laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הסוהר כרמל

בית הסוהר כרמל הוא בית סוהר שהוקם ב-1985 בסמוך לצומת אורן וצמוד לכלא שש. בית הסוהר, שנקרא תחילה "כלא עתלית" הוקם כבית סוהר זמני על חלק משטחו של כלא 6, כדי לפתור מצוקה של מקומות כליאה, בתחילה שוכנו בו האסירים באוהלים. ב-1990 הוחל בבניית מבני הקבע, והבנייה הושלמה ב-1991. ב-1997 היה בית הסוהר כרמל לבית הסוהר הראשון בישראל עליו מפקדת אישה, גנ"מ דליה ניר. ב-2009 נהרסו כמה מהמבנים, שנבנו בצורה מיושנת והיו צפופים, ובמקומם הוצבו מבנים יבילים. בנוסף, נערך שיפוץ כללי בבית הסוהר. במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, פונה בית הסוהר למשך מספר ימים מכל יושביו, מחשש שהאש תגיע אליו, אך הוא לא נפגע בדליקה. בית הסוהר מיועד ל-350 אסירים, ויש בו כ-110 אנשי סגל. הוא מוגדר כבית סוהר ברמת ביטחון בינונית, ומוחזקים בו אסירים שנדונו לתקופות שאינן עולות על 3 שנות מאסר, או שיתרת מאסרם היא עד 3 שנים. הוא כולל אגף נקי מסמים, ומתקיימות בו פעילויות חינוך, דת והכשרה מקצועית. בית הסוהר כרמל, באתר שירות בתי הסוהר אסיר מס' 00639354, מנת הבית, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2008 פרוטוקול ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מיום 19 באוקטובר 2009
קונסרבטוריון דוניה ויצמן

קונסרבטוריון דוניה ויצמן הוא הקונסרבטוריון הראשון בחיפה. בית הספר למוזיקה הוקם בשכונת הדר הכרמל חיפה בדצמבר 1924 על ידי הפסנתרנית גיטה דוניה-ויצמן, הזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, המורה לפסנתר רחל קרוגליאקוב והמורֶה לכינור א' קליין. בשנותיו הראשונות לא היה לבית הספר מבנה קבע והלימודים נערכו במספר דירות שכורות בשכונה. לימודי המוזיקה כללו פסנתר וכינור, ובצוות ההוראה נכללו שלוש מורות ובהן ויצמן עצמה. בשנת 1934 הפך בית הספר ל"המכון למוזיקה". בשנת 1947 נתרם לו מבנה ברחוב בצלאל בשכונת הדר הכרמל, ומאז התנהלו בו לימודי מוזיקה לבוגרים ולנוער, וכמו כן נערכו בו קונצרטים ואירועים מוזיקליים לקהל הרחב. בתחילת שנות ה-60 נבנתה קומה שנייה לבניין, ובשנת 1966 נחנך אולם הקונצרטים ע"ש פרידמן-לבוב שבקומה השלישית, המכיל עד 150 מקומות. לאחר מותה של גיטה דוניה-ויצמן הוסב שמו של המכון למוזיקה ל"קונסרבטוריון דוניה ויצמן". בין בוגריו: הפסנתרנים אבנר ארד, דוד בר-אילן, יהלי וגמן, איתן פסן ובנימין רביץ, והכנרים עברי גיטליס וצבי צייטלין. הקונסרבטוריון מקיים פעילות מוזיקלית מגוונת לנוער ולמבוגרים. נשיא הכבוד של הקונסרבטוריון הוא זובין מהטה. אתר האינטרנט הרשמי של קונסרבטוריון דוניה ויצמן קונסרבטוריון דוניה ויצמן, ברשת החברתית פייסבוק קונסרבטוריון דוניה ויצמן, באתר "גיידסטאר ישראל" חיפה: בביה"ס לנגינה, דואר היום, 7 ביוני 1927 (על בית הספר, במלאת שנתיים וחצי להיווסדו) מכון למוזיקה, משמר, 6 בפברואר 1945 חיפה: "בית טוביה דוניה" – המכון למוסיקה בחיפה, דבר, טור 1, 29 ביוני 1947 חיפה: חצי יובל למכון למוסיקה בחיפה, דבר, 4 בינואר 1950 חיפה: מטה ההגנה – והמכון למוסיקה, דבר, 9 בינואר 1950 משה גורלי, המכון למוזיקה בחיפה, דבר, 18 ביולי 1952 ג. דוניה-ויצמן, רחל קרוגליקוב (בשלושים לפטירתה), דבר, 13 בדצמבר 1938. דוניה-ויצמן הייתה אחותו הצעירה של חיים ויצמן; פרידמן-לבוב נישא כעבור שנים ספורות לצפורה, אחותו הצעירה של דוד בן-גוריון; קרוגליאקוב הייתה גיסתו של נתן קייזרמן. ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבלה (פעילות מלחמתית)

חבלה כפעולה צבאית היא פגיעה במתקני אויב, בהם כלי רכב, מבנים, מוצבים, תשתיות וכו'. מטרת הפעולה היא פגיעה בתפקוד האויב, על ידי השמדה, שיתוק או שיבוש התפקוד של מטרות ונכסים של האויב. מאחר שהמונח "חבלה" בעברית מתייחס לכלל העיסוק בחומרי נפץ, חבלה קרבית למטרות הריסת תשתיות אויב מכונה לעיתים "חבלה התקפית" על מנת להבדילה מחבלה וסילוק פצצות שהיא חבלה הגנתית. בצה"ל, חיל ההנדסה הקרבית ויחידות מובחרות (קומנדו וסיירות חי"ר) הם אלו שמתעסקים בחבלה כפעולות צבאיות, באימונים, מבצעים, מערכות שונות ובשדה הקרב. תחת השם "חבלה" מאוגדות בעיקר פעולות קומנדו הנעשות בחשאי, בשיטות לוחמה זעירה, בהן יש התמקדות ספציפית במטרה טקטית ופגיעה בה, לרוב באמצעות מטעני נפץ. החבלה נבדלת מהפצצת או הפגזת מבנה תוך כדי קרב בשיטות הפעולה ובפרופיל שלה. לעיתים, גם הריסת מבנים תוך כדי לחימה באמצעות חוליות פלסים המבצעות את ההריסה באמצעות חומר נפץ ומיקוש משויכת לתחום החבלה. לעיתים, גם הריסת דברים באזרחות באמצעות חומרי נפץ, כגון הריסת מבנים וכריית סלעים באמצעות פיצוצים, מכונה "חבלה". בפלמ"ח הייתה מחלקת חבלה ובה הוכשרו חבלנים למשימות שונות כמו פיצוץ גשרים ומסילות רכבת. בצה"ל היו וישנם גופים שונים שהוכשרו לביצוע חבלה. כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פרק החבלה פרק משמעותי בקורס קציני הקומנדו והנושא מודגש בסיכת הקורס, כן הוכשרו לכך חיילי יחידות עלית. יחידה 101 הייתה הראשונה שביצעה חבלה בשטח האויב, בין היתר בפעולות התגמול. כיום הגוף שאחראי על החבלה בצה"ל הוא חיל ההנדסה הקרבית, שמופקד הן על החבלה ההתקפית (פיצוץ תשתיות אויב) והן על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות). קורסי החבלה בצה"ל וההכשרות בתחום מועברות בבית הספר להנדסה צבאית (בהל"ץ) ובבסיס ההדרכה של יהל"ם). היחידה האחראית על החבלה ההתקפית, בעיקר בפעולות קומנדו, היא סיירת יעל של יהל"ם (יחידת העילית של חיל ההנדסה הקרבית), שהוקמה אחרי מבצע שלום הגליל, כדי להילחם בארגוני הטרור שקמו בדרום לבנון באמצעות שיטות של חבלה, קומנדו ולוחמה זעירה. סיירת יעל מאומנת לפעול בחשאיות גם מאחורי קווי האויב ופעילותה לרוב מסווגת וממודרת. היחידה האחראית על החבלה ההגנתית (חבלה וסילוק פצצות) אך גם על פיתוח אמצעי חבלה ופריצה חמה היא יהל"ם באמצעות פלגות הס"פ (סילוק פצצות, לשעבר היחס"פ). בנוסף כל לוחמי הגדחה"ן (גדודי חיל ההנדסה הקרבית) ביצעו בכל מלחמות ישראל פעולות חבלניות הכוללות פיצוץ מבנים, בונקרים ופשיטות חבלה מעבר לקווי האויב. לוחמי ההנדסה הקרבית מתעסקים בפעולות חבלה גם כיום, במלחמה ובשגרה. בנוסף בכל חטיבות החי"ר (מלבד כפיר) קיימת פלוגת חבלה והנדסה (פלחה"ן) המתמחה במשימות הנדסה קרבית, חבלה ומיקוש במסגרת גדוד הסיור החטיבתי וכפופה לו פיקודית. בצה"ל, חיל הרגלים הישראלי וחיל ההנדסה הקרבית הישראלי, לצד יחידת יהל"ם וכוחות מיוחדים אחרים נוספים, הם היחידים אשר מתעסקים ומוכשרים בחבלה, כאשר פלגת ס"פ היא הסמכות הגבוהה ביותר בתחום החבלה בצה"ל. מירב בראל, מערכת אתר צה"ל, איך הורסים מבנה צבאי ב-60 שניות?, באתר צה"ל, 5 באוגוסט 2019
לייק סקסס

לייק סַקְסֵס (באנגלית: Lake Success; באופן מילולי: "אגם ההצלחה") הוא כפר ואתר נופש במדינת ניו יורק בארצות הברית, שהיה משכנם של משרדי האו"ם עד לשנת 1951. הכפר שוכן בצפון-מערב לונג איילנד, ונכון לשנת 2000, אוכלוסייתו מונה 2,797 תושבים. שטח הכפר 5 קמ"ר: 4.9 קמ"ר יבשה ו-0.1 קמ"ר מים. שמו של האתר שאוב משמו האינדיאני הקדום "סוכוט" שהיה לו צליל דומה למילה האנגלית "Success". הקרקע של הכפר נרכשה על ידי אחד מבני משפחת אילי ההון ואנדרבילט בראשית המאה ה-19 הכפר נוסד בשנת 1926. בשנת 1939 רכשה ממשלת ארצות הברית חלק מאדמות האתר לצורך מפעל לייצור גירוסקופים. בימי מלחמת העולם השנייה עבדו במפעל זה כ-22,000 עובדים. עם סיום המלחמה הוסבו בנייני המפעל להיות משכנם של משרדי האו"ם, עד שייבנה משכנו הקבוע של הארגון. המשרדים שכנו באתר בשנים 1946 עד 1951. מושבה של מליאת עצרת האו"ם, באותן שנים, היה באתר אחר הנקרא פארק פלאשינג מדוז (Flushing Meadows) ברובע קווינס בניו יורק. בשנת 1951 נחנך מטה האומות המאוחדות במזרח מנהטן, המהווה מאז את משכנם הקבוע של משרדי האו"ם ושל העצרת הכללית של הארגון. בשנים שלאחר מכן שימש האתר למשכנם של מפעלים של תעשיית התעופה והחלל ובהם לוקהיד מרטין. מדיה וקבצים בנושא לייק סקסס בוויקישיתוף
מאיר מפרמישלאן

רבי מאיר מפרמישלאן (תק"ם, 1780 - כ"ט באייר תר"י, 11 במאי 1850) היה מגדולי מנהיגי החסידות ומגדולי בעלי המופת בחסידות, ונכד של ר' מאיר הגדול מפרמישלאן שנמנה בין תלמידי הבעש"ט. נולד לרבי אהרן אריה לייב, מבניו של ר' מאיר הגדול מפרמישלאן, ולינטה. כבר מצעירותו התעסק רבות במצוות הצדקה ובדאגה לעניים. כונה בשם החיבה "ר' מאיר'ל" עד סוף ימיו. לאחר פטירת אביו בתקע"ג, מילא את מקומו בהנהגה החסידית. היה תלמיד מובהק של רבי מרדכי מקרמניץ, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, מגדולי תלמידי הבעש"ט מייסד החסידות. נודע כפשטן ועניו, ובעל צדקה ותמיכה בנזקקים. נודע גם כן באהבת ישראל מיוחדת ולימוד סנגוריה אף על פושעי ישראל. אמר את שיחותיו ודברי תורתו ברמה המתאימה גם לפשוטי העם ואף התהלך ביניהם. פירש פסוקים ומדרשי חז"ל בדרך עממית ואף בלשונות הגויים. דברי תורתו וסיפורים עליו נכתבו "פנים מאירים" "אור המאיר", "דברי מאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר". רבי מאיר מפרמישלאן נודע כבעל מופת ופועל ישועות ואלפי אנשים באו אליו כדי להתברך מפיו. עיקר הפרסום של רבי מאיר היה בשל רוח הקודש הגלויה שלו, בה נהג לגלות נסתרות. היו צדיקים, בראשם השרף מסטרליסק, שהתנגדו לכך, אך רבים העריצוהו כמו הרב יוסף שאול נתנזון ורבי חיים הלברשטאם מצאנז שהיה מהבאים להסתופף בצלו בפרמישלאן. התפרסמו עליו מאות רבות של סיפורי מופתים, רוח הקודש ואהבת ישראל. נשא לאישה את שלומצה בת ר' צבי מייזלס מפודהייץ שילדה לו בן ו-5 בנות: רבי צבי. רוחמה-רחל - אשת ר' יוסף מלושקוביץ נכד היושר דברי אמת. (נפטר בח' בטבת תרי"ח). פרימט רכיל - אשת ר' יחיאל מיכל מוסקוביץ' מגלינה (נפטר בכ"ו בכסלו תרכ"ז). אסתר צינה - אשת ר' צבי פרנקל מסדילקוב (נפטר בב' בטבת תרט"ז). חנה - בזיווג ראשון אשת רבי יהודה יצחק מבארניפקע, בזיווג שני אשת ר' חיים אברהם רדליך ממיקוליוב (נפטר בי"ח בניסן תרל"א). מרים-חיה - אשת ר' יואל מוסקוביץ' משוץ (נפטר בי"ג בניסן תרמ"ו). בעצמה ידועה כצדקת מופלגת וכבעלת מופת. היא קיבלה בירושה מאביה את מקלו, וביקשה שלאחר מותה יניחו את המקל של אביה בקברה להגנה על שוץ (שמה ביידיש של סוצ'אבה), ובמלחמת העולם הראשונה כל העיירות בסביבה נשרפו למעט סוצ'אבה שנותרה שלמה. היא נפטרה בכ"ה באדר תרס"ג (1903) ומעל קברה הוקם אוהל מפואר בבית העלמין הישן של סוצ'אבה שהיה עוד פעיל אז. נכדה ר' יעקב מוסקוביץ' הקים חצר חשובה בסוצ'אבה עם בית מדרש גדול במרכזו שלמדו בו תלמידי חכמים רבים והיה מלא בתפילות. אחיו: רבי יצחק מקאליש (תק"ל-ו' בשבט ת"ר). זיסל - נישאה לר' שלמה רדליך ממיקוליוב. רבי דוב בער לייפר מברז'ן. רבי יחיאל מיכל מקומרנה (נפטר בט' בניסן תקצ"ג). חיים שמואל סרנה (עורך), פנים מאירים - ליקוט מתורת ר' מאיר מפרמישלאן, בני ברק תשנ"ח מאיר מפרמישלאן, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" פרטים על ר' מאיר מפרמישלאן ובני משפחתו באתר GENI מידע על מאיר מפרמישלאן בקטלוג הספרייה הלאומית מאיר בן אהרן אריה (1780 בערך-1850), מפרמישלן, דף שער בספרייה הלאומית יש האומרים תקמ"ג, 1783 בת דודה של רבי חיים מצ'רנוביץ. רבי צבי היה צאצא של הבעל שם טוב. לפי ספר קנת ספרים[דרושה הבהרה] אשתו נישאה בשנית לרבי נפתלי צבי מטיטוב נכדו של רבי צבי בן הבעל שם טוב.
כאשר הייתי נער קטן

"כאשר הייתי נער קטן" (בגרמנית: Als ich ein kleiner Junge war) הוא ספר גרמני מאת אריך קסטנר שראה אור בשנת 1957. הספר, המיועד לילדים אך לא להם בלבד, עוסק בעיקר בילדותו של קסטנר בדרזדן, מלבד שלושת פרקיו הראשונים המספרים על אבותיו, מקצועותיהם לאורך השנים, כיצד נפגשו הוריו וכיוצא באלה. על אף אופיו האוטוביוגרפי קשה לסווג את הספר כאוטוביוגרפיה לשמה, שכן הוא עוסק בתקופה אחת בלבד מתוך חייו של קסטנר, וזהו חלק ממטרת הספר. בהקדמה לספר מביע קסטנר את תקוותו שהילדים בימינו יתעניינו כיצד חי נער קטן לפני מחצית המאה (נכון לזמן יציאתו לאור של הספר), והוא מתעתד לספר מעט מילדותו; לא הרבה, כיוון שאז יהיה הספר עבה וכבד, מסוג הספרים שהוא עצמו אינו אוהב. לספר אין עלילה מובנית של ממש, והוא עשוי פרקים-פרקים המספרים על הצדדים השונים בילדותו של קסטנר. אחדים מאותם פרקים עוסקים במשפחתו המורחבת, בהיסטוריה המשפחתית ובהוריו. אחרים נוגעים ללימודיו של קסטנר, למוריו ולבית הספר בו למד. חלק נכבד מן הספר מוקדש לאמו של הסופר, מהדמויות החזקות והמשפיעות ביותר בחייו. הספר מסתיים ב-1 באוגוסט 1914, עת מכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה. ובמילותיו שלו: "מלחמת העולם החלה, ותמו ימי ילדותי". אריך קסטנר, כאשר הייתי נער קטן, מגרמנית: שושנה אוילר, עריכה: יעקב עדיני, איורים: הורסט למקה (אנ'), תל אביב: יזרעאל, תשכ"ו 1965. אריך קסטנר, כאשר הייתי נער קטן, מגרמנית - שושנה אוילר ; עריכה - יעקב עדיני ; איורים - הורסט למקה. ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוח מזרחית (כתב עת)

רוח מזרחית הוא כתב עת אלקטרוני שפורסם לראשונה בינואר 2005 על ידי החברה המזרחית הישראלית. במתכונתו הראשונה נערך כתב העת על ידי מזכיר החברה דאז, אסף דוד. נכון ל-2010 כתב העת מתפרסם מטעם האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (ממשיכתה של החברה המזרחית הישראלית) ומרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. העורכים הנוכחיים (נכון ל-2010) הם שני תלמידי מחקר: עידן בריר (עורך ראשי, אוניברסיטת תל אביב) ושי זהר (עורך משנה, האוניברסיטה העברית בירושלים). מתכונתו של כתב העת דומה לזו של גיליונות "המזרח החדש" משנותיו הראשונות כרבעון. הוא כולל מאמרים העוסקים בהיסטוריה על גווניה השונים, בהיבטים תרבותיים בחיי החברות המאכלסות את המזרח התיכון, בדגש על מאמרי דעה ומאמרים היסטוריוגרפיים קצרים. במקביל, הוא מכיל מדורים שונים ובהם קולנוע, ספרות, אינטרנט, תרגום מערבית לעברית. שאיפתו של כתב העת היא לנצל את מתכונתו האינטרנטית הדינמית כדי לקדם פרסומים פרי עטם של כלל בעלי העניין בתחום לימודי המזרח התיכון, האסלאם ותרבויות האזור. נשמר כאן מקום מיוחד לתלמידים לתארים מתקדמים כעורכי מדורים וככותבים, לצדם של אנשי סגל בכיר המרבים לכתוב בו אף הם. החל מסוף שנת 2010 מתפרסמת מטעם מרכז דיין ואילמ"א הגרסה האנגלית של כתב העת, Sharqiyya, ובמסגרתה מתורגמים מאמרים ומדורים נבחרים מעברית לאנגלית. הגיליון האחרון של "רוח מזרחית", גיליון 14, פורסם בדצמבר 2011. בשנת 2023 הוחלט באילמ"א לחדש את פרסום כתב העת וביוני 2024 פורסם הגיליון ה-15. הגיליון החדש הורכב מארבעה חלקים שונים. החלק הראשון הוקדש לרשימות בנושאי היסטוריה, חברה ותרבות. החלק השני כלל מדור מיוחד המוקדש למאורעות ה-7 באוקטובר ולהשלכותיהם על המדינה והחברה בישראל. החלק השלישי הוקדש לפרופסור מנחם מילסון ולמילונו החדש שראה אור בגרסה מודפסת ואילו החלק הרביעי הוקדש לפרסומים אחרונים של חברי אילמ"א. העורכים החדשים הם שני תלמידי מחקר: רועי שלומי מאוניברסיטת בר-אילן ומיקי לוזון מהאוניברסיטה העברית. אתר האינטרנט הרשמי של רוח מזרחית ארכיון כתב העת
754

שנת 754 היא השנה ה-54 במאה ה-8. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 28 ביולי – פפין הגוץ מוכתר, יחד עם בניו קרלומן וקרל למלך הפרנקים על ידי האפיפיור סטפנוס השני בבזיליקת סן-דני. האפיפיור הגיע לצרפת לבקש סיוע נגד הלומברדים 5 ביוני – בוניפציוס הקדוש, מבשר הנצרות בגרמניה (נולד ב-672) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 754‎ נפטרים ב-754‎ מדיה וקבצים בנושא 754 בוויקישיתוף
אוטו וכטר

אוטו גוסטב פון וֶכְטֶר (בגרמנית: Otto Gustav Freiherr von Wächter;‏ 8 ביולי 1901 – 14 באוגוסט (?) 1949) היה, בין היתר, מושל קרקוב וגליציה בתקופת המשטר הנאצי. אף שנמלט ממשפטי נירנברג, הוכחה אחריותו לרצח עשרות אלפי יהודים בזמן השואה. וכטר נולד בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית ב־8 ביולי 1901. אביו יוזף היה מלוכן, קצין בצבא האוסטרו-הונגרי של הקיסר פרנץ יוזף. הוא היה ממוצא צ’כי ובמקור מהעיירה הַווראן, בחבל הסודטים. אמו הייתה מרתה פופוב, בת למשפחה עשירה מווינה. מ-1923 היה חבר באס אה, מ-1930 היה חבר המפלגה הנאצית ונשא בתפקידים בכירים בווינה. מ-1933 הוא היה שטורמפיהרר (סג"ם) באס אס. וכטר עבד כעורך דין בווינה בין 1932–1934. היה לו תפקיד מוביל בפוטש ביולי 1934, שהוביל לחיסולו של הקנצלר האוסטרי אנגלברט דולפוס. לאחר כישלון ניסיון ההפיכה, ברח לגרמניה ונשללה ממנו האזרחות האוסטרית. הוא נשלח לשרת בדכאו לזמן מה, וב-1935 היה אחראי לשלושה מבצעים רצופים. בעקבות האנשלוס, שרת וכטר בין 1938–1939 כקומיסר הממונה על "הסילוק", תחת המושל הנאצי של אוסטריה זייס-אינקווארט. הגוף הממשלתי שעמד בראשו, ואשר נקרא על שמו, היה אחראי על פיטורים וסילוק של כל הפקידות היהודית באוסטריה. מאוקטובר 1939 היה וכטר מושל מחוז קרקוב, בדרגת אובר-גרופנפיהרר (אלוף). בדצמבר 1940 הוא ציווה על ארגון הרדיפה והגירוש להשמדה של 68,000 יהודי העיר. במרץ 1941 הוציא צו נוסף המורה לשאר 15,000 היהודים שנותרו לעבור לגטו החדש שהקים - גטו קרקוב. לדברי חוקר השואה רובין אוניל, וכטר היה בין התומכים הראשיים בהשמדת כל היהודים בשטחי הגנרלגוברנמן (שטחי פולין שלא סופחו לרייך) באמצעות גז. בפגישה בקרקוב עם המושל הכללי של פולין הכבושה, הנס פרנק, באוקטובר 1941, אמר כי פתרון רדיקלי ל"שאלה היהודית" הוא בלתי נמנע. בין 1942–1944, אחרי השתלטות הנאצים על אוקראינה, שירת וכטר כמושל מחוז גליציה החדש. מעל חצי מיליון יהודים חיו במחוז כשהגרמנים פלשו לאוקראינה. הרצח ההמוני של היהודים החל תחת הכיבוש הצבאי, שנמשך עד להשלטת המינהל האזרחי ב-1 באוגוסט 1941; ממועד זה הוקמו 32 גטאות במחוז גליציה. ב-17 באוגוסט 1942 נידון בכנס בביתו של היינריך הימלר התכנון לגבי גורל היהודים באזור לבוב, בנוכחותם של וכטר, אודילו גלובוצניק ופריץ קצמן. עד סוף 1943 רוב היהודים נרצחו, או נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. וכטר היה גם חסיד נלהב להקמת יחידה אוקראינית של מתנדבים מקומיים לוורמאכט, שהקמתה אושרה על ידי הימלר לאחר התבוסה בסטלינגרד. באפריל 1943 "אגף אס אס גליציה" נחנך בפומבי וסופח לואפן אס אס. כמעט 100,000 גברים מאוקראינה המערבית התנדבו, 30,000 מהם גויסו. בספטמבר 1943 נשלח וכטר לצפון איטליה, כ"מפקד הממשל הצבאי ומיופה הכוח של הוורמאכט באיטליה", ונשאר שם עד 1945. לאחר המלחמה הסתתר וכטר כ-3 שנים בהרי חבל טירול שבאוסטריה יחד עם פושע נאצי אחר, עד שמצא מקלט באיטליה, תחת חסותו של הבישוף האוסטרי הפרו-נאצי אלויס הודאל, רקטור מכללת סנטה מריה אנימה ברומא. הוא חי תחת השם הבדוי אלפרדו ריינהארדט עד מותו ב-1949, וכך הצליח להימלט ממשפטי נירנברג, בהם אוזכרו בהיעדרו כמה מפעולותיו הפליליות. הוא מת ברומא בבית החולים של הבישוף הודאל. פיליפ סנדס, נתיב העכברושים - בעקבותיו של פושע נאצי נמלט, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2022. מדיה וקבצים בנושא אוטו וכטר בוויקישיתוף יורם מלצר "הנאצי שממשיך להסתתר בארכיון", באתר אלכסון
מאיר (הגדול) מפרמישלאן

רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן (תס"ג, 1703 - כ"ב באב תקל"ג, 11 באוגוסט 1773), תלמידו וחברו של הבעל שם טוב וממנהיגי תנועת החסידות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נולד בפרמישלאן בשנת תס"ג (1702), לבת שבע ולרבי יעקב "תם" מפרמישלאן-קולומייא. בצעירותו עסק במסחר ובני האזור שאינם יהודים כינוהו "מאיר הנאמן", בהיותו כבן 35 עזב את כל עסקיו וישב בבית המדרש וחסידים החלו נוהרים אליו. היה מראשוני תלמידיו וחבריו של הבעש"ט ועל פי המסופר, עזר לו להכניע את שרידי כת הפרנקיסטים בלבוב. לאחר פטירת הבעל שם טוב החל לנהל עדה עצמאית בפרמישלאן. שהה תקופה מסוימת אצל תלמידו רבי שבתי מרשקוב שם שימש כמלמד. נפטר ב-כ"ב באב תקל"ג (1773) ונקבר בעירו פרמישלאן. בנו רבי אהרן אריה לייב מילא את מקומו בפרמישלאן. בשנות ה-2000 אותרה מצבתו בבית החיים בפרמישלאן, על ידי ישראל מאיר גבאי - יושב-ראש ועד אהלי צדיקים והוקמה בפתח בית הקברות. חיבר ספר בשם "יאיר אור", העוסק בקבלה, והוא נמצא עדיין בכתב-יד ואסור להדפיסו[דרושה הבהרה]. ספר אחר המיוחס לו, וגם הוא לא נדפס, נקרא "אור תורתו של רבי מאיר". דבריו, וחלק מסיפורי-האגדה עליו שמספרם מגיע למאות, כונסו בספרים "אור המאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר". סיפורים על אודותיו נכתבו בשני הפרקים הראשונים של הספר "אספקלריה המאירה", בשני כרכים משנת תשנ"ז (1996), מאת הסופר מרדכי גרליץ. רבי אהרן אריה לייב, ממלא מקום אביו בפרמישלאן ואביו של רבי מאיר מפרמישלאן רבי דוד מקאלוש, מייסד חסידות קאליש. רבי פסח חסיד. רבי יהודה לייב "שומר שבת" רבי צבי הירש פאטאקיר רבי שלמה מפרמישלן ד"ר יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, חלק א', 2016 ד"ר יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995 רבי מאיר הגדול מפערמישלאן באתר "אידישע וועלט פארומס". או: תקמ"א - 1781 בן רבי דוד מפרמישלאן, בן רבי משה "השרף", בן רבי חיים צבי - צאצא לרבי יעקב הלוי ממרויש - קורביל מגדולי בעלי התוספות בצרפת, מחבר ספר שו"ת מן השמים יצחק אלפסי, "טרקליני החסידות" חלק א', שושלת פרמישלאן דור א' ערך 1, עמ' 103 יצחק אלפסי, "טרקליני החסידות" חלק א' עמ' 103
גנב עירוני

גנב עירוני (באנגלית: The Town) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2010, שנכתב ובוים על ידי בן אפלק. הסרט הוא עיבוד קולנועי מחודש לרומן שכתב צ'אק הוגאן בשם "נסיך הגנבים". בסרט מככבים בן אפלק בתפקיד דאג מקריי, ג'ון האם, רבקה הול, ג'רמי רנר ובלייק לייוולי. הסרט שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2010, ובישראל ב-7 באוקטובר, זכה לתשבחות מצד המבקרים, ונכנס מיידית לראש רשימות שוברי הקופות בארצות הברית עם הכנסות של 23 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו. חבורה של ילידי צ'ארלסטאון, פרבר של בוסטון מסצ'וסטס, מתכננת שוד בנק בעיר קיימברידג'. את החבורה מרכיבים דאג מקריי (בן אפלק), ג'יימס "ג'אם" קופלין (ג'רמי רנר), אלברט מגלוואן (ג'ורג' קרול) ודזמונד אלדן. במהלך השוד הם חוטפים את מנהלת הבנק, קלייר קאייסי (רבקה הול), ולאחר שחרורה דאג מתמנה לעקוב אחריה. השניים מתחברים ובמהלך שיחה דאג מגלה לה שאימו עזבה אותו כשהוא היה ילד. בינתיים, סוכן ה-FBI, אדם פרולי (ג'ון האם), מגלה את אחריותם של הקבוצה על שוד הבנק. בנוסף, הוא מגלה שמי שמפעיל אותם הוא פרג'י (פיט פוסלתווייט). לאחר מכן, הקבוצה מבצעת שוד בנק נוסף שבו היא כמעט נתפסת. לאחר שדאג חוזר מביקור אביו בכלא, ג'אם מציע לו עבודה חדשה שהוא מסרב להיענות לה. אך פרג'י מאיים על חייה של קלייר ומכריח את דאג לקחת חלק בשוד. דאג וג'אם נכנסים לפנוויי פארק במדי שוטרים ושודדים את חדר הכספות, הם חוברים לחבריהם שממתינים באמבולנס. סוכני ה-FBI מקיפים את הפארק בעקבות מידע שניתן להם מאחותו של ג'אם, כריסטה (בלייק לייוולי). ג'אם נלחץ ומתחיל לירות וכך הוא חושף את מיקומם. במהלך קרב היריות נהרגים ג'יימס ואלברט, דאג וג'אם מצליחים לשרוד כשהם מחופשים לשוטרים, אך הם נאלצים להיפרד. לאחר שהסוכן פרולי מגלה שהשוד בוצע על ידי שודדים מחופשים לשוטרים, הוא מאתר את ג'אם ברחוב ובקרב יריות שמתפתח ג'אם נהרג. דאג חוזר לפרג'י ומחסל אותו. הוא מתקשר לקלייר והיא מודיעה לו באמצעות קוד שסוכני ה-FBI נמצאים בביתה. דאג בורח מבוסטון לפלורידה, לא לפני שהוא מותיר תיק עמוס בכסף לקלייר ומנדרינה, כרמז לעיר Tangerine באורנג' קאונטי שבמדינת פלורידה, ממנה באה אימו של דאג ואליה הוא בורח. בן אפלק - דאג מקריי ג'ון האם - אדם פרולי רבקה הול - קלייר קאייסי ג'רמי רנר - ג'יימס "ג'אם" קופלין בלייק לייבלי - כריסטה קופלין כריס קופר - סטפן מקריי ג'ורג' קרול - אלברט מגלוואן טיטוס וליבר - דינו סיאמפו פיט פוסלתווייט - פרג'י הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ- 94% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 191 ביקורות. הסרט יצא לאור בפסטיבל הסרטים של ונציה. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-23.8 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון ל-5 בדצמבר 2010 הסרט הכניס כ-91,735,513 דולר בארצות הברית וכ-51,333,497 דולר ברחבי העולם. מדיה וקבצים בנושא גנב עירוני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנב עירוני (באנגלית) "גנב עירוני", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "גנב עירוני", באתר נטפליקס "גנב עירוני", באתר AllMovie (באנגלית) "גנב עירוני", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "גנב עירוני", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "גנב עירוני", באתר Metacritic (באנגלית) "גנב עירוני", באתר אידיבי "גנב עירוני", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.rottentomatoes.com/m/the_town/
סדר עולמי

סדר עולמי היא תוכנית טלוויזיה בהפקת חברת החדשות המשודרת בקשת 12 ועוסקת בענייני אקטואליה מסביב לעולם (חדשות חוץ). מיומה הראשון היא מוגשת בדרך כלל על ידי ערד ניר. התוכנית שודרה בעבר בערוץ 2 וברשת 13. באוקטובר 2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והסדר העולמי החדש שנלווה אליהם, גייסה חברת החדשות את עורך חדשות החוץ ערד ניר והעלתה את התוכנית "סדר עולמי" העוסקת בחדשות העולם. התוכנית באה לשמש משקל נגד לתוכנית החדשות שהעלה הערוץ הראשון בשעה 19:30, כהקדמה למהדורת החדשות "מבט לחדשות" בשעה 20:00. לאחר כמה שנים, כשהועברה התוכנית שש עם מהשעה 17:00 לשעה 18:00, היו "שש עם" ו"סדר עולמי" משודרות זו אחר זו: "שש עם" החלה את שידוריה ב-18:00 וסיימה אותם בשעה 19:30, ומיד לאחר מכן, ללא הפסקת פרסומות, הייתה סדר עולמי עולה לאוויר. בשנים 2005–2006, פחתה התחרות על משבצת השידור של השעה 19:30,[דרוש מקור] ו"סדר עולמי" ירדה מהמסך. מאידך, רצו בחברת החדשות ליצור תוכנית שתמשוך את נתוני המדרוג של השעה 17:00, מהמתחרה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף".[דרוש מקור] חברת החדשות העלתה לשידור את "חדשות בחמש" עם דני קושמרו ונטשה מוזגוביה, אך הניסיון לא צלח. בשנת 2006 הועלתה "סדר עולמי" מחדש, משעה 17:00 עד 17:30, אך ערוץ 10 היה עדיין עם ידו על העליונה במדרוג. 11 בנובמבר 2007 היה יומה האחרון של "סדר עולמי" במתכונת הזו. החל מ-12 בנובמבר 2007 משודרת בשעת שידור זו התוכנית "מהדורה ראשונה", שמימשה את החזון להגיע לרמה של ערוץ 10 במסגרת השידורים הזו, ואילו "סדר עולמי" עברה מיתוג מחדש לשם "סדר עולמי - השבוע", ובשנים 2007 - 2010 היא שודרה בימי שישי משעה 16:45 עד 17:25, כשכל שנה הפיקה התוכנית את תוכנית "סיכום השנה העולמי", בהנחיית ערד ניר. החל מ-2011, עקב עליית העונה השלישית של "האח הגדול", נתפסו 45 הדקות על ידי קשת ששיבצה בשעות אלו תוכנית בשם "שלום האח הגדול", אשר הפכה לימים לתוכנית "דיבור ישיר". סדר עולמי עברה לשדר בימי שבת משעה 16:20 עד 17:00. במאי 2013 שונה פורמט התוכנית עם מעברה לשידור בערב שישי בשעה 19:15 יחד עם פינות חדשות. כיום התוכנית משודרת בכל יום שבת בין השעות 17:00 עד 18:00. היות שבזמן הקמת ערוץ ישראל פלוס שודרה התוכנית, והיות שמערכת החדשות המקומית הייתה בשליטת חדשות ערוץ 2, מהדורת חדשות החוץ של הערוץ נקראה גם היא "סדר עולמי" (מירבוי פורידוק, мировой порядок). גם לאחר ניתוק המערכת מחדשות ערוץ 2, התוכנית שמרה על שמה ושודרה מדי שבת משעה 16:05 עד 16:50 ומ-17:05 עד 17:50. מגיש ראשי - ערד ניר מגישים מחליפים - ירון אברהם, אדוה דדון, בן מיטלמן מגישים בעבר - תמר איש שלום, ליאור פרידמן רואים עולם הארץ, 2001 - שנת החדשות בטלוויזיה הישראלית, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2001 יהושע סימון, ‏החו"ל מש תלם, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2005