laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס קסדת הזהב

פרס קסדת הזהב (בשוודית: Guldhjälmen) מורכב משני פרסי הוקי קרח שוודיים שנתיים המכירים בשחקן היקר ביותר של ליגת ההוקי השוודית והשחקנית היקרה ביותר בליגת ההוקי השוודית לנשים (SDHL), כפי שנשפט על ידי שחקני כל ליגה, בהתאמה. הפרס ממומן על ידי Magasinet Hockey השוודי בשיתוף עם CCM Hockey ו-TV4. פרס קסדת הזהב הוצג בשנת 1986 כפרס האליטסריין (שנקרא SHL בשנת 2013). הפרס מקביל לפרס טד לינדזי של ה-NHL, פרס ה-MVP עליו הצביעו חברי איגוד השחקנים של ה-NHL והוא בן לוויה של פרס ויקינג, המכיר בשחקן השוודי הטוב ביותר הפעיל באמריקה הצפונית, כפי שנקבע לפי הצבעת השחקנים. אין לבלבל ערך זה עם פרס דסקית הזהב המוענק לשחקן השנה השוודי על ידי אקספרסן ואיגוד ההוקי קרח השוודי. הזוכה הראשון היה המגן הפיני קארי אלורנטה מ-HV71 בעונת 86–1985. חלוץ הכנף יואקים לינדסטרם זכה בפרס שלוש פעמים, פעם אחת יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה. הפרס הורחב כך שיכלול את שחקן ה-MVP שנבחר על ידי SDHL בשנת 2020. לאחר עונת 20–2019 ב-SDHL החלוצה השווייצרית לארה סטאלדר מברינס נבחרה להיות האישה הראשונה שזוכה בפרס בהצבעה של שחקניות SDHL. אין לבלבל את פרס קסדת הזהב עם ה-Kronprinsessan Margaretas pris ('פרס נסיכת הכתר מרגרטה'), הידוע גם בתור MVP של SDHL המוענק לשחקנית היקרה ביותר ב-SDHL כפי שנבחרת על ידי איגוד ההוקי קרח השוודי. 2020 - לארה סטאלדר, ברינס (נשים) 2021 - קאתרינה מראזובה, ברינס (נשים) 2022 - סידני ברודט, לינשפין (נשים) 2023 - אנה מייקסנר, ברינס (נשים) 2024 - לינה ליונגבלום, מודו הוקי (נשים) שחקנים ששמם מודגש זכו גם כן באותה עונה בפרס דסקית הזהב. 1986 - קארי אלורנטה, HV71 1987 - פטר לינדמרק, פרייסטד 1988 - אנדרס אלדברינק, סדרטליה 1989 - אנדרס אלדברינק, סדרטליה (2) 1990 - בנגט-אוקה גוסטפסון, פרייסטד 1991 - הוקאן לוב, פרייסטד 1992 - הוקאן לוב, פרייסטד (2) 1993 - פטר פושברי, מודו הוקי 1994 - פטר פושברי, מודו הוקי (2) 1995 - פלה אקלונד, לקסנד 1996 - אסה קסקינן, HV71 1997 - ירמו מיליס, לולאו (הוקי קרח) 1998 - טומי סדרסטרם, יורגודן 1999 - יאן לארסון, ברינס 2000 - ריקרד פרנזן, AIK 2001 - כריסטיאן הוסליוס, פרלונדה 2002 - אולף סדרסטרם, פרייסטד 2003 - ניקלאס אנדרסון, פרלונדה 2004 - מגנוס קאנברי, פרלונדה 2005 - הנריק לונדקוויסט, פרלונדה 2006 - אנדרס קרלסון, HV71 2007 - פרדריק ברמברי, יורגודן 2008 - טוני מורטנסון, לינשפין (הוקי קרח) 2009 - יוהאן דוידסון, HV71 2010 - מאטס זוקרלו, מודו הוקי 2011 - מגנוס יוהנסון, לינשפין (הוקי קרח) 2012 - יאקוב סילפברברי, ברינס 2013 - באד הולווי, חלפטאו (הוקי קרח) 2014 - יואקים לינדסטרם, חלפטאו (הוקי קרח) 2015 - דרק ריאן, ארברו (הוקי קרח) 2016 - אנטון רדין, ברינס 2017 - יואקים לינדסטרם, חלפטאו (הוקי קרח) (2) 2018 - יואקים לינדסטרם, חלפטאו (הוקי קרח) (3) 2019 - יאקוב יוספסון, יורגודן 2020 - קודי קארן, רגלה 2021 - מארק הריוויק, לקסנד (הוקי קרח) 2022 - מקס וירונו, לקסנד (הוקי קרח) 2023 - אנטי סואומלה, אוסקרסאם (הוקי קרח) Sveriges_Television SDHL
מחנה הריכוז הויברג

מחנה הריכוז הויברג (בגרמנית: Lager Heuberg) היה מחנה ריכוז ברובע בונדסווה הממוקם בפינה הדרומית של אזור האימונים הצבאי של הויברג (אנ') שבבאדן-וירטמברג בגרמניה, ליד העיירה שטטן אם קלטן מרקט (אנ'). ממרץ עד דצמבר 1933 הוא היה אחד ממחנות הריכוז הנאצים הראשונים. בין האסירים היו קורט שומאכר ופריץ באואר. 1910 - הצבא הקיסרי הגרמני מקים את מחנה היוברג ואת מחנה האימונים. 1914 - המקום מוסב למחנה שבויים. 1917 - 5,000 חיילים ו-15,000 שבויים שוהים במחנה. 1920–1933 - הסכם ורסאי הגביל את הצבא הגרמני ל-100,000. המחנה הופך לבית ילדים ולבית חולים. 1933 - המחנה הוסב למחנה הריכוז הראשון בבאדן, בשימוש זה במשך 9 חודשים. מנהלו הראשון היה קארל באק. 1934 - המחנה נשלט על ידי הרייכסווהר. 1940 - המחנה הוסב לטובת שירות העבודה של הרייך, עם 400 צריפים. 1940–1941 מחנה גיוס לדיוויזיית ההרים הרביעית. 1943–1945 המחנה משמש לשבייתם של חיילי הלגיון האינדיאני, דיוויזיית איטליה, הדיוויזיה השנייה של צבא השחרור הרוסי, ועוד. 1945 - 1 במרץ: שיגור רקטה מאוישת אנכית ראשונה, שהוטסה על ידי סגן הלופטוואפה, לותר זיבר, שנהרג ברקטת "באכם בא" 349 "נאטר". 1945 - 22 באפריל: חיילים צרפתים מגיעים ומשחררים 20,000 שבויי מלחמה של הצבא האדום. 1957 - מגיע למחנה הבונדסווהר, שנוסד באותה תקופה. 1976 - בית החולים שהיה במקום נהרס. 1997 הרגימנט הצרפתי השלישי של הדרגונים עוזב לאחר 51 שנים. במהלך השנים 1962–1963 ידוע כי צבא ארצות הברית (יחידת הארטילריה 357) החזיק ראשי נפץ גרעיניים במחנה היוברג, שהיו מיועדים לשימוש ביחידות טילי נייקי-הרקולס הצרפתיות, כחלק מהמלחמה עם ברית המועצות. דיוויזיית ההרים הרביעית. 5th US Army Artillery Group ערך זה הוא קצרמר בנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תקן ביקורת 700

תקן ביקורת 700 –הנוסח האחיד (בלתי מסויג) של דוח רואה חשבון מבקר על דוחות כספיים הוא תקן ביקורת שפורסם על ידי לשכת רואי החשבון בישראל. תקן ביקורת זה קובע את הנוסח והמבנה של דוח רואה חשבון מבקר בלתי מסויג של דוחות כספיים. התקן מסביר ומפרט את המבנה והנוסח של הדוח שרואה החשבון צריך לספק לחברה כאשר אין לו הסתייגות מהדוחות הכספיים. התקן מתייחס לדוחות ומצבים שונים- לדוגמה, דוח המתייחס לתקני חשבונאות בינלאומיים או ישראלים, דוח המתייחס לעמידה בתקנות ניירות ערך ועוד. התקן פורסם בשנת 2018 כחלק מתהליך הקודיפיקציה שלשכת רואי החשבון ביצעה בתקני הביקורת ונכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020, כאשר הוא חל על ביקורות של דוחות כספיים לתקופות המסתיימות ביום 31 בדצמבר 2019 או לאחר מכן. התקן מבוסס בעיקר על תקן ביקורת 90 (שפורסם בשנת 2004) תקן ביקורת 99 (שפורסם בשנת 2009) שעסקים באותו נושא ועל עוד מספר תקנים אחרים. תקן ביקורת 700 באתר לשכת רואי חשבון תקן ביקורת 90 באתר לשכת רואי החשבון תקן ביקורת 99 באתר לשכת רואי החשבון תקן ISA 700 באתר של הפדרציה הבינלאומית של רואי החשבון ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פאלאנגינה

פאלאנגינה (באיטלקית Falanghina), הנקרא גם Falanghina Greco, הוא זן של ענבי יין (Vitis vinifera), המשמשים ליצור יינות לבנים. זהו זן ענבים עתיק שייתכן שסיפק בסיס ליין הפלרני הקלאסי. מקורו במדרונות הר טבורנו ובחלק מהאזורים של הקמְפִּי פְלֶגְרֵיי.הוא מיוצר בחוף קמפניה מצפון לנאפולי, בסנט'אגטה דה גוטי ובעמק התחתון של קלורה אירפינו בעיירות גווארדיה סנפרמונדי, קסטלונרה, סולופקה וטורהקוזו. אלה הם מבין אזורי הכרמים הגדולים ביותר באיטליה והיצרניות העולמיות העיקריות של פאלאנגינה. היין נצרך לעיתים קרובות בדרום איטליה עם פירות ים. משמש כ"יין הבית" בהרבה מסעדות באזור. לפאלאנגינה גוף מלא (בדומה לשרדונה) עם טעמי אפרסק, לימון ואגס עם רמזים מתיקות של דבש פרחים ריח מתוק. נראה כי השם ליין נובע מהפלנגה הלטינית, או יתדות לתמיכה בענבים בכרם. בנובמבר 2014 פאלאנגינה אושרה כזן מוכר על ידי לשכת המס והמסחר באלכוהול וטבק לשימוש בארצות הברית. בשנת 2019 העניקה Recevin, איגוד ערי היין האירופיות, לחמש הרשויות האמורות את התואר עיר יין אירופית. בקמפניה מספר יינות מאושרים בעלי ציון מקום מבוקר (DOC), כולל פלאנגינה דל טבורנו, קמפי פלגרי, גאלוצ'יו. פלאנגינה ידועה גם תחת השמות הנרדפויםː ביאנקזיטה, ביאנקוזיטה, ביאנקוזיטה, פלנצ'ינה, פלנצ'ינה ביאנקה, פאלנגינה וראצ'ה, פאלנגינה, פאלרנינה, פאלרנו ורונזה, פאלנצ'ינה, פאלנגינה, פולנגינה, מונטקלבו, מונטלסית ואובה פאלרנה. מדיה וקבצים בנושא פאלאנגינה בוויקישיתוף winepros.com.au. Bonné, Jon, San Francisco Chronicle: The Cellarist (March 30, 2009). Falanghina, reconsidered. ViviWine.com is available at DomainMarket.com, ViviWine.com is available at DomainMarket.com (באנגלית) Falanghina Archived 6 May 2012 at the Wayback Machine, Vitis International Variety Catalogue, Retrieved 15 July 2010 Città Europea del Vino 2019 - Sannio Falanghina con il Progetto BioWine, Sannio Falanghina 2019, ‏22 במרץ 2017
In Your Eyes (שיר של ניב קבאנה)

"In Your Eyes" (בעברית: "בעיניך") היא בלדת אהבה מאת הזמרת האירית ניב קבאנה שייצגה את אירלנד באירוויזיון 1993 וזכתה באירוויזיון. השיר נכתב והולחן על ידי ג'ימי וולש. בשיר, מספרת הזמרת כיצד, לאחר שהתבודדה, היא מצאה אהבה וגן עדן בזרועות המאהב וכיצד זה שינה אותה. ב-1992 הקליט וולש דמו של השיר באולפן בניו יורק. אחד המהנדסים הציע זמרת שהוא מכיר להקליט את זה. אידינה מנזל, שלא הייתה מוכרת אז, נכנסה והאזינה לשיר. היא הציעה שינוי מפתח לפזמון, מכיוון שהיא מצאה אותו די שטוח. וולש היה מודאג מכך שזה יקשה מדי לשיר את השיר, אבל מנזל התעקשה שהיא יכולה לעשות את זה. היא הקליטה כראוי את הדמו, וזה נשלח לניב קבאנה, שהומלצה לוולש בתור זמרת שיכולה להתמודד עם הטווחים הקשים בתוך השיר. קבאנה אהבה את זה, אבל לא הייתה בטוחה שהיא רוצה להתחרות באירוויזיון. בסופו של דבר, וולש אמר שהוא לא ישלח את השיר לאירוויזיון אם היא לא תעשה את זה, אז היא הסכימה להתחרות איתו. לקבאנה היה ניצחון ביתי, מאחר שהתחרות התקיימה באירלנד עקב הזכייה של לינדה מרטין בשנה הקודמת. זה היה השני מבין שלושת הניצחונות של אירלנד ברציפות בשנות ה-90 המוקדמות. השלישי היה ב-1994 על ידי פול הרינגטון וצ'ארלי מקגטיגן עם "Rock 'n' Roll Kids". השיר בוצע 14 בסדר ההופעות בתחרות, אחרי השיר השוודי, ולפני השיר הלוקסמבורגי. בתום ההצבעה השיר קיבל 187 נקודות, ומוקם במקום הראשון מתוך 25 שירים. אלן ג'ונס ממיוזיק ויק כתב ש"לזוכת אירוויזיון 1993 יש המון איכויות מיושנות - זה שיר טוב שמושר היטב על ידי בחורה מרשימה". הוא הוסיף, "קבאנה היא זמרת מוכשרת ואמיצה". Rokit Entertainment (12 בדצמבר 2017). "Interviews with Jimmy Walsh and Niamh Kavanagh". Irish Eurovision Winners DVD. {{cite journal}}: (עזרה) אלן ג'ונס, Market Preview: Mainstream - Singles, 1993, עמ' 6
זאת אהבה

"זאת אהבה" הוא פזמון בביצוע הצמד הישראלי שרונה ודניאלה פיק. השיר היה הסינגל הראשון שפרסמו האחיות, והוא יצא לאור בנובמבר 2002 בהוצאה עצמית. לאחר שחברו לחברת NMC, הוקלט הסינגל מחדש ויצא שוב לרדיו במרץ 2004 כסינגל השלישי מתוך המיני־אלבום היחיד שהוציא הצמד, "השיר הזה" (2004) . מירית שם־אור (אימן של האחיות) כתבה את השיר, ושרונה פיק ובנלי פיק הלחינו אותו. השיר היה הסינגל הראשון שהוציאו שרונה ודניאלה. האחיות הוציאו אותו בהוצאה עצמית בנובמבר 2002, ללא תכנון מיוחד לגבי העתיד. באותה תקופה הן אהבו את להקת "אואזיס", ו"זאת אהבה" נשמע להן בסגנון הלהקה. הן הלכו למפיק ברמת השרון (עם נגנים מאותה העיר) והקליטו את השיר. לאחיות לא היה כל ניסיון ביחסי ציבור (אביהן, צביקה פיק, כלל לא ידע שהן הקליטו ופרסמו שיר), והסינגל לא זכה להצלחה. בהמשך חברו האחיות למפיק חיים שמש ולחברת NMC, וב־2004 יצא לאור המיני־אלבום היחיד שהוציאו, "השיר הזה". "זאת אהבה" הוקלט מחדש, והסינגל יצא שוב לרדיו במרץ 2004 כסינגל השלישי מתוך האלבום. לאחר הוצאת האלבום "השיר הזה", הוצג "זאת אהבה" למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־14 במרץ 2004 (כסינגל מתוך האלבום) וצעד חמישה שבועות עד 16 במאי 2004, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום הרביעי ב־28 במרץ 2004. הערה: המשתתפים בהקלטה השנייה של השיר, כחלק מהאלבום "השיר הזה" שרונה ודניאלה פיק – זמרה, קלידים יוסי פרץ – גיטרות, בס, תופים, כלי הקשה אורית שלום – קולות רקע מפיק מוזיקלי ומעבד – שרונה ודניאלה פיק מפיק אחראי – חיים שמש הקלטה, בישול – יוסי פרץ אקורדי השיר "זאת אהבה" באתר Tab4u סרטון השיר "זאת אהבה" באתר יוטיוב מילות השיר "זאת אהבה" באתר שירונט אחיהן של שרונה ודניאלה. המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 במרץ 2004, באתר פזמונט השיר הזה (מיני אלבום), באתר Discogs נתוני היצירה, באתר אקו"ם רז שכניק, "זה היה מאוד ספונטני, לא חשבנו קדימה", באתר 103fm, ‏10 באוקטובר 2019 המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 במאי 2004, באתר פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 28 במרץ 2004, באתר פזמונט
רועה בוקוביני

הרועה הבוקוביני (ברומנית, Ciobănesc Românesc de Bucovina, באנגלית, Bucovina Shepherd Dog), הוא גזע כלבים שנמצא בשימוש הרועים של הרי הקרפטים. הוא משמש באופן מסורתי הן ככלב שמירה על משק הבית והן ככלב שמירה על עדרים(אנ'), מפני הטורפים האירופיים הגדולים: דובים, זאבים, ושונרים. ככזה, הוא כלב גדול, בעל גוף שרירי ומאסיבי, ובעל אופי מאוזן, רגוע ואמיץ. הרועה הבוקוביני הוא כלב הרים גדול מטיפוס מולוסואידי(אנ'). הגזע קשור קשר הדוק לגזעי שומרי עדרים נוספים באזור, כגון טורניאק (מקרואטיה ובוסניה הרצגובינה), שר-פלניניאק (מאזור הבלקן, רכס הרי שר-פלנינה), והקאראקאצ'אן הבולגרי (אנ'). זהו גזע טבעי שהתפתח במשך מאות שנים ללא מניפולציות מכוונות, כשהקריטריון לגידולו היה התאמתו לתפקידו. רק בשנת 1934 התחיל תהליך רשמי של אפיון והכרה בו על ידי מגדלים מאזור בוקובינה (מה שהקנה לו את שמו, אם כי הוא נפוץ לא רק בבוקובינה). עם זאת, מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן המשטר הקומוניסטי קטעו את תהליכי ההכרה בו על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות (FCI). התהליך התחיל מחדש רק בשנות ה-80, כאשר כמה מגדלים מרומניה נטלו על עצמם את המשימה. התקן הראשון נכתב ב-1982, ולאחר מכן הותאם לדרישות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות בשנת 2002. הגזע התקבל באופן זמני בשנת 2009 ובאופן סופי ב-2019. זהו כלב גדול, בעל גוף שרירי ומאסיבי. גובהו של הזכר הוא 68-78 ס"מ. הנקבות קרובות בגובהן ומגיעות ל־64-72 ס"מ. הראש מסיבי עם אוזניים שמוטות, מעוגלות בצורת V. צבע הפרווה העיקרי הוא לבן או לבן-בז' עם כתמים ברורים של שחור או שחור עם מעט אדום-חום, או אפור. הראש והחלק הקדמי של הרגליים מכוסים בשיער קצר. על הגוף, הפרווה התחתונה צפופה וגמישה, בצבע בהיר. השיער מחוספס, ישר, שופע, ארוך (6-9 ס"מ) ויוצר רעמה. הזנב עבות. למרות גודלו ומשקלו זהו כלב נמרץ, בעל סיבולת גבוהה, הליכה הרמונית, גמישה ומתואמת. הצעד המועדף עליו הוא הטרוט, והגאלופ מתמשך ומאוזן. הנביחה עמוקה ועוצמתית. ככלב המגן על עדרים מפני טורפים גדולים, הרועה הבוקוביני מפטרל במהלך הלילה סביב הנכס או העדר ללא הנחיית בעליו. הרועה הבוקוביני מתואר בתקן FCI ככלב מאוזן, רגוע, אמיץ, חשדן לגבי זרים, ואוהב ילדים, אך על מנת להשיג תכונות אופי אלה הוא זקוק לפעילות פיזית מרובה ולבעלים אסרטיבי שיציב לו גבולות. מדיה וקבצים בנושא רועה בוקוביני בוויקישיתוף Chien de berger roumain de bucovine, www.centrale-canine.fr (בצרפתית) CIOBANESC ROMÂNESC DE BUCOVINA, www.fci.be FCI, [https://www.fci.be/Nomenclature/Standards/357g02-en.pdf CIOBĂNESC ROMÂNESC DE BUCOVINA (Romanian Bucovina Shepherd)] ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רועה בוקוביני".
אוטופואה

אוטופואה הוא אי באיי סנטה קרוז, הממוקם במרחק 66 ק"מ מדרום-מזרח לקבוצת האיים של סנטה קרוז, בין ואניקורו לסנטה קרוז (ננדו). האי כפוף מבחינה אדמיניסטרטיבית למחוז טמוטו של איי שלמה. אוטופואה הוא אי גבוה בצורת U המוקף בשונית אלמוגים. שטח האי הוא 69 קמ"ר. גובה הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא 380 מטרים. באוטופואה 848 תושבים (לפי מפקד משנת 1999) הפזורים בכפרים קטנים. הכפרים העיקריים באי הם אביטה, מלומבו, טנימבילי, אפאקו ונמבאו. באוטופואה ישנו שביל מיוער שמוביל לנקודות תצפית המשקיפות על שונית האלמוגים התוחמת את האי. שלוש שפות אוקיאניות מדוברות באוטופואה: אמבה, או נמבאו Asumboa, או Asubuo טניבילי, או טניבילי האי התגלה לראשונה על ידי אירופאים בספטמבר 1595 על ידי המשלחת הספרדית השנייה של אלווארו דה מנדניה. ליתר דיוק, לורנצו בארטו גילה את האי בעת שפיקד על אחד מכלי השיט הקטנים יותר בהפלגה מקומית מסביב לאי ננדו, שבזמנו נקרא סנטה קרוז. "Utupua Is, Solomons - GO Cruising". gocruising.cruisefactory.net. נבדק ב-2024-03-03. Lynch, Ross, & Crowley (2002), p.885. Sharp, Andrew The discovery of the Pacific Islands Oxford, 1960, pp.52-55. Brand, Donald D. The Pacific Basin: A History of its Geographical Explorations The American Geographical Society, New York, 1967, p.136.
השיר הזה (שיר)

"השיר הזה" הוא פזמון בביצוע הצמד הישראלי שרונה ודניאלה פיק, שהתפרסם באוקטובר 2003 כסינגל מתוך המיני־אלבום שהוציאו האחיות "השיר הזה" (2004). מירית שם־אור (אימן של האחיות) כתבה את השיר, ושרונה פיק הלחינה אותו. אסף אמדורסקי עיבד והפיק מוזיקלית. "השיר הזה" היה השיר המצליח ביותר של הצמד. "השיר הזה" הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־19 באוקטובר 2003 וצעד 13 שבועות עד 25 בינואר 2004, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השני ב־16 בנובמבר 2003. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ד של רשת ג' השיר דורג במקום ה־25. במצעד השנתי הישראלי של גלגלצ השיר הצליח אף יותר ודורג במקום השמיני. שרונה ודניאלה פיק – זמרה שרונה פיק – קלידים אסף אמדורסקי – גיטרות, בס, תופים מפיק מוזיקלי ומעבד – אסף אמדורסקי מפיק אחראי – חיים שמש הקלטה, בישול – יוסי פרץ אקורדי השיר "השיר הזה" באתר Tab4u סרטון השיר "השיר הזה" באתר יוטיוב מילות השיר "השיר הזה" באתר שירונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 19 באוקטובר 2003, באתר פזמונט השיר הזה (מיני אלבום), באתר Discogs נתוני היצירה, באתר אקו"ם המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 25 בינואר 2004, באתר פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 בנובמבר 2003, באתר פזמונט המצעד השנתי לשנת תשס"ד של רשת ג', באתר פזמונט המצעד השנתי הישראלי תשס"ד (גלגלצ), באתר גלי צה"ל
איי סנטה קרוז

איי סנטה קרוז הם קבוצת איים באוקיינוס השקט, חלק ממחוז טמוטו של מדינת איי שלמה. האיים שוכנים במרחק של כ-400 קילומטרים מדרום מזרח לארכיפלג איי שלמה. איי סנטה קרוז שוכנים צפונית לארכיפלג ונואטו ונחשבים לחלק מהאזור האקולוגי של יערות הגשם של ונואטו. המונח איי סנטה קרוז משמש לעיתים כשם כולל לכל האיים של מחוז טמוטו של איי שלמה של ימינו. האי הגדול ביותר הוא Nendö, הידוע גם בשם האי סנטה קרוז. שטח האי הוא 505.5 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת 549 מטרים מעל פני הים. באי יש מעל 5,000 תושבים. העיר הגדולה ביותר היא לאטה. לאטה ממוקמת בננדו והיא בירת מחוז טמוטו. איים נוספים השייכים לקבוצת סנטה קרוז הם ואניקורו (שמורכב למעשה משני איים, באני ושכנתה הקטנה תיאנו) ואוטופואה. לוואניקורו שטח של 173.2 קילומטרים רבועים ואוכלוסייה של 800 תושבים. אוטופואה משתרעת על פני 69 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 848 תושבים. הנקודה הגבוהה ביותר באוטופואה היא בגובה 380 מטרים מעל פני הים. איי סנטה קרוז הם בני פחות מחמישה מיליון שנה. האיים נדחקו כלפי מעלה על ידי ההכנעה הטקטונית של הלוח ההודו-אוסטרלי הנע צפונה מתחת ללוח הפסיפי. האיים מורכבים ברובם מאבן גיר ואפר וולקני על פני אבן גיר. הנקודה הגבוהה ביותר באיי סנטה קרוז נמצאת בואניקורו, בגובה 924 מטרים. מדיה וקבצים בנושא איי סנטה קרוז בוויקישיתוף Dieter Mueller-Dombois, F. Raymond Fosberg: Vegetation of the Tropical Pacific islands. p. 89. Springer 1998. מסת"ב 0-387-98285-X. Online in Google Books
אולה אולסון

אולה ה. אולסון (באנגלית: Ole H. Olson;‏ 19 בספטמבר 1872 – 29 בינואר 1954) היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן המושל ה-16 של מדינתו בשנים 1933–1934, ומתוקף תפקידו הושבע ביוני 1934 כמושל דקוטה הצפונית ה-18 עקב הדחתו של המושל המכהן ויליאם לנגר, וכיהן בשארית תקופת כהונתו המתוכננת עד ינואר 1935. אולה אולסון נולד בעיר מונדובי שבוויסקונסין, כבכור מבין תשעת ילדיהם של הוריו שהיגרו מהעיר סוגן (Sogn) שבנורווגיה. לאחר שסיים את לימודיו בקונקורדיה קולג' שבמורהד, מינסוטה, עבר אולסון למחוז אדי שבדקוטה הצפונית, והקים חווה מצליחה. ב-1912 הוא נשא לאישה את ג'וליה רמברגט, ולשניים נולדו ארבעה בנים ושש בנות. אולסון נבחר לבית הנבחרים של דקוטה הצפונית וכיהן בו בשנים 1917–1919. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט המדינתי וכיהן בו בשנים 1919 -1931, מתוכם ב-1929 כנשיאו הזמני. ב-1932 נבחר אולסון כסגן מושל דקוטה הצפונית וכיהן בתפקיד תחת המושל ויליאם לנגר. ב-1934, כאשרר הודח לנגר מתפקידו וניסון למאסר לאחר שערורייה, הושבע אולסון במקומו כמושל דקוטה הצפונית ה-18. הוא כיהן בתפקיד עד תום תקופת כהונתו המתוכננת של לנגר, ובמהלך תקופת כהונתו הקצרה צעדו מפגינים אל הקפיטול המדינתי והמשמר הלאומי נקרא להשליט סדר. אולה אולסון נפטר בעיר ניו רוקפורד שבדקוטה הצפונית ב-29 בינואר 1954, בגיל 81. הוא נטמן בבית הקברות הלותרני גרנדפילד שבעיר שאיין שבדקוטה הצפונית. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 3, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1181-1182. אולה אולסון באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) אולה אולסון באתר The Political Graveyard (באנגלית) אולה אולסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Ole H. Olson Papers (North Dakota State University Libraries)". Archived from the original on 2011-07-27. "Ole H. Olson". Soylent Communications. "Former Governor Dies". The Bismarck Tribune. January 30, 1954. p. 1.
איי סנגיהה

איי סנגיהה (באנגלית: Sangihe. באינדונזית: Kepulauan Sangihe) הם ארכיפלג המהווה שני מחוזות בתוך מחוז צפון סולאווסי שבצפון אינדונזיה, מחוז איי סנגיה (Kabupaten) ומחוז איי סיטארו (Kabupaten Siau Tagulandang Biaro). האיים ממוקמים צפונית מזרחית לסולאווסי, בין ים סלבס לים מולוקה, בערך באמצע הדרך בין סולאווסי למינדנאו שבפיליפינים. האיים הסנגיהים מהווים את הגבול המזרחי של ים סלבס. האיים מסתכמים בשטח של 813 קמ"ר, כאשר רבים מהאיים הם הרי געש פעילים עם אדמה פורייה. האיים העיקריים בארכיפלג הם (מצפון לדרום): סנגיר בסאר (Sangir Besar) סיאו (Siau או Siao), טגולנדונג (Tagulandang) וביארו. האי הגדול ביותר הוא סנגיר בסאר, ובו ישנו הר געש פעיל - הר אוו (1,320). טהונה היא העיר והנמל הראשיים באי, ובה נמצא גם נמל התעופה היחיד של האיים - שדה התעופה נהה. האזור עבר לשליטה הולנדית ב-1677, והפך לחלק מאינדונזיה כשהכריזה על עצמאות מהולנד ב-1945. השפה המדוברת באיים היא סנגיר (אנ'), שהיא שפה אוסטרונזית המדוברת גם באיים מסוימים בפיליפינים, ובקצה הצפוני של סולאווסי. הלוח הטקטוני סנגיהה נקרא על שם קשת האי, והוא פעיל מאוד. ב-2 בינואר 2007, איי סיטארו הופרדו מאיי סנגיהה והורכזו כמחוז חדש. אוכלוסיית קבוצות האיים הללו הייתה 189,676 במפקד האוכלוסין של 2010, הכוללת 126,133 במחוז איי סנגיהה ו-63,543 במחוז איי סיטארו. ההערכה הרשמית של מספר התושבים באיים נכון לאמצע 2022, הייתה 212,682 נפש, כשמתוכם 140,165 באיי סנגיהה ו-72,517 באיי סיטארו. האי מרור (Marore) הוא אחת מנקודות הקואורדינטות באיי סנגיהה, המשמשות לקביעת קווי הבסיס של אינדונזיה. לפני לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התקיים באזור האיים נוהג בלתי חוקי של הפצצת דגים (אנ'), שפגע במערכות האקולוגיות של האלמוגים והמנגרובים. בשנת 2012 נצפתה התאוששות של אלמוגים, אך לא של המנגרובים. מדיה וקבצים בנושא איי סנגיהה בוויקישיתוף
מרכז בית שלום לשואה

מרכז בית שלום לשואה, הנקרא גם המרכז והמוזיאון הלאומי לשואה, הוא מוזיאון שואה ליד לקסטון שבנוטינגהמשייר, אנגליה. המוזיאון נפתח בשנת 1995, זהו מוזיאון השואה הייעודי היחיד באנגליה (אין מוזיאוון שואה נוסף בממלכה אך יש תערוכה קבועה במוזיאון המלחמה האימפריאלי העוסקת בשואה). המרכז הוקם על ידי האחים ג'יימס וסטיבן סמית' בעקבות ביקור שערכו השניים בישראל ב-1991, שבמהלכו טיול ביד ושם שינתה לדבריהם את הדרך שבה הם הסתכלו על ההיסטוריה והשואה .המוזיאון עוסק בעיקר לחנך ולהסביר לילדים על השואה באמצעות התערוכה הראשית שלו על חוויות ילדים שנרצחו או ניצלו מהשואה. ב-2006 ביקר הנסיך הארי במוזיאון, זאת לאחר שנודיע כי הארי הגיע למסיבת תחפושות מחופש לחייל נאצי מקורפוס אפריקה. תמונות מאותו אירוע התפרסמו בעיתון "סאן" ועוררו זעם רב. ב-21 ביולי 2010, כמעט עשרים שנה לאחר הקמת מרכז השואה של בית שלום, זכו ג'יימס וסטיבן סמית' ואמם מרינה כל אחד בתוארי כבוד של דוקטור לאותות (DLitt) מאוניברסיטת נוטינגהאם טרנט. Deborah Linton (2008-03-05). "Holocaust Museum Put on Hold". Manchester Evening News. נבדק ב-2008-03-19.; Holocaust Exhibition and Learning Centre officially opens. Ori Golan (2002-10-11). "In Memory of Tomorrow". Jerusalem Post. Asia Africa Intelligence Wire. נבדק ב-2008-03-20. James Smith (2004-02-15). "We Found Love in a World of Horror". Sunday Mercury. נבדק ב-2008-03-20.(הקישור אינו פעיל, April 2024) "Honorary graduates". Nottingham Trent University. נבדק ב-16 באוגוסט 2022. {{cite web}}: (עזרה) אתר האינטרנט הרשמי של מרכז בית שלום לשואה ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גריגורי לנדסברג

גריגורי לנדסברג (ברוסית: Григорий Самуилович Ландсберг‏; (ב-22 בינואר 1890, וולוגדה - 2 בפברואר 1957, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. לנדסברג נולד בשנת 1890 בוולוגדה למשפחה יהודית. בשנת 1908 הוא סיים לימודי בית ספר עם מדליית זהב. לנדסברג החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה וסיים אותה שנת 1913. הוא המשיך באוניברסיטת ללימודי תואר שלישי. בשנים 1918–1920 הוא היה מלמד באומסק. בהמשך הוא חזר למוסקבה והיה מלמד במספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1923 מונה לפרופסור. לנדסברג עסק במחקרים בתחום אופטיקה. בשנת 1928 ביחד עם לאוניד מנדלשטם הוא גילה תופעת פיזור ראמאן. בשנת 1934 הוא התחיל לעבוד במכון לבדב לפיזיקה. במהלך מלחמת העולם השנייה לנדסבר פעל לפיתוח שיטות לניתוח ספקטרלי של מתכות. זמן קצר לאחר הקמת מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה לנדסברג התחיל ללמד בו ועבד במכון עד לשנת 1957. בשנת 1946 לנדסברג התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. לנדסברג חתם על "מכתב 300" בגנות תאוריה של טרופים ליסנקו. לנדסברג היה העורך הראשי של "ספר בסיסי ללימוד פיזיקה" ב-3 כרכים. הספר תואם את תוכנית לימודי פיזיקה בבית ספר. בשנת 2013 יצאה לאור מהדורה ה-13 של ספר לימוד זה. על פעילותו לקידום המדע הוא קיבל פרס ברית המועצות (1941), ופעמיים עיטור לנין. לנדסברג נפטר בשנת 1955 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא גריגורי לנדסברג בוויקישיתוף ביוגרפיה
שפלר

האם התכוונתם ל... "שפלר" הוא שם משפחה ממקור גרמני. המילה "שפל" (Scheffel) היא התרגום הגרמני ליחידת המידה האנגלו-סקסית "בושל". אקסל שפלר – מאייר ואנימטור גרמני גבי שפלר – פסיכולוג ישראלי דובי שפלר – ראש המועצה המקומית אפרת ישראל שפלר – פילוסוף יהודי-אמריקאי סמואל שפלר – פילוסוף יהודי-אמריקאי
שאול הלוי

האם התכוונתם ל... שאול סג"ל מהאג – רב הקהילה האשכנזית בהאג, מחבר "בניין שאול" (1711–1785) שאול מאמסטרדם – רב הולנדי מחבר "בניין אריאל" שאול מורטירה – רב הקהילה הספרדית באמסטרדם, (1596–1660) שאולי הלוי – במאי ומדבב ישראלי