שדה בוקר

המונח "שדה בוקר" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו שדה בוקר (פירושונים). שְׂדֵה בּוֹקֵר הוא קיבוץ בהר הנגב, כ-30 קילומטרים צפונית למכתש רמון וכ-40 קילומטרים דרומית לבאר שבע. הקיבוץ נודע בין השאר כמקום מגוריו של דוד בן-גוריון בערוב ימיו. על פי הספר "לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר - השנים הראשונות" "את השם שדה בוקר הציע בודה (יעקב עורב - אחד מעשרת מיסדי "אגודת שדה בוקר- חוה לגידול מקנה"): זה שמו העברי של הר שבערבית נקרא "ג'בל בקרה". המילה "שדה" נגזרה מהשם התנכ"י "שדה מואב" כאשר הכוונה היא לרמה גבוהה". ראשון החולמים למה שיהיה קיבוץ שדה בוקר הוא טקס (ג'סי) סלייד. סלייד הגיע לארץ במסגרת מח"ל. בשירותו בפיקוד דרום פגש את חגי אבריאל ובשירותם ביחד, בשנים 1949-1950 עלה הרעיון להקמת חווה באזור פארן, בדומה לחוות שבארצות הברית. עם סיום מלחמת העצמאות השחרור מהצבא והחזרה לאזרחות הרעיון הוקפא וחזר ועלה בשנת 1951 במפגשי המיסדים (ללא סלייד שהשתחרר מהצבא וחזר לארצות הברית), בפעילותם ועבודתם בנגב: חגי כקמ"ן בפיקוד דרום, בודה כמנהל תחנת ניסיונות של משרד החקלאות בעין יהב, ואחרים. ב-10.1.1952 התכנסו אנשי החבורה לאספת יסוד הקמת אגודת "שדה בוקר- חוה לגידול מקנה" בה השתתפו, על פי הפרוטוקול, 10 המיסדים: 1. יעקב עורב. 2. חגי איברל. 3. יורם מיצ'יק. 4. אהרון ברוך. 5. איתן מינץ. 6. צבי וולטר. 7. אמנון רבינוביץ'. 8. רפאל בכרך. 9. דני בוגוסלב. אלקנה פרויליך- הודיע קודם לכן על הצטרפותו לאגודה. את השם "שדה בוקר" הציע בודה והאגודה נרשמה כקואופרטיב חקלאי. בהמשך, נקבע יום העלייה לקרקע ל-15 במאי 1952 כי "בגלל חגיגות יום העצמאות לא יגיעו לטקס יותר מדי אורחים", אלא שהמיסדים התעלמו מציון יום העצמאות בתאריכו העברי.... לפרנסתם עסקו חברי הקבוצה בחקלאות בעל, לול, פיתוח המדבר, כריית מחצבים, אירוח ושמירה. אורח חייהם הזכיר במאפיינים מסוימים אורח חיים קיבוצי, למשל בתחומי העיסוק. הרכוש, לעומת זאת, נותר בבעלות פרטית. בינואר 1953 הובאו לשדה בוקר 200 כבשים מטורקיה. בסוף 1952 הוקם סכר ניסיוני לאגירת מים, ובשנת 1955 נחנך במקום אגם עם קיבולת של 200,000 קוב. בשנת 1965 נערכה חפירה ארכאולוגית בתחומי הקיבוץ, והתגלה מסגד מלבני קדום מהתקופה האומיית. בעת הקמת שדה בוקר, הרחיק הממשל הצבאי על ערביי ישראל את שבטי הבדואים מהאזור. המצב הביטחוני הרעוע באזור נתן אותותיו גם בחברי הקבוצה. בספטמבר 1952 נרצחה ברברה פרופר, חברת גרעין המייסדים, בעת שרעתה עדר עיזים שלטענת הרוצח הוחרם ממנו על ידי צה"ל. באוקטובר 1952, שלושים ימים לאחר הרצח, ניטע במקום העץ הראשון. בדצמבר 1952 נרצח יוסף יאירי בירי ממארב בדרך לשדה בוקר. עקב כך הגיעה למקום מחלקה מהנח"ל, בת כ־60 חיילים, אשר הגדילו באופן משמעותי את מספר החברים. בשנת 1954 הגיעה לחווה מחלקה נוספת של הנח"ל. לאחר תום שירות החיילים בה חיפשו חברי הקבוצה בני גרעין מתנועה לא מפלגתית אשר יסכימו להישאר במקום גם לאחר שירותם הצבאי. בהמשך הגיע למקום גרעין של תנועת "הצופים", אשר הביא לפיתוח ענפים חדשים במשק: הקמת מוסך, מסגריה, נגריה ונטיעת מטע אפרסקים. באוקטובר 1955 החליטו חברי הקבוצה כי שדה בוקר יהיה קיבוץ לא רק באורח חייו אלא גם באופן רשמי. רק 10 שנים לאחר העלייה לקרקע, בהצבעה שהתקיימה באפריל 1962, הוחלט על הצטרפות היישוב לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, הקואופרטיב הפך לקיבוץ. בשנת 1953 התיישבו דוד בן-גוריון ורעייתו פולה בשדה בוקר, לאחר התפטרותו הראשונה מראשות הממשלה, דבר שהביא למשק הכרה ופרסום רב. בשנותיו האחרונות חי בצריף שנקרא על שמו בקיבוץ. בשנת 1963 יזם בן-גוריון הקמת מדרשה כ-3 ק"מ דרומית לקיבוץ. המדרשה, המכונה "מדרשת בן-גוריון", כוללת מספר גופים: המכון לחקר המדבר (שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון), המכון למורשת בן-גוריון, בית ספר שדה ובית ספר תיכון סביבתי בתנאי פנימייה. קבריהם של פולה ודוד בן-גוריון נמצאים בקרבת מקום הסמוך לנחל צין. שדה בוקר נכלל בקבוצה קטנה של קיבוצים אשר עדיין שומרים על אורחות חייהם הקיבוציים המסורתיים. אוכלוסיית הקיבוץ בתחילת המאה ה-21 מונה כ-450 תושבים מתוכם כ-190 חברי קיבוץ ולראשונה מאז הקמתו 24 מתוכם התקבלו לחברות במהלך שנת 2021 כ"חברים חדשים" בעצמאות כלכלית. מתוך מהלך גדול ושנמשך שנים לא מעטות, במטרה להגדיל ולהצעיר את הקיבוץ. המשק משתרע על שטח של כ-1,300 דונם וכולל ענפים שונים של חקלאות ותעשייה: מפעל לסרטי דבק, מטעים, לול, שלחין ועוד. צריף בן-גוריון הנמצא בקיבוץ מהווה אתר תיירותי, המושך אליו מבקרים רבים. הצריף מנוהל על ידי המכון למורשת בן-גוריון. חדרו של דוד בן גוריון בצריף בקיבוץ בתים באחת משכונות הקיבוץ (בתכנון ויטוריו קורינלדי) צריפיהם של ראשוני הקיבוץ, בסמוך לצריף בן-גוריון שביל טיפוסי בין בתי המגורים בקיבוץ ביום העצמאות אתר האינטרנט הרשמי של שדה בוקר שדה בוקר, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור שדה בוקר, באתר מועצה אזורית רמת הנגב דוד בן-גוריון בשדה בוקר, תצלום באתר חינוך של הספרייה הלאומית שדה בוקר, באתר החברה להגנת הטבע שנה לשדה בוקר, על המשמר, 26 במאי 1953 שלמה גבעון, משקו של "הזקן" חוגג עשור, מעריב, 31 במאי 1962 מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית מצולמת על חדר האוכל בקיבוץ, באתר 'חלון אחורי', 19 בדצמבר 2015 שדה בוקר חוגגת שנה להקמתה,יוני 1953, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים שדה בוקר (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר- 50 השנים הראשונות. כתב: עמיקם אוסם. ערך: איתן פאר. מאי 2007, תשס"ז. עמ' 48. עמיקם אוסם., לחלום בעיניים פקוחות: שדה בוקר- 50 השנים הראשונות., מאי 2007, תשס"ז., עמ' 41-48 נמרוד גריסרו, לידתו של קיבוץ שדה בוקר בעיני תלמיד תיכון, ישראל, תשע"ג, עמ' 27 אורחים עליך שדה בוקר, מעריב, 25 ביוני 1952 ביכורי הלול משדה בוקר, דבר, 29 באוגוסט 1952 ה. בן עדי, לא קיבוץ, לא מושב, אלא אורח חיים, מעריב, 13 באוקטובר 1952 כבשים מתורכיה, הצופה, 30 בינואר 1953 סכר נסיוני הוקם בשדה בוקר, דבר, 1 בדצמבר 1952 מסתיימת התקנת האגם המלאכותי, על המשמר, 28 בספטמבר 1955 אתר הסקר הארכאולוגי של ישראל, רשות העתיקות החל משפט הבדואי הנאשם ברצח, הצופה, 13 ביולי 1955 יחסי שדה-בוקר עם הבדואים בסביבתה, אתר שדה בוקר ברכה פרופר הובאה לקבורות בירושלים, על המשמר, 25 בספטמבר 1952 מתחיל משפט רצח הנערה משדה בוקר, מעריב, 11 ביולי 1955 מאסר עולם לרוצחה של ב. פרופר, חרות, 13 באוקטובר 1955 נורית גוברין, היא נפלה בשדות, עיונים בתקומת ישראל 8, כרך 8, (1998) עמ' 527-531 עץ ראשון בשדה בוקר, על המשמר, 26 באוקטובר 1952 יהודי נורה מהמארב ונהרג בנגב, הצופה, 21 בדצמבר 1952 יוסף (במבי) יאירי, דבר, 29 בדצמבר 1952