יצחק אנגלרד

יצחק אֶנְגֶלָרְד (נולד ב-3 באפריל 1933) הוא פרופסור אמריטוס למשפטים, שופט בית המשפט העליון בשנים 1997–2003, ונשיא עמותת המשפטנים ישראל-גרמניה. אנגלרד נולד בפרנקפורט שבגרמניה וגדל בבאדן ובציריך. כנער היה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא. מבין מדריכיו בתנועה, מציין אנגלרד כי לרב אלי תורן ולפרופ' ראובן פוירשטיין הייתה השפעה גדולה על חניכי התנועה באותן שנים. בשנים 1948 - 1949 למד בישיבת עץ חיים בשווייץ ובשנת 1951 סיים בשווייץ את לימודיו. באותה שנה עלה לישראל ולמד בישיבת כפר הרא"ה (1951 - 1952). נרשם ב-1952 ללימודי משפטים באוניברסיטת ציריך, שם השלים סמסטר אחד. לאחר מכן חזר ארצה, והשלים תואר ראשון ושני בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית (1952 - 1956). את שני התארים סיים בהצטיינות . בשנת 1957 הוענק לו תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פריז בצרפת. עבודתו לדוקטורט עסקה בדיני נזיקין, וכותרתה הייתה "הכלל הדבר מדבר בעדו במשפט הישראלי". את התמחותו ערך אצל שופט בית המשפט העליון דוד גויטיין, עורך הדין שצ'ופק ובמחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה. בשנת 1960 הוסמך לעריכת דין, לצד היותו עוזר הוראה לפרופסור גד טדסקי באוניברסיטה העברית. את שירותו הצבאי עשה בפרקליטות הצבאית (1963-1962). לאחר טירונות החל לשרת בבית הדין הצבאי בקסטינה, בתחילה כסנגור פלילי ובהמשך כתובע פיקודי של פיקוד הדרום וגייסות השריון. בתפקידו זה היה תובע במאות תיקים פלילים. לאחר שחרורו מהצבא היה מרצה למשפטים באוניברסיטה העברית. בסוף שנות ה-60 הוא חקר את נושא האימוץ, בדק סטטיסטיקות של אימוץ והמליץ המלצות שונות לגבי חוק האימוץ. בשנת 1970 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר ובשנים 1984–1987 היה דיקן הפקולטה למשפטים. בשנים 1971–1974 עמד בראש המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי באוניברסיטה העברית ובשנים 1980–1981 היה מנהל המכון לחקר המשפט העברי. לאורך השנים שימש גם יועץ חיצוני לוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת והיה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, קנדה ושווייץ ובהן אוניברסיטת ייל. אנגלרד נחשב למומחה עולמי בתחום דיני הנזיקין ובין חיבוריו כתב ספר יסוד על פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. בשנת 1992 היה לחבר האקדמיה הישראלית למדעים ובשנת 1996 לחבר מן המניין באקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי. בשנת 1997 הוענק לו פרס ישראל לחקר המשפט. בבית המשפט העליון כיהן בשנים 1997–2003. בשנת 2007, ארבע שנים לאחר פרישתו מבית המשפט העליון, שבר אנגלרד שתיקה ממושכת כאשר יצא בביקורת חריפה נגד שר המשפטים, פרופסור דניאל פרידמן, שהיה גם ידיד אישי שלו. אנגלרד חלק על קביעתו של פרידמן לפיה הרכב בית המשפט העליון מונוליתי מדי, קבע שהצעת פרידמן לשנות את מבנה הוועדה למינוי שופטים באופן שיקטין בה את השפעתו של בית המשפט העליון היא שגויה ונימק כי גם בימי הסנהדרין מינה הגוף השיפוטי את החברים שכיהנו בו. אנגלרד תקף את ביקורתו של פרידמן על התערבותו של בית המשפט העליון בסוגיות ביטחוניות ואמר כי תפקידו של בית המשפט העליון הוא להתערב בכל מקום ובכל תחום בהם מתבצעות פעולות בלתי חוקיות. בסיום דבריו אף השווה את פעילותו של פרידמן למעשה המוזכר בתנ"ך בו גונב אבשלום את לב בני ישראל כאשר הוא ממריד אותם נגד הסמכות השיפוטית של אביו, דוד, בהבטיחו לכל אדם כי הוא עצמו יצדיקו במשפט. גדעון ספיר, שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו - על השוני בפסיקתם של השופטים מנחם אלון ויצחק אנגלרד בשאלת מקומו של המשפט העברי, עיוני משפט כה (2001). דפנה ברק-ארז וגדעון ספיר (עורכים), ספר יצחק אנגלרד, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010 ללא גלימה - שיחות עם שופטי בית המשפט העליון הפרק: יצחק אנגלרד, הוצאת למשכל - ידיעות ספרים, 2017, עמ' 301 - 328 יצחק אנגלרד, באתר הרשות השופטת כרטיס אישי, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים יחסי דת ומדינה בישראל: הרקע ההיסטורי-והרעיוני עודד ארבל, שופט בית המשפט העליון בדימוס, יצחק אנגלרד, נחלץ להגנת המערכת המשפטית, באתר TheMarker‏, 18 בדצמבר 2005 השופט בדימוס יצחק אנגלרד -ראיון, עלי משפט ז, תשס"ט פרופיל, באתר חדשות מחלקה ראשונה ריאיון עם פרופ' יצחק אנגלרד חבר האקדמיה, סרטון באתר יוטיוב יצחק אנגלרד (1933-), דף שער בספרייה הלאומית מוסמך למשפטים, חרות, 2 במאי 1957 עולים חדשים בין המוסמכים לעורכי־דין, הצופה, 16 באוקטובר 1960 יוסף צוריאל, למעלה ממאתיים ילדים מאומצים, מעריב, 21 בינואר 1969 מינויים באוניברסיטה העברית, דבר, 21 ביוני 1970 IACL members by status, International Academy of Comparative Law המחברים/המראיינים הם קבוצה של שמונה סטודנטים למשפטים באוניברסיטת בר-אילן: אליחי שילה, יאיר טייטלבאום, שירי ליברמן - שלו, נפתלי פורת, שירה זילכה, אביחי יהוסף, שלומי שוורץ, יובל תמיר