laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (דמשק)

המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (בערבית: المعهد العالي للعلوم التطبيقية والتكنولوجيا; באנגלית: Higher Institute for Applied Science and Technology, ובראשי תיבות: HIAST) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר דמשק, בירת סוריה. המוסד הוקם במהלך שנת 1983, ומציע תואר ראשון ותארים מתקדמים בתחומי הפיזיקה, מתמטיקה, והנדסה ואלקטרוניקה. HIAST הוא מוסד אקדמי ולא בסיס למחקר צבאי. על פי מחלקת האוצר האוצר של ארצות הברית, המוסד מספק הכשרה למהנדסים המזוהים עם מרכז סרס, עם התוכנית הסורית לפיתוח נשק להשמדה המונית, וכן תוכניות לפיתוח טילים. מסיבה זו הודיעה ממשלת ארצות הברית על הטלת סנקציות על המוסד. Omran Kouba מתמטיקאי מוחמד עלי אל סייד עלי פיזיקאי, מומחה לננוטכנולוגיה. נידאל שמעון פיזיקאי תאורטי. אתר האינטרנט הרשמי של המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (בערבית) אתר האינטרנט הרשמי של המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (באנגלית)(הקישור אינו פעיל, 11.5.2020) המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, ברשת החברתית פייסבוק המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, ביישום טלגרם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, ברשת החברתית אינסטגרם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, ברשת החברתית LinkedIn המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה, סרטונים בערוץ היוטיוב מידע מאתר האוניברסיטה(הקישור אינו פעיל, 11.5.2020) General Information | بوابة المعهد العالي للعلوم التطبيقية والتكنولوجيا(הקישור אינו פעיל, 11.5.2020) Jeannine Aversa, "Treasury Moves to Clamp Down on Syrian Entities Accused of Spreading Weapons," AP, 4 January 2007 "Omran Kouba". د. محمد علي السيد علي Nidal Chamoun ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרמאניה

גרמאניה (ביוונית: Γερμανία) היה המונח היווני והרומי בעת העתיקה שהתייחס לאזור הגאוגרפי שאוכלס בעיקר על ידי אנשים ממוצא גרמאני. המונח היה בשימוש בעיקר כדי לתאר את האזור שמתוחם ממזרח לנהר הריין וצפונית לדנובה ובדרום על ידי נהר הוולטאבה. האזורים מערבית לריין היו בעיקרם קלטים (ובמיוחד גאלים) ונהפכו לחלק מהאימפריה הרומית לאחר מלחמת גאליה באמצע המאה ה-1 לפנה"ס. החל במאה ה-19 ישנן התייחסויות של היסטוריונים לאזור זה בשם "גרמאניה החופשית" (Germania libera), כהתייחסות לאזור גרמאניה שלא היה תחת שלטון רומאי; אולם שם זה אינו נמצא במקורות העתיקים, וככל הנראה השימוש בו הושפע מהתעוררות רעיון הלאומיות בין המאות ה-18 וה-19. ישנן עדויות כי היו שבטים שכונו "גרמאניים" אשר ישבו ממערב לריין, וייתכן כי אלו היו המקור לשם זה. החל במאה ה-2 לפנה"ס לכל המאוחר נחשב אזור זה כחלק מגאליה, עד שהפך לחלק מהאימפריה הרומית באופן חלקי. שבטים אלו היו השבטים הגרמאניים אשר ישבו באזור שכיום נמצא במזרח בלגיה, דרום מזרח הולנד ונמתח מעט לתוך גרמניה לכיוון הריין. במהלך הקמת האימפריה הרומית, סוכלה כוונתו של אוגוסטוס לספח אזור זה בעקבות הכישלון הרומאי בקרב יער טויטובורג, ולפיכך ממשיכו טיבריוס הסיג את הכוחות הרומיים לגדה הדרומית של הריין, וכך נותר אזור זה מחוץ לשליטה הרומית. האסטרואיד 241 Germania (אנ') נקרא על שם אזור זה. מדיה וקבצים בנושא גרמאניה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זמירון

האם התכוונתם ל... זמירות ופיוטים לשבת – ספרון המכיל זמירות לשבת זמירון – מין של ציפור שיר מהסוג קנית המגיע לישראל
נובהרדוק (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נבהרדק – עיר במחוז הורדנה שבבלארוס ישיבת נובהרדוק – ישיבה ליטאית מסוג ישיבות המוסר יוסף יוזל הורוביץ – מקים ישיבת נובהרדוק, מכונה "הסבא מנובהרדוק"
קו (כתב עת)

קו, כתב עת לאמנות וספרות – צורות ותכנים חדשים הוא כתב עת ישראלי לאמנות וספרות שהופיע בין השנים 1965–1970 בישראל והקיף 12 גיליונות. את כתב העת ערכו יונה פישר, רחל שפירא ודן עומר והוא עסק באמנות אוונגרדית, באדריכלות, ספרות ועוד. בגליונותיו הראשונים פרסם כתב העת מניפסטים מתורגמים של הפוטוריזם (אוקטובר 1966) ושל הסוראליזם (ינואר 1967). בין השנים 1980–1990 ראו אור 10 גיליונות נוספים של כתב העת. בשנת 2004 יצא לאור גיליון של כתב העת "המעורר", בהוצאת גלריה דביר, שנקרא "קו המעורר", והיווה מחווה לכתב העת. קיטלוג של כתב העת בספרייה הלאומית, באתר קטלוג הספרייה הלאומית דרור הררי, אל מקורות המיצג: צמיחתה של אמנות פרפורמטיבית בישראל בשנות השישים, זמנים, רבעון להיסטוריה. גיליון 99, 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס לידטקה

מקס לידטקה, (בגרמנית: Max Liedtke;‏ 25 בדצמבר 1894 – 1955) היה עיתונאי גרמני וקצין בצבא גרמניה. הוא הוכר כחסיד אומות העולם עקב התנגדותו לחיסול כלל האוכלוסייה היהודית בגטו של פשמישל שבמזרח פולין. לידטקה נולד ב-Preussisch Holland שבפרוסיה המזרחית (כיום - פסלק Pasłęk בפולין). אביו היה כומר לותרני. הוא סיים בית ספר תיכון בגומבינן (Gumbinnen, כיום גוסב שברוסיה) והחל ללמוד תאולוגיה לותרנית באוניברסיטת קניגסברג, אך כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הקיסרי הגרמני. לאחר המלחמה עבד כעיתונאי והתקדם להיות העורך הראשי של עיתון מקומי בגרייפסוואלד (Greifswald). ב-1935 פוטר מתפקידו כעורך בגלל גישתו הביקורתית כלפי הנאצים. ב-1939 גויס לידטקה לצבא הגרמני, הוורמאכט, והוצב בפולין, בבלגיה ובפיראוס שביוון. ביולי 1942 מונה לידטקה כמפקד הצבאי של פשמישל. ביום 26 ביולי 1942, האס אס, הגסטפו וה-GPK (משטרת החזית) התכוננו לפתוח במבצע ה"ישוב מחדש" הגדול הראשון נגד יהודי גטו פשמישל, כחלק ממבצע ריינהרד. שלישו של לידטקה, אלברט בטל (Battel), דרש שיהודים העובדים עבור הצבא הגרמני לא יגורשו, והורה לחסום את הגשר מעל נהר סן, דרך הגירוש היחידה מהגטו. כאשר האס אס ניסו לחצות לצד השני של הנהר, איימו חיילי הוורמאכט בפיקודו של לידטקה לפתוח באש אלא אם ייסוגו. בשעות אחר הצהריים של אותו יום ניתן ההיתר, ויחידה צבאית בפיקודו של בטל נכנסה לאזור המגודר של הגטו ופינתה 80–100 יהודים ובני משפחותיהם לצריפים במפקדה הצבאית המקומית. ליהודים אלה ניתנה חסות של הוורמאכט וכך היו מוגנים מגירוש למחנה ההשמדה בלז'ץ. לידטקה הודח מתפקידו כמפקד צבאי של פשמישל ב-30 בספטמבר 1942, ככל הנראה בגלל התקרית הזאת. הוא הוצב לארמיית הפאנצרים ה-1, שלחמה באזור הקווקז. לידטקה המשיך בשירות צבאי ובתחילת 1945 פונה לבורנהולם (Bornholm). לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה, הוא הועבר לברית המועצות ונידון על פשע מלחמה שבוצעו לכאורה ברוסיה. לידטקה מת במעצר הסובייטי בשנת 1955. ב-24 ביוני 1993 הכיר יד ושם באופן רשמי בלידטקה כחסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא מקס לידטקה בוויקישיתוף רשימת חסידי אומות עולם מגרמניה, באתר יד ושם (באנגלית) מקס לידטקה - ביוגרפיה וסיפור המעשה, באתר יד ושם (באנגלית)
צונג-דאו לי

ארצות הברית זהו שם סיני; שם המשפחה הוא לי. צונג-דאו לי (באנגלית: Tsung-Dao Lee, בכתב סיני: 李政道;‏ 24 בנובמבר 1926 – 4 באוגוסט 2024) היה פיזיקאי אמריקאי ממוצא סיני. ב-1957, בגיל 31, זכה יחד עם צ'ן-נינג יאנג בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם בנושא אי שימור הזוגיות של הכוח הגרעיני החלש. החל משנת 1953 לימד באוניברסיטת קולומביה עד לפרישתו ב-2012. לי היה מהצעירים ביותר שקיבלו את פרס נובל לפיזיקה, צעירים ממנו היו רק ויליאם לורנס בראג (בגיל 25) וורנר הייזנברג (בגיל 30). לי ויאנג היו הסינים הראשונים שזכו בפרס נובל. נולד בשאנגחאי ב-24 בנובמבר 1926. אביו עבד בתעשיית הכימיקלים. ב-1943 החל לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת ג'ג'יאנג אך עבר למחלקה לפיזיקה ובה למד בשנים 1944-1943. בעקבות המלחמה נאלץ לעבור ל"אוניברסיטה הלאומית המאוחדת של דרום המערב", איחוד של מספר אוניברסיטאות שהתקיים בזמן המלחמה. ב-1946 עבר לאוניברסיטת שיקגו שם החל לימודי דוקטורט וב-1950 הגיש את עבודת הדוקטורט, בהנחיית אנריקו פרמי. שימש תקופה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1953 מונה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר עד פרישתו. בתחילה חקר מודל פתיר של תורת שדות קוונטית הידוע כמודל לי. לאחר מכן עבר להתמקד בפיזיקת חלקיקים, ובפרט חקר את הקאון. הקאונים הנייטרליים נתגלו לראשונה בשנות ה-40 המאוחרות, הם תויגו כמזוני t ו-q, ודעיכתם הייתה תעלומה גדולה, ונקראה 'חידת ה-τ–θ'. לשני החלקיקים הייתה מסה זהה, והדבר היחיד שהיה שונה ביניהם היה תהליך הדעיכה שלהם והעובדה שלשני סטים נפרדים של תוצרי התפרקות הייתה זוגיות שונה. בשנת 1956 הציעו לי ויאנג שזוגיות לא צריכה להישמר באינטראקציות חלשות (אינטראקציות חזקות ואלקטרומגנטיות משמרות את הזוגיות). לאחר שבשנת 1957 צ'ין-שיונג וו הציגה אימות ניסויי להשערה זו בהתפרקות בטא של קובלט, זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם. מעבר לפיזיקת חלקיקים, לי היה פעיל בפיזיקה סטטיסטית, באסטרופיזיקה, בהידרודינמיקה, במערכות מרובות עצמים, במצב מוצק ובכרומודינמיקה קוונטית על סריג. ב-1983 כתב מאמר תחת הכותרת "שמא הזמן הוא משתנה בדיד דינמי?", המאמר גרר סדרה של פרסומים על ידי לי ועמיתיו סביב ניסוח יסודות הפיזיקה באמצעות משוואות הפרש. ב-1975 לי ועמיתיו ייסדו את התחום של סוליטונים לא טופולוגיים, דבר שהוביל לעבודתו על כוכבים סוליטונים ועל חורים שחורים במהלך שנות ה-80 וה-90. בשנים 1997–2003 היה ראש מרכז המחקר RIKEN-BNL שפעל לבניית מחשבי-על לצורך חישובים של כרומודינמיקה קוונטית על סריג. ב-1998 הגיעו ל-1 טרהפלופס וב-2001 הגיעו ל-10 טרהפלופס. עבד יחד עם ריצ'רד פרידברג על פיתוח שיטה חדשה לפתרון משוואת שרדינגר. נפטר ב-4 באוגוסט 2024. מדיה וקבצים בנושא צונג-דאו לי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צונג-דאו לי (באנגלית) צונג-דאו לי, באתר פרס נובל (באנגלית) צונג-דאו לי, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה צונג-דאו לי, באתר Semantic Scholar פרופסור עדי ארמוני, העולם שבתוך המראה, באתר "מדע גדול, בקטנה", 22 בנובמבר 2017 הדף של לי, באתר אוניברסיטת קולומביה (באנגלית) צונג-דאו לי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תעשו לי מקום

תעשו לי מקום הוא אלבום הבכורה של הראפר הישראלי איזי. ב-12 בדצמבר 2012 שוחרר האלבום להאזנה באתר יוטיוב, וב-17 בינואר 2013 החל להימכר בחנויות. האלבום הופק במלואו על ידי ג'וזף (חבר בהרכב Http). באלבום התארחו האומנים: שירה גבריאלוב, נצ'י נצ', קאשי, דין כהן, בוקה והצמד עידו בי וצוקי. האלבום כולל שירים סאטיריים לצד שירי מחאה. שירי האלבום צברו מעל ל-25 מיליון צפיות ביוטיוב. הסינגל הראשון מהאלבום, "כלבויניקית", פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של איזי ב-3 באפריל 2011. הסינגל גרף הצלחה גדולה בקרב בני הנוער ופרץ לאיזי את הדרך למיינסטרים. הסינגל הוא שיר אהבה לחברתו דאז שירה גבריאלוב. לסינגל נעשה רמיקס רשמי על ידי צמד הדי-ג'יים שוהם וגבריאל, אשר שוחרר ב-6 במאי 2011. ב-9 באוגוסט 2011 איזי הוציא לאור את הסינגל השני מהאלבום, "כולי בהיי". ב-22 בספטמבר 2011 יצא לאור הקליפ של השיר. לאחר הוצאת הסינגל השני איזי הוציא לאור את השירים: "מה שעושה לך טוב", "כמו כישוף" (אשר שוחרר כקליפ), "כשהעולם יעצור" (שבו הוא מארח את שירה גבריאלוב), "חיים רק פעם אחת" (הופק על ידי הדי ג'יי דין כהן) ו"לא נורמלי" (שבו התארחו והפיקו הצמד עידו בי וצוקי). ב-12 בדצמבר 2012 איזי הוציא לאור את שאר שירי האלבום לעמוד היוטיוב שלו. ב-17 בינואר האלבום החל להימכר בחנויות השונות. ב-21 וב-22 בינואר 2013 איזי ערך שני מופעי השקה לאלבום הבכורה שלו ברידינג 3 בתל אביב. במופעים התארחו האומנים: קאשי, נצ'י נצ', דין כהן, קטלין רייטר, שירה גבריאלוב ואליעד נחום. לאחר הופעות ההשקה ברידינג 3, איזי ערך גם הופעות השקה בהיכל התרבות בבאר שבע ובמועדון הביט שבחיפה.
הילדה החולה

"הילדה החולה" (בנורווגית: Det Syke Barn) היא סדרה בת שישה ציורים וכמה הדפסים מאת הצייר הנורווגי אדוורד מונק, שנוצרו בין השנים 1885–1926. עבודות אלו מתארות ילדה חולה היושבת במיטתה. במרכז סדרת הציורים "הילדה החולה" מופיע ייצוג של יוהנה סופי, אחותו של הצייר, שנפטרה ממחלת השחפת בשנת 1877, בהיותה בת 15. יוהנה מתוארת כשהיא יושבת במיטתה, נשענת על כר גדול ולצדה אשה בעלת שער כהה המרכינה את ראשה. ייתכן כי אשה זו היא קארן ביולסטאד (Karen Bjolstad), דודתה של יוהנה, שטיפלה בה לאחר מות האם. למרות אופיו האוטוביוגרפי של הציור, הרי תיאורים של ילדים חולי שחפת היוו נושא מקובל באמנות האירופית באותה עת. במכתב משנת 1930 למנהל הגלריה הלאומית באוסלו כתב מונק כי "בהקשר ל'הילדה החולה', אני סבור שהיה זה 'עידן הכריות'. ציירים רבים יצרו ציורים של ילדים חולים שעונים על כריות." מונק יצר שש גרסאות שמן לציור זה, כשהראשונה הושלמה בין השנים 1885–1886 ונחשבה כציור הכנה (Study). שלושה מציורים אלו נמצאים כיום באוסלו (1885-6; 1925; 1927), אחד בעיר גוטנברג שבשוודיה (1896), אחד בסטוקהולם (1907) ואחד בלונדון (1907). בנוסף, יצר מספר גרסאות בליתוגרפיה, תצריב ובמחט יבשה (drypoints). הראשונה מביניהן נוצרה בשנת 1892. הציור "הילדה החולה" מציג את הילדה שעונה על כר גדול, פניה בפרופיל והיא פונה אל עבר אשה המרכינה ראשה. סדרת הציורים מתאפיינת בגוונים ירקרקים של בגדי הדמויות ושל השמיכה שעל המיטה, המעניקים את הגוון השולט לציורים. ראשה של הילדה מודגש על ידי הכר הלבן, המבודד את ראשה משאר הפורמט. על אף בשולי הפורמט מופיעים חלקים של רהיטים, כגון פינת שולחן ועליה כוס, הרי מונק יצר קומפוזיציה המדגישה את הסטטיות של הדמויות. סגנון הציור הוא אקספרסיבי בבחירת הגוונים, המעניקים לציור גוון דרמטי, ובמשיכות המכחול ההולכות והופכות חופשיות יותר במהלך השנים. גרסת 1885–1886 גרסת 1894 גרסת 1896 גרסת 1896 גרסת 1907 גרסת 1925 הילדה החולה, 1885-6, באתר הגלריה הלאומית, אוסלו (באנגלית) הילדה החולה, 1907, באתר גלריית טייט (באנגלית) הילדה החולה, ליתוגרפיה, 1896, באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית) הילדה החולה, מחט יבשה, 1894, באתר המוזיאון הבריטי (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא הילדה החולה בוויקישיתוף ראו: The Sick Child 1907, באתר גלריה טייט (באנגלית) Bischoff Ulrich. Edvard Munch: 1863–1944. Berlin: Taschen, 2000
פרוטו-פמיניזם

פרוטו-פמיניזם (או: טרום-פמיניזם) הוא מונח המתאר תנועות או אישים שדגלו בערכי הפמיניזם, עוד קודם להגדרת המושג, ולרוב ללא קשר לפמיניזם המודרני. לעיתים משמש המונח גם לפמיניזם מן המאה ה-18 וה-19. אפלטון בספרו "המדינה" מגדיר את תפקיד הנשים בעיניו: האם כלבים מחולקים ל"הוא" ו"היא" בציד ובשמירה ובשאר מטלותיהם ככלבים? או שמא אנו סומכים על הכלבים לבדם בשמירת הצאן ומשאירים את הכלבות בבית בעקבות הרעיון כי גידול והנקת גוריהם היא מטלה גדולה דיה עבורן? — המדינה, ספר חמישי במדינתו האידיאלית של אפלטון, הנשים והגברים נושאים בזכויות ובמטלות שוות, כשההבדל היחיד בעיניו הוא ההבדל הפיזי ביניהם, כשהגברים חזקים יותר מן הנשים. ערך מורחב – מעמד האישה ביהדות ערך מורחב – מעמד האישה באסלאם פרופ' שולמית שחר מצביעה על העובדה כי קודם עליית האסלאם הייתה נפוצה תופעת נשות העסקים. כדוגמה היא מציגה את ח'דיג'ה אשת מוחמד, שהיותה אשת עסקים מצליחה הייתה נורמה ולא יוצאת דופן. לאחר האסלאם, היא טוענת, נעלמה התופעה ללא שוב, עד לעת המודרנית. עם זאת, ניתן למנות מספר תאולוגים איסלאמיים בולטים שטענו לשוויון (אם כי חלקי) בין גברים לנשים, למשל: אבן ערבי טען כי נשים יכולות להגיע לאותם דרגות רוחניות כגברים. אבן עסאכר כתב כי נשים יכולות ללמוד, להשכיל ולקבל תארים אקדמאיים ולשמש כמורות. אבן רושד בן המאה ה-12 טען כי נשים זהות לגברים בכל התחומים, ומסוגלות לבצע את כל התפקידים שאותם מבצעים הגברים. לפרוטו-פמיניזם בימי הביניים חשיבות רבה, בעיקר בגלל השפעתו העקיפה והישירה על הפמיניזם המודרני. בין השאר ניתן למנות את הסופרת מארי דה פרנס בת המאה ה-12, המשוררת הונציאנית קריסטין דה פיזאן בת המאה ה-14 מחברת הספר עיר הגבירות, לאורה צ'רטה סופרת של המאה ה-15, קתרין מאראגון והפילוסוף בן חצרה חואן לואיס ויוס שטען לזכות הנשים להשכלה, כמו גם רודולף אגריקולה בן התקופה. מארי דה גורנה, חברתו ועורכתו של מישל דה מונטן, פרסמה ב-1622 את חיבורה "שוויון בין גברים לבין נשים" וב-1626 את "תרעומת הנשים", שני חיבורים פמיניסטיים. פרנסואה פולה דה לה-בארה (François Poullain de la Barre) פרסם ב-1673 את ספרו "De l'égalité des deux sexes" ("לשוויונם של שני המינים"). לאחר פרסום פמפלט מיזוגיני בשם "The arraignment of lewd, idle, froward, and unconstant women" ("כתב האישום של נשים זנותיות, עצלות, קשות-לב ובלתי ממושמעות") פרסמה נערה צעירה בשם רייצ'ל ספט, ביתו של כומר מקומי, מאמר נגדי. המאמר הכתוב היטב, טען לשוויונם של הנשים לעומת הגברים, ונכתב היטב תוך הפגנת ידע נרחב ורטוריקה מעולה. בנוסף לדעה הייחודית שהוצגה במאמר, באופן נדיר נכתב המאמר תחת שמה האמיתי של הכותבת, ולא תחת פסבדונים. מעט מאוחר יותר, במחצית השנייה של המאה ה-17 פעלה וכתבה מרי אסטל, שני ספריה הידועים ביותר: "A Serious Proposal to the Ladies, for the Advancement of Their True and Greatest Interest" (הצעה רצינית לגברות, לקידום האינטרס האמיתי והעליון שלהן) (1694) ו-"A Serious Proposal, Part II" (הצעה רצינית, חלק שני) (1697). בספריה היא פורשת את משנתה בדבר מתן חינוך לנשים, דבר שבתקופתה נחשב כצעד נועז. מעט קודם לה, המלומדת ההולנדית-גרמנית אנה מריה ואן סכורמן פרסמה אף היא ספר בו קראה לחינוך לנשים. שולמית שחר, המעמד הרביעי: האשה בחברת ימי-הביניים, הוצאת דביר, 1983 http://www.monthly-renaissance.com/issue/content.aspx?id=744
סעיף 8

סעיף 8 הוא (באנגלית: Section 8) כינוי לקטגוריית סעיפים של שחרור מן הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כאשר חייל אינו מתאים לשירות בגלל הפרעות נפשיות. כאשר חייל משוחרר מן הכוחות המזוינים של צבא ארצות הברית מסיבות נפשיות, או שהוא מתנהג כמי שיש לו הפרעות נפשיות, אומרים עליו כי "הוא בסעיף 8". המונח מגיע מתקנות מספר 615-360 של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם סעיף 8 פקד על שחרור אלו שאינם כשירים נפשית לשירות צבאי. בשנת 1950 שחרור בעזרת סעיף 8 ניתן לכל חייל או חיילת שנתגלה כי הם הומוסקסואלים. בנוסף לקלון המתלווה לשחרור על ידי סעיף 8, בוטלו לחיילים הללו הטבות ותיקי מלחמת העולם השנייה. בצבא האמריקני פסקו מלעשות שימוש בשחרור על פי סעיף 8 כדי לשחרר חיילים מסיבות פסיכולוגיות או פסיכיאטריות ובמקום משתמשים בתקנות ההפרדה 635-200 של השירות הפעיל. בפרק 5, פסקה 13 נכתב כי יש לשחרר את החיילים שאובחנו בצורה רפואית הסובלים מהפרעת אישיות. המונח נעשה נפוץ בעקבות סדרת הטלוויזיה "מ.א.ש", שם רב-טוראי קלינגר ניסה לקבל שחרור בעזרת סעיף 8 אך לבסוף זנח את מאמציו. גם בסרט "מטאל ג'אקט", המגויס לאונרד לורנס הידוע בכינוי "גומר פייל" הופך לבלתי יציב בעליל כתוצאה מההתעללות של מדריך האימונים. פרופיל 21 "Office of Medical History - Neuropsychiatry in WWII, Chapter 16" (HTML). United States Department of the Army. 1963. נבדק ב-2012-01-04. "Active Duty Enlisted Administrative Separations" (PDF). United States Department of the Army. 2005-06-05. נבדק ב-2009-01-03. "M*A*S*H Episode Guide - Radar's Report" (HTML). The editors of TV.com. 1973-09-02. נבדק ב-2011-02-02.
האישה באגם

האישה באגם הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו. עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים. מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף. מדיה וקבצים בנושא האישה באגם בוויקישיתוף הספר "האישה באגם", באתר "סימניה" רון מיברג, בלש במים, סופהשבוע, ‏ 23 בדצמבר 2013. אמנון ז'קונט על דמות הבלש יוצאת הדופן של הסופר ריימונד צ'נדלר, באתר וואלה, 13 בינואר 2014. עמיחי שלו, ריימונד צ'נדלר: רב בלש עם ד"ש מהסבנטיז, באתר ynet, 23 בינואר 2014. מתן חרמוני, איך ייתכן שנותרתי אדיש לבלש האהוב על יאיר לפיד, באתר הארץ, 7 במרץ 2014. אהרון לפידות, "האישה באגם", באתר ישראל היום, 28 במרץ 2014. ריימונד צ'נדלר, השינה הגדולה, הוצאת כתר, שנת 2005, פרק 2 עמוד 11, "אני בן שלושים ושלוש, למדתי פעם במכללה ואני עדיין מסוגל לדבר אנגלית אם יש צורך. במקצוע שלי כמעט אין בכך צורך. עבדתי בעבר אצל מר ויילד, התובע המחוזי, כחוקר. החוקר הראשי שלו אדם בשם ברני אולס, התקשר אלי ואמר שאתה רוצה לפגוש אותי. אני לא נשוי כי אני לא אוהב נשות שוטרים". ריימונד צ'נדלר, "האישה באגם", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 49. ריימונד צ'נדלר, "האישה באגם", הוצאת כתר, שנת 2013, עמוד 181.
גאבו

גאבו (בפורטוגזית: Gabu) היא העיר הגדולה במזרח גינאה ביסאו. בעיר מתגוררים 14,336 תושבים (2008). היא רחוקה 45 ק"מ מבאפאטה וכ-150 ק"מ מביסאו. העיר ידועה בעיקר בתושביה המוסלמים מבני העם הפולי (Fula). במקור שם העיר היה Nova Lamego והעיר שכנה במרכז ממלכת קאאבו עד למאה התשע עשרה. היום זאת עיר מסחר חשובה של גינאה-ביסאו ובה מתנהל רוב המסחר עם המדינות השכנות סנגל וגינאה. האקלים בגאבו הוא אקלים סוואנה טרופי (Aw בשיטת קפן). העונה היבשה נמשכת מנובמבר עד מאי. עונת הגשמים מיוני עד אוקטובר ובה יורדים משקעים בכל יום בשילוב סופות רעמים. במשך כל השנה הטמפרטורה גבוהה והלחות רבה. מדיה וקבצים בנושא גאבו בוויקישיתוף גאבו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האקלים בגאבו ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו

המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל. המרכז בעכו הוקם בשנת 2010 בזכות שיתוף פעולה של מספר גופים - המרכז לטניס בישראל, עיריית עכו, חברת IDB והסוכנות היהודית - שתרמו על מנת שיהיה לראשונה מרכז טניס בעיר לרווחת התושבים ואנשי אזור הגליל המערבי. טקס חנוכת המרכז התקיים ב-6 ביוני 2010 בהשתתפות אלפי תושבים ואנשים מכובדים כגון נוחי דנקנר (יו"ר קבוצת IDB דאז), מיכאל ורעיה שטראוס, ראש העיר שמעון לנקרי, שאול מופז, אלן הופמן (מנכ"ל הסוכנות היהודית), טניסאית העבר אנה סמשנובה ובהנחיית דני רופ. במהלך הטקס התקיים משחק ראווה בין שחר פאר לעופרי לנקרי שגדלה בעכו ושיחקה בדצמבר 2013 בגמר אליפות ישראל לבוגרים. במרכז 13 מגרשי טניס מוארים ביניהם אצטדיון מרכזי המכיל 600 מקומות ישיבה. המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים, תוכנית תחרותית מוצלחת והשכרת מגרשים. למרכז תוכניות מיוחדות למען הקהילה שממומנות בעזרת תרומות: תוכניות לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, תוכנית מיוחדת לילדים ונוער בסיכון, תוכנית דו-קיום ותוכנית גנים תאומים, בה גן יהודי וגן ערבי משתפים יחד פעולה בפעילות ספורטיבית במרכז הטניס וגם מבקרים אחד את השני בגן. מנהל המרכז מיומו הראשון הוא אלעד רוט, יליד נהריה. מאז פתיחתו, התקיימו במרכז הטניס בעכו בכל שנה תחרויות בינלאומיות לגברים ונשים, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של העיר בה התקיימו תחרויות טניס בינלאומיות. מדיה וקבצים בנושא המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו בוויקישיתוף המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו, באתר המרכז לטניס בישראל
באלי (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אינדונזיה באלי – אי טרופי בארכיפלג האינדונזי באלי (פרובינציה) – אחת מ-34 הפרובינציות של אינדונזיה מצר באלי – מצר ים המפריד בין האי באלי לאי ג'אווה ומקשר בין האוקיינוס ההודי לבין ים באלי ים באלי – ים הממוקם צפונית לאי באלי ודרומית לאיי קנגיאן (Kangean Islands) באינדונזיה אתיופיה מחוז באלי – מחוז לשעבר בדרום-מזרחה של אתיופיה טאיוואן באלי (ניו טאיפיי) – מחוז (district) בעיר המאוכלסת ביותר בטאיוואן, ניו טאיפיי (New Taipei City) יוון באלי (כרתים) – עיירת נופש בצפונו של האי כרתים הממוקמת בערך בכמחצית הדרך בין בירת האי הרקליון והעיר רת'ימנו מרוקו פס אל-באלי – רובע המדינה של העיר פאס שבמרוקו ניגריה באלי (טרבה) – נפה במדינת טרבה (Taraba) שבניגריה קמרון באלי (קמרון) – עיירה בקמרון הינדואיזם הינדואיזם באלינזי באלי (ראמאיאנה) – מלך הקופים (אחיו של סוּגְרִיוָוה) בספר הרביעי של ראמאיאנה "קִישְקִינְדְהָה קנדה" או "ממלכת הקופים" מקדש באלינזי (pura) – מקדש הינדואי באי באלי באלי (asura) בידור לא בא לי – מחזה של עדי עדואן בא לי (שיר, שרית חדד) – סינגל מתוך האלבום ה-20 של שרית חדד באלי (כלב) – כלב בתוכנית מקור "באלי, דליק ושלוק" ששודרה בערוץ הופ! אחר טיגריס באלינזי – תת-מין של טיגריס שהיה חי אך ורק על האי באלי שפת באלי (פירושונים) פיגועי באלי (2005)
פינת זולה

בתחום עיצוב הבית והגינה, פינת זוּלָה היא פינת ישיבה המיועדת להשרות על המשתמשים בה שלווה ורוגע - אחת ממשמעויותיה של מילת הסלנג "זולה". במקרים רבים הפינה ממוקמת בגינה, ליד בריכת שחייה, על מרפסת או על גג. כמוצר מוכן הנמכר בחנויות רהיטים, השם "פינת זולה" מתאר מערכת ישיבה של ריהוט גן. היא כוללת ספה וכורסאות המורכבות מבסיס עץ ומכריות נפרדות, ושולחן. הספה והכורסאות נמוכות מן הרגיל ומאפשרות רביצה או שכיבה למחצה. פינת זולה, המאפשרת מנוחה והתרגעות, מופעלת לעיתים במקומות עבודה, לנוחות העובדים, ובספריות, לנוחות המשתמשים בהן. נועה סלור, להביא את סיני הביתה: חמישה טיפים לעיצוב פינת זולה חלומית, באתר המגזין בנין ודיור דידי רפאלי, ‏LIVING אבזור רהיטים, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2012