laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ענבלניים

ענבלניים (שם מדעי: Pisauridae) היא משפחת עכבישים. הם מזכירים בצורתם את משפחת הזאבניים, אך נושאים את שק הביצים שלהם בעזרת מלתעותיהם ובבחניניהם במקום להצמידם לרשתות הקורים שהם טווים. כשהאבקועים עומדים לבקוע תטווה האם כעין "אוהל" בתוכו תניח את שק הביצים ותשמור עליו. השם האנגלי nursery web spider (בתרגום חופשי עכביש רשת התינוקיה) ניתן למין האירופאי Pisaura mirabilis. במשפחה יש כמה עכבישים דייגים מהסוג עכביש דייג (Dolomedes). בניגוד לזאבניים, שלהם זוג עיניים ראשיות וגדולות נוסף על השש האחרות, שמונה עיניו של הענבלן הן בערך באותו הגודל. מינים רבים מסוגלים ללכת על מים שקטים ואף לצלול מתחת למים על מנת להתחמק מאויבים. כשהם חומקים מטורפים הם מסוגלים לקפוץ למרחק של חמישה או שישה אינץ'. למרות זאת הם אינם מטפסים בקלות על משטחים חלקים במיוחד כמו זכוכית. לעיתים תנסה הנקבה לאכול את הזכר לאחר ההזדווגות. על מנת להפחית את הסיכון ינסה הזכר בהתקרבו להציע לנקבה מתנה, כמו זבוב, בתקווה שזה יספק את רעבונה. לפעמים המתנה היא מזויפת על מנת להטעות את הנקבה. משפחה Pisauridae תת-משפחה Pisaurinae סימון, 1890 Afropisaura בלנדין, 1976 Architis סימון, 1898 Caripetella סטרנד, 1928 Charminus ת'ורל, 1899 Chiasmopes פאווסי, 1883 Cispius סימון, 1898 Cladycnis סימון, 1898 Dendrolycosa דולשל, 1859 Euprosthenops פוקוק, 1897 Euprosthenopsis בלנדין, 1974 Maypacius סימון, 1898 Paracladycnis בלנדין, 1979 Perenethis ל. קוך, 1878 Phalaeops רואוור, 1955 Pisaura סימון, 1885 Pisaurina סימון, 1898 Polyboea ת'ורל, 1895 Ransonia בלנדין, 1979 Rothus סימון, 1898 Stoliczka פיקארד-קיימברידג', 1885 Tetragonophthalma קארש, 1878 Thalassiopsis רואוור, 1955 Voraptipus רואוור, 1955 Vuattouxia בלנדין, 1979 Walrenceaבלנדין, 1979 תת-משפחה Thalassiinae Archipirata סימון, 1898 עכביש דייג (Dolomedes) >להטרייל, 1804 Eucamptopus פוקוק, 1900 Ilipula סימון, 1903 Megadolomedes דייוויס ורייבן, 1980 Nilus פיקארד-קיימברידג', 1876 Nukuhiva ברלנד, 1935 Papakula סטרנד, 1911 Thaumasia פרטי, 1833 Tinus פיקארד-קיימברידג', 1901 תת-משפחה incertae sedis Bradystichus סימון, 1884 Campostichommides סטרנד, 1911 Cispinilus רואוור, 1955 Conakrya שמידט, 1956 †Eopisaurella פטרונקנוויץ', 1958 (אאוקן מוקדם; ענבר בלטי) †Esuritor פטרונקנוויץ', 1942 (אאוקן מוקדם; ענבר בלטי) Hygropoda ת'ורל, 1894 Inola דייוויס, 1982 †Palaeoperenethis סלדון ופני, 2009 (איפרסיאן, קולומביה הבריטית, קנדה) Qianlingula ז'אנד, ז'ו וסונג, 2004 Sphedanus ת'ורל, 1877 Tallonia סימון, 1889 Tapinothele סימון, 1898 Tapinothelella סטרנד, 1909 Tapinothelops רואוור, 1955 מדיה וקבצים בנושא ענבלניים בוויקישיתוף ענבלניים, באתר ITIS (באנגלית) ענבלניים, באתר NCBI (באנגלית) ענבלניים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ענבלניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ענבלניים, באתר GBIF (באנגלית) ענבלניים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Sierwald, P. (1997) Phylogenetic analysis of Pisaurine nursery web spiders, with revisions of Tetragonophthalma and Perenethis (Araneae, Lycosidae, Pisauridae). The Journal of Arachnology 25:361-407 Americanarachnology.org Male Spiders Scam Females with Gift-Wrapped Garbage
דוב ים דרום-אמריקני

דוב ים דרום-אמריקני (שם מדעי: Arctocephalus australis) הוא מין של דוב ים החי בימים ובחופים שליד אמריקה הדרומית, בעיקר בפרו, בצ'ילה ובארגנטינה. דובי הים הדרום-אמריקנים חיים הן לאורך חוף האוקיינוס השקט של אמריקה הדרומית החל מחצי האי פארקאס שבדרום פרו ועד כף הורן, והן לאורך חוף האוקיינוס האטלנטי מדרום ברזיל ועד כף הורן. הם נמצאים גם באיי פוקלנד, איי סטטן ואיי אסקונדידה. קיימים מעט דיווחים על תצפיות בדובי ים דרום אמריקנים בחופי אקוודור, באיי גלאפגוס ובאי גורגונה שבקולומביה. יש לו 2 תת-מינים: A. a. australis - המצוי באיי פוקלנד A. a. gracilis - המצוי באמריקה הדרומית פרוותם של דובי הים אפורה-כהה, למרות שלזכרים יש לעיתים שיער חום או אפור של שיער. לנקבות ולצעירים יש פרווה בהירה מעט על החזה והלוע והאף בינוני ומחודד מעט. אוזניהם מאוד בולטות. לזכרים צוואר עבה וחזק עם רעמת שיער ארוכה. הזכרים של דוב הים גדולים יותר מהנקבות, אורכם 2 מטרים ומשקלם 200-150 ק"ג. אורך הנקבות עד 1.5 מ' ומשקלן 60-30 ק"ג. הגורים שוקלים 5.5-3.5 ק"ג ואורכם 65-60 ס"מ בממוצע. מדיה וקבצים בנושא דוב ים דרום-אמריקני בוויקישיתוף דוב ים דרום-אמריקני, באתר ITIS (באנגלית) דוב ים דרום-אמריקני, באתר NCBI (באנגלית) דוב ים דרום-אמריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) דוב ים דרום-אמריקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) דוב ים דרום-אמריקני, באתר GBIF (באנגלית) דוב ים דרום-אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
שיתוף תמונות

שיתוף תמונות היא העלאת תמונה דיגיטלית לאינטרנט באמצעות אתר אינטרנט או תוכנה (אפליקציה סלולרית או יישום רשת) המאפשרת לאדם אחר או לציבור בכלל לצפות בתמונה ולעיתים אף לשמור אותה. שיתוף תמונות נעשה לעיתים קרובות בצירוף מלל וכחלק מרשת חברתית מקוונת. אתרים ותוכנות רבות מאפשרות גם שיתוף וידאו בנוסף לשיתוף התמונות. אתרי שיתוף התמונות הראשונים ברשת האינטרנט הופיעו בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, לרוב כחלק משירות להדפסת תמונות. בראשית המאה ה-21 הוקמו אתרים ייעודיים לכך. בין הראשונים והבולטים שביניהם היה פליקר ואחרים. ניתן לחלק את כלל אתרי ותוכנות שיתוף התמונות לשתי קבוצות כוללניות: המציעים את שירותיהם בחינם והדורשים תשלום. בעוד שצורת הרווח באתרים ובתוכנות הדורשים תשלום עבור שירותיהם מובנת מאליה, הרי שרווחי האתרים והתוכנות שאינן דורשים תשלום מגיעים ממקורות שונים כגון פרסום ושירותי הדפסה ועריכת התמונות לכדי מוצר ממשי. חלוקה זו איננה מוחלטת. אתרים רבים מציעים את שירותיהם בחינם עד למגבלת זמן או כמות ולאחר מכן השירות ניתן תמורת תשלום. אתרים אחרים יציעו שירות מוגבל בחינם ושירות נרחב יותר תמורת תשלום. סוג שלישי של אתרי שיתוף תמונות, הם אתרים המופעלים בידי חברות לייצור מצלמות, כאשר האתר מוגבל לתמונות המצולמות באמצעות מצלמות החברה. כך למעשה האתר משמש כפרסומת עבור מוצרי החברה. במהלך המאה ה-21 הפך שיתוף התמונות באמצעות הרשתות החברתיות המקוונות לנפוץ ביותר. ההערכה היא כי בפייסבוק עד לקיץ 2011 הועלו כמאה מיליארד תמונות (בהשוואה ל-60 מיליארד תמונות בסוף 2010). הרשתות החברתיות מאפשרות שיתוף תמונות תוך הגבלת ובחירת האנשים היכולים לצפות בתמונות, כמו כן זיהוי פנים המופיעות בתמונה ושיוכן למשתמשים אחרים ברשת החברתית וכדומה. אפליקציות סלולריות לשיתוף תמונות הפכו לנפוצות בשנת 2011. הבולטת שבהם היא אינסטגרם, בעלת מאות מילוני משתמשים בכל רחבי העולם. גאו-טגינג (תיוג גאוגרפי) היא טכנולוגיה המאפשרת הטמעת מיקום צילום התמונה בתוך קובץ התמונה עצמו. תוכנות ואתרי שיתוף תמונות רבים כוללים אפשרות זו, כך שניתן לראות את התמונות בהתאם למקום צילומן. שיתוף קבצים מדיה וקבצים בנושא שיתוף תמונות בוויקישיתוף Facebook Photos By the Numbers, 14 בפברואר 2011 Zuckerberg On Instagram (Now 100M Users Strong): “No Agenda” Except Supporting App’s Growth, 11 בספטמבר 2012
M75 (נגמ"ש)

נגמ"ש M-75 הוא נגמ"ש אמריקאי אשר יוצר בין השנים 1952–1954 והיה בשימוש במלחמת קוריאה. הוחלף ב-M59 בגלל היתרונות הרבים של ה־M59. ה-M75 הוענק לבלגיה כסיוע צבאי, שם השתמשו בו עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20. בסך הכל יוצרו ממנו כ-1,759 יחידות. לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, הצבא האמריקאי בנה נגמ"ש על בסיס ה-M44, זה היה נגמ"ש כבד ביותר (25.5 טון ערוך לקרב), והיה מסוגל להכיל עד 24 לוחמים ועוד 3 אנשי צוות. לאחר המלחמה, צבא ארצות הברית פנה מיד לחברת International Harvester Corporation (IHC) שעסקה בבניית כלי רכב בבקשה שתתכנן ותייצר נגמ"ש שיחליף את ה-M44 הכבד. IHC בנתה כ-ארבעה אבות טיפוס. הראשון מבין אבות הטיפוס היה על בסיס ה-T-18, אמנם עיצוב זה לא הכיל נהג משנה אך יכול היה לשאת 2 מקלעים כבדים בקליבר 12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ') המופעלים מתוך הנגמ"ש. אב הטיפוס השני היה על בסיס T-18E1, הנגמ"ש לא היה חמוש כלל והכיל כיפה למפקד (על מנת שיוכל לצפות על המתרחש מסביב לנגמ"ש). אב הטיפוס השלישי היה על בסיס T-18E2. במקום כיפת המפקד היה בו בסיס למקלע בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו או 12.7 מ"מ נאט"ו (0.3 אינץ' ו-0.5 אינץ' בהתאמה). אב הטיפוס הרביעי היה מעט שונה מהאב טיפוס הראשון. לאחר בניית ארבעת אבות הטיפוס בחר צבא ארצות הברית לאמץ את הדגם שהיה על בסיס ה-T-18E1 ונתן אישור ל-IHC להתחיל לייצר 1000 יחידות תחת השם "M-75". כאשר החל הייצור נערכו בו מספר שינויים, ובהם הוספת מקלע M2 בראונינג ושינוי במספר הלוחמים (תחילה היה אמור להכיל 14 לוחמים). ל-M-75 מאפיינים משותפים רבים עם ה-M41 ווקר בולדוג שגם הוא מונע על ידי מנוע קונטיננטל מקורר-אוויר, הוא מכיל תיבת הילוכים cross-drive (אשר מאפשרת היגוי מדויק ויעיל) וגם שלדה דומה. בתחילת הייצור M-75 אחד עלה 72,000 דולר. באביב 1954, הוחלף ה־M75 בנגמ"ש M59, בגלל היותו זול יותר, קטן יותר ואמפיבי. ל-M-75 יש גוף פלדה מותך בעובי שנע החל מ-25 מ"מ עד ל-38 מ"מ (2.5–3.8 ס"מ) עם שריון בחזית הגוף בעובי של 40–50 מ"מ (4–5 ס"מ). כאשר הכלי היה מלא וטעון הוא שקל 19,051 ק"ג. מכל הדלק של ה-M-75 מכיל 568 ליטר. ה-M-75 בעל עיצוב כמעט זהה לשאר הנגמ"שים האמריקאים: הנהג יושב מקדימה בצד שמאל כשמימינו נמצא המנוע, הנהג מצויד בפריסקופ עם אמצעי ראיית לילה המבוססת על אינפרא אדום, בגרסאות חדשות יותר ישנם 2 פריסקופים - אחד מאחורי הנהג ואחד מאחורי המנוע. במרכז הנגמ"ש יושב המפקד, כאשר עמדת הפיקוד מאובזר בשישה חלונות קטנים לצפייה בקרבת הצהר, למפקד יש בנוסף כיפת מפקד שעליה מותקן מקלע כבד M2 בראונינג עם תחמושת של 1,800 כדורים. הלוחמים יושבים מאחורי המפקד בתא גדול. בנוסף הנגמ"ש היה מצויד ב-M20 סופר בזוקה עם 10 רקטות, ולעיתים קרובות נשא גם תחמושת לרובי קרבין מדגמי M1 קרבין ו-M2 קרבין, שהיו בשימוש באותה תקופה לצד רובי ה-M1 גאראנד. מדיה וקבצים בנושא M75 בוויקישיתוף
שחפית האינקה

שחפית האינקה (שם מדעי: Larosterna inca) הוא מין של עוף ים יחיד בסוגו ממשפחת השחפיתיים. אורכה כ-39 עד 42 ס"מ, ומשקלה כ-180 עד 210 גרם. מראה שונה מאוד משאר מיני משפחתה ומרוב עופות הים בכלל, ולכן הוענק לה סוג טקסונומי משלה. רוב גופה צבוע באפור כהה; מקורה אדום ורגליה כתומות. בשני צדי הראש, מתחת לעין יש "פס" לבן, ומתחתיו עור חשוף צהוב בצורת פה. הכנפיים והזנב כהים יותר משאר הגוף. הזכר והנקבה דומים. אצל שחפיות צעירות הגוף חום-סגלגל, ונוצות הראש הבוגרות מתפתחות אצלם בהדרגה. אזור התפוצה של שחפית האינקה, כמו שמרמז שמה, מתפרש על פני החוף המערבי של דרום אמריקה, מאקוודור ופרו לצ'ילה. שחפית האינקה ניזונה בעיקר מדגים קטנים, כמו אנשובי, אך גם מסרטנים ומשאריות אנושיות. היא נצפתה עוקבת אחרי סירות דייגים בחיפושיה אחרי מזון. השחפית דואה מעל למים, מזהה את טרפה מהאוויר, צוללת אל המים ותופסת אותו בעזרת מקורה. השחפית חברתית, ונצפית במושבות עשויות לכלול כמה אלפי פרטים. בית הגידול הטבעי של השחפית הם חופים עם חול וצוקים סלעיים. שחפית האינקה מתרבה פעמיים בשנה; עונות הרבייה שלה מתרחשות בין אפריל ליולי ובין אוקטובר לדצמבר. תצוגת החיזור של הזכר כוללת תעופה מסוגננת, והאכלת הנקבה. השחפית מקננת במחילות או בחורים בצוקים סלעיים. הנקבה מטילה 1-3 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 3-4 שבועות. הזכר והנקבה גם יחד משתתפים בדגירה על הביצים ובהאכלת הגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן 4 שבועות לאחר בקיעתם, ונעשים עצמאיים חודש לאחר מכן. מין זה הוכרז כ"קרוב לסיכון" על ידי ארגון IUCN. מדיה וקבצים בנושא שחפית האינקה בוויקישיתוף שחפית האינקה, באתר ITIS (באנגלית) שחפית האינקה, באתר NCBI (באנגלית) שחפית האינקה, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) שחפית האינקה, באתר GBIF (באנגלית) שחפית האינקה, באתר אויסאקס-בירדס שחפית האינקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טקס פרסי אנני ה-42

טקס פרסי אנני ה-42 (באנגלית: 42nd Annie Awards) נערך ב-31 בינואר 2015 באולם "רויס הול" שבארצות הברית, ובמהלכו הוענקו פרסי אנני על תחום ההנפשה בקולנוע ובטלוויזיה בשנת 2014. מספר המועמדויות הרב ביותר היה לסרט "הקופסונים" (13 מועמדויות), ומספר הזכיות הרב ביותר היה לסרט "הדרקון הראשון שלי 2" (6 פרסים). דן דה-בילוס זכה בפרס לבימוי הטוב ביותר על הסרט "הדרקון הראשון שלי 2", ופיל לורד וכריסטופר מילר זכו בפרס התסריט הטוב ביותר על הסרט "סרט לגו". דידייה ברונר, דון לוסק ולי מנדלסון זכו בפרס וינזור מקיי על תרומתם לתחום ההנפשה. סדרת הטלוויזיה "עלה נופל" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לגיל הרך, סדרת הטלוויזיה "גרוויטי פולס" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לילדים ונוער וסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון" זכתה בפרס לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר למבוגרים. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אנני ה-42 רשימת הזוכים והמועמדים המלאים בטקס פרסי אנני ה-42 (באנגלית) טקס פרסי אנני ה-42, באתר IMDb
צאפיה זע'לול

צאפיה זע'לול (בערבית: صفية زغلول; 1877 - 12 בינואר 1946) הייתה פעילה פוליטית ופמיניסטית מצרית, מתומכות המהפכה למען עצמאות מצרים וממייסדי מפלגת אל-ופד. אשתו של סעד זע'לול, מהפכן שפעל למען עצמאות מצרים מהכיבוש הבריטי וראש ממשלת מצרים הראשון. הייתה מראשי מהומות 1919 ודמות פוליטית משפיעה ופופולרית, ידועה כ"אם המצרים". צאפיה זע'לול נולדה בשנת 1877 למשפחה מן האליטה העות'מאנית-מצרית הישנה. אביה, מוסטפא פהמי, היה ראש ממשלת מצרים הקולוניאלית במשך 13 שנה. כשהייתה בת 18, נישאה צאפיה לסעד זע'לול, שהיה אז בן 36. הסופר קאסם אמין הוא שהכיר בין השניים. סעד היה ממעמד הפלאחים, ולא היה נהוג באותה תקופה שבת ממשפחת האליטות תתחתן עם גבר ממעמד זה, אולם אביה נתן את ברכתו. סעד היה למנהיג המאבק נגד הקולוניאליזם הבריטי, וצאפיה לא נשארה בצלו, אלא השתתפה ותמכה במהומות 1919 כבר בתחילתם. למעשה, כשסעד הוגלה בשל פעילותו, הפכה צאפיה לדמות מרכזית במפלגת אל-ופד החדשה, וביתה היה למעין מטה של פעילי המהפכה. ממעמד מנהיגות זה, היא המשיכה לייעץ לבעלה מרחוק, ולייצג אותו בקרב חברי המפלגה. הנשים המצריות באותה תקופה התנגדו לחוקים הבריטיים בכמה דרכים: חרם כלכלי, שביתות, והפצת חומרים כתובים נגד הקולוניאליזם הבריטי. השתתפות הנשים במהומות 1919 היה לאירוע המכונן לחיבור בין התנועה הפמיניסטית המצרית, שהייתה בפריחה, לבין התנועה הלאומית. המרד נתן במה בפעם הראשונה להשמעת קולות של נשים במרחב הציבורי, ובאופן שהתקבל מתוך הסולידריות הרווחת בין הקבוצות. בכך הייתה צאפיה למנהיגה בשתי החזיתות. היא ארגנה הפגנה גדולה נגד הקולוניאליזם של 500 נשים, אשר יצאו מביתה של הודא שעראווי, ולאחר מכן המשיכה לארח את הפעילות בביתה. היא נודעה כדמות אם לפוליטיקה הרדיקלית המתפתחת בארצה, ונקראה "אם המצרים", וביתה נקרא "בית האומה". באותה תקופת גלות של סעד, היא גם נסעה לפגוש אותו בלונדון ובפריז כדי לבקש תמיכה לעצמאות מצרים. בחזרה במצרים, הייתה נואמת, כותבת עתירות ועלונים, ומעודדת את חבריה וחברותיה למאבק. כשסעד ועמיתיו היו במעצר לפני שהוגלה, היא סייעה לנשותיהם של העצורים להבריח אליהם פתקים. כשהדבר התגלה, הועברו הגברים לכלא אחר, אך גם לשם הצליחה צאפיה להיכנס, כשהיא מחופשת לאישה זקנה, ובמשך כשעה דיברה עם המהפכנים, הרגיעה ועודדה אותם. ב-1922, כאשר בריטניה הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאות מצרים, נערכו בחירות לשלטון ומפלגתו של סעד זכתה בניצחון סוחף, והוא נהייה ראש הממשלה הראשון של מצרים העצמאית. היא הייתה רעיית מנהיג מצרים הראשונה שהופיעה בציבור ללא כיסוי ראש. היא נותרה כדמות בעלת השפעה פוליטית, וכשסעד נפטר בשנת 1927, היא עמדה במרכז בחירת יורשו לתפקיד. גם בשנים אלה, עמדה צאפיה בראש פלג הנשים באל-ופד, ופעלה למען זכויות נשים, למרות אזהרות שקבלה מראש הממשלה המכהן, איסמעיל צידקי, להפסיק. אך ב-1937 החליטה לפרוש מחיי הציבור, בעקבות קרע במפלגה. צאפיה זע'לול נפטרה ב-12 בינואר 1946. מדיה וקבצים בנושא צאפיה זע'לול בוויקישיתוף Ahmed Zaki Osman (8 במרץ 2012). "Women's movement: A look back, and forward". Egypt Independent. {{cite news}}: (עזרה) Women in the 1919 Egyptian Revolution: From Feminist Awakening to Nationalist Political Activism, Nabila Ramdani ,Journal of International Women’s Studies Vol. 14, No. 2 March 2013 14 trailblazing Egyptian women who made history, Amira Badawey, The Tempest, October 17, 2016 This day in history: Mother of Egyptians Safeya Zaghloul dies in 1946, Al-Masry Al-Youm, Egypt Independent, January 12, 2014
מנחם חבר

מנחם חבר הוא קצין משטרה בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כנציג משטרת ישראל בארצות הברית. חבר שירת במגוון תפקידים במחוז הצפון, בהם סגן מפקד היחידה המרכזית, מפקד תחנת המשטרה בעפולה ומפקד היחידה המרכזית. ב-2007 מונה למפקד מרחב שומרון במחוז ש"י. ב-2008 מונה למפקד מרחב גליל בדרגת תת-ניצב. לאחר פיצול מחוז הצפון, מונה ב-2011 לסגן מפקד מחוז חוף. ב-2014 מונה לנציג המשטרה בארצות הברית.
שלום זינגר

שלום זינגר (נולד ב-19 באוגוסט 1946) הוא מנהל ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד האוצר וכמנכ"ל הבנק הבינלאומי. זינגר נולד בפולין להורים ניצולי שואה, וגדל בקריית חיים. למד בבית ספר דתי, היה חבר בתנועת בני עקיבא, והתגייס לצה"ל. את דרכו הבנקאית החל כעובד זוטר בבנק לסחר חוץ בחיפה, ובאמצע שנות העשרים לחייו היה סגן מנהל הבנק הבינלאומי בסניף מרכז הכרמל. לאחר מכן כיהן כמנהל הסניף בקרית ביאליק, שם החליף ביום אחד שבעה עובדים, והפך את הסניף הכושל לסניף המוצלח של הבנק. כמו כן כיהן כמנהל מחלקת ניירות ערך וקופות גמל, מנהל אזור המרכז ומשנה למנכ"ל הבנק. ב-1986 מונה למנכ"ל הבנק, ובשנת 1990 נרכש הבנק על ידי משפחת ספרא שלא היו שבעי רצון מזינגר והחליטו להדיחו. ב-1991 מונה למנכ"ל משרד האוצר ומילא תפקיד זה עד 1993. הוא הקים יחד עם אמיר ברנע את בית ההשקעות זינגר-ברנע. ב-2003 מונה על ידי משרד האוצר למנהל המיוחד של קרן הגמלאות המרכזית (קג"מ) ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2005. מ-2005 מכהן כדירקטור בחברת מפעלים פטרוכימיים בישראל. כיהן כיו"ר ועדת השקעות בחברת כלל ביטוח וכדירקטור בחברות כימיקלים לישראל וסקיילקס ושימש סגן יושב ראש חברת אלביט הדמיה. כמו כן כיהן כיו"ר אגודת ידידי אקי"ם ישראל, חבר קרן תל אביב לפיתוח וחבר קרן הרצליה לפיתוח. ב-1995 היה חבר בקבוצת אנשי עסקים שרכשה את השליטה במועדון הכדורגל מכבי תל אביב. זינגר בוגר תואר ראשון בחשבונאות מאוניברסיטת חיפה. לזינגר בן ובת. ב-7 ביולי 2009 נישא בשנית, לנאווה ברק. אורנה רביב, שלום זינגר: לא רק החבר של נאוה ברק, באתר ynet, 26 באפריל 2005 שלום זינגר באתר חדשות מחלקה ראשונה תלמה אדמון, שלום זינגר הולך לאוצר וזה עולה לו מיליון ש"ח, מעריב, 4 בינואר 1991 תמר ברזילי, שלום זינגר פורש מניהול קג"מ, באתר ynet, 28 ביולי 2005
בן ציון

בן ציון הוא שם פרטי גברי המשמש גם כשם משפחה, פירוש השם הוא בן של ציון - ירושלים. השם מוזכר במסכת עדיות כשם של אחד החכמים, יש שפירשו שם שלא נודע שמו וכתבו רק את שם אביו, החיד"א כתב על שם זה "ראיתי שכתב אחד קדוש בכתב יד משם הירושלמי שמי שמתים בניו יקרא לבנו אשר יוולד לו בן ציון ויחיה", הראשון הידוע בשם זה הוא רב בשם "בן ציון צרפתי" המוזכר בשו"ת חיים שאל של החיד"א כאחד ממתפלמסי המקווה בריוויגו בוונציה ה'ש"ס. האם התכוונתם ל... אישים אריאל בן-ציון – סופר, חוקר ושליח ציוני בן היישוב הספרדי הישן אריה בן-ציון – במאי טלוויזיה יהושע בן-ציון – בנקאי שנכלא בשל מעילה (להבדיל מבן-ציון יהושע - סופר ומוציא לאור) צחי בן-ציון – רופא, פסיכיאטר וסקסולוג ש. בן-ציון – שמחה אלתר גוטמן, סופר עברי שדרות בן ציון – שדרות בעיר תל אביב הקרויות על שמו של ש. בן-ציון שמואל בן-ציון – שם עט של שמואל לייב גורדון שמואל שמעון בן-ציון – רב, פעיל ציוני וקבלן בן ציון (שחקן) – שיחק כילד בסדרת סרטי אבא גנוב בן ציון יהודאי – מזכיר שמשון תל אביב בנצי אישים ששמם הפרטי הוא בן ציון "משפחת בית צריפה הייתה בעבר הירדן ורחקה בן ציון בזרוע, ועוד אחרת הייתה שם וקרבה בן ציון בזרוע." משנה, מסכת עדיות, פרק ח', משנה ז' סדר הדורות ערך ציון שם הגדולים קונטרס אחרון אות ב חלק א סי' לח אות ד
קשירה סינית

קשירה סינית (במנדרינית תקנית: 中國結, בפין-יין: Zhōngguó jié) היא עבודת יד דקורטיבית שנוצרה בסין בתקופות שושלת טאנג ושושלת סונג. אמנות זו מכונה גם בשם "קשרים סיניים דקורטיביים מסורתיים". ממצאים ארכאולוגיים מראים שאומנות הקשירה החלה עוד בזמנים פרהיסטוריים. נמצאו מספר כלים ששימשו לפרימת הקשרים, אך עקב האופי העדין של החומר רק דוגמאות מעטות ממנו שרדו. השימוש המקורי היה מוגבל למלוכה והאצולה הוא התפשט בהדרגה. כריכת רגליים מדיה וקבצים בנושא קשירה סינית בוויקישיתוף הקשירות הסיניות - "קשר" מיוחד לכל אירוע(הקישור אינו פעיל)
חיילים היינו וצעירים!

חיילים היינו וצעירים! (באנגלית: We Were Soldiers Once… And Young) הוא ספר המתאר את קרב יה דראנג בעמק יה דראנג בווייטנאם, שהתרחש באמצע נובמבר 1965 והיה הקרב רחב ההיקף הראשון של צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הספר נכתב על ידי הכתב הצבאי ג'וזף גאלווי, שנכח בקרב, ומפקד הקרב לוטננט קולונל הרולד מור, בעקבות הספר נעשה סרט המלחמה חיילים היינו בשנת 2002. הספר מתאר כיצד הכין הקולונל הרולד מור, מפקד הגדוד הראשון של רגימנט הפרשים השביעי שבדיוויזיית הפרשים הראשונה, את אנשיו לקראת המלחמה בווייטנאם. ב-14 בנובמבר 1965 נשלח הגדוד לעמק יה דראנג למשימת "חפש והשמד". הכוח ביצע נחיתת סער במנחת LZ X-Ray (אקס-ריי), על אף שהייתה התרעה כי ביעד ישנה נוכחות ערה של כוחות אויב. ביעד, כך נתברר מאוחר יותר, נערכה חטיבת חי"ר מצבא צפון וייטנאם בת כ-4,000 לוחמים, והגדוד מצא עצמו עד מהרה נתון בקרב קשה. במשך כיומיים התחוללו קרבות עזים מסביב להיקף של אזור הנחיתה אקס ריי, חיילים צפון ווייטנאמים החלו לתקוף ללא הפסקה את העמדות האמריקאיות התפתח קרב מטווחים קצרים תוך שימוש במכונות ירייה, רובים ורימונים. על מנת להדוף את המתקפה קרא מור לסיוע ארטילרי ואווירי שטווחו על מורדות ההר על מנת לעצור את שטף החיילים הצפון ווייטנאמים. כפי שהעיד לימים מור עצמו: היינו נעולים על טקטיקה של קרב פראי, של תנועה ואש, של קרב הישרדות שבו רק צד אחד מנצח. למפקד בקרב יש שלושה אמצעים כדי להשפיע על הלחימה: אש סיוע – הנוחתת כאן ועכשיו כמבול; נוכחות המפקד בשדה הקרב; השימוש בעתודות והפעלתן. — הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים!", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 134. בבוקר ה-16 בנובמבר נודע כי החיילים הצפון ווייטנאמים החלו לסגת. בשעות אחר הצהריים פנו החיילים של הגדוד הראשון ממנחת LZ X-Ray (אקס-ריי) ריי. ובמתחם נותרו יחידות מהגדוד השני של הרגימנט השביעי, ומהגדוד השני של הרגימנט החמישי. הספר זכה להמנות ברשימת רבי המכר של העיתון האמריקאי רב ההשפעה הניו יורק טיימס ובביקורת נכתב "הישג מדהים, נייר ועליו מילים עם האפקט של שיש, קראתי את הספר וחשבתי על הספר עיטור הגבורה האדום, זו המחמאה הגבוהה ביותר שאני יכול לתת". גנרל נורמן שוורצקופף אמר: זהו ספר מצוין על היסטוריה צבאית, כתוב בדרך בה היסטוריה צבאית צריכה להכתב". טל טובי, המערכה ביא דראנג ועיצוב אופייה של מלחמת וייטנאם, מערכות 388, אפריל 2003, עמודים 24–31. שי קלפר, מנהיגות המג"ד בשדה הקרב בעבר, בהווה ובעתיד, מערכות 434, דצמבר 2010, עמ' 26–37. חיילים היינו וצעירים!, באתר OCLC (באנגלית) הארולד ג' מור וג'וסף ל' גאלוויי, "חיילים היינו וצעירים", הוצאת צה"ל/ פו"ם – המכון לחקר הטקטיקה והפעלת הכוח, 2006, עמוד 38. ביקורת על הספר באתר המוקדש לקרב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיטינג

קיטינג (באנגלית: Keating) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אנאליס קיטינג – דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה האמריקאית "המדריך לרוצח", מגולמת על ידי ויולה דייוויס אניטה קיטינג - שמה הקודם של אניטה ואן אירסל, אמנית הולנדית-אוסטרלית וגרושתו של פול קיטינג ביל קיטינג – פוליטיקאי אמריקאי דומיניק קיטינג – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי סוזן קיטינג גלספל – כותבת מחזות, שחקנית, סופרת ועיתונאית אמריקאית פול קיטינג – מדינאי אוסטרלי, ראש ממשלת אוסטרליה ה-24 פרנק קיטינג – עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי קנת קיטינג – פוליטיקאי אמריקאי רונאן קיטינג – זמר-יוצר, מוזיקאי ופילנתרופ אירי ריצ'רד קיטינג (אנ') – אסטרונום ניסוי הייפלי-קיטינג – ניסוי לאימות תורת היחסות שנערך באוקטובר 1971
יגאל כספי

יגאל כספי (נולד ב-1950) הוא איש שירות החוץ בדימוס. כיהן כשגריר ישראל בשווייץ. קודם לכן כיהן כסמנכ"ל לענייני הסברה ותקשורת במשרד החוץ וכשגריר ישראל בקוריאה הדרומית. כספי נולד בחיפה בן להורים שעלו ממצרים. ב-1968 התגייס לצה"ל, הוא שירת כקצין בחיל התותחנים והיה בצוות ההסבה של גדוד 405 לגדוד הראשון בחיל של תותחים מתנייעים מדגם M-109 "רוכב". לאחר שחרורו סיים ב-1975 תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1988 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. את שירותו במשרד החוץ החל ב-1977. הוא שירת כמזכיר שני בשגרירות ישראל בפריז, ב-1983 מונה לקונסול בסן פרנסיסקו, ב-1987 מונה לסגן ראש מחלקת מצרים במשרד החוץ, ב-1989 מונה לסגן שגריר ישראל בסטוקהולם. ב-1993 מונה לראש מחלקת מידע במשרד. ב-1996 מונה לציר מדיני בשגרירות ישראל בטוקיו שביפן. ב-2001 מונה לראש מחלקת צפון מזרח אסיה. ב-2005 מונה לשגריר ישראל בקוריאה הדרומית. ב-2009 שב לישראל ומונה לסמנכ"ל לענייני הסברה ותקשורת במשרד החוץ. ביולי 2012 מונה לשגריר ישראל בשווייץ. הוא הושעה מתפקידו בפברואר 2015 וזומן לשימוע לפני פיטורים לאחר שנחשף כי פרסם בחשבון הטוויטר שלו, באמצעות ציוץ מחדש, ביקורת שנמתחה על ראש הממשלה, שר החוץ, שר הביטחון ושר השיכון, בניגוד לתקנון נציבות שירות המדינה, הוא שב לתפקידו לאחר כחודש וחצי עד סיום הבירור בעניינו. לאחר חשיפת הפרשה מחק כספי את חשבון הטוויטר שלו. בדצמבר 2015 פורסם כי כספי שיתף בחשבון הפייסבוק שלו ציטוט של הבכיר הנאצי הרמן גרינג. הציטוט הוא תרגום לעברית של דברי גרינג לפיהם ניתן להכריח את העם לציית למנהיגיו באמצעות הודעה שהמולדת נמצאת תחת מתקפה, ובסיום הציטוט ההערה "אנחנו בדרך הנכונה" בכוונו ככל הנראה לממשלת ישראל. למרות התנצלותו והסרת הפוסט, משרד החוץ החל בהליך משמעתי לבירור העניין, במקביל לבירור משמעתי בעניין תלונות שהתקבלו מעובדי השגרירות על התעמרות בכפיפים, וכספי נקרא, שוב, להגיע לבירור בארץ. בסופו של דבר סוכם על יציאתו לפרישה מוקדמת משירות החוץ ב-1 ביוני 2016, וכך היה. כספי נשוי ואב לשניים. אסף גולן, שגרירים לשעבר: הנציגים שגו וצריך לפטר אותם, באתר nrg‏, 5 בפברואר 2015 יגאל כספי באתר שגרירות ישראל בשווייץ איתמר אייכנר, השפלות, איומים והקלטות: מה קורה בשגרירות בשווייץ?, באתר ynet, 10 בפברואר 2015 אריאל כהנא, הדיפלומטים המצייצים הוחזרו זמנית לתפקידם, באתר nrg‏, 25 במרץ 2015 איתמר אייכנר, מסתבך סדרתי: השגריר שיתף ציטוט של בכיר נאצי, באתר ynet, 28 בדצמבר 2015