laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוטב בשר

רוטב בשר (באנגלית: Gravy) הוא רוטב אנגלי מסורתי עתיק, מעובה ומתובל המבוסס על מיצי בשר וירקות הניגרים בעת צלייה. מקור המילה gravy במאה ה-14, ופירושה המקורי היה נזיד או ציר. הרוטב מוגש לרוב עם צלי, צלי יום ראשון, קציץ בשר, מחית תפוחי אדמה או תפוחי אדמה צלויים ולעיתים גם עם אורז. רוטב בשר מעובה לרוב באמצעות עמילן. ההכנה מתחילה ברביכה מקמח חיטה או קמח תירס/עמילן תירס או מקנה שורש של הצמח "Maranta arundinacea". מוסיפים לתערובת בהדרגתיות נוזלי בישול של בשר או ציר תוך בחישה מתמדת על מנת שהחומר המעבה לא יצור גושים. בחלק מהמתכונים נמנעים מלהוסיף שומן מן החי לרביכה בשל היותו שומן רווי. כיום משווק גם רוטב בשר להכנה מהירה באבקה או בקוביות דחוסות ומיובשות וכן בקופסאות שימורים. רוטב בשר אלוהי - נוזלים הניגרים מהבשר בעת צלייתו ומוגשים כרוטב מבלי שהוספו להם מרכיבים נוספים. רוטב חלקי פנים - רוטב הכולל חלקי פנים (כגון לבבות, כבד וכיוצא בזה) של עוף או הודו כאשר הוא מיועד להגשה עם בשר עופות אלו, או כולל ציר העשוי מחלקי פנים כאלו. רוטב בצל - מכיל כמות גדולה של בצל קצוץ שאודה באיטיות עם ציר ויין. מוגש לרוב עם נקניקיות ומחית או מוצרי בשר מטוגנים או צלויים אחרים, אשר לא מגירים נוזלים במהלך הכנתם. רוטב לבן - עשוי לכלול חלב או שמנת אך לרוב הוא פשוט מיצי בשר שהוסף להם קמח לבן. מכונה גם "רוטב שמנת", "רוטב כפרי" ו"רוטב מנסרה". לעיתים מערבבים לתוכו חתיכות בשר קטנות. רוטב זה משמש כליווי מסורתי למנות "ביסקט אנד גרייבי" ושניצל בקר. רוטב אדום-עין הוא רוטב העשוי מנטיפי שינקן שנצלה במחבת, מזוגגת בקפה (זו הדרך המסורתית) או במים, ולרוב גם מעט סוכר. רוטב זה אופייני למטבח של דרום ארצות הברית ומוגש לרוב מעל שינקן, ביסקטס ודייסת תירס. רוטב עגבניות - מכיל עגבניות מקופסת שימורים, קמח ומעט שומן. זהו מתכון מדרום ארצות הברית. רוטב "בשר" צמחוני - יש מתכונים העושים שימוש בציר צמחוני במקום בשרי, עם קמח תירס כחומר עיבוי. לעיתים מוסיפים מיצי ירקות המקנים לרוטב צבע ירוק כהה. קיימים מוצרים תעשייתיים - גרגרים להכנת רוטב בשר, שאינם בשריים. רוטב בשר עם מחית תפוחי אדמה הוא מאכל אמריקאי אהוד. רוטב בשר מוגש גם עם תבשילים ממגוון סוגי בשר - חזיר, עוף, כבש, תרנגול הודו, בקר. במיוחד מקובל להוסיפו לקציץ בשר, למאפי פודינג יורקשייר וביסקטס ולמילוי. בדרום ארצות הברית הוא מוגש עם שניצל בקר. בקנדה, אוסטרליה והממלכה המאוחדת מאכל אהוד הוא טוגנים עם רוטב בשר. הגרסה הקנדית כוללת לעיתים גבינה. הוא נפוץ גם בצלי יום ראשון. בארצות שונות באסיה, בפרט הודו, מלזיה וסינגפור המילה gravy משמשת לתיאור נוזל מעובה כלשהו בתבשיל, לאו דווקא בשרי. כך למשל היא עשויה לשמש לתיאור נוזלי מאכלי קארי סמיכים. מתכונים לרוטב בשר, מאתר all recipes (באנגלית) gravy במילון מרים-ובסטר
אברהם גולדברג (חוקר תלמוד)

אברהם גולדברג (22 בינואר 1913 – 13 באפריל 2012) היה פרופסור לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקר ספרות התנאים והאמוראים. חתן פרס ישראל לחקר התלמוד (2000). נולד ב-1913 בפיטסבורג שבארצות הברית. למד ב"ישיבת תורה ודעת" וב"ישיבת חפץ חיים" בברוקלין, ניו יורק. בשנת 1937 קיבל תואר ראשון מסיטי קולג' בניו יורק, ובשנת 1941 קיבל תואר שני מבית המדרש לרבנים באמריקה, שם למד אצל לוי גינצבורג ושאול ליברמן. בדצמבר 1941 סיים את לימודיו והתגייס לשירות כרב צבאי בצבא ארצות הברית. במשך ארבע שנים, עד לתום במלחמת העולם השנייה, שירת בחזית האוקיינוס השקט. בשנת 1946 עלה לארץ ישראל והחל ללמוד באוניברסיטה העברית, כתלמיד מחקר בחוג לתלמוד. במלחמת העצמאות התנדב לשירות צבאי במסגרת המח"ל. למעשה נמנה עם מארגני השירות הזה ושימש, על סמך ניסיונו בצבא האמריקאי, כקצין תנאי שירות עבור הלוחמים המתנדבים, יהודים ולא יהודים שבאו לסייע ליישוב היהודי במלחמתו. כשתמה המלחמה חזר אברהם גולדברג לתלמודו באוניברסיטה. את עבודת הדוקטור, מהדורה מדעית של מסכת אהלות, עשה בהנחייתו של פרופ' יעקב נחום אפשטיין ולאחר מותו בהנחיית פרופ' חנוך אלבק. עבודה זו העניקה לגולדברג בשנת 1952 את התואר דוקטור ואת הכניסה לעולם המחקר. כעבור שלוש שנים הוא הוציא אותה לאור במתכונת מורחבת כספרו הראשון. הספר זיכה אותו בפרס הרב קוק לספרות תורנית (1955) מטעם עיריית תל אביב-יפו. היה נשוי לרבקה לבית אברמוביץ, ולהם ארבע בנות. מסכת אהלות: מהדורה מדעית על פי כתבי יד, דפוסים קדומים ונוסחאות הראשונים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשט"ו. מבוא למשנה ותוספתא, אקדמון, תש"ל פירוש למשנה מסכת שבת: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון, רנ"ב, עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים, דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, בית המדרש לרבנים שבאמריקה, תשל"ו. פירוש למשנה מסכת עירובין: נוסח כת"י קאופמן ונוסח דפוס ראשון רנ"ב עם שינויי נוסחאות מכתבי יד עתיקים דפוסים ראשונים וקטעי גניזה, הוצאת מאגנס, תשמ"ו. פירוש מבני ואנליטי לתוספתא – מסכת בבא קמא, הוצאת מאגנס, תשס"א. צורה ועריכה בספרות חז"ל: מחקרים ספרותיים במשנה, תוספתא, מדרשי הלכה, מדרשי אגדה ותלמוד, הוצאת מאגנס, תשע"ב מידע על אברהם גולדברג בקטלוג הספרייה הלאומית פרופ' אברהם גולדברג, באתר פרס ישראל רשימת המאמרים של אברהם גולדברג באתר רמב"י עוזיאל פוקס, החיפוש אחר העורך – תרומתו המדעית של פרופ אברהם גולדברג לחקר הספרות התלמודית, נטועים יט, הוצאת תבונות – מכללת הרצוג, תשע"ד, עמ' 197–206 אברהם גולדברג (1913–2012), דף שער בספרייה הלאומית אתר עיריית תל אביב-יפו
ביטאון מדעני האטום

ביטאון מדעני האטום, הוא ביטאון לא מדעי של קבוצת מדענים שהוקמה ב-1945 שמטרתם להתריע על הסכנות הכרוכות בנשק גרעיני, הביטאון יוצא לאור מאז שנת 1945 ביוזמת מספר פיזיקאים שהשתתפו בפרויקט מנהטן ונחרדו מהתוצאה. קבוצה זו יצרה גם את אמצעי ההמחשה המכונה שעון יום הדין. ערך מורחב – פרויקט מנהטן פרויקט מנהטן הוא הפרויקט שבו פיתחו נשק גרעיני. פרויקט זה החל בשנת 1942. בסיומו ב-1945 הוטלו שתי פצצות ביקוע גרעיני על הערים הירושימה ונגסאקי, מיד לאחר הטלת פצצות הביקוע הגרעיני, החלו קריאות להפסקת השימוש בנשק גרעיני. ערך מורחב – שעון יום הדין בשנת 1947, אשת אחד מהפיזיקאיים שהשתתפו בפרויקט מנהטן, התבקשה ליצור את העמוד הראשי של העיתון אשר עוסק ברמת איום הנשק הגרעיני. הסמל שאותו היא בחרה היה שעון שהשעה בו היא 7 דקות לחצות. סמל זה נקרא אחר כך בשם "שעון יום הדין" והשעה בו השתנתה בהתאם למצב איום הנשק הגרעיני בעולם. אלברט איינשטיין היה מהאנשים הראשונים שתמכו בביטאון. בשנת 1946, איינשטיין הכין מכתב לגיוס כסף כדי שביטאון מדעני האטום יוכל להמשיך בפעילותו. השינויים בשעון יום הדין, והסיבות לשינויים, גם מעידים על תמיכה בביטאון, או לחלופין, על התנגדות אליו. מלחמה גרעינית ועדת החירום של מדעני האטום מדיה וקבצים בנושא ביטאון מדעני האטום בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ביטאון מדעני האטום (באנגלית) ביטאון מדעני האטום, ברשת החברתית פייסבוק ביטאון מדעני האטום, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ביטאון מדעני האטום, ברשת החברתית LinkedIn ביטאון מדעני האטום, סרטונים בערוץ היוטיוב ביטאון מדעני האטום, באתר פינטרסט ביטאון מדעני האטום, באתר "סיקור ממוקד"
סנקין קוטאי

סַנְקין קוֹטַאי (ביפנית: 参勤交代 "נוכחות לסירוגין") הייתה מדיניות שיושמה על ידי השוגונות של טוקוגווה לאורך מרבית תקופת אדו (1603 - 1868). מטרת מדיניות זו הייתה פיקוח על הדאימיו, ואימוצה היווה את המשך פעילותו של טויוטומי הידיושי. בשנת 1635 נחקק חוק המחייב את הסנקין קוטאי, שכבר היה מנהג ידוע. החוק נשאר בתוקף עד שנת 1862. פרטי החוק השתנו לאורך 26 העשורים בהם שלטה שוגונות טוקוגאווה, אך באופן כללי, הדרישה הרשמית הייתה שדאימיו של כל האן יבלה באופן זמני בין ההאן שלו לבין אדו, באופן של שנים חלופיות, היינו שנה אחת בהאן ושנה אחת באדו. אשתו ויורשו של הדאימיו נדרשו להישאר באדו כבני ערובה. ההוצאה הכספית העצומה הכרוכה באחזקת מגורים מפוארים בשני המקומות, והוצאות השיירה מאדו ואליה, היוו נטל כלכלי כבד על הדאימיו, דבר שמנע מהם לצאת למלחמה כנגד השלטון. המסעות התכופים של הדאימיו הביאו לפיתוח הדרכים ותחנות עצירה בצדי הדרכים, דבר שעודד את הכלכלה המקומית. כעיקרון, הסנקין קוטאי היה שירות צבאי למען השוגון. כל דאימיו נדרש לספק מספר מסוים של סמוראים, בהתאם לגודלו של ההאן. סמוראים אלה ליוו את הדאימיו במסעו לאדו וממנה. מכיוון שכניסה ויציאה של מאות דאימיו כל שנה, שיירות דאימיו (大名行列 "דאימיו גיוֹרֵטסוּ") היו מראה יומי בבירה אדו. הדרכים הראשיות מההאן לעיר נקראו קָאיְדוֹ. מגורים מיוחדים שנקראו "הונג'ין" (本陣) נבנו בצדי הדרכים לרווחתם של הדאימיו העולים לאדו. דמויות רבות שהשתתפו בסנקין קוטאי היוו השראה לציורי אוּקיוֹ-אֶה, וכמו כן לדמויות במחזות תיאטרון הקאבוקי והבונרקו. המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הנהיג מדיניות דומה עם השלמת ארמון ורסאי, בה דרש מאצילי צרפת, במיוחד מאצולת החרב, לבלות שישה חודשים מתוך כל שנה בארמונו, מסיבות דומות לאלו של השוגון היפני. תפקיד האצילים היה לסייע למלך במטלותיו היומיות וכן בנושאים מדיניים ואישיים שכללו בין השאר: ארוחות ומסיבות, לקום ולשכב במיטה, להתרחץ וללוות לכנסייה. Jansen, Marius B. (2002). The Making of Modern Japan. Harvard, pp. 127-41 מדיה וקבצים בנושא סנקין קוטאי בוויקישיתוף סנקין קוטאי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טימבלנד

טימות'י זאכרי מוזלי (נולד ב-10 במרץ 1972) המוכר בשם הבמה טימבלנד (Timbaland) הוא מפיק מוזיקלי אמריקאי, זמר, ראפר וכותב שירים. בעבר היה חבר בצמד הראפרים "Timbaland & Magoo" (עם הראפר והמפיק המוזיקלי מאגו). טימבלנד ידוע בהפקותיו המיוחדות והבלתי צפויות, אותן הפיק לאומנים כמו מיסי אליוט, ביונסה, ביורק, ברנדי, ג'יי-זי, ג'סטין טימברלייק, 50 סנט, נלי פורטדו, הפוסיקט דולז ואליה. הפקותיו של טימבלנד והשתתפותו כאמן אורח בסינגלים הפכו אותו לכוכב, ולאחד מהמפיקים המבוקשים ביותר בארצות הברית. אף על פי שכבר בשנת 1998 הוציא טימבלנד אלבום סולו, ההצלחה המסחרית באה רק בשנת 2007 עם האלבום "Shock Value". סינגל הבכורה ממנו, "Give It to Me" בשיתוף טימברלייק ופורטדו, הגיע לראש מצעדי הפזמונים בארצות הברית ובבריטניה. האלבום עצמו הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד בארצות הברית ולמקום השני במצעד הבריטי. טימבלנד זכה בשני פרסי גראמי, הראשון ב-2007 בקטגוריית "הקלטת הדאנס של השנה" והשני ב-2008 באותה קטגוריה. בשנת 2018, היה לאחד מכותבי הלהיט "Without Me" של הלסי. ב-1 בספטמבר 2023 הוציא את הסינגל "Keep Going Up" בהשתתפות נלי פורטדו וג'סטין טימברלייק. 1998: Tim's Bio: Life from da Bassment 2007: Shock Value 2009: Shock Value II 2015: King Stays King 2018: Drop מדיה וקבצים בנושא טימבלנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טימבלנד טימבלנד, ברשת החברתית פייסבוק טימבלנד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טימבלנד, ברשת החברתית אינסטגרם טימבלנד, ברשת החברתית טיקטוק טימבלנד, סרטונים בערוץ היוטיוב טימבלנד, ברשת החברתית Goodreads טימבלנד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טימבלנד, באתר AllMovie (באנגלית) טימבלנד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) טימבלנד, באתר Metacritic (באנגלית) טימבלנד, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טימבלנד, באתר ספוטיפיי טימבלנד, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) טימבלנד, באתר Last.fm (באנגלית) טימבלנד, באתר AllMusic (באנגלית) טימבלנד, באתר MusicBrainz (באנגלית) טימבלנד, באתר דיזר טימבלנד, באתר Discogs (באנגלית) טימבלנד, באתר Songkick (באנגלית) טימבלנד, באתר Genius טימבלנד, באתר SecondHandSongs טימבלנד, באתר בילבורד (באנגלית) טימבלנד, באתר טיידל (באנגלית) האתר הרשמי של חברת ההפקות "Mosley Music Group" מילים לכל השירים של טימבלנד(הקישור אינו פעיל) טימבלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Gil Kaufman, Timbaland Reveals Title For New Collab With Justin Timberlake, Nelly Furtado, Billboard, ‏28 באוגוסט 2023 (באנגלית אמריקאית)
פנדוריים

פנדוריים (שם מדעי: Lygaeidae) היא משפחה גדולה מסדרת הפשפשאים, הכוללת בין השאר פשפשי אדמה ופשפשי זרעים. רוב המינים במשפחה זו ניזונים מזרעים, אך חלקם טורפי חרקים, ומקצתם ניזונים ממוהל צמחים, וכמה מהם אף מדם בעלי חיים. 4 פרקים במחושים, 2 עיניות, 4 או 5 ורידים בכנפיים הקדמיות, 3 פרקים בשורש הרגל. מחושים יוצאים מתחת לקו העיניים. מקור שם המשפחה Lygaeidae מסוג הטייפ Lygaeus (מיוונית lygaios: קודר, אפל). בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשים מוארכים". השם המודרני פנדוריים נגזר כנראה מאחד המינים הנפוצים בארץ S.pandurus. פנדור אדמוני Spilostethus pandurus פנדור כרתים Lygaeus creticus פנדור ארבע-נקודות Beosus quadripunctatus Ischnopeza pallipes פנדור ההרדוף Caenocoris nerii פנדור הכותנה Oxycarenus hyalipennis Rhyparochromus saturnius Graptostethus servus Lethaeus fulvovarius פנדור גדול-חזה Tropidothorax sternalis פנדוריים, באתר ITIS (באנגלית) פנדוריים, באתר NCBI (באנגלית) פנדוריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פנדוריים, באתר GBIF (באנגלית) animal/milkweed-bug פנדוריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שם זמני על פי המשמעות הלטינית
ספרטק סובוטיצה

מועדון הכדורגל ספרטק סובוטיצה (בסרבית: ФК Спартак Суботица) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר סובוטיצה, שבמחוז וויוודינה שבסרביה, אשר משחק בליגת העל הסרבית. בשנת 1945 הוקם מועדון ספרטק סובוטיצה ונקרא על שמו של יובאן מיקיץ' ספרטק, מנהיג הפרטיזנים בסובוטיצה שנחשב לגיבור מקומי ונהרג בשנת 1944 במהלך הקרבות באזור. במשך שנים, כשסרביה הייתה חלק מיוגוסלביה, נחשבה ספרטק לקבוצה טובה יחסית, והופיעה מספר שנים לא מועטות בליגה הבכירה ביוגוסלביה, אך ברוב השנים, כאשר העפילה לליגה הבכירה, היא הייתה לקבוצת תחתית או שירדה לליגת המשנה וחזרה לרוב לאחר עונה אחת בליגת המשנה. הישג השיא של המועדון בטבלת הליגה ביוגוסלביה הוא מקום 6 והיא הגיעה אליו פעמיים, בעונת 1946/47 וכן בעונת 1953/54. לקבוצה הישג נוסף, והא העפלה פעם אחת לגמר הגביע היוגוסלבי, בשנת 1962, אז הפסידה 1–4 לקבוצה אחרת מסרביה, OFK בלגרד. לאחר התפרקות יוגוסלביה, נותרה סובוטיצה בליגה הבכירה בסרביה, שכונתה תחילה "הליגה הבכירה של יוגוסלביה לשעבר הסרבית" והגיעה למעמד גמר הגביע הסרבי, בשנת 1994, בו הפסידה לפרטיזן בלגרד בשני משחקי גומלין 1–6 ו-2–3. במהלך שנות ה-90 נחלשה הקבוצה והחלה לרדת בליגות הסרביות עד שהגיעה לליגה השלישית, אך בשנת 2009 העפילה לליגת העל הסרבית. סרביה ומונטנגרו ניקולה דרינצ'יץ' סרביה אוגניאן קורומן סרביה ליופקו פטרוביץ' סרביה פרדרג דורדביץ' סרביה ומונטנגרו ניקולה זיגיץ' סרביה ומונטנגרו נמניה וידיץ' הונגריה פלוריאן אורבן מונטנגרו ננאד מאסלובר מדיה וקבצים בנושא ספרטק סובוטיצה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספרטק סובוטיצה ספרטק סובוטיצה, ברשת החברתית פייסבוק ספרטק סובוטיצה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספרטק סובוטיצה, ברשת החברתית אינסטגרם ספרטק סובוטיצה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net
פרולטר זרניאנין (כדורגל)

מועדון הכדורגל פרולטר זרניאנין היה מועדון כדורגל סרבי מהעיר זרניאנין, שבסרביה. המועדון היה אחד המועדונים הסרבים הבכירים בתקופת יוגוסלביה והופיע מספר פעמים בליגה היוגוסלבית הבכירה, כאשר דירוג השיא של הקבוצה בליגה זו היה 5 בעונת 1990/91, כאשר ברוב העונות בילתה בתחתית הטבלה וירדה לליגת המשנה ועלתה מספר שנים לאחר מכן וחוזר חלילה. עם הקמת הליגה הסרבית הבכירה, הייתה הקבוצה תחילה קבוצת מרכז טבלה אך עם הזמן החלה לגלות אי-יציבות וירדה מספר פעמים לליגת המשנה ועלתה חזרה בשנים אחרות, כשדירוג השיא של הקבוצה בליגה הסרבית היה 5 בעונת 1993 וכן בעונת 1996/97, אז העפילה בשל כך לגביע האינטרטוטו, בו שיחקה בעונת 1997. בגביע האינטרטוטו שיחקה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות מכבי חיפה מישראל, פובליקום צליה מסלובניה, אנטליאספור הטורקית ולוקומטיב ניז'ני נוברוגוד הרוסית. הקבוצה סיימה את שלב הבתים הזה במקום הרביעי, מקום אחד מעל מכבי חיפה שסיימה במקום האחרון. הקבוצה סיימה עם מאזן של ניצחון אחד, תיקו אחד ושני הפסדים, כאשר את הניצחון היחיד השיגה על מכבי חיפה, 4-0 במשחק שנערך בסרביה. בשנת 2001 ירדה הקבוצה לליגת המשנה בסרביה ונקלעה לקשיים ובשל כך, ב-25 בינואר 2006 אוחדה הקבוצה עם קבוצת הליגה הראשונה, בודצ'נוסט באנאטסקי דבור להקמת קבוצת באנאט זרניאנין. סרביה פרדרג פיליפוביץ' סרביה דיאן גובדריצה סרביה דרקו קובצ'ביץ' סרביה זבונימיר ווקיץ' סלובניה זלאטקו זחוביץ' מונטנגרו מרקו באשה מדיה וקבצים בנושא פרולטר זרניאנין בוויקישיתוף
דומדמניתיים

דומדמניתיים (שם מדעי: Grossulariaceae) היא משפחה המכילה סוג אחד - Ribes, ובו כ-150 מינים שונים. היא נמצאת תחת הסדרה בקעצוראים והופרדה ממשפחה אחרת, בקעצוריים, עם התקדמות המחקר הגנטי של הסדרה. המשפחה כוללת את הדומדמנית, את ענבי השועל ואת החזרזר, בין שאר גרגרי יער אכילים ושיחים נוספים, חלקם תורבתו כצמחי נוי. טקסונומים מסוימים מחלקים את המינים השונים ב-Ribes לשבעה תתי-סוגים. קיימת מחלוקת לגבי מיקומה של העכובית (Gooseberry) בסוג זה, ויש מיעוט שמחשיבים אותה כמין בסוג נפרד, Grossularia. בארצות הברית יש איסור על גידול מרבית מיני ה-Ribes, היות שהוא נחשב כנשא למחלת אורנים ועשוי לפגוע ביערות טבעיים. מדיה וקבצים בנושא דומדמניתיים בוויקישיתוף דומדמניתיים, באתר ITIS (באנגלית) דומדמניתיים, באתר NCBI (באנגלית) דומדמניתיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דומדמניתיים, באתר Tropicos (באנגלית) דומדמניתיים, באתר GBIF (באנגלית) דומדמניתיים, באתר IPNI (באנגלית) דומדמניתיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מנטון (צעיף)

מנטון (בספרדית: Manton) הוא צעיף גדול ורחב המשמש בריקוד הפלמנקו. ריקוד עם מנטון הוא התשובה הנשית לריקוד המטאדור. המטאדור רוקד בעזרת הקפוטה (Capote) בזירת הקורידה (Corida) בזמן מלחמתו בשור. הרקדנית, העדינה והנשית, רוקדת עם הצעיף לצלילי המוזיקה, מבטאת באמצעותו את הדגשים המוזיקליים בשילוב רקיעות רגליים בהנפת הצעיף תוך כדי צעדי הריקוד. הנפת הצעיף היא מלאכה לא קלה, המחייבת מיומנות רבה. הרקדנית נדרשת לשלוט שליטה מלאה בזרועות בעת ביצוע הפוזיציות והתנועות בעזרתן מתבצעת הנפת הצעיף. תנועות הידיים במחול פלמנקו נקראות Baraceo. במחול זה ישנה חשיבות רבה לתנועות הידיים, הן אצל הרקדנית והן אצל הרקדן. אצל הרקדנית הזרועות מוחזקות כלפי מעלה גבוה מעל הראש, כאשר המרפק פונה לאחור, והאמה מורמת מעט למעלה. טכניקת החזקת הזרועות היא הבסיס לעבודה עם הצעיף. בזמן הנפת הצעיף הרקדנית מחזיקה את הצעיף בשני קצותיו והיא שואפת למתוח את זרועותיה על מנת שהאחיזה בצעיף תהיה איתנה. ערכה של רקדנית פלמנקו ניכר על פי תנועות הידיים שלה. זהו החלק החשוב ביותר בריקוד ודרכו היא מבטאת את אישיותה (La meri, 1967). נשים בספרד (שאינן רקדניות) בדרך כלל מתעטפות בצעיף במסיבות או באירועים משפחתיים או כתוספת לקישוט הבגד. רעיון זה עבר ל"אופנת" הריקוד, ומאז רקדניות רבות בוחרות לתפור לעצמן שמלה מצעיף. חומר הגלם הנפוץ ביותר בהכנת צעיפים אלה הוא משי. על גבי המשי נרקמת רקמה מאוד עדינה המתארת בדרך כלל פרחים בגדלים שונים. קיימים צעיפים בכל מיני גדלים, המותאמים לאוכלוסיית הנשים (גם ילדות), ולסגנונות הריקוד. מדיה וקבצים בנושא מנטון בוויקישיתוף
שאל

האם התכוונתם ל... צעיף מטפחת ראש הינומה אישים: אנטון שאל – כדורגלן ומאמן אוסטרי ירדנה שאל – שחיינית ישראלית מוריס שאל – גנרל צרפתי פרדיננד שאל – איש צבא גרמני קריסטן שאל – קומיקאית אמריקאית של (פירושונים) שעל נשות השאלים
בקעצוראים

בקעצוראים (שם מדעי: Saxifragales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים מגוונים. בסדרה קיימים מינים של סוקולנטים, צמחים מטפסים, שיחים ועצים; היא כוללת צמחים חד-שנתיים ורב שנתיים. אף על פי שהסדרה מגוונת, קיימים קווי דמיון בין עצים שונים בה, הן מבחינת מבנה העלה, ורידיו ושפתו, והן צורת הגזע, הענפים והעלווה. על פי ההנחה המחקרית, העצים בסדרה התפתחו מאוחר יותר מאשר מיני השיחים, ועל כן יש להם יותר סממנים מובהקים דומים. למרבית מיני הסדרה פירות דומים: גלעין קטן המוקף ציפה עבה. על פי מערכת המיון APG II, קיימות 13 משפחות תחת בקעצוראים: בקעצוריים - משפחת צמח הבקעצור. אדמוניתיים - משפחת פרח אדמונית החורש. דומדמניתיים - משפחה של צמחים נושאי פרי, כגון הדומדמנית. אלף העלה - משפחת הכוללת צמחי מים רבים. טבוריתיים - משפחה של צמחים בעלי פרחים. Altingiaceae Aphanopetalaceae Cercidiphyllaceae Daphniphyllaceae Hamamelidaceae Iteaceae Penthoraceae Pterostemonaceae בקעצוראים, באתר ITIS (באנגלית) בקעצוראים, באתר NCBI (באנגלית) בקעצוראים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בקעצוראים, באתר Tropicos (באנגלית) בקעצוראים, באתר GBIF (באנגלית) בקעצוראים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
וילי כהן

ד"ר וילי כהן (בגרמנית: Willy Cohn;‏ 12 בדצמבר 1888, ברסלאו - 25 בנובמבר 1941, קובנה) היה היסטוריון ופדגוג יהודי-גרמני. כהן, בן למשפחת אנשי עסקים נודעת ומכובדת, עוטר במלחמת העולם הראשונה בצלב הברזל. הוא פרסם מאות מאמרים בנושאים היסטוריים והחל מ-1919 לימד בגימנסיה בעירו עד שפוטר משם עקב יהדותו בעקבות תקנות אנטישמיות. עד היום מהווים כתביו של כהן מקור אמין ונדיר להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, גברו ההגבלות והלחץ מצד השלטון על הקהילה היהודית. למרות זאת, נשאר כהן עם אשתו השנייה גרטרוד ושתי בנותיו בגרמניה, כיוון שהרגיש קשור למדינה (שני ילדיו מנישואיו הראשונים ובתו מנישואיו השניים היגרו מגרמניה לפני נובמבר 1940). במהלך חייו כתב יומן אישי שמשמש עדות ייחודית להתנהלות הקהילה היהודית בברסלאו בתקופתו. יומן זה ראה אור בגרמניה, נלמד שם ואף תורגם לעברית לצד ספר זיכרונות פרי עטו. ב-21 בנובמבר 1941 הוצאו מבתיהם כאלף יהודי ברסלאו, ובהם כהן ומשפחתו, נכלאו בתחנת ריכוז בעיר, וב-25 בנובמבר הועלו על רכבת לליטא. ב-29 בנובמבר, בהגיעם לקובנה, נורו למוות וילי כהן, אשתו גרטרוד ושתי בנותיו סוזנה ותמרה וכל נוסעי הרכבת יחד עם כאלף יהודים שהובלו לשם מווינה. כיום נמצאים יומניו המקוריים בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים. הם ראו אור לראשונה בשפה הגרמנית בדצמבר 2006. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. זיכרונותיו בתרגום לעברית: זכרונותיי: קורות משפחה יהודית בברסלאו, גרמניה, בשנים 1888–1953 כפי שנכתבו על ידיו בשנת 1941, זמן קצר לפני שנספה עם משפחתו בידי הנאצים בקובנה; תרגם מגרמנית: אברהם כהן, מעוז חיים: משפחת אברהם כהן, 1999. בציפורני הרייך השלישי: יומנו של וילי כהן 1933–1941; תרגום: אברהם (ארנסט) כהן; בעריכת: תמר כהן גזית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, בשיתוף עם מרכז קבנר, 2014. רשימת הפרסומים של וילי כהן, בקטלוג הספרייה הלאומית אוספו הפרטי של וילי כהן, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי. וילי ישראל כהן (1888-1941), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אימדי

אימֶדי אחזקות מדיה (בגאורגית: იმედი, בתרגום מילולי: תקווה) היא תחנת טלוויזיה, רדיו, עיתון וסוכנות ידיעות בגאורגיה בבעלות פרטית. מניות החברה מוחזקות על ידי בדרי פטרקצשווילי, איל-התקשורת היהודי-גאורגי-רוסי, רופרט מרדוק, איל-תקשורת אוסטרלי וחברת החדשות, תאגיד תקשורת אמריקאי מהגדולים בעולם, שהמנכ"ל שלה הוא רופרט מרדוק. פירטי ההסכם המיקדמי לרכישת המניות בחברת אימדי, שנחתם בניו יורק, ב-28 באפריל 2007, נותרו חסויים. רדיו אימדי עלה לאוויר לראשונה בטביליסי, בדצמבר 2001, ושודר בתדר 105.9.מדצמבר 2003 משדר הערוץ 24 שעות ביממה לכל רחבי האזורים המיושבים בגאורגיה. שידורי הערוץ מתמקדים בעיקר בחדשות ובניתוח בחדשות ופרשנויות לחדשות. בנוסף משודרת מוזיקת פופ, במיוחד בשעות הקטנות של הלילה. ערוץ הטלוויזיה אימדי עלה לאוויר באפריל 2003, וניתן לקליטה כמעט בכל רחבי גאורגיה. מספטמבר 2004 ועד לאפריל 2005 צוינה החברה על ידי יוניצף כמי שמשתפת פעולה בטוק-שואו בנושא חינוך ילדים שזכה לרייטינג גבוה. במהלך חקירת רצח סנדרו גירגוויליאני הצהיר פטרקצשווילי כי השלטונות הגאורגיים מפעילים לחץ על התחנה שבבעלותו ועל עסקיו בכלל, בעקבות פרסום השערורייה והסיקור התקשורתי של התחנה. הלחץ לכאורה הביא למכירת חלק מאחזקות החברה לחברת החדשות ולרופורט מרדוק, בהנחה כי מעורבותו של רופרט מרדוק בתחנה תקשה על הפעלת לחץ עליה. התחנה שימשה במה למנהיגי האופוזיציה כנגד ממשלו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ושידר את ההפגנות שהתחוללו בטביליסי במהלך ההפגנות בעיר, בנובמבר 2007. בעקבות ההפגנות התפתחו מהומות כבדות שהביאו להכרזה של סאקשווילי על מצב חירום בגאורגיה, ולסגירת תחנות השידור. הורדת השידור, ב-7 בנובמבר 2007, בידי השוטרים, שודרה בשידור חי. מדיה וקבצים בנושא אימדי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אימדי אימדי, ברשת החברתית פייסבוק אימדי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אימדי, ברשת החברתית אינסטגרם אימדי, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של תחנת הרדיו אימדי אתר חדשות אימדי חברת החדשות לוקחת את הניהול מידי פטרקצשווילי, Civil Georgia, 31.10.2007 גאורגיה: הכרזה על מצב חירום, CNN, 7.11.2007
ועידת ניקיאה השנייה

ועידת ניקיאה השנייה הייתה הוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה; התכנסה בשנת 787 בעיר ניקאה, היא איזניק של ימינו בטורקיה. הוועידה החזירה את מנהג כיבוד האיקונין אשר בוטל וגונה בוועידת האיקונוקלסטים בשנת 754, וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. ועידת ניקיאה השנייה היא הוועידה האקומנית האחרונה שמקובלת גם על הנצרות האורתודוקסית וגם על נצרות הקתולית. הוועידה ניסתה להתכנס בשנת 786 בכנסיית השליחים (Άγιοι Απόστολοι) ששכנה במקום בו שוכן כיום מסגד פתיה (Fatih Camii) באיסטנבול, אך חיילים מטעם האיקונוקלאסטים הפסיקו אותה. לכן התכנסה הוועידה שוב שנה לאחר מכן, ביום 24 בספטמבר 787, בניקיאה. בין 330 ל-367 בישופים ואנשי כנסייה אחרים נפגשו בוועידה שקיימה שבע ישיבות, ו-308 נציגים חתמו על החלטותיה. ישיבה שמינית ואחרונה נערכה בקונסטנטינופול ב-23 באוקטובר 787 וחתמה את הוועידה. וועידת ניקיאה השנייה קיבלה 22 החלטות, שהחשובות שבהן התייחסו לנושא האיקונות: יש לאסוף את כל הכתבים שיצאו בגנות הסגידה לאיקונות ולאחסן אותם במקומות סגורים. יש להניח שרידי קדושים בכל כנסייה, ואין לקדש כנסייה חדשה בהיעדרם. בין ההחלטות האחרות של ועידת ניקיאה השנייה: הוועידה קבעה כי על אנשי הכנסייה חלה חובה לציית לכל הכתבים הקאנוניים הקודמים, ובכלל זה להוראות שש הוועידות האוקמניות הקודמות. הוועידה גינתה את הנוהג של מינוי בעלי תפקיד בכנסייה על ידי נסיכים חילוניים. הוחלט כי סינודים אזוריים יתקיימו מדי שנה. נוסחו אמצעים לפעולה כנגד יהודים שהתנצרו למראית עין בלבד. נקבע כי לנשים אסור להתגורר בבתי בישופים ובמנזרי גברים, ונקבעו כללים מתי נשים וגברים יכולים לסעוד בצוותא. נקבעו מספר כללים לגבי תנועת נזירים ונזירות בין מנזרים, בניית מנזרים חדשים ועזיבת אנשי כנסייה את הדיוקסיה שלהם. נקבעו איסורים על גביית כספים תמורת שירותי דת שמעניקים אנשי כנסייה. לפני הוועידה הוצג דין וחשבון רשמי, שממנו עולה כי מקורו של האיקונוקלזם הביזנטי היה באזור ארץ ישראל וסוריה. הדוח מספר כי בזמן שיזיד השני (אנ') ירש את הח'ליפה עומר השני בשנת 720, "היה בעיר טבריה מנהיג אחד של היהודים הכופרים, מכשף ומשרת השטן משחית הנפשות ושמו 'גבה–ארבעים–האמות'", שזכה באמונו של יזיד, והציע לו שיצווה להשמיד את כל האיקונות המצויות בתחום שלטונו. יזיד שלח שליחים בכל רחבי המדינה וכל האיקונות הוסרו גם מהכנסיות. אך כיוון שהנוצרים "סירבו להשמיד את האיקונות במו ידיהם, הם ברחו, והאמירים הפקידו את המשימה בידי היהודים המקוללים והערבים העלובים. והם שרפו את האיקונות הקדושים... כאשר שמעו על כך הבישוף הנקלה של ניקוליה וחסידיו הם חיקו את היהודים הכופרים והערבים המינים והחלו לפגוע בכנסיות האלוהים". הדוח אמנם מוטה ומוגזם, אך כולל מידע עובדתי שחלקו מאושר ממקורות אחרים. אותו בישוף ניקוליה היה בין יועציו הכנסייתיים של הקיסר לאו השלישי. מדיה וקבצים בנושא ועידת ניקיאה השנייה בוויקישיתוף ועידת ניקיאה השנייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) האנציקלופדיה הקתולית סיריל מנגו, "הרקליוס, האיומים מן המזרח והאיקונוקלזם, 610–843", בתוך: איריס שגריר, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 8, עמ' 51–52.