laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדוארד קרבסבאך

אדוארד קרבסבאך (בגרמנית: Eduard Krebsbach;‏ 8 באוגוסט 1894 – 28 במאי 1947) היה רופא גרמני בשורות האס אס ששירת במחנה הריכוז מאוטהאוזן מיולי 1941 עד אוגוסט 1943. הוא נידון למוות והוצא להורג בגין פשעים נגד האנושות שביצע במחנה. בסתיו 1941 הפך קרבסבאך ל"שטאנדורטארצט" (בגרמנית: רופא מחנה) במחנה מאוטהאוזן. בתפקידו היה אחראי לכל הפעולות הרפואיות שהתבצעו במחנה ופיקוח על יתר אנשי הסגל הרפואי. הוא היה אחראי לביצוע רצח המוני בזריקה קטלנית שניתנה ללבם של אנשים נכים וחולים. תחת פיקוחו נרצחו קרוב ל-900 אסירים רוסים, פולנים וצ'כים על ידי זריקה קטלנית של בנזן. זאת הסיבה שאסירי המחנה כינו אותו "ד"ר שפריצבאך" ("ד"ר הזרקה"). קרבסבאך היה אחראי גם להקמתו של תא גזים במרתף בית החולים שבמחנה. קרבסבאך השתתף לעיתים קרובות בסלקציות וקבע אילו אסירים יישלחו למותם. אסיר לשעבר תיאר את פעולותיו בסלקציה כזו: "כרופא האס אס הבכיר במחנה, ד"ר קרבסבאך הגיע לעיתים לבלוק 5 והכריח את היהודים שנותרו בו לצעוד לפניו. אז הוא שאל אם מישהו מהם הוא רופא. אם היו כאלה, הוא נהג לומר "חזירים יהודים, אתם רק רופאי הפלות". ביום שלמחרת נפטרו מהם בעזרת הקאפואים. אם אסיר יהודי היה שוכב על הרצפה עם גפה שבורה – לא מראה נדיר בעבודה – לרוב הוא היה נזרק על הקיר על ידי קאפו. אם ד"ר קרבסבאך היה עובר שם, הוא היה אומר בציניות "כן, הרגל השבורה הזאת היא מקרה אבוד" (יוזף הרצלר, אסיר במאוטהאוזן). קרבסבאך הועבר למחנה קייזרוואלד בלטביה במהלך סתיו 1943. מאמינים כי הוא האיש שירה ביוזף ברייטנפלנר, חייל גרמני שהיה בחופשה, לאחר שהוא וחבריו העירו את קרבסבאך משנתו ב-22 במאי 1943. במחנה זה השתתף בסלקציות, בהן נקבע מי מהאסירים יומת בגז, עד לפינוי המחנה באוגוסט 1944. לאחר חיסול המחנה והעברת האסירים למחנה הריכוז שטוטהוף, שימש קרבסבאך כאפידמיולוג עבור לטביה, ליטא ואסטוניה. זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לשירות בצבא, שם תפקד כרופא מחלקה בכיר. הוא שירת בצבא עד סוף שנת 1944, ובסוף שנת 1944 היה לרופא חברה במפעל בקאסל. לאחר מלחמת העולם השנייה נעצר ונידון לגזר דין מוות ב-13 במאי 1946 עם סיום משפטי דכאו שנערכו על ידי צבא ארצות הברית. הוא הוצא להורג בכלא לנדסברג ב-28 במאי 1947. המלל הבא לקוח מרישומי בית המשפט במשפט דכאו: קרבסבאך: "כאשר התחלתי את העבודה קיבלתי הוראה מראש משרד III די להרוג או להביא למותם של אלה שלא יכלו לעבוד, ואת החולים חשוכי המרפא". תובע: "ואיך ביצעת את ההוראה?" קרבסבאך: "אסירים חשוכי מרפא שלחלוטין לא היו כשירים לעבודה לרוב הוצאו להורג בגז. חלקם נהרגו על ידי זריקת בנזן". תובע: "למיטב ידיעתך, כמה אנשים נרצחו באופן זה תחת נוכחותך?" קרבסבאך: (אין תשובה) תובע: "אתה הורית להרוג את אלה שלא היו ראויים לחיות?" קרבסבאך: "כן. הוריתי על הריגתם של אנשים אם הייתי בדעה שהם מעמסה על המדינה". תובע: "האם אי פעם עלה בדעתך שהיו אלה בני-אדם, אנשים שלא שפר עליהם מזלם להיות אסירים, או שהוזנחו? קרבסבאך: "לא. אנשים הם כמו חיות. חיות שנולדות פגומות או נכות מומתות בלידתן. זה צריך להיעשות מסיבות הומניטריות גם עם בני אדם. זה היה מונע הרבה אומללות ועצבות". תובע: "זוהי דעתך. העולם אינו מסכים איתך. האם אי פעם עלה בדעתך שהריגת אדם הוא פשע נוראי?" קרבסבאך: "לא. כל מדינה רשאית להגן על עצמה מאנשים אסוציאליים, כולל אלה שאינם ראויים לחיות". תובע: "במילים אחרות, מעולם לא עלה בדעתך שמה שעשית היה פשע?" קרבסבאך: "לא. ביצעתי את עבודתי למיטב ידיעתי ואמונתי מפני שהייתי מוכרח". מדיה וקבצים בנושא אדוארד קרבסבאך בוויקישיתוף
אנדריי מקרביץ'

אנדריי מקרביץ' (ברוסית: Андрей Вадимович Макаревич;‏ נולד ב-11 בדצמבר 1953) הוא מוזיקאי סובייטי ורוסי, ממוצא יהודי, זמר, משורר, מלחין, אמן, מפיק, ומגיש. מפורסם כמנהיג של להקת הרוק "משינה ורמני" ("מכונת הזמן"). נולד ב-11 בדצמבר 1953 במוסקבה למשפחה של ואדים מקרביץ' ונינה מקרביץ' (שמוילוביץ'). סבו מצד אם, מארק (מורדוך) שמוילוביץ' (נפטר 1951) היה סנדלר, חבר מפלגת הבונד. הסבא רבא שלו, משה שמואל בליאכמן, היה שוחט באחת מבתי הכנסת של ויטבסק. ב-1969, יחד עם חבריו לכיתה, אלכסנדר איבנוב, פבל רובין, איגור מזאייב ויורי בורזוב (ויותר מאוחר הצטרף אליהם סרגיי קווגואה, חבר הילדות של בורזוב) הקים להקה "משינה ורמני" ("מכונת הזמן"), שקיימת עד היום. לאחר סיום בית ספר ב-1971 התקבל למכון אדריכלי במוסקבה, אך גורש בשנת 1974 (באופן רשמי על "עזיבת עבודה במחסן ירקות", למעשה - על עיסוק במוזיקת רוק), ולאחר מכן התקבל לעבודה כאדריכל, עבד עד 1979, בסופו של דבר חזר ללימודים בשנת 1975, סיים את לימודיו בשנת 1977 עם תואר של אמן גרפי ואדריכל, אך העיסוק העיקרי שלו כל הזמן היה בלהקה "משינה ורמני". בשנים 1982–1996 הופיע גם לבד, ללא ליווי של מוזיקאים אחרים, עם גיטרה אקוסטית אחת, עם שירים שלו, אינו מיועדים ל "משינה ורמני". בשנת 2010 חזר להופיע לבד. יצאו לאור כמה אוספי שיריו ושני ספרי זכרונות ביוגרפיים. בשנת 2014 הביע מקרביץ' התנגדות לפלישת רוסיה לחצי האי קרים. כתוצאה מכך מספר הופעות שלו בוטלו. מקרביץ' גם כתב מכתב גלוי לוולדימיר פוטין בנושא. באוגוסט 2014 הוא הואשם על ידי לאומנים רוסים בכך שהשתתף בהופעות לפני יחידות צבאיות של אוקראינה במזרח המדינה. בעקבות פניה לבית המשפט, מקרביץ' זכה בתביעת דיבה וקיבל 500 אלף רובל כפיצוי. ב-2022 מקרביץ' התיישב בישראל, בה מתגורר אחד מילדיו. ב-2 בספטמבר 2022 פורסם שמשרד המשפטים של רוסיה הכניס את מקרביץ' לרשימה של "סוכנים זרים". מדיה וקבצים בנושא אנדריי מקרביץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדריי מקרביץ' (ברוסית) אנדריי מקרביץ', ברשת החברתית פייסבוק אנדריי מקרביץ', ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנדריי מקרביץ', ביישום טלגרם אנדריי מקרביץ', ברשת החברתית אינסטגרם אנדריי מקרביץ', ברשת החברתית VK אנדריי מקרביץ', סרטונים בערוץ היוטיוב אנדריי מקרביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנדריי מקרביץ', באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אנדריי מקרביץ', באתר Last.fm (באנגלית) אנדריי מקרביץ', באתר AllMusic (באנגלית) אנדריי מקרביץ', באתר MusicBrainz (באנגלית) אנדריי מקרביץ', באתר Yandex.Music (ברוסית) אנדריי מקרביץ', באתר Discogs (באנגלית) מאשה צור-גלוזמן, כוכב הרוק הרוסי שהצליח להרגיז את פוטין, באתר הארץ, 24 במרץ 2015 קונצרט של "משינה ורמני" בכיכר האדומה 2004, סרטון באתר יוטיוב קונצרט של "משינה ורמני" 2003, סרטון באתר יוטיוב קונצרט של "משינה ורמני" 2009, סרטון באתר יוטיוב Минюст РФ признал иноагентом Андрея Макаревича
התערוכה העולמית של פריז (1867)

התערוכה העולמית של פריז לתעשייה ואמנות (בצרפתית: Exposition universelle d'art et d'industrie de 1867) הייתה התערוכה העולמית השנייה שהתקיימה בפריז (הראשונה הייתה התערוכה של 1855), והרביעית שהתקיימה בעולם (לאחר 2 תערוכות נוספות שהתקיימו בלונדון; הראשונה ב-1851 והשנייה ב-1862). התערוכה נפתחה לקהל ב-1 באפריל 1867 וננעלה ב-31 באוקטובר ובמהלכה ביקרו בה 9,063,000 מבקרים. התערוכה נערכה ביוזמתו של נפוליאון השלישי, קיסר צרפת ונועדה להציג את הישגי האימפריה הצרפתית השנייה ומושבותיה ואת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז. התערוכה חשפה לעולם המערבי את יפן ואמנותה, ובכך השפיעה עמוקות על ציירים כוינסנט ואן גוך, אנרי טולוז לוטרק, פול גוגן ואחרים. החידושים הטכנולוגיים ובראשם השימוש בחשמל השפיעו על הסופר ז'ול ורן, בפרט על ספרו "20,000 מיל מתחת למים". ולטר בנימין כתב על התערוכה "מחזה התעתועים של התרבות הקפיטליסטית מגיע ביריד של 1867 אל פסגת זוהרו. הקיסרות השנייה בשיא עוצמתה. פריז מתבססת כבירת הפאר והאפנה. אופנבך מכתיב לחיי פריז את הקצב". התערוכה התקיימה ברוח של אחווה ושלום, ויקטור הוגו פרסם לרגל התערוכה מנשר "אל עמי אירופה" ובו קרא להקמת "ארצות הברית של אירופה" ובין מבקרי התערוכה נמנו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וראש ממשלתו אוטו פון ביסמרק. שלוש שנים בלבד מאוחר יותר נסחפו פרוסיה וצרפת למלחמת פרוסיה צרפת. כבר ב-1864 הכריז נפוליאון השלישי על תערוכה עולמית שתתקיים בפריז ב-1867. לראש צוות התכנון וההקמה של התערוכה מונה הנסיך ז'רום-נפוליאון בונפרטה. אתר התערוכה היה אתר התערוכות המסורתי של פריז, שאן דה מארס. המבנה המרכזי של התערוכה היה מבנה אליפטי, כעין מלבן מעוגל-פינות בגודל 490x380 מטרים ובו ביתן מרכזי גדול (פביליון) מוקף גנים, וסביבו שורות מקבילות מקורות ובהן חנויות, גלריות, מסעדות ובתי קפה ופארק שעשועים. בנוסף היו בשטח התערוכה עוד כ-100 ביתני תצוגה קטנים יותר. סך הכל הוצגו בתערוכה 52,000 תצוגות שונות, מכל חלקי העולם. בין התצוגות ניתן למנות, בנוסף לביתן היפני שמשך התעניינות עצומה, תערוכות נוספות ובהן תערוכת האמנות במסגרתה הוצגה תערוכה גדולה מיצירות ז'אן-פרנסואה מילה ובמסגרת התחרותית שלה זכה הציור Rejtan ("נפילת פולין") של הצייר יאן מטייקו במדליית זהב. אוגוסט מארייט הציג תערוכה של עתיקות מצריות שכללה את תכשיטי המלכה אחותפ וב"גלריית ההיסטוריה של העבודה" הוצגו לראשונה אבני יד, כלים פרה-היסטוריים, פרי תגליותיו של הארכאולוג ז'אק בושר (Jacques Boucher). בתחום התעשייה והטכנולוגיה בלט דינמו חשמלי תוצרת חברת סימנס, מעלית תוצרת L. Edoux ותותחים מתוצרת חברת קרופ (תותחים שיעשו שמות בצבא הצרפתי שלוש שנים מאוחר יותר). בתערוכה הוצג גם ברבור הכסף, שבעקבות זאת תואר על ידי מארק טוויין בספרו "תמימים בחו"ל". שף "קפה אנגלה", אדולף דוגלרה הכין לכבוד המאורע את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של הצאר אלכסנדר השני, וילהלם הראשון ואוטו פון ביסמרק מפרוסיה ונפוליאון השלישי. אתר האינטרנט הרשמי של התערוכה העולמית של פריז (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא התערוכה העולמית של פריז בוויקישיתוף דף התערוכה באתר התערוכות על התערוכה באתר BnF התערוכה העולמית רוכשי כרטיסים, לפי אתר התערוכות ולטר בנימין, "פריז: בירת המאה ה-19" בתוך: מבחר כתבים ב': הרהורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1996 עמ' 39 על התערוכה באתר BnF שרטוט של תצוגת המעלית A Collection Of Treasures, The Bowes Museum "ארוחת שלושת הקיסרים"
בלופילדס

בלופילדס (בספרדית: Bluefields) היא בירת האזור האוטונומי של הדרום האטלנטי בניקרגואה. העיר נמצאת על גדות נהר אסקונדידו, במרחק של 383 קילומטרים מבירת ניקרגואה מנגואה. שודדי ים אירופאים נהגו לשהות באזור נהר אסקונדידו כמקום לתיקון ספינותיהם וחידוש האספקה שלהם. אחד מהם, הולנדי בשם אברהם בלאופלט, בחר במקום כבסיס לפעילותו באזור ושם העיר הנוכחי נובע משמו (משמעות השם "בלופילדס" באנגלית היא "שדות כחולים", בדומה למשמעות השם בלאופלט). ב-1633 החלה התיישבות של נתינים אנגלים, וכעבור כמה עשרות שנים האזור הפך למושבה בריטית מבוססת בשם חוף מוסקיטו, כשבלופילדס משמשת כבירתה. האנגלים גם כרתו ברית עם בני המיסקיטו המקומיים, חימשו אותם, ועזרו להם לדכא קבוצות ילידיות אחרות. עם זאת, הספרדים טענו לריבונות על האזור ואילצו את הממלכה המאוחדת לוותר עליו בסוף המאה ה-18. למרות זאת, בני המיסקיטו ניסו לשמור על עצמאותם ועם קבלת העצמאות של המושבות הספרדיות באזור ב-1821 הם חידשו את בריתם עם הבריטים. בשנות ה-30 של המאה ה-19 בריטניה הכירה רשמית בממלכת מיסקיטו כמדינת חסות שלה, ובירתה הייתה בבלופילדס. לאחר לחצים מצד ניקרגואה נחתם ב-1860 חוזה מנגואה, לפיו הבריטים יעבירו להם את האזור, בתנאי שניקרגואה תשמור על האוטונומיה של המיסקיטו. ב-1894 ניקרגואה סיפחה את האזור סופית, ובלופידלס הפכה להיות בירת מחוז סלאיה. ב-1986 פוצל המחוז לאזור האוטונומי של הדרום האטלנטי, שבירתו נותרה בלופילדס, ולאזור האוטונומי של הצפון האטלנטי, שבירתו היא פוארטו קבסס. בבלופילדס נמצא קמפוס של אוניברסיטת האזורים האוטונומיים של החוף הקריבי הניקרגואי. במשך זמן רב העיר לא הייתה מקושרת בכביש למערב ניקרגואה, וגם עכשיו קיימת רק דרך עפר לעיר אל רמה. הדרכים שבהן כן ניתן להגיע לעיר הם דרך נמל התעופה בלופילדס, הנמצא במרחק של כ-2 קילומטרים מהעיר ואשר מציע טיסות למנגואה וערים אחרות בניקרגואה, או בסירה דרך נהר אסקונדידו מאל רמה. מדיה וקבצים בנושא בלופילדס בוויקישיתוף בלופילדס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אריך ברנדנברגר

גנרל חיל השריון אדולף רוברט אריך ברנדנברגר (בגרמנית: Adolf Robert Erich Brandenberger;‏ 15 ביולי 1892 – 21 ביוני 1955) היה גנרל בוורמאכט שפיקד בין היתר על הארמייה השביעית ועל הארמייה ה-19 במהלך מלחמת העולם השנייה. ברנדנברגר נולד ב-15 ביולי 1892 באאוגסבורג שבממלכת בוואריה, בחלקה הדרומי של גרמניה הקיסרית. בשנת 1911 התגייס ברנדנברגר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-6 (הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה). במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ולקראת סופה מונה למפקד סוללת ארטילריה. על פעולותיו בקרבות עוטר בצלב הברזל (דרגה שנייה וראשונה), מדליית ההצטיינות הצבאית (בוואריה), אות הפציעה (בשחור) וצלב הכבוד. לאחר המלחמה הצטרף ברנדנברגר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה הממונע ה-74. בתחילת 1939 מונה ברנדנברגר לראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל. עם פרוץ המלחמה, היה ברנדנברגר ראש המטה של מפקדת הכוחות בהרי אייפל, וב-16 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-23, עמו השתתף במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל מיור, וב-15 בפברואר 1941 מונה ברנדנברגר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-8 עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-15 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל לוטננט, ובדצמבר 1942 הועבר תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. ב-17 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-59, ומפברואר לחם עמו כחלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-21 במאי 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-29 שהיה חלק מהארמייה השישית ומאוקטובר חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, תוך שבמקביל פיקד מה-1 באוגוסט עד ה-1 בנובמבר גם על הקורפוס ה-17 (שהיה אף הוא באותה ארמייה), איתם לחם בקרבות החזית המזרחית. ב-1 באוגוסט 1943 הועלה ברנדנברגר לדרגת גנרל חיל התותחנים, שהומרה ב-8 בנובמבר לדרגת גנרל חיל השריון, וב-12 בנובמבר 1943 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 ביולי 1944 קיבל ברנדנברגר תפקיד מטה במטה של היטלר, וב-31 באוגוסט 1944 הוא הועבר לחזית המערבית ומונה למפקד הארמייה השביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ופיקד עליה בין היתר במהלך המערכה בארדנים. ב-20 בפברואר 1945 פרש ברנדנברגר לחופשה קצרה, ב-26 במרץ 1945 מונה למפקד הארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות G בדרום גרמניה, ופיקד עליה עד סוף המלחמה. ב-6 במאי 1945 לקראת סיום המלחמה נפל ברנדנברגר בשבי צבא ארצות הברית, ובשנת 1948 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו הוא התגורר בעיר בון שבגרמניה המערבית, עד מותו ב-21 ביוני 1955, בגיל 62. אריך ברנדנברגר באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
קלמאן גרנייה

קלמאן גרנייה (בצרפתית: Clément Grenier; נולד ב-7 בינואר 1991 באנונה), הוא כדורגלן צרפתי המשחק בקבוצת מיורקה. גרנייה החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של עיר הולדתו אנונה (Annonay). בגיל 11 עבר לשחק בקבוצות הנוער של אולימפיק ליון. במאי 2008 חתם על חוזה הבוגרים הראשון שלו בליון והחל לשחק בשורות ליון מתחילת עונת 2008/2009. במשך שתי עונות הוא שיחק בעיקר כמחליף עד שבעונת 2011/12 הוא הפך לשחקן הרכב. גרנייה חתם ב-2013 על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצת ליון שהוארך לאחר מכן. במהלך 2017 עבר בהשאלה לרומא לחצי שנה ולאחריה חזר לליון. ב-31 בינואר 2018 לאחר כעשור בליון חתם בגנגאן לשנה וחצי. גרנייה היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 16 בשנת 2007. ב-2008 סיים כסגן-אלוף אירופה לנבחרות לאומיות עד גיל 17 וב-2010 זכה עם צרפת באליפות אירופה לאומות עד גיל 19. ב-2012 הוא הועלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה שיחק 5 משחקים וביוני 2013 עלה לסגל הנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במדיה במשחק ידידות נגד אורוגוואי. צרפת סגנות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 2008 אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2010 אולימפיק ליון הסופר קאפ הצרפתי: 2012 הגביע הצרפתי: 2012 סגנות גביע הליגה הצרפתי: 2012 מדיה וקבצים בנושא קלמאן גרנייה בוויקישיתוף קלמאן גרנייה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קלמאן גרנייה, באתר Transfermarkt קלמאן גרנייה, באתר Soccerway קלמאן גרנייה, באתר BDFutbol קלמאן גרנייה, באתר WorldFootball.net קלמאן גרנייה, באתר National Football Teams קלמאן גרנייה, באתר FootballDatabase.eu
אגאתיוס הקדוש

אגאתיוס הקדוש (מת ב-303) הוא קדוש נוצרי, אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. על פי המסורת הוא היה יווני מקפדוקיה בדרגת קנטוריון בצבא הרומי. הוא נאסר בשל אמונתו הנוצרית שהייתה אז אסורה באימפריה הרומית ונשפט במרמרה שבתראקיה. הוא עונה והובא לביזנטיון, שם הולקה וראשו נערף. חגו חל ב-8 במאי, אז על פי המסורת הוצא להורג. ב-630 הועברו שרידיו לכנסייה בסקילצ'י שבאיטליה. שריד מזרועו הובא מאוחר יותר לגארדאבלה על ידי בישוף סקילצ'י, ומאז אגאתיוס נחשב לקדוש המגן של העיר. חלקים משרידיו הובאו גם לקואנקה ולאווילה שבספרד. גם בסלובניה מוקדשות כמה כנסיות לשמו, כאשר שורשי פולחנו נטועים במאה ה-16, כשנחשב לקדוש המגן על הנאבקים בשלטון העות'מאני. בדומה לכך, עמידתו העזה בפני השלטון הרומי נחשב בקרב תושבי חצי האי מאני שביוון לסמל מאבקם הממושך בשלטון העות'מאני. מדיה וקבצים בנושא אגאתיוס הקדוש בוויקישיתוף אודות אגאתיוס הקדוש
קלאוס שילינג

קלאוס קארל שילינג (בגרמנית: Klaus Karl Schilling;‏ 5 ביולי 1871 – 28 במאי 1946) היה מומחה גרמני לרפואה טרופית. זכור לשמצה בשל מעורבותו בניסויים רפואיים בבני אדם שנערכו על אסירי מחנה דכאו בזמן מלחמת העולם השנייה. אף שלא היה חבר המפלגה הנאצית והיה חוקר בעל שם עולמי, הוא השתתף בהתלהבות בניסויים רפואיים הן בגרמניה הנאצית והן באיטליה הפאשיסטית. בשנים 1942–1945, מחקרו של שילינג בניסיון למצוא תרופה למחלת המלריה הוביל לעריכת ניסויים רפואיים בגופם של למעלה מאלף אסירי דכאו. הוא נידון למוות בתלייה לאחר נפילת גרמניה הנאצית, והוצא להורג בשנת 1946 בגין פשעים נגד האנושות שביצע בשבויי ואסירי מחנה הריכוז דכאו. שילינג נולד במינכן, בוואריה. הוא למד רפואה בעיר הולדתו, ובה קיבל תעודת דוקטורט בשנת 1895. תוך מספר שנים לקח חלק בקולוניאליזם הגרמני באפריקה. נודע בעולם בשל תרומותיו בתחום הרפואה הטרופית, והיה מנהלה הראשון של המחלקה לרפואה טרופית במכון רוברט קוך בשנת 1905, שם עבד במשך שלושה עשורים. עם פרישתו ממכון רוברט קוך בשנת 1936, שילינג עבר לאיטליה הפשיסטית תחת הנהגתו של בניטו מוסוליני, שם ניתנה לו האפשרות לבצע ניסויי חיסון בחולים במחלקות פסיכיאטריות בוולטרה ובסן ניקולו די סיאנה. הרשויות באיטליה דאגו מהתפרצות של מגפת מלריה במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ולכן התירו לו לערוך את הניסויים. כאשר הצביע שילינג על חשיבותם של הניסויים בפני הממשלה הנאצית, הוא זכה למענק כספי כדי שיוכל להמשיך במחקרו באיטליה. שילינג חזר לגרמניה לאחר פגישה עם לאונרדו קונטי, שר הבריאות הנאצי, בשנת 1941, ובתחילת שנת 1942 סופקה לו מעבדת מחקר במחנה דכאו על ידי היינריך הימלר, ראש האס אס. על אף הערכות שליליות מעמיתיו, שילינג המשיך בעבודתו ב"מעבדת המלריה" בדכאו לאורך כל תקופת המלחמה. אומנם בשנות השלושים שילינג הצביע על כך שניסויים בבני אדם במלריה יוכלו להתבצע מבלי לגרום לתחלואה או לנזק גופני, אך מושאי הניסוי שלו בדכאו קיבלו זריקות של חומרים סינתטיים במינונים גבוהים עד קטלניים. מבין למעלה מאלף אסירים בהם נערכו ניסויי המלריה בדכאו, 300 עד 400 איש מצאו את מותם; רבים מהשורדים נותרו עם נזקים בלתי הפיכים. במהלך משפטי דכאו שנערכו לאחר סגירת המחנה עם תום המלחמה, שילינג הועמד למשפט בפני בית דין צבאי אמריקאי, ותצהיר שלו מאוקטובר 1945 הוצג במהלך המשפט. להגנתו, טען שילינג כי לא יכול היה לבצע ניסויים בבעלי חיים משום שאלו חסינים למלריה. בית הדין גזר עליו פסק דין מוות בתלייה ב-13 בדצמבר 1945. הוא הוצא להורג בכלא לנדסברג ב-28 במאי 1946. מדיה וקבצים בנושא קלאוס שילינג בוויקישיתוף אתר תמלול משפט הרופאים בנירנברג - Transcript for NMT 1: Medical Case. P.398
אליקים מנגאלה

אליקים מנגאלה (בצרפתית: Eliaquim Mangala; נולד ב-13 בפברואר 1991 בקולומב) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם באשטוריל. מנגאלה נולד בקולומב שבאיל-דה-פראנס אך גדל והתחנך באזור העיר נאמור שבוולוניה הבלגית. את שנות הנוער שלו העביר בקבוצות באזור מגוריו וב-2008 כאשר עבר לשחק לראשונה בבוגרים חתם בקבוצת סטנדרד לייז' מהליגה הבלגית הראשונה. הוא שיחק בשורותיה במשך 3 עונות בהן שיחק 100 משחקים ובקיץ 2011 עבר לשורות פורטו יחד עם סטיבן דיפור תמורת 6 מיליון אירו. בקיץ 2014 עבר מנגאלה למנצ'סטר סיטי האנגלית תמורת 40 מיליון אירו, במה שנחשבת לאחת ההעברות היקרות ביותר בשביל בלם. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל מנגלה לולנסיה הספרדית. ב-31 בינואר 2018 הושאל מנגלה לאברטון. ב-12 באוגוסט 2019 עזב את מנצ'סטר סיטי וחתם לשנתיים בולנסיה בהעברה חופשית. ב-20 בינואר 2022 חתם בסנט אטיין עד לסוף העונה. ב-7 באוגוסט 2023 חזר לפורטוגל וחתם באשטוריל לעונה אחת. כמי שגדל בבלגיה מגיל 5, הוא זומן לנבחרות הצעירות של בלגיה אולם לא שיחק בשורותיה. ב-2009 זומן לנבחרת הצעירה של צרפת ואף התמנה לסגן-קפטן הנבחרת. במאי 2013 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת אך שיחק רק במשחק אחד בשורותיה ב-2013. למרות מספר הופעות מועט הוא נבחר להיות בסגל צרפת למונדיאל 2014 אך לא זכה לדקות משחק במהלך הטורניר. סטנדרד לייז' אליפות בלגיה: 2009 הסופר קאפ הבלגי: 2009 הגביע הבלגי: 2011 פורטו אליפויות פורטוגל: 2011/2012, 2012/2013 הסופר קאפ הפורטוגלי: 2012, 2013 מנצ'סטר סיטי אליפות אנגליה: 2017/18 גביע הליגה האנגלית: 2016 מדיה וקבצים בנושא אליקים מנגאלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליקים מנגאלה אליקים מנגאלה, ברשת החברתית פייסבוק אליקים מנגאלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אליקים מנגאלה, ברשת החברתית אינסטגרם אליקים מנגאלה, באתר Transfermarkt אליקים מנגאלה, באתר Soccerway אליקים מנגאלה, באתר BDFutbol אליקים מנגאלה, באתר WorldFootball.net אליקים מנגאלה, באתר National Football Teams אליקים מנגאלה, באתר FootballDatabase.eu "OFFICIAL STATEMENT Eliaquim Mangala". www.valenciacf.com. 12 באוגוסט 2019. נבדק ב-12 באוגוסט 2019. {{cite web}}: (עזרה)
יוהאן קבאי

יוהאן קבאי (בצרפתית: Yohan Cabaye; נולד ב-14 בינואר 1986 בטורקויין) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר המרכזי. קבאי ייצג את נבחרת צרפת במונדיאל 2014 וביורו 2012 ו-2016. קבאי החל את קריירת המשחק שלו בגיל צעיר בקבוצת טורקויין בעקבות דחיפה מצד אביו דידייה קבאי שהיה כדורגלן בקבוצת לאנס אך נפצע בגיל צעיר וקריירת המשחק שלו נבלמה. הוא שימש מאמן קבוצת טורקויין שם החל יוהאן את דרכו. בעקבות יכולות גבוהות מהממוצע הוא אותר על ידי קבוצת ליל אליה עבר לשחק בגיל 13. בשנת 2004 הוא עלה לקבוצה הבוגרת וסייע לה לסיים שנייה בליגה באותה עונה. בעונת 2008 הוא הפך לבורג מרכזי בקישור של ליל, ובשנת 2011 סייע לה לזכות בדאבל. ביולי 2011 קבאי עובר לקבוצת ניוקאסל בשורותיה שיחק עד אמצע עונת 2014. הוא ייזכר בתולדות המועדון כמבקיע השער נגד מנצ'סטר יונייטד ב-7 בדצמבר 2013 בניצחון הראשון של ניוקאסל באולד טראפורד לאחר 41 שנה. בינואר 2014 הוא עבר לקבוצת פריז סן-ז'רמן איתה זכה בשתי אליפויות צרפת ובקיץ בשנה שלאחר מכן, ב-10 ביולי 2015, חתם בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג לשלוש שנים עבור 10 מיליון ליש"ט. ב-3 ביולי 2018 חתם בא-נסר לשלוש שנים. ב-27 באוגוסט 2019 חתם בסנט אטיין לעונה אחת. קבאי היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 17 בשנת 2003. ב-2006 עלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 והתמנה לקפטן הקבוצה בשנת 2009. קבאי עלה לנבחרת הבוגרת של צרפת ב-2010. הוא שותף ביורו 2012 במסגרתו כבש את שערו הלאומי הראשון. ב-19 בפברואר 2021 הודיע על פרישה מכדורגל. ליל גביע האינטרטוטו: 2004 אליפות: 2011 הגביע הצרפתי: 2011 פריז סן-ז'רמן אליפות (2): 2014/2013, 2015/2014 גביע הליגה הצרפתית (2): 2014, 2015 הגביע הצרפתי (1): 2014/2015 צרפת גביע אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2005 מדיה וקבצים בנושא יוהאן קבאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוהאן קבאי יוהאן קבאי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוהאן קבאי, באתר Transfermarkt יוהאן קבאי, באתר Soccerway יוהאן קבאי, באתר BDFutbol יוהאן קבאי, באתר WorldFootball.net יוהאן קבאי, באתר National Football Teams יוהאן קבאי, באתר FootballDatabase.eu יוהאן קבאי, באתר ESPN פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Coup de sifflet final, Twitter, ‏19 בפברואר 2021
מועצת הטבק

מועצת הטבק הייתה מועצת ייצור שאיגדה את מגדלי הטבק בישראל. המועצה הוקמה בשנת 1961 על ידי שר החקלאות משה דיין ומוזגה לתוך מועצת הזיתים בשנת 1979. מועצת הטבק הוקמה בשנת 1961 על פי החלטת שר החקלאות, משה דיין. במועצה היו חברים נציגי המגדלים, יצרני הסיגריות והממשלה. מכיוון שכ-90% ממגדלי הטבק היו ערבים ודרוזים, בראש המועצה הועמד דרוזי, עבדאללה ח'יר. המועצה עסקה בהסדרת הענף כדי להשיג מחירים יותר גבוהים למגדלים וחלוקת סובסידיות ממשלתיות בין המגדלים. המועצה ניסתה להביא לשימוש נרחב יותר של טבק ישראלי בתעשיית הסיגריות המקומית, אולם יצרני הסיגריות העדיפו טבק מזן מיובא והיקפי גידול הטבק בישראל ירדו מאוד. במשך שנים בקשה הממשלה להקטין את מספר מועצת הייצור, על ידי איחוד מועצת הטבק לתוך מועצת הזיתים. המיזוג יצא לפועל בסוף שנות ה-70. הקומו 14 מועצות שיווק, דבר, 9 באוגוסט 1961 ערבי בראש מועצת הטבק, מעריב, 5 בינואר 1962 רוב ליצרנים הערביים במועצה, דבר, 8 בינואר 1962 דיין: סמכויות נרחבות יינתנו, דבר, 30 במרץ 1962 נקבע מודד לחלוקת הסובסידיה לטבק, דבר, 6 במאי 1962 הוגשו בקשות לשתילת, חרות, 25 במרץ 1964 צמצום גידול הטבק המקומי, דבר, 8 בנובמבר 1970 יואל דר, גידול טבק - ענף גוסס, דבר, 7 באפריל 1971 מגדלי טבק מהגליל מוחים, דבר, 4 במרץ 1969 ראובן בן צבי, מתנגדים למיזוג מועצת הטבק עם מועצת הזית, מעריב, 8 במאי 1969 יואל דר, הטבק והזיתים, דבר, 4 באפריל 1974 הודעה למגדלי הזיתים, מעריב, 9 באוקטובר 1980
Magic (שיר של קולדפליי)

מג'יק (באנגלית: Magic, בתרגום חופשי: "קסם") הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הרוק האלטרנטיבי קולדפליי כחלק מהאלבום השישי שלהם,Ghost Stories (בעברית: סיפורי רוחות) משנת 2014. השיר נכתב והופק על ידי חברי הלהקה, גאי ברימן, ג'ון באקלנד, ויל צ'מפיון וכריס מרטין, עם עזרה בהפקה מפול אפוורת', דניאל גרין וריק סימפסון. השיר יצא כסינגל ראשי מ-Ghost Stories ב-3 במרץ 2014, על ידי חברת התקליטים פרלופון. עם יציאתו נכנס השיר אל המקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי. לאורך רוב השיר, מנוגן קצב הכולל תופי אלקטרונים עמומים וריף בס. ככל שהשיר מתקדם, מכשיר נוסף מתווסף בכל פעם למנגינה עד שלבסוף מוחלף בקצב מחיאות כפיים ושוב לקצב של סינתיסייזר. לאחר הפזמון השני בשיר, פעימות אלה לבסוף מחוברות יחד בעוד שמרטין שר פלצט. לאחר מכן, הקצב דועך בהדרגה עד שהוא מוחלף במנגינה הפשוטה מתחילת השיר (ובריף הבס). השיר הוקלט על ידי הלהקה במהלך ההקלטות לאלבום הסטודיו השישי שלהם ב-2013, באולפני ההקלטה שלהם The Bakery ו-The Beehive בצפון לונדון, אנגליה. שני האולפנים נבנו עבור הקלטת שני האלבומים הקודמים שלהם, Viva la Vida or Death and All His Friends מ-2008 ו-Mylo Xyloto מ-2011 (בהתאמה). ריף הבס של השיר (החלק הראשון בשיר) חובר על ידי גיא ברימן (בסיסט הלהקה) בזמן ההקלטות של הלהקה בפברואר 2013. לאחר מכן ביצעה הזמרת לורן אקילינה גרסת כיסוי לשיר בהופעתה ב-BBC Radio 1. אתר האינטרנט הרשמי של Magic (באנגלית) מידע על הסינגל "Magic" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Magic" באתר Discogs סרטון השיר "Magic" באתר יוטיוב Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company, www.officialcharts.com (באנגלית)