laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ראסינג פריז

ראסינג פריז הייתה קבוצת כדורסל צרפתית שבשנתה האחרונה, 2007, שיחקה בליגה העליונה בצרפת. בעקבות קשיים כלכליים היא התאחדה עם לבלואה ספורט קלאב ויצרה את קבוצת פריז לבלואה. קבוצת הכדורסל של ראסינג נוסדה במושב של ארגון ראסינג צרפת בשנת 1922 תחת השם RC France. בשנת 1989 השתנה שם קבוצת הגברים לראסינג פריז ובשנת 1992 לפס"ז ראסינג ובשנת 2000 בחזרה לראסינג פריז. קבוצת הגברים נפרדה מארגון ראסינג צרפת בשנת 1992 וקבוצת הנשים שייכת לראסינג צרפת עד היום. בכל גלגוליה זכתה ראסינג פריז ב-4 אליפויות צרפת בשנים 1951, 1953, 1954 ו-1997 והגיע פעמיים לגמר הגביע הצרפתי ב-1956 ו-2000. בשנת 2007 הקבוצה התמזגה עם קבוצת לבלואה ספורט קלאב ויצרה את קבוצת פריז לבלואה שמופיע בליגה העליונה בצרפת משנת 2007/2008. צרפת טוני פארקר סרביה מירסאד טורצ'אן אוקראינה אולכסיי פצ'רוב ישראל ארז מרקוביץ' ישראל משה מזרחי ישראל ענת דרייגור ארצות הברית לי ג'ונסון מדיה וקבצים בנושא ראסינג פריז בוויקישיתוף
מחלף גולדה מאיר

מחלף גולדה מאיר הוא מחלף בעיר ירושלים המחבר בין כביש 50 (כביש בגין) לבין כביש 436 (שדרות גולדה מאיר) המחבר את העיר עם שכונת רמות. העבדות להקמת המחלף החלו בשנת 1998, והוא נפתח לתנועה במאי 2002. המחלף בנוי כמחלף עלה תלתן חלקי כאשר כביש בגין חוצה את שדרות גולדה מאיר על גבי גשר והפנייה ממנו אל כביש 436 צפונה מתבצעת באמצעות רמפת לולאה ולכיוון דרום באמצעות נתיב היוצא ממנו ומשתלב בשדרות גולדה מאיר, ואילו הפניות מכביש 436 לכביש בגין מתאפשרת רק בכיוון דרום ובאמצעות רמזור הנותן עדיפות לנסיעה הרציפה בכביש. מתחת למחלף עוברים תוואי נחל צופים ונחל שורק אליו הוא נשפך. בספטמבר 2017 החלו עבודות הקמה של מסוף אוטובוסים מרכזי לצד המחלף, שנועד לשרת בין השאר את באי הר חוצבים, השכונות החרדיות הסמוכות ותושבי צפון ירושלים. המסוף שעלות בנייתו המשוערת כ-350 מיליון שקלים וצפוי להיחנך ב-2021, אמור לכלול 11 רציפים לאוטובוסים עירוניים ובינעירוניים, חניון תת-קרקעי גדול בשטח של כ-20 דונמים לכ-250 אוטובוסים (שיחליף את מגרשי החנייה הוותיקים בכניסה לירושלים המיועדים לפיתוח במסגרת פרויקט הכניסה לעיר) ומעליו גג ירוק. כמו כן מסלול הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים שצפוי להיחנך ב-2026 יחלוף לצד מרכז התחבורה ויחבר בינו לשכונות רבות בירושלים, ועד שתושלם הרכבת הקלה יעבור במסלול קו האוטובוסים הכחול המהיר. מוריה תבצע ב-99' עבודות פיתוח ב-416 מיליון שקל, באתר גלובס, 11 בינואר 1999 גל ניסים, ‏ירושלים: נפתחו מחלפי ידין וגולדה בכביש בגין, באתר גלובס, 26 במאי 2002 יובל ניסני, תחנה מרכזית חדשה תיבנה בצפון ירושלים, באתר כל העיר, 10 בספטמבר 2017 יובל ניסני, הרכבת הקלה: הוועדה המחוזית אישרה את תוואי הקו הכחול, באתר כל העיר, 3 בדצמבר 2017
אביבה טלר

אביבה טלר (10 בספטמבר 1939 – 20 באוגוסט 2023) הייתה דוקטור לעבודה סוציאלית, מרצה ופעילה בסיוע לשכבות חלשות ושיקומם של נפגעי נפש בקהילה; יקירת העיר חיפה. טלר נולדה בחיפה. את שירותה הצבאי עשתה במסגרת הנח"ל בקיבוץ שדה אליהו. בין השנים 1960–1963 למדה פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל ללימודיה, עבדה כמאבחנת במכון אבני. בשנות ה-70 חזרה לחיפה ולמדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה. תואר שני למדה באוניברסיטת פיטסבורג, ובשנת 1997 השלימה את עבודת הדוקטורט בעבודה סוציאלית ב-Union Institute. נושא המחקר היה אישיותם של מתנדבים. בשנים 1976–1978 הקימה וניהלה מרכז לטיפול בנפגעי סמים של קופת החולים הכללית. בשנים 1978–1980 שימשה כעובדת סוציאלית בבית החולים הפסיכיאטרי בפיטסברג. משנת 1989 ועד למותה, הייתה חברה בוועד המנהל של "הוספיס חיפה" של האגודה למלחמה בסרטן. טלר הרצתה באוניברסיטת חיפה ובשנים תשמ"ז-תשמ"ח ותשמ"ט-תש"ן זכתה בתואר "המרצה המצטיין"[דרוש מקור]. היא הקימה את הקורס למדריכים מקצועיים באוניברסיטת חיפה[דרוש מקור] ואת החוג לעבודה סוציאלית במכללת עמק יזרעאל[דרוש מקור]. בשנים 1997–2009 יסדה טלר עם שני בניה שתי רשתות של הוסטלים ודיור מוגן בשיקום בבריאות הנפש – "עתיד חדש" בחיפה ו"כנרת" בטבריה וסביבתה. היא הדריכה בהם עד לפטירתה. נוסף על כך, טלר התנדבה במוסדות כגון "דלת פתוחה" והמרכז לטיפול בנוער בסיכון. בשנת 2010 הוענק לה התואר "יקירת העיר חיפה". טלר נפטרה ב-20 באוגוסט 2023. הותירה אחריה בעל, פרופסור יחזקאל טלר, איש חינוך ומומחה בעבודה סוציאלית ושיקום פגועי נפש, שני בנים ובת. התגוררה בחיפה. א. טלר, תדריך קלט: חומר עזר לעבודת העובדים הסוציאליים בלשכות רווחה בישראל. ירושלים: ג'וינט ישראל ואלכ"א, האגודה לפיתוח וקידום כח אדם בשירותים חברתיים בישראל, 1987 Brill, M, & Taler, A. A Spiral Model for Teaching Psychological Assessment, Journal of Teaching in Social Work .4 (1):67-83 מדיה וקבצים בנושא אביבה טלר בוויקישיתוף
פאולו גורין

פאולו (פנחס) גורין (בלועזית: Paulo Gorin;‏; 19 באפריל 1916 – 1 באפריל 1992) היה זמר בריטון אופראי וחזן. נולד בשם פאול גורין בלייפציג שבגרמניה להורים ילידי רוסיה. החל לשיר בילדותו ובגיל 16 הופיע לראשונה בקונצרט בעיר מגוריו. בשנים 1932–1935 למד זמרה ברומא ובמילאנו. כמו כן שר ביידיש כממלא מקום החזן בבית הכנסת הגדול של פירנצה. בשנים 1936–1939 הופיע בבתי האופרה בפראג, בטריאסט ובפארמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, זמן קצר לפני הופעת הבכורה המתוכננת באופרה "לה סקאלה" שבמילאנו, נעצר ונכלא. בשנת 1944 שוחרר על ידי בעלות הברית ממחנה בקלבריה וביוני אותה שנה עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל הצטרף לאופרה הארצישראלית העממית והופיע שם ב"טוסקה", ב"לה טראוויאטה" ובתפקיד הראשי באופרה "דן השומר". עם הקמת האופרה הישראלית נמנה עם סולניה והופיע באופרות "מנון", "הספר מסביליה" ו"לה בוהם". במקביל הופיע בקונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית. בסביבות שנת 1950 השתתף בהקלטת האופרה דן השומר לרדיו יחד עם אברהם וילקומירסקי, שושנה שושן, תזמורת רשות השידור, מקהלת קול ישראל ובניצוחו של מרק לברי. באוקטובר אותה שנה השתתף ב"קונצרט לשירה ישראלית", שכלל את שיריו של נחום נרדי. בקונצרט שרו אמנים נוספים, ביניהם אהובה צדוק ונעמה נרדי, בהופעת הבכורה שלה. בשנת 1951 עזב את ישראל ועבר לאמסטרדם שבהולנד. לראשונה הופיע באוגוסט אותה שנה כזמר אורח באופרה של הולנד (De Nederlandse Opera) ב"לה טרוויאטה". מאוחר יותר התקבל ללהקה הקבועה של האופרה, נמנה עם הסולנים הבולטים בה והופיע בכ-50 תפקידים עד שנת 1965. בין האופרות בהן הופיע בהולנד ניתן למנות את "ריגולטו", "דון קרלו", "נשף המסכות", "מאדאם באטרפליי", "האיטלקייה באלג'יר" (L’Italiana in Algeri), "כך עושות כולן", "כרמן", "דולי הפנינים" (Les pêcheurs de perles), "טנהויזר", דון פסקואלה ו"פיק דאם". בשנת 1960 השתתף בהופעת הבכורה של האופרה "מרטין קורדה" מאת המלחין ההולנדי הנק בדינגס. במקביל השתתף בכל שנה ב"פסטיבל הולנד" ובקונצרטים של מוזיקה קלאסית. בשנת 1962 קיבל אזרחות הולנדית. ביוני 1964 הגיע לישראל לסדרת קונצרטים עם התזמורת הסימפונית חיפה. בשנות ה-60 הופיע בתפקיד טביה החולב במחזמר "כנר על הגג" שהוצג בברלין, המבורג ודיסלדורף. מסוף קיץ 1968 החל לשמש כמחליפו של החזן הקבוע בבית הכנסת "אדם" של הקהילה הליברלית באמסטרדם ומ-1969 ירש את מקומו. בתפקידו זה הופיע גם בבתי כנסת מחוץ לעיר וסייע בהכשרת צעירים בתחום החזנות. פאולו גורין נפטר ב-1992 באמסטרדם. הוא הותיר אחריו את רעייתו ושני בנים. פאולו גורין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאולו גורין, באתר זמרשת פאולו גורין, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאולו גורין, באתר Discogs (באנגלית) פאולו גורין, דף שער בספרייה הלאומית ביוגרפיה ותמונות, באתר המוקד לכוכבי אופרה הולנדים (בהולנדית) הקלטות של מזמורים לימים הנוראים משנות ה-70, באתר בית המדרש הליברלי להכשרת רבנים בהולנד רשימת ההקלטות של פאולו גורין, באתר WorldCat המלכה הריעה לגורין, מעריב, 29 במרץ 1956 מזכרונות הילדות של ד"ר אנצו ניצני
מקס מייבן

מקס מייבן (באנגלית: Max Maven, נולד כפיליפ גולדשטיין; 21 בדצמבר 1950 – 1 בנובמבר 2022) היה קוסם ומנטליסט אמריקאי יהודי אשר נולד באיתקה, ניו יורק. לעיתים קרובות היה מופיע בתוכניות קסמים טלוויזיוניות, ומבצע קריאת מוח אינטראקטיבית, וטריקים עבור צופי הטלוויזיה. בעוד שדמותו הציבורית בהופעותיו נתפסת בתוך ז'אנר המנטליזם, תרומתו של מייבן לקהילת הקוסמים היא בהיקף רחב בהרבה. הוא היה סופר פורה בתעשיית הקסמים והציג חידושים רבים בתחום הקסמים המשמשים קוסמים אחרים. הוא שימש כיועץ לקוסמים דייוויד קופרפילד, פן וטלר, זיגפריד ורוי, ודאג הנינג ועוד. הוא השתתף באופן קבוע בכתבי עת בתעשייה, כגון Genii, The Linking Ring ו-M-U-M. מייבן הופיע בשנת 2012 בתוכנית הטלוויזיה הישראלית "מי יפיל את המאסטר". בספטמבר 2022 הוענק לו פרס מפעל חיים מהאקדמיה לקסמים, ה-"מג'יק קאבל". ב-1 בנובמבר 2022 מייבן הלך לעולמו לאחר סיבוכים הקשורים למחלת סרטן המוח. אתר האינטרנט הרשמי של מקס מייבן מקס מייבן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ynet, קלף חזק: הקוסם מקס מייבן בישראל, באתר ynet, 5 באפריל 2012 "Obituaries (Mike Caldwell)". Genii (William W. Larsen Corporation) 58 (10): 858. September 1995. Bruce Haring, Bruce Haring, Max Maven Dies: Mentalist And Magical Historian Was 71, Deadline, ‏2022-11-04 (באנגלית אמריקאית) Linnea Crowther, Max Maven obituary: mentalist and magician dies at 71, Legacy.com, ‏2022-11-08 (באנגלית אמריקאית)
פרנץ יוזף גאל

פרנץ יוזף גאל (בגרמנית: Franz Joseph Gall;‏ 9 במרץ 1758 - 22 באוגוסט 1828) היה רופא גרמני אשר עסק בנוירואנטומיה ובפיזיולוגיה וייסד את הפְרֶנוֹלוֹגְיָה. גאל נולד בכפר טיפנברון (Tiefenbronn) בבאדן. אביו היה סוחר צמר קתולי עשיר. כבן הבכור השני, הוא יועד לכמורה אולם בחר ללמוד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא סיים את לימודיו בווינה. גאל נפטר בפריז ולא היו לו צאצאים. בשנת 1800 גאל פיתח שיטה לקביעת האישיות וההתפתחות המנטלית והמוסרית של כישורים. השיטה התבססה על צורת הגולגולת. גאל כינה את השיטה קרינסקופיה (Cranioscopy‏; Cranium – גולגולת, Scopus – ראייה) ואילו ממשיך דרכו, יוהאן שפּוּרצהיים (Johann Spurzheim), שינה את השם לפרֶנולוגיה (Phrenology‏; מיוונית עתיקה: φρήν, phrēn (נפש), λόγος, logos (תורה)). מלבד שיטתו השנויה במחלוקת, גאל תרם רבות לנוירוביולוגיה. בשנת 1823 נבחר לאקדמיה השוודית המלכותית למדעים. התפיסה של גאל על מיקום פונקציות במוח סתרה תפיסות מסורתיות של מדענים ואנשי דת ועל כן הובילה להתנגדותם. מדענים התנגדו לתאוריה כיוון שחסרה הוכחה מדעית, ואנשי הדת הקתולים התנגדו לה כיוון שגרסה שהנפש (Mind), שנוצרה על ידי אלוהים, צריכה להיות ממוקמת במוח הפיזי. בשל התנגדות זו עזב גאל את משרת ההוראה באוסטריה. הוא החל ללמד בגרמניה ולבסוף התיישב בפריז. צרפת המהפכנית אפשרה לו לעסוק במחקריו, למרות שראתה אותם כחסרי ערך. הוא התקבל לסלונות האינטלקטואלים של פריז והפך למפורסם. רעיונותיו של גאל התקבלו באנגליה שם שימשו להצדקת נחיתות תושבי הקולוניות ובארצות הברית בשנים 1820–1850 להצדקת אפליה. התאוריות של גאל השפיעו על צ'זארה לומברוזו, קרימינולוג יהודי-איטלקי אשר טען כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית. פרופ' אליעזר ויצטום וד"ר יעקב מרגולין, פרקים בהתפתחות הפסיכיאטריה. מדיה וקבצים בנושא פרנץ יוזף גאל בוויקישיתוף פרנץ יוזף גאל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרנץ יוזף גאל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מחלף שער שומרון

מחלף שער שומרון הוא מחלף המחבר את כביש 505 עם כביש 5 (כביש חוצה שומרון). המחלף נקרא בשם זה מכיוון שהוא מהווה גבול בין מחוז המרכז למחוז יהודה ושומרון, המחלף שוכן בסמוך לראש העין ולכפר קאסם. המחלף הוקם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר נסלל המשכו של כביש 5 בקטע שממזרח לכפר קאסם. צורתו הוא כמחלף חצוצרה, נתיב שרות היצא מכביש 505 עובר וממשיך דרך מעבר תחתי אל עברו הדרומי של כביש 5 שם ניתן להתחבר אליו באמצעות רמפת לולאה או להיפרד מכביש 5 אל כביש 505 ברמפת ירידה רגילה, מן העבר השני החיבור בין הכבישים מתבצע באמצעות נתיבי יציאה והשתלבות. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף ברקן

מחלף ברקן הוא מחלף המחבר את כביש 4765 המוביל אל היישוב ברקן אל כביש 5 (כביש חוצה שומרון) המחלף הממוקם מדרום לאזור התעשייה של ברקן. נבנה בתחילת שנות האלפיים עם פתיחת חלקו המזרחי של כביש 5 לתנועה. המחלף הוא בתצורת מחלף עלה תלתן כאשר הפניות אל כביש 5 הם באמצעות רמפה סיבובית היורדת מן הגשר החוצה את כביש 5, המחלף מסמן קטע דרך בו מסתיים כביש 5 ככביש מהיר. בצד דרום של המחלף מוביל הכביש לפארק תעשיות אריאל מערב וכן מתחבר אל כביש 446 על התוואי הישן של כביש זה לכיוון מחלף ברוכין, למעשה זהו כביש הגישה לכפר בורוקין המקביל לכביש 5. מדיה וקבצים בנושא מחלף ברקן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיז'ון באסקט

ז'אן ד'ארק דיז'ון באסקט (בצרפתית: Jeanne d'Arc Dijon Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר דיז'ון, המתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות בכדורסל. המועדון נוסד בשנת 1880. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע הצרפתי (1993, 2006). בעונת 2003/04 זכתה הקבוצה בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת לה מאן סארת 60-62. באותה עונה הגיעה עד לגמר היורוקאפ צ'לנג', בו הפסידה לקבוצת מיטלדוצ'ר מהבונדסליגה 68-84. החל מעונת 1994/95 משתתפת הקבוצה בגביע קוראץ' והיורוצ'לנג'. הקבוצה מארחת בהיכל ז'אן מישל ז'ופרואה בדיז'ון, המכיל 4,628 מקומות ישיבה, הגביע הצרפתי: זכייה (3): 1993, 2006, 2024 הסופרקאפ הצרפתי: זכייה (1): 2004 יורוקאפ צ'לנג': גמר: 2004 גביע קוראץ': רבע גמר: 2002 ארצות הברית ראמל בראדלי מדיה וקבצים בנושא דיז'ון באסקט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דיז'ון באסקט
2008 ברוסיה

2008 ברוסיה הייתה השנה ה-17 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות. נשיא רוסיה - ולדימיר פוטין עד 7 במאי, דמיטרי מדבדב ראש הממשלה - ויקטור זובקוב עד 8 במאי, ולדימיר פוטין פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. 22 בינואר – רוסיה עורכת את התרגיל הימי הגדול ביותר בתולדותיה מאז נפילת ברית המועצות. 7 במאי – דמיטרי מדבדב מושבע כנשיא רוסיה 7 באוגוסט – פיצוץ בכפר לואו, בחבל לזארבסקי, סמוך לסוצ'י. 2 הרוגים ועשרות פצועים. 8 באוגוסט – נפתחה המלחמה בדרום אוסטיה בין רוסיה לגאורגיה. 26 באוגוסט – רוסיה מכירה באופן חד צדדי בעצמאותן של הרפובליקות אבחזיה ודרום אוסטיה. 14 בספטמבר – טיסה 821 של אירופלוט מתרסקת ליד העיר פרם שברוסיה. באירוע נהרגים כל 88 הנוסעים ואנשי הצוות שעל סיפון המטוס. 30 בספטמבר – ניסיון התנקשות כושל בחייו של שר הפנים של אינגושטיה, גנרל-מאיור המיליציה ו.א. מדוב. 7 באוקטובר – המשבר הכלכלי העולמי: רוסיה מסכימה לספק לאיסלנד הלוואה בסך ארבעה מיליארד אירו. 12 באוקטובר – שיגור החללית סויוז TMA-13 לעבר תחנת החלל הבינלאומית 6 בנובמבר – מחבלת מתאבדת פוצצה מונית שירות בולדיקווקז, צפון אוסטיה. 12 נהרגו. 8 בנובמבר – תאונה על סיפון הצוללת הרוסית K-152 גורמת למותם של 20 מלחים. 25 בנובמבר – מכונית תופת מתפוצצת בסנט פטרסבורג שברוסיה. באירוע נהרגים שלושה אנשים ואדם אחד נפצע. 5 בדצמבר – תוצאות בדיקת דנ"א מאמתות באופן סופי שהשרידים שנמצאו ב-1991 הם אכן של קיסר רוסיה הצאר ניקולאי השני. 31 בדצמבר – נכנסים לתוקפם התיקונים הראשונים לחוקת רוסיה, במסגרתם הוארכה כהונת הנשיא לשש שנים וכהונת הדומה לחמש שנים. 19 בפברואר – נטליה בסמרטנובה, בלרינה רוסיה (נולדה ב-1941) 19 בפברואר – איגור לטוב, זמר רוסי (נולד ב-1964) 17 באפריל – מיכאיל טאניץ', משורר סובייטי ורוסי (נולד ב-1923) 3 באוגוסט – אלכסנדר סולז'ניצין, סופר והיסטוריון רוסי, זוכה פרס נובל לספרות (נולד ב-1918) 1 באוקטובר – בוריס יפימוב, קריקטוריסט פוליטי רוסי (נולד ב-1900) 10 באוקטובר – אלכסיי פרוקורורוב, גולש קרוס קאנטרי רוסי (נולד ב-1964) 13 באוקטובר – אלכסיי צ'רפאנוב, שחקן הוקי רוסי (נולד ב-1989) 25 באוקטובר – מוסלים מגומאייב, זמר סובייטי ממוצא אזרי (נולד ב-1942) 5 בדצמבר – אלכסיי השני, פטריארך של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית בין השנים 1990–2008 (נולד ב-1929) 9 בדצמבר – יורי גלזקוב, קוסמונאוט רוסי (נולד ב-1939) 20 בדצמבר – אולגה לפשינסקאיה, בלרינה רוסיה (נולדה ב-1916) מדיה וקבצים בנושא 2008 ברוסיה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליאגה פטקים

אליאגה גנצ'ליק פטקים (בטורקית: Aliağa Gençlik Petkim) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איזמיר, המתמודדת בליגת העל הטורקית. המועדון הוקם בשנת 1993 בשכונת "אליאגה" בצפון העיר איזמיר. בסיום עונת 2007/08 העפילה לראשונה לליגת העל הטורקית בכדורסל. בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה במקום השביעי והגיעה לרבע גמר הפלייאוף. כמו כן, הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר הגביע הטורקי, בפעם השלישית בתוך ארבע עונות. ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה היא בתחילת עונת 2012/13 במוקדמות היורוצ'לנג', כשהפסידה לקבוצת קטאיה יואנסו מפינלנד בסיכום שני מפגשים. הקבוצה מארחת בהיכל אנקה באיזמיר, המכיל 2,500 מקומות ישיבה. הספונסר הראשי של המועדון הוא חברת "פטקים" העוסקת בענף הפטרוכימיה. הקבוצה הפסיקה את פעילותה בשנת 2014. ארצות הברית מייק ג'יימס ארצות הברית ברנדון האנטר טורקיה חוסיין בשוק מדיה וקבצים בנושא אליאגה פטקים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליאגה פטקים
הקפיטול (משחקי הרעב)

הקפיטול (מאנגלית: The Capitol) היא בירתה של המדינה הבדיונית פאנם המופיעה בטרילוגיית משחקי הרעב. בעיר, בה רוב אזרחי המדינה מתגוררים, קיימת טכנולוגיה מתקדמת ותושביה עשירים. העיר ממוקמת בחלקה הצפון-מערבי של אמריקה, לכיוונם של הרי הרוקי, המהווים מעיין הפרדה בין הקפיטול למחוזות. בראש הקפיטול עמד דיקטטור עריץ, ששמו הנשיא סנואו. הנשיא החזיק בפאנם ביד רמה, על ידי שומרים שהוצבו בכל מחוז הנקראים אוכפי שקט שמטרתם לדאוג לסדר ולמנוע התפרעויות ומרד במחוזות. אחרי התמוטטה של אמריקה, ולפני המרד, המחוזות נמצאו בשלטונה של הקפיטול. שלטון הקפיטול לא התקבל במחוזות, והמרד, שגרר את ה"ימים האפלים" החל. בתום המרד, מחוז 13 הושמד כליל על ידי רחפות של הקפיטול והיווה סמל לחששות מפני הבירה. המחוזות חויבו לשרת את אזרחי הקפיטול, בכך שהם יוצרים ושולחים להם את המשאבים הנתונים בידיהם כגון: פחם, עץ, יבולים חקלאיים, ועוד. בגלל העברה זו, למחוזות כמו 11 ו-12 אין די משאבים כדי לספק את התושבים, ורבים מהם גוועים ברעב. עם זאת, המחוזות 1, 2 ו-4 נמצאים ביחס טוב עם הקפיטול והם זוכים ליחס חם יותר מהם. המחוזות לא זוכים להביע את דעתם בניהולה של הקפיטול, והממשלה מקדישה את כל כולה לפיתוח הבירה. ראשי המחוזות נאלצים לעקוב על כמויות הסחורה ולבדוק שהייצור עומד בדרישת הקפיטול. הבירה מודעת לכל התקלות הקיימות במחוזות (למשל: רעב, אלימות, מחלות) אך הממשלה אינה מתעניינת בנושאים הללו. נערי הקפיטול אינם צריכים להשתתף ב"משחקי הרעב", להבדיל מנערי המחוזות. מכיוון שפאנם נמצאת על שטחה של ארצות הברית והיא ההמשך שלה לאחר ההתמוטטות, הקפיטול הוא במידה רבה אלגוריה לקפיטול של ארצות הברית שהוא מקום משכנם של שני בתי המחוקקים הפדרליים.
מחלף מבוא כרמל

מחלף מבוא כרמל, הנקרא גם "מחלף ידין" הוא מחלף המחבר את כביש 22 (נתיבי המפרץ) עם כביש 23 (מנהרות הכרמל) ודרך יגאל ידין בחיפה. המחלף שהוא אחד הגדולים בישראל נפתח לתנועה בשנת 2010 בעלות של כ-170 מיליון שקל, והוא מקצר משמעותית את הדרך לחיפה לבאים מעכו והקריות, והוא חלק מכביש עוקף קריות המחבר בין חיפה לעכו. המחלף מאפשר נסיעה רציפה וללא רמזורים על כביש 22 והוא עובר בגשר עילי מעל דרך יגאל ידין שממנו ניתן לעלות על הגשר באמצעות רמפת עליה מיוחדת, כמו כן הירידה מן הגשר לכיוון שדה התעופה חיפה הצמודה אליו מתבצעת על ידי לולאה סיבובית אל דרך יגאל ידין. הגשר עובר מעל מסילת הרכבת לכיוון נהריה, וכן מעל נחל קישון ונחל גדורה. יונתן הללי, פותחים את הפקק: מחלף מבוא כרמל ייפתח מחר, באתר nrg‏, 11 בינואר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מונוסון

האם התכוונתם ל... לאו מונוסון - זמר שלאגרים ממוצא יהודי-רוסי. התפרסם בגרמניה בשנות ה-20. ב-1933 נמלט מן הנאצים לצרפת ומשם לארצות הברית לאון מונוסון – שחמטאי יהודי בלארוסי-צרפתי פרד מונוסון – תעשיין, נדבן ופעיל ציוני יהודי-אמריקאי מבוסטון נוה מונוסון – יישוב קהילתי בבקעת אונו, שהוקם על ידי פרד מונוסון יהוד-מונוסון – עיריית-הגג המעניקה שירותים מוניציפליים לעיר יהוד וליישוב הקהילתי נוה מונוסון מונסון
יונקרס Ju 88

יונקרס Ju 88 (בגרמנית: Junkers Ju 88) היה מפציץ גרמני רב-משימתי, דו-מנועי, מתקופת מלחמת העולם השנייה. ה-Ju 88 תוכנן באמצע שנות ה-30 על ידי מפעל יונקרס הגרמני שנעזר בשני מהנדסי תעופה אמריקאים. בשלבים המוקדמים של הפעלתו סבל המטוס מבעיות טכניות, אך הפך בהמשך לאחד מהמטוסים בעלי השימוש הנרחב והמגוון ביותר במלחמה. הוא שימש את הלופטוואפה כמפציץ, מפציץ צלילה, מטוס קרב ללוחמה לילית, מפציץ טורפדו, מטוס סיור, מטוס קרב כבד, ובשלבים האחרונים של הלחימה כ"פצצה מעופפת" כאשר הוטען בחומרי נפץ, והוטס באמצעות מטוס אחר, כשהוא עצמו בלתי מאויש, על מנת להיות מושלך על האויב כפצצה. ה-Ju 88 היה אחד המטוסים החשובים ביותר שעמדו לרשות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. קו הייצור פעל משנת 1936 עד לשנת 1945 וייצר למעלה מ-16,000 יחידות בעשרות דגמים שונים, יותר מכל מטוס דו-מנועי גרמני אחר באותה התקופה. המבנה הבסיסי של כל הדגמים היה זהה, והדבר מוכיח את איכות התכנון הבסיסי של המטוס. המטוס לחם בכל המערכות בהן לחמה גרמניה במלחמה, החל במערכה הפולנית ב-1939 וכלה במערכות האחרונות על אדמת גרמניה. בסוף המלחמה תכננו מפקדי הלופטוואפה מטס של מטוסי יונקרס 88 מעל טורי הפליטים שיצניח לפליטים אספקה, אך לבסוף התוכנית נגנזה משום שהיא תבזבז יותר מדי דלק. "נפילת ברלין" אנתוני ביוור. [דרושה הבהרה] מדיה וקבצים בנושא יונקרס Ju 88 בוויקישיתוף צרפת ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוזין

האם התכוונתם ל... אישים: יהושע רוזין – מאמן כדורסל ישראלי יוסף רוזין ("הרוגוטשובר") – תלמיד חכם חסיד חב"ד-קאפוסט יוסף רוזין (בלארוס) – רב ברוסיה הלבנה יוסף רייזין – מגדולי התורה של ליטא מיכל רוזין – פוליטיקאית ישראלית מנחם רוזין – ממייסדי תל אביב מרטה וינשטוק-רוזין – כלת פרס ישראל לרפואה משה רוזין – מחכמי לטביה וארצות הברית מתתיהו רוזין – זמר פזמונים, בדרן, שחקן עברי ביישוב מאיר רוזין – צייר עברי ביישוב רוני רוזין – כירורג ישראלי רפאל רוזין – רופא ישראלי אחר: חסידות רוז'ין – שושלת חסידית שראשה היה רבי ישראל פרידמן מרוז'ין רוזן
מי יפיל את המאסטר

מי יפיל את המאסטר היא תוכנית בידור ישראלית ששודרה בערוץ 2 על ידי רשת בהנחיית אלי יצפאן. התוכנית מבוססת על הפורמט הבריטי, "עבדו עלינו" (אנ') בכיכובם של זוג הקוסמים פן וטלר. הפרק הראשון בסדרה הישראלית עלה ב-30 ביוני 2012. במסגרת התוכנית, קוסמים ישראלים מציגים את כישרונותיהם בתחום הקסמים כאשר מטרתם היא "להפיל" את הקוסם מקס מייבן, כלומר, להציג קסם, אשר מייבן אינו יודע כיצד הוא נעשה. אם הקוסם אכן הצליח בכך, הוא עובר לשלב הגמר. למייבן ניחוש אחד בלבד לנסות לפצח את אשר מאחורי הקסם. המנצח בשלב הגמר זוכה בהופעה במג'יק קאסל שבלוס אנג'לס. בכל תוכנית יועץ הקסמים שימי אטיאס ומנטור המתמודדים מלמד ומאמן ידוען קסם, שעימו הוא מופיע על הבמה. בסוף כל פרק מציג מייבן קסם בפני הקהל. זוכה העונה הראשונה של התוכנית הוא אמן החושים ערן בידרמן. אתר התוכנית מי יפיל את המאסטר?, באתר www.ishim.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדיף תקשורת

עדיף תקשורת בע"מ היא חברת תוכן ישראלית הפועלת בתחום הביטוח והחיסכון ארוך הטווח. החברה עוסקת בהפצת מידע בתחומים אלה באמצעות ניוזלטר יומי, כתב עת, הדרכה וכנסים. החברה הוקמה בשנת 1998 על ידי עופר נוריאל, המשמש כעורך הראשי. שם החברה שאול משמה של פוליסת ביטוח חיים, שהייתה נפוצה בעת הקמת החברה. החברה החלה דרכה בשליחת עיתון פקס שבועי לפעילים בענף הביטוח והפנסיה. בשנת 2006 הקימה את "מכללת עדיף", בה נלמדים מקצועות הביטוח, הפנסיה והפיננסים. החברה מפעילה באינטרנט אתר חדשות בתחומי פעילותה, מוציאה לאור מגזין מודפס בשם "מגזין עדיף", עיתון שבועי ומדריכים מקצועיים המכסים נושאים שונים המשיקים לתחומי הביטוח והפנסיה. מדי שנה מפיקה החברה חמישה כנסים מקצועיים קבועים. במסגרת הוועידה השנתית המרכזית בוחרים עיתונאי הביטוח וגולשי האתר את נבחרי השנה בתחום. אתר האינטרנט הרשמי של עדיף תקשורת סיקור ועידות אחדות: נועם בר, אתי אפללו, שלמה אליהו: "אני חי ונושם ביטוח" לאחר קבלת אות מפעל חיים בוועידת עדיף השנתית, באתר TheMarker‏, 25 בנובמבר 2009 רון שטיין, ‏פוגל: "אם יעלו מסים, ההכנסות יירדו ונעמיק את המשבר", באתר גלובס, 3 ביולי 2012 רון שטיין, ‏שריג על החינוך הפיננסי: נקבל החלטות מושכלות מגן הילדים, באתר גלובס, 4 ביולי 2012
חוק קאמפבל

חוק קאמפבל הוא עקרון שהגה ב-1976 דונלד קאמפבל, חוקר מדעי החברה שכתב מאמרים רבים בנוגע למתודולוגיה של מחקרים, ועוסק במדיניות ממשלתית ונטייתה לאבד מיעילותה: ככל שמשתמשים יותר במדד חברתי כמותי בתהליך קבלת החלטות חברתיות, הוא יהיה נתון ליותר ויותר לחצים משחיתים ויפתח נטייה להשחית ולשבש את המנגנונים החברתיים עליהם הוא היה אמור לפקח. לעיתים מיישמים חוק זה במדעי חברה כדי להצביע על הפגמים במבחנים ממשלתיים "עתירי סיכון" בארצות הברית. חוק זה נוגע למבחנים במערכת החינוך: "מבחנים יכולים להוות אמצעי לבדיקת הישגים של בית ספר, כאשר המטרה של המורים נשארת ללמד את החומר באופן הטוב ביותר ללא קשר למבחן. אך כאשר ציונים במבחנים נהפכים להיות המטרה, המבחנים לא רק מאבדים את התוקף שלהם לבחון הבנה של החומר, אלא גם מעוותים את תהליך החינוך בדרכים לא רצויות." חוק גודהארט הביקורת של לוקאס ענת זוהר, ציונים זה לא הכל: לקראת שיקומו של השיח הפדגוגי, ספריית פועלית 2013, עמ' 52 חוק קאמפבל, באתר דואלוג
מבצע התחלה

מבצע התחלה היה מבצע צבאי שביצע חיל הים בליל 26 בדצמבר 1948 במסגרת מבצע חורב שנערך בשלביה האחרונים של מלחמת העצמאות. מטרת המבצע הייתה לחבל באספקה של ציוד צבאי וחימוש שהזרימו המצרים לשטח החזית בצפון הנגב. האספקה הוזרמה לחזית על גבי רכבות צבאיות שנעו על מסילת החוף לכיוון עזה. המבצע היה הראשון בו נטלה חלק יחידת הנחיתה הימית ומכאן שמו "מבצע התחלה". במסגרת מבצע חורב שהתחיל ב-22 בדצמבר 1948 התנהל מאמץ רב לשבור את כוחו של הצבא המצרי, אחת ממטרות המבצע היה לשבש את האספקה המצרית לשדות הקרב ובכך להכניע אותם, במסגרת זה עלה הרעיון לפוצץ את המשלוחים בשטח מצרים באמצעות מטעני חבלה שיוצמדו אל מסילות הרכבת ובכך לעכב את המשלוחים וכן לגרום נזק למסילת החוף המצרית דבר שיעכב אספקה נוספת, המבצע הזה הוטל על יחידת חבלה מיוחדת שהייתה כפופה לחיל הים והיא זו שביצעה אותו. לצורך ביצוע הפעולה נבחרה נקודה שבין רפיח לאל עריש, בלילה שבין 26 ו-27 בדצמבר יצאו מנמל תל אביב שתי ספינות משמר - סער (מ-23) ופלמ"ח (מ-19) - לכיוון רצועת החוף של מצרים, בחצות הלילה הגיעו שתי הספינות קרוב לחוף והורידו בסירות גומי מספר צוותי חבלה מיחידת החבלה הימית ויחידת הנחיתה ואלו הניחו חומר נפץ מתחת למסילה ומיד לאחר מכן נסוגו אל הים מבלי שנתגלו, חומר הנפץ שהוטמן כוון לשעה 6:00 בבוקר בהנחה שרכבת תעבור על המסילה לפני כן תעלה על המטען ותפוצץ אותו ובכך תגרום נזק כבד למסילה אולם לבסוף לא עברה במקום רכבת והמטען התפוצץ בשעה היעודה וגרם לנזק קטן ובלתי משמעותי. הנזק שנגרם למסילת הרכבת לא היה משמעותי וצבא מצרים תיקן את המסילה והמשיך להשתמש בה לשם החשת אספקה ותגבורת של חיילים עד שהוחלט במטה חיל הים לצאת למבצע נוסף על מנת לשתק סופית את תנועת הרכבות הצבאיות, המבצע נערך כמה ימים לאחר מכן בליל 2 בינואר 1949, כוחות חיל הים חזרו לאותה נקודה וניסו לבצע שוב את אותה פעולה במה שנקרא לאחר מכן מבצע עוז. מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות אליעזר טל, מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1964 ענת קדרון, חיל הים הישראלי - שנת ההקמה: הקמת וגיבוש חיל הים במהלך מלחמת העצמאות. עבודת גמר, אוניברסיטת חיפה, 2000 מבצע התחלה, באתר גדולי האומה