laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תתרנות

תתרנות (בלועזית: Anosmia) היא אובדן חלקי או מלא של חוש הריח, בצורה קבועה או זמנית. תתרנות יכולה להתאפיין בחוסר יכולת לחוש ריחות מסוימים (תתרנות ספציפית), או אובדן מוחלט של חוש הריח (תתרנות מלאה). התתרנות נחשבת ברפואה לנכות אך היא שולית יחסית לנכויות אחרות, זאת מאחר שהאדם אינו משתמש בהרחה כדי לחוש את סביבתו (בניגוד לבעלי חיים כמו קרנפיים או כרישים), אלא בעיקר בראייה ושמיעה. לתתרנות יש מספר השפעות שליליות: פגיעה בחוש הריח עלולה להוביל גם לפגיעה בחוש הטעם, וזאת בעקבות החיבור המשמעותי בין חוש הריח וטעם. אובדן של חוש הריח עלול להיות מסוכן, כיוון שתתרן יתקשה בגילוי דליפות גז, שרפות ומזון מקולקל. איבוד זמני של חוש הריח יכול להיגרם על ידי מגוון גורמים, ביניהם אף סתום, עיטוש או זיהום קל. גם מצבים נפשיים כדיכאון מלווים בירידת ההרחה. איבוד קבוע של חוש הריח נדיר יחסית ויכול להיגרם על ידי מות קולטני הריח באף, נזק מוחי באזורים המעבדים את חוש הריח וכן עקב פגיעות בחלל האף. לעיתים התתרנות היא מולדת עקב גורמים גנטיים. מספר מחלות וסימפטומים יכולים לגרום לתתרנות מלאה או חלקית. למשל חולים בנגיף הקורונה דיווחו כי לאחר שחלו איבדו את חוש הריח לחלוטין או חלקית, ובעקבות זאת פותחה שיטה המאפשרת לזהות חולי קורונה רק בהתבסס על מבחני הרחה של חפצים ביתיים. איבחון תתרנות מבוצע על ידי סדרת ריחות שמטרתה לבדוק את חוש הריח של הנבדק, בעזרת הרחת ריחות נפוצים כגון קפה, לימון, קינמון וכדומה. בשונה מתתרנות, קיים מצב של היפוסמיה, שמשמעותו דעיכה בעוצמת ההרחה. תופעה הפוכה, במסגרתה יש לאדם רגישות חזקה מהרגיל להרחה, נקראת היפרוסמיה. אל-טעם אריאלה איילון, תתרנות: כשחוש הריח נעלם באופן זמני או קבוע, באתר ynet, 4 באוקטובר 2009 Daniel V. Santos, et al., Hazardous Events Associated With Impaired Olfactory Function, Archives of Otolaryngology–Head & Neck Surgery 130, 2004-03-01, עמ' 317 doi: 10.1001/archotol.130.3.317 מערכת וואלה! בריאות‏, למה חולי קורונה מאבדים את חוש הטעם והריח?, באתר וואלה, 16 באפריל 2020 הסריקות הראו: כך נגיף הקורונה תוקף את המוח, באתר וואלה, 1 ביוני 2020 Kobi Snitz, Danielle Honigstein, Reut Weissgross, et al., An olfactory self-test effectively screens for COVID-19, Communications Medicine 2, 2022-04-05, עמ' 1–12 doi: 10.1038/s43856-022-00095-7 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחלות ובנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סלט דה בף

סלטה דה בף (ברומנית: Salată de bœuf) הוא סלט רומני חגיגי המבוסס על בקר ומהווה מקבילה לסלט אוליבייה ולסלטים דומים במדינות חבל הבלקן, רוסיה וטורקיה. הסלט מורכב ממיונז, תפוח אדמה, אפונה, גזר, קוביות בקר או עוף, מלפפון חמוץ וגמבה מוחמצת. לסלט שמות נוספים כגון: סלט בקר, סלט רוסי, סלט אוליבייה ומלבד הגרסה הבשרית, קיימת גרסה גם ללא בשר. נוהגים לחשוב שבבסיסו של סלט זה עומד סלט אוליבייה הנקרא כך על שם השף לוסיין אוליבייה, רוסי ממוצא צרפתי או בלגי שנולד במוסקבה בשנת 1838 ונפטר בגיל 45 ביאלטה. בשנת 1862, לוסיין אוליבייה ייסד במוסקבה, יחד עם שותפו יעקב פגוב, את המסעדה המפורסמת ארמיטז' שם הוא הכין והגיש את הסלט הנושא את שמו. ידוע שבמקור המתכון כלל מעדנים יקרים, חלקם מיובאים מארצות אחרות אך לא תפוחי אדמה, שנחשבו למאכל נחות. המרכיב הסודי שייחד את המנה היה המיונז המיוחד שלוסיין אוליבייה הכין בסודי סודות כאשר הוא צפון לבד במטבחו. רבים ניסו לפענח את סוד המרכיב המיוחד אך ללא הצלחה, כיוון שהטעם המפורסם לא תואר מעולם בצורה מדויקת. התוצאה הייתה הפצת מתכונים רבים, תחילה ברוסיה עצמה ולאחר מכן בארצות הקרובות ואף המרוחקות. אפשר להסביר את הצלחתו ואת תפוצתו הרבה של הסלט בכך שהוא מאפשר ניצול של שאריות בשר וירקות מבושלים ומוחמצים שונים, דבר המתאים לכל מטבח. ברומנית, הסלט נקרא תחילה סלט רוסי. בספר הבישול הרומני המפורסם של סנדה מרין משנת 1936 לא מופיע מתכון לסלט רוסי. במהדורה ה-12 משנת 1946 מופיע בעמוד 30 מתכון של סלט רוסי הכולל תפוחי אדמה, גזרים, שעועית ירוקה וחלבון ביצה מבושלים וחתוכים לקוביות, אפונה ירוקה מבושלת ומיונז בהכנה ביתית. תוספות אפשריות היו ג'לי בקר (כמו ברגל קרושה), שינקן, או בשר דג מבושל. בעמוד 32 מופיע סלט בשם Vinegreta (Salade de Boeuf) אותו מכינים בדיוק כמו הסלט הרוסי אך בתוספת בשר מבושל או צלוי חתוך לקוביות קטנות. מדיה וקבצים בנושא סלט דה בף בוויקישיתוף הבישול של סנדה מרין משנת 1936 ו- 1946 היסטוריה של סלט אוליבייה littlemafia, Boeuf Salad Recipe - Food.com, www.food.com (באנגלית) Boeuf salad – Delicious Romania (באנגלית אמריקאית) Sanda Marin, Carte De Bucate (4 volume)
ארגמן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ארגמן – צבע אדום־סגול תכלת וארגמן בעולם העתיק – צבע לבדים, בעל יוקרה בעת העתיקה (לרבות במקרא ובתרבויות הקלאסיות) ארגמן (מושב) – מושב עובדים בבקעת הירדן ארגמן (ענבים) – זן ענבים שפותח בישראל על ידי רועי שפיגל ושלמה כהן אישים ששם משפחתם ארגמן: יוסף ארגמן – סופר, עורך והיסטוריון צבאי נדב ארגמן – ראש השב"כ לשעבר רחל שיין ארגמן – שחקנית, יוצרת, במאית ומפיקה שחר ארגמן – קצין בצה"ל, מפקד סיירת מטכ"ל שמואל ארגמן – סופר חרדי-ישראלי תרבות פופולרית: דינאמו הארגמן – דמויות של נבלי-על בקומיקס מבית מארוול קומיקס
קומקוואט

קומקוואט או תפוז סיני (שם מדעי: Citrus japonica) הוא עץ פרי וצמח ננסי בעל פרחים ממשפחת הפיגמיים וההדרים. פירותיו משמשים למאכל ודומים לתפוז, אולם הם קטנים ממנו בהרבה וגודלם קרוב לזית אירופי. עצי או שיחי הקומקוואט הם ירוקי עד וצומחים לאט. הם מגיעים לגובה של בין 2.5–4.5 מטרים, וענפיהם דלילים, לעיתים בעלי קוצים קטנים. עליהם בצבע ירוק כהה ומבריק, פרחיהם לבנים, בדומה לפרחי הדרים אחרים, הפירות מופיעים בבודדים או באשכולות. מניב כל השנה. העץ קטן וקישוטי וניתן לגידול בעציץ במרפסת מוארת. מקור הצמח בדרום אסיה ואסיה פסיפיק. ההתייחסות ההיסטורית הראשונה לקומקוואט, מופיעה בספרות סין ממאה ה-12. מאז הוא גודל בהצלחה ביפן, טאיוואן, הפיליפינים ודרום-מזרח אסיה. הוא הובא לאירופה בשנת 1846 על ידי רוברט פורטיון (Robert Fortune), שהיה אספן עבור "חברת הגינון המלכותית" בלונדון, וזמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לצפון אמריקה. מקור השם קומקוואט (Kumquat) נובע מההגייה הקנטונזית "גאם-גוואט" (מנדרינית: Jīnjú, מילולית "תפוז זהב"). קליפתו רכה, ובשל המרירות שלו, הוא משמש בעיקר להכנת ריבות, רטבים וממתקים. קרל פטר תונברג סיווג בשנת 1784 בספרו "פלורה ג'פאניקה" (Flora Japonica) את הקומקוואטים כ-Citrus japonica. בשנת 1915, וולטר ט. סווינגל סיווג אותם מחדש ובודד אותם לסוג "פורטונלה" (Fortunella), שנקרא על שמו של רוברט פורטיון. נמצאו שישה מינים של פורטונלה: F. japonica F. margarita - קומקוואט אליפטי F. obovata F. crassifolia F. hindsii F. polyandra קומקוואט עגול – הוא עץ ירוק-עד, המייצר פירות אכילים בגוון צהוב-זהוב. הפרי קטן בדרך כלל ועגול, אבל יכול להופיע גם בצורת אליפסה. לקליפה יש טעם מתוק, אך הפרי חמוץ במרכזו. הפרי ניתן לאכילה בלי צורך לבשלו, ומשמש בעיקר להכנת ריבה. הוא גדל כצמח נוי וניתן להשתמש בו כבונסאי. צמח הקומקוואט מסמל "מזל טוב" בסין ובמדינות אסיאתיות אחרות, שם הוא גם ניתן לפעמים כמתנה במהלך ראש השנה הסינית. הוא נפוץ יותר מקומקוואטים אחרים וניתן לגדל אותו בסביבה ביתית. קומקוואט אליפסי או פורטונלה מרגריטה (Fortunella margarita)- הוא עץ ירוק קטן, שיכול להגיע ליותר מארבעה מטרים גובה. הוא במקור מדרום-מזרח אסיה, ליתר דיוק בסין. יש לו ריח הדרי חד, והוא בעל פרחים לבנים, ופירות מאכל קטנים בצבע כתום. הוא עץ עמיד לכפור ויכול להחזיק מעמד גם בטמפרטורה של עד מינוס 10 מעלות צלזיוס. בניגוד למיני הדרים אחרים, לקומקוואט האליפסי יש תקופת צמיחה קצרה, והוא נכנס לתרדמת בשלב מוקדם בסתיו. מה שמסביר באופן חלקי את עמידותו לכפור. העלים ירוקי העד של הקומקוואט האליפסי הם בגוון ירוק כהה וקטנים יחסית. הם יכולים להגיע עד לאורך של שבעה ס"מ, ורוחב של 3.5 ס"מ. פרחיו הלבנים דומים לפרחי הדרים. הם מבושמים מאוד, והם מופיעים מאוחר יחסית בעונת הצמיחה, בדרך כלל בשלהי האביב. מדיה וקבצים בנושא קומקוואט בוויקישיתוף היסטוריית הקומקוואט מתוך: Morton, J. 1987. Kumquat. p. 182–185. In: Fruits of warm climates. Julia F. Morton, Miami, FL. (באנגלית) ספרו של קרל פיטר ט'אנברג (באנגלית)
גרנט הסלוב

גרנט הסלוב (באנגלית: Grant Heslov; נולד ב-15 במאי 1965) הוא שחקן, מפיק, תסריטאי ובמאי יהודי-אמריקאי. היה מועמד לשני פרסי אוסקר על התסריט שכתב ביחד עם ג'ורג' קלוני לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה". כשחקן קולנוע התפרסם בסרטי הפעולה "מלך העקרבים" ו"שקרים אמיתיים". בשנת 2013 זכה בפרס האוסקר על הפקת הסרט ארגו, יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק. הסלוב נולד בלוס אנג'לס למשפחה יהודית ולמד באוניברסיטת דרום קליפורניה. הסלוב התגלה כשחקן קולנוע לראשונה בסוף שנות ה-90 בתפקידים קטנים בסרטים "משפט הנשרים" ו"נהיגה במבחן". התפרסם לראשונה בשנת 1994 בסרט האקשן המצליח של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בו הופיע בתור פייסל, סוכן ממשלתי העובד ביחד עם הסוכן הסמוי הארי טאסקר (ארנולד שוורצנגר). התפקיד פרץ את דרכו של הסלוב להופעות גדולות יותר בעיבוד הקולנועי לספר "קונגו", בו שיחק בתור ריצ'רד העוזר של הזואולוג ד"ר פיטר אליוט ובקומדיות "כבשה שחורה" ו"כלוב הציפורים". ב-1997 הופיע הסלוב בסרט האסונות "פסגת דאנטה" לצידו של פירס ברוסנן, בתפקיד גאולוג בשם גרג. ב-2001 שיחק בסרט הפעולה התקופתי "מלך העקרבים" בתור ארפיד, גנב הסוסים שמתלווה אל הרוצח השכיר האכדי מאת'יוס (דוויין ג'ונסון). הסלוב קטף את רוב ההישגים שלו בקריירה דווקא בתחום הטכני ומחוץ לתחום המשחק. בשנת 2003 היה שותף להפקת הקומדיה של האחים כהן "אכזריות בלתי נסבלת". ב-2005 זכה ביחד עם ג'ורג' קלוני בפרס התסריט הטוב ביותר של פסטיבל ונציה על התסריט שכתבו ביחד לדרמה הפוליטית "לילה טוב ובהצלחה", הסלוב אף הופיע בסרט בתפקיד המפיק דון יואיט. הסלוב וקלוני שגם ביים והופיע בסרט הועמדו בנוסף על עבודתם לשני פרסי אוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. בשנת 2006 הקים הסלוב ביחד עם קלוני את חברת ההפקה "Smoke House". ב-2009 ביים את סרטו הגדול הראשון "גברים שבוהים בעיזים", לתפקידים הראשיים בסרט ליהק את זוכי האוסקר ג'ף ברידג'ס, קווין ספייסי וג'ורג' קלוני שגם היה שותף מלא בהפקת הסרט בצוותא עם הסלוב. ב-2010 הפיק ביחד עם קלוני את המותחן של אנטון קורביין "האמריקאי". ב-2011 בעבודתו הרביעית המשותפת עם ג'ורג' קלוני, הפיק הסלוב וכתב ביחד איתו את סרטו הפוליטי "משחקי שלטון" ובהמשך השניים הפיקו גם את המיני סדרה "מלכוד 22". בשנת 2012 הפיק הסלוב יחד עם ג'ורג' קלוני ובן אפלק את "ארגו", שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר בשנת 2013. מדיה וקבצים בנושא גרנט הסלוב בוויקישיתוף גרנט הסלוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרנט הסלוב, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גרנט הסלוב, באתר AllMovie (באנגלית) גרנט הסלוב, באתר Box Office Mojo (באנגלית) גרנט הסלוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
היטאצ'י

היטאצ'י (ביפנית: 株式会社日立製作所) היא תאגיד רב-לאומי יפני מסוג קונצרן, המתמקד בתעשיות עילית. החברה משמשת כחברת-אם לקבוצת היטאצ'י, כחלק מקבוצת חברות DKB. בדירוג במגזין פורבס, Global 2000 list, לשנת 2011, דורגה היטאצ'י במקום ה-473. בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה היטאצ'י במקום ה-40. מיקור חוץ תוכנה שרתים מחשבים מרכזיים חברת היטאצ'י מייצרת מחשבים ייעודיים לשוק היפני עם מערכת הפעלה ייעודית הדומה למערכת ההפעלה של חברת י.ב.מ למחשבים מרכזיים. בנוסף לכך ייצרה במשך שנים רבות בערך עד אחרי שנת 2000 מחשבים התואמים את המחשבים המרכזיים של חברת י.ב.מ. במחשבים אלה השתמשו בתוכנות תשתיתיות של חברת י.ב.מ. מחשבים תואמי י.ב.מ. היו מיועדים לשוק העולמי. גם במדינת ישראל נעשה בהם שימוש. אחסון חברת היטאצ'י היא אחד מהשחקנים המובילים בשוק שרתי האחסון ויחידות האחסון. בנוסף לחומרת אחסון היא מייצרת גם מוצרי תוכנה לצורך ניהול האחסון. הנדסת מערכות תקשורת כספומטים תחנות כוח - גרעיוניות, תרמית, הידרואלקטריות מנועים לטחנות רוח הנדסת מכונות מעליות מדרגות נעות רכבות - קטרים, קרונות, מערכות חיוניות ("היטאצ'י" בנתה 2 דגמי קרונות : "453-1", "452-4" מסוג סטאר21 (רכבת שינקנסן נסיונית מסוג 952/953 שפותחה בשנת 1992 על ידי "חברת הרכבות המזרחית יפן" כדי לבדוק את הטכנולוגיה שתשולב בדור הבא) צגי LCD כלים חשמליים כלי מדידה ציוד הנדסה ביו-רפואית מחפרים הידראוליים משאיות פסולת כרייה עגורנים - הידראוליים ומכניים חוטים וכבלים מוצרי נחושת מעגליים חשמליים מתכות מיוחדות חומרים מגנטיים מערכות רכב מערכות ניהול מנוע מערכות בקרת נהיגה מערכות חשמליות לרכב מערכות מידע לרכב כוננים קשיחים מערכות אחסון מידע צגי LCD בטריות כונני תקליטורים צגי פלזמה ו-LCD לטלוויזיות מקרני LCD מערכות מיזוג אוויר וציוד נלווה מקררים מכונות כביסה ליסינג ערבויות פיננסיות לוגיסטיקה ניהול נכסים מדיה וקבצים בנושא היטאצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היטאצ'י (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של היטאצ'י (ביפנית) היטאצ'י, ברשת החברתית פייסבוק היטאצ'י, ברשת החברתית אקס (טוויטר) היטאצ'י, ברשת החברתית אינסטגרם היטאצ'י, ברשת החברתית LinkedIn היטאצ'י, סרטונים בערוץ היוטיוב place/Hitachi היטאצ'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) היטאצ'י, באתר CNN ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סנדה מרין

סנדה מרין (ברומנית: Sanda Marin; ‏ דצמבר 1900 יאשי - 1961 בוקרשט) הייתה מחברת ספר הבישול הקלאסי בתחום המטבח הרומני. סנדה מרין נולדה בשם צ'צ'יליה מריה סימיונסקו (Cecilia Maria Simionescu) כבת למשפחה מן האליטה האינטלקטואלית של העיר יאשי ברומניה. אביה, יון סימיונסקו היה גאולוג, פלאונטולוג ובוטניקאי, פרופסור באוניברסיטה מגיל צעיר, לימים חבר בהאקדמיה הרומנית. צ'צ'יליה זכתה לחינוך מובחר שכלל לימוד השפות גרמנית, צרפתית ואנגלית על בוריין ולימודי פסנתר בפריז וברומניה אצל פלוריקה מוזיצ'סקו (מורתו של דינו ליפאטי ושל דן גריגורה). גדלה בבית שהתארחו בו מלומדים, סופרים ואמנים רבים. התחתנה עם הכימאי מיכאי זאפאן וכבעלת בית ומארחת הוכיחה מהר את כישוריה באמנות הקולינרית. ממורמרת לגבי רמת ספרי הבישול שהיו קיימים בשוק, החליטה לפרסם ספר גסטרונומי משלה, תחת שם העט "סנדה מרין". הספר הפך לציון דרך בספרות הגסטרונומית הרומנית. צ'צ'יליה מריה זאפאן alias סנדה מרין, נפטרה בגיל 61 בבוקרשט. קברה נמצא בבית הקברות בלו ועל המצבה שלה הותקן זר דפנה ממתכת שעליו כתוב: "מטעם עקרות הבית". ספר הבישול ("ספר המאכלים") של סנדה מרין הופיע במהדורתו הראשונה בשנת 1936 בהוצאת "קרטיה רומניאסקה", עם הקדמה מאת הסופר פסטורל תאודוריאנו. במקור הוא כולל כ-10,000 מתכונים. אחרי מלחמת העולם השנייה הופיע במהדורה מקוצרת שפורסמה לאחר מכן פעמים חוזרות. העורכים בתקופה הקומוניסטית הסירו את השמות הצרפתיים או הזרים האחרים שהופיעו בספרה המקורי של סנדה מרין. אפילו אחרי הקיצור והשינויים שנערכו בו שימש הספר מקור השראה לדורות של מחברי ספרי בישול ברומניה. בסוף המאה ה-20 הספר תורגם לשפות זרות - אנגלית, גרמנית. בגרסה האנגלית הוא כולל 1,296 מתכונים (Traditional Rumanian Cooking) (1996). בסך הכול הספר של "סנדה מרין" הופיע ברומניה בלפחות 12 מהדורות. בשנת 2011 הוצאת "הומניטס" בבוקרשט חידשה את המהדורה המקורית של הספר. סנדה מרין - ספר הבישול און ליין (ברומנית) על המהדורה האנגלית עוד פרטים על סנדה מרין
גיפו (מחוז)

מחוז גיפו (ביפנית: Gifu-ken ,岐阜県) הוא אחד ממחוזות יפן. המחוז, שבירתו היא העיר גיפו, נמצא באזור צ'ובו שבמרכז האי הונשו, האי המרכזי של יפן. בזכות מיקומו המרכזי באזור יפן, שיחק המחוז תפקיד משמעותי בדרכי יפן, כמחבר בין המזרח למערב. במהלך תקופת סנגוקו, נודעה האמירה על גיפו - "השולט בגיפו, שולט ביפן". חבל הארץ המוכר כיום כמחוז גיפו, נהפך לחלק מחצר יאמטו באמצע המאה הרביעית לערך. בשל מיקומו המרכזי במרכז האי הונשו, המחוז היה מוקד בקרבות רבים בהיסטוריה של יפן, כאשר הבולט מבין המוקדמים הוא מלחמת ג'ינשין ב-672, אשר הובילה לביסוס הקיסר טמו כקיסר ה-40 של יפן. אזור המחוז מכיל את הפרובנציות הישנות של הידה ומינו, כמו כן חלקים קטנים יותר מאהיזן ושיננו. השם של המחוז נובע מעיר בירתו, גיפו, אשר שמה ניתן לה בידי אודה נובונאגה במהלך הקמפיין שניהל לאיחוד כל יפן, ב-1567. האות הראשונה באה מההר האגדי קישין (岐山), אשר ממנו אוחדה כמעט כל סין והאות השנייה באה מצ'ופו (曲阜), העיר בה נולד קונפוציוס. נובונאגה בחר באותיות אלו כיוון ששאף לאחד את כל יפן, וקיווה להיתפש כדמות גדולה וחשובה בראי ההיסטוריה. המחוז היווה את מרכז יצור החרבות ביפן. בעקבות כך נודעה העיר סקי אשר במחוז, כמקום בו מייצרים את החרבות הטובות ביותר ביפן. בשלבים מאוחרים יותר, בלטה העיר בתעשיית האופנה שלה, במיוחד בעיר גיפו. ב-28 באוקטובר 1891, העיר המודרנית מוצו הייתה מוקד רעידת אדמה של הרעידה ההמינו-אוורית, אשר עוצמתה מוערכת ב-8 בסולם ריכטר. הרעידה השאירה סדק ענק באדמה, אשר עדיין ניתן לצפייה. מדיה וקבצים בנושא גיפו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (ביפנית) אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (בסינית) אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (בטאגאלוג) אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (בפורטוגזית) אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (בוייטנאמית) גיפו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מתוך חומר ההסברה (באנגלית) Instant Gifu, מרכז המבקרים הרשמי של גיפו, 1995 האנציקלופדיה של יפן, מאת לואי פרידריך, עמוד 780
גיפו

גיפו (ביפנית: 岐阜市, "גיפו-שִי") היא בירת מחוז גיפו בחבל צ'ובו שביפן. לאורך ההיסטוריה של יפן נודעה העיר בחשיבותה בזכות מיקומה במרכז המדינה. במהלך תקופת סנגוקו, מצביאים רבים, כולל אודה נובונאגה, השתמשו באזור כבסיס לניסיון לאחד ולשלוט בכל יפן. גיפו המשיכה לשגשג גם לאחר איחוד יפן, כשאקובה (עמדה על דרך סחר בימי אדו), ומאוחר יותר כאחד ממרכזי האופנה הבולטים ביפן. לפני שהפכה לעיר מודרנית, הייתה גיפו חלק מנפת אצומי, אך במאה ה-20 הוגדרה מחדש כעיר ליבה לאומית. העיר שוכנת על מישור הסחיפה של נהר הנאגרה. מדיה וקבצים בנושא גיפו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גיפו (ביפנית) גיפו, ברשת החברתית אינסטגרם מתוך חומר ההסברה (באנגלית) Instant Gifu, מרכז המבקרים הרשמי של גיפו, 1995 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסטייחה

קסטייחה (שם מדעי: Castilleja), הידוע בכינויו באנגלית Indian Paintbrush, היא סוג המכיל כ-200 מינים של צמחים עשבוניים רב-שנתיים. הצמח נפוץ במערב אמריקה, מאלסקה ועד הרי האנדים, צפון אסיה, ומין אחד בחצי האי קולה בסיביר. הסוג קרוי על שמו של הבוטנאי הספרדי דומינגו קסטייחו. מדיה וקבצים בנושא קסטייחה בוויקישיתוף קסטייחה, באתר ITIS (באנגלית) קסטייחה, באתר NCBI (באנגלית) קסטייחה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קסטייחה, באתר Tropicos (באנגלית) קסטייחה, באתר GBIF (באנגלית) קסטייחה, באתר IPNI (באנגלית) קסטייחה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות

המזכיר הכללי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (ברוסית: Генера́льный секрета́рь Центра́льного комите́та Коммунисти́ческой па́ртии Сове́тского Сою́за או בקיצור הרשמי ‏Генеральный секретарь ЦК КПСС) היה התפקיד החשוב ביותר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובמשך רוב שנות קיומה של ברית המועצות היה מנהיג המדינה בפועל. המשרה נקראה לסירוגין גם בשמות "המזכיר הטכני" (1917–1918), "יושב ראש המזכירות" (1918–1919), "המזכיר האחראי" (1919–1922) ו"המזכיר הראשון" (1953–1966). בשנים הראשונות לקיומו נשא התפקיד סמכויות מנהליות בלבד, אולם מינויו של יוסיף סטלין למזכיר הכללי באפריל 1922 העלה את התפקיד לרמת ההשפעה הגבוהה ביותר במפלגה. תחת פיקוחו של סטלין הפכה המזכירות למנגנון ביורוקרטי גדול, ששלט על בחירת הנציגים לקונגרס המפלגה ועל איושי משרות מפתח בגופים המפלגתיים הבכירים, כגון הוועד המרכזי והפוליטביורו. עיקרון הצנטרליזם הדמוקרטי שעליו הושתתה המפלגה אפשר לו למעשה לקבוע מראש את ההחלטות שהתקבלו. בהדרגה הפך סטלין לשליטה דה פקטו של המפלגה ושל המדינה כולה. בקונגרס המפלגה ב-1934 התפטר סטלין ממשרת המזכיר הכללי והפך לחבר רגיל במזכירות, אולם המשיך לשלוט בה בפועל. בראשית שנות החמישים נתן סטלין בידי גאורגי מלנקוב, יורשו המיועד בהנהגת המדינה, את הפיקוח על המזכירות, ובאוקטובר 1952 ביטל רשמית את משרת המזכיר הכללי (שלא הייתה מאוישת קודם לכן). בעת מות סטלין ב-5 במרץ 1953 היה מלנקוב לחבר המשפיע ביותר במזכירות, אך אולץ להתפטר מהתפקיד ב-14 במרץ. את מקומו כחבר החשוב ביותר בארגון תפס ניקיטה חרושצ'וב, שנבחר ל"מזכיר הראשון" על ידי הוועד המרכזי ב-14 בספטמבר. במסגרת כהונתו של חרושצ'וב המשיך התפקיד להיות בעל חשיבות עליונה, דבר שאפשר לו לסלק ממוסדות ההנהגה את יריביו המרכזיים. ב-1964 הודח חרושצ'וב על ידי הוועד המרכזי ובמקומו מונה ליאוניד ברז'נייב, ששינה בחזרה את שם התפקיד ל"מזכיר הכללי" ב-1966. בתקופתו של ברז'נייב ירד מעמדו של המזכיר הכללי כשליט יחיד, וחברי הנהגה נוספים יכולים היו לקחת חלק חשוב בקבלת ההחלטות. התפקיד התאפיין בצורה דומה גם בתקופות שלטונם הקצרות של קונסטנטין צ'רניינקו ויורי אנדרופוב. מיכאיל גורבאצ'וב שלט מתוקף תפקיד זה עד ל-1990, עת איבדה המפלגה הקומוניסטית את שליטתה המלאה במדינה. הוא המשיך להנהיג את ברית המועצות בתור "נשיא המדינה", משרה שנוצרה במיוחד. לאחר הפוטש של אוגוסט התפטר גורבאצ'וב מתפקיד המזכיר הכללי ובמקומו מונה ולדימיר איוושקו, שכהונתו נמשכה ימים ספורים בטרם הוצאה המפלגה על ידי בוריס ילצין מחוץ לחוק. מנהיגי המפלגה החזיקו גם באחת המשרות הלא מפלגתיות הבכירות במדינה, כך למשל, לנין (מ-1923) וסטלין (מ-1941) עמדו גם בראשות הממשלה - הסובנרקום. סטלין הפך למזכ"ל המפלגה ב-3 באפריל 1922 והנהיג את המפלגה עד אוקטובר 1952. בשנת 1990 מיכאיל גורבצ'וב ייסד את תפקיד נשיא ברית המועצות במקביל לכהונתו כמזכ"ל. מנהיגי ברית המועצות А.Авторханов. Загадка смерти Сталина. См. lib.ru/POLITOLOG/awtorhan.txt_with-big-pictures.html Сергей Никитич Хрущев, Никита Хрущев. Реформатор, Время, 2010. (ברוסית), Дмитрий Шепилов, Алексей Аджубей, Нами Микоян, Фурцева. Екатерина Третья, Litres, 2022-05-15. (ברוסית) יש לציין שתואר "ראש המדינה" לא היה קיים במערכת החוקים הסובייטית. המונח נוסף בחוקת ברית המועצות רק בשנת 1990
אלבום

האם התכוונתם ל... אלבום מוזיקה – מקבץ של קטעי מוזיקה, בדרך כלל שירים, היוצאים לאור כיחידה אחת אלבום אוסף – אלבום מוזיקה שכולל בדרך כלל שירים מצליחים שכבר יצאו לאור בעבר ואחרים אלבום זהב, אלבום פלטינה, אלבום יהלום – אלבום מוזיקה שנמכר במספר גדול ומוגדר של עותקים, ראו תעודה על מכירות אלבום קונספט – אלבום מוזיקה שנכתב בהקשר לנושא מסוים אלבום תמונות – קובץ של דפים ששמים בהם תצלומים וכדומה אלבום בולים – קובץ דפים ששמים בהם בולים פורמט אלבומי – פרסום בפורמט מהודר ("ספר מתנה") אלבום (שם משפחה) – ראו אלבוים (פירושונים)
אקשן פיגר

אקשן פיגר (באנגלית: Action figure; בתרגום חופשי: "דמות פעולה") הוא סוג של בובה מחומר קשיח המעוצבת בדרך כלל בדמות אדם מפורסם או דמות בדיונית, בדרך כלל מפרנצ'ייז של סרטי קולנוע או משחקי וידאו. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בפברואר 1964 ייצרה חברת הסברו את קו הצעצועים הראשון של "G.I. Joe" עם ארבע דמויות בגובה 30 סנטימטר בעיצוב חיילי ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה ובהשראת סרט המלחמה "Story of G.I. Joe" ‏(1945). ב-2024, בעקבות מתקפת הפתע על ישראל ב-2023, טבח 7 באוקטובר 2023 ומלחמת חרבות ברזל, יזמו קבוצת חיילי מילואים קו של בובות פעולה בדמויות כוחות הביטחון של ישראל, לוחמי צה"ל ומשטרת ישראל.. אלו הם בובות הפעולה הראשונות תוצרת ישראל. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. אקשן פיגרים בדרך כלל עשויים מפלסטיק, אוחזים כלי נשק קטנים ולעיתים מלווים בכלי רכב רגילים או צבאיים. קיימות סדרות אקשן פיגרים של דמות יחידה שנבדלות זו מזו במדים ובאביזרים. ניתן לשנות את תנוחת האקשן פיגר במידה מוגבלת. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. בובות המבוססות על גיבורי פעולה משווקות כצעצועים "הולמים" לבנים, בעוד בובות רגילות משווקות כצעצועים המכוונים לבנות יותר משהם מכוונים לבנים. האקשן פיגרים מהווים חלק נכבד מתעשיית המוצרים הנלווים של עולם הקולנוע, בייחוד עבור סרטי פעולה, גיבורי-על, פנטזיה ומדע בדיוני. לעיתים הכיוון הוא הפוך, סדרת אקשן פיגרים הופכת לזיכיון הכולל סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע שמטרתם לשווק את סדרת הצעצועים. דוגמאות לכך הם "רובוטריקים", "ג'י. איי. ג'ו" ו"הי-מן ושליטי היקום". אקשן פיגרים רבים הם בדמויות גיבורי-על ונבלי-על לצורכי משחקי קרבות. סוג נוסף של בובות פעולה הוא של מיניאטורות דינוזאורים בעלות יכולת תנועה. שני המותגים הידועים של בובות דינוזאורים בעלות יכולת תנועה הם מאטל במסגרת זיכיון "פארק היורה", ו-Creative Beast Studio שמייצר דגמים ברמת דיוק פלאונטולוגי גבוהה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מדיה וקבצים בנושא אקשן פיגר בוויקישיתוף Action Figure Insider (באנגלית) Action Figure Scales - All You Need to Know, Action Figure Fury, ‏2012-09-09 (באנגלית) How action figure is made - manufacture, making, history, used, parts, components, industry, History, Design, How Products Are Made (באנגלית) "Story of G.I. Joe", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בובות גיבורי ישראל
קראק (שליט פולני)

קרָאק (בפולנית: Krak, גם גראך, קראקוס (Krakus)) היה נסיך פולני אגדי, מייסדה של קרקוב והשליט של שבט הלחיטים (האבות הקדמונים של הפולנים). מיוחסת לו גם בנייתו של טירת ואוול הגותית שבקרקוב. קראק מוזכר לראשונה בכרוניקה Chronica seu originale regum et principum Poloniae (היסטוריה של פולין), טקסט לטיני משנת 1190 המתאר את ההיסטוריה הפולנית. בכתב נאמר שקראק הביס את הצבא הרומי אשר תקף מהדרום. ההיסטוריון הפולני י' בנשקביץ מצביע על שורשי השם במילה "קראקולה", שמשמעותה "מטה השופט", וצורות שונות שלה היוו את הבסיס לשמות רוסיים וצ'כיים. לעומת זאת, היסטוריונים אחרים מציעים אטימולוגיה שונה לשם, וטוענים כי השם "קראק" פירושו הוא עץ האלון, אשר נחשב לעץ קדוש והוא סמל לאילן יוחסין. במשך שנים האמינו כי קראק קבור בתוך תל הנושא את השם "תל קראק", שקוטרו 50 מטרים ואשר הוקם בין המאה השמינית לעשירית לספירה כחלק המרכזי של אתר קבורה. בחפירות ארכאולוגיות שהתבצעו במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20 לא נמצאה עדות לקבר במקום. הראשון שהעלה על הכתב את האגדה על קראק ועל בתו הנסיכה ואנדה היה ההיסטוריון הפולני וינצנטי קדלובק (Kadłubek), שחי במאות ה-12 וה-13. קיים דמיון רב בין האגדה על קראק לאגדה הצ'כית על השליט קרוֹק ובתו ליבושה, הנחשבת למייסדת של פראג. מדיה וקבצים בנושא קראק בוויקישיתוף