laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ינה איוואנפי

ינה איוואנפי (במקור איגנץ וייסברון, בהונגרית: Ivánfi Jenő; סגהאלום, 6 באוקטובר 1863 – בודפשט, 26 בספטמבר 1922) היה שחקן ובמאי תיאטרון יהודי-הונגרי. הוא היה "חבר לנצח של התיאטרון הלאומי של בודפשט" וחבר באגודה פטופי (1922). הוא נולד למשפחה יהודית, בנם של מוזס (משה) וייסברון וקטלין ברויאר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. ולאחר מכן את האקדמיה הלאומית לאומנות הבמה (שמה כיום האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע), תחילה חתם בעיר גיור ואחר כך בסגד. שריפת תיאטרון סגד הביא אותו לתיאטרון הלאומי בקלוז'. בשנת 1890 נסע לטיול לימודים ארוך בחו"ל, שם התוודע לאומנות הבמה והמשחק של גרמניה, צרפת ואנגליה, ובזמן שהותו בחו"ל תרגם דרמות בשליחותו של אדה פאולאי, שהיה שחקן, במאי, מחזאי, מורה למשחק, מתרגם, והבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי בבודפשט. לאחר שובו להונגריה, באוקטובר 1893 חתם חוזה כשחקן עם התיאטרון הלאומי של בודפשט, שם עבד גם כבמאי החל משנת 1912. בשנת 1922 מונה לבמאי הראשי. כשחקן, שיחק בעיקר בתפקידי הדרמות הקלאסיות. הדמויות העיקריות שגילם: ריצ'רד השלישי (שייקספיר), אדיפוס המלך (סופוקלס), לוציפר (במחזהו של אימרה מדאץ': טרגדיית האדם). הוא כתב ותרגם מחזות. הוא תרגם, בין השאר, את מולייר: טרטוף, את יודית של המחזאי והמשורר הגרמני פרידריך הבּל, את בריטניקוס של המחזאי הצרפתי ז'אן רסין עבור התיאטרון הלאומי של בודפשט. מאמריו התפרסמו בעיתונים מקומיים ובמגזינים זרים. העבר (שירת דרמה, קלוז'-נאפוקה, 1890) גלי הים והאהבה (טרגדיה בחמש מערכות. תרגום ליצירה של פרנץ גרילפרצר, בודפשט, 1892) סמיל נסיך המורים (דרמה בארבעה מערכות; סאפו (טרגדיה בחמש מערכות של פרנץ גרילפרצר. נערות סוף המאה (מחזה בשלוש מערכות) יוז'ף סינאי: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים, כרך 5 לקסיקון ביוגרפי הונגרי רוואי: הלקסיקון הגדול של רוואי אלאדאר שפלין: הלקסיקון לאומנות הבמה מדיה וקבצים בנושא ינה איוואנפי בוויקישיתוף „a vidéki színpadokon már zsidó jargon és zsidó termet tükrözi vissza a magyar jelleget s ha Ditrói (Himmelstein) Mór kolozsvári színházi direktor csakugyan kineveztetik a nemzeti színház főrendezőjévé, Fáy (Franki) Szeréna, Ivánfi (Weisbrunn Ignácz) Jenő és Faludi (Held) Kálmán mellé majd kapunk még több művészt, kik annak a nyelvnek lesznek apostolaivá, a melyet a zsidó matadorok kegyelméből beszél a sajtó, színész és beszélnek már a szalonok." Magyar Szemle, 1894 (6. évfolyam, 1-52. szám)
יחסי ארצות הברית – הרפובליקה הדומיניקנית

יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית הם היחסים הדו-צדדיים שבין ארצות הברית של אמריקה בין הרפובליקה הדומיניקנית. על פי דו"ח המנהיגות העולמית האמריקנית לשנת 2012 של מכון גאלופ, 57% מאזרחי הרפובליקה הדומיניקנית הסכימו עם הקביעה כי ארצות הברית היא המנהיגה העולמית, 8% לא הסכימו ו-35% לא בטוחים; זהו השיעור השלישי בגובהו ביותר עבור כל מדינה שנבדקה באמריקה. מעמדה של הרפובליקה הדומיניקנית ככלכלה הגדולה ביותר בקריביים, המדינה השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה ושטח, היקף סחר גדול עם ארצות הברית וכן סמיכותה לארצות הברית ולמדינות אחרות בקריביים הופכות את הרפובליקה הדומיניקנית לשותפה חשובה של ארצות הברית בקרב המדינות המקיפות אותה. בנוסף, בשגרירות ארצות הברית מעריכים כי ברפובליקה הדומיניקנית מתגוררים 100 אלף אזרחי ארצות הברית; רבים מהם אזרחים כפולים. נדבך חשוב נוסף במערכת היחסים בין המדינות הוא העובדה כי למעלה ממיליון אנשים ממוצא דומיניקני מתגוררים בארצות הברית, רובם בצפון-מזרח ארצות הברית ואילו חלקם בפלורידה. בעבר, ארצות הברית כבשה את הרפובליקה הדומיניקנית בין השנים 1916 עד 1924, וכן סייעה לממשלה במהלך מלחמת האזרחים הדומיניקנית. הממשלה הדומיניקנית תומכת ביוזמות אמריקאיות רבות באו"ם והסוכנויות הנספחות אליו. שתי הממשלות משתפות פעולה במאבק בסחר בסמים. הרפובליקה הדומיניקנית עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם גורמי אכיפת החוק האמריקנית בנושאים כמו הסגרת מבוקשים ואמצעים למניעת הגירה בלתי חוקית. נכון ל-2019, ארצות הברית תומכת במאמצים של ממשל לאונל פרננדס לשפר את התחרות ברפובליקה, למשוך השקעות פרטיות זרות, המלחמה בשחיתות והמודרניזציה של מערכות המס. חברות אמריקאיות, לרוב יצרני מוצרי הלבשה, הנעלה, ואלקטרוניקה קלה, כמו גם חברות אנרגיה אמריקאיות, משחקות תפקיד חשוב בכלכלה הדומיניקנית, ומהוות חלק ניכר מההשקעה הזרה במדינה. נכון לשנת 2012, היקף הסחר בין שתי המדינות עומד על כ-81 מיליון דולר. מדיה וקבצים בנושא יחסי ארצות הברית – הרפובליקה הדומיניקנית בוויקישיתוף תולדות יחסי ארצות הברית–הרפובליקה הדומיניקנית [1] U.S. Global Leadership Project Report - 2012 Gallup United States Exports to Dominica, tradingeconomics Dominica Exports By Country, tradingeconomics
טוביה אושרי

טוביה אושרי (25 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2019) היה עבריין, מראשי הפשע המאורגן בישראל. אושרי נולד וגדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב. בגיל 13 נתפס גונב כסף ונשלח להתחנך בקיבוץ. לפני גיוסו לצה"ל עבד כעוזר במסגרייה. שירת בצה"ל בחטיבת גולני, ולאחר שחרורו חזר לעבוד במסגרייה והכיר את רחמים אהרוני ("גומדי"). הוא הקים עמו את כנופיית הכרם, ועסק עמו בפריצה ושוד מלטשות יהלומים. השניים דאגו לכך שעמוס אוריון, אז חייל משוחרר, יקבל משרה בחברת ברינקס, כיוון שלא היה לו עבר פלילי. הכוונה הייתה לזכות דרכו בגישה לברינקס ולבצע שם שוד. אושרי נכלל ברשימת ה-11 - מסמך משטרתי בו נכללו אישים שהמשטרה הגדירה כראשי הפשע המאורגן בישראל. אושרי הורשע ברצח עמוס אוריון ועזר כהן, בשנת 1980 במפעל בשר שהיה בבעלותו של אושרי. גופות הנרצחים בותרו ונקברו בחולות אשדוד. על אושרי נגזר מאסר עולם, על אף טענתו שביצע את הרצח מתוך הגנה עצמית. לאחר 16 שנות מאסר וקציבת עונשו, שוחרר ממאסרו והחל לנהל חנות בשוק הכרמל שבתל אביב. בשנת 1981 עלו טענות בדבר קשר חשאי בין מפקד פיקוד המרכז רחבעם זאבי לבין אושרי. בשנת 2015 שודרו שתי כתבות על ידי העיתונאי עמרי אסנהיים בתוכנית "עובדה", שבהן נטען כי אהרוני ואושרי ניהלו קשר חשאי עם זאבי. בתחקיר "עובדה" מ-14 באפריל 2016 הודה אושרי כי הורה לאנשיו לפוצץ לבנת חבלה צה"לית בפתח דירתה של העיתונאית סילבי קשת, בעקבות כתבה בה מתחה ביקורת חריפה על התנהלותו של זאבי כאלוף פיקוד המרכז, תוך הסוואת זהותו כ"גנרל המקסיקני קסטאנייטאס". ב-29 בדצמבר 2019 הלך לעולמו בגיל 82. לאושרי יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה. בהמשך הכיר אושרי את שרה דנוך, ילידת כרם התימנים, אף היא, שהפכה לבת זוגו ונולדה להם בת בשנת 1979. החבר'ה הטובים - המשך, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2008 אבי כהן, מת טוביה אושרי מראשי "כנופיית הכרם", באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2019 איתי בלומנטל, טוביה אושרי, מראשי הפשע המאורגן בישראל בשנות ה-70, הלך לעולמו, באתר ynet, 29 בדצמבר 2019 נדחה ערעור אושרי וחבריו ברצח הכפול, דבר, 27 בדצמבר 1983 טוביה אושרי העיד, דבר, 30 בינואר 1981 סערה סביב הצעת להט למנות את זאבי למנכ"ל מוזיאון הארץ, דבר, 11 בנובמבר 1981 עמרי אסנהיים, ‏הרוצחים מבר בקר: "כך גייסנו את גנדי", באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2015 יהונתן ליס, תחקיר "עובדה": רחבעם זאבי תקף מינית באופן סדרתי והילך אימים באמצעות עבריינים, באתר הארץ, 14 באפריל 2016 טוביה אושרי, מראשי כנופיית הכרם, הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2019 אושרי ישלם מזונות זמניים לבת של שרה דנוך, מעריב, 10 בפברואר 1986
טים ג'ונסון

טימותי פיטר ג'ונסון (באנגלית: Timothy Peter Johnson;‏ 28 בדצמבר 1946 - 8 באוקטובר 2024) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת דקוטה הדרומית בשנים 1997–2015. ג'ונסון כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית במשך עשור ושירת בבית המחוקקים של דקוטה הדרומית בשנים 1979–1987. ג'ונסון נולד בקנטון שבדקוטה הדרומית, בנם של רות ג'ורדינה (לבית ליוסטוייט) וונדל צ'ארלס ג'ונסון. לג'ונסון היו שורשים נורווגים, שוודים ודנים. ג'ונסון, שגדל בוורמיליון, קיבל תואר ראשון ב-1969 ותואר שני ב-1970 מאוניברסיטת דקוטה הדרומית, שם היה חבר באחוות דלתא טאו דלתא. לאחר לימודים מתקדמים (Post Graduate) באוניברסיטת מישיגן בשנים 1970–1971, תקופה בה עבד בסנאט של מדינת מישיגן, חזר ג'ונסון לוורמיליון ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דקוטה הדרומית וסיים תואר JD במשפטים ב-1975. מיד לאחר מכן החל ג'ונסון לעסוק בעריכת דין. הוא לא ניגש לבחינת לשכת עורכי הדין, מכיוון שהתקבל ללשכת עורכי הדין של דקוטה הדרומית בזכות הדיפלומה שהרוויח בעת לימודיו הגבוהים. ג'ונסון שירת בבית הנבחרים של דקוטה הדרומית מ-1979 עד 1982 ובסנאט של דקוטה הדרומית במשך שלוש שנים, מ-1983 עד 1986. ב-1985 היה סגן התובע המחוזי במחוז קליי במקביל לכהונתו בסנאט של דקוטה הדרומית. ב-1986 נבחר ג'ונסון לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס היחיד של מדינת דקוטה הדרומית. במהלך כהונתו הראשונה הציג ג'ונסון חקיקה יותר מכל אחד שנבחר לקונגרס באותה השנה. ב-1997 עזב את בית הנבחרים עם היבחרו לסנאט האמריקאי. בסנאט היה חבר בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, בוועדת הכספים (שבראשה ישב בשנים 2011–2015) ובוועדה לענייני אינדיאנים. ב-13 בדצמבר 2006, בעודו מתראיין מוושינגטון הבירה לתחנת רדיו מקומית בדקוטה הדרומית, לקה ג'ונסון בשבץ מוחי והוא עבר ניתוח בבית החולים ע"ש ג'ורג' וושינגטון שבאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. המצב הרפואי הרעוע אליו נקלע ג'ונסון הוביל לחשש אצל המפלגה הדמוקרטית שמא תאבד את הרוב הזעום שלה בסאנט, לו ג'ונסון ימות כתוצאה מהשבץ או ייבצר ממנו למלא את תפקידו. עם זאת, בפברואר 2007 שב ג'ונסון לסנאט וב-2008 נבחר מחדש. ג'ונסון הצביע בעד מדיניות אל תשאל, אל תספר, בעד אישור מינויו של השופט סמואל אליטו לבית המשפט העליון של ארצות הברית ובעד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ג'ונסון היה הסנאטור היחיד בקונגרס שיש לו בן ששירת בתפקיד פעיל בכוחות המזוינים של ארצות הברית כאשר הסנאט הצביע על היציאה למלחמת עיראק. בנו הבכור של ג'ונסון, ברוקס, שירת בדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית, שנלחמה בעיראק. בסופו של דבר ג'ונסון הצביע בעד היציאה למלחמה ובנו שירת בעיראק, לאחר שכבר שירת בסכסוכים צבאיים במלחמת בוסניה ובמלחמת קוסובו. לקראת בחירות 2014 בארצות הברית הודיע ג'ונסון על פרישתו מהחיים הציבוריים. נפטר ב-8 באוקטובר 2024. מדיה וקבצים בנושא טים ג'ונסון בוויקישיתוף טים ג'ונסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ארה"ב: הסנטור מדרום דקוטה אושפז; הרוב הדמוקרטי בסנאט בסכנה, באתר ynet, 14 בדצמבר 2006 Staff: Senator hospitalized with stroke-like symptoms, באתר CNN‏, 13 בדצמבר 2006 (באנגלית) רן דגוני, ‏דרמה בוושינגטון: שליטת הדמוקרטים בסנט בסכנה לאחר שסנטור דמוקרטי לקה בשבץ, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2006 Sen. Tim Johnson to retire, lifting Republican hopes in battle for Senate, באתר The Hill‏, 25 במרץ 2013 (באנגלית)
הדיוויזיה ה-37 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-37 (בגרמנית: 37. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אלנשטיין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובדצמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה. גנרל-לוטננט ארנסט פון רייכנאו (1 באפריל 1899 – 8 באפריל 1901) גנרל-לוטננט פרידריך פון בוק אונד פולאך (9 באפריל 1901 – 17 בפברואר 1902) גנרל-לוטננט אלכסנדר פון קלוק (18 בפברואר 1902 – 2 באוקטובר 1906) גנרל-לוטננט אמיל פון סקוטי (3 באוקטובר 1906 – 26 באפריל 1908) גנרל-לוטננט תילו פון וסטרנהאגן (27 באפריל 1908 – 2 באפריל 1911) גנרל-מיור מקס פון בארפלדט (3 באפריל 1911 – 3 ביולי 1913) גנרל-מיור הרמן פון שטאבס (4 ביולי 1913 – 30 ביוני 1915) גנרל-מיור גוסטב פון הולן (1 ביולי 1915 – 21 ביולי 1916) גנרל-מיור מקס פון מילר (22 ביולי 1916 – 17 ביוני 1917) גנרל-מיור רודיגר פון דר גולץ (18 ביוני 1917 – 25 בפברואר 1918) גנרל-מיור ולטר פון אברהרדט (26 בפברואר 1918 – 29 בדצמבר 1918) גנרל-מיור גוסטב פון דר ונגה, רוזן למבדורף (30 בדצמבר 1918 – 18 במרץ 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-37 בוויקישיתוף
פלאריום

פלאריום גלובל בע"מ, המוכרת במותג Plarium, היא חברת משחקי מחשב ישראלית שבסיסה בהרצליה, אשר עוסקת בפיתוח משחקי מובייל ומשחקי רשת מרובי משתתפים. החברה נוסדה ב-2009 על ידי אבי שלאל, גבי שלאל, איליה טורפיאשוילי, חיים טורפיאשוילי, איוון וורוביצ'יק, מיכאל מורגובסקי וירון חכימי, והיא עוסקת בפיתוח משחקי קז'ואל (אנ') לשוק המזרח אירופאי, כולל הרשת החברתית הנפוצה VK. בשנת 2011 החברה החלה בפיתוח משחקי רשת מרובי משתתפים. משחק החברה, Stormfall: Age of War הגיע בשנת 2012 להישג של אחת מ-20 האפליקציות הפופולריות ביותר בפייסבוק. המשחק הבא שיצא, Soldiers, Inc. גם זכה להצלחה בפייסבוק. אתר הטכנולוגיה VentureBeat (אנ'), המגזין הבריטי Wired UK (אנ') ובכירים בפייסבוק, הגדירו את החברה כבעלת פוטנציאל עולמי גדול. באוגוסט 2017 חברת ההשקעות האוסטרלית Aristocrat Leisure (אנ') קנתה את פלאריום תמורת 500 מיליון דולרים. באוגוסט 2021 הועסקו בחברה 1,600 עובדים, 250 מהם בישראל והיתר בשני סניפיה בארצות הברית, בסניף ברוסיה ובארבעת הסניפים באוקראינה. באוגוסט 2021 רכשה החברה את חברת Futureplay הפינית. אתר האינטרנט הרשמי של פלאריום (באיטלקית) אתר האינטרנט הרשמי של פלאריום (בקטלאנית) פלאריום, ברשת החברתית פייסבוק פלאריום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פלאריום, ביישום טלגרם פלאריום, ברשת החברתית אינסטגרם פלאריום, ברשת החברתית LinkedIn מאיר אורבך, פלאריום נמכרה לאריסטוקרט האוסטרלית בחצי מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 10 באוגוסט 2017 דיאנה בחור ניר ומאיר אורבך, היתה מצוקה גדולה, הייתי צריך להתפרנס, למדתי הייטק על הבשר שלי, באתר כלכליסט, 2 בספטמבר 2021 עירד עצמון שמאייר, פלאריום רוכשת את חברת המובייל פיוצ'רפליי מפינלנד, באתר כלכליסט, 3 באוגוסט 2021
בלה איוואני-גרינוולד

בלה איוואניי-גרינוולד (בהונגרית: Iványi-Grünwald Béla; שוֹם, 6 במאי 1867 – בודפשט, 24 בספטמבר 1940) היה צייר יהודי-הונגרי ידוע. נולד בדאראז'-פוּסְָה, בגבול הכפר הקטן שוֹם במחוז שומוג' בדרום טרנסדנוביה שבדרום-מערב הונגריה. אביו, שמואל גרינוולד, היה חוכר אדמות שנשאר באותו המקום עד סיום החוזה שלו והמשיך הלאה. אמו הייתה מריה מורוואי. במקום הולדתו למד בכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי. סיים את בית הספר התיכון בסקשפהרוואר ואז עבר לבודפשט, שם רשמו אותו הוריו למה שנקרא אז "בית הספר לאמנות הציור", והפך לאחר זמן מה ל"האקדמיה ההונגרית לאמנויות יפות". בבית הספר לאמנות הציור הוא היה תלמידו של ברטלאן סקיי, צייר הונגרי, מגדולי הנציגים של הציור ההיסטורי ההונגרי, ששילב רומנטיקה ואקדמיזם. לאחר שסיים את האקדמיה איוואני-גרינוולד למד במינכן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1892 שב למינכן יחד עם הצייר קארוי פרנצי, שם הפך לתלמידו של הצייר שימון הולושי. בשנת 1893 צייר שם את "הניהיליסטים מגרילים גורל", ציור ריאליסטי שמשך תשומת לב רבה. הוא היה אחד מהחברים המייסדים של מושבת האמנים של באיה מארה. הוא התגייר, מה שעורר הסתייגות גדולה של משפחתו. באותה תקופה הוסיף את השם איוואני. בבאיה מארה מצא את שותפתו לחיים, את אירן בילץ, בתו של כומר יווני-קתולי. משנת 1896 צייר שם סדרת נופים וסצנות ריאליסטיות (זריחת הירח, בעמק, טיול אביבי). כחבר מייסד בבית הספר הוא היה גם תומך ביעדיו. בשנת 1898 התחתן עם אירן בילץ. לאחר מכן בילה שנה ברומא בשנת 1904 בעקבות זכייתו בפרס פראקנו. לאחר חזרתו להונגריה ארגן תערוכה קולקטיבית. משנת 1906 הסגנון שלו השתנה, ניסויו הדקורטיביים, הסגנוניים בסגנון אר-נובו, התחלפו בשאיפות של נטורליסטיות ופלן אר. בשנת 1907 הפך למנהל מושבת האמנים בקצ'קמט, וציוריו על חזית קזינו (1912) ו"יקיצת האביב" ב-1913 קיבלו מדליית זהב. לאחר מלחמת העולם הראשונה צייר באגם בלטון נופים בעיצוב ריאליזם פשוט, בדומה לציירי המישור ההונגרי הגדול. אמנותו הוכרה בשנת 1930 עם הפרס "זר קורווין". (על פי מקור אחר בשנת 1935.) הוא נפטר זמן קצר לאחר שנודע לו על תכתיב וינה המכונה גם הבוררות השנייה של וינה (בגרמנית: Wiener Schiedsspruch) שהחזירה את באיה מארה להונגריה. Réti István: A nagybányai művésztelep. Budapest, Kulturtrade, 1994. Iványi-Grünwald l. pp. 106-113. ISBN 9637826351 Művészeti lexikon. 1. köt. Szerk.: Éber László. Budapest : Győző Andor, 1935. Iványi-Grünwald szócikket l. 473-474. o. Művészeti lexikon II. (F–K). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981. 481–482. o. מדיה וקבצים בנושא בלה איוואני-גרינוולד בוויקישיתוף חייו וציוריו חתימת בלה איוואני-גרינוולד, תמונות ו-1697 ציורים, גרפיקה עם תמונה בלה איוואני-גרינוולד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בלה איוואני-גרינוולד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Telepy Katalin: Iványi Grünwald (A művészet kiskönyvtára c. sorozat), Corvina Kiadó, 1976, 6-7. és 12. oldal. S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 299. ISBN 963-9283-99-1.
רנה קאסן

רנה סמואל קסין (בצרפתית: René Samuel Cassin, ההיגוי בצרפתית - רנה קאסן, שמו העברי: שמואל קצין; 5 באוקטובר 1887 – 20 בפברואר 1976) היה משפטן יהודי צרפתי, חתן פרס נובל לשלום. כיהן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת ליל ובהמשך באוניברסיטת פריז. נולד בבאיון שבדרום-מערב צרפת, בנם של גבריאל (לבית דרייפוס) והסוחר אנרי קסין. למד משפטים והפך לפרופסור למשפט אזרחי באוניברסיטת פרובנס, ולאחר מכן באוניברסיטת פריז. נלחם ונפצע במלחמת העולם הראשונה. היה נציג צרפת בחבר הלאומים בין השנים 1924–1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש צרפת, היה בין הראשונים שהצטרפו לממשלת צרפת הגולה ולשארל דה גול שעמד בראשה. בממשלת צרפת הגולה שימש בתפקידים שונים והיה יועץ קרוב של דה גול. עם סיום המלחמה נמנה בין פעילי זכויות האדם שהקימו מחדש את הליגה הצרפתית לזכויות האדם, לאחר שזו הוצאה מהחוק על ידי ממשלת וישי. הוא ניסח את הטיוטה הראשונה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם והיה לחבר בוועדה לזכויות אדם של האו"ם. קסין היה גם חבר, ומאוחר יותר גם הנשיא של בית המשפט האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג. על פועלו בכתיבת "ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם" זכה בפרס נובל לשלום לשנת 1968. בשנת 1946 עזר לייסד את מועצת הארגונים היהודיים העולמיים – ארגון זכויות אדם יהודי – ועמד בראשה. היה גם פעיל בארגון "כל ישראל חברים" בצרפת ועמד בראש הארגון משנת 1943 ועד למותו בשנת 1976. הוא לחם למען זכויות היהודים בצרפת, והיה פעיל ציוני. בשנת המאה להולדתו זכה לכבוד השמור לגדולי בניה של צרפת, וארונו הועבר לפנתאון של פריז. בית הספר התיכון רנה קסין בשכונת מעלות דפנה בירושלים נקרא על שמו, ופועל ברוח ההומניזם שייצג קסין. Nobel Committee Information for Cassin CCJO.RenéCassin Human Rights Group רנה קאסן, באתר פרס נובל (באנגלית) רנה קאסן הגיע לחנוכת בי"ס על־שמו במז' ירושלים, דבר, 9 בספטמבר 1974 רנה קאסן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רנה קאסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אתר בית הספר התיכון על שם רנה קסין ירושלים
הסיפור בגדול

הסיפור בגדול הוא אלבומה השני של המוזיקאית דניאל רובין, שיצא בשנת 2019. אלבום זה הופק גם הוא בידי עמרי אמדו, כמו אלבום הבכורה, כלום לא עובר על ידי. רובין תיארה כמה פעמים את האלבום כיותר אופטימי ופחות כאוב מקודמו, כפי שמשתמע משם האלבום ושיר הנושא "הסיפור בגדול". כל השירים נכתבו והולחנו בידי רובין, מלבד "אולי" שהלחינה למילים של יונתן בלומנפלד, שגם ביצע יחד עמה את השיר. גדי רונן מבצע יחד עם רובין את השיר "חוזר ואומר". השיר "יש לך רק אותך" מתאר את החזרה לקרקע שהתרחשה, כשהבינה שאלבום הבכורה שלה לא גרם לרעידת אדמה, כפי שקיוותה. "מתגעגע" הוא חזרה על השיר "לא מתגעגע", בהופעה חיה, יחד עם הקהל שהצטרף לשיר. את האלבום סוגרת גרסת כיסוי של רובין לשיר "הלילה", שאיתו ייצגו הכל עובר חביבי את ישראל באירוויזיון 1981, כחלק ממחווה של כאן 88 לקראת אירוויזיון 2019 שהתקיים בישראל. דניאל רובין - מילים, לחן, פסנתר, קלידים, בס, כלי הקשה ושירה עמרי אמדו - הפקה מוזיקלית, מיקס, גיטרות, קלידים, קולות, תכנותים, בס, סימפולים, תופים וכלי הקשה תמיר מוסקט - תופים (טוב או רע, זה שצועק), מיקס (נורות האזהרה) שחר חזיזה - תופים (חוזר ואומר, כשמגיעים לסוף, הסיפור בגדול) מיכל אליסף - תופים (יום חדש) נדב הולנדר - בס וגיטרה חשמלית (הסיפור בגדול) רוני בר הדס - בס (חוזר ואומר), קולות (חוזר ואומר, אולי) אלכס משה - גיטרה (חוזר ואומר), קולות (חוזר ואומר, אולי) קרן טננבאום - כינור (זה שצועק) מאיה בלזיצמן - צ׳לו (זה שצועק) גילי ריבקין - כינור (הסיפור בגדול, ברזיל, יום חדש) תום דרום - קלידים ותכנותים (נורות האזהרה) עינב ג'קסון כהן - פסנתר (אולי) ספי ציזלינג - חצוצרה (טוב או רע, יום חדש) רותם ג'ארד - טרומבון (זה שצועק, אולי) רן יצחקי - מפוחית (יש לך רק אותך) טל שנהב - יוקללי (יום חדש) יונתן בלומנפלד - מילים ושירה (אולי) גדי רונן - שירה (חוזר ואומר) האלבום הסיפור בגדול באתר ספוטיפיי האלבום הסיפור בגדול באתר אפל מיוזיק הסיפור בגדול, להאזנה באתר Bandcamp דניאל סלגניק, הסיפור בגדול: ריאיון עם דניאל רובין, רעש, 28 באוגוסט 2019 נטע עמית, "עור חשוף בעולם מלא מי מלח": דניאל רובין חוזרת עם אלבום שני, ומשאירה את החרדה והדיכאון מאחור, פוליטיקלי קוראת, 12 במרץ 2019
רכס היקס (אנטארקטיקה)

רכס היקס (באנגלית: Hicks Ridge) הוא רכס צוקים ברכס אקספלוררז, בהרי באוורס, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה. הרכס ממוקם בין הר סוזה וקרחון מורלי, ונחשב לחלק מחוף פנל. גובהו של הרכס 1,349 מטרים מעל פני הים. הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הרכס נקרא על שמו של תומאס היקס (Thomas Hicks), מצי ארצות הברית, שהיה טבח בתחנת מקמרדו בחורף 1967. • Antarctic Journal of the United States, 1982 Valume XVII no. 5, P 10 רכס היקס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס היקס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור רכס היקס מפת אזור רכס היקס גאזט השמות האנטארקטיים של ארצות הברית גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת ניו זילנד מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
רכס היקס

האם התכוונתם ל... רכס היקס (אנטארקטיקה) – רכס מצוקים ברכס אקספלוררז בהרי באוורס בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה רכס היקס (ג'ורג'יה) – רכס במחוז יוניון במדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית רכס היקס (אינדיאנה) – רכס במחוז ג'פרסון במדינת אינדיאנה שבארצות הברית רכס היקס (טנסי) – רכס בשמורת הטבע אזור הנופש הלאומי ביג פורק במדינת טנסי שבארצות הברית רכס היקס (וירג'יניה המערבית) – רכס במחוז רנדולף במדינת וירג'יניה המערבית שבארצות הברית
מייק ג'מינסקי

מייקל תומאס "מייק" ג'מינסקי (באנגלית: Michael Thomas "Mike" Gminski; נולד ב-3 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1994. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 11.7 נקודות, 6.9 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חסימות למשחק. ג'מינסקי נולד בעיר מונרו שבקונטיקט, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ג'מינסקי 20.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לגמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון. במשחק חצי הגמר קלע 29 נקודות מול אוניברסיטת נוטרדאם, בה שיחקו קלי טריפיוקה וביל ליימביר, וקבוצתו ניצחה בתוצאה 90–86. גם במשחק הגמר הצטיין ג'מינסקי עם 20 נקודות ו-12 ריבאונדים, אך הבלו דבלס הפסידו מול אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 88–94. בסיום עונתו השלישית זכה בתואר שחקן העונה של מחוז ה-ACC ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American) לצד לארי בירד, מג'יק ג'ונסון, סידני מונקריף ודייוויד גרינווד. בעונת 1979/1980 העפילה דיוק לרבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת פרדו בהובלתו של ג'ו בארי קארול. בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה (2,323 נקודות), וכן ניצב במקום הראשון בסך ריבאונדים (1,242) וחסימות (345) בקריירה. ג'מינסקי נבחר בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA‏ 1980, על ידי ניו ג'רזי נטס. בעונת הרוקי שלו בלט לטובה עם ממוצעים של 13.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, אך בשלוש העונות הבאות מיעט לשחק ותרם 6.9 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל. בעונת 1984/1985 ביסס מחדש את מעמדו כסנטר הפותח של הנטס, ובעונה העוקבת אף הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק. במשחק מול בוסטון סלטיקס ב-9 באפריל 1986 קבע שיאי קריירה של 41 נקודות ו-22 ריבאונדים. בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1988 ניצב ג'מינסקי במקום השלישי בתולדות המועדון בריבאונדים (3,671) ובחסימות (599), ובמקום הרביעי בנקודות (6,415). בינואר 1988, לאחר כ-7 עונות וחצי בניו ג'רזי, הועבר ג'מינסקי בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לרוי הינסון וטים מקורמיק. בעונת 1989/1990 היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי צ'ארלס בארקלי), עם שיא קריירה של 17.2 נקודות בממוצע למשחק. בינואר 1991, לאחר כ-3 שנים בפילדלפיה, נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לארמן גיליאם. בפברואר 1994 הועבר למילווקי באקס בתמורה לפרנק בריקובסקי, ובסיום עונת 1993/1994 פרש ממשחק. ב-8 מתוך 14 עונותיו ב-NBA העפילו קבוצותיו של ג'מינסקי לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא צלחו את הסיבוב השני. מדיה וקבצים בנושא מייק ג'מינסקי בוויקישיתוף מייק ג'מינסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA סטטיסטיקות הקריירה של ג'מינסקי ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של ג'מינסקי, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1980, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המשחק בין ניו ג'רזי לבוסטון, באתר basketball-reference.com ג'מינסקי נשלח בטרייד לפילדלפיה, באתר הניו יורק טיימס, 17 בינואר 1988 ג'מינסקי נשלח בטרייד לשארלוט, באתר ניו יורק טיימס, 5 בינואר 1991 ג'מינסקי עובר בטרייד למילווקי, באתר greensboro.com,‏ 24 בפברואר 1994