laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית המדרש גולדרס גרין

בית המדרש גולדרס גרין הוא כינויה של קהילה חרדית עצמאית הפועלת בפרוור גולדרס גרין בצפון לונדון. הקהילה ידועה גם בשמות קהילת מונק'ס או GGBH. התפילות נערכות בנוסח אשכנז. בפרוור גולדרס גרין קיימות מספר רב של קהילות יהודיות שונות. יש בו כ-50 מסעדות כשרות, מעל 40 בתי כנסת ו-30 בתי ספר יהודיים, חלקם פרטיים. קהילת בית המדרש גולדרס גרין היא הקהילה הגדולה והמשפיעה ביותר. הקהילה הוקמה בשנת 1934 על ידי הרב ד"ר אליהו מונק למען פליטים מגרמניה הנאצית שהגיעו ללונדון לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, ביניהן משפחת רוזנפלדר - ענף בני היינריך-אהרון מאיר. הרב ד"ר אליהו מונק קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה וספרות אנגלית מאוניברסיטה בגרמניה. הוא השתייך לזרם תורה עם דרך ארץ מיסודו של הרב שמשון רפאל הירש. חברי הקהילה היו אורתודוקסים אדוקים, אך בו זמנית בקיאים בתרבות האירופית וביניהם לא מעט עורכי דין, מדענים, פרופסורים באוניברסיטה, סופרים ועוד. הרב חיים ישראל איסר פלדמן כיהן כרב משנות ה-1970, עד שיצא לפנסיה ב-2007; הוא נפטר ב-2020. כעת המנהיג הרוחני של הקהילה הוא הרב ישראל מאיר גרינברג. עד שנת 1935 התפילות נערכו בספריית בית הספר קינג אלפרד. לאחר מכן, עד שנת 1959, התפילות נערכו במכון על שם הרב ראובן לינקולן. הקהילה עברה למעונה הנוכחי ברידינג בשנת 1956. קהילת בית המדרש גולדרס גרין הקימה את בית הספר היסודי "מנורה" במטרה לספק לילדיה חינוך דתי ורמת השכלה כללית נאותה. בית הספר מקבל גם ילדים מקהילות אחרות אשר שומרים על אורח חיים דתי על פי העקרונות שנקבעו על ידי הרב של קהילת GGBH. בשנת 2001 הוקם בית ספר תיכון לבנות. בתחילת דרכה, הקהילה הייתה חברה בהתאחדות הקהילות החרדיות אך במרוצת השנים הפכה לקהילה עצמאית. הקהילה משתמשת בשירותי הקבורה של חברת קדישא "עדת ישראל" של התאחדות הקהילות החרדיות ובשירותי גוף הכשרות "כדתיא", שהוקם במקורו בשיתוף הקהילה ונחשב להכשר המהודר בבריטניה. המנהג המקורי של בית הכנסת היה חבישת מגבעות במהלך התפילה, ורק הרב הורשה להניח את הטלית על ראשו. היום, חוק זה עדיין תקף באופן רשמי, אבל בפועל לא מקפידים עליו, ויש מתפללים רבים שמניחים את הטלית על ראשם. בחגים ובשבתות מיוחדות מקפידים על אמירת רוב רובם של הפיוטים שבנוסח אשכנז, ובניגוד לרוב קהילות היקים שמתפללים לפי נוסח אשכנז המערבי, המנהגים מבוססים על מנהג ברלין, שהוא מנהג אשכנז המזרחי (מה שנקרא אצל היקים "מנהג פולין"). האבלים אומרים קדיש ליד החזן, כל אחד בנפרד. Rachel Kolsky, Roslyn Rawson - Jewish London, New Holland, 2012 הרב אליהו מונק (עורך), דינים ומנהגים של ק"ק ובית המדרש גולדרס גרין, לונדון, 1959. אתר בית המדרש (באנגלית) תמונה ופרטים על בית המדרש באתר גנאלוגי יהודי (באנגלית) מזכרונות הרב לואי ג'ייקובס ק"ק ובית המדרש גלדרס גרין (לונדון, אנגליה), דף שער בספרייה הלאומית JEWISH LIFE IN GOLDERS GREEN Gerald Parsons, The Growth of Religious Diversity: Traditions, Psychology Press, 1993, ISBN 978-0-415-08326-3. (באנגלית) https://hamodia.com/2020/02/27/263317/ (באנגלית). JCR-UK: Golders Green Beth Hamedrash Congregation (Munk's Synagogue), London NW11, www.jewishgen.org אתר הרשמי של Menorah Primary School לא אומרים פיוטי מאורה ואהבה כלל (ואפילו את הפיוט שני זיתים לא אומרים, אך יש מוותיקי הקהילה שטוענים שלפני חמשים שנה כן אמרו שני זיתים), וגם מדלגים חלקים מהקרובות בימים טובים מסוימים. בהקדמת הספר צוין שחלק המנהגים מועתק ממנהגי ביהכ"נ דקהל עדת ישראל פה בערלין, בערלין תרצ"ג, בשינויים לפי הצורך.
AISE

AISE או הסוכנות למודיעין וביטחון חוץ (Agenzia Informazioni e Sicurezza Esterna) היא סוכנות הביון הממשלתית של איטליה שנוסדה ב-3 באוגוסט 2007 במסגרת הרפורמה בקהילת המודיעין האיטלקית. הסוכנות הוקמה כיורשת שירות הביון והביטחון הצבאי שפעלה כסוכנות הביון הממשלתית מאז 1977. כפוף למשרד ראש ממשלת איטליה. הסוכנות פועלת מחוץ לתחומי איטליה למען הגנת האינטרסים שלה בחו"ל ועוסקת באיסוף מודיעין אנושי. הסוכנות פועלת על פי חוק שנחקק באוגוסט 2007 ולפיו סמכויותיה מקבילות לאלה של ה-CIA האמריקאי. הארגון משתף פעולה עם סוכנויות ביון זרות, בין היתר המוסד וה-CIA. AISE יכול לבצע פעולות רק מחוץ לטריטוריה הלאומית של איטליה, כמו גם שגרירויות איטליה בחו"ל. למעשה, החוק אוסר במפורש על AISE לפעול באיטליה, למעט אם הדבר הכרחי בהחלט לביצוע פעולותיה. במקרה זה, הכלל מחייב כי הפעולות במדינה ייעשו רק בשיתוף עם ה-AISI והמנהל הכללי של DIS ידאגו לצורות התיאום והקישור הנדרשות על מנת למנוע חפיפה של פונקציות או טריטוריה. . AISE כפוף לראש ממשלת איטליה אשר משמש כרשות המופקדת על ההנהלה הבכירה והאחריות הכוללת למדיניות המידע לביטחון איטלקי. עם זאת, ה-AISE יפועל בשיתוף פעולה עם משרד הביטחון, משרד החוץ ומשרד הפנים. AISE מנוהל על ידי מנהל שמונה על ידי ראש הממשלה. משך המינוי הוא ארבע שנים לכל היותר וניתן לחידוש פעם אחת בלבד. ברונו ברנציפורטה (4 באוגוסט 2007 – 4 בפברואר 2010) אדריאנו סאנטיני (5 בפברואר 2010 – 19 בפברואר 2014) פאולו סקארפיס (20 בפברואר – 18 באפריל 2014) אלברטו מאננטי (19 באפריל 2014 – 22 בנובמבר 2018) לוצ'יאנו קרטה (22 בנובמבר 2018 – 18 במאי 2020) ג'ובאני קראוולי (18 במאי 2020 – ואילך) המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים CIA MI6 שירות ביון החוץ של רוסיה DGSE אתר האינטרנט הרשמי של AISE (באיטלקית) ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאה שנים... מאה שירים

מאה שנים... מאה שירים היא רשימה של שירים מתוך סרטים הנחשבים לטובים ביותר, כפי שנקבע על ידי מכון הסרטים האמריקאי, על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, אשר בחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 2004. הפרק שודר ברשת "CBS" והונחה על ידי ג'ון טרבולטה. "שיר אשיר בגשם", "צלילי המוסיקה" ו"סיפור הפרברים" זכו לשלושה שירים ברשימה כל אחד. אחריהם, "הקוסם מארץ עוץ", "מצחיקונת", "מרי פופינס" ו"פגוש אותי בסנט לואיס" זכו לשני שירים ברשימה כל אחד. ג'ולי אנדרוז, ג'ודי גרלנד, ג'ין קלי ומרני ניקסון השתתפו בחמישה שירים כל אחד. אחריהם, ברברה סטרייסנד ופרד אסטר השתתפו בארבעה שירים כל אחד. הרשימה (באנגלית)
אימפריות המעמקים

אימפריות המעמקים (אנגלית: Empires of the Deep) הוא סרט קולנוע מסוגת הפנטזיה, קופרודוקציה סינית-אמריקאית בתלת-ממד, בעלת תקציב של 100 מיליון דולר ונחשבת להפקה המשותפת בין ארצות הברית לרפובליקה העממית של סין מן היקרות בהיסטוריה. הסרט נעשה בבימויו של מייקל פרנץ' ובכיכובם של אולגה קורילנקו ושי יאנפיי, המגלמים גבר צעיר ובתולת ים בסיפור אהבה שחושף עולם תת-מימי, עולם בני הים. עלילת הסרט מתרחשת על רקע הסיפור לפיו במשך אלפי שנים, אגדות על בתולות ים יפהפיות הקסימו אנשים מכל רחבי העולם. עולמן המרתק והמסתורי היה תמיד מקור לדמיונם של בני אדם. הסרט נועד כביכול לחשוף ולחקור את העולם המיסטי של בנות הים היפהפיות המפתות את הגברים. הסרט זכה לביקורות שליליות, כבר עם פרסום הקדימון הרשמי לסרט, באוקטובר 2012. צילומי הסרט והפקתו החלו כבר בשנת 2010, אך הסרט לא יצא מעולם לאקרנים וייתכן שנגנז. "אימפריות המעמקים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אימפריות המעמקים", באתר AllMovie (באנגלית) "אימפריות המעמקים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דיפ שיט: הפקת הענק הסינית שוקעת למצולות, באתר ynet, 24 באוקטובר 2012 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פידל ראמוס

פידל ואלדז ראמוס (באנגלית: Fidel Valdez Ramos;‏ 18 במרץ 1928 – 31 ביולי 2022) היה נשיאה ה-12 של הפיליפינים, בשנים 1992–1998. אביו של פידל ראמוס היה שר החוץ של הפיליפינים ומייסד המפלגה הליברלית. פידל ראמוס סיים לימודים בווסט פוינט והשתתף במלחמת קוריאה. הוא תמך בקורסון אקינו ובתקופתה היה ראש המטה הכללי ואחר כך שר הביטחון. בשנת 1992 הוא זכה במערכת הבחירות תוך ניצחון על מרים דפנסור-סנטיגו. ראמוס זכה לאהדה רבה בארצו בתקופת נשיאותו מכיוון שהביא לשיקום הכלכלה במדינה. לפני היבחרו לנשיאות, הוא שירת בקבינט של הנשיאה קוראסון אקינו. הוא היה גם מפקד הכוחות המזוינים של הפיליפינים (AFP), לאחר מכן מפקד המשטרה הלאומית ובהמשך המזכיר לביטחון לאומי. נפטר במקאטי ב-31 ביולי 2022. מדיה וקבצים בנושא פידל ראמוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פידל ראמוס פידל ראמוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פידל ראמוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חזית השחרור הערבית

חזית השחרור הערבית (בערבית: جبهة التحرير العربية - ג'בהת אל-תחריר אל-ערבייה) היא ארגון טרור ומפלגה פלסטינית בעת'ית לאומנית[דרוש מקור] סוציאליסטית[דרוש מקור], שבסיסו בעיראק. הארגון חבר באש"ף. חזית השחרור מפרסמת ירחון הנקרא "סוות אל-ג'מאהיר" (קולות ההמונים). העורך הראשי הוא מזכ"ל הארגון, רכּאד סאלם. משרדי העיתון נמצאים ברמאללה בבניין רמוּן, שם גם נמצאים משרדי לשכת הארגון ונציגות מפלגת הבעת' העיראקית. הארגון הוקם כקבוצת גרילה באפריל 1969 בחסות מפלגת הבעת' העיראקית. הארגון דגל באידאולוגיה פאן-ערבית, ושם לו כמטרה לשים קץ ל"פלסטיניזציה" של הסכסוך. למרות זאת, חזית השחרור הערבית הצטרפה לאש"ף ביולי 1969. הארגון הונהג בעבר על ידי מוניף א-רזאז (בשנות ה-60 וה־70), זיאד חיידר (שהתמנה למזכיר הכללי ב-1970), עַבְּד אל-וַהַּאבּ אל-כַּיַּאלִי (ער') (ב-1972–1974), עבד א-רחים אחמד (1975–1993) ומוחמד אסמאעיל (1993), וכיום הוא מונהג על ידי המזכיר-הכללי רכּאד סאלם. מנהיג נוסף של הארגון הוא חוסיין רחאל. בין הפיגועים הבולטים אותם ביצע הארגון ניתן למנות את הפיגוע בכפר יובל והפיגוע במשגב עם. בפברואר 1981, פוצץ כוח של חטיבת גולני את מפקדת הארגון, שהייתה ממוקמת כ-2 ק"מ מדרום לעיירה נבטייה בלבנון. בפיצוץ נהרגו 14 אנשים. בשנות ה-80 לארגון היה חלק חשוב בחזית הסירוב, שהתנגדה לתהליכי השלום של אש"ף. הארגון התנגד להסכמי אוסלו, אבל שמר על חברותו באש"ף. בשנת 1996 התירה ישראל את כניסתו של מזכ"ל הארגון, רכּאד סאלם לשטחים. חזית השחרור הערבית נותרה קבוצה קטנה ושולית, שחסרה את התמיכה החילונית של ארגונים כמו פת"ח או את התמיכה האיסלאמית הדתית של ארגונים כמו חמאס. בשנת 2002, רוב עבודת הארגון הייתה בחלוקת מענקים של הממשלה העיראקית (בראשות סדאם חוסיין) למשפחות ה"שאהידים" בפלסטין. באוקטובר 2002 פשט צה"ל על משרדי הארגון ומשרדי מפלגת הבעת' העיראקית ברמאללה תפס מסמכים, קלטות וידאו ומחשבים במשרדי הארגון, ועצר את מזכ"ל הארגון רכּאד. לאחר שישב במעצר שנתיים זיכה בית המשפט הצבאי את רכּאד סאלם, מאשמת חברות בארגון טרור. בית המשפט קבע שלא הוכח כי החזית, היוותה ארגון טרור מאז 1996 ועד מעצרו של סאלם ברמאללה. למרות התמיכה הכספית הגדולה מעיראק, חזית השחרור הערבית כמעט לא ביצעה פיגועי טרור נגד מטרות ישראליות. התמיכה בארגון, הן בקרב הפלסטינים בשטחים והן בקרב הפליטים הפלסטינים בגולה, קטנה מאוד, והוא נחלש משמעותית לאחר נפילת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק שהביאה להפסקת הזרמת הכספים אליו. כיום לארגון יש בסיסים בעיראק ובלבנון. ברמאללה, משרדי הארגון משותפים לו ולארגון החזית לשחרור פלסטין. אתר האינטרנט הרשמי של חזית השחרור הערבית ליאור גרינבאום, ‏עיראק מבקשת שוב ממועצת הביטחון לאשר לה להעביר לפלשתינים מיליארד אירו, באתר גלובס, 29 בינואר 2001 דניאל סובלמן, סגנו של סדאם ניהל המעורבות בשטחים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2002 איתי שטרן, "הלילה הארוך ביותר": בחזרה אל הלילה שבו השתלטו מחבלים על קיבוץ משגב עם, באתר הארץ, 9 במרץ 2019 כוח צה"ל פוצץ הלילה מפקדת ה"חזית" ליד נבטייה, מעריב, 23 בפברואר 1981 יאיר אטינגר, עמוס הראל, 15 מיליון ד' מעיראק לפלשתינאים שנפגעו באינתיפאדה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2002 ארנון רגולר, בימ"ש צבאי: ארגון פלשתיני שחילק כספים לנפגעי האינתיפאדה איננו ארגון טרור, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2004
ג'ובריה

ג'ובריה (שם מדעי: Jobaria) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהקבוצה אאוזאורופודה, שחי בצפון אפריקה בתור היורה. הוא נתגלה על ידי הפלאונטולוג פול סרנו ב-1997.‏ ג'ובריה היה זאורופוד פרימיטיבי. אורכו היה כ-21.3 מטר והוא שקל כ-22 טון. צווארו היה קצר וכלל רק 12 חוליות. מבנה החוליות ועמוד השדרה היה פשוט יחסית לזאורופודים של צפון אמריקה בהם הדיפלודוקוס והאפטוזאורוס. פול סרנו, מי שגילה הג'ובריה, העריך, שהיה יכול להתרומם על רגליו האחוריות לפרקי זמן קצרים, על ידי השוואת עצם הזרוע ועצם הירך עם אלה של פילים. בתקופה שבה חי ג'וברה האזור של מדבר סהרה היה אזור לח, מיוער ועשיר בצמחייה ומקווי מים, כולל נהרות בהם שרצו תניני ענק כגון סרקוסוכוס. מיונו הטקסונומי של הג'ובריה בעייתי ונכון להיום אין הסכמה לאיזה משפחה הוא שייך. הג'ובריה נתגלה ב-1997 בניז'ר על ידי משלחת למדבר סהרה שהוביל הפלאונטולוג ד"ר פול סרנו. המשלחת מצאה את הג'ובריה באתר קבורה המוני בתצורת Tiourarén, כאשר 95% מעצמות השלד נשתמרו כמאובנים. בכך הפך הג'ובריה לאחד הזאורופודים השלמים ביותר שנתגלו אי-פעם. בהתחלה, לפי סלעי המשקע שבהם נמצאו המאובנים, הם תוארכו ללפני 135 מיליון שנה, תחילת תור הקרטיקון (תקופות ה-Hauterivian עד ה-Barremian).‏ ניתוח מאוחר יותר של המשקעים הראה שהם כנראה קדומים יותר, מאמצע ושלהי היורה, כ-164 עד 161 מיליון שנה לפני זמננו. מדיה וקבצים בנושא ג'ובריה בוויקישיתוף ג'ובריה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ג'ובריה, באתר GBIF (באנגלית) Jobaria במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) אתר על הג'ובריה Sereno, P. (בנובמבר 1999). "Cretaceous Sauropods from the Sahara and the Uneven Rate of Skeletal Evolution Among Dinosaurs". Science. 286 (5443): 1342–1347. {{cite journal}}: (עזרה) Henderson, Donald M. (2006). "Burly Gaits: Centers of mass, stability, and the trackways of sauropod dinosaurs". Journal of Vertebrae Paleontology. 26 (4): 907–921. doi:10.1671/0272-4634(2006)26[907:BGCOMS]2.0.CO;2. Sereno, Paul. "Discoveries: Jobaria tiguidensis". אורכב מ-המקור ב-2012-10-08. נבדק ב-25 בספטמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Rauhut and Lopez-Arbarello (2009). "Considerations on the age of the Tiouaren Formation (Iullemmeden Basin, Niger, Africa): Implications for Gondwanan Mesozoic terrestrial vertebrate faunas." Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, 271: 259-267. ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ספינת פיראטים (מתקן שעשועים)

ספינת פיראטים הוא מתקן שעשועים דמוי ספינה, הנע קדימה ואחורה בתנועה סיבובית, כך שיוצר לעיתים קרובות רבע עיגול או חצי עיגול, ובגרסאות מסוימות של המתקן - הספינה אף מתהפכת סיבוב מלא. ספינת הפיראטים הראשונה הומצאה ופותחה על ידי צ'ארלס אלברט מרשל בין השנים 1893-1897, ובשנת 1897 נוסתה לראשונה על ידי משפחתו וחבריו. עקב מורכבות המתקן והסכנות הטמונות בו, ספינות הפיראטים הן בעלות דרישות תקן ובטיחות בדרגה גבוהה ביותר. ישנן גרסאות הדומות למתקן בשמות אחרים, בהן: kamikaze- שתי ספינות אחת ליד השנייה, במהלך הפעולה הספינות מתהפכות אחת לכל כיוון rangar- ספינה שנראית כמו סירת הקמיקזה אך היא אחת בודדה, בגלל ההיפוכים הספינות מצוידות בגג סורגים למעט looping starship). מדיה וקבצים בנושא ספינת פיראטים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אדמונטוניה

אדמונטוניה (שם מדעי: Edmontonia) הוא סוג טקסונומי של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים - משפחה של דינוזאורים משוריינים ללא "אלת זנב", ושקדמה לאנקילוזאוריים. האדמונטוניה חי בשלהי הקרטיקון, כ-75 עד 70 מיליון שנה לפני זמננו, באמריקה הצפונית. האדמונטוניה היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו, אך בעיקר בלטו לצידי הגוף והיו ארוכים ביותר בכתפיים. ישנה מחלוקת כיצד ניצבו הדוקרנים בכתפיים, האם פנו הצידה או שנטו קדימה. ייתכן ושימשו ככלי נשק כאשר האדמונטוניה הסתער, הן כנגד טורפים והן כנגד בני מינו במאבק על טריטוריה או על נקבה. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאדמונטוניה היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות. למרות מראהו המפחיד, הוא היה צמחוני ואכל צמחייה נמוכה אותה תלש במקורו ולעס בלחייו. האדמונטוניה היה מבין הגדולים שבנודוזאוריים: אורכו נע בין 6 ל-7 מטר והוא שקל כ-4 טון. את גופו הגדול והכבד תמכו 4 רגליים מוצקות, שהיו חזקות מרגלי פיל. הוא נתגלה לראשונה בתצורת אדמונטון שבקנדה ב-1924 וסווג על ידי צ'ארלס מורטרם שטרנברג ב-1928 שגם נתן לו את שמו, על שם מקום גילויו. מאוחר יותר מאובני אדמונטוניה נתגלו גם במקומות אחרים באמריקה הצפונית בקנדה ובארצות הברית. דינוזאור זה הופיע בסרטים ללכת בין דינוזאורים ונדידת הדינוזאורים וכן במשחק פארק היורה 3: בניית פארק. סטיב פארקר, The Complete Book of Dinosaurs, אפל, 2004 - עמ' 324 (ותמונה בעמ' 325) מדיה וקבצים בנושא אדמונטוניה בוויקישיתוף אדמונטוניה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אדמונטוניה, באתר GBIF (באנגלית) Edmontonia במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
UPS

האם התכוונתם ל... United Parcel Service – חברת משלוחים בינלאומית אל-פסק – מכשיר המיועד להגן על מכשירים הניזונים מרשת החשמל מפני הפרעות אפשריות באספקת המתח החשמלי
נאדין לבקי

נאדין לבקי (בערבית: نادين لبكي, 18 בפברואר 1974) היא שחקנית ובמאית קולנוע לבנונית. ללבקי יש תואר ראשון בלימודי קולנוע מאוניברסיטת סנט ג'וזף, ביירות, אז ביימה את סרט הגמר שלה, 11 Rue Pasteur. הסרט (1997) זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בביאנלה של הקולנוע הערבי במכון העולם הערבי בפריז. ב-1998 היא השתתפה בסדנת משחק בקורס פלורנט, פריז. בהמשך היא ביימה פרסומות וקליפים לזמרים מפורסמים במזרח התיכון שזיכו אותה בכמה פרסים. בשנת 2006 היא ביימה את הסרט קרמל בו היא השתתפה גם כשחקנית ראשית. הסרט מציג קומדיה העוסקת בחמש נשים לבנוניות כשמרכז העלילה מתרחש בסלון יופי בו עובדות חלק מהם. הסרט עוסק בנושאים כמו אהבה, מיניות, מסורת וציפיות, ואינו נוגע בבעיות הפוליטיות הפוקדות את לבנון. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל קאן בשנת 2007, והוא היה להצלחה מסחרית. הסרט נמכר ברחבי העולם וזכה לפרסים רבים בפסטיבלים שונים וזיכה את לבקי בהכרה חיובית כשחקנית וכבמאית. בשנת 2010 היא ביימה ושיחקה בסרטה השני, "לאן הולכים עכשיו?", המתאר כפר בו קיימים מסגד וכנסייה בשני צדדיו ובו הנשים מנסות לשמור על הגברים המשולהבים מהתחלה במלחמת דת. בכורת הסרט הייתה אף היא בפסטיבל קאן, ואף הוא הפך להצלחה בינלאומית. בשנת 2022 כיכבה לבקי בסרט "חברים יקרים מכול"; גרסה דוברת ערבית לסרט האיטלקי "זרים מושלמים". הסרט עלה לשירות של נטפליקס בבכורה ב-20 בינואר 2022. קרמל, 2007 לאן הולכים עכשיו?, 2010 Rio, I Love You segment: O Milagre, 2014 כפר נחום, 2018- מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר תוצרת בית (אנ') (2020) - סדרת טלוויזיה בוסטה, 2005 - סרט לבנוני של פיליפ ארקטינגי קרמל, 2007 כדור שוטה, 2010 האב והזר, 2010 לאן הולכים עכשיו?, 2011 Rock The Casbah‏, 2013 מחיר התהילה, 2014 האיידול, 2015 - של הבמאי האני אבו אסעד כפר נחום, 2018 1982, 2019 Costa Brava, Lebanon, ‏2021 חברים יקרים מכול, 2022 מדיה וקבצים בנושא נאדין לבקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נאדין לבקי (באנגלית) נאדין לבקי, ברשת החברתית פייסבוק נאדין לבקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נאדין לבקי, ברשת החברתית אינסטגרם נאדין לבקי, סרטונים בערוץ היוטיוב נאדין לבקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נאדין לבקי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נאדין לבקי, באתר AllMovie (באנגלית) נאדין לבקי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "'Rio, I Love You' Omnibus Unveils Directors, Cast and First Images". The Film State. 12 בנובמבר 2013. {{cite web}}: (עזרה)
אבא עושה בושות (סרט)

אַבָּא עוֹשֶׂה בּוּשׁוֹת הוא סרט ילדים המבוסס על ספר בעל אותו שם מאת מאיר שלו. הסרט, שיצא בשנת 1996 על גבי קלטות וידאו, הופק ובוים על ידי רחל שיין ארגמן. הסרט זהה כמעט לגמרי לספר. בקטעים מסוימים הקריין של הסרט מקריא טקסט מהספר מילה במילה. בסוף הקלטת הופיע בונוס קריוקי ללא צלילים בעריכה. הסרט הופץ בגרסת DVD בשנת 2004, וב-2007 הופץ מחדש. יותם בן-דוד - אפרים שמיל בן ארי - אבא של אפרים ברוריה אלבק - אמא של אפרים רמי ברוך - קריין ציפי מור - גננת אביגיל הררי - רחלי (אחת מילדות הגן) "אבא עושה בושות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין

חברת מ.ב. גלאט עוף למהדרין בע"מ נוסדה בשנת 1993 והיא עוסקת ביצור ושיווק מוצרי מזון בתחום הבשר והעוף, הדגים והירקות הקפואים. החברה החלה את דרכה כמשחטת עופות אשר נועד לתת מענה לציבור החרדי שהלך וגדל באותה תקופה. המשחטה נבנתה על פי הוראות הרב מאיר ברנדסדורפר, אשר היה אחראי על השחיטה בגוף הכשרות "העדה החרדית". הרב ברנדסורפר, שהיה מחמיר גדול, תכנן את המשחטה באופן שיוכלו לקיים את חומרותיו בנוחות. כך למשל סודר סרט נע שמסתובב לפני הבודקים, שיוכלו לבדוק ביישוב הדעת כל עוף, ולא כנהוג במשחטות אחרות שלכל בודק יש ארון בו מניחים את כל העופות המחכים לבדיקה. כשנתיים לאחר מכן הקימה החברה בצמוד למשחטה, מפעל למוצרים בתחום עיבוד בשר, עוף והודו. עם התפתחות המפעל תוך זמן קצר לאחר מכן, הקימה החברה בשנת 1997 מפעל לנקניקים ופסטרמות וחברת זוגלובק החלה להפיץ את המוצרים תחת המותג "כל טוב" ברחבי הארץ. ב-2007 הקימה מ.ב גלאט משחטה על שטח של 10 דונם בצמוד למפעל היצור. בשנת 2000 הקימה החברה מפעל חדש לעיבוד מוצרי דגים (געפילטע פיש) בשם "דג דלישס" שנה לאחר מכן רכשה את חברת "הדג המיוחד" ואיחדה אותה תחת אותה קורת גג. בשנת 2010 התאחדה דג דלישס עם חברת אקסטרה פוד שהייתה מאוד דומיננטית בשוק הדגים המעוקרים והחברה שינתה את שמה ל"דג טעים". כיום היא חולשת על רוב שוק הדגים המעובדים בארץ עם המותגים "קלאסי דג", "דג דלישס" ו"הדג המיוחד". בנוסף החברה משווקת תחת המותג "גלאט פרוסט" ירקות קפואים מתוצרת סנפרוסט מקבוצת תנובה וירקות קפואים ביבוא מחו"ל. עד לשנת 2008 לא הייתה תחרות ממשית לחברה במגזר החרדי אשר דורש את ההשגחה של העדה החרדית מפני שהבד"ץ נמנע בטענה שאין מספיק ביקוש למוצרי העוף והבשר מעבר למה שגלאט עוף מסוגל לייצר. אבל בשנת 2008 עקב הביקוש ההולך וגובר הופעל לחץ רב מטעם וועד הכשרות שרצה לפתוח את השוק לתחרות כפי שיש במוצרי הבסיס האחרים שבהם אין הגבלה על חברות וכל מי שעומד בקריטריונים מקבל השגחה מטעמה אבל וועד השחיטה של הבד"ץ לא היה מעוניין מחשש שהדבר עלול לפגוע בשוחטים. קריטריון נוסף שיש בוועד השחיטה אומר כאשר משחטה מעוניינת לקבל את ההשגחה של וועד השחיטה מטעם הבד"ץ, היא חייבת לייעד משחטה שתשמש בבלעדיות את הבד"ץ ולא תשמש השגחות אחרות ולכן אין משחטה שתעמוד בזה מלבד חברת גלאט עוף שמקיימת את התנאי הזה כבר שנים ארוכות. בסופו של דבר לאחר מחלוקת ודיון בבית הדין של הבד"ץ, וועד השחיטה נכנעו ללחץ והם החלו לתת את ההשגחה גם לחברת הידורים מקבוצת נטו מלינדה. בשנת 2011 הרב דוד שווימער מראשי וועד הכשרות ורב המשחטה של חברת מ.ב גלאט עוף, יצא נגד חברת הידורים וקרא לציבור שלא לרכוש את העופות שנשחטים במפעל בטענה שהם אינם כשרים. הבד"ץ אילצו אותו שיחזור מדבריו וביקשו שישמש רב בשתי המשחטות אך הוא סירב ופוטר מתפקידו. כיום מ.ב גלאט עוף מהדרין בע"מ היא חברה פרטית המפעילה משחטה, מפעל יצור למוצרי נקניק, מוצרי עוף ובשר מוכנים לאכילה, מעובדים, מפעל לדגים ומרכז הפצה באזור תעשייה עטרות מצפון לירושלים. החברה מעסיקה כ-300 עובדים ולחברה מערך הפצה עצמאי. החברה מיצרת ומשווקת את כל מוצריה תחת ההשגחה של הבד"ץ העדה החרדית. אתר האינטרנט הרשמי של מ.ב. גלאט עוף למהדרין פרשת הבשר - חברי הבד"ץ פטרו את המשגיח(הקישור אינו פעיל) בני סגל באתר כיכר השבת 16.01.11
פונטון

פונטון (מצרפתית: ponton) הוא מבנה חלול ואטום דמוי מכל, המלא באוויר ולכן יכול לצוף במים. הפונטון משמש כאמצעי הציפה של סירות מדגמים אחדים, כמו סירת פדלים, במבדוקים צפים, וכן בגשרים צפים המכונים גם גשרי פונטונים ומשמשים לרוב לצרכים צבאיים. הפונטון משמש לדברים רבים נוספים, כמו בתים צפים, וכלי שיט ויבשה שיצופו על המים. קטמרן, סירה המורכבת משני פונטונים. מטוס ימי, לרוב יהיה בעל פנטונים בשביל נחיתה בים. פלטפורמה דמוית רפסודה המשמשת לצלילה, המכונה לעתים קרובות פונטון. פונטונים משמשים כרציף צף בנמל בואן. ערך זה הוא קצרמר בנושא ימאות ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גשר צף

גשר צף או גשר פונטונים הוא גשר נייד הבנוי משורה של מצופים הנקראים פונטונים. מצופים אלה קשורים אחד לשני ומעוגנים לקרקעית ועליהם מונח הגשר, משטח ארוך המאפשר מעבר בין שתי הגדות. גשרים אלו הם לרוב ארעיים ומוקמים לצורך אזרחי או צבאי זמני, אך לעיתים גשרים מסוג זה נותרים במקומם למשך שנים רבות. גשר צף הוא פתרון הנדסי טוב למצב שבו מסיבה זו או אחרת קשה לעגן גשר לאחת מגדות הנהר. השימוש העיקרי בגשרי פונטונים הוא צבאי. יתרונם של גשרים אלו הוא בניידותם, בכך שהכוח הצולח יכול לשאת אותם עימו לקראת חציית הנהר הבאה, וביכולת להשמידם במהירות על מנת שלא ייפלו בידי האויב. במהלך השנים נעשה בגשרים אלו שימוש רב. במהלך מבצע אבירי לב במלחמת יום כיפור נעשה שימוש בגשר הגלילים לצליחת תעלת סואץ. גשר זה היה מעין גשר פונטונים, אלא שבניגוד לגשר פונטונים רגיל היה גשר הגלילים עשוי מראש כיחידה אחת והוכנס למים בשלמותו, ולא הורכב מסירות או ממצופים סטטיים המורדים למים כל אחד בנפרד. במדינת וושינגטון קיים גשר מסוג זה על נהר וושינגטון המכונה SR 520, והוא כיום הארוך ביותר בעולם, 2,350 מטרים, ורוחבו 35 מטרים. הגשר נחנך באפריל 2016 והחליף את הגשר הקודם שהיה בסמוך לו. הוא כולל 3 נתיבים לכל כיוון, וכן נתיב כפול להולכי רגל ולרוכבי אופניים. גשר צף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וינצ'י (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וינצ'י – עיירה באיטליה לאונרדו וינצ'י – מלחין איטלקי רוברטה וינצ'י – טניסאית איטלקייה דה וינצ'י (פירושונים)
אולקר ספורט ארנה

אולקר ספורט ארנה (בטורקית: Ülker Sports Arena), הוא אולם כדורסל ובידור הנמצא בצד האסייתי של העיר איסטנבול, בטורקיה. לאולם קיבולת מושבים של 15,000 איש בהופעות ו-13,800 איש במשחקי כדורסל, ההיכל משמש כאולמה הביתי של קבוצת פנרבחצ'ה אולקר מהליגה הטורקית. לפני פתיחתו בחודש ינואר 2012, אירחה הקבוצה בהיכל סינאן ארדם. גלריית תמונות ההיכל מבחוץ בזמן העבודות ההיכל בזמן משחק יורוליג מדיה וקבצים בנושא אולקר ספורט ארנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולקר ספורט ארנה אולקר ספורט ארנה, ברשת החברתית אינסטגרם Ülker Sports Arena תבנית:In lang. "Avrupa'nın en Büyük Skorboard'u Ülker Sports Arena'da". 13 באוגוסט 2017. {{cite web}}: (עזרה) ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא טורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.