laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיאטרון העונות

תיאטרון העונות היה תיאטרון ישראלי שפעל בתל אביב בשנים 1963–1965. התיאטרון נבדל מהתיאטראות שפעלו בתקופתו בישראל בכך שהרוח החיה שלו לא הייתה במאי כי אם מחזאי – נסים אלוני (בדומה ל"תיאטרון סדן" של יגאל מוסינזון, מספר שנים קודם לכן). התיאטרון הציג מחזה מקורי אחד של אלוני ועיבודים שלו למחזות וטקסטים מאת אחרים. מנהל "העונות" היה משה ינוקא. ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני. התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית. הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה ב-19 בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר[דרוש מקור]. ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו. עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני. ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש". ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים. ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר. ההפקה נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות. "העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן. למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח. יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות. מנדל קוחנסקי, התיאטרון העברי, ויידנפלד וניקולסון ירושלים, תשל"ד 1974, עמ' 206-204. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון העונות בוויקישיתוף קטע מההצגה "הנסיכה האמריקאית" מאת ניסים אלוני בתיאטרון העונות, 1967, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים פרסומת להצגה ארלקינו של תיאטרון העונות, 1963, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים תיאטרון העונות מציג: אל תיגעו בנוימן, 1964, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים "תיאטרון העונות " יחנך הערב, קול העם, 19 בפברואר 1963 נחמן בן-עמי, כתמי צבע, מעריב, 20 בפברואר 1963 דן מירון, מחזה "הנסיכה*- מרהיב ומאכזב - עם המחזה ע״י "תיאטרון העונות", הארץ, 1 במרץ 1963 בועז עברון, "ארלקינו" – ב״תיאטרון העונות", הארץ, 27 בספטמבר 1963 סמי ימות בשש, בבלוג של רפי מן "הרביזור" - הוצג, קול העם, 11 באוגוסט 1965
אגוז הקיא

אגוז הקיא (שם מדעי: Strychnos nux-vomica) הוא עץ בר גדול, בעל עצה לבנה וקשה וקליפה עבה. הענפים מכוסים בקליפה לבנבנה-אפורה. העלים נגדיים, מבריקים ודמויי ביצה. הפרחים לבנים-ירקרקים והפרי (ענבה גדולה בגודל תפוח) בעל ציפה עסיסית. הזרעים מרים מאוד ומכילים אלקלואידים רעילים, ביניהם סטריכנין (רעל עכברים). העץ גדל ביערות אסיה הטרופית (הודו ומלזיה). הפרי רעיל מאוד ומסוכן. בימי הביניים שימש אגוז הקיא לטיפול בשיתוק הפנים ולעידוד הקאה. אין שימוש בפרי ברפואה המודרנית, אך ברפואה המסורתית משמש כמרכיב בטיפול במחלת הנפילה. מדיה וקבצים בנושא אגוז הקיא בוויקישיתוף אגוז הקיא, באתר ITIS (באנגלית) אגוז הקיא, באתר NCBI (באנגלית) אגוז הקיא, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אגוז הקיא, באתר Tropicos (באנגלית) אגוז הקיא, באתר GBIF (באנגלית) אגוז הקיא, באתר The Plant List (באנגלית) אגוז הקיא, באתר IPNI (באנגלית) אפרים לב וזהר עמר, סממני המרפא המסורתיים בארץ ישראל, ירושלים, תשס"ב, עמ' 58.
DAEMON Tools

DAEMON Tools (ראשי תיבות של Disk And Execution MONitor tools) היא תוכנה לדימוי כונן וירטואלי, וצורבת דיסקים לMicrosoft Windows. DAEMON Tools היה במקור התוכנה Generic SafeDisc emulator.‏ התוכנית טוענת שהיא מסוגלת לעקוף את רוב תוכנות ההגנה מפני העתקה, כגון SafeDisc ו־SecuROM. יש לתוכנה מצב מיוחד להעתקת דיסקים עם הגנה מתקדמת, אשר נמצאים בשימוש במספר תקליטורים, בעיקר בתחום משחקי המחשב. פורמט הקבצים הסטנדרטי של DAEMON Tools הוא MDX (קיצור של Media Data eXtended, "מידע מדיה מורחב"). MDX הוא אימג' המדמה דיסק כמו הפורמטים MDS / MDF. התוכנה מסוגלת גם להציב באופן וירטואלי תמונות דיסק מסוג ISO. אתר האינטרנט הרשמי של DAEMON Tools (באנגלית) DAEMON Tools, ברשת החברתית פייסבוק אתר חברת disc-soft DAEMON Tools Are Back!, באתר Softpedia, ‏15.10.2005. File extension MDX, באתר File-Extensions.org.
Viber

Viber (בעברית: וייבר) הוא יישום קנייני חוצה-פלטפורמות המשמש להעברת מסרים מיידיים וביצוע שיחות על גבי רשת האינטרנט (VoIP) שפותח במקור על ידי חברת Viber Media הישראלית. בנוסף להודעות טקסט היישום מאפשר שליחת תמונות, קטעי וידאו והודעות קוליות. היישום זמין עבור מערכות ההפעלה: Android, BlackBerry OS, iOS, Series 40, Symbian, Bada, Windows Phone, Mac OS X ,Microsoft Windows ולינוקס בגרסת 64 ביט. בפברואר 2014 נמכרה וייבר לחברת האינטרנט Rakuten מיפן תמורת 900 מיליון דולר. לווייבר היו במרץ 2019 1.095 מיליארד משתמשים. נכון לסוף 2022, לשירות 250 מיליון משתמשים חודשיים. וייבר הושק לראשונה עבור האייפון ב-2 בדצמבר 2010 כמתחרה ישיר בסקייפ. גרסה מוקדמת לאנדרואיד שוחררה ב-11 במאי 2012 אך הייתה מוגבלת ל-50,000 משתמשים. גרסה ללא הגבלת משתמשים שוחררה ב-19 ביולי 2012. וייבר לבלקברי ולווינדוס-פון הושקה ב-8 במאי 2012. כשהגיע היישום ל-90 מיליון משתמשים ב-24 ביולי 2012, נוספה האפשרות לצ'אט קבוצתי ולשיחות באיכות HD; באותו יום גם הושק היישום עבור סדרה 40 של נוקיה, סימביאן ובאדה. תחילה שיחות קוליות התאפשרו רק למשתמשי אייפון ואנדרואיד, אך הובטח שהאפשרות תתווסף לגרסאות הבאות של היישום עבור באדה, סימביאן ווינדוס-פון. כפי שהובטח, ב-22 בספטמבר 2012 שיחות קוליות באיכות HD וצ'אט קבוצתי נעשו זמינים עבור וינדוס-פון, אך רק למשתמשי נוקיה, כחלק משותפות בלעדית עם החברה. וייבר עם שיחות קוליות שוחרר רשמית לכל המכשירים המריצים ווינדוס-פון 8 ב-2 באפריל 2013. ב-2013 היא נרכשה על ידי Rakuten. בפועל, הפונקציונליות משתנה מפלטפורמה לפלטפורמה; אנדרואיד ו-iOS הן הראשונות לקבל פיצ'רים חדשים. וייבר מאפשרת שליחת הודעות טקסט, תמונה וקול בין כל הפלטפורמות; שיחות קוליות זמינות רק עבור אייפון, אנדרואיד ווינדוס-פון. ממשק היישום כולל סרגל כרטיסיות המאפשר גישה מהירה להודעות, שיחות אחרונות, אנשי קשר וחייגן. בעת ההתקנה היישום יוצר חשבון משתמש אשר עושה שימוש במספר הטלפון כשם משתמש. וייבר מסתנכרנת עם אנשי הקשר הקיימים במכשיר, כך שהמשתמשים לא ייאלצו להוסיף זה את זה באופן ידני. בגרסה 2.3 נוספו לווייבר סמיילים וסמלים נוספים. Viber Media היא חברה ישראלית שנוסדה בתל אביב, עם מרכזי פיתוח בבלארוס ובקפריסין. החברה נוסדה על ידי טלמון מרקו, יזם אמריקאי-ישראלי. החברה מייצרת הכנסות על ידי מכירת סטיקרים. החברה ממומנת על ידי משקיעים פרטיים. מדיה וקבצים בנושא Viber בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Viber (באנגלית, ביפנית ובשפות מרובות) Viber, ברשת החברתית פייסבוק Viber, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Viber, ברשת החברתית אינסטגרם Viber, ברשת החברתית LinkedIn אסף גלעד, יזם נדל"ן אלמוני יקבל 1.7 מיליארד שקל ממכירת וייבר, באתר כלכליסט, 16 בפברואר 2014 ענבל אורפז, אלירן רובין, האפליקציה מבני ברק נהפכה ל"וואטסאפ" של יוון, אוקראינה ועיראק, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2016 נתי יפת, ‏"סנאפצ'ט הוכיחו שאפשר להתחיל מכלום ולהתחרות עם הגדולות", באתר גלובס, 26 בנובמבר 2017 הלל קורן, ‏עוד עסקת ענק נסגרה: וייבר נמכרת תמורת 900 מיליון דולר לחברת האינטרנט היפנית Rakuten, באתר גלובס, 14 בפברואר 2014 Number of unique Viber user IDs from June 2011 to March 2019, statista מאיר אורבך, לראשונה מהקמת החברה: וייבר פיטרה 45 עובדים - 20 מהם בישראל, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2022 אור הירשאוגה, אמיר טייג, Rakuten היפנית רוכשת את Viber הישראלית תמורת 900 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 14 בפברואר 2014 Free-Calling App Viber Jumps To Desktop, Hits 200 Million Users
האגודה הישראלית למשפט פרטי

האגודה הישראלית למשפט פרטי הוקמה בשנת 2009 על ידי חנוך דגן, דפנה לוינסון-זמיר ושחר ליפשיץ. האגודה שמה לעצמה למטרה לשמש מסגרת לקידום מחקר ושיח אקדמי בין חוקרים ישראלים בתחומי המשפט הפרטי, ללא קשר לשיוכם המוסדי או להעדפותיהם המתודולוגיות. באגודה יותר ממאה חברות וחברים מאוניברסיטאות ומכללות בישראל ומחוץ לה. האגודה מארגנת מדי שנה שני כנסים – האחד כנס ציבורי הפתוח לכל ובו נדונים בהרחבה עניינים משפטיים אקטואליים, והשני – כנס אקדמי שבו מוצגים מאמרים חדשניים שהוגשו על בסיס קול קורא ונבחרו על ידי ועדה מקצועית . כנסי האגודה נערכו, בין היתר, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן ובמרכז הבינתחומי. יושבי הראש של האגודה: דפנה לוינסון-זמיר (2009-2011), שחר ליפשיץ (2011-2012), אמנון להבי (2012-2013), רונן פרי (2014-2013), יפעת הולצמן גזית (2015-2014). חברי הנהלת האגודה הנוכחיים הם יפעת הולצמן גזית, גדעון פרחומובסקי ורועי קרייטנר. אתר הבית של האגודה(הקישור אינו פעיל)
יונג וילנה

"יוּנְג וילנה" (בכתיב יידי: יונג-ווילנע; יידיש: "וילנה הצעירה"), או בשמהּ המלא "שרייבער און מאַלער גרופע יונג-ווילנע" (יידיש: קבוצת הסופרים והציירים 'וילנה הצעירה'), הייתה חבורה ספרותית יהודית-יידישאית בעיר וילנה, שפעלה משנת 1927 ועד לשלהי שנות ה-30. ראשית פרסומה של החבורה היה בשנת 1927, בכינוס ספרותי בווילנה, והמשכו מעל גבי העיתון "ווילנער טאָג", היומון של וילנה. עורך העיתון, זלמן רייזן, פרסם את יצירות חברי הקבוצה בהבלטה גדולה וחזה להם עתיד ספרותי מבטיח. חבורת היוצרים של וילנה הצעירה מנתה יוצרים רבים, ובהם: המשורר והסופר חיים גראדה, המספר והמשורר שמריהו קצ'רגינסקי, המשורר אברהם סוצקבר, המשורר פרץ מירנסקי, המשורר אברהם לב (שעלה לימים לארץ והיה בין מייסדי קיבוץ גבעת השלושה, אביו של העיתונאי יגאל לב), המשורר לייזר וולף, המשורר שמשון כהן, הסופר משה לוין. הציירים הצעירים שנמנו עם החבורה היו בן-ציון מיכתם, רוזה סוצקבר וש. עפרון. רובם היו חניכי המוסדות היידישאים, ובעלי השקפות שמאליות קיצוניות, הקרובות למפלגה הקומוניסטית. רובם לא היו ציוניים ולא חובבי עברית. המשורר אברהם סוצקבר למשל, חרף ריבוי שנות ישיבתו בישראל, המשיך ליצור ביידיש. החבורה הוציאה כתב עת ספרותי בשם "יונג-ווילנע", שהחוברת הראשונה שלו נדפסה בשנת 1934. על אף שלא היו שותפים להסכמה ספרותית ויצרו כל אחד בסגנון וברוח אחרת, היו ליוצרים הצעירים של יונג וילנה מספר דברים משותפים: האמונה הגמורה בלשון היידיש כלשון העם היהודי, עניין רב בחיים היהודיים בליטא פולין ומזרח אירופה, יניקה מנופי מולדתם ליטא, ומשירי העם הליטאיים, והערצה של המרכז הרוחני היהודי של וילנה, שכונתה אז "ירושלים דליטא". החבורה התפוררה מעצמה עוד לפני המלחמה, ויוצריה פנו איש לעברו וליצירתו. רובם הושמדו בשואה, אבל אחדים היגרו לארצות הברית, ומעטים גם נאחזו בארץ. יצירתם החדשנית הייתה חלק מתהליך מהפכני ומעמיק שעבר על לשון היידיש ותרבותה, שאלמלא השואה וההשמדה, אפשר והייתה מתפתחת ללשון מודרנית וחילונית, ותופסת מקום של כבוד בין לשונות אירופה. "וילנה הצעירה" (יונג-ווילנע) בתוך תערוכת האינטרנט "וילנה: ירושלים דליטא" באתר יד ושם ג'סטין דניאל קמי, יונג וילנה, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) חנה מלאָטעק, אלחנן וואָגלער — אַ פּאָעט פֿון "יונג־ווילנע", פארווערטס, 20 בפברואר 2009 (ביידיש) – כולל תמונה קבוצתית של כמה מחברי "יונג וילנה" אברהם יהושע השל, ירושלים דליטא, באתר "דעת" יונג וילנה, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
יצחק לבנון (שגריר)

יצחק לבנון (5 בנובמבר 1944 – 27 בדצמבר 2023) היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל במצרים ומרצה במרכז הבינתחומי הרצליה. לבנון נולד בביירות בירת לבנון. אמו שולמית קישיק-כהן הייתה מרגלת למען ישראל בלבנון ופעילת עלייה אשר עסקה בהברחת יהודים מסוריה ומלבנון לישראל. ב-1967 עלה לארץ עם משפחתו. את דרכו בשירות החוץ החל בשנות ה-80, ומילא שורה ארוכה של תפקידים בהם מנהל המחלקה לתקשורת ערבית במשרד החוץ, שליח ישראל למוסדות האו"ם בז'נבה, ותפקידים שונים במשלחות הישראליות באו"ם, ונצואלה, קולומביה, צרפת וקנדה. לאחר מכן היה הקונסול הכללי בבוסטון. בנובמבר 2009 מונה לבנון לשגריר ישראל במצרים. הוא כיהן בתפקיד זה בתקופת ההפיכה במצרים ב-2011. בעת תקיפת שגרירות ישראל במצרים שהה לבנון בקהיר וחולץ ממצרים בטיסה מיוחדת של חיל האוויר. בסוף שנת 2011 פרש משירותו במשרד החוץ. בשנותיו האחרונות, הרצה לבנון במרכז הבינתחומי הרצליה ופרסם מאמרים בענייני המזרח התיכון. בשנת 2022 לבנון הוציא לאור את ספר זיכרונותיו "בעין הסערה: סודות דיפלומטיים". נפטר ב-27 בדצמבר 2023. נטמן בבית העלמין בהרצליה. בעין הסערה: סודות דיפלומטיים, ראשון לציון: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2022 מדיה וקבצים בנושא יצחק לבנון בוויקישיתוף הרצאת יצחק לבנון, ‏ 30 ימים בקהיר - עדות אישית על המהפכה, סיפור היחסים בין ישראל למצרים, במכון ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים דוד גוברין, ‏יצחק לבנון, שנפטר בשבוע שעבר, היה דיפלומט מסוג אחר, באתר מעריב אונליין, 1 בינואר 2024 עופר אדרת, יצחק לבנון: "מוכן לחזור לביירות בתנאי אחד: כנציג מדינת ישראל", באתר הארץ, 7 בינואר 2024 לבנון. יהודי לבנון וסיפורה של לבנון עם יצחק לבנון, סרטון בערוץ "באים אל הפרופסורים", באתר יוטיוב, 19 בינואר 2021 ברק רביד, לאחר עיכוב: הדיפלומט יצחק לבנון מונה לתפקיד השגריר בקהיר, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2009 הותר לפרסום: השגריר הישראלי פונה מקהיר במהלך הלילה, באתר וואלה, 10 בספטמבר 2011 יעקב רוזן־קניגסבוך, ספר זיכרונותיו של לבנון מטעים את הקורא בדבש ובעוקץ של שירות החוץ הישראלי, באתר הארץ, 29 ביוני 2022 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח

המרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח (באנגלית: European Centre of Tort and Insurance Law ובקיצור המקובל ECTIL) הוא מרכז המחקר החשוב ביותר של האיחוד האירופי בתחומי הנזיקין והביטוח. פועל מווינה שבאוסטריה. שלוש מטרותיו העיקריות: לערוך מחקר משפטי משווה על דיני הנזיקין במדינות אירופה ובאיחוד האירופי לפעול להרמוניזציה של דיני הנזיקין והביטוח באירופה באמצעות ניסוח עקרונות נזיקין משותפים, בשיתוף פעולה עם הקבוצה האירופית לדיני נזיקין לשתף פעולה עם חוקרים ומוסדות מחקר בתחומי הנזיקין והביטוח לשם קידום המחקר בתחומים אלה. המרכז נוסד על ידי הקבוצה האירופית לדיני נזיקין כבסיס מוסדי להגשמת יעדים אלה. אחד מהפרויקטים השאפתניים ביותר של המרכז, אשר הוצא אל הפועל באמצעות קבוצת הנזיקין, הוא ניסוח עקרונות דיני הנזיקין האירופיים (Principles of European Tort Law הידועים ביבשת גם בשם המקוצר PETL). בנוסף לכך מוציא המרכז ספרים העוסקים בסוגיות שונות בדיני הנזיקין באופן השוואתי – תוך ניסיון לתת במה לכל השיטות באיחוד האירופי ולזהות עקרונות, מגמות או תוצאות – ברמת האיחוד. המרכז עורך מדי שנה את הכנס השנתי של דיני הנזיקין האירופיים בווינה בו מוצגים דוחות של כל מדינות האיחוד האירופי ואיגוד הסחר החופשי האירופי ונדונות סוגיות אקטואליות בתחום זה. לאחר כל כנס מוציא המרכז את ספר השנה של דיני הנזיקין בו מופיעים דוחות של המדינות השונות ודוחות משווים ומסכמים. בפעילות המרכז מעורבים שני חוקרים ישראלים. פרופסור ישראל גלעד מן האוניברסיטה העברית הוא חבר קבוע בקבוצת הנזיקין, הגוף המייסד, ובמרכז עצמו ונוטל חלק בעריכה ובכתיבה של פרסומי המרכז. פרופסור רונן פרי הוא הרפורטר של ישראל לספר השנה של דיני הנזיקין וחבר קבוע של המרכז. אתר האינטרנט הרשמי של המרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח דף הבית של המרכז.
שלכת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שלכת (אנ') – נשירת העלים מעץ או מצמח, בפרט בסתיו שלכת (אלבום) – אלבום של הזמר והיוצר עמיר בניון שלכת (מיצב) – מיצב של מנשה קדישמן מבצע שלכת – מבצע צבאי של צה"ל שנערך בלבנון בשנת 1978 שלכת (סרט) – סרט תיעודי על חיה של דבורה ברטונוב עלי שלכת
חוברת (גלריה גורדון)

"חוברת" היא פנזין או קובץ מודפס של יצירות אמנות מושגיות שיצאה במאי 1974 בהוצאת גלריה גורדון. היא הכילה יצירות טקסט ועבודות מושגיות של דוד אבידן, תמר גטר, דוד גינתון, יאיר גרבוז, רפי לביא, מיכל נאמן ואפרת נתן. "חוברת" היוותה ביטוי לשימוש הנרחב בטקסטים באמנות מושגית בשנות השבעים של המאה ה-20. גרבוז הגדיר בדיעבד את יצירותיהם של משתתפי ה-"חוברת" כניסיון "בהגדרת טריטוריה פיזית ונפשית ובסימון מידותיה וגבולותיה." החוברת, בת 48 עמודים לא ממוספרים, שהודפסו בסטנסיל. מיעוטם מודפס משני צדי הדף. "חוברת" הודפסה במכונה שהייתה שייכת ל"מדרשה לאמנות". בספרו "כל הסיכויים שבקרוב תעבור כאן רכבת" (2000), תיאר יאיר גרבוז את המניע שלו ושל רפי לביא להפקת החוברת כרצון להצגת העבודות המושגיות שיצרו האמנים במעין "תערוכה במדיום הסטנסיל". את המימון להפקתה סיפק שעיה יריב, בעליה של גלריה גורדון, שבה גם נמכרו עותקיה. האמנים המשתתפים יצרו עבור "חוברת" עבודות בעלות ממד ארס פואטי בולט. דוד אבידן, לדוגמה, הדפיס את השיר "תרומה צנועה לתאוריה-של-הפואטיקה", שפורסם שנה קודם לכן בספרו "שירים שימושיים". אל מילות השיר מצורפות 22 הערות שוליים ממוספרות, בהתאמה למילות השיר. רפי לביא יצר מפות מנטאליות של דירתו ושל אזור מגוריו בתל אביב, ואילו יאיר גרבוז פרסם טקסט בשם "ביוגרפיה+תחביבים+רשימות+הסברים+תוכן העניינים" ובו דיווח בגוף ראשון על משמעות היות אמן, לצד סדרת רשימות המתבססות על שדות סמנטיים שונים, כגון מוצרי נייר וחומרי אמנות. בעבודות רבות ישנה התייחסות אל הגוף ואל התודעה ומגבלותיהם. דוד גינתון, לדוגמה, יצר דפים ובהם כתמים שנוצרו על ידי הטבעת חלקי גופו, בצירוף כותרות מבארות כגון "נחתם על ידי האף". מיכל נאמן יצרה דפים המשלבים התייחסויות פוליטיות עם דימויים גופניים, כגון גרסה ל"גדי בחלב אמו". תמר גטר פרסמה דפים ובהם בדיקה תודעתית של גודלה של גלוית דואר, לצד עבודת טקסט המעמתת בין צורה לטקסט. "חוברת", נתקלה בביקורת לא אוהדות של יהושע קנז, עורך המוסף הספרותי ב"הארץ" ושל יגאל תומרקין, שפרסם כתגובה חוברת פארודית. ראו: עומר, מרדכי (עורך), גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 416 גרבוז, יאיר, כל הסיכויים שבקרוב תעבור פה רכבת, עם עובד, תל אביב, 2000, עמ' 217. ראו: גרבוז, יאיר, כל הסיכויים שבקרוב תעבור פה רכבת, עם עובד, תל אביב, 2000, עמ' 210-217. ראו: גינתון, דוד, "ללמד בני יהודה אמנות או סדרה של זינוקי נפל", סטודיו, גיליון מס' 40, עמ' 45.
ג'ון מרשל (שחיין)

ג'ון בירני מרשל (באנגלית: John Birnie Marshall, ‏29 במרץ 1930 – 31 בינואר 1957). היה שחיין אוסטרלי, בעל שתי מדליות אולימפיות, כסף וארד (לונדון 1948) ושיאן עולם (קבע 28 שיאי עולם). מרשל נולד בבונדיי, פרוור בסידני. אביו היה אלוף מערב אוסטרליה בגלישת גלים. מיד לאחר הולדתו עזבה משפחתו לפרת' ומספר שנים לאחר מכן למלבורן. באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1947 זכה מרשל בכל משחי החופשי מ-220 יארד חופשי ועד 1650 יארד חופשי. באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מרשל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:31.3 דקות, אחרי ג'יימס מקליין מארצות הברית (19:18.5 דקות) ולפני גאורג מיטרו מהונגריה (19:43.2 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:47.7 דקות, אחרי ביל סמית' שקבע שיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות וג'יימס מקליין (4:43.4 דקות) שניהם מארצות הברית. לרוע מזלו המשחה החזק שלו, 200 מטר חופשי לא נערך במשחקים אלו. לאחר המשחקים האולימפיים שחה מרשל בהדרכתו של רוברט קיפוט באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בשנים 1950–1951 הגיע לשיאו וקבע 19 שיאי עולם חדשים, 15 מהם בחודש אחד, במשחים ל-200 מטר, 220 יארד, 400 מטר, 440 יארד, 800 מטר, 880 יארד ו-1 מייל חופשי. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים מרשל במקום שמיני בתוצאה של 19:53.4 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 19:09.2 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:50.3 דקות ולא עלה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 4:46.8 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה 9:01.4 דקות, כשחיין אחרון הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 2:13.7 דקות. בשנת 1954 חזר מרשל לאוסטרליה והתחתן עם אלופה בקפיצה למים. באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים מרשל במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.2 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:26.8 דקות. מספר שבועות לאחר המשחקים האולימפיים נפצע מרשל בתאונת דרכים במלבורן, פצעים קשים ביותר וששה ימים לאחר מכן ב-31 בינואר 1957 הוא נפטר והותיר אחריו אישה ותינוק בן 7 חודשים. בשנת 1973 זכה מרשל להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי (ויקיפדיה באנגלית). ג'ון מרשל, באתר olympedia.org ג'ון מרשל באתר International Swimming Hall Of Fame (באנגלית)
סטיריקון

האם התכוונתם ל... סטיריקון (ספר) – ספר של פטרוניוס סטיריקון (סרט) – סרט קולנוע של פדריקו פליני סטיריקון (להקה) – להקת בלאק מטאל נורווגית
יצחק מסר

יצחק מסר (1942-1891) היה מקובל חסידי פולני מהעיר סאנוק, שבגליציה המערבית, פולין. היה בוגר ישיבות הונגריה ובעל השכלה כללית רחבה. בנוסף להשכלתו היה פעיל בכינון מערכת חינוך חדשה בעיר מולדתו שהתבססה על חדר מתוקן, ברוח חזונו של אחד העם, אך תוך נאמנות להלכה. היה מהפעילים הבולטים של תנועת המזרחי בעירו, והיה מקורב להלל צייטלין. במהלך השואה, בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הוגלה לערבות סיביר, שם כתב במשך כשנה וחצי על שקים וניירות מזדמנים חיבור קבלי שזכה לשם וממדבר מתנה. החיבור יצא לאור בשנת תשמ"ה בידי פרופ' משה חלמיש, והוא נחשב אחת היצירות הקבליות הבודדות שנכתבו במהלך השואה וששרדו אותה. בנותיו של מסר, טוניה שמרלובסקי וסוניה אביזוהר הן ששמרו את כתב היד ודאגו לפרסמו. על אודות החיבור כתב חלמיש בהקדמת הספר: אמנם אין הקונטרס וממדבר מתנה מציג שיטה חדשה או תכנים חדשים. ייחודו הוא בסיגול מפתיע [...] של חישובים מספריים לרעיונות ידועים, באמצעותם הוא מחזק ומאשש דברי קבלה בתחומים שונים. ההתאמה המפליאה של החישובים בלא אמצעי כתיבה סבירים, מקום הכתיבה ותנאי הכתיבה – הם הם שמעלים את השתאותנו, וייתכן מאוד שבתנאים נורמליים היה המחבר מגיע ליצירה פורייה. עם זאת, לאחרונה טוען ד"ר יצחק הרשקוביץ שלמסר תרומה חשובה אף מבחינה תוכנית להתפתחותם של רעיונות קבליים בעיצומה של השואה, ובפרט בכל הנוגע למאמצי האדם בעבודת האל, ולמקומם של פולחנים מעשיים (כדוגמת ברכות, עבודה בגשמיות ועוד) בפרקטיקה הדתית היהודית. יצחק הרשקוביץ, "Ararita: A Kabbalistic Godly Appellation in the Midst of the Holocaust (A Study in the Writings of R. Yitzchak Messer During the Holocaust)", 5th Annual Summer Workshop for Holocaust Scholars, Yad Vashem, The International Institute for Holocaust Research, July 2012. יצחק הרשקוביץ, "וממדבר מתנה: חותם השואה על חיברו קבלי מערבות סיביר", דעת 78 (2015), עמ' 93-105. מ' חלמיש, קונטרס וממדבר מתנה: כתב יד קבלי שנכתב בערבות סיביר, תל אביב תשמ"ה, עמ' כב.
קורנית (צמח)

המונח "טימין" מפנה לכאן. לערך העוסק בבסיס חנקני, ראו תימין. קוֹרָנִית, תימין או טימין (שם מדעי: Thymus), הוא סוג של צמחי תבלין, בני שיח רב שנתיים ממשפחת השפתניים. בסוג נכללים מעל 350 מינים שגובהם הממוצע כ-40 ס"מ ומקורם בדרום אירופה, בצפון אפריקה ובאסיה. השם "קורנית" ניתן לצמח זה עקב תחושת הקרירות הנוצרת על הלשון בעת לעיסת עלי הצמח. הקורנית היא צמח כיסוי עשבוני ירוק-עד, צמיחתה מהירה וצפופה, ורוב המינים צומחים לגובה של פחות מ-10 סנטימטרים. הגבעולים משתרשים לכל אורכם. העלים קטנים, מעוגלים ולהם ארומה אופיינית. הפריחה ברוב המינים היא בגווני ורוד, והיא מופיעה בארץ בחודשים אפריל–מאי ובאירופה ביוני-יולי. הזרעים נובטים רק בסביבה מוארת. הקורנית עמידה לקור וליובש, מעדיפה תנאי שמש מלאה ואדמה חולית מנוקזת היטב. קורנית צומחת לרוב בצידי דרכים, באחו וכן בנקבות ובסדקי סלעים. המין הארומטי ביותר הוא בת-קורנית פשוטה (Thymus vulgaris), הנקרא גם 'בת-קורנית מצויה'. הקורנית הייתה מוכרת ליהודים כבר בתקופת המשנה והתלמוד ושמשה למאכל ולתיבול: ”חבילי איזוב, הסיאה, הקורנית... קוטם ואוכל,” ”קורנית – קורניתא.” קורנית היא מקור עשיר בברזל ומשתמשים בו רבות בבישול, בבשרים, במרקים ובפרט בבישול בשר כבש, עגבניות וביצים. למרות טעמה החזק, לרוב אינה מסתירה או מטשטשת את טעמם של תבלינים ועשבי תיבול אחרים, ובזכות תכונה זו היא משמשת מרכיב בתערובת התבלינים ארב דה פרובאנס. קורנית נמכרת מיובשת, טרייה, משומרת בשמן ומלח ועוד. כשהיא טריה היא עשירה יותר בטעמים, אבל בו-זמנית לא נוחה לעבודה, וגם לא מתאימה לשימוש לאחר יותר משבוע אחד. קורנית טרייה אפשר למצוא בכל עונות השנה, והיא לרוב נמכרת כצרור ענפים שהם גבעולים גזומים של הצמח. הגבעול מורכב מגזע עצי שעליו עלים זוגיים ופרחים. נהוג להשתמש בגבעולי קורנית שלמים כחלק מהבוקה גרני, צרור של מגוון עשבי תיבול שנותן ניחוח לתבשילי ציר ולמרקים. אפשרות שנייה היא הורדת העלים הירוקים מהגבעול, ואז הגזע העצי הקשה נזרק. קורנית מיובשת שומרת על טעמה יותר מאשר עשבי תיבול אחרים. הקורנית מכילה סליצילים (רכיבים צמחיים טבעיים דמויי אספירין). ברפואה העממית משמשת הקורנית בעיקר לטיפול במגוון בעיות במערכת הנשימה, ומקובל בה כי הפעילויות נוגדות חיידקים של הקורנית מסייעות גם במניעת מחלות שמקורן במזון. יש המאמינים כי לשמן הקורנית השפעות מעכבות גדילה של חמישה[דרושה הבהרה] מחוללי מחלה נפוצים שמקורם במזון. בארץ ישראל נפוצים המינים הבאים: קורנית הערבות (שם נרדף בת-קורנית הערבות) (Thymus bovei) – צומח נדיר בנגב ובמדבר יהודה קורנית מקורקפת (Thymus capitatus, שם נרדף Coridothymus capitatus) – צומח בצפון הארץ ובמרכזה מינים בולטים נוספים: קורנית הבר (Thymus serpyllum) קורנית לימונית (Thymus citriodorus) – הכלאה בין בת-קורנית פשוטה ל-Thymus pulegioides קורנית ספרדית (Thymus zygis) קורנית הבר בת-קורנית פשוטה (טימין) קורנית מקורקפת קורנית ספרדית קורנית לימונית קורנית לימונית קורנית הקמפור המין Thymus moroderi מדיה וקבצים בנושא קורנית בוויקישיתוף קורנית, באתר ITIS (באנגלית) קורנית, באתר NCBI (באנגלית) קורנית, באתר Tropicos (באנגלית) קורנית, באתר GBIF (באנגלית) קורנית, באתר IPNI (באנגלית) תוספתא שבת ט"ו, י"ב תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קכ"ח, עמוד א'
חטט נקרי

חטט נקרי או חטט (שם מדעי: Camarhynchus pallidus) הוא מין של עוף ממשפחת הפרושיים. הוא אוכל חרקים המתחבאים בתוך עצים באיי גלאפגוס. הוא מצליח להוציא אותם מתוך העץ על ידי שימוש בעלים או מקלות קטנים, המחלצים את החרק מתוך החור שנוצר על ידי מקורו החזק של החטט. מדיה וקבצים בנושא חטט נקרי בוויקישיתוף חטט נקרי, באתר ITIS (באנגלית) חטט נקרי, באתר NCBI (באנגלית) חטט נקרי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חטט נקרי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) חטט נקרי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חטט נקרי, באתר GBIF (באנגלית) חטט נקרי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפי האקדמיה ללשון ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.