laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צבי רבנר

צבי רַבנֵר (Zvi Rav-Ner; נולד ב-14 בפברואר 1950) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס שכיהן כשגריר ישראל בפולין. רבנר נולד בשנת 1950 בעיר שווידניצה (Świdnica) שבפולין. בשנת 1957 עלה עם הוריו לישראל. בין השנים 1969-1972 שירת בצה"ל. לאחר השירות פנה ללימודים במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1976. בשנת 1977 הצטרף למשרד החוץ, ותחילה עבד במחלקה לענייני המזרח הרחוק ובשנת 1980 מונה לתפקיד מזכיר השגרירות בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1983 עבר לבוקרשט וכיהן בה כסגן ראש המשלחת הישראלית. בשנת 1985 שב לישראל והיה סגן מנהל המחלקה לענייני המזרח. בשנת 1988 נשלח ללונדון והיה יועץ בשגרירות, ולאחר מכן בוורשה. בין השנים 1993-2002 היה רבנר מנהל מחלקת מרכז אירופה במשרד החוץ, ושוב בין השנים 2006-2009, כאשר בין לבין שוגר שוב ללונדון והיה הציר המדיני וממלא מקום שגריר ישראל בלונדון. באפריל 2009 מונה רבנר לשגריר ישראל בפולין. רבנר טיפל ביוני 2010, במשבר שנוצר לאחר שישראלי, אורי ברודצקי, נעצר כשנכנס לפולין, ובית משפט פולני הורה לממשלת פולין להסגירו לידי גרמניה. ברודצקי הואשם על ידי הגרמנים בכך שהוא סייע לזייף דרכון גרמני ששימש את אחד המתנקשים בחייו של סוכן הנשק של החמאס מחמוד אל מבחוח בדובאי. ברודצקי נעצר בנמל התעופה של ורשה שם גילה קצין ערני במשטרת הגבול שמדובר באדם מבוקש על ידי גרמניה עימה יש לפולין הסכם הסגרה. במהלך 2012 היה מעורב רבנר בתקרית דיפלומטית עם פולין, כאשר בפברואר פורסם בפולין על הריסת מאגרי המים פלסטיניים שהרס המנהל האזרחי, לאחר ששופצו בידי ארגון מתנדבים פולני. רבנר התנצל והבטיח כי הדבר לא יישנה, בתנאי שהמתנדבים יבקשו רישיון מישראל. ואולם במשרד החוץ הפולני לא הסכימו שיש צורך באישור בנייה כדי לשקם באר מים. וארגון המתנדבים, בהסתמך על החוק הבינלאומי, סירב לפעול לפי ההנחיה. אחר כך נהרסו מכלי מים נוספים ששופצו בכספי האוצר הפולני בכפר בגדה. בתגובה סגן שר החוץ הפולני סירב לפגוש את שגריר. בדצמבר 2012, העניק תעודות חסידי אומות העולם לצאצאיהם של שש משפחות פולניות שתוך סיכון נפש הגישו עזרה ללא תמורה ליהודים במצוקה בתקופת הכיבוש הנאצי. הטקס התקיים במשרד ראש ממשלת פולין בוורשה. לאחר סיום תפקידו בפולין בשנת 2014, כיהן רבנר כסמנכ"ל ראש אגף אירו-אסיה והבלקנים בשנים 2017-2014, ובתפקיד זה סיים את עבודתו במשרד החוץ. רבנר נשוי ואב לבת ושני בנים. מדיה וקבצים בנושא צבי רבנר בוויקישיתוף ראיון על משבר היחסים עם פולין - 2019 ניצן הורוביץ, בלב הרשימה השחורה: ישראל ורומניה, באתר הארץ, 22 ביולי 2001 שרון שדה, בריטניה דרשה מישראל לשחרר העיתונאי, באתר הארץ, 28 במאי 2004 איי.פי, אורי ברודסקי החשוד כסוכן מוסד ערער על הסגרתו לגרמניה מפולין, באתר הארץ, 20 ביולי 2010 עמירה הס, מה לפולין ולהרס בורות מים בכפר פלסטיני קטן, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2012 רומן פריסטר, ורשה, סגן שר החוץ הפולני סירב לפגוש את שגריר ישראל, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2012 רומן פריסטר, כתב "הארץ" בוורשה, תואר חסידי אומות עולם לצאצאים של שש משפחות פולניות, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2012
פטריציה פאניקו

פטריציה פאניקו (באנגלית: Patrizia Panico;‏ נולדה ב-8 בפברואר 1975) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל איטלקייה. פאניקו היא אחת הכדורגלניות האיטלקיות המעוטרות בכל הזמנים, כשבחיקה עשר אליפויות איטליה, חמישה גביעי מדינה, שמונה סופר-קאפ, זכייה אחת בפרס מלכת השערים של ליגת האלופות ו-14 זכיות בתואר מלכת השערים של הליגה. בנוסף, פאניקו היא מלכת ההופעות והשערים של הנבחרת, כשלזכותה 110 שערים ב-204 משחקים. בשנת 2015 נבחרה פאניקו לחברה בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי, והייתה לכדורגלנית השנייה שנכללה בו, אחרי קרולינה מוראצ'ה. פאניקו החלה את הקריירה הבוגרת שלה בגיל 18, כשהוחתמה על ידי לאציו מהסרייה א'. ב-8 באפריל 1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איטליה במשחק נגד פורטוגל, וכבר אחרי חמש דקות של משחק היא כבשה את שער הבכורה שלה. שנה לאחר מכן, היא עברה לקבוצת מודנה וזכתה להגשים את חלומה - לשחק באותה קבוצה עם קרולינה מוראצ'ה, שנחשבת על ידי רבים לשחקנית האיטלקית הטובה אי פעם. באותה עונה, הובילו השתיים את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה ובסופר קאפ האיטלקי. לאחר עונה זו, חזרה פאניקו ללבוש את המדים של לאציו. בחמש העונות הבאות שלה בקבוצה, היא זכתה באליפות אחת, שני גביעי מדינה וסיימה ארבע פעמים כמלכת השערים של הליגה. ב-1999, זומנה פאניקו לסגל הנבחרת שהשתתף בגביע העולם שנערך בארצות הברית. זו הייתה הפעם השנייה בלבד שאיטליה העפילה לטורניר, והיא שובצה לבית עם ברזיל, גרמניה ומקסיקו. איטליה סיימה רק במקום השלישי בבית, הישג שלא הספיק לה כדי להפעיל לרבע הגמר. פאניקו כבשה שני שערים מתוך השלושה שהבקיעה הנבחרת בכל הטורניר. בקיץ 2003, נקלעה לאציו לקשיים כלכליים ונאצלה לשחרר מספר שחקניות מהסגל. פאניקו, ששוחררה גם היא, החליטה לחתום במילאן. פאניקו שיחקה בקבוצה עונה אחת, ואז החליטה לעבור לטורינו, שם שיחקה בעבר. בשתי עונותיה בקבוצה, סיימה פאניקו כמלכת השערים של הסרייה א', אך לא הצליחה להוביל את הקבוצה לאליפות הליגה. ב-2006, היא החליטה לעבור לברדולינו ורונה - אחת מקבוצות הצמרת של הליגה. פאניקו שיחקה בקבוצה שלוש עונות, במהלכן היא זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעי מדינה, שני סופר קאפ ושלוש פעמים סיימה כמלכת שערי הליגה. בעונת 2007/08 היא השתתפה עם קבוצתה בגביע אופ"א, והובילה אותה לחצי הגמר, תוך כדי שהיא מסיימת כמלכת השערים של הטורניר (9 שערים ב-10 משחקים). עונה לאחר מכן, העפילה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות לגביע אופ"א, אך הפעם נעצרה ברבע הגמר על ידי ליון הצרפתית. בקיץ 2009, השתתפה פאניקו עם הנבחרת באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. הייתה זו אליפות אירופה הרביעית בה השתתפה פאניקו, והיא הצליחה להוביל את איטליה עד לרבע הגמר, שם נעצרה על ידי האלופה שבדרך - גרמניה. באותו הקיץ היא עברה לקבוצת טורס, וזכתה עימה באליפות הליגה. ב-2010, היא עברה לשחק לתקופה קצרה בקבוצת סקיי בלו מארצות הברית, ולאחר מכן חזרה לטורס. בארבע עונותיה הבאות בקבוצה, היא זכתה בשלוש אליפויות נוספות, וסיימה בכל אחת מהעונות כמלכת השערים של הליגה. את שתי העונות האחרונות בקריירה שלה, העבירה פאניקו בוורונה ובפיורנטינה, ובסוף עונת 2015/16 פרשה ממשחק פעיל. שנה לאחר פרישתה, היא מונתה למאמנת נבחרת הנשים של איטליה עד גיל 16. מדיה וקבצים בנושא פטריציה פאניקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פטריציה פאניקו פטריציה פאניקו, באתר Soccerdonna (בגרמנית) פטריציה פאניקו, באתר Soccerway פטריציה פאניקו, באתר WorldFootball.net פטריציה פאניקו, באתר FootballDatabase.eu רשומת משחקיה הבינלאומיים באתר פיפ"א ‏ Carolina Morace (ITA), באתר פיפ"א
יצחק ב"ק

לוי יצחק ב"ק (1896 – 1974) היה אמן וצייר אוטודידקט ישראלי, איש היישוב הישן בירושלים. נודע בציורי הקיר שלו במבני בתי כנסת וישיבות בירושלים. ב"ק נולד בשנת 1896 בעיר העתיקה בירושלים, בנו של שמחה פינחס ב"ק, שהיה נכדו של ניסן ב"ק. אביו היה בעל נטיות אמנותיות ועיטר את לוח ה"שיוויתי" בבית הכנסת תפארת ישראל. גם יצחק, שלמד בישיבת עץ חיים, גילה מגיל צעיר מאוד כישרון רב לציור. אולם אביו, איש היישוב הישן, אסר עליו ללמוד ב"בצלאל", מחשש שייחשף לתרבות החילונית. בהיותו בן שמונה עשרה נישא לבתו של יונה אלתרמן מצפת. לאחר נישואיו התגורר במשך כמה שנים בצפת. במלחמת העולם הראשונה נסע עם משפחתו לווינה. בתום המלחמה הוא שב לארץ ישראל. כאות הוקרה לקונסול האנגלי בווינה שסייע לו, הוא הקדיש לו ציור מיוחד ובו תיאר את שלבי מסעה של משפחה יהודית מארץ ישראל לאוסטריה ודרכם חזרה לארץ ישראל. הקונסול העביר את הציור למוזיאון באנגליה. לאחר שובו לארץ ישראל עבר להתגורר בירושלים. עיקר פרנסתו באה מסיוד וצביעת בתים פרטיים. הסיוד היה בסגנון אמנותי והוא נהג לשזור לאורך הקירות עיטורים שונים. כעבור זמן פתח חנות לממכר חומרי צבע לציירים ליד כיכר השבת בירושלים. את החנות ניהל בנו, אריה, והוא הקדיש את עיקר זמנו לציור. כמו כן שימש כגבאי בבית הכנסת בבתי הורנשטיין. לאורך כל תקופת המנדט ועד שנות ה-50 ב"ק צייר ועיטר את קירותיהם ותקרותיהם של כעשרים בתי כנסת, ישיבות ובתי מדרש בירושלים שבתוך החומות ומחוצה להן, ובהם בית הכנסת תפארת ישראל, החורבה ובית הכנסת שער השמים בעיר העתיקה וישיבת מאה שערים בשכונת מאה שערים. בבית הכנסת בית יהודה, ליד שוק מחנה יהודה, קיימים עד היום על הקירות כמה מציוריו. כמו כן הרבה לצייר קישוטים ועיטורים לסוכה, ובמיוחד קישוטי "מזרח" לסוכה, דגלים לשמחת תורה, כרטיסי ברכה לראש השנה ועיטורים לכתובות. יצירותיו הופצו בהדפסים ובגלויות בעשרות אלפי עותקים. בשנת 1950, לאורך שנה שלמה, ביצע ב"ק את העבודה הגדולה ביותר שלו – ציורי הקיר והתקרה בישיבה הגדולה במאה שערים בירושלים. הוא כיסה את התקרה וחלקים ניכרים מהקירות בציורי נוף של הערים הקדושות בארץ ישראל ואתרים קדושים בירושלים, כולל שחזור של ציורים שהיו בבתי הכנסת בעיר העתיקה בירושלים, ובראשם בית הכנסת תפארת ישראל והחורבה ונחרבו בידי הלגיון הירדני עם כיבוש הרובע היהודי במלחמת העצמאות. כמו כן כוללים הציורים סמלים של שנים עשר שבטי ישראל, איורים לחגים ולמועדים ועיטורים רבים. עם השנים התפוררו ציורי הקיר. בעשור הראשון של המאה ה-21 נוצר שיתוף פעולה בין הנהלת הישיבה ובין המועצה לשימור אתרים במאמץ להציל את ציורי הקיר. לוי יצחק ב"ק: הצייר החרדי הירושלמי: תרנ"ו–תשל"ד, 1896–1974; הוקלטו ותועדו על ידי ... יצחק בן ניסן ורבקה ב"ק; השלמת הקובץ, הוספת סיפורים, אנקדוטות ופרטים על הסביבה: ישראל מרדכי ב"ק, ירושלים: י.מ. בק, תשס"ד 2004. "תצפית" - מגזין הפלס, גיליון 8, 5 ביולי 2013. מדיה וקבצים בנושא יצחק ב"ק בוויקישיתוף ה"מזרחים" של ר' יצחק בק, מעריב, 14 באוקטובר 1962 יצחק בר יוסף, מי יציל את ציורי הקיר?, באתר ynet, 19 ביוני 2002 יצחק בק, דף שער בספרייה הלאומית
אבאשה (נהר)

אֲבָּאֲשָׁהּ (בגאורגית ובמגרלית: აბაშა) הידוע גם בשם אבאשיסצקארי (בגאורגית: აბაშისწყალი) או אבאשאצקאלי (מגרלית: აბაშაწყარი) הוא נהר במערב גאורגיה, מיובליו של נהר הטחורי, הזורם לאורך 66 ק"מ בנפות אבאשה ומרטווילי, במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית, ומנקז שטח של 370 קמ"ר. נהר האבאשה עובר באחד המחוזות ההיסטוריים העיקריים של מערב גאורגיה. בימי הביניים הוקמה בעמק נהר האבאשה, הכנסייה הראשית של האפרכיה של צְ'קוֹנְדִידִי (גאו') אחת הכנסיות החשובות בגאורגיה. במאות 18 ו-19 היה המחוז הדרום-מזרחי של נסיכות סמגרלו (אנ') נקרא לעיתים אבאשה, על שם הנהר. מקורו של נהר אבאשה נובע ממפגש הנהרות רַצְ'חִיסְצְקָאלִי וטוֹבָּה (גאו'), הממוקמים ליד הכפר בָּלדָה בנפת מרטווילי, בגובה 325 מטר מעל פני הים. הוא מצטרף, בסופו של דבר, לנהר הטחורי מצידו השמאלי. זרימת הנהר יצרה קניון ליד הכפר גָּצֶ'דִילִי (אנ'), במקום בו נבנתה, בשנת 1928, תחנת כוח הידרואלקטרית. ביולי 2010, חשפו חוקרים מאוניברסיטת טביליסי, עקבות של דינוזאורים אוכלי עשב, כמו גם, אמוניטים, צדפות, קיפודי ים מתקופת הקרטיקון העליון (100.5-65.5 לפנה"ס). באוקטובר של אותה שנה הפכה ממשלת גאורגיה את קניון גצ'דילי לשטח מוגן. על פי האגדה ברשומות הגאורגיות, קשור שמו של הנהר לסיפור על הפלישה הערבית לגאורגיה (735), המסופר בחיבור "ההיסטוריה של המלך ואחטנג גורגסלי". על פי הסיפור הצפת הנהר אימללה את יחידת החיילים החבשים של הצבא הפולש, ומכאן שם הנהר. חבש גאורגית אַבָּאַשְׁתִּי (აბაშეთი) ותושביה אַבָּאַשְׁבִּי (התוספת אֵבִּי עבור תושבי המקום בגאורגית). לעומת זאת, חוקרים מודרניים טוענים כי שם הנהר הוא שילוב של שם פרטי אַבָּא עם סיומת התואר שִׁי. אפשרות נוספת הוא שילוב של המילה הפרסית, אבּ (آب), שפירושה מים עם צורת ההקטנה צ'ה ומכאן אב-שה. מדיה וקבצים בנושא אבאשה בוויקישיתוף
אצטדיון השלום

אצטדיון השלום או אצטדיון א-סלאם (בערבית: ستاد السلام, תעתיק מדויק: סתאד אלסלאם) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם באום אל-פחם. האצטדיון נחנך ב-1995, ועד כה שימש את קבוצות כדורגל השונות של העיר: הפועל אום אל-פחם, מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי, מכבי אום אל-פחם, אחווה אום אל-פחם, בית"ר אום אל-פחם ובני אום אל-פחם, ואירח גם את משחקיה של הפועל בני זלפה מהמועצה הסמוכה. באצטדיון שלושה יציעים. שני יציעי אורך ממזרח ומערב למגרש, ויציע רוחב מדרום למגרש. בעבר הייתה קיבולת האצטדיון כ-12,000 צופים ואף יותר כשהיו יציעי עמידה, אך לאחר התקנת כיסאות ביציע המזרחי וביציע המערבי ירדה תכולתו ל-10,000 מקומות. היציע הדרומי לא אושר למשחקים בליגות הגבוהות (על ולאומית) בגלל שלא היו בו מושבים תקניים אלא רק יציע עמידה מבטון, ובלעדיו יכול להכיל האצטדיון כ-7000 צופים בלבד. דרומית-מערבית לאצטדיון קיים מגרש אימונים שמארח גם משחקים של קבוצות הנוער העירוניות ושופץ באופן מקיף באוקטובר 2016, וצפונית מזרחית לאצטדיון ממוקם "קאנטרי קלאב אלוואחה" העירוני המכיל בריכות שחייה וחדר כושר וחולק עם האצטדיון שטחי חנייה. לרגל העפלתה של הפועל אום אל-פחם לליגה הלאומית לקראת עונת 2019/2020, החלו לבצע באצטדיון שיפוץ ניכר בעלות של כ-23 מיליון שקלים כדי להתאים אותו לדרישות המנהלת של הליגות הגבוהות. במסגרת זאת הוחלפו כל מושבי האצטדיון בחדשים כולל מושבים ביציע הדרומי, שופצו החללים שתחת היציעים כדי ליצור חדרי הלבשה משודרגים, שירותים, מזנונים וקופות לקהל, וכן הוקמה עמדת שידור מקורה ויציעי מכובדים ותקשורת ושוקם משטח הדשא. כמו כן שודרגו תאורת הזרקורים והותקן מסך תוצאות חדש. לאחר השיפוץ, מספר מקומות הישיבה צומצם ל-5,800. ב-20 בינואר 2023 נחנך האצטדיון המחודש במסגרת משחק הליגה הלאומית בין הפועל אום אל-פחם לבני יהודה תל אביב. מלבד משחקי כדורגל מארח האצטדיון גם פסטיבלים עירוניים, וכן עצרות של התנועה האסלאמית בישראל. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון השלום בוויקישיתוף אור אבולעפיה, ‏הדבר האמיתי: מגרשי הכדורגל הייחודיים בארץ, באתר ערוץ הספורט, 20 בדצמבר 2016 שמעון אלבז, אום אל פאחם לבשה חג: צפו בחנוכת "אצטדיון השלום", באתר ynet, 20 בינואר 2023 פאדי מוסטפא, ‏סלאם עליכום: מאחורי חניכת אצטדיון השלום, באתר ערוץ הספורט, 20 בינואר 2023
תעודת זהות (הרשות הפלסטינית)

תעודת הזהות הפלסטינית היא מסמך רשמי המנופק על ידי המשרד לעניינים אזרחיים של הרשות הפלסטינית. בעבר ניתנה לתושבי יהודה והשומרון וחבל עזה הפלסטינים תעודת זהות על ידי גורמי המנהל האזרחי, כאשר מספרי הזהות הוקצו להם על ידי גורמי הממשל. מבנה התעודה היה דומה לזה של תעודת הזהות הישראלית, אך הנרתיק של תעודה זו היה בצבע כתום (רוב תושבי השטחים) או ירוק (תושבי מזרח ירושלים), והוטבע על הנרתיק סמל צה"ל במקום סמל מדינת ישראל. בתעודות אלה הופיע השם הפרטי, שם האב, שם הסב ורק לאחר מכן שם המשפחה, ובמקום סעיף הלאום הופיע סעיף "דת". מתחת לכל כיתוב בעברית הופיע כיתוב גם בערבית. לאחר הקמת הרשות הפלסטינית, המשרד לעניינים אזרחיים שלה החל להנפיק תעודות זהות באישור ישראל, שהעבירה לרשותה את מסד הנתונים שבו מספרי הזהות של תושבי השטחים וממשיכה להקצות את מספרי הזהות. בשנת 1996 חזרה בה ישראל מהסכמה זו, ומאז היא שולטת במרשם האוכלוסין הפלסטיני, המשותף לרצועת עזה ולגדה המערבית. במקרים של שינוי במרשם האוכלוסין, הרשות הפלסטינית יכולה להנפיק תעודה או ספח רק לאחר קבלת אישור ישראלי. קובץ מרשם האוכלוסין מוחזק על ידי ישראל, ועל בסיס מידע זה נקבע מי מוכר כתושב פלסטיני לצורך קבלת היתר כניסה לישראל. פלסטיני הרשום כתושב רצועת עזה נחשב לשוהה בלתי חוקי אם הוא נמצא בתחומי הגדה המערבית. תעודות הזהות הפלסטיניות הן בעלות נרתיק בצבע ירוק ועליו מוטבע סמל הרשות הפלסטינית והכיתוב "הרשות הפלסטינית" (السلطة الفلسطينية) ו"תעודת זהות" (بطاقة هوية) בערבית. בנוסף, בתעודה מופיע הכיתוב "הרשות הפלסטינית" בצבע אדום והיא ממוסגרת בעיטור הדגל הפלסטיני. הפרטים המופיעים בתעודה, כאשר כיתוב בערבית קודם לזה שבעברית, הם: שם פרטי, שם האב, שם הסב, שם המשפחה, שם האם, תאריך הלידה, מקום הלידה, המין, ומקום ותאריך הרישום, עם חותמת הרשות שהנפיקה את התעודה (סעיף הדת הוסר[דרוש מקור]). לתעודת הזהות מצורף ספח ובו מופיעה כתובת המגורים ופרטי בן הזוג והילדים. לצד הספח, נוהגים הפלסטינים העובדים בישראל לשאת את אישורי הכניסה שלהם לישראל בחלק התחתון של נרתיק תעודת הזהות. מדיה וקבצים בנושא תעודת זהות של הרשות הפלסטינית בוויקישיתוף מרשם האוכלוסין, באתר גישה, ‏14 בנובמבר 2011.
יהודה בן ניסים אבן מלכה

רבי יהודה בן ניסים אבן מלכה היה פילוסוף ומקובל יהודי, שחי ופעל במרוקו באמצע המאה ה-13 (תחילת האלף השישי לפי הלוח העברי). יהודה אבן מלכה התגורר כנראה בעיר פאס וחיבר את עיקר הגותו בשפה ערבית יהודית. על פי החוקר ז'ורז' ויידה, הגותו הפילוסופית של אבן מלכה מזכירה את עקרונות הנאופלאטוניזם כפי שהופיעו בזרם האיסמאעיליה. להשקפתו של אבן מלכה יש בדת הרבה מעבר לגלוי, ובעוד שעל רוב המאמינים למלא את חוקי הדת כפשוטם, תפקידם של הפילוסופים הוא להבין את כתבי הקודש לעומקם. כמה מכתביו של יהודה אבן מלכה השתמרו עד ימינו: אונס אל ג'ריב - נחמתו של הגולה - חיבור פילוסופי-מיסטי העוסק בגלות של הנפש בעולם החומרי הרחק ממקורה האלוהי. פירוש לפרקי רבי אליעזר. עוד בימי חייו פרשנות זו זכתה לתרגום לעברית על ידי יצחק דמן עכו. פירוש ל-ספר יצירה. פירוש התפילות. בנוסף אבן מלכה מתייחס בכתביו לחיבור נוסף שלו הנוגע לתחום האסטרולוגיה, אך חיבור זה כנראה לא השתמר. העיסוק בתורת הקבלה החל בקרב מספר מצומצם של מקובלים בדרום צרפת בסוף המאה ה-12[דרושה הבהרה], התפשט משם לחכמי יהדות ספרד במהלך המאה ה-13 ובהמשך הגיע גם לארצות אשכנז. יהודה אבן מלכה שהחל לעסוק בתורת הקבלה באמצע המאה ה-13 היה כנראה המקובל הראשון בצפון אפריקה לעשות זאת. בנוסף אבן מלכה היה כנראה בין המקובלים הראשונים שנתנו מקום מרכזי לאסטרולוגיה בכתביהם על הקבלה, והוא השפיע כנראה על מקובלים מאוחרים יותר. פירוש פרקי דרבי אליעזר / לר' יהודה אבן מלכה; עם תרגום והשגות ר' יצחק דמן עכו, יוסף ינון פנטון (מהדיר), ירושלים, תשנ"א. Georges Vajda, Juda ben Nissim Ibn Malka: philosophe juif marocain, Paris: Larose, 1954 Paul Fenton (ed. and trans.). Juda Ibn Malka: La Consolation de l’expatrié spirituel, Paris: Éditions de l’éclat, 2008. רשימת הפרסומים של יהודה בן ניסים אבן מלכה, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת מאמרים על יהודה בן ניסים אבן מלכה באתר רמב"י JUDAH BEN NISSIM IBN MALKAH, באתר Jewish virtual library יהודה בן נסים אבן מלכה, דף שער בספרייה הלאומית קולט סיראט, הגותם של פילוסופים יהודים במזרח עמ' 172-174 פורסם על ידי יוסף ינון פנטון בספונות סח ונדפס גם בפרקי דר' אליעזר מהדורת זיכרון אהרן נדפס בתוך: (Giulio Busi (Editor), Libri ebraici a Mantova, v4 (2003 משה אידל, ‏"ראשית הקבלה בצפון אפריקה? – תעודה שכוחה של ר' יהודה בן נסים אבן מלכה", פעמים 43, אביב תש"ן, עמ' 4-15.
יצחק כ"ץ (צייר)

יצחק כ"ץ (1908 – 1981) היה צייר ישראלי. יצחק כ"ץ נולד בגליניאני שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום באוקראינה). בשנת 1926 עלה לארץ ישראל. בין השנים 1927–1932 חזר לאירופה, שם למד נגינה בכינור בווינה. לאחר שובו לארץ ישראל שימש כמורה לשפות. בין השנים 1940–1947 עבד בשירות הצבא הבריטי. בין השנים 1947–1968 שימש כפקיד בעיריית חיפה. לאחר פרישתו לגמלאות התמסר לרישום ולאמנות. עיקר יצירתו של כ"ץ מאופיינת בגישה נאיבית. ברבות מעבודותיו מופיעים תיאורים פנטסטיים של העיירה היהודית באירופה. 1971 – פרס אבא חושי, חיפה יצחק כ"ץ, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
אוסר

אוסר (בצרפתית: Auxerre; נקראת בטעות גם אוקזר. בפי יהודי צרפת בימי הביניים: אלצורא) היא עיר בצרפת, בירת מחוז יון והרביעית בגודלה בחבל בורגון-פראנש-קונטה.[דרוש מקור: רביעית בגודלה] אוסר הוקמה בשם אוטיסיודורום (Autissiodorum) כמרכז גאלי-רומי על הדרך הראשית שסללו הרומאים בגאליה, והיא ממוקמת בנקודה בה חצתה הדרך את הנהר יון, על גדתו המערבית. במאה ה-3 היא עלתה למעמד של בישופות ובירת מחוז באימפריה הרומית. לאחר שסבלה מהתקפות של שבטים פרנקים ואלמאנים במאה ה-4, נבנו בה ביצורים באזור הגבוה של העיר. במאה ה-5 נבנתה בה הקתדרלה הראשונה שנחרבה באחת מהשרפות שפרצו בעיר בימי הביניים. בנייתה של הקתדרלה הנוכחית החלה במאה ה-11 ונמשכה לאורך ארבע מאות השנים הבאות. במאה ה-9 נבנה בעיר מנזר סנט ז'רמיין על שם ז'רמיין הקדוש (378–448) שהיה בישוף אוסר ואחד מחשובי הקדושים בצרפת. המנזר נבנה על יסודותיו של מבנים קדומים יותר מהמאה ה-5 וה-6 והורחב מספר פעמים במאות השנים הבאות. במשך כמה מאות שנים ישב בעיר רוזן ושלט על האזור שהיה נקרא רוזנות אוסר עד 886, אז עברה העיר לרשותו של רוזן בורגונדי. ב-1477 עברה העיר כחלק מדוכסות בורגונדיה לשליטתו של מלך צרפת לואי האחד עשר, מלך צרפת. בתקופתו של שארל התשיעי, מלך צרפת (1550-1574) ידעה העיר תנופת בנייה והתרחבות ונבנו בה מגדל השעון, בית העירייה, גשר נוסף, בית משפט, בית חולים ומבנים ציבוריים נוספים. במלחמת מאה השנים ובמלחמות הדת בצרפת סבלה העיר רבות, בין השאר כשהעיר נפלה לידי ההוגנוטים שטבחו בתושביה הקתולים. במאה ה-18 שררו בעיר מחלות ומגפות והיא ניזוקה קשה בעת המשברים שלפני ובמהלך המהפכה הצרפתית. במאה ה-19 התחדשה העיר ונבנו בה מפעלי תעשייה, תחנת רכבת ומבני ציבור אחרים והיא החלה להתפתח בצידו המזרחי של הנהר. העיר שוכנת על גדות נהר יון במרחק 164 ק"מ דרומית-מזרחית מפריז והגובה הממוצע של העיר הוא 100 מטרים. הטמפרטורה הממוצעת היא: בינואר (החודש הקר) 0.1 C° וביולי (החודש החם) 24.9 C°. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה הייתה 20.2- C° ב-16 בינואר 1985, והגבוהה ביותר הייתה 41.1 C° ב-6 באוגוסט 2003. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 656.6 מ"מ. אוסר (כדורגל) - קבוצת הכדורגל של העיר הגבירה מאוסר - פסל יווני עתיק שהתגלה בעיר מדיה וקבצים בנושא אוסר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוסר אתר האינטרנט הרשמי של אוסר (בצרפתית) אוסר באנציקלופיה בריטניקה (1911) אוקזר (צרפת), דף שער בספרייה הלאומית אוסר, ברשת החברתית פייסבוק אוסר, ברשת החברתית אינסטגרם באתר Catholic-Hierarchy אתר המנזר
בני מלאל

בני מלאל (בערבית: بني ملال; תעתיק מדויק: בני מלאל; בברברית: ⴰⵢⵜ ⵎⵍⵍⴰⵍ) היא עיר הנמצאת במרכז מרוקו למרגלות ההר תאסמיט (2,205 מטרים). לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך ב-2012, התגוררו בעיר למעלה מ-190,000 תושבים. חומות העיר והקסבה שלה נבנו ב-1688, בתקופת שלטונו של איסמעיל מלך מרוקו, אך רוב מבני העיר הם מודרניים יחסית. היא מהווה מרכז כלכלי חשוב באזור, והתפתחו בה חקלאות, מסחר ותעשייה (תעשיות פטרוכימיות, טקסטיל ועוד). יהודי העיר עסקו כפקידים וסוחרים. הם קיימו שותפויות עם המוסלמים המקומיים וסיפקו להם מימון לגידולים חקלאים ועדרי צאן. מעמדם של הסוחרים היהודים היה גבוה ומכובד, ולא פעם שימשו כמתווכים בין שבטי הברברים למוסלמים המקומיים. את הקהילה היהודית הנהיג ועד מקומי אוטונומי בראשו עמד נשיא. הוועד היה אחראי בין היתר על קופת הקהילה, שאליה הועברו כספי גבייה על מכירת בשר ויין כשרים לחברי הקהילה. כספי הקופה שהגיעו מגבייה ותרומות, שימשו למימון פעילות קהילתית. בשנת 1943 תועדה בעיר מדיניות אנטישמית של מגבלות כלפי היהודים, כגון מאסרים ללא משפט, השפלה של נשים וילדים ועוד. בין השנים 1944–1949 כיהן כרב העיר הרב מכלוף אבוחצירא, ולאחריו הרב משה מרציאנו עד שנת 1953. לאחר מכן כיהן הרב משה מלכה עד שנת 1955. בשנת 1948 החלה לפעול בעיר תנועת נוער יהודית במסגרת סניף של תנועת הצופים. לפני עליית יהודי העיר לישראל, האוכלוסייה כללה כ-3,500 יהודים מתוך כ-18,000 מוסלמים. הקסבה של בני מלאל גני עין אסרדאון בבני מלאל מדיה וקבצים בנושא בני מלאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בני מלאל יהודי בני מלאל, באתר ד׳אר דיילנה בני מלאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דו"ח על מצבם של יהודי בני מלאל, באתר יד יצחק בן צבי דו"ח על אנטישמיות נגד יהודי בני מלאל, באתר יד יצחק בן צבי ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של מרוקו ובנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בומרדס

בומרדס (בערבית: بومرداس, בצרפתית: Boumerdès ובעבר נקראה Rocher Noir) היא עיר בצפון אלג'יריה, השוכנת על חוף הים התיכון. לפי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך ב-2008, התגוררו בעיר למעלה מ-40,000 תושבים. מדיה וקבצים בנושא בומרדס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצפון אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מואב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מואב – חבל ארץ בעבר הירדן המזרחי קיר מואב – כרכ, עיר בירדן מואב (יוטה) – עיר במדינת יוטה, ארצות הברית MOAB – פצצה קונבנציונלית עוצמתית נוגדנים חד-שבטיים – MoAb‏: monoclonal antibodies – הם נוגדנים זהים שיוצרו על ידי אותו סוג של תאי מערכת החיסון אישים בשם זה: מואב בן לוט – אבי המואבים על פי התנ"ך מואב ורדי – עיתונאי ישראלי אלינוער מואב – זמרת סופרן ישראלית בועז מואב – חבר כנסת ישראלי עומר מואב – כלכלן ישראלי רם מואב – גנטיקאי ישראלי
אל דוראדו (פירושונים)

אל דוראדו, מ-El Dorado בספרדית, ביטוי שפירושו "המוזהב". האם התכוונתם ל... אל דוראדו – עיר הזהב שהתקיימה לפי האגדה ביבשת אמריקה הדרומית מקומות בשם זה אלדוראדו (עיר) – עיר בארגנטינה אל דוראדו (קנזס) (אנ') – עיר במדינת קנזס, ארצות הברית אל דוראדו (מחוז) (אנ') – מחוז במדינת קליפורניה, ארצות הברית נמל התעופה הבין-לאומי אל דוראדו – נמל התעופה הראשי והגדול ביותר של קולומביה קולנוע אלדורדו (סרט, 1963) – סרט קולנוע ישראלי משנת 1963 בבימויו של מנחם גולן הדרך לאל דוראדו – סרט הנפשה משנת 2000 שהופק על ידי דרימוורקס מוזיקה Eldorado (אלבום של ELO) – אלבום של להקת Electric Light Orchestra משנת 1974 אלדוראדו (אלבום) – אלבום של יהלי סובול ורע מוכיח משנת 2008 El Dorado (אלבום של שאקירה) – אלבום של שאקירה משנת 2017 El Dorado (אלבום של 24kGoldn) – אלבום הבכורה של 24kGoldn משנת 2021 אחר מבצע קניון אל דוראדו – מבצע תקיפה אווירית אמריקאי בלוב שנערך בשנת 1986 דוראדו (פירושונים)
כף סינית

כף סינית או כף מרק סינית היא כף בעלת ידית רחבה וקצרה, אשר החלק הקעור שלה משוטח. ההשטחה של החלק הקעור מצמצמת את הסבירות שהנוזלים יצברו בנקודה יחידה ובכך מונעת טפטוף. במקור הכף הסינית עשויה מחרס או חרסינה, אך בתקופה המודרנית ניתן למצוא כפות סיניות העשויות מפלסטיק או מתכת. הכף הסינית משמשת לאכילת מרק, תבשילים שונים, אורז ועוד. מקלות אכילה Newman, Jacqueline M. (2004). Food culture in China. p. 107. Westport, Conn.: Greenwood Press.
יו ביון סו

קוריאה זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא יו. יו ביון סו (בקוריאנית: 유병수; ‏נולד ב־26 במרץ 1988) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צ'ון בורי מהליגה התאילנדית. יו, יליד טגו, שיחק בשנים 2007 עד 2008 שיחק בקבוצת הנוער הונגיק יוניברסיטי. ב-2009 הפך לשחקנה של אינצ'ון יונייטד. לראשונה במדי הקבוצה ביון סו הופיע ב-3 במרץ 2009 במשחק נגד פוסן אייפארק והבקיע שער. בעונת 2010 של ליגת העל הבקיע יו ביון סו 22 שערים ב-28 משחקים וזכה בתואר מלך השערים של העונה. בשנת 2011 יו ביון סו ביצע מעבר לאל-הילאל הסעודית. ב-2 העונות שלו במועדון הוא הבקיע 16 שערים ב-44 משחקים. ב-22 ביוני 2013 ביון סו חתם ברוסטוב על חוזה ל-3 שנים. ערך את משחק הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-19 באוגוסט במשחק בית מול וולגה ניז'ני נובגורוד, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-81 והספיק להבקיע שער. לזכותו של יו 3 הופעות במדי נבחרת קוריאה הדרומית. קבוצתיים קוריאה הדרומית נבחרת קוריאה הדרומית מקום שלישי בגביע אסיה: 2011 ערב הסעודית אל-הילאל גביע כתר הנסיך: 2013 רוסיה רוסטוב הגביע הרוסי: 2013/14 מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16 אישיים קוריאה הדרומית אינצ'ון יונייטד מלך השערים של ליגת העל הקוריאנית: 2010 מדיה וקבצים בנושא יו ביון סו בוויקישיתוף יו ביון סו, ברשת החברתית פייסבוק יו ביון סו, ברשת החברתית אינסטגרם יו ביון סו, באתר Transfermarkt יו ביון סו, באתר Soccerway יו ביון סו, באתר WorldFootball.net יו ביון סו, באתר National Football Teams יו ביון סו, באתר FootballDatabase.eu סטטיסטיקות ופרופיל באתר התאחדות הכדורגל הרוסית (ברוסית) דף השחקן באתר הרשמי של רוסטוב (ברוסית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יו ביון סו".