laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Last Friday Night (T.G.I.F.)

Last Friday Night (T.G.I.F.) (בעברית: ליל שישי האחרון (תודה לאל שהגיע יום שישי)) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור כסינגל החמישי מן אלבום האולפן השלישי של פרי, Teenage Dream, ב-6 ביוני 2011. השיר זכה להצלחה רבה ואף דורג במקום ה-ראשון במצעד בילבורד הוט 100 ובמקום ה-ראשון במצעד קנדיאן הוט 100. השיר נכנס לאלבום הלהיטים הכללי של שנת 2011 הנקרא "NOW THAT'S WHAT I CALL MUSIC 17", מחברת התקליטים הליקון ו-MTV. זוהי הגרסה ה-17 של אלבום הלהיטים, כפי שמצוין בשם האלבום. ביוני 2021, נודע כי השיר יופיע במשחק הריקודים Just Dance 2022.‏ ב-7 ביוני 2011 פרסמה פרי סרטון הצצה לקליפ של השיר Last Friday Night (T.G.I.F.)‎ שבסופו כתוב כי הקליפ המלא לשיר יצא ב-14 ביוני, אולם חלק מן הקליפ הודלף יומיים לפני מועד יציאתו, ה-12 ביוני 2011. בערב אותו היום הודלף הקליפ המלא לשיר שאורכו כשמונה דקות. בקליפ מופיעה פרי כקייטי בת' טרי, נערה חנונית טיפוסית באמריקה בעלת רסן, משקפיים ענקיים ובגדים חנוניים. כשהיא מתעוררת ביום שבת אחד, היא מגלה שבחדרה שורר בלאגן נוראי, במיטתה ישן גבר ערום, על הכיסא יושב נער קשור בסלוטייפ ולצד המיטה ישן נער מחופש. היא מגלה שהועלה לאינטרנט סרטון המתעד את המסיבה שהתרחשה; פרי החנונית פותרת תשבץ סודקו בביתה, אך המוזיקה שמגיעה מבית משפחת בלאק מפריעה לה. היא הולכת לשם על מנת להתלונן, אך רבקה בלאק, מארגנת המסיבה, משכנעת אותה להישאר. היא עושה לה מהפך - מקרזלת את שיערה בתספורת אפרו, מאפרת אותה, מסירה את הרסן, עושה לה שעווה ומחליפה לה בגדים. לאחר מכן מראים את מהלך המסיבה - קייטי רוקדת והופכת למסמר המסיבה. הווידאו קליפ נכון לספטמבר 2017, צבר למעלה ממיליארד צפיות והפך לרביעי של פרי לעשות זאת, דבר שהופך אותה לאמנית הראשונה בהיסטוריה שעשתה זאת. מידע על היצירה "Last Friday Night (T.G.I.F.)" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Last Friday Night (T.G.I.F.)" באתר מיוזיק בריינז מידע על השיר "Last Friday Night (T.G.I.F.)" באתר AllMusic מידע על היצירה "Last Friday Night (T.G.I.F.)" באתר Discogs סרטון השיר "Last Friday Night (T.G.I.F.)" באתר יוטיוב קייטי פרי, דוקטור לוק, מקס מרטין, בוני מקיקי "Just Dance 2022 Releasing On November 4". GameSpot. 12 ביוני 2021. {{cite news}}: (עזרה) [1] [2] מידע על Last Friday Night, באתר המצעד האוסטרי, ארכיון מידע על Last Friday Night, באתר המצעד האיטלקי, ארכיון מידע על Last Friday Night, באתר המצעד הגרמני מידע על Last Friday Night, באתר מצעד דנמרק מידע על Last Friday Night, באתר המצעד של ניו זילנד מידע על Last Friday Night, באתר המצעד הספרדי מידע על Last Friday Night, באתר המצעד הצרפתי, ארכיון מידע על Last Friday Night, באתר המצעד השוודי
נאנאק

גורו נאנאק דב (בפנג'אבי ਗੁਰੂ ਨਾਨਕ; בהינדי: गुरु नानक; באורדו گرونانک, בקיצור גורו נאנאק או נאנאק; 15 באפריל 1469 – 22 בספטמבר 1539) היה מייסד דת הסיקיזם והראשון מעשרת הגורו הסיקים. הסיקים מאמינים כי כל הגורו העוקבים לנאנאק אוחזים באלוהיותו ובסמכותו הדתית וכונו "נאנאק". מוצאו של נאנאק, כמוצאם של כל הגורו אחריו, הוא בג'אטי הסוחרים "קַהרְטִי". נאנאק נולד בשנת 1469 בכפר טַלְוַואנְדִי - שנקרא כעת, לזכרו, נאנְקאנַה סאהיב - מערבית ללאהור, בירת מחוז פנג'אב בפקיסטן. רוב המידע על חייו מגיע מביוגרפיות שנכתבו לאחר מותו - ספרות שנקראת גַ'נַמְסָקִהי - ומשירי המשורר האגדי בַהאִי גוּרְדַאס מתקופת הגורו החמישי והשישי. לפיכך, מיוחסים מיתוסים רבים לחייו ופועלו. כילד נאנאק היה תלמיד מצטיין, אך מאוחר יותר החל להטיל ספק בדוגמות הדתיות של האסלאם וההינדואיזם. עד גיל שלושים התגורר נאנאק בסוּלְטַנַפּוּר - שם עבד אצל השליט המוסלמי דַאוּלַת חָאן. לפי המסורת הסיקית בוקר אחד יצא לרחצה בנהר ונעלם. משחזר, שלושה ימים אחר כך, שתק במשך יום שלם ואז אמר: "אין הינדו ואין מוסלמי" (nā kō hindū nā kō musalmān). נאנאק במהלך הפיץ את "בשורת האל" במסעות ומסופר שהגיע עד לטיבט (במזרח), סרי לנקה (בדרום), בגדאד ומכה (במערב). בערוב חייו הקים את הקהילה הסיקית (ה"פָּאנְת") בנה את הכפר קַרְטַרְפּוּר, שעל גדות נהר הרַאבִי (שם מת בשנת 1539) ומיסד את תפילות הבוקר והערב היומיות. נאנאק היה נשוי לסוּלַאקְהנִי, בתו של סוחר אורז מהעיירה בַּטַלַה (Batala) והיו לו שני בנים. בנו הבכור - שרי צ'אנד - נקט ככל הנראה בדרכים רוחניות אסקטיות שנגדו את תורת אביו וייתכן שהוא מקור כת האוּדַאסִי. הבן הצעיר - לקמי דאס - התעניין יותר בעולם החומרי. בשל כך בערוב ימיו מינה נאנאק ליורש דווקא את תלמידו, לֵהְנַה והעניק לו את השם "אַנְגַאד". התורה אותה לימד נאנאק בפועל איננה ברורה - אולם המחקר על חייו מראה שהוא היה ביקורתי מאוד כלפי הממסד הדתי סביבו. יש שטוענים שהוא הושפע, בשל המיקום הגאוגרפי, מזרמים של דבקות וחסידות (בהקטי) בהינדואיזם ושילבם בתאולוגיה מהאסלאם הסוּפי. הסיקים בני ימינו גורסים שמשנתו של נאנאק עסקה תמיד בפיוס, אחדות ושוויון בין קסטות ודתות וגורסים שהיה "פופולרי בקרב הינדים ומוסלמים גם יחד". ייתכן וכך הדבר, אולם נראה שהנושא העיקרי בו עסק - ועליו שב וחזר בדרשותיו - היה "פולחן לאל אחד ויחיד חסר צורה" (ניראנְג'אני). מדיה וקבצים בנושא נאנאק בוויקישיתוף נאנאק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נאנאק, באתר Genius ו. אוון קול, "סיקהיזם", לקסיקון לדתות בנות זמננו, עמ' 166 Ganda Singh, Intrudoction to the Sikhs, עמ' 3 ו. אוון קול, "סיקהיזם", לקסיקון לדתות בנות זמננו, עמ' 173
ספירת תאים סומטיים

ספירת תאים סומטיים היא אחת הבדיקות לאיכות החלב. תאים סומטיים הם תאים ממוינים הקשורים לגוף רב-תאי. בהקשר של בדיקת איכות החלב, תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים (לויקוציטים), שמקורם מהדם וממח העצם. בכל מקרה בחלב יש גם תאים לבנים, בין אם זה חלב פרה, חלב אם, או כל חלב של יונקים. תאים סומטיים הם בעיקר תאי דם לבנים המצויים באופן טבעי ומצויים גם במוגלה. כאשר יש ספירה גבוהה של תאים סומטיים בחלב ניתן להסיק כי חלה תגובה דלקתית בעטין שהוביל להיווצרות מוגלה, אולם יש להבהיר שההגדרה של מוגלה שונה מזו של תאים סומטיים. ספירת תאים סומטיים נמדדת ביחידות של מספר התאים למ"ל. בחלב מפרות בריאות נמדדים ערכים של פחות מ-100 אלף תאים למ"ל. ספירת תאים סומטיים של מעל 300 אלף תאים למ"ל מעידה על פרות הנגועות בפתוגנים באופן קשה. ספירת התאים הסומטיים מעידה על אפשרות דלקות ולכן הספירה עולה במצבים בהם יש יותר חשיפה לדלקות, או כאשר יש פגיעה במערכת החיסונית של הפרה, בפרט: בחשיפה לפתוגנים קשים. פתוגנים קלים גורמים לרוב לעליה של עד 50 אלף תאים למ"ל, לאחר ההמלטה, בזמן יצירת הקולוסטרום ועד שבועיים לאחר ההמלטה, באביב ובקיץ שבהם חשיפה גדולה יותר לזיהומים ולחרקים שמעבירים את הזיהומים, שינויים במהלך היום, בחליבה בבוקר המדידה בדרך כלל נמוכה ב 20% מאשר אחה"צ. מרווח קטן קבוע בין חליבות, דווקא מגדיל את הספירה, בשל הגדלת החשיפה לזיהומים, תזונה לקויה, לחץ פיזי ונפשי (סטרס). ממשק החליבה - רטיבות, חיטוי וכו'. ספירת התאים הסומטיים מתבצעת על ידי הזרקת חומר צביעה פלואורסצנטי, אשר צובע את גרעין התא. לאחר מכן, התאים מוארים באור אולטרה-סגול, הגורם לחומר לפלוט אור ונספרים בעזרת מכפיל-אור. קיימות חמש דרגות לרמת הזיהום בחלב: עדר בריא (עד 100 אלף) נגיעות נמוכה (100-200 אלף) נגיעות בינונית (200-400 אלף) נגיעות גבוהה (400-650 אלף) נגיעות גבוהה מאוד (מעל 650 אלף) נכון ל-2011, ת"י 55 לחלב פרה גולמי מתיר עד 400 אלף תאים סומטיים למ"ל, כלומר עד נגיעות בינונית. תקן זה מתייחס לממוצע חשבוני של 6 בדיקות במהלך 3 חודשים, כך שייתכן ערך גבוה יותר בבדיקות בודדות. ממוצע ספירת התאים הסומטיים לשנת 2010 היה 202 אלף למ"ל (נגיעות בינונית). ב-70% מהבדיקות נמצאו עד 220 אלף תאים סומטיים למ"ל. ב-24.7% מהבדיקות נמצאו 220 עד 280 אלף תאים סומטיים למ"ל. ב-5.3% מהמקרים נמצאו מעל 280 אלף תאים סומטיים למ"ל. David L. Lee, influencing somatic cell count variation in cow milk samples Advanced Instruments Inc., Somatic Cell Counting מרינה גיפס ואפרים עזרא, השפעת אכיפת ת"י 55 לחלב גולמי על ספירת התאים הסומטיים בישראל בשנת 2002, מצגת ‏ שנתון מועצת החלב 2010
אופנת רחוב

אופנת רחוב היא סגנון אופנה שמושפע מהסגנון האישי של אנשים בציבור הרחב, ופחות מהחברות המסחריות והסטודיו של מעצבי האופנה הידועים. המונח אופנת רחוב מיוחס לרוב למתבגרים וצעירים. היא נפוצה בעיקר באזורים עירוניים. לתת-תרבויות שונות של צעירים מיוחסת אופנת רחוב ייחודית משלהם. למשל, ההיפים נוהגים ללבוש חולצות טי רפויות ומכנסי ג'ינס משופשפים; אופנת פאנק מזוהה עם קרעים בבגדים, תסרוקת מוהיקן ואביזרים כגון סיכות ביטחון בביגוד; אופנה גותית מזוהה עם ביגוד ואיפור שחור, מעילים ומגפיים כבדים ותכשיטי מתכת מבריקים; ועוד. עם הופעת האינטרנט והתפתחות תרבות האינטרנט, נפוצו גם בלוגים רבים בהם מצלמים הבלוגרים אנשים ברחוב הלבושים בסגנון אישי מעניין, ומנסים בכך לתעד את אופנת הרחוב המקומית. אדר ריכטר, חוכמת רחוב, באתר ynet, 2 בנובמבר 2008 רגע לפני תצוגה: אופנת רחוב בלונדון, באתר וואלה, 10 בינואר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניקולא אפר

ניקולא אפר (צרפתית: Nicolas Appert;‏ 17 בנובמבר 1749 - 1 ביוני 1841) היה קונדיטור צרפתי, ידוע כממציא צנצנות אטומות לאוויר לשימור מזון, ומכונה "אבי השימורים". אפר נולד בעיר שאלון-אן-שמפאן, בירת חבל הארץ שמפאן-ארדן. בנערותו עבד אפר במבשלת שיכר ויין אצל אביו, לאחר מכן התמחה בבישול במלון המלכותי בעיר הולדתו וב-1780 עבר לפריז ועבד כשף וקונדיטור. ב-1785 נישא לאליזבת בנואה, לזוג היו חמישה ילדים. ב-1795, החל לחקור דרכים לשימור מזון. ב-1800 הוצע מטעם ממשלתו של נפוליאון פרס של 12,000 פרנק צרפתי למי שימציא דרך זולה ויעילה לשמר כמויות גדולות של מזון, לצורכי הצבא בהיותו במסעות. ב-1804 פתח בפרבר של פריז בשם מאסי (Massy) חנות קטנה לשימור מזון וב-1809, לאחר 14 שנות מחקר, בא על שכרו כשהציג את המצאתו; שימור מזון בצנצנות זכוכית אטומות בשעם והרתחתם במים רותחים. אפר שלח לצבאו של נפוליאון צנצנות ובהן עוף, נזיד בשר וירקות משומרים, וזכה בפרס הכספי. באותה שנה פרסם את ספרו "אמנות שימור כל סוגי החיות והירקות למשך שנים" (L'Art De Conserver, pendant plusieurs années, Toutes les Substances Animales et Végétales), שהיה לספר הראשון שעסק בשיטות מודרניות לשימור מזון. לאחר זכייתו בפרס, רשם אפר פטנט על המצאתו והפך את חנותו למפעל הראשון בעולם לשימור מזון, "לה מזון אפר" (La Maison Appert, בית אפר). ב-1814 נשרף המפעל על ידי כוחות צבא פרוסיה ואוסטריה שפלשו לצרפת, במסגרת מהמלחמות הנפוליאוניות של הקואליציה האנטי צרפתית השישית. בעקבות כך ירד אפר מנכסיו, אך המפעל עצמו שוקם והמשיך לפעול עד שנת 1933. ב-1810 רשם פיטר דורנד פטנט בממלכה המאוחדת שהתבסס על התהליך של אפר, לשימור בפחיות ברזל יצוק אטומות לאוויר ולא בצנצנות הזכוכית מהמצאתו המקורית של אפר. שנתיים לאחר מכן רכשו בריאן דונקין וג'ון הול האנגלים את שני הפטנטים והחלו בייצור שימורים. עשור עבר, ושיטתו של אפר הגיעה גם לאמריקה. אולם ייצור המוני של קופסאות שימורים החל רק בתחילת המאה ה-20, כשאחת הסיבות לכך היא שעד להמצאת פותחן השימורים נעשה שימוש בפטיש ואזמל לפתיחת הקופסאות. ב-1841 מת אפר בפריז כשהוא חסר כל. בכל שנה משנת 1942 מעניק המכון לטכנולוגיות מזון בשיקגו את "פרס ניקולא אפר" לציון הישגים בתחום טכנולוגיות המזון. ב-1955 הנפיקה צרפת בול דואר לזכרו. ב-1986 הוצב לוח לציון מקום הולדתו בעיר הולדתו שאלון אן-שמפאן, וב-1991 הוצב בעיר פסל ארד בדמותו של אפר, עבודתו של הפסל ז'אן רובר איפוסטגי, וב-1999 הוצב פסל נוסף במכון לטכנולוגיות מזון . ב-2010 הכריז משרד התרבות הצרפתי על שנה זו כ"שנת ניקולא אפר" ובנסיכות מונקו הונפק בול לזכרו. רונית ורד, חייו ומותו של האיש שהמציא את קופסת השימורים, באתר הארץ, 18 במרץ 2020 ניקולא אפר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ניקולא אפר בפרויקט גוטנברג (באנגלית) http://nndb.com/people/718/000207097/ http://www.historyofinformation.com/index.php?id=2541
תהלוכה

תהלוכה או מצעד היא הליכה מאורגנת של המון למטרות חגיגה או הפגנה. לעיתים קרובות מלווה בתחפושות, תזמורת צועדת, בימות צפות ובלונים גדולים. בבריטניה המונח שמור למצעדים צבאיים או אירועים אחרים בהם המשתתפים צועדים במבנה (בדומה לטקס יום העצמאות בכל שנה המתקיים בהר הרצל במדינת ישראל). מחאות והפגנות יכולות ללבוש צורה של תהלוכה. אולם במקרים כאלה הן לרוב מכונות "צעדות", ולהן מטרות ויעדים מוגדרים בעלי אופי פוליטי, ציבורי, כלכלי ומשפטי. עם המצעדים המפורסמים נמנים מצעדים צבאיים המתקיימים בסמוך לציון יום הניצחון במלחמות, הקמת מדינה ועוד, כדוגמת מצעד צה"ל בישראל. מצעדים נוספים הם מצעדי הגאווה - מצעד שנתי המתקיים בערים שונות ברחבי העולם, בו מציינים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) את מאבקם להכרה ולשוויון זכויות. מצעד ידוע נוסף הוא מצעד החיים - מצעד של צעירים יהודים מישראל ומהתפוצות, המתקיים מדי שנה בעיר אושוויינצ'ים שבפולין, ובו משתתפי המצעד צועדים במסלול שיוצא מאתר מחנה ההשמדה אושוויץ I שבעיר אל אתר מחנה בירקנאו (אושוויץ II), ומטרתו להנחיל בקרב הדור הצעיר את זיכרון השואה ולהנציח את קורבנותיה. אחד במאי יום העצמאות קרנבל ימי עצמאות יום העבודה מרדי גרא תהלוכת ל"ג בעומר פורים - עדלאידע יום פטריק הקדוש פסחא חג ההודיה שבועות - תהלוכת ביכורים יום אנזא"ק יום קנדה חגיגות השנה האזרחית החדשה הכנסת ספר תורה לבית כנסת מדיה וקבצים בנושא תהלוכה בוויקישיתוף תהלוכה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עלי השני, צ'יף יג'ו

ראס עלי השני (1819–1866 לערך) היה הראס של באגמדיר ורגנט (סגן) הקיסר של האימפריה האתיופית. היה בנו של אלולה גוגסה משושלת יג'ו היה לסירוגין מושל דאמות ויותר מאוחר גוג'ם. אימו הייתה מנן ליבן אמאדה, לימים קיסרית אתיופיה, והוא היה נכדו של ראס גוגסה מאשתו הרביעית אמתייה סלאסיה בתו של הקיסר תקלה גיורגיס. בימיו בא קץ שלטונה של שושלת יג'ו בבירה הקיסרית גונדר. מכונה גם ראס עלי הקטן(תנאשו ראס עלי). ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טדאנובו אסאנו

טדאנובו אסאנו (ביפנית: 佐藤 忠信; נולד ב-27 בנובמבר 1973) הוא שחקן קולנוע יפני. התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "איצ'י דה קילר", "מונגול" ו"זאטואיצ'י", את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית עשה בשובר הקופות "ת'ור". אסאנו נולד בעיר הנמל יוקוהמה לסוכן שחקנים ולאם ממוצא נאוואחו. התפרסם לראשונה בקולנוע היפני בסרטים "מאבורושי", "עור כריש ואשת האפרסק" בתור איש היאקוזה קורו ו"טאבו" בתור הויוזו טאשירו שמתקבל לאקדמיית הסמוראי-שוטרים "שינסגומי". ב-2001 התפרסם אסאנו בזכות הופעתו בתור קאקהירה בוס המאפיה האכזרי בסרט הפשע האלים "איצ'י דה קילר". ב-2003 זכה אסאנו בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה על הופעתו בתפקיד הספרן הבודד קנג'י בדרמה "חיים אחרונים ביקום". אסאנו התפרסם בנוסף בדרמת הסמוראים של טקאשי קיטאנו " זאטואיצ'י" בדמות סמוראי הרונין האטורי גנוסוקה הנלחם בזטואיצ'י ובדרמה הספרותית "קפה לומייר". ב-2004 שיחק בעלילה הראשונה בדרמה הקומית "לשרוד סטייל 5+" בתור הבעל שרוצח את אשתו. ב-2007 הופיע בדרמת המלחמה התקופתית "מונגול" וגילם את הכובש המונגולי ג'ינגיס חאן. ב-2011 פרץ אסאנו לקולנוע הבינלאומי בסרט גיבורי העל שובר הקופות של קנת בראנה "תור" בו לוהק לתפקיד הלוחם הוגאן. ובשנת 2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וליאם ניסן. בשנת 2016 שיחק בסרטו של מרטין סקורסזה "שתיקה", דרמה היסטורית שמתרחשת במאה ה-17 ביפן, לצד אנדרו גארפילד וליאם ניסן. בשנת 2022 הצטלם לסדרת הדרמה ההיסטורית "שוגון" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'יימס קלאוול; הסדרה עלתה לשידור ברשת FX ב-27 בפברואר 2024. לאסאנו בן ובת מגרושתו, השחקנית והמוזיקאית צ'ארה אותה הכיר על סט הסרט "פיקניק". מאבורושי (1995) פיקניק (1996) יינטאון (1996) אהבה ופופ (1998) עור כריש ואשת האפרסק (1999) טאבו (1999) מזל תאומים (1999) פארטי 7 (2000) איצ'י דה קילר (2001) דיסטאנס (2001) דרקון חשמלי 80.000 וולט (2001) קפה לומייר (2003) זטואיצ'י (2003) חיים אחרונים ביקום (2003) עתיד בוהק (2003) ריצה לאין מוצא (2003) לשרוד סטייל 5+ (2004) חיוני (2004) טעם התה (2004) טוקיו זומבי (2005) אלוהיי אלוהיי, למה שכחת אותי? (2005) פאנקי פורסט (2005) גלים נסתרים (2006) חופשה עצובה (2007) מונגול (2007) נסיך השלג (2009) חאן הגדול (2010) תור (2011) צוללות (2012) 47 רונין (2012) באטלשיפ (2012) תור: העולם האפל (2013) שתיקה (2016) תור: ראגנארוק (2017) הזר (2018) הקרב על מידוויי (2019) מינמטה (2020) הבלש מצ'יינהטאון 3 (2021) מורטל קומבט (2021) קייט (2021) שוגון (2024) מדיה וקבצים בנושא טדאנובו אסאנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טדאנובו אסאנו טדאנובו אסאנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טדאנובו אסאנו, ברשת החברתית אינסטגרם טדאנובו אסאנו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טדאנובו אסאנו, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי טדאנובו אסאנו, באתר AllMovie (באנגלית) טדאנובו אסאנו, באתר Metacritic (באנגלית) טדאנובו אסאנו, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) טדאנובו אסאנו, באתר Last.fm (באנגלית) טדאנובו אסאנו, באתר AllMusic (באנגלית) טדאנובו אסאנו, באתר MusicBrainz (באנגלית) טדאנובו אסאנו, באתר Yandex.Music (ברוסית) טדאנובו אסאנו, באתר Discogs (באנגלית)
ויט

ויט ווידן (בגרמנית Witt Weiden) הוא בית מסחר להזמנות בדואר בגרמניה, חברת בת של קבוצת אוטו, החברה הגדולה בעולם להזמנות בדואר. המחזור השנתי של ויט עמד על 570,000,000 € בשנת הכספים 2009-2010 והיא מעסיקה כ-2300 עובדים. ויט היא החברה הוותיקה ביותר להזמנות בדואר של פרטי לבוש בגרמניה. החברה נוסדה בשנת 1907 על ידי יוסף ויט שנחשב לחלוץ בתחום בגרמניה. לאחר 1930 צמחה החברה באופן משמעותי ובשיאה העסיקה כ-5,000 עובדים ומחזור המכירות עמד על 86,000,000 מארק גרמני. לאחר מותו של יוסף ויט, עמדה אשתו מוניקה בראש החברה בין השנים 1954-1958 ולאחר מכן בנם, יוסף ויט ג 'וניור. בגלל משבר מכירות בשנות ה-80 נמכרה החברה לקבוצת אוטו. תומאס ויט ייסד את מוזיאון ויט במינכן. מדיה וקבצים בנושא ויט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ויט ויט, ברשת החברתית פייסבוק Corporate Information
רב אידי בר אבין (השני)

רב אידי בר אבין הוא אמורא בבלי בדור השישי, ראש ישיבת סורא אחרי פטירתו של רב אשי. רב אידי בר אבין היה תלמידו של רב פפא (שהיה תלמידו של רב אידי בר אבין הראשון המפורסם), והיה חברו של רב אשי. באיגרת רב שרירא גאון מסופר שאחרי פטירתו של רב אשי (בשנת ד'קפ"ז - 427), ראש ישיבת סורא, מילאו את מקומו מרימר ואחריו רב אידי בר אבין שישב על הכיסא כעשרים שנה עד פטירתו בשנת ד'רי"א (451). לפי חשבון זה, האריך ימים, שהרי היה תלמידו של רב פפא שנפטר בתרפ"ז, ואם היה בן עשרים שנה לכל הפחות בעת פטירתו, נמצא שחי צ"ו שנה. בתקופה שמלך כראש ישיבת סורא, תיקן תקנות לבני דורו, כך למשל תיקן תקנה לבני העיר נרש (הסמוכה לסורא) בהלכות נדה. הרב אהרן הימן, "רב אידי בר אבין השני", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קל"א, עמוד א'. מובא בספר הקבלה להראב"ד, לפי היימן ייתכן שבתלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קמ"א, עמוד ב' הכוונה אליו למרות שמוזכר "רב אידי" סתם אגרת הרש"ג ח"ג פ"ד לפי חשבונו של היימן אגרת הרש"ג ח"ג פ"ג תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף ס"ז, עמוד ב'.
בוזוקי

בוזוקי (ביוונית: Μπουζούκι) הוא כלי מיתר בעל ארבעה זוגות מיתרים המשמש במוזיקה היוונית, הים תיכונית והאירית. הבוזוקי הוא פיתוח מאוחר של הבגלמה, כלי מיתר מונגולי שהובא אל אגן הים התיכון עם מסעות הכיבוש המונגולים בימי הביניים. במזרח התיכון שונה מבנה תיבת התהודה והוספו סריגים. השם בוזוקי שנבחר לכלי גזור מהמילה "בוזוק" שמשמעותה "צוואר" וזאת משום צווארו הארוך והצר של הבוזוקי. נגני בוזוקי הם מהמוזיקאים המוערכים ביותר ביוון ובקהילה היוונית בישראל, והם נמדדים בין השאר במהירות נגינתם. בבוזוקי היווני המסורתי יש שלושה זוגות מיתרים. בשנת 1955 החלו לייצר בוזוקי שבו ארבעה זוגות מיתרים, האחראי לכך היה נגן הבוזוקי הידוע, מנוליס חיוטיס. שינוי זה הפך את הבוזוקי לכלי שניתן לנגן בו אקורדים כמו בגיטרה, ונגינת קטעים מלודיים בווירטואוזיות רבה. ביוון יש עדיין נגני בוזוקי רבים שמשמרים את הנגינה בבוזוקי שבו שלושה מיתרים ובכך שומרים את המסורת של מוזיקת הרמבטיקו. חלק מנגני המוזיקה הים-תיכונית מוסיפים לצוואר הבוזוקי סריג ביניים צף (לא מקובע לצוואר), בדומה לאופן שבו נעשה הדבר על גיטרה חשמלית. הסריג הצף מאפשר לנגן גם רבעי טונים, בדומה לעוד ולבגלמה הטורקית ובניגוד לסריגים הרגילים של הבוזוקי, שמאפשרים לנגן רק חצאי טונים. בישראל נגינת הבוזוקי תפסה תאוצה עוד בשנות ה-70 המוקדמות. נגני בוזוקי ליוו זמרים מהז'אנר אשר השתמשו בלחנים יוונים עליהם כתבו מילים בעברית, דוגמת זוהר ארגוב שבין שיריו המוכרים היו אלינור ועינייך החומות. בישראל מספר רב של נגני בוזוקי מקצועיים כחלק מפופולריות שצברה המוזיקה היוונית בישראל. בין נגני הבוזוקי המוכרים בישראל הוא יוסי אהרון, נגן בוזוקי וירטואוז שגם חיבר ספר לימוד נגינה בשם "קסם הבוזוקי" היצא לאור בשנת 2009. גיטרה מזרחית יוסי אהרון, קסם הבוזוקי (ספר לימוד נגינה בבוזוקי), 2009. מדיה וקבצים בנושא בוזוקי בוויקישיתוף בוזוקי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תולדות תנאים ואמוראים

הספר תולדות תנאים ואמוראים הוא ספר בן שלושה כרכים, הכולל בעיקר את תולדותיהם של התנאים והאמוראים. הספר חובר על ידי הרב והחוקר אהרן הימן, והודפס בלונדון בשנת ה'תר"ע (1910). בספר כלולים תולדות התנאים והאמוראים, המלכים וגדולי אומות העולם, ואף הנשים המוזכרות בתלמוד הבבלי והירושלמי, תוספתא, מכילתא ספרא ספרי מסכתות קטנות, מדרש רבה, מדרש תנחומא וכל מפרשיהם, הזוהר, זוהר חדש ילקוט שמעוני, וספרי הקדמונים. החכמים המוזכרים בספר הם החכמים שחיו בין התקופה של שמעון הצדיק משיירי אנשי כנסת הגדולה עד אחרוני הסבוראים, וכולל את קורות ימי חייהם הפרטיים, משפחתם ובני ביתם, רבותיהם, תלמידיהם, תקנותיהם והלכותיהם. הספר מתפלמס עם ספריהם של חוקרי חכמת ישראל כצבי גרץ (דברי ימי ישראל) ואייזיק הירש וייס ("דור דור ודורשיו"), אך מתייחס אליהם בכבוד, כ"החכם גרעץ" ו"הרב ראה"ו". לרוב הוא מעדיף את שיטתו של הרב יצחק אייזיק הלוי מחבר "דורות הראשונים". הספר יצא לאור במהדורת צילום בשנת תשכ"ה בהוצאת קריה נאמנה ובשנת תשמ"ז בהוצאת פרי הארץ. בויקיטקסט קיימת מהדורה דיגיטלית חלקית שלו. מדיה וקבצים בנושא תולדות תנאים ואמוראים בוויקישיתוף תולדות תנאים ואמוראים, באתר ויקיטקסט הרב אהרון היימן, תולדות תנאים ואמוראים - חלק א, באתר היברובוקס הרב אהרון היימן, תולדות תנאים ואמוראים - חלק ב, באתר היברובוקס הרב אהרון היימן, תולדות תנאים ואמוראים - חלק ג, באתר היברובוקס תולדות תנאים ואמוראים, באתר OCLC (באנגלית) הרב אברהם לבקוביץ, תולדות תנאים ואמוראים, המעין, כרך ה, גליון ד, תשרי תשכ"ה, עמ' 52–54, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלן פרייס

אלן מילר-פרייס (בגרמנית: Ellen Müller-Preis; ‏6 במאי 1912 – 18 בנובמבר 2007) הייתה סייפת אוסטרית ממוצא יהודי. אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות מהן אחת זהב ו-3 פעמים אלופת העולם ברומח. היא השתתפה ב-5 אולימפיאדות בתקופה של 24 שנים, במשך אותה תקופה, שתי אולימפיאדות התבטלו בעקבות מלחמת העולם השנייה. פרייס נולדה בשרלוטנבורג-וילמרסדורף, ברלין לאמא גרמניה ואבא אוסטרי. בגיל 13 היא החלה ללמוד סיף בבית הספר לסיף של דודתה ויליאמינה וורדינק בווינה ובגיל 18 החלה להתאמן. לאחר שהוועד האולימפי הגרמני לא גילה בה עניין, עקב ריבוי סייפות מצטיינות גרמניות, הוועד האולימפי האוסטרי דווקא כן בחר בה. באליפות אירופה בסיף שנערכה בווינה בשנת 1931 זכתה פרייס במדליית ארד. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. במדליית כסף זכתה ג'ודי גינס פן-יוז מבריטניה ובמדליית ארד זכתה ארנה בוגן מהונגריה. באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה פרייס במדליית ארד בתחרות הרומח האישית. במדליית הזהב זכתה אילונה אלק מהונגריה ובמדליית הכסף זכתה הלנה מאייר מגרמניה, שלוש המנצחות הן יהודיות. באליפות העולם הראשונה בסיף שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 זכתה פרייס בשתי מדליות ארד, אחת ברומח אישי ואחת ברומח קבוצתי. באליפות העולם בסיף, הראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה שנערכה בליסבון, פורטוגל בשנת 1947 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה פרייס במדליית ארד בתחרות הרומח האישית. במדליית הזהב זכתה אילונה אלק מהונגריה ובמדליית הכסף זכתה קארן לחמן מדנמרק. באליפות העולם בסיף שנערכה בקהיר, מצרים בשנת 1949 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. באליפות העולם בסיף שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1950 זכתה פרייס במדליית זהב בתחרות הרומח האישית. באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה פרייס במקום 11 בתחרות הרומח האישית. באולימפיאדת מלבורן (1956) בגיל 44 סיימה פרייס במקום שביעי בתחרות הרומח האישית. לאחר שפרשה מספורט תחרותי התעסקה פרייס במוזיקה. היא פיתחה טכניקות נשימה ותנועה, המאפשרות לשחרר את הגוף ממתח נפשי. לאחר פרישתה, היא המשיכה כפרופסור אמריטוס פעילה באוניברסיטה למוזיקה ואומנויות הבמה בווינה ואימנה בשיעורים פרטיים את הבמאים, השחקנים, הזמרים ועוזריהם באופרה של וינה ובבורגתיאטר, על מנת להבטיח שהופעת הסיף שלהם תהיה ראויה. ב-18 בנובמבר 2007 נפטרה פרייס מאי-ספיקת כליות, בת 95 הייתה במותה. מדיה וקבצים בנושא אלן פרייס בוויקישיתוף אלן פרייס, באתר olympedia.org אולימפיאדת ברלין 1936, ספורטאים יהודים, מדליסטים אולימפיים (באנגלית) אליפות העולם הראשונה בסייף נערכה בשנת 1937 בפריז. באופן רשמי, התחרויות הבינלאומיות שקדמו לה, אינן נחשבות כאליפות עולם בסיף, בין השאר מכיוון שהמדינות שהשתתפו בהן כללו אך ורק מדינות מאירופה. למרות זאת, ניתן להתייחס אליהן כאליפות עולם בסיף או כאליפות אירופה בסיף.