laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פלכאו

פלכאו (בגרמנית: Flachau) הוא כפר במחוז סנט יוהאן פונגאו במדינת זלצבורג, אוסטריה. עד המאה ה-19 שימשה פלכאו כמרכז להתכת ברזל בפונגאו. שרידי המפעלים נהרסו מאז ורק שמות הרחובות נותרו ומעידים על העיסוק בתחום הזה בעבר. בשנות ה-70 נבנה הכביש המהיר A10 ומאז מתבססת כלכלת היישוב על תיירות. התיירות היא ענף כלכלי עיקרי בפלכאו משתי סיבות: הכפר נמצא רק כ-60 קילומטר דרומית לזלצבורג ולכן הוא מהווה כנקודת מוצא מצוינת לזלצבורג. אזור הסקי המפורסם של הכפר שבבעלות חברת אמאדה, שהוא אחד מאזורי הסקי הגדולים באירופה ובו נערכת תחרות גביע העולם בסקי אלפיני. עד שנת 2004 הייתה שייכת פלכאו למחוז רדשטאט והחל מ-1 בינואר 2005 היא שייכת למחוז סנט יוהאן פונגאו. תוצאות הבחירות למועצה המקומית שנערכו ב-2014: המפלגה האוסטרית - 12 מנדטים המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוסטריה - 4 מנדטים מפלגת החירות האוסטרית - 3 מנדטים ראש העיר שנבחר הוא תומאס אוברייטר מטעם המפלגה האוסטרית. העיר מרוחקת כ-20 קילומטר מעיר הבירה של המחוז. העיר מתחברת לזלצבורג דרך כביש A10. פלכאו מחולקת לארבעה חלקים: פיורסנג פלכאו הוך רייטדורף החלקים מתפצלים בכיכר המרכזית של פלכאו. פלכאו מייצרת אלופים רבים בתחומי הגלישה, בהם: קלאודיה ריגלר - גלשנית סנואובורד מקצוענית אלופות העולם 2015 מנואלה ריגלר - גלשנית סנואובורד מקצוענית אלופות העולם 2005 הרמן מאייר - גולש אלפיני זכה בגביע העולם 4 פעמים ובעל מדליית זהב אולימפית (זכייתו הפכה אותו לאהוד בכפר וניתן למצוא פסלים רבים שלו שם) מדיה וקבצים בנושא פלכאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלכאו אתר העיירה (בגרמנית) האתר של רשת התיירות של פלכאו (באנגלית) האתר של רשת הסקי (באנגלית) (בגרמנית) ניר יהב‏, חלילים של קסם, באתר וואלה, 25 ביולי 2019
ולדימיר טקצ'נקו

ולדימיר פטרוביץ' טְקַצ'נקו (ברוסית: Владимир Петрович Ткаченко; ‏נולד ב-20 בספטמבר 1957) הוא כדורסלן סובייטי לשעבר. כוכב סטרויטל קייב (1974-1982), צסק"א מוסקבה (1983-1989) ונבחרת ברית המועצות בכדורסל (1976-1987). הוביל פעמיים את נבחרתה האולימפית של ארצו לזכייה במדליית ארד באולימפיאדת מונטריאול (1976) ובאולימפיאדת מוסקבה (1980). ב-1979 זכה בפרס יורוסקאר, פרס מר אירופה ופרס שחקן השנה בכדורסל באירופה. ב-1985 עוטר בעיטור אות הכבוד. ב-2015 נבחר להיכל התהילה של פיב"א. טקצ'נקו נולד בסוצ'י ומתנשא לגובה של 2.21 מטרים. הצטיין בעמדת סנטר. כשחקן הגנה ביכולתו לבלום שחקני יריב ובכך לאפשר לשחקני קבוצתו לקלוט ריבאונדים. בהתקפה התבסס על תרגילים פשוטים והיה קלע טוב, יחסית לשחקן בממדיו. במשקל של כ-140 ק"ג ופניו עטורות שפם גדול גיבש תדמית של שחקן בעל מראה מאיים על המגרש. הוא החל לשחק בגיל 16 במסגרת ליגת ברית המועצות בכדורסל גברים עבור קבוצת סטרויטל קייב. בשנת 1983 עבר לצסק"א מוסקבה, עמה שיחק עד לסיום עונת 1988/1989. בשנותיו האחרונות בקבוצה סבל משורת פציעות כולל פריצת דיסק שהקשתה על תפקודו. בסיום שירותו בצסק"א (שהשתייכה לצבא האדום) קיבל דרגת סרן ופנסיה צבאית. טקצ'נקו שיחק עונה נוספת במועדון הספורט של גואדלחרה בליגה השנייה בספרד ופרש בסיומה, ב-1990. בהמשך שיחק בליגה לשחקנים בוגרים עד שפרש. טקצ'נקו זומן לראשונה לסגל נבחרת ברית המועצות בגיל 19, על ידי המאמן אלכסנדר גומלסקי. הוא השתתף במשחקי נבחרת ברית המועצות מ-1976 ועד 1987. בשנת 1977 זכה עם הנבחרת במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל, ב-1979, 1981 ו-1985 זכה במדליית זהב וב-1987 שוב במדליית כסף. למקום השני באליפות 1979 הגיעה נבחרת ישראל בכדורסל, שהתמודדה לראשונה עם "הענק הרוסי". ב-1982 זכה עם הנבחרת באליפות העולם בכדורסל, ב-1978 וב-1986 זכתה נבחרת ברית המועצות במקום השני באליפות. על אף שהיה שחקן צסק"א מוסקבה, יריבתה המושבעת של מכבי תל אביב במסגרות גביע אירופה לאלופות בכדורסל, היה טקצ'נקו "הענק" או "הנפיל" דמות אהובה על הקהל הישראלי ושם נרדף לענק. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר טקצ'נקו בוויקישיתוף פרופיל אולימפי, באתר olympedia.org פרופיל, באתר פיב"א מכבי תל אביב: היה היה, רגע היסטורי: המשחק הראשון אי פעם ברוסיה פרופיל באתר פיב"א פרופיל באתר פיב"א-אירופה פרופיל באתר אינטרבסקט Vladimir the Great, מגזין The Midfield ג'ורדן וטקצ'נקו עם נח קליגר בהיכל התהילה, באתר ערוץ הספורט, 29 באוגוסט 2015 נדב צנציפר, טקצ'נקו: כל רוסיה דיברה על ההפסד לישראלים, באתר ynet, 3 במאי 2005 משה צדק, משימה בלתי אפשרית: טורינו 1979, 9 בספטמבר 2013 יעקב פתאל, הענק טקצ'נקו לא הותיר כל סיכוי לישראל, דבר, 21 ביוני 1979 הטל צל ענק ברק חקלאי, מפלצות התהילה: הענקים שעוררו אימה בהיכל (מקום 6), באתר ynet, 8 בינואר 2015
פוקסס

לואיזה רוז אלן (באנגלית: Louisa Rose Allen; נולדה ב-29 באפריל 1989) היא זמרת-יוצרת אנגלייה, הידועה בשם הבמה שלה פוקסס (באנגלית: Foxes). אלבום הבכורה של פוקסס, Glorious, יצא לאור במאי 2014 והגיע למקום החמישי במצעד האלבומים של בריטניה. אלבום האולפן השני של פוקסס, All I Need, יצא לאור בפברואר 2016. בטקס פרסי גראמי ה-56 זכו פוקסס והמפיק זד בפרס שיר הדאנס הטוב ביותר, על שירם "Clarity". 2014: Glorious 2016: All I Need 2012: Warrior 2021: Friends in the Corner 2014: דוקטור הו מדיה וקבצים בנושא פוקסס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פוקסס פוקסס, ברשת החברתית פייסבוק פוקסס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פוקסס, ברשת החברתית אינסטגרם פוקסס, סרטונים בערוץ היוטיוב פוקסס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פוקסס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פוקסס, באתר ספוטיפיי פוקסס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פוקסס, באתר Last.fm (באנגלית) פוקסס, באתר AllMusic (באנגלית) פוקסס, באתר MusicBrainz (באנגלית) פוקסס, באתר דיזר פוקסס, באתר Discogs (באנגלית) פוקסס, באתר Genius פוקסס, באתר SecondHandSongs פוקסס, באתר בילבורד (באנגלית) פוקסס, באתר טיידל (באנגלית) זוכי פרס גראמי בקטגוריית הדאנס לשנת 2013, באתר הטקס ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זבד לוטראי

זבד לוטראי (שם מדעי: Cynogale bennettii) הוא מין יחיד בסוגו של טורף ממשפחת הגחניים החי באזורי מקווי מים בדרום-מזרח אסיה ומותאם לחיים חצי-מימיים. בשל הרגלי חייו הוא מזכיר מעט לוטרה ומכאן שמו. הזבד משתייך למשפחת הגחניים שהיא משפחת דמויי חתול קטנים החיים באזורים טרופיים בעולם הישן. הזבד הלוטראי חי בטבע בתאילנד, מלזיה, אינדונזיה (בעיקר בסומטרה ובורנאו) וברוניי וייתכן שגם בווייטנאם, באזורי מים והוא מותאם לחיים מימיים: הוא בעל לסת גדולה עם שפם ארוך החש בתנועות קטנות במים, רגליים בעלות קרומי שחייה וטפרים חדים. הוא בעל צוואר קצר, אוזניים ועיניים קטנות ופרוותו בצבעי חום-אפרפר עד חום בהיר. למרות שהוא חי באזורים מימיים הוא בעל זנב קצר יחסית. אורכו 57-68 ס"מ ומשקלו 3-5 ק"ג. הם חיים ביערות גשם או יערות שפילה וגם בביצות וביצות מנגרובים, וברוב המקומות האלו נוהגים לשחות במקווי המים בהם. הם אוכלים בעיקר מזון מיימי כמו דגים, סרטנים ורכיכות שונות וגם מטפסים על עצים אז הם יכולים לצוד ציפורים או לאכול פירות. יש מידע מועט על מין חשאי ונדיר זה. הזבד מצוי בסכנת הכחדה עקב הרס בית גידולו וכן מזיהומים שונים. האוכלוסייה פחתה ב-50% בשלוש השנים האחרונות[דרושה הבהרה]. מדיה וקבצים בנושא זבד לוטראי בוויקישיתוף זבד לוטראי, באתר ITIS (באנגלית) זבד לוטראי, באתר NCBI (באנגלית) זבד לוטראי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זבד לוטראי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זבד לוטראי, באתר GBIF (באנגלית) זבד לוטראי באתר programs זבד לוטראי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אורי חנוך

אורי חנוך (1928, קובנה, ליטא - 1 בספטמבר 2015, כפר שמריהו) היה חבר מועצת המנהלים של ועידת התביעות, אחד מנציגיהם בפועל של הניצולים יהודי ליטא במשא ומתן מול ממשלת ליטא, יו"ר האגודה של ניצולי מחנות דכאו, לנדסברג וקאופרינג בישראל, חבר הנהלה של קרן הזיכרון של בווריה, המופקדת על שימור מחנות דכאו ופלוסנבירג, חבר הנהלה של ארגון ההשבה העולמי היהודי איל"ר - WJRO ומדליק משואה "יד ושם" לשנת 2006. אורי חנוך נולד למשפחה ציונית ולמד בבית ספר עברי בקובנה. כנער היה חניך בתנועת בית"ר. ב-1941, בגיל 13, הוכנס עם משפחתו לגטו קובנה ועבד במשרד גרמני. הצטרף למחתרת בגטו וסיכן את חייו כשגנב אישורי עבודה, בעזרתם איפשר ליהודים לברוח מהגטו. בעת אקציה שנערכה בגטו, החביא חנוך את אחיו בן התשע ובכך הציל את חייו. הוא לא גילה היכן מסתתר האח גם כשהוכה על ידי הגרמנים עד עילפון. הוריו, סביו ואחותו נספו במחנות. חנוך גורש לדכאו בטרנספורט באפריל 1945. כשהרכבת הופצצה נמלט ליערות, שם נמצא לאחר מספר ימים על ידי כוחות בעלות הברית. שלושה חודשים לאחר המלחמה מצא את אחיו. האח דניאל חנוך תועד לפני מספר שנים בסרט "פיצה באושוויץ". בעדותו ב"יד ושם" אמר חנוך על הגרמנים "על שגזלתם מאתנו את היכולת להרגיש, לאהוב, לבכות, לצחוק - על כך לא אסלח לכם". לאחר המלחמה עבד חנוך כמחנך בגרמניה ובאיטליה, עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1946 באוניית המעפילים "וג'ווד" והצטרף כחבר לקיבוץ אלונים. ב-1948 הצטרף לפלמ"ח לגדוד הרביעי והשתתף בשחרור ירושלים מהמצור. הוא המשיך לשרת כקצין בצה"ל עד 1951. במשך עשור עבד בחברות תעשייה שונות. ב-1961 הפך ליזם והקים את מפעל הפלסטיק "פולייר". מלבד עיסוקיו כאיש עסקים, הקדיש חנוך את חייו לשיפור חייהם של ניצולי השואה ולשימור זיכרון השואה בישראל ובגרמניה. על פעילות זו הוענק לו אות הצטיינות מנשיא גרמניה. חנוך היה חבר מועצת המנהלים של ועידת התביעות, ופעל מטעמה במשא ומתן מול ממשלת ליטא. הוא כיהן כיו"ר האגודה של ניצולי מחנות דכאו, לנדסברג וקאופרינג בישראל וחבר הנהלה של קרן הזיכרון של בוואריה, המופקדת על שימור מחנות דכאו ופלוסנבירג. בשנים האחרונות לפני פטירתו, פעל להשבת רכושם של יהודי ליטא במסגרת ארגון ההשבה העולמי היהודי איל"ר – WJRO. נבחר להשיא משואה ברחבת מוזיאון יד ושם בערב יום הזיכרון לשואה בשנת 2006. קבוצת ה-131 אורי חנוך, יהודית חנוך, סיפור שלא סיפרתי - מקובנה ודכאו לחיים חדשים (אוטוביוגרפיה), הוצאת יד ושם, 2018 עדות אורי חנוך, באתר יד ושם עדות מצולמת אורי חנוך, מדליקי משואות תשס"ו, באתר יד ושם חברי האספה הכללית(הקישור אינו פעיל), באתר איל"ר עדותו של האח דני חנוך, באתר בית לוחמי הגטאות עופר אדרת, "אני לא זוכר אם התחבקנו. אני חושב שלא", באתר הארץ, 18 בספטמבר 2015 יעקב בר-און, ‏ממחנות הריכוז לקרב על ירושלים: השורד שלא נכנע לעולם, באתר מעריב אונליין, 2 במאי 2019 מתוך עדותו של אורי חנוך ב'יד ושם' אפרים לפיד, האיש שהפך לוחם עבור המדינה וניצולי השואה, ‏Israel Defense‏, 27.11.2019
ספיריים

סַפִּיריים (שם מדעי: Sapphirinidae) היא משפחה של סרטנים פלנקטונים, הנפוצה באוקיינוסים של העולם. מינים רבים במשפחה מסוגלים להחזיר אור צהוב, סגול ובעיקר כחול הדומה להשתקפות אבן חן כדוגמת הספיר ומכאן נגזר שמם. צורתם עגולה ושטוחה, דמוית עלה, וגודלם נע בין 1 ל-7 מ"מ. הספיריים נמנים עם תת-מחלקת השטרגליים, אך בשונה מרוב הפריטים בתת-מחלקה זו שהם צמחוניים ומסננים מזון מהמים או ניזונים מאצות מקרוסקופיות, הספיריים טורפים במשך היום וטפילים במשך הלילה על יצורים גדולים מהם כגון סלפות. הם חיים לרוב בשכבה העליונה של המים עד עומק של כ-100 מטר אך מינים אחדים נמצאו גם בעומק של 250 מטר. בניגוד לשאר הזואופלנקטון הספיריים נמשכים לאור ועולים לפני המים במשך היום. הספיריים ידועים בעיקר בזכות תצוגת האור המרהיבה שלהם כאשר להקות גדולות מאירות את פני הים. בתרבות היפנית המחזה נקרא טאמה-מיזו (מי-תכשיטים). רק הזכרים מחזירים אור, כנראה כחלק מתהליך החיזור. תצוגת אורות המשתנה בין המינים השונים. הזכרים מסוגלים לשלוט בהחזרת האור ו"להעלימה" במידת הצורך, כך שהם הופכים לשקופים בדומה לנקבות. החזרת האור נעשית בעזרת מבנים ננומטרים הידועים בשם גביש פוטוני שבנויים אצל הספיריים בצורת לוחות העשויות מגואנין. בניגוד ליצורי ים רבים בעלי ביולומינסנציה הניתנת לזיהוי רק בחושך או באור חלש, האור של הספיריים הוא צבע פיזיקלי הנוצר באמצעות החזרת קרני השמש ולכן נראה היטב בצהרי היום. מדיה וקבצים בנושא ספיריים בוויקישיתוף ספיריים, באתר ITIS (באנגלית) ספיריים, באתר NCBI (באנגלית) ספיריים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ספיריים, באתר GBIF (באנגלית) מגזין מכון ויצמן, ‏כיצד נעלם ספיר הים?, באתר "הידען", 3 בספטמבר 2015 "Integumental ultrastructure and color patterns in the iridescent copepods of the family Sapphirinidae (Copepoda: Poecilostomatoida)"(article on SpringerLink)
IsraelDefense

IsraelDefense (בעברית: "ישראל דיפנס" או "ישראל דפנס") הוא כתב עת ישראלי (ואתר חדשות) העוסק בתחומי הצבא והביטחון בישראל ובעולם; מחידושים בצה"ל ואמצעי לחימה ועד לטכנולוגיית היי-טק ותחום הסייבר. המגזין מפרסם הן בעברית והן באנגלית. המגזין הוקם בשנת 2011 על ידי עמיר רפפורט, אשר שימש בעבר כפרשן הצבאי של מעריב, ונמצא בבעלות חברת ארומדיה ישראל בע"מ. אתר האינטרנט הרשמי של IsraelDefense IsraelDefense, ברשת החברתית אקס (טוויטר) nrg מעריב, מדור חדש: ישראל דיפנס - מה שמעניין בביטחון, באתר nrg‏, 14 בינואר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרל פון פלטנברג

קרל פון פלטנברג (בגרמנית: Karl von Plettenberg;‏ 18 באוקטובר 1852 – 10 בפברואר 1938), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס בחזית המערבית ובחזית המזרחית. פון פלטנברג נולד ב-18 באוקטובר 1852 לאויגן פון פלטנברג שהיה מיור ומפקד פלוגת פרשים בצבא הפרוסי, ולמינתה לבית פון בורך, בנויהאוס שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת, וקיבל את עיטור צלב הברזל. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-22, בשנת 1910 מונה למפקד הקורפוס ה-9, ובשנת 1913 מונה למפקד קורפוס המשמר. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פלטנברג מפקד קורפוס המשמר שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן. לאחר מכן השתתף בקרב איפר הראשון, כחלק מ"פלגת הארמייה פון פבק". במאי 1915 הועבר פון פלטנברג עם הקורפוס שבפיקודו לחזית המזרחית, ולחם תחת פיקוד הארמייה ה-11 במתקפת גורליצה-טרנוב. ב-14 במאי 1915 קיבל פון פלטנברג את העיטור פור לה מריט על הצלחתו בקרבות. ב-24 בינואר 1917 אולץ פון פלטנברג לפרוש מתפקידו, עקב כישלונותיו בחזית המערבית. פון פלטנברג נפטר בביקבורג ב-10 בפברואר 1938 והוא בן 85 שנים. לפון פלטנברג היו שני בנים: קרל וילהלם היה קצין ברגימנט המשמר הרגלי ה-1 (שהיה חלק מקורפוס המשמר שהיה בפיקוד פון פלטנברג), ונהרג בקרב סן קנטן ב-30 באוגוסט 1914. קורט שהיה חלק מהמורדים בקשר העשרים ביולי, והתאבד בקפיצה מהחלון ב-10 במרץ 1945 במהלך חקירה של הגסטפו. פור לה מריט מסדר העיט השחור הצלב הגדול של מסדר העיט האדום עם חרבות וכתר מסדר הכתר צלב הברזל (1870) הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא קרל פון פלטנברג בוויקישיתוף
דון חוליו

דון חוליו (Don Julio) הוא מותג טקילה המיוצר במקסיקו. טקילה דון חוליו נקראת על שם מייסד החברה דון חוליו גונסאלס אסטרדה שהחל לעסוק בזיקוק טקילה בגיל 17 בשנת 1942, ורק לאחר 40 שנה של שכלול תהליך ההפקה של הטקילה הביתית, הקים חברה לייצור ושיווק טקילה. לרגל יום הולדתו ה-60 בשנת 1985 יצרו בניו לכבודו טקילה בשמו "דון חוליו", ולאחר שקיבלו ביקורות חיוביות השיקו את המותג בשנת 1987. טקילה דון חוליו הייתה אחד ממותגי הטקילה הראשונים שיוצרו לשוק היוקרתי כמוצר אולטרה פרימיום, קודם לכן נחשבה הטקילה כמשקה לאיכרים ונמכרה כמשקה זול. בארצות הברית משווקת דון חוליו בידי יצרנית האלכוהול דיאג'יו, המחזיקה במותגי-על נוספים בתחום האלכוהול. מדיה וקבצים בנושא דון חוליו בוויקישיתוף דון חוליו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דף הבית של חברת דון חוליו
קרל פון פאסבנדר

קרל פון פאסבנדר (בגרמנית: Karl von Fasbender;‏ 3 בדצמבר 1852 – 13 במאי 1933), היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוס ואחר כך על ארמייה בחזית המערבית. פון פאסבנדר נולד ב-3 בדצמבר 1852 לאביו קרל פון פאסבנדר שהיה בעל מפעל ולאשתו אליזבת לבית לוזן, במיכלבאך שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1872 התגייס לצבא הבווארי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1907 מונה לראש המטה הכללי הבווארי, ובשנת 1908 מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-4. בשנת 1912 פרש פון פאסבנדר לביתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פאסבנדר למפקד קורפוס המילואים הבווארי ה-1 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר פון פאסבנדר צפונה, ונטל חלק בקרב אראס. בקיץ 1915 הצליח לבלום את הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה השני, ובקיץ 1916 נטל חלק בקרב על הסום. באביב 1917 ניהל הגנה מוצלחת ברכס וימי כנגד הבריטים במהלך קרב אראס, ובאביב 1918 ניהל מתקפה כושלת באזור אראס במסגרת מתקפת האביב. ב-8 בנובמבר 1918 מונה פון פאסבנדר לפקד על הארמייה ה-19, במקום גנרל פליקס פון בותמר שעבר לייעץ למשרד המלחמה הבווארי, ופיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה. ב-18 בדצמבר 1918 לאחר שביתת הנשק, פורקה הארמייה ה-19, ופון פאסבנדר פרש משירות צבאי. פון פאסבנדר נפטר במינכן ב-13 במאי 1933 והוא בן 80 שנים. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא קרל פון פאסבנדר בוויקישיתוף הארמייה החזיקה את הקו בדרום החזית, שהיה אזור די שקט, ומשום כך כללה בעיקר יחידות מאיכות נמוכה
משה כהן הנריקז

משה כהן הנריקז (בפורטוגזית: Moses Cohen Henriques) היה פיראט יהודי שפעל בקריביים במאה ה-17. כהן הנריקז נולד למשפחת אנוסים שברחה מפורטוגל לארצות השפלה הדרומיות. ב-1628, במהלך המרד ההולנדי, כהן הנריקז הצטרף לפיט פיטרזון היין(אנ'), האדמירל הראשי של חברת הודו המערבית ההולנדית, ותכנן עבורו תפיסת ספינות אוצר ספרדיות של צי האינדיאס שהובילו אוצרות מיבשת אמריקה לספרד. אמנם חלק מהצי הספרדי בוונצואלה הוזהר, אחרי שנער סיפון הולנדי איבד את דרכו באי בלאנקיה(אנ') ונתפס, אבל החצי השני של הצי יצא ממקסיקו כמתוכנן, תוך שמפקדיו מודעים לאיום. שש עשרה ספינות ספרדיות יורטו; גליאון אחת נתפסה לאחר פשיטת פתע במהלך הלילה, תשע ספינות סוחר קטנות יותר הסכימו להיכנע. שתי ספינות קטנות נתפסו כשניסו להימלט, ארבעה גליאונים נמלטים נלכדו בחוף הקובני במפרץ מטנזס(אנ') בקובה, לאחר כמה מטחי רובה מסלופ הולנדית צוותי הגליאונים הספרדים נכנעו. ההולנדים תפסו למעלה מ-11 מיליון גילדן הולנדי של שלל בזהב, כסף, ומוצרי סחר יקרים אחרים, כמו אינדיגו וכרמין, ללא כל שפיכות דמים. ההולנדים לא לקחו שבויים: הם נתנו לצוותים הספרדיים אספקה שתספיק להם כדי להגיע להוואנה. האוצר ששוויו כמיליארד דולר בערכי תחילת המאה ה-21, היה הניצחון הגדול ביותר של חברת הודו המערבית ושל שודדי הים הקאריביים באיים הקריביים ובמקביל אסון פיננסי לממלכה הספרדית. כהן הנריקז סייע לחברת הודו המערבית לכבוש את צפון-מזרח ברזיל מידי פורטוגל ולהקים שם מושבה הולנדית בשם ברזיל ההולנדית, שבירתה העיר רסיפה. לאחר מכן הנריקז עזר ליישב יהודים ברסיפה ואף הקים לעצמו ממלכה קטנה על אי לא הרחק מחופי ברזיל. ב-1654 כבשו הפורטוגזים את ברזיל ההולנדית, כהן הנריקז נמלט והצטרף כיועץ לפיראט הנרי מורגן. לפי הערכת היסטוריונים[דרוש מקור], משה כהן הנריקז, ואחיו הצעיר ישראל, קנו את אדמות מכרות הזהב הגדולים של כריסטופר קולומבוס בג'מייקה. אדוארד קריצלר, שודדי ים יהודים בקריביים, יצא לאור על ידי הוצאת כנרת זמורה ביתן, בשנת 2017 Sidney Owitz, Beyond This Place, AuthorHouse, 2013 ירון בן-עמי סמבה-טיון Jewish Journal
זבד הודי ענק

זֶבֶד הָדִּי או זבד הודי ענק[דרוש מקור] (שם מדעי: Viverra zibetha) הוא מין של זבד הודי ממשפחת הגחניים שחי בטבע בדרום-מזרח אסיה והוא אחד מהמינים הגדולים ביותר במשפחתו, קרוב למינים הגדולים ביותר כמו הבינטורונג וזבד אפריקני. אורכו של הזבד 50–95 ס"מ ומשקלו עד 3-9.5 ק"ג. צבע הפרווה חום-אפרפר עד אפור ועל הצוואר והחזה פסים שחורים-לבנים. יש לו שיער גב ארוך ופס כהה באמצע הגב. זנבו מעוטר בטבעות חומות כהות-לבנות לסירוגין. הוא בעל רגליים קצרות ובעלות טפרים. מין זה נוטה לחיי קרקע ולא מטפס על עצים, אף שהוא יכול. תפוצתו בטבע היא בעיקר ביערות טרופיים או אזורי שיחים בדרום אסיה מנפאל והודו עד לתאילנד וחצי האי המלאי וצפונה עד סין. מזון: הם בעיקר אוכלי בשר וצדים חיות קטנות כמו עופות, צפרדעים, נחשים, יונקים קטנים, סרטנים, דגים וביצים וגם פירות ושורשים. הם יוצאים בעיקר בלילות. טורפים: לזבד יש מעט מאוד טורפים שהעיקריים ביניהם הם הטיגריס, הפיתון והצבועים, אך הוא מתגונן בתוקפנות מרשימה. V. z. zibetha V. z. ashtoni V. z. picta V. z. pruinosa V. z. hainana מדיה וקבצים בנושא זבד הודי ענק בוויקישיתוף זבד הודי ענק, באתר ITIS (באנגלית) זבד הודי ענק, באתר NCBI (באנגלית) זבד הודי ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זבד הודי ענק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) זבד הודי ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זבד הודי ענק, באתר GBIF (באנגלית) זבד הודי ענק, באתר thewebsiteofeverything זבד הודי ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
זבד הודי קטן

זבד הודי קטן (שם מדעי: Viverricula indica) הוא מין יחיד בסוגו של זבד ממשפחת הגחניים החי בטבע בדרום-מזרח אסיה והודו. הוא קרוב לזבד ההודי הענק אך קטן ממנו ומשויך לסוג נפרד. אורכו של הזבד 21-23 ס"מ ומשקלו 2-4 ק"ג, כשאורך הזנב 15-17 ס"מ. הוא בעל פרווה קצרה בצבע חום-חיוור או חום-צהבהב ויש לו פסים דקים לאורך הגב, וזנבו מפוספס בטבעות שחורות-לבנות. הרגליים שחורות והראש בעל חוטם מחודד ו"מסיכה" מסביב לעיניים. הוא בעל שיניים חדות, עיניים גדולות ואוזניים קטנות ומעוגלות עם כתם חום עליהם. תת-המינים הם: V. i. pallida V. i. bengalensis V. i. deserti V. i. thai V. i. muriavensis V. i. mayori V. i. wellsi V. i. baptistae הזבד נפוץ מאוד באסיה והוא נפוץ במדינות דרום-מזרח אסיה וגם בהודו במדינות: דרום מרכז סין, הונג קונג, רוב הודו, לאוס, מינמאר, תאילנד, וייטנאם, קמבודיה וסרי לנקה ובעבר היה גם בנפאל, בהוטן, בנגלדש, מלזיה, ג'אווה והאי באלי וסינגפור. זבד זה הוכנס לאי מדגסקר ופוגע בחיי הבר האנדמיים שם. הם חיים במגוון יערות וגם באזורי הרים וסלעים שונים. הם מינים קרקעיים היוצאים בלילה וצדים חולדות, עכברים, עופות, נחשים, פירות, שורשים ואף נבלות. הוא יצור מוגן ומצב השימור שלו הוא ללא חשש, אף שהוא ניצוד במדינת אסאם לצורך תרופות ועורות. מדיה וקבצים בנושא זבד הודי קטן בוויקישיתוף זבד הודי קטן, באתר ITIS (באנגלית) זבד הודי קטן, באתר NCBI (באנגלית) זבד הודי קטן, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זבד הודי קטן, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) זבד הודי קטן, באתר GBIF (באנגלית) זבד הודי קטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זבד הודי קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
אלחנדרו מלדונאדו אגירה

אלחנדרו מלדונאדו אגירה (בספרדית: Alejandro Maldonado Aguirre; נולד ב-6 בינואר 1936) הוא פוליטיקאי גואטמלי וסגן נשיא גואטמלה. הוא היה ממלא מקום נשיא גואטמלה לאחר קבלת התפטרותו של הנשיא הקודם אוטו פרס מולינה שהוגשה לקונגרס ב-2 בספטמבר 2015. באוקטובר 2015 נבחר ג'ימי מוראלס לנשיא. מלדונאדו נבחר כסגן נשיא בידי הקונגרס ב-14 במאי 2015, לאחר התפטרות קודמתו רוקסנה בלדטי בשל פרשת שחיתות. לפני מינויו כסגן הנשיא שירת מלדונאדו בשורה של תפקידים במגזר הציבורי: שופט חוקתי, שר החינוך ושגריר באו"ם. הוא היה מועמד לנשיאות ב-1982 ונכשל. במאי 2013 היה מלדונאדו חלק מהרכב בית המשפט שביטל את פסק הדין המרשיע כנגד נשיא גואטמלה לשעבר אפראין ריוס מונט, ועורר מחאה מצד המתנגדים למהלך זה. מדיה וקבצים בנושא אלחנדרו מלדונאדו אגירה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוקסנה בלדטי

אינגריד רוקסנה בלדטי אליאס (בספרדית: Ingrid Roxana Baldetti Elías; נולדה ב-13 במאי 1962) היא פוליטיקאית גואטמלית, האישה הראשונה שכיהנה במשרת סגן נשיא גואטמלה, משנת 2012 עד להתפטרותה על רקע שערוריית שחיתות בשנת 2015. בלדטי, בת למשפחה קתולית שמרנית מגואטמלה סיטי, סיימה לימודי תואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה (אנ'), ועבדה במספר גופי תקשורת. במקביל הייתה אשת עסקים ויזמית, והקימה חברה למוצרי טיפוח ורשת סלוני שיער. היא נכנסה לפוליטיקה הגואטמלית ב-1990 בפעילויות שונות, ונבחרה לקונגרס ב-2004. באוגוסט 2011 התפטרה מהקונגרס לקראת התמודדותה לתפקיד סגן הנשיא לצד המועמד לנשיאות אוטו פרס מולינה, ולאחר ניצחונו בבחירות החלה בכהונתה כאישה הראשונה במשרת סגן נשיא המדינה. ב-2013 פרסם עיתון גואטמלי תחקיר ממנו עלה כי בלדטי רכשה בתים ומוצרי יוקרה אחרים המעידים על עושר רב ובלתי מוסבר, התחקיר מצא כי בלדטי מחזיקה בחמישה נכסים בשווי כולל של מעל 13 מיליון דולר, סכום שאותו לא יכלה לחסוך משכרה ומשכרו של בעלה. בתגובה לחקירה שנפתחה נגדה, הפתחה חקירה גם נגד עורך העיתון שפרסם את התחקיר, פעולה שזכתה לגינוי של ארגוני עיתונאים כצנזורה וסתימת פיות. במאי 2015 התפטרה בלדטי מתפקידה ונעצרה, היא עומדת למשפט בגין פרשיית השחיתות שבה נכרך שמה. מדיה וקבצים בנושא רוקסנה בלדטי בוויקישיתוף רוקסנה בלדטי, ברשת החברתית פייסבוק רוקסנה בלדטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גואטמלה: סגנית הנשיא התפטרה עקב פרשת שחיתות, באתר ynet, 9 במאי 2015
לינסנג אפריקני

לינסנג אפריקני (שם מדעי: Poiana richardsonii) הוא מין טורף קטן ממשפחת הגחניים, והוא המין הקטן ביותר במשפחה. הוא חי בטבע במערב אפריקה. הלינסנג שוכן עצים ויערות שונים בקמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קונגו, גינאה המשוונית, גבון והרפובליקה של קונגו. הם יכולים לחיות גם בהרים עד גובה 950 מטרים כמו בקונגו. זהו טורף מוארך מנוקד עם פרווה צהובה וזנב ארוך ביותר. הוא המין הקטן ביותר במשפחת הגחניים והוא שוקל 500–700 גרם בלבד ואורכו 33–43 סנטימטרים, כשהזנב כפול באורכו. הוא גם בעל גוף ופנים מוארכים וכן טפרים ושיניים חדות. הלינסנג ניזון מיונקים קטנים, עופות, חרקים שונים ומפירות, שורשים ואגוזים. ללינסנג אין טורפים רבים בטבע, למעט האדם. טורפים מסוימים יצליחו לתפוס ולהפתיע אותם כמו נחשים, ינשופיים וחתולים, אך לא נצפו מקרים כאלה. מדיה וקבצים בנושא לינסנג אפריקני בוויקישיתוף לינסנג אפריקני, באתר ITIS (באנגלית) לינסנג אפריקני, באתר NCBI (באנגלית) לינסנג אפריקני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לינסנג אפריקני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) לינסנג אפריקני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לינסנג אפריקני, באתר GBIF (באנגלית) לינסנג אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
זבד דקל מפוספס

זבד דקל מפוספס (שם מדעי: Hemigalus derbyanus) הוא מין של זבד בינוני השייך למשפחת הגחניים. הוא המין היחיד בסוגו והוא חי בטבע ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה באזור איי סונדה וכן במינמאר, חצי האי המאלאי, תאילנד, ואינדונזיה בסומטרה ובבורנאו. הוא גולה ב-1937 על ידי החוקר Claude Jourdan. הזבד מצוי בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה וכריתת יערות וכן מגידול יתר של האוכלוסייה. אוכלוסיית הזבד ירדה ב-30% ב-3 הדורות האחרונים. גודל הזבד הוא בגודל של חתול בית ואורכו הממוצע 41-5 ס"מ כשמשקלו 1-3 ק"ג. הוא בעל גוף מוארך עם רגליים קטנות ופרוותו בצבע שמנת או צהבהבה כהה עם פסים כהים וקצה הזנב שחור. כפי ששמו מציין הוא בעל פסים: 4-5 פסים גדולים על הגב ו2 בתחילת הזנב. הראש מוארך ובעל אף מחודד ועל המצח 2 פסים גדולים המשתרעים עד העורף. הלסת כהה ובעלת שיניים חדות ובין העיניים ישנם 2 פסים דקים, אחד מלמעלה ואחד מלמטה. כמו רוב הגחניים הוא חי ביערות ונמצא בעיקר קרקע היער. הוא יוצא לצוד בלילה וניזון מחסרי חוליות, צפרדעים וזוחלים קטנים. מדיה וקבצים בנושא זבד דקל מפוספס בוויקישיתוף זבד דקל מפוספס, באתר ITIS (באנגלית) זבד דקל מפוספס, באתר NCBI (באנגלית) זבד דקל מפוספס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זבד דקל מפוספס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זבד דקל מפוספס, באתר GBIF (באנגלית) זבד דקל מפוספס באתר הרשימה האדומה של IUCN