laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קריעה

האם התכוונתם ל... מלאכת קורע – אחד מל"ט אבות מלאכה קריעה (אבלות) – ממנהגי האבלות קריעה (סיפור קצר) – סיפור קצר מאת ברכה סרי קריעת ים סוף – מאורע המתואר בספר שמות, ובו נבקע ים סוף ונוצר בו מעבר יבשתי, דרכו נמלטו שבטי ישראל מהמצרים קריעת הירדן – מאורע המתואר בספר יהושע, במהלכו עברו בני ישראל מעבר הירדן המזרחי אל ארץ כנען, דרך נהר הירדן שנבקע באורח נס "הקריעה" – אנדרטה, בכניסה למושב זרעית, לזכר חללי מוצב כרכום "קורע מצחוק" סלנג ישראלי לחומר בידורי משובח
עדה טל

עדה טל (26 באוקטובר 1921 – 1 במאי 2010) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית. טל נולדה בעיר האוקריאינת מיקולאייב ועלתה לארץ ישראל בשנת 1925. טל בוגרת בית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. טל הייתה חניכת תנועת הנוער המחנות העולים, אך בשל מחלה לא יצאה להגשמה חקלאית לאחר סיום לימודיה בתיכון. בגיל 19, בשנת 1940, התגלתה על ידי איש "הבימה" צבי פרידלנד, התקבלה ל"הבימה" ובהדרכתו הפכה לשחקנית מן השורה. היא השתלמה בלימודי המשחק אצל רוברט דונט בבריטניה ובארצות הברית אצל לי שטרסברג. בזמן מלחמת העצמאות הייתה חברה בצוות הווי ובידור ביחד עם השחקן אברהם ניניו, והופיעה בשירה ובמשחק מול חיילים באזורי הקרבות ובאזורי הספר. קומתה הנמוכה וגיזרתה הנערית הביאו לכך ששיחקה במיוחד תפקידי נערות בתחילת הקריירה שלה, ואף מאוחר יותר. בהיותה באמצע שנות השלושים לחייה, שיחקה את אנה פרנק בת ה-13 במחזה "יומנה של אנה פרנק", כאשר זה הועלה בתיאטרון הבימה לראשונה בשנת 1957. זהו אחד מתפקידיה הזכורים ביותר. טל הופיעה במשך 25 שנה יחד עם השחקן שמואל סגל כצמד קומי במחזות ובתסכיתים. את עיקר תפקידיה עשתה במסגרת תיאטרון "הבימה", במשך כחמישים שנה הן לפני צאתה לגמלאות והן לאחר מכן, כאשר הייתה חלק מדור השחקנים שחוו את מלחמת העצמאות, ושיחקה בהצגות כ"בערבות הנגב". עם זאת שיחקה גם בתיאטרון הקאמרי בהצגה "בית ברנרדה אלבה". בשנת 1981 יצאה לגמלאות, אבל המשיכה לשחק. שיחקה בסרטו של חורחה גורביץ' (1997) "המקלחת" העוסק בהתמודדות עם ההזדקנות. משחקה זיכה אותה בפרסים רבים כגון: פרס גנסין על משחקה ב"אנה פרנק" ב-1957, פרס אקו"ם (פרס אשמן) על איכות משחקה ב-1982 ופרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב על משחק לאורך 50 שנה ב"הבימה" ב-1996. בשנת 1998 זכתה בתואר "יקירת תל אביב". בנוסף, השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הילדים "פרפר נחמד". בשנת 1996 הפסיקה להופיע בעקבות מחלת פרקינסון. עדה טל נפטרה ב-1 במאי 2010 בגיל 88, ונקברה בבית העלמין מורשה ברמת השרון. מדיה וקבצים בנושא עדה טל בוויקישיתוף עדה טל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדה טל, דף שער בספרייה הלאומית עדה טל, בארכיון הבימה תקוה ויינשטוק, מטר וחצי של שובבות, מעריב, 24 באוקטובר 1958 מתן אברמוביץ', עכבר העיר, השחקנית עדה טל הלכה אמש לעולמה, באתר הארץ, 2 במאי 2010 מרב יודילוביץ', השחקנית עדה טל הלכה לעולמה, באתר ynet, 2 במאי 2010 צבי גורן, השחקנית עדה טל הלכה לעולמה, באתר הבמה, 3 במאי 2012 בית ספר בלפור - היסטוריה (עדה טל מבוגרי בית הספר) מיכל פלטי, מתה שחקנית הבימה בעבר עדה טל, באתר הארץ, 3 במאי 2010 יומנה של אנה פרנק, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2001 טלי ליפקין-שחק, אנה, תכירי את אנה, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2001
PT-76

PT-76 הוא טנק אמפיבי קל שפותח בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה. הייצור התחיל בשנת 1950 ונפסק בשנות ה-60. הטנק שירת ומשרת בצבאות רבים בעולם, נחשב לאלטרנטיבה זולה לטנקי מערכה עיקריים והיה טנק הסיור הסטנדרטי של הצבא האדום עד החלפתו ב-BMP-1. ייצור הטנק היה מרוכז במפעל קירוב בלנינגרד ומפעל הטרקטורים בוולגוגרד. במלחמת ששת הימים תפס צה"ל טנקי PT-76 שלל והכניסם לשירות מבצעי. בין היתר פעלו הטנקים ביחידה 88 - דב לבן בחטיבה משוריינת 14 והשתתפו בצליחה לצד המערבי של תעלת סואץ ובקרבות הפשיטה והכיבוש שם במלחמת יום הכיפורים. צבא צפון וייטנאם עשה שימוש בטנק במהלך מלחמת וייטנאם. PT-76 היווה בסיס לרק"ם סובייטי רב - הנגמ"שים: BTR-50 ו-OT-62, רכב השיגור של הטיל הנ"מ SA-6 ותותח הנ"מ המתנייע ZSU-23-4. כמו כן רכב הגרירה הרב-תכליתי-MT-L והגרסה המשוריינת שלו MT-LB פותחו אף הם על בסיס ה-PT-76. בסין מיוצר ה-Type 63, העתק משופר של הטנק החמוש בתותח 85 מ"מ. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פסיכולוג (משחק חברה)

פסיכולוג הוא משחק חברה המשוחק בנסיבות חברתיות כגון מדורות, פעולות של תנועות נוער ומסיבות, בעיקר על ידי ילדים בגילאי העשרה המאוחרים. מבין חברי הקבוצה נבחר "פסיכולוג" והוא עוזב את הקבוצה למספר דקות, עד שיקראו לו לשוב. כאשר מוודאים שהפסיכולוג לא יכול לשמוע את השיחה, בוחרים חברי הקבוצה "הפרעה נפשית" שמשותפת לכולם: כל אחד חושב שהוא האדם שלימינו, כולם חושבים שהם דמויות מהתנ"ך, או דמויות מתוכניות טלוויזיה או כל התנהגות משותפת אחרת כיד הדמיון הטובה על חברי הקבוצה. לפעמים נבחרת גם התנהגות משותפת או קודי התנהגות מסוימים (לדוגמה, אם חברי הקבוצה משחקים איש את רעהו ונאמר פרט לא נכון, האדם שעליו הוא נאמר אומר מילה מסוימת ומחליפים מקומות ישיבה). כאשר נקבעה ההפרעה, קוראים לפסיכולוג והוא חוזר לקבוצה. בשלב זה הפסיכולוג "מתחקר" את חברי הקבוצה ומנסה לגלות מהי ההפרעה. המשחק נגמר בניצחון של הפסיכולוג אם הוא מגלה מהי ההפרעה, ובניצחון של הקבוצה אם הוא מתייאש. ניתן לשחק את המשחק בצורה נוספת. במקום להגדיר הפרעה נפשית, אפשר להגדיר חוקיות לתשובות. לדוגמה: כל תשובה מתחילה באות של הא-ב ע"פ הסדר. (תשובה ראשונה בא' תשובה שנייה ב' וכו'). או ע"פ סדר האותיות בשם המשפחה של הפסיכולוג. לדוגמה, אם שם ה"פסיכולוג" ירחמיאל אקרשטיין, והוא שואל את האדם הראשון "מה צבע הכיסא?", התשובה תתחיל באות א', כגון "אם אני לא טועה – ירוק". המשתתף השני יענה לשאלה "מי היה האדם הראשון על הירח?" – "קוראים לו ניל ארמסטרונג", וכך הלאה. פסיכולוג (משחק חברה) – המכלול, באתר www.hamichlol.org.il
אזהרת מסע

אזהרת מסע היא המלצה רשמית המפורסמת לרוב על ידי משרד ממשלתי או רשות במדינה, במטרה לספק לאזרח מידע והמלצות אודות גורמי סיכון שונים במדינות בעולם, כגון: טרור, מחלות, הפרות סדר, פשיעה, סוגיות קונסולריות (כגון בעיות הנפקת ויזות) ועוד. בישראל ישנם שני גורמים אשר אחראים לפרסם אזהרת מסע: המטה לביטחון לאומי אחראי בחוק לפרסם אזהרות מסע והמלצות בהקשרים של פעילות הטרור במדינה. משרד החוץ אחראי לפרסם המלצות ואזהרות במגוון סוגיות שונות (פשיעה, מחלות, הפרות סדר, אסונות טבע וכו'), מלבד איום הטרור. במדינות רבות בעולם, ישנו משרד אחד או רשות אחת אשר מתכללת את כלל הסוגיות באזהרת מסע אחת. בארצות הברית, למשל, אחראית מחלקת המדינה של ארצות הברית על פרסום אזהרות מסע. רשימת אזהרות המסע מתעדכנת באופן עיתי, בהתאם להתפתחויות במדינות השונות ולעדכונים מודיעיניים. כפי שצוין, בישראל קיימת חלוקה בין אזהרות מסע בהקשרי טרור (פגיעה/חטיפה) לבין אזהרות מסע בהקשרים אחרים (פלילי, אסונות טבע, סוגיות קוסולריות ועוד), הסיבה המרכזית לכך היא הצורך בתשומות רבות: פעילות טרור מתנהלת לרוב ברובד החשאי, וקיים קושי מובנה בהערכת סיכונים בנושא. בניגוד לאזהרות מסע של משרד החוץ, המשקפות סיכון מאירוע גלוי ומתגלגל, בפעמים רבות אזהרת המסע של המטה לביטחון לאומי, תשקף פוטנציאל של סיכונים, מבלי שהאזרח יוכל "לראות" התפתחויות בשטח. אזהרות המסע של המטה לביטחון לאומי החלו להתפתח בתחילת שנות ה-2000, בעקבות מספר פיגועים, סיכולים וחטיפות (כגון חטיפת אלחנן טננבאום). המטרה של מנגנון זה הוא לספק לאזרח ישראלי מידע באשר לסיכונים הצפויים לו מגורמי טרור ביעדים שונים בעולם. אזהרת המסע של המטה לביטחון לאומי מוצגת במודל בן 4 רמות, בעוד אזהרות המסע של משרד החוץ מכילות המלצות שונות בהתאם לסוג וחומרת האירוע. אזהרות מסע עדכניות, באתר המועצה לביטחון לאומי משה גלעד, אירופה כן, תאילנד לא: האם שיקולים פוליטיים משפיעים על אזהרות המסע?, באתר הארץ, 21 ביוני 2017
למאטיס יש את השמש בבטן

למאטיס יש את השמש בבטן הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת הישראלית יהודית קציר. הספר מגולל את סיפור האהבה בין ריבי שנהר ליגאל ליברמן, שאינם יכולים להתחתן זה עם זה. כרקע לקו הסיפור העיקרי מרבית דמויות המשנה בספר מאוהבות במי שאינן יכולות להינשא לו או נישאות למי שאינן יכולות להתאהב בו. ריבי, סטודנטית בת 23 שזה עתה עברה מחיפה, עיר ילדותה, אל תל אביב הגדולה והסוערת, מתאהבת ביגאל. יגאל הוא גבר נשוי שגילו כפול מגילה של ריבי, מרצה למתמטיקה בטכניון, שגר בתל אביב וחי את חייה הסוערים. יגאל מחזר בעקשנות אחרי הצעירה הלא שגרתית שצדה את עינו. סיפור האהבה שלהם הולך ומתעצם ומסופר על רקע היחסים הטעונים בין ריבי לאמה הביקורתית והיפהפייה, ובין ריבי לאביה שנטש את משפחתו בהיותה בת 13. אט אט נחשף סיפור חייה המורכב של ריבי, עד מות האם והפרידה הבלתי נמנעת מיגאל. הספר גדוש בתיאורים ציוריים של תל אביב ושל חיפה, העיר האהובה על הסופרת אשר מופיעה ברוב ספריה. הקורא נחשף דרך הדמויות לדמויות מרכזיות הפועלות בשדות האמנות, הקולנוע, הספרות והשירה, אשר מהווים חלק בלתי נפרד משיחותיהן, מחשבותיהן ואורח חייהן של הדמויות. הספר עשיר בתיאורים חושניים של אוכל ושתייה, ובתיאורי טיולים בפריז, רומא, ברצלונה ומצרים. הסגנון הדקדוקי בו הספר הוא עובר מדי פעם מהדקדוק התקני לדקדוק שגוי המקובל בסלנג. לבד משמו של הספר, המכיל את הביטוי הסלנגי "יש את", ניתן למצוא בספר ביטויים כמו "ישבו בשולחן" במקום "ישבו ליד השולחן". קציר פרסמה ספר עוקב בשם "הנה אני מתחילה" המגולל את תקופת נעוריה של ריבי לפני שפגשה את יגאל. הספרים לא חופפים בפרטיהם, (לדוגמה, המקצוע של האב הביולוגי של ריבי הוא רופא ב"מאטיס.." ומרצה באוניברסיטה ב"הנה אני מתחילה"). שינויים אלה נעשו במתכוון בידי הסופרת. יהודית קציר, סוף הוא גם התחלה, באתר ynet, 11 ביוני 2006 למאטיס יש את השמש בבטן, באתר OCLC (באנגלית) הספר "למאטיס יש את השמש בבטן", באתר "סימניה" הספר "למאטיס יש את השמש בבטן", באתר הקטלוג המאוחד של הספריות בישראל
איזידור קסלר

איזידור קסלר (1 באפריל 1926 - 13 במרץ 2007) היה אבי כירורגיה של היד בישראל. נולד בבולגריה ליצחק קסלר. עלה לישראל ב-1952, בוגר אוניברסיטת סופיה והשתלם בפינלנד וארצות הברית. ענף הכירורגיה של היד הוקם לראשונה בארץ בשנת 1973 על ידי פרופסור קסלר, זאת לאחר שבמלחמת יום הכיפורים נתגלה הצורך בהתמחות זאת. המחלקה לכירורגיה של היד הוקמה לראשונה במרכז רפואי קפלן. פרופסור קסלר ראה בענף זה את אחד האתגרים הגדולים של הכירורגיה המודרנית. על שמו גם קרוי המכשיר "דגם קסלר" אותו המציא - מכשיר מתיחה, שהיווה פריצת דרך, להארכת חלקי יד חסרים בו נעשה שימוש ברחבי העולם, שיפור למכשיר קודם שנבנה על ידי ד"ר מטב מבולגריה. אחד מהקשרים החזקים לתפירת גידים הומצאו על ידו ונושא את שמו: Kessler's Grasping Suture. פרופסור קסלר היה בעל שם עולמי בתחום הכירורגיה של היד, וגם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך בהרצאות בתחום ברחבי העולם. מראשוני תלמידיו: ד"ר ליפסקר אסתר - עיקר מומחיותה בשיקום שיתוקים מורכבים ממקור מוחי, crps1, מומים מולדים. ד"ר ברוך אברהם ד"ר הס אברהם ד"ר וייצנבליט מרדכי הותיר אשה, שני ילדים ונכדים. Kessler I., Transposition Lengthening of a Digital Ray after Multiple Amputations of Fingers. Hand 1976;8:176-178 Kessler I., The “Grasping” Technique for Tendon Repair. Hand 1973;5:253-255 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Haskell

Haskell (הסקל) היא שפת תכנות פונקציונלית טהורה, ובעלת טיפוסיות חזקה. היא אחת משפות התכנות הפונקציונליות הפופולריות ביותר, והשפה הפונקציונלית העצלה (דחיית החישוב עד לרגע שהתוצאה של החישוב חיונית) בה מרבית המחקר בתחום מדעי המחשב מתבצע[דרוש מקור]. השפה קרויה על שם הלוגיקן הסקל קורי. בעקבות הפרסום של שפת התכנות מירנדה ב-1985, התרבו שפות התכנות הפונקציונליות. ב-1987, כבר היו למעלה מתריסר שפות תכנות פונקציונליות טהורות, לא-דקדקניות (non-strict) שהתחרו זו בזו. בכנס לשפות תכנות פונקציונליות וארכיטקטורת מחשבים (FPCA '87) בפורטלנד, אורגון, נערכה ישיבה בה הייתה הסכמה רחבה של המשתתפים שיש לערוך ועדה כדי להגדיר תקן פתוח לשפות כאלה. כיום ל-Haskell יש שלושה מהדרים נפוצים: GHC - המהדר המומלץ לפיתוח תוכנה, יכול לעבוד הן כמפרש אינטראקטיבי (בשם GHCi) והן כמהדר שיוצר קובץ ריצה בינארי. Hugs - סביבת עבודה עם מפרש אינטראקטיבי, מומלצת לניסוי מודולים וללימוד השפה. NHC - מהדר נסיוני יותר ששם דגש על הודעות שגיאה ברורות יותר מהמקובל ב-Haskell. ישנם גם מספר מהדרים אשר מבוססים על שלושת המהדרים האלה. כל המהדרים מופצים כתוכנה חופשית. כמו כן קיים שיתוף פעולה בין הצוותים השונים שמפתחים אותם. בשפה זו נכתבו ספריית קוד פתוח Hasura וחבילה Nextcloud. מדיה וקבצים בנושא Haskell בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Haskell (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יומן נעורים

יומן נעורים (באנגלית: The Basketball Diaries) הוא סרט אמריקאי משנת 1995. הסרט מבוסס על יומניו של ג'ים קארול (אשר משחק בסרט דמות של נרקומן), אותם כתב במשך שלוש שנים (מגיל 13). ביומנים מתואר כיצד הוא מאבד את תמימותו ונחשף לעולם הפשע והסמים. ג'ים קארול (לאונרדו דיקפריו) הוא שחקן בקבוצת הכדורסל של התיכון. חייו ממוקדים בכדורסל, וחלומו הוא להפוך לשחקן כדורסל מפורסם. מדי פעם בפעם הוא משתמש בסמים עם חבריו, ובהדרגה נופל לעולם החשוך של הפשע והסמים. כשאימו מגלה כי התמכר לסמים היא מגרשת אותו מן הבית. ג'ים נאלץ לנדוד ברחובות ניו יורק ביחד עם חבריו אשר צורכים סמים, גונבים, שודדים ואף רוצחים. ככל שעובר הזמן מצבו של ג'ים נעשה גרוע יותר, ונראה כי לעולם לא יוכל להיגמל מהתמכרותו. לקראת סוף הסרט ג'ים נכנס לכלא על פריצה ובכלא הוא עובר הליך גמילה. לאחר מספר חודשים הוא משתחרר והוא נקי מסמים. כאשר יצא הסרט לאקרנים הוא הוביל למחלוקת כבדה, עקב תיאורי ההתמכרות לסמים, הזנות ועוד מספר נושאים השנויים במחלוקת. בהקרנת הסרט הורדו מספר קטעים ובקוריאה הדרומית הסרט אף הוחרם. מאוחר יותר יצאה הגרסה המלאה ב-DVD. המחלוקת התעוררה שוב בעקבות הטבח בתיכון קולומביין ב-20 באפריל 1999. בסרט ישנה סצנת חלום שבה ג'ים נכנס לבית הספר לבוש במעיל גשם שחור ויורה במספר תלמידים ומורים ברובה ציד, תוך כדי עידוד של חבריו. ג'ים קארול – לאונרדו דיקפריו אמו של ג'ים – לוריין בראקו פדרו – ג'יימס מדיו נורטון – פטריק מקגאו מיקי – מארק וולברג סוויפטי – ברונו קירבי איגי – ג'ימי פאפיריס רג'י – ארני הדסון בובו – אלכסנדר צ'אפלין טומי – בן ג'ורגנסן דיאנה – ג'ולייט לואיס בובי – מייקל ארימפריולי ווינקי – סינתיה דניאל בלינקי – בריטני דניאל "יומן נעורים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יומן נעורים", באתר נטפליקס "יומן נעורים", באתר AllMovie (באנגלית) "יומן נעורים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יומן נעורים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "יומן נעורים", באתר Metacritic (באנגלית) "יומן נעורים", באתר אידיבי "יומן נעורים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיינדזיז'ץ פודלסקי

מיינדזיז'ץ פודלסקי (ביידיש: מעזריטש, בפולנית: Międzyrzec Podlaski) היא עיר השוכנת במחוז ביאלסקי (בפולנית: Powiat Bialski) שבפרובינציית לובלין (בפולנית: Województwo lubelskie), פולין. בפי היהודים כונתה מזריטש דליטא, כדי להבדילה מערים אחרות באותו שם. מיינדזיז'ץ פודלסקי הוכרה רשמית כעיר ב-1477. החל מהמאה ה-16 התקיימה בה אוכלוסייה יהודית גדולה. בשנת 1795 נכבשה העיר על ידי אוסטריה. העיר הייתה חלק מדוכסות ורשה מ-1809 עד 1815, ואז הפכה לחלק מפולין הקונגרסאית. ב-1867 מוקמה העיר על מסילת הרכבת של פולין. ערך מורחב – הקהילה היהודית במיינדזיז'ץ פודלסקי במהלך המאה ה-19 פעל בעיר הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-20,000 יהודים, כ-80% מתושביה. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים מנו היהודים כשלושה רבעים מתושבי העיר, כ-12,000 איש. בסוף ספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את העיר, אולם בתחילת אוקטובר מסרה ברית המועצות את העיר לגרמניה כחלק מן הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בעקבות הסגרתה של העיר לגרמנים, עזבו את העיר כ-2,000 מיהודיה, ועברו לתחום הכיבוש הסובייטי. בתקופה הראשונה לכיבוש רצחו הגרמנים עשרות יהודים בעיר, תוך שוד דירותיהם, והטלת גזירות שונות עליהם. כמו כן לעיר הובאו יהודים מקומארובקה פודלאסקה. בסוף אוגוסט 1942 רצחו שוטרים גרמנים, פולנים ומתנדבי טרווניקי אוקראינים כ-3,000 מיהודי העיר, ובהם קשישים ותינוקות, ושילחו כ-11,000 מיהודי העיר הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה בקרונות משא, שבהם מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה. לאחר האקציה, ריכזו הגרמנים את יהודי העיר הנותרים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי בו הוחזקו למעלה מ-17,000 יהודים, רובם מיישובי הסביבה כגון פישצ'ץ וקודן, וחלקם מסלובקיה. עד 17 ביולי 1943 חוסל גטו זה במספר אקציות. כ-160–200 יושביו האחרונים נורו, והעיר הוכרזה רשמית כנקייה מיהודים. פחות מאחוז אחד מן האוכלוסייה היהודית בעיר שרדו את הכיבוש הנאצי. ישראל פתח תקווה, ישראל בית הקברות היהודי במיינדזיז'ץ פודלסקי מזריטש - עיר במערב אוקראינה גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי בית הכנסת החדש במיינדזיז'ץ פודלסקי בית הכנסת הישן במיינדזיז'ץ פודלסקי מדיה וקבצים בנושא מיינדזיז'ץ פודלסקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מיינדזיז'ץ פודלסקי מיינדזיז'ץ פודלסקי (Międzyrzec Podlaski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם ספר יזכור לקהילת די יידן-שטאט מעזריטש, בספריית העיר ניו יורק, 1957 "מיינדזיז'ץ פודלסקי", באתר השטעטל הווירטואלי קהילת יהודי מזריצ', מזריצ' פודלאסקי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" אתר התאחדות יוצאי מזריץ' דפודלסיה לאורה קרגו, מיינדזיז'ץ פודלסקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 684–688), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מזריץ' (פולין), דף שער בספרייה הלאומית בלטינית: Meserici, בגרמנית: Meseritz
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי

גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי. בגטו נכלאו כ-17,000 יהודים (לפי כמה מקורות - 24,000) בעיקר ממיינדזיז'ץ פודלסקי ומהיישובים הסמוכים. החל משנת 1942 החלו הגרמנים בהדרגה לחסל את הגטו: תושביו הועברו למחנות ההשמדה טרבלינקה ומיידנק. הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים. בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני בעיר, הגיעו אליה יהודים רבים מיישובי הסביב, ובמקביל גורשו ממנה כ-2,500 יהודים למחנות עבודה בסביבתה, בהם חלקם נספו. בד בבד, הטילו הגרמנים תשלומי כופר על הקהילה, תוך רצח עשרות יהודים שנלקחו כבני ערובה, ורצח עשרות יהודים נוספים בעת שוד דירותיהם. יהודי העיר חויבו גם בענידת טלאי צהוב, שהומר כעבור זמן מה בסרט זרוע. במאי 1942 הובאו לעיר אלפי יהודים שגורשו מסלובקיה. בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה. לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. בין ה-6 ל-9 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, ושילחו כ-4,800 מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר לטרבלינקה. כ-7,000 יהודים נוספים רוכזו משך שלושה ימים ללא מזון ושתייה בכיכר העיר, תוך רצח 150 מהם במקום. לאחר מכן, שולחו גם הם לטרבלינקה. בין 27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה. כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים. כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר. ב-2 במאי 1943 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה. ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה. מיינדזיז'ץ פודלסקי (Międzyrzec Podlaski), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם על אסירים בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי, באתר יד ושם Miedzyrzec Podlaski (1978), NYPL Digital Collections (באנגלית) Miedzyrzec Podlaski Ghetto, www.deathcamps.org
דונגפנג 4

דונגפנג 4 (ראשי תיבות של Dong Feng 4), הידוע גם כ-CSS-3, הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין. על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות. ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך 28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר. הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון. מדיה וקבצים בנושא דונגפנג 4 בוויקישיתוף מפרטי הטיל ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האדס (מערכת טילים)

האדס (בצרפתית: Hadès) היא מערכת טילים לטווח בינוני שפיתחה צרפת. מערכת הנשק האדס ענתה לצורך של צרפת לקיים יכולת שיגור טילים בעלי ראש נפץ גרעיני וראשי נפץ טקטיים. המערכת הייתה חלק מהמענה הגרעיני הצרפתי שנועד לשמש כהרתעה גרעינית נגד פלישה אפשרית של ברית המועצות לאירופה המערבית. התוכנית החלה ב-1984 במטרה להחליף את טיל הפלוטון. הניסויים החלו בשנת 1988 וב-1991, בעקבות שינוי הנסיבות באירופה ועקב התנגדות גרמניה לתוכנית, הוגבל מספרן של היחידות הפעילות ל-15 יחידות שיגור ניידות, ו-30 טילים. המערכת נכנסה לשימוש ב-1992 ואוחסנה בעיר לונוויל שבצרפת. ב-23 ביולי 1997 פירקה צרפת את טיל ההאדס האחרון שברשותה, ובכך החלה להסתמך בלעדית על טילים בליסטיים המשוגרים מצוללות, בתור כוח ההרתעה הגרעיני שלה. 120 טילי האדס שתוכננו יועדו להיות משוגרים מיחידות שיגור ניידות, כל יחידה נושאת שני טילים במכלים המשמשים גם כזבילי שיגור. טווחו המקורי של הטיל היה 250 קילומטר בלבד, והוגדל בדגמים מאוחרים ל-480 קילומטר. מערכת הניווט של הטיל מאפשרת לטיל לשנות את מסלולו כמה פעמים במהלך טיסתו כדי להקשות על יירוטו. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיל בליסטי לטווח בינוני

טיל בליסטי לטווח בינוני (אנגלית: Intermediate-Range Ballistic Missile) הוא על פי הגדרת הסוכנות האמריקאית להגנה מפני טילים, טיל בליסטי לטווח של 3,000–5,500 ק"מ. הגדרת נשק כלשהו כטיל לטווח בינוני נעשית מטעמי נוחות, ולמעשה אין הבדל גדול בין טיל חזק לטווח בינוני לבין טיל בליסטי בין-יבשתי. טילים בליסטיים לטווח בינוני נמצאים כיום בידי ארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת, רוסיה, הודו ופקיסטן. מעריכים שטילים כאלו מצויים גם בידי ישראל, איראן וקוריאה הצפונית. כיוון שטיל לטווח בינוני קטן יותר, קל יותר לשגרו ממתקנים ניידים, מה שעושה את הטיל קטלני מאוד עקב היכולת שלו להסתתר ולשגר טילים ממקומות שונים. בריטניה לדוגמה, משתמשת בטילים אלו כתחמושת היחידה שלה לראשי נפץ גרעיניים, עקב היכולת לשגר טילים אלה בקלות מצוללת. צוללות בריטניה יכולות לשגר טיל זה מכל אוקיינוס בעולם, מה שהופך יכולת זאת שווה ערך לטיל בין יבשתי רגיל. לעיתים מוסבים טילים כאלו מהשימוש הצבאי למטרות של חקר החלל, ובמקום ראשי הנפץ מותקנים על הטילים לוויינים היוצאים למסלולם מחוץ לכדור הארץ. כך למשל ה-ת'ור, ה-יופיטר וה-יופיטר-C, ששיגר את הלוויין הראשון של ארצות הברית - אקספלורר 1. Agni III DF-4 יופיטר פרשינג II יריחו 2 יריחו 3 SM-64 Navaho (בוטל) Taepodong-1 Taepodong-2 ת'ור Ghauri הטיל הפקיסטני שיהאב 3 טיל בליסטי לטווח קצר טיל בליסטי בין יבשתי
חורשף

האם התכוונתם ל... חורשף (סוג) – סוג בוטני. ארטישוק – צמח מאכל.
פלוטון (טיל)

פלוטון היא מערכת טילים בליסטים ניידת שפותחה על ידי צרפת, ומסוגלת לשאת ראש נפץ גרעיני. הטיל מיועד לטווחים קצרים של בין 10–119 קילומטר. הטיל משוגר ממתקן שיגור המורכב על מרכב טנק AMX-30 הצרפתי. הטיל נועד לתת מענה כנשק גרעיני טקטי של צרפת במלחמה הקרה. יש לו מעגל דיוק בפגיעה בקוטר של 150 מטר. הפלוטון הוכנס לשירות בשנת 1974, אז החליף את הטיל האמריקאי Honest John. מערכת הפלוטון, הייתה קלה יחסית, ונהנתה מרמת עבירות גבוהה. יחידות הפלוטון הפעילו מזל"ט מסוג CT-20 אשר סיפק מודיעין בזמן אמת על המטרה, מה שהפך את מערכת פלוטון ליעילה בקרב. מנגד, בתנאי האיומים על צרפת, טווח של עד 120 קילומטר לא היה יעיל והוכנו תוכניות לייצר גרסה משופרת של הפלוטון שם Super-Pluton. אולם בסופו של דבר, הפלוטון נזנח לגמרי עד שנת 1993, לטובת מערכת ההאדס. בצרפת היו חמש סוללות שהיו חמושות בטילי פלוטון, כאשר בכל סוללה היו שישה משגרים. מדיה וקבצים בנושא פלוטון בוויקישיתוף פלוטון, באתר astronautix.com
Push the Button

Push the Button (השם בעברית: כפתור אדום) הוא שיר של הלהקה הישראלית טיפקס והנציג של ישראל לאירוויזיון 2007, שנערך באותה שנה בהלסינקי, בירת פינלנד. לאחר שרשות השידור החליטה כי טיפקס תייצג את ישראל באירוויזיון, נערכה תחרות קדם־אירוויזיון 2007 לבחירת השיר שייצג את ישראל בתחרות. הקהל ועשרה מתוך 11 חברים בְוועדה בחרו בשיר מתוך ארבעה שביצעה הלהקה. השיר עוסק במאבקי הכוח בין מדינות ובאיומיהן להשמיד זו את זו. לכן הועלו טענות שהשיר מכיל מסרים לא ראויים. הנהלת האירוויזיון החליטה לערוך בירור, ובסופו אישרה את השתתפות השיר בתחרות. בחצי הגמר זכה השיר ל־17 נקודות. הוא הגיע למקום ה־24 מתוך 28 שירים, ולא עלה לגמר. סרטון השיר "Push the Button" באתר יוטיוב מילות השיר "Push the Button" באתר שירונט מרב יודילוביץ', "בסוף יהיה פיצוץ", באתר ynet, 27 בפברואר 2007 מרב יודילוביץ' וסוכנויות הידיעות, "באירוויזיון שוקלים להחרים את השיר הישראלי", באתר ynet, 1 במרץ 2007 מירב קריסטל ומרב יודילוביץ', "השיר של טיפקס נקטע – ישראל ערערה", באתר ynet, 10 במאי 2007 טל פרי, ‏טיפקס לוחצים על הכפתור האדום, באתר גלובס, 28 בפברואר 2007 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.