laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מריאן אמה צ'ייס

מריאן אמה צ'ייס (באנגלית: Marian Emma Chase;‏ 18 באפריל 1844 – 15 במרץ 1905) הייתה ציירת בריטית, אמנית צבעי מים ושרטטת. היא ידועה בעיקר בזכות ציורי הפרחים, הפירות והטבע הדומם שלה בצבעי מים. מוזיאון ויקטוריה ואלברט מחזיק באחת מיצירותיה. צ'ייס נולדה ב-18 באפריל 1844 בכיכר פיצרוי בלונדון לג'ון ולאשתו השנייה, ג'ורג'ינה אן צ'ייס. אשתו הראשונה, מרי אן ריקס, הייתה אמנית צבעי מים, נפטרה בשנת 1840. אביה של צ'ייס, ג'ון צ'ייס, היה אמן מבוסס שהוכשר בחלקו על ידי ג'ון קונסטבל. צ'ייס למדה בבית הספר בריצ'מונד וכן על ידי אביה ועל ידי מרגרט גיליס. היא עבדה בעיקר באנגליה ואף שהציגה בגלריות אחרות היא שלחה את הרוב המכריע של ציורי צבעי המים שלה למכון המלכותי לציירים בצבעי מים. בתחילת חייה הקדישה זמן רב למשמעות האור בציור, אך כציירת בצבעי מים של פרחים, פירות וטבע דומם היא הטביעה את חותמה, בזכות צביעה אמיתית וגישה עדינה. היא ציירה באותם חללי פנים בינוניים, וכן כמה נופים, ולקראת סוף חייה, גם בגני פרחים. בציורי הדיוקן שלה היא הצליחה פחות. היא גם עבדה מדי פעם בצבעי שמן. היא הציגה בין השנים 1866 ל-1905 באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית לאמנים בריטים, במכון המלכותי, בגלריה דאדלי, בגלריה גרוסוונור, בתערוכה הבינלאומית של 1871 ובתערוכות שונות פרובינציאליות, קולוניאליות וזרות. ב-22 במרץ 1875, היא נבחרה ל"מקורבת" של המכון לציירים בצבעי מים ובשנת 1879 היא הפכה ל"חברה מן המניין". ב-1878 תרמה רישומים וצבעי מים לכתב העת "הגן". בשנת 1888 החברה המלכותית לגננות העניקה לה מדליית כסף. מריאן צ'ייס מתה בשנת 1905 לאחר ניתוח לב. היא קבורה בבית הקברות סנט פנקראס. עבודתה נמצאת במוזיאון ויקטוריה ואלברט, בגלריה לאמנות אברדין ובגלריית לסטר. מדיה וקבצים בנושא מריאן אמה צ'ייס בוויקישיתוף Long, Basil Somerset (1912). "Chase, Marian Emma". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography (2nd supplement). London: Smith, Elder & Co. Marian Emma Chase, www.leicestergalleries.com ^Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900–1950. Eastbourne Fine Art. Josephine Walpole (2006). A History and Dictionary of British Flower Paintings 1650-1950. Antique Collectors' Club The Garden: an illustrated weekly journal of gardening in all its branches, כרך 14, London, 1878
רות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה)

רות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה) (בפולנית: Teresa Koźmińska; ‏7 ביוני 1918 – 24 בפברואר 1999) הייתה חסידת אומות העולם מפולין, שהצילה יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה קשרה את גורלה עם מדינת ישראל. תרזה קוד'מינסקה, אחות במקצועה, הייתה נשואה למהנדס מבוגר ממנה בשנים רבות ואם לתינוק, שהתגוררה בוואוור, פרבר של העיר ורשה, יחד עם יז'י קוז'מינסקי בנה החורג בן ה-18. בסוף שנת 1942 פנה נציג ארגון ז'גוטה ליז'י שהיה פעיל במחתרת הפולניתארמייה קריובה, וביקש ממנו להסתיר יהודים שברחו מגטו ורשה. יז'י הסכים, ובאפריל 1943, בעקבות מרד גטו ורשה וחורבן הגטו, הגיעו אליהם בני משפחת גלזר שהכירו את יז׳י כאשר נהג להביא מזון לגטו. הם הוסתרו בבונקר מוסתר היטב שהוכן במיוחד עבורם מתחת לבית משפחת קוז'מינסקי. במשך הזמן הגיעו למחבוא פליטים יהודים נוספים, והסתתרו במקום לרוב לתקופות קצרות. תרזה, שהייתה אז אם לתינוק, ויז'י טיפלו ביהודים שהסתתרו ועשו כל שביכולתם להבטיח את שלומם תוך סיכון חייהם. הם הונחו על ידי התחושה שיש צורך להילחם באויב משותף ומעולם לא ציפו לתמורה כלשהי. בתחילת 1944 נעצר יז'י ונשלח, לאחר שנחקר ועונה, לאושוויץ ולמטהאוזן. תרזה המשיכה לטפל לבד ביהודים אשר במחבוא. בספטמבר 1944, באותו הזמן אזל כספה, והיא נאלצה למכור חפצי בית כדי שתוכל להמשיך לטפל ביהודים. כאשר הגיע הצבא האדם לפאתי וורשה ועם נסיגת הגרמנים הם פקדו על התושבים לפנות את האזור. בעלה ואביה של תרזה עזבו, אך היא לא נשמעה לצו והחליטה להישאר יחד עם בנה הפעוט ועם היהודים שהסתתרו בבונקר. תוך כדי ההפצצות והשריפות ועם נסיגת הגרמנים, היא יצאה באומץ מביתה כדי למצוא מזון עבור היהודים שהסתתרו אצלה. יז'י שרד את המחנות וחזר לוורשה, עיר הולדתו, תרזה נפרדה ממנו לאחר המלחמה והיהודים שהוסתרו בדירתה של תרזה שרדו ושוחררו על ידי הצבא האדום בספטמבר 1944, ולאחר המלחמה עלו רובם לישראל. בשנת 1964 הוזמנה לישראל לבקר את משפחת גלזר, והחליטה להישאר. היא התגוררה בנתניה ועבדה כאחות בבית חולים מאיר בכפר סבא. ב-1966 השלימה תהליך גיור, החליפה את שמה לרות ונישאה ליהודי. בנה, שנותר לאחר המלחמה בפולין, עלה בעקבותיה ב-1976 והקים משפחה בישראל. רות לינדנר נפטרה ב-24 בפברואר 1999, בגיל 81. ב-16 בפברואר 1965 הכיר יד ושם ברות לינדנר (תרזה קוז'מינסקה) כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד, ביד ושם בירושלים, והיא השתתפה גם בטקס חנוכת הכיכר ע"ש חסידי אומות העולם בתל אביב בנוכחות שבח וייס. בשנת 1987, הוכרה כיקירת העיר תל אביב, והיא מונצחת באתר אינטרנט שהקים נכדה אדם. סיפורה של רות לינדנר נחקר גם במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של רות. קברה אותר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב בחלקת חסידי אומות העולם. אודות "חסד אחרון" – סיפורם של חסידי אומות העולם שחיו ונקברו במדינת ישראל, אתר יד ושם פרויקט חסידי אומות העולם, הארגון הישראלי למדריכי טיולים בחו"ל משפחת קוז'מינסקי – חסידי אומות העולם, באתר "פולין – לא מה שחשבתם" אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
צלינה (סדרת לוויינים)

צלינה (ברוסית:Целина, שטח חקלאי לא מפותח) הייתה סדרת לווייני ריגול מודיעין אותות שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1967–2007 ובתקופה זו שוגרו כ-130 לוויינים. כל הלוויינים קיבלו שם "קוסמוס". הלוויין תוכנן במשרד תכון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית. הוא נבנה במפעל ליד משרד תכנון. התכנון הראשוני בוצע בשנת 1965. בשנת 1967 המערכת הוכרזה מבצעית. השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור ומקוסמודרום פלסצק בעזרת משגרים שונים בהתאם למשקל הלווין. לווייני הסדרה הוחלפו על ידי סדרת לווייני "לוטוס" ששיגורם החלה בשנת 2009. צלינה O - הלווין היה מיועד לגילוי מקורות קרינה אלקטרומגנטית בשטח נרחב. השיגורים בוצעו בשנים 1962–1970. משקל הלוויין היה 340–440 ק"ג. אורך חיים של הלוויין היה כ-6 חודשים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M. בסך הכול בוצעו 81 שיגורים. צלינה OM - השיגורים בוצעו בשנים 1967–1982. משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג. בוצעו 34 שיגורים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M מקוסמודרום פלסצק. צלינה OK - השיגורים בוצעו בשנים 1975–1978. לוויין משופר של דגם "צלינה O". משקל הלוויין היה כ-800 ק"ג. בוצעו 3 שיגורים. השיגורים בוצעו בעזרת משגר קוסמוס 3M מקוסמודרום פלסצק. פיתוח הוקפא. צלינה D - השיגורים בוצעו בשנים 1968–1974. היה מיועד למעקב מפורט אחרי מקורות שהתגלו על ידי "צלינה O". משקל הלוויין היה כ-2000 ק"ג. אורך חיים היה כ-6 חודשים. בוצעו 69 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק תחילה עם משגר ווסטוק 2M ובהמשך בעזרת משגר ציקלון 3. על בסיס לווייני הסדרה פותחה סדרה של לווייני חישה מרחוק אוקיאן. צלינה R - השיגורים בוצעו בשנים 1986–1993. הלוויין היה מיועד למעקב אחרי מקורות שידורי רדיו. משקל הלוויין היה כ-2000 ק"ג. אורך חיים היה כ-6 חודשים. בוצעו 4 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר ציקלון 3. צלינה 2 - היה דור שני של לווייני הסדרה. השיגורים בוצעו בשנים 1984–2007. משקל הלוויין היה כ-3200 ק"ג. אורך חיים היה כ-12 חודשים. בוצעו 23 שיגורים. כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור. שני שיגורים בוצעו בעזרת משגר פרוטון והיתר בעזרת זניט 2. ייצור הלוויינים נמשך באוקראינה לטובת רוסיה לאחר התפרקות ברית המועצות. להעברת נתוני הלוויינים בזמן אמת שוגרו לווייני תקשורת מסדרה "פוטוק". תיאור לווייני הסדרה תיאור שיגורים תיאור פיתוח צלינה 2
נוואל אל-מותווכל

נוואל אל-מותווכל (בערבית: نوال المتوكل; נולדה ב-15 באפריל 1962) היא אצנית משוכות מרוקאית לשעבר, שזכתה במירוץ 400 מ' באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984 והייתה לספורטאית הראשונה ממרוקו לזכות במדליית זהב אולימפית. ב-2007 אל-מותווכל מונתה לשרת הספורט בממשלת מרוקו. אל-מותווכל נולדה בקזבלנקה במשפלה חובבת ספורט: אביה היה ג'ודוקא ואמה שחקנית כדורעף. בשנת 1983 קיבלה מלגת לימודים באוניברסיטת המדינה של איווה בתחום חינוך גופני ופיזיותרפיה. היא הייתה חלוצה של ספורטאים מוסלמים ואפריקאים בכך שהיא הפריכה אמונות מסורתיות כי נשים מרקע כזה לא יכולות להצליח באתלטיקה. ב-1993 היא התחילה לרוץ להנאתה ריצת חמישה ק"מ לנשים בקזבלנקה, שהפכה מאז למרוץ הנשים הגדול ביותר שנערך במדינה בעלת רוב מוסלמי, עם עד 30,000 משתתפות. בשנת 1995, אל-מותווכל הפכה לחברת מועצה של איגוד האתלטיקה הבינלאומי (IAAF), המכונה כיום אתלטיקה עולמית, ובשנת 1998 היא הפכה לחברה בוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). אל-מותווכל חברה בוועד האולימפי הבינלאומי, והייתה נשיאת ועדות ההערכה לבחירת העיר המארחת לאולימפיאדת הקיץ של 2012 ו-2016. מאז 2012 היא סגנית נשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי. 1 מייצגת את אפריקה מדיה וקבצים בנושא נוואל אל-מותווכל בוויקישיתוף נוואל אל-מותווכל, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי נוואל אל-מותווכל, באתר olympedia.org נוואל אל-מותווכל, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית נוואל אל-מותווכל, באתר Track and Field (נשים) Victoire Eyoum, "Africa Olympic stories: Nawal El Moutawakel changes the Arab world in one run", BBC Africa Sport, 10 August 2020. Nawal El Moutawakel, ISMAHA - Georgetown University in Qatar. Christel Saneh, "Nawal El Moutawakel: the 54 seconds that changed her life", World Athletics, 08 Apr 2021. Sarah Duguid, "Nawal el-Moutawakel, Morocco", Financial Times, June 9 2012. Nawal EL MOUTAWAKEL, IOC.COM.
ג'יימס וייטלאו המילטון

ג'יימס ויסלו המילטון (באנגלית: James Whitelaw Hamilton;‏ 26 בנובמבר 1860 – 1932) היה אמן סקוטי, חבר באסכולת גלאזגו ("הנערים של גלאזגו"), באקדמיה המלכותית הסקוטית ובמועדון האמנות האנגלית החדשה. המילטון נולד בגלאזגו, שם למד לפני שעבר לפריז, שם הפך לתלמיד של אימה מור ושל פסקל דגנן-בוברט. כשחזר לסקוטלנד ב-1884, הוא בילה בקוקבורנספת' עם "נערי גלאזגו" לעתיד ג'יימס גאת'רי, ג'וזף קרוהול וארתור מלוויל. בשנת 1887 הוא נבחר לחבר במועדון האמנות האנגלית החדש, והציג בתערוכות השנתיות שלהם בלונדון. הוא גם הופיע בקביעות עם מכון גלאזגו לאמנויות יפות, שבו היה מזכיר הכבוד במשך שנים רבות. הוא הפך ל"מקורב" של האקדמיה המלכותית הסקוטית, ב-1911, ול"אקדמאי מן המניין" ב-1922. הוא גם היה חבר באגודה הסקוטית המלכותית של ציירים בצבעי מים (RSW). בשנת 1897 זכה המילטון במדליית זהב בתערוכת מינכן הבינלאומית, שהובילה לכמה הזמנות מעבר לים, כולל אחת מויטוריו אמנואלה השלישיי מאיטליה, שמינה אותו לקצין במסדר הכתר של איטליה בשנת 1901. אחותו, מרגרט המילטון. היה גם אמנית. בשנת 1900 ארגן סוחר האמנות אלכסנדר ריד תערוכת יחיד עבור המילטון בגלריה שלו ברחוב סנט וינסנט 124 במרכז גלאזגו. עבודתו של המילטון הוצגה בביתן הבריטי בביאנלה בוונציה בכל שמונה הביאנלות בין 1897 ל-1910. ב-1897, 1899 ו-1901 הוא היה חלק ממדור האמנים הסקוטים בתערוכה. המגדלור הגאות בחוף בקר במרעה מדיה וקבצים בנושא ג'יימס וייטלאו המילטון בוויקישיתוף "James Whitelaw Hamilton – RSA Scottish Art". educationscotland.gov.uk. Archived from the original "The Arts – James Whitelaw Hamilton RSA – Heroes Centre". heroescentre.co.uk. Retrieved 5 August 2015. Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol1 British Council. "British Council − British Pavilion in Venice". britishcouncil.org. Archived from the original
דון חואן דה-מרקו

דון חואן דה-מרקו (באנגלית: Don Juan DeMarco) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1995 בכיכובם של ג'וני דפ ומרלון ברנדו. הסרט עוסק בדמותו של דון חואן, ומתבסס בין היתר על הפואמה "דון חואן" מאת הלורד ביירון. בניו יורק המודרנית, גבר בן 21 אשר לובש מסיכה וגלימה, מאיים בהתאבדות לאחר אהבה נכזבת. המשטרה שולחת את ג'ק מיקלר, פסיכיאטר מזדקן על סף הפנסיה, כדי להניא אותו מכך. מיקלר משוחח עם האיש, שמציג את עצמו כ"דון חואן" - המאהב האגדי. מיקלר משכנע אותו לוותר על תוכנית ההתאבדות, ודון חואן נלקח לאשפוז של עשרה ימים במוסד לחולי נפש. מיקלר מבקש מדון חואן לספר לו את סיפור חייו במטרה לתהות על קנקנו. בהדרגה, סיפורו של דון חואן מתחיל להשפיע גם על מיקלר, ומפיח מחדש רומנטיקה ושמחת חיים בחייו המשעממים. "דון חואן דה-מרקו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דון חואן דה-מרקו", באתר נטפליקס "דון חואן דה-מרקו", באתר AllMovie (באנגלית) "דון חואן דה-מרקו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דון חואן דה-מרקו", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "דון חואן דה-מרקו", באתר Metacritic (באנגלית) "דון חואן דה-מרקו", באתר אידיבי "דון חואן דה-מרקו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קרוט – מוזיקאית אוקראינית אוסטין קרוט – שחקן וזמר אמריקאי רחלי קרוט – עיתונאית קולינריה ישראלית קרט גרוט
איך התאהבתי בגנגסטר

איך התאהבתי בגנגסטר (בפולנית: Jak pokochalam gangstera) הוא סרט קומדיה היסטורית פולני משנת 2022. הסרט מספר את סיפורו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"), גנגסטר שהיה ראש העולם התחתון של אזור החוף הפולני. הסרט מספר את סיפור עלייתו ונפילתו של ניקודם סקוטארצ'ק ("ניקוש"). ניקוש נולד בפרושץ' גדנסקי, עיירה קטנה בפומרניה, לאב שהתעלל בו והכה אותו. כאשר הוא מתבגר, הוא מקבץ סביבו חבורת עבריינים, ובראשם ידידו הטוב "קומו". בתחילה, ניקוש וחבורתו עוסקים בפשיעה קטנה, אולם בהמשך מתחילים לגנוב מכוניות מגרמניה ולמכור אותן בפולין. עסק זה מניב להם רווחים אדירים והופך את ניקוש לשליט העולם התחתון של אזור החוף הפולני. סיפורו של ניקוש מסופר מנקודת מבטם של האנשים הסובבים את ניקוש, חבריו, בני משפחתו ונשותיו. "איך התאהבתי בגנגסטר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איך התאהבתי בגנגסטר", באתר נטפליקס "איך התאהבתי בגנגסטר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "איך התאהבתי בגנגסטר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איך התאהבתי בגנגסטר". ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרגרט המילטון (ציירת)

מרגרט המילטון (באנגלית: Maggie Hamilton;‏ 1 בספטמבר 1867 – 31 בינואר 1952) הייתה אמנית סקוטית הידועה בציוריה ובעבודות הרקמה שלה. המילטון נולדה בגלאזגו וגדלה בהלסבורג לאחר שמשפחתה עברה לשם. אף שלא הייתה לה הכשרה אמנותית רשמית, המילטון נקשרה לקבוצת הציירים "נערי גלאזגו" דרך אחיה הבכור, ג'יימס וייטלאו המילטון. ב-1883, בזמן ששהתה בקיץ עם אחיה בקוקבורנספת', מרגרט המילטון התבקשה לעזור לאמו של ג'יימס גאת'רי בעבודות בית. גאת'רי צייר לאחר מכן כמה דיוקנאות של מרגרט המילטון, בעיקר ידוע הדיוקן משנת 1892 . בשנת 1897 התחתנה מרגרט המילטון עם האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון, אחיו הצעיר של האמן ג'יימס פטרסון. בית המשפחה, עוצב על ידי פטרסון ועל ידי המילטון, בסגנון "ארטס אנד קרפטס" עם עיצובים ורקמות דמויות ופרחים. במשך זמן מה המילטון יצרה ציורי שמן של פרחים, אך גם החלה לצייר קומפוזיציות של טבע דומם. בסוף שנות ה-1890 רקמות המשי הסיניות שלה זכו לשבחים רבים. במהלך הקריירה שלה, המילטון הציגה יותר מתשעים יצירות במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ויותר מארבעים באקדמיה הסקוטית המלכותית. היא הייתה חברה באגודת גלאזגו של אמניות ושימשה פעמיים כהונות של שלוש שנים כסגנית הנשיא שלה. להמילטון ולפטרסון נולדו שני ילדים, ביניהם האמנית ויולה פטרסון. ב-1977 ערכה גלריית בלגרייב בלונדון תערוכה קבוצתית של עבודות של בני משפחת פטרסון שכללה רקמה גדולה של מרגרט המילטון, שעבדה עליה במשך חמש שנים. הגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב מחזיקה בדוגמאות של עבודותיה. Peter J.M. McEwan (1994). The Dictionary of Scottish Art and Architecture. Antique Collectors' Club Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate. David Buckman (2006). Artists in Britain Since 1945 Vol 1, A to L. Art Dictionaries Ltd. Jude Burkhauser, ed. (1990). Glasgow Girls Women in Art and Design 1880-1920. Canongate
ויולה פטרסון

ויולה פטרסון (באנגלית: Viola Paterson;‏ 19 בפברואר 1899 – 1981) הייתה ציירת בריטית, חרטת עץ ואמנית חיתוך עץ צבעוני. פטרסון נולדה בהלסבורג שבסקוטלנד למשפחה אמנותית, אביה היה האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון ואילו אמה, מרגרט המילטון, הייתה ציירת ורוקמת. האמן ג'יימס פטרסון, אחד מ"נערי גלאזגו", היה דודה של ויולה פטרסון וכך גם ויליאם פטרסון שניהל גלריה לאמנות ברחוב בונד. היא הייתה הנושא של ציור מאת ויליאם ראסל פלינט. בזמן שלמדה בבית ספר בלונדון במהלך 1917 ו-1918 פטרסון לקחה שיעורים, מהנרי טונקס בבית הספר לאמנות סלייד לפני שחזרה לסקוטלנד ולמדה בבית הספר לאמנות של גלאזגו בין השנים 1919 ל-1923. היא המשיכה את לימודיה בפריז באקדמיה דה לה גרנדה שאומייר עד 1925 ולמדה גם בבית הספר שניהל אנדרה לוט במונפרנאס. פטרסון נשארה בפריז, אך גם נדדה ברחבי אירופה, כולל ביקורים ממושכים במלטה ובוונציה. פטרסון עיצבה שלושה חלונות ויטראז' עבור כנסיית סנט ברייד בהלסבורג אשר הושלמו והותקנו ב-1931. לאחר תקופה מסוימת בדרום צרפת, חזרה פטרסון לבריטניה, והפליגה באחת הנסיעות המסחריות האחרונות מהים התיכון לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה שירתה באדמירליות באוקספורד ולאחר מכן התגוררה באזור צ'לסי בלונדון כשמלחמה הסתיימה. ב-1955 היא חזרה להלסבורג, שם התגוררה בלונג קרופט, בית המשפחה שעיצב אביה, למשך שארית חייה. פטרסון הייתה ציירת ויוצרת הדפסים פוריה. היא הפיקה לעיתים קרובות הדפסי חיתוכי עץ צבעוניים במהדורות מוגבלות של שש או שתים עשרה, לעיתים קרובות שילבה אזורים מודפסים עם תוספות צבעי מים מצוירים. היא פיתחה טכניקה, שאותה כינתה סוגי עץ, לחריטת קווים על גוש עץ כדי להפריד בין אזורי צבע שונים. הדפסים בולטים של פטרסון כללו רקדני בלט שהוצגו באגודת ציירי גרייבר בצבע ב-1932, לובסטר שהוצג בגלריה רדפרן ב-1937 וסדרה של ליטוגרפיות צבעוניות אותה הפיקה ב-1940. פטרסון הציגה באקדמיה המלכותית בלונדון, עם האקדמיה המלכותית הסקוטית, המכון המלכותי לאמנויות גלאזגו, אגודת האמנים הסקוטיים ואגודת יצרני ההדפסים. בין הגלריות המסחריות, הן גלריית בלגרייב והן בגלריה פרקין, אירחו תערוכות של עבודותיה. עבודתה נכללה גם בתערוכה של גלריית בלגרייב על משפחת פטרסון ב-1977, ורטרוספקטיבה סולו נערכה בבית העגול במהלך 1983. המוזיאון הבריטי מחזיק בשלוש דוגמאות של ההדפסים שלה ולמוזיאון ויקטוריה ואלברט יש דוגמה להדפס הלובסטר שלה. Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art. Collections Online | British Museum, www.britishmuseum.org "DSA Architect Biography Report;- Alexander Nisbet Paterson". Dictionary of Scottish Architects. 2016 Peter J.M. McEwan (1994). The Dictionary of Scottish Art and Architecture. Antique Collectors' Clu Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate David Buckman (2006). Artists in Britain Since 1945 Vol 2, M to Z. Art Dictionaries Ltd. Jude Burkhauser, ed. (1990). Glasgow Girls Women in Art and Design 1880-1920. Canongate Robin Garton (1992). British Printmakers 1855-1955 A Century of Printmaking from the Etching Revival to St Ives. Garton & Co / Scolar Press "Lobster". Victoria & Albert Museum
סמל הודו

סמל הודו הוא עיבוד של כותרת עמוד אשוקה, אשר נמצאת במוזיאון בעיירה סרנאט הסמוכה לורנאסי. עמוד אשוקה, שהמיר דתו לבודהיזם בהיותו מלך במאה ה-3 לפנה"ס הוצב בגן הצבאים כדי לציין את המקום בו סדהארתה גאוטמה (הבודהה) הטיף בראשונה לחמשת תלמידיו הראשונים אודות הדרך של ארבע האמיתות הנצחיות, ה"דהרמה" והסנגהה. במפגש זה נוסד הבודהיזם. ארבעת האריות עומדים גב-אל-גב, מעל סמלי כוח של פיל, סוס דוהר, שור ואריה, המופרדים ביניהם בציור פרח הלוטוס. בהשטחת הסמל לדו-ממד, האריה הרביעי, האחורי, מוסתר, ולכן נראים רק שלושה אריות. סמל זה מסמל כוח, אומץ וביטחון, אבל יותר מכל מסמל את התקופה היחידה לפני הקולוניאליזם הבריטי, שהודו הייתה מאוחדת תחת שליט אחד. גם גלגל הצ'אקרה המופיע בדגל הודו מקורו באותו עמוד, כשבמקור היה מוצב מעל האריות וחלקים ממנו נמצאים באותו מוזאון בו נמצאים האריות. הלוטוס עליו עומדים האריות, מסמל בדתות המזרח את מקור החיים, כששורשיו בסחי וראשו בשמיים. מתחת לסמל, חקוק המוטו הלאומי של הודו, בסנסקריט - सत्यमेव जयते (סאטימבה ג'איאטה, האמת לבדה מנצחת), ציטוט מספרי הקודש ההינדים, האופנישדות. הסמל מוצג על כל המסמכים הרשמיים של ממשלת הודו, המטבעות והשטרות. דגל הודו המנון הודו מדיה וקבצים בנושא סמל הודו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שארל הצעיר

שארל הצעיר או שארל מאינגלהיים (בסביבות 772 – 4 בדצמבר 811) היה בן לשושלת הקרולינגית, בנו השני של קרל הגדול והראשון מאשתו השנייה, הילדגרד משוואביה ואחיהם של לואי החסיד ופפין קרלומן. כאשר קרל הגדול חילק את האימפריה שלו בין בניו, בנו שארל הוגדר כמלך הפרנקים. אחיו למחצה הבכור, פפין הגיבן, נשלח למנזר פרום בשנת 792 לאחר שהיה מעורב במרד נגד אביהם, קרל הגדול. מבין אחיו הצעירים, קרלומן (ששמו פפין) ולואי החסיד, מונו למשנה למלך של איטליה ואקוויטניה. שארל היה עסוק בעיקר בברטונים, שחלק עימם גבול משותף ואשר מרדו לפחות בשתי הזדמנויות והוכנעו בקלות, אך הוא גם נשלח נגד הסקסונים במספר הזדמנויות. אולם אביו של שארל האריך ימים אחריו, והממלכה כולה הלכה לאחיו הצעיר לואי החסיד, גם פפין מת קודם אביהם. בסביבות שנת 789, הוצע על ידי קרל הגדול ששארל הצעיר יתחתן עם בתו של אופה, מלך מרסיה אלפלד. אופה התעקש שהנישואים יוכלו להתקדם רק אם בתו של קרל הגדול ברטה תתחתן עם בנו של אופה אקפרית. קרל הגדול נעלב, ניתק קשר וסגר את נמליו לסוחרים אנגלים. בסופו של דבר, היחסים התקינים שוקמו והנמלים נפתחו מחדש. רק כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 796, סיכמו קרל הגדול ואופה את ההסכם המסחרי הראשון הידוע בהיסטוריה האנגלית. אביו הציב את שארל בממשלת פרנסיה וסקסוניה בשנת 790, והציב אותו כשליט הדוקאטוס קנומניקוס (המקביל לדוכסות מן המאוחרת יותר) בתואר המלך. שארל הוכתר למלך הפרנקים ברומא ב-25 בדצמבר 800, באותו יום שבו הוכתר אביו כקיסר. הוא הרג את הדוכס הסורבי מילידוך ואת קניאז הסלאבי, נוסיטו (נסיטה) ליד וייסנפלס של ימינו במערכה פרנקית בשנת 806. ב-4 בדצמבר 811, בבוואריה, שארל לקה באירוע מוחי ומת. הוא לא השאיר ילדים.
ואלרי פושי

ואלרי ג'ין פוּשי (באנגלית: Valerie Jean Foushee; נולדה ב-7 במאי 1956) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קרוליינה הצפונית. טרם היבחרה לקונגרס האמריקאי הייתה חברת הסנאט של קרוליינה הצפונית בשנים 2013–2023 וחברת בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית במשך כתשעה חודשים בשנת 2013. פושי נולדה בשם ואלרי ג'ין פייג' בעיר צ'אפל היל השוכנת במחוז אורנג' שבקרוליינה הצפונית, שם גדלה והתחנכה. בתום לימודיה התיכוניים החלה ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והשלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובלימודים אפרו-אמריקאיים בשנת 2008. טרם נכנסה לפוליטיקה, עבדה פושי כמנהלת במשטרת צ'אפל היל ובתפקידים מנהלתיים בחברות מחקר וביטוח. בשנת 2012 התמודדה פושי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הבחירה ה-50 בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. בפריימריז הדמוקרטים גברה על עמיתה טראביס א. פלפס עם 80.53% מהקולות, והתקדמה לבחירות הכלליות, שם ניצחה את מועמד המפלגה הרפובליקנית רוד צ'ייני עם 24,806 קולות, שהם 55.04% מכלל הקולות. ב-1 בינואר 2013 החלה את תפקידה בבית הנבחרים המדינתי. כבר במהלך כהונתה הראשונה נבחרה בידי עמיתיה הדמוקרטים למלא את מקומה את הסנאטורית המתפטרת אלינור קיניאיירד (אנ'), וב-13 בספטמבר 2013 החלה את כהונתה בסנאט המדינתי. במהלך כינוס האספה המחוקקת שהחלה בינואר 2015, נמנתה פושי בין תריסר המחוקקים האפרו-אמריקאים ששירתו בסנאט של קרוליינה הצפונית. במושב 2021–2022 הייתה פושי חברה בוועדות הבאות: ועדת החינוך וההשכלה הגבוהה, ועדת ההקצבות ותקציב הבסיס, ועדת המסחר והביטוח, ועדת הכספים, הוועדה המיוחדת למינויים ו-ועדת הממשל המדינתי והמקומי. בבחירות 2022 התמודדה פושי לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הרביעי של קרוליינה הצפונית. היא נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית ב-18 במאי 2022 במקומו של נציג המחוז הפורש דייוויד פרייס. ב-8 בנובמבר ניצחה בבחירות הכלליות את המועמדת הרפובליקנית קורטני גילס, והושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2023. מדיה וקבצים בנושא ואלרי פושי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואלרי פושי בבית הנבחרים האמריקאי (באנגלית) ואלרי פושי, ברשת החברתית פייסבוק ואלרי פושי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ואלרי פושי, ברשת החברתית אינסטגרם ואלרי פושי, סרטונים בערוץ היוטיוב ואלרי פושי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Sen. Valerie P. Foushee, מסמך מאת Color of Education‏, 14 באפריל 2022 (באנגלית) טרייסי בארט, Valerie P. Foushee - Speaking about her family, career, and race, באתר From the Rock Wall‏, 26 במרץ 2012 (באנגלית) אליזה בנבו, Democrat Valerie Foushee wins 4th Congressional District in U.S. House, באתר The Daily Tar Heel‏, 8 בנובמבר 2022 (באנגלית)