laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרחון בווין

קרחון בווין או קרחון בואואין (באנגלית: Bowin Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 9 קילומטרים. הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח בין רכס סליבן לבין רכס פלגהאם. הקרחון נשפך אל קרחון רמזי. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הקרחון נקרא על שמו של סי. אף. בווין (C.F. Bowin), קַנטינאי בצי ארצות הברית, שהשתתף במבצע דיפ פריז לחקר אנטארקטיקה בשנת 1965 ובשנת 1966. קרחון בווין באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון בווין באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד קרחון בווין באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
סלע נלסון

האם התכוונתם ל... אנטארקטיקה סלע נלסון (אנטארקטיקה) – איון במפרץ הולם באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה ניו זילנד סלע נלסון (ניו זילנד) – איון ממזרח לאי הצפוני של ניו זילנד האי נלסון
הגשר המשולש

הגשר המשולש (סלובנית Tromostovje ובעבר גם Tromostje) הוא מכלול של שלושה גשרים בליובליאנה, החוצים את נחל ליובליאניצה. הגשר הוא העתיק ביותר בלובליאנה ונחשב לאחד מסימני ההיכר של העיר. הגשרים ממוקמים במקום בו הנחל פונה מזרחה, סמוך מתחת לגבעת המצודה, והם מקשרים בין המרכז ההיסטורי של ליובליאנה מדרום וכיכר פרשרן והעיר החדשה מצפון. הגשר המרכזי עשוי משתי קשתות ורוחבו הכולל הוא 9.90 מטרים. שני גשרי הצד נבנו בזווית בשל עיקול הנהר. כל אחד מהם כולל קשת אחת באורך של 23.15 מטרים בגשר האחד ו-23.80 מטרים בגשר השני, ורוחב כל אחד מהם הוא 3.90 מטרים. הגשרים בנויים מאבן ומבטון, ומאז 2010 הם מרוצפים בלוחות גרניט. קיומו של גשר עץ באתר נזכר כבר ב-1280. תחילה כונה הגשר בשם "הגשר הישן" (Stari Most) כדי להבחינו מגשר מאוחר יותר שנבנה בעיר. לאחר מכן כונה בשמות הגשר התחתון (Spodnji Most) או גשר שפיטל (Špitalski most) בשל בית תמחוי סמוך שנוסד במאה ה-14. גשר זה עלה באש ותחתיו נבנה גשר חדש בשנת 1657. ב-25 בספטמבר 1842 נחנך באתר גשר חדש שנבנה בידי האדריכל ג'ובני פיקו וזכה בשם גשר פרנץ (Frančev most) לכבודו של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה. גשר זה הוא בעיקרו הגשר המרכזי הניצב באתר גם כיום. על הגשר נרשמה כתובת הקדשה: "ARCHIDVCI. FRANCISCO. CAROLO. MDCCCXLII. CIVITAS" דהיינו "לארכידוכס פרנץ קרל 1842 מהעיר". בשנת 1929 תכנן האדריכל יוז'ה פלצ'ניק שני גשרים נוספים משני צדדיו של הגשר הקיים. גשרים אלה נועדו להולכי רגל בעוד שהגשר המרכזי נועד לכלי רכב ולקרונית שפעלה בעיר באותה עת. עבודות ההקמה החלו ב-1931 והסתיימו באפריל 1932 עת נחנכו שני הגשרים החדשים. הגשר חודש בשנת 1992, ומאז שנת 2007 כל שלושת הגשרים מיועדים להולכי רגל בלבד. מדיה וקבצים בנושא הגשר המשולש בוויקישיתוף Tromostovje
יחסי איסלנד–ברזיל

יחסי איסלנד–ברזיל הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. ברזיל ואיסלנד כוננו יחסים קונסולריים בשנת 1923 ויחסים דיפלומטיים בשנת 1952. הסכם הסחר החופשי בין MERCOSUR ו-EFTA (איגוד הסחר החופשי האירופי, המורכב מליכטנשטיין, שווייץ, איסלנד ונורווגיה) אמור לאפשר גישה מוגברת של מוצרים ושירותים ברזילאים לשווקים של המדינות החברות באיגוד. שיתוף הפעולה הדו-צדדי במשאבי הדיג וגידול הדגים נהנה ממזכר ההבנות שנחתם בשנת 2011 בין משרד הדייג וחקלאות המים של ברזיל לבין משרד הדייג והחקלאות של איסלנד. במהלך השנים האחרונות, הייצוא הברזילאי לאיסלנד כלל כמעט כולו אלומינה מסולתת, מוצר חשוב לפעילות העיקרית של התעשייה הכבדה המקומית. בשנת 2019, מכירות חומר זה הסתכמו ביותר מ-114 מיליון דולר מכלל היצוא שהיה בשווי 118 מיליון דולר. פריטים אחרים כללו קפה, דגני בוקר ומכונות מכניות. היבוא העיקרי של ברזיל מאיסלנד היה דגים ופירות ים ואחריהם אלומיניום ומכשירי דיוק, בסך כולל של 12.3 מיליון דולר. הקהילה הברזילאית באיסלנד מוערכת ב-109 איש. מועצת האזרחים הברזילאים באיסלנד, שהוקמה בשנת 2007, היא הקשר העיקרי בין הקהילה הברזילאית באיסלנד לבין ממשלת ברזיל. איסלנד מיוצגת בברזיל באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.סי., ארצות הברית, ובנוסף מחזיקה קונסוליות כבוד בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו. ברזיל מיוצגת באיסלנד באמצעות שגרירותה באוסלו, נורווגיה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד ברייקיאוויק. מדיה וקבצים בנושא יחסי איסלנד–ברזיל בוויקישיתוף ברזיל ואיסלנד באתר משרד החוץ הברזילאי נציגות איסלנד בברזיל באתר משרד החוץ הברזילאי נציגות ברזיל באיסלנד באתר משרד החוץ הברזילאי
יחסי איסלנד–ארגנטינה

יחסי איסלנד–ארגנטינה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של איסלנד לבין הרפובליקה הארגנטינאית. ארגנטינה ואיסלנד כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 באפריל 1952. בשלב הבתים במונדיאל 2018 שיחקה נבחרת איסלנד נגד נבחרת ארגנטינה והמשחק הסתיים בשוויון. איסלנד מיוצגת בארגנטינה באמצעות שגריר שאינו תושב ברייקיאוויק, ובנוסף מחזיקה קונסוליות כבוד בבואנוס איירס. ארגנטינה מיוצגת באיסלנד באמצעות שגרירותה באוסלו, נורווגיה. מדיה וקבצים בנושא יחסי איסלנד–ארגנטינה בוויקישיתוף World Cup: Iceland Ties Argentina, but You Can Call It a Victory באתר ניו יורק טיימס, 16 ביוני 2018 נציגות איסלנד בארגנטינה באתר משרד החוץ האיסלנדי ערך זה הוא קצרמר בנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לוי אנקני

לוי אנקני (באנגלית: Levi Ankeny;‏ 1 באוגוסט 1844 – 29 במרץ 1921) היה סנאטור אמריקאי מטעם המפלגה הרפובליקנית, נציג מדינת וושינגטון. אנקני נולד ב-1 באוגוסט 1844 במחוז ביוקנן, מיזורי. כשהיה בן שש, עבר עם משפחתו לפורטלנד, אורגון. הוא למד באקדמיה של קינגלי בפורטלנד. לאחר שעבר להתגורר במדינת איידהו, החזיק במגוון משרות, שכללו עבודה כסוכן של חברת "ולס פארגו" ועבודה בתעשייה ומסחר. היו לו עסקים בלויסטון, אורופינו, ופירנצה, איידהו. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19, נבחר לראש העיר הראשון של לואיסטון, איידהו. לאחר סיום כהונתו כראש עיריית לואיסטון, עבר אנקני לוואלה, וושינגטון. שם, החל לעבוד בתעשיית הבנקאות והיה נשיא של שבעת הבנקים במדינת וושינגטון. באותה תקופה הוא מונה לוועדת התערוכה הפאן-אמריקאית. תערוכה זו הייתה יריד עולמי שנערך בבאפלו, ניו יורק בתחילת המאה ה-20. בסופו של דבר מונה אנקני ליו"ר הוועדה. בשנת 1867 נשא לאישה את מרי ג'יין (ג'ני) נסמית', בתו של הסנטור של אורגון ג'יימס וו. נסמית'. נולדו להם חמישה ילדים. בשנת 1902 נבחר אנקני לסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן בסנאט בין השנים 1903–1909. בשנת 1908 הוא לא הצליח להיבחר מחדש ובמקומו מונה וסלי ג'ונס. הוא קיבל תפקיד בוועדת הסנאט האמריקאית לחקר החופים והאיים. עם סיום כהונתו בסנאט חזר לתעשיית הבנקאות שבה עבד בוואלה עד סוף ימיו. אנקני היה חבר במסדר הבונים החופשים. הוא היה אח בלשכת "Willamette מס' 2", פורטלנד, אורגון בשנת 1866. מאוחר יותר, בשנת 1878, הצטרף ללשכת "וואלה וואלה מס' 7" במחוז וושינגטון. אנקני הלך לעולמו ב־29 במרץ 1921. הוא נקבר בבית קברות של הבונים החופשיים ב-Mountain View. באוקלנד, קליפורניה. על שמו נקראת העיר אנקני שבמדינת וושינגטון. מדיה וקבצים בנושא לוי אנקני בוויקישיתוף https://bioguide.congress.gov/search/bio/A000258 LEVI ANKENY HERE Levi Schmidt Ankeny (1844 - 1921) לוי אנקני, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) לוי אנקני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Levi Ankeny -politician, https://prabook.com/ Los Angeles Herald 30 January 1903 — California Digital Newspaper Collection, cdnc.ucr.edu Levi Ankeny, former Senator for Washington, GovTrack.us (באנגלית) Levi Schmidt Ankeny (1844-1921) - Find A Grave..., www.findagrave.com (באנגלית) Edmond S. Meany, Origin of Washington geographic names,, Seattle,, 1923.
פרובינציית ניו ג'רזי

פרובינציית ניו ג'רזי (באנגלית: Province of New Jersey) הייתה אחת משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה שנפרדו מבריטניה בהכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776. המושבה הוקמה לאחר שממלכת אנגליה כבשה את המושבה ההולנדית הולנד החדשה. בשנת 1664 הפכה ניו ג'רזי לשטח אנגלי עם כניסת צי אנגלי בפיקודו של הקולונל ריצ'רד ניקולס למפרץ ניו יורק וכיבוש המושבה ההולנדית כמעט ללא התנגדות. לאחר מלחמת האזרחים האנגלית חולקו המושבות של אנגליה באמריקה בין המלך צ'ארלס הראשון לאחיו, לימים המלך ג'יימס השני; ניו אינגלנד נותרה בידי צ'ארלס, ואילו אזור מרילנד וניו ג'רזי הועברו לג'יימס. ג'יימס העניק את שטח מדינת ניו ג'רזי לשני אצילים שהיו נאמנים לבית המלוכה במהלך מלחמת האזרחים: סר ג'ורג' קרטרט והלורד ג'ון ברקלי. ברקלי מכר מחצית מהמושבה שלו ב-18 במרץ 1673 לקבוצה של קווייקרים, בראשות ויליאם פן שביקשו להתיישב באזור. ניו ג'רזי חולקה לשתי מושבות - ג'רזי המערבית וג'רזי המזרחית. חלוקה זו הייתה בתוקף בין 1674–1702, עת אוחדו המושבות ומונה מושל מטעם בית המלוכה לשלוט עליהן. בשנת 1702 אוחדו מזרח ומערב ג'רזי למושבת כתר ואדוארד הייד, הרוזן השלישי מקלרנדון מונה למושל הראשון של פרובינציית ניו ג'רזי וגם של פרובינציית ניו יורק. המושלים מילאו תפקיד כפול זה עד 1738. כאשר התעורר מתח עם העמים הילידים עקב רכישת המושבה של תומאס פן, מונה לואיס מוריס למושל ניו ג'רזי בלבד. המושל הבריטי האחרון של ניו ג'רזי היה ויליאם פרנקלין, בנו של בנג'מין פרנקלין, בשנים 1763–1776. פרובינציית ניו ג'רזי הייתה אחת משלוש עשרה המושבות בצפון אמריקה שהכריזו על עצמאותו מממלכת בריטניה הגדולה והקמת ארצות הברית בשנת 1776. ניו ג'רזי הייתה אחת מ-13 המושבות שמרדו נגד השלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית. ב-2 ביולי 1776, יומיים לפני שהקונגרס הקונטיננטלי השני הכריז על עצמאות ארצות הברית משלטון בריטניה, הכריז קונגרס המושבה על עצמו כבית המחוקקים של המדינה, וקיבל את חוקת המדינה. אולם על מנת למנוע מתחים פנימיים בין תומכי ההישארות תחת שלטון בריטניה לבין תומכי העצמאות הכריז הקונגרס כי אם ניו ג'רזי תגיע להסכמה עם בריטניה, החוקה לא תהיה בת תוקף. נציגי ניו ג'רזי בקונגרס: ריצ'רד סטוקטון, ג'ון וית'רספון, פרנסיס הופקינסון, ג'ון הארט ואברהם קלרק חתמו על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית נערכו מספר קרבות במדינה, והיא עברה מידי המורדים לצבא הבריטי ושוב לידי המורדים מספר פעמים. בשל קרבות חשובים אלה מכונה המדינה "צומת הדרכים של המהפכה" ("The Crossroads of the Revolution"). ב-25 בדצמבר 1776 חצה ג'ורג' וושינגטון עם הצבא הקונטיננטלי את נהר הדלאוור ותקף את הכוחות ההסיאנים הבלתי מוכנים שהיו בטרנטון (קרב זה מכונה כיום "קרב טרנטון"). ב-3 בינואר 1777 זכו כוחות האמריקאים בניצחון נוסף בקרב טרנטון השני, והביסו את הפרשים של קורנוואליס. זמן קצר לאחר מכן הפתיע וושינגטון את הכוחות הבריטיים בפרינסטון וכבש את העיר. בקרב מונמאות' לא הצליחו כוחותיו של וושינגטון להביס את כוחותיו של הנרי קלינטון. בשנת 1783 התכנס הקונגרס הקונטיננטלי באולם נאסאו שבאוניברסיטת פרינסטון ובכך הפכה פרינסטון לבירת ארצות הברית למשך ארבעה חודשים. שלוש עשרה המושבות ניו ג'רזי, היסטוריה, 1600-1775, תקופת המושבות, דף שער בספרייה הלאומית
חסד עליון

חסד עליון הוא אלבום הסולו השלישי של המפיק המוזיקלי והראפר שקל. האלבום יצא לאור ב-2 באוגוסט 2021. ב-15 באוקטובר 2020 הכריז שקל על אלבום חדש וכי ייצא הסינגל המוביל מתוכו בעמוד האינסטגרם שלו. ב-29 באוקטובר 2020 הוציא את הסינגל, שנקרא "חסד עליון", אותו הפיק יחד עם צוקוש. ב-30 באפריל 2021, יצא הסינגל השני, "קחי אותי לסיני" בהשתתפות עדן דרסו, שגם אותו הפיק יחד עם צוקוש. ב-27 ביולי 2021 חשף שקל את עטיפת האלבום ותאריך יציאתו. האלבום חסד עליון באתר ספוטיפיי האלבום חסד עליון באתר אפל מיוזיק הכרזה על האלבום, באתר אינסטגרם האלבום, באתר אינסטגרם
מיכאל רייסר

מיכאל (מיכה) רייסר (26 באפריל 1946 – 27 באוקטובר 1988) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד. רייסר נולד וגדל בשכונת מחלול בתל אביב, במשפחה שרוח האצ"ל ותנועת החרות נשבה בה. הוא למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון, ששכן בקרבת ביתו, והמשיך בגימנסיה שלווה. למד באוניברסיטת תל אביב לימודי עבודה וסוציולוגיה וכיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים בה. היה ממנהיגי צעירי הליכוד ובעת המאבק בין המחנות בליכוד נמנה עם הפעילים הבולטים במחנה דוד לוי. בין כלל התפקידים שמילא היו סמנכ"ל משרד השיכון וראש אגף הארגון של תנועת החרות. כן היה מראשי מרכז הספורט הארצי של בית"ר. בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית. בין תפקידיו: יושב ראש ועדת הכנסת וחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט. היה שותף להקמת ועדת נבנצל (לעניין שכר חברי הכנסת) וועדת טוניק (עבודות צדדיות של חברי כנסת). וב-1984 נבחר בשנית לכנסת ה-11. מספר ימים לפני הבחירות לכנסת השתים עשרה, בשנת 1988, נסע רייסר לירושלים לצילום הקבוצתי של חברי הכנסת. בדרך סטה נהגו ממסלולו ורכבה של דליה איציק, אז יו"ר הסתדרות המורים בירושלים, התנגש בו בעוצמה וחצה את הרכב לשניים. איציק נפצעה קשה ואילו רייסר נפגע אנושות בתאונה, ולאחר יום נפטר. מיכה רייסר היה נשוי ואב לבן ושתי בנות תאומות, איילת ושרון. שלושת ילדיו חזרו בתשובה לאחר מותו. בנו עורך הדין אלון רייסר, תושב מודיעין עילית, הוא יועצה המשפטי של חברת אקספון וליצן רפואי. על שמו של מיכה רייסר נקראים חטיבת ביניים בראשון לציון ו"מועדון היקב" בעיר, אצטדיון כדורגל בבאר שבע וכן רחובות בערים לוד ורמלה וגן שעשועים ברחוב רמז בנהריה. מיכאל רייסר, באתר הכנסת מיכאל רייסר, באתר כנסת פתוחה מיכה רייסר מגיל 35 בכנסת, מעריב, 28 באוקטובר 1988 אריה בנדר, מנחם רהט ונורית דברת, ילדי מיכה רייסר התחבקו ובכו כשנודע שאביהם מת, מעריב, 28 באוקטובר 1988, המשך ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טייסת 633

טייסת 633 (באנגלית: 633 Squadron) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1964, בבימויו של ולטר גראומן, עם קליף רוברטסון וג'ורג' צ'קיריס בתפקידים הראשיים. התסריט נכתב בידי ג'יימס קלאוול והווארד קוץ' והוא מבוסס על הרומן "טייסת 633 של פרדריק סמית' משנת 1956. העלילה היא בדיונית - תקיפה של טייסת מטוסי מוסקיטו על מפעל גרמני לייצור דלק מוצק בנורווגיה בעת מלחמת העולם השנייה. זה סרט התעופה הראשון שצולם בצבע ועל מסך רחב בשיטת Panavision. המוזיקה נכתבה על ידי המלחין הבריטי רון גודווין (אנ') והפכה פופולרית בעולם ובפרט בתזמורות של חיל האוויר המלכותי. רוי גרנט (קליף רוברטסון) הוא מפקד "טייסת 633" של חיל האוויר המלכותי, טייסת של מפציצי דה הבילנד מוסקיטו. לאחר שהם חוזרים מטיסת הפצצה ומתכוננים לחופשה קצרה, הוא נקרא דחוף למפקד הבסיס דייוויס (הנרי אנדרוז). דייוויס מסביר לו כי על הטייסת לצאת למבצע צבאי סודי וחשוב לקראת הפלישה לנורמנדיה. בנורווגיה נמצא מפעל לייצור דלק מוצק לטילים שיכולים לשבש את הנחיתה. המפעל נמצא בקצה של פיורד כ-20 ק"מ מצפון לברגן, מתחת לצוק סלע גדול. הפיורד מרושת כולו בתותחי נ"מ. לקראת המבצע יתאמנו הטייסים בעמק גלן קו (אנ') בסקוטלנד הדומה בצורתו לפיורד בנורווגיה. כדי לפעול נגד עמדות הנ"מ מוטס לבריטניה אריק ברגמן (ג'ורג' צ'קיריס), לוטננט בצי המלכותי הנורווגי ומפקד המחתרת הנורווגית. הגרמנים מגבירים את השמירה על המפעל ועל ג'ורג' מוטלת המשימה לטוס בחזרה לנורווגיה, לגייס עוד מתנדבים למחתרת ובעת הפעולה, להשמיד את עמדות הנ"מ. אריק פוגש במקום את אחותו הילדה (מריה פרשי) שהגיעה לבריטניה בסירה, מכיר אותה לרוי ומתפתחת ביניהם אהבה. רוי מאמן את טייסיו במשימת ההפצצה. מטוס אחד נתקל בצוק ומתרסק. ג'ורג' מוצנח בנורווגיה אך כעבור זמן קצר מגלים אותו הגרמנים, מתפתח קרב והגרמנים שובים אותו ומחסלים את כל חבריו. ג'ורג' מובא לחקירה בגסטפו נחקר על ידי אשת גסטפו (אן רידלר) ועובר עינויים קשים. דייוויס מטיל על גרנט להפציץ את מטה הגסטפו ולהרוג בדרך זו את ג'ורג' בטרם יגלה את סודות המבצע. גרנט יוצא עם הטייס ביסל (סקוט פינץ'), הם הורסים את מטה הגסטפו אך מטוסם נפגע וגרנט מצליח בקושי להגיע לבסיס. ביסל מוצא מהמטוס הבוער ומאבד את מאור עיניו. הטייסת יוצאת למבצע. דייוויס מקבל ידיעה שכל לוחמי המחתרת חוסלו והגרמנים ממתינים למטוסים בעמדות הנ"מ. הוא נותן אפשרות לגרנט לחזור לבסיס אך גרנט מחליט להמשיך. רק מטוסים מעטים מצליחים להטיל פצצות על הצוק וכולם לבסוף או נופלים מאש הנ"מ או מתרסקים על הצוק. לבסוף הצוק מתמוטט וקובר תחתיו את המפעל. גרנט הפצוע מצליח להנחית את מטוסו ובעזרת הנווט הופקינסון (אגנוס לני) ואיכר מקומי הוא מוצא מהמטוס הבוער ומאבד את הכרתו (בספר הם נופלים בשבי הגרמנים). דייוויס מגדיר את המבצע כהצלחה למרות אובדן כל הטייסת. "טייסת 633", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "טייסת 633", באתר נטפליקס "טייסת 633", באתר AllMovie (באנגלית) "טייסת 633", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "טייסת 633", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "טייסת 633", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לטייסת 633, באתר יוטיוב נעימת הנושא של טייסת 633, באתר יוטיוב טייסת 633, באתר TCM
התקפת הספינה מרסר סטריט

התקפת הספינה מרסר סטריט אירעה ב-29 ביולי 2021 ליד עומאן. ההתקפה אירעה כחלק מהמערכה הימית בין ישראל לאיראן בסכסוך האיראני-ישראלי. הספינה, ששטה תחת דגל ליבריה, שייכת לחברה יפנית ומופעלת על ידי חברה בריטית בבעלות איש העסקים הישראלי אייל עופר. במהלך התקיפה, נהרגו שני אנשי צוות אירופאים. הספינה הותקפה כשהייתה בדרכה מטנזניה לאיחוד האמירויות, כ-300 ק"מ ממסקט. הספינה נפגעה באזור הגשר שלה. שני אנשי צוות נהרגו בהתקפה - קפטן רומני ומאבטח בריטי. הצי החמישי של ארצות הברית הודיע כי אניותיו נענו לקריאות חירום ומצוקה של המכלית, וליוו אותה לנמל כאשר הספינה שטה בכוחות עצמה. זמן קצר לאחר שהותקפה, הגיעו מסוקי הצי האמריקאי ועליהם אנשי "יחידת סילוק חומרי הנפץ" (EOD), מומחי חבלה שפרוסים ברחבי העולם. מספר שעות לאחר הגעתם, הם דיווחו באופן רשמי על הממצאים שלהם. אלו הובילו את חיל הים האמריקאי לקבוע שהפיגוע הימי בוצע על ידי מל"טים "מתאבדים", כאשר החשודה המיידית היא איראן. על פי תחקיר של פיקוד מרכז האמריקאי והערכות בישראל, מדובר בתקיפה איראנית באמצעות כטב"ם מתאבד מסוג שאהד 136, והספינה הותקפה פעמיים בהפרש של מספר שעות, כאשר ההתקפה השנייה הייתה קטלנית. ישראל, ארצות הברית, בריטניה ורומניה גינו את התקיפה, ראו באיראן אחראית לה והבטיחו להגיב עליה. מאידך האיראנים הכחישו את מעורבתם ואיימו שיגיבו לכל הרפתקנות. ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט האשים את טהראן בניסיון "פחדני" להתנער מאחריותה למתקפה, ושר החוץ יאיר לפיד אמר כי התקרית ראויה לתגובה קשה. ב-2 באוגוסט 2021 שר החוץ של ארצות הברית, אנתוני בלינקן, גינה בשנית את המתקפה האיראנית על הספינה והבטיח כי תהיה "תגובה קולקטיבית" נגד איראן: "אנחנו נמצאים במגע קרוב ומתואם עם בריטניה, ישראל, רומניה ומדינות אחרות". בתדרוך ישראלי לשגרירי המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם, נחשפה זהותו של סעיד אראג'ני, ראש מערך הכטב"מים בחיל האוויר של משמרות המהפכה, הבכיר האיראני שמאחורי תקיפת הספינה. התקיפה האיראנית על האונייה מרסר סטריט בוצעה, על פי טענת גורמי תקשורת איראניים, ביניהם רשת הטלוויזיה האיראנית בשפה הערבית 'אל-עאלם' כתגובה לתקיפה הישראלית שבוצעה באזור אל קוסייר שבסוריה בבליל ה-21 ביולי 2021, כמה ימים קודם לכן. הסכסוך האיראני-ישראלי המערכה הימית בין ישראל לאיראן מדיה וקבצים בנושא התקפת הספינה מרסר סטריט בוויקישיתוף שי לוי, ‏תקיפת הספינה ליד עומאן: יחידת המומחים שנשלחה לחקור את הזירה, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2021 יניב קובוביץ, ספינה המופעלת על ידי חברה בבעלות ישראלית הותקפה ליד עומאן; שניים נהרגו, באתר הארץ, 30 ביולי 2021 שוב: הותקפה ספינה בבעלות ישראלית בקרבת עומאן, באתר Israel Defense, ‏2021-08-01 ד"ר עוזי רובין, כלי הטיס הבלתי מאוישים של איראן משנים את מאזן הכוחות במזרח התיכון, באתר JISS, ‏3 באוקטובר 2021 ארה"ב ובריטניה: איראן אחראית לתקיפת הספינה הישראלית סמוך לעומאן, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2021 רומניה מצטרפת לבריטניה וארה"ב: "מגנים את התקיפה האיראנית, מתאמים תגובה מתאימה", באתר www.israelhayom.co.il באיראן מכחישים מעורבות בתקיפת הספינה: "מגנים את ההאשמות", באתר רדיו קול חי, ‏2021-08-01 גיא אלסטר, ברק רביד‏, איראן מזהירה מתגובה לתקיפת הספינה: "נגיב מידית לכל הרפתקנות", באתר וואלה, 2 באוגוסט 2021 יהונתן ליס, בלינקן על תקיפת הספינה: מתואמים עם ישראל, תהיה "תגובה קולקטיבית", באתר הארץ, 2 באוגוסט 2021 גנץ חשף את זהות הבכיר האיראני שמאחורי תקיפת הספינה, באתר ynet, 4 באוגוסט 2021 תקיפת האונייה חשפה את ארגז הכלים הריק של איראן, באתר www.israelhayom.co.il
גן הפסלים (חיפה)

גן הפסלים בחיפה הוא גן פסלים, אשר נמצא בשדרות הציונות 114 (פינת רחוב 2 בנובמבר) בעיר חיפה, ובו כ-29 פסלים שיוצרו בידי האמנית אורסולה מלבין. הפסלים מתארים תמונות מחיי היום-יום: ילדים משחקים ומנגנים, אמהות עם תינוקות, חיות מחמד ועוד. בשנת 1967 האמנית היהודית-שווייצרית אורסולה מלבין עלתה לישראל מז'נבה והתיישבה בכפר האמנים עין הוד. תהליך העבודה שלה התבצע בשני חלקים: בעין הוד היא קיבלה השראה ותכננה את הסקיצות לפסלים, ואילו את היציקה עצמה היא ביצעה בשווייץ. הקמת הגן הייתה יוזמה משותפת של האמנית ועיריית חיפה, לכן אותר מקום גבוה ממנו נשקף נוף מפרץ חיפה והגליל. כאשר רבו הפסלים ואזל המקום בגן הביתי בעין הוד, החליטה אורסולה לתרום 18 מהפסלים לעיר חיפה בגן שיוקם במיוחד עבורם. בטקס חנוכת הגן, שנערך ב-15 באפריל 1979 במעמד ראש העיר דאז אריה גוראל, נישאו דברים, הוסר הלוט לקול פנפרות (חצוצרות תרועה) ונערך סיור בין הפסלים מלווה בצלילי מוזיקה. בתחילה הוצבו בו 18 פסלים אך עם השנים נוספו עוד רבים, כך שהיום יש בגן 29 פסלי ברונזה – כולם יוצרו בידי מלבין. בתחילת דרכו היה הגן שמור 24 שעות ביממה - "בתקווה כי תודעת הציבור הרחב תתפתח, ותוך הרצה של מספר חודשים יוכל הציבור עצמו לשמור על נכסיה האמנותיים הציבוריים של עירו". כך נכתב בהודעה לעיתונות לפני הפתיחה הרשמית. השנים חלפו, תודעת הציבור הרחב "התפתחה" ובכל זאת - בשנת 2005 נגנב מהגן הפסל "נער משחק בכדור": 200 ק"ג של ברונזה היו ככל כנראה הסיבה לגניבה, ולא ערכו האמנותי או המסחרי שעמד אז על סכום של מספר עשרות אלפי שקלים. כמות המתכת ושוויה בשוק המתכות קרצה לגנבים כך שהפשע בוצע. על אף שתלונה הוגשה במשטרה, ואף על פי שהוצע פרס כספי גבוה למוצא (הישר), הפסל כנראה הותך עוד באותו הלילה ולא נמצא מעולם. האמנית תרמה לגן פסל אחר תחת זה שנגנב. כיום שערי הגן ננעלים בלילות. מדיה וקבצים בנושא גן הפסלים של אורסולה מלבין בוויקישיתוף מידע אודות הגן בבלוג "חלומות שמורים" מידע אודות הגן בבלוג "הדרך" אורה גזית, כחומר ביד היוצר – גן הפסלים של חיפה, באתר הבלוג "חלומות שמורים", ‏27 ביוני 2020
ארפטק

ארפטק (בהונגרית: Érpatak) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית ארפטק קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,877 תושבים ובשנת 2020 רק 1,636 תושבים. הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-12. היהודים חיו בארפטק במאה ה-18 ובמאה ה-19 ובמקום היה בית קברות יהודי. בשנת 1944 נרצחו רוב יהודי הכפר בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא ארפטק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארפטק נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי בארפטק תיעוד יהודי ארפטק שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
ולארי אולמן

ולארי קרולין אולמן (באנגלית: Valarie Carolyn Allman; נולדה ב-23 בפברואר 1995) היא אתלטית אמריקאית, פעמיים ברציפות האלופה האולימפית (טוקיו 2020 ופריז 2024), סגנית אלופת העולם (בודפשט 2023), זוכת מדליית ארד באלופת העולם (יוג'ין 2022) ו-6 פעמים ברציפות אלופת ארצות הברית (2018, 2019, 2021–2024) בזריקת דיסקוס. אולמן בוגרת מאוניברסיטת סטנפורד. היא מתאמנת בהדרכתו של זבולון סיון באוניברסיטת טקסס באוסטין. באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בשנת 2015 היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 55.68 מטר. באליפות העולם שנערכה בלונדון, הממלכה המאוחדת בתחילת אוגוסט 2017 היא סיימה במקום 28, הלפני אחרון, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.85 מטר. שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדת טאיפיי (2017) היא זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 58.36 מטר, אחרי קריסטין פודנץ מגרמניה (59.09 מטר) ולפני טרין גולשבסקי מאוסטרליה (58.11 מטר). באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה בסוף 2018 היא זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.55 מטר. באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-4 באוקטובר 2019 היא סיימה במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.82 מטר. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 62.25 מטר ונכנסה מהמקום ה-12. בתחרות שנערכה ברת'דראם, איידהו ב-1 באוגוסט 2020 היא קבעה בזריקת דיסקוס שיא לאומי חדש של 70.15 מטר. באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה אולמן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.98 מטר, אותה קבעה כבר בזריקה הראשונה שלה, לפני קריסטין פודנץ (66.86 מטר) ויאימה פרז מקובה (65.72 מטר). באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 היא זכתה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.30 מטר, אחרי פנג בין מסין (69.12 מטר) וסנדרה פרקוביץ' מקרואטיה (68.45 מטר). באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 היא זכתה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.23 מטר, אחרי בת ארצה לאולאוגה טאוסאגה (69.49 מטר) ולפני פנג בין (68.20 מטר). באולימפיאדת פריז היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 69.50 מטר, לפני פנג בין (67.51 מטר) וסנדרה פרקוביץ' (67.51 מטר). אולמן מתגוררת באוסטין שבטקסס. זריקת דיסקוס: 71.46 מטר (2022), שיא צפון אמריקה יידוי פטיש: 63.65 מטר (2018) אתר האינטרנט הרשמי של ולארי אולמן (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא ולארי אולמן בוויקישיתוף ולארי אולמן, ברשת החברתית פייסבוק ולארי אולמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ולארי אולמן, ברשת החברתית אינסטגרם ולארי אולמן, באתר olympedia.org ולארי אולמן, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ולארי אולמן, באתר Track and Field (נשים)
מרקוס פרז

מרקוס אנתוניו הומברטו פרז הרביעי (באנגלית: Marcos Antonio Humberto Ferraez IV; נולד ב-27 באוקטובר 1966) הוא שחקן אמריקאי. פרז החל לשחק בשנת 1993. תפקידו הראשון היה בסרט Rave, רוקדים בקצב אחר. בשלהי שנות ה-90 הוא זכה לתהילה בעיקר באמצעות סדרת הטלוויזיה "פסיפיק בלו" על משטרת החופים הרכובים על אופניים, שבה גילם את תפקידו של הקצין ויקטור דל טורו מ-1996 עד 1999. לאחר מכן הופיע הופעות אורח בשדרות תחיית המתים. המגן, CSI: NY, The Mentalist, Burn Notice, Navy CIS: LA או Criminal Minds בשנים 2008 עד 2010 פרז עבד כסוכן אסטבס בסדרת בני האנרכיה. פרז עובד גם בסרטים, כגון בדם קר או בחיי אחותי. פרז נולד בארצות הברית, גדל במקסיקו, ובצעירותו חזר לארצות הברית. מאז 2007 נשוי לשחקנית הישראלית אלונה טל, הצעירה ממנו ב-17 שנים. בשנת 2017 נולדה להם בת, ובספטמבר 2022 נולדה להם בת נוספת. מרקוס פרז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאת דליה בן ארי, אלונה טל: "גל גדות יש רק אחת, אבל גם אלונה טל יש רק אחת", באתר מגזין את, ‏2021-05-13 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס חיים נסיהו במתמטיקה

פרס חיים נסיהו במתמטיקה הוא פרס המוענק מדי שנה לעבודת דוקטורט מצטיינת במתמטיקה, שנכתבה ואושרה בישראל. הפרס נתרם על ידי יהודית ומרדכי נסיהו, לזכרו של בנם, חיים (חיימי) נסיהו. הפרס מוענק החל משנת 1995. מאז שנת 2003 מוענק הפרס על ידי האיגוד הישראלי למתמטיקה. במשך כעשרים שנותיו הראשונות הוענק הפרס לכשלושים חוקרים מצטיינים מישראל. יליד 1964, היה מדריך במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת תל אביב וסיים את עבודת הדוקטורט שלו ב-1994. נסיהו, שנולד בתל אביב, למד בכיתת המחוננים בבית הספר "גרץ" ובתיכון עירוני ד'. סיים את התואר הראשון והשני בהצטיינות יתרה באוניברסיטת תל אביב. במקביל שירת חמש שנים בחיל המודיעין. את עבודת הדוקטורט עשה בתל אביב ובמקביל שימש חוקר במרכז המחקר של נאס"א בהמפטון וירג'יניה. ב-1994 התקבל כפרופסור עוזר למתמטיקה שימושית וחישובית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). חיים נסיהו נפטר באותה שנה מאירוע לב פתאומי במהלך טיול בנפאל. אתר האינטרנט הרשמי של פרס חיים נסיהו במתמטיקה (בעברית ובאנגלית)