laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אליאך

האם התכוונתם ל... אלי אליאך – היסטוריון ישראלי וחוקר מקרא; בנו של דב אליאך דב אליאך – סופר ישראלי; בנו של דוד צבי אליאך דוד אליאך – ראש ישיבה אמריקאי; קרוב משפחתו של דוד צבי אליאך ובעלה של יפה אליאך דוד צבי אליאך – המשגיח של ישיבת איתרי בירושלים וישיבת נחלת דוד בפתח תקווה יפה אליאך – פרופסור להיסטוריה ולספרות במחלקה ללימודים יהודיים בברוקלין קולג'; אשתו של דוד אליאך שלמה יוסף אליאך – רב, שד"ר ואיש ציבור
מוצר משותף

מוצר משותף (באנגלית: Common-pool resource, או Common good) הוא מוצר שכל אדם יכול להשתמש בו (Non-excludable) וכל שימוש בו מפחית את הכמות הזמינה לזולת. במוצרים משותפים קיימת סכנה המכונה "הטרגדיה של נחלת הכלל" (בלשונו של גארט הרדין) כאשר אם כולם ינסו לצרוך כמה שיותר, אז המוצר המשותף ייהרס או יכלה, ולבסוף כולם ייפגעו. לרוב, על מנת להתמודד עם הבעיה מונהגת מערכת אכיפה מרכזית שמונעת מאנשים לנצל את המוצרים השיתופיים בצורה לא נכונה, כמו אכיפה וחוקי איכות סביבה או איסור על ציד. מוצרים דומים באופיים למוצרים המשותפים הם המוצרים הציבוריים. בדומה למוצר שיתופי הם מסופקים באופן חופשי לכולם, אך בניגוד אליו צריך לאסוף כסף עבור קיומם, ומספר רב יותר של אנשים בדרך כלל לא פוגע בו. דוגמאות למוצרים משותפים: אוויר נקי: כל אדם יכול לגשת לאוויר ולזהם אותו, וכתוצאה מכך אדם יחיד אינו נוטל בעיקר עלות הנזק אלא החברה כולה סובלת מירידת איכות האוויר. אוקיינוסים: אליהם כל אחד יכול להגיע באמצעות סירה ולשפוך את הפסולת במקום לטפל בה בצורה נכונה. פילים: כל אדם יכול באופן אישי להרוג, כדי למכור את השנהב, אבל אם כולם יעשו זאת הפילים יכחדו מהעולם. "הטרגדיה של נחלת הכלל" (The Tragedy of the Commons) מאמר מאת גארט הרדין, 1968 מוצר משותף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספרד (פירושונים)

האם התכוונתם ל... סְפָרַד ספרד (España, קרי אֶסְפַּנְיַה) – מדינה באירופה בניין ספרד (Edificio España) – גורד שחקים במדריד, בירת ספרד ספרד (אתר מקראי) – מוזכר בספר עובדיה בהגייה אחרת ספרד (להקה) (Sefarad) – להקה טורקית מיכאל סְפַרְד (יליד 1972) – עורך דין ופעיל שמאל ישראלי ספרדים (פירושונים) שמה בעברית לקוח מהתנ"ך, ראו "מקור השם העברי ספרד" בתחילת הערך
אוליגוקלז

אוליגוקלז הוא מינרל טקטוסיליקטי, סיליקטים במבנה מרחבי, השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). מקור השם מיוונית "שבירה קטנה" – משום שזוויות הפצילות שונות מאוד מ-90°. האוליגוקלז מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה), המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט. האוליגוקלז הוא אחד המינרלים הפחות ידועים, ומוכר יותר כאבני חן בשמות "אבן שמש" (sunstone) ו"אבן ירח" (moonstone). אבן השמש מכילה פתיתים של המטיט הנותנים לה גוון אדמדם. אבן הירח זוהרת בשל מבנה השכבות הפנימי בדומה ללברדורסנס, אך ללא הגוונים המרהיבים של הלברדוריט. האוליגוקלז מצוי בעיקר בסלעי גרניט, סיאניט וגנייס. מדיה וקבצים בנושא אוליגוקלז בוויקישיתוף אוליגוקלז באתר webmineral אוליגוקלז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משמר חופים

משמר חופים הוא כוח ימי, מצויד בכלי שיט ולעיתים גם כלי טיס (כגון מסוקים, מטוסים קלים ומזל"טים) שנועד לשמירה, שיטור, חיפוש והצלה והצלה ימית (אנ') במים הטריטוריאליים של מדינה מסוימת ובמקווי מים פנימיים (נהרות ואגמים). אופיו וכפיפותו של הכוח משתנים בהתאם למדינות ולזמנים. יש מקומות בהם זהו כוח צבאי חמוש לכל דבר, מקומות בהם זהו כוח משטרה או ז'נדרמריה (משמר גבול) בעל סמכויות אכיפה בתחום המכס וההגירה ומקומות בהם מדובר בכוח מתנדבים אזרחי שעיקרו חילוץ והצלה של דייגים וכלי שיט בעת סערה. פעמים רבות משמש משמר החופים כמשטרת נמלים ומרינות. בעבר היה משמר החופים אחראי על תחזוקה ואיוש של מגדלורים. במדינת ישראל, החל מ-1977, קיימת הפרדה בין ההגנה הביטחונית על המים הטריטוריאליים, החופים והנמלים, שהיא באחריות יחידת סנפיר של חיל הים לבין האחריות לשמירה על הסדר הציבורי וטיפול בעבירות פליליות וכלכליות המוטלת על יחידות השיטור הימי של משטרת ישראל. משמר החופים האמריקני - (United States Coast Guard-USCG) זרוע ימית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית משמר החופים הרוסי - זרוע ימית של שירות משמר הגבול הפדרלי של שירות הביטחון הפדרלי משמר החופים האוקראיני - זרוע ימית של משמר הגבול האוקראיני מדיה וקבצים בנושא משמר חופים בוויקישיתוף אתר משמר החופים של איסלנד (באנגלית) אתר משמר החופים של טורקיה (באנגלית) משמר החופים האוסטרלי, גוף מתנדבים כרמל לוצאטי, ‏הכירו את משמר החופים הישראלי, באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2009 משמר חופים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
האיא א-שועייבי

האיא א-שועייבי (בערבית هيا الشعيبي; נולדה ב-1 בינואר 1979) היא שחקנית, זמרת וקומיקאית כוויתית. היא החלה את הקריירה שלה יחד עם השחקנית טיבה אל-פרג' בהצגה "אל הרמנה" ב-1993, והמשיכה לתפקידים קומיים גדולים ופופולריים יותר בתיאטראות וכן בטלוויזיה. ב-2001, יצרה א-שועייבי שיתוף פעולה מצליח עם השחקן והיוצר טאריק עלי, והשניים הופיעו במופעי קומדיה בטלוויזיה ובהופעות תיאטרליות, כאשר אחת הפופולריות ביניהם הייתה תוכנית האירוח "טאריק הוינה" (طارق وهيونة). בעת החזרות האחרונות להצגה "מתחת לאפס" ( تحت الصفر) ב-2015, התעוררה מחלוקת בין השניים, אשר התפרצה במלחמות במדיה החברתית, ואף הגיעה לבית משפט כאשר עלי תבע את א-שועייבי ואת בעלה על השפלה ציבורית. על השניים נגזרו קנסות ועל א-שועייבי אף מאסר בפועל עם עבודה קשה. פסק הדין נדחה בערעור, וא-שועייבי זוכתה. בין הופעותיה הפופולריות, מ-2013 הסדרות "שוק ההרמון" (سوق الحريم) עם הכוכבת הכוויתית פאקריה חמיס, ו"כרמש" (قرمش) עם טאריק עלי, וכן הופעה בגרסה הערבית של סאטרדיי נייט לייב ב-2016. א-שועייבי נישאה פעמיים, וילדה בן, פהד, בנישואיה הראשונים, ובת ובן בנישואיה השניים להאני א-טַבַּאח' - פאטימה (2013), וג'מאל (2015). סדרות הגשת תוכניות אירוח 2011-2013: "طارق وهيونة" ("טאריק והוינה") - הגישה יחד עם טאריק עלי בערוץ MBC. 2014: "هو وهاي وهي" - הגישה יחד עם באשר א-שאטי ועמאל אל-עוואדי. 2016: "وشوشة شات" ("שיחת שושה") - תוכנית פאנל עם דולי עייאש, השחקנית התוניסאית דורה זארוק, והשחקנית האמריקאית שאנון מוניאן. 2008: كيوت 2016: بوقة فقارة האיא א-שועייבי, ברשת החברתית אינסטגרם האיא א-שועייבי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) هيا الشعيبي - האיא א-שועייבי במסד הנתונים לקולנוע "אל סינמה" (בערבית) هيا الشعيبي: دخولي إلى السجن كان ظلماً ونادمة على تلك الأيام التي كنت فيها شبه مستهترة هيا الشعيبي, شاهد دوت نت، دخل في 23 يوليو 2011. طارق العلي وهيا الشعيبي في أروقة المحاكم, جريدة الحياة. ماذا قالت هيا الشعيبي بعد براءتها وإلغاء حبسها في شكوى طارق العلي؟, سيدتي نت, الأربعاء 29-06-2016. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "האיא א-שועייבי".
הארמייה ה-60 (ברית המועצות)

הארמייה ה-60 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, ולמפקדה מונה מקסים פורקאייב. הארמייה לחמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מאזור ההגנה מוסקבה, וב-25 בדצמבר 1941 שונה שמה לארמיית ההלם השלישית. ב-7 ביולי 1942 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מחזית וורונז', ולמפקדה מונה מקסים אנטוניוק. הארמייה לחמה בקרבות ההגנה בוורונז', ולאחר מכן לחמה במבצע וורונז'-קסטרונסק. בחורף 1943 לחמה הארמייה בקרב חרקוב השלישי, ובקיץ אותה שמה לחמה בקרב קורסק כחלק מהחזית המרכזית. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי כחלק מהחזית האוקראינית הראשונה. בקיץ 1944 השתתפה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ובחורף 1945 לחמה במבצע ויסלה-אודר, ואף שחררה את מחנה אושוויץ. בהמשך לחמה הארמייה כחלק מהחזית האוקראינית הרביעית, והשתתפה במתקפת שלזיה העילית, מתקפת מוראביה-אוסטרבה, ובמאי 1945 השתתפה בקרב על פראג. באוגוסט 1945 פורקה הארמייה, ועל בסיסה הוקם המחוז הצבאי קובאן. הארמייה ה-60 הוקמה לראשונה באוקטובר 1941, כמערך מילואים של המחוז הצבאי של מוסקבה. היא כללה את דיוויזיות הרובאים 334, 336, 348, 358 ו-360 ואת דיוויזיית הפרשים ה-11. כל הדיוויזיות הללו הוקמו במחוז הצבאי הוולגה בחודשים הקודמים. היחידה הייתה בפיקודו של גנרל לוטננט פורקאייב. בדצמבר בוצע ארגון מחדש של יחידות הארמייה. מקסים פורקאייב (15 בנובמבר 1941 - 25 בדצמבר 1941) מקסים אנטוניוק (7 ביולי 1942 - יולי 1942) איוואן צ'רניאחובסקי (יולי 1942 - אפריל 1944) פאבל קורוצ'קין (אפריל 1944 - אוגוסט 1945) הארמייה ה-60 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאראלוס

האם התכוונתם ל... פאראלוס (אונייה) – אונייה תלת-חתרית אתונאית ששימשה את הצי האתונאי במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס פאראלוס (מצרים) – יישוב היסטוריה בדלתא של הנילוס פאראלוס - בנו של המדינאי והמצביא היווני פריקלס
הארמייה ה-59 (ברית המועצות)

הארמייה ה-59 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, כחלק מהמחוז הצבאי הסיבירי, ולמפקדה מונה איוואן גאלאנין. הארמייה לחמה בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מחזית וולחוב, ובשנת 1944 השתתפה במבצע לנינגרד-נובגורוד. לאחר מכן התקדמה הארמייה לעבר הגבול עם פינלנד, ולחמה בקרב מפרץ-ויבורג. בחורף 1945 הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית האוקראינית הראשונה, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על שלזיה, ובמאי 1945 השתתפה בקרב על פראג. ב-7 בספטמבר 1945 פורקה הארמייה, בעקבות סיום המלחמה. איוואן גאלאנין (15 בנובמבר 1941 - 25 באפריל 1942) איוואן קורובניקוב (25 באפריל 1942 - 7 בספטמבר 1945) הארמייה ה-59 באתר samsv (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הארמייה ה-58 (רוסיה)

הארמייה ה-58 היא ארמייה רוסית רב-זרועית של כוחות היבשה הרוסיים. הארמייה הוקמה ב-15 בנובמבר 1941, כחלק מהמחוז הצבאי הסיבירי, ולמפקדה מונה וסילי קוזנצוב. הארמייה הועברה למחוז הצבאי ארכנגלסק, וב-25 במאי 1942 היא עברה שדרוג והפכה לארמיית הטנקים השלישית. ב-25 ביוני 1942 הוקמה הארמייה מחדש מיחידות שונות, כחלק מחזית קלינין, והועמדה תחת פיקוד אלכסיי זיגין. הארמייה לא השתתפה בקרבות, וב-8 באוגוסט 1942 פורקה. ב-30 באוגוסט 1942 הוקמה שוב הארמייה על בסיס הארמייה ה-24, ולמפקדה מונה וסילי חומנקו. הארמייה לחמה בקרב על קווקז, ולאחר מכן נטלה חלק במתקפת הנגד הרוסית בצפון-קווקז. לאחר מכן לחמה הארמייה במבצע קרסנודר, וכבשה את חופי ים אזוב. בספטמבר 1943 הועברה הארמייה תחת פיקוד המחוז הצבאי וולגה, וב-15 בנובמבר 1943 פורקה הארמייה. יחידותיה הועברו לארמיות סובייטיות אחרות, ומפקדתה תגברה את הפיקוד של המחוז הצבאי וולגה. הארמייה הוקמה מחדש ב-1995 במחוז הצבאי של צפון הקווקז מהקורפוס ה-42 בוולדיקווקז. במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, הארמייה הייתה בפיקודו של לוטננט גנרל ולדימיר שאמנוב. ב-3 באוגוסט 2008 הועברו חמישה גדודים של הארמייה הרוסית ה-58 לקרבת מנהרת רוקי המקשרת את דרום אוסטיה של גאורגיה עם צפון אוסטיה של רוסיה. ב-8 באוגוסט 2008 חצתה הארמייה ה-58 את הגבול לגאורגיה והשתתפה בלחימה נגד כוחות גאורגים, בעיקר בעיר צחינוולי. מפקד הארמייה, לוטננט גנרל אנטולי חרוליוב נפצע בפעולה. ביוני 2014 תפסו כוחות אוקראינים משגר BM-21 Grad פגום, אותו זיהו האוקראינים כציוד של הארמייה ה-58 של הפדרציה הרוסית. גנרל מיור סרגיי קוזובלב הפך למפקד הארמייה ב-18 באוגוסט 2016. בסוף שנת 2016 הודיע משרד ההגנה הרוסי כי דיוויזיית הרובאים הממונעת ה-42 של המשמר הוקמה מחדש מחטיבת הרובאים הממונעת ה-8 של המשמר, חטיבת הרובאים הממונעת ה-17 של המשמר, וחטיבת רובאי המשמר ה-18. בינואר 2017, מפקד ארמיית המשמר ה-20, גנרל מיור יבגני ניקיפורוב, החליף את קוזובלב. ערב מלחמת רוסיה-אוקראינה ב-2022, דווח כי מפקדת הארמייה ה-58 נפרסה בחצי האי קרים בפיקוד בין 12 ל-17 קבוצות טקטיות גדודיות. וסילי קוזנצוב (15 בנובמבר 1941 - נובמבר 1941) ניקולאי מוסקבין (נובמבר 1941 - 25 במאי 1942) אלכסיי זיגין (25 ביוני 1942 - 8 באוגוסט 1942) וסילי חומנקו (30 באוגוסט 1942 - נובמבר 1942) קונדראט מלניק (נובמבר 1942 - 15 בנובמבר 1943) מדיה וקבצים בנושא הארמייה ה-58 בוויקישיתוף הארמייה ה-58 (ברוסית)
לוזנאק

לוּזֵנָאק (בצרפתית: Luzenac) היא קומונה קטנה במחוז ארייז' שבדרום-מערב צרפת, בחבל אוקסיטניה. נכון לשנת 2013 גרו בה כ-540 נפש. הקומונה ממוקמת בהרי הפירנאים, בגובה הנע בין 594 ל-2,247 מטרים מעל לפני הים, ומרוחקת רק כ-20 ק"מ מהגבול עם אנדורה. את שטחה של הקומונה חוצה הנהר ארייז', על שמו נקרא המחוז כולו. הקומונה מפורסמת בעיקר בזכות מכרות הטלק שבשטחה, להם קיימים עדויות מסוף המאה ה-19, וכן בשל קבוצת הכדורגל שלה. ראש העירייה נכון לחודש מאי 2016, כריסטיאן לובה, מכהן בתפקידו ברציפות מאז שנת 1977, מטעם המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. בשנת 1979 כרתה לוזנאק ברית ערים תאומות עם העיר לאסינג (אנ') שבמדינת שטיריה באוסטריה. לוזנאק בשנת 1900 הובלת טלק מהמכרות באמצעות רכבל, תחילת המאה ה-20 היציע באצטדיון הקטן בלוזנאק טלק המופק בלוזנאק מדיה וקבצים בנושא לוזנאק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לוזנאק (בצרפתית) סטטיסטיקה ונתונים אודות לוזנאק, מתוך אתר האינטרנט של INSEE (בצרפתית) עד לשנת 2016 הייתה הקומונה חלק מחבל מידי-פירנה. ראשי העירייה של לוזנאק מאז שנת 1792 ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קופת חולים של פועלי השומרון

קופת חולים של פועלי השומרון - נוסדה בשנת 1916 על ידי שמואל יבנאלי, דוד רמז ונחום סנה.[דרושה הבהרה] זמן קצר לאחר ייסוד קופת חולים של פועלי הגליל, התארגנה הסתדרות פועלי השומרון. עד שנת 1916 נספחו פועלי השומרון אל "הסתדרות פועלי יהודה" ואל קופת החולים שלה, שנוסדה בשנת 1913. בגלל משבר מלחמת העולם הראשונה, המצוקה הכלכלית וקשיי התחבורה החליטו כ-200 פועלי השומרון להתארגן במסגרת נפרדת ולהוציא לפועל את החלטתם בדבר יסוד קופת חולים של פועלי השומרון. יעקב אפטר ממשרד קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, שהיה מנהל הסניף ביפו והד"ר הלל יפה, מנהל בית החולים בזכרון יעקב, סייעו רבות בארגון הקופה החדשה. שלוש קופות החולים פעלו מתוך שיתוף מלא, בלי תחרות והשירות הטוב לפועל החולה ובריאותו של ציבור החברים עמד בראש מעייניהן. במרץ 1917 השלטונות הטורקים ביצעו את גירוש תל אביב וגירוש יפו, ורוב המגורשים עברו לגליל העליון, המצב הכלכלי החמיר בעקבות מלחמת העולם הראשונה ובאביב 1917, זמן קצר לאחר הגירוש, נפגשו נציגי הסתדרויות הפועלים ביישוב כנרת מתוך מטרה להביא לידי כינוסה של ועידה, שבסיומה התאחדו כל הסתדרויות הפועלים לגוף אחד. הוועידה התכנסה ב-1918. בשנים 1917–1918 בעקבות שינויים במערך הפוליטי של מפלגות הפועלים בארץ ישראל הפכו קופות החולים מארגונים אזוריים לגופים מפלגתיים ומשלוש הקופות האזוריות נוסדו שתי קופות החולים של אחדות העבודה וקופת חולים של הפועל הצעיר. בשנת 1921, לאחר הקמת ההסתדרות הכללית, התאחדו שתי קופות החולים לגוף אחד בחסות ההסתדרות שנקרא "קופת חולים הכללית של הפועלים העבריים בארץ ישראל". כל זאת על רקע העובדה שבקיץ 1918 השלים הצבא הבריטי את כיבוש ארץ ישראל, והתחילה תקופת המנדט הבריטי. קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה קופת חולים של פועלי הגליל הסתדרות פועלי יהודה שפרה שוורץ, קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, בנגב, 1997. שפרה שוורץ, פוליטיקה ובריאות: המהלכים לקראת הקמתו של מערך קופות חולים ביישוב היהודי בארץ ישראל בזמן המנדט שפרה שוורץ, קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ ישראל, המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, עמודים 26, 45-46, 51, 53 יעקב אפטר, "בשעה זו : קבץ לספרות ולענייני הישוב", המו"ל - יעקב אפטר, יפו : העבודה א', תרע"ו, 1916, פרק : "קופת חולים של פועלי יהודה במלחמת העולם הראשונה", עמודים 33-40 הלל יפה,"דור מעפילים", זיכרונות, מכתבים, יומן, הוצאת דביר, תרצ"ט, 1938
טיבריוס קלאודיוס אפאפרודיטוס

טיבריוס קלאודיוס אֵפּאָפְרוֹדיטוס (בלטינית: Tiberius Claudius Epaphroditus) היה עבד משוחרר של הקיסר הרומאי נירון. הוא זכה לחירותו, ויחד אתה לאזרחות רומית מידי הקיסר קלאודיוס. שירת במנהל הקיסרי. בשנת 65 לספירה חשׂף את קשר פיסו להתנקש בחייו של נירון. ככל הנראה התמנה בשל כך לתפקיד המזכיר הממונה על התכתובת של הקיסר (a libellis). בשנת 68 ליווה את נירון בזמן בריחתו מרומא, ואף הנחית עליו את מכת החסד כשניסיון ההתאבדות שלו גרם לו ייסורים. במשך רוב תקופת הקיסרים הפלאביים חי ברומא ללא מפרע. עם זאת, בשנת 95 לספירה, לקראת סוף ימי שלטונו, דן אותו הקיסר דומיטיאנוס למוות, כדי שישמש דוגמה לכך שלעבדים אסור להרים יד על אדוניהם בשום מקרה. אפאפרודיטוס היה בעליו של הפילוסוף המפורסם אפיקטטוס, אִפשֵר לו ללמוד פילוסופיה ואף שחרר אותו מעבדות. בכתביו מספר אפיקטטוס על מקרה בו נפל אדם לרגליו בתחינה, כיוון שהונו האישי הצטמצם לכלל 150,000 דרכמות. הדבר מלמד על מעמדו הרם של אפאפרודיטוס, שגם אנשים עשירים למדי יצאו לשחר לפתחו. ייתכן שיש לזהות את אפאפרודיטוס, עם האיש לו הקדיש יוסף בן מתתיהו את קדמוניות היהודים.[דרוש מקור] .Fergus Millar. 1965. "Epictetus and the Imperial Court", Journal of Roman Studies 55: 141-148. [1] .Werner Eck. 1976. "Nero's Freigelassener Epaphroditus und die Aufdeckung der pisonischen Verschwörung", Historia 25, 1976, 381-384. [2] סווטוניוס, נירון 49.3. סווטוניוס, דומיטיאנוס 14.1; דיו קסיוס 67.14. אפיקטטוס 1.26; מילאר 1965, 144. הסכום המדובר שווה ערך למיליון וחצי ססטרצים. סביר שהמבקש חשש שהונו יצנח מתחת למינימום הדרוש למעמד הסנאטוריאלי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איבט רודי

איבט רודי (בצרפתית: Yvette Roudy ; נולדה ב-10 באפריל 1929) היא סופרת ופוליטיקאית צרפתייה אשר תמכה בזרם הפמיניסטי הצרפתי. היא הייתה חלק מהמפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (1979-1981) שרה לזכויות נשים (1981-1986) וחברת פרלמנט. רודי נולדה בפסק שבצרפת. בגיל 17 היא התחילה לעבוד וללמוד לימודי ערב בהשפעת אביה. ב-1962 קמה "התנועה הפמיניסטית הדמוקרטית" שהייתה הראשונה מסוגה בצרפת אליה הצטרפה בהמשך איבט רודי. ב-1963 היא מתרגמת את הספר "הפמיניסטית המסתורית" אשר יצא לאור בארצות הברית באותה התקופה, הספר הזה הוא ביטוי של תחושותיה ושל מה שרצתה לעשות בהמשך חייה. ב-1965 הבינה כי עליה להתחיל את דרכה בפוליטיקה על מנת לעורר את השיח הציבורי הפמיניסטי. ב-1979 מונתה איבט רודי לחברת הפרלמנט האירופי מטעם צרפת. ב-1981 היא נכנסת לממשלה כחלק ממפלגתו של פרנסואה מיטראן והקימה את אגודת הנשים העיתונאיות. ב-1982 היא מעורבת בחקיקת חוקים למען זכויות נשים לגבי הפלה ומנציחה גם את זכרם של קורבנות הלחימה באי שוויון מגדרי. למרות זאת, לא כל פועלה צלח וב-1983, החוק שחוקקה נגד סקסיזם כשל כישלון חרוץ ועורר ביקורת נוקבת וקשה מצד אלו המגנים על זכויות העיתונות. ב-1989 נבחרה רודי לראש עיריית ליסיו. ב-1992, לאחר השתתפותה באספה אירופאית באתונה בנושא שוויון מגדרי, הקימה איבט רודי את "אגודת הנשים" שתפקידה לקדם את מעמד האישה בחברה. כמו כן הוציאה באותה שנה לאור את ספרה "ממה הם (גברים) מפחדים". ב-1996 החליטה איבט רודי לכנס אספה של מספר נשים ידועות, ביניהן שרות לשעבר, על מנת לעסוק במעמד האישה והציעה במעמד זה לחוקק חוק שמונע מנבחר ציבור שכבר נבחר להיבחר בשנית. היא סיימה את תפקידה כראש עיריית ליסיו בשנת 2001. ב-2007 הייתה איבט רודי האישה הראשונה שלקחה חלק במאבק הנשיאותי נגד סרקוזי לצד סגולן רויאל. ב-2017 חשבה להצביע לבנואה המון בבחירות של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, אך שינתה את דעתה בעקבות אמירתו לגבי כיסוי הראש של המוסלמיות הצרפתיות. . חברת הפרלמנט האירופי 1979 - 1981 שרה לזכויות נשים - 1985-1986 חברת המחוז השלישי של קלבדוס - 2 באפריל 1986 - 14 במאי 1988, 13 ביוני 1988 - 1 באפריל 1993, 1 ביוני 1997 - 18 ביוני 2002 ראש עיריית ליסיו - מרץ 1989 - מרץ 2001 קצינת לגיון הכבוד (14 ביולי 2013) "קדימה נשים - סיפור קטן על הקשר בין המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית לבין הדמויות הפמיניסטיות הבולטות בצרפת" (צרפתית), (2005). "הנשים בשליטה" (צרפתית), (1982). ממה הם (גברים) מפחדים?" (צרפתית), (1995). "בגלל הנשים" (צרפתית), (1985). "פרנקופוניה - מתרבות לפוליטיקה" (צרפתית), (1998). פרנסואז גירו קרולין דה האז קלמנטין אוטאן מדיה וקבצים בנושא איבט רודי בוויקישיתוף רשימת השרות הצרפתיות (בצרפתית) רשימת השרות בצרפת שעסקו בזכויות נשים (בצרפתית) ארכיון פמיניזם (בצרפתית) איבט רודי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל בן סימון, בסיבוב השני בצרפת: סרקוזי נגד רויאל, באתר הארץ, 23 באפריל 2007 דניאל בן סימון, BFMTV, בתאריך 27 בינואר 2017, איבט רודי לבנואה המון - "איבדת את הקול שלי" (צרפתית), [1] ‏ מדור אקטואליה של Le huffingtonpost, בתאריך 5 באוקטובר 2016, לגיון הכבוד (צרפתית), [2] ‏
הארמייה ה-13 (ברית המועצות)

הארמייה ה-13 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה הוקמה בספטמבר 1939 על בסיס קבוצת הצבא אודסה, כחלק מהחזית האוקראינית, והועמדה תחת פיקוד פיליפ פרוסינוב. הארמייה השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין, וב-13 בספטמבר שונה שמה להארמייה ה-13. לאחר סיום הקרבות פורקה הארמייה. ב-25 בדצמבר 1939 הוקמה הארמייה מחדש, והועמדה תחת פיקוד ולדימיר גרנדאל. הארמייה השתתפה במלחמת החורף כנגד פינלנד, ובאפריל 1940 פורקה הארמייה. ב-5 במאי 1941 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מהחזית המערבית, ולמפקדה מונה פיוטר פילאטוב. הארמייה לחמה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וספגה בהם אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות הקשים סביב מוסקבה, ולאחר מכן השתתפה במתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה. בקיץ 1942 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ובחורף 1943 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-קסטרונסק. בקיץ 1943 לחמה הארמייה בקרב קורסק, ולאחר מכן לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. בקיץ 1944 לחמה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ובחורף 1945 נטלה חלק במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על ברלין ובקרב על פראג, ולאחר מכן נטלה חלק במיגור צבא השחרור הרוסי של אנדריי ולאסוב. לאחר המלחמה הייתה הארמייה חלק מהמחוז הצבאי הקרפטי, ולאחר קריסת ברית המועצות נהייתה חלק מצבא אוקראינה. פיליפ פרוסינוב (13 בספטמבר 1939 - אוקטובר 1939) ולדימיר גרנדאל (25 בדצמבר 1939 - מרץ 1940) פיליפ פרוסינוב (מרץ 1940 - אפריל 1940) פיוטר פילאטוב (5 במאי 1941 - 8 ביולי 1941) פיודור רמזוב (9 ביולי 1941 - 13 ביולי 1941) ואסילי גראסימנקו (14 ביולי 1941 - 26 ביולי 1941) קונסטנטין גולובב (26 ביולי 1941 - 30 באוגוסט 1941) אבקסנטי גורודוניאנסקי (30 באוגוסט 1941 - 2 בינואר 1942) ניקולאי פוחוב (2 בינואר 1942 - מאי 1945) הארמייה ה-13 (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולג'ר פילד

סולג'ר פילד (באנגלית: Soldier Field) הוא אצטדיון הממוקם בשיקגו, המשמש כאצטדיון הבית של שיקגו ברס מה-NFL, ושיקגו פייר מה-MLS. תפוסתו היא 63,500 מקומות. האצטדיון ממוקם על ימת מישיגן צמוד לפאלאס מקורמיק. האצטדיון נבנה ב-1922 ונפתח ב-1924. ב-1959 אירח את טקסי הפתיחה והנעילה של המשחקים הפאן אמריקאיים. ב-1994 אירח חלק ממשחקי גביע העולם בכדורגל לשנת 1994. ב-2002 האצטדיון שופץ ונבנה כמסגרת על האצטדיון המקורי. נפתח מחדש ב-2003. האצטדיון גם אירח חלק מגביע העולם בכדורגל נשים 1999, גביע הזהב 2007, גביע הזהב 2009, גביע הזהב 2011, גביע הזהב 2013, גביע הזהב 2015, קופה אמריקה 2016 וגביע הזהב 2019. מדיה וקבצים בנושא סולג'ר פילד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סולג'ר פילד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן לנוון

ז'אן-מארי לנוון (בצרפתית: Jeanne Lanvin‏; 1 בינואר 1867 – 6 ביולי 1946) הייתה מעצבת הוט קוטור צרפתייה. ייסדה את "בית האופנה "לנוון" ואת חברת הבשמים "בשמי לנוון". ז'אן לנוון נולדה בפריז, ביתם של קונסטנטין לנוון וסופי דשייס והייתה לצעירה מבין 11 האחים. בגיל 16 עבדה כמעצבת כובעים בחברת מאדאם פליקס (Madame Félix), ולאחר מכן ב-1889 עברה לשכונת פאובורג הקדוש, גם שם התפרנסה מעבודתה כמעצבת כובעים. בשנת 1909 הצטרפה לנוון לאגודת התרבות, צעד אשר ביסס את מעמדה כמעצבת אופנת עילית. הבגדים אשר עיצבה לנוון לביתה משכו את תשומת הלב של בעלי ממון אשר ביקשו עותקים גם לילדיהם. במהרה, עיצבה לנוון בגדים גם לאימהותיה. שמותיהם של לקוחותיה היו מהידועים באירופה כולה. החל מ-1923 האימפריה של לנוון כללה מפעל בדים בנאנטרי. כמו כן, ב-1920 פתחה חנויות שונות לעיצוב הבית, הלבשת גברים, פרוות והלבשה תחתונה. לנוון קיבלה תוארי אצולה מלגיון הכבוד הצרפתי. מותג האופנה של לנוון פועל תחת שמה בימים אלה בפריז. כמו כן, משרדה של לנוון נשמר עד היום בפריז ומהווה מוקד תיירותי לחובבי אופנה. בשנת 2001 נבחר אלבר אלבז, מעצב אופנה ישראלי שנולד במרוקו 15 שנה אחרי מותה של לנוון, להוביל את הבית שקרוי על שמה. מדיה וקבצים בנושא ז'אן לנוון בוויקישיתוף אתר המותג Lanvin (באנגלית) ז'אן לנוון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איתי יעקב, להיתלות באילנות גבוהים: מורשת בעולם האופנה, באתר nrg ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פדינגטון 2

פדינגטון 2 (באנגלית: Paddington 2) הוא סרט קומדיה לייב-אקשן בריטי משנת 2017 המבוסס על ספר הילדים הפופולרי "הרפתקאות הדוב פדינגטון" מאת מייקל בונד. את הסרט ביים פול קינג והפיק דייוויד היימן. הוא סרט המשך ל"הדוב פדינגטון" מ-2014. בסרט מככבים בן וישו, יו בונוויל, סאלי הוקינס, ג'ולי וולטרס, ג'ים ברודבנט, פיטר קפלדי ויו גרנט. הסרט יצא לאקרנים בהקרנת בכורה בנובמבר 2017 בממלכה המאוחדת. הדוב פדינגטון, שמתגורר עכשיו אצל משפחת בראון, רוכש מוניטין גדלים והולכים בין שכניו. הוא רואה ספר פופ-אפ יחיד במינו ויקר המציאות של מקומות מפורסמים בלונדון בחנות העתיקות של מר גרובר, ועובד במספר עבודות על מנת לקנות אותו במתנה ליום הולדתה ה-100 של דודה לוסי, שחלמה כל ימיה על ביקור בבירת אנגליה. פדינגטון עד לגנבת הספר בידי שחקן שירד מגדולתו ומבקש להשיבה לו בעזרת הספר, שהוא מאמין כי יוביל אותו למטמון. פדינגטון דוהר בעקבות הגנב על גב של כלב רחוב גדול שהתיידד עמו, אך השוטרים טועים לראות בו את הגנב ועוצרים אותו. פדינגטון איננו יודע את זהותו אבל הקלסתרון שהוא עוזר לצייר מסייע בזיהויו, ומשפחת בראון מתגייסת בהרכב מלא לתפיסת הגנב ולזיכוי פדינגטון, היושב בכלא על לא עוול בכפו. מדיה וקבצים בנושא פדינגטון 2 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פדינגטון 2 פדינגטון 2, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "פדינגטון 2", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פדינגטון 2", באתר AllMovie (באנגלית) "פדינגטון 2", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פדינגטון 2", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פדינגטון 2", באתר Metacritic (באנגלית) "פדינגטון 2", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הדוב פדינגטון בפייסבוק מאשה צור-גלוזמן, "פדינגטון 2" הוא סרט מלא אהבת אדם ודובים, באתר הארץ, 21 במרץ 2018 ארז דבורה, ביקורת סרט: "פדינגטון 2" - הכי דוב שיש, באתר ynet, 22 במרץ 2018 אור סיגולי, ‏קולנוע | "פדינגטון 2" הוא המלצה חמה לבילוי לכל המשפחה, באתר גלובס, 23 במרץ 2018