laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
P-15

P-15 (קוד דיווח נאט"ו: "פלאט פייס"; "Flat Face") הוא מכ"ם גילוי אווירי מתוצרת ברית המועצות לטווח בינוני. המכ"ם הוכנס לשירות בשנת 1955. בשנת 1962 הוכנס לשירות דגם משופר P-15N שבו מקלט רגיש יותר. בשנת 1970 הוכנס לשירות הדגם P-15MN שבו שיפור ביציבות קצב המתקפים. המכ"ם שופר גם במרוצת שנות השבעים דגם משופר זה הוא המכ"ם P-19. המכ"ם משמש כחלק ממערכת הגילוי של סוללת טילי קרקע-אוויר מסוג SA-3 ולפעמים משמש גם כמכ"ם גילוי המשתתף ביצירת התמונה האווירית הכוללת. סימן ההיכר העיקרי החיצוני של המכ"ם הוא שתי אנטנות פלח זו מעל זו. היותו של המכ"ם מותקן על משאית יחידה שיפר משמעותית את ניידותו בהשוואה למכ"ם הנפוץ מאותה התקופה P-12. ניידות זו נדרשה גם לנוכח ניידותה החלקית של מערכת הטק"א SA-3 שעמה פעל המכ"ם. המכ"ם P-15 נמכר לחלק ממדינות ערב ולמדינות הגוש הקומוניסטי. מכ"ם זה והדגם המשופר P-19 פועלים עד היום (ועשרות מהם פועלים במדינות העימות לישראל) וזאת על אף שהן נחשבות למיושנות. מאחר שהן משמשות כמכ"מ הגילוי למערכת הטילים SA-3 שהייתה למערכת טק"א נפוצה. מדיה וקבצים בנושא P-15 בוויקישיתוף
מדשן אמיק

מדשן איילין אמיק (באנגלית: Mädchen Elaina Amick; נולדה ב-12 בדצמבר 1970) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור שלי ג'ונסון (אנ') בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס" (1990–1991), בתור וונדי בושאמפ בסדרה "המכשפות מאיסט אנד" (2013–2014) ובשל הופעתה בתור אליס קופר בסדרת הנעורים "ריברדייל" (2017–2023). מדשן איילין אמיק נולדה בספארקס, נבאדה, בתם של ג'ודי (לבית רוס), מנהלת משרד רפואי, וביל אמיק, מוזיקאי. הוריה של אמיק הם ממוצא גרמני חלקי, השם מדשן, שפירושו "ילדה" בגרמנית, נבחר על ידי הוריה כי הם רצו שם יוצא דופן. הוריה של אמיק עודדו אותה כבר מגיל צעיר לממש את היצירתיות שבה. בצעירותה למדה נגינה על פסנתר, גיטרה, כינור וכן למדה ריקודי סטפס, מחול מודרני, בלט וג'אז. היא למדה בתיכון רוברט מקווין (אנ') ברינו, נבאדה עד גיל 16, אז עזבה את בית הוריה ועברה ללוס אנג'לס על מנת לפתח קריירה במשחק. בשנת 1988, השתתפה בשני קליפים, "My Guitar Wants to Kill Your Mama" של גיטריסט הרוק וונדי בושאמפ (אנ') והשני "Temptation" של להקת הרוק הסקוטית Wet Wet Wet. הופעת הבכורה של אמיק על המסך הקטן הייתה ב-1989 בעונה הראשונה של הסדרה "משמר המפרץ", בה גילמה נערה חולנית שמתאהבת במציל שהציל את חייה. הפריצה הגדולה של אמיק התרחשה ב-1990 כאשר לוהקה על ידי דייוויד לינץ' לסדרת הפולחן "טווין פיקס", שם גילמה את המלצרית שלי ג'ונסון. לאחר שהסדרה ירדה מהמרקע, שבה אמיק לגלם את דמותה של ג'ונסון בסרט "טווין פיקס: אש הולכת איתי", שבוים אף הוא על ידי לינץ' ויצא לאקרנים ב-1992. מאז השתתפה אמיק בסדרות טלוויזיה ובסרטים רבים, כגון אופרת הסבון "סנטרל פארק וסט" (אנ'), "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "דוסון קריק", "Damages", "ג'ואי", "ER", "בנות גילמור", "קליפורניקיישן", "המכשפות מאיסט אנד" ו"אחת שיודעת". מאז 2017 היא מגלמת את אליס קופר, אמה של בטי, בסדרת הלהיט של The CW "ריברדייל". ב-16 בדצמבר 1995 אמיק נישאה לבן זוגה מזה שמונה שנים, דייוויד אלכסיס, יחד יש להם שני ילדים; בן, סילבסטר טיים אמיק-אלכסיס (נ. ב-5 ביולי 1992) ובת, מינה טוביאס אמיק-אלכסיס (נ. ב-2 בספטמבר 1993). טוביאס, היא מוזיקאית, הוציאה את הסינגל שלה "Freedom" ב-2016, בו מוצגת מחווה לסדרה "טווין פיקס". מדיה וקבצים בנושא מדשן אמיק בוויקישיתוף מדשן אמיק, ברשת החברתית פייסבוק מדשן אמיק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מדשן אמיק, ברשת החברתית אינסטגרם מדשן אמיק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מדשן אמיק, באתר AllMovie (באנגלית) מדשן אמיק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ריאיון עם מדשן אמיק באתר יוטיוב
יקותיאל עזריאלי

הרב יקותיאל עזריאלי (קושלבסקי) (י"א באדר ב' ה'תר"ס, 12 במרץ 1900 - י"ג בטבת ה'תשנ"ג, 6 בינואר 1993) היה רבה של זכרון יעקב במשך כשישים ושלוש שנה; מניצולי פרעות תרפ"ט. נולד באוגוסטוב שבפלך סובלק לרב עזריאל זליג נח קושלבסקי, ששימש רבה של העיר, ולשרה, בת יהודה גילדה. בצעירותו למד אצל אביו, שהיה תלמיד חכם ידוע וחיבר סדרת ספרים על הש"ס ("עין צופים", "ממעונות אריות" ו"לבוש עדנים"). לאחר מכן למד בישיבת סלבודקה בקובנה. בחנוכה תרפ"ה (נובמבר 1924) עלה ארצה עם קבוצת בחורי הישיבה מישיבת סלבודקה אשר היוו את גרעין היסוד של ישיבת חברון בעיר חברון. בבוקר יום שבת י"ח באב תרפ"ט שהה בביתו של אליעזר דן סלונים, מנהל סניף בנק אפ"ק בחברון ומראשי הציבור היהודי בעיר. בבית התאספו עשרות מיהודי העיר בתקווה למצוא בו מקלט מן הפורעים הערבים. כמו כן, התארחו בבית משפחת סלונים הורי אשתו של אליעזר דן סלונים, רבה של זכרון יעקב אברהם יעקב אורלנסקי ורעייתו ובתם מינה חיה. בעיצומה של תפילת שחרית פרצו הפורעים הערבים לבית וטבחו ביושביו. הרב אורלנסקי ואשתו, בתם חנה ובעלה אליעזר דן סלונים ונכדם הקטן אהרון סלונים נרצחו. קושלבסקי הציל את מינה חיה אורלנסקי בכך שהוא דחף אותה לחדר צדדי. הוא עצמו נפגע ברגלו מפגיעת פגיון, אולם הוא שרד וכעבור זמן החלים מפצעיו. לאחר הקמתה מחדש של ישיבת חברון בירושלים המשיך קושלבסקי ללמוד בה. באדר תרצ"א (1931) נשא לאישה את מינה חיה אורלנסקי (נפטרה בי"ט באדר א' תשמ"ו). לאחר מכן למד בהיכל התלמוד בתל אביב, וכעבור זמן קצר התמנה, בהמלצת הראי"ה קוק, לרבה של זכרון יעקב כממלא מקום חותנו שנרצח בפרעות. היה חבר המועצה של מרכז חינוך התורה בארץ ישראל שפעל בתל אביב ואיגד את מוסדות החינוך הדתיים בארץ ישראל. הרב קושלבסקי שימש רבה של זכרון יעקב במשך כשישים שנה, והיה אחראי על הקמת תשתית שירותי הדת במושבה. בין השאר היה אחראי על כשרות היקב בזכרון יעקב. כמו כן היה חבר הנהלת מדרשית נעם בפרדס חנה הסמוכה. במהלך כהונתו עיברת את שמו מקושלבסקי לעזריאלי, על שם אביו עזריאל. בשנת 1955 נסע לאנגליה בשליחותו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג לצורך גיוס עזרה ותמיכה למוסדות הדת בארץ ישראל. לאחר פטירתו מונה לרב העיר הרב מרדכי אברמובסקי, שהיה ממקורביו. בניו של הרב עזריאלי עזבו את זכרון יעקב: בנו יהודה אריה עזריאלי היה עיתונאי בעיתון הצופה וחבר מועצת העיר חיפה מטעם המפד"ל. בסוף ימיו התגורר בשכונת רחביה בירושלים. בנו עו"ד ישראל זאב עזריאלי מתגורר ברחובות. נכדו אילון שמואל קושלבסקי (עזריאלי), בן בנו ישראל זאב, שב להתגורר בזכרון יעקב והוא מאברכי הקהילה החרדית במקום. ישראל עזריאלי, 'קוים לדמותו של אבא - הרב זצ"ל', בתוך: זיכרון יקותיאל, כרך א, זכרון יעקב תשנ"ה, עמ' קעה-ריג ידיעה בעיתון על החלפת שם משפחתו.
נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן

נמל התעופה הבין-לאומי טוֹקוּמֵן (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Tocumen) הוא נמל התעופה הראשי של פנמה והגדול ביותר באמריקה המרכזית. הוא ממוקם במחוז טוקומן, כ-24 ק"מ מעיר הבירה פנמה סיטי. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של פנמה, סניף דרום אמריקה של DHL תעופה וכן של קופה איירליינס ושל חברת התעופה הקולומביאנית קופה איירליינס קולומביה. נמל התעופה מקשר בין נוסעים ל-38 מדינות ו-89 יעדים בכל רחבי העולם. בשנת 2019 הוא הוכר כ"נמל התעופה הטוב ביותר" במרכז אמריקה ובקריביים על ידי פרסי Skytrax. כמו כן, שדה התעופה הבינלאומי טוקומן דורג במקום הראשון בקטגוריית ביצועים בזמן (OTP) מבין שדות התעופה הבינוניים. הוא אחד משדות התעופה הבודדים באזור שיש לו שני מסלולי נחיתה המסוגלים לשרת את המטוס המסחרי הגדול ביותר. נמל התעופה הראשון של טוקומן נפתח לשימוש ב-1 ביוני 1947 והוא החל לפעול אף על פי שהיה עדיין בבנייה, שהסתיימה לאחר 7 שנים. הוא משמש כמסוף מטענים. מסוף הנוסעים הנוכחי נחנך עוד בשנת 1978 ובשנת 2006 הורחב נמל התעופה בהשקעה של 21 מיליון דולר. השלב הראשון בשיפוץ היה הרחבת מסוף הנוסעים. זה לקח שלוש שנים ו-85 מיליון דולר ארצות הברית. השלב הבא הוא עדכון ציוד כגון עליית גשרים, מדרגות נעות, מערכות לעיבוד מזוודות, ומערכות בקרת טיסה. השלב האחרון יהיה שדרוג מסלולי ההמראה ובנייה מחדש של מסוף המטען. בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 4,748,621 נוסעים. מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן (בספרדית) Aeropuerto Internacional de Tocumen, logistics.gatech.pa
אד אוניל

אדוארד "אד" אוניל (באנגלית: Edward O'Neill; נולד ב-12 באפריל 1946) הוא שחקן אמריקני. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של אל באנדי בסדרה "נשואים פלוס", ושל ג'יי פריצ'ט בסדרה "משפחה מודרנית". אדוארד אוניל נולד ב-12 באפריל 1946 באוהיו, ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטה מקומית באוהיו. היה מורה למדעי החברה. נשוי לשחקנית קתרין רוסוף החל מ-1986. אוניל שיחק בסרטים ובסדרות טלוויזיה שונות, ולוהק בדרך כלל לתפקיד של שוטר. בין היתר השתתף בסרט "אספן העצמות" (1999, בכיכוב דנזל וושינגטון ואנג'לינה ג'ולי), בסרט "ענקים קטנים" ובשני סרטי "עולמו של ויין" (1992 ו-1993, בכיכוב מייק מאיירס), אך התפרסם בעיקר בתפקיד אל באנדי, אב המשפחה בקומדיה "נשואים פלוס", ששודרה מאפריל 1987 עד אפריל 1997 ברשת FOX. אף על פי שהסדרה הייתה התוכנית המצליחה ביותר של רשת FOX באותה עת, הרשת סירבה להשקיע בפרק סיום מיוחד. ההחלטה הזאת עוררה כעס רב אצל אוניל, ובעקבותיה הוא סירב בתוקף להשתתף בשידורים מיוחדים (ספיישלים) של הרשת. בנוסף, אוניל דיבב מספר סרטי אנימציה מצליחים כמו "מוצאים את דורי" ו"ראלף ההורס". בשנת 1990 שיחק בקומדיה "בגידה נעימה". בשנת 2003 שיחק בסדרת המשטרה "רשתות אל. איי." ברשת ABC בתור לוטננט ג'ון פריידי, בהפקתו של דיק וולף. הסדרה מבוססת על תוכנית רדיו "Dragnet" שעברה מספר גרסאות לרדיו ולטלוויזיה. ב-2005 שיחק אוניל בסדרה "הבית הלבן" (רשת NBC), בתפקיד אריק בייקר, מושל מדינת פנסילבניה המועמד לתפקיד סגן הנשיא. בשנים 2009–2020 כיכב בסדרה הקומית "משפחה מודרנית". בשנת 2017 שיחק בתפקיד קטן בסרטה של ג'ניפר מוריסון "כלבי השמש". בשנת 2020 שיחק בסרט הדרמה-קומי "המשמרת האחרונה". באוגוסט 2011 זכה לקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. באוקטובר 2024, לוהק לתפקיד חוזר בסדרה הדרמה המשפטית החדשה "All's Fair" של ראיין מרפי עבור הולו. אוניל הוא בעל חגורה שחורה באמנות הלחימה ג'ו ג'יטסו ברזילאי. מדיה וקבצים בנושא אד אוניל בוויקישיתוף אד אוניל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אד אוניל, באתר AllMovie (באנגלית) אד אוניל, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אד אוניל, באתר Metacritic (באנגלית) אד אוניל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אור ברנע, בין אד לאל, באתר ynet, 17 במרץ 2010 דודי כספי, להיות תמנון ממורמר, באתר ישראל היום, 20 ביוני 2016 Joe Otterson, Ryan Murphy Hulu Legal Drama ‘All’s Fair’ Casts Ed O’Neill, Variety, ‏2 October 2024
ג'ייק סווירבול

לאון א. "ג'ייק" "צפרדע-השור" סווירבול (באנגלית: Jake Swirbul‏, 18 במרץ 1898 - 28 ביוני 1960) היה פורץ דרך ותעשיין בתחום התעופה ונמנה בין מייסדי החברה גראמן איירקראפט אינג'ינירינג קורפוריישן. סווירבול נולד ברובע יורקוויל שבמנהטן. בהיותו ילד עברה משפחתו לגור בלונג איילנד. את ילדותו העביר בכפר סאג הארבור וסיים שם את לימודיו בבית הספר. הוא למד באוניברסיטת קורנל עד שנת 1917, בה התגייס לצבא ארצות הברית. בשנת 1924 נפגשו סווירבול ולירוי גראמן לראשונה, במסגרת עבודתם המשותפת בחברה "לואנינג איירונאוטיקל אינג'ינירינג" שבעיר ניו יורק, אחת מיני חברות רבות בתחום תעשיית המטוסים שהוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה. בעקבות השפל הגדול, נמכרה חברת לואנינג לחברת קיסטון איירקראפט ב-1929. המפעל נסגר והועבר ממנהטן לבריטול, פנסילבניה. סווירבול היה חלק מקבוצת עובדים של חברת לואנינג, שהחליטו שלא לעבור יחד עם המפעל, אלא להישאר ולהקים מפעל משלהם. החברה נקראה בשם "גראמן" על שם לירוי גראמן, שקנה את רוב מניות החברה (16,950$). אחריו בסולם ניצב סווירבול שתרם 8,125$ לחברה (מתוכם 6,000$ לוותה אמו מעובדיה), ולאחר מכן ניצבו שלושה עובדי לואנינג לשעבר נוספים: ביל שנדלר, אדמונד ווארד פור וא. קלינטון טאוול. תוך עבודה קשה של חמישתם הוקמה חברת גראמן ב-2 בינואר 1930. גראמן וסווירבול היוו צוות יעיל וניהלו במשותף את החברה. צורת ניהול כוח האדם והארגון של סווירבול התאימו והשלימו את כישורי התכנון והעיצוב של גראמן. וויכוחיהם נפתרו תמיד בצורה מקצועית ולעולם לא התפתחו לריבים של ממש. שניהם צלחו את השפל הגדול ואף גרמו לצמיחתה והתרחבותה של החברה בתחום הצבאי כמו גם בתחום האזרחי. בתקופת מלחמת העולם השנייה החברה פרחה והתקדמה מאוד. עיצובי המטוסים ומודלים רבים נמכרו גם לצבא בריטניה וצבא צרפת. סווירבול וגראמן חזו את העתיד להתרחש לאחר סיום המלחמה, ובעקבות הורדה משמעותית בקצב הייצור (שהיה המהיר ביותר מכל שאר החברות באותה התקופה) נותרה חברת גראמן היחידה שהמשיכה להרוויח מבין חברות לייצור כלי טיס בשנת 1946, גם אם פחות מקודם. 1960 הייתה שנת שיא בעבודתו של סווירבול: חברת גראמן החלה להיפתח לתעשיית רכבי החלל וזכתה במכרז על תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו, שבמסגרתה הונחת האדם הראשון על הירח וחזר בשלום. הוא מת ב-28 ביוני אותה שנה, בעקבות דלקת ריאות ולאחר שלקה באותה תקופה גם בסרטן המעי הגס. בלווייתו לקחו חלק אלפים מעובדי החברה. ספריית "סווירבול" באוניברסיטת אדלפי נושאת את שמו. לירוי גראמן גראמן מדיה וקבצים בנושא ג'ייק סווירבול בוויקישיתוף Raising Grumman: כיצד לירוי גראמן וג'ייק סווירבול בנו את חברת התעופה המצליחה ביותר מחול וחצץ
יחסים מסוכנים (סרט, 1959)

יחסים מסוכנים (בצרפתית: Les liaisons dangereuses) הוא סרט צרפתי משנת 1959, המבוסס על רומן של הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו אשר התפרסם בשנת 1782. במאי הסרט הוא רוז'ה ואדים ומככבים בו ז'אן מורו, ז'ראר פיליפ ואנט ואדים. הסרט הוא הפקה משותפת צרפתית-איטלקית. הסרט הוא עיבוד מודרני לרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, במרכזו תשוקתה של אשה אחת לפתות ולהשפיע על אחרים כנגד כוחה של אהבת אמת. ז'אן מורו משחקת בתפקיד ז'ולייט דה מרטו, אשת חברה המשפיעה על בן האצולה ואלמון (ז'ראר פיליפ) להיפגש ולפתות את מריאן (אנט ואדים). הסרט צולם בשחור-לבן, בסגנון הגל החדש בקולנוע הצרפתי ותאורו של הבמאי ואדים את מזימות מרטו וואלמון מפגישים בין ערכי החברה הצרפתית של סוף שנות ה-50 עם ערכי המאה ה-18. אף שהסרט זכה לביקורות פושרות, הייתה זו הפעם הראשונה בה נחשפה השחקנית ז'אן מורו לקהל בינלאומי. סרטה המאוחר יותר ז'יל וג'ים הקנה לה מעמד של כוכבת קולנוע בינלאומית. ז'ראר פיליפ הלך לעולמו כ-8 שבועות לאחר שהסרט יצא לאקרנים וזהו הסרט האחרון בו שיחק. סרט זה סימן גם את שובו של ז'אן-לואי טרנטיניאן (גילם את דנסני - אהובה של ססיל) לקולנוע הצרפתי לאחר שנעדר ממנו שלוש שנים בשל גיוס לצבא. "יחסים מסוכנים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "יחסים מסוכנים", באתר נטפליקס "יחסים מסוכנים", באתר AllMovie (באנגלית) "יחסים מסוכנים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "יחסים מסוכנים", באתר אידיבי "יחסים מסוכנים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יהודה לייב פרנק

הרב יהודה לייב פרנק (תרי"ב ; 1852 – ג' באב תרע"ג; אוגוסט 1913) היה רב ועסקן, חבר אגודת חובבי ציון בקובנה, ממייסדי חדרה ורבה הראשון. אביו של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים. נולד בקלווריה, בפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (ליטא) לרב צבי פסח ומינה (לבית טורצקי) פרנק. למד בישיבת וולוז'ין והוסמך לרבנות. נישא למלכה, בתו של אחד מנכבדי קובנה, תנחום שילמן (בת אחרת של ר' תנחום נישאה לרב אברהם שינקר, מראשוני תנועת המוסר). לאחר חתונתו התיישב סמוך לחותנו בקובנה. בשנות השמונים של המאה ה-19 נוסדה בקובנה אגודה ששמה לה למטרה לקדם את רעיון יישוב ארץ ישראל. פרנק הצטרף לאגודה ונבחר למזכירה. האגודה פעלה לרכישת אדמות חדרה. בין רוכשי האדמות הייתה משפחת פרנק - יהודה לייב פרנק ואחיינו הרב משה מרדכי אפשטיין. בשנת תרנ"ג (1893) עלה פרנק ארצה עם משפחתו והיא השתכנה בחאן שהיה בשטח היישוב חדרה. פרנק היה מהפעילים המרכזיים של מתיישבי חדרה, ובמשך תקופה אף שימש ראש ועד המושבה, וכמו כן שימש כרב המושבה. תנאי המקום הקשים והביצות היקשו על חיי המתיישבים. אשתו של פרנק חלתה בקדחת צהובה ומתה בשנת תרס"ה (1905). פרנק המשיך להתגורר במקום, עד שאף הוא חלה בקדחת, ובעקבות זאת נאלץ לעזוב את חדרה ולעבור לירושלים. בשבתו בירושלים הוא התמסר ללימוד תורה. בשנת תר"ע (1910), לאחר פטירת רבה של ירושלים, הרב שמואל סלנט, נשלח לליטא על ידי "הוועד הכללי" של היישוב הישן כדי לאתר רב ראשי חדש לירושלים. נפטר בשנת תרע"ג ממחלת הקדחת ונקבר בהר הזיתים. אחיו הוא הרב שרגא פייבל פרנק. הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים הרב זאב וולף פרנק, מחכמי ירושלים ומחבר הספר "תולדות זאב" (1885 - 1952). בנו הוא הרב חיים שרגא פייבל פרנק - רבה של שכונת ימין משה, וחתנו הוא הרב אברהם דב אוירבך - רבה של שכונת בקעה. תנחום פרנק, היה מוותיקי חדרה, עסק בחקלאות וטיפל בענייני הדת במושבה. חתנו הוא יצחק בריט (כתיב אחר: ברית), אחיו של הרב זבולון גרז אב"ד רחובות. פשה, אשת יצחק גבריאלוביץ ציפה, אשת חיים טיקולסקי, התגוררו בארצות הברית ינטה, אשת הרב אברהם יעקב אורלנסקי, רבה של זכרון יעקב. שניהם נרצחו בחברון במאורעות תרפ"ט. דוד תדהר (עורך), "הרב יהודה ליב פראנק", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 510 שלמה טיקוצ'ינסקי, מחפש רב לירושלים, מקור ראשון, מוסף "שבת", 21 בספטמבר 2012 כרטיס הקבר של הרב יהודה לייב פרנק, באתר הר הזיתים
אניהו

אנִיהוּ הוא אוסף סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 2002. זהו קובץ הסיפורים הרביעי של קרת לאחר צנורות, געגועי לקיסינג'ר והקייטנה של קנלר. מבחר סיפורים קצרים מתוך "אניהו" ויצירות קודמות של קרת עובדו להצגה בשם "אניהו - מסיפורי אתגר קרת". ההצגה עלתה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, בבימויו של רועי נווה ובהשתתפות קרן אור, רון ביטרמן, אבי טיירי, דודו כרמל ואורית נחמיאס. הקומדיה "אניהו", המבוססת על הסיפור "השמנמן", הועלתה בשנת 2019 בתיאטרון הקאמרי בבימויה של שירילי דשא ובהשתתפותם של אודי רוטשילד, ירדן ברכה/רוני גורנשטיין, אלון דהן, אלי גורנשטיין, איה גרניט שבא, רובי מוסקוביץ, שהם שיינר ונדב אסולין. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוג'רו השני, מלך סיציליה

רוג'רו השני, מלך סיציליה (באיטלקית: Ruggero II di Sicilia‏, 1095–1154) היה מלך סיציליה שאיחד את הנחלות הנורמניות באיטליה וייסד את ממלכת סיציליה הנורמנית. רוג'רו השני הוא בנו של רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה, אחד משורה של אצילים נורמנים ששלטו באופן עצמאי בערים של דרום איטליה. עם מותו של רוג'רו הראשון בשנת 1101 עלה בנו סימון דה הוטויל לכס הרוזנות אך נפטר בשנת 1105 ותואר הרוזנות עבר לרוג'רו תחת העוצרות של אימו אדלזיה דל ואסטו (אנ'), וכשליט יחיד משהגיע לבגרות בשנת 1112. בשנת 1117 נישא רוג'רו לאשתו הראשונה, אלווירה מקסטילה. בשנת 1122 הגיע רוג'רו להסכם עם הדוכס הנורמני של פוליה לפיו יוותר הדוכס על תביעותיו על סיציליה תמורת עזרתו של רוג'רו בהכנעת אחד מהוואסלים שלו. רוג'רו יצא מסיציליה דרך מצר מסינה ובדרך כבש וסיפח את מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. לאחר מותו של הדוכס תבע רוג'רו את השליטה על כל נכסי משפחת הוטוויל, אך נתקל בהתנגדות האפיפיור הונוריוס השני שראה בדאגה את ההתעצמות של הנורמנים וראה באחדות הישויות הנורמניות איום על מדינת האפיפיור. התנגדות האפיפיור איפשרה לרוג'רו להכניע את כל מתנגדיו ועם מות הונוריוס התפתח מאבק על הכס הקדוש, ורוג'רו תמך באנטי-אפיפיור אנקלטוס השני מול אינוקנטיוס השני. בתמורה לתמיכתו זו הוא זכה לקבל את אישור האנטי-אפיפיור להפיכת סיציליה לממלכה והוכתר כמלך סיציליה ביום חג המולד של שנת 1130. התערבותו של רוג'רו במאבק הובילה למלחמה שנמשכה עשור בה השתתפו מלכי אירופה החשובים והצריכה אותו להילחם גם מול אויבים מבית ומול המתחרה של הממלכה הנורמנית בים התיכון - האימפריה הביזנטית. בשנת 1136 הצליחו כל אויביו של רוג'רו לאחד את כוחותיהם וצבא הקיסרות עם צבאות של האצילים הנורמנים המורדים ויחידות הצבא הביזנטי דחקו את רוג'רו מאיטליה פלשו וכבשו את סלרנו מבלי שנתקלו בהתנגדות של ממש. שאננות הביאה להתפוררות הקואליציה והקיסר עזב לגרמניה. אז הגיח רוג'רו מסיציליה לקלבריה ודחק חזרה את שרידי הקואליציה ותפס את הדוכסות של נאפולי. ביום 30 באוקטובר נפגשו הצבאות האיטלקיים - נורמנים שמנה כ 1,500 אבירים עם הצבא הסיציליאני של רוג'רו שבו היו ככל הנראה 400 אבירים וחיילים מוסלמים בקרב ריגאנו בו הובס הצבא הסיציליאני ורוג'רו נמלט לסלרנו. בשנת 1138 מת אנקלטוס השני, אך רוג'רו לא נרתע ממות בן בריתו וחזר להילחם באויביו בסדרת מצורים ומסעות שכוונו כנגד מבצרים ומתוך הימנעות מקרב מכריע. הטקטיקה הצליחה וכוחות האצילים הנורמניים המורדים נדחקו אל הקיר וביום 30 באפריל 1139 נהרג מנהיג המורדים ארנולף מאליף דוכס פוליה. בקיץ 1139 פלש צבא מדינת האפיפיור לממלכתו של רוג'רו השני, אך בקרב שנערך ביום 22 ביולי הובסו הפולשים והאפיפיור נלכד על ידי רוג'רו, שלושה ימים לאחר מכן הכריז אינוקנטיוס על רוג'רו כמלך סיציליה. בשנת 1154 נפטר רוג'רו ונקבר בקתדרלת פלרמו. מדיה וקבצים בנושא רוג'רו השני, מלך סיציליה בוויקישיתוף רוג'רו השני, מלך סיציליה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רוג'רו השני, מלך סיציליה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רוג'ר ה-2, (1095-1154), מלך סיציליה, דף שער בספרייה הלאומית
סוליטר עכביש

סוליטר עכביש הוא משחק מקבוצת משחקי הסוליטר, משחקי קלפים ליחיד. סוליטר עכביש הוא וריאציה פופולרית של סוליטר המשתמשת בשתי חפיסות קלפים. מטרת המשחק היא להסיר את כל הקלפים מהשולחן במספר המהלכים הקטן ביותר. המשחק נקרא כך בשל העובדה שמאחר והוא משוחק עם שתי חפיסות קלפים, נוצרים 8 רצפים של סדרות, כמספר רגלי העכביש (בנוסף, בגרסת המחשב, בדרך כלל יש עכביש מאחורי כל קלף). סוליטר עכביש משחקים עם שתי חפיסות קלפים. בהתאם לרמת הקושי, החפיסות מורכבות מסדרה אחת, שתי סדרות או ארבע סדרות שונות. הקלפים מסודרים בעשר עמודות. הקלף העליון בכל עמודה פונה כלפי מעלה; שאר הקלפים פונים כלפי מטה. יתר הקלפים נמצאים בערימה בפינה השמאלית התחתונה של השולחן. כדי לנצח, על השחקן להסיר את כל הקלפים מהשולחן על ידי בניית עמודות המסודרות בסדר יורד, ממלך לאס. יש שלוש דרגות קושי: מתחיל (סדרה אחת), מתקדם (שתי סדרות) וקשה (ארבע סדרות). ברמות קושי בינונית ומתקדמת, על הקלפים גם להתאים מבחינת צבע ובדרגת קושי יותר גבוהה גם לפי סידרה. לאחר השלמת הבנייה של עמודה המסודרת בסדר רציף בהצלחה, העמודה תוסר מן השולחן. אם אזלו לשחקן המהלכים, עליו לחלק שורה חדשה של קלפים. השחקן אינו מוגבל להזזת קלף אחת בלבד בו זמנית. אם רצף קלפים הוא מאותה סידרה והם מסודרים לפי סדר מספרי, באפשרותו להזיז אותם כאילו היו קלף אחד. ישנו מקש הנותן טיפים בנוגע למהלכים. לחיצה על מקש העזרה תציג מהלך אפשרי על ידי הארה של הקלף המועבר ולאחר מכן הארה של המקום אליו יועבר הקלף. כאשר לא נשארו מהלכים אפשריים, יש באפשרות השחקן לבחור אם לסיים את המשחק או לבטל מהלכים קודמים ולנסות לשחק בדרך אחרת עד לניצחון. ספיידר סוליטר מאפשר לבטל מהלכים ("רוורס") ללא הגבלה, ולחזור על המהלכים עד לנקודה בה בוצע המהלך החדש ביותר. בצורה זו, אסטרטגיה מרכזית היא לחשוף כמה שיותר קלפים, לבטל את המהלכים ולבחור דרך פעולה בה ייחשפו כמה שיותר קלפים מלפני ביטול המהלכים. הגרסה של המשחק הכלולה בחלונות ויסטה ובחלונות 7 אף מאפשרת לבטל מילוי של טור ולהחזיר את הקלפים הכלולים בו ללוח המשחק. בנוסף לכך, בגרסה זו, עודכן מראה לוח המשחק והקלפים, ונוספו אפקטי סאונד, וכמו כן, באפשרות המשתמש לבחור מראה לוח וקלפים שונה מתוך רשימה או לתת להם להיבחר לבד בצורה אקראית. מגרסת חלונות 7, המשחק אף "מודיע" כאשר בוצעו כל המהלכים האפשריים ואין דרך להמשיך ולנצח. במצב כזה, המשתמש צריך לבחור אם להפסיד במשחק או לנסות ולבטל מהלכים ולשחק בדרך אחרת. בתחילת המשחק לרשות השחקן 500 נקודות. מסכום זה, מחסירים את מספר המהלכים שנדרש לסיום משחק. לאחר מכן מוסיפים לסכום זה את מספר הרצפים שהוסרו מן השולחן המוכפל פי 100. הניקוד הגבוה ביותר אליו אפשרי להגיע בספיידר סוליטר הוא 1276. על מנת לעשות את זה, כל המלכים צריכים להופיע על הלוח הראשוני בתחילת המשחק והשחקן לא יכול לבטל מהלכים (חובה לשחק את המשחק ללא שינויים). ידוע שישנו באג בחלונות 7 המאפשר לקבל 100 נקודות בונוס ובכך ניתן להעלות את הניקוד.
אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט

אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט (באנגלית: Franklin Delano Roosevelt Memorial) ממוקמת בקרבת טיילת עץ הדובדבן, באגן הגאות בקרבת המול של וושינגטון. האנדרטה הוקמה לזכר נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט והיא מתעדת את תקופת הנשיאות שלו. האנדרטה נחנכה בידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ב-2 במאי 1997. האנדרטה היא למעשה גן הנצחה ובו ארבעה "חדרים" בלתי מקורים, כל אחד מוקדש לאחת מתקופות הנשיאות של רוזוולט. בגן מוצגים פסלים שלו ושל אשתו אלינור רוזוולט, ופסלים המציגים את השקפותיו ואמונותיו בשילוב עם מפלי מים וצומח. על אף שרוזוולט היה משותק במשך מרבית חייו והתנייד על כיסא גלגלים, בפארק לא הוצגו פסלים המראים אותו כנכה. האגודה לנכים בארצות הברית מחתה על כך, ובעקבות זאת הוסיפו גלגלים לאחד מפסליו, בו הוא נראה יושב על כיסא. פסל אחר מציג את הנשיא יושב, ולצידו פאלא, הכלב הנשיאותי בשנות המלחמה. פסלים אחרים מציגים תמונות מתקופת השפל הכלכלי הגדול, ובהם האיש המאזין ל"שיחות ליד האח" שקיים רוזוולט ברדיו והאנשים הממתינים בתור ללחם. האנדרטה תוכננה על ידי לורנס הלפרין וכלולים בה פסלים מעשה ידי לאונרד באסקין, ניל איסטרן, רוברט גראהם, תומאס הארדי וג'ורג' סיגל. קיר הזיכרון מבט על המפלים במקום פסליהם של רוזוולט היושב ולצידו כלבו פאלא "שליש מהאומה", מיצב פיסולי לזכר תקופת השפל הכלכלי הגדול פארק ארבע החירויות על שם רוזוולט אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט (באנגלית) האנדרטה - באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית אנדרטת פרנקלין דלאנו רוזוולט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נורטון שוורץ

נורטון א. שוורץ (באנגלית: Norton A. Schwartz; נולד ב-14 בדצמבר 1951) הוא גנרל אמריקאי-יהודי בדימוס, שכיהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית. שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים. בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם. בשנת 1991 שירת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ. בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים וב-2004 למנהל המטות המשולבים. בין השנים 2005–2008 שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש. שוורץ היה לראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקני שאיננו טייס קרבי בהכשרתו. בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות. כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא. בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית. בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני". מדיה וקבצים בנושא נורטון שוורץ בוויקישיתוף ביוגרפיה רשמית של נורטון שוורץ, באתר משרד ההגנה האמריקני (באנגלית) Norton Schwartz, באתר "Jews in Green"‏, 1 ביוני 2005 (באנגלית)