laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רנה ויויאני

ז'אן רפאל אדריאן רנה ויויאני (בצרפתית: Jean Raphaël Adrien René Viviani;‏ 8 בנובמבר 1863 – 7 בספטמבר 1925) היה ראש ממשלת צרפת בשנה הראשונה של מלחמת העולם הראשונה. ויויאני נולד ב-8 בנובמבר 1862 בסידי בל-עבאס באלג'יריה הצרפתית. את הקריירה הפוליטית החל ב-1893 כשנבחר כנציג הרובע החמישי של פריז לפרלמנט מטעם פלג שיתאחד ב-1905 למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, הוא לא הצליח להיבחר שנית ב-1902. בשעת איחוד המפלגות הסוציאליסטיות ב-1905 סירב לאיחוד ונותר יחד עם אריסטיד בריאן מחוץ לאיחוד כ"סוציאליסט עצמאי". ב-1906 נבחר לפרלמנט וכיהן בממשלתו של ז'ורז' קלמנסו כשר החינוך והתרבות. ב-13 ביולי 1914, לאחר בחירות שהותירו בית מפולג, הוסכם ויויאני כמועמד של פשרה למשרת ראש הממשלה והוכתר על ידי נשיא הרפובליקה, רמון פואנקרה, עד ה-26 באוגוסט כיהן גם כשר חוץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הנהיג ממשלת חירום, שתפקודה נחשב ככושל עקב התבוסה הצבאית והמורלית של צרפת. ב-27 באוקטובר 1915 התפטר, העביר את התפקיד לאריסטיד בריאן וכיהן בממשלתו כשר המשפטים. ב-1920 נבחר כנציג ארצו לחבר הלאומים. באוקטובר 1922 נבחר כסנאטור, אולם ביוני 1923 לקה באירוע מוחי שהותיר אותו משותק עד למותו כשנתיים מאוחר יותר. כיכר הסמוכה לכנסיית נוטרדאם דה פריז קרויה על שמו. מדיה וקבצים בנושא רנה ויויאני בוויקישיתוף ביוגרפיה באנציקלופדיית מלחמת העולם הראשונה ביוגרפיה באתר ספרטקוס רנה ויויאני, באתר "Find a Grave" (באנגלית) רנה ויויאני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
משהו מתוק

משהו מתוק הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2004 בהפקתו של יורם גלובוס ובבימויו של דן תורג'מן, המשחק גם בתפקיד הראשי לצידה של איילת זורר. אלון (דן תורג'מן) ומאיה (אביטל אברג'יל) מגיעים למושב של מאיה מלונדון, למסיבת החתונה של אחותה מיטל (תמר קינן). סופר בשם יואל סלע (אולי שטמברג), נקלע במקרה למקום לאחר שהמכונית שלו מתקלקלת. ספרו הראשון לא זכה להצלחה, ומאיה מספרת שהספר שיעמם אותה, מבלי לדעת שהוא הכותב. אך סלע מתחיל לכתוב את סיפור הספר החדש, הפעם בכתב ידו. מכוניתו התקלקלה והדבר מאפשר לו לשהות בביתו של בן המושב ועקנין (אלברט אילוז). ועקנין וידידו שיטרית מטפלים בתיקון הרכב. מפגשים רגעיים בין הסופר ומאיה יוצרים קשר, שגורם לו להתאהב בה. במקביל לסיפור המתרחש בין תמר (איילת זורר) ואלון. תמר שבה מפריז, על מנת לעזור לשני הוריה במושב. היא מוותרת על קריירה משלה. ועובדת במאפיה שלהם. המאפיה נקראת "משהו מתוק". מערכת היחסים בין אלון ומאיה מסתבכת בעקבות הקשר שנוצר בינו לבין תמר. במקביל הקשר בין מאיה והסופר מתהדק. אך תמר שוב עומדת להקריב את עצמה לידידה הטוב אזולאי, שאוהב אותה אהבה גדולה ומוכן ללכת עימה לנישואין, עד לתפנית העלילה שבו מבין אלון שהוא לא מוכן לוותר על תמר, ומגיע לחתונתה. מאיה רואה שאחותה תמר אינה שלמה אם נישואיה לאזולאי, ואומרת לה שהיא כבר בזוגיות עם יואל ומבחינתה לא מפריע לה שהיא ואלון יהיו יחד, וכאשר אלון מגיע אל תמר בערב החתונה היא אומרת לאזולאי את האמת על כך שלא מרגישה שהיא יכולה להיות טובה עבורו, והם מחליטים לוותר, ולהיפרד. אלון פוגש את תמר, ולאחר שמתוודים זה אל זו, השניים מחליטים לצאת אל כולם, ולהינשא. "משהו מתוק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משהו מתוק", באתר אידיבי "משהו מתוק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) משהו מתוק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה ההררית אס אס השישית

דיוויזיית אס אס הררית השישית נורד (בגרמנית: Nord) הייתה דיוויזיה הררית של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה כדי לשמש כוח מגן בגבול הצפוני של נורווגיה עם ברית המועצות, היא נלחמה באזור זה למשך מרבית המלחמה וכך הייתה לכוח הגרמני בגזרה הצפונית ביותר לאורך החזית המזרחית והיחידה שלחמה מעבר לחוג הארקטי. דיוויזיית 'נורד' נחשבת גם לדיוויזיית האס אס היחידה שנלחמה תחת פיקוד יחידה לא גרמנית, כאשר היא סופחה לקורפוס הפיני השלישי בפיקודו של היאלמר סילסויו (Hjalmar Siilasvuo). לקראת סוף המלחמה השתתפה הדיוויזיה בקרבות האחרונים בחזית המערבית, בעיקר באזור אלזס-לורן. הדיוויזיה החלה את דרכה כ-'קבוצה צבאית אס אס נורד' (SS-Kampfgruppe Nord) אשר הוקמה ב-28 בפברואר 1941. לאחר כיבוש נורווגיה, הפיקוד הגרמני לא רצה שחיילי הורמאכט יגנו על הגבול עם ברית המועצות באזור במיוחד נוכח כיבוש חלקים של פינלנד על ידה, לכן הוחלט להקים יחידת אס אס לשירות באזור הגבול המתוח. היחידה הורכבה תחילה על ידי חיילי אס אס מיחידות גולגולת המת, הם קיבלו ציוד חורף מתאים אך לא היו מאומנים באופן מספק. היא הוצבה תחילה בעיירה הנורווגית קירקנס, בחלקה הצפוני של נורווגיה סמוך לגבול עם ברית המועצות ופינלנד. עם תחילת הפלישה הגרמנית לברית המועצות במבצע ברברוסה, הדיוויזיה יועדה לתקוף לאורך קו הגבול בלפלנד לצד הכוחות הפינים כחלק ממבצע 'שועל כסוף' (Silberfuchs) שהחל ב-29 ביוני 1941. התקיפה עצמה שנמשכה מספר חודשים לא הצליחה לשבור את ההגנה הסובייטית, 'נורד' נלחמה בעיקר בקרב סָלַה שהיה כישלון עם כ-300 הרוגים ו-400 פצועים ביומים הראשונים של הלחימה. בספטמבר 1941 הוגדרה היחידה כדיוויזיה והחלה לקבל תגבורות בכוח אדם ממגויסי האס אס לצד רגימנט ארטילריה הררי (השישי), הרכב החיילים בדיוויזיה הפך לצעיר יותר ומעט איכותי יותר. לאחר החורף הקשה של 1941-1942, הדיוויזיה המחוזקת השתתפה בבלימת התקפת האביב הסובייטית באזור והפעם הצליחה להחזיק את הקו. במשך חודשי 1942 הוצבה הדיוויזיה לאורך הגבול שהיה אחד מאזורי הלחימה הרגועים יותר של החזית המזרחית, באביב 1943 בלמה פעם נוספת מתקפה סובייטית בלחימה קשה. בחודשים האחרונים של 1944 הדיוויזיה יצאה מאזור זה והחלה לסגת דרומה דרך נורווגיה חזרה לכיוון גרמניה, זאת משום הסכם הפסקת אש בין פינלנד וברית המועצות בספטמבר 1944. בחודשי המלחמה האחרונים במהלך 1945, הוצבה הדיוויזיה בחזית המערבית בדרום מערב גרמניה וצרפת. היא הייתה אמורה להשתתף בקרב על הבליטה, אך הגיע דרומה באיחור של מספר ימים, במקום היא נשלחה להשתתף במבצע 'רוח צפונית' (Nordwind); התקפה גרמנית על הקו של בעלות הברית באזור אלזס-לורן. לאחר הלחימה בגבול הצרפתי, נשלחה הדיוויזיה אחורה באפריל 1945 שם היא נותרה בעתודה עם שאריות בלבד מהכוח הלוחם המקורי שלה, היא נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית באוסטריה חודש לאחר מכן עם סיום המלחמה. Williamson, Gordon, The Waffen-SS (2): 6. to 10. Divisions, Oxford: ‏Osprey Publishing, 2004. Williamson, Gordon, German Mountain & Ski troops 1939-45, Oxford: Osprey Publishing, 1996. אודות הדיוויזיה באתר 'feldgrau'. אודות הדיוויזיה באתר 'אקסיס היסטורי'. לקראת סוף שנת 1943 כוח האדם בדיוויזיה היה כ-20,000, אך שנה לפני כן הוא היה 21,247. לקראת סוף שנת 1944 כוח האדם היה כ-15,000, מה שהלך והצטמצם לקראת סוף המלחמה במאי 1945.
פיטר הילמן

פיטר הילמן (4 בדצמבר 1928 - 20 ביוני 2013) היה פרופסור במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ומייסד מוזיאון המדע בירושלים. הילמן נולד בדרום אפריקה ב-1928. הוא קיבל תואר דוקטור לפיזיקה גרעינית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1953. כשסיים את לימודי החל לעבוד במכון המחקר לאנרגיה באנגליה (AERE). משם עבר בשנת 1956 למחלקה לאסטרונמיה ופיזיקה ב-אוניברסיטת אופסלה. בשנת 1958 ועד עלייתו לארץ עבד הילמן במכון לחקר חלקיקים CERN. הוא עלה לישראל בשנת 1960. בשנת 1964 נתמנה לעמוד בראש המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע. בשנת 1967 החל לעסוק בנוירוביולוגיה ומדעי המוח. בשנת 1969 התמנה להיות פרופסור מן המניין במכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1980 הגה הילמן את רעיון הקמתו של מוזיאון למדע בירושלים, בעקבות ביקור במוזיאון המדע בסן פרנסיסקו, וכצעד ראשון במימוש חזונו הקים באוניברסיטה העברית את "עין רואה – סדנא למדע" אשר פעלה באוניברסיטה במשך כעשר שנים. פעילות הסדנה נעשתה במקביל לקידום הרעיון של הקמת מוזיאון מדע גדול ומבוסס, רעיון אשר זכה לתמיכה של האוניברסיטה העברית והקרן לירושלים וזכה לידי מימוש בשנת 1992 עם חנוכתו של מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים. הילמן שימש בהתנדבות כמנהלו הראשון של המוזיאון במשך כשלוש שנים ועם צאתו לגמלאות בשנת 1995, המשיך עד ימיו האחרונים לשמש כמנהל מדעי בהתנדבות. מוזיאון המדע בירושלים אתר מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד ירושלים פיטר הילמן, מחקרים בגובה ובעומק, דבר, 25 במרץ 1963 פיטר הילמן, חוש השמיעה ותורת הגרעין, דבר, 28 במרץ 1966 אבי בליזובסקי, ‏נפטר פרופסור פיטר הילמן, באתר "הידען", 24 ביוני 2013 חילופים בראש המחלקה לפיסיקה גרעינית, על המשמר, 23 באוקטובר 1964 העלאות ומינויים באוניברסיטת י־ם, דבר, 11 באפריל 1969 דוד רפ, נא לגעת, באתר הארץ, 8 ביוני 2005 עופר אדרת, פתח לציבור את דלת המדע, באתר הארץ, 5 ביולי 2013
עדי לב

עדי לב (20 באוגוסט 1953 – 12 במרץ 2006) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון ומדבבת ישראלית. נולדה בטרנסילבניה ועלתה עלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1969, בגיל 16. למדה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובבית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה והשתלמה בסדנת משחק בניו יורק, בשנות ה-70 של המאה ה-20. החלה את דרכה כשחקנית בתיאטרון הבימה. בשנת 1984 העלתה את הצגת היחיד "לואיזה בוכה לואיזה צוחקת", במרכז התרבות "צוותא". כתבה מחזה יחיד, "תפקידים שלא שיחקתי", בשיתוף עם הבמאית והמורה למשחק, סופי מוסקוביץ'. השתתפה בסרטי הקולנוע במקום חלום (1978), תלווה לי את אשתך (בבימוי זאב רווח, 1989), "מי האבא?", (בבימוי אלי קנר, 1996) וכנפיים שבורות (תסריט ובימוי ניר ברגמן, 2002). בתיאטרון הופיעה ב-1999 במחזמר עלובי החיים (מחזמר) בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד גברת תנרדייה. בטלוויזיה השתתפה בסדרה תמונות יפואיות. הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים בשנים 1995–1996. כמו כן, הופיעה ב-2002 בסרט סוחרי גומי, על פי מחזהו של חנוך לוין, בבימוי זאב רווח. נישאה ב-1981 לפטר ורטהיימר, נגן כלי נשיפה, שחקן קולנוע ותיאטרון. לזוג נולדו בן ובת. הבת, שירלי ורטהיימר, היא מדבבת. בסוף חודש ספטמבר 2005 אובחנה לב כחולת סרטן. נפטרה במרץ 2006, בגיל 52. טרזן 2 (קאלה), 2005 נאדי בארץ הצעצועים, 2002 בבי הקוסמת הצעירה, 2002 לילו וסטיץ', 2002 מפלצות בע"מ (רוז), 2001 מרד התרנגולים (הגברת מליסה טווידי), 2000 ברטוק המשגע, 1999 עדי לב, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עדי לב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) עדי לב, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) עדי לב, באתר Discogs (באנגלית) עדי לב, בארכיון הבימה דף שחקנית(הקישור אינו פעיל), באתר תיאטרון "גשר" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור מוזס

ויקטור מוזס (אנגלית: Victor Moses; נולד ב-12 בדצמבר 1990 בלאגוס) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקיצוני בלוטון טאון. מוזס ייצג את בנבחרת ניגריה במונדיאל 2014 ו-2018. מוזס נולד בניגריה לאב שהיה כומר נוצרי. בגיל 11 ברח כמבקש מקלט אל אנגליה, לאחר שהוריו היו בין האלפים שנטבחו שם בשל מהומות על רקע דת. באוגוסט 2012 חתם בשורות הקבוצה צ'לסי. ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה נגד קווינס פארק ריינג'רס. ב-2 בספטמבר 2013 הושאל מוזס לליברפול האנגלית. ב-16 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה נגד סוונסי סיטי בתיקו 2-2. ב-16 באוגוסט 2014 הושאל שוב והפעם לסטוק סיטי עד לסוף העונה. ב-1 באוגוסט 2015 הושאל לווסטהאם יונייטד עד לסוף העונה. ב-25 בינואר 2019 הושאל לפנרבחצ'ה עד לסוף העונה. ב-23 בינואר 2020 הושאל לאינטר מילאנו עד לסוף העונה. באוקטובר 2020, הושאל עד סוף העונה לספרטק מוסקבה הרוסית. את הופעת הבכורה ערך במשחק ב-17 באוקטובר מול חימקי, במחזור 11, שבו קבוצתו ניצחה 3:2. לאחר אותה עונה, הועבר מוזס באופן קבוע לספרטק, עם חוזה לשנתיים. ב-2022 האריך מוזס את החוזה עד 2024, ועם סיום החוזה, עזב את הקבוצה. ב-10 בספטמבר 2024 חזר לאנגליה וחתם בלוטון טאון. מוזס ייצג את אנגליה בנבחרות הנוער השונות, מגיל 16 ועד גיל 21, אולם לבסוף החליט לשחק עבור הנבחרת הניגרית הבוגרת. נכלל בסגל מונדיאל 2014 עם נבחרת ניגריה, ובטורניר העפיל עם הקבוצה לשמינית הגמר. נכלל בסגל המוקדם בנבחרת ניגריה למונדיאל 2018, שם הבקיע שער פנדל עבור ניגריה בדקה ה51 שהפסידה לארגנטינה 1–2. צ'לסי הליגה האירופית: 2012/2013 אליפות אנגליה: 2016/2017 הגביע האנגלי: 2017/2018 ספרטק מוסקבה גביע רוסי: 2021/2022 ניגריה גביע אפריקה לאומות: 2013 ויקטור מוזס, ברשת החברתית פייסבוק ויקטור מוזס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ויקטור מוזס, ברשת החברתית אינסטגרם ויקטור מוזס, באתר Transfermarkt ויקטור מוזס, באתר Soccerway ויקטור מוזס, באתר BDFutbol ויקטור מוזס, באתר WorldFootball.net ויקטור מוזס, באתר National Football Teams ויקטור מוזס, באתר FootballDatabase.eu
ברזובסקי

בֵּרֵזוֹבְסְקִי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... בוריס ברזובסקי – איש עסקים, אחד מהאוליגרכים הרוסים. יפים ברזובסקי – גיבור ברית המועצות. רומן ברזובסקי – כדורגלן ארמני שאול ברזובסקי – מלחין, מנהל מוזיקלי ופסנתרן פולני-ישראלי שלום נח ברזובסקי – אדמו"ר סלונים, ולפני כן מקימה וראש הישיבה של ישיבת בית אברהם של החסידות, מחבר סדרת ספרי החסידות, אביו של שמואל ברזובסקי. שמואל ברזובסקי – האדמו"ר הנוכחי של חסידות סלונים. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
גרא סנדלר

גרא סנדלר (נולד ב-1 ביולי 1973 בברית המועצות) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי. סנדלר נולד בברית המועצות, ובשנת 1990 עלה לישראל. בין השנים 1994–1997 למד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי". במהלך השנים השתתף סנדלר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 2002 דיבב בסרט האנימציה "עידן הקרח". בשנת 2004 גילם את דמותו של יוני בסרט הקולנוע "אבנים". בשנת 2006 שיחק בסרט הקולנוע "ילדי CCCP". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "מדוזות". באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "משמורת" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2010 גילם את דמותו של "סמיון בלנקיי" בסדרת הטלוויזיה "בין השורות" ב-yes. במהלך השנים 2009–2011 שיחק בשתי עונות בסדרה "תמרות עשן" ששודרה ב-HOT3. ב-2011 שיחק בעונה הראשונה של הסדרה "אליפים", בה גילם את דמותו של שמעון כהן, אביו של דוידי (גיא סלניק). בשנת 2012 שיחק בדרמה היומית "נויורק" בשלושה תפקידים שונים לצדם של אורי פפר, אושרי כהן, יובל שרף, איתי תורג'מן, מגי אזרזר ועוד. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מכתב מהעבר", בסדרת הנעורים "החממה", וכן בסרט הקולנוע "חיותה וברל", פרי עטו של עמיר מנור. בשנת 2013 שיחק בסרט הקולנוע "איגור ומסע העגורים". באותה שנה החל לשחק בתפקיד ממוקה בסדרה הקומית "שנות ה-80" שיצרו האחים שלום ומני אסייג. סנדלר השתתף במספר מחזות, בהם: "דון ז'ואן", שהוצג בתיאטרון גשר. הוא שיחק בתיאטרון מלנקי במחזה "השד האחרון", וכן שיחק בתיאטרון יידישפיל במחזות, "סיפור פשוט", "יושקה מוזיקאנט", "הקוסם מלובלין", מי הוא מי?, "שני קונילמל" ו"ילדה יפה". בשנת 2014 שיחק בסדרת המתח של הוט 3, "בתולות". ב-2015 שיחק בסרט "סוף עידן התמימות". בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרת הדרמה קומית של כאן 11 "איפה אתה חי?" שיצרו האחים חי, ורונן דוידוב. שיחק את יהודה דמטוב אבא של אסתי. בתפקיד זה החליף את רומן שמחייב, שנרצח לפני תחילת הצילומים. בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "המורדת" בנטפליקס, על צעירה חרדית שבורחת לברלין עקב השידוך שבחרו לה דודתה וסבתה. בסדרה השתתפה גם אשתו של סנדלר, השחקנית רונית אשרי, וגם בנם נועם. שיחק בתפקיד סטאס בסרט "אסיה", אשר זכה בפרס אופיר 2020 כסרט הטוב ביותר. החל משנת 2022 סנדלר חזר לגלם את דמותו של ממוקה בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך לקומדיה "שנות ה-80". כמו כן, גילם באותה שנה את קפוסטין בסדרה "גדול עלינו" בכיכובם של "מה קשור". בשנת 2023 גילם את דמותו של מארק שאגאל במיני-סדרה של נטפליקס "אל מעבר האוקיינוס". בהמשך השנה שיחק פעם נוספת את ממוקה בסרט "ההילולה", וכן שיחק בתפקיד סמיון גולדנברג, אביה של ענת, בסדרת הטלוויזיה ״סובייצקה״ של ערוץ כאן 11. נשוי לרונית אשרי ואב לשלושה. מתגורר בניו יורק. גרא סנדלר, ברשת החברתית פייסבוק גרא סנדלר, ברשת החברתית LinkedIn גרא סנדלר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית גרא סנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרא סנדלר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי גרא סנדלר, באתר ספר הקולנוע הישראלי גרא סנדלר, באתר AllMovie (באנגלית) גרא סנדלר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גרא סנדלר, בארכיון הבימה רן בוקר, "גם בארצות הברית קוראים לי ממוקה", באתר ynet, 7 במרץ 2019 יואב בירנברג, "שיחקתי גם עם נטלי פורטמן, אבל 12 שנה אני ממוקה. אין איך לצאת מהמשבצת בארץ", באתר ynet, 7 באפריל 2023
השיבה למדבר

השיבה למדבר (בצרפתית: Le retour au desert) הוא מחזה סאטירי פרי עטו של המחזאי הצרפתי ברנאר-מארי קולטס. הצגת הבכורה של המחזה הייתה בתיאטרון די רון-פואן (Rond-Point) בבימויו של פטריק שרו בשנת 1988. בהצגה שיחקו ז'קלין מאיאן ומישל פיקולי. העלילה מתרחשת בעיר פרובינציאלית, במזרח צרפת, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. מאתילד סרפנואז, אחותו של אדריאן, בעל בית חרושת, שבה מאלג'יר לאחר חמש עשרה שנה. היא מגיעה עם ילדיה שנולדו שם: פאטמה ואדואר. בזמן היעדרה אדריאן נשא לאישה את מארת, אחותה של אשתו המנוחה מארי רוזריול. מאתילד אינה שבעת רצון ממארת, אשתו החדשה של אדריאן. מאתיו אומר לאביו שהוא רוצה להתגייס לצבא ולהיות צנחן במלחמת אלג'יריה, כי אדואר בן דודו לועג לו על שאינו מכיר את העולם. אדריאן, ששמר על בנו שבקושי יוצא מהבית ומעולם לא עזב את גבולות העיר, נחרד מכך שהוא עלול לאבד אותו. בלילה בסתר בלי ידיעת איש מתיו ועזיז לוקחים את אדואר לבית זונות לראשונה בחייו. בסוף המחזה מאתיו מקבל זימון לשירות צבאי באלג'יר, אחרי תקופה ארוכה שאדריאן הצליח לעצור את גיוסו בעזרת קשריו. בשלב זה מאתיו מאוד חרד מגיוסו הממשמש ובא. אדריאן חבר בלשכת הפעולה למען הציבור ביחד עם מפקח המשטרה ארשיבאל פלאנטייר, עורך הדין בורני והממונה על המחוז סאבלון ואנשים נוספים. הם מקיימים פגישות חשאיות בביתו של אדריאן ויוזמים פעולות טרור נגד ערבים. בסיום המחזה הם מפוצצים את קפה סאיפי, ששייך לסאיפי, האלג'יראי. באחת הפעמים שפלאנטייר בא לבקר את אדריאן הוא פוגש את מאתילד ובנה אדואר. מאתילד גוזרת את שערות ראשו של פלאנטייר, כאות נקמה על כך שהלשין עליה ששיתפה פעולה עם הנאצים (מה שעשה לבקשת אדריאן, שהעליל על אחותו עלילת שווא שמטרתה לנשל אותה מהירושה). פלאנטייר מאשים את אדריאן שהוא הלשין עליו, ואדריאן מכחיש. אדריאן ואחותו מאתילד רבים ביניהם במהלך היום על נושאים שונים והדברים מגיעים עד לכדי אלימות פיזית. כתוצאה מכך הוא מזניח את בית חרושת שלו, שרווחיו יורדים ומגיע לידי סכסוך עם חבריו. המשרתת מא'אם קולו מנסה לפייס בין האחים, אבל ללא הצלחה. כשפאטמה משוטטת בגן נגלית אליה רוחה של דודתה מארי, שהלכה לעולמה 15 שנה קודם לכן. בסיום המחזה לפאטמה נולדים תאומים שחורים. מאתילד סרפנואז אדריאן - אחיה, בעל בית חרושת מאתיו - הבן של אדריאן פאטמה - הבת של מאתילד אדואר - הבן של מאתילד מארי רוזריול - אשתו הראשונה של אדריאן שהלכה לעולמה מארת - אחותה, אשתו השנייה של אדריאן מא'אם קולו - משרתת בלילה עזיז - משרת במשך שעות היום הצנחן השחור הגדול סאייפי - בעל הבית של הקפה פלאנטייר - מפקח המשטרה בורני - עורך דין סאבלון - הממונה על המחוז תיאטרון החאן – הצגת בכורה: 23 בדצמבר 2000 יוצרים: תרגום – דורון תבורי, בימוי - אופירה הניג, ייעוץ מוזיקלי - אריק בורכמן, תפאורה ותלבושות - פרידה קלפהולץ-אברהמי, תאורה – רוני כהן. שחקנים: אדריאן - דורון תבורי, מאתילד - לאורה ריבלין, מארי – עירית פשטן / שרון שטרק, מאתיו – יואב היימן, אדואר – ניר לוי, מא`אם קולו - עליזה רוזן, פלאנטייר - ניר רון, סאבלון - אבינעם מור-חיים, עזיז -יגאל שדה, סאיפי - אריה צ'רנר, תמרה דיין, ליאת גורן, גילי בן-אוזיליו, יורם יוספסברג, אורי רביץ, ליאור רז. ההצגה זכתה בארבעה פרסי התיאטרון לשנת 2000: הצגת השנה במאית השנה – אופירה הניג מתרגם השנה – דורון תבורי שחקנית בתפקיד ראשי – לאורה ריבלין השיבה למדבר באתר הבמה
הפלישה לפי הטבעת של קרטמן

"הפלישה לפי הטבעת של קרטמן" (באנגלית: "Cartman Gets an Anal Probe"; ובתרגום חופשי "קרטמן מקבל גשוש אנאלי") הוא הפרק הראשון בעונה הראשונה של קומדיית המצבים המונפשת "סאות' פארק". זהו הפרק הראשון - לא כולל הפיילוט שלא שודר - בכל הסדרה, והוא שודר ב-13 באוגוסט 1997. הפרק הציג לראשונה את הדמויות הראשיות בסדרה, הילדים אריק קרטמן, סטן מארש, קייל ברופלובסקי וקני מקורמיק, שמנסים לחלץ את אחיו הקטן של קייל, אייק, מחטיפה חוצנית. בעת כתיבת הפרק, יוצרי סאות' פארק, טריי פארקר ומאט סטון, טרם חתמו על חוזה שידור עם ערוץ קומדי סנטרל. בעקבות עלויות תקציב נמוכות מאוד, היוצרים צילמו את הפרק בעזרת טכניקה של סטופ מושן בעזרת מגזרי נייר, בדומה לסרט הקצר שהקדים את הסדרה, "רוח חג המולד". עד היום, הפלישה לפי הטבעת של קרטמן הוא הפרק היחיד של סאות' פארק שלא צולם בעזרת טכנולוגיית מחשב. בזמן שקרטמן, סטן, קייל וקני מחכים להסעתם בתחנת האוטובוס, אחיו הקטן של קייל, אייק, עוקב אחריהם עד לבית הספר. קייל אומר לאייק שהוא לא יכול לבוא איתם לבית הספר. קרטמן מספר לבנים על חלום שהוא חלם בלילה, בו הוא נחטף על ידי חוצנים. האחרים מנסים לשכנע אותו שהאירועים אכן התרחשו ושלחוצנים קוראים "מבקרים", אבל קרטמן מסרב להאמין להם. שף עוצר עם מכוניתו ליד הילדים ושואל אותם אם ראו חללית חייזרים בלילה הקודם, ובלא ידיעתו "מאשר" את חלומו של קרטמן, ומספר לילדים סיפורים על חייזרים שמבצעים בדיקות אנאליות בבני אדם (שקרטמן מכחיש שהוא עבר). לאחר ששף עוזב, אוטובוס בית הספר אוסף את הילדים והם צופים באימה בחטיפתו של אייק על ידי החוצנים. קייל מבלה את שאר הפרק בניסיונות לחלץ אותו. בבית הספר, קרטמן מתחיל לנפוח אש וקייל מנסה, בלי הצלחה, לשכנע את המורה מר גריסון, להרשות לו לצאת מהשיעור כדי לחפש את אחיו. כששף מגלה שאחיו של קייל נחטף ורואה מכונה שיוצאת מישבנו של קרטמן, הוא עוזר לבנים לצאת מבית הספר על ידי הפעלת מתג העשן. ברגע שהם בחוץ, קרטמן מציין שוב שחטיפתו הייתה רק חלום, כאשר הוא נפגע לפתע מקורה ומתחיל לשיר ולרקוד. זמן קצר לאחר מכן, חללית מופיעה. קייל זורק עליה אבן והחללית יורה חזרה, ומפילה את קני לכביש. ברגע שהוא מנסה לקום, הוא נרמס על ידי עדר פרות, אבל שורד. לאחר מכן, ניידת משטרה דורסת אותו והוא נהרג. סטן וקייל פוגשים את ונדי באגם סטארקס, והיא מציעה להשתמש במכונה שתקועה בתוך ישבנו של קרטמן כדי ליצור קשר עם המבקרים. כדי לפתות אותם לחזור, הילדים קושרים את קרטמן לעץ כדי שבפעם הבאה שהוא ינפח, צלחת לווין ענקית תצא מפי הטבעת שלו. חללית החוצנים נוחתת ואייק קופץ ממנה אל קייל. בינתיים, החייזרים מתקשרים עם הפרות באזור, מאחר שהם רואים אותם כגזע האינטליגנטי ביותר על הכוכב. קרטמן נחטף שוב על ידי החייזרים וחוזר לתחנת האוטובוס למחרת עם דלקת הלחמית. הפלישה לפי הטבעת של קרטמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) הפלישה לפי הטבעת של קרטמן, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית)
ג'פרי גולדברג

ג'פרי מארק גולדברג (באנגלית: Jeffrey Mark Goldberg; נולד ב-22 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי, פרשן וסופר יהודי-אמריקאי. עורך העיתון "אטלנטיק". כותב בעיתון בענייני חוץ, ומתמחה בעיקר בענייני המזרח התיכון ואפריקה. נחשב לבעל מקורות אמינים בבית הלבן. גולדברג נולד בברוקלין, ניו יורק, כבנם של אלן ודניאל גולדברג. הוא גדל במלברן, עיירה קטנה במחוז נסאו שבניו יורק. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן קטע את לימודיו כדי לעבור לישראל, בה שירת בצה"ל כמדריך כלואים במשטרה הצבאית. בזמן שהותו בישראל החל לכתוב מאמרים עבור ה"ג'רוזלם פוסט". מאוחר יותר שב לארצות הברית והחל את הקריירה העיתונאית בעיתון ה"וושינגטון פוסט" ככתב לענייני משטרה ובכתיבה במגזין של "הניו יורק טיימס". בשנת 2000 הצטרף לצוות העיתון "ניו יורקר". שניים ממאמריו שפרסם בעיתון, "הטרור הגדול" בשנת 2002 ו"במפלגתו של האל" בשנת 2003, זכו לפרסי עיתונות מובילים בארצות הברית. ב-2010 כתב את המאמר "הניצודים", על הזוג מארק ודליה אוונס, שנטו לקחת את החוק לידיהם במאמץ לעצור ציידים פילים בפארק הלאומי צפון לואנגווה בזמביה. המאמר זכה לשבחים. בשנת 2007 הצטרף לעיתון "אטלנטיק". הוא כותב גם לסירוגין במגזין "סלייט". באוקטובר 2014 פרסם מאמר באתר של ה"אטלנטיק" שעורר סערה, בו הוא תיאר שפל חסר תקדים ביחסים בין וושינגטון לירושלים. לטענתו אמר לו בכיר בממשל כי "העניין עם ביבי הוא, שהוא צ'יקן-שיט". בינואר 2015, כתב מאמר בו טען כי "נתניהו אסון, מזיק לישראל, מקומם את הממשל, הדמוקרטים והיהודים בארצות הברית". באוקטובר 2016 מונה לעורך ה"אטלנטיק", לאחר מעברו של העורך הקודם, ג'יימס בנט, לעריכה ב"ניו יורק טיימס". בינואר 2019, קרא המגזין בשערו להדיח את הנשיא דונלד טראמפ, מאחר ש"טראמפ יצא בהתקפה מכוונת נגד הפרדת הרשויות, נגד שלטון החוק ונגד זכויות האדם שמונצחות בחוקה שעליה הוקמה ארצות הברית. הוא פעל במכוון להחמיר את המחלוקת בארצות הברית". גולדברג מתגורר בוושינגטון. הוא נשוי לפמלה ריבס, ואב לשלושה ילדים. Prisoners: A Muslim and a Jew Across the Middle East Divide (2006) מדיה וקבצים בנושא ג'פרי גולדברג בוויקישיתוף ג'פרי גולדברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתרו האישי (באנגלית) הבלוג של ג'פרי גולדברג באטלנטיק (באנגלית) ג'פרי גולדברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'פרי גולדברג, האם היו דינוזאורים בתיבת נוח?, מאמר בעברית בכתב העת "אלכסון". רן דגוני, וושינגטון, ‏מה הבעיה של ג'פרי גולדברג?, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2011 רן דגוני, וושינגטון, ‏ג'פרי גולדברג: קרע מתחיל להסתמן בין יהודי ארה"ב לנתניהו, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2014 Special guest: Jeffrey Goldberg, ראיון בהסכת של יונית לוי וn12, פברואר 2021 Jeffrey Goldberg, The Hunted, The New Yorker (באנגלית) רן דגוני, וושינגטון, ‏פקידי ממשל: נתניהו - "צ'יקן-שיט", נאד נפוח ואוטיסט קל, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2014 רן דגוני, וושינגטון, ‏חושף כינוי ה"צ'יקן-שיט": "נתניהו אסון, מזיק לישראל", באתר גלובס, 28 בינואר 2015 Sydney Ember, Atlantic Names Jeffrey Goldberg Its Editor in Chief, New York Times, OCT. 11, 2016 מגזין אטלנטיק קורא להדיח את טראמפ, באתר הארץ, 17 בינואר 2019 "Pamela Reeves, Jeffrey Goldberg". The New York Times. 28 ביוני 1993. {{cite news}}: (עזרה)
בורובסקי

בורובְסְקִי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אז'ן זנוסקו-בורובסקי – שחמטאי רוסי-צרפתי. היה גם סופר ומבקר ספרותי אלי בורובסקי – מקים מוזיאון ארצות המקרא בירושלים טים בורובסקי – כדורגלן גרמני יעקב בורובסקי – פוליטיקאי ישראלי, ניצב במשטרת ישראל טדאוש בורובסקי – סופר פולני