laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רב הונא בר חייא

רב הונא בר חייא היה אמורא בבלי בן הדור השלישי. רוב מאמריו בתלמוד הם בשם רבותיו, והוא מוזכר גם בתלמוד ירושלמי אשתו הייתה בתו של רב ירמיה בר אבא, וממנה נולד בנו לוי. מסר כמה הלכות שקיבל מחותנו. לאחר פטירת רב יהודה, לא הסכים רבה לקבל את המינוי לראשות ישיבת פומבדיתא, ובשנים אלו שימש רב הונא בר חייא כראש הישיבה. רק לאחר פטירתו של רב הונא בר חייא, קיבל רבה את ראשות הישיבה, כדי למנוע ביטול תורה. בתקופה מסוימת, שימש רב הונא כמוכס וגובה המס מאת המלך, תפקיד שנחשב כמגונה בעיני החכמים, מסיבות שונות. דעתו של רב הונא הייתה שונה, והוא קיבל על עצמו את התפקיד. באותה תקופה, רצו החכמים לשאול שאלה קשה במיוחד את רב הונא, וארבע מאות מהחכמים בראשות רבה ורב יוסף התכוננו לבוא לביתו, כשהוא מצידו מכין ארבע מאות כיסאות יקרות עשויות משן. בדרך שמעו החכמים, על תפקידו החדש, והם הקפידו מאוד על הדבר, ומשכך, החליטו שלא לבוא לביתו יותר. כאשר שמע רב הונא מכך, הוא אמר מיד: אם כך, אני חוזר בי, ואני מתפטר מתפקידי. בשלב זה, התפצלו החכמים ביניהם. רב יוסף טען שאדם שנעשה למוכס נחשב לפסול ולא נאמן גם אם חזר בו, ורבה פסק שבמקרה כזה ניתן לסמוך עליו כבתחילה, ולכן הוא בא אליו עם תלמידיו, ללא רב יוסף. רב הונא היה מצעירי תלמידיו של שמואל, למד אצל רב כהנא ואצל רב נחמן, והיה מצעירי תלמידיו של רב יהודה. בכמה מקומות מובא כי מסר בשם שמואל שהלכה כתנא חנניה בנושאים שונים לחלוטין. בנו לוי מוזכר בתלמוד כחבר או כתלמיד חבר של רבה בר בר הונא. רב הונא פסק, כי כיבוד אב הוא מממונו של האב, ואין על הבן חיוב להוציא מכספו הפרטי לשם ההוצאות הנלוות לכך. הרב אהרן הימן, "רב הונא בר חייא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט הרב יהודה אדרי, "רַב הוּנָא בַּר חִיָּא", בנתיב האמוראים, ירושלים תש"מ, עמ' 79, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) תלמוד ירושלמי, מסכת פאה, פרק א', הלכה א'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ו, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף נ"ט, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צ"ג, עמוד א'. איגרת רב שרירא גאון רבנן סבוראי: צו. וראו עוד בברית יעקב, יעקב חיים סופר, עמ' סט-עב. תלמוד בבלי, מסכת בכורות, דף ל"א, עמוד א'. ראו תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ו, עמוד א', ששאל את רב יהודה ושמע את שמועות שמואל. תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ק"א, עמוד א'. יתיב קמיה - תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף קט"ז, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף קי"א, עמוד א'. תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק', עמוד א', ומשמע שהיה מצעירי תלמידיו. - מטפל במטפחות. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"א, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף י', עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ע"ט, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"ט, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ל"ט, עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ס"ג, עמוד ב'. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"א, עמוד ב'.
ברכת משנה הבריות

ברכת מְשַנֶּה הַבְּרִיּוֹת היא אחת מברכות הראיה שקבעו חז"ל בראיית יצורים חריגים המעוררים תשומת לב או רתיעה, ולאו דווקא הנאה אסתטית. הברכה נתקנה על בני אדם חריגים בצבע עורם ובתבנית גופם, כמו כן גם על בעלי חיים משונים במראיהם כמו פיל וקוף. הברכה מביעה את ההכרה שהעולם כולו על כל גווניו הוא יציר כפיו של הקדוש ברוך הוא, והוא שעשה את בני האדם ושאר היצורים שונים זה מזה. ברכה זו מוזכרת בתוספתא ובתלמוד בברייתא המפרטת סוגי בני אדם הסובלים ממראה חיצוני משונה. וכך נאמר בתלמוד: אמר רבי יהושע בן לוי הרואה את הבהקנים (בעלי עור מנומר) אומר ברוך משנה הבריות. מיתיבי ראה את הכושי, ואת הגיחור (אדום ביותר) ואת הלווקן, ואת הקפח (שכרסו נפוחה מאוד) ואת הננס ואת הדרניקוס (שיש בו יבלות) אומר ברוך משנה את הבריות... תנו רבנן הרואה פיל קוף וקפוף אומר ברוך משנה את הבריות. — תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד ב' בתלמוד מובא שברכה זו נתקנה רק על מום מולד, אולם אם שמומים אלו נוצרו במהלך השנים כתוצאה ממחלה, אין לברך ברכה זו אלא ברכת דיין האמת. אין לברך ברכה זו כאשר יש חשש לפגיעה בזולת. הרב שלום מרדכי שבדרון הביא מעשה ששמע מפי עד ראייה ומגנה אותו. ומעשה בחסיד שוטה שהחשיב עצמו למדקדק בהלכה וראה בין אנשים רבים ננס אחד, נדחק ורץ אליו חטפו בידיו ובירך בקול רם ובשמחה גדולה ברוך אתה ה' אלקינו מלך העולם משנה הבריות (עובדא אמיתית שסיפר עד ראיה) — הקדמת דעת תורה מאמר "שכל טוב לכל עושיהם עמוד י"ד. הרב מנחם המאירי כתב שדווקא על חיות אלו נתקנה הברכה ולא על חיות מוזרות אחרות הסיבה לכך, משום ששני יצורים אלו דומים לאדם בכמה דברים. אולם הרב שלמה עדני כתב בשם מקובל אחד שמברכים על חיות אלו על סמך מדרש שאת דור הפלגה הפך ה' לקופים ולפילים ולכן מברכים דווקא על בריות אלו. ערך מורחב – ברכת שככה לו בעולמו כאשר הראייה גורמת הנאה אסתטית, קבעו חז"ל ברכה אחרת: "ברוך... שככה לו בעולמו". ברכות ו, ג תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ"ח, עמוד ב' בשינויים קלים יד – משנה הבריות, ברכות באתר פניני הלכה הקדמה לספר דעת תורה מאמר שכל טוב לכל עושיהם עמוד י"ד. הרב יצחק זילברשטיין הביא מעשה זה (חישוקי חמד בכורות לה.) וכתב: "אוי לו לחסיד שוטה זה שבמקום לברך את ה' ניאצו, ובמקום להודות לו רצח את יציר כפיו של הקב"ה". תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ט, עמוד א', ספר הישר פרשת נח הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית. ערך זה הוא קצרמר בנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עותר ציבורי

עותר ציבורי הוא אדם או גוף הפונה לבית המשפט למען מטרה ציבורית כללית. בפני העותר הציבורי עומדת במערכות משפט רבות המגבלה של היעדר זכות עמידה המגבילה את היכולת של העותר הציבורי להעלות נושאים בפני בית המשפט. מצד שני, במערכות משפט מסוימות, כמו בישראל, זוכה העותר הציבורי לעיתים בהתחשבות, למשל בהשתת הוצאות משפט נמוכות. עתירות של עותרים ציבוריים הוגשו בישראל עוד משנות ה-50 של המאה ה-20. החל מאמצע שנות ה-80 היה גידול ניכר בפניות של עותרים ציבוריים לבית המשפט, לאחר שבג"ץ הרחיב מאוד את זכות העמידה. עם זאת, נקבע באופן כללי שבית המשפט לא ייענה לעתירה של עותר ציבורי כאשר קיים נפגע פרטני הנמנע מפנייה לבית המשפט. אולם היו מקרים בהם בג"ץ נתן זכות עמידה לעותר ציבורי גם במקרים מעין אלו. המגמה בישראל בשנים האחרונות היא להרחיב את זכות העמידה של העותר הציבורי. מגמה זאת מופיעה גם בבית הדין הארצי לעבודה, ובעקבות זאת ניתן להסתדרות החדשה להצטרף להליך משפטי פרטי של עובד, כאשר העניין הנדון הוא בעל השלכה ציבורית. על הבעיות הנלווית למתן זכות עמידה לעותר הציבורי נכתב בפסק הדין בג"ץ 2148/94: "עם זאת, הניסיון מלמד כי דרך השער של העתירה הציבורית נחפזים להיכנס אל בית המשפט, מפעם לפעם, גם עותרים שאינם ראויים: עותרים שאינם מתמצאים די הצורך בנושא העתירה, ולפיכך אינם מסוגלים או אינם טורחים להכין תשתית עובדתית לעתירה ... עותרים המחפשים בעיקר את אור הזרקורים הנלווה לא פעם לעתירות ציבוריות הנשמעות בבית משפט זה." באופן כללי צריך גם עותר ציבורי לשלם הוצאות משפט לצד שכנגד וכשהדבר נדרש עליו להפקיד ערבון להבטחת התשלום. עם זאת, נקבע שיש למנוע תוצאה לפיה "עותר ציבורי", הפועל בשם אינטרס הציבורי, יורתע הרתעת יתר מנקיטת הליך בשל חובת הפקדת עירבון והחשש מפסיקת הוצאות לחובתו. במקרים רבים שיעור ההוצאות המושת על עותר ציבורי נמוך מן המקובל בשים לב למעמדו, לחשיבות האינטרס הציבורי שבשמו יזם את ההליך ולהיעדר עניין אישי בהליך. יצחק זמיר, בית המשפט העליון, הוצאת שוקן, 2022, הפרק "עתירה ציבורית", עמ' 110–115. דוגמאות: בג"ץ 29/55 הרב דוד דיין נ' שר הדתות, מועצה הרבנות הראשית לישראל ו-8 אח', ניתן ב-15 ביוני 1955 - עתירה בעניין הליך הבחירה של הרב הראשי לישראל. בג"ץ ברגמן נגד שר האוצר, ניתן ב-3 ביולי 1969 - עתירה בעניין מימון מפלגות. עותר ציבורי, אתר נ.צ. דמוקרטיה (הקישור אינו פעיל) בג"ץ 651/03 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השש- עשרה, ניתן ב־23 בינואר 2003 חיים ברנזון, ביה"ד לעבודה פתוח לא רק לעובדים, 14 בינואר 2002 עב 002073/07, בית הדין האזורי לעבודה תל אביב יפו, 12 ביוני 2008 ועד עובדים יכול להיות עותר ציבורי בג"ץ 2148-94 אמנון גלברט נ' נשיא בית המשפט העליון ויושב-ראש ועדת החקירה לבדיקת אירוע הטבח בחברון, השופט מאיר שמגר, ניתן ב-19 במאי 1994 עע"ם 11174/08 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' עיריית תל אביב יפו, ניתן ב־16 בפברואר 2009
סלביה פראג

מועדון הספורט סלביה פראג (בצ'כית: SK Slavia Praha) הוא מועדון כדורגל צ'כי מן הבירה פראג. ידוע בשמו המקוצר "סלביה פראג". מרכזו ההיסטורי הוא שכונת ורשוביצה שממוקמת ברובע העשירי של פראג. קבוצת הכדורגל של המועדון משחקת בחולצה ייחודית חצייה השמאלי אדום והימני לבן. נוסד בשנת 1892 וזכה מספר פעמים באליפות וגביע לאומיים. בשנת 1996 העפיל המועדון לחצי-גמר גביע אופ"א. בשנת 2007 הגיע המועדון להישג שיא - העפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשנת 2009 ובשנת 2017 המועדון הגיע לשלב הבתים של הליגה האירופית יחד עם מכבי תל אביב, אסטנה ווויאריאל. אצטדיונו הביתי של המועדון הוא "עדן" שמכיל 21,000 מקומות ישיבה. ב-2018 שונה שמו ל"אצטדיון סינובו", על שם מחזיקת המניות העיקרית בקבוצה. בשנת 2018 המועדון החתים את אונדז'יי קולאז' לתקופה של 4 שנים תמורת מיליון יורו שהפך אותו לשוער היקר בהיסטוריית הליגה הצ'כית. את עונת 2020/2021 השלימה הקבוצה עם אליפות ללא הפסד, ואף קבעה שיא היסטורי בליגה עם 54 משחקים ברציפות ללא הפסד בשנים 2020–2021. היריבות העירונית עם ספרטה פראג היא שם דבר בכדורגל הצ'כי (ראו "הדרבי של פראג"). יריבות זאת צברה תאוצה במהלך שנות המשטר הקומוניסטי, אז מועדון ספרטה נתפס כמייצג את השלטון ואילו אוהדי סלביה נתפסו כצ'כיים האמיתיים. במדי המועדון הוותיק כיכבו שחקנים מפורסמים רבים ובהם ולדימיר שמיצר, פטריק ברגר, קארל פובורסקי, יוזף ביקאן ודני מיגל אלבס. נכון ל-5 בספטמבר 2023 אלופת צ'כיה – 1939/1940, 1940/1941, 1941/1942, 1942/1943, 1995/1996, 2007/2008, 2008/2009, 2016/2017, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021 אלופת צ'כוסלובקיה – 1913, 1925, 1928/1929, 1929/1930, 1930/1931, 1932/1933, 1933/1934, 1934/1935, 1936/1937, 1946/1947 האליפות הצ'כית – 1897 אביב, 1897 סתיו, 1898, 1899, 1900, 1901 אליפות בוהמיה – 1918, 1924 אליפות צ'.ס.פ. – 1913, 1915 גביע בוהמיה – 1922, 1926, 1927, 1928, 1930, 1932, 1935, 1941 גביע הצדקה – 1908, 1910, 1911, 1912 הגביע הצ'כי – 1941, 1942, 1945, 1974, 1997, 1999, 2002, 2018, 2021, 2023 האינטרקאפ – 1970, 1972, 1977, 1978, 1986, 1992, 1993 גביע מיטרופה זוכה 1938 מדיה וקבצים בנושא סלביה פראג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סלביה פראג (בצ'כית ובאנגלית) סלביה פראג, ברשת החברתית פייסבוק סלביה פראג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סלביה פראג, ברשת החברתית אינסטגרם סלביה פראג, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu https://www.idnes.cz/fotbal/prvni-liga/ondrej-kolar-nicolae-stanciu-sparta-slavia.A180126_222240_fotbal_ten "NEPORAŽENÍ 582 dnů. Série, na kterou se nezapomene". Slavia.cz. נבדק ב-17 באוקטובר 2021. {{cite web}}: (עזרה)
מולין רוז' (סרט, 2001)

מולין רוז' (באנגלית: Moulin Rouge!) הוא סרט מוזיקלי עטור פרסים משנת 2001 בבימויו של באז לורמן. בסרט מככבים יואן מקגרגור, ג'ים ברודבנט וניקול קידמן שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט. גרסה ראשונה של הסרט הופקה בשנת 1952 בהשתתפות ז'ה ז'ה גאבור. בספטמבר 2019, עלה בברודוויי מחזמר שמבוסס על הסרט. ב-1899 האמן הצעיר, כריסטיאן (יואן מקגרגור), עובר למונמארטר שבפריז. שם הוא נפגש עם חבורה של אמנים המנסים להציע מופע בשם "Spectacular Spectacular" לבמאי ה"מולן רוז'", הרולד זידלר (ג'ים ברודבנט). האמנים מנסים לארגן פגישה עם הקורטיזנה סאטין (ניקול קידמן) כדי שהיא תשכנע את זידלר להפיק את המופע. בינתיים בתיאטרון, זידלר הבטיח לדוכס עשיר שיוכל להפגש עם סאטין לפגישה ארוטית כדי שהוא יסכים לממן את המופע. אך נוצרה אי הבנה וסאטין חושבת שכריסטיאן הוא הדוכס. היא מנסה לפתות אותו, אף על פי שהוא מתעניין רק בשירה. כאשר כריסטיאן שר לה, סאטין מתאהבת בו, אך אז היא מגלה שהוא אינו הדוכס. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, שם הוא זכה לביקורות חיוביות. על פי מכון הסרטים האמריקאי, הסרט נחשב לאחד מסרטי המיוזיקל הטובים ביותר בכל הזמנים. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-14.2 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט הצליח מאוד, בעיקר בחוץ לארץ, ואפילו יצא שוב לאקרנים באוסטרליה. הסרט הכניס כ-57 מיליון דולר בארצות הברית וכ-120 מיליון דולר בחוץ לארץ מה שמסכם את הכנסותיו ב-179,213,434 דולר. פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (ניקול קידמן) פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ים ברודבנט) פרס האוסקר לעיצוב תפאורה פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ניקול קידמן) פרס אוסקר לצילום פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר פרס אוסקר לאיפור פרס אוסקר לסאונד פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (באז לורמן) פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (יואן מקגרגור) פרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר מחזמר המבוסס על הסרט עלה על בימות ברודוויי, בתיאטרון Hirscheld, בספטמבר 2019. במחזמר מככבים ארון טבייט וקארן אוליבו בתפקידים כריסטיאן וסאטין בהתאמה. מדיה וקבצים בנושא מולין רוז' בוויקישיתוף "מולין רוז'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מולין רוז'", באתר נטפליקס "מולין רוז'", באתר AllMovie (באנגלית) "מולין רוז'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מולין רוז'", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "מולין רוז'", באתר Metacritic (באנגלית) "מולין רוז'", באתר אידיבי "מולין רוז'", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "מולין רוז'", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "מולין רוז'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) תקציב משוער של הסרט "מולין רוז'", באתר IMDb הוצאות והכנסות הסרט "מולין רוז'", באתר Box Office Mojo
נפוליאון השני

נפוליאון פרנסואה ז'וזף שארל בונפרט, הידוע כנפוליאון השני (20 במרץ 1811 – 22 ביולי 1832), דוכס רייכשטאט, היה לזמן קצר קיסר צרפת דה יורה. נפוליאון השני נולד ב-20 במרץ 1811 כתוצאה מנישואיהם של הקיסר נפוליאון בונפרטה ואשתו השנייה הארכידוכסית מריה לואיזה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. הוא הוכתר כ"הוד מלכותו מלך רומא", תואר אשר יועד על ידי נפוליאון האב ליורשו החוקי, אך בפועל היה תואר כבוד בלבד. שלוש שנים לאחר לידתו בפריז התמוטטה הקיסרות הצרפתית הראשונה אשר הוקמה בידי אביו ואותה עתיד היה לרשת. נפוליאון הראשון, שהודח על ידי הסנאט, ויתר ב-6 באפריל 1814 על כיסאו ותוארו לטובת בנו העולל. בנו זה נלקח על ידי אמו הקיסרית לטירת בלואה שבעמק הלואר. נפוליאון השני החזיק בתוארי אביו חמישה ימים בלבד. לאחר מכן תבעו מנהיגי בעלות הברית, שפלישתם לצרפת הדיחה את נפוליאון הראשון מכיסאו, שיתפטר ללא תנאי, ובכך ביטלו למעשה את העברת הקיסרות לנפוליאון השני התינוק. לאחר חזרתו של נפוליאון הראשון לצרפת, תקופה המכונה "מאה הימים", והתפטרותו החוזרת בסופה, אישר הסנאט (צרפת)| ביום ההתפטרות (22 ביוני 1815) את קיסרותו של נפוליאון השני, אשר שהה באותה עת באוסטריה. כניסת כוחות בעלות הברית ב-7 ביולי אותה שנה שמה קץ לשלטון קצר מועד זה. לאחר 1815, חי נפוליאון השני – כאסיר, למעשה – בארמון הקיסרי ארמון שנברון בווינה, על אף שגלותו לא הוכרזה מעולם בפומבי. בשנת 1818 הוענק לו התואר "דוכס רייכשטאט" כמעין פרס ניחומים על אובדן ירושתו המקורית – קיסרות צרפת. ב-22 ביולי 1832 נפטר נפוליאון השני משחפת בארמון שבו הוחזק. נפוליאון השני לא הורשה מעולם להתכתב עם אביו, שהיה אסור באי הנידח סנט הלנה. על אף תקופת שלטונו הקצרה, הוא מוכר בתואר נפוליאון השני, למעט בחוגים בונפרטיסטים, שם הוא מכונה "מלך הרומאים". הנציג הבא לבית בונפרטה שעתיד היה לשלוט בצרפת, נפוליאון השלישי, לקח לעצמו כינוי זה בהכירו בתקופת קיסרותו של בן דודו הצעיר. נפוליאון השני נודע בצרפת בכינוי "L'Aiglon" (בצרפתית: "העיט הקטן"). המחזאי הצרפתי אדמון רוסטאן חיבר מחזה הנקרא באותו כינוי ומתאר את חייו של נפוליאון השני. בשנת 1940 הועברו עצמותיו של נפוליאון השני לצרפת כמחווה אישית של אדולף היטלר. לאחר ההעברה נקברו עצמותיו לצד קברו של אביו בארמון האינווליד בפריז. קברו של נפוליאון השני באינווליד, פריז דיוקן נפוליאון השני מאת מוריץ דפינגר דיוקן נפוליאון השני מאת לאופולד בוכר נפוליאון בונפרטה נפוליאון השלישי מדיה וקבצים בנושא נפוליאון השני בוויקישיתוף נפוליאון השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נפוליאון השני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) נפוליאון ה-2, (1811-1832), מלך רומא, דף שער בספרייה הלאומית נפוליאון השני באתר www.biography.com
לייק

האם התכוונתם ל... Like : כפתור לייק – סימון אהבתי באתרים ורשתות חברתיות כפתור לייק (פייסבוק) – כפתור הכלול בממשק "פייסבוק" Lake : מחוז לייק (אילינוי) – מחוז במדינת אילינוי בארצות הברית לייק (מחוז, אורגון) – מחוז במדינת אורגון בארצות הברית אישים: Lake : גרג לייק – מוזיקאי בריטי ורוניקה לייק – שחקנית קולנוע אמריקנית כריס לייק – DJ סקוטי לאונרד לייק – רוצח סדרתי אמריקאי מורגן לייק – אתלטית בריטית ריקי לייק – שחקנית, מפיקה ומנחת תוכניות אירוח אמריקאית
קארל פובורסקי

קארל פובורסקי (בצ'כית: Karel Poborský; נולד ב-30 במרץ 1972) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר. פובורסקי החל את הקריירה שלו בקבוצת קטנות בצ'כוסלובקיה, ולאחר פירוק המדינה חתם בקבוצת הפאר הצ'כית סלביה פראג. משם נדד ברחבי היבשת דרך מנצ'סטר יונייטד (אנגליה), בנפיקה ליסבון (פורטוגל) ולאציו (איטליה), עד שחזר לצ'כיה בשנת 2002, ופרש ממשחק פעיל בשנת 2007. הופעתו הראשונה במדי נבחרת צ'כיה הייתה ב-23 בפברואר 1994, בניצחון 1-4 על נבחרת טורקיה. ב-18 באוגוסט 2004 רשם את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת, במשחק נגד נבחרת יוון. פובורסקי שותף במשחקי הנבחרת ביורו 96, יורו 2000 ויורו 2004, ובסך הכל ערך 118 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שמונה שערים. מדיה וקבצים בנושא קארל פובורסקי בוויקישיתוף קארל פובורסקי, באתר Transfermarkt קארל פובורסקי, באתר Soccerway קארל פובורסקי, באתר BDFutbol קארל פובורסקי, באתר WorldFootball.net קארל פובורסקי, באתר National Football Teams קארל פובורסקי, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
657

שנת 657 היא השנה ה-57 במאה ה-7. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. קרב צפין בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לצבאו של גדול מתנגדיו, מועאויה אבן אבו סופיאן מושל סוריה עלי בן אבי טאלב מעביר את בירתו ממדינה לכופה. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 657‎ נפטרים ב-657‎ מדיה וקבצים בנושא 657 בוויקישיתוף
661

שנת 661 היא השנה ה-61 במאה ה-7. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. מועאויה הראשון ממונה לח'ליפה, בכך עוברת הח'ליפות לבית אומיה שבירתו דמשק כלותאר השלישי מאחד את כל הממלכות של הפרנקים. הוא נפטר באותה שנה והממלכה חולקה לאחיו - אוסטרזיה לכילדריך השני, נויסטריה לתיאודריך השלישי 27 בינואר – רצח עלי בן אבי טאלב, דודו של הנביא מוחמד והאחרון במניין ארבעת הח'ליפים הראשונים אריבארט הראשון, מלך הלומברדים. 28 בינואר – עלי, הח'ליפה הרביעי של האימפריה המוסלמית ואבי האסלאם השיעי (נולד ב-599 בערך) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 661‎ נפטרים ב-661‎ מדיה וקבצים בנושא 661 בוויקישיתוף
משמר הגבול של ברית המועצות

משמר הגבול הסובייטי או חיל הגבול של ברית המועצות (ברוסית: Пограничные войска СССР) הוא הארגון הסובייטי שהיה אחראי על הגנת הגבולות המדינה ומניעת הסתננות. לאורך כל תקופת קיומם, משמרות הגבול הוכפפו לשירותי ביטחון המדינה: תחילה לצ'ה-קה ואחר כך לנקוו"ד ולבסוף הקג"ב. משמרות הגבול כללו גם יחידות ימיות שתפקדו כמשמר החופים. ב-1989 היחידות הכילו 230,000 חיילים והיו אחראים על הגנת הגבול באורך של 63 אלף ק"מ. למרות שמשמר הגבול היה חלק מהקג"ב, חיילי המשמר גויסו במסגרת גיוס כללי לצבא והשרות נמשך שנתיים כמו בכל יחידות הצבא של ברית המועצות. קציני החיל עברו הכשרה צבאית במוסדות להשכלה גבוהה שהיו חלק מהחיל. ה-28 במאי בברית המועצות הוכרז כ"יום איש משמר גבול". היחידות של משמר הגבול הוקמו בשנת 1918 כיחידת סמך של משרד האוצר. ב-24 בנובמבר 1920 אחריות על שמירת הגבול עברה לצ'ה-קה. ב-1934 היחידות הוכפפו לנקוו"ד וב-1939 הוקם המינהל הראשי לענייני משמר הגבול של נקוו"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, משמר הגבול הסובייטי היה הראשון לספוג את המהלומה הנאצית. לאחר המלחמה ל-150 מחיילי המשמר הוענקו תוארי גיבור ברית המועצות ול-13,000 מהם הוענקו מדליות שונות. היחידות עברו למצב מלחמה מספר פעמים – בתקופת מלחמת העולם השנייה, בסכסוכי הגבול עם סין במאי 1969, חיילי יחידות מיוחדות של משמר הגבול השתתפו במלחמת אפגניסטן בשנות ה-80. ב-1991 פלוגות משמר הגבול הסובייטיות פורקו והוחלפו במשמר הגבול הפדרלי הרוסי. מבחינה ארגונית, נכון לשנת 1991 מבנה החיל היה כדלקמן: יחידה ארקטית נפרדת מחוז הגבול הצפון-מערבי מחוז הגבול הבלטי מחוז הגבול המערבי מחוז הגבול הקווקזי מחוז הגבול המרכז אסיאתי מחוז הגבול המזרחי מחוז הגבול מעבר הבאיקל מחוז הגבול במזרח הרחוק מחוז הגבול אוקיינוס השקט מחוז הגבול קמצ'טקה יחידה עצמאית של בקרת הגבול "מוסקבה" יחידה עצמאית למטרות מיוחדות שהתבססה בשטח גרמניה המזרחית מדיה וקבצים בנושא משמר הגבול של ברית המועצות בוויקישיתוף אודות נקוו"ד היסטוריה של משמר הגבול הסובייטי
הארמייה ה-64 (ברית המועצות)

הארמייה ה-64 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך המערכה על סטלינגרד. הארמייה הוקמה באביב 1942, כאחת מארמיות העתודה שהשתייכו לעתודות הפיקוד העליון הסובייטי, ושמה המקורי היה ארמיית העתודה ה-1. ביולי 1942 הוצבה הארמייה תחת פיקודה של "חזית סטלינגרד", שנועדה להגן על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד, וקיבלה את השם "הארמייה ה-64". הארמייה כללה במקור שש דיוויזיות חי"ר במסגרת 2 קורפוסים, ומפקדה היה גנרל לוטננט מיכאיל שומילוב, שהמשיך לפקד על הארמייה עד תום מלחמת העולם ה-2. בראשית אוגוסט 1942 הועברה הארמייה תחת פיקוד "החזית הדרום-מזרחית", נטלה חלק מרכזי בקרבות המגננה שניהלה החזית מדרום לסטלינגרד, והצליחה להאט מאוד את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית לכיוון העיר. במהלך המערכה בתוך העיר סטלינגרד החזיקה הארמייה ה-64 בפרברים הדרומיים של העיר - קופרסנויה, ילשנקה ובאקאטובקה - ניהלה שורה של התקפות נגד על האגף הדרומי של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד, וריתקה כוחות גרמניים חזקים. הארמייה השתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בנובמבר 1942 (מבצע "אורנוס") כחלק מכוחות "חזית סטלינגרד", ולאחר מכן השתתפה במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים שכותרו באזור סטלינגרד בינואר וראשית פברואר 1943. ב-16 באפריל 1943 שונה שמה של הארמייה לארמיית המשמר השביעית כאות הוקרה על הצטיינותה במהלך המערכה על סטלינגרד. 10 ביולי 1942 - 4 באוגוסט 1942: לוטננט גנרל וסילי צ'ויקוב 4 באוגוסט 1942 - 17 באפריל 1943: לוטננט גנרל מיכאיל שומילוב מדיה וקבצים בנושא הארמייה ה-64 בוויקישיתוף תיאור מפורט של היחידה (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן קנקהאוז

יוהאן קנקהאוז (בהולנדית: Johan Kenkhuis, נולד ב-7 במאי 1980). הוא שחיין עבר הולנדי, סגן אלוף אולימפי (אתונה 2004), זוכה מדליית ארד (סידני 2000), סגן אלוף עולם (פוקואוקה 2001) אלוף עולם בבריכת 25 מטר (הונג קונג 1999) ושיאן עולם במשחי שליחים. קנקהאוז נולד וגדל בפריזנפן, במחוז אוברייסל הצעיר מבין חמישה אחים. במשפחתו ישנה מסורת של שחייה. באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1998 זכה קנקהאוז במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי כששחה בשלב המוקדמות. בנוסף הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מארק פינס, מרטין זיטוויך ופיטר ואן דן הוחנבאנד בתוצאה של 3:19.47 דקות. באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה בסוף יולי אותה שנה זכה קנקהאוז במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי של 1:50.49 דקות. באולימפיאדת סידני (2000) זכה קנקהאוז במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:12.70 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:07.05 דקות וארצות הברית (7:12.64 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.47 שניות ובמקום 18 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.93 שניות. באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה קנקהאוז במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם פינס, זוורינג וואן דן הוחנבאנד בתוצאה של 3:14.56 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא תחרות חדש של 3:14.10 דקות ולפני גרמניה (3:17.52 דקות). בזינוק שליחים הוא קבע תוצאה של 47.89 שניות. בשנת 2002 היה קנקהאוז על סף פרישה משחייה תחרותית, אך בעזרת מאמנו פדור הס הוא המשיך לשחות ועבד בשיטה יותר מאתגרת. באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיים קנקהאוז במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.30 שניות, והיה רחוק מאית השנייה ממדליית ארד שבן ארצו ואן דן הוחנבאנד זכה בה. גם בשלב המוקדמות (22.32 שניות) וגם בשלב חצי הגמר (22.31 שניות) הוא קבע את התוצאה השלישית בטיבה באותו שלב. באולימפיאדת אתונה (2004) זכה קנקהאוז במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.36 דקות, אחרי דרום אפריקה שקבעה שיא עולם חדש של 3:13.17 דקות ולפני ארצות הברית (3:14.62 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 49.81 שניות. בשלב המוקדמות במשחה השליחים הוא קבע בזינוק שליחים תוצאה של 48.80 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.58 שניות. קנקהאוז היה בין 11 ההומואים והלסביות הגלויים בקרב הספורטאים מתוך כ-10,000 ספורטאים שהשתתפו באולימפיאדת אתונה. כיום חי קנקהאוז באמסטרדם. 50 מטר חופשי: 22.24 שניות (2006) 100 מטר חופשי: 49.46 שניות (2000) 200 מטר חופשי: 1:50.49 דקות (1998) 100 מטר חופשי בזינוק שליחים: 47.89 (2001) 200 מטר חופשי בזינוק שליחים: 1:49.37 דקות (2000) 50 מטר חופשי: 21.41 שניות (2005) 100 מטר חופשי: 47.94 שניות (2001) 200 מטר חופשי: 1:47.03 דקות (1999) מדיה וקבצים בנושא יוהאן קנקהאוז בוויקישיתוף יוהאן קנקהאוז, באתר olympedia.org יוהאן קנקהאוז, באתר Swimrankings יוהאן קנקהאוז (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר Sports123 (באנגלית) ראו כאן ראו כאן ראו כאן Out and silver in Holland: Olympic silver medalist Johan Kenkhuis says being openly gay in the Netherlands is no big deal. But neither is being a champion swimmer