laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מכון עקבות

עקבות : המכון לחקר הסכסוך הישראלי - פלסטיני הוא מכון מחקר ישראלי, המאוגד כעמותה, הפועל לביצוע מחקר היסטורי ולחשיפת חומר ארכיוני העוסק בזכויות אדם ובסכסוך הישראלי-פלסטיני. המכון הוקם בשנת 2013. עם מייסדיו נמנה מיכאל ספרד. נכון לסוף שנת 2020 היו לעמותה ארבעה מועסקים בשכר. נכון ל-2020, עיקר המימון (כ-800,000 ש"ח) לפעילות המכון התקבל כתרומה מגופים זרים, בהם ממשלות שווייץ, נורווגיה והולנד וכן קרן קונראד אדנאואר ואחרות. שארית המימון (כ-350,000₪) התקבלה כתרומה מגופים בישראל. פרסומי המכון כוללים מחקרים בחומרים הנמצאים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, העוסקים במלחמת העצמאות, בממשל הצבאי על ערביי ישראל, בתוצאות מלחמת סיני ובתוצאות מלחמת ששת הימים וכן בשלטון הישראלי ביהודה ושומרון. במסגרת מחקרים אלו חשף המכון מסמכים דוגמת דו"ח ריפתין, ופרסם שני ספרים. בנוסף, עוסק המכון בהנגשת המידע הקיים בארכיונים ובשקיפותם. ב-2016 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי רק אחוז אחד מתיקי המסמכים בארכיון המדינה ובארכיון צה"ל ומערכת הביטחון פתוחים לעיון הציבור. בדו"ח נטען כי ארכיון המדינה ביצע הסתרה של חומרים באופן מכוון. כמו כן, בשנת 2019 פרסם המכון דו"ח בו הראה כי צוותים מטעם הממונה על הביטחון במערכת הביטחון פעלו להסתיר חומרים ארכיוניים בלא כל סמכות חוקית. בשנת 2016 הוענק למכון פרס אלסברג למחקר בתחום הארכיונאות מטעם האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע. במרץ 2023 השיק המכון ספרייה דיגיטלית המכילה מאות מסמכים בנושא הממשל הצבאי על ערביי ישראל. מדיה וקבצים בנושא מכון עקבות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מכון עקבות מכון עקבות, ברשת החברתית פייסבוק מכון עקבות, ברשת החברתית אקס (טוויטר) עופר אדרת, הווייז של ההיסטוריה: מאות מסמכים מארכיון המדינה מחכים שהציבור יפענח אותם, באתר הארץ, 3 ביולי 2020 עקבות : המכון לחקר הסכסוך הישראלי - פלסטיני, באתר "גיידסטאר ישראל" דוח מילולי לשנת 2020, באתר גיידסטאר. חיים לוינסון, נעה לנדאו, מתעמולה למדיניות: כך הפך דו"ח של ארגון ימין למסמך דיפלומטי, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2018 ד"ר נעם הופשטטר וליאור יבנה, עניין של גישה: חסמים לגישת הציבור לארכיונים הממשלתיים, תל אביב יפו: מכון עקבות, 2016. עופר אדרת, ארכיון המדינה ברשת: סודיות בלי תאריך תפוגה, באתר הארץ, 20 במאי 2016 השתקה - פעילות מלמ"ב לחיסוי מסמכים בארכיונים, תל אביב-יפו, 2019. פרס אלסברג למחקר ארכיוני והכשרה מקצועית בארכיונאות - 2016, באתר האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע. מכון עקבות, אוסף המסמכים הדיגיטלי הראשון שלנו עכשיו באוויר, 3 במרץ 2023
דמיטרי קלפינין

דמיטרי אנדרייביץ' קלפינין (ברוסית: Дмитрий Андреевич Клепинин);‏ (1904 – 1944) היה כומר רוסי אורתודוקסי שהציל יהודים בצרפת הכבושה בימי מלחמת העולם השנייה. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. נולד ב-14 באפריל 1904 בעיר פיאטיגורסק שבדרום-מערב רוסיה. אביו היה ארכיטקט. למד בגימנסיה. בשנת 1920, במהלך מלחמת האזרחים, היגרה המשפחה לטורקיה וכעבור שנתיים עברה לסרביה. דמיטרי קלפינין השלים את השכלתו התיכונית בבלגרד ונסע לפריז, שם למד בסמינריון של הכנסייה האורתודוקסית. בשנת 1929 נסע לארצות הברית, שם השלים את הכשרתו בסמינריון נוצרי בניו יורק. בשנת 1931 שב לצרפת. שירת כעוזר כומר בכנסייה אורתודוקסית של פריז. בשנת 1935 יסד ביחד עם הנזירה יליזבטה סקובצובה בית תמחוי לגולים רוסים. בשנת 1937 התחתן. בשנים 1938–1939 שירת ככומר של כנסייה אורתודוקסית באחד מפרברי פריז. בשנת 1939, נפתחה כנסייה אורתודוקסית בצמוד לבית תמחוי לגולים רוסים וקלפינין קיבל את משרת הכומר בה. לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים בשנת 1940, נרתם כומר קלפינין לעזרת היהודים בעיר. ביחד עם הנזירה יליזבטה סקובצובה (הידועה גם כ האם מריה), שותפתה בניהול בית התמחוי, ארגן מקומות מסתור ליהודים ודאג להם לתעודות זהות מזויפות, שבעזרתן התחזו היהודים, בעיקר הפליטים מפולין שביניהם, לגולים רוסיים. בתחילת 1942 עמדו האם מריה והאב דימיטרי בפני זרם של יהודים שהתדפקו על דלתם וביקשו תעודות המרה לנצרות. השניים סיפקו תעודות טבילה, מזון, מקלט והברחה אל מחוץ לצרפת או לדרום צרפת, שבתחילת 1942 היה עדיין תחת שלטון משטר וישי ולא תחת שלטון נאצי. ביולי 1942 הוציא הגסטפו הוראה האוסרת על יהודים להימצא כמעט בכל המקומות הציבוריים. במטה הגסטפו בפריז התקיימו דיונים כיצד לנהל את מצוד היהודים בעיר. המשטרה הצרפתית לקחה אחריות על המבצע, המכונה מצוד ולודרום ד'איבר (Vélodrome d'hiver), והחליטה לגרש גם ילדים, אף על פי שלא התבקשה לעשות זאת על ידי השלטון הנאצי. אלפי יהודים פריזאים נעצרו על ידי הנאצים ביחד עם המשטרה הצרפתית ונכלאו באצטדיון ישן למרוצי אופניים. כששמעו על המעצר, האם מריה, האב דמיטרי ויורי (בנה של האם מריה) נרתמו מיד לעזרת העצורים. במשך שלושה ימים הם סעדו אותם -הבריחו למקום מים ומזון עד כמה שהיה ניתן. בעזרת עובדים לפינוי אשפה שגייסה לעזרתה הצליחה להבריח כמה עשרות ילדים יהודים בתוך פחי זבל גדולים. הילדים הוצאו מן האצטדיון והובאו לבתי מסתור. ב-8 בפברואר 1943 נעצרה האם מריה, יחד עם בנה והכומר קלפינין, על ידי הגסטפו. במהלך חקירתו בגסטפו הציע לו אחד החוקרים שחרור מהכלא תמורת מידע על מקומות המסתור של היהודים ותמורת ההבטחה שלא יעזור ליהודים בעתיד. בתגובה הראה לו האב קלפינין את הצלב שענד על צווארו ושאל, בהצביעו על דמותו של ישו שעל הצלב :"האם אתה מכיר את היהודי הזה ?". לאחר החקירה הועבר דמיטרי קלפינין למחנה ריכוז דורה-מיטלבאו. במחנה ריכוז סירב האב לענוד סמל של עובד כפייה מצרפת וביקש לעבוד עם האסירים שהובאו משטחי ברית המועצות (היחס לאסירים מצרפת במחנה היה טוב יותר לעומת האסירים מברית המועצות). הוא טען שמעדיף להיות עם בני עמו. העבודה הקשה, הרעב והמחלות דרדרו את מצבו הבריאותי והוא נפטר ב-9 בפברואר 1944. בשנת 1985 הוכר דמיטרי קלפינין כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 2004 הכריזה ההכנסייה הנוצרית אורתודוקסית על האב קלפינין כקדוש. הצלת יהודים במהלך השואה יליזבטה סקובצובה מדיה וקבצים בנושא דמיטרי קלפינין בוויקישיתוף ביוגרפיה של דמיטרי קלפינין (ברוסית סיפור הצלת היהודים על ידי דמיטרי קלפינין ויליזבטה סקובצובה דמיטרי קלפינין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) דמיטרי קלפינין - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם (באנגלית)
יחסי בנין–קניה

יחסי בנין–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים הרשמיים שבין רפובליקת בנין ורפובליקת קניה. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי ובאומות המאוחדות. ב-2017, נשיא בנין פטריס טאלון היה הנשיא הראשון שביקר בניירובי, בירת קניה. הוא דיבר עם הנשיא אוהורו קניאטה ושתי המדינות החליטו לפתוח את שיתוף הפעולה ביניהן. שתי המדינות נהנות מיחסים חברותיים. הסחר בין שתי המדינות מוערך כמיליון עד מיליון וחצי דולרים בשנה. רוב הייצוא מקניה לבנין הוא תרופות, יוטה ומוצרי טקסטיל אחרים. לבנין אין ייצוג כלשהו בקניה. קניה מיוצגת בבנין על ידי שגרירותה באבוג'ה, ניגריה.
גמר הקונפרנס ליג 2022

גמר הקונפרנס ליג של עונת 2021/2022 היה משחק הגמר הראשון בהיסטוריה של טורניר הקונפרנס ליג האירופי והוא נערך באצטדיון אייר אלבניה בטירנה, אלבניה ב-25 במאי 2022. המשחק הפגיש את המועדונים רומא מאיטליה ופיינורד מהולנד. רומא ניצחה בתוצאה 1–0 וזכתה בגביע וכן העפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2022/2023. במסגרת תהליך הגשת הצעות לאירוח הגמר לעונות 2022 ו-2023 שהושק על ידי אופ"א היה על ההתאחדויות הרוצות לארח את הגמר להגיש מועמדות עד 20 בפברואר 2020. ב-3 בדצמבר 2020 הודיעה אופ"א כי אצטדיון אייר אלבניה נבחר לארח את גמר הקונפרנס ליג 2022. ערך מורחב – עונת 2021/2022 בקונפרנס ליג עונת 2021/2022 בקונפרנס ליג גמר ליגת האלופות 2022 גמר הליגה האירופית 2022 UEFA.com, UEFA Europa Conference League: all you need to know | UEFA Europa Conference League, UEFA.com, ‏2021-10-18 (באנגלית) UEFA.com, Tirana to host first UEFA Europa Conference League final | Inside UEFA, UEFA.com, ‏2020-12-03 (באנגלית) EPO plans to submit bid to host UEFA Europa Conference League final, AGONAsport.com (באנגלית אמריקאית) UEFA.com, UEFA Executive Committee agenda for December meeting | Inside UEFA, UEFA.com, ‏2020-11-27 (באנגלית) UEFA.com, Tirana to stage first Europa Conference League final in 2022 | UEFA Europa Conference League, UEFA.com, ‏2020-12-03 (באנגלית)
יחסי בוטסואנה–קניה

יחסי בוטסואנה–קניה הם היחסים הדיפלומטיים והבילטרליים הרשמיים בין רפובליקת בוטסואנה לרפובליקת קניה. מיד לאחר שאוהורו קניאטה נבחר לנשיא קניה, בוטסואנה איימה לאסור על קניאטה להיכנס למדינה אם לא ישתף פעולה עם ה-ICC. בוטסואנה גם דחתה בתחילה את החלטת האיחוד האפריקאי לבטל את התיק של קניאטה ב-ICC, והפכה לאחת התומכות היחידות של אפריקה ב-ICC. בוטסואנה הייתה המדינה היחידה שדחתה את ההחלטה. אפילו דרום אפריקה השכנה הייתה אחת המדינות שקראו ליציאה המונית ממדינות אפריקה מה-ICC. מאוחר יותר תמכה בוטסואנה בהחלטת האיחוד האירופי. כשהיחסים הדיפלומטיים היו מתוחים, ביקשה בוטסואנה לתקן את הידרדרות היחסים שנגרמה בשל דבריו של שר החוץ של בוטסואנה על הנשיא אוהורו קניאטה. הנשיא אוהורו קניאטה היה אמור לבקר בוטסואנה ב-2013 בעקבות הזמנה של הנשיא סרצה ח'מה איאן ח'מה. קניאטה שיתף פעולה עם ה-ICC והאישומים נגדו בוטלו בדצמבר 2014. ביוני 2014 קיימו שתי המדינות פורום עסקי בגאבורון. הפורום נועד לשפר את המסחר בין המדינות. קניה מייצאת סחורות בשווי של כ-357.1 מיליון שילינג קנייתי (3.7 מיליון דולר) לבוטסואנה מדי שנה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מירקות, נפט, תרופות, חלקי הדפסה וכריכת ספרים, טקסטיל, כלי עבודה ידניים ומכונות, סכו"ם ורהיטים. בוטסואנה מייצאת סחורות בשווי 17.2 מיליון שילינג קנייתי (182,406 דולר) לקניה, סחורות אלו מורכבות בעיקר מכלי רכב, טרקטורים, מוצרי טקסטיל ופלסטיק. בוטסואנה מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי. קניה מחזיקה בבוטסואנה נציבות עליונה בגאבורון.
סבל (מקצוע)

סַבָּל הוא מקצוע של נשיאת מטלטלים או בני אדם למען אחרים תמורת שכר. עבודת הסבלות מצריכה, בנוסף לכוח פיזי, ידע לגבי הצורה הנכונה בה מרימים דברים ונושאים אותם, כדי שלא יגרמו נזקים לסבל או לחפצים שהוא נושא. הסבלות מוכרת מימי קדם והייתה נפוצה מאוד לפני המצאת הגלגל ולפני ביות בהמות המשא. סבלים העובדים בהעמסה או פריקה של כלי תעבורה, כלי שיט, רכבות, משאיות וכלי טיס מכונים בעברית סוורים. לאחר המעבר לתובלה במכולות הצטמצמה העסקת הסוורים בכ-90%. סוורי הנמלים ממלאים תפקיד חשוב במערך הלוגיסטי של התחבורה הימית ומכאן, שהם גם יכולים לשתק או לשבש אותה, כפי שנעשה לא פעם על ידי שביתה או עיצומים. השרפה הם עם החי בנפאל הידועים בעבודתם כסבלים עבור המטפסים על הר האוורסט. מוביל ומוכר מים מדיה וקבצים בנושא סבל בוויקישיתוף תפקיד הסוור משכורות
קלאודיו בראגה

קלאודיו בראגה (בפורטוגזית: Cláudio José Ferreira Braga; נולד ב-23 בנובמבר 1974) הוא מאמן כדורגל המשמש כמנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב. בראגה, החל את קריירת האימון בשנת 1998 כאשר מונה למאמן קבוצת הנוער של אקסלסיור רוטרדם. בשנת 2001, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת ספרטה רוטרדם. בשנת 2004, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פיינורד. בשנת 2006, חזר לאמן את קבוצת הנוער של ספרטה רוטרדם. בעונת 2009/2010, מונה לתפקיד עוזר המאמן בקבוצת ויטוריה סטובל מליגת העל הפורטוגזית. בשנת 2010, מונה לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. בשנת 2014, מונה למאמן הראשי של קבוצת סנטה קלרה ששיחקה בליגה הספרדית השנייה, אך פוטר בסוף חודש אוקטובר באותה השנה. בחודש פברואר 2015, מונה למאמנה הראשי של קבוצת חרבנזנדה. בעונת 2016/2017, מונה למאמנה הראשי של קבוצת ניווקרק. בשנת 2017, מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער בקבוצת פורטונה סיטארד, אך לאחר התפטרותו של מאמן הקבוצה, סאנדיי אוליסה, מונה בראגה למאמן הראשי. בעונת 2018/2019, מונה למאמן הראשי של קבוצת מאריטימו ששיחקה בליגת העל הפורטוגזית, אך פוטר בחודש נובמבר 2018. בחודש דצמבר 2018, מונה למאמן הראשי של קבוצת דורדרכט, אך פוטר בחודש פברואר 2020. בעונת 2020/2021, מונה למנהל הטכני של קבוצת אל ווהדה מאבו דאבי. ביולי 2021 מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער של מועדון מכבי תל אביב. קלאודיו בראגה, באתר Soccerway קלאודיו בראגה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt Cláudio Braga - Manager profile, www.transfermarkt.com (באנגלית) Succescoach Braga verlaat Fortuna voor klus in Portugal, 1Limburg | Nieuws en sport uit Limburg, ‏2018-06-12 (בהולנדית) Claudio Braga at Fortuna Sittard - AroundDeal - B2B Contact & Company Info, www.arounddeal.com Claudio Braga demitido de treinador do Marítimo, www.dn.pt (ב־European Portuguese) Anonym, FC Dordrecht dismisses trainer Braga after failing 'desired turnaround' | tellerreport.com, www.tellerreport.com (באנגלית) DPG Media Privacy Gate, myprivacy.dpgmedia.nl קלאודיו בראגה מונה למנהל המקצועי של אקדמיית הנוער, באתר מכבי תל אביב, ‏26 ביולי 2021 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קלאודיו בראגה".
לודוויג פון לופץ

לודוויג פון לופץ (בגרמנית: Ludwig von Löfftz‏; 21 ביוני 1845, דרמשטדט – 3 בדצמבר 1910) היה אמן גרמני, שידוע בעיקר הודות עבודתו בהדרכת ציירים צעירים. לודוויג פון לופץ נולד בדרמשטאדט ולמד ציור בנירנברג. בהמשך הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות במינכן והיה מלמד שם. בשנת 1879 הוא מונה לפרופסור ובשנים 1891–1899 היה מנהל המוסד. במהלך עבודתו באקדמיה הוא לימד ציירים רבים לרבות אנטון אז'בה, יוזף מורודר-לוזנברג, אומברטוס ארגירוס, גאורגיוס יאקובידיס, ארנסט אופלר, לוביס קורינת, גאורג סאוטר, רוברט קוהלר וויליאם ג'ייקוב באר. פון לופץ לא צייר עבודות רבות, אך כולם זכו להצלחה. בשנת 1873 עבודתו הוצגה בתערוכה העולמית של וינה. ציורו משנת 1883 "פיאטה" זכה למדליית זהב בתערוכה בינלאומית במינכן ומוצגת כיום בפינקוטק החדש. על החוף, בסביבות 1880 פיאטה, 1883 חתונה ליד בית העירייה, בסביבות 1880 מריה הקדושה, 1888 מדיה וקבצים בנושא לודוויג פון לופץ בוויקישיתוף ביוגרפיה (בגרמנית)
דוד בלכר

דוד בלכר (בספרדית: David Bléjer;‏ 8 באוקטובר 1913 – 14 בספטמבר 1996) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-ארגנטינאי, שכיהן כשר העבודה בתקופת נשיאותו של ארתורו פרונדיזי. בלכר הוא צאצא של מתנחלים יהודים ממחוז אנטרה ריוס, התיישב בקולוניה סן אנטוניו, במחוז קולון. משפחתו הייתה במקור מאודסה, כיום באוקראינה. הוא סיים את לימודיו כעורך דין מהאוניברסיטה הלאומית של לה פלטה בשנת 1936. בין 1937 ל-1945 עסק בעריכת דין בעיר ווילאגוואי, הסמוכה לעיר הולדת הוריו. הוא היה חבר מועצה בווילאגוואי בשנת 1939, ולאחר מכן היה שותף פעיל באופוזיציה בתקופת פרוניזם,עד 1955. במהלך הדיקטטורה המכנה את עצמה המהפכה המשחררת (Revolucion Libertadora) הוא הצטרף לקו הפנימי בראשות ארתורו פרונדיזי, שבסופו של דבר ייפרד מה- UCR בשם "האיחוד האזרחי הרדיקלי הבלתי מתפשר" (Union Civica Radical Intransigente) בשנת 1958, עם קבלת הנשיאות על ידי פרונדיזי, הוא היה תת-מזכיר במשרד הפנים. בפברואר 1959 מונה לשר העבודה, מה שהפך אותו ליהודי הראשון שקיבל לתפקיד שר במדינה. במהלך כהונתו, התקיים העימות החריף ביותר בין הממשלה לבין CGT,מרכז האיגוד המקצועי הארגנטינאי, והממשלה הגיבה לשאלות האיגוד עם יישום תוכנית CONINTES, מערכת דיכוי שהכפיף שובתים ומפגינים לסמכות צבאית. העימות שלהם עם העובדים והאיגודים המקצועיים הגיע לשיא במהלך יישום מה שמכונה תוכנית לארקין, שכללה נטישת 32% מהמסילות הקיימות, פיטורי 70,000 עובדי רכבת והפיכת כל קטרי הקיטור לגרוטאות, כמו כן 70,000 קרונות משא ו-3,000 קרונות נוסעים. האיגודים הגיבו ב"תוכנית מאבק" להגנה על מקורות עבודתם. באמצעות יישום תוכנית קונינטס נעצרו אלפי בני אדם ולפחות 111 הורשעו במשפטים צבאיים, שנערכו על ידי מועצות צבאיות. באותה מסגרת שולבו בכפייה עשרות אלפי עובדי תחבורה ושירות ציבורי בשירות צבאי והוצבו תחת פיקודם של הכוחות המזוינים. גם איגודים מקצועיים ותומכים מקומיים התערבו. בסוף שנות ה-60, כאשר מתקפת האיגודים המקצועיים הייתה ברמה הגבוהה ביותר, התפטר דוד בלכר מהמשרד; במהלך השנה שלאחר מכן, האיגודים הובסו באופן זמני בעימות שלהם עם הממשלה. לאחר התפטרותו מונה לשגריר במקסיקו, והחזיק בתפקיד זה פחות משנה. לאחר שהותו בפוליטיקה חזר לעסוק בעריכת דין ופעל בארגונים בינלאומיים. הוא מת בווילאגוואי בשנת 1996. Ana Weinstein, DAVID BLEJER, http://coloniasjudiasarg.amia.org.ar/, ‏1985 : Lic. Ana E. de Weinstein, Entrevista a: Dr. David Blejer, http://coloniasjudiasarg.amia.org.ar/, ‏אוקטובר 1985
המפקח הכללי של הבונדסוור

המפקח הכללי של הבונדסוור (בגרמנית: Generalinspekteur der Bundeswehr או בראשי תיבות GenInspBw) הוא הדרג הפיקודי העליון בבונדסוור. המפקח הכללי ממונה בידי שר ההגנה הפדרלי והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת גרמניה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. המפקח הכללי הוא הקצין היחיד בצבא בדרגת גנרל (ארבעה כוכבים) או אדמירל. בימות שלום כפוף המפקח הכללי לשר ההגנה ובימות מלחמה הוא כפוף לקנצלר גרמניה. למפקח הכללי כפופים שלושת המפקחים של שלוש זרועות הבונדסוור: מפקח הצבא, מפקח הלופטוואפה ומפקח הדויטשה מרינה, וכן מפקח שירות התמיכה המשותף ומפקח השירות הרפואי המשותף. מטה המפקח הכללי נמצא בבנדלרבלוק שבברלין. המפקח הכללי הנוכחי הוא קרסטן ברויאר שנכנס לתפקידו ב-17 במרץ 2023. המפקח הכללי של הבונדסוור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
חדר העבודה של הרצל

חדר העבודה של הרצל מוצג במוזיאון הרצל, בהר הרצל בירושלים. לאחר מותו של בנימין זאב הרצל בשנת 1904, משפחתו של הרצל נותרה ללא מקורות הכנסה. מתוך הכרה בערך ההיסטורי של עבודתו של הרצל, מכרה אלמנתו ז'ולי את רהיטי וחפצי חדר עבודתו לחברו וממשיך דרכו דוד וולפסון, אשר ראה בכך דרך נוספת לתמוך במשפחת הרצל וכן אפשרות לפעול להנצחתו. וולפסון שמר את תכולת החדר בביתו בקלן. לאחר פטירתו של וולפסון ב-1914, הוציא לפועל את צוואתו מקורבו, עורך הדין והפעיל הציוני אדוארד לשינסקי. לשינסקי הקים בביתו רחב הידיים בברלין שני חדרי הנצחה – "חדר הרצל" ו"חדר וולפסון". ב-1928 החלו לשקול העברת חדר עבודתו של הרצל לארץ ישראל. הקרן הקיימת לישראל ביקשה להעבירו אל בניינה העתידי בירושלים, אולם ההנהלה הציונית רצתה להעבירו אל משרדיה בירושלים או אל המשכן העתידי של הספרייה הלאומית בבית דוד וולפסון. משפחת לשינסקי הביאה עמה את תכולת חדר העבודה כאשר עלתה לארץ. התכולה נשמרה במשרדי ההנהלה הציונית. ב-1931 נחנך "חדר הרצל" בחדר על גג בית הקרן הקיימת בבית המוסדות הלאומיים בירושלים. בחדר המשוחזר נמצאו שולחן עבודתו של הרצל, שולחן ממלון "גסטון" בפריז עליו כתב את ספרו מדינת היהודים, ספרייתו, תמונות הוריו, תמונות ופסלים שונים, מזכרות ומתנות שקיבל מפעילים ציוניים וממנהיגים עימם נפגש במסעותיו. בטקס חנוכת החדר נאמו הרמן שטרוק ופרדריק קיש. אורחי הכבוד היו ארבעה ממשתתפי הקונגרס הציוני הראשון – יוסף קלוזנר, מרדכי בן הלל הכהן, יוסף זיידנר, ליאון גורודישץ. החדר על הגג היה קטן ונועד לשימוש זמני. ב-1937 הוקם אגף חדש בבית הקרן הקיימת, ובו חדר שנועד לשמש גרעין למוזיאון הרצל. החדר החדש בתוכנן בהתאמה מלאה לחדר העבודה בביתו של הרצל – מותאם במידותיו ובעיצובו, עם רצפת פרקט, דלתות וחלונות (חלקם מדומים) שנצבעו בהתאם למקור, סידור רהיטי החדר לפי צילומים ובהתייעצות עם הרמן שטרוק שהיה מבאי ביתו של הרצל. גם במסדרון המוביל לחדר הונחו חפצים מדירתו של הרצל, שלא היו חלק מחדר העבודה, ביניהם הבימה שמעליה נשא הרצל את נאומו בקונגרס הציוני הראשון. למרות הכוונה הראשונית, מוזיאון הרצל לא הוקם בבית המוסדות הלאומיים. המוזיאון הוקם בהר הרצל, ונחנך ב-1960. חדר העבודה של הרצל הועבר אליו למרות התנגדות התחלתית של הקרן הקיימת. במוזיאון תוכנן חדר העבודה כך שיוצג מאחורי קירות זכוכית, וחלונות החדר המדומים ישקיפו אל נופיה המצולמים של וינה. החדר שולב במוזיאון בתקופת פעילותו הראשונה בין השנים 1960–2000 וגם מאז שיפוצו ופתיחתו מחדש ב-2005. חדר הרצל בבניין הקרן הקיימת, 1929 (? כנראה טעות במיקום או במועד) חדר הרצל בבניין הקרן הקיימת, 1937 הבימה בה נשא הרצל את נאום פתיחת הקונגרס הציוני הראשון מדיה וקבצים בנושא חדר העבודה של הרצל בוויקישיתוף חדר הרצל, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים צילומים של אירועים וחפצים ב"חדר הרצל", בארכיון הקרן הקיימת לישראל יעקב סער, חדר העבודה של הרצל, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח וולפסון שימש גם אחד האפוטרופסים של ילדי הרצל סרטון "חדר העבודה של הרצל", באתר מוזיאון הרצל ⁨מחר - חנוכת חדר הרצל, הארץ, 5 בדצמבר 1937 גבריאל שטרן, הדגל המיותם - לכ' תמוז - 66 שנים למות הרצל, על המשמר, 24 ביולי 1970 חדר הרצל, הארץ, 9 בדצמבר 1928 ד"ר א.לשינסקי, על המשמר, 14 בינואר 1951 פתיחת חדר הרצל בבנין הקה"ק, הארץ, 7 ביולי 1931 חנוכת "חדר הרצל" בבניין הקרן הקיימת בירושלים, העולם, 9 בדצמבר 1937 חדר הרצל למשכנו החדש, על המשמר, 7 ביולי 1960 יהושע ביצור, מצבת הרצל - סלע מחלוקת, מעריב, 29 במרץ 1960 "שנת הרצל" תפתח באייר, הטקסים יחלו ביום הולדת הרצל ויסתיימו בב' תמוז, דבר, 30 במרץ 1960 טכסי כ' בתמוז, הצופה, 6 ביולי 1960
זאב קפלן

זאב קפלן (זאב הכהן קאפלאן; 1826 – 1887) היה משורר וסופר עברי ופדגוג, מחשובי משוררי ההשכלה ומראשוני חובבי ציון. נעוריו עברו עליו בוילנה, שם חבר למשוררים מיכ"ל ויל"ג, שהיה בהמשך למחותנו. בשנות ה-50 של המאה ה-19 הגיע לריגה ופתח שם בית-ספר לנערים בני ישראל. במשך שלושים וחמש שנות הוראתו בבית הספר, בתמיכת הקהילה, מספר התלמידים גדל משלושים תלמידים לשלוש-מאות תלמידים. כן ייסד בית ספר לנערות. זאב קפלן היה אמן פדגוג, אוהב את הבריות ומקרבן לתורה, וסופר שעורר את הרבים לצדקה לעניים ולאהבת ישראל. היה מעשרת הראשונים שנתנו את לבם ונפשם על הרעיון של חיבת ציון ויישוב ארץ-ישראל. שיריו התפרסמו במאספי התקופה ("האסיף", "כנסת ישראל", ועוד). יל"ג בתקופתו הראשונה החשיב את סגנונו של קפלן כעולה על שלו. קפלן נחשב לאחד מהשרידים שחרדו על טהרת לשון הקודש. את פסגת שירתו "ארץ הפלאות", חזיון בעשרה שירים, תיקן והוציא לאור בסוף ימיו, לאחר שהייתה גנוזה בידיו במשך עשר שנים. הרב אברהם אבל ארליך כינה אותה: "שירה יקרה, אשר כל יודע-חן, וטובי טעם הנשגב והיופי ישתוממו עליה". זאב הכהן קפלן (זק"ן) נפטר בכ"ב סיון תרמ"ז. הספידוהו הרב הגאון משה שפירא, רבה של ריגה; הרב אהרן אליהו פומפיאנסקי, הרב אברהם אבל ארליך, ויל"ג שלשמע דבריו געה כל העם בבכייה. לדברי שפ"ר, דעת ותורה ביקשו מפי הזק"ן כל פינות העם, כתורני כמשכיל, כעשיר כרש. אגרותיו של יל"ג כוללות אגרות רבות שכתב לזק"ן. כתב עליו ישראל חיים טביוב: "הזק"ן היה בעל נפש יפה מאד, במידה שאיננה מצויה בין סופרי דורו, וגם מדרגת השכלתו הכללית הייתה גבוהה הרבה מהשכלת רוב הסופרים העברים, וגם היה מסור בלבו ובנפשו לאמונתו ולאומתו. בכלל היה הזק"ן יותר אדם מצוין מסופר מצוין". זאב בן ישעיהו הכהן קאפלאן, ארץ הפלאות, חזיון בעשרה שירים, ב"כנסת ישראל" שנה שנייה, ורשה תרמ"ח. זאב קאפלאן, ברומו של עולם : קובץ מאמרים הנוגעים בשאלות הזמן, וילנה 1909. זאב קאפלאן, החרות, קובנה 1920. שאול פנחס רבינוביץ, כהן מורה לצדקה, בספר השנה "כנסת ישראל" שנה שנייה, ורשה תרמ"ח (1888). פישל לחובר, מיכ"ל ורעיו, בתוך ספרו "תולדות הספרות העברית החדשה", דביר 1936. מיכה יוסף לבנזון, לזאב הכהן קאפּלאן, באתר פרויקט בן-יהודה אגרות יל"ג, ספר ראשון, באתר Internet Archive שאול פנחס רבינוביץ, כהן מורה לצדקה, כנסת ישראל, תרמ"ח א"א עהליך, ארץ הפלאות מאת הזק"ן, פתח דבר, כנסת ישראל, תרמ"ח ישראל חיים טביוב, מבחר הספרות, חלק שני, פיעטרקוב: בדפוס שלמה בעלכאטאווסקי, תרנ"ט
בשר ודם (סדרת טלוויזיה)

בשר ודם (באנגלית: Flesh and Blood) היא סדרת מתח בריטית, ששודרה לראשונה ברשת ITV בפברואר 2020. העונה הראשונה שודרה בבריטניה בפברואר 2020, בכיכובם של אימלדה סטונטון, פרנצ'סקה אניס, סטיבן ריאה, ראסל טובי וקלאודי בלקלי. את התסריט כתבה שרה ויליאמס וביימה לואיז הופר. הצילומים נערכו בעיירת החוף פוונסי ביי הסמוכה לאיסטבורן שבאנגליה. בנובמבר 2020 שודרה הסדרה שוב בערוץ ITV3. חייהם של שלושת ילדיה הבוגרים של ויוויאן, אלמנה טריה, משתבשים כשהיא מודיעה להם על אהבתה לגבר חדש, מארק. ילדיה, הלן ג'ייק ונטלי, נדהמים לגלות שאמם מתכוונת למכור את הבית בו גדלו ולצאת לטייל עם מארק. ויוויאן ומארק מתכננים טיול להודו, אבל חוסר האמון המתמשך של ילדיה במארק, מתחיל להשפיע גם על הזוגיות שלהם. ויוויאן מנסה להפיג את החששות של ילדיה, אבל גם בה עולים ספקות. כל אחד מהם חווה משברים בחייו הפרטיים. הסיכוי לפיוס בין ג'ייק לליילה נפגע בצורה קשה. הלן מקבלת חדשות רעות בעבודה, ונטלי מגיעה להחלטה לגבי הקשר שלה עם טוני. אימלדה סטונטון – מרי פרנצ'סקה אניס – ויוויאן קלאודי בלקלי – הלן ראסל טובי – ג'ייק דייוויד באמבר – מפקח בילוש דאג ליינהם לידיה לאונרד – נטלי סטיבן ריאה – מארק קאראן גיל – בלש אייזק קורי שרון סמול – סטלה גרייס הוג-רובינסון – לילי וינסנט רייגן – טוני קייר צ'ארלס – ג'ורג' לארה רוסי – ליילה "בשר ודם", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בשר ודם", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בשר ודם", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חן חדד, "בשר ודם": לאמריקאים יש מה ללמוד ממנה, באתר הארץ, 15 במרץ 2021 Harrison, Ellie (28 בפברואר 2020). "Flesh and Blood: 'Confused' viewers have a lot of questions after 'disappointing' series finale". INDEPENDENT. Independent. נבדק ב-20 בנובמבר 2020. {{cite news}}: (עזרה) Carr, Flora (בפברואר 2020). "Meet the cast and characters of ITV's Flesh and Blood". Radio Times. Immediate Media Company Ltd. נבדק ב-20 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה) Harrison, Ellie (27 בפברואר 2020). "When is Flesh and Blood on TV? Who's in the cast and what's it about?". Radio Times. Immediate Media Company Ltd. נבדק ב-20 בנובמבר 2020. {{cite web}}: (עזרה)
וטרופריסטיזאורוס

וטרופריסטיזאורוס (שם מדעי: Veterupristisaurus; משמעות השם: "לטאת-כריש עתיקה") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים שהתקיים במשך היורה העליון באפריקה לפני 154 עד 150 מיליון שנה מזמננו. הסוג כולל מין אחד - Veterupristisaurus milneri, הקרוי על שם החוקרת הבריטית אנג'לה מילנר (אנ'). בשנת 192, התגלו המאובנים שלו בתצורות טנדגורו (אנ') במזרח טנזניה על ידי החוקר הגרמני ורנר יאננש (אנ'). המאובנים כללו שרידים של 2 חוליות זנב אמצעיות ועוד חוליית זנב קדמית ובמקור הוא נחשב למין של צרטוזאורוס. עם זאת בהמשך מבנה החוליות התאים לזה של האקרוקנתוזאורוס האמריקאי, כך שהוא היה העתיק ביותר מבין הקרכרודונטוזאוריים. אורך החוליות שנמצאו הגיע ל-123 מ"מ, מה שמרמז על אורך של 8.5 עד 10 מטרים לפרט בוגר (קטן רק במעט מהאקרוקנתוזאורוס), כך שהיה טורף-על מאיים בסביבתו. מדיה וקבצים בנושא וטרופריסטיזאורוס בוויקישיתוף