Orca Aware Stories of Captive Killer Whales, באתר PBS Tim Zimmermann, The Killer in the Pool, באתר outsideonline.com,‏ 30 ביולי 2010. M.L. LYKE, Granny's Struggle: A black and white gold rush is on,‏ 10 באוקטובר 2006. כתבה על האירוע בעיתון "Toledo Blade",‏ 20 באפריל 1971. Eckis v. Sea World Corp.,‏ 19 בנובמבר 1976.
מטה משה (ספר)

הספר מטה משה הוא ספר הלכה מתקופת האחרונים שחיבר רבי משה מת (ה'שי"א לערך - ה'שס"ו), מחכמי פולין, תלמידו של המהרש"ל. הספר מטה משה נדפס לראשונה בקרקוב בשנת שנ"א 1591. יש בו דרשות, וכן הלכות וטעמי הלכות על פי סדר השולחן ערוך אורח חיים, מהנהגות רבו המהרש"ל וליקוטים רבים מהרא"ש, הטור, הסמ"ג, ופוסקים רבים אחרים, וכן טעמים וביאורים ששמע בעל פה מחכמי דורו. מובאות רבות מספרו קיימות בספרי האחרונים כגון הכנסת הגדולה, מגן אברהם, משנה ברורה ועוד. בעניין איסור הדיבור בשעת הקדיש מביא המשנה ברורה בשמו: ”ובספר מטה משה סימן תי"א הביא בשם מדרש, שחכם אחד נתראה לתלמידו בחלום וראה התלמיד שהיה לו כתם במצחו, ואמר לו, מפני מה אירע לך כך, אמר לו מפני שלא הייתי נזהר מלדבר כשהחזן היה אומר קדיש.” (משנה ברורה, סימן נו, סעיף קטן א). כעצה לשמיעת קריאת התורה מביאים המגן אברהם והמשנה ברורה בשמו לקרוא יחד עם בעל הקורא: ”נכון לקרות בלחש מלה במלה עם השליח ציבור, דבלא זה אי אפשר לכוין ולשמוע. וכן כתבו כמה אחרונים” (משנה ברורה סימן קמו סעיף קטן טו, על פי דברי המטה משה בסימן רנ.). התורה נתנה רשות לרופא לרפאות גם חולי פנימי. החשיב מאד את מעלת הפיוט אדון עולם וכך הביא נוסח שמצא כתוב על הפיוט: "כָּל מִי שֶׁמְּכַוֵּן בְּעֵת הַתְחָלַת אֲדוֹן עוֹלָם – כָּתַב רַבִּי יְהוּדָה הֶחָסִיד וְרָב הָאי גָּאוֹן וְרָב שְׁרִירָא גָּאוֹן – עָרֵב אֲנִי בַּדָּבָר שֶׁתְּפִלָּתוֹ נִשְׁמַעַת, וְאֵין שָׂטָן מְקַטְרֵג עַל תְּפִלָּתוֹ, וְאֵין לוֹ שָׂטָן וּפֶגַע רַע בְּרֹאשׁ הַשָּׁנָה וְיוֹם הַכִּפּוּרִים בִּתְפִלָּתוֹ, וְאוֹיְבָיו נוֹפְלִים לְפָנָיו, וְיֵשׁ אוֹמְרִים אַף יֵצֶר הָרַע מַשְׁלִים אִיתּוֹ". הוא משער שבשל מעלה זו נהוג לומר את הפיוט בהזדמנויות רבות. הספר מטה משה באתר היברובוקס מטה משה, באתר OCLC (באנגלית) ושלא כמו שעולה מפירוש רבי אברהם אבן עזרא לספר שמות, פרק כ"א, פסוק י"ט: "שנתן רשות לרופאים לרפא המכות והפצעים שיראו בחוץ. רק כל חלי שהוא בפנים בגוף ביד השם לרפאתו". ציץ אליעזר חלק יא סימן מא. מטה משה עמוד העבודה בית הכנסת, ברכות ופסוקי דזמרה סימן לא
משה מת

רבי משה מת (1551, שי"א לערך – 1606, שס"ו) היה אחד מחכמי פולין ותלמידו של המהרש"ל, מחבר הספר "מטה משה". נולד לרב אברהם, בסביבות שנת 1551 (שי"א) בפשמישל שבפולין. אביו נהרג בילדותו על קידוש השם. למד אצל המהרש"ל. ובספרו מובאות הלכות והנהגות רבות בשמו. בגיל 22 כתב ספר על תרי"ג מצוות בחרוזים. היה רבה של העיירה בלז בגליציה, ייסד שם גם ישיבה. כשנאלץ לצאת מבלז עבר לבית חמיו, הרב שמואל בעיר לודמיר, ושם כתב את ספרו. לאחר מכן מונה לרבה של עיר הולדתו, פשמישל, ולבסוף היה רב באפטא ובקראקא (היא קרקוב). היה חבר בוועד ארבע הארצות. סיים את ספרו "מטה משה" בשנת שמ"ה, והוא נדפס בשנת שנ"א. נפטר באפטא בשנת 1606 (שס"ו). נודע בעיקר בזכות ספרו "מטה משה". גם כתב ספר ביאור על רש"י הנקרא "הואיל משה", שיש בו שני חלקים. באר היטב ובאר התורה, ובסופו נמצא פירוש על המגילות, "באר משה", נדפס בשנת שע"ב. מתלמידיו המפורסמים היה רבי שבתי סופר בעל הסידור. יוסף כהן-צדק, שם ושארית... עם לוית חן: תולדות הגאון הפוסק בעל מטה משה זצ"ל..., קראקא תרנ"ה, באתר היברובוקס השערות שונות לגבי שם משפחתו ראו מבוא הספר, מטה משה, ירושלים: זכרון אהרן, תשע"א, עמ' 4 הע' 19, באתר אוצר החכמה. בלועזית יש הכותבים את שם משפחתו Met ויש הכותבים Mat הוא כותב בהקדמת ספרו: "סערת הזמן טלטלני והביאני פה ולאדמיר בית חמי ...כמר שמואל...". ראו מבוא הספר, מטה משה, ירושלים: זכרון אהרן, תשע"א, עמ' 6 הע' 32, באתר אוצר החכמה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות

מינהל המודיעין הראשי או גה-אר-יו בראשי התיבות של שמו (ברוסית: ГРУ, ראשי תיבות של Гла́вное Разве́дывательное Управле́ние – בתעתיק: Glavnoe Razvedyvatel'noe Upravlenie , מינהל המודיעין הראשי), היה שירות המודיעין הצבאי של צבא ברית המועצות והיה האגף העיקרי במטה הכללי הסובייטי. הגה-אר-או הוקם לפי פקודת לאון טרוצקי ב-5 בנובמבר 1918 ותפקידו היה לנהל את כל המודיעין הצבאי. הוא פעל מתחנות בכל העולם, בהן תחנת הסיגינט (מודיעין אותות) בלורדס שבקובה, וכן במדינות הגוש המזרחי לשעבר, בעיקר בליטא, בלטביה ובאסטוניה. הגה-אר-או היה עצמאי לחלוטין ממרכזי כוח אחרים בברית המועצות. בעת הקמתו הורה לנין לצ'קה (שהפכה מאוחר יותר לק.ג.ב.) שלא להתערב במבצעי הגה-אר-או. בתקופה הסובייטית היה קיים מתח רב ויריבות גדולה בין הגה-אר-או לק.ג.ב.. בדצמבר 1991 פורקו הכוחות המזוינים של ברית המועצות וכוחו של הגה-אר-או הסובייטי הצטמצם. במאי 1992 הוקם משרד ההגנה הרוסי והגה-אר-או הוקם מחדש כמינהל המודיעין הראשי של צבא רוסיה. מינהל המודיעין של הצבא האדום הוקם בנובמבר 1918, שהפך כעבור זמן לגה-אר-או והיה המחלקה השנייה במטכ"ל הסובייטי. במהלך מלחמת העולם השנייה רשת בניהולו של לב סרגייב פעלה בארצות הברית והעבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים. פיוטר פופוב היה בין אנשי הארגון הראשונים שפעלו לטובת המודיעין האמריקאי. הוא התחיל את פעילתו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, נחשף והוצא להורג בשנת 1960. קיומו של הגה-אר-או לא פורסם בזמן השלטון הסובייטי. הארגון נעשה ידוע ברחבי ברית המועצות והמערב מחוץ לקהילת המודיעין בזמן הפרסטרויקה, בעיקר הודות לכתביו של "ויקטור סובורוב" (ולדימיר רזון), סוכן גה-אר-או שערק לבריטניה בשנת 1978 וכתב על חוויותיו בצבא הסובייטי ובשירותי הביון שלו. לפי סובורוב, אפילו המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית לא יכול היה להיכנס למפקדת הגה-אר-או ללא סריקה ביטחונית. אימפריית הגה-אר-או – ספר ברוסית על המודיעין הצבאי הסובייטי (ברוסית) מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) http://old.redstar.ru/2006/05/05_05/4_01.html ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל אנגל

ישראל אנגל (נולד ב-1950) הוא רואה חשבון ישראלי. משמש כסגן המנהל הכללי וראש החטיבה הקמעונאית של בנק מזרחי טפחות. לפני כן היה מנכ"ל בנק טפחות. יושב ראש מועצת המנהלים של בנק יהב. אנגל עבד 18 שנה בסופרגז, בתחילה כחשב החברה וחבר הנהלה ובהמשך הגיע לתפקיד סמנכ"ל. שימש במשך מספר שנים בתפקידי ניהול בבנק טפחות ובהמשך התמנה למנכ"ל הבנק. לאחר האיחוד עם בנק מזרחי משנת 2004, משמש סגן המנהל הכללי של הבנק וראש החטיבה הקמעונאית בבנק מזרחי-טפחות. שימש כדירקטור בבנק יהב ובשנת 2019 מונה כיושב ראש דירקטוריון הבנק. נשוי לאלקה לבית ליברמן ומשנות השמונים מתגורר בקרני שומרון. עמית בן-ארויה, ישראל אנגל, שזוכה בפרשת קרטל הגז, תוקף: "ברשות ההגבלים לא פתחו את הראש ואת הלב", באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2010 איתי הר-אור, "כלכליסט", שמואל דנקנר זוכה בפרשת קרטל הגז, באתר ynet, 20 בינואר 2010 עמית בן-ארויה, ישראל אנגל, שזוכה בפרשת קרטל הגז, תוקף: "ברשות ההגבלים לא פתחו את הראש ואת הלב", באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2010 מתוך אתר בנק מזרחי עינב בן יהודה, לקראת השלמת מיזוג מזרחי-טפחות: ישראל אנגל, מנכ"ל טפחות, יעמוד בראש החטיבה הקמעונאית, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2004 דפנה צוקר, ‏בנק המזרחי נערך למיזוג טפחות: מינה את ישראל אנגל לראש החטיבה הקמעונאית, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2004 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליידה (כדורגל)

קלוב ליידה אספורטיו (בקטלאנית: Club Lleida Esportiu) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר ליידה שבקטלוניה. הקבוצה נוסדה בשנת 1939 בשם אוניו אספורטיו ליידה ובשנת 2011 התפרקה וקמה מחדש. הקבוצה משחקת בליגה הספרדית השלישית. אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון הקאמפ דה אספורטס שבליידה, המכיל 13,500 מושבים. בסוף עונת 2005/2006 הקבוצה ירדה מהליגה הספרדית השנייה לליגה השלישית ומאז משחקת שם גם לאחר פירוק הקבוצה המקורית. לקבוצה קיימת גם קבוצת מילואים, הנקראת ליידה ב', וזו משחקת בליגה הקטלאנית הראשונה (חמישית בחשיבותה בספרד). הקבוצה המקורית נוסדה בשם הספרדי לרידה בלומפיה (Lérida Balompié), ובשנת 1947 אוחדה עם מספר קבוצות מקומיות וקיבלה את השם אוניון דפורטיבה לרידה (Unión Deportiva Lérida). בשנותיה הראשונות שיחקה הקבוצה בליגה המחוזית, שהיוותה הרביעית ברמתה בספרד בתקופה זו. בשנת 1943 עלתה לראשונה לליגה השלישית וכעבור 6 שנים, לראשונה בתולדותיה, עלתה לליגה השנייה. כבר בעונתה היחידה השיגה את העפלתה הראשונה לליגה הבכירה, בשנת 1950, אך ירדה כעבור שנה בלבד. לאחר הירידה שמרה הקבוצה על מקומה בליגה השנייה, אך אחרי 6 עונות ירדה לליגה השלישית. המעבר בין הליגות נמשך כאשר בשנת 1965 עלתה לליגה השנייה, שם שיחקה 3 עונות עד שירדה שוב, ובשנת 1970 חלה ירידה נוספת, כשירדה לליגה הרביעית, אך הקבוצה חזרה לליגה השלישית לאחר שנה. בשנת 1978, מספר שנים לאחר מותו של הרודן פרנסיסקו פרנקו, שבתקופת כהונתו אסר על קבוצות כדורגל לבחור בשמות לא ספרדיים, שינתה הקבוצה את שמה לגרסה הקטלאנית, אוניו אספורטיבה ליידה. בשנת 1987, לאחר 19 שנים, חזרה ליידה לליגה השנייה, כאשר שיחקה 16 שנים רצופות בליגה השלישית. תקופה זו הייתה טובה עבור הקבוצה, שאף על פי שירדה בשנת 1989, חזרה כעבור שנה ואף בסוף עונת 1992/1993 עלתה לליגה הבכירה לראשונה מזה 43 שנים. זו הייתה עונתה האחרונה עד כה של הקבוצה בליגה הבכירה, אותה סיימה במקום ה19. עד שנת 2001 שיחקה בליגה השנייה, אז ירדה לליגה השלישית פעם נוספת. בשנת 2004 חזרה לליגה השנייה, אך שהתה בה רק שנתיים, ובסוף עונת 2005/2006 ירדה בפעם האחרונה מהליגה השנייה, לשם לא חזרה עד כה. הקבוצה שיחקה בליגה השלישית עד שבשנת 2011 התפרקה ממניעים כלכליים. לשמחתם של האוהדים, אנשי עסקים הקימו קבוצה חדשה בשם ליידה אספורטיו, שם דומה ואף סמל דומה לזה של הקבוצה הקודמת. הקבוצה החדשה רכשה את זכויות ההשתתפות בליגה השלישית של הקבוצה שהתפרקה ולמעשה המשיכה את דרכה מאין שהפסיקה. מאז הוקמה הקבוצה החדשה, ליידה אספורטיו מגיעה דרך קבע לצמרת ואף משתתפת 3 פעמים בפלייאוף. בעונת 2015/2016, 10 שנים לאחר השתתפותה האחרונה בליגה השנייה, הגיעה עד לגמר הפלייאוף, לאחר שעברה את ברקאלדו וריאל מדריד קסטיליה. בגמר שיחקה נגד סביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה, וליידה הפסידה 4-5 בפנדלים. אתר האינטרנט הרשמי של ליידה ליידה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu פרופיל הקבוצה באתר BDFutbol
קומדיית מבוכה

קומדיית מבוכה (מאנגלית: Cringe Comedy, בתרגום חופשי לעברית: "קומדיה דוחה / מרתיעה", בשל התחושה שהיא מעוררת בצופה) היא ז'אנר של קומדיה הנפוץ בסדרות טלוויזיה. בקומדיות מבוכה ההומור נובע מסיטואציות חברתיות מביכות, לרוב כאשר דמות ראשית שוברת נורמות חברתיות או לא מקפידה על תקינות פוליטית. ברוב המקרים הדמות הראשית אינה מודעת לעצמה ואינה יכולה לראות כיצד היא נתפשת בעיני הדמויות האחרות ובעיני הצופה, דבר המונע מהדמות להשתנות ומוסיף לאלמנט הקומי שבסיטואציה. לעיתים רבות, קומדיית מבוכה תהיה מוקומנטרית ותציג סיטואציות מציאותיות, למשל משרד או מקום עבודה אחר, וללא צחוק מוקלט. המשרד - מייקל סקוט. סיינפלד - על אף שמדובר בקומדיית מצבים, למעשה כל ארבע הדמויות הראשיות של הסדרה (ג'רי סיינפלד, ג'ורג' קוסטנזה, איליין בניס וקוזמו קריימר) הן מקור לקומדיית מבוכה, אך הבולטים ביותר הם ג'ורג' וקריימר. תרגיע - לארי דייוויד. טיסת הקונקורד - הדמויות הראשיות ג'מיין קלמנט וברט מקנזי, כמו גם הדמויות הקבועות של מארי (מנהל הלהקה) ושל מל (המעריצה היחידה של הלהקה). משפחה בהפרעה - כל בני משפחת בלות', למעט מייקל שמודע לאנוכיותם של בני משפחתו ואף סובל ממנה במהלך הסדרה. רון - רון. משיח - משיח. רמזור - שלוש הדמויות הראשיות (אמיר רוזנר, אייל "איצקו" איצקוביץ' וחפר גורי). הבולטת מביניהן היא דמותו של איצקו. זיווגים - סטיב טיילור, ג'ף מרדוק, פטריק מייטלנד וג'יין כריסטי. החיים זה לא הכל - מיקי ואורלי ברנשטיין. קומדיית מבוכה, באתר tvtropes (באנגלית)
דה פקטו

דֵּה פַקְטוֹ (בלטינית: De facto; בעברית: למעשה) הוא ביטוי לטיני שמשמעו "בפועל" או "למעשה" (בהמשך למשמעות המילה FACTO שפירושו 'לעשות'). משתמשים בו לרוב כדי להבדילו מדה יורה (שמשמעו "להלכה" או "לפי החוק", מלשון 'יוריס' – משפט בלטינית) כאשר מתייחסים לענייני חוק. כאשר דנים בענייני משפט, "דה יורה" מציין את לשון החוק, בעוד "דה פקטו" מציין את המצב בפועל. הביטוי "דה פקטו" משמש גם כדי לציין מצבים בהם אין חוק או תקן רלוונטי, אולם ישנו נוהג קבוע ומקובל (גם אם אינו בהכרח אוניברסלי). בארצות הברית אין שפה רשמית, אולם אנגלית היא השפה הלאומית דה פקטו. רשות ההגבלים העסקיים פרסמה החלטה בדבר אי הכרזה על הבורסה לניירות ערך בתל אביב כעל מונופול, על אף שבשונה ממדינות אחרות, בישראל ניתן רישיון פעולה רק לבורסה, ובכך היא מהווה, דה פקטו, מונופול. לְמַעֲשֶׂה במילון דיפלומטיה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית רשות ההגבלים העסקיים, החלטה בדבר אי הכרזה על הבורסה לניירות ערך כמונופול, ‏13.11.1994 (ארכיון) ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכסח בלונים

מכסח בלונים (באנגלית: Balloon buster) היה כינוי לטייס קרב שנודע בזכות הישגיו בהפלת בלוני תצפית של האויב בתקופת מלחמת העולם הראשונה. שבעים ושבעה אלופי הפלות זכו להכרה על הפלת חמישה בלונים או יותר ומשום כך כונו גם אלופי הפלות בלונים (Balloon aces). בחזית המערבית היו בלוני התצפית מטרות פגיעות ובעלות ערך רב בעת ובעונה אחת: הבלון היה מעוגן באמצעות כבל לעמדה נייחת והתרומם לאוויר לאחר שנופח בגז מימן, שהשימוש בו היה הכרחי בשל המחסור בהליום במדינות שלחמו באירופה. לתצפיתן הייתה עמדה בתוך סל קלוע מתחת לבלון, והוא היה מצויד בדרך כלל במכשיר אלחוט, במשקפת או במצלמה בעלת טווח ארוך. תפקידו היה לצפות על פעולות בקו החזית ומאחוריו, לאתר תנועות כוחות אויב או כל פעילות חשודה אחרת ולכוון אש ארטילרית לעבר מטרות בעלות ערך. בלוני התצפית הפכו בסופו של דבר למטרות חשובות עבור הצדדים הלוחמים, בעיקר לפני כל תנועת כוחות בקנה מידה גדול או התקפות, כך שטייסים בודדים ולעיתים אף טייסות שלמות קיבלו הוראות לתקוף בלוני תצפית, על מנת להשמידם או לפחות לפגוע בהם ולשבש את תפקודם. טייסים נהגו לתקוף בלוני תצפית באמצעות צלילה מגובה רב שאפשרה להם לנסוק בחזרה לאחר הירי מבלי להסתכן בפגיעה מהמימן המתלקח, ומצד שני, נזהרו שלא לטוס בגובה נמוך מדי כדי לא להיפגע מאש נ"מ ומקלעי כוחות קרקע. בשל חשיבותם, ניתנה לבלונים בדרך כלל הגנה חזקה בצורת עמדות מקלעים על הקרקע, תותחים נגד מטוסים וסיור אווירי של מטוסי קרב מגינים. אמצעי הגנה נוספים כללו בלוני נ"מ שעוגנו סביב בלון התצפית, התקנת מקלעים בעמדת התצפיתן והעלאת בלונים ממולכדים לאוויר עם חומרי נפץ שפיצוצם נשלט מהקרקע. אמצעים אלו הפכו את בלוני התצפית למטרות בעלות רמת סיכון גבוהה ביותר עבור המטוסים התוקפים. אף על פי שלעיתים הופלו בלוני תצפית באמצעות אש מנק"ל, היה קשה בדרך כלל להפיל בלון בקליע רגיל, בעיקר בשל המרחק והגובה המעורבים. קליעים רגילים היו חולפים בתוך הבלון ודרך המימן ויכלו לגרום רק לחור דרכו ידלוף הגז באיטיות החוצה. לעומת זאת, פגיעות מוצלחות בסל הנושא את התצפיתן יכלו להסתיים בנטרולו או בהריגתו. שיטה שנוסתה להפלת בלונים הייתה שימוש ברקטות לה פרייר (Fusées Le Prieur) המונעות בדלק מוצק, אשר הורכבו בתוך צינורות בצדי גוף מטוסי הקרב, והופעלו באמצעות הדק חשמלי. רקטות אלה נכנסו לשירות מבצעי בפעם הראשונה באפריל 1916 אך היו מאוד לא מדויקות וחייבו התקרבות מסוכנת של המטוס אל הבלון כדי להבטיח פגיעה מוצלחת. לאחר הופעתם של קליעים נותבים שהפכו זמינים בחזית המערבית מ-1917 ואילך הושגו תוצאות מוצלחות ועקביות בהפלת בלונים, והרקטות הוצאו משימוש מבצעי ב-1918, כאשר נכנסו הקליעים הנותבים לשימוש נרחב. אלוף הפלות הבלונים המוביל, עם 35 הפלות מאושרות, היה הבלגי וילי קופנס (Willy Coppens) שהפיל בנוסף גם שני מטוסים. אלופי הפלות בלונים בולטים נוספים היו: Guttman, Jon. Balloon-Busting Aces of World War 1. Bloomsbury Publishing, 2013. ISBN 1472803698 מדיה וקבצים בנושא מכסח בלונים בוויקישיתוף Michael Duffy, "Observation Balloons". 22 August, 2009. First World War.com "Balloon Busters. The daredevils of World War One?". History is Now Magazine Guttman, עמוד 89
יהודה ליברמן

יהודה (הודי) ליברמן (נולד ב-1954) הוא מנכ"ל מכללת שערי משפט בהוד השרון ויו"ר עמותת "הקרן לגאולת קרקע". לשעבר ראש מועצת קרני שומרון. ליברמן נולד בחדרה כילד בכור לצילה, ניצולת השואה שהגיעה ארצה מפולין, ולמרדכי שהגיע ארצה מרוסיה בגיל שלוש ושימש במשך שנים כסגן ראש עיריית חדרה. אחיו הצעיר הוא בנצי ליברמן. בילדותו למד בבית הספר הממלכתי דתי בחדרה ובבגרותו, במדרשיית נועם בפרדס חנה. שימש כראש מועצת קרני שומרון במשך כ-10 שנה. שימש במשך תקופה קצרה גם כראש מטה מועצת יש"ע. משנת 2013 משמש ליברמן בתפקיד יו"ר "הקרן לגאולת קרקע" - עמותה שהוקמה בתחילת שנות ה-80, ביוזמת אישים ביהודה ושומרון כמו בני קצובר, צבי סלונים, עו"ד משה גליק ואברהם מינץ. הקרן קיבלה מהמדינה לפחות 9,000 דונם ביהודה ושומרון. שווי הקרקעות, לאור הזינוק במחירי המגרשים ביהודה ושומרון, מוערך ב-2–3 מיליארד שקל - קרקעות שאותן היא מפתחת באמצעות חברות מסחריות המוכרות אותן בסופו של דבר למתיישבים ביישובים ביו"ש. נשוי לאתי ומתגורר בקרני שומרון. מתוך אתר מכללת שערי מדע ומשפט אצלנו בחצר, באתר ערוץ 7, 2 בספטמבר 2004 ראש מטה מועצת יש"ע הודי ליברמן התפטר, באתר ערוץ 7, 12 ביוני 2005 משה ליכטמן, ‏תחקיר "גלובס": ניגוד העניינים של בנצי ליברמן ואחיו, באתר גלובס, 24 במרץ 2015
מסת האלקטרון

מסת האלקטרון (מסומנת לרוב me) היא קבוע פיזיקלי שערכו שווה למסת המנוחה של החלקיק היסודי אלקטרון. זו היא גם מסתו של הפוזיטרון. מסת האלקטרון היא מושג יסוד בפיזיקה, ונעשה בה שימוש במגוון תחומים, מפיזיקה של אנרגיות גבוהות ועד פיזיקה של חומר מעובה וכימיה. מסת המנוחה של אלקטרון היא ‎9.10938356×10-31‎ קילוגרם, כ-‎5.4858×10-4‎ יחידות מסה אטומית מאוחדת או ‎5.109989461×105‎ אלקטרונוולט. בשימוש בביטויים מסת מנוחה ואנרגיה קינטית יש לקחת בחשבון את ההשפעות הצפויות מתורת היחסות הפרטית על המסה הנצפית של אלקטרון. לא ניתן לשקול אלקטרון שאינו נע כלל, כך שכל המדידות המעשיות צריכות להיות מיושמות על אלקטרונים בתנועה. הדבר תקף גם לגבי כל חלקיק תת-אטומי אחר. מסת המנוחה של אלקטרון מחושבת בעזרת ההגדרה של קבוע רידברג. R ∞ = m e c α 2 2 h ⇒ m e = 2 R ∞ h c α 2 {\displaystyle R_{\infty }={\frac {m_{\rm {e}}c\alpha ^{2}}{2h}}\Rightarrow m_{\rm {e}}={\frac {2R_{\infty }h}{c\alpha ^{2}}}} כאשר α {\displaystyle \alpha } הוא קבוע המבנה הדק, h הוא קבוע פלאנק ו-c היא מהירות האור. המסה היחסית של האלקטרון יכולה להימדד באופן ישיר במלכודת פנינג והיא ניתנת להסקה מהספקטרום של אטומי הליום אנטי-פרוטוני (אטומי הליום שאחד מהאלקטרונים שלהם הוחלף על ידי אנטי-פרוטון) או ממדידות של גורם g של האלקטרון ביונים ההידרוגנים. הדיוק היחסי המקובל לפי ממצאי ועדת CODATA מ-2006 הוא כ- 4.2 × 10 − 10 {\displaystyle 4.2\times 10^{-10}} . מסת המנוחה היחסית של האלקטרון הוא פרמטר מותאם בקבועים הפיזיקאים הבסיסיים של ועידת CODATA, בעוד שמסת המנוחה של אלקטרון בקילוגרמים מחושבת בעזרת ערכי קבוע פלאנק, קבוע המבנה העדין וקבוע רידברג. הקורלציה בין שני הערכים הללו היא זניחה (r=0.0003). מסת האלקטרון משמשת לשם חישוב מספר אבוגדרו: N A = M u A r ( e ) m e = M u A r ( e ) c α 2 2 R ∞ h {\displaystyle N_{\rm {A}}={\frac {M_{\rm {u}}A_{\rm {r}}({\rm {e}})}{m_{\rm {e}}}}={\frac {M_{\rm {u}}A_{\rm {r}}({\rm {e}})c\alpha ^{2}}{2R_{\infty }h}}} כאשר: A r ( X ) = A r ( X Z + ) + Z A r ( e ) − E b / m u c 2 {\displaystyle A_{\rm {r}}({\rm {X}})=A_{\rm {r}}({\rm {X}}^{Z+})+ZA_{\rm {r}}({\rm {e}})-E_{\rm {b}}/m_{\rm {u}}c^{2}\,} ו E b {\displaystyle E_{b}} היא אנרגיית קשר. ולכן היא גם קשורה לקבוע המסה האטומית, m u {\displaystyle m_{\rm {u}}} : m u = N A M u = A r ( e ) m e = A r ( e ) c α 2 2 R ∞ h {\displaystyle m_{\rm {u}}={\frac {N_{\rm {A}}}{M_{\rm {u}}}}={\frac {A_{\rm {r}}({\rm {e}})}{m_{\rm {e}}}}={\frac {A_{\rm {r}}({\rm {e}})c\alpha ^{2}}{2R_{\infty }h}}} חישוב מסת המנוחה של אלקטרון (אנגלית) מסת אלקטרון, באתר אסטרונומיה universetoday.
נחש טיגריסי

נחש טיגריסי המכונה לעיתים נחש נמרי (שם מדעי: Notechis scutatus) הוא מין יחיד בסוגו של נחש ארסי ממשפחת הפתניים, החי בדרום אוסטרליה, באיים הדרומיים וכן בטסמניה. נחשים אלה שחורים ובעלי רצועות מפוספסות שנתנו להם את שמם, אך הצבע משתנה על פי המיקום של הנחש כשפרטים מסוימים הם יותר בהירים בירוק זית, כתום וצהוב ואחרים הם שחורים לחלוטין. הוא יכול להגיע עד לאורך 2.9 מטר והוא אחד מהגדולים בנחשים הארסיים האוסטרלים. הוא גם מאוד ארסי ויכול להרוג בקלות אנשים אך ייתן התראה לפני שיתקוף. הוא יכול להרים את צווארו לאוויר כמו קוברה ולהצליף ממרחק קטן מיריבו. הנחש הטיגריסי מצוי באזורים מדבריים ובשדות שונים וגם בחוף הים. הוא פעיל בעיקר בלילות ואז הוא יוצא לחפש את טרפו הכולל עופות ויונקים קטנים שונים. חלק מהנחשים הפכו לעיוורים ופצועים עקב מתקפות של שחפים שמגוננים על גוזליהם מהנחשים, אם כי מדי פעם הנחש מצליח לבלוע אפרוח פגיע. Notechis scutatus scutatus Notechis scutatus occidentalis מדיה וקבצים בנושא נחש טיגריסי בוויקישיתוף נחש טיגריסי, באתר ITIS (באנגלית) נחש טיגריסי, באתר NCBI (באנגלית) נחש טיגריסי, באתר GBIF (באנגלית) נחש טיגריסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
מחסני להב

מחסני להב היא רשת מרכולים ישראלית בבעלות רשת פרשמרקט המונה, נכון לשנת 2020, 12 סניפים ברחבי ישראל. סניפי הרשת ממוקמים ברובם במרכזי ערים. הרשת הוקמה על ידי איש העסקים אלי להב בשנת 2003. בשנת 2010, בעת שהרשת מנתה 10 סניפים, מכר להב את הרשת לחברת התחבורה "דן", לה הייתה זו כניסה לתחום הקמעונאות, בכ-100 מיליון ש"ח. בשנת 2017 נמכרה הרשת לאחים יוסי ושלומי אמיר, בעלי רשת "פרש מרקט" תמורת 85 מיליון שקלים, אך היא שומרת על מיתוגה הנפרד. הרשת מעסיקה כ-1,000 עובדים. אילנית חיות, ‏סופית: דן רוכשת את רשת מחסני להב ב-100 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2010 מיכל רז-חיימוביץ', ‏הושלמה עסקת מחסני להב: תירכש ע"י פרש מרקט ב-85 מ' ש', באתר גלובס, 13 בפברואר 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרכי משה

דרכי משה הוא חיבור על ספר ארבעה טורים, שכתב הרמ"א באמצע המאה ה-16. החיבור כולל את קיצור דברי הבית יוסף, דברי פוסקים נוספים שלא הובאו בבית יוסף, ואת הכרעותיו של הרמ"א עצמו. את הגהותיו בשולחן ערוך כתב הרמ"א על פי ספר זה. לאורך השנים קוצר הספר בהדפסה, כדי למנוע כפילויות עם הבית יוסף, וכיום ברוב ההדפסות מודפס על הטור "דרכי משה הקצר", ובסופו החיבור המלא, תחת הכותרת "דרכי משה הארוך". בהקדמתו לחיבור כתב רמ"א שהוא התחיל לכתוב חיבור שיסכם את כל התשובות התורניות החשובות, ואת מקורותיהם במשנה ובגמרא, והוא החליט לערוך אותם סביב הטור, כיוון שהוא מסודר בצורה מערכתית ונוחה. אך במהלך העבודה הגיעה אליו המהדורה הראשונה של ספר בית יוסף, והוא חשש מאוד שכל העבודה שלו הייתה לשווא, כיוון שרבי יוסף קארו עשה עבודה מקיפה וטובה יותר ממנו. לאחר שלמד את הבית יוסף, הבין רמ"א שהחיבור שכתב עדיין נצרך, כיוון שיש לו שלוש מעלות על פני הבית יוסף: הוא תמציתי וקצר יותר, בניגוד לבית יוסף שמאריך מאוד. הוא הביא מקורות נוספים רבים, כמו תשובות הגאונים והאחרונים, וספר איסור והיתר הארוך. הטעם החשוב ביותר – רבי יוסף קארו נשען על שלושת עמודי ההוראה (רי"ף, רמב"ם, רא"ש), ואילו הרמ"א מביא פסיקות רבות של ראשונים אחרים, ובפרט את הפסיקות שנוהגות במדינות אשכנז. אף על פי שהיה ביקוש להדפסת דרכי משה, הספר לא הודפס ונותר בכתב יד במשך למעלה ממאה שנה. לראשונה הודפס חלק יורה דעה בשנת תנ"ב בזולצבאך (אנ'), וחלק אורח חיים בתק"כ בפיורדא. מדפיסי הטור בדפוס ברלין (תס"ב-תס"ג) החליטו להוסיף את ספר דרכי משה על גיליון הטור שהדפיסו, אך להשמיט ממנו את כל הקטעים הקיימים כבר בבית יוסף, והדפיסו רק את הדברים הנוספים על הבית יוסף בצורת הערות על הטור והבית יוסף. בצורה הזו (שכונתה "דרכי משה הקצר") המשיכו כל המדפיסים שאחריהם להדפיס את הספר. צורת הדפסה זו גרמה לשיבושים רבים ולחוסר הבנה, בין מפאת שינוי סדרו המקורי של הספר, ובין מפאת שלפעמים הושמטו בטעות גם מדברי הדרכי משה עצמו. בשנים האחרונות נדפס הספר המקורי כולו מכתבי יד, בשם "דרכי משה השלם", ואחר כך הודפס גם במהדורות החדשות של הטור. לספר זה חשיבות רבה להבנת צורת הפסיקה של רמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך. שו"ת הרמ"א ל"ה, קל"א