laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סיימון בוליבר באקנר הבן

סיימון בוליבר באקנר הבן (באנגלית: .Simon Bolivar Buckner Jr‏; 18 ביולי 1886 – 18 ביוני 1945) היה גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על הארמייה העשירית בקרב אוקינאווה, ונהרג מפגיעת פגז ארטילריה לקראת סיום הקרב, ובכך היה לגנרל האמריקני הבכיר ביותר שנהרג במלחמה מפגיעת אש אויב. באקנר נולד ב-18 ביולי 1886 במנפורדוויל, קנטקי, לסיימון בוליבר באקנר ולדליה הייז קלייבורן. אביו היה גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן כיהן כמושל קנטקי בין השנים 1887–1891, ואף היה מועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית הלאומית (דמוקרטי הזהב). בשנת 1904 החל באקנר את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1908 קיבל דרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית. באקנר שירת שתי תקופות בפיליפינים, ואף לחם בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה מילא באקנר תפקידי מטה והדרכה, וב-11 בינואר 1937 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-66 (טנקים קלים). בספטמבר 1938 מונה באקנר למפקד רגימנט הרגלים ה-22, ובנובמבר 1939 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-6. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה באקנר לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה למפקד פיקוד ההגנה אלסקה, וב-4 באוגוסט 1941 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. במהלך המלחמה הייתה אלסקה גזרה שקטה, אולם ביוני 1942 התחולל בגזרה קרב אטו, כחלק מהקרב על האיים האלאוטיים. ב-4 במאי 1943 הועלה באקנר לדרגת לוטננט גנרל, וב-20 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה העשירית בהוואי. בתחילה הייתה הארמייה מיועדת לכבוש את טאיוואן, אולם לבסוף בוטלה המשימה ועל הארמייה הוטל לכבוש את אוקינאווה. ערך מורחב – קרב אוקינאווה הקרב שהחל ב-1 באפריל 1945 היה הגדול ביותר, הממושך ביותר, והעקוב מדם בכל ההיסטוריה הצבאית האמריקנית. ב-18 ביוני זמן קצר לפני שהוכרע הקרב, יצא באקנר לסיור בגזרת הלחימה, ובשעה שהשקיף על כוחותיו נפגע מאש ארטילרית. באקנר פונה במצב קשה מאוד, ונפטר זמן קצר לאחר מכן, ואת מקומו תפס מפקד כוחות הנחתים רוי גייגר. באקנר נקבר בבית הקברות בפרנקפורט, קנטקי, ובשנת 1954 הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל. מדיה וקבצים בנושא סיימון בוליבר באקנר הבן בוויקישיתוף סיימון בוליבר באקנר סיימון בוליבר באקנר הבן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סיימון בוליבר באקנר הבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שבחי הר"ן

שבחי הר"ן (שבחי הרב נחמן) הוא ספר ביוגרפי על רבי נחמן מברסלב שנכתב על ידי תלמידו רבי נתן מברסלב (שטרנהרץ). זהו אחד מספרי היסוד בחסידות ברסלב. הספר נסוב על חייו של רבי נחמן, הנהגותיו ושבח מעלותיו. תוכנו של רוב הספר הוא נסיעתו לארץ ישראל. הספר נדפס לראשונה בשנת ה'תקע"ו (1816) בסוף "סיפורי מעשיות (ספר)" על ידי רבי נתן. הספר הודפס כספר בפני עצמו לראשונה בוורשה בשנת ה'תר"י (1850) בשם "מסעות הים". הספר מתאר את חייו של רבי נחמן, מימי ילדותו, ואדמו"רותו שהחלה בגיל 13, ובעיקר את מסעו לארץ ישראל בזמן מלחמת נפוליאון. תקופות אחרות של רבי נחמן מתוארות בספר "חיי מוהר"ן" שאף הוא נכתב בידי רבי נתן. רבי נתן ליקט מעט ממה ששמע מפי רבי נחמן בעצמו, ומעט ממה ששמע מתלמידי רבי נחמן. המהדורה הראשונה שיצא לאור כספר בפני עצמו הודפסה בוורשה בשנת ה'תקע"ו, מהדורה שנייה, בשם "מסעות הים", הודפסה בוורשה בשנת ה'תר"י, מהדורה שלישית הודפסה בלמברג בשנת ה'תר"ל, מהדורה רביעית בלבוב בשנת ה'תרכ"ד (נדפסה כבר בשם שבחי הר"ן), מהדורה חמישית הודפסה גם כן בלבוב, בשנת תרנ"א, מהדורה שישית בוורשה בשנת תרצ"ו, ובשנת ה'תשמ"א יצאה לאור המהדורה המנוקדת הראשונה בהוצאת "משך הנחל", ומאז יצא הספר במהדורות רבות בעיקר בהוצאות קרן רבי ישראל בער אודסר ואבן שתייה (ה'תשס"ט). יצאה גם מהדורה של הספר בשפה האנגלית. שבחי הר"ן, באתר ויקיטקסט ספר שבחי הר"ן באתר היברובוקס שבחי הר"ן המלא - טקסט מלא באתר אשובה אמנם חיים דב פרידברג, בספרו בית עקד הספרים (ערך "מסעות הים"), טען שהמהדורה הראשונה הודפסה ביוזפוב ה'תר"ו (1846). הקדמה לשבחי הר"ן.
שירה בציבור

שירה בציבור היא אירוע שבו קהל המשתתפים שר יחדיו. שירה בציבור היא פחות מוקפדת משירת מקהלה, ומושרים בה שירי עם, שירים פטריוטיים, שירי שתייה, המנונים ועוד. שירה בציבור מקובלת בקרב ילדים ומבוגרים. שירה בציבור מתרחשת בהתכנסויות שזו מטרתן, וכן בהתכנסיות אחרות, כגון שירת ההמנון בסיומו של טקס, שירה כחלק ממפגש רעים או ממסיבה וכדומה. על-מנת לאפשר שירה בציבור גם למי שאינו זוכר בעל-פה את מילות השירים משמשים שירונים שבידי הקהל, או שקופיות המוקרנות עם מילות השירים. שירה בציבור נעשית עם מנחה או בלעדיו. לעיתים בעת מופע של זמר או להקה נקרא קהל המאזינים להצטרף לשירה של שיר פופולרי של המופיעים. בישראל שירה בציבור של זמר עברי היא מנהג רווח. לצד ריקודי עם, מקיף המנהג מגזר רחב באוכלוסיית המדינה ומעשה זה הפך לאחד מסממני החברה הישראלית ואף רווח בקהילות הישראלים בחו"ל, החל מימי היישוב וכלה בימינו. זיץ
בנדיקטוס השנים עשר

בנדיקטוס השנים עשר (בלטינית: Benedictus XII‏; בערך 1285 – 25 באפריל 1342), היה אפיפיור מ-30 בדצמבר 1334 עד מותו. ז'אק פורנייה היה בנו של אופה. נולד בסברדון שבחבל הפירנאים הצרפתיים. הפך לנזיר ואחר כך למד באוניברסיטה של פריז, וקיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. ב-1311 נתמנה לאב מנזר, והתפרסם בשל תבונתו וכושרו הארגוני. ב-1317 נתמנה לבישוף העיר פמייה, שבחבל מולדתו, שם לחם עד חורמה במינים האלביגנזים, זכה על כך למחמאות מצד הכנסייה הקתולית, אך עורר את זעמה של האוכלוסייה המקומית. ב-1327 נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, וזכה בכינוי "הקרדינל הלבן" משום שהשתייך למסדר הנזירים הסיסטרציאנים ולבש גלימה לבנה כמנהגם. ב-1334, אחרי מות האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, נבחר לאפיפיור בשם בנדיקטוס השנים עשר. מספרים כי אחרי שנבחר אמר: "בחרתם לאפיפיור חמור גרם." לחם בשחיתות במושב האפיפיורים בעיר אביניון, כגון: מינוי קרובי משפחה למשרות בחצר האפיפיור ומכירת משרות שהיו כרוכות בזכויות להכנסות מנחלות הכנסייה (סימוניה). הוקיע את השחיתות ואת מתן השוחד בכל מוסדות הכנסייה הקתולית. פרסם תקנות שהחזירו ליושנו את אופיו הרוחני והצנוע של מסדר הסיסטרציאנים. ערך רפורמה במסדרי הקבצנים הקתוליים ובהם מסדר הפרנציסקנים. שלח בחזרה למחוזותיהם אנשי דת שנוכחותם באביניון לא הייתה הכרחית. ב-1339 החל בבניית ארמון האפיפיורים באביניון, שסביבו התגוררו שליחים, פרקליטים, כמרים, סוחרים, אמנים, חיילים, קבצנים ופרוצות. הזמין לאביניון את סימונה מארטיני שצייר ציורי קיר בארמון האפיפיורים. הגיע לפשרה עם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וניסה לפשר בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים, על מנת לאפשר את חידוש מסעי הצלב. הקדיש את זמנו ללימוד בעיות התאולוגיה הנוצרית, התנגד לעמדותיו של קודמו, וערך ויכוחים עם אנשי דת נודעים של תקופתו ובהם ויליאם איש אוקאם. בנדיקטוס השנים עשר נפטר ברומא ב-1342, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס השישי. מדיה וקבצים בנושא בנדיקטוס השנים עשר בוויקישיתוף בנדיקטוס השנים עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יחסי ישראל–מולדובה

בין מדינת ישראל ומולדובה מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל משנת 1992. מולדובה מחזיקה את שגרירות מולדובה בתל אביב, והשגרירות המואמנת על מולדובה היא שגרירות ישראל בקייב. שגריר מולדובה בישראל הוא אלכסנדר רויטמאן (מ-2022). כמו כן, ב-23 בדצמבר 2015 מונה מורן מנו כקונסול כבוד של מולדובה באשדוד. ישראל הכירה במולדובה עם הצטרפותה לאומות המאוחדות ב-1992. בין שתי המדינות שוררים יחסים דיפלומטיים מ-22 ביוני 1992. באוקטובר 2007 העניקה ישראל למולדובה סיוע רפואי, שכלל מכשור רפואי ותרופות שנתרמו לבתי החולים בקישינב. בדצמבר 2012 ממשלת ישראל אשררה הסכם בין ישראל ומולדובה בדבר העסקה זמנית של אזרחי מולדובה בישראל. ב-4 בנובמבר 2014 אישרה ועדת הפנים והגנת הסביבה את בקשתו של שר הפנים גדעון סער לפטור את אזרחי מולדובה מהנפקת אשרת תייר בטרם כניסתם לישראל. ב-30 בנובמבר 2014 הוקם מיזם חקלאי משותף של ישראל ומולדובה. במיזם הוחלט על הקמת מעבדה לביולוגיה מולקולרית. לאחר מבצע צוק איתן הוביל שר התיירות עוזי לנדאו הסכם כלכלי בין ישראל למולדובה, שנועד לשווק מוצרי תיירות ישראליים במולדובה. בין 28 באפריל ל-6 במאי 1993 ביקר ראש ממשלת מולדובה בישראל. בין 22 ל-24 ביוני 1997 ערך נשיא מולדובה ביקור רשמי בישראל. בשנת 2011, ערך שר החוץ אביגדור ליברמן, יליד מולדובה, ביקור רשמי במולדובה. הוא נועד עם ראש ממשלת מולדובה, ולדימיר פילאט ועם שר החוץ המולדובי יורי לאנקה. ליברמן גם נפגש עם בכירים בממשלת מולדוביה. ליברמן ביקר בקישינב באנדרטאות הזיכרון לשואה ובבתי-ספר היהודיים בעיר ונפגש עם משלחת ישראל לתרגיל נאט"ו. בדצמבר 2018, נשיא מולדובה איגור דודון ביקר בישראל. במהלך הביקור נועד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ועם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין. במהלך אחת מן הפגישות הוא הביע תמיכה פומבית במאבק של ישראל נגד ארגון הטרור חזבאללה. יחסי החוץ של ישראל יחסי טרנסניסטריה–ישראל מדיה וקבצים בנושא יחסי ישראל–מולדובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות מולדובה בישראל (באנגלית, ברומנית וברוסית) יחסי מולדובה עם ישראל, באתר משרד החוץ המולדובני (ברומנית) מידע על שגרירות מולדובה בתל אביב-יפו מר מורן מנו, קונסול כבוד אשדוד, תחום שיפוט: אשדוד. רשימת קונסולי הכבוד בישראל. אתר הסגל הקונסולרי בישראל סיוע רפואי למולדובה, באתר משרד החוץ אשרור הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של מולדובה בדבר ההעסקה הזמנית של עובדים מהרפובליקה של מולדובה בענפים ספציפיים בישראל, באתר משרד ראש הממשלה לראשונה: אזרחי מולדובה יוכלו להיכנס לישראל ללא אשרת תייר אושר פטור מוויזות לאזרחי מולדובה, באתר News1 פרויקט חקלאי משותף בין מולדובה לישראל הסכם כלכלי בין ישראל למולדובה, באתר ערוץ 7 ביקור שר החוץ ליברמן במולדובה, באתר משרד החוץ
קרחון ארסקין

קרחון ארסקין (באנגלית: Erskine Glacier) הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 28.2 קילומטרים. הקרחון זורם לכיוון מערב, והוא נשפך אל מפרץ דארבל מצפון לקרחון הופקינס. הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947. הקרחון נקרא "קרחון גולד המערבי", על ידי FIDS. השם ניתן יחד עם קרחון גולד המזרחי דווח כממלא מגרעת רוחבית על פני ארץ גרהאם, אבל מדידה חוזרת בשנת 1957 לא הראתה כל הקבלה טופוגרפית קרובה בין השניים. השם גולד הוגבל אפוא לקרחון המזרחי ולקרחון המערבי ניתן שם חדש, המנציח את אנגוס ב. ארסקין, שעמד בראש הקבוצה הראשונה של FIDS שיצאה אל הקרחון למדוד ולמפות אותו בפרטי-פרטים. קרחון ארסקין באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
ספקטרום סנטר

ספקטרום סנטר (באנגלית: Spectrum Center) הוא אולם הנמצא בשארלוט שבצפון קרולינה. ספקטרום סנטר מארח מספר ענפי ספורט, ובו 19,077 מקומות ישיבה. בין היתר משמש האולם את קבוצת שארלוט הורנטס. הקמת האולם החלה ב-29 ביולי 2003, והוא נפתח ב-21 באוקטובר 2005. האולם אירח את משחק האולסטאר של ה-NBA לשנת 2019. מדיה וקבצים בנושא ספקטרום סנטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ספקטרום סנטר (באנגלית) ספקטרום סנטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ספקטרום סנטר, ברשת החברתית אינסטגרם שארלוט תארח את אולסטאר 2019 אחרי ביטול חוק נגד קהילת הלהט"ב, באתר ynet, 24 במאי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עונת 2009/2010 בלה ליגה

עונת 2009/2010 הייתה העונה ה-79 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-29 באוגוסט 2009 והסתיימה ב-16 במאי 2010. הליגה כללה 20 קבוצות. שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות. מליגת המשנה עלו חרס (בפעם הראשונה והיחידה בתולדות המועדון), ריאל סרגוסה וטנריפה. ברצלונה זכתה בתואר וזאת בפעם ה-20 בתולדות המועדון. היא זכתה בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על סביליה בסיכום מפגש כפול - 3:1, 0:4. חרס, טנריפה וריאל ואיאדוליד ירדו לליגת משנה בסוף העונה. "פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה), ברצלונה, שכבש 34 שערים. בנוסף לכך זכה מסי בפעם גם בנעל הזהב האירופית. "פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: ויקטור ואלדס (ספרד ספרד), ברצלונה, שספג 24 שערים ב-28 משחקים. ואלדס זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות. פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון: הספרדי המצטיין: בורחה ולרו (ספרד ספרד) הזר המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה) המאמן המצטיין: ז'וזפ גוארדיולה (ספרד ספרד) "פרס סארה" לכדורגלן ספרדי שכבש מספר מרבי של שערים במהלך העונה הוענק: דויד וייה (ספרד ספרד), ולנסיה, שכבש 21 שערים. הוא זכה בתואר בפעם הרביעית והאחרונה. פרסי LFP הוענקו ל: השחקן המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה) השוער המצטיין: ויקטור ואלדס (ספרד ספרד) הבלם המצטיין: ג'רארד פיקה (ספרד ספרד) הקשר המצטיין: צ'אבי (ספרד ספרד) חסוס נבאס (ספרד ספרד) החלוץ המצטיין: ליונל מסי (ארגנטינה ארגנטינה) המאמן המצטיין: ז'וזפ גוארדיולה (ספרד ספרד) מדיה וקבצים בנושא עונת 2009/2010 בלה ליגה בוויקישיתוף נתונים מפורטים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
1932 בקולנוע

ערך מורחב – 1932 תחילת קריירת הקולנוע של קרי גרנט תחילת קריירת הקולנוע של קתרין הפבורן תחילת קריירת הקולנוע של שירלי טמפל חברת וולט דיסני מוציאה את הסרט "פרחים ועצים", סרט האנימציה הראשון בצבעי טכניקולור הסרט הטוב ביותר: גרנד הוטל – MGM בשנה זו לא חולקו פרסים לשחקן הטוב ביותר ולשחקנית הטובה ביותר. אמה (אנ') שנגחאי אקספרס פריקס פני צלקת גרנד הוטל 22 בינואר – פייפר לורי, שחקנית 6 בפברואר – פרנסואה טריפו, במאי קולנוע צרפתי (נפטר ב-1984) 14 בפברואר – אלכסנדר קלוגה, במאי גרמני 18 בפברואר – מילוש פורמן, במאי 23 בפברואר – מייג'ל בארט, שחקנית (נפטרה ב-2008) 27 בפברואר – אליזבת טיילור, שחקנית אנגלייה-אמריקאית (נפטרה ב-2011) 1 באפריל – דבי ריינולדס, שחקנית, זמרת ורקדנית (נפטרה ב-2016) 4 באפריל – אנדריי טרקובסקי, במאי סובייטי (נפטר ב-1986) 4 באפריל – אנתוני פרקינס, שחקן (נפטר ב-1992) 10 באפריל – עומר שריף, שחקן מצרי (נפטר ב-2015) 27 באפריל – אנוק איימה, שחקנית צרפתייה 22 ביוני – פרונלה סקיילס, שחקנית אנגלייה 2 באוגוסט – פיטר או'טול, שחקן אנגלי-אירי (נפטר ב-2013) 13 באוקטובר – דושאן מקבייב, במאי סרבי 10 בנובמבר – רוי שיידר, שחקן (נפטר ב-2008) 13 בנובמבר – ריצ'רד מאליגן, שחקן (נפטר ב-2000) 15 בנובמבר – פטולה קלארק, שחקנית אנגלייה 22 בנובמבר – רוברט ווהן, שחקן (נפטר ב-2016) 7 בדצמבר – אלן בורסטין, שחקנית 10 באוגוסט – רין טין טין, כלב שהופיע בסרטי קולנוע 1 בספטמבר – גאי אוליבר, שחקן אמריקאי 16 בספטמבר – פג אנטוויסל, שחקנית אמריקאית ילידת בריטניה 1931 בקולנוע 1932 1933 בקולנוע שנים בקולנוע סרט קולנוע מדיה וקבצים בנושא 1932 בקולנוע בוויקישיתוף
פסיכה (אסטרואיד)

פסיכה (שם מלא: 16 פסיכה; באנגלית: 16 Psyche) הוא אחד מעשרת האסטרואידים בעלי המסה הגדולה ביותר בחגורת האסטרואידים. קוטרו של פסיכה מעל 200 קילומטר, ומסתו מהווה קרוב לאחוז אחד מהמסה הכוללת של חגורת האסטרואידים. יש אסטרונומים הסוברים שהוא מהווה גלעין חשוף של פרוטופלנטה. פסיכה נתגלה בשנת 1852 על ידי האסטרונום האיטלקי אניבאלה דה גאספריס. האסטרואיד נקרא על שם פסיכה, דמות מהמיתולוגיה הרומית. תצפיות מכ"ם מצביעות על כך שפסיכה הוא מתכתי ומורכב בעיקר מברזל ומניקל. פני השטח עשויים 90% ברזל וכמויות קטנות של פירוקסן. האסטרואיד נמצא בחגורת האסטרואידים המרכזית שבמערכת השמש, בין מאדים לצדק. הוא מרוחק בערך 370 מיליון ק"מ מכדור הארץ ורוחבו 226 ק"מ. ערך מורחב – פסיכה (גשושית) ב-4 בינואר 2017 הודיעה נאס"א על תוכנית לשליחת גשושית לאסטרואיד פסיכה. הגשושית שוגרה ב-13 באוקטובר 2023. מדיה וקבצים בנושא פסיכה בוויקישיתוף Philip Perry, NASA to Explore an Asteroid Containing Enough Mineral Wealth to Collapse the World Economy, in "Big Think" website, January 27, 2017 (באנגלית) 10,000 קוואדריליון דולר? האסטרואיד שווה כנראה פחות, באתר ynet, 21 בפברואר 2022 הודעת נאס"א על הגשושית (באנגלית) רויטרס, נאס"א שיגרה חללית לאסטרואיד ששווה קוודריליונים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מוצצי דם

מוצצי דם (באנגלית: Hematophagy) הם בעלי חיים המשיגים את מזונם משתייה או מציצת דם של בעלי חיים אחרים. למרות שטורפים רבים ואף כמה שבטים אנושיים ניזונים לעיתים מדם הם לא מסתמכים עליו. מינים המסתמכים על תזונה מדם הם בעלי אורח חיים מתאים הכולל דרכים למצוץ דם (ובמקרה של חסרי חוליות נוזלי גוף דומים) דרך "קשית" או "לשונית" ארוכה, מבלי לצרוך בשר ואף מבלי לעורר כאב אצל הבעלים שלרוב חי במשך האכילה. מינים אלה קטנים יחסית ורבים מהם מנהלים יחסי טפילות, אם כי במספר מקרים הם עושים זאת בסימביוזה. למשל הזכר של כמה חכאים מוצץ דם מהנקבה לצורך היצמדות לרבייה. חלק מהיצורים הללו חיים רוב הזמן על הפונדקאי שלהם מבלי לעזוב אותו וחלק חיים אפילו בתוכו. תופעה זו נפוצה בעיקר בין חסרי החוליות אך ישנם גם כמה חולייתנים הניזונים בעיקר מדם: הצמדאים, שפמנונים ערפדיים, עטלפי הערפד ואפילו כמה ציפורים כמו הפרוש הערפדי או חקיין אספניולה שפוצעים עופות ימיים. גם זרזירי הבקר ועורבים יודעים לנקר פצעי חיות גדולות שמשתמשות בהם כמנקי חרקים מגרדים. הכיאוניסיים וסינקלודה שחורה ממשפחת התנריים מנקרים עור מת מגופם של עופות ימיים וכלבי ים ולעיתים פוצעים אותם. ליצורים אלה ישנם "קשיות" מוארכות איתם הם מסוגלים למצוץ את הדם מבלי להכאיב וליידע את הקורבן, שעלול לפגוע בהם. ליצורים אחרים יש במקום זה שפתיים יונקות חזקות הקורעות פיסות עור מעטות. לעטלפי הערפד ישנן שיניים קדמיות דמויות מחטים איתם הם נושכים את העור ואז מלקקים עם לשונם את טיפות הדם. רוקם מכיל נוגד קרישה, כך הדם ימשיך לטפטף תוך כדי אכילתם. בעיה נוספת של יצורים אלה היא החישה בקורבן, אותה הם עושים על ידי חישה בחום גופם של פונדקיהם או על ידי הרחת נשימתם (הפחמן דו-חמצני היוצא מריאותיהם) או זיעתם. מינים אחרים מרגישים בתנועה של מינים אחרים וממהרים אליהם. חלק מיצורים אלה נכנסים לאיברי קורבנם ושם חיים. כך עושות תולעים טפיליות שונות. אחרים חיים על האיברים החיצוניים או על השערות כמו כינים או פרעושים. יצורים אלה גורמים לנזקים לאדם, עקב הפצתם מחלות ונגיפים זעירים בגופם. היתוש אנופלס מפיץ את היצור הזעיר פלסמודיום, הגורם למחלת המלריה הקטלנית הגובה חצי מיליון קורבנות כל שנה. קרניבורים יתושים טפילות צ'ופקברה מדיה וקבצים בנושא מוצצי דם בוויקישיתוף
ויליאם גוט

ויליאם הנרי אוורט גוט (באנגלית: William Henry Ewart Gott; 13 באוגוסט 1897 – 7 באוגוסט 1942) היה לוטננט גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, ונהרג כאשר מטוסו הופל בדרכו לקבל את הפיקוד על הארמייה השמינית. גוט נולד ב-13 באוגוסט 1897, ולמד בבית הספר הארו. הוא התגייס כלוטננט שני לקורפוס הקלעים המלכותי של צבא בריטניה ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא לחם במלחמת העולם בחזית המערבית, שם העניקו לו חבריו את הכינוי "Strafer", משחק מילים על ססמת המלחמה של הגרמנים "Gott strafe England" ("אלוהים הענש את אנגליה"). בינואר 1921 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1931 למד במכללת קימברלי לפיקוד ומטה. ביולי 1934 הועלה לדרגת מייג'ור, ושרת תקופה מסוימת בהודו הבריטית. ב-30 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והועבר לצפון אפריקה שם קיבל פיקוד על הגדוד ה-1 של קלעי המלך, אשר היה חלק מהדיוויזיה הניידת, שמאוחר יותר הפכה להיות דיוויזיית השריון ה-7 ("חולדות המדבר"). ב-1939 מונה לראש מטה דיוויזיית השריון ה-7, וב-31 בינואר 1940 מונה לממלא מקום מפקד קבוצת התמיכה ה-7. ב-16 בפברואר של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל, ומיד לאחר מכן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד קבוע של קבוצת התמיכה ה-7. הוא השתתף עם הקבוצה שלו (שהייתה בגודל של בריגדה) בבלימת הפלישה האיטלקית למצרים כחלק מדיוויזיית השריון ה-7, ובדצמבר 1940 לחם עמה במבצע מצפן כנגד הארמייה האיטלקית העשירית. ב-8 באפריל 1941 הוא הועבר לפקד על קבוצת התמיכה ה-2, אולם כבר ב-16 באפריל הוחזר לקבוצה ה-7. ביוני של אותה שנה השתתף במבצע באטלקס כנגד קורפוס אפריקה הגרמני. המבצע נחל כישלון. ב-3 בספטמבר 1941 מונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7, וב-6 בספטמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בנובמבר של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה שלו במבצע צלבן, כחלק מהקורפוס ה-13 אשר היה חלק מהארמייה השמינית. ב-9 בפברואר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הקורפוס ה-13. הקורפוס שלו השתתף בקרב גזאלה ולאחר מכן בקרב אל-עלמיין הראשון. ב-13 באוגוסט 1942 העביר וינסטון צ'רצ'יל את קלוד אוקינלק מהפיקוד על הארמייה השמינית. בהמלצתו של אנתוני אידן, מינה צ'רצ'יל את גוט כמפקד הארמייה, חרף הסתייגויותיהם של אוקינלק ואלן ברוק אשר העדיפו את ברנרד מונטגומרי. גוט נלקח מאזור הקרבות ונשלח במטוס לקהיר כדי לקבל שם את הפיקוד על הארמייה. המטוס, בריסטול בומביי של טייסת 216 של חיל האוויר המלכותי, הותקף בידי שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 של כנף קרב 27 של הלופטוואפה. הטייס הצליח לבצע נחיתת אונס, אולם הגרמנים הפציצו את המטוס על הקרקע. גוט נהרג, וגופתו נקברה בבית הקברות הצבאי הבריטי באל עלמיין. מונטגומרי קיבל את הפיקוד על הארמייה השמינית במקומו. מדיה וקבצים בנושא ויליאם גוט בוויקישיתוף ויליאם גוט באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית)
מוחמד עבד א-שאפי

מוחמד עבד א-שאפי (בערבית: محمد عبد الشافي; נולד ב-1 ביולי 1985 בקהיר, מצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בא-זמאלכ הסעודית ובנבחרת מצרים. עבד א-שאפי החל את הקריירה שלו באקדמיית הנוער של א-זמאלכ, אך בשנת 2003 עבר לקבוצה מהליגה המצרית ENPPI ולאחר מכן לחאזל אל מחאלה. בשנת 2009 חזר למועדון בו גדל, א-זמאלכ, שם שהה כ-6 שנים עד עונת השאלה באל-אהלי מערב הסעודית כשמאוחר יותר חתם במדיה על חוזה כשחקן קבוע. עבד א-שאפי זומן לנבחרת מצרים ב-31 בדצמבר 2009. המאמן דאז, חסן שחאתה, כלל אותו בסגל לגביע אפריקה לאומות 2010. הוא הפך לחילוף קבוע בטורניר ושותף ב-5 משחקים. את שערו הראשון כבש בניצחון 0-4 בחצי הגמר נגד אלג'יריה. קבוצתיים הגביע המצרי (3): 2007/08, 2012/13, 2013/14 אליפות סעודיה (1): 2015/16 גביע כתר הנסיך הסעודי (1): 2014/15 גביע המלך הסעודי (1): 2014/15 הסופר קאפ הסעודי (1): 2016 גביע אפריקה לאומות (2): 2008, 2010 מוחמד עבד א-שאפי, באתר Transfermarkt מוחמד עבד א-שאפי, באתר Soccerway מוחמד עבד א-שאפי, באתר National Football Teams מוחמד עבד א-שאפי, באתר FootballDatabase.eu
פרנק אצ'ימפונג

פרנק אצ'ימפונג (נולד ב-16 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ, ולעיתים גם כקשר קיצוני או כמגן שמאלי. אצ'ימפונג משחק בשנג'ן ובנבחרת גאנה. החל את הקריירה בליגה המקומית בגאנה, אך מהר מאוד הורשם על ידי רבים, כאשר אחד מהם היה השייח מנסור מאיחוד האמירויות הערביות, שבבעלותו המועדון האנגלי - מנצ'סטר סיטי, הוא זומן להתרשמות בקבוצת אל-ג'זירה, מועדון אחר שבבעלותו. בפברואר 2011 הוא חתם בשורותיה של בורי ראם יונייטד התאילנדית. בשנת 2013 עבר לאנדרלכט הבלגית. ובאפריל 2013 חתם במדיה בעבור סכום משוער של מיליון אירו. ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו קבוצה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 3-2 ללוקרן. את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1-4 על גנט. ב-13 ביולי 2017 הושאל לטיינג'ין טדה הסינית. ב-22 ביולי רך את הופעתו הבעורה בקבוצה בהפסד 2-1 לצ'ונגצ'ינג ליפאן. ב-27 בספטמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על גוויג'ואו ז'יצ'נג. ב-12 באפריל 2021, אצ'ימפונג חתם בשנג'ן. באוגוסט 2012 זומן אצ'ימפונג לראשונה לסגל נבחרת גאנה למשחק ידידות נגד סין, כאשר עלה בהרכב הפותח של הנבחרת, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-10 בספטמבר 2013 במשחק ידידות נגד יפן. קבוצתיים ליגת העל התאילנדית (1): 2011 גביע ה-FA התאילנדי (2): 2011, 2012 גביע הליגה התאילנדי (2): 2011, 2012 אליפות בלגיה (2): 2013/14, 2016/17 הסופר קאפ הבלגי (2): 2013, 2014 מדיה וקבצים בנושא פרנק אצ'ימפונג בוויקישיתוף פרנק אצ'ימפונג, באתר Transfermarkt פרנק אצ'ימפונג, באתר Soccerway פרנק אצ'ימפונג, באתר WorldFootball.net פרנק אצ'ימפונג, באתר National Football Teams פרנק אצ'ימפונג, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר הרשמי של אנדרלכט אצ'ימפונג מגיע להתרשמות באיחוד האמירויות
פרסי הוברט

פרסי קלגהורן סטנלי הוברט (באנגלית: Percy Cleghorn Stanley Hobart; 14 ביוני 1885 - 19 בפברואר 1957) היה מייג'ור גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות שריון במלחמת העולם השנייה. הוברט נולד ב-14 ביוני 1885 בעיר נאיניטל שבהודו הבריטית כבנם של רוברט וסטנלי הוברט. הוא התגייס לצבא בריטניה בשנת 1902, ולמד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' עד 1904. לאחר מכן הוצב בחיל ההנדסה המלכותי, ושרת בהודו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. במהלך המלחמה, הוא לחם בחזית המערבית ובמערכה במסופוטמיה. לאחר מכן הוחזר להודו, ובין 1919–1920 השתתף בדיכוי תסיסות בווזיריסטן. ב-24 במאי 1922 הוענקה לו דרגת כבוד של לוטננט קולונל, וב-1923 הועבר לרגימנט הטנקים המלכותי. בין 1923–1927 הוא שימש כמאמן במכללה לפיקוד ומטה בכוויתה. ב-1 בינואר 1928 הוענקה לו דרגת כבוד של קולונל, ובנובמבר של אותה שנה הוא נישא לדורותיאה פילד, בתו של קולונל בחיל הנחתים המלכותי. אחותו של הוברט, אליזבת (בטי) נישאה ב-1927 לברנרד מונטגומרי. ב-1 במרץ 1933 הפכה דרגת הקולונל שלו לקבועה, ובד בבד הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקח על רגימנט הטנקים המלכותי. ב-1 באפריל 1934 הוא מונה למפקד בריגדת הטנקים ה-1, אשר הייתה בריגדת השריון הראשונה של צבא בריטניה. הוא מילא תפקידי מטה שונים במשרד המלחמה, וב-18 בדצמבר 1937 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-27 באוקטובר 1938 הוא נשלח למצרים, והקים שם את "הדיוויזיה הניידת", אשר לימים הפכה להיות דיוויזיית השריון ה-7 ("עכברי המדבר"). ערך מורחב – מלחמת העולם השנייה רעיונותיו של הוברט בנושא לוחמת שריון היו לא מקובלים בצבא הבריטי, וב-9 במרץ 1940 הוא נאלץ לפרוש. הוא הצטרף למשמר המולדת והוצב בעיר צ'יפינג קמפדן. לידל הארט, אשר הכיר את הוברט והיה שותף לחלק מרעיונותיו, פרסם מאמר נגד פרישתו של הוברט. המאמר הגיע לידי וינסטון צ'רצ'יל, אשר מיהר לשכנע את הוברט לחזור לשירות. הוברט הוחזר לשירות פעיל ב-14 בפברואר 1941, ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-11. ב-16 באוקטובר 1942 הוטל עליו התפקיד להקים ולאמן את דיוויזיית השריון ה-79. מטרת הדיוויזיה הייתה להפיק את לקחי הפשיטה על דייפ לקראת מבצע אוברלורד, ולעצב כלים משוריינים אשר יוכלו להתמודד בנחיתות אמפיביות כנגד מכשולים טבעיים או מעשה ידי אדם. הדיוויזיה כללה כמעט 7,000 כלי רכב משוריינים אשר עוצבו במיוחד לצורך נחיתה אמפיבית וכונו "Hobart's Funnies". במהלך הפלישה לנורמנדי, הדיוויזיה לא לחמה כגוף אחד וכליה פוזרו בין כוחות הצבא הבריטי. הדיוויזיה השתתפה בעוד מספר קרבות בחזית המערבית לפני שפורקה ב-20 באוגוסט 1945. הוברט פרש מהצבא ב-1946. הוא נפטר בפרנהאם ב-19 בפברואר 1957 בגיל 71. מדיה וקבצים בנושא פרסי הוברט בוויקישיתוף פרסי הוברט באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה (באנגלית) פרסי הוברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)