laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישראל גלעדי

ישראל ("ישראליק") גלעדי, (קלראשי,בבסרביה, 1886 – 2 באוקטובר 1918) היה חלוץ מאנשי העלייה השנייה, ממייסדי ארגון בר גיורא, ממנהיגי השומר וממקימי כפר בר גיורא. לאחר מותו בגיל 32, שונה שם היישוב ונקרא על שמו "כפר גלעדי". נולד בשם ישראל בוטרברוט למשפחה יהודית מסורתית ולמד בתלמוד תורה. כבר בגיל צעיר הצטרף לתנועת פועלי ציון. בשנת 1903 השתתף בפעילות של ארגון להגנה עצמית של יהודים ובשנת 1905 עלה לארץ ישראל ושינה את שמו ל"גלעדי". עבד במושבות השומרון (זכרון יעקב והסביבה) ובגליל. נשא לאשה את קיילה לבית בקר, אחותם הבכירה של נשות "השומר" ציפורה זייד ואסתר קוזלובסקי. היה מבין מייסדי ארגון השמירה העברי הראשון בארץ ישראל, ארגון בר גיורא בסג'רה בשנת 1907. היה מבין מייסדי הקולקטיב הראשון להתיישבות פועלים, מראשוני ארגון השומר (וממלא מקומו של ישראל שוחט, מפקד הארגון) ומראשי הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל. גלעדי היה איש מעשה ולא כתב את משנתו, אך מעדויות ניתן ללמוד שהיה מורה הדרך המצפוני של ארגון השומר. הוא הטיף לחברי הארגון ליטול חלק בהתיישבות באזורי הספר ובכיבוש העבודה והציב דרישות מוסריות גבוהות לצורך התקבלות חברים לארגון השומר. חלומו היה הקמת כפרי שומרים בגבולות הארץ, בהם תשתלב השמירה בעבודת האדמה, והחברים יגנו על הגבול. במלחמת העולם הראשונה ניסה לעלות עם קבוצה להתיישבות בתל עדשים, אך סכסוכים אילצו אותו ואת חבריו לעזוב. עקב כך עזבו גם את "השומר" ועברו למסחה, שם קיבלו את השמירה ובאוקטובר 1916 עלו לשמירה במטולה ובמקביל הקימו כפר בסמוך, כפר "בר גיורא". המשטר הטורקי חשד באנשי הכפר שהם מסייעים לארגון החשאי ניל"י ובאוקטובר 1917 נהרס הכפר וגלעדי וחלק מחבריו נאסרו לתקופה קצרה. עם שחרורם הקימו מחדש את הכפר. באותה תקופה יושבו הסכסוכים בינו ובין אנשי השומר והוא חזר להנהגת הארגון, תוך שפרש ממפלגת "פועלי ציון". בדרכו לקבוצת כנרת לאספה של הסתדרות פועלי הגליל, חלה בשפעת ספרדית ומת. לקיילה וישראל נולדו חמישה ילדים, רק שניים מתוכם - הדסה ונחמן, שרדו את תנאי החיים הקשים, שלושת האחרים, גדעון, דב ודוגל, נפטרו בילדותם. בנו הצעיר של נחמן, אביהוא, נהרג במלחמת יום הכיפורים (הותיר אחריו אישה וילדה). לאחר מותו שונה שמו של כפר בר גיורא לכפר גלעדי. על שמו נקראים גם רחוב גלעדי בשכונת תלפיות בירושלים ורחוב ישראל גלעדי באשדוד. "השומר", מזכרונות ישראל גלעדי, תרס"ז–תרע"ד (1907–1914), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, חלק שני, פרק פא, עמ' 822–833. יצחק בן-צבי (עורך), ספר השומר - דברי חברים, תל אביב: הוצאת דביר מדיה וקבצים בנושא ישראל גלעדי בוויקישיתוף דוד תדהר (עורך), "ישראל גלעדי (בוטלברויט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4547 השומר באצבע הגליל מאת פרופ' יעקב גולדשטיין באתר מטח ישראל גלעדי, באתר תנועת העבודה הישראלית סרט תעוד של כפר גלעדי משנות ה-30
פרנק מרשל (מפיק)

פרנק מרשל (באנגלית: Frank Marshall; נולד ב-13 בספטמבר 1946) הוא במאי קולנוע, מפיק ושחקן אמריקאי. פרנק מרשל נולד בספטמבר 1946 בגלנדייל, קליפורניה והוא בנו של המלחין ג'ק מרשל (אנ'), במקור מואן נייס שבעמק סן פרננדו. ב-1961 עברה משפחתו לניופורט ביץ', מחוז אורנג' בקליפורניה והוא התחנך בתיכון ניופורט ביץ' ולמד לימודי מוזיקה, דרמה ואומנות. ב-1964 החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם למד הנדסה וסיים ב-1968 תואר במדעי המדינה. במשך לימודיו הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של האחווה "Alpha Tau Omega" של האוניברסיטה. ב-1968 הכיר את הבמאי פיטר בוגדנוביץ' במסיבת יום ההולדת של בתו של הבמאי ג'ון פורד, שהיה ידידו של אביו ובאותה שנה שיחק בסרטו הראשון "Targets". בסרט הוא שיחק נער כרטיסן. בשנים לאחר מכן עבר להתגורר באספן ובמרינה דל ריי והחל לביים ולהפיק מספר סרטים, רבים מהם לצד שיתוף פעולה עם בוגדנוביץ', עם סטיבן שפילברג ועם מרטין סקורסזה. הוא החל לעבוד כמלצר ושחקן ובהמשך כמפיק סרטים ובשנות ה-80 וה-90 החל לכהן כמנהל במכון הלאומי לסרטי סטודנטים (National Student Film Institute) בהוליווד. עבודתו הראשונה כבמאי הייתה בסרט ארכנופוביה מ-1990 בכיכובם של ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. כמו כן ביים את הסרטים לחיות מ-1993, קונגו מ-1995 ושמונה מתחת לאפס מ-2006. ב-1992 הקים לצד אשתו את חברת קנדי/מרשל (אנ'). מרשל נשוי למפיקה קתלין קנדי החל מ-1987 ולהם 2 ילדים. כבמאי: ארכנופוביה – 1990 לחיות – 1993 קונגו – 1995 שמונה מתחת לאפס – 2006 The Bee Gees: How Can You Mend a Broken Heart‏ – 2020 כמפיק: ירח של נייר – 1973 שודדי התיבה האבודה – 1981 פולטרגייסט – 1982 הצבע ארגמן – 1985 בחזרה לעתיד – 1985 אימפריית השמש – 1987 נס ברחוב שמונה – 1987 מי הפליל את רוג'ר רביט – 1988 המסע לעמק החלומות – 1988 בחזרה לעתיד 2 – 1989 בחזרה לעתיד 3 – 1990 פסגת הפחד – 1991 הוק – 1991 החוש השישי – 1999 סיינס – 2002 זהות כפולה – 2002 סיביסקיט – 2003 זהות במלכודת – 2004 זהות אבודה – 2007 אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח – 2008 הסיפור המופלא של בנג'מין באטן – 2008 פוניו על הצוק ליד הים – 2008 איירבנדר – 2010 מכאן והלאה – 2010 הלקחנים – עולמה הסודי של ארייטי – 2010 תצפית על גבעת הפרגים – 2011 הרוח העולה – 2014 עולם היורה – 2015 העי"ג – 2016 ג'ייסון בורן – 2016 סאלי: נס על ההדסון – 2016 אמונת המתנקש – 2016 עולם היורה: נפילת הממלכה – 2018 עולם היורה: מחנה הקרטיקון – 2020 עולם היורה: השלטון – 2022 אינדיאנה ג'ונס וחוגת הגורל - 2023 טוויסטרס - 2024 עיר היורה - 2025 כשחקן: Targets‏ – 1968 הצגת הקולנוע האחרונה – 1971 ניקלודיאון – 1976 שודדי התיבה האבודה – 1981 אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור – 1984 שריקת הינשוף – 2006 הלקחנים – עולמה הסודי של ארייטי – 2012 מדיה וקבצים בנושא פרנק מרשל בוויקישיתוף פרנק מרשל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פרנק מרשל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנק מרשל, באתר AllMovie (באנגלית) פרנק מרשל, באתר Box Office Mojo (באנגלית) פרנק מרשל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יחסי ירדן–קוסובו

יחסי ירדן–קוסובו הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ירדן לקוסובו. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 וירדן הכירה בה ב-7 ביולי 2009. שתי המדינות נהנות מיחסים טובים וידידותיים. אטיפטה יאהיאגה שכיהנה כנשיאה הרביעית של קוסובו שיבחה את תמיכתה של ירדן כאחת השותפויות החשובות ביותר של קוסובו במזרח התיכון. המלך עבדאללה שיבח את היחסים בין שתי המדינות והצהיר כי תמיכת ארצו בקוסובו תימשך. הוא הוסיף כי הממלכה ההאשמית תגדיל את מאמצי מדיניות החוץ שלה לתמוך בתהליך ההכרה הבינלאומיים בקוסובו. במהלך מלחמת קוסובו, ירדן הביעה את תמיכתה בהתערבות נאט"ו בקוסובו והחזירה את שגרירה מבלגרד. בדצמבר 2009 ירדן תמכה בקוסובו בחוות הדעת המייעצת של בית הדין הבינלאומי לצדק על הכרזת העצמאות של קוסובו. שגריר ירדן הנסיך זייד ראעד אל חוסיין העלה את הנקודות הבאות: הרשויות בבלגרד, שהונחו בידי כוונות לאומנית מאז 1989, שללו מאנשי קוסובו את הזכות לממשל עצמי והשתתפות בשלטון על ידי דיכוי שיטתי. החלטת האו"ם 1244 אומצה במטרה להפסיק את האלימות על ידי נסיגת הכוחות הסרביים, ולא כללה את האפשרות שקוסובו תהפוך שוב לחלק מסרביה. הכרזת העצמאות מומשה כמוצא אחרון, לאחר שכל דרכי המשא ומתן מוצו. ירדן וקוסובו כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-5 ביוני 2013. Mary Buckley and Sally Cummings, Kosovo: Perceptions of War and Its Aftermath, 2001, עמ' 209 "Francuska protiv izjašnjavanja MSP" (בסרבית). RTS. 9 בדצמבר 2009. נבדק ב-9 בדצמבר 2009. {{cite news}}: (עזרה) Ambasadori Spahiu i dorëzoi letrat kredenciale te Mbreti i Jordanisë,, Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Kosovo, 2013-06-105
קימה

המונח "קומאי" מפנה לכאן. לערך העוסק בעיירה בליטא, ראו קמיאי. קימה או קומאי (Cumae) הייתה עיר נמל יוונית עתיקה בקמפניה שבאיטליה, מול האי איסקיה. קימה נוסדה בסביבות 750 לפנה"ס והיוותה את המושבה הצפונית ביותר והעתיקה ביותר של ההלנים באיטליה גופה. העיר שישגה ופרחה במאות ה-7 וה-6 לפנה"ס. קימה העמידה שורה של מושבות בת כגון נאפולי ולמעשה השתלטה על החוף הקמפני. קומאי הייתה בין הגשרים העיקרים להעברת התרבות היוונית, כולל האלפבית, ליושבי קמפניה והאטרוסקים. מאז נוסדה קומאי התנהלו קשרים מסחריים ענפים בינה לבין האטרוסקים, אך לאחר שהעיר גדלה ושגשגה היא הפכה לבת-תחרות לאטרוסקים מה שהוביל להתפתחותה של יריבות ביניהם. האטרוסקים, יחד עם ילידי האזור, ניסו מספר פעמים לכבוש את העיר, אולם ללא הצלחה. תבוסות אטרוסקיות לקימה בשנים 524 לפנה"ס ו-504 לפנה"ס עצרו את התפשטותם בקמפניה. ניסיונם האחרון של האטרוסקים לשבור את כוחה של העיר היוונית, בקרב קומאי בשנת 474, הסתיים במפלה גמורה, כאשר כוחותיהם המשולבים של קימה ושל היירון הראשון טיראן סירקוזה הכו אותם שוק על ירך. העיר, יחד עם רוב קמפניה, נכבשה על ידי הסאמניטים בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרפובליקה הרומית. העיר שמרה על נאמנותה לרומא במהלך המלחמה הפונית השנייה והדפה את התקפותיו של חניבעל בהצלחה. במהלך מלחמת האיטלקים ברומא שפרצה בשנת 91 לפנה"ס הייתה קימה העיר הראשונה שתושביה זכו באזרחות רומית. קרב ימי נוסף נערך באזור העיר בין ציי סקסטוס פומפיוס ואוקטביאנוס בשנת 38 לפנה"ס. לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית עברה העיר ידיים רבות, בין השאר, האוסטורגותים, הביזנטים והנורמנים. העיר נהרסה בשנת 1205 על ידי נאפולי. מדיה וקבצים בנושא קימה בוויקישיתוף קימה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
ג'ו ונג'ון

הרפובליקה העממית של סין זהו שם סיני; שם המשפחה הוא ג'ו. ג'וּ וֶנג'וּן (בסינית: 居文君, פין-יין: Jū wén jūn; נולדה ב-31 בינואר 1991) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן. היא אלופת העולם בשחמט לנשים המכהנת, והייתה במרץ 2017 לאישה החמישית שעברה את מחסום מד כושר 2600. ג'ו זכתה ב-3 אליפות העולם בשחמט לנשים רצופות שנערכו בשנים 2018–2020. טאן ג'ונגיי מדיה וקבצים בנושא ג'ו ונג'ון בוויקישיתוף ג'ו ונג'ון, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ג'ו ונג'ון, באתר פיד"ה (באנגלית) WGM title application. FIDE. ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שדה התעופה בולטימור (רוסיה)

בולטימור (ברוסית: Балтимор) הוא שמו של שדה תעופה צבאי בעיר וורונז' שברוסיה, הפעיל מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, תחילה כבסיס טיסה של חיל האוויר הסובייטי ומאז 1991 כבסיס אווירי של יחידות חיל האוויר הרוסי. השדה ממוקם במרחק שבעה קילומטרים מדרום מערב לעיר וורונז'. והוא מאכלס את גדוד האוויר 47 (יחידה 45117) ואת חטיבת האוויר 105 של הארמייה השישית של המחוז הצבאי המערבי (שחמושה במטוסי Su-24M‏, Su-24MR ו-Su-34). בשנת 2010 עברה לכאן יחידה 7000. בשנת 2013 הבסיס עבר שיפוץ והוארך מסלול ההמראה. בתקופה זו הועברו כל המטוסים לשדה התעופה בבוטורלינובקה באופן זמני. ב-9 בנובמבר 2020 היה הבסיס מוקד לתקרית יוצאת דופן במהלכה חייל בן 20 ירה למוות בארבעה חיילים, כולל מפקדו במהלך סכסוך שפרץ ביניהם. המועצה להגנה על משאבים לאומיים הכניסה את שדה התעופה לרשימת הבסיסים הכוללים מפציצים גרעיניים, ברם אין מקורות רוסיים לכך. מערכת אלקטרונית לניטור שידורי רדיו במתחם הבסיס מסלול ההמראה בשדה מדיה וקבצים בנושא שדה התעופה בולטימור בוויקישיתוף http://www.warfare.ru/?linkid=2238&catid=239, 2012 Главком ВВС РФ Александр Зелин намерен «разобраться» с воронежскими строителями времен Леонида Брежнева מפה ישנה של בסיס בולטימור תצלומים מהשדה http://www.ww2.dk/new/air%20force/division/adib/105adib.htm Воронежский Балтимор в Бутурлиновку! Видео от аэродрома Балтимор в Воронеже, где солдат напал на военнослужащих // סרטון מתוך שדה התעופה בולטימור בוורונז', היכן שחייל התנפל של אנשי שירות Нервным срывом объяснили стрельбу на воронежском аэродроме Балтимор [1] ערך זה הוא קצרמר בנושא שדות תעופה ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צא'יאג

צא'יאג (בהונגרית: Csajág) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בצא'יאג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 879 תושבים, ובשנת 2020 רק 832 תושבים. בצא'יאג חיו יהודים בתקופות זמן שונות. במקום קיים בית קברות יהודי נטוש. מדיה וקבצים בנושא צא'יאג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צא'יאג (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי בית הקברות היהודי הנטוש בצא'יאג מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יחסי ירדן–סין

יחסי ירדן–סין הם יחסי החוץ בין ממלכת ירדן לבין הרפובליקה העממית של סין. לאחר שהרפובליקה העממית של סין החליפה את מעמדה הבינלאומי של הרפובליקה הסינית, היא כוננה יחסים דיפלומטיים עם ירדן ב-7 באפריל 1977 והקימה שגרירות בעמאן. במאי 1979 חתמו סין וירדן על הסכם סחר. הרפובליקה העממית של סין היא היבואנית העיקרית של ירדן, והיא מהווה 9.4% מסך היבוא של ירדן. הרפובליקה העממית של סין מייצאת בעיקר מוצרים אלקטרו-מכניים, ציוד תקשורת, טקסטיל ובגדים לירדן. בשנת 1979 חתמו סין וירדן על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי. בשנת 2009, אוניברסיטת ירדן פתחה כיתה לתואר ראשון בסינית. במאי 2013 הושקה רשמית תחנת השידור הבינלאומית של הרפובליקה העממית של סין בעמאן, ששידרה תוכניות ערביות 24 שעות ביממה. באוקטובר 2003 חתמו הרפובליקה העממית של סין וירדן הדדית על "מזכר ההבנות בנושא תוכנית היישום לתיירות הרפובליקה העממית של סין לירדן". בדצמבר 2004 הושקו עסקי התיירות של הרפובליקה העממית של סין לירדן. בפברואר 2009 הציעה ירדן טיפול באשרות עם ההגעה לאזרחי הרפובליקה העממית של סין.
קומי

האם התכוונתם ל... קומדיה רפובליקת קומי – אחת הרפובליקות המרכיבות את רוסיה קומי (עם) קומי (שפה) – השפה של בני עם הקומי קומי (מחוז) – מחוז ברפובליקה של אוגנדה קומי (עיר) – עיר הבירה של קומי (מחוז) היערות הבתוליים בקומי – אתר מורשת עולמית הנמצא ברפובליקה ג'יימס קומי (Comey) - ראש ה-FBI קום קומאי
המרכז הרפואי הלאומי

המרכז הרפואי הלאומי, (בהונגרית: Országos Gyógyintézeti Központ) לשעבר בית החולים היהודי ברחוב סאבולץ', וגם "בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט", היה מוסד רפואי בעל עבר מפואר (שאינו קיים עוד) ברובע 13 בבודפשט ברחוב סאבולץ' על 33–35. לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין אכלס, כאמור, מוסד בשם המרכז הרפואי הלאומי. ההיסטוריה של הקמת בית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט ידועה מגיליון 1890 של כתב העת "תעשיית הבנייה" (Építőipar). על פי כתב העת, ד"ר דיולה בקה, פרופסור באוניברסיטה, הציע את הקמת בית החולים בשנות ה-80 של המאה ה-19. התוכנית נבדקה על ידי האדריכל המפורסם מיקלוש איבל, אחד האדריכלים החשובים ביותר באותה תקופה, ואז בשנת 1886 הוכרז על מכרז פומבי להקמת מבני בית החולים. למכרז התכנון הוגשו 13 הצעות, וילמוש פרוינד ואלפרד וליש זכו בתחרות. משימת התכנון הוענקה בסופו של דבר לפרוינד. ההקמה התרחשה בין מרץ 1888 לאוקטובר 1889 (כלומר תוך כשנה וחצי) בניהולו של הבנאי הראשי יוז'ף אמון. החזית המרכזית של מתחם הבניין המודרני עם מערכת אגפי עזר (Pavilion) המורכבת מ-5 בניינים פנה לרחוב סאבולץ', החלק הדרומי גבל בדרך אַרֵנָה (כיום שמו דרך דוז'ה ג'רג'). לוחות הרצפה היו עשויים קורות ברזל שסופקו על ידי "מפעל יציקות הברזל ומפעל המכונות של שליק" (Schlick–Nicholson Gép-, Waggon- és Hajógyár Rt). חזיתות הבניינים מכוסות לבנים גולמיים בכבישה יבשה על פי דפוס הרנסאנס ההולנדי על רקע צהבהב. מערכת הלבנים סביב החלונות, אדני הכתפיים וחלקים אחרים בבניין היו עשויים לבנים בכבישה ומעוצבים בצבע אדום, הכרכובים העיקריים היו מאבן גיר מקומי. כל בניין חולק לרדיקל צדדי ולרדיקל מרכזי גדול יותר, והותקן בו מדף משונן. הקו שהפריד בין הקומות (רצפה-תקרה) הודגש על ידי שורה של לבנים דקורטיביות שהונחו אופקית, והכניסה הייתה בסגירה חצי עגולה. באחד מבנייני בתי החולים היה גם בית כנסת, אך הוא בוטל במהלך ההלאמה שהייתה לאחר מלחמת העולם השנייה. בין שתי מלחמות העולם היה הקומפלקס אחד ממוסדות הבריאות היוקרתיים ביותר בבודפשט. עם זאת, הוא לא קיבל מחלקה אוניברסיטאית עד שנת 1954 בשם "אוניברסיטת היינל אימרה למדעי הבריאות" (Haynal Imre Egészségtudományi Egyetem). בשנת 2000 אוניברסיטה זו אוחדה לתוך אוניברסיטת זמלווייס כפקולטה למדעי הבריאות. שמו שונה בשנת 2001 ל"מרכז הרפואי הלאומי" ונסגר בשנת 2007. הקומפלקס פונה ואחר כך בשנת 2010 חולק לשניים: בחלקו הוקם מוסד לטיפול בחסרי בית ובחלקו השני הוקם "מרכז השיקום והאחסון של המוזיאון הלאומי" (OMRRK). בלה קלנר (1940-1942) רשימת בתי חולים בבודפשט(הו') אילונה ברשטיאנסקי: בתי כנסת של בודפשט, Ciceró Könyvkiadó, Budapest, 1999, ISBN 963-539-251-6 https://nepszava.hu/1115313_lepukkant-korhazepuletek-raktarnak-jo-lesz https://web.archive.org/web/20190516223337/https://www.preda.hu/drpredaistvan/hu/cimlap/14-sample-data-articles/35-a-szabolcs-utcai-korhaz-orszagos- ספא-מרכז-טרטנט https://hu.museum-digital.org/portal/index.php?t=objekt&oges=386307 https://web.archive.org/web/20200101102509/http://www.epa.uz.ua/01600/01615/00011/pdf/EPA01615_ars_hungarica_2018_1_093-100.pdf http://real.mtak.hu/35383/ מדיה וקבצים בנושא המרכז הרפואי הלאומי בוויקישיתוף בתי חולים יהודיים בבודפשט P. Brestyánszky Ilona, i. m., 96–97. o.
יחסי ירדן–מרוקו

ירדן ומרוקו חולקות יחסים קרובים. גם ירדן וגם מרוקו חולקות יחסים מלכותיים משותפים, ירדן מנוהלת על ידי ההאשמים ומרוקו מובלת על ידי העלאווים - שתי שושלות הטוענות המייחסות את מוצאן למשפחת הנביא מוחמד; ונתפסות בין הממלכות המתונות ביותר בעולם הערבי. מערכת יחסים מודרנית בין ירדן למרוקו כוננה במאה ה-20, כאשר ירדן ומרוקו קיבלו עצמאות מבריטניה וצרפת. במשך מרבית המאה ה-20, ירדן ומרוקו התמודדו יחד עם סערות שונות, בעיקר תנועות פאן-ערביות, ניסיונות התנקשות להפיל את הממשלות בשתי המדינות ואת קשריהן החשאיים עם ישראל. עם זאת, למרות הקשיים הללו, חוסיין, מלך ירדן וחסן השני, מלך מרוקו התגברו גם על המהומות הללו בבית. שני המלכים נודעו בכך שחלקו יחסים אישיים קרובים וחזקים, והגבירו את הברית בין שתי משפחות מלכותיות. שני המלכים מתו באותה שנה בשנת 1999. בניהם, עבדאללה השני, מלך ירדן ומוחמד השישי, מלך מרוקו גם הם זוכים לשבחים רבים בשתי המדינות. בשנת 2017 ביקר עבדאללה השני במרוקו, והתקבל בקבלת פנים חמה על ידי מוחמד השישי. שתי המדינות, חולקות שיתוף פעולה הדוק מאוד בעניינים פוליטיים, כלכליים וביטחוניים. שתי המדינות הוזמנו גם להצטרף למועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בראשות ערב הסעודית. שתי המדינות מנהלות גם קשר זהיר עם איראן, וירדן אף הביעה תמיכה במרוקו כאשר רבאט ניתקה את הקשר עם טהראן בעקבות האשמות בתמיכת איראן בחזית פוליסריו במאבק על סהרה המערבית. ירדן מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט. מרוקו מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן. https://www.nytimes.com/1973/01/14/archives/morocco-executes-11-for-role-in-plot-to-assassinate-hassan-appeal.html https://www.moroccoworldnews.com/2017/01/206371/cia-documents-show-gaddafi-attempted-assassinate-king-hassan-ii/ http://news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/september/17/newsid_4575000/4575159.stm https://www.haaretz.com/.premium-jordan-israel-cooperated-in-yom-kippur-war-1.5334165 https://www.nytimes.com/1986/07/23/world/peres-and-hassan-in-talks-syria-breaks-moroccan-ties.html https://www.gettyimages.com/detail/news-photo/king-hussein-of-jordan-chats-with-moroccan-king-hassan-ii-news-photo/105183186 https://www.jweekly.com/1999/07/30/moroccan-jews-mourn-the-passing-of-king-hassan-ii/ https://allafrica.com/stories/201703230670.html http://jordantimes.com/news/local/jordan-morocco-agree-further-cooperation http://www.mepc.org/commentary/amid-turmoil-gcc-extends-invitation-jordan-and-morocco https://en.yabiladi.com/articles/details/64449/cutting-ties-with-iran-jordan.html https://jordan.gov.jo/wps/portal/Home/Connect/JordanianDiplomaticMissionsAbroad https://jo.jeeran.com/p/embassy-of-the-kingdom-of-morocco-amman/
רוסייפה

רוסייפה (בערבית: الرصيفة; בתעתיק מדויק: אַלרֻּצַיְפַה) היא עיר במחוז זרקא, בירדן. אוכלוסייתה מנתה 472,604 תושבים ב-2015, והיא העיר הרביעית בגודלה בירדן, אחרי עמאן, זרקא ואירביד. העיר רוסייפה ממוקמת ליד נהר יבוק, על הכביש המהיר בין עמאן לזרקא. עמאן, זרקא ורוסייפה מהווים מטרופולין אחד גדול, המטרופולין השני בגודלו בלבנט, אחרי דמשק. העיר שייכת מבחינה מנהלית למחוז זרקא. על פי מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 2004, אוכלוסיית רוסייפה הייתה 268,237. היחס בין נשים לגברים היה 48.46% ל-51.54%. אזור המטרופולין מחולק לחמישה נפות באופן הבא: העיר ידועה בתעשיית מכרות הפוספטים מאז 1935, שהתגלו לראשונה על ידי אמין כאמל קוואר. חברת מכרות הפוספט הירדנית, שהוקמה על ידי קוואר, מפעילה ומנהלת את מכרות הפוספט ברוסיפה. תעשיות כבדות רבות מבוססות ברוסייפה בשל מיקומה בין שתי הערים הגדולות עמאן וזרקא, ובשל נוכחותו של נהר הזרקא. מדיה וקבצים בנושא רוסייפה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוסייפה (בערבית) "The General Census - 2015" (PDF). Department of Population Statistics. "2004 Census" (PDF). dos.gov.jo. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-22. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של ירדן ובנושא יישובים במזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוקת ירדן

החוקה של הממלכה הירדנית ההאשמית היא החוקה של ממלכת ירדן. החוקה אומצה ב־11 בינואר 1952 ותוקנה פעמים רבות. חוקת ירדן מגדירה את השלטון כמלוכני עם מערכת ייצוג פרלמנטרית (מונרכיה חוקתית). היא קובעת את רשויות המדינה המופרדות (ביצועית, חקיקתית ושיפוטית), את זכויות וחובות האזרחים, עניינים כספיים ותקנות חוקתיות אחרות. חוקה כתובה ראשונה הוכרזה באפריל 1928, באמירות עבר הירדן תחת המנדט הבריטי. לאחר שירדן קיבלה עצמאות מלאה במאי 1946, בעקבות ביטול המנדט הבריטי, גובשה חוקה חדשה, שפורסמה ברשומות ב־1 בפברואר 1947, ואומצה על ידי המועצה המחוקקת ב־28 בנובמבר 1947. כמה שנים לאחר מכן, החוקה תוקנה על ידי המלך טלאל ואושרה ב־1 בינואר 1952. חוקת ירדן נחשבת בדרך כלל כליברלית, אם כי ביקורת עלולה להתעורר ביחס לסמכויות הרבות המוקנות למלוכה. חוקת ירדן, שנתקבלה ביום 1 בינואר 1952, קובעת כי "הממלכה הירדנית ההאשמית היא מדינה ערבית, עצמאית, וריבונית. מלכותה לא תתחלק ולא ייגרע ממנה מאומה. העם הירדני הוא חלק מהאומה הערבית, והמשטר בה הוא ייצוגי, מלוכני ועובר בירושה״. האסלם היא דת המדינה, והשפה הערבית היא השפה הרשמית בה. על פי החוקה הגוף המחוקק מורכב משני בתים: הבית התחתון ("בית הנציגים") ש-150 נציגיו נבחרים בבחירות דמוקרטיות והבית העליון ("סנאט") ש-75 נציגיו מתמנים על ידי המלך. ויחד הם מהווים את האספה הלאומית. המלך הוא ראש המדינה וראש הרשות השלטונית וחסין מכל חבות ואחריות; המפקד העליון של הצבא; מורה על עריכת בחירות לבית התחתון ויכול לפזרו; ממנה את חברי הבית העליון ויכול לפטרם ולפזרו; ממנה את הממשלה; מאשרר חוקים ואמנות; ממנה את השופטים בצו מלכותי (בבתי המשפט האזרחיים והדתיים); ממנה את המושלים האזוריים; מכריז מלחמה וחותם על הסכמי שלום. יש מספר מגבלות בהפעלת סמכויותיו אך יכולתו למנות ולפזר את כל מוסדות השלטון וזכויות הווטו שלו הופכות אותו לשליט עליון לכל דבר. שמעון שטרית, זכויות האזרח במשפט הירדני, משפט חוקתי משפט משווה, כרך א', 5 בינואר 2018 תרגום לאנגלית של החוקה הירדנית "Jordan country report", The World Factbook, U.S. Central Intelligence Agency, 24 August 2012 "The Constitution of The Hashemite Kingdom of Jordan", The King Hussein library, retrieved 13 September 2012 צבי בראל, לפי מלך ירדן, עבדאללה, כשהכלכלה בסכנה, הדמוקרטיה יכולה לחכות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2009
פלשארש

פלשארש (בהונגרית: Felsőörs) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בפלשארש חיו יהודים בתקופות זמן שונות. במקום קיים בית קברות יהודי נטוש. מדיה וקבצים בנושא פלשארש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלשארש נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי הקהילה היהודית בפלשארש מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוניפאואר GT

יוניפאואר GT (באנגלית: Unipower GT) היא מכונית ספורט קופה מתוצרת יצרנית המשאיות Universal Power Drives (אנ') בשיתוף U.W.F. Automative Engineering Ltd, אשר יוצרה בין השנים 1969–1966 בבריטניה גוף הרכב נבנה מפיברגלס 2 דלתות 2 נוסעים שלדה: מסגרת חלל של צינור פלדה מרובע עם מרכב פיברגלס מלוכד, החלקים העיקריים של גוף הפיברגלס נקשרו ישירות לשלדה, והגבירו את הנוקשות מנוע מרכזי-אחורי מתוצרת "Austin Motor Company" (אנ') סדרה "BMC A-series engine" (אנ') סוג הנעה: הנעה אחורית מנוע קירור מים מאייד כפול מתוצרת "SU carburettor" (אנ') מסוג "HS2" מתלים: היו עצמאיים, עם עצמות עצה ובולמי סליל קדמיים, קישורים רוחביים וזרועות נגררות עם בולמי סליל מאחור מתקן ההגה נלקח מדגם המיני מנורות החיווי הקדמיות היו מדגם אוסטין 1100 צירי הדלתות והמנעולים הגיעו מהפורד קורטינה (דור שני) השמשה הקדמית וכיסוי לוח המכשירים היו מקו המוצרים של טריומף מדגמי "Triumph Spitfire" (אנ') ו-טריומף GT6 מכלולי פנסים הגיעו מה-ג'נסן C-V8 המנורות האחוריות היו מקוריות בווקסהול ויוה דגם "HA" "יוניפאואר GT", שנת 1967 "יוניפאואר GT", שנת 1966 - מכונית מרוץ "יוניפאואר GT", שנת 1966 "יוניפאואר GT" "יוניפאואר GT" "יוניפאואר GT", שנת 1966 "יוניפאואר GT", שנת 1966 מדיה וקבצים בנושא יוניפאואר GT בוויקישיתוף יוניפאואר GT, סרטון באתר יוטיוב יוניפאואר GT pressreader.com/australia/mini-magazine/20190901 יוניפאואר GT unipowergt.uk/the-mk-2-unipower-gt יוניפאואר GT tradeuniquecars.com.au/feature-cars/2009/bygone-brands-unipower-gt יוניפאואר GT unipowergt.uk
קיראיסנטאישטוואן

קיראיסנטאישטוואן (בהונגרית: Királyszentistván) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בקיראיסנטאישטוואן חיו יהודים בתקופות זמן שונות. מדיה וקבצים בנושא קיראיסנטאישטוואן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קיראיסנטאישטוואן (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.