laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אגור בן יקה

אָגוּר בִּן יָקֶה הוא דמות מקראית, שדברי חכמתו נכללו בספר משלי. פרק ל' בספר משלי פותח בכותרת: דִּבְרֵי אָגוּר בִּן יָקֶה הַמַּשָּׂא נְאֻם הַגֶּבֶר לְאִיתִיאֵל לְאִיתִיאֵל וְאֻכָל. אגור בן יקה המוזכר בתחילת הפסוק איננו ידוע ממקום אחר, וכן גם שני האישים שבסופו: איתיאל ואוכל. גם זיקתו של אגור אליהם איננה ברורה, מה פירוש המילים: "נאום הגבר לאיתיאל". על פי דעה רווחת, "אגור בן יקה" הוא שם חכם בלתי ידוע שהיה מפורסם בימי המקרא. רבי אברהם אבן עזרא קבע את זמנו לימי שלמה המלך, על פי הפסוק הפותח את ספר משלי: "מִשְׁלֵי שְׁלֹמֹה בֶן דָּוִד מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל", ולדעתו שלמה שילב בספרו את מאמריו של חכם זה. לפי דעה אחרת מאמריו של אגור הוכללו בספר בימי חזקיהו המלך, ולא היה לו קשר לשלמה. איתיאל ואוכל הם חכמים שלמדו את דברי חכמתו של אגור, או לימדו אותו. המילה "המשא", שמובנה הפשוט: נבואה, נתפרשה על ידי מקצת המפרשים ככינוי לאגור, על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל, או, בכיוון אחר לגמרי, עקב היותו מן הלויים המשוררים בבית המקדש. חז"ל פירשו ש"אגור בן יקה" הוא כינוי לשלמה המלך עצמו. "אגור" - לשון אגירה וכינוס, בדומה לכינוי אחר של שלמה: "קהלת בן דוד". "יקה" - לשון הקאה ופליטה. "אגור בן יקה", אפוא, הוא המכנס דברי חכמה ומלמדם לאחרים. כך נאמר במדרש: שלש שמות נקראו לו: ידידיה קהלת ושלמה. רבי יהושע בן לוי אמר: שבעה; אגור, בן יקה, למואל, איתיאל. אמר רבי שמואל בר נחמני: עיקר אוותינניה (=אותנטי) שלהם שלשה: ידידיה קהלת ושלמה. מודה רבי שמואל ברבי נחמן באילין ארבעתיה, אלא שנתכנה בהם והוצרכו להדרש. אגור - שאגר דברי תורה. יקה - שהקיא דברי תורה, כספל הזה שהוא מתמלא בין שעתו ומתפנה בין שעתו. על פי דרכם, פירשו חז"ל את "איתיאל" ו"אוכל" כמתייחסים אף הם לשלמה המלך: האל אתי, ולכן אני יכול. כמה מפרשים (כמו רבי יוסף קרא ורלב"ג) הלכו בעקבות חז"ל בעניין אגור, אך פירשו ש"איתיאל" ו"אוכל" הם שמות חכמים ששלמה המלך לימד אותם. הכותרת לפרק הבא במשלי (פרק ל"א) מציינת אף היא דמות מקראית בלתי ידועה, למואל מלך משא: דִּבְרֵי לְמוּאֵל מֶלֶךְ מַשָּׂא אֲשֶׁר יִסְּרַתּוּ אִמּוֹ. ההתלבטות בזיהוי האיש וזמנו והפתרונות שניתנו לה דומים, על פי כל שיטה פרשנית כעניינה, לאלו של אגור בן יקה. בהקשר שם, התואר "מלך" וכן תוכן ה"משא" מבססים את הכיוון הפרשני המייחס זאת לשלמה המלך, ויש לכך השלכה גם על הפרשנות ל"אגור בן יקה". אלכסנדר רופא, מלאכים במקרא, ירושלים, כרמל, 2002, עמ' 55–61. ג' פרדריק מק'קרדי, לואיס גינצברג, "אגור בן יקה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספר משלי, פרק ל' "בִּן" הוא "בֶּן", כמו "יהושע בִּן נון". פירוש רבינו סעדיה גאון, רבי אברהם אבן עזרא, הגר"א, מלבי"ם, וזוהי הדעה המקובלת בין חוקרי המקרא בעת החדשה. ראו גם משלי פרק י פסוק א ופרק כה פסוק א מלבי"ם, על פי ספר משלי, פרק כ"ה, פסוק א' ותלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ד, עמוד ב'. רבי אברהם אבן עזרא ומלבי"ם רבינו סעדיה גאון. לדעתו "נאום הגבר לאיתיאל" פירושו - נאומו של איתיאל. כמו בספר חבקוק, פרק א', פסוק א', ועוד רבים ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"ד מלבי"ם, על פי ספר דברי הימים א', פרק ט"ו, פסוק כ"ב. מגילת קהלת, פרק א', פסוק א' במדבר רבה, פרשה י', פסקה ד' ראו גם מדרש משלי, שם. תנחומא וארא סימן ב. ספרי דברים פיסקא שכב. ראו פירוש רש"י ובהרחבה במדרש במדבר רבה שם, בהקשר לתוכן דברי "למואל" בתחילת פרק לא.
עירוני קריית אונו

עירוני שיקו קריית אונו (בעבר: אליצור קריית אונו, מועדון כדורסל הבקעה) היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר קריית אונו המתמודדת בליגה הארצית. הקבוצה שיחקה בעבר בליגת העל. הוקמה כאליצור קריית אונו. בעונת 1985/1986 השתתפה הקבוצה בליגת העל במשך עונה אחת בלבד בהדרכת המאמן דני ברזילי. בעונת 1987/88, כשלה הקבוצה בניסיון העפלה לליגת העל לאחר התמודדות מול מכבי ראשון לציון ומכבי פתח תקווה, שהוכרעה מחזור אחד לפני סיום העונה בהפסד בנקודה מול ראשון לציון, משלשת ניצחון של רוני בוסאני, לאחר יתרון 17 נקודות של קריית אונו במחצית. לאחר מכן התקיימה הקבוצה בליגות הנמוכות, עד שחדלה מלפעול בשנת 2001. מחלקת הנוער של האגודה הוקמה מחדש לאחר שנתיים, ומפעילה 12 קבוצות בגילאים השונים. הקבוצה מארחת ב"אולם רימונים" בקריית אונו. ב-2009 התאחדה יחד עם מכבי גבעת שמואל ומכבי גני תקווה לקבוצה אחת שתשחק החל מעונת 2009–2010 תחת השם מועדון כדורסל הבקעה. בעונה זו העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר 1:3 בסדרת חצי הגמר מול מכבי אשדוד, ואף זכתה באליפות הליגה הלאומית לאחר ניצחון בגמר נגד הפועל יקנעם/מגידו. בעקבות קשיי תקציב החליטה הקבוצה לא לממש את העלייה ונשארה לעוד עונה בליגה הלאומית. בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר שגברה 0:3 בסדרת הגמר על קבוצת הפועל תל אביב. לאחר שהשתתפה במשך עונת 2011/12 בליגת העל, פורק האיחוד בחודש יולי 2012 בגלל בעיות כלכליות עם מעבר הבעלים דורון הרציקוביץ' לקבוצת הפועל אילת. בשנת 2012 לאחר הפרישה מהאיחוד עם מ.כ. הבקעה, הוקמה מחדש קבוצת בוגרים למועדון בשם עירוני קריית אונו. הקבוצה זכתה בעונת 2013/14 בגביע האיגוד של ליגה ב', כשהשלימה ניצחון כפול בשני מפגשים מול קבוצת מכבי בית דגן. יושב ראש המועדון הוא אבישי בר-נתן. בסוף עונת 2014/2015 עלתה קריית אונו לליגה הארצית, ושובצה במחוז הדרומי. בסיום עונת 2015/16 סיימה הקבוצה במקום ה-6 בליגה הארצית. בסיום עונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום ה-9, במרחק הפסד בודד מירידת ליגה. בסיום עונה זו עברה הקבוצה לשחק בליגה הארצית במחוז צפון. בסיום עונת 2017/18 סיימה במקום ה-10 בליגה הארצית אך החליטה לוותר על משחקי המבחן וירדה לליגה א'. בסיום עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה א' שרון במאזן של 20 ניצחונות ו-2 הפסדים ועלתה לליגה הארצית. כיום מארחת הקבוצה את משחקיה באולם בית הספר עלומים בקריית אונו. ארצות הבריתישראל בובי ואלאס ג`ון ויילי חיים מרקוביץ' אריק קריין מייק פייגנבוים משה אגמי סמי מגידו גיא גורן אלכס סנדלר צביקה גרינברג ליאור קריקו תום בסרגליק גידי דודי עידן דאנק יניב וויצמן יוסי גול רפי פלוצקי יאיר אורן נטע גל מתי מאמו דמיאן בלסר עידו חליפה טל ברוך אריאל תשובה ירדן יצחקוב שמוליק ברנר יורם מנחם (מאמן הכושר) אתר האינטרנט הרשמי של עירוני קריית אונו ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מולכו

האם התכוונתם ל... אנשים ששם משפחתם מולכו חיים מולכו – איש ציבור שתרם רבות לקידום החקלאות בנגב יעקב מולכו – חכם חסיד שחי במאה ה-17 בירושלים יצחק מלכו – עורך דין ישראלי, שותף למשאים ומתנים מדיניים בעת כהונת בנימין נתניהו כראש הממשלה יצחק מולכו (חכם) – רב בשלוניקי, מחבר הספרים "אורחות יושר" ו"זובח תודה" [1] יצחק רפאל מלכו – מלומד ואיש ציבור שהתגורר בבית מולכו בירושלים ליאור מולכו – במאי, מפיק ותסריטאי בענף הפקות הבידור הישראלי סמי מולכו – רקדן, כוריאוגרף, פנטומימאי ומומחה לשפת גוף ישראלי-אוסטרי רפאל מלכו – בנקאי, מנהל ודירקטור ישראלי, משנה למנכ"ל בנק דיסקונט, מנכ"ל בנק ברקליס-דיסקונט שלמה מולכו – מקובל שעסק בגאולת ישראל במאה ה-16 ויש הרואים בו משיח שקר אחר בית מולכו - מבנה בשכונת רחביה בירושלים מולכו (ספר) – ספר מאת א. ב. יהושע
נגן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מוזיקאי המנגן בכלי נגינה נגנים אלקטרוניים; נגן MP3 נגן מדיה נייד נגן DVD אריך-נגן – תקליט פטיפון נגן מדיה – תוכנת מחשב המשמשת לניגון קובצי מולטימדיה נגן מדיית רשת נֶגֶן – תכונה פונמית המצויה בחלק ניכר משפות העולם, המתבטאת בשינוי גובה הקול בעת הגיית מילים הוצאת נגן – הוצאת ספרי מוזיקה ישראלית אישים: יעקב נגן – מחבר ספרי הגות ישראלי צבי נגן – מלחין ומורה למוזיקה ישראלי נגן מדיה (פירושונים)
וולקניזם

האם התכוונתם ל... געשיות – תופעה גאולוגית הכוללת היווצרות מאגמה, התפרצויות געשיות והיווצרות סלעי יסוד פלוטוניזם – תאוריה גאולוגית מהמאה ה-18 לפיה החום הוא גורם השינוי העיקרי שהשפיע על התפתחות מבנה כדור הארץ
הבריגדה הצ'כית

הבריגדה הצ'כית הוא כינוי שניתן להתארגנות שהתקיימה בצ'כוסלובקיה עם הקמת מדינת ישראל, ונועדה לסייע להקמת כוח צבאי בישראל. ההכנות לפעילות הבריגדה בישראל נמשכו כחצי שנה אך פעילות זו לא נתממשה לבסוף. תחילתה של ההתארגנות הייתה בחודש יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות וסמוך לאחר הקמת מדינת ישראל. קפטן שמשון שכטה, קצין יהודי שלחם בצבא הצ'כי נגד הכיבוש הנאצי, ועימו קצינים אחרים (ארתור האנק, וילי קאהן וקרל קורט פנטר), קיימו מגעים עם נציגי הממשלה הזמנית בישראל, במטרה להקים כוח צבאי שיהיה מורכב ממתנדבים יהודים. על פי הרעיון שנרקם נועדו המתנדבים לעלות לארץ, לסייע לבניית צה"ל ולהוות כוח לוחם במסגרתו. הציר הישראלי בפראג, אהוד אבריאל, קיבל את אישור הממשלה הזמנית בישראל ליוזמה, כמו גם את אישורה של ממשלת צ'כוסלובקיה, שאהדה את ישראל באותם ימים ואף סייעה לה במשלוחי נשק. ברקע התהליכים להקמת הבריגדה עמד הסחף המדיני של ממשלת צ'כוסלובקיה, אשר הלכה והתקרבה לברית המועצות, ועמדה לפני הקמת משטר קומוניסטי בה. עובדה זו הניעה גם אנשי ציבור מהזרם השמאלי בהנהגת היישוב, כמו שמואל מיקוניס, להיות מעורבים במהלכי הקמת הבריגדה והבאת אנשיה לארץ, מחשש שמדיניות מסך הברזל תופעל גם בצ'כוסלובקיה. בהסכמת הצבא הצ'כי הוקמו מחנות אימונים בשטח צ'כוסלובקיה, ליד העיירה ולקה שטרלנה. הגיעו אליהם למעלה מאלף מתנדבים, רובם יהודים. הם ערכו אימונים צבאיים עם כלי נשק שסיפק הצבא הצ'כי. על הבריגדה פיקד אנטונין סוחור, קצין בצבא הצ'כוסלובקי. תוך כדי האימונים נשלחו לישראל הקצינים שכטה וקאהן. הם נפגשו עם ראשי הצבא וכן עם ראשי ההתיישבות בישראל במטרה למצוא מקום ישוב למתנדבים היהודים שיעלו לישראל במסגרת הבריגדה. תוך כדי ההכנות להקמת הבריגדה החליט ראש הממשלה דוד בן-גוריון על פירוק הפלמ"ח. בן-גוריון שאף לבסס לישראל צבא של העם כולו, לא ראה בעין יפה את הגעת הכוח המאורגן ממדינה קומוניסטית וחשש מפני התארגנויות על רקע אידאולוגי בצבא. עקב התנגדות זו הלך ופחת הסיוע הישראלי והצ'כי לבריגדה, והכוח הלך והתפורר. גם המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה החלה להפעיל לחצים לחיסול הבריגדה. לבסוף התפזרו המשתתפים בהתארגנות. הם עזבו את צ'כוסלובקיה שהייתה לארץ קומוניסטית, ושעריה ננעלו. רבים ממשתתפי האימונים בבריגדה עלו לישראל, ובהם קבוצה של חברים, אשר עוד בהיותם בפעילות צבאית במחנה האימונים, חלמו להקים קומונה שתתבסס על עקרונות שיתופיים. הקבוצה, שמנתה כ-50 איש, היוותה את הגרעין אשר חבריו הקימו את המושב כרם מהר"ל, במורדות הדרומיים של הכרמל. כרם מהר"ל החל את דרכו כמושב שיתופי, שחבריו מנסים להגשים את רעיון הקומונה, אך כעבור כשנה, כשעמד בפני קשיים כלכליים, החלו חברים מהבריגדה לנטוש אותו, וכנגדם הצטרפו משפחות אחרות של עולים מצ'כוסלובקיה, והמושב היה למושב עובדים. הקומנדו הצרפתי יעקב מרקוביצקי, גחלת לוחמת: גיוס חוץ לארץ במלחמת העצמאות, רמת אפעל: המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה" על-שם ישראל גלילי, 1995. שלומי רוזנפלד, שישים שנות מושב: סיפורו של כרם מהר"ל, מושב כרם מהר"ל, 2010. דליה קרפל, "למה פירקו את הבריגדה", מוסף הארץ, 8 בנובמבר 1996.
גלגל הצלה

גלגל הצלה הוא מתקן ציפה אשר נועד להצלת אנשים המצויים בסכנת טביעה במים. המתקן נועד להיזרק אל המים ולאפשר לאדם הנמצא במים להישען עליו ובכך להישאר על פני המים במאמץ מועט יחסית. גלגלי הצלה מודרניים עשויים לכלול גם מתקני תאורה ומתקני רדיו על מנת להקל על מציאתו והצלתו של המשתמש בגלגל בשעות הלילה. מתקן ההצלה הוא בדרך כלל בצורת גלגל ומכאן שמו, אולם ישנם גלגלי הצלה בצורת פרסה. גלגלי ההצלה ממוקם לרוב על ספינות וסירות, וכן לצד גופי מים בהם יש סכנת טביעה - בריכות שחיה, חופי רחצה וטיילות על גדת נהרות או על שפת הים. לעיתים מחובר אל גלגל ההצלה חבל המאפשר משיכת הגלגל לאחר הטלתו למים ובכך מאפשר משיית האדם הנשען עליו, או משיית גלגל אשר נפל למים. חגורת הצלה מדיה וקבצים בנושא גלגלי הצלה בוויקישיתוף
חגורת הצלה

חגורת הצלה או אפודת הצלה או אפוד הצלה הוא מתקן לבוש אשר נועד למנוע את טביעתו של לובש החגורה או האפודה, גם במקרה בו הוא חסר הכרה. מטרת החגורה - לשמור את ראשו ופניו של לובשה מעל פני המים ובכך למנוע את טביעתו. מתקן הצלה זה משמש יורדי ים, ומותקן על ספינות וכן מותקן על מטוסים למקרה של נחיתת חירום על-פני המים. חגורות הצלה מודרניות יכולות לכלול מתקני הצלה כגון נורות תאורה ומתקני רדיו לסייע למחלצים לאתר את האדם הנמצא במים. חגורות אלה מכילים תאי ציפה העשויים חומר סינתטי כלשהו ובו תאי אוויר רבים המאפשרים את ציפת החגורה. חגורות אלה אינן דורשות מילוי התאים, וניתן להשתמש בהם בכל עת אולם הן מגושמות, ולכן, קשה לעבוד כאשר הן נלבשות. מאידך - ניתן לזרוק חגורת הצלה מסוג זה למים ולהשתמש בה כגלגל הצלה. חגורות הצלה מסוג זה כוללות שני תאי ציפה המתמלאים באוויר הננשף לתוך התאים באמצעות פיה על ידי לובש החגורה, או באמצעות גז פחמן דו-חמצני הנמצא במיכל המחובר אל החגורה. חגורות מסוג זה מצויות באוניות וכן במטוסי נוסעים. יתרונן של חגורות הצלה אלה הוא באופן קיפולן, המאפשר אריזתן באריזות קטנות התופסות נפח מועט וגם משקלן קטן. בשל כך, יכולים יורדי ים ללבוש את החגורה סביב מותניהם בכל עת שהם מצויים על סיפון כלי השייט כאשר החגורה מקופלת, ובכך החגורה אינה מפריעה לעבודתם השוטפת. סיבה נוספת לשימוש בחליפות הצלה מסוג זה במטוסים היא העובדה שבמקרה בו מטוס נאלץ לנחות נחיתת חירום ומתחיל להתמלא מים, חליפות הצלה קשיחות היו צפות בתוך המטוס, ובכך מונעות על יציאת הנוסעים מבעד פתחים נמוכים הנמצאים מתחת לפני המים. מאותה סיבה ניתנת הנחיה לנוסעים לנפח את חליפות ההצלה אך ורק לאחר צאתם מהמטוס, שכן ניפוח החליפה בתוך המטוס עלולה להביל לתוצאה דומה בה לא יוכל הנוסע המשתמש בחליפה לצאת מהמטוס. השימוש הראשון המתועד בחגורות הצלה היה שימוש שעשו חייליו של המלך אשורנצירפל השני בשנת 870 לפנה"ס בעורות של חיות שנתפרו ומולאו אוויר, ובאמצעותם חצו החיילים את החפיר מלא המים על מנת להגיע לחומת העיר ולכובשה. עד ראשית העת החדשה לא היו חליפות הצלה ייעודיות. אמנם מרבית יורדי הים לא ידעו לשחות, אולם במקרה בו טבעה ספינה עשו יורדי הים שימוש בקרשי הספינות שהיו עשויות עץ על מנת לצוף. בשנת 1757 הומצא בצרפת מתקן ציפה עשוי שעם. מתקן זה פותח בשנת 1851 על ידי חוקר הקוטב הבריטי ג'ון רוס וורד והפך למעשה לחגורת ההצלה הראשונה, והחל משנת 1861 שימש השעם כמרכיב המרכזי בייצור חגורות הצלה. בשנת 1852 נחקק חוק בקונגרס ארצות הברית המורה לספינות המפליגות במימי ובנהרות ארצות הברית להחזיק חגורות הצלה או גלגלי הצלה. בשנת 1869 נעשו ניסיונות לייצר חגורות הצלה מקפוק. עיצוב חגורת ההצלה שונה בשנת 1912 על מנת שיכלול טבעת אשר תשמור את ראשו של המשתמש בחגורה מעל המים, ובכך נוצר יתרונה של החליפה על גלגל ההצלה. בשנת 1928 המציא פיטר מרקוס (Peter Markus) את חליפת ההצלהאשר זכתה לכנוי "מיי וסט" (Mae West) על שום דמיונה לחזה של השחקנית מיי וסט. חליפה זו עברה מספר שינויים בשנים 1930 ו-1931 ונעשה בה שימוש רב על ידי חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי בשנות מלחמת העולם השנייה. גלגל הצלה מדיה וקבצים בנושא חגורת הצלה בוויקישיתוף ההיסטוריה של חגורות ההצלה פטנט ארצות הברית 1694714
שירות המודיעין והביטחון של מולדובה

שירות המודיעין והביטחון של מולדובה (מולדובנית: SIS, Serviciul de Informaţii şi Securitate al Republicii Moldova) הוא השירות החשאי המרכזי ברפובליקה המולדבית. הארגון אחראי על ביטחון פנים, ביון חוץ ולוחמה בטרור. גוף ביטחון המדינה הראשון במולדובה הוקם בצו נשיאותי מספר 196 מה-9 בספטמבר 1991 בתור המשרד לביטחון לאומי. מבנה הארגון וסמכויותיו הוגדרו ב-16 בספטמבר אותה שנה. ב-11 באוגוסט 1993 צו נשיאותי מספר 125 הרחיב את סמכויות הארגון ואלה כללו גם סמכויות סכום ריגול צבאי. ב-16 בנובמבר 1999 נחקק חוק חדש לפיו המשרד לביטחון לאומי פורק ובמקומו הוקם שירות המודיעין והביטחון של מולדובה, כגוף מרכזי לביטחון פנים. ב-1999 לראש שירות הביון והביטחון החדש מונה הדיפלומט הקרייריסט, ואלרי פסאט. שלוש שנים לאחר מכן הפרלמנט פיטר את פסאט, בדצמבר 2001. במקומו מונה הגנרל יון אוּרסוּ, למנהל הארגון. ב-18 בינואר 2000 משמר הגבול הופרד מהארגון והפך לגוף ציבורי עצמאי. ב-10 בספטמבר 2002 הוקם מרכז האימונים של הארגון והמכון הלאומי למודיעין וביטחון כגוף עליון להכשרת קציני השירות. ב-22 ביולי 2005 נוספו לארגון סמכויות חקירת פשיעה חמורה וב-13 בנובמבר 2006 הוקם ממרכז ללוחמה בטרור, שסייע לשירות לתאם ולייעל את האמצעים שלו ללוחמה בטרור. ב-13 בפברואר 2010 נלקחו מהארגון סמכויות אבטחת התקשורת הממשלתית ומרכז התקשורת המיוחדת, שהיה כפוף לשירות, הפך לגוף עצמאי הכפוף ישירות לממשלה. אתר האינטרנט הרשמי של שירות המודיעין והביטחון של מולדובה
האצ'יקו

האצ'יקו (ביפנית: ハチ公 - "הנסיך/הדוכס השמיני" (הספרה שמונה מייצגת את מיקומו בהמלטה); מוכר בכינוי 忠犬ハチ公 - "האצ'יקו הכלב הנאמן"; ‏10 בנובמבר 1923‏ - 8 במרץ 1935) היה כלב מגזע אקיטה שחי בטוקיו, ואשר התפרסם ברחבי יפן בזכות נאמנותו לבעליו. האצ'יקו היה לסמל לנאמנות כלב לבעליו ולנאמנות המשפחה. האצ'יקו נולד במחוז אקיטה בצפונו של האי הונשו ביפן. ב-1924 אומץ האצ'יקו על ידי פרופסור הידסבורו אואנו (上野 英三郎), מרצה לחקלאות באוניברסיטת טוקיו, והחל ללוותו אל תחנת הרכבת שיבויה שבשיבויה בטוקיו מדי בוקר, כאשר אואנו יצא לעבודתו, וחזר מדי אחר הצהריים כדי לקבל את פניו בשובו. כשנה לאחר מכן, בחודש מאי 1925, מת אואנו בעת הרצאה באוניברסיטה כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי, ואלמנתו אשר עקרה מטוקיו, מכרה את הבית ומסרה את האצ'יקו למשפחה אחרת. האצ'יקו נמלט מביתו החדש מספר פעמים ושב לביתו של אואנו עד שהבין כי אואנו אינו מתגורר בו עוד, והחל מתייצב בתחנת הרכבת בכל יום בשעה בה נהג אואנו לשוב מעבודתו, כדי לקבל את פניו. הכלב משך את תשומת לבם של הנוסעים ועובדי התחנה אשר האכילו אותו, והגנן של אואנו, אשר התגורר בסמוך לתחנה, דאג לו למזון. אחד מתלמידיו של אואנו אשר עסק בחקר כלבי אקיטה, הבחין בהאצ'יקו בשנת 1928 ופרסם מספר מאמרים אודותיו. אחת הכתבות זכתה לפרסום רחב כאשר פורסמה בעיתון בשנת 1932, והאצ'יקו הפך לסמל לנאמנות. במסגרת מחקרו של אותו תלמיד, הצליח לאתר רק 30 פרטים גזעיים של אקיטה, אך בעקבות הפרסום, זכה גזע זה לעדנה מחודשת. בחודש אפריל 1934 הוצב פסל של האצ'יקו בכניסה לתחנה, והטקס נערך בנוכחותו של האצ'יקו עצמו. האצ'יקו המשיך לפקוד את התחנה בכל יום במשך עשר שנים לאחר מותו של אואנו בתקווה לשובו, עד שנמצא מת ב-8 במרץ 1935 ברחוב ליד תחנת שיבויה, לאחר שלקה בדירופילריאזיס. גופתו פוחלצה והיא מוצגת במוזיאון הלאומי למדע בטוקיו. פסלו של האצ'יקו אשר הוצב בכניסה לתחנת הרכבת, במקום בו נהג להמתין לאואנו, הותך כחלק מהמאמץ המלחמתי של יפן במלחמת העולם השנייה. בשנת 1948 פוסל פסל חדש על ידי האמן טקשי אנדו, בנו של האמן אשר פיסל את הפסל המקורי, והוצב במקום. הכניסה לתחנה הסמוכה אל הפסל, קרויה על שמו של האצ'יקו, וכך גם קו אוטובוס מקומי. פסלים נוספים של האצ'יקו הוצבו ליד תחנת הרכבת וליד המוזיאון לכלבי אקיטה בעיר הולדתו של האצ'יקו במחוז אקיטה. ב-8 באפריל מדי שנה, נערך בתחנת שיבויה טקס לזכרו של האצ'יקו ולזכר נאמנותו. אודות חייו של האצ'יקו צולמו שני סרטי קולנוע - הראשון, סרט יפני משנת 1987 בשם "האצ'יקו מונוגטארי" (ハチ公物語 - "סיפורו של האצ'יקו"); והשני "Hachiko: A Dog's Story" ("האצ'יקו - סיפורו של כלב") הופק בארצות הברית בשנת 2009 בכיכובו של ריצ'רד גיר והופץ גם בישראל. שני ספרי ילדים משנת 2004 עוסקים בסיפורו של האצ'יקו: "Hachikō: The True Story of a Loyal Dog" ("האצ'יקו - סיפורו האמיתי של כלב נאמן") ו-"Hachiko Waits" ("האצ'יקו ממתין"). בשנת 1994 שוחזרו נביחותיו של הכלב מתקליט שבור, ושודרו למיליוני מאזינים בתחנת רדיו ביפנית. האצ'יקו או פסלו נזכרים בשלושה משחקי וידאו. בפרק ה-33 של העונה הראשונה של דיג'ימון, מופיע הפסל של האצ'יקו, בעוד שהדיג'ימון פאטמון מחכה למאמן שלו טי.קיי. מדיה וקבצים בנושא האצ'יקו בוויקישיתוף אודות האצ'יקו האצ'יקו מונגטארי באתר IMDb האצ'יקו - סיפורו של כלב באתר IMDb The Voice of Japan
המשרד לביטחון לאומי (אזרבייג'ן)

המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן (אזרית: Milli Təhlukəsizlik Nazirliyi) היה המשרד הממשלתי במדינה המופקד על ביטחון המדינה והגנתה מפני מרגלים. פעל בתור השירות החשאי האזרי, יורש האגף האזרי של הקג"ב, בשנים 1991–2015 והיה אחראי גם על ביון חוץ ומודיעין אותות. בנובמבר 2015 המשרד פורק וסמכויותיו פוזרו בין שירות ביטחון המדינה החדש ושירות ביון חוץ. המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן היה אחראי לביצוע מגוון תפקידים, לרבות: פעולות ריגול ומבצעי מודיעין מבצעי סיכול ריגול מצד מדינות זרות מאבק בשחיתות וביטחון כלכלי, מאבק בהונאות והלבנות הון ביטחון תעשיית האנרגיה והתשתיות מאבק בטרור ומאבק בהברחות סמים לא חוקיים מאבק בסחר בבני אדם והתסננות מאבק בפשעי מחשב וסחר לא חוקי בנשק. ב-1 באוגוסט 2003 נודע כי הנשיא חיידר אלייב מבקש לערוך שינויים מבניים במערך הביטחוני של המדינה. השירות לסיכול ריגול צבאי העצמאי הפך ליחידת סמך במשרד לביטחון לאומי, כאשר מינהל משמר הגבול פורק והפך לארגון עצמאי בשם שירות משמר הגבול הממלכתי. ב-14 בנובמבר 2015 המשרד פורק וסמכויותיו פוצלו בין השירות לביטחון המדינה, שהופקד על ביטחון פנים ושירות ביון חוץ, שהיה לסוכנות הביון האזרית, שהופקדה על ביון חוץ. האתר הרשמי (קישור לא פעיל) דודי כהן וערך בר-און, סוכל פיגוע באירוויזיון, גם במלון של הישראלים, באתר ynet, 30 במאי 2012 "Azərbaycan xüsusi xidmət orqanlarının rəhbərləri". www.mns.gov.az (באזרית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-31. נבדק ב-9 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Təhməzov Fəxrəddin Ayət oğlu: 1992 may -1993 iyun". www.mns.gov.az (באזרית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-31. נבדק ב-9 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "İmranov Nəriman Şamo oğlu: 1993 iyun -1994 oktyabr". www.mns.gov.az (באזרית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-31. נבדק ב-9 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "Abbasov Namiq Rəşid oğlu: 1994 oktyabr -2004 iyul". www.mns.gov.az (באזרית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-31. נבדק ב-9 בנובמבר 2014. {{cite web}}: (עזרה) "MNS Profile. Eldar Mahmudov". אורכב מ-המקור ב-2010-11-25. נבדק ב-2010-11-15.
פאן-פאן

פאן-פאן (pan-pan) הוא אות המצוקה הבינלאומי המציין מצב חירום, שאינו כולל סכנת חיים, על כלי שיט או כלי טיס. מצב חירום זה פחות בדרגתו מקריאת מיידיי או SOS המסמלים סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי השיט או כלי הטיס. מטרת אות מצוקה זה היא להזהיר כלי טיס או כלי שיט בסמוך על הסכנה באזור, ולהתריע כי בעתיד ייתכן ויהיה צורך בסיוע נוסף. אין משמעות ההודעה קריאה לבוא לעזרה, אולם לעיתים משמעה כי יש לנקוט פעולות מסוימות (כמפורט בהמשך). בכך שונה הקריאה מקריאת מיידיי או SOS שמשמעותם כי כל המקבל את הקריאה נדרש להגיע ולסייע בפעולות החילוץ. מקורה של הקריאה במילה הצרפתית panne שמשמעה תקלה או שבר מכני. לימים נוצרו ראשי תיבות בדיעבד באנגלית: "Possible Assistance Needed" - "ייתכן ותדרש עזרה" - אולם הקריאה אינה קיצור של משפט זה. עוד מקור לשם זה "צעקת פאן" שמקורה במיתולוגיה היוונית בסיפור המלחמה בין האלים לטיטאנים שבו האלים כמעט הפסידו ואז האל פאן צעק וכל כלי המלחמה נפלו. בעת חירום ישדר כלי השייט או כלי הטיס את הקריאה שלוש פעמים: "Pan-Pan, Pan-Pan, Pan-Pan" (פאן-פאן, פאן-פאן, פאן-פאן), ובמורס תשודר שלוש פעמים האות X (קו, שתי נקודות וקו: –··–):‏ "X X X". השימוש בקריאה יעשה במצבים בהם לדוגמה עומד להיגמר הדלק של כלי הטיס או נגמר הדלק בכלי השייט או מתקלקלים מנועיהם (מצב בו כלי השייט עצמו הופך לסכנה לסביבתו, ומצב בו עדיין אין סכנת חיים מיידית לנוסעי כלי הטיס אולם יש לנקוט בפעולות חירום בשדה התעופה הקרוב על מנת לתת לו עדיפות בנחיתה). שימוש נוסף בקריאה יכול להיות לאחר שפרצה שרפה בכלי שיט או כלי טיס, אולם זו כובתה מיידית. הקריאה נועדה לסמן כי השרפה בבדיקה, וייתכן שגורם השרפה טרם התגלה או כי תיתכנה שריפות נוספות אשר עלולות בעתיד להוות סכנת חיים. בכלי שיט יעשה שימוש בקריאה כאשר אדם נפל למים (מצב בו הספינה אינה יכולה לתמרן או להתרחק מהמקום בו היא נמצאת, וכן כלי שיט אחרים צריכים לשמור מרחק מאותו מיקום על מנת שלא לפגוע באדם שבמים) - בקריאה יעשה שימוש כאשר מיקומו של האדם במים ידוע והוא אינו בסכנת חיים. אם האדם במים נמצא בסכנת חיים יעשה שימוש בקריאה "מיידיי". כמו כן יעשה שימוש בקריאה במצב בו כלי שיט איבד את מיקומו, והקריאה תסייע לתחנת חוף לאכן את מיקום כלי השיט. בקריאה יעשה שימוש על ידי תחנות בקרה ימית או משמר חופים על מנת להודיע הודעות חירום כגון התראות מזג אוויר חמורות, או במקרה של חיפוש אחר ספינה שאבדה או כלי טיס שאבד, הקריאה תשמש את כוחות החיפוש והחילוץ להודיע הודעות בעלות חשיבות (כגון קריאה לכלי שיט או כלי טיס אחרים לסייע בחיפוש). SOS מיידיי
טרגובישטה (בולגריה)

טְרְגוֹבִישְטֶה (בבולגרית: Търговище) היא עיר במזרח בולגריה, בירת מחוז טרגובישטה השוכנת על שתי גדותיו של הנהר וראנה ו-339 ק"מ דרומית מערבית לבירה סופיה. ראשית התיישבות מאורגנת באזור על ידי שבטים תראקים מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת. במקום נמצאו שרידים מהמאה ה-5 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית ועם הפיצול באימפריה הרומית עבר לידי האימפריה הביזנטית. בפאתי טרגובישטה נמצאו שרידי מצודה ביזנטית, ישוב מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה ומצודה נוספת מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה. במחצית השנייה של המאה ה-14 נפל היישוב בידי האימפריה העות'מאנית והוא מוזכר בשמו העות'מאני אֶסְקִי דֶג'וּמָאיָיה בתעודות עות'מאניות מ-1573. במחצית השנייה של המאה ה-19 עידן התחייה הלאומית הבולגרית נבנו בעיר כנסיות ובית ספר והיא שימשה בסיס אזורי לתנועת המרד הבולגרי נגד העות'מאנים. ב-9 בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפכה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. ב-1934 שונה שם העיר לטרגובישטה שמשמעו שוּק או יָרִיד. 51% מהתוצר המקומי הגולמי מגיעים ממסחר וקמעונאות, 13.4% מתעשייה, 10.2% מתחבורה ו-5% מחקלאות. למעלה ממחצית התמ"ג בתחום התעשייה מגיע מתעשיית המזון והטבק. הגידולים החקלאיים המרכזיים הם חיטה, שעורה, תירס, חמניות וענבים. כמו כן מגדלים צאן, בקר וחזירים לתעשיית הבשר והחלב. טרגובישטה מצויה על הכביש המהיר בין וארנה לסופיה ומקושרת לרשת כבישים בין עירוניים לערים הסמוכות. העיר מחוברת לרשת מסילות הברזל הבולגרית ותחנת הרכבת המרכזית בעיר מקושרת לקו הישיר סופיה – גורנה אוריאחוביצה - וארנה. כ-13 ק"מ מהעיר ממוקם נמל תעופה קטן המשמש לתעבורת נוסעים ותעבורת סחורות. אוכלוסיית טרגובישטה מצויה במגמת קיטון בשיעור שנתי של 5%, בשל אחוז תמותה הגדול מאחוז הילודה. 49.1% מהאוכלוסייה הם גברים ו-50.9% הן נשים. בראשית המאה ה-21 עמד שיעור האבטלה בטרגובישטה על 28.4%. בטרגובשיטה שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה שנתית הממוצעת היא 10.7oc וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 585 מילימטרים. מהירות הרוח הממוצעת היא בין 4 ל-5 מטר לשנייה. בטרגובישטה התגוררה קהילה יהודית קטנה בת כמה עשרות נפשות. הקהילה לא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה. לאחר מלחמת העולם השנייה עלו מרבית יהודי העיר למדינת ישראל. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובטרגובישטה נמנו 9 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר. יוון אתונה, יוון. יוון קוז'אני, יוון. אוקראינה בולגראד, אוקראינה. ארצות הברית ווטרלו, איווה, ארצות הברית. צרפת סירן, צרפת. גרמניה קוטבוס, גרמניה. פורטוגל פיירה, פורטוגל. רוסיה סמולנסק, רוסיה. רומניה טרגובישטה, רומניה. מדיה וקבצים בנושא העיר טרגובישטה בבולגריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טרגובישטה טרגובישטה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תקציר ההיסטוריה של טרגובישטה, באתר bulgaria.domino (באנגלית). חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה - כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296.
אגור

האם התכוונתם ל... ספר האגור – חיבור הלכתי מאת הרב יעקב לאנדא (המאה ה-15) ספר האגור (מילון) – חיבור לקסיקוגרפי מאת שמואל ג'אמע (המאה ה-12) אגור בן יקה – דמות מקראית מספר משלי אישים: יעקב אגור – צלם ישראלי צביה אגור – ביו-מתמטיקאית ישראלית עגור אגר