laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משואה (איתות)

מַשּׂוּאַת אִיתוּת היא מדורה גדולה אשר מבעירים על ראש הר או נקודה הנראית למרחוק על מנת להעביר ידיעות או לאותת על סכנה. בעבר שימשו משואות איתות להעברת מסרים מהירה. כמו כן השתמשו במשואות לסימון מקומות מסוכנים לספינות בים, כעין מגדלור. המסרים היו פשוטים, לרוב ניצחון בקרב או בקשת סיוע. כאשר הועברו ידיעות בלילה הייתה חשיבות לגודל הלהבה, כאשר הועברו ידיעות ביום החשיבות הייתה לכמות העשן, ולעיתים גם לצבעו, על מנת להעביר מסרים שונים. לפני המאה ה־20 הלילות היו חשוכים יותר, האוויר צלול יותר ופחות מבנים הסתירו את ההרים. הדרך הנפוצה ביותר להעברת מסר באמצעות משואות איתות הייתה הכנת רשת אתרי הדלקה על ראשי הרים שיש ביניהם קו ראייה. בכל אתר עמד צופה, אשר צפה אל ראשי ההרים הנראים לעין ולצידו ערימת עצים מוכנה להדלקה. כאשר ראה הצופה משואה נדלקת על אחד מראשי ההרים, היה מדליק את משואתו וכך היה המסר עובר במהירות. ברשת טובה, עם צופים ומדליקים מיומנים, ניתן היה להעביר מסר תוך שעה למרחק של כמעט 800 קילומטרים. במסופוטמיה הקדומה בתקופת הברונזה, הן יושבי הקבע בערים והן הנוודים האמורים השתמשו במשואות לאיתות והעברת מסרים. בין מכתבי לכיש נמצא מכתב המתאר את היעלמות משואות עזקה: אל משאת לכִש נחנו שֹמרִים כּכֹל האֹתֹת אשר נתן אדֹנִי, כי לא נראה את עזקה. — מכתב 4 ממכתבי לכיש, KAI 194 באנגליה הזהירו מפני התקדמות של הארמדה הספרדית באמצעות משואות שהודלקו על גבעה הנקראת עד היום Beacon Hill (גבעת המשואה). השימוש במשואות מתועד במשנה, מסכת ראש השנה, פרק ב', משנה ג'. בתקופת בית שני השתמשו במשואות כדי לציין את קידוש החודש העברי, שנקבע על ידי הסנהדרין בירושלים, לכל חלקי הארץ ומחוצה לה (עד בבל). המשואות הושאו רק כאשר החודש הקודם קודש להיות חודש חסר, אך אם החודש קודש להיות חודש מלא, לא היו משיאים משואות כלל. במשנה שם משנה ב ' מסופר גם, שלאחר שאירע מקרה שהכותים הדליקו במזיד משואות בחודש מלא וגרמו להטעיה, הוחלט להפסיק את השאת המשואות ולעבור להודעה על ידי שליחים: וכפי שהעתיק הרמב"ם ”בראשונה, כשהיו בית דין מקדשין את החודש, היו משיאין משואות בראשי ההרים כדי שידעו הרחוקים. משקלקלו הכותים, שהיו משיאין משואות כדי להטעות העם – התקינו שיהיו שלוחין יוצאין ומודיעין לרבים.” (הרמב"ם, הלכות קידוש החודש, פרק ג', הלכה ח') שכונת גבעת משואה בירושלים נקראת בשם זה כיוון שהיא פסגה גבוהה עליה הושאו משואות איתות בתקופת בית שני. זכר למשואות האיתות נותר בתרבות הישראלית בדמות טקס הדלקת המשואות, הנערך בערב יום העצמאות ובטקס הדלקת המשואות ביום השואה. בפנטזיה שר הטבעות מוזכרות "משואות גונדור" ששימשו להעברת בקשות סיוע בקרב. משואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Foss, Clive (1991). "Beacon". In Kazhdan, Alexander. The Oxford Dictionary of Byzantium. London and New York: Oxford University Press. pp. 273–274 Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 42–43 משואות גונדור באתר נומנור
יצחק היינמן

המונח "י' היינמן" מפנה לכאן. לערך העוסק ברב, חוקר התפילה, הפיוט וספרות המדרש והאגדה, מחבר "התפילה בתקופת התנאים והאמוראים", ראו יוסף היינימן. יצחק הַיְינֶמַן (בגרמנית: Isaak Heinemann; י"ג בסיוון ה'תרל"ו, 5 ביוני 1876 – כ"ט בתמוז ה'תשי"ז, 28 ביולי 1957) היה פרופסור לספרות קלאסית, ספרות הלניסטית ופילולוגיה. חתן פרס ישראל למדעי היהדות. היינמן נולד בפרנקפורט שבגרמניה. בנעוריו היה תלמידו של הרב מרדכי מקס הורביץ, לצד לימודי חול. למד את לימודיו האקדמיים באוניברסיטאות שטרסבורג, גטינגן וברלין, ובה למד גם בבית המדרש החרדי לרבנים. בשנת 1897 הוסמך היינמן בפילולוגיה קלאסית. בשנים 1900–1939 ערך היינמן את ה-Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (הירחון להיסטוריה היהודית ולמדעי היהדות). בנוסף, הוא הורה בבית המדרש לרבנים בברסלאו (1919–1938) ושימש פרופסור להיסטוריה הלניסטית ומדעים קלאסיים באוניברסיטת ברסלאו (משנת 1930). בשנת 1939 עלה לארץ ישראל ולימד בסמינר למורים דתיים בשכונת בית וגן. היינמן נודע במחקריו ופרסומיו הנוגעים לפרשנות הספרות ההלניסטית, ספרות יוון וספרות ישראל העתיקה. בין מפעליו נודעו תרגומו לגרמנית של כתבי פילון האלכסנדרוני ותרגומן לעברית של אגרות הרש"ר הירש. כמו כן הוא נמנה בין עורכי האנציקלופדיה המקראית. בשנת 1955 הוענק להיינמן פרס ישראל למדעי היהדות. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ספרים: טעמי המצוות בספרות ישראל, תש"ב. בחירת עם ישראל במקרא, תש"ה. דרכי האגדה (The Methods of the Aggadah), הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס והוצאת "מסדה", ירושלים, תש"י 1949 (מהדורות נוספות: תשי"ד; 1970; 1974). מאמרים: "פירורים: הטליס; סוכה העשויה ככבשן", ספר היובל לפרופסור שמואל קרויס, 1936, עמ' 15–18. "ההאבקות על הגשמת האל ביון ובישראל", בתוך: עיון, כרך א', חוברת ב'-ג', 1946, עמ' 147–165. "המחלוקת על הלאומיות באגדה ובפילוסופיה של ימי הביניים", ספר דינבורג, 1949, עמ' 132–150. "על הוראת האגדה שבמקרא", ספר בירם, 1956, עמ' 261–263. Isaak Heinemann zum 60. Geburtstage (Hanna Emmrich, "Isaak Heinemmans Schriften", pp. 294-297), Breslau: Typ. Schatzky ,1936. מדיה וקבצים בנושא יצחק היינמן בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של יצחק היינמן, בקטלוג הספרייה הלאומית רשימת המאמרים של יצחק היינמן באתר רמב"י ג. קרסל, בקרית סופר וספר: חכם בגבורות, דבר, 13 ביולי 1956 ד"ר משה עמנואלי, פרופ' יצחק היינמן ז"ל, דבר, 22 בספטמבר 1957 יצחק הינמן (1876-1957), דף שער בספרייה הלאומית יצחק היינמן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מאמרים: היהדות בעיני העולם העתיק, ציון - רבעון לחקר תולדות ישראל (ד) ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סדריק ברדון

סדריק ברדון (בצרפתית: Cédric Bardon; נולד ב-15 באוקטובר 1976 בליון) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי. ברדון החל את הקריירה בקבוצת אולימפיק ליון מעיר הולדתו בעונת 1992/1993. הוא נשאר במועדון הפאר עד לסוף עונת 1997/1998, כאשר הצליח להוכיח במועדון את יכולותיו. ברדון שיחק בסטאד רן בין עונות 1998/1999 ו-2000/2001, ומשם עבר לגנגאן עד לינואר 2004, אז חתם לזמן קצר בלה האבר. ברדון המשיך את הקריירה שלו בבולגריה, כאשר חתם בלבסקי סופיה, עימה שיחק בגביע אופ"א בעונת 2005/2006, וכבש שער חשוב במשחק בו הפסידה לבסקי לאוסר 2-1. בשנתיים וחצי בהן שיחק בקבוצה, כבש ברדון 30 שערים בליגת העל הבולגרית. ב-14 בינואר 2008 הגיע ברדון לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב. בהופעת הבכורה שלו בישראל כבש צמד בניצחון 2-3 על מועדון ספורט אשדוד. לאחר חצי עונה בבני יהודה עבר ברדון לקבוצה הקפריסאית אנורתוסיס פמגוסטה ששילמה עבורו 200 אלף דולר. באנורתסיס היה ברדון שותף להעפלה הראשונה אי פעם של קבוצה קפריסאית לשלב הבתים של ליגת האלופות. ביולי 2009 שב ברדון לשחק בלבסקי סופיה, אך לא הצליח לשחזר את ימיו הגדולים בקבוצה, וכעבור עונה אחת חתם בקבוצת סט. רפאל מהליגה השלישית בצרפת, במדיה פרש ממשחק פעיל בקיץ 2011. מדיה וקבצים בנושא סדריק ברדון בוויקישיתוף סדריק ברדון, באתר Transfermarkt סדריק ברדון, באתר WorldFootball.net סדריק ברדון, באתר FootballDatabase.eu שירלי בר דיין, בני יהודה שחררה את סדריק בארדון, באתר ערוץ הספורט, 26 ביוני 2008
זמיר מנומר

זָמִיר מְנֻמָּר (שם מדעי: Luscinia luscinia) הוא מין של ציפור שיר קטנה בסוג זמיר ממשפחת החטפיתיים (בעבר שויך למשפחת הקיכליים). זהו מין נודד, שניזון מחרקים ומתרבה ביערות, חורשות וסבכי שיחים באירופה ובאסיה. התפוצה היא יותר צפונית מאשר של בן סוגו זמיר הירדן. הוא מקנן בשיחים צפופים נמוכים. חורף באפריקה. בישראל חולף בעונות הנדידה: באביב המאוחר (מאי-יוני) במספרים גדולים, ובסתיו - במספרים קטנים יותר. הזמיר המנומר זהה בגודלו לאדום-החזה. אורכו 12.5–15 ס"מ, אורך הזנב 5–7 ס"מ, מוטת כנפיו 20–23 ס"מ. מסתו 16–22 גרמים. עיניו שחורות וגדולות יחסית, הוא בצבע אפור-חום פשוט בחלקו העליון, ואפור עד לבן בחלקו התחתון. הגוונים האפורים יותר המעניקים מופע "מעונן" בחלק התחתון, וחוסר טלאי צידי הזנב האדומים הבולטים של הזמיר, הם המבדילים אותו במראה הנוצות יותר מכל. אין דו-צורתיות זוויגית. שירת הזכר היא קולנית, עם מגון רחב של שריקות, סלסולים וקליקים. הוא חסר את שריקת הקרשנדו (הגברה הדרגתית של עוצמת הנגינה) הרמה של הזמיר. אוכלוסייתו בעולם היא כ-100,000–830,000 זוגות מקננים ברחבי אירופה המזרחית. מדיה וקבצים בנושא זמיר מנומר בוויקישיתוף זמיר מנומר, באתר ITIS (באנגלית) זמיר מנומר, באתר NCBI (באנגלית) זמיר מנומר, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) זמיר מנומר, באתר GBIF (באנגלית) זמיר מנומר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זמיר מנומר באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברדין (כדורגל)

אברדין (באנגלית: .Aberdeen F.C) היא קבוצת כדורגל סקוטית, המייצגת את עיר הנמל אברדין. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת העל הסקוטית. הקבוצה נוסדה בשנת 1903 ומשחקת מאז באצטדיון פיטודרי המכיל 22,199 מקומות ישיבה. תלבושת הבית של הקבוצה היא מדים אדומים לגמרי ותלבושת החוץ היא מדים לבנים לגמרי. היא זכתה בארבע אליפויות הליגה הסקוטית בשנים 1955, 1980, 1984 וב-1985, בשבעה גביעים סקוטיים ב-1947, 1970, 1982, 1983, 1984, 1986 וב-1990 ובשישה גביעי הליגה הסקוטית ב-1956, 1977, 1986, 1990, 1996 וב-2014. כמו כן, הקבוצה נמצאת שנים רבות בצמרת הליגה הסקוטית, ומרבה להשתתף במסגרות האירופאיות השונות. בין הישגיה ניתן למנות את הזכייה בגביע המחזיקות של עונת 1982/83 ואת הזכייה בסופר קאפ האירופי של 1983, כשניצחה את אלופת אירופה המבורג הגרמנית. מאמן הקבוצה באותה העת היה אלכס פרגוסון, לימים מנג'ר מנצ'סטר יונייטד. ליגת העל הסקוטית: זכייה (4): 1954/1955, 1979/1980, 1983/1984, 1984/1985 סגנות (17): 1910/1911, 1936/1937, 1955/1956, 1970/1971, 1971/1972, 1977/1978, 1980/1981, 1981/1982, 1988/1989, 1989/1990, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018 הגביע הסקוטי: זכייה (7): 1946/1947, 1969/1970, 1981/1982, 1982/1983, 1983/1984, 1985/1986, 1989/1990 סגנות (9): 1936/1937, 1952/1953, 1953/1954, 1958/1959, 1966/1967, 1977/1978, 1992/1993, 1999/2000, 2016/2017 גביע הליגה הסקוטית: זכייה (6): 1955/1956, 1976/1977, 1985/1986, 1989/1990, 1995/1996, 2013/2014 סגנות (9): 1946/1947, 1978/1979, 1979/1980, 1987/1988, 1988/1989, 1992/1993, 1999/2000, 2016/17, 2018/2019 גביע אירופה למחזיקות גביע: זכייה (1): 1982/1983 הסופר קאפ האירופי: זכייה (1): 1983 מדיה וקבצים בנושא אברדין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אברדין אברדין, ברשת החברתית פייסבוק אברדין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אברדין, ברשת החברתית אינסטגרם אברדין, ברשת החברתית טיקטוק אברדין, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארומנוס

במסורת היחסים הפדרסטיים של אתונה הקלאסית, היה האֵרוֹמֵנוֹס (ביוונית: ἐρώμενος, ברבים ἐρώμενοι, eromenoi) נער מתבגר אשר קיים מערכת יחסים עם גבר מבוגר, או כמו שהיה ידוע בכינויו – אראסטס (ἐραστής). המונח עבור אותו תפקיד השתנה מפוליס אחת לאחרת. באתונה, הארומנוס היה ידוע גם כפאיידיקה; בספרטה השתמשו במילה אייטס (מאזין), מונח שנמצא בשימוש גם בתסלי; בכרתים נודעו הבנים בשם קליינוס (מהולל) והם נלחמו במערכה עם מאהביהם, כפרסטטנס (מישהו שעומד לצד אחר). הארומנוס האידיאלי – כמו גם האראסטס שלו – הוגדר כמי שציית לעקרונות האנקרטיה או "שליטה עצמית", אשר מציגים גישה של מתינות וריסון עצמי בכל התחומים. הצעירים נדרשו להפגין התנגדות מול הפצרותיהם של האראסטסים השונים, אשר חיפשו לרכוש את חיבתם, על מנת לבחון את רצינות כוונותיהם, ולבחור את הראוי ביותר. כתוצאה מכך, באטיקה, ארומנוסים היו נתונים לחיזור עיקש ומתמיד, כמו גם מושא לתגרות רחוב וויכוחים בקרב גברים צעירים שהתחרו על חיבתם. חלק מן הארומנוסים עברו להתגורר עם מאהביהם, ושהו איתם תקופת זמן מסוימת. היוונים זיהו והביעו הערכה לפרק הזמן בחייו של בחור עת הוא בשל לאהבה; המילה היוונית נהגה לתאר בחור כזה כ- hôraios, כלומר, "בלבלוב". ארומנוסים היו בדרך כלל זכרים בגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה. למרות שהארומנוס זכה להערכה בשל יופיו, הוא זכה להערכה אף רבה יותר בשל תכונות של צניעות, חריצות ואומץ. ב"סימפוזיון" של אפלטון, הדמות אריסטופאנס אומרת כי הארומנוסים אשר "אוהבים גברים ונהנים עם גברים וחסותם של הגברים נפרשת עליהם" אינם חסרי בושה, כי אם "מיטב הבנים והבחורים, משום שהם הגבריים ביותר בטבע" (191ה–192א) (למרות שזו עשויה להיות דעה המוחזקת על ידי אתונאים אריסטוקרטיים מסוגם של אפלטון ואריסטופאנס, טבע הדיאלוגים האפלטוניים גורם לתהייה אם דעה זו הייתה אכן שייכת לאפלטון או לאריסטופאנס עצמם). הארומנוס הצטייר באופן טיפוסי כמי שעובר אימונים פדגוגיים ובעוד הוא היה בצורה אופיינית מושא לחיבה ותשוקה, אין הוא היה בהכרח מעורב בפעילות מינית. כאשר מרכיב זה היה קיים ביחסים, ביטוי מיני מתואר באיקונוגרפיה כדבר, שהתבסס בעיקר על ליטופים וחיכוך איבר המין ללא חדירה. נראה כי מין אוראלי היה נפוץ פחות, אולם שכיח דיו על מנת להפוך נושא לקומדיה, ולביקורת, אשר הושתתה על הדעה כי הייתה זו פעילות מבישה, אשר סיכנה את הנערים בהפיכתם לנשיים אילו התרגלו לאהוב זאת. בהגיעו לגיל בגרות (בשנתו השמונה עשרה), היה הארומנוס גוזז את שערו והופך כשיר לקבל על עצמו את תפקיד האראסטס, לחזר ולזכות בארומנוס משלו. "ארומנוס" באופן מסורתי מתורגם לאנגלית כ"נאהב", הגם שאין זו התאמה מושלמת למושג. הומוסקסואליות ביוון העתיקה זנות ביוון העתיקה
מכון אדלר

מכון אדלר בישראל הוא מרכז טיפולי המאוגד כעמותה ללא כוונת רווח שמטרתו להנחיל וליישם בחברה פילוסופיית חיים המבוססת על גישתו של אלפרד אדלר, פסיכולוגיה אינדיבידואלית, המשלבת רעיונות מתחום הפסיכולוגיה החברתית, ההומניסטית והמערכתית. המכון הוא אחד ממספר רב של מכוני אדלר בעולם והגדול שבהם ומנוהל על ידי יו"ר המכון ד"ר עו"ד עמוס גבריאלי מינואר 2021 ומנכ"לית המכון אירית צביאלי אפרת ממרץ 2022. ניצניה של רשת המכונים העולמית החלו בקהילת אנשי מקצוע שהתעניינו בתורתו של אדלר בעירו וינה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה הוקמו מספר קהילות כאלו בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בגרמניה, אנגליה, ארצות הברית ומדינות נוספות, בעקבות ביקורים והרצאות של אלפרד אדלר שעוררו עניין ויצרו קבוצות אנשי טיפול שעסקו בנושא. לאחר מותו של אדלר ב-1937 המשיכה בתו אלכסנדרה בפעילות זו. בתקופה זו ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבר מרכז הפעילות העולמי מאירופה לארצות הברית. ב-1952 נוסד מוסד אדלר מחדש, בשם "האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית". מאז נוסדו מכוני טיפול והכשרה על שם אדלר בכל רחבי העולם המערבי. מכון אדלר הוקם בישראל ב-1963, על ידי קבוצת פסיכולוגים, אנשי חינוך ועובדים סוציאליים ובראשם פרופ' רודולף דרייקורס, תלמידו של אדלר. המכון יסד בישראל את בית הספר להורים והיה הראשון בארץ בתחום הדרכת הורים והנחיית קבוצות. המכון עוסק במספר תחומים ופעילויות הממוקדים בקשרי קהילה ומשפחה: בית הספר להורים קבוצות זוגיות קבוצות לגיל המבוגר (סבאות מודרנית) עבודה עם אנשי חינוך איזון עבודה משפחה - לארגונים תומכי משפחה קליניקה לטיפול זוגי, פרטני ומשפחתי במקביל מתקיימים במכון לימודי תעודה והכשרה מקצועית בתחום הנחיית קבוצות (הורים, זוגיות, הגיל השלישי), הדרכת הורים, טיפול משפחתי וזוגי, פסיכותרפיה פרטנית, אימון אישי, וייעוץ ארגוני אדלריאני. המכון מקיים מאז שנת 2005 כנס שנתי בנושא הפסיכולוגיה האדלריאנית שמושך משתתפים מרחבי העולם. המכון שוכן בכפר סבא (עד 2013 שכן בהרצליה), ויש לו שלוחות בחיפה, בירושלים ובראשון לציון. רודולף דרייקורס, ויקי סולץ, ילדים: האתגר, הוצאת יבנה. תוכנית הדרי"ם מודל אפר"ת אתר האינטרנט הרשמי של מכון אדלר מכון אדלר, ברשת החברתית פייסבוק מצגות וקטעי עיתונות על מכון אדלר בלוג על מכון אדלר אתר האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית מכון אדלר, באתר "גיידסטאר ישראל" היסטוריה של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית, באתר האגודה (באנגלית)
מומה פדוריי

מומה פדוריי (ברומנית: Muma Pădurii; באופן מילולי: "אם היער") היא דמות מהמיתולוגיה הרומנית, אשתו של פדורויול ואמה של פאטה פדוריי. על פי האגדה, מומה פדוריי, שהייתה אמורה, בין היתר, להגן על אנשים הנכנסים ליער, הפכה לרצחנית יותר ויותר והאלה בנדיס (Bendis) קיללה לה אותה שתהיה רעיתו של הגבר הבא שתהרוג. מומה פדוריי לא התייחסה לכך והרגה גבר נוסף ואז האלה השיבה את הגבר לחיים ואילצה את מומה פדוריי להתחתן איתו. הגבר, פדורויול, קיבל את התפקיד שמומה פדוריי זנחה והוא אמור להגן על אנשים שטעו בדרכם ביער או נמשכו אליו על ידי רוחות רעות. לזוג, ששונאים האחד את השני, יש בת, פאטה פדוריי. מומה פדוריי מוצגת באגדות כאויבת של הגיבורים החיוביים כדוגמת פט פרומוס ולעיתים כאם של באלאורים. Getica - Daci - Creaturi - Păduroiul (ברומנית)
אקצרה

אקצרה היא שיטת תיאור של אשליית מרחב בציור או בתבליט באמצעות דמויות ועצמים המוצבים בזווית למישור התמונה היוצרת אשליה שהם נסוגים במרחב. הדמות או החפץ "מוקצר" על דרך האשליה באופן שייראה כמצוי במישור ה"חותך" את מישור התמונה. אשליה זו נוצרת באמצעות הגדלת ממדיהם של החלקים הסמוכים לקדמת התמונה והקטנת ממדי החלקים הרחוקים ממנה, ובאמצעים פרספקטיביים נוספים. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אודיסיאה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אודיסיאה – יצירה מאת הומרוס שחר האודיסיאה – התקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב (2011) אודיסאה (כתב עת) – מגזין ישראלי העוסק במדע ורעיונות 2001: אודיסיאה בחלל – סרט בבימויו של סטנלי קובריק וספר מאת ארתור סי. קלארק אודיסיאה 2: 2010 – ספר מאת ארתור סי. קלארק, יצא ב-1982 אודיסיאה 3: 2061 – ספר מאת ארתור סי. קלארק, יצא ב-1988 האודיסיאה האחרונה: 3001 – ספר מאת ארתור סי. קלארק, יצא ב-1997 אודיסיאה (הוצאה לאור) – הוצאת ספרים ישראלית האודיסיאה – סדרת טלוויזיה קנדית לילדים מתחילת שנות התשעים אודיסיאה (קונסולת משחקים) – קונסולת משחקים מבית מגנבוס תוכנית אודיסיאה – תוכנית העשרה לתלמידים מחוננים ומצטיינים בתחומי המדעים המדויקים
אודיסיאה (הוצאה לאור)

אודיסיאה הייתה הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 2001 ונסגרה בפברואר 2014. אודיסיאה הוצאה לאור בע"מ נוהלה על ידי אורי סנדץ' אשר ייסד את ההוצאה בשנת 2001. ההוצאה הפיקה שני קווי הוצאה לאור של ספרים – הקו הקרוי “אודיסיאה” במסגרתו יצאו לאור ספרים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה, והקו הקרוי “גמא”, במסגרתו יצאו ספרי מתח, רומנים, ספרי מדע פופולרי וספרות יפה. מרבית ספרי ההוצאה הם ספרים מתורגמים מסוגות מדע בדיוני, פנטזיה וספרי מתח. ההוצאה אף חידשה את תרגומם של כמה ספרים שיצאו בעבר בעברית, תוך תרגום ועריכה מחודשים שלהם לשפה עכשווית ("גיזת הזהב" מאת רוברט גרייבס, "המנון לליבוביץ" מאת וולטר מ' מילר הבן, ואחרים). מאז הקמתה, הוציאה אודיסיאה עשרות ספרים, רובם מתורגמים, ובהם ספרים רבים אשר זכו בפרסי הוגו ונבולה ופרסי ספרות בינלאומיים אחרים, כגון ספרים של אייזיק אסימוב ("האלים עצמם" וספרים נוספים), ארתור סי. קלארק ("מזרקות גן העדן" וספרים נוספים), ג'ון קראולי ("קטן, גדול", זוכה בפרס הפנטזיה העולמי), ויליאם גאדיס ("אגפה פעורת פה"), ריי ברדבורי ("פרנהייט 451"), ועוד רבים אחרים.
רוקסטדי

רוקסטדי (Rocksteady) הוא סגנון מוזיקלי שהיה פופולרי בעיקר בג'מייקה, החל מ-1966. מקור השם הוא מסגנון ריקוד שהוזכר בשיר של אלטון אליס. סגנון הרוקסטדי התפתח מן הסקא ומאוחר יותר התפתח בעצמו לסגנון הרגאיי. סגנון הרוקסטדי התפתח בג'מייקה בתקופה בה צעירים רבים נהרו מן האזורים הכפריים של המדינה אל הבירה קינגסטון, שם התגוררו בשכונות עוני, דוגמת ריברטון סיטי, גרינוויץ' וטרנצ'טאון (בה התגורר אף בוב מארלי). צעירים אלו היו ממורמרים ומתוסכלים ונחשבו לעושי צרות ולכן זכו לכינוי הכולל "rude boys". אף כי תופעה זו התקיימה גם בזמן פריחת הסקא, היא באה לידי ביטוי בעיקר בתקופת הפריחה של הרוקסטדי. ההבדל העיקרי בין השניים הוא המקצב: הרוקסטדי איטי יותר מן הסקא, וכן נעשה בו יותר שימוש בבס. מילות השירים עסקו בעיקר באהבה ותרבותם של צעירים אלו, אך רוב השירים נוצרו למטרת הנאה וריקוד ולאו דווקא להעברת מסרים. כסגנון מוזיקלי, הרוקסטדי היה קצר ימים והתקיים במשך כשנתיים. הסקא הוסיף להתקיים במקביל אליו ולאורך מספר שנים, והרגאיי המקורי שהיה המשכו (רוטס רגאיי) התקיים במשך כעשור. בישראל, דוגמה ללהקת רוקסטדי ניתן למצוא בהרכב בשם "Young Israelites". מדיה וקבצים בנושא רוקסטדי בוויקישיתוף היסטוריה של המוזיקה הג'מייקנית, 1959–1973 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טכנולוגיית השמה משטחית

טכנולוגיית השמה משטחית (ובאנגלית: "Surface-mount technology" או בקיצור SMT) היא טכנולוגיה להרכבת רכיבים חשמליים על גבי מעגלים מודפסים. במעגלים מודפסים קיימים משטחים מוליכים ("פדים") אשר אליהם מולחמים הרכיבים החשמליים. הפד מאפשר חיבור פיזי של הרכיב אל המעגל, וחיבור חשמלי של רגלי הרכיב אל המוליכים שבמעגל המודפס. בשיטת ה-SMT הפדים הם משטחים מתכתיים קטנים, ללא חורים, שעליהם מולחם הרכיב החשמלי, באופן הדומה להדבקה על-גבי משטח. לפני הרכבת הרכיבים החשמליים אל המעגל המודפס, הפדים נמרחים במשחת הלחמה. הרכיבים החשמליים מוזנים למכונת ההרכבה באמצעות "מחסניות", כל סוג רכיב במחסנית נפרדת. מהמחסנית נשלף כל פעם רכיב אחד ומונח במקום המיועד לו במעגל המודפס. לאחר שכל הרכיבים הושמו במקומם, המעגל כולו מוכנס לתנור בו ניתכת משחת ההלחמה (אם על ידי חימום איטי, שלא פוגע במעגל וברכיבים, או על ידי קרניים אינפרה-אדומות). ההתכה גורמת להלחמה של הרכיב אל הלוח המודפס, ולאחריה הרכיב מקובע למעגל. (כל היתרונות הם בהשוואה להלחמה של רכיבי Through-hole) רכיבים קטנים יותר, ובמשקל פיזי קל יותר מפחית את הצורך בקדיחת חורים במעגל המודפס הרכבה אוטומטית פשוטה יותר (כל רכיב נמצא רק בצד אחד של המעגל), המאפשרת קצבי ייצור גבוהים יותר פחות טעויות, בגלל הנטייה הטבעית של הרכיבים להתקבע מעל הפדים אפשרות להרכיב רכיבים גם בצד האחורי של המעגל המודפס שימוש בפחות חומר בנקודות ההלחמה (מפחית את ההתנגדות וההשראות של נקודות החיבור, ומאפשר עבודה בתדרים גבוהים יותר) עמידות טובה יותר לרעידות הרכיבים בדרך כלל זולים יותר תהליך ייצור מתוחכם יותר - עובדה המעלה את עלות הייצור הראשונית, ומאריכה את זמני ההכנה לפני הייצור. קושי לעבודה ידנית עם הרכיבים בגלל הגודל הקטן שלהם, והעובדה שהם מתוכננים מראש להרכבה חד-פעמית על ידי מכונות (מקשה על תיקונים-ידניים של מעגלי SMT) מדיה וקבצים בנושא טכנולוגיית השמה משטחית בוויקישיתוף
הפגנות טביליסי (1978)

הפגנות טביליסי 1978 הן הפגנות שהתקיימו ב-14 באפריל 1978 בטביליסי בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), בתגובה לניסיון של אנשי המפלגה הקומוניסטית לשנות את הסטטוס החוקתי של השפה הגאורגית המקומית. לאחר אימוץ החוקה הסובייטית באוקטובר 1977, שקל הסובייט העליון של גאורגיה הסובייטית, טיוטת חוקה המנוגדת לחוקה משנת 1936, ושבה לא הוכרזה הגאורגית כשפה הרשמית של המדינה. כתוצאה מכך התקיימו פעולות מחאה פומביות ופנימיות שרמזו במידה של קרוב לוודאי כי עלולה להתרחש התנגשות בין מאות אלפי מפגינים. המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, אדוארד שוורדנדזה, ניהל משא ומתן עם מרכז השלטון במוסקבה והצליח להשיג אישור להשארת הסטטוס של השפה הגאורגית. הוויתור הגדול, הלא שיגרתי, לביטויי מחאה של האופוזיציה למדיניות השלטון הסובייטי, ניטרל כעס עממי בטביליסי, אולם מצד שני עורר מתיחות כנגד אבחזיה אסס"ר (1931-1991), כאשר מנהיגי המפלגה הקומוניסטית באבחזיה מחו כנגד "הכניעה ללאומנות הגאורגית" ותבעו כי האוטונומיה שלהם תועבר לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. התביעה נדחתה בעיקרה אולם נעשו מספר ויתורים פוליטיים, תרבותיים וכלכליים. מ-14 באפריל 1990 נקבע מועד זה כיום חג לשפה הגאורגית. ז'אן דניאל, פרופיל של לאומיות בגרוּזיה, דבר, 16 ביוני 1978
גבה

המונח "גבת העין" מפנה לכאן. לערך העוסק במונח באורניתולוגיה, ראו גבת העין (אורניתולוגיה). המונח "גבה" מפנה לכאן. לערך העוסק בכפר בהונגריה, ראו גבה (כפר). הגבות הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה. אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר. בתרבויות ובתקופות שונות התייחסו ומתייחסים בצורות מגוונות לטיפוח הגבות כחלק מטיפוח היופי, החל מעיצוב צורת הגבות על ידי גזיזת השיער ועיצובו, מריטת שער הגבות עד להותרת קו דק, גילוח הגבות לחלוטין, צביעת השיער, וצביעה בעיפרון איפור לעיבוי. כמו כן, בעזרת פירסינג ניתן להוסיף לגבות תכשיטים שונים. הרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחה בעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנות תכשיט המקשט את הגבות – פירסינג חד גבה ד"ר איתי גל, למה יש לנו גבות?, באתר ynet, 19 באפריל 2007
האמפיתיאטרון באל ג'ם

האמפיתיאטרון באל ג'ם (בערבית: قصر الجمّ - "קסר אל ג'ם"; בצרפתית: Amphithéâtre d'El Jem) הוא אמפיתיאטרון רומי שהוקם בעיר טיסדרוס (Thysdrus) בפרובינקיה אפריקה (כיום העיר אל ג'ם במרכז תוניסיה). הוא נבנה בידי הקיסר הרומאי גורדיאנוס השלישי בשנת 238 כאשר שימש עדיין כפרומגיסטראט, מיד לפני שהיה לקיסר. מאז 1979 מוכרז האמפיתיאטרון כאתר מורשת עולמית. המבנה שימש כמצודה בעת פלישות הוונדלים במאה ה-5 והערבים במאה ה-7. בספרו "מסע ארכאולוגי באזור תוניסיה", מציין הנוסע הצרפתי ויקטור גרן, כי לפי המסורת המקומית נותר האמפיתיאטרון בשלמותו עד סוף המאה ה-17, וכי רק לקראת 1695 החלו נוטלים מחזיתו חומרי בניין, בין היתר בלחץ השליט העות'מאני המקומי, אשר ביקש למנוע מהמקומיים לעשות בו שימוש בעת מרד. בערבית מכונה המבנה בשם "מצודת אל ג'ם" או "מצודת קהנה", על שמה של נסיכה ברברית מהמאה ה-7, אשר עמדה לפי המסורת בחזית ההתנגדות לכיבוש הערבי, והתבצרה עם תומכיה באמפיתיאטרון משך ארבע שנים. האמפיתיאטרון שייתכן והקמתו מעולם לא נשלמה, היה מסוגל להכיל כ-30,000 צופים. הוא נחשב לשלישי בגודלו באימפריה הרומית, לאחר הקולוסיאום ברומא והאמפיתיאטרון של קפואה, אם כי מבנים דומים נוספים בוורונה ובקרתגו לדוגמה, טענו גם הם לתואר זה. אורכו של המבנה האליפטי מבחוץ הוא 147.90 מטר ורוחבו מגיע ל-122 מטר; ומידות הזירה שבמרכזו הן 64.50 מטר ו-38.80 מטר בהתאמה. היקפו הגיע ל-427 מטר והוא נישא לגובה של 36 מטר. מדיה וקבצים בנושא האמפיתיאטרון באל ג'ם בוויקישיתוף אודות האמפיתיאטרון (צרפתית)(הקישור אינו פעיל) תמונות האמפיתיאטרון Victor Guérin, Voyage archéologique dans la Régence de Tunis, הוצאת פלון, פריז 1862, עמ' 91 L’amphithéâtre d’El Djem