laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליל שישי

בעגה החרדית הישיבתית, ליל שישי הוא כינוי ללילה שבין יום חמישי ליום שישי. במשך לילה זה יש הנוהגים ללמוד תורה בישיבה עד אור הבוקר, כהכנה ליום השבת (ראה משמר). בישיבות הליטאיות יש הנוהגים להקדיש לילה זה ללימוד רצוף במשך כל הלילה (משמר) ואילו בישיבות החסידיות נהוג להתקבץ יחדיו בתחילת הערב (קיבוץ המכונה "חבורה" או "חברה"), לומדים ספר על פרשת השבוע, שרים שירי רגש חסידיים ומשוחחים בענייני עבודת השם. לאחר סיום החבורה יש שפונים לבית המדרש ולומדים תורה עד אור הבוקר, אחרים אף ימשיכו בלימוד התורה עד כניסת השבת. מטרת הלימוד בליל שישי הוא להכין את הנפש ולמלאות אותה במטעני רוחניות לקראת יום השבת, שהוא היום המקודש בשבוע. מושג זה השתרש מאוד בציבור החרדי וישנם חנויות רבות שמוכרות מאכלי שבת במיוחד לליל שישי, אותם אוכלים בחורי הישיבות לפני או אחרי המשמר. המאכל המסורתי של הלילה הוא צ'ולנט הנאכל בצ'ונטיה. צביקה קליין ומנדי גרוזמן, יצאנו לבדוק: מהו הטשולנט הכי טוב בירושלים?, באתר nrg יאיר שרקי, כתב לענייני דתות, ‏צ'ולנט בחצות: תרבות החמין בי-ם, באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2017 Leil Shishi – Motty Ilowitz & Yedidim Choir - ליל שישי - מאטי אילאוויטש, ידידים - עוקר הרים קאוור, סרטון בערוץ "Yedidim Choir", באתר יוטיוב (אורך: 4:45) ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מהפיל

מהפיל (בטורקית: Mahfil) הוא מעין מרפסת מוגבהת השוכנת בתוך אולם התפילה במסגד, המשמשת את המואזין. המהפיל נישא לגובה של עד שלושה מטרים, הוא ניצב על-גבי עמודי שיש או עץ ומוקף מעקה. המהפיל ניצב במרכז אולם התפילה או בצידו הימני, מול המינבר (שלימין המחראב). המואזין קורא לתפילה – אד'אן או איקמה – כאשר הוא ניצב במהפיל, ובעת התפילה הוא עונה אחרי האימאם המנהל אותה מהמינבר. המהפיל משמש במסגדים גדולים בהם קשה למתפללים לשמוע ללא הגברה את האימאם שהוא מוביל התפילה. כאשר המואזין עונה לאימאם בתפילתו הנוכחים יודעים את המיקום בתפילה. מדיה וקבצים בנושא מהפיל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
במבי (פירושונים)

במבי הוא סרט הנפשה משנת 1942 של חברת וולט דיסני, שבמרכזו עופר צעיר בעל אותו שם. האם התכוונתם ל... במבי עשוי להתייחס גם ל: במבי (דמות) – העופר איילים והדמות הראשית ברומן של זאלטן משנת 1923 וביצירות המבוססות על אותו הרומן במבי – כינוי של ד"ר ג'ון מייקל דוריאן (המכונה גם "ג'יי. די") והדמות הראשית בסדרה "סקראבס" במבי – דמות בסדרת הטלוויזיה המצוירת "רובוטבוי" העופר – ידוע גם בשם המקור שלו "במבי", רומן משנת 1914 מאת הסופרת האמריקאית מרג'ורי בנטון קוק במבי (ספר) – הרומן משנת 1923 שעליו מבוסס הסרט של דיסני, מאת הסופר האוסטרו-הונגרי פליקס זאלטן במבי 2 – סרט ההמשך לסרט משנת 1942 של חברת וולט דיסני אשר יצא בשנת 2006 במבי קופצת למים – סרט ישראלי משנת 2004 בבימויו של איתן ענר במבי (סרט, 2013) – סרט תיעודי צרפתי אודות מארי-פייר פרובוט Bambi – שיר של פרינס מתוך האלבום משנת 1979 "Prince" Bambi – אלבומו של המוזיקאי הסקוטי מומוס משנת 2013 Bambi – המיני-אלבום משנת 2021 של הזמר הדרום קוריאני באקהיון (חבר להקת אקסו) במבי שלג – עיתונאית ישראלית ועורכת ומייסדת כתב העת "ארץ אחרת" במבי פרידמן – מעצב תפאורה ישראלי במבי שיפפלין – בלשנית אמריקאית ופרופסורית באוניברסיטת ניו יורק במבי (רובוט) – רובוט חבלה וסילוק פצצות ישראלי, בשימוש משטרת ישראל פרס במבי – פרס הטלוויזיה הגרמנית במבי – קרן צדקה שהוקמה על ידי רחל שלקובסקי מנגנון במבי – מנגנון להיפרדות שותפים בחברה אפקט במבי – מונח הניתן ליחס שונה של בני אדם לבעלי חיים הכולל חיבה או התנגדות לפגיעה בהם עקב היותם "חמודים"
במבי (ספר)

במבי (בגרמנית Bambi. Eine Lebensgeschichte aus dem Walde - במבי: חיים ביער) הוא רומן לנוער מאת הסופר היהודי אוסטרי פליקס זאלטן (שם העט של זיגמונד זלצמן). הספר ראה אור בווינה בשנת 1923 בעקבות מסע ציד ביערות וינה בו לקח המחבר חלק. הספר נחשב לקלאסיקה של ספרות ילדים ונוער. על פי הספר נוצר הסרט במבי של וולט דיסני. הפופולריות של הסרט האפילה מאז על זו של הספר עליו הוא מבוסס. שם הספר היה ההשראה לקביעת פרס במבי, פרס גרמני המוענק על ידי הוברט בורדה מדיה (Hubert Burda Media) על הצטיינות בתחומי אמצעי התקשורת והטלוויזיה. במבי הוא עופר איילים מזן אייל אדום, הנולד ביערות של האלפים האוסטריים. תחילת הספר מלווה אותו בילדותו, כאשר הוא פוגש איילים אחרים וכן חיות שונות כמו תנשמת, ארנב (טמפר בגרסה של דיסני) ואייל אציל. במבי פוגש איילה בת גילו, פלינה, ומתאהב בה. יחד הם פוגשים אייל זקן וחכם המתואר כעין מורה זן. במבי גם לומד להיזהר מ"ההוא", כלומר האדם, המביא איתו מוות וסכנות. לאחר מסע ציד נרחב של האדם, במהלכו נהרגות חיות רבות מחבריו של במבי וכן אימו, עלילת הספר קופצת לשנות בגרותו של במבי. הוא הופך למתבודד והולך בעקבותיו של האייל הזקן המדריך אותו בדרכי העולם. הוא זונח את חבריו הישנים ואת פלינה ועובר לחלק אחר של היער. הספר מסתיים בפגישתו של במבי המבוגר עם זוג איילים צעירים, מעין סגירת מעגל לפגישתו עם האייל הזקן כשהיה צעיר. תרגם מ.ח. בן-אברם, הקדמה מאת ג'והן גלסוורתי, מסדה בסיוע מוסד ביאליק, תש"א 1941. על פי הסרט של דיסני, תרגם פסח גינזבורג, תל אביב: מצפה. תאריך לא ידוע. תרגם צבי ארד, עם עובד, 1977 תרגם מיכאל דק, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2011 אריאנה מלמד, האבא של במבי, באתר ynet, 7 בפברואר 2006 במבי, באתר OCLC (באנגלית)
מדד מלמפטי

מדד מלמפטי (Mallampati) משמש רופאים מרדימים ואחרים כדי לנסות לנבא את מידת קלות האינטובציה על אדם מסוים, בדרך כלל כחלק מהערכה טרום ניתוחית. המדד נקבע על ידי הסתכלות באנטומיה של חלל פה ומורכב מנראות הענבל, הקשתות סביב החגורה הלימפטית על שם ולדייר והחיך הרך. ניתן לקבוע את המדד עם או בלי השמעת קוליות העיצורים. ציון מלמפטי גבוה (3 או 4) מנבא אינטובציה קשה וכן קשור לשכיחות גבוהה של דום נשימה בשינה. להלן פירוט מדד מלמפטי המתוקן: מלמפטי 1: נראות מלאה של השקדים, הענבל והחיך הרך מלמפטי 2: נראות של החיך הקשה והרך, החלק העליון של השקדים והענבל. מלמפטי 3: נראות של החיך הקשה והרך ובסיס הענבל. מלמפטי 4: נראות של החיך הקשה בלבד. מדיה וקבצים בנושא מדד מלמפטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלמה זלמן הבלין (ראש ישיבה)

הרב שלמה זלמן הַבלין (בכתיב יידי: האַוולין) (י' באלול תרל"ז, אוגוסט 1877 – ט"ז בניסן תרצ"ו, אפריל 1936) היה מייסד וראש ישיבת תורת אמת בחברון, ולאחר מכן בירושלים. הבלין נולד ברוסיה לאליעזר ורחל הבלין (האוולין). מחסידי האדמו"ר הרש"ב ולמד בישיבתו בליובאוויטש. בראשית המאה ה-20 עמד בראש ישיבת חב"ד בהרדזישצ'ה. בתחילת שנת תרע"ב (1911) עלה לארץ ישראל בשליחות רבו בראש קבוצת בחורים כדי לייסד את ישיבת תורת אמת בחברון, לצד הרב יצחק חן שעלה אף הוא באותה שנה לחברון. בתחילה התקיימו הלימודים במבנה ששימש את ישיבת "מגן אבות חברון", שהוקמה על ידי חסידי חב"ד תושבי חברון. כעבור זמן עברה הישיבה ל"בית רומנו" בעיר. עם קבוצת הבחורים נמנו הרב אלתר שימחוביץ, לימים חתנו של הרב הבלין, והרב יחזקאל פייגין, לימים מזכירו של הרבי הריי"צ. הלימודים נמשכו במשך כשלוש שנים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת תרע"ד (1914), אז גירשו השלטונות העות'מאניים את תלמידי הישיבה לרוסיה. הרב הבלין שהה באותה עת ברוסיה ושב לארץ בשנת תרפ"ב (1922). בכוונתו הייתה לפתוח מחדש את הישיבה בחברון, בשל קשיים שונים החליט להקים את הישיבה בירושלים. תחילה שכנה הישיבה בשכונת בית ישראל, וכעבור זמן עברה לשכונת גבעת שאול. החל משנת תרפ"ט (1929) כיהן בה כמשפיע חתנו הרב אלתר שימחוביץ, עד פטירתו בשנת תרצ"ט (1939). בשנת תרפ"ד (1924) ייסד הרב הבלין את ישיבת תורת אמת בתל אביב, אך היא לא החזיקה מעמד ונסגרה באותה שנה. הרב הבלין נפטר בניסן תרצ"ו ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו עברה הישיבה מגבעת שאול לשכונת הבוכרים ומשם לשכונת מאה שערים. את מקומו כמשפיע בישיבה מילא חתנו הרב משה יהודה רייכמן. ניהול הישיבה עבר לבנו, הרב חנוך הענדל הבלין. היה נשוי לשיינא, ולהם עשרה צאצאים: שלום הבלין - בנו הוא חוקר התלמוד פרופ' שלמה זלמן הבלין דוד הבלין - בנו הוא הפיזיקאי פרופ' שלמה הבלין דב אליעזר הבלין. אחד מבניו הוא הרב משה הבלין - רבה של קריית גת. בן נוסף הוא הרב שמואל אהרן הבלין רב ואב"ד בסאן פאולו ברזיל, בנו השני הרב יוסף יצחק הבלין רבה של קהילת חב"ד רמת שלמה בירושלים ומוציא ספרים ידוע. הרב חנוך הענדל הבלין - מנהל ישיבת תורת אמת. אחד מבניו הוא עו"ד הרב שמואל הבלין, רבה הראשי של אילת. ולאחר מכן רבה של בית שאן. רבקה, נישאה לרב אלתר שימחוביץ - משפיע בישיבת תורת אמת שרה נחמה, נישאה לרב משה יהודה רייכמן - משפיע בישיבת תורת אמת מוסיא מרים, נישאה לרב יצחק פרץ ליפשיץ - ייסד תלמוד תורה של חסידות חב"ד בחדרה. אסתר, נישאה לרב יחיאל משה הכהן רוט חנה טובה שלמה זלמן הבלין, המשפיע: תולדות הגה"ח מוהרש"ז האוולין ... : פרקים בתולדות חב"ד, בתולדות היישוב היהודי בחברון ובתולדות היישוב היהודי באה"ק ..., ירושלים: [חמו"ל], תשמ"ב. כרטיס הקבר של שלמה זלמן הבלין, באתר הר הזיתים
אבקת כביסה

אבקת כביסה היא חומר ניקוי אבקתי דטרגנטי (דומה לסבון), שמוסיפים במהלך הכביסה כדי לנקות את הבדים המתכבסים. בתהליך הכיבוס, אבקת הכביסה מפעילה חיכוך והמסה על כתמים שומניים ואחרים, ומסירה אותם מסיבי הבדים. ביחס לסבון הידיים או סבון הכלים, אבקת הכביסה פחות מושפעת ממים קשים, באופן משמעותי. מכאן יתרונה עליהם בהליך הכביסה. מימי קדם הבינו כי תוספים שונים יכולים להקל על פעולת הכיבוס עם מים. האיטלקים השתמשו בתערובת של גופרית ומים עם פחם כדי לנקות את בגדיהם. המצרים הוסיפו אפר וסיליקטים כדי לרכך את המים. ומאוחר יותר סבונים שהיו הדטרגנטים הראשונים. השפעת חומרי הניקוי על משטחים סינתטיים מסוימים נבדקה בשנת 1917 בגרמניה. בעקבות מחסור בסבון במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנות ה-30 פותחו שימושים מסחריים בכהלים שומניים שעיקר השימוש בהם נעשה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. בראשית המאה ה-20 השימוש באנזימים הוכנס לעולם אבקות הכביסה על ידי אוטו רוהם (Otto Rohm), אך רק בשלהי המאה עם הגדלת הזמינות של אנזימים חיידקיים החזקים מספיק מבחינה תרמית (כגון אלו המיוצרים על ידי החיידק Bacillus subtilis), הטכנולוגיה הזו הפכה לזרם המרכזי. המשרד להגנת הסביבה וגורמים נוספים ציינו כי אחת הבעיות שנוצרו בעקבות השימוש הרב באבקות כביסה הן חלחול של כמות רבה של מלחים, בעיקר נתרן ובורון ומלח בישול המגיעים לשפכים ורעילים לצמחייה ופוגעים במבנה הקרקע ומזהמים את מי התהום. כתוצאה מכך נוצרו עם הזמן גם אבקות הדלות במלחים ונחשבות לידידותיות לסביבה. יש הטוענים ששימוש בכדור כביסה יכול לנקות כביסה ללא זיהום. דטרגנטים, דף שער בספרייה הלאומית
מיד

האם התכוונתם ל... אגם מיד – אגם בארצות הברית אישים: אלווד מיד – פרופסור, פוליטיקאי ומהנדס אמריקני ג'ורג' מיד – איש צבא אמריקאי ג'ורג' הרברט מיד – פילוסוף אמריקאי יו מיד – חבר קונגרס אמריקאי מרגרט מיד – אנתרופולוגית אמריקאית מוד
פורשה 924

פורשה 924 (גרמנית: Porsche 924) היא מכונית ספורט בתצורת מרכב קופה, בעלת מנוע קדמי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1976-1988. הפורשה 924 החליפה את הפורשה 914 כמכונית הבסיסית ביותר של החברה, הייתה למכונית הראשונה של חברת פורשה בעלת מנוע קדמי, ומכונית הפורשה הראשונה אשר הייתה מקוררת מים. כמו כן, הייתה למכונית הפורשה הראשונה אשר הציעה תיבת הילוכים אוטומטית מלאה. מכונית ה-924 הייתה פרויקט משותף של פורשה, אאודי ופולקסווגן. המכונית הייתה בעלת מנוע אאודי, ובנוסף הורכבה במפעלה של חברת אאודי בעיר שטוטגרט. הפורשה 924 יחד עם הפורשה 928 אשר הוצגה שנה לאחר מכן, סימנו שינוי משמעותי בתפיסתה של חברת פורשה, כאשר עד להצגתן מכוניות החברה כללו רק מנועי בוקסר מקוררי אוויר אחוריים או מרכזיים. המכונית זכתה להצלחה רבה ועזרה לחברת פורשה לצאת ממשבר פיננסי, ובנוסף הניבה זרם מזומנים לחברה אשר הייתה זקוקה לו כדי להמשיך ולפתח את דגם הפורשה 911. הפורשה 924 אשר ייצורה נפסק בשנת 1988, הוחלפה לבסוף על ידי הפורשה 944. דגם הפורשה 924 היה בעל מנוע 4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק והספק של 125 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-9.6 שניות והגיעה למהירות מרבית של 204 קמ"ש. בשנת 1987 הציגה פורשה את ה-924S. המכונית הייתה בעלת מנוע 4 צילינדרים בנפח 2479 סמ"ק אשר הספקו 150 כ"ס, ו-160 כ"ס בדגם של שנת 1988. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-8.2 שניות והגיעה למהירות מרבית של 220 קמ"ש. בשנת 1981 הציגה פורשה את דגם ה-924 טורבו. המכונית הייתה בעלת מנוע ה-4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק של דגם ה-924 הרגיל, אלא עם מגדש טורבו אשר העלה את ההספק ל-170 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-7.8 שניות והגיעה למהירות מרבית של 225 קמ"ש. בשנת 1980 הציגה פורשה דגם נוסף ה-924 קאררה GT. המכונית הייתה בעלת מנוע ה-4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק מוגדש הטורבו של דגם ה-924 טורבו, אלא עם הספק משופר ל-210 כ"ס. המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.9 שניות והגיעה למהירות מרבית של 240 קמ"ש. דגמים חזקים במיוחד אשר הציגה פורשה ל-924 היו דגמי הקאררה GTS והקאררה GTR. דגמים אלו אשר היו דגמי מרוץ, פותחו על ידי פורשה בגרסאות חוקיות לכביש על מנת שיקבלו אישור להתחרות. על פי חוקי התאחדויות המרוצים, חובה על יצרן המבקש לשתף דגם מסוים במירוץ מכוניות, לפתח מספר נתון של גרסאות תקניות וחוקיות לכביש אשר יימכרו ללקוחות. ה-GTS וה-GTR היו בעלי מנוע 4 צילינדרים בנפח 1984 סמ"ק עם מגדש טורבו, אשר סיפק 245 כ"ס בדגם ה-GTS, ו-375 כ"ס בדגם ה-GTR. דגם ה-GTS האיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6.2 שניות והגיעה למהירות מרבית של 250 קמ"ש. לעומת 4.8 שניות ומהירות מרבית של 300 קמ"ש בדגם ה-GTS. מדיה וקבצים בנושא פורשה 924 בוויקישיתוף אתר פורשה ישראל אתר פורשה העולמי History of the Porsche 924 Transaxle model by Deutsch Nine International Gmbh
ויקטור סנייב

ויקטור סנייב (ברוסית: Виктор Данилович Санеев, בגאורגית: ვიქტორ სანეევი;‏ 3 באוקטובר 1945 – 3 בינואר 2022) היה אתלט סובייטי. היה אלוף אולימפי שלוש פעמים ברציפות, בעל ארבע מדליות אוליפיות, פעמיים אלוף אירופה ושיאן עולם בקפיצה משולשת. סנייב נולד בסוחומי שבגאורגיה הסובייטית (היום בירת אבחזיה). הוא החל להתאמן בשנת 1956. מאמנו, אקופ קרסליאן, המליץ לו להתמחות בקפיצה משולשת כשהיה בן 17. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית עבד במערך אגודות הספורט בטביליסי. לאחר פירוק ברית המועצות עבר להתגורר באוסטרליה ועבד כמורה לספורט. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 17.39 מטר שניקבע בקפיצה השישית והאחרונה, לפני נלסון פרודנסיו מברזיל (17.27 מטר) וג'וזפה ג'נטילה מאיטליה (17.22 מטר). השיא העולמי בתחרות זו נשבר חמש פעמים על ידי שלושת הקופצים. בקפיצה השלישית הוא קבע את השיא העולמי הראשון שלו בתוצאה של 17.23 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.34 מטר, לפני זולטן ציפרה מהונגריה (16.85 מטר) וקלאוס ניומן ממזרח גרמניה (16.68 מטר). באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת פעם שנייה ברציפות, בתוצאה של 17.35 מטר לפני ירג דרמל ממזרח גרמניה (17.31 מטר) ופרודנסיו (17.05 מטר). בתחרות שנערכה בסוחומי ב-19 באוקטובר אותה שנה, שיפר סנייב בקפיצה משולשת את השיא העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 17.44 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.23 מטר, לפני קרול קורבו מרומניה (16.68 מטר) ואנדריי סונטאג מפולין (16.61 מטר). באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה סנייב במדליית זהב בקפיצה משולשת פעם שלישית ברציפות, בתוצאה של 17.29 מטר, לפני ג'יימס באטס מארצות הברית (17.18 מטר), שיאן העולם ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה מברזיל (16.90 מטר) ושיאן העולם בעבר פדרו פרז מקובה (16.81 מטר). באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה סנייב במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.24 מטר, אחרי בן ארצו יאק אודמיי (17.35 מטר) ולפני ז'ואאו קארלוס דה אוליווירה (17.22 מטר). בסך הכל קבע סנייב שלושה שיאי עולם, זכה בארבע מדליות אולימפיות, מהן שלוש זהב ואחת כסף, פעמיים אלוף אירופה, שש פעמים אלוף אירופה באולם (1970, 1971, 1972, 1975, 1976, ו-1977) ושמונה פעמים אלוף ברית המועצות בקפיצה משולשת (1971-1968, 1975-1973 ו-1978). נפטר ב-3 בינואר 2022. קפיצה משולשת: 17.44 מטר (1972) שיא עולם מדיה וקבצים בנושא ויקטור סנייב בוויקישיתוף ויקטור סנייב, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ויקטור סנייב, באתר olympedia.org ויקטור סנייב, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ויקטור סנייב, באתר Track and Field (גברים) ויקטור סנייב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ויקטור סנייב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
הופ ארנב

הופ ארנב (באנגלית: Hop) הוא סרט אנימציה משנת 2011 של Illumination Entertainment, המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי טים היל והופק על ידי כריס מלדנדרי. על אי הפסחא, ארנב צעיר בשם אי.בי (ראסל ברנד) נועד להצליח לתופף, כשהיה קטן אביו הראה לו את מפעל הממתקים וכשגדל הוא עדיין מתופף, אבא ארנב (יו לורי) בתור ארנב הפסחא לא מוכן לתת את התפקיד והוא רוצה שהוא יעבוד, אי.בי בורח להוליווד להמשיך את חלומו להיות מתופף, אבא ארנב שולח את שלוש ארנבות הנינג'ה שלו השומרות המלכותיות, כדי למצוא את בנו. בינתיים, שני אפרוחים בשם קרלוס ופיל (שניהם בגילומו של האנק עזריה), מגרשים הפיכה נגד אבא ארנב כדי להשתלט על הארגון הממתקים, בלוס אנג'לס, אי. בי. נפגע על ידי פרד או'הייר (ג'יימס מרסדן), שחקן מתפטר שנועד לעבוד (תמיד בלחץ עם משפחתו "לקבל עבודה") הוא נסע לשמור על ביתו של הבוס של אחותו סם (קיילי קווקו), פרד שראה כי זה ארנב מדבר החל לברוח לתוך הבית (זה קטע מהסרט "שומר גן החיות" שגריפין ראה אריה ופיל מדברים) אבל אי.בי. מצליח לרדוף אחריו ולעצור אותו, מרוב מאמצים רבים, אי.בי. עוצר את קרלוס (שהפך לחצי ארנב וחצי אפרוח) והופך יחד עם פרד לארנב ממתקים. ראסל ברנד - א. מ. הבוגר יו לורי - אבא ארנב ג'נט הילי - הכומתות הוורודות האנק עזריה - קרלוס / פיל גארי קול - הנרי או'הרה ג'יימס מרסדן - פרד או'הייר קיילי קווקו - סם או'הייר דייוויד הסלהוף - כעצמו מדיה וקבצים בנושא הופ ארנב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הופ ארנב "הופ ארנב", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הופ ארנב", באתר נטפליקס "הופ ארנב", באתר AllMovie (באנגלית) "הופ ארנב", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הופ ארנב", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הופ ארנב", באתר Metacritic (באנגלית) "הופ ארנב", באתר אידיבי "הופ ארנב", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ייבוש מזון

ייבוש מזון היא אחת השיטות העתיקות לשימור מזון לתקופה ארוכה. הייבוש מונע מהמזון להוות מצע להתרבוּת של פטריות וחיידקים, ובכך מעכב את קלקול המזון. מזונות פחמימתיים - בעיקר עמילניים - ומזונות חלבוניים. כך למשל, מקובל לייבש ירקות, פירות וגרעינים (כגון קטניות או תירס). מקובל גם לייבש בשר, דגים ומאכלי ים, אף שהם על פי רוב מיובשים באופן תעשייתי עם חומרים נוספים השומרים על טעמם. שומן מתעפש בייבוש ולכן לא מייבשים נתחי בשר שמנים או פירות עם תכולת שומן גבוהה. בתקופות עתיקות הייבוש נעשה בחום השמש ובאקלים יבש. באקלים לח היה נהוג עישון, שהוא ייבוש מזורז בחום שמפיצה אש. כיום מקובל לייבש בתנור או על ידי מכשירי ייבוש ייעודיים המזרימים אוויר חם על המזון. ייבוש בעזרת מקור חום ובאמצעות אש לא-ישירה נקרא קלייה. למרות אמצעי השימור המתקדמים הנהוגים היום, מקובל לייבש ולעשן מזון כדי להקנות לו טעם מסוים וכך לעשות בו שימוש אופייני. למשל נקניקים מיובשים, או עגבניות מיובשות. ייבוש חיטה על גגות צפת (1920) ייבוש פטריות שמפניון ייבוש דיונונים ביפן ייבוש בהקפאה ייבוש מזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ורג'יזם

ג'ורג'יזם (נקרא גם גיאואיזם או גיאוליברליזם) הוא פילוסופיה כלכלית ואידאולוגיה הטוענת, שלכל אדם ישנה זכות בעלות על הדברים שהוא יוצר, אולם כל הדברים הנמצאים בטבע, ובמיוחד קרקע, שייכים באופן שווה לכולם. היא מבוססת על כתביו של הכלכלן האמריקאי בן המאה ה-19 הנרי ג'ורג'. הפילוסופיה הג'ורג'יסטית מזוהה בדרך-כלל עם הרעיון של מס יחיד על ערך קרקע. ג'ורג'יסטים טוענים, שמס ערך קרקע הוא יעיל כלכלית, צודק, ושוויוני, ושהוא יכול ליצור מספיק הכנסות למדינה, כך שיהיה אפשר להקטין או לבטל את כל שאר המיסים, שהם פחות יעילים ופחות צודקים (כגון מיסים על ייצור, מכירות והכנסה). מס על ערך הקרקע תואר על ידי רבים כמס פרוגרסיבי, כי נטל המס יוטל בעיקר על העשירים, ויקטין את אי-השוויון בהכנסות. הג'ורג'יזם מסכים עם הליברליזם על העיקרון, שלכל אדם ישנה זכות לבעלות על מה שהוא יוצר, ולפיכך רוב המיסים שהמדינה מטילה על הפרט (כגון מס הכנסה או מס קניה) אינם צודקים. אולם, הקרקע ומשאבי הטבע לא נוצרו על ידי אף אדם, ולכן הם שייכים באופן שווה לכולם. הערך הכלכלי של קרקע צריך להתחלק שווה בשווה בין האנשים בחברה, ולא להיות שייך לאנשים פרטיים. ג'ורג' האמין, שאפשר לבחון תאוריות כלכליות, אמנם לא על ידי ניסויים מדעיים, אך על ידי ניסויים מחשבתיים ועל ידי השוואות בין חברות שונות. תוך שימוש בשיטה זו, הסיק ג'ורג' שחלק גדול מהבעיות החברתיות, כגון עוני, אי-שוויון, וכן מחזורי גאות ושפל בכלכלה, נובעים מהבעלות הפרטית על המשאב החיוני ביותר - קרקע. בחיבורו המפורסם, קידמה ועוני, ג'ורג' טען ש: "אנו חייבים להפוך את הקרקע לרכוש משותף". אף על פי שאפשר לעשות זאת על ידי הלאמת הקרקע והחכרתה לאנשים פרטיים, ג'ורג' העדיף להטיל מס ערך קרקע. מס כזה לא יפגע באנשים שכבר קנו קרקע ושיפרו אותה, כי הם ישלמו רק על הערך הגולמי שלה, ללא שיפורים. מס כזה יגרום פחות זעזועים לכלכלה מהלאמה כוללת של הקרקעות. Heavey, Jerome F. (יולי 2003). "Comments on Warren Samuels' "Why the Georgist movement has not succeeded"". American Journal of Economics and Sociology. 62 (3): 593–599. JSTOR 3487813. human beings have an inalienable right to the product of their own labor {{cite journal}}: (עזרה) Land Value Taxation: An Applied Analysis, William J. McCluskey, Riël C. D. Franzsen Progress and Poverty - "Introduction: The Problem of Poverty Amid Progress George, Henry (1879). "2". Progress and Poverty: An Inquiry into the Cause of Industrial Depressions and of Increase of Want with Increase of Wealth. Vol. VI. נבדק ב-2008-05-12.
פיגום

פיגום הוא מבנה ארעי, המשמש לתמיכת בני אדם וציוד כדי לבנות או לשפץ מבנים גדולים יותר. פיגומים הם, בדרך כלל, מערכת מודולרית של צינורות פלדה, אך ניתן להשתמש גם בחומרים אחרים, כגון במבוק, כנהוג במספר מדינות באסיה, כגון הונג קונג. התקנת פיגומים ושימוש בהם טומנים בחובם סכנות בטיחות פוטנציאליות. הפיגומים בהם נעשה שימוש בישראל מקורם בעיקר במפעלים באזור ג'נין[דרוש מקור] ואיכותם נחשבת לנמוכה בעיקר בתחום הבטיחותי. כתוצאה מרשלנות אך גם מחוסר יציבותם של הפיגומים, כמו גם איכות פרטיהם, נפגעו פועלי בניין רבים במהלך השנים כתוצאה מפיגומים שהתפרקו או איבדו את יציבותם. כתוצאה מכך, הוחל ב-2018 להשתמש בפיגומים עם תקן אירופי. כמו כן, בעקבות העלייה במספר ההורגים והפצועים באתרי בנייה והודות לפעילות ציבורית ותקשורתית שהדגישה את הנושא, נקבעו תקנות בחוק המחייבות את כל אתרי הבנייה באופן הדרגתי להשתמש בפיגומים עם תקינה בלבד. מדיה וקבצים בנושא פיגום בוויקישיתוף מיכאל יעקובסון: האם הפיגומים הגרמניים היקרים והבטיחותיים יצילו את פועלי הבניין?, 22 בפברואר 2019, xnet פיגום, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ע"א 1062/15 והבי והבי נ' חאלד כמאל נזאל, סעיף 11 ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלוהי הקטל (סרט)

אלוהי הקטל (באנגלית: Carnage) הוא סרט קולנוע סאטירי משנת 2011, בבימויו של רומן פולנסקי שגם כתב את התסריט יחד עם יסמינה רזה, על פי המחזה "אלוהי הקטל" שכתבה רזה שנים אחדות קודם לכן והוצג בהצלחה בעולם. עלילת הסרט מתרחשת בברוקלין, אך הוא צולם בפריז, משום שפולנסקי נמנע מלהגיע לארצות הברית עקב צו מעצר שהוצא שם נגדו. הצגת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-9 בספטמבר 2011. הסרט עוסק בשני זוגות הורים מהמעמד הבינוני הגבוה שבין ילדיהם בני ה-11 פרצה קטטה, שבה נפצע אחד הילדים. הם נפגשים בבית המהודר של אחד הזוגות, כדי לדון בנושא בצורה תרבותית, אולם לאט לאט הם משילים את הנימוסים ונכנסים לוויכוחים מרים. בין שני הזוגות, בין הגברים לנשים, ובתוך כל אחד מהזוגות. מלבד שניות מעטות בתחילת הסרט ובסופו, הסרט מתרחש כולו בבית (בעיקר בסלון), בהשתתפותם של ארבעה שחקנים בלבד: פנלופה (ג'ודי פוסטר) ומייקל (ג'ון סי. ריילי) לונגסטריט, הוריו של איתן (אלוויס פולנסקי, בנו של הבמאי) הילד הפצוע, שבביתם מתרחש הסרט, וננסי (קייט וינסלט) ואלן קוון (כריסטוף ואלץ), הוריו של זאכארי, הילד הפוצע. השיחה בין ארבעת המשתתפים מופרעת לעיתים תכופות על ידי שיחות שמקבל אלן לטלפון הסלולרי שלו, ובמידה פחותה על ידי שיחות שמקבל מייקל מאמו, לטלפון הביתי שלו. השיחות מצטלבות: אלן, שהוא עורך דין עוסק בניהול משברים אצל לקוח חשוב שלו, יצרן תרופות, שבתרופה ללחץ דם שהוא מייצר התגלו תופעות לוואי לא רצויות. מייקל מופתע לשמוע מאמו שהיא נוטלת את התרופה, ומורה לה לחדול מכך מיד, לאחר ששמע את דבריו של אלן בשיחות קודמות. ג'ודי פוסטר: פנלופה לונגסטריט, עוסקת בכתיבה תיעודית על אפריקה וחובבת אמנות, אמו של הילד הפצוע. ג'ון סי. ריילי: מייקל לונגסטריט, עוסק בשיווק כלי בית, בעלה של פנלופה. קייט וינסלט: ננסי קוון, יועצת השקעות, אמו של הילד הפוצע. כריסטוף ואלץ: אלן קוון, עורך דין, בעלה של ננסי. אתר האינטרנט הרשמי של אלוהי הקטל (באנגלית) מידע נוסף ביקורות ומאמרים יאיר רוה, "אלוהי הקטל", ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 8 בדצמבר 2011 אורי קליין, "אלוהי הקטל": נקמתו של פולנסקי בארה"ב, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2011 אורון שמיר, עכבר העיר, "אלוהי הקטל": מסמך אנושי מזעזע, אבל מבריק, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2011 שמוליק דובדבני, "אלוהי הקטל": חודר לחדרי חדרים, באתר ynet, 12 בדצמבר 2011 אבנר שביט‏, "אלוהי הקטל": קייט ווינסלט וג'ודי פוסטר מציגות תרבות נמוכה לתפארת, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2011 יונתן דורון, "אלוהי הקטל", ביקורת, באתר אידיבי, 9 בדצמבר 2011 אורית הראל, ביקורת קולנוע: אלוהי הקטל(הקישור אינו פעיל), באתר "מוטק'ה", 15 בדצמבר 2011 נירית אנדרמן, סדק חברתי, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2011 "אלוהי הקטל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלוהי הקטל", באתר נטפליקס "אלוהי הקטל", באתר AllMovie (באנגלית) "אלוהי הקטל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלוהי הקטל", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אלוהי הקטל", באתר Metacritic (באנגלית) "אלוהי הקטל", באתר אידיבי "אלוהי הקטל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)