laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הצבא המלכותי של תאילנד

הצבא המלכותי של תאילנד (בתאית: กองทัพบกไทย) הוא צבא היבשה של תאילנד ואחראי על הגנת ריבונותה. הצבא הוא הזרוע הוותיקה ביותר מבין הזרועות של הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד. הצבא הוקם ב-1874, בין השאר כתגובה להסכם בורינג, הסכם סחר שנחתם בין בריטניה לבין סיאם בשנת 1855 ושפתח את שערי הממלכה בפני זרים. ערך מורחב – היסטוריה צבאית של תאילנד פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לעדכן אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בראש הצבא המלכותי של תאילנד עומד מפקד הצבא. המפקד הנוכחי הוא גנרל פריות צ'אן-אוצ'ה (Prayuth Chan-ocha) שמכהן על פי מינוי מלכותי מאז 1 באוקטובר 2010. מפקדת הצבא ממוקמת בבנגקוק. הצבא המלכותי של תאילנד מחולק לארמיות מרחביות: הארמייה הראשונה: מפקדתה ממוקמת בבנגקוק והיא אחראית על המחוזות המערביים ומרכזיים של תאילנד כולל עיר הבירה. דיוויזיות חיל הרגלים הראשונה, השנייה, התשיעית והאחד עשר. דיוויזיית הפרשים השנייה דיוויזיית הפיתוח הראשונה דיוויזיית חיל הרגלים השלושים ואחת הארמייה השנייה: מפקדתה ממוקמת בנאקון ראטצ'אסימה שבמזרח המדינה והיא אחראית על המחוזות המזרחיים. דיוויזיות חיל הרגלים השלישית והשישית דיוויזיית הפרשים השלישית דיוויזיית הפיתוח השנייה הארמייה השלישית: מפקדתה ממוקמת בפיטסאנולוק (Phitsanulok) שבצפון המדינה והיא אחראית על המחוזות הצפוניים והצפון-מערביים של המדינה. דיוויזיות חיל הרגלים הרביעית והשביעית דיוויזיית הפרשים הראשונה דיוויזיית הפיתוח השלישית הארמייה הרביעית: מפקדתה ממוקמת בנאקון סי טמרט שבדרום המדינה והיא אחראית על המחוזות הדרומיים של המדינה. דיוויזיות חיל הרגלים החמישית והחמישה עשר דיוויזיית הפיתוח הרביעית השומרים המלכותיים של תאילנד כוללים כמה רגימנטים נפרדים שמסופחים לארמיות אלה. הצבא מאורגן ביחידות הבאות: 9 דיוויזיות חיל רגלים (כולל 16 גדודי שריון) דיוויזיית שריון 3 דיוויזיות פרשים (דיוויזיות משוריינות קלות) דיוויזיית כוחות מיוחדים דיוויזיית ארטילריית שדה דיוויזיית הגנה אווירית 8 גדודי חיל רגלים עצמאיים 3 פלוגות סיוע מוטסות ערך מורחב – דרגות הכוחות המזוינים של תאילנד הכוחות המזוינים המלכותיים של תאילנד היסטוריה צבאית של תאילנד מדיה וקבצים בנושא הצבא המלכותי של תאילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הצבא המלכותי של תאילנד אתר הבית של הצבא המלכותי של תאילנד (באנגלית) Popenker, Maxim (October 31, 2001). "FN P90 Personal Defense Weapon/Submachine Gun". Modern Firearms. Archived from the original on October 31, 2001. Daniel Watters. "The 5.56 X 45mm: 2006". Retrieved 2009-03-25. WEAPONS SYSTEMS [1] Foreign Military Assistance and the U.S. M1 & M2 Carbines Stephen Gearinger, The HK 21E Machine Gun, The Arms Site על מטול הרימונים BTS-203, סרטון באתר יוטיוב Thailand Thai Army Land Ground Forces military equipment and vehicle, Army Recognition Royal Thai Army selects STARStreak – Armyrecognition.com, 16 November 2012 Thai army takes delivery of the first five Ukrainian made T-84 Oplot main battle tanks - Armyrecognition.com, 20 October 2013 Protected mobility- VEHICLES SLOW TO ACCELERATE IN ASIA, Defence Review Asia, 20th Dec 2012 Elbit, Thai industry collaborate on ATMOS 155 mm SP howitzer, IHS Jane's Defence Weekly, 04 November 2013 http://www.thai-aviation.net/files/Army.pdf כתבה מתוך www.army.mil
אירוס הנגב

אִירוּס הַנֶּגֶב או אִירִיס הַנֶּגֶב (שם מדעי: Iris mariae) הוא מין צמח בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל. אירוס הנגב תואר בשנת 1891 על ידי הבוטנאי ויליאם בארבי (Barbey). אירוס הנגב אנדמי לאזור דרום ישראל ומצריים, הוא גדל בחולות מרכז ומערב הנגב עד אל עריש בחצי האי סיני ואף מדבר גללה (מדבר סואץ) . זהו המין הדרומי והמדברי ביותר בקבוצת אירוסי ההיכל. הצמח נמוך, העלים מכחילים, צרים וכפופים. גובה גבעול הפריחה הוא 10–35 סנטימטרים. גודל הפרח עד 12 סנטימטרים, וצבעו סגול בגוונים שונים. עלי העטיף החיצוניים כהים מהפנימיים, ובבסיסם כתם כהה. השערות בתוך הפרח אינן צהובות כמו באירוסי היכל אחרים אלא שחורות או סגולות. הפריחה בפברואר-מרץ בהתאם למזג האוויר. קני השורש האדמדמים מתפשטים ויוצרים קבוצות של עשרות פרחים. הצמח לא נמצא בשטח של שמורת טבע ולכן נפגע עקב עקירה בידי אנשים ופעולות פיתוח שונות. כמו כן דורבנים נוהגים לחפור ולאכול את קני השורש של הצמח. ככל שאר אירוסי ההיכל אירוס הנגב הוא פרח מוגן. פריחת אירוס הנגב ליד קיבוץ צאלים מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא אירוס הנגב בוויקישיתוף אירוס הנגב, באתר NCBI (באנגלית) אירוס הנגב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אירוס הנגב, באתר צמח השדה אירוס הנגב, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס הנגב, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס הנגב, באתר GBIF (באנגלית) אירוס הנגב, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס הנגב, באתר IPNI (באנגלית) אירוס הנגב, באתר למטייל https://oribatidafinland.myspecies.info/en/taxonomy/term/29985/descriptions אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005
ערן בדינרי

ערן בדינרי (נולד ב-20 באוקטובר 1975) הוא מוזיקאי, סופר ומשורר ישראלי. בדינרי נולד בקריית מוצקין וגדל בקריית ביאליק. בהיותו בן עשר החל את לימודיו המוזיקליים. בין מוריו נמנים ברק חנוך, רפי קדישזון, מורדי פרבר וירון חסון. כמו כן למד ספרות באוניברסיטת חיפה אולם במהלך לימודיו בחר לפרוש מן המסגרת האקדמית ולהקדיש את זמנו לקריאה מרובה. לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, שם הופיע עם שיריו כזמר וגיטריסט בלהקתו "דיסוננס" אשר בין חבריה נמנו חברי להקת "סינרגיה" - הבסיסט עירון שבתאי והמתופף אורי רז. בעקבות משיכתו למוזיקה אמנותית פירק את הלהקה והחל להופיע לבד עם יצירותיו הפוליפוניות לגיטרה. בשנת 2003 פרסם את האלבום "Solo Portrait". על אודות אלבומו זה נכתב במגזין האוזן השלישית: "אלבום בו הגיטרה משרטטת קווים מלודיים מפותלים ואינסופיים במסורת המבורכת של הגיטריסטים בחברת ECM." בשנת 2008 הקליט בגרמניה את אלבומו השלישי, "Dreaming". בשנת 2017 ראה אור ספרו השלישי, "עד שהירח יתמלא". בספר זה ארבע נובלות אשר על כתיבתן שקד במשך שנים. במרכז כל אחת מן הנובלות ניצב אמן - בשתיים מהן כגיבור ראשי ובשתיים הנוספות כגיבור משני אשר דמותו משפיעה עמוקות על הגיבור הראשי. כל נובלה כתובה באותה צורה: פרולוג ושני חלקים. בשנת 2019 פרסם את הפואמה האוטוביוגרפית "אני ואנדי מקדואל". בפיסקה החותמת אותה הצהיר כי זהו ספרו האחרון, אולם לאחר מכן פרסם ספרים נוספים, האחרון שבהם הוא הנובלה "ירח דולק ברחוב". בשנת 2024 פרסם מיני-אלבום בשם "השירים". (2003) Solo Portrait (2005) For The King (2008) Dreaming (2024) השירים מנקה הרחובות (2014) בניין הזכוכית (2014) עד שהירח יתמלא (2017) אהבה אינה תלויה במימושה (2018) האמנים האמיתיים (2018) אני ואנדי מקדואל (2019) השעון של מקס (2020) ירח דולק ברחוב (2022) מדיה וקבצים בנושא ערן בדינרי בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של ערן בדינרי, בקטלוג הספרייה הלאומית "השירים", מיני-אלבום ערן בדינרי, ברשת החברתית פייסבוק ערן בדינרי, סרטונים בערוץ היוטיוב ערן בדינרי, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערן בדינרי, דף שער בספרייה הלאומית יוסף כהן-אלרן, כניעת המחבר, באתר "news1 מחלקה ראשונה" ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ערן בדינרי".
סקסוהוליסטים אנונימיים

סקסוהוליסטים אנונימיים (SA) היא תוכנית שנים עשר הצעדים לאנשים הסובלים ממחשבות והתנהגויות מיניות כפייתיות, המבוססת על שנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות של אלכוהוליסטים אנונימיים. SA היא אחת מבין כמה קבוצות שונות של 12 צעדים המציעות החלמה מהתמכרות מינית, כמו גם "מכורים למין ולאהבה אנונימיים" (SLAA), מכורים למין אנונימיים (SAA), ואחרות, והיא מבדילה עצמה מקבוצות אחרות בכך שהיא מגדירה מפוכחות מינית כהימנעות מאוננות וכן קיום יחסים עם פרטנרים שאינם בני זוג. במקרה של רווקים, יש להימנע מקיום יחסי מין כלל. הקבוצה משתמשת ב"ספר הגדול" של "אלכוהוליסטים אנונימיים" ובספר "סקסוהוליסטים אנונימיים" (המכונה לעיתים קרובות "הספר הלבן") כמדריכיה הבסיסיים. סקסוהוליסטים אנונימיים נוסדה על ידי רוי קיי (הידוע כ-"Roy K" - בקבוצות 12 צעדים נהוג להתייחס לחברים בשמם הפרטי והאות הראשונה של שם המשפחה שלהם, כדי לשמור על האנונימיות שלהם). SA קיבלה אישור מ-AA להשתמש בשנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות בשנת -1979. קבוצות של סקסוהוליסטים אנונימיים קיימות בישראל משנת 1995. בתחילה, הפעילות בקבוצות התבצעה באנגלית בלבד. שנתיים אחר כך, תורגם לעברית הספר "סקסוהליסטים אנונימיים" על ידי חברים מהקבוצות, ופעולה זו הביאה לקידום התפתחות הקבוצות בעברית. בשנים האחרונות הקבוצות בישראל התאחדו לחברותא אחת, עם מספר וועדות ארציות (אינטרגרופים) כנסים ארציים שנתיים, וכנסים למטפלים ואנשי סיוע. בשנת 2014, בחודש מאי, התקיים כנס אזורי מאירופה והמזרח התיכון בירושלים, עם השתתפות של חברי SA מכל רחבי אירופה. בינואר 2017 התקיים לראשונה כנס החורף השנתי הבין-לאומי של SA העולמי מחוץ לגבולות ארצות הברית, בישראל. לכנס הגיעו מאות אנשים מישראל והעולם.[דרוש מקור] פסיכולוג המעורב בטיפול בהתמכרות מינית, פטריק קארנס, מעודד את ההגדרה העצמית של מפוכחות מינית בכתביו, ואמר כי הגדרת מפוכחות ללא אוננות מתאימה רק לחלק מהמכורים למין, וכי גבול תחתון כן עשוי להשתנות לאורך זמן. ג'ו קורט, מבקר את SA על עמדת הנישואין הפרו-הטרוסקסואלית שלה. התמכרות יכולה להיות בעלת השפעה על משפחתו וסביבתו של המכור, ולכן קמה גם חברותא מקבילה, לעזרה ותמיכה במשפחות, בני ובנות זוג של מכורים למין ותאווה, בשם קבוצות המשפחה של אס-אנון (S-Anon) והן קיימות בארץ ובעולם. (בדומה לקבוצת ה-Al-Anon של האלכוהוליסטים). הקבוצה מציעה תמיכה, עזרה ותקווה לבני משפחה, חברים ומכרים של סקסוהוליסטים - או מכורים למין - ללא מטרות רווח. משום טבעה של התמכרות זאת, קבוצות האס-אנון מקבלות אליהן גם אנשים שנפגעו או הושפעו מהתנהגות מינית של אנשים מכורים למין. סקסוהוליסטים אנונימיים בישראל פריסת הקבוצות ברחבי הארץ Sexaholics Anonymous האתר הבינלאומי קבוצות המשפחה של S-Anon בארץ, עזרה ותקווה למשפחה וחברים של סקסוהוליסטים קבוצות המשפחה של S-Anon בעולם, אתר הבית העולמי סקסוהוליסטים אנונימיים ישראל, באתר "נגמלים" על פי האתר הרשמי של הקבוצה Essay (Sexaholics Anonymous): 1. December 2009. Patrick J. Carnes, David L. Delmonico, Elizabeth Griffin (2004). In The Shadows Of The Net: Breaking Free of Compulsive Online Sexual Behavior. Hazelden PES. Joe Kort. Ten Smart Things Gay Men Can Do to Improve Their Lives. Alyson Publishing, p.108
ריימונד פייסט

ריימונד אליאס פייסט (באנגלית: Raymond E. Feist; נולד ב-1945 בשם ריימונד אליאס גונזלס השלישי) הוא סופר אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי פנטזיה. פייסט ידוע בעיקר ככותב של סדרת מלחמת הבקיע המורכבת מרומנים, נובלות וסיפורים קצרים. ספריו תורגמו למספר רב של שפות, ומכרו מעל 15 מיליון עותקים. סדרת מלחמת הבקיע תורגמה לעברית על ידי איתמר פארן ויצאה לאור בהוצאת אודיסיאה. ריימונד אי. גונזלס השלישי נולד ב-1945 בלוס אנג'לס וגדל בדרום קליפורניה. כשאמו נישאה מחדש, הוא אימץ את שם המשפחה של אביו המאמץ, פליקס אי. פייסט. פייסט סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1977 באמנות ותקשורת ב-אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעת לימודיו, פייסט החל לפתח רעיון לכתוב ספר על נער שהופך לקוסם. הוא כתב את הספר שנתיים לאחר מכן, והספר יצא לאור על ידי הוצאת דאבלדיי. פייסט מתגורר כיום עם ילדיו בסן-דייגו. רוב ספרי הפנטזיה והסיפורים הקצרים שכתב פייסט הם חלק מסאגת מלחמת הבקיע, המתרחשת בשני עולמות, מידקמיה וקלוואן. קוסמים אנושיים ויצורים אחרים בשני העולמות מאפשרים ליצור בקיעים (Rifts באנגלית) המאפשרים לחבר בין כוכבי לכת שונים במערכות שמש שונות. מידקמיה הוא עולם שנוצר בתחילה כאלטרנטיבה למשחק מבוכים ודרקונים על ידי פייסט ומספר חבריו, בעת שלמדו באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. פייסט פרסם שלושה ספרים מחוץ לסאגת מלחמת הבקיע, הראשון ביניהם, Faerie Tale, הוא ספר פנטזיה אפל המתרחש במדינת ניו יורק. בנוסף, פרסם מספר סיפורים קצרים באנתולוגיות ספרותיות שונות. קוסם: שוליה (1986) קוסם: רב-מג (1986) (ספרים אלה פורסמו בתחילה בארצות הברית כספר אחד ב-1982). קוץ הכסף (1985) חשיכה בסת'אנון (1986) פייסט פרסם בנוסף את טרילוגיית האימפריה (3 ספרים) עם ג'ני וורטס, שני ספרים בסדרת בני קרונדור, סאגת מלחמת הזוחלים, וסדרת מורשת מלחמת הבקיע, קונקלאוות הצללים, סאגת המלחמה האפלה, סאגת מלחמת השדים וסאגת מלחמת הכאוס. פייסט היה מעורב ביצירת משחק מחשב בשם קרונדור (באנגלית: Betrayal At Krondor), המבוסס עלילתית על הדמויות מספריו וההתרחשויות במסגרת מלחמת הבקיע. המשחק שוחרר ב-1993. מאוחר יותר, פיתח פייסט את עלילת המשחק לספר בשם דומה שיצא לאור ב-1998. מדיה וקבצים בנושא ריימונד פייסט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ריימונד פייסט ריימונד פייסט, ברשת החברתית Goodreads הספרים של ריימונד פייסט, באתר "סימניה" ביוגרפיה של פייסט באתר Fantasy Book Review האתר הרשמי של פייסט
ישיבת עטרת חכמים

מוסדות עטרת חכמים הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי. נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי. המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים. כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי. כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות. כיום מכהנים כרמים, הרבנים יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל. אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל. מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב. המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות[דרושה הבהרה] בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני. בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת. בית המדרש "עטרת ישועה" בבת-ים, על ידי הרב חגי לוי בית המדרש "עטרת רחמים" בבת ים, על ידי הרב רונן כרייף בית המדרש "שובה ישראל" בחולון, על ידי הרב חיים יפה בית המדרש "ברכת יוסף תורה" בחולון, על ידי הרב מתתיהו אליעזר בית המדרש "אוהל אברהם" בבת-ים, על ידי הרב אברהם ישראל בית המדרש "למען שמו באהבה" בבת-ים, על ידי הרב ישי פרקש בית המדרש "יביע אומר" בחולון, על ידי הרב משה פרזיס בית הכנסת ובית המדרש ''פתח הדביר'' על ידי הרב ליאור גלזר בבני ברק אתר האינטרנט הרשמי של ישיבת עטרת חכמים כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון
איש החשמל

איש החשמל הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אלי כהן, הסרט הושלם בשנת 2001, אך יצא לאקרנים באופן מסחרי רק ב-2003. הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים. רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל והקמת חברת החשמל. הפקת הסרט החלה בשנת 1999, על פי רעיון של במאי אלי כהן, שבמקור תכנן ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל. בגלל מגבלות תקציב הוחלט בסופו של דבר להפיק סרט עלילתי אחד. בסרט הושקעו למעלה ממיליון דולר. חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת. תקציב נוסף התקבל מהקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים והקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי. תחילה התקבל אישור לצלם באתר נהריים, אך אחר כך הוא בוטל. במהלך ההפקה נעשה שיחזור של התקופה עם תלבושות, כלי רכב, ותפאורות שונות. בנוסף הושקע מאמץ הפקתי ביצירת סצנת השיטפון, וסצנת שלג שמתרחשת ברוסיה צולמה ביפו, עם מלח כתחליף לשלג. הסרט הושלם בסוף 2001 והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה,והיה מועמד פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2001, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית המשנה: אילת זורר, שחקן המשנה: ליאור אשכנזי, צילום: דויד גורפינקל, תסריט: ירון זליג, עריכה: טל שפי, עיצוב אמנותי: יורם שייר, עיצוב תלבושות: רקפת לוי, מלחין: שם טוב לוי ופסקול: אלי ירקוני ורונן סאבו. יורם שייר זכה בפרס לעיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה בפרס לעיצוב תלבושות. "איש החשמל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איש החשמל", באתר ספר הקולנוע הישראלי "איש החשמל", באתר אידיבי "איש החשמל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "איש החשמל", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דוד שליט, ‏רוטנברג ואני, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2002 - ריאיון עם אלי כהן על יצירת הסרט נסים דיין, ‏כנגד כל הסיכויים, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2002 - סקירה של הסרט אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18 גואל פינטו, בכפות ידיו, באתר הארץ, 8 בינואר 2003 אסתר זנדברג, אדריכל החשמל, באתר הארץ, 12 במרץ 2003 "קרן מקור", לשעבר הקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים, תתמוך ב-50 פרויקטים, באתר הארץ, 7 ביוני 2001 דוד שליט, ‏רוטנברג ואני, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2002 אורי קליין, תחרות אומללה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2001 גואל פינטו, מי מכיר את המועמדים, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2001ה מועמד לסרט הטוב ביותר: איש החשמל, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
קאנו טאניו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא קאנו. קאנו טאניו (ביפנית: 狩野 探幽; 4 במרץ 1602 – 4 בנובמבר 1674) נחשב לצייר החשוב ביותר בזמנו ביפן. טאניו נודע בסגנון ציור אלגנטי ומעודן ובשליטה במגוון נרחב של שיטות ונושאים בציור היפני. הוא הוביל את אסכולת קאנו, סדנת ציור מובילה אשר שימשה כספק האמנות הרשמי של שוגונט טוקוגאווה. סגנונו ויצירתו השפיעו לאורך כל תקופת אדו. טאניו צייר במגוון טכניקות כגון ציורי דיו ויאמטו-א, על מגוון פורמטים כגון: דלתות הזזה וקירות, מגילות אופקיות, ומגילות תלויות, וסגנונו נחשב אלגנטי ומרשים. טאניו התפרסם במיוחד בזכות פרויקטים רחבי היקף בטירות השוגונים, כגון ציורי הקיר בטירת ניג'ו (אנ'), בטירת נגויה, ועיצוב המאוזולאום לטוקוגאווה איאיאסו בניקו. טאניו נולד בקיוטו למשפחת קאנו – שושלת חשובה של ציירים יפניים, שניהלה סדנת אמנות מובילה ופעלה כמעין אקדמיה מרכזית לציור ביפן. סבו היה קאנו אייטוקו (אנ') – ששרת את המנהיג הצבאי טויוטומי הידיושי. אביו היה הצייר קאנו טקנובו, ואימו בת לדאימיו סאסה נארימסה, ואסל של אודה נובונאגה. מסופר כי החל לצייר בגיל 4, ובגיל 12 כבר החל לצייר עבור השוגון, ובגיל 15 קיבל מינוי כצייר רשמי של שושלת טוקוגאווה. בתפקיד זה היה ממלא הזמנות לעיצוב חדרי טירות ויצירת תמונות עבור משפחות סמוראים בכל רחבי יפן. בשנים 1643 – 1646 טאניו ניהל את הקמת המאוזוליאום המרהיב לשוגון טוקוגאווה איאיסו בניקו. ב-1640 הפך לנזיר בודהיסטי, אך המשיך בפעילות אמנותית. טאניו הלך לעולמו ב-1672 באדו. טאניו חתום על מגוון גדול של ציורי קיר, עיצובים ססגוניים, ציורי דיו וקליגרפיה. בין יצירותיו הידועות שנותרו עד היום וממשיכות לפאר אתרי תיירות ביפן עד היום ניתן למנות את המאוזוליאום בניקו, טירת נגויה וטירת ניג'ו. עיטורי הטירות כללו ציורי קירות ופרגודים מתקפלים עם תיאורים של עצים, פרחים, חיות ועופות, לרוב על רקע מוזהב. משיכות המכחול של טאניו נחשבות מאופקות ועוצמתיות, בהמשך ליצירותיו של הצייר היפני סשו טויו (אנ') וציירים סיניים, ציוריו מותירים אזורים רבים לא מצוירים במטרה ליצור תחושת עומק וחלל. בציורי הקיר ובפרגודים, נהג למלא את החלל הזה באבקת זהב או בעלי זהב – טכניקה שמותירה רושם עוצמתי ואלגנטי. הוא חתום גם על יצירות רבות בסגנון יפני כגון דפי אלבום עם תמונות משוררים, ומגילות סיפורים. בנוסף, עסק בטקס תה בסגנון המאסטר קובורי אנשו. כצייר ידוע עסק גם באותנטיקציה של ציורים, והותיר אחריו סקיצות של אוספי אמנות מרחבי יפן שאבדו במהלך ההיסטוריה. משום כך אוסף הרישומים שלו מהווה גם מקור היסטורי חשוב ללימוד תולדות האמנות. העתקת ציורים של טאניו כדרך לאימון ציירים בתחילת דרכם הייתה פרקטיקה נפוצה באסכולת קאנו, ומשום כך השפעתו הייתה עצומה גם דורות לאחר מותו. אמנות יפנית Jordan, Brenda (ed.) Copying the Master and Stealing His Secrets: Talent and Training in Japanese Painting Honolulu: University of Hawaii Press, 2002ISBN 0585464111 Lippit, Yukio Painting of the realm: the Kano house of painters in 17th-century Japan Seatle: Washington University Press ISBN 9780295991542 מדיה וקבצים בנושא קאנו טאניו בוויקישיתוף קאנו טאניו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יצירות של טאניו במוזיאון הבריטי יצירות של טאניו במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק Kanō Tan'yū, אנציקלופדיה בריטניקה (אנ'), ‏23.4.21
פילוסאים

פילוסאים (שם מדעי: Pilosa) היא סדרת דלשינאים דרום אמריקאים בעלי גוף רך. הפילוסאים מחולקים לדובי נמלים ולעצלנים. רובם חיים ביערות אמריקה הדרומית, אך חלקם חיים גם ביערות ואזורים צפוניים יותר, וחלקם מסוגלים לחיות באזורים יבשים יותר. הגדול בבני הסדרה הוא דוב נמלים גדול (Myrmecophaga tridactyla) ששוקל מעל 40 ק"ג. הקטן ביותר הוא דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus) ששוקל 400 גרם. תת-סדרה עצלנאים (Folivora) משפחה עצלני דו-אצבע (Megalonychidae) סוג עצלן דו-אצבע (Choloepus) מין עצלן דו-אצבע של הופמן (Choloepus hoffmannii) מין עצלן דו-אצבע של לינאוס (Choloepus didactylus) משפחה עצלני תלת-אצבע (Bradypodidae) סוג עצלן תלת-אצבע (Bradypus) מין עצלן חום-גרון (Bradypus variegatus) מין עצלן חיוור-גרון (Bradypus tridactylus) מין עצלן רעמתי (Bradypus torquatus) מין עצלן גמדי (Bradypus pygmaeus) תת-סדרה דובי נמלים (Vermilingua) משפחה דובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae) סוג יחיד דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla) סוג טמנדואה (Tamandua) מין דוב נמלים מקסיקני (Tamandua mexicana) מין דוב נמלים בינוני (Tamandua tetradactyla) משפחה דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae) סוג יחיד דוב נמלים זוטי (Cyclopes didactylus) מדיה וקבצים בנושא פילוסאים בוויקישיתוף פילוסאים, באתר ITIS (באנגלית) פילוסאים, באתר NCBI (באנגלית) פילוסאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פילוסאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פילוסאים, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היפודמוס

הִיפּוֹדָמוֹס איש מילטוס (ביוונית: Ἱππόδαμος ὁ Μιλήσιος‏; 498–408 לפנה"ס) היה מתכנן ערים יווני בן המאה החמישית לפנה"ס. היפודמוס תכנן את עיר הנמל פיראוס הסמוכה לאתונה ואת המושבה תוריאוי (אנ'). על שמו של היפודמוס נקרא תכנון ערים אורתוגונלי המכונה "תכנון היפודמי" (רחובות שתי וערב), אף כי אין ביטחון שהוא שהמציא את השיטה אלא השתמש בה עד שזוהתה עם שמו. תכנון היפודמי מתייחס לחלוקת שטחה של העיר באמצעות רשת רחובות מקבילים החוצים אלה את אלה בזוויות ישרות. תוכנית הערים מילטוס ופריאנה שביוניה הן דוגמאות מובהקות של תכנון היפודמי. מדיה וקבצים בנושא היפודמוס בוויקישיתוף R.Martin, L'Urbanism dans la Grece Antique, 2nd ed. 1974 ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אזור האגמים

אזור האגמים (באנגלית: Lake District) המוכר גם בתור האגמים (The Lakes) הוא פארק לאומי ואזור בצפון-מערב אנגליה. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2017. בהגדרתו הרחבה אזור האגמים נמצא בפינה הצפון-מערבית של אנגליה מתחת לגבול עם סקוטלנד בשטח דמוי בליטה היוצאת מחופה המערבי של אנגליה, בין פתח נהר העדן והעיר קרלייל מצפון ופתח נהר קנט מדרום. הפופולריות של אזור זה עלתה באופן ניכר במהלך המאה ה-19 עם התגברות רוח הטיולים, התנועה הרומנטית וקבוצת "משוררי האגמים" המזוהה עם תנועה זו, שוויליאם וורדסוורת' הוא כנראה החבר הכי מוכר בה. באופן היסטורי מזוהה אזור האגמים עם המחוזות לנקשייר, וסטמורלנד וקאמברלנד, אך החל מהסידור מחדש של מחוזות בריטניה ב-1996, כל שטחי האזור והפארק נמצאים במחוז קאמבריה האחראי גם על ניהולם. הפארק הוכרז ב-9 במאי 1951 והיה לפארק השני להיווסד בבריטניה (כחודש לאחר ההכרזה על אזור הפסגות). הפארק נוסד על בסיס אזור האגמים וכלל את רוב חלקי אזור זה, מלבד שלושת חצאי האיים מדרום לו ואזור קֶנדַל המזוהה גם הוא עם האזור. הפארק מתפרש על שטח של 2,292 קילומטרים רבועים ונחשב לבעל נפח המבקרים הרב ביותר מבין הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת עם 15.8 מיליון מבקרים בשנה ו-23.1 מיליון ביקורים יומיים. הוא שמר על גבולותיו המקוריים עד שנת 2016 אז הורחב ב-3% לכיוון הפארק הלאומי יורקשייר דיילס כדי לשלב אזורים כמו אדמה בעלת ערך נוף גבוה בעמק לונה. בדומה לפארקים אחרים בבריטניה, אך בשונה מהנהוג ברוב העולם, רוב שטחי אזור האגמים הם בבעלות פרטית כאשר רק כרבע מהשטח הכולל נמצא בבעלות אגודת השימור הלאומית (National Trust). רוב השמורה מורכבת מאזורים הרריים לצד מספר אגמים, נהרות ואזורים כפריים. אזור האגמים לא הצליח להתקבל כאתר מורשת עולמית בקטגוריה של אתר טבע, משום הפיתוח והתעשייה האנושיים באזור, אך עם זאת נעשה ניסיון נוסף לקבל את הפארק בקטגוריה של אתר תרבות (Cultural landscape). בשנת 2009 הוצע להגדיל את שטח הפארק לכיוון מזרח וכך להתחבר לפארק הלאומי יורקשייר דיילס, אך הצעה זו כרגע זוכה להתנגדות משלטונות מחוז קאמבריה שיאבדו את השליטה המלאה בשטחי הפארק ובכך גם בניהול האוכלוסייה המתגוררת בהם. הוא הוגדר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2017. כאמור הפארק מאופיין בשטחים הרריים וכפריים לרוב. הפסגות הגבוהות ביותר באנגליה נמצאות בפארק, כולל כל הפסגות מעל 3,000 רגל (כ-914.5 מטרים), בהם ההר הגבוה ביותר באנגליה סקאפל פייק (978 מטרים מעל פני הים) ואיל קרג בגובה ל 835 מ'. בנוסף, כולל הפארק את האגם העמוק ביותר באנגליה אגם ווסט ווטר והאגם הארוך ביותר אגם וינדרמייר. אתר האינטרנט הרשמי של אזור האגמים אתר תיירות של הפארק עמוד אודות האזור באתר למטייל אוהד ארזי, אנגליה: אזור האגמים הקסומים, באתר מסע אחר נטע קלימי עילם, ‏סיפור של אגמים בצפון-מערב אנגליה, באתר GoTravel משה גלעד, קלים וקסומים: ארבעה מסלולי הליכה באזור האגמים באנגליה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2018 אזור האגמים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)