laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בצלאל לונדון

בצלאל לונדון (7 באפריל 1900, ח' בניסן ה'תר"ס – 7 בנובמבר 1971, י"ט בחשוון ה'תשל"ב) היה שחקן תיאטרון ישראלי. בצלאל לונדון נולד בשנת 1900 בפרילוקי שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). אביו מאיר יעקב לונדון, היה סוחר עצים ציוני מצליח שגדל בהשפעת התרבות הגרמנית, נסע לישיבת סלבודקה כדי ללמוד תורה והוכשר לרבנות ואף שימש תקופה כרב מטעם השלטונות, אימו הייתה אסתר לבית קזרנוביץ. שם משפחתו אינו מעיד על שורשים בריטיים, אלא מקורו בכך שפקידי הרישום טעו והפכו את שם המשפחה המקורי "למדן" ל"לונדון". לונדון למד בגימנסיה ובבית ספר טכני גבוה באודסה. הוא למד הנדסת אוניות כדי לרצות את אביו ובקורסי ערב למד בבית ספר לתיאטרון בשאיפה להפוך לאמן קרקס. בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה נשא אישה, אך עזב אותה כשנחלץ מרוסיה ושם פעמיו להוליווד, אך נתקע בקובה למשך שנתיים. אשתו נפטרה משחפת. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, שם חיכתה לו אחותו רות שנישאה לעסקן הפוליטי אפרים תבורי. תחילה הצטרף לונדון לתיאטרון הקומקום, ולאחר התפרקותו, בין השנים 1928–1954, היה מכוכבי התיאטרון הסאטירי "המטאטא" ולאחר מכן מכוכבי תיאטרון "האהל". בשנת 1935 הופיע בסרט הארצישראלי הראשון "זאת היא הארץ", ואחר כך הופיע בסרטים נוספים. לונדון ניחן בקול רדיופוני, ושימש כקריין בתסכיתים רבים. בסוף ימיו הופיע בסדרת הדרמה הראשונה של הטלוויזיה הישראלית, "חדוה ושלומיק". היה נשוי למתיה לבית פלדמן, מורה. בנו הוא העיתונאי ואיש הטלוויזיה ירון לונדון ובין נכדיו, הסופרת והמאיירת דניאלה לונדון דקל והעיתונאי יואב זהבי. ירון לונדון, "לו הייתי פיראט - זיכרונות", הוצאת כתר, 2014. בצלאל לונדון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בצלאל לונדון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב בצלאל לונדון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב תלמה אדר, השחקן של תל-אביב הקטנה: בצלאל לונדון נשאר נאמן לקומדיה, מעריב, 8 בנובמבר 1963 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי דיין

אלי דיין (נולד ב-25 באוקטובר 1949) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש עיריית אשקלון וכחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה. דיין נולד במרוקו, בנם השני מתוך עשרה של יוסף וסימי דיין. הוא עלה לישראל בשנת 1963 והתגורר בשכונת שמשון באשקלון. דיין למד בבית הספר התיכון הדתי באשקלון, שירת בחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן. הוא בוגר האוניברסיטה העברית ועורך דין במקצועו, את ההתמחות עשה במשרדו של שמואל תמיר. היה ממקימי עודד תנועה של מתנדבים בשכונות מצוקה וערי פיתוח. בשנת 1978 בגיל 30 התמודד על ראשות עיריית אשקלון ונחשב בעל סיכויים קלושים לזכות בתפקיד אל מול שני תתי האלופים שהשתתפו במירוץ אריה קרן ונתן ניר. אולם באופן מפתיע עלה דיין לסיבוב השני אל מול אריה קרן שזכה במספר הקולות הרב ביותר (28%). לקראת הסיבוב השני הודיע המערך על תמיכה בקרן והליכוד על תמיכה בדיין, ובבחירות ניצח דיין בקבלו 54% מהקולות. דיין כיהן בתפקיד זה 13 שנים רצופות עד 1991. דיין היה פעיל במפלגת תמ"י ושובץ במקום הרביעי ברשימתה לכנסת העשירית ובמקום השלישי ברשימתה לכנסת ה-11, אך לא נכנס לכנסת. בבחירות לכנסת ה-12 התמודד ברשימת המערך, ונבחר לראשונה לכנסת. בכנסת ה-13 שימש כיושב ראש סיעת העבודה ויושב ראש הקואליציה. ב-24 ביולי 1995, עם מינויו של יוסי ביילין לשר הכלכלה והתכנון, מונה דיין להחליפו כסגן שר במשרד החוץ והחזיק בתפקיד זה תחת שרי החוץ שמעון פרס ואהוד ברק. דיין לא נבחר לכנסת ה-14, וחזר לעיסוקיו הקודמים כעורך דין. הוא גם שב לעסוק בפוליטיקה המקומית באשקלון, ונבחר בשנת 2003 למועצת עיריית אשקלון לאחר שרשימתו "בשביל הפרנסה שלך" זכתה במנדט אחד. כיהן כחבר מועצת העיר עד שנת 2008. כיום מכהן כיו"ר קרן אשקלון. דיין מתגורר בשכונת אפרידר שבאשקלון, נשוי ללינדה, מורה לאנגלית, אב לשלושה ילדים. אלי דיין, באתר הכנסת אלי דיין, באתר כנסת פתוחה קרן אשקלון דני צדקוני, ארבעה רצים באשקלון, דבר, 30 באוגוסט 1978 אשקלון, קרן ודיין יתמודדו שוב, מעריב, 8 בנובמבר 1978 נתן ניר, מעריב, 16 בנובמבר 1978 אברהם רותם, במספר רשויות כבר קבעו, מעריב, 20 בנובמבר 1978 עזרא ינוב, עו"ד אלי דיין, מעריב, 22 בנובמבר 1978 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאה דגנית

לאה דגנית (1907 – י"ח בחשוון תשמ"ו, 2 בנובמבר 1985) הייתה שחקנית תיאטרון וציירת ישראלית. לאה דגנית נולדה כלאה קוֹרְנְמן בברסט ליטובסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בשנת 1924 עלתה לארץ ישראל. היא התגלתה כשחקנית על ידי הבמאי משה הלוי, שחיפש שחקנים לתיאטרון האהל אותו הקים. היא כיכבה בתיאטרון "האהל" משנת 1925 עד לסגירתו ב-1969. דגנית הייתה לאשתו השנייה של הלוי (הראשונה הייתה חנה רובינא). פרט לכישרון המשחק שלה, דגנית הייתה אף ציירת מחוננת, תלמידתו של יחזקאל שטרייכמן, והציגה בתערוכות רבות בארץ ומחוצה לה. כן כתבה ותרגמה פזמונים, ובהם "ריח דבש וריח מנטה" (תרגום) הידוע בביצועה של יפה ירקוני. לאה דגנית הקליטה תקליט שירים בשם Songs of Israel עבור חברת קפיטול רקורדס. התקליט, שהופק בארצות הברית, מכיל שנים עשר שירים: נחמו עמי, באר שבע, לעמק, הורה מחודשת, עופי רוח, שיר הבוקרים, ההפלגה, שיר היין, הפרח הלבן, בחורים, אל תבכי, הורה נגב. התקליט - ללא ציון שנת ההקלטה. באמצע שנות ה-60 החלה לצייר, וקיבלה סטודיו במתנה מעיריית תל אביב. דגנית נפטרה לאחר מחלה ממושכת. היא נטמנה בבית העלמין קריית שאול. בתה הקימה על קברה מצבה בדמות אוהל, כפי שעשתה גם על קבר אביה. בתה של דגנית הייתה הזמרת אוהלה הלוי. על תפקידה בהצגה "עולמו של פרץ" זכתה בפרס קלאוזנר מעיריית תל אביב. בנוסף שיחקה בהצגות: "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "המלך ליר", "החולה המדומה", "גם הוא באצילים", "נשי ווינדזור העליזות", "המשוגעת משאיו", "הורדוס ומרים", "דייגים", "אסתר המלכה", "בשפל", "הסערה", "יום הדין", "קולחוז של נשים", "הרופא על פרשת דרכים", ד"ר קנוק, "החתול והכנרית", "אהבה וקנאה", "דונה גרציה", "צימוק בשמש", "ליאונורה", "בנות חוה", "במעגל הנישואין" ואחרות. 'דגנית (קורנמן), לאה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 154. (הספר בקטלוג ULI) עמנואל בר-קדמא, נפטרה השחקנית לאה דגנית ממייסדות תיאטרון 'אהל', ידיעות אחרונות, 3 בנובמבר 1985, עמוד 8 מדיה וקבצים בנושא לאה דגנית בוויקישיתוף לאה דגנית, באתר זמרשת לאה דגנית, באתר MusicBrainz (באנגלית) מספר שירים בביצועה, באתר Dartmouth Jewish Sound Archive, באנגלית פליט., נשף לאה דגנית, דבר, 29 בנובמבר 1940 לנשף לאה דגנית, דבר, 17 בינואר 1941 שאול הון, לנשף לאה דגנית, דבר, 21 בפברואר 1947 שש, מסע לימודים והופעות: לאה דגנית מספרת, דבר, 28 באוגוסט 1959 חוה נובק, לאה דגנית כבשה את אמריקה, דבר, 27 בינואר 1970 שרה פרנקל, האם, הבת ורוח ה"אהל", מעריב, 16 באוגוסט 1970 שרגא הר-גיל, לאה דגנית לא נכנעת: השחקנית הוותיקה מגישה ערבי־קריאה באידיש, "מתובלים" בשירים בעברית, מעריב, 12 בינואר 1971 חיים נגיד, מתה השחקנית לאה דגנית: מראשוני תיאטרון ה"אהל", מעריב, 3 בנובמבר 1985 כך על פי רשומה זו: לאה דגנית הלוי באתר חברה קדישא ת"א–יפו. לפי מקור אחר, היא ילידת 1904. שמה המעוברת, "דגנית", מתייחס לשמה המקורי – "קורן" ביידיש פירושו דגן; הסיומת בצורת נקבה בשמות משפחה של נשים (כמו בשפות סלאביות) הייתה נוהג מקובל בתקופת היישוב וראשית ימי מדינת ישראל. חיים נגיד, לאה דגנית: דיוקן עצמי, מעריב, 4 בדצמבר 1985.
דגל מלאווי

דגל מלאווי הוא טריקולור אופקי שחור-אדום-ירוק, המוטען בחצי שמש אדומה. הדגל אומץ ב-6 ביולי 1964 לאחר קבלת עצמאות מבריטניה. עם השנים שונה הדגל אך לבסוף הוחזר הדגל המקורי להיות הדגל הרשמי של המדינה. הדגל הראשון של מלאווי היה טריקולור אופקי שחור-אדום-ירוק, המוטען בחצי שמש אדומה. שלושת צבעי הטריקולור הם הצבעים הכלל-אפריקאיים: הצבע השחור מייצג את תושבי היבשת, האדום את אלה שהקריבו עצמם למען עצמאות המדינה והירוק מייצג את הטבע והצמחייה באפריקה. השמש העולה שהוצגה בראש הדגל בצבע אדום על רקע שחור ייצגה את התקווה לזריחתו של עתיד טוב יותר וחופשי באפריקה. שינוי הדגל נתקל בהתנגדות של מפלגת האופוזיציה, החזית הדמוקרטית המאוחדת, שהביאה את ההחלטה לפתחו של בית המשפט. בשנים אלה דגל מלאווי היה טריקולור אופקי אך בצבעים אדום-שחור-ירוק, המוטען בשמש לבנה. משמעות שלושת צבעי הטריקולור הם הצבעים הכלל-אפריקאיים נותרה זהה אולם השמש הלבנה ייצגה את ההתפתחות שעברה מלאווי מאז עצמאותה. הדגל אומץ ב-29 ביולי 2010 לאחר אישור הצעתה של מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית פרוגרסיבית, לדגל חדש בידי הנשיא, בינגו וה מותריקה. ב-28 במאי 2012, לאחר עלייתה לשלטון של הנשיאה החדשה ג'ויס באנדה, אישר הפרלמנט בהצבעה להחזיר את הדגל המקורי מיום עצמאותה של מלאווי. ההצעה קיבלה תוקף רשמי רק לאחר חתימת הנשיא על החוק. סמל מלאווי המנון מלאווי מדיה וקבצים בנושא דגל מלאווי בוויקישיתוף דגל מלאווי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלאווי, באתר דגלי העולם (באנגלית)
משפיע (חב"ד)

"משפיע" בחסידות חב"ד הוא תפקיד חינוכי של חסיד המשמש כחונך, כרב הבקי בתורת החסידות וכמורה רוחני בענייני עבודת השם ועקרונות חסידות חב"ד. המשפיע מהווה מקור השראה לתלמידיו בהליכותיו וברוחו, הוא עורך התוועדויות ומוסר שיעורים בהגות חב"ד. תפקידי משפיע נהוגים בין השאר בישיבות חב"ד ובקהילות חב"דיות. למרות שמחנכים רוחניים קיימים בתנועות חסידיות אחרות וגם בשאינן חסידיות (כגון משגיח רוחני), מושג זה של משפיע הוא מיוחד בחסידות חב"ד, מאחר שתפקיד ההנחיה שונה במהותה מהגישה של קבוצות אחרות. השפעתו של המשפיע כוללת: הדרכה קהילתית באמצעות הרצאות, שיעורים ציבוריים והתוועדויות, התכנסויות חסידות; הדרכה אישית בנושאים של התנהגות אישית ותכונות אופי; השראה לשאוף תמיד גבוה יותר לצמיחה הרוחנית של האדם, דרך יגיעה בלימוד התורה ובקיום המצוות, במיוחד על-פי המסורת החסידית בחב"ד; תשובות הבהרה למבקשים בנושאים של משנת חב"ד, מנהגים חסידיים, והתנהגות כללית לפי סדר המחשבה של תנועת חב"ד; עצה אישית, המיועדת לקדם את המשמעת העצמית של עבודת התפילה. משמעת זו כרוכה בעבודה עצמית רבה על מושגים חסידיים לפני ובמהלך התפילה. אופי התפקיד של המשפיע מרומז בהקדמה של ספר התניא, ספר היסוד של החסידות שנכתב על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון של חב"ד. הוא נדון בהרבה שיחות פומביות שנמסרו על ידי הרב יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי מחב"ד-לובביץ', ורבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי מחב"ד-לובביץ'. הרבי הוסיף והורָה כי כל אחד ייגש אל המשפיע שלו באופן קבוע, כדי להבחן ולהיערך. בישיבת תומכי תמימים מיוחסת לתפקיד זה חשיבות רבה, והתואר 'משפיע' משמש על בסיס יום-יומי לרב האחראי על לימודי השקפה ואמונה בחסידות, בין השאר בעקבות דברי הרבי מליובאוויטש שהורה לחסידיו לקחת על עצמם משפיע אישי, כציווי התנאי "עשה לך רב". יש הבחנה בין רב רשמי, יועץ אישי, ומשפיע. למרות שהם מושגים דומים ומשמשים לעיתים קרובות לסירוגין, התואר הראשון מתייחס בדרך כלל למישהו בעל ידע תורני, אשר מחזיק בעמדה רשמית-קהילתית. התואר האחרון, לעומת זאת, מתייחס לאדם אשר נבחר על מנת להציע עצה והדרכה. אחד המשפיעים הידועים בתקופה של הרבי מלובביץ' הוא הרב יואל כהן - משפיע בישיבת חב"ד המרכזית בברוקלין - 770, העורך הראשי של ספר הערכים חב"ד ששימש ה'חוזר' הראשי של הרבי מליובאוויטש. הרבי מנחם מנדל שניאורסון, ביוזמה חסרת תקדים מבחינה היסטורית, עודד גם נשים ונערות לקבל על עצמם תפקיד דומה של מתן הדרכה, בהתייחסו אליהן בתואר "משפיעה". תפקיד זה בדרך כלל ממוקד יותר לשירות קהילתי. כללים למשפיע בשם אדמו"ר הצמח צדק עשה לך רב, קובץ בעריכת ועד חב"ד על הנושא מגזין 'בדרך תמים' עמוד 64 ואילך אתר משפיעים (באנגלית) מישאל אמסלם, מהותו של המשפיע הינה לדעת להקשיב, באתר חב"ד אינפו
משה חורגל

משה חורגל (1901 – 5 בנובמבר 1990) היה שחקן תיאטרון ישראלי. חורגל נולד בלודז' שבפולין. שירת כפרש בצבא הפולני. עבד כפקיד במשרד הארצישראלי ושימש כמנהל לשכת הקרן הקיימת לישראל בלודז'. עלה לארץ ישראל ב-1925 ועבד כפועל בחקלאות ובבניין בראשון לציון. למד משחק בסטודיה הדרמטית של התיאטרון הארץ ישראלי (התא"י), בהדרכתו של מנחם גנסין. חורגל שיחק בראשוני הסרטים שהופקו בארץ ישראל - עודד הנודד (1932) ו"זו הארץ" (1935). שיחק גם בסרטו של אגדתי "האתמול של מחר" מ-1964. בשנת 1940 עבר עם משפחתו לשכונת הדר בהוד השרון. במהלך השבוע התגורר בתל אביב. המשפחה התגוררה שם כ-7 שנים. חורגל היה כוכבו של התיאטרון הסאטירי "המטאטא", בו החל לשחק ב-1929, ושיחק בששים וחמש תוכניות ובעשרים קומדיות בו עד לסגירתו. ב-1953 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי וב-1960 נעשה לשחקן קבוע בו. ב-1968, במהלך ההצגה "המחיר" של ארתור מילר עבר התקף לב. עקב כך, החליט לפרוש לגמלאות. בשנת 1969 זכה ב"פרס מילוא" על משחקו בתפקיד סלומון בהצגה זו. חורגל המשיך להופיע בהצגות עד 1972. בשנת 1984 זכה בתואר יקיר תל אביב. משה חורגל נפטר בי"ז בחשוון תשנ"א (1990), קרוב לגיל 90, ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, פרומה, בן - דורי הרגיל, ובת - בלהה חורגל-יגיל, ונכדים. חתנו הוא השחקן גדי יגיל. השחקנית יולי הרגיל-שדה והסופר רן יגיל (חורגל אף מופיע כדמות בספריו) הם נכדיו. משה חורגל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית משה חורגל, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב משה חורגל, דף שער בספרייה הלאומית רן יגיל, הסוודר והחמור, "בננות Blogs", ‏ 20/02/2008 רן יגיל, ליוויתי את ביאליק ברחובות תל אביב, "בננות Blogs", ‏ 27 במרץ 2009 רינת גור-נחום, תוצרת הארץ, באתר ynet, 9 באוקטובר 2002 חורגל משה באתר חברה קדישא ת"א–יפו ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תחמיץ

תחמיץ הוא מזון למעלי גירה שעבר תסיסה על מנת לשמרו לתקופה ארוכה, לרוב לקראת החורף כאשר זמינות מזון טרי נמוכה. התחמיץ הנפוץ בישראל הוא תחמיץ חיטה ותחמיץ תירס, המיועדים להזנת בקר לחלב. ברפת החלב הישראלית משמש בדרך כלל תחמיץ החיטה כרכיב המזון הגס המרכזי במנת המזון של הפרות החולבות וכיוון שהוא מיוצר פעם אחת בלבד בשנה, נודעת חשיבות מרכזית לאופן ולאיכות הכנתו. ייצור התחמיץ מתבצע במספר שלבים: קציר בשדה – היבול נקצר כחציר, נאסף ונקצץ על ידי קומביין ללא דישה שלבסוף מעלה אותו לגובה אל תוך משאיות. עיתוי הקציר הוא בעל השפעה מכרעת על איכות החומר. מקובל לקצור את החיטה לפני שהגרעינים מתמלאים ומתייבשים, בעת שהגרעין נמצא במצב שבין הבשלת חלב להבשלת דונג. הקדמת הקציר תביא לשיפור איכות החלבון ולעלייה בערך התזונתי של התחמיץ, אך תפגע בכמות היבול שתיקצר מהשדה. אחסון – השלב השני הוא הבאת החומר לבורות גדולים שם נפרק החומר. הירק הקצוץ נפרק בבור, ומהודק על ידי שופלים למניעת היווצרות כיסי אוויר, לעיתים בתוספת חומרים מונעי חימצון או משפרי תסיסה. לאחר ההידוק מכסים את החומר ביריעות פלסטיות. המטרה של תהליך זה היא למנוע נוכחות אוויר, שנחוץ לפעולתם של חיידקים מחמצנים אשר גורמים לקלקול החומר. התססה - לאחר הכיסוי החומר עובר תהליך תסיסה אנאירובית ולאחר כשבועיים מוכן לשימוש. הזנה - במהלך השימוש בתחמיץ חושפים כל פעם מעט חומר כדי לצמצם את החשיפה של החומר בבור שעלול להתקלקל בחשיפה לאויר. התחמיץ יכול, בתנאי אחסון אופטימליים, להישמר למשך שנים. במהלך התסיסה משתחררים גזים רבים וריח התחמיץ הוא אחד הריחות המייחדים את משקי החלב בישראל. התהליך הבסיסי של הכנת תחמיץ, הוא החמצת הירק בתנאים אנאירובים (סביבה נטולת חמצן) והורדת ה-pH של הירק מ-6.5 לערך הנמוך מ-4.0. בתהליך זה ממירים סוכרים לחומצות אורגניות – בעיקר לחומצות חלב (חומצה לקטית). תהליך ההחמצה של הירק כולל מספר שלבים: השלב האירובי – בשלב זה המתחיל מרגע הקציר סביבת הצמח עדיין אינה נטולת חמצן ואנזימי הצמח ומיקרואוגניזם הצמודים לצמח משתמשים בסוכרים וחלבונים מהצמח לנשימה והתרבות. תהליכים אלו שליליים כיוון שמלווים ביצירת חום ואיבוד של סוכרים וחלבונים ולכן המטרה היא לקצר שלב זה ככל האפשר. שלב התסיסה – מרגע שנצרך כל החמצן שנלכד בין חלקיקי הירק מתחיל שלב התסיסה (כ-24 שעות לאחר סגירת הבור). בשלב זה מתחילה תסיסה של סוכרים מסיסים בצמח על ידי מגוון חיידקים, לרוב ממשפחת אנטרובקטריה אשר עמידים לטמפרטורה הגבוהה אשר נוצרת במהלך השלב הראשון. חיידקים אלו אשר מסוגלים לפעול ב-pH 5-7, מייצרים בעיקר חומצה אצטית וחומצה לקטית. השלב האנאירובי – שלב זה מתחיל מרגע שה-pH יורד מ-5.0. בשלב זה חיידקים מייצרי חומצת חלב (לקטובצילים) נהפכים לדומיננטיים בתסיסה. חיידקים אלו עמידים ל-pH נמוך ותוצר התסיסה שלהם, חומצה לקטית היא חומצה חזקה אשר יעילה בהורדת ה-pH. כאשר ה-pH יורד מתחת ל-4.0 מפסיקה פעילות החיידקים ולמעשה התחמיץ מוכן. החמצה במים מדיה וקבצים בנושא תחמיץ בוויקישיתוף תחמיץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תחמיץ, דף שער בספרייה הלאומית תחמיץ, דף מידע של משרד החקלאות שרי חיימוזון, הכנת תחמיץ: על התחמיץ והאביב, באתר קו למושב, ‏2020-04-30
דגל בליז

דגל בליז אומץ ב-21 בספטמבר 1981 לאחר קבלת העצמאות מהממלכה המאוחדת. הדגל הוא המשך ישיר של דגל מוקדם יותר של הונדורס הבריטית - שמה של בליז בעת השלטון הקולוניאלי הבריטי. הדגל הוצג בשנת 1950 כאשר הונדורס הבריטית החלה בצעדיה לקבלת עצמאות. שני הפסים האדומים למעלה ולמטה הוספו לעיצוב המקורי עם קבלת העצמאות. במרכז הדגל מופיע סמל בליז. כמו כן הוא אחד משלושה דגלי המדינה היחידים שבו יש בני אדם (בנוסף לדגל מלטה וברוניי). דגל זה מכיל הכי הרבה צבעים וגוונים – 16 במספר. סמל בליז המנון בליז מדיה וקבצים בנושא דגל בליז בוויקישיתוף דגל בליז, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל בליז, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Number of Colors in Flags (From 0 to 16), נבדק ב-2023-12-21 ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אום מאני פאדמה הום

אוֹם מאני פּאדְמֵה הוּם (בסנסקריט: ॐ मणि पद्मे हूँ) היא מנטרה בודהיסטית מפורסמת. מנטרה זו מזוהה עם אוולוקיטשוורה, הבודהיסטווה של החמלה, ומשויכת במיוחד להתגלמותו בת ארבע הזרועות, שדקשארי. הדלאי לאמה נחשב לגלגולו הנוכחי של אוולוקיטשוורה, ולכן מנטרה זו חשובה במיוחד בבודהיזם הטיבטי. האזכור הראשון של מנטרה זו הוא ב"קראנדאויוהה סוטרה", של המהאיאנה. בסוטרה זו מצהיר גאוטמה הבודהה כי "זו המנטרה המועילה ביותר". על כן מנטרה זו נחקקת ברבים מהמקדשים הבודהיסטיים בציורי קיר, על גבי גלגלי תפילה, דגלים, פתקים המוכנסים לגלגלי תפילה גדולים ואף על אבנים הניצבות במפגשי דרכים ומכונות "אבני מאני". להלן דגימת קול של המנטרה כפי שנאמרה על ידי פליט טיבטי בפורמט Wav ובפורמט Real audio. המנטרות מפורשות על ידי המאמינים במגוון דרכים, ואף כרצף צלילים שהשפעתם גדולה מאשר משמעות המילים כשלעצמן. ברוב הכתבים המערביים מתורגמת המנטרה כ"הלל לאבן הטובה שבלוטוס", אך דונלד ס. לופז הבן טוען בספרו המקיף "Prisoners of Shangri-La: Tibetan Buddhism and the West" כי תרגום זה מסנסקריט שגוי, ואת המנטרה יש לתרגם מילולית כ"אום לאבן הטובה שבלוטוס, הום אחד". פרשנים בודהיסטים פרשו את המנטרה בדרכים רבות, אחד הפירושים מייחס משמעות מיסטית לכל אחת משש ההברות כמייצגת טיהור של אחד משש הממלכות הסמסריות: אום (הינדו) מדיה וקבצים בנושא אום מאני פאדמה הום בוויקישיתוף
צועקים על אהבה

צועקים על אהבה הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק סינרגיה. האלבום יצא לחנויות בינואר 2005, בהפצת חברת התקליטים הד ארצי. יצאו לאור ממנו הסינגלים "עד שהכל יגמר", "ממשיכים לרוץ" ו"צועקים על אהבה". האלבום זכה לתשומת לב רבה רק לאחר צירוף החידוש לשיר "חום יולי אוגוסט", שבמקור שר שלמה ארצי. ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משאר

מִשְאָר או רליקט (Relict) הוא גורם פיזי בנוף המהווה שריד היסטורי. לרוב נבדל המשאר מארכאולוגיה בכך שהוא בולט וקיים בתוך נוף חי, עירוני ואינו חלק מאתר ארכאולוגי מוגדר. דוגמאות למשארים הם הפילבוקסים הבריטים המפוזרים בירושלים, בארות סתומות הרווחות בשכונות החצר היהודיות הישנות, וכדומה. המושג נמצא בשימוש גם בביולוגיה, בגאולוגיה ובגיאומורפולוגיה, ומשמש לתיאור תופעות מאותם התחומים בעלי משמעות דומה, כמו למשל המושג הגיאומורפולוגי הר משאר. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלואיד

קלואיד היא תופעה של הצטלקות יתר, הנובעת מיצירה עודפת של רקמת חיבור (חלבון קולגן), ומנגנון לא תקין של ריפוי פצעים, הצטלקות לא תקינה של העור לאחר חתך או פציעה. ישנן שיטות שונות לטיפול, ביניהן טיפול בהקפאה בחנקן נוזלי. התופעה נפוצה במיוחד אצל כהי עור ויכולה להופיע ברמות חומרה שונות. מדיה וקבצים בנושא קלואיד בוויקישיתוף קלואיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מורן שלו, מדוע נוצרות צלקות, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי C. C. Zouboulis, U. Blume, P. Büttner, C. E. Orfanos, Outcomes of cryosurgery in keloids and hypertrophic scars. A prospective consecutive trial of case series, Archives of Dermatology 129, 1993-09, עמ' 1146–1151 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המנון אוקראינה

ההמנון הלאומי של אוקראינה הולחן בשנת 1863 על ידי מיכאילו ורביצקי - מלחין מערב אוקראיני וכומר יווני-קתולי על מילות השיר הפטריוטי שנכתב ב-1862 על ידי פאבלו צ'ובינסקי - אתנוגרף ומשורר מאזור קייב שהוגלה על ידי שלטון הצאר לארכנגלסק. השיר בוצע לראשונה בפומבי על ידי מקהלה על במת תיאטרון "אוקראינה" בלבוב, אז תחת שלטון אוסטרי. ההמנון פורסם בגרסתו המוזיקלית של ורביצקי בשנת 1865 ונפוץ בכל האזורים המיושבים באוקראינים. התמליל דומה במידה מסוימת להמנוני פולין וסרביה ואף לישראל. ב-1917 נהיה השיר להמנון הלאומי של הרפובליקה העממית האוקראינית שלא ארכה ימים רבים. בשנת 1939 גרסה שלו הייתה להמנון הרפובליקה האוטונומית של אוקראינה הקרפטית, שקמה בעקבות הסכם מינכן וחוסלה על ידי הכיבוש ההונגרי. אחרי פירוק ברית המועצות והקמת אוקראינה העצמאית, ב-15 בינואר 1992 בחרה הראדה העליונה האוקראינית בשיר ובלחן זה כהמנון הלאומי של המדינה. ב-6 במרץ 2003 החלטה זו קיבלה תוקף נוסף ב"חוק ההמנון של אוקראינה". באוקראינית: Ще не вмерла України, בכתיב אנגלי: Shche ne vmerla Ukrainy. בהחלטתו ב-6 במרץ 2003 הפרלמנט קבע שינוי נוסח ההמנון מ: "אוקראינה לא אבדה, לא תהילתה ולא חרותה" ל"תהילת אוקראינה לא אבדה ולא חרותה". אך למרות זאת העם בדרך כלל שר את הנוסח המקורי. דגל אוקראינה סמל אוקראינה מדיה וקבצים בנושא המנון אוקראינה בוויקישיתוף המנון אוקראינה, באתר Discogs (באנגלית) מידע על היצירה "המנון אוקראינה" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "המנון אוקראינה" באתר יוטיוב סרטון של ההמנון הלאומי האוקראיני, בקייב בכיכר העצמאות בתקופת המהפכה הכתומה. סרטון של ההמנון הלאומי האוקראיני, בגרמניה לפני משחקי מונדיאל 2006. כתבה מאת אירינה יגורובה באתר "דן" מקייב, 10 במרץ 2005 "איך נפגשו תושב מעבר לדנייפר עם גליציאני - הראיות התיעדיות הראשונות על ביצועו בבכורה של השיר "תהילת אוקראינה לא אבדה" ב-10 במרץ 1865" (באוקראינית)
איגור בוריסוב

איגור בוריסוב (15 ביוני 1942 – 10 בנובמבר 2022) היה שחקן קולנוע ישראלי. החל לשחק בברית המועצות בסרטים רוסיים ולאחר עלייתו לישראל ב-1977, הרבה לשחק בקומדיות וסרטי בורקס ישראליים, ובסרטי מתיחות בעיקר בבימויו של יהודה בארקן. נולד ברוסיה בשם איגור רבינוביץ לבוריס ונדז'דה, אך כשהגיע לגיל 16 הוריו החליטו לשנות את שם המשפחה היהודי בכדי שיתקבל ללימודים גבוהים, בצעירותו הגן על אימו כאשר הותקפה על רקע יהדותה ונאסר על כך. נישא ונולדה לו בת יחידה בשם מירה, היה אסיר ציון, וכשהחליט לעלות ארצה אשתו החליטה להישאר בסנט פטרסבורג עם בתם. בשנות ה-60 וה-70 שיחק בתעשיית הקולנוע ברוסיה. עלה לישראל ב-1977. סרטו הישראלי הראשון היה "שלאגר" בשנת 1979. בשנת 1985 השתתף בסדרה "התזמורת" עם ג'וליאן שגרן. בשנים 1987–1989 שיחק בשלושה סרטים אמריקאים המספרים אגדות ילדים ידועות, בהפקת חברת קנון גרופ של מנחם גולן ויורם גלובוס. בשנים 1986 ו-1991 היה אורח בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הופה היי", ואף השתתף במופע של התוכנית בשנת 1987. ב-1992 הוא השתתף בקלטת הווידאו לילדים "שרים וצוחקים", לצד דודו זר, נתן נתנזון וחני נחמיאס. ב-1996 הופיע בהצגת התיאטרון "החייל האמיץ שוויק". בין היתר שיחק בסרטים: "שלאגר" (1979), "קוני למל בקהיר" (1983), "קומפוט נעליים" (1985), "האינסטלטור" (1986), "השגעון הגדול" (1986), "ניפגש בסיבוב" (1986), "ניפגש בחוף" (1987), "אסקימו לימון 7: אהבה צעירה" (1987), "עבודה בעיניים" (1988), ו"גברת תפתחי זה אני" (1992). איגור התגורר ביפו כ-30 שנה, הותיר אחריו בת מירה צ'נאקייבה ונכדים. נפטר ב-10 בנובמבר 2022, והובא לקבורה בבית הקברות ירקון. (1962) Tretiy Taym, בבימוי יבגני קרלוב Zvezda Plenitelnogo Schastya‏ (1975), בבימוי ולדימיר מוטיל Truffaldino Iz Bergamo‏ (1977), בבימוי ולדימיר וורוביוב שלאגר (1979), בבימוי אסי דיין קוני למל בקהיר (1983). קומדיה, בבימוי יואל זילברג קומפוט נעליים (1985). קומדיה, בבימוי יהודה ברקן השיגעון הגדול (1986). קומדיה בבימוי נפתלי אלטר ניפגש בסיבוב (1986). סרט מתיחות, בבימוי יהודה ברקן ויגאל שילון האינסטלטור (1986). בבימוי מיקי בהגן ניפגש בחוף (1987). סרט מתיחות, בבימוי יהודה ברקן ויגאל שילון. אסקימו לימון 7 - אהבה צעירה (1987). קומדיה, בבימוי וולטר באנר. עוץ לי גוץ לי (1987). סרט ילדים, בבימוי דייוויד אירווינג היפהפייה הנמה (1987). סרט ילדים, בבימוי דייוויד אירווינג עבודה בעיניים (1988). סרט מתיחות בבימוי יגאל שילון כיפה אדומה (1989). סרט ילדים, בבימוי אדם ברוקס גברת תפתחי זה אני (1992). סרט מתיחות, בבימוי יהודה ברקן איגור בוריסוב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית איגור בוריסוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) איגור בוריסוב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי איגור בוריסוב, באתר ספר הקולנוע הישראלי רן בוקר, "היה אדם בודד": כוכב סרטי המתיחות נפטר בשקט, בלי הספדים. גם הקולגות לא ידעו, באתר ynet, 21 ביוני 2023 הצחיק המונים ונפטר לבד: פרידה מכוכב סרטי המתיחות של שנות ה-80, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 14:42) דני ורט, קולנוע - העבודה היא חיינו - "עבודה בעיניים״ (1988), כל העיר, 25 במרץ 1988 איגור בוריסוב באתר GRAVEZ