laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תיכון דרכא ספיר ירוחם

בית ספר תיכון קהילתי מדעי וטכנולוגי דרכא ספיר על-שם ש' ספיר בירוחם, הוא בית ספר שש שנתי (כיתות ז'-י"ב). בבית הספר לומדים כ-360 תלמידים (נכון לשנת 2023) והוא התיכון הממלכתי היחיד בירוחם. מגמות הלימוד העיקריות בבית הספר: פיזיקה כימיה, ניהול מלונאי,תקשורת, הנדסת תכנה ומכטרוניקה. בשנת 2002 זכה בית הספר בפרס חינוך של רשת אורט. בשנים 2013-2022 נכלל בית הספר ברשימת מקבלי פרס "בית הספר הערכי" מטעם משרד החינוך. בשנת 2022 נכלל בית הספר בדירוג הראשון ברשימת בתי הספר המצטיינים של משרד החינוך[דרוש מקור]. בית הספר המקיף ע"ש שושנה ספיר הוקם בשנת 1975. עד אז לא היה בירוחם תיכון ממלכתי, והתלמידים יצאו ללמוד בתיכונים בסביבה. בית הספר נקרא על שם שושנה ספיר, אשתו של פנחס ספיר, שהיה שר האוצר, ונפטרה בשנת 1971. בשנת 1984 הצטרף בית הספר לרשת אורט. בעבר נלמדו בבית הספר מגמות מקצועיות כגון: נגרות, ספרות, פקידות, חשבונאות, כלכלת בית, מטפלות, מסגרות וצנרת מבנים. עד שנות ה-90 של המאה ה-20, היה אחוז הזכאים לתעודת בגרות נמוכים מאוד. אולם בשנת 1996 התחיל בבית הספר פרויקט "כל אחד יכול", מהלך שהוביל לזינוק משמעותי מאוד באחוז הזכאים לבגרות. בשנת 2013 היה אחוז הזכאים 72%. מאז עלו אחוזי הזכאות ובשנת 2022 היה אחוז הזכאים 98% בשנת 2018 עזב בית הספר את רשת ״אורט״ ועבר לזכיינית ״דרכא״ בשנים 2007–2010 פעלה בבית הספר כיתת שוחרים, במסגרת בתי הספר הטכניים של חיל האוויר. בשנים 2004–2005 נפתחה בבית הספר כיתה דתית, אך מסלול זה לא המשיך. בשנת הלימודים תשע"ה (2015) לומדת בבית הספר כיתת גמלאים, המופעלת בשיתוף פעולה עם המשרד לאזרחים ותיקים. נח ניסן (1975–1976) שוקי כהן (1976–1979) ליאורה שמואלי (1979–1981) ד"ר שמעון שיבר (1981–1982) משה נחום (1982–1989) ד"ר חנה רחמן (1989) יהודה סבג (1990) דורי בן ניר (1990–1993) שמואל (מולי) דותן (1993–1998) חיים אייזנר (1998–2004) חביבה סבן (2004–2007) מרים אורנשטיין דה-מלאך (2007–2013) דביר זמירי (2013–2021) בת אל אוסדון (2021–הווה) מדיה וקבצים בנושא תיכון דרכא ספיר ירוחם בוויקישיתוף אורט ספיר ירוחם הצלחה בלב מדבר: החינוך הערכי בירוחם. (כתבה ב-nrg) עבודות חקר בפיזיקה לתלמידי תיכון בירוחם(הקישור אינו פעיל) באתר קרן טראמפ קבוצת הרובוטיקה מירוחם זכו שוב בתחרות FRC גדי גולן, יש כבוד: מקום 1 לתלמידי ירוחם בתחרות רובוטיקה, באתר ישראל היום, 21 בדצמבר 2014
איזולה

איזולה (בסלובנית: Izola) היא עיירה ורשות מקומית בסלובניה השוכנת באזור הסטטיסטי אובלאנו קראשקה אשר בחצי האי איסטריה, לחוף הים האדריאטי. סמוך לעיר המודרנית שכנה עיר נמל עוד מתקופת הרפובליקה הרומית. איזולה נוסדה במהלך המאה ה-7. האזור נשלט על ידי הרפובליקה של ונציה ובשלהי המאה ה-18, לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו עבר לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה לחזקת ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה איזולה בשטח האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). ב-1954 סופחה דה פקטו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר הסדירה רשמית את חלוקת האזור בין האיטלקים ליוגוסלבים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה איזולה בשטחי סלובניה. יהודים התיישבו באיזולה בראשית המאה ה-15 עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. מהם נמנו בנקאים ומלווים בריבית. בהמשך, נפתח בעיר בנק של משפחת הבנקאות מאייר. בשלהי המאה ה-16 התגוררו באיזולה 100 יהודים. בהמשך חלה הידרדרות במצבה הכלכלי של איזולה ובני הקהילה עזבו בהדרגה את העיר. משלהי המאה ה-17 לא התגוררו יהודים באיזולה. מדיה וקבצים בנושא איזולה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איזולה איזולה (סלובניה), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסיית העיירה איזולה, באתר citypopulation.de, אוחזר ב-22 בינואר 2015 (באנגלית). הקהילה היהודית באיזולה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 32.
פיטר רוב

פיטר רוב (באנגלית: Peter Robb;‏ נולד ב-1946) הוא סופר אוסטרלי. רוב גדל באוסטרליה ובניו זילנד. בין השנים 1978 ל-1992 שהה בדרום איטליה, בנאפולי ופאלרמו. לאחר שהותו בדרום איטליה, פרסם בשנת 1996 את ספרו הראשון, "חצות בסיציליה". הספר מתאר את התבססותה ועלייתה של המאפיה בסיציליה, ואת מארג הקשרים הסבוך בין מאפיונרים, פוליטיקאים (כגון ג'וליו אנדראוטי, ראש ממשלת איטליה מספר פעמים), אנשי הכנסייה הקתולית ואנשי חוק באיטליה. הספר כולל גם תיאורי נוף של איטליה, תיאורי אוכל מהמטבח האיטלקי וסיפורם של אנשי רוח ואמנים איטלקים כמו ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, לאונרדו שאשא ורנאטו גוטוזו. ב-1998 פרסם רוב ביוגרפיה של הצייר האיטלקי קאראווג'ו, שהתמקדה בחייו האישיים של הצייר, ועוררה מחלוקת בקרב מבקרי אמנות באנגליה. ב-1999 פרסם נובלה של שלושה סיפורי פשע בשם: "Pig's Blood and Other Fluids". באוקטובר 2003 יצא לאור ספרו הרביעי, "A Death in Brazil"‏, ספר על ההיסטוריה והתרבות של ברזיל. באוקטובר 2010 פרסם ספר על ההיסטוריה והתרבות של העיר נאפולי, בה התגורר שנים רבות. רוב עסק בהוראה באוניברסיטת מלבורן, באוניברסיטת אולו בפינלנד כפילולוג ובנאפולי. Tom Horan, ‏A writer's life: Peter Robb, The Telegraph, 6 June 2004 הספר "חצות בסיצליה", באתר "סימניה" Stephen Moss,‏ M by Peter Robb, באתר הגארדיאן, 9 בפברואר 2000 (באנגלית) Hilary Spurling,‏ The Other Michelangelo, באתר הניו יורק טיימס, 14 בפברואר 2000 (באנגלית) Alastair Smart, ‏Street Fight in Naples by Peter Robb: review, The Telegraph, 27 July 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה יוסף (קצין)

משה יוסף (נולד ב-15 בפברואר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כראש מטה פיקוד המרכז, מפקד בית הספר לחי"ר ומפקד חטיבת הבקעה. יוסף נולד בעיר גאלאץ שברומניה ועלה לארץ ישראל ב-1947 במסגרת עליית הנוער. ב-1950 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני, לחם בקרב תל מוטילה. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגה בגדוד 51 של חטיבת גולני בקרבות כיבוש רפיח. לאחר המלחמה פיקד על פלוגות בגדוד 50 ובגדוד 51, הדריך בקורס קצינים, שימש סגן מפקד גדוד 960 של הנח"ל, קצין אג"ם במפקדת קצין צנחנים ראשי וקצין המבצעים של חטיבת גולני. במאי 1967, בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים, מונה למפקד גדוד חדש בחטיבת גולני, גדוד 17 "אריות הגולן". הגדוד שהוקם התבסס על כוחות מקורס מ"כים של גולני ונח"ל. הגדוד שובץ תחת פיקוד אוגדה 36 והשתתף בקרב כיבוש שכם. במהלך הקרב נפצע יוסף בידו. בהמשך המלחמה לחם הגדוד בפיקודו במסגרת חטיבה 3 והשתתף בקרבות כיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד 12, שספג אבדות כבידות במהלך קרב תל פאחר. ב-1968 מונה לסגן מפקד חטיבת גולני. ב-1969 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז והשתתף במלחמת ההתשה בבקעת הירדן. ב-1972 מונה למפקד חטיבת הבקעה בדרגת אלוף-משנה. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה בתקופת לימודים, הוא נקרא על ידי מפקד פיקוד המרכז, יונה אפרת, להקים כוח צבאי ("כוח משה") עליו הוטלה המשימה להיערך לפתיחת חזית מכיוון ירדן. הכוח כלל את גדוד 268 מחטיבה 670. לאחר המלחמה מונה למפקד בית הספר לחי"ר. ב-1978 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. השתחרר משירות הקבע ב-1980. לאחר שחרורו שימש נציג קרן היסוד בברזיל והקים את חברת האבטחה און גארד. מדיה וקבצים בנושא משה יוסף בוויקישיתוף משה יוסף באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מכים בירדנים ובסורים משה יוסף באתר חברת און גארד ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
התכבדו מכובדים

התכבדו מכובדים, הוא שמה של תפילה, שחיברו חז"ל, כדי לאומרה, טרם כניסתו של אדם לבית הכסא. כיום לא נהוג לאומרה. על פי המסורת היהודית, אדם הנוהג בקדושה, ישנם מלאכים המלווים אותו בכל דרכיו. הדבר נלמד מהפסוק: ”כִּי מַלְאָכָיו יְצַוֶּה לָּךְ לִשְׁמָרְךָ בְּכָל דְּרָכֶיךָ” (ספר תהילים, פרק צ"א, פסוק י"א). מכיוון שבזמן שהאדם נכנס לבית הכיסא, אין המלאכים יכולים ללוותו, שכן אין הם נכנסים למקום שאינו נקי, מן הראוי שהוא יתנצל בפניהם, ולשם כך תקנו חכמים את התפילה. לפי שיטת הרמב"ם, המלאכים הם המצוות המזכירות לאדם להינצל מן החטא. כך גם כאן, הפנייה בברכה היא אל מחשבותיו של האדם. נוסח התפילה הידוע, הוא הנוסח המופיע אצל הרמב"ם, (משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילה וברכת כהנים, פרק ז', הלכה ה'). התלמוד מביא עוד שני נוסחים נוסח הברייתא - ”הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, הַרְפּוּ מִמֶּנִּי, עַד שֶׁאֶכָּנֵס וְאֶעֱשֶׂה רְצוֹנִי, וְאָבֹא אֲלֵיכֶם” נוסחו של אביי - (אביי חושש שמא לאחר התבטאות שכזאת, ינטשו המלאכים את האדם המתפנה, בעודו בבית הכיסא, ועל כן הציע את הנוסח הבא: ”הִתְכַּבְּדוּ מְכֻבָּדִים קְדוֹשִׁים, מְשָׁרְתֵי עֶלְיוֹן, תְּנוּ כָּבוֹד לֵאלֹהֵי יִשְׂרָאֵל, שְׁמָרוּנִי שְׁמָרוּנִי, עִזְרוּנִי עִזְרוּנִי, סְמָכוּנִי סְמָכוּנִי, הַמְתִּינוּ לִי הַמְתִּינוּ לִי, עַד שֶׁאֶכָּנֵס וְאֵצֵא, שֶׁכֵּן דַּרְכָּן שֶׁל בְּנֵי אָדָם” רבי יוסף קארו בספרו "שולחן ערוך", בחלק אורח חיים אומר: "כשיכנס לבית הכיסא יאמר: "התכבדו מכובדים" וכו', ועכשיו לא נהגו לאומרו". הנימוק לכך הוא שבימינו, האנשים אינם מוחזקים לצדיקים כאלו שמלאכים מלווים אותם, וכן אינם בקדושה כל הזמן. רבי יעקב חיים סופר בספרו "כף החיים", מביא בשם אחד האחרונים, כי המגיד הורה לרבי יוסף קארו, לומר "התכבדו מכובדים", אך מיישב את הסתירה בכך שהייתה זאת הוראה פרטית, ולא הוראה לרבים. האר"י ממליץ על אמירת התפילה כסגולה, לבל יהרהר בדברי תורה בהיותו בבית הכיסא. המקובל רבי נתן שפירא הירושלמי, בספרו "מצת שמורים", קושר את נושא תפילת "התכבדו מכובדים" למצוות ציצית, ולמלאכים הנוצרים מהארתה של מצווה זו. ”מלאכים אלו מלווים את האדם ובעת שנכנס האדם לבית הכיסא הם נפרדים ממנו וממתינים בחוץ. לכן צריך להיזהר שבכל פעם שיכנס לבית הכיסא שיאמר התכבדו וכו'. כי הוא טוב לאומרם כדי להעביר ממנו רוח הטומאה ומחשבות רעות, ויהיה לבו פתוח תמיד לדברי תורה ללמוד אותה בקדושה ובטהרה”. רבי נתן שפירא מדגיש כי יש לנהוג כדבריו, שהם ההפך ממה שכתב האבודרהם בשם הריב"ש. בעל "ערוך השולחן" סבור כי אף בימינו "האיש הקדוש היושב על התורה, בקדושה ובטהרה צריך לומר את נוסח התכבדו מכובדים...". אמנם, יש מי שיאמר שאמירת "התכבדו", אפילו על ידי אנשים שכל עיסוקם בתורה, יש בכך משום יוהרה, אך כבר פסק רבי אברהם צבי הירש אייזנשטט בספרו פתחי תשובה, כי מאחר שאין התפילה נאמרת בפני רבים, אלא בפרטיות ובשקט, אין בכך משום יוהרה. ב"ילקוט יוסף" מעיד הרב יצחק יוסף כי אביו הרב עובדיה יוסף, לא נהג לומר תפילה זאת. ברכת אשר יצר יעקב צ. מאיר, האם בית הכיסא הוא מקום ראוי לכניסת מלאכים, באתר הארץ, 12 בפברואר 2016 תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ס', עמוד ב' רש"י, שם. על פי הקבלה, כל מצווה שאדם מקיים בקדושה על כל פרטיה ודקדוקיה, נגרם בכך הארה גדולה, ולאחר שמסתלקת ההארה, נבראים ממנה מלאכים הריב"ש כידוע היה מתנגד גדול לקבלה
אזור המיד-אטלנטיק

אזור המיד-אטלנטיק (באנגלית: Mid-Atlantic) הוא אזור בארצות הברית הממוקם בחלקה המזרחי של המדינה. שמו נובע מצירוף המילים Middle-Atlantic - אמצע אזור החוף של האוקיינוס האטלנטי, מכיוון שאזור זה הוא החוף התיכון של יבשת אמריקה הצפונית בצדה המזרחי, לחופו של האוקיינוס האטלנטי. אף על פי שאין הסכמה חד משמעית לגבי המדינות שנכללות באזור זה, בדרך כלל נהוג לכלול באזור את המדינות דלאוור, וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, מרילנד, ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה ואת מחוז קולומביה. על פי ההגדרה של מפקד האוכלוסין האמריקני אזור המיד-אטלנטיק כולל רק את המדינות ניו ג'רזי, ניו יורק ופנסילבניה. אזור המיד-אטלנטיק הוא האזור המאוכלס ביותר בארצות הברית. לאורך ההיסטוריה באזור זה היווה יעד הגעה ראשוני למרבית גלי ההגירה לארצות הברית. האזור מכיל כמה מהערים הגדולות והחשובות ביותר בארצות הברית והוא מתפקד כמרכז כלכלי חשוב במיוחד של ארצות הברית, והן כמרכז הפוליטי הראשי. אזור זה כונה על ידי פרדריק ג'קסון טרנר "האזור האמריקאי הטיפוסי". הפלורליזם הדתי והאתני באזור זה מהווה נדבך חשוב בהבנת החברה באזור המיד-אטלנטיק, מתקופת ההתיישבות על ידי ההולנדים, השוודים, האנגלים הקתולים והקוויקרים, דרך תקופת השלטון הבריטי ועד לימינו אנו. מאז המהפכה האמריקאית שכנו כל ערי הבירה של ארצות הברית באזור המיד אטלנטיק, כוללת הבירה הנוכחית, וושינגטון די.סי. בתחילת המאה ה-19 גברו המדינות ניו ג'רזי, פנסילבניה וניו יורק על וירג'יניה ווירג'יניה המערבית במספר התושבים והפכו על חשבון מדינות ניו-אינגלנד למרכז הסחר והתעשייה של ארצות הברית כולה. מספר גדול של מהגרים, ביניהם איטלקים, אירים, גרמנים, פולניים, יהודים ומהגרים נוספים שינו את פניו של האזור, במיוחד בערי החוף כגון ניו-יורק, ניוארק, פילדלפיה, וושינגטון די.סי ובולטימור; אך גם בערים רחוקות יותר מהחוף האטלנטי כמו פיטסבורג, אולבני ובאפלו. "Mid-Atlantic Home : Mid–Atlantic Information Office : U.S. Bureau of Labor Statistics". www.bls.gov (באנגלית). נבדק ב-2024-01-14. Schultz, Alex. "7 Beautiful Mid-Atlantic States". Touropia (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-01-14. Earl A. Greene et al. "Ground-Water Vulnerability to Nitrate Contamination in the Mid-Atlantic Region". (אורכב 17.11.2017 בארכיון Wayback Machine) USGS Fact Sheet FS 2004-3067. 2005. Retrieved April 25, 2013. Note: Although the locator map appears to exclude part of northwestern Pennsylvania, other more detailed maps in this article include all of the state. Often, when discussing climate, southern Connecticut is included with the Middle Atlantic. EPA Region 3 (Mid-Atlantic) | Serving Delaware, District of Columbia, Maryland, Pennsylvania, Virginia, West Virginia and 7 federally recognized tribes. U.S. Environmental Protection Agency (EPA). (n.d.). https://www.epa.gov/aboutepa/epa-region-3-mid-atlantic Mid-Atlantic Gateway (Washington, DC). Mid-Atlantic Gateway (Washington, DC) | MARAD. (n.d.). https://www.maritime.dot.gov/about-us/gateway-offices/mid-atlantic-gateway-office-washington-dc U.S. Department of Defense - Office of Small Business Programs. "Mid-Atlantic Regional Council". business.defense.gov. נבדק ב-2024-01-14. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משטרת לציפר

משטרת לַצֵיפָר (לוציפר) (בערבית אל-עַצֵיפִיר) היא מבנה הנמצא בגבולות היישוב בית יתיר בדרום הר חברון ושימש כמשטרה ירדנית וחלק מקו משטרות בדרום יהודה. המשטרה הוקמה בתקופת המנדט כחלק ממערך שמירה על צירים מרכזיים (במקרה זה על הציר ירושלים-חברון-נגב). המשטרה הוקמה בתבנית "מיקי מאוס". לאחר סיום המנדט הועבר המבנה לידי צבא הממלכה ההאשמית של ירדן והוא שימש את המשמר הלאומי (המקבילה למשמר הגבול) ואת המשטרה הירדנית. הכוחות שימשו לשמירת הגבול עם ישראל אך גם לפעילות נגד הבדואים. ב-13 בנובמבר 1966 ביצע צה"ל את פעולת סמוע והכוחות פעלו גם במשטרה. לאחר מלחמת ששת הימים ננטש המקום וב-1983 התיישב במשטרה ובסביבתה גרעין של בוגרי ישיבת מרכז הרב וארגון "אמנה". בהמשך הקים גרעין זה את היישוב בית יתיר. ב-1991 התיישבה בבניין המכינה הקדם-צבאית יתיר. המבנה ממוקם בנקודה הצופה על מדבר יהודה, בקעת ערד והנגב הצפוני והוא נמצא על תוואי הדרך הרומית מירושלים לאילת. בקרבת המשטרה נמצאת חורבת לציפר הכוללת ממצאים מהתקופה הביזנטית (גדרות, מערות ועוד). ספי בן-יוסף מדריך ישראל, משרד הביטחון ההוצאה לאור וכתר הוצאה לאור, 1980, כרך יהודה מצודת משטרת לוציפר-בית יתיר באתר בית יתיר משטרות "מיקי מאוס" נבנו בצורה מרובעת כשבשתי פינות מנוגדות נבנו מגדלי שמירה עגולים ובולטים בצורת "אוזניים". ברחבי הארץ הוקמו מספר משטרות במבנה זה
לוסיה סאנצ'ס סאורניל

לוסיה סאנצ'ס סאורניל (בספרדית: Lucía Sánchez Saornil; ‏13 בדצמבר 1895 – 2 ביוני 1970) הייתה משוררת, הוגה פמיניסטית ומהפכנית אנרכיסטית ספרדייה. היא מוכרת בעיקר כמייסדת הארגון האנרכו-סינדיקליסטי מוחרס ליברס וכפעילה בארגון האנרכו-סינדיקליסטי CNT. סאורניל גודלה על ידי אביה האלמן מהמעמד הנמוך, ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנויות סן פרננדו. בגיל צעיר החלה לכתוב שירה והתחברה לתנועה הספרותית האולטראיסטית. עד לשנת 1919 יצירותיה של סאורניל התפרסמו תחת שם עט גברי במספר כתבי עת פופולריים, בין השאר היא עסקה בנושאים לסביים בעת בה הומוסקסואליות הייתה טאבו, ונחשבה לעבירה על החוק. בשנת 1931, סאורניל, שעבדה כמרכזנית טלפונית החל משנת 1916, השתתפה בשביתה שאורגנה על ידי איגוד העובדים האנרכו-סינדיקליסטי CNT, כנגד חברת "טלפוניקה". מאורע זה היווה נקודת מפנה בחייה, ומאז סאורניל נאבקה למען מהפכה חברתית אנרכיסטית. בשנת 1933 נבחרה סאורניל למזכירת ה-CNT במדריד, והפיקה את כתב העת של הארגון בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים בספרד. ובמאי 1938 מונתה למזכירה הכללית של ארגון הסיוע האנרכיסטי "סולידריות בינלאומית נגד הפאשיזם" (בספרדית: Solidaridad Internacional Antifascista או SIA בראשי תיבות). סראוניל פרסמה מאמרים במספר מגזינים וכתבי עת אנרכיסטיים בהם הדגישה את נקודת המבט הפמיניסטית שלה. ערך מורחב – מוחרס ליברס מתוך תסכול מהסקסיזם של חבריה הרפובליקנים, חברה סאורניל למרסדס קומפוסאדה ואמפארו פוץ' אי גסכון ויחד ייסדו את הפדרציה האנרכו-סינדיקליסטית מוחרס ליברס בשנת 1936. הארגון חתר במאבק כפול לשחרור האישה ולמהפכה חברתית וחברותיו השתתפו במלחמת האזרחים בספרד. סאורניל וחברותיה דחו את הגישה הרווחת בקרב ארגונים מהפכניים כי שוויון מגדרי יבוא כפועל יוצא של חברה ללא מעמדות. עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, שורות המוחרס ליברס גדלו במהרה וכללו 30,000 חברות, שארגנו חללים חברתיים עבור נשים, בתי ספר, עיתונים ומסגרות עבור ילדים. עם תבוסתה של הרפובליקה השנייה נאלצו סאורניל ובת זוגה אמריקה בארוסו לברוח לפריז, שם המשיכה סאורניל את פעילותה ב-SIA. עם פלישת גרמניה לצרפת נאלצו השתיים להימלט שוב, הפעם בחזרה למדריד. במדריד, החלה סאורניל לעבוד כעורכת תמונות, אך במהרה זוהתה כאנרכיסטית ונאלצה להימלט שוב. היא ואמריקה עברו לולנסיה שם הייתה לאמריקה משפחה. חייהן היו בסכנה בצל עליית הפשיזם בגלל מערכת היחסים הלסבית שלהן, והן נאלצו לשמור עליה בסוד. בשנת 1970 נפטרה סאורניל מסרטן. מדיה וקבצים בנושא לוסיה סאנצ'ס סאורניל בוויקישיתוף שאלת הפמיניזם, מאמר של לוסיה סאנצ'ס סאורניל.
צבי תירוש

צבי תירוש (12 באוקטובר 1928 - 6 במרץ 2012) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כסגן מפקד חיל הים וראש מטה החיל במהלך מלחמת יום הכיפורים. תירוש נולד בצרפת בשם הרשל וינברג. היה פעיל במוסד לעלייה ב'. ב-1947 העפיל לארץ ישראל באוניית המעפילים אקסודוס, הוא הצליח לחמוק מחיילי המנדט בעת העברת המעפילים לספינות הגירוש. הצטרף לפלי"ם ושירת בפלמ"ח במסגרת פלוגה י' של הגדוד הרביעי, במהלך מלחמת העצמאות עסק עם הפלוגה בשמירה על קו המים, וליווי אספקה ליישובי הנגב, ואבטחת היישובים בית אשל ונבטים, שם נפצע. הוא השתתף בקרב אלטלנה ובכיבוש יפו. הוא סיים את קורס חובלים א' של חיל הים ב-1949 וקורס קציני ים של הצי המלכותי הבריטי ב-1952. בתקופת ההכנות למבצע קדש שירת כסגן מפקד בה"ד חיל הים, הוא היה חבר המשלחת הישראלית למפקדת הכוחות הצרפתיים ששכנה בקפריסין במהלך מבצע מוסקטר. ב-1960 היה סגן מפקד המבצע למסירת הפריגטה אח"י מזנק (ק-32) לציילון. פיקד על אח"י נגה (ק-22), על אח"י חיפה, סגן מפקד אח"י אילת (ק-40) ומפקד אח"י יפו (ק-42). כיהן כראש ענף אמצעי לחימה במטה חיל הים והיה אמון על פרויקט פיתוח הטיל גבריאל ועל רכש ספינות הטילים. במלחמת ששת הימים שירת כסגן ראש מחלקת ים. ב-1969 פיקד על מבצע הרכישה, ההכנה וההבאה לישראל מקניה של הנחתת "אח"י בת שבע" ושל שלוש נחתות "שקמה" מדרום אמריקה. הוא נשלח לסינגפור וסייע בהקמת חיל הים המקומי. ב-1970 מונה למפקד בסיס חיפה. במלחמת יום הכיפורים שירת כראש מספן הים. נפטר ב-2012 ונטמן בבית העלמין מנוחה נכונה כפר סבא. צבי תירוש (מימין) וצבי גבעתי (משמאל) בקבלת הנחתת אח"י בת שבע במומבסה 1969. מפקד בסיס חיפה תא"ל צבי תירוש מארח במשרדו עולים חדשים מסוריה שהוברחו בדרך הים, 1973. מדיה וקבצים בנושא צבי תירוש בוויקישיתוף צבי תירוש (הרשל) באתר עמותת חיל הים צבי תירוש, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון נעמי פרנקל, ילקוט הספרים של תא"ל תירוש, 'בין גלים' גיליון עצמאות כ"ח תשל"ו מאי 1976 עמ' 10. עדי לרנר, הסיפור הלא נודע על גבורת חיל הים במלחמת יום כיפור, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2011 יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, 1993, עמ' 58 הפריגטה "מזנק" הפכה ל"גאג'אבהו", דבר, 10 במאי 1960
אזור הפסיפיק נורת' וסט

אזור הפסיפיק נורת' וסט (Pacific Northwest), המכונה גם קסקדיה (Cascadia), הוא אזור הממוקם בחלקה הצפון-מערבי של אמריקה הצפונית. אין הסכמה חד משמעית לגבי התחום שבו נמצא אזור זה. בהגדרה הצרה ביותר, מתייחס המונח למדינות הבאות: וושינגטון (מדינה) וושינגטון, ארצות הברית. אורגון אורגון, ארצות הברית. בהגדרה הרחבה ביותר, מתייחס המושג במקרים מסוימים גם לאזור דרום-מזרח אלסקה, למערב מונטנה, לאזור איידהו, לאזור צפון קליפורניה ולאזור קולומביה הבריטית שבקנדה. כל אזור הפסיפיק נורת' וסט גובל בחלקו המערבי באוקיינוס השקט. האזור מאופיין בנופים מגוונים, כולל יערות גשם עבותים ורכסי הרים גבוהים. האזור מאופיין גם באקלים ממוזג, המסווג כאקלים ים-תיכוני עם חורפים קרירים וגשומים וקיצים קלים ויבשים יחסית. האזור מכיל גם פארקים לאומיים רבים המושכים אליהם מיליוני מבקרים מדי שנה אשר עוסקים בפעילויות כמו טיולים רגליים, סקי ודיג. המטרופולין הגדול ביותר של אזור זה הוא אזור המטרופולין של סיאטל/טקומה אשר במדינת וושינגטון ובו חיים מעל ל-4 מיליון תושבים. המטרופולין השני בגודלו באזור פסיפיק נורת' וסט הוא המטרופולין של פורטלנד אשר במדינת אורגון. ערוץ נהר קולומביה(אנ') קו הרקיע של סיאטל הר ריינייר הפארק הלאומי אולימפיק החוף המערבי של ארצות הברית The Northwest! What is it? - Go Northwest! A Travel Guide, www.gonorthwest.com "Best Places to Live in Seattle-Tacoma-Bellevue, Washington Metro Area (WA)". Bestplaces.net. נבדק ב-18 באוגוסט 2010. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרנולומה

גרנולומה (Granuloma; לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: גַּרְעִינֹמֶת) הוא סוג של דלקת בה מעורבת מערכת החיסון התאי נגד גורמי זיהום שונים, גופים זרים וכן במחלות דלקת כלי דם ומחלות נוספות. התגובה מתחילה בשפעול תאי T המפרישים חלבונים שגורמים למקרופגים לנדוד למקום הדלקת, שם הם משנים את צורתם ונקראים אפיתלואידים בגלל דמיונם לתאי אפיתל. חלק מהם מתמזגים ויוצרים תאי ענק מרובי גרעינים על שם לנגהנס. גרנולומה הוא מונח פתולוגי. במשטח היסטולוגי נראית גרנולומה כצבר תאים ערוכים בצורה מעגלית סביב מרכז בו אמור להיות הגורם ליצירתה כמו בקטריה, פטריה, פעילות יתר של מערכת החיסון, או גוף זר. בנוסף למקרופגים ותאי הענק משתתפים בגרנולומה גם נויטרופילים, איאוזינופילים, לימפוציטים ופיברובלסטים היוצרים סיבי קולגן. בחלק מהגרנולומות עובר המרכז נמק. בשחפת עובר מרכז הגרנולומה (הנקראת במצב זה טוברקולומה) נמק והופך לחומר גבינתי. מחלות בקטריליות שחפת, צרעת, ברוצלוזיס, ליסטריוזיס, מחלת שריטת החתול, קדחת שגרונית, עגבת, לימפוגרנולומה ונראום היסטופלסמוזיס, קריפטוקוקוזיס בלסטומיקוזיס קוקסידיומיקוזיס בילהרציה, לישמניה פנאומוציסטיס קריני סרקואידוזיס מחלת וגנר דלקת עורק הרקה תסמונת צ'רג שטראוס מחלת קרוהן גרנולומה אנולרה שחמת ראשונית של המרה גרנולמה שנוצרת סביב גוף זר שחדר לגוף כמו שבב עץ, זכוכית, מתכת, סיליקון, אבקת הריאות ועוד. מדיה וקבצים בנושא גרנולומה בוויקישיתוף אטלס של גרנולומות, באתר homstead על שם הפתולוג הגרמני תיאודור לנגהנס (1839 - 1915) שתיאר אותם לראשונה הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
גיורגי סיצ'ינווה

גיוֹרגי סיצ'ינַווַה (בגאורגית: გიორგი სიჭინავა, ברוסית: Георгий Владимирович Сичинава‏; נולד ב-15 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר גאורגי מתקופת ברית המועצות; הוא שיחק בעמדת קשר; אחרי סיום קריירת המשחק היה מנהל בית ספר לכדורגל. גיורגי סיצ'ינווה נולד בשנת 1944 בעיר גגרה שבחבל אבחזיה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מברית המועצות; בשנת 1959 הוא שיחק בקבוצת הנוער טורפדו גגרה. בשנת 1960 סיצ'ינווה החל לשחק בקבוצת דינמו טביליסי; בשנת 1961 (בגיל 17) הוא הוכר כקשר מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של הקשר המרכזי שבין 11 המצטיינים). בשנת 1962 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליית ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; באותה שנה הוא הוכר כקשר שמאלי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן שני של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים). ב-22 בנובמבר של שנת 1964 סיצ'ינווה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק תיקו (1:1) מול יוגוסלביה. בשנת 1964 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי באליפות ברית המועצות הראשונה של הקבוצה; בנוסף, הוא הוכר כקשר שמאלי השני בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (כסגן ראשון של הקשר השמאלי שבין 11 המצטיינים). בשנת 1965 סיצ'ינווה השתתף באחד מששת משחקיה של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1966 (במשחק ניצחון על יוון). בשנת 1966 סיצ'ינווה הופיע בשניים ממשחקי הנבחרת הסובייטית במונדיאל 1966: במשחק הניצחון (0:3) על צפון קוריאה ובמשחק ההפסד (2:1) לפורטוגל בהתמודדות על המקום השלישי; בעקבות זכייתה של הנבחרת במקום הרביעי, הוא זכה (עם חבריו לנבחרת) בתואר אמן ספורט ברמה בינלאומית של ברית המועצות. ב-18 בספטמבר של שנת 1966 סיצ'ינווה ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק ההפסד (2:1) ליוגוסלביה; בסך הכול, הוא הופיע במדי הנבחרת בשמונה משחקים. בשנת 1966 סיצ'ינווה הוכר פעם נוספת כקשר שמאלי השלישי בטיבו בעונת האליפות הסובייטית. בשנים 1967 ו-1969 סיצ'ינווה זכה עם דינמו טביליסי במדליות ארד נוספות על מקום שלישי באליפות ברית המועצות; בסוף עונת 1969 הוא עזב את הקבוצה; בסך הכול, סיצ'ינווה הופיע במדי "דינמו" ב-162 משחקים והבקיע שמונה שערים לזכותה. בשנים 1972-1971 סיצ'ינווה שיחק בקבוצת מטלורג רוסתווי, שהתמודדה בליגה השנייה של ברית המועצות (הליגה הסובייטית השלישית בחשיבותה, אחרי ליגת העל והליגה הראשונה). אחרי סיום קריירת המשחק, סיצ'ינווה חזר לעיר הולדתו גגרה שבחבל אבחזיה; הוא ניהל בגגרה בית ספר לכדורגל עד פרוץ הסכסוך הגאורגי-אבחזי בשנת 1992; בעקבות המלחמה, סיצ'ינווה עזב את אבחזיה וכיום מתגורר בעיר סוצ'י שבדרום רוסיה. דינמו טביליסי אליפות ברית המועצות: 1964 ארבע מדליות ארד על מקום שלישי בליגת העל הסובייטית: 1959, 1962, 1967, 1969 גיורגי סיצ'ינווה, באתר Transfermarkt גיורגי סיצ'ינווה, באתר National Football Teams גיורגי סיצ'ינווה, באתר FootballDatabase.eu