laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוקס

רוקס (לרוב ביידוע, הרוקס, באנגלית The Rocks) הוא פרוור בסידני. רוקס מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). הרוקס מצוי בתווך הצר שבין מפרץ ג'קסון (ובאופן פרטי יותר, המפרצון סירקולר קווי) לבין מרכז העסקים הראשי של סידני. מצדו המערבי הוא גובל בדאווס פוינט ומילרס פוינט, בדרך ברדפילד המובילה לגשר נמל סידני. הוא אחד מהפרוורים הקטנים ביותר באזור סידני, וחולק מיקודים עם מרכז העסקים הראשי (2000), ועם דאווס פוינט ומילרס פוינט (2795). הוא אחד מהפרוורים המתויירים ביותר, בשל קרבתו לאתרים האיקוניים של סידני, בפרט בית האופרה של סידני וגשר הנמל. הרחוב הראשי היחידי שעובר הוא קצהו הצפוני של רחוב ג'ורג'. הרוקס נוסד ב-1788, לאחר הקמת המושבה הראשונה באזור המפרץ שימים תקרא סידני. בתי המתיישבים הראשונים היו עשויים אבן חול, שנכרתה מסלעים מקומיים - ומכאן שם הפרוור. במאה ה-19 הפרוור היה בעיקר שכונת עוני, ובמשך כמה עשרות שנים היה שטח שליטתה של הכנופיה The Rocks Push, ששלטה עד 1870. בתחילת המאה ה-20 הפרוור היה במצב הזנחה מתמשך, ומרבית בנייניו ההיסטוריים היו בסכנת התמוטטות. בעקבות התפרצות מגפה באזור הרוקס ודרלינג הרבור, הממשל המקומי הכין תוכנית למחוק את הפרוורים לחלוטין ולבנותם מחדש. חלק מהרוקס אכן פורק, אך התוכניות לבניינו מחדש נדחו בעקבות מלחמת העולם הראשונה. חלק נוסף ממנו מוטט על מנת לבנות את גשר הנמל בשנות העשרים, והתוכניות לבניינו מחדש נדחו בשנית - הפעם בשל מלחמת העולם השנייה. ב-1968 הועלתה הצעה לפרק את כל הבניינים ההיסטוריים ברוקס ובמקומם לבנות בתים מודרניים בצפיפות רבה יותר. קבוצה של תושבים מקומיים הקימה עמותה על מנת להתנגד להצעה, ובמהרה האיגודים המקצועיים הצטרפו להתנגדות זו. ניסיונות למימוש הצעת הבנייה מחדש גרמו לתסיסה מקומית והפגנות רבות, עד שלבסוף - כמעט עשור לאחר ההצעה המקורית - הוחלט לשפץ את הבניינים ההיסטוריים של הרוקס במקום להרסם. כיום שורת הבניינים העתיקים של הרוקס על רחוב ג'ורג' הם חלק מהאטרקציות התיירותיות הסובבות את מרכז סידני, וכוללת מספר רב של חנויות מזכרות. ברוקס מספר רב של חנויות למזכרות מסידני עצמה, הכוללות נופים שניתן לראות מהפרוור - בעיקר סירקולר קווי והסובב אותו. מדי סוף שבוע (שבת וראשון) מתקיים שוק גדול ברוקס, ברחוב ארגייל, הכולל מעל למאה דוכנים שמוכרים בגדים, תכשיטים, רהיטים, מזון מבושל ומזכרות. השבילים בין הבתים הישנים זכו למיפוי כשבילי תיירים, והם מובילים לאתרים היסטוריים כגון ביצורי דאווס פוינט (אחד מהביצורים העתיקים ביותר בניו סאות' ויילס), מצפה סידני ובית קדמן - הבית העתיק ביותר בניו סאות' ויילס ששרד, ומתוארך ל-1818. ברוקס מצויים הפאבים העתיקים ביותר בניו סאות' ויילס, על פי טענת בעלי הבתים. בין הבולטים הם the Fortune of War ו-Lord Nelson, ופאבים אחרים שזכו למעמד דומה: the Orient, the Mercantile,the Palisade ו-Hero of Waterloo. בקרבת הרוקס מוזיאון אחד: המוזיאון לאמנות מודרנית בסידני. ברוקס מצויה גם מכללת ההכשרה לאמנות מסחרית - CATC, הממוקמת באחד הבניינים העתיקים בקרבת הנמל. מדיה וקבצים בנושא רוקס בוויקישיתוף רוקס באתר "Dictionary of Sydney" רוקס באתר "Sydney Suburbs" (אורכב 21.10.2011 בארכיון Wayback Machine)
גבריאל הנדלר

גבריאל הנדלר (נולד ב-1946 בלונדון) הוא פרופסור חבר בדימוס לחקר ביצועים והחלטות, המפורסם בעיקר בשל מאמריו בתחום תורת הרשתות. הנדלר נולד בלונדון ועלה לישראל עם משפחתו בהיותו כבן שנה. בהיותו בכתה ה' עקרה משפחתו לאנגליה. השלים תואר ראשון בכלכלה מתמטית בבית הספר לכלכלה של לונדון. עם פרוץ מלחמת ששת הימים חזר לישראל על מנת להתגייס לצה"ל, למרות שהוצע לו מסלול מהיר לדוקטורט בהיותו המצטיין במחלקה ואף שהיה בעיצומן של ההכנות לקבלת תואר שני. בצה"ל שובץ במסגרת העתודה האקדמית, ומלבד קורס קצינים שעבר, עסק בתחומו - חקר ביצועים, וכן השלים תואר שני בטכניון. לאחר מכן השלים תואר דוקטור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר הדוקטורט שימש למעלה משנה כמרצה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בדרגת assistant professor. שב לישראל עם משפחתו בשנת 1975, ומאז הרצה בקביעות בחקר ביצועים והחלטות באוניברסיטת תל אביב. כמו כן עמד מספר שנים בראש החוג לחקר ביצועים והחלטות. במהלך השנים שימש מרצה אורח גם במוסדות אחרים דוגמת אוניברסיטת מסצ'וסטס וישיבה יוניברסיטי. בשנים 2011–2012 עמד בראש התוכנית ללימודי מוסמך במנהל עסקים במכון לב בירושלים. התפרסם בעבר לאור התמחותו המיוחדת בענייני תחבורה, ואף עמד מספר שנים בראש המרכז למחקר וניהול תחבורה באוניברסיטת תל אביב. יעץ לכמה חברות בתחומי מומחיותו, לרבות החברה האחראית לתכנון שדה התעופה במינכן וחברת אל על. כך גם שימש כבורר בסכסוך שבין אגד לבין התעשייה הצבאית. בשנת 1979 פרסם הנדלר ביחד עם פיטו מירצ'נדני ספר בתורת הרשתות - Location on Networks: Theory and Algorithms - בהוצאת MIT. כמו כן פרסם שורה ארוכה של מאמרים בכתבי עת ואנתולוגיות. בבגרותו הסיר את הכיפה לתקופה מסוימת, ורק תקופה קצרה אחרי ששב ארצה חזר לנהוג כדתי. בעקבות תהליך התשובה הזניח במידה מסוימת את החקר המדעי עבור לימוד תורה. הנדלר הוא חסיד חב"ד, ומקורב לרב יצחק גינזבורג מזה שנים. בשנת תשנ"ו (1996), כשנעצר הרב גינזבורג מעצר מנהלי בידי ראש הממשלה ושר הביטחון דאז, שמעון פרס, שלח הנדלר עדות אופי בעד הרב אל השופטת דליה דורנר, שעמדה בראש ההרכב שעסק בעניינו של הרב. הנדלר נשוי לדבורה, ד"ר לתקשורת שהייתה נציגת שר החינוך שתי קדנציות במועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין, ואב לחמישה. אחד מבניו, עמי, נפטר ממחלה בשנת תשע"ו (2016). מראשית שנות השמונים עד שנת 2010 התגורר ביישוב קרני שומרון. כיום מתגורר בשכונת רמות בירושלים. גבריאל הנדלר, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה גבריאל הנדלר, באתר dblp עבודות עיקריות (טקסט מלא ואזכורים) באתר Google Scholar דודו כהן, הפקולטה למדעי האמונה
יודופוביה

יודופוביה הוא שם אחר לאנטישמיות, שהוצע על ידי יהודה לייב פינסקר. בחיבורו "אוטואמנציפציה!" משנת 1882 ניסה י"ל פינסקר להסביר את האנטישמיות כפוביה,פחד מפני יהודים, שבהּ לוקים עמי העולם. לשיטתו, פוביה ציבורית זו נגרמת משום שהעם היהודי הוא עם רפאים, "מת חי" המהלך בין העמים. שיבת העם היהודי לארצו וכינונו כעם ככל העמים אמורה הייתה לדעתו זו לפתור את בעיית האנטישמיות. פינסקר, הציג את האמנציפציה ליהודים ככישלון וכדבר בלתי אפשרי. פינסקר, שהיה גם רופא מתבולל, האמין רוב ימי בגרותו שרוסיה תעשה בהדרגה מונרכיה חוקתית, עם קידמה חברתית ושוויון לכל, אך פרעות הסופות בנגב כנגד יהודי רוסיה ואוקראינה שינו את גישתו. הוא זועזע בעיקר מהשתתפותם של יסודות "תרבותיים" בפרעות - סמינריוניסטים, סטודנטים ואפילו אינטלקטואלים שמאלניים מתנועת "נארודניה ווליה" – ומן התפקיד שמילאו העיתונים בהסתת האספסוף. שנאת היהודים, הסיק פינסקר, איננה רציונלית, והיא נובעת ממחלת נפש שבהּ חולה החברה הלא-יהודית. את המחלה כינה פינסקר בשם יודופוביה: פחד מיהודים. פחד זה, לדברי פינסקר, הוא מקור השנאה החולנית של הלא-יהודים ליהודים בכל הדורות. להלן ציטוט דבריו של פינסקר מתוך החיבור "אוטו-אמנציפציה": היודופוביה היא פסיכוזה. כפסיכוזה היא תורשתית, וכמחלה מורשת זה אלפיים שנה אין לה תרופה. פחד הרוחין, בתור אבי היודופוביה, הוא שהוליד אותה שנאה מופשטת, כמעט אמרתי אפלטונית, שבגללה נהוג לעשות את כלל האומה היהודית אחראי לעבירות הממשיות או המדומות של פרטים מתוך חבריה, ולהלעיז עליה למכביר, להכותה על פניה בחרפה. אוהב ואויב בקשו מאז להסביר או להצדיק אותה שנאת יהודים, בחפאם על היהודים מכל מיני אשמות, לאמור הם צלבו את ישו, הם שותים דם נוצרים, מרעילים בארות, מלווים בריבית, מנצלים את האיכר וכו'. אשמות אלה ואלף כאלה כלפי עם שלם נמצאו תלויות על בלימה - וכי רופפות הן... ... אשר על כן, האשמות שהם נטענים עליהן, ברגיל כוללניות הן, על-הרוב קלוטות מן האוויר... — "אוטואמנציפציה!", י.ל. פינסקר, עמ. 42 פטר שפר, יודופוביה: גישות כלפי היהודים בעולם העתיק, ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, הוצאת הקיבוץ המאוחד; מאנגלית: להד לזר, 2010. שלמה זנד, גזע מדומיין, היסטוריה קצרה של היודופוביה, הוצאת רסלינג, 2020 תקציר הספר "הידופוביה"(הקישור אינו פעיל) מאת ד"ר גוסטבו פרדניק בקורת על הספר "יודופוביה" (אורכב 11.09.2011 בארכיון Wayback Machine) מאת פטר שפר, מאת ד"ר אסף מלאך
תגלת-פלאסר הראשון

תגלת-פלאסר הראשון היה מלך אשור בשנים 1115 לפנה"ס – 1076 לפנה"ס בתקופת הממלכה התיכונה. פירוש שמו תוכולתי-אפיל-אשרה: "האל אשור (הוא בן אשרה [הוא מקדשו בעיר אשור]) הוא מבטחי". בנו של המלך אשור-רש-ישי הראשון. בתחילה שלט תגלת-פלאסר רק על ממלכה קטנה סביב העיר אשור. הוא יצא להילחם נגד עם הכדמֻחֻ, הכניע אותם וסיפחם לאשור. הוא נלחם נגד מושכי (פריגים), שהיה עם שהתגורר באנטוליה, וכבש בעבר מחוזות אשוריים בצפון הפרת. לאחר מכן הוא חדר לקפדוקיה, וגירש את החיתים מהמחוז האשורי סוברתו שנמצא על החידקל. הצבא האשורי המשיך להתקדם והגיע עד ההרים מדרום לימת ואן, ואז פנה מערבה וקיבל את כניעתה של העיר מלטיה שנמצאת במזרח טורקיה. תגלת-פלאסר השתלט על הפרת, מסוחו ועד כרכמיש, משם הוא פנה לבבל ובזז אותה. הוא הניח לוחות נחושת המתארים את ניצחונותיו במבצר שבנה. הוא נלחם נגד הארמים בצפון סוריה, והגיע עד המוצא של החידקל. הוא כבש את העיר החיתית פתור, ואז המשיך לים התיכון לערים גבל, צידון, ואירביד. באירביד הוא יצא לים וצד את הנחירו, שיש המזהים אותו כלוויתן. חלקים מכיבושיו הוא מספח לאשור, וחלקים אחרים הוא משאיר עצמאיים. מסעותיו הצבאיים תבעו מאמץ ומשאבים גדולים, דוגמה לכך היא ניסיונותיו להביס את הארמים שפולשים מעבר לפרת, ולשם כך הוא חצה את הפרת 28 פעם. בנוסף למסעותיו הצבאיים הוא שיקם את מקדשי האלים אשור ואדד באשור. לאחר מותו ירש אותו בנו אשאריד-אפל-אכור. האימפריה שהקים לא החזיקה מעמד זמן רב, וכנראה הגורם העיקרי להתפוררותה היה פלישות הארמים שהתיישבו מעבר לפרת. כתובת של תגלת-פלאסר מופיעה על גבי סלע במנהרת החידקל שבטורקיה. תגלת-פלאסר השלישי A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC I (1114-859 BC), University of Toronto press, 1991 מדיה וקבצים בנושא תגלת-פלאסר הראשון בוויקישיתוף תגלת-פלאסר הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תגלת-פלאסר הראשון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טון מוביל

במוזיקה, טון מוביל הוא צליל שנמצא חצי טון מעל, או חצי טון מתחת, לצליל אחר ונמשך אליו. הוא יקרא טון מוביל עליון, או תחתון בהתאם לייחסו אל הצליל היציב אליו הוא נמשך. הטון המוביל הוא צליל לא יציב המבקש להפתר לצליל יציב בצעד של סקונדה קטנה. כך הדוגמה הנפוצה ביותר לטון מוביל היא הדרגה השביעית בסולם המז'ורי. למשל בסולם דו מז'ור הצליל סי מבקש להיפתר בחצי טון למעלה לטוניקה, דו. בצורה דומה, הדרגה השלישית מי, מבקשת להיפתר למעלה לפה. דוגמה נפוצה לטון מוביל עליון, היא המדרגה השישית במינור, כך בדו מינור הצליל לה במול, הוא צליל מתוח שמבקש להיפתר מטה, לדומיננטה, לסול. הטון המוביל הראשי של סולם יהיה זה שמושך אל הטוניקה, כלומר, הצליל השביעי. משיכה של חצי טון נתפסת חזקה במיוחד במוזיקה הטונאלית, ולכן הצליל השביעי בסולם, שהוא גם טון מוביל, וגם לא חלק מהמשולש הטוניקאי (כאמור, גם המדרגה השלישית היא טון מוביל, אולם היא נמצאת במשולש הטוניקאי המורכב מהראשונה, השלישית והחמישית), הוא הצליל הכי פחות יציב בסולם דיאטוני. במודוסים בהם הצליל השביעי איננו טון מוביל, כמו המיקסולידי, או המינור הטבעי, הצליל השביעי בסולם נקרא סאבטוניקה. המודוס, המינור ההרמוני נוצר מכיוון שבסולם המינור הטבעי אין אף טון מוביל לטוניקה. למעשה, הטון המוביל היחידי שיש במינור הטבעי הוא השישית המובילה לחמישית, אולם הטוניקה נמצאת במרחק של טון שלם גם מהצליל שתחתיה וגם זה שמעליה. בלה מינור למשל, הדרגה השנייה היא סי, והשביעית היא סול. במוזיקה טונאלית אחד המתחים החשובים ביותר הוא בין האקורד הדומיננטי לבין האקורד הטוניקאי. אולם בעוד בסולם מז'ורי הטרצה של האקורד הדומיננטי היא טון מוביל לטוניקה, במינור הטבעי אין את המשיכה הזו אל הטוניקה, כי אין את הטון המוביל. על כן נהוג להגביה את הצליל השביעי בסולם כדי שיהפך לטון מוביל אל הטוניקה. לדוגמה, בלה מינור הרמוני, הצליל סול מוגבה לסול דיאז, וכך הוא נהיה לטון מוביל לטוניקה לה. שלושת האקורדים הגאוגרפים, או האקורדים של הסקסטה המוגדלת, האיטלקי, הצרפתי, והגרמני, הם שלושה אקורדים המכילים סקסטה מוגדלת בין הדרגה הרביעית המוגבהת לדרגה השישית המונמכת. כך למשל, בסולם דו מז'ור, או מינור, האקורדים הללו יכילו את מרווח פה דיאז ולה במול. השימוש של האקורדים הללו הוא פרידומיננטיים, כלומר הם מושכים בצורה מאוד חזקה לדומיננטה, וזאת בגלל שהם בנויים על כך שיש להם שני טונים מובילים אל הצליל הדומיננטי. בדוגמה לעיל, הצליל פה דיאז הוא טון מוביל תחתון לסול, והצליל לה במול, הוא טון מוביל עליון. יחד הם מושכים בצורה מאוד ברורה אל הסול, הוא הדומיננטה של סולמות אלו. תאוריית המוזיקה מדיה וקבצים בנושא טון מוביל בוויקישיתוף
דן בר-און

דן בר-און (1938 - 4 בספטמבר 2008) היה פסיכולוג ישראלי ופרופסור למדעי ההתנהגות. בר-און נולד בחיפה בשנת 1938 להורים שעלו מגרמניה בשנת 1933 לאחר עליית הנאצים לשלטון והתיישבו במושבה הגרמנית בחיפה. אביו היה רופא בהמבורג טרם עלייתו. שם משפחתו המקורי היה ברונו, אולם השם עוברת לבר-און. הוא למד בבית הספר הריאלי, עבר בגיל 16 לבית הספר החקלאי כדורי והפך לחבר בקיבוץ רביבים, שם התגורר במשך 25 שנה. בשנת 1957 התגייס לצבא ההגנה לישראל ושירת בנח"ל. לאחר השירות הצבאי חזר לקיבוץ. בשנים 1967 עד 1969 היה אחראי על המטע ועל עצי הפרי, כמו כן עסק בחינוך והיה גם מזכיר הקיבוץ. בשנת 1972 החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה במחזור הראשון של אוניברסיטת בן-גוריון במחלקה למדעי ההתנהגות. את התואר השני השלים בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1975 ושם סיים בשנת 1981 גם את הדוקטורט, בהנחיית פרופסור זאב קליין. בשנים 1975–1976 היה פסיכולוג צבאי. בשנת 1977 החל ללמד במחלקה למדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון, ובשנת 1995 קיבל מעמד של פרופסור חבר. בין השנים 1993 ל-1995 ובין 2003 לבין 2005 שימש כראש המחלקה לפסיכולוגיה ומדעי ההתנהגות. תחום מחקרו העיקרי היה היחסים והקשר בין הורים שתפסו עמדות בכירות במשטר הנאצי לילדיהם. בר-און טיפל בניצולי שואה ובאנשים שקשורים לעימות הישראלי-הפלסטיני. בנוסף עבד כפסיכולוג קליני וטיפל בניצולי שואה ובילדיהם. בשנת 1998, הקים בר-און עם פרופ' סאמי עדואן מאוניברסיטת בית לחם את PRIME, מכון ישראלי-פלסטיני למחקרי שלום. ב-2009 יצא הספר של בר-און ועדואן, "ללמוד את הנרטיב ההיסטורי של האחר", המציג את גישת הנרטיב הדואלי. נישואיו הראשונים היו לנילי, שהייתה אם לילדיו יערה, אורן ושני. לאחר שהתגרש התחתן בשנית, עם תמי, ד"ר לחינוך לעבודה סוציאלית, שילדה את בנם המשותף הרן. דן בר-און נפטר ב-4 בספטמבר 2008 מסרטן ונקבר בקיבוץ רביבים. ב-2009 נערך יום עיון לזכרו, בנושא "הכרה ודיאלוג" באוניברסיטת בן-גוריון. על עבודתו זכה במספר פרסים: בשנת 2001 זכה בפרס אלכסנדר לנגר ביחד עם סאמי עדואן, וקיבל את עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מידי נשיא גרמניה. בשנת 2003 הוענק לו פרס אריך מריה רמרק לשלום, ביחד עם המשורר הפלסטיני מחמוד דרוויש, ובשנת 2005 קיבל את פרס ויקטור גולדברג לשלום במזרח התיכון ביחד עם סאמי עדואן. "בין פחד לתקוה: סיפורי חיים של חמש משפחות ניצולי שואה, שלושה דורות במשפחה" (1994) "מורשת השתיקה: שיחות עם ילדי הרייך השלישי" (1997) "על 'האחרים' בתוכנו: תמורות בזהות הישראלית מנקודת מבט פסיכולוגית-חברתית" (2005) "ספר את חייך: יצירת דיאלוג בין יהודים וגרמנים, ישראלים ופלסטינים" (2006). אורי דרומי, עיקר כוחו להקשיב ולדובב, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2008 ראיון בוידאו, סרטון באתר יוטיוב BAR-ON, DAN, קורות חייו באתר אוניברסיטת בן-גוריון (באנגלית) דן בר און (1938-2008), דף שער בספרייה הלאומית
רוסברי

רוסברי (באנגלית: Rosebery, לעיתים מבוטא רוזברי) הוא פרוור בסידני. רוסברי מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney) ועיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay). רוסברי מצוי 6 ק"מ דרומית ממרכז העסקים הראשי של סידני, והוא הפרוור הדרומי ביותר באזור השיפוט של עיריית סידני, והפרוור הצפוני ביותר באזור השיפוט של עיריית בוטאני ביי. מצפון הוא גובל בזטלנד, במערב באלכסנדריה ובדרום במסקוט, השייך לאזור הפרוורים המזרחיים. הרחובות הראשיים העוברים בו הם דרך בוטאני ודרך רוטשילד (מצפון לדרום), ודרך גרדנרס ממערב למזרח. רוסברי נחנכה בשנת 1883 לרגל ביקורו של ארצ'יבלד פיליפ פרימרוז, רוזן רוסברי החמישי, באוסטרליה. פרימרוז המשיך בקריירה פוליטית וקיבל את תפקיד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בשנים 1894–1895. בשנת 1905 נפתח ברוסברי מסלול מרוץ הסוסים רוסברי, שהתמחה בתחילת דרכו במרוצי פונים. עד שנות העשרים הצליח המסלול לפתח פופולריות שהעיבה על זו של המסלול המתחרה ברנדוויק. במהלך מלחמת העולם השנייה הפך מסלול המרוץ למחנה צבאי. ב-1961 חולק הפרוור לאזור תעשייתי ואזור מגורים צפוף. אזור דרך גרדנרס פותחה על ידי ריצ'רד סטנטון, שעבודתו נתנה לפרוור מוניטין של "פרוור גנים". החל משנת 1902 ועד 1957, נסע קו חשמלית דרך רוסברי, ומשם לזטלנד. קו זה עבר ברחובות רדפרן, אליזבת' וצ'למרס. הקו הפסיק את שירותו יחד עם פרוורים רבים אחרים בסידני, שהחליפו את שירות החשמליות בקווי אוטובוסים. ברוסברי מצוי פארק טורוול, בין שדירת הרקורט ודרך הייז, כמו גם גנים קטנים רבים. תחרויות גינון נערכו בפרוור מדי שנה החל משנות השישים ועד שנות התשעים. מרבית בתי המגורים בפרוור הם בסגנון בונגלו, בארכיטקטורה קליפורנית ופדריישן אוסטרלית. חלק מאוכלוסיית רוסברי היא מהגרים ובני מהגרים, רובם מארצות המזרח התיכון, בעיקר יוון ואיטליה. מדיה וקבצים בנושא רוסברי בוויקישיתוף רוסברי, Dictionary of Sydney רוסברי (אורכב 24.08.2011 בארכיון Wayback Machine), Sydney Suburbs
סופרטוניקה

סופרטוניקה במוזיקה, היא המדרגה השנייה בסולם דיאטוני, כלומר, הצליל השני בסולם. בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה. לחלופין הסופרטוניקה היא הדרגה ההרמונית השנייה בסולם, כלומר האקורד המשולש שהשורש שלו הוא הצליל השני. כך בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה, פה, לה. הסופר טוניקה היא צליל לא יציב, היות שהיא לא חלק מהמשולש של הטוניקה, והיא יכולה להפתר למעלה למדיאנטה או למטה לטוניקה. האקורד של הסופרטוניקה הוא אקורד מינורי, כשהסולם מז'ורי (בדו מז'ור, רה פה לה) או אקורד חצי מוקטן כשהסולם מינורי (בדו מינור, רה פה לה במול). בשני המקרים, בהרמוניה המסורתית נהוג להכפיל את הטרצה של האקורד (פה), וההיפוך הנפוץ שלה הוא סקסטאקורד. כמו כן, זהו אקורד שמקבל באופן נפוץ ספטימה. בשביל הסופרטוניקה הספטימה היא צליל הטוניקה, כלומר רה פה לה דו, בסולם דו מז'ור. תפקודה ההרמוני הוא של מתח מתון. דרגת הסופרטוניקה דומה בצליליה לצלילי דרגת הסובדומיננטה (הדרגה הרביעית), והיא מהווה דרגה משנית לדרגה זו. דרגה זו מובילה לרוב אל דרגת הדומיננטה (הדרגה החמישית), בדומה לתפקיד הסובדומיננטה. אחת הסיבות לשימוש הנפוץ כל כך בסופרטוניקה היא שכדי לעבור מסובדומיננטה לדומיננטה, השורש של האקורד עולה במדרגה אחת, מ-4 ל-5. זהו מהלך חלש, גם מבחינת הולכת קולות, יש לו נטייה להיות מקבילי, וגם מבחינות אחרת. לעומת זאת, השורש של הסופרטוניקה נמצא קוורטה מתחת לשורש של הדומיננטה, כך שבמהלך 2 ל-5 יש עליה בקורטה, שזהו המהלך החזק ביותר (הוא דומה למהלך של קדנצה, מחמישית לראשונה). יתרון נוסף, אם כי נחות בחשיבותו, הוא שהסופרטוניקה מאפשרת גיוון צבעים. הדרגה החמישית והראשונה בסולם מז'ורי, שתיהן מז'וריות, וכמוהן גם הרביעית. אך הדרגה השנייה היא דרגה מינורית, שימוש בה מוסיף עוד גוון של צבע של אקורד. בהולכת הקולות הפשוטה ביותר, אקורד סופרטוניקה במצב סקסטאקורד נפתר לאקורד דומיננטה כך: הבס עולה 4 ל-5, השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 עולה ל-7, וההכפלה של הטרצה נשארת ונהיית לספטימה של האקורד החדש. אולם נהוג מאוד שהסופרטוניקה תופיע כקוינטסקסט אקורד בקדנצה. במקרה שכזה היא תיפתר כך: הבס עולה, 4 ל-5. השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 יורדת ונהיית הספטימה 4, והספטימה 1 יורדת ונהיית לטון המוביל 7. בג'אז החשיבות של הסופרטוניקה גדולה במיוחד. יחידת ההגיון הבסיסית של ההרמוניה הג'אזית הפשוטה היא מה שנקרא 2 - 5 - 1. סופרטוניקה, דומיננטה וטוניקה. כך בג'אז יש עמודי תווך של הרמוניה חשובה, והמעבר מאחד לשני באופן רגיל מתקיים כטוניסיזציה, כלומר עם ה2 - 5 - 1. כלומר במקום לעבור מראשונה לשישית, יהיה קודם הסופרטוניקה של השישית, אז הדומיננטה של השישית, ורק אז השישית. פעמים רבות יופיע רק ה 2 - 5 ויורגש המעבר לסולם החדש, אבל אז החמישית תהפוך למינורית, ותהיה כעת הסופרטוניקה למהלך 2- 5 - 1 חדש. למשל בסטנדרט סטלה באור הירח, שכתוב בסי במול מז'ור, ההרמוניה מתחילה ממי חצי מוקטן, ואז לה דומיננטי (כלומר, 2 - 5 של רה מינור, הדרגה השלישית בסולם) אבל במקום להפתר לרה, מגיע דו מינור, הוא הסופרטוניקה של הסולם הראשי, אחריו פה דומיננט, הדומיננטה של הסולם הראשי. אז במקום להפתר לסי במול, מופיע האקורד פה מינור, שהופך את פה לסופרטוניקה, ואחריו באמת מופיע סי במול דומיננט, שהוא הדומיננטה של הרביעית, שמגיעה מיד - מי במול מז'ור. כלומר כל המהלך הזה, היה הרחבה גדולה של הרביעית, בעזרת מהלכי 2 - 5 - 1. תאוריית המוזיקה מדיה וקבצים בנושא סופרטוניקה בוויקישיתוף
צפריר רינת

צפריר רינת (נולד ב-1962) הוא כתב לענייני איכות הסביבה של העיתון "הארץ". צפריר רינת נולד וגדל בחולון. רינת שירת בצה"ל כמש"ק חינוך וידיעת הארץ. הוא החל לעבוד כעיתונאי בשנת 1989 במקומון "שתי ערים" בו היה כתב ספורט וכתב מגזין. בהמשך עבר ל"הארץ" והיה כתב מדעי. בשנת 1994 החל לכתוב ב"הארץ" על נושאי איכות הסביבה. בשנת 2002 זכה רינת בפרס פראט, המוענק על סיקור נושא איכות הסביבה. רינת זכה בפרס בקטגוריית העיתונות הכתובה, בשנה הראשונה בה חולק פרס זה. העיתונאי והעורך חנוך מרמרי הגדיר את רינת כ"איש שייסד בארץ את איכות הסביבה כתחום סיקור עיתונאי". זיו ימיני קרא לו אחד מ- "ארבעת אנשי התקשורת הכי סביבתיים בישראל". רינת קורא לצמצום קצב גידול האוכלוסייה וטוען ש"האטת קצב גידול האוכלוסייה היא תנאי הכרחי להבטחת איכות חיים סבירה למיליונים שכבר חיים כאן". הוא מזדהה עם עמדות השמאל וכותב נגד המשך השליטה בשטחים. למשל, הוא פרסם מאמר נגד השתתפות הקרן הקיימת לישראל בנטיעת עצים ביהודה ושומרון וכתב: "הרי כל מהותה של מעלה אדומים היא צפצוף אחד ארוך על זכותם של הפלסטינים להיות שותפים בהכרעה על גורל מולדתם, בתחום שאינו חלק מישראל". מאמרי צפריר רינת, באתר "הארץ". נמצא בסביבה, הבלוג של צפריר רינת. צפריר רינת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מהו האתגר הסביבתי הגדול ביותר של ישראל היום? נלי תגר ולירון ויצמן ברדיו תל אביב, 3 ביוני 2021 ממאמריו: הרס ליד הגלים, באתר הארץ, 15 ביוני 2009 מדינה מזהמת, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2009 פרידה סופית, באתר הארץ, 12 בינואר 2010 ים המלח - בין שימור לפיתוח, באתר מט"ח, אאוריקה, מאי 1997, גיליון 4 צפריר רינת, באתר הארץ רוני קורן-דינר‏, פרס PRATT לתקשורת בנושאי סביבה יוענק לצפריר רינת ולשולה שמרלינג, באתר וואלה, 16 בינואר 2003 העיתונאים צפריר רינת מ"הארץ" ושולמית שמרלינג מקול ישראל קיבלו אתמול פרס, באתר הארץ, 20 בינואר 2003 חנוך מרמרי, ירוק דשא, ירוק רעל, באתר העין השביעית, 11 בדצמבר 2009 זיו ימיני, סיקור אוהד: ארבעת אנשי התקשורת הכי סביבתיים בישראל, באתר אייס, 7 ביוני 2020 צפריר רינת, נטיעה לא מוסרית, באתר הארץ, 9 בפברואר 2010 צפריר רינת, להצטופף ולהצטמצם, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא איכות הסביבה ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמורת שער פולג

שְׁמוּרַת שַׁעַר פּוֹלֵג היא שמורת טבע בשרון, השוכנת בין היישובים יקום מדרום, אודים מצפון, וכביש 2 ומכון וינגייט ממערב. השמורה הוכרזה ב-23 במרץ 1967 ושטחה הורחב ב-29 במאי 1997. שטחה 136.5 דונם ולמרות ממדיה הצנועים היא מצטיינת בצמחייה עשירה בבתי גידול שונים. השמורה מקיפה את רכס הכורכר השני מבין שלושה רכסים המלווים את קו החוף בשרון הדרומי. בתקופת הברונזה (תחילת האלף ה-3 לפנה"ס) קם על הרכס יישוב כנעני בגובה של 20 עד 25 מטרים מעל פני הים, המוכר כיום כתל פולג. החל במאה ה-19 לפנה"ס נחפר חפיר בצידו הצפוני של התל, וזה הורחב בתקופה הרומית, עת החל ייבוש הביצות באזור. בחפיר זה עובר אפיקו של נחל פולג, ועל שמה של פרצה זו ברכס כינו הצלבנים את הנחל בשם "נחל הסלע המבותר". בערבית כונה הנחל "ואדי פאליק", היינו "החוצה", וגם שמו העברי של הנחל - "פולג" מלשון "מפלג" - ניתן לו על שמה של הפרצה. הממלוכים הזניחו את מפעל הייבוש, וממזרח לרכס נוצרה ביצה גדולה בשטח של 4,000 דונם. לאחר שאדמות האזור נרכשו על ידי המוסדות העבריים ב-1935, הועמקה הפרצה שוב, והביצה נוקזה. רוחבה של הפרצה כיום הוא 10 מטרים בבסיסה ו-20 מטרים בחלקה העליון. בחלקה הצפון-מערבי של השמורה שוכנים שרידיו של מושב אודים אשר הוקם במקום בשנת 1948, כחודש לאחר הכרזת העצמאות. במושב הוקמו מספר אוהלים וצריפים, ומערות שנחפרו בכורכר שימשו לו כרפתות. בשנת 1950 עבר המושב למיקומו הנוכחי מצפון לשמורה, ומספר מבנים, בהם מבנה המזכירות, שרדו במקום. עוד ניטעה במקום בעת הקמת היישוב חורשת עצי אורן ירושלים ובה אנדרטה שהקימו התושבים לזכרם של שלושה מבני המושב אשר נפלו על הגנתו. בחורשה הוכשרה פינה לעריכת פיקניקים. ממערב לרכס מחצבת כורכר נטושה, שהכרייה בה עת הייתה פעילה, גרמה להרס חלקים ניכרים מהרכס ומהתל. קרקעיתה החרסיתית של המחצבה סמוכה למפלס מי התהום, ומקשה על מי התהום העולים על פני השטח בעונת הגשמים, והיוצרים שלולית חורף, לשוב ולחלחל לקרקע. בשלולית החורף מתקיימים מינים שונים של דו-חיים הזקוקים למים מתוקים, ואף לתוך תקופת הקיץ נשמרת בה ביצה קטנה שקרקעיתה עשירה בצמחי מים. לחופה הדרומי של הבריכה ומחוץ לשטח השמורה, שוכן פארק יקום ובו חניון מטיילים, מדשאות ושטחים מוצלים. ממזרח לתל משתרע אזור ביצתי עשיר בצמחיית קנה מצוי, המשמש כבית גידול לצבי ביצה וכאתר קינון לעופות. בשמורה ריכוז של גאופיטים דוגמת חצב מצוי, נרקיס, סתוונית היורה, חבצלת קטנת-פרחים, רקפת, אירוס ארץ-ישראלי, אירוס הארגמן, כלנית, נורית אסיה ועוד. עוד צומחים במקום אשחר ארץ ישראלי, אלת המסטיק, שרביטן, מתנן שעיר, אלון מצוי, אלה ארץ ישראלית, דבורנית צהובה, פטל קדוש, טיון דביק, שוש, תורמוס ארצישראלי, קידה שעירה, בן-חצב יקינתוני ועוד. תל פולג מדיה וקבצים בנושא שמורת שער פולג בוויקישיתוף נחל פולג - שמורת טבע שער פולג ושמורת טבע נחל פולג באתר רשות הטבע והגנים השמורה באתר iNature השמורה באתר טרקר יואב אבניאון - בריכות החורף בשרון - יער פולג ועוד (אגמון פולג וסיפור ביצות החורף בשרון) כולל התייחסות לבריכת רמאדן / ראמדן / רמאצ'ן  האנדרטה לזכר חברי אודים מראה כללי של המחצבה מתל פולג הבריכה העונתית מפארק יקום שמדרום לשמורה מראה מתל פולג מזרחה אל השטח הביצתי שממזרח לשמורה מפה עם סימון איזור ביצתי 'בירכת רמאדן' (באנגלית) 1918, מפה שהוכנה על ידי צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
פולג

האם התכוונתם ל... נחל פולג – נחל בשרון שמורת שער פולג – שמורת טבע ובה שוכנים תל פולג ו"שער" במצוק הכורכר שדרכו עובר נחל פולג שמורת נחל פולג – שמורת טבע באזור השפך של נחל פולג תל פולג – תל בשרון ליד נחל פולג מחלף פולג – מחלף בכביש 2 בו הוא נפגש עם כביש 553 רמת פולג – שכונה בדרומה של נתניה צבי פולג – ראש עיריית נתניה השביעי