laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עלקתיים

משפחת העלקתיים (שם מדעי: Orobanchaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הצינוראים. המשפחה מכילה 99 סוגים, ויותר מ-200 מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים ורב-שנתיים טפילים או טפילים למחצה. רבים מהצמחים שויכו בעבר למשפחת הלועניתיים. הסוגים ממשפחה זו בצמחיית ארץ ישראל הם: בר-לוע (Lindenbergia), מצוי מין אחד בר-לוע סיני צמח ירוק שאיננו טפיל. עלקת ויחנוק (Cistanche), שהם טפילים מוחלטים שתלויים לחלוטין בקשר לצמח פונדקאי לצורך הספקת המזון הדרוש להתפתחותם. עלוק (Bellardia) ועלקלוק (Parentucellia) שהם צמחים טפיליים למחצה, בעלי עלים ירוקים שהקשר לצמח פונדקאי מספק להם רק חלק מתצרוכת המזון הדרוש לצמיחה. מדיה וקבצים בנושא עלקתיים בוויקישיתוף עלקתיים, באתר ITIS (באנגלית) עלקתיים, באתר NCBI (באנגלית) עלקתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עלקתיים, באתר Tropicos (באנגלית) עלקתיים, באתר GBIF (באנגלית) עלקתיים, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דופטאנה (בית סוהר)

דופטאנה (ברומנית: Doftana) היה בית סוהר ביישוב דופטאנה שבמחוז פרחובה, ברומניה. בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 שימש בית הסוהר דופטאנה לכליאת אסירים פוליטיים. בין שאר האישים שנכלאו בכלא זה ניתן למנות את גאורגה גיורגיו-דז', ניקולאה צ'אושסקו, גאורגה אפוסטול ומקס גולדשטין. בתקופה הקומוניסטית המבנה הפך למוזיאון, אך המחסור בתקציבי החזקה הביא לסגירתו. מדיה וקבצים בנושא דופטאנה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבוטילון תאופרסטוס

אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְטוּס (שם מדעי: .Abutilon theophrasti Medik), או אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְט, הוא מין צמח חד-שנתי מאוזרח ממשפחת החלמיתיים. פרחיו צהובים עם חמישה עלי כותרת. צומח עד לגובה של 1 מטר. בעל עלים בעלי צורת לב. בישראל אבוטילון תאופרסטוס הוא מין גר. נכון ל-2008 הוא עדיין נדיר יחסית, ועם זאת הוא מתחיל אט אט להתפשט בשדות, בעיקר באזור השפלה. בארץ ישראל הפריחה היא בחודשים מאי עד ספטמבר. חלקו הראשון של שם הצמח-אבו טילֻן (أبو طيلون) שאול מערבית (טילֻן, משורש ط و ل בהוראות: גובה, להתארך) נקבע בידי המלומד אבן סינא כשם כולל למשפחת הצמחים. השם חודש במאה ה-18 ונתקבל בידי מתקני ועורכי הלטינית-החדשה. חלקו השני של שם הצמח קרוי על שמו של תאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה, ובסדרת ספריו, 'חקירה אודות צמחים', שנכתבה במאות 3–2 לפנה"ס, מוזכרים מינים אחדים של חלמיתיים. מקור הצמח הוא מהודו. הסינים מכירים את הצמח עוד משנת 2000 לפנה"ס ומשתמשים בצמח כדי לטפל במחלות רבות כמו קדחת, דיזנטריה וכאבי בטן. הצמח נפוץ בעיקר בתור עשב שוטה בשדות כותנה. הפרי מפרדת בת 10 עד 16 פרודות. הפרודות מסתיימות במלענים ארוכים יחסית. אורך הכותרת גדול פי 1.5 מאורך הגביע. הגביע בעל 5 אונות. אין גביעון. העלים תמימים או מעט משוננים. עוקצי הפרחים עבים ואורכם קטן מהפטוטרת. עמודי השחלה מאוחים. השחלה מרובת מגורות. פרי עלה בצורת לב פרי ירוק מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 301 מדיה וקבצים בנושא אבוטילון תאופרסטוס בוויקישיתוף plant/velvet-leaf אבוטילון תאופרסטוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר ITIS (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר NCBI (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר צמח השדה אבוטילון תאופרסטוס, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אבוטילון תאופרסטוס, באתר Tropicos (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר GBIF (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר The Plant List (באנגלית) אבוטילון תאופרסטוס, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מקס גולדשטיין

מקס גולדשטיין (Max Goldstein;‏ 1898, ברלאד - 1924, בית כלא דופטאנה) היה פעיל אנרכיסטי וקומוניסטי יהודי רומני שהיה מעורב בפעולות טרור. מקס גולדשטיין היה פקיד בבית מסחר בברלאד, אך בהיותו אנרכיסט עבר לבוקרשט, שם הפך לאוהד הקומוניסטים. הוא נאסר, נידון ל-10 שנות מאסר ונכלא, אולם בפברואר 1920 ברח מהכלא. הוא נמלט לאודסה, שם קיבל הדרכה ושב לרומניה עם כסף והוראות בתקופת השביתה הכללית. גולדשטיין התפרסם בכינוי "האיש בעל הקרס", זאת כי לאחר שאיבד את אחת מידיו (כנראה במהלך שימוש בחומר נפץ), חיבר לזרועו קרס וגילה מיומנות רבה בזרועו הקטועה. ב-8 בדצמבר 1920 התרחשה ברומניה ההתנקשות הפוליטית הראשונה באמצעות פצצה, שהונחתה על ידי גולדשטין באולם הסנאט הרומני בבוקרשט. בעקבות הפיצוץ, נהרגו שר המשפטים הרומני, דימיטריה גרצ'אנו (Dimitrie Greceanu) ושני סנאטורים: דימיטריה ראדו (Dimitrie Radu), בישוף של אוראדיה וספיריה גאורגיו (Spirea Gheorghiu), נשיא מועצת הסוחרים. באירוע זה היו גם פצועים, בהם נשיא הסנאט הגנרל קונסטנטין קואנדה והבישוף ניפון (Nifon). חודש לפני כן הניח גולדשטיין פצצה על מסילת הברזל, מתחת לקרונו של שר הפנים הרומני, קונסטנטין ארג'טויאנו (Constantin Argetoianu), אך הפיצוץ פגע בחלק הלא מאוכלס של הקרון ואיש לא נפגע. לאחר ההתנקשות בסנאט בבוקרשט, נמלט גולדשטיין לבולגריה, אך נלכד כעבור שנה, באוקטובר 1921, כשניסה לחצות את הגבול בחזרה לרומניה. גם שותפיו של גולדשטיין להתנקשות, שאול אוסיאס (Saul Osias) ולאון ליכטבלאו (Leon Liechtblau) והאיש שסיפק להם את חומרי הנפץ, אלכסנדרו קונסטנטינסקו, נלכדו והועמדו למשפט יחד עם קרוב לחמש מאות נאשמים נוספים מחוגי השמאל הרדיקלי. במהלך המשפט הנאשמים הכריזו על שביתת רעב. ב-28 ביוני 1922, גולדשטיין נידון למאסר עולם עם עבודת פרך. שותפים קומוניסטים אחרים נידונו לעונשים הנעים בין חודש ל-10 שנות מאסר. גולדשטיין נכלא בבית הסוהר דופטאנה ובשנת 1924, לאחר שפתח בשביתת רעב ממושכת, מת מדלקת ריאות, לפי הודעת השלטונות או מרעב, לפי דברי חבריו. המפלגה הקומוניסטית הרומנית, באמצעות מנהיגה, גאורגה קריסטסקו, התנערה מכל אחריות להתנקשויות וטענה שאלה היו מעשים אינדיבידואליים, אנרכיסטים של גולדשטיין ועד היום לא הוכח הקשר בין הפעילות הקומוניסטית ובין ההתנקשויות. אחותו הייתה נשואה לפעיל קומוניסטי בולט יעקב קרנזדורף. מדיה וקבצים בנושא מקס גולדשטיין בוויקישיתוף אתר רומני המציג תמונות של גולדשטיין, של חלק משותפיו ושל חלק מקורבנותיו
מנזר האחיות ציון

האם התכוונתם ל... בירושלים שני מנזרים שהוקמו על ידי מסדר האחיות ציון: מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) – המנזר ברובע המוסלמי בעיר העתיקה מנזר האחיות ציון (עין כרם) – המנזר בעין כרם
לוי יצחק בנדר

הרב לוי יצחק בנדר (כ"ג בסיוון ה'תרנ"ז, 23 ביוני 1897 – כ"ב בתמוז ה'תשמ"ט, 25 ביולי 1989) היה ממנהיגיה הבולטים של חסידות ברסלב במאה ה-20. נולד בעיירה גרודזיסק מזובייצקי שבפולין, לאביו רבי אברהם נח. בגיל 17 התקרב לחסידות ברסלב, ומאז הייתה עבורו לדרך חיים ופעל רבות להפיצה. בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה חצה את הגבול מפולין לרוסיה והעתיק את מגוריו לעיר אומן שבאוקראינה, מקום קברו של רבי נחמן מברסלב ומרכז חסידות ברסלב בימים ההם. באומן התקרב אל הרב אברהם חזן בנו של רבי נחמן מטולטשין (תלמידו הקרוב של רבי נתן מברסלב). בשנת 1936 נאסר בידי השירות החשאי הסובייטי הנ.ק.ו.ד. בשל פעילות דתית להפצת היהדות ובחשד להברחת כספים לתוך ברית המועצות לצורך פעילותו. הם התכוונו להוציאו להורג, אך ברגע האחרון שוחרר ממאסר הודות לחנינה מיוחדת שקיבל ממושל אוקראינה שהיה נשוי לבת של אחד מחסידי ברסלב. כעבור תקופה קצרה התחרטו על שחרורו והוציאו צו מעצר חדש נגדו, אך כל נסיונותיהם ללוכדו בשנית עלו בתוהו, לאחר שנמלט מאומן ומצא מסתור באזור מוסקבה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, עם פלישתם של הנאצים לברית-המועצות, בניסיון להתרחק מאזורי הכיבוש, עבר לאוזבקיסטן והתגורר שם בערים בוכרה וטשקנט. לאחר המלחמה שהה במחנות העקורים בגרמניה ושם שימש כדיין ומורה הוראה לפליטים שהתקבצו שם. בשנת 1949 עלה לישראל והתיישב בעיר ירושלים, והיה מבין מחדשי תנועת חסידות ברסלב שהייתה במצב התפוררות בארץ ישראל. נמנה בין מייסדי ישיבת ברסלב ("השול", "ישיבת אור הנעלם") ולימד בה. נודע כמעביר המסורת הוותיקה של חסידות ברסלב שלפני מלחמת העולם השנייה, והיה מקובל על הרוב המכריע של חסידי ברסלב בארץ ישראל ובעולם. נפטר בכ"ב בתמוז תשמ"ט כשמסביבו קהל רב ונטמן בעת חצות לילה בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת חסידי ברסלב. שמו יצא כאדם שקול מאוד ומתון בהליכותיו והנהגותיו, בנושאי דת ובכלל. מחשבתו הייתה נתונה תמיד ליום המוות, מתוך צורך תמידי להתכונן רוחנית ומוסרית לעולם הבא, לפי אמונתו, וברוח דרכו של מורו ורבו רבי נחמן מברסלב. קרא רבות ליישום עצותיו של רבי נחמן מברסלב בענייני אמונה ותפילה, והנחיותיו של רבי נחמן ב'עבודת הבורא' כחלק מסדר יום, כמו השכמה בחצות הלילה ועריכת תיקון חצות, התבודדות שעה ביום, ומנהג חסידי ברסלב להשכים לתפילת שחרית עם הנץ החמה ועוד. העיד על עצמו שכך נהג בדקדקנות יום-יום למעלה משבעים שנה מאז שהתקרב לחסידות ברסלב. למרות געגועיו העזים לעיר אומן ולקברו של רבי נחמן, כפי שהשתקף תמיד משיעוריו, לא ראה בעין יפה את הנסיעות לאומן, שהחלו בשלהי תקופת שלטון ברית המועצות, בעיקר מתוך חשש לשלום החסידים, וכפי שהתבטא: "הכרתי את הקומוניסטים הללו מקרוב, ואני יודע על בשרי מה הם מסוגלים לעולל. אינני סומך עליהם כלל". אליהו גודלבסקי הרב עופר גיסין הרב יחיאל מיכל דורפמן הרב יעקב מאיר שכטר אליעזר ברלנד הרב משה ביננשטוק הרב ישראל יצחק בזנסון שיעוריו הרבים הודפסו בספרים הבאים: שיח שרפי קודש (ירושלים תשמ"ז) – 8 חלקים, משיחותיו וסיפוריו על זקני חסידי ברסלב. נועם שיח (ירושלים תשנ"ב) – 2 חלקים. תרגום שיחותיו של ר' לוי יצחק, כשחלקו העליון הוא שיחתו כפי שנמסרה בשפת היידיש, וחלקו התחתון הוא תרגום בעברית. דיבורי אמונה (ירושלים תשס"ג) – 5 חלקים, עיבוד לעברית עדכנית מהקלטות של שיחותיו. בצלאל פרידמן, איש חסידך האזנה לשיעורי רבי לוי יצחק בנדר בתרגום עברי, מאתר "שער ברסלב" בני בנדר (הראל), לדמותו של סבא, "כיכר השבת - האתר החרדי", 15.07.09 סרטון משנת תשמ"ה, יוטיוב כרטיס קבר באתר הר הזיתים לוי יצחק בענדער (1897-1989), דף שער בספרייה הלאומית היכל התלמוד – תל-אביב, שאלונים ודו"חות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 15
Ŋ

המונח "אנג" מפנה לכאן. לערך העוסק בדמות בסדרה אווטאר, ראו אנג (דמות). אֶנְג (אות גדולה: Ŋ; אות קטנה: ŋ), או אֶנְגְמַה, היא אות באלפבית הלטיני המייצגת עיצור וילוני אפי (כמו ה"נג" בבייג'ינג או שאנגחאי) במספר שפות הנכתבות בעזרת אלפבית זה. צורת האות הקטנה היא כמו n קטנה, בתוספת קרס מעוקל המתחבר לרגל הימנית, כמו באות g. לאות הגדולה יש שתי צורות: N גדולה בתוספת הוו המקובלת בשפות סאמי, והצורה הקטנה מוגדלת המקובלת בשפות אפריקאיות. בתקופות מוקדמות יותר, מאחר שלא היו במדפסות חותמות עבור האות, השתמשו ב-G הפוכה, או באטא (η) יוונית. מנקודת מבט אחרת האות הגדולה נראית כמו האות העברית מם (מ). לבד מהשימוש הבסיסי באות בשפות שונות ברחבי העולם, נעשה בה שימוש גם במספר שיטות תעתיק פונטיות, כמו האלפבית הפונטי הבינלאומי, האלפבית הפונטי האוראלי, ועוד. האות מקודדת בתקן ISO 8859-4 כ־BD עבור האות הגדולה ו־BF עבור האות הקטנה. ביוניקוד האות הגדולה מקודדת כ־U+014A והקטנה כ־U+014B. Ng (דיגרף) Ң ң Ҥ ҥ Ӈ ӈ מדיה וקבצים בנושא Ŋ בוויקישיתוף
צ'לסטה

צֶ'לֶסטָה (Celesta) היא כלי הקשה אידיופוני המופעל באמצעות מקלדת. הקלידים מחוברים לפטישים המכים במערכת של לוחות מתכת (בדרך כלל פלדה), והלוחות מעבירים את תנודותיהם לגופי תהודה. דוושה (פדל) משמשת להחזקה ולעמעום של הצליל. צליל הצ'לסטה דומה לצליל הגלוקנשפיל, אך בעל גוון רך יותר. אף שאינו עשיר בצלילים עיליים רבים, הוא מצטיין באיכות טהורה במיוחד שהקנתה לכלי את שמו, לפי המילה הצרפתית celeste שפירושה "שמימי". הצ'לסטה היא כלי בטרנספוזיציה – הצליל שהיא מפיקה גבוה באוקטבה אחת מהצליל הכתוב בתווים. בכלי הצרפתי המקורי היו חמש אוקטבות, אך צליל האוקטבה הנמוכה ביותר לא נחשב מוצלח, והיא הושמטה בדגמים מאוחרים יותר. כיום מוחלפת הצ'לסטה בחלק מהתזמורות הסימפוניות בדגם גרמני גדול יותר, בעל חמש אוקטבות. אף שמקובל לשייך את הצ'לסטה לקבוצת כלי ההקשה בתזמורת, מנגנים בה בדרך כלל פסנתרנים. התווים כתובים בשתי חמשות. הצ'לסטה הומצאה בשנת 1889 על ידי אוגוסט מוּסטֶל בפריז. קדם לה הטיפוֹפון או הדוּלציטון שהמציא אביו של מוסטל, ויקטור מוסטל, ב-1860. במקום לוחות מתכת היו בטיפופון קולנים, אך עוצמת הכלי הייתה נמוכה מכדי שישתתף בתזמורת. צ'ייקובסקי היה אחד הראשונים שהשתמשו בכלי זה ביצירה לתזמורת מלאה; הצ'לסטה מופיעה בפואמה הסימפונית האחרונה שלו, "ווֹיֵווֹדָה", ובחלקים מהבלט האחרון שלו, מפצח האגוזים (1892), בין השאר ב"ריקוד פיית הסוכר". מודסט מוסורגסקי: הגמד מתוך "תמונות בתערוכה" (1874). (בתזמור של מוריס ראוול – 1922). פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי: "ריקוד פיית הסוכר" מתוך מפצח האגוזים (1892) גוסטב מאהלר, סימפוניה מס' 6, (1906) איגור סטרווינסקי, פטרושקה (1911) מוריס ראוול, "דפניס וכלואה" (1912), בולרו (1928) גוסטב הולסט, "ונוס" ו"נפטון" מתוך כוכבי הלכת (1917) ריכרד שטראוס, "אביר הוורד", (1922) אוטורינו רספיגי, "אורני רומא" (1924) ג'ורג' גרשווין, אמריקאי בפריז, (1927) גוטפריד הופרטץ, "מטרופוליס", (1927) הייטור וילה לובוס, "טוקטה" מתוך "בכיאנאס ברזילראס מס' 2", (1933) בלה בארטוק, "מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה", (1937) אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', "סוויטה שמית" (1945) אוליביה מסיאן, "סימפוניה טוּרָנגלילה", (1949) סרגיי פרוקופייב, סימפוניה מס' 6 (1947) וסימפוניה קונצרטנטית (1952) דמיטרי שוסטקוביץ', סימפוניה מס' 4, סימפוניה מס' 11 וקונצ'רטו לצ'לו מס' 1. ת'לוניוס מונק, "Pannonica", מתוך האלבום "Brilliant Corners" פינק פלויד, The Gnome, מתוך החלילן בשערי השחר (1967) סטיבן וילסון "no twilight within the courts of the sun" מתוך אלבום סולו שלו (2009) סיגור רוס, "se lést", מתוך האלבום "...Takk" ניק דרייק, "Northern Sky" מתוך האלבום "Bryter Layter" צ'לסטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Ə

Ə (אות קטנה: ə) היא אות באלפבית הלטיני המייצגת תנועות שונות בשפות שונות. צורת האות היא e לטינית מסובבת ב-180 מעלות. באזרית מייצגת האות את התנועה [æ]. האות משמשת גם באלפבית הפונטי הבין-לאומי (ə) לייצוג תנועה מרכזית אמצעית שקרויה גם שווא (Schwa). באלפבית הפאן-ניגרי קיימת אות דומה, שלה אות קטנה זהה, ואות גדולה כמו E לטינית גדולה מסובבת ב-180 מעלות (Ǝ). Ǝ (אות קטנה: ə) היא אות באלפבית של אפריקה ובאלפבית הפאן-ניגרי אשר מייצגת את אותו הצליל של האות שלה היא דומה: Ə. צורתן של האות הגדולה והאות הקטנה דומה לאותם סוגי אותיות של האות הלטינית Ee אבל כששתיהן הפוכות. במתמטיקה, האות Ǝ היא סימון של הכמת הישי הלוגי "קיים". מדיה וקבצים בנושא Ə בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שושלת בגרט

האם התכוונתם ל... שושלת בגרטיוני – שושלת מלוכה מגאורגיה שושלת בגרטוני – שושלת מלוכה מארמניה מוצא שושלת בגרט – מוצא שושלת בגרטיוני מגאורגיה ושושלת בגרטוני מארמניה
השלטון הסובייטי בגאורגיה

האם התכוונתם ל... הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז – רפובליקה סובייטית, בשנים 1922-1936 הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה – רפובליקה רוסית, חלק מברית המועצות 1936-1990 המלחמה הסובייטית גאורגית – פלישת הצבא האדום לגאורגיה בשנת 1921
קארס

האם התכוונתם ל... נפת קארס (Kars) - נפה בצפון-מזרח טורקיה רפובליקת קארס – רפובליקה בשטחים של טורקיה המודרנית (הנפות קארס וארדהאן), ארמניה וגאורגיה של היום, שהתקיימה מה-1 בדצמבר 1918 עד ה-19 באפריל 1919 הסכם קארס – הסכם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית בתום המלחמה הסובייטית גאורגית קארס (עיר) – עיר בטורקיה המשמשת כבירת נפת קארס קארס (עיירה) (Karres)- עיירה במחוז אימסט שבמערב טירול, אוסטריה אישים: דאנקן קארס – חוקר ארצות ושחקן בריטי קרס
ג'ייסון מיוז

ג'ייסון אדוארד מיוז (באנגלית: Jason Edward Mewes; נולד ב-12 ביוני 1974) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, מוכר בעיקר בדמות סוחר הסמים המקלל "ג'יי", החצי הקולני יותר בצמד הקולנועי-בדיוני ג'יי ובוב השקט, לצידו של חברו קווין סמית'. את דמותו של ג'יי גילם בשבעה סרטי קולנוע: "מוכרים בלבד" (בתפקידו הקולנועי הראשון), "עכברי הקניון", "לרדוף אחרי איימי", "דוגמה", "ג'יי ובוב השקט מכים שנית", "מוכרים בלבד 2" והופעת אורח בסרט "צעקה 3". ביחד עם סמית' הופיע גם בסדרת הטלוויזיה המצוירת "מוכרים בלבד". כמו כן, כיכב בפרק הפיילוט של סדרה בבימויו של קווין סמית', שנקראה "שונאים את האל". הסדרה לא המשיכה מעבר לפרק הפיילוט. ב-2006 השתתף בסרט "ישבנים למעלה" בתפקיד הראשי, בסרטו של דייוויד ארקט "טריפ קטלני" ובסרט "תקוות גדולות" לצד לייסי שאבר. ב-2008 השתתף בסרטו של סמית', "זאק ומירי עושים פורנו", אך הפעם לא בתפקיד הקבוע של ג'יי. ב-2009 שיחק בסרט "שני גברים וחלום". בשנת 2010 החל מיוז להגיש יחד עם סמית' את הפודקאסט השבועי "Jay & Silent Bob Get Old" ("ג'יי ובוב השקט מזדקנים") ברשת "סמודקאסט", ובשנת 2011 החלו השניים להגיש באתר גם תוכנית יומית בשידור חי תחת השם "Jay & Silent Bob Get Jobs" ("ג'יי ובוב השקט מקבלים עבודות"). בשנת 2012 שיחק בקומדיה "נובס" לצד מויסס אריאס וסברינה קרפנטר. בשנת 2015 שיחק לצד דני טרחו בסרט הפעולה "צוות הלילה". בשנת 2021 דיבב את דמותו של סטינקור בסדרה המונפשת שיצר חברו קווין סמית' לנטפליקס "שליטי היקום: הגילוי". כיום מתגורר מיוז בלוס אנג'לס עם ג'ורדן מונסנטו, אשתו מאז 2009. ב-1 באפריל 2015 לשניים נולדה בת. מדיה וקבצים בנושא ג'ייסון מיוז בוויקישיתוף ג'ייסון מיוז, ברשת החברתית פייסבוק ג'ייסון מיוז, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ייסון מיוז, ברשת החברתית אינסטגרם ג'ייסון מיוז, סרטונים בערוץ היוטיוב ג'ייסון מיוז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ייסון מיוז, באתר AllMovie (באנגלית) ג'ייסון מיוז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'ייסון מיוז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
אוצר ויכוחים

ספר אוצר ויכוחים הוא אסופה של ויכוחים בין יהודים לנוצרים לאורך הדורות. אסופת הוויכוחים לוקטה על ידי יהודה דוד אייזנשטיין ופורסמה על ידיו בניו יורק בשנת 1922. בשנת 1969 הודפס הספר בשנית בירושלים. בנוסף לכך הודפס הספר בשנת 1996 על ידי המוסד לעידוד לימוד התורה בירושלים. אסופת הוויכוחים כוללת שני חלקים. החלק הראשון כולל את ספרו של יוסף בן מתתיהו 'נגד אפיון' ובעיקר ויכוחים מימי הביניים בין יהודים לנוצרים. ויכוחים אלו נכפו על יהודים על ידי הממסד הכנסייתי והמלוכה. לרוב נאלצו חכמים יהודיים בולטים להתווכח עם יהודי מומר אשר ניצל את שליטתו היחסית במקורות היהודים על מנת להקשות על חכמים אלו. כך למשל, נאלצו רבי יחיאל מפריז ואחרים להתעמת עם תלמידו לשעבר של רבי יחיאל מפריז, ניקולס דונין. גם פאבלוס כריסטיאני אשר התווכח עם הרמב"ן בויכוח ברצלונה היה מומר. לצד הוויכוח של יוסף בן מתתיהו עם אפיון והוויכוחים בימי הביניים, מצויים אף מספר ויכוחים מהעת החדשה ובהם חלופת מכתבים בין משה מנדלסון לכומר נוצרי בן דורו. החלק השני כולל מאמרים הדנים בתולדותיו של ישו הנוצרי ובאמיתותה של הברית החדשה. כמו כן, החלק השני מכיל גם התמודדות עם שנאת ישראל ואנטישמיות מודרנית. כך למשל מובאים בספר קורות המאבק של יהודים בארצות הברית כנגד התעמולה האנטישמית שהפיץ הנרי פורד. חלק זה בעצם מהווה סוג של ויכוח יזום על ידי יהודים עם הנצרות וגורמים אנטישמיים בארצות הברית של ראשית המאה העשרים. את האפשרות לפרסם בגלוי מקורות אלו צריך לייחס לחופש הדת בארצות הברית. אייזנשטיין עצמו כותב בהקדמה לספר זה (עמ' 6): "עתה תהילה לאל נוכל לעמוד במרחב נגד מגדפינו ולענות אותם דבר" עם זאת, במקום אחר (בהקדמה לאוצר פירושים וציורים להגדה של פסח) טרח איזנשטיין להדגיש שגם בארצות הברית, למרות שוויון הזכויות לו זוכים היהודים, עדיין מדובר בגלות ולא בהתגשמות המאוויים הלאומיים של עם ישראל כעם. יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר ויכוחים, באתר היברובוקס מקבץ פרוטוקולים של ויכוחים מתוך חלק א של הספר 'אוצר ויכוחים' אשר מופיעים באתר 'דעת' אוצר ויכוחים, באתר OCLC (באנגלית)
מנצ'ורית

מנצ'ורית היא שפה ממשפחת השפות הטונגוסיות, המדוברת בצפון סין. בעבר הייתה זו שפתו של העם המנצ'ורי, אולם כיום, במקביל להתפשטות המנדרינית התקנית הולכת השפה ונכחדת. דוברי השפה המנצ'ורית ברמת שפת אם הם מבוגרים בדרך-כלל, ורוב דוברי השפה כיום דוברים אותה כשפה שנייה בלבד. לשפה המנצ'ורית דמיון רב לשפת השיווה (‏ᠰᡳᠪᡝ ᡤᡳᠰᡠᠨ‏) המדוברת בחלקים משינג'יאנג ובחלקים מליאונינג, אולם עקב זהות הלאום הנפרדת היא נחשבת כשפה נפרדת. המנצ'ורית היא שפה אגלוטינטיבית, צֵירופית, כלומר המילים נוצרות בה על ידי תוספות לשורש שאינו משתנה. האגלוטינטיביות בה מוגבלת על ידי הידמות קולית ועל ידי שימוש בטונים, כך שגובה הטון שבו נאמרת המילה יכול לשנות את משמעותה. למנצ'ורית מערכת כתב נפרדת וייחודית, שייתכן שהושפעה מהקרבה לכתב המונגולי. מבחינה היסטורית, הייתה המנצ'ורית השפה הראשונה שאליה נחשף האדם האירופי במזרח הרחוק, וההיכרות של העולם המערבי עמה קדמה להיכרות עם המנדרינית, ועם שפות סיניות נוספות.[דרוש מקור] בעבר הייתה המנצ'ורית השפה הרשמית השנייה בחשיבותה באזורי השליטה הנרחבים של שושלת צ'ינג, וכל מסמכי השלטון הרשמיים נכתבו הן במנדרינית והן במנצ'ורית. עוד כיום ניתן לראות את הכתב המנצ'ורי מופיע במקביל לכתב המנדריני בארמונות השונים בעיר האסורה. לאחר נפילת השושלת והקמת הרפובליקה העממית הסינית הפכה המנדרינית לשפת אזור מנצ'וריה, ואילו השימוש במנצ'ורית הופסק. כיום דוברים את השפה כשפת-אם מספר מועט של אנשים, רובם מבוגרים. מדיה וקבצים בנושא מנצ'ורית בוויקישיתוף מנצ'ורית באתר אתנלוג מנצ'ורית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בוריאטיה

רפובליקת בּוּרְיָאטְיָה (רוסית: Респу́блика Буря́тия, בוריאטית: Буряад Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. שטחה של הרפובליקה משתרע על כ-351,300 קילומטר רבוע. אוכלוסייתה מונה כ-971,922 תושבים (2024). בתקופה הקדומה התגוררו בשטחה של בוריאטיה שבטים נוודים. לפי ממצאים בני ימינו הם יצרו כלים מנחושת, ארד וזהב והתקיימו בעיקר מציד איילים ודיג. מתקופתם נותרו ציורי קיר במערות קבורה. במאה האחרונה לפני ספירת הנוצרים התחזקו באזור שבטי ההונים שהקימו לראשונה ממלכה עצמאית וכבשו את כל שטחי השבטים האחרים. כעבור 300 שנה החלו ההונים בפלישה לאירופה ועזבו את האזור, שבו נשארו שבטי המונגולים והאבנקים. בשנת 1206 התחיל יליד האזור ג'ינגיס חאן במלחמה עם השבטים השכנים ועד מהרה הקים אימפריה שהשתרעה מגבולה המזרחי של סין עד פולין והונגריה באירופה, ובדרום עד איראן. תושבי האזור נטלו חלק פעיל בכיבושי ג'ינג'יס חאן והובילו ליצירת העמים המונגוליים של אסיה המרכזית ואירופה, כדוגמת הקלמיקים. לאחר מותו של ג'ינג'יס חאן התפרקה הקיסרות שלו לחאנויות קטנות, שהחשובה בהן באזור סיביר הייתה אורדת הזהב. במאה ה-16 החלו הרוסים (המוסקבאים), שהשתחררו מעול אורדת הזהב, במסע כיבושים משלהם, ולאחר שהכניעו את חאנות קאזאן ב-1552 ואת חאנות סיביר, הגיעו ב-1582 למזרח סיביר ואזור ימת באיקל והתחילו בקולוניזציה של האזור והעמים היושבים בו. בשנת 1666 הוקם אוסטרוג "ורחניאודינסק" שעם הזמן התפתח לעיר אולן-אודה. בהתאם להסכם נרצ'ינסק שנחתם בשנת 1689 השטח עבר לשליטת רוסיה הצארית. להגנת על גבולות האימפריה הרוסית באזור הוקמו יישובים קוזאקים. עד למהפכת אוקטובר האזור היה חלק של גוברניית אירקוטסק. בתקופה הסובייטית האזור היה חלק של רפובליקה אוטונומית. כחלק של התפרקות ברית המועצות מעמדה שודרג לרפובליקה כחלק של הפדרציה הרוסית. בראש בוריאטיה עומד נשיא, כיום אלכסיי צידנוב שמונה למלא את מקומו של ויצ'סלב נגוביסין, שכיהן בתפקיד במשך עשור בשנים (2007 - 2017). בשנת 2022 צידנוב נבחר לכהונה השנייה. הנשיא נבחר בבחירות כלליות של הרפובליקה (מצב זה היה מוגבל עקב הרפורמה של ולדימיר פוטין בשנים 2003–2012). לבוריאטיה פרלמנט (המכונה חורל) בן 65 מושבים. הרפובליקה נמצאת בדרום מזרח סיביר דרומית ומזרחית לימת באיקל. המרחק ממוסקבה הוא כ-5,532 קילומטר. הרפובליקה גובלת בצפון ובמערב במחוז אירקוטסק, בדרום-מערב ברפובליקת טובה, בדרום במונגוליה ובמזרח במחוז צ'יטה. אוכלוסיית הרפובליקה מנתה בשנת 2021 כ-985,400 תושבים. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2.8 איש לקילומטר רבוע והקבוצות האתניות הגדולות ביותר ברפובליקה היו בוריאטים 299.5 אלף (30.6%) ורוסים 581.7 אלף (64.9%). בתקופת ברית המועצות חלקה של אוכלוסייה הרוסית הייתה מגעי ל-70%. השפות הרשמיות בבוריאטיה הן בוריאטית ורוסית. הרפובליקה כוללת 21 אזורים, 6 ערים, 17 יישובים עירוניים. בירתה של בוריאטיה היא אולן-אודה. ערים גדולות נוספות הן סברובייקלסק, גוסינואוזיורסק וקיאחטה. אוכלוסיית הרפובליקה מרוכזת בעיקר בחלקה הדרומי. בעיר אולאן אודה מתגוררים כ-400 אלף תושבים וכולל פרברים היא כוללת כ-600 אלף תושבים (כ-60% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה). מדיה וקבצים בנושא בוריאטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בוריאטיה (ברוסית) בוריאטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סמל קוסטה ריקה

סמל קוסטה ריקה משמש רשמית כסמל המדינה החל מה-21 באוקטובר 1964, אף שהסמל הוצג לראשונה כבר ב-27 בנובמבר 1906. הסמל שונה בשנת 1964 כאשר נוספו לחמשת הכוכבים בראש הסמל, המייצגים כיום את מחוזות קוסטה ריקה, שני כוכבים נוספים, על מנת לסמל את שבעת מחוזות המדינה. במהלך שינוי זה הוכרז הסמל כסמל רשמי. הסמל מתאר הפשטה של הטופוגרפיה של קוסטה ריקה. הספינות משני הצדדים מייצגים את הים הקריבי ואת האוקיינוס השקט המצויים משני צידי המדינה. הספינות מייצגות גם את ההיסטוריה הימית של המדינה ואת חשיבות הסחר הימי להקמת המדינה וכלכלכתה. חמשת הכוכבים המקוריים שהיו בסמל ייצגו את חמש המדינות המאוחדות של מרכז אמריקה - מראשית המאה ה-19. שלושת ההרים מייצגים את שלושת הרי הגעש העיקריים שבמדינה, וברקע הסמל זורחת השמש המסמלת את הקדמה והעתיד. בראש הסמל, על קלף לבן רשום שם המדינה בספרדית, ומעליו, על קלף כחול, רשום בספרדית: America Central - "מרכז אמריקה". מדיה וקבצים בנושא סמל קוסטה ריקה בוויקישיתוף
איולים

איולים היו אחד מהשבטים הקדומים ביוון העתיקה. מקור שמם הוא מהעובדה שבני-שבט זה נחשבו לפי האגדות לצאצאיו של איולוס (שאביו הלנוס הוא האב הקדמון המיתולוגי של כל היוונים). מקור השבט הוא בתסליה, אבל האיולים עברו למקומם הסופי אחרי ששבט הדורים התקיף את האכאים ואז נטש את רוב השטחים שכבש. האיולים השתלטו על חלק מהשטחים הנטושים ובנה בהן מספר ערים, ביניהם דלפי. בני השבט אף עזרו לאחיהם האיונים לבנות את העיר אתונה. הם החלו לבנות את עריהם בצורה טובה יותר רק אחרי שהמיקנים הובסו, והחלו להפיץ את שפתם - הניב האיולי. דלפי לסבוס אתונה איולית ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.