laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
באוד

באוד (באנגלית: Baud) היה מדד נפוץ לקצב העברת מידע, עד שהוחלף במושגים יותר נוחים להשוואה, כמו ביטים לשנייה. המונח באוד מייצג את כמות הסמלים בשנייה אחת. מאחר שסמל הוא יחידת נתונים מורכבת היכולה לייצג יותר מביט אחד, הבאוד הוחלף במדד של ביטים לשנייה, כהצגה של קצב שידור הנתונים ללא הצורך לבצע שקלול נוסף של כמות הביטים שכל סמל מייצג. המדד נקרא על-שם המהנדס הצרפתי ז'אן מאוריס אמיל בודו. נעשה בו שימוש לראשונה כדי למדוד קצב שידור של טלגרף. באוד, באתר MathWorld (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית

מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית הוא מכון מחקר המתמקד בחקר ההיסטוריה של אמריקה הלטינית ותרבותה. המכון השייך לבית הספר להיסטוריה ע"ש זלמן ארן בפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין שבאוניברסיטת תל אביב. באפריל 1999 אישר סנאט אוניברסיטת תל אביב את הקמת המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית ובראשו פרופסור צבי מדין. הקמת המכון נעשתה בד בבד עם קיומו של קונגרס עולמי של הפדרציה העולמית ללימודי אמריקה הלטינית והקריביים באוניברסיטה. תחת הכותרת "הים התיכון ואמריקה הלטינית" התכנסו כ-400 חוקרי אמריקה הלטינית והקריביים בכינוס ראשון מסוגו ובהיקפו בישראל. מאז גדל המכון והתפתח וכיום הוא אחד המכונים הפעילים והפוריים ביותר באוניברסיטה. לאחר תקופה ארוכה בה עמד בראש המכון פרופסור רענן ריין, עברה ראשות המכון בשנת 2005 לידי דוקטור חררדו לייבנר. במאי 2008 נקרא המכון על שם משפחת סוורדלין. על אף פעולתו במסגרת בית הספר להיסטוריה מהווה המכון מסגרת רב-דיסציפלינרית שמטרתה היא קידום לימודי אמריקה הלטינית וספרד באוניברסיטה ופיתוח המחקר אודות חלקי עולם אלו. לשם כך מקיים המכון מגוון פעילויות, עליהן ניתן למנות את קיומו של סמינר מחלקתי שנתי; עשרות הרצאות פתוחות לקהל הרחב בשנה; הקרנות סרטים המלוות בהרצאות רקע שונות; הזמנת מומחים בינלאומיים מרחבי העולם להרצאות וכנסים בארץ; מתן מלגות לתלמידי אוניברסיטה שמחקרם מתמקד בתחומי עיסוקו של המכון לשיפור מיומנויות שפה ונסיעות מחקר הדרושות להשלמת תארים מתקדמים; הרחבת אוסף הספרים האוניברסיטאי אודות אמריקה הלטינית על מנת לשפר את יכולות המחקר ובעיקר קיטלוגו של אוסף וודרו בורה, שנתרם למכון עם מותו של החוקר. נוסף על פעילויות אלו מקיים המכון מדי שנה כנס בינלאומי המביא לארץ עשרות מומחים בתחום מסוים של לימודי אמריקה הלטינית וחצי האי האיברי, המאפשר גם לחוקרים ישראלים להציג את מחקרם בפני הקהל הרחב ועמיתיהם מחו"ל. החל משנת 2003 נקרא גם כנס זה על שם וודרו בורה. החל משנת 2004 מקיים המכון, בשיתוף עם החוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקאים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובתמיכת שגרירות ספרד בישראל ומכון סרוונטס, כנס ארצי תחת הכותרת "מחקרים חדשים בהיסטוריה ותרבות של ספרד ואמריקה הלטינית". כנס זה מהווה במה ייחודית להצגת תחום לימודים זה בעברית ובישראל. המכון מוציא לאור את סדרת הספרים איברו-אמריקה בעריכת צבי מדין ורענן ריין, המוקדשת כולה למחקר מקורי, ישראלי ומתורגם כאחד. נוסף על כך מוציא המכון לאור את כתב העת Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe, הרואה אור באנגלית, ספרדית ופורטוגזית החל משנת 1990 (טרם ייסוד המכון). אתר האינטרנט הרשמי של מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית El Mediterráneo y América Latina עמוד כינוס הפדרציה העולמית ללימודי אמריקה הלטינית והקריבים בתל אביב 1999 באתר FIALC (בספרדית) אתר כתב העת Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe
עמק הבכא (יוסף הכהן)

עמק הבכא הוא ספר מהמאה ה-16 העוסק בהיסטוריה של עם ישראל. הספר נכתב בידי ההיסטוריון ר' יוסף הכהן הרופא (1496–1575) והופיע בשנת מותו, ה'של"ה, בג'נובה שבאיטליה. הספר מתאר את קורות העם היהודי ותלאותיו מחורבן בית שני ועד לימיו של המחבר. בהקדמה לספרו כותב ר' יוסף הכהן הרופא: ...להיות כי התלאות אשר עברו עלינו מיום גלות יהודה מעל אדמתו עד היום הזה מפוזרות הנה והנה, נתתי אל לבי לחברן בחיבור קטן, יכלול את אשר מצאה ידי בקונטרסי הסופרים אשר כתבו לפני בלשון עברית, ובספריהם, ואקרא שמו "עמק הבכא"... רבים מיהודי איטליה נהגו לקרוא בספר זה בצום תשעה באב ור' יוסף כותב על כך בשיר שחיבר: "מי הוא האיש האכזרי שלא יבכה בראות ספרי / שלא יישום ולא ישאף, כשדי יהיה או איש מצרי / לכן יום נשרף מקדשי יקראנו כל איש עברי / כי עבור עמק הבכא יאות לו אז יום תמרורי". יוסף הכהן, ספר דברי הימים למלכי צרפת ובית אוטומאן, ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020 ראובן בונפיל, חיי יוסף: רומן היסטורי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020 יוסף הכהן, ספר עמק הבכא, ערך, ההדיר ופירש ראובן בונפיל, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020. יוסף הכהן הרופא, עמק הבכא, באתר היברובוקס ד"ר עשהאל אבלמן, מעצבי העצב היהודי, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, פורסם במקור במגזין סגולה, אוקטובר 2010 יום העיון "היסטוריה, סיפור ומציאות" היסטוריה, סיפור ומציאות לרגל צאת ספריו של פרופ' ראובן בונפיל על יוסף הכהן, יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם מיינור

ויליאם צ'סטר מיינור (באנגלית: William Chester Minor, היה ידוע גם כ-W. C. Minor; יוני 1834 – 26 במרץ 1920) היה מנתח בצבא האמריקאי, שתרם לערכים רבים במילון אוקספורד, תוך כדי הסגר במוסד לחולי נפש באשמת רצח. נולד באי ציילון (כיום סרי לנקה). בתור נער נמשך ברגשות עזים לילידות האי, תופעה שגרמה לו ייסורי מצפון רבים. הוריו, שהיו מיסיונרים מניו אינגלנד, שלחו אותו בגיל 14 חזרה לארצות הברית, ובשנת 1863 הוא סיים את לימודיו כמנתח באוניברסיטת ייל. הוא התקבל לצבא האיחוד ככירורג ובמסגרת מלחמת האזרחים נכח בקרבות עזים ששיכלו רבים מחבריו. מסופר על מקרה מסוים בו נצטווה לצלק את פניו של חייל אירי שניסה להשתמט מאחד הקרבות. סיוטים, הזיות ופרנויה סביב זוועות המלחמה ליוו אותו עד סוף ימיו. לאחר מלחמת האזרחים הוצב מיינור לעבוד בניו יורק. הוא נמשך לאזורים המפוקפקים של העיר ובילה את רוב זמנו הפנוי אצל זונות. ב-1867, הבחינו רשויות הצבא בהתנהגותו (שנחשבה בזמנו למוזרה) והעבירו אותו למוצב נידח בפלורידה. ב-1868 אושפז מיינור במוסד לחולי נפש "סיינט אליזבת" שבוושינגטון די. סי.. לאחר 18 חודשים בהם לא הראה כל שיפור במצבו, אישר לו הצבא להתפטר מתפקידו ולהתחיל לקבל פנסיה. ב-1871 הוא עבר לגור בלמבת', פרבר עני של לונדון. ב-17 בפברואר, מיינור, רדוף פרנויה, ירה באדם בשם ג'ורג' מרט בטענה כי ניסה לפרוץ לדירתו. מרט היה באותו הזמן בדרכו לעבודה לתמוך בששת ילדיו ובאשתו ההרה, אלייזה. במשפט, זוכה מיינור מחמת חוסר שפיות ונשלח בעל כרחו למוסד סגור בכפר קראות'ורן. בזכות הפנסיה הצבאית שלו ומכיוון שלא נחשב מסוכן, זכה מיינור לתנאי מגורים נוחים שאפשרו לו לקנות ולקרוא ספרים רבים. כנראה בעקבות ההתכתבות שלו עם מוכרי ספרים בלונדון, נודע למיינור כי דרושים מתנדבים לתרום לערכים במה שעתיד להיות מילון אוקספורד. מיינור הקדיש את רוב שארית חייו למטרה זו. הוא התברר כאחד התורמים היעילים ביותר למילון. מיינור עבר באופן שיטתי על כל הספרים ברשותו וסקר את תדירות המילים השונות. הוא התאים את הרשימה שלו לרשימת הערכים שחסר להם ציטוט במילון אוקספורד. ככל שרשימתו גדלה כך יכול היה לספק ציטוטים רבים יותר למילה מסוימת. לאחר זמן התיידד מיינור באופן אישי עם עורך המילון ג'יימס מארי, שאף הגיע לבקרו במוסד. מצבו הנפשי המשיך להידרדר וב-1902 כרת לעצמו את איבר המין. בריאותו התערערה והותר לו לחזור לארצות הברית, למוסד לחולי נפש סיינט אליזבת, שם אובחן כחולה סכיזופרניה. הוא נפטר ב-1920 בניו הייבן, קונטיקט. הפרופסור והמשוגע מאת סיימון וינצ'סטר, תרגם מאנגלית מאיר ויזלטיר, בהוצאת כנרת, 2000 מדיה וקבצים בנושא ויליאם מיינור בוויקישיתוף סריקה של אחד מדפי התרומה של מיינור, באתר מילון אוקספורד המוסד לחולי נפש ברודמור יוכי שלח, לשון ושיגעון: על "הפרופסור והמשוגע", סיימון ווינצסטר ויליאם מיינור, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Lorca

Lorca הוא אלבומו החמישי של הזמר טים באקלי אשר יצא ב-1970. Lorca – 9:53 Anonymous Proposition – 7:43 I Had a Talk With My Woman – 6:01 Driftin' – 8:12 Nobody Walkin' – 7:35 טים באקלי – גיטרה, שירה לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת ג'ון באלקין – באס, עוגב קרטר קולינס – תופי קונגה מידע על האלבום Lorca באתר MusicBrainz מידע על האלבום Lorca באתר AllMusic האלבום Lorca באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פזטיירוי

פזטיירוי (מיוונית: πεζέταιροι - בני לוויה רגליים) היו חיילי חיל רגלים נושאי רמחים ששירתו בצבא המקדוני בעת העתיקה. פזטיירוי היו החיילים שהרכיבו את הפלנקס בצבאו של אלכסנדר הגדול. הם גויסו מקרב בני מקדוניה מקוריים. לצד ההטיירוי וההיפספיסטים הם היו החלקים המלכותיים בצבאו של אלכסנדר הגדול ובין הנאמנים ביותר. כ-9,000 פזטיירוי החלו את המסע, כשהם מאורגנים בשש חטיבות שונות. לרוב, הפזטיירוי נלחמו יחד, אם כי ידועים מקרים בהם חטיבה מסוימת נשלחה למשימתה ללא שאר החטיבות. בדומה להטיירוי, גם הפזטיירוי גויסו על פי בסיס טריטוריאלי. ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נפת מסטיה

נפת מֶסטִיָה (בגאורגית: მესტიის მუნიციპალიტეტი, מילולית: מֶסטִיִיס מוניציפליטי) או סוואנתי עילית היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. גובלת מצפונה ברוסיה, ממערבה בנפת אוצ'מצ'ירה שבאבחזיה, מדרום בנפת מרטווילי, נפת צ'חורוצקו, נפת צאלנג'יחה, וממזרח נפת לנטחי שבאימרתי. עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי שהשתייך למחוז ההיסטורי, סוואנתי. משנת 1921 במזרה של סוואנתי עילית, ומשנת 1930 כנפת מסטיה. השפה המדוברת בנפה היא הסוואנית בדיאלקטים באלית עילית ובאלית תחתית. הנפה מאוכלסת ב-9,316 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.06 איש לקמ"ר. היישוב העירוני (דאבא) מסטיה מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה. כמו כן הנפה כוללת 152 כפרים ב-14 תמי: בֶּר'וֹ, אֶצֵרִי, אוֹפַּארִי, קָאלַא, לָאטַאלִי, לָאחַאמוּלָה, לֶנגֵ'רִי, מוּלַאחִי, נַאקרָה, אוּשגוּלִי, פָּארִי, צחוּמַארִי, צווִירמִי, צ'וּבֵּרִי וחָאִישִי. בנפה זורמים הנהרות הבאים: האנגורי והנהרות הנשפכים אליו: אדישיסצ'אלה, מוּלחרָה, דִילרָה, נֶנסקרָה ואִיפַּארִי, חָאִישוּרָה ועוד. בימי הביניים הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, סוואנתי, שהייתה חלק מהממלכה הגאורגית המאוחדת. עם התמוטטותה הסופית של הממלכה הגאורגית במאה החמש עשרה התפצלה סוואנתי לשלושה אזורי שליטה: חלקו הצפוני והמבודד - נפת מסטיה, יותר זכה בעצמאות גמורה והתנהל מאז כחברה שבטית ללא שיעבוד פיאודלי. מדיה וקבצים בנושא נפת מסטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נפת מסטיה תמי (თემი)- היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה. המונח מקביל פחות או יותר ל"מועצה מקומית" בישראל או לקומונה בצרפת. "მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014". საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. בנובמבר 2014. נבדק ב-7 בנובמבר 2016. {{cite web}}: (עזרה) דאבא (დაბა) - יישוב עירוני קטן, עיירה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'נקלה

צ'נקלה (בטורקית: Çanakkale) היא עיר נמל בצפון-מערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מרמרה שהיא אחת משתי הנפות בטורקיה השוכנות בשתי יבשות נפרדות (אירופה ואסיה, האחרת היא נפת איסטנבול). העיר מרוחקת 235 ק"מ דרום-מערבית לעיר איסטנבול ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 197,841 תושבים. הטורקים מכנים את מערכת גליפולי "קרב צ'נקלה", על שם עיר זו השוכנת לחופו הדרומי (האסייתי) של מיצר הדרדנלים, ממול חצי האי גליפולי. מרבית היהודים בצ'נקלה הם יהודים ספרדים מגירוש ספרד. אזכור בתרבות בשנת 2012 יצא לאקרנים סרט על מערכת גליפולי בשם "צ'נקלה". בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט עץ האגס הפראי של הבמאי הטורקי נורי בילגה ג'יילן. עלילת הסרט מתרחשת ברובה בעיירה זו. צ'נקלה היא העיר הקרובה ביותר לטרויה הקדומה. סוס העץ מהסרט "טרויה" מוצג בה לראווה. מדיה וקבצים בנושא צ'נקלה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'נקלה (בטורקית) צ'נקלה, ברשת החברתית פייסבוק צ'נקלה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'נקלה, ברשת החברתית אינסטגרם צ'נקלה, סרטונים בערוץ היוטיוב צ'נקלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בטורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מריה השחורה

מריה השחורה (באנגלית: Black Maria) הוא שמו של אולפן הקולנוע הראשון, אשר הוקם על ידי תומאס אדיסון בארצות הברית בשנת 1894. אולפן קולנוע זה, אשר היה צבוע כולו בשחור (ומכאן שמו), סבב על צירו, והיה בעל פתח בגגו לשם חדירת קרני השמש עבור תאורה לצורך צילומי סרטיו של אדיסון. זאת משום שהצילום, בעת ההיא, דרש אור רב מאוד. באולפן זה אדיסון צילם להטוטנים שונים ואנשי קרקס ובידור בראשית לידתו של הקולנוע, ואת סרטיו הקרין במכשירי הקינטוסקופ, איתם הציג את סרטיו בצפייה יחידנית. מדיה וקבצים בנושא מריה השחורה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניז'ר (נהר)

ניז'ר הוא הנהר השלישי בגודלו מבין נהרות יבשת אפריקה, אחרי הנילוס ונהר קונגו, ואורכו 4,167 ק"מ. הניז'ר מתחיל את זרימתו ברמות גינאה (Hauts plateaux de Guinée), במרחק של 250 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי. הוא זורם צפונית-מזרחית לאורך אלפי קילומטרים עד שהוא מגיע למרכז מאלי. שם ערוצו נוטה ופונה לכיוון דרום-מזרח, עובר בניז'ר ובגבולה עם בנין, וזורם בניגריה עד שנשפך אל מפרץ גינאה. במקום שפכו לאוקיינוס, יוצר הניז'ר דלתה עצומה בשטח של כ-25,000 קמ"ר, המכוסה ביצות וחורשות סבוכות של עצי מנגרוב. בשנת 2023 התרחש אסון טביעת הספינה בנהר ניז'ר בו נהרגו מעל ל-100 אנשים. הפארק הלאומי W מדיה וקבצים בנושא ניז'ר בוויקישיתוף ניז'ר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נהר ניז'ר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איגור קורצ'טוב

איגור וסילייביץ' קורצ'טוב (ברוסית: И́горь Васи́льевич Курча́тов‏; 8 בינואר 1903 - 7 בפברואר 1960) היה פיזיקאי רוסי סובייטי, אבי פצצת האטום הסובייטית. קורצ'טוב נולד בסימסקי זאבוד, גוברניית אופה (כיום העיר סים במחוז צ'ליאבינסק). הוא למד פיזיקה באוניברסיטת קרים ובניית אוניות במכון הפוליטכני של פטרוגרד. בשנת 1925 עבר למכון לפיזיקה וטכנולוגיה באותה עיר שם חקר סוגיות ברדיואקטיביות בהנחיית אברם פדורוביץ' יופה. ב-1932 הוקצה לו מימון לצוות מחקר גרעיני משלו. בשנת 1935 הוא ביחד עם לב ארצימוביץ' השלימו עבודת מחקר בתחום פיזיקה גרעינית. צוות בראשות קורצ'טוב בנה את הציקלוטרון הסובייטי הראשון והפעיל אותו ב-21 בספטמבר 1939. קורצ'טוב ותלמידו גאורגי פליורוב גילו את העקרונות הבסיסיים של תגובת השרשרת של האורניום ואת עקרונות הפעולה של כור גרעיני בשנות השלושים. ב-1942 העריך קורצ'טוב כי "בביקוע הגרעינים של קילוגרם אחד של אורניום תשתחרר אנרגיה השווה לפחות לפיצוץ 20,000 טונות חומר נפץ". כאשר פרצה המלחמה בין ברית המועצות וגרמניה ב-1941, הסב קורצ'טוב את מחקרו לתחום הגנת הספינות ממוקשים מגנטיים ולחקר שריון לטנקים. בשנת 1943 השיג הנ.ק.ו.ד. עותק מדו"ח בריטי סודי שדן באפשרות פיתוח נשק אטומי, מה שהביא את סטלין להחלטה לפתח נשק כזה גם כן. יופה המליץ על קורצ'טוב למולוטוב וקורצ'טוב מונה לראש התוכנית לפיתוח פצצת אטום לברית המועצות. פרויקט פצצת האטום הסובייטית תועדף ברמה נמוכה למדי עד אשר מידע מהמרגל קלאוס פוקס ותוצאות הפצצת הירושימה ונגסקי המריצו את סטלין לפעולה. הוא הורה לקורצ'טוב להכין פצצה עד 1948, ומינה את לברנטי בריה כמנהלו הישיר. העיר סארוב בגורקי אובלאסט (כיום ניז'ני נובגורוד אובלאסט) הוכפפה לפרויקט הפצצה, שמה שונה ל"ארזמאס-16" והיא הפכה למתחם סגור בו שוכנו הפיזיקאים הבכירים שעסקו בפיתוח הפצצה, כיולי בוריסוביץ' חריטון ויעקב בוריסוביץ' זלדוביץ'. הרוסים נעזרו במקורות מודיעיניים שהשיגו מידע מהמערב, אך קורצ'טוב ובריה התעקשו על מחקר מהבסיס, תוך שימוש ספקני במידע המודיעיני לאישוש מסקנות חוקריהם. ב-29 באוגוסט 1949 פוצץ הצוות את מתקן RDS-1 שהיה פצצת ביקוע פלוטוניום בסמיפלאטינסק. קורצ'טוב סיפר לאחר מכן כי תחושתו העיקרית הייתה הקלה. קורצ'טוב היה מעורב גם בפרויקט פיתוח פצצת המימן הסובייטית, אך לאחר מכן התמקד בפיתוח אנרגיה אטומית למטרות אזרחיות והתנגד לניסויים גרעיניים. במהלך עבודתו על פצצת האטום הסובייטית נשבע קורצ'טוב שלא לגלח את זקנו עד אשר ישיג הצלחה. הוא המשיך לגדל זקן, שעוצב לרוב בתספורות מיוחדות ואקסצנטריות, גם לאחר מכן, מה שהפך לאות ההיכר שלו. על הישגיו בתחום הגרעין הוא זכה בפרס לנין לשנת 1957. קורצ'טוב מת במוסקבה ב-1960 משבץ מוחי. מדיה וקבצים בנושא איגור קורצ'טוב בוויקישיתוף איגור קורצ'טוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איגור קורצ'טוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אימה

אֵימָה היא רגש חזק שאנשים חווים כאשר הם פוחדים, נבהלים, מבועתים או מזדעזעים, בעקבות סיטואציה שהם נמצאים בה. הסיטואציה יכולה לכלול שמיעת בשורה רעה, צפייה באירוע שלילי ובכל מקרה בו ההשפעה על האדם במישור הפיזי או הנפשי היא שלילית ומיידית. כאשר אנשים חשים תחושה זו באופן טבעי בגלל אירוע מציאותי, היא לרוב שלילית. עם זאת, מקובל בעולם לגרום לרגש זה להתעורר באופן יזום על ידי מגוון פעולות ותחביבים, על-מנת להעלות את רמת האדרנלין בגוף, לחוש את הסכנה וליהנות, בלי להיות במצב מסכן חיים באמת. למשל: סרטי אימה, רכבות שדים, ספרות אימה ועוד. סרט אימה ספרות אימה משחק אימה עולם האימה - סקירת סרטי אימה, אתרים תיירותיים מפחידים, מוצרי אימה, יצירות אומנות ועוד זיוי ברמן וגדי שבת, הפסאז' - וריאציות על נושא: אימה, 11 באוגוסט 2016
הרפובליקה של בתומי

רפובליקת בתומי הייתה רפובליקה שהוקמה בינואר 1919, כאשר הצבא הבריטי תפס את השליטה בבתומי, עיר נמל לחוף הים השחור, אחרי הפינוי של העות'מאנים בסוף מלחמת העולם הראשונה. ביולי 1920, נסוגו הבריטים מאותם שטחים, והרפובליקה התפרקה והסתפחה לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דינמו בתומי

דינמו בתומי (בגאורגית: ბათუმის დინამო, בַּתוּמיס דינַמוֹ) היא קבוצת כדורגל מהעיר בתומי שבגאורגיה המשחקת בליגת העל הגאורגית. הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה בעונת 1995/1996 בגביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת אוביליץ' בלגרד מסרביה. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת סלטיק הסקוטית והודחה מהטורניר. ב-2021 זכתה הקבוצה באליפות גאורגיה לראשונה בתולדות המועדון. 1923: יסוד המועדון תחת השם דינמו בתומי 1990: שינוי שם למועדון הכדורגל בתומי 1994: שינוי שם למועדון הכדורגל של דינמו בתומי 1995: השתתפות ראשונה בגביע אירופה דרג 2 אליפות גאורגיה זכייה (2): 2021, 2023 גביע גאורגיה: זכייה (1): 1998 גמר: 1993, 1995, 1996, 1997, 2023 הסופרקאפ הגאורגי: זכייה (1) 1998 מדיה וקבצים בנושא דינמו בתומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דינמו בתומי (בגאורגית) דינמו בתומי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דינמו בתומי, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר FootballDatabase.eu מידע על הקבוצה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל מישיגן

דגל מדינת מישיגן מציג על רקע כחול כהה את סמל המדינה. סמל המדינה כולל שלט עליו מופיעה צללית אדם אשר ביד אחד מנופפת לשלום ובשנייה מחזיקה רובה. האדם עומד על שפת ימה וברקע נראית השמש הזורחת. הצללית מייצגת את החלוצים האמריקאים אשר נעו מערבה אל מרחבי מישיגן. השלט מוחזק מימין ומשמאל על ידי האייליים: אייל קורא (מימין) ואייל קנדי (משמאל) המייצגים את מישיגן, ומעליו מרחף עיטם לבן-ראש המייצג את ארצות הברית. על הדגל שלוש כתובות בלטינית: E pluribus unum – על סרט אדום למעלה, שמשמעותו "מתוך רבים אחד" שהיה מוטו לא רשמי של ארצות הברית Tuebor – על השלט עצמו, שמשמעותו "אגן על עצמי" Si Quaeris Peninsulam Amoenam Circumspice – על סרט לבן מתחת לשלט, שמשמעותו "אם אתה מחפש חצי אי נעים, הסתכל סביבך" שהוא המוטו של מישיגן הדגל הראשון של מישיגן הציג מצד אחד את סמל מישיגן עם חייל ואישה ומן הצד השני את תמונתו של מושל המדינה. בשנת 1865 הדגל שונה ובמקום תמונת המושל הוצג סמל ארצות הברית. הדגל הנוכחי אומץ באופן רשמי ב-1 באוגוסט 1911. מדיה וקבצים בנושא דגל מישיגן בוויקישיתוף דגל מישיגן, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל מישיגן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המשרד (סדרת טלוויזיה בריטית)

המשרד (באנגלית: The Office) היא קומדיית מצבים מוקומנטרית בריטית אשר נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי ריקי ג'רווייס וסטיבן מרצ'נט. הסדרה הופקה במקור בבריטניה לערוץ BBC2 בין השנים 2001 ל-2003. בעקבות הצלחתה של הסדרה נוצרו לה גרסה אמריקאית, גרסה צרפתית, גרסה גרמנית וכן הגרסה הישראלית, ששודרה בערוץ yes Stars Comedy ב-yes. בנוסף ל-12 הפרקים של הסדרה הופקו שני פרקים מיוחדים לחג המולד באורך של 45 דקות. הסדרה נמכרה לרשתות שידור בלמעלה מ-80 ארצות ברחבי העולם. הסדרה שודרה בישראל בערוץ סטאר וורלד ו-BBC entertainment (לשעבר BBC prime). הסדרה עוקבת אחר קבוצה מעובדי משרד ובעיקר אחר ארבע דמויות: דייוויד ברנט (ריקי ג'רווייס) - מנכ"ל המשרד האחראי על מכירת נייר לצורכי דפוס. אף על פי שהוא מאמין כי הוא עצמו מצחיק מאוד, ידידותי, ואהוד על כולם, הוא למעשה יהיר, קטנוני ופוגעני. ההתנהגות הילדותית שלו באה לידי ביטוי לאורך הסדרה בכך שהוא מסתובב במשרד, מנסה לבדר את עובדיו עם בדיחות לא מצחיקות חסרות טאקט, מבצע חיקויים לא מוצלחים ונכנס לצרות בשל כך. אף על פי שברנט מחשיב את עצמו לאדם מודרני ומנסה לשמור על תקינות פוליטית, הוא לעיתים קרובות חושף את עמדותיו הפוגעניות כלפי נשים, מיעוטים אתניים, הומואים ונכים. טים קנטרברי (מרטין פרימן) - איש מכירות במשרד. שלא בדומה לברנט, טים הוא מצחיק ולא יומרני. אף על פי כן, טים איננו מרוצה מחייו - הוא בן 30, חי עדיין עם הוריו ועובד בעבודה אשר לפי דעתו היא חסרת טעם. אף על פי שהוא רוצה לעזוב את המשרה הנוכחית ולנסות ולהשיג מטרות יותר גדולות וחשובות בעיניו, חוסר הביטחון שלו מונע ממנו לפעול כדי לשנות את מצבו. הוא שומר על שפיותו על ידי כך שהוא מקווה ליזום קשר רומנטי עם פקידת הקבלה במשרד, דון טינסלי, ועל ידי מתיחות שונות שהוא עושה לגארת'. גארת' קינאן (מקנזי קרוק) - שותפו לעבודה התמהוני של טים ואויבו המושבע. בניגוד לטים, גארת' חסר חוש הומור. הוא נוהג להטריד באופן קבוע את טים בהערותיו היומרניות והמגוחכות. הוא מתגאה בכך שהוא המנהיג של הצוות, בעיקר משום שהוא לא מבין כי תיאור התפקיד שלו בעיקר חסר משמעות. אף על פי כן הוא מנסה באופן קבוע לכפות את מעט הסמכות שיש לו על שאר העובדים במשרד. בדומה לברנט, גארת' הוא יהיר וחצוף. יתר הצוות במשרד מכיר בכך שגארת' הוא "כלבלב המחמד" של ברנט. דון טינסלי (לוסי דייוויס) - פקידת קבלה של המשרד. היא לרוב נאלצת להתמודד עם ההתנהגות השטותית של ברנט. בדומה לטים, גם היא מודעת למצב העגמומי בו היא נמצאת בחייה. היא מאורסת במשך תקופה ארוכה לבחור בשם לי אשר עובד במחלקת האספקה של החברה. היא ויתרה על קריירה של כתיבת ספרי ילדים כדי לעבוד במשרתה הנוכחית. המשרד (סדרת טלוויזיה אמריקאית) אתר האינטרנט הרשמי של המשרד המשרד, ברשת החברתית פייסבוק המשרד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "המשרד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "המשרד", באתר נטפליקס "המשרד", באתר AllMovie (באנגלית) "המשרד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "המשרד", באתר Metacritic (באנגלית) "המשרד", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "המשרד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) המשרד ב yes וואלה!
מולוטוב

האם התכוונתם ל... ויאצ'סלב מולוטוב – שר החוץ של ברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה בקבוק מולוטוב – כלי נשק על שמו של ויאצ'סלב מולוטוב הסכם ריבנטרופ–מולוטוב קו מולוטוב – קו ביצורים סובייטי בזמן מלחמת העולם השנייה שמה של העיר פרם בשנים 1940–1957 מולוטוב (להקה) – להקה מקסיקנית
דלתא (רכב)

דלתא הוא השם בו שווק בישראל רכב רומני מתוצרת דאצ'יה, המבוסס על קו היצור של הרנו 12. הרכב שווק בעולם תחת השם דאצ'יה דנים, אך יבואני הרכב לישראל בחרו לשווקו בשוק זה תחת השם "דלתא". הרכב יוצר משנת 1966 ועד 2004, ונעשו בו מידי כמה שנים שיפורים קוסמטיים תוך כדי מאמץ ליצור עניין בפני לקוחות חדשים. נוצרו מספר דגמים לרכב זה - דאצ'יה 1300, דאצ'יה 1310, דאצ'יה 1400, דאצ'יה 1410 וטנדר. במשך שנות השלטון הקומוניסטי ברומניה הייתה הדאצ'יה הרכב הנפוץ ביותר במדינה, ונוכחותו ניכרה בכל מקום. היו שני קווי יצור לרכב זה, אחד לשיווק מקומי, ואחד ליצוא. בדגם שנועד ליצוא השתמשו בחלקים איכותיים יותר, ולכן רומנים רבים העדיפו לקנות את הרכב במדינות השכנות ולחזור איתו בנסיעה לארצם. הדלתא יובאה לישראל באופן לא סדיר, ולמעשה יובאה ארבע פעמים על ידי יבואנים שונים. ב-1978 שווק הרכב לראשונה בישראל. מכירת הרכב הסתיימה כעבור שנה אחת בלבד, זאת עקב בעיות איכות, שהגיעו אף לפרסום בתוכנית הטלוויזיה "כלבוטק". ב-1982 חודש השיווק של הרכב על ידי יבואן טריומף תחת השם "גאלידי". בשנת 1988, לאחר מסע פרסום מוצלח בישראל תחת הסיסמה "גם אתה יכול 88'", חודשה מכירת הרכב. חברת "קייזר אילין" באמצעות חברת הבת שלה, "קפריש" הצליחה למכור כ-6,000 רכבים. באוגוסט 1988 פשטה חברת "קפריש" את הרגל ולקוחות ששילמו מקדמות לא קיבלו את המכונית וגם לא את כספי המקדמות. הניסיון האחרון היה על ידי היבואן "מוטקארס", הפעם תחת השם המקורי דאצ'יה, וגרסאות הסטיישן והטנדר תחת השם שיפטר. דגמים: סדאן, סטיישן, טנדר נפח מנוע: 1289 סמ"ק כוחות סוס: 54 כ"ס סוג דלק: בנזין הילוכים: ידני 4+1 הנעה: קדמית רנו מדיה וקבצים בנושא דלתא בוויקישיתוף שלמה אברמוביץ, פראיירים מודל 88, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988 ששי כהן, נוסטלגיה לשבת: דלתא הרומנית - אתה יכול 88., באתר https://wheel.co.il/, ‏2-2-2018 שלמה אברמוביץ, קנו דלתא - נשארו עם התחתונים, כותרת ראשית, 17 באוגוסט 1988