laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אוואטיקי

האוואטיקי (בלטינית: Avatici; בגאלית עתיקה: Auaticoi) היה שבט גאלי ששכן בסמוך לאטנג דה בר (אנ'), בין שפך נהר הרון ומסאליה (מרסיי המודרנית), בתקופת האימפריה הרומית. הם מוזכרים כ-Au̓atilō͂n (Αὐατιλῶν גם Αὐατικῶν) על ידי תלמי (המאה ה-2 לספירה), וכאופידום Maritima Avaticorum מתועד על ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה) ועל ידי פומפוניוס מלה (המאה ה-1 לספירה). שבט האוואטיקי שכן ליד Étang de Berre, דרומית-מערבית ל-Salvii, ואולי צפונית-מערבית לטריקורס. שטחם השתרע מהחלק המזרחי של שפך נהר הרון מערבית למסאליה, ומהים התיכון ועד הקראו בצפון. לפי ההיסטוריון גאי בארוול (אנ'), הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית. העיר הראשית שלהם הייתה ממוקמת בפרובינקיה גאליה נארבוננסיס, הייתה ידועה בשם Maritima Avaticorum. מיקומו של היישוב אינו מצוין במדויק על ידי המקורות, אך רוב החוקרים ממקמים אותו במרטיגס (אנ') המודרני, אולי באתר תולון, על חוף האטנג דה בר. תלמי, ומאוחר יותר הקוסמוגרפיה של רוונה (אנ'), קורא לזה בשם קולוניה, אבל כנראה בטעות שכן גם מלה וגם פליניוס הזקן (שהשתמשו במקורות מהתקופה האוגוסטנית) התייחסו ליישוב כאופידום במאה ה-1 לספירה. האדמות היו ממוקמות מסביב לאטנג דה בר ניתנו כנראה לארליה (ארל) על ידי הרומאים כאשר הכניעו את מסאליה בשנת 49 לפני הספירה. אופידום נוסף נמצא ב-Mastromela או Mastramélē (Μαστραμέλη). הוא זוהה באופן מסורתי עם Oppidum de Saint-Blaise, על אף שהדבר זכה לביקורת מאחר שהיישוב נמצא רחוק מדי מה-Etang de Berre (Stagnum Mastromela), שעל שמו הוא נקרא. גאליה רשימת עמי גאליה רשימת שבטים קלטים Pliny (1938). Natural History. Loeb Classical Library. תורגם ע"י Rackham, H. Harvard University Press. ISBN 9780674993648.} Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Chausserie-Laprée, Jean; Rétif, Michel (2002). "Villa et vicus sur le territoire de Martigues durant le Haut Empire". Revue archéologique de Narbonnaise. 35 (1): 163–194. doi:10.3406/ran.2002.1102. Chausserie-Laprée, Jean (2005). Martigues, terre gauloise : entre Celtique et Méditerranée. Errance. ISBN 2-87772-292-9. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Gascou, Jacques (2002). "Une inscription de Martigues et le statut de Maritima Avaticorum". Revue archéologique de Narbonnaise. 35 (1): 195–198. doi:10.3406/ran.2002.1103. Leveau, Philippe (1993). "Agglomérations secondaires et territoires en Gaule Narbonnaise". Revue archéologique de Narbonnaise. 26 (1): 277–299. doi:10.3406/ran.1993.1438. Rivet, A. L. F. (1988). Gallia Narbonensis: With a Chapter on Alpes Maritimae : Southern France in Roman Times. Batsford. ISBN 978-0-7134-5860-2. Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699. Ptolemy. Geōgraphikḕ Hyphḗgēsis, 2:10:5. Pliny. Naturalis Historia, 3:34; Pomponius Mela. De situ orbis, 2:78. Falileyev 2010, s.v. Avatici. Talbert 2000, Map 15: Arelate-Massalia. Barruol 1969, p. 195. Chausserie-Laprée 2005, p. 7. Barruol 1969, p. 188. Rivet 1988, p. 16. Rivet 1988, pp. 202–203. Leveau 1993, p. 284. Gascou 2002, pp. 196–197.
שליחות קטלנית: ההתחלה

שליחות קטלנית: ההתחלה (באנגלית: Terminator Zero) היא סדרת פעולה–אנימה–מדע בדיוני שפותחה על ידי מאטסון טומלין ומתרחשת ביקום של זיכיון שליחות קטלנית. הסדרה בת שמונת הפרקים הופקה עבור נטפליקס על ידי אולפני ההנפשה Production IG ו-Skydance Television. הסדרה מתוכננת להפוך זמינה לצפייה בנטפליקס החל מ-29 באוגוסט 2024. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ביפן המדען מלקולם לי מפתח מערכת בינה מלאכותית חדשה שאמורה להתחרות בסקיינט. לקראת "יום הדין" ב-1997, לי ושלושת ילדיו נרדפים על ידי רובוט מתנקש אימתני, וחיילת מסתורית שנשלחה אל העבר משנת 2022 על מנת להגן על מלקולם וילדיו. המחסל (מדובב על ידי טימותי אוליפנט) – סייבורג שנשלח חזרה בזמן לשנת 1997 במטרה לחסל את מלקולם לי. מלקולם לי (מדובב על ידי אנדרה הולנד) – מדען שפיתח בינה מלאכותית חדשה שמתחרה בסקיינט. איקו (מדובבת על ידי סוניה מיזונו) – חיילת שנשלחת אל העבר משנת 2022 במטרה להגן על מלקולם וילדיו מפני המחסל ולוודא שמערכת הבינה המלאכותית של מלקולם, "קוקורו", לא תופעל. קוקורו (מדובבת על ידי רוזריו דוסון) – מערכת הבינה המלאכותית שפותחה על ידי מלקולם לי. הנביאה (מדובבת על ידי אן דאוד) – המנהיגה הרוחנית של המורדים. בביקורת שנכתבה באתר "Tvbee" על ידי לירן יושעי, הסדרה תוארה כגרסת אנימה רעננה לזיכיון "שליחות קטלנית" שדעך עם השנים. אף על פי שהסדרה אינה מושלמת, היא מצליחה להעניק פרשנות חדשה ומעניינת לסיפור המוכר, תוך שהיא משלבת אלמנטים ויזואליים מוצלחים ואווירת מדע בדיוני עם השפעות יפניות. הביקורת מציינת שהקצב והטיפול בדמויות אינם אידיאליים, אך חובבי אנימה ימצאו בה עניין. הסדרה מציגה אלימות גרפית מתונה וסצנות אקשן חביבות, והיא מהווה שיפור עבור המותג הוותיק, אם כי לאו דווקא תחילת רנסאנס אמיתי. "שליחות קטלנית: ההתחלה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שליחות קטלנית: ההתחלה", באתר נטפליקס "שליחות קטלנית: ההתחלה", באתר Metacritic (באנגלית) לירן יושעי, ‏"שליחות קטלנית: ההתחלה" היא טייק מרענן למותג דועך, באתר ‏מאקו‏, 3 בספטמבר 2024
ארקומיקי

הארקומיקי (בלטינית: Arecomici או Volcae Arecomici) היו שבט גאלי ששכן בין הנהרות הרון לבין הארו (אנ'), סביב נים של ימינו, בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית. המשמעות של השם האתני Arecomici נותרה לא ברורה. הקידומת הגאלית are- פירושה 'מול, בקרבת', אך התרגום של החלק השני - comici, אינו ידוע. השם Volcae נובע מ־uolcos הגאלי (נץ). העיירה הראשית שלהם נמאוסוס הייתה מיושבת מאז תקופת הברונזה; שמו הפרה-קלטי המקורי נשכח ככל הנראה לאחר השתלטות השבטים הקלטיים על היישוב. יישוב נוסף נודע בשם Vindomagus (שוק לבן). שבט הארקומיקי כנראה הוכרו לראשונה או הוגדרו כישות פוליטית על ידי רומא בסביבות שנת 75 לפני הספירה. לפי האנתרופולוג מייקל דיטלר, הקולוניזציה הרומית של האזור, שהובילה לארגונו של נמאוסוס כקולוניה לטינה בסוף המאה ה-1 לספירה, "הביאה לאתנוגנזה (יצירת קבוצה אתנית) של הוולקה ארקומיקי מתוך קואליציה רופפת בעבר של קבוצות פוליטיות ואתניות שונות". הם אכן היו חלק מקונפדרציה פוליטית שהקיפה מספר שבטים קטנים יותר. בתחילת המאה הראשונה לספירה, הוולקה ארקומיקי היו הכוח הדומיננטי של הקונפדרציה, ששלטו על עשרים וארבע ערים (oppida ignobilia) מבירתם נמאוסוס. הכיבוש הרומי היה מלווה במהרה בהנפקה או הטבעה הראשונה של מטבעות בנמאוסוס. מטבעות עם הטבעה Volcae Arecomici מתוארכים לשנת 70 לפני הספירה. Dupraz, Emmanuel. "Commémorations cultuelles gallo-grecques chez les Volques Arécomiques". In: Etudes Celtiques, vol. 44, 2018. pp. 35-72. DOI: https://doi.org/10.3406/ecelt.2018.2180; www.persee.fr/doc/ecelt_0373-1928_2018_num_44_1_2180 de Hoz, Javier (2005). "Ptolemy and the linguistic history of the Narbonensis". In de Hoz, Javier; Luján, Eugenio R.; Sims-Williams, Patrick (eds.). New approaches to Celtic place-names in Ptolemy's Geography. Ediciones Clásicas. pp. 173–188. ISBN 978-8478825721. Delamarre, Xavier (2003). Dictionnaire de la langue gauloise: Une approche linguistique du vieux-celtique continental. Errance. ISBN 9782877723695. Dietler, Michael (2015). Archaeologies of Colonialism: Consumption, Entanglement, and Violence in Ancient Mediterranean France. University of California Press. ISBN 978-0-520-28757-0. מדיה וקבצים בנושא ארקומיקי בוויקישיתוף de Hoz 2005, p. 178. Delamarre 2003, p. 327. de Hoz 2005, p. 179. Dietler 2015, p. 359. Dietler 2015, p. 90. Dietler 2015, pp. 88–89. Dietler 2015, p. 91.
הדיוויזיה ה-111 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-111 (בגרמנית: 111. Infanterie Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה גידו זונטאג. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית והשתתפה בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, ובשנת 1916 לחמה בקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב איפר השלישי, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. גידו זונטאג (20 במרץ 1915 - 20 באפריל 1917) יוהנס פון בוסה (21 באפריל 1917 - 19 בינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הופנונג

האם התכוונתם ל... בנק הופנונג – בנק ארצישראלי, שפעל בתקופת המנדט הבריטי, החל מ-1937 בחיפה הופנונג הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני (Hoffnung), שפירושו "תקווה". ג'רארד הופנונג – צייר ומוזיקאי יהודי-בריטי, יליד גרמניה מנחם הופנונג – חוקר מדע המדינה, משפטן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית מרתה הופנונג - שם לידתה של מרתה כהן, היא ניצולת השואה צרפתייה, אחות, מרגלת לשעבר
חורבת אל קוט

חורבת אל קוט הוא אתר ארכאולוגי המכיל בעיקר שרידים של יישוב יהודי שהיה קיים במקום מתקופת סוף בית שני ועד מרד בר כוכבא. באתר נתגלו עדויות ליישוב החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד לתקופה המוסלמית המוקדמת. חורבת אל קוט ממוקמת על שלוחה בגובה 658 מטר מעל גובה פני הים, צפונית למעלה לבונה וכק"מ דרומית לכפר הערבי לובאן א-שרקיה. השלוחה חולשת על הדרך העתיקה "מעלה לבונה" ומשקיפה על עמק לבונה. קלאי סקר את האתר לראשונה בשנות השישים, כאשר כעבור חמש עשרה שנה ישראל פינקלשטיין חזר וסקר את האתר. סקר נוסף בוצע בשנות התשעים על ידי קמ"ט ארכאולוגיה, ב – 2005 בוצע סקר על ידי איתן קליין וב – 2014 בוצע סקר יסודי של האתר והמכלולים התת-קרקעיים שלו על ידי ד"ר דביר רביב. המיקום האסטרטגי של האתר, ליד דרך ראשית והעובדה שהוא משקיף על עמק לבונה, שהוא עמק חקלאי פורה. הובילו להתיישבות במקום כבר בתקופת הברזל I, התיישבות שנמשכה באופן רציף עד לתחילת התקופה המוסלמית. קביעה זו נסמכת על פי הממצא הקרמי שנתגלה בסקרים השונים. נראה שבתקופה ההלניסטית הוקם באתר כפר חשמונאי מבוצר, כאשר היישוב במקום הגיע לשיאו במהלך תקופת בית שני. זאת על אף העובדה שהממצאים הבולטים ביותר באתר הם מהתקופה הביזנטית. היישוב היהודי נחרב לאחר מרד בר כוכבא ולאחר מכן היה במקום יישוב נוצרי, כפי שניתן להסיק משרידי המנזר או כנסייה שנתגלו בראש האתר. הסקרים שבוצעו באתר חשפו שרידים המתפרשים על פני כ – 20 דונם. השרידים שנתגלו לאורך התקופות כוללים שרידי קירות, בורות מים, כלי חרס, מערות, 3 מקוואות טהרה, מערות קבורה עם כוכים ושברי גלוסקמאות, מחצבות, מתקנים חקלאיים ומערכת מסתור. כמו כן נתגלו בראש האתר שרידי כנסייה או מנזר מבוצר. באתר נתגלו שלוש מקוואות, האחת רחוקה יחסית מהיישוב ושימשה אולי בהקשר למתקנים החקלאיים ולמערות הקבורה שנמצאו בסמיכות אליה. שתי מקוואות נתגלו בקרבת היישוב ושימשו את התושבים עצמם. מערכת המסתור שנתגלתה בחורבת אל קוט, היא מתקופת בר כוכבא וזאת על אף שהיא אינה כוללת מחילות מסתור, כפי שניתן למצוא במערכות המסתור בשפלת יהודה ואף בשומרון. הממצאים הקרמיים שנתגלו בתוך המערכת עזרו בתיארוכה. המערכת מורכת מפתח לחלל תת-קרקעי בצורת פעמון ובו נחצבו שני פתחים לחללים נוספים. במדרון הדרומי של האתר נתגלו שני מאגרי מים גדולים במיוחד. האחד באורך של שבעה מטרים, ברוחב של 6.5 מטרים והתקרה בגובה של 2.5 מטר. לא רחוק ממנו נמצא המאגר השני שמבנהו אינו אחיד. שני המאגרים מזכירים מאוד את מאגרי המים הגדולים של המבצרים החשמונאיים בשומרון. מערות הקבורה של האתר בחורבת אל קוט, נתגלו בצד הדרומי והדרום מזרחי של האתר. תועדו בערך 18 מערות הקבורה שנחצבו בסלע, כאשר רובן הן מערות כוכים שבאחת מהן נתגלו גם שברי גלוסקמה. חלק ממערות הקבורה התמוטטו או נהרסו כך שלא ניתן לקבוע את סוגן. Aharon Tavger, Khirbet el-Qutt -A Fortified Jewish Village in Southern Samaria from the Second Temple Period and the Bar Kokhba Revolt, JSRS, 2015-01-01
גאו תורינגיה

גאו תורינגיה (בגרמנית: Gau Thüringen) הוקם ב-6 באפריל 1925. הוא היה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית במדינה החופשית של תורינגיה בין השנים 1933 ל-1945. לפני כן, מ-1925 עד 1933, הייתה זו חלוקת המשנה האזורית של המפלגה הנאצית באזור זה. שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה במקור בוועידת מפלגה ב-22 במאי 1926, במטרה לשפר את הניהול של מבנה המפלגה. משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את מדינות גרמניה כתת-חלוקות מנהליות בגרמניה. בראש כל גאו עמד גאולייטר, עמדה שהפכה לחזקה יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם מעט הפרעות מלמעלה. הגאולייטרים המקומיים החזיקו לעיתים קרובות בתפקידים ממשלתיים כמו גם במפלגות והיו אחראים, בין היתר, על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך, גם על הפולקסשטורם והגנת הגאו. תפקידו של הגאולייטר בתורינגיה הוחזק במקור על ידי ארתור דינטר. ב-30 בספטמבר 1927, פריץ זאוקל, סגנו של הגאולייטר, נכנס לתפקיד זה ושימש עד תום המלחמה. זאוקל שימש גם כנציג הכללי של הרייך להקצאת עבודה. הוא הורשע במשפטי נירנברג והוצא להורג בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ב-16 באוקטובר 1946. סגניו היו הנס זוורוס ציגלר (1927–1931), ווילי מרשלר (1931–1932), פריץ וכטלר (1932–1935) והיינריך זיקמאייר (1936–1945). מחנה הריכוז בוכנוולד היה ממוקם בגאו תורינגיה. מתוך 238,980 אסירים שנשלחו למחנה נהרגו 43,045. "Die NS-Gaue" [The Nazi Gaue]. dhm.de (בגרמנית). Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "The Organization of the Nazi Party & State". nizkor.org. The Nizkor Project. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2016. נבדק ב-26 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) "Gau Thüringen". verwaltungsgeschichte.de (בגרמנית). נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה) Michael D. Miller & Andreas Schulz: Gauleiter: The Regional Leaders of the Nazi Party and Their Deputies, 1925-1945, Volume 1 (Herbert Albrecht - H. Wilhelm Hüttmann), R. James Bender Publishing, 2012, p. 36, מסת"ב 1-932970-21-5. "Buchenwald" (PDF). yadvashem.org. Yad Vashem. אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 באוגוסט 2019. נבדק ב-31 במרץ 2016. {{cite web}}: (עזרה)
באר (שווייץ)

באר (בגרמנית: Baar) היא עירייה בקנטון צוג בשווייץ. לבאר שטח של 24.85 קמ"ר. 51% משטח זה משמשים למטרות חקלאיות, ואילו 25% מיוערים. בשאר השטח, 22.8% מיושבים (מבנים או כבישים) והיתרה (0.8%) לא יצרנית (נהרות, קרחונים או הרים). העירייה ממוקמת בחלק הצפוני של נהר הלורז. נכון לסוף 2020 בבאר יש אוכלוסייה של 24,686 תושבים. נכון ל-2007 כ-25% מהאוכלוסייה היו אזרחים זרים. רוב האוכלוסייה דוברת גרמנית (83.1%), כאשר האיטלקית היא השנייה בשכיחותה (3.6%) והסרבו-קרואטית במקום השלישית (3.1%). כ-72% מהאוכלוסייה בבאר (בין גיל 25-64) השלימו השכלה תיכונית או השכלה גבוהה נוספת (כגון אוניברסיטה). לעירייה יש אצטדיון עם 1,200 עם מקומות ישיבה קבועים. ניתן להרחיב את הקיבולת הרגילה הזו ל-3,000 לאירועים גדולים יותר. תחנת הרכבת באר היא תחנה הנמצאת בין ציריך ללוצרן. אתר האינטרנט הרשמי של באר (בגרמנית) מדיה וקבצים בנושא באר בוויקישיתוף Swiss Federal Statistical Office (אורכב 05.01.2016 בארכיון Wayback Machine) accessed 22-Sep-2009
גידו זונטאג

גידו זונטאג (בגרמנית: Guido Sontag;‏ 1858 – 1931) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה. זונטאג נולד במינדן ב-1858 לגנרל הפרוסי גידו זונטאג ולאשתו קרולינה הופמן, והיה אחיו של הגנרל לאו זונטאג. כמו אביו ואחיו הוא התגייס לצבא הפרוסי. בשנים 1906 עד 1911 הוא היה מפקד בית הספר למלחמה בפוטסדאם בדרגת אוברסט. לאחר מכן הוא היה מפקד רגימנט הרגלים ה-96 (תורינגיה ה-7), שהוצב בגרה, מ-21 באפריל 1911 עד 22 במרץ 1914. בתחילת מלחמת העולם הראשונה היה זונטאג, שהועלה בינתיים לדרגת גנרל-מיור, מפקד חטיבת הרגלים ה-10, שהוצבה בפרנקפורט על האודר ומונה לראש מטה הקורפוס ה-3 בפיקודו של אוואלד פון לוכוב. בין ה-25 בינואר ל-19 במרץ 1915, זונטאג פעל כמפקד דיוויזיית הלנדווהר הבווארית ה-6, אשר הייתה עסוקה בתחילה בלוחמת חפירות באלזס עילית ולאחר מכן השתתפה בקרב מנסטר. בהמשך הוא עבר לדיוויזיית הרגלים ה-111 והיה מפקדה מ-20 במרץ 1915 עד 20 באפריל 1917 והשתתף עימה בקרב על הסום. מחליפו כמפקד הדיוויזיה היה יוהנס פון בוסה. לאחר המלחמה פרש זונטאג לביתו, שם חי עד מותו ב-1931. רגימנט הרגלים הפרוסי ה-96 באתר wiki.genealogy (בגרמנית)
דיוויזיית הלנדווהר השישית (בוואריה)

דיוויזיית הלנדווהר הבווארית השישית (בגרמנית: 6. Königlich Bayerische Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה ב-25 בינואר 1915 ונועדה במקור להיות יחידה של וירטמברג. היא הפכה לבווארית באמצעות צו של משרד המלחמה מיום 9 בפברואר 1915. הדיוויזיה נפרסה אך ורק בחזית המערבית באזור הרי הווז' כדי לאבטח את אלזס-לורן. לאחר תום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. מודיעין מדינות ההסכמה סיווג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שלישי. גידו זונטאג (25 בינואר 1915 – 19 במרץ 1915) אוטו פון שמידט (20 במרץ 1915 – 24 באפריל 1916) פרידריך שפנמן (5 בינואר 1918 – 20 באוגוסט 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
לבונטין 7

לבונטין הוא מועדון להופעות אינדי בתל אביב. נחשב לאחד ממוסדות האינדי החשובים בישראל, וממועדוני הלילה היחידים שאינם למטרות רווח. המועדון הוקם ביולי 2006 על ידי אסיף צחר, דניאל שריד ואילן וולקוב במטרה לשמש במה למוזיקה שאינה פופולרית, כמו ג'אז, רוק ואוונגרד. המועדון מופעל על ידי עמותת "א.מ.א. - אומנות מקורית אלטרנטיבית", הנתמכת על ידי עיריית תל אביב-יפו ומשרד התרבות. נכון לשנת 2024 מופעלים בתל אביב שני מועדוני הופעות בלבד על ידי עמותות, לבונטין 7 והמרץ2, כשהראשון היחיד שנתמך באופן קבוע. שאר המועדונים בעיר הינם בבעלות פרטית. מדיה וקבצים בנושא לבונטין 7 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לבונטין 7 א.מ.א. - אומנות מקורית אלטרנטיבית, באתר "גיידסטאר ישראל" אורן דגן, ‏17 שנה ללבונטין 7: המועדון שגילה את שלומי שבן ואביתר בנאי ממשיך להיות בית למוזיקאים צעירים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 5 ביולי 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא תל אביב-יפו ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרדריק-ז'ורז' הר

פרדריק-ז'ורז' הר (בצרפתית: Frédéric-Georges Herr;‏ 7 במאי 1855 – 27 באוקטובר 1932) היה גנרל צרפתי. הר נולד ב-7 במאי 1855 בנופבריזאק, והיה בנו של מנתח אלזסי שבחר להגר לצרפת בעקבות סיפוח אלזס-לורן לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא נכנס לאקול פוליטכניק ב-1874, והתחתן עם אן פיג'ו, היורשת של משפחת פיג'ו, ב-1883. מ-1895 עד 1902, הוא לקח חלק פעיל בקולוניזציה של מדגסקר תחת פיקודו של הגנרל גליאני. בשנת 1907 הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-32 באורליאן, וב-23 במרץ 1911 הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה למפקד הארטילריה של הקורפוס ה-6. הוא שימש כמשקיף צבאי בבלקן ב-1912 וחזר משם עמוס בשפע של תצפיות, רעיונות מקוריים ותורות יקרות ערך, שאת תוצאותיהן רשם בשני ספרים על השימוש בארטילריה שקיבלה את תוקף החוק במהלך המלחמה הגדולה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על הארטילריה של הקורפוס ה-6, והיה הראשון שתיאם ירי ארטילרי עם תתפיות ממטוסים. ב-27 באוקטובר 1914 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה ומונה למפקד הדיוויזיה ה-12, עימה הצטיין בקרב אפרז' מ-17 בפברואר עד 5 באפריל 1915. ב-15 בנובמבר 1914 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-24 ביולי 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-2. ב-8 בספטמבר באותה שנה מונה לפקד על ההגנות של ורדן, שם ניהל את ההגנה נגד המתקפה הגרמנית. לאחר מכן היה מנהל בית הספר לארטילריה בצבא, וב-13 בינואר 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-16. ב-6 במאי 1917 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי של הצבא, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים ביחידות הארטילריה עד לפרישתו ב-24 באוקטובר 1919. לאחר פרישתו מהצבא הוא הצטרף לדירקטוריון של מפעלי פיג'ו כבן למשפחה. כאשר מת ב-27 באוקטובר 1932, הוא נקבר בפונט-דה-רויד-ורמונדנס והמרשל פטן נשא נאום ליד קברו. מדיה וקבצים בנושא פרדריק-ז'ורז' הר בוויקישיתוף
הדיוויזיה ה-56 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-56 (בגרמנית: 56. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. דיוויזיית הרגלים ה-56 הוקמה ב-5 במרץ 1915, והחלה להתארגן במהלך החודשיים הבאים. היא קיבלה את רגימנט הרובאים ה-35 (ברנדנבורג) מדיוויזיית הרגלים ה-6, רגימנט הרגלים ה-88 (דוכסות נסאו ה-2) מהדיוויזיה 21 ואת רגימנט הרגלים ה-118 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-4 – "הנסיך קרל") מדיוויזיית הרגלים ה-25. רגימנט הרובאים ה-35 היה רגימנט פרוסי מברנדנבורג, רגימנט הרגלים ה-88 היה רגימנט פרוסי מדוכסות נסאו לשעבר, ורגימנט הרגלים ה-118 היה מהדוכסות הדוכסות הגדולה של הסן. לאחר התארגנות ואימונים באזור שמפאן בצרפת, הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית. היא השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב של 1915, ובקרב למברג. בסוף יוני 1915 הועברה הדיוויזיה חזרה לחזית המערבית. הדיוויזיה לחמה מספטמבר עד נובמבר 1915 בקרב שמפאן השני. לאחר תקופה בשוחות ולאחר מכן מנוחה בעתודת הצבא, במאי 1915, נכנסה הדיוויזיה לקרב ורדן, ונלחמה במאבק על גבעת המתים. הדיוויזיה הצטרפה לקרב על הסום בסוף אוגוסט 1916. באוקטובר 1916 קיבלה הדיוויזיה את חטיבת חיל הרגלים ה-47 של Ersatz כתגבורת, וחזרה לשלב האחרון של קרב הסום בנובמבר. חטיבת הרגלים ה-47 של ה-Ersatz הועברה מהדיוויזיה בינואר 1917. הדיוויזיה נשארה בלוחמת עמדה לאורך הסום ובפלנדריה בתחילת 1917. היא התמודדה עם המתקפה הבריטית באראס באפריל ומאי, ולאחר מכן, לאחר זמן רב יותר בתעלות, היא שבה לוורדן באוגוסט. הדיוויזיה נשארה בוורדן בתחילת 1918, ולאחר מכן חזרה לאזור פלנדריה. היא סיימה את המלחמה בקרב לפני קו ההגנה אנטוורפן-מאס. לאחר סיום המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה. המודיעין של בעלות הברית דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני, בעיקר בשל הלחימה הקשה והאבדות שספגה. גנרל-מיור הנס שאך פון ויטנאו (1 במרץ 1915 – 29 ביוני 1915) גנרל-לויטננט לאו זונטאג (30 ביוני 1915 – 17 ביוני 1916) גנרל-לויטננט קרל פון ויכמן (18 ביוני 1916 – 1 ביולי 1918) גנרל-מיור הלמוט פון מאלצהאן (2 ביולי 1918 – ינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. 1914-18.info, www.1914-18.info Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919, (1920), pp.519-520.
אייגאוס

אַייגֵאוּס (ביוונית: Αἰγεύς) היה אחד ממלכיה המיתולוגיים של אתונה העתיקה ואביו של תסאוס. הים האיגאי נקרא על שמו. אייגאוס היה בנם של פנדיון השני (אנ'), מלך אתונה, ופיליה, בתו של פילאס, מלך מגארה. היו לו שלושה אחים - פאלאס, ניסוס (אנ') וליקוס (אנ'), ואחות שנישאה לסיירון. לאחר מות פנדיון תפס מטיון (אנ') את כס המלכות. אייגאוס ואחיו הדיחו את מטיון וחילקו את הממלכה ביניהם. אייגאוס היה חשוך בנים. הוא ביקש עצה במקדש אפולו בדלפי, והאורקל השמיעה לו את דבר האלים בשיר: הנעלה בגברים, את פיה הזקור של החמת אל-נא תפתח בטרם תשוב אל ביתך באתונה. אייגאוס לא ידע את פשר הנבואה, ולכן בדרכו לאתונה עצר ללון אצל פּיתֶאוּס (אנ') מלך טרויזן ולשאול לעצתו. פיתאוס השקה את אייגאוס ביין עד שהשתכר, ובלילה הנחה אותו אל מיטתה של בתו אַייתֶרָה. אייגאוס שכב עם אייתרה, ובאותו לילה חצתה אייתרה את הים אל האי סְפַאירִייָה (אנ') הסמוך לחוף ושם שכבה גם עם פוסידון. מן הזיווג הכפול נולד תסאוס. אייגאוס ביקש מאייתרה שתגדל את בנם בלי לגלות לו את זהותו של אביו, אך קודם עזיבתו טמן את סנדליו ואת חרבו תחת סלע ענק ואמר לה כי לכשיגדל הבן, אם כוחו יעמוד לו, עליו להזיז את הסלע וליטול לעצמו את כלי הנשק כהוכחה למוצאו המלכותי. באתונה חבר אייגאוס למדיאה, אשר נמלטה מקורינתוס לאחר שהרגה את ילדיה מיאסון, ומצאה באייגאוס בן לוויה חדש. היא ילדה לו בן בשם מֶדוֹס (אנ'). שלטונו של אייגאוס באותו זמן היה מעורער, שכן בניו של אחיו פאלאס חתרו תחתיו. כשגדל תסאוס, הוא הרים את הסלע ומצא את הסנדלים והחרב שהשאיר שם אביו. אמו גילתה לו את זהותו של אביו ואמרה כי עליו ליטול את החפצים אל המלך ולטעון לזכותו לכתר. אייגאוס, שלא זיהה את בנו, חשש ממנו ושלח אותו, בעצתה של מדיאה, לצוד את השור מכרתים, חיה אימתנית שהפילה את חיתתה על יושבי מרתון. תסאוס הצליח במשימתו, הביא את השור המת לאתונה וזבח אותו במקדש אפולו. בלית ברירה הזמין אייגאוס את תסאוס לארמונו, ובעת הסעודה הגיש לו גביע יין מהול ברעל שהכינה מדיאה. אך ברגע האחרון, כשתסאוס עמד לשתות, זיהה אייגאוס את חרבו והפיל את הגביע מידיו של בנו. כשאייגאוס התאחד עם בנו שלטונו התחזק, הוא דיכא את המרד של בני פאלאס ומדיאה נאלצה לעזוב. כאשר יצא תסאוס לכרתים במטרה להרוג את המינוטאורוס, ביקש אייגאוס שספינתו תניף מפרשים לבנים אם תסאוס בחיים ושחורים אם נכשל במשימתו ונהרג בקרב מול המינוטאורוס. תסאוס, המאושר מניצחונו, שכח מבקשתו של אביו והשאיר את המפרשים השחורים שאיתם יצא למשימה. אייגאוס השקיף אל הים מראש צוק, ומשראה את המפרש השחור מונף על ספינתו של תסאוס, קפץ מהצוק אל הים ומת. מאז נקרא ימה של אתונה בשם הים האגאי. פאוסניאס כתב שהוקם לזכרו של אייגאוס מקדש באתונה. מדיה וקבצים בנושא אייגאוס בוויקישיתוף אייגאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פאוסניאס, תרגום: ג'יימס ג'ורג' פרייזר, V, Pausanias's Description of Greece, tr. with a commentary by JG Frazer, 1898, עמ' 7 אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה, 2000, עמ' 104 אהרן שבתאי, המיתולוגיה היוונית, תל אביב: מפה, 2000, עמ' 106 Aegeus, Encyclopedia Britannica, ‏15 בספטמבר 2016 פאוסניאס, תרגום: ג'יימס ג'ורג' פרייזר, XXII, Pausanias's Description of Greece, tr. with a commentary by JG Frazer, 1898, עמ' 31