laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליפוט גרוסמן

ליפוט גרוסמן (בהונגרית: Grossmann Lipót;‏ סוצ'אני, 1821 – אויפשט, 30 באפריל 1900) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא עיניים יהודי-הונגרי, רופא ראשי ומנהל מחלקה בבית החולים. אביו של הפיזיקאי גוסטב גרוסמן. ליפוט גרוסמן נולד במשפחה יהודית כבנו של אברהם גרוסמן. הוא סיים את הכיתות הנמוכות של בית הספר התיכון (אז 8 כיתות מה' עד יב') במרטין, את כיתה ט' בקומארום כדי להשתלם גם בשפה ההונגרית ואת שאר הכיתות (י' עד יב') בליציאום בפוז'ון, (מקום מושבו אז של הפרלמנט ההונגרי), שם למד מתמטיקה ומדעי הטבע ממרטיני, והיסטוריה אוניברסלית ואסתטיקה מקרל יוליוס שראר (אנ'). מ-1841 עד 1846 למד רפואה באוניברסיטת וינה ובאפריל 1847 עבר את המבחן להסמכה הרפואית. בשנת 1848 עבד כמתמחה במחלקת עיניים של אנטאל רוסאס. לאחר חזרתו להונגריה הפך למשנה לרופא המחוזי הרשמי של מחוז ליפטוב (בגליציה) במשך שלוש שנים וחצי. לאחר מכן נסע שוב לווינה, שם השתלם בבדיקות באמצעות מראת עיניים. בשנה שלאחר מכן, התמחה אצל אלברכט פון גראפה (גר') בברלין, ולאחר מכן עבד בבתי חולים לרפואת עיניים בפריז במשך תשעה חודשים. בשנת 1854 עבר לעיר שופרון, שם המשיך בעיסוק ברפואת עיניים. הוא התיישב בפשט ב-1862. ב-1870 פתח מכון לחולי עיניים ואוזניים עניים. בינואר 1871 מונה לרופא העיניים הראשי, מנהל המחלקה וגם לרופא אף אוזן גרון בבית החולים סנט יאנוש בבודה ובבתי חולים נוספים בבודפשט. בשנת 1888 הוא נבחר ל: חבר נספח של ה-Paris Société de médecine-pratique חבר קבוע ב-Paris Société Française d'Ophtalmologie ברפואת עיניים פורסמו בכתבי העת רבים מאוד כלהלן: Natur und Heilkunde (1857) רפואה (משנת 1863) Ungarische Medizinische-Chirurgische Presse (1865–73, 1882–84) Wiener medizinische Presse (1866, 1875, 1886–1889, 1891, 1893) Berliner klinische Wochenschrift (1873, 1875, 1879) Allgemeine Wiener medizinische Zeitung (1877, 1881, 1893–94) ארכיון ďOphthalmologie (1883) מרפאת וינה (1884, 1892) Archiv fir Augenheilkunde (1886) Wiener medizinische Blätter (1887) Internationale klinische Rundschau (1889) חוברות קליניות (1891) Kasuistische Beiträge zur Ophthalmologie und Otiatrik. וינה, 1869. (הדפס מיוחד מ־Wiener medizinische Presse) טיפול בעיניים במצבים בריאים ופתולוגיים... פשט. 1872. (אותו דבר בגרמנית. פשט, 1872. מהדורה שנייה. פשט, 1874) Zur Therapie der Otorrhoea. פשט, 1870. (מהדורה מיוחדת מ־Ungarische Medizinische-Chirurgische Presse) בדיקה במראת עיניים והערכתה המעשית ברפואת עיניים. בודה, 1870. (מהדורה מיוחדת של כתב העת רפואה) תורת ההסתגלות והשבירה של העין. בודה, 1873. (מהדורה מיוחדת של כתב העת רפואה) אנדראש גרגיי : לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001. לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת יוז'ף סיניאי. חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט 1894. "Halotti bejegyzése az újpesti polgári halotti akv. 135/1900. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-17. Elhunyt Grossmann Lipót (1900. május 3.) Pesti Hírlap, 22. évfolyam, 120. szám, 12. oldal
אדן הרצוג

אדן הרצוג (בהונגרית: Herzog Ödön;‏ ראייץ, מחוז טרנצ'ין, 18 בספטמבר 1840 – בודפשט, 27 בדצמבר 1927) היה מהנדס יהודי-הונגרי המפקח הראשי של רכבת המלכותית של הונגריה הממלכתית. אדן הרצוג נולד במשפחה יהודית כבנם של מוזס הרצוג ושל יוליאנה אלטמן. בשנת 1850, הוא עבר לפשט עם הוריו ובשנים 1857–1858 הוא היה סטודנט באוניברסיטת יוזף לטכנולוגיה (שמה היום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה). הוא השלים את לימודיו הנוספים בפוליטכניקום של וינה, שם קיבל תואר מהנדס ועבד כפקיד טכני מ-1862. הוא לקח חלק בפרויקטים רבים של תכנון ובנייה בשירות המנהלת הארכיטקטונית של הרכבת המלכותית ההונגרית ושל הרכבת המלכותית ההונגרית. מ-1870 עד 1873, הופקד על התכנון והבנייה העצמאיים של מסילת הרכבת גארמברזנצה-שלמץ וקיבל את הדרגה והמינוי מפקח הראשי. אשתו הייתה מריה גולדציאר. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט. רבים ממאמריו פורסמו בעיתון של אגודת המהנדסים ההונגרית: דירות פועלים, 1868 סקיצות מהתערוכה העולמית ב-1867 בפריז לוחות עם ציורים, 1869 ברומטר קומפקטי והשימוש בו בשרטוט קווי רכבת, 1873 מסילת רכבת המכרה של שלמץ עם מסילה צרה, 1874 Praktische Anleitung zum Höhenmessen mittelst Dosenbarometer (Barométre anéroide n. Barométre holostérique) nebst Bemerkungen über generale Tracirung. פשט, 1870. לוח עם ציור. (מהדורה שנייה. לייפציג, 1873) טבלאות המרת מחירים עבור ערכי האורך, השטח, המעוקב הנפוצים יותר לפי מערכת המטרים ומערכות המונים הישנות, וכן למשקלים של הקלמרי ובית המרקחת. (הוא חישב את כל טבלאות ההמרה וסיפק להם הסברים ודוגמאות... בודפשט, 1876. (עם טקסט הונגרי וגרמני) היכרות עם מערכת המדידה, גזירת סוגי המדידה והשוואה למערכות המדידה הישנות... בודפשט, 1876. (גם בגרמנית. בודפשט, 1876) מחקר בעזרת בארות ארטזיות בודפשט, 1895. (ברמנית: וינה, 1895) Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái IV. (Gyalai–Hyrtl). Budapest: Hornyánszky. 1896. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים) Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002) Halálesete bejegyezve a Bp. V. ker. állami halotti akv. 970/1927. folyószáma alatt.
פטרוברזאורוס

פטרוברזאורוס (שם מדעי: Petrobrasaurus; מילולית: "לטאת פטרוברז") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה אשר התקיים באמריקה הדרומית של הקרטיקון העליון שלפני 88 עד 83 מיליון שנה מזמננו. סוג זה מכיל מין יחיד: Petrobrasaurus puestohernandezi, הקרוי על שם שדה הנפט "Puesto Hernández" שלצידו נתגלו המאובנים. המאובנים של דינוזאור זה התגלו במחוז נאוקן שבפטגוניה, ארגנטינה. המאובנים שלו הכילו שלד חלקי ללא גולגולת המורכב מחוליות צוואר, צלעות, חוליות גב, חוליות זנב, עצמות חזה, עצם זרוע, עצמות כפות ועצמות ירכיים. העצמות היו שייכות לפרט בודד והתפרשו על פני שטח של שישים מ"ר. לפי הממצאים הטיטנוזאור הגיע לאורך של 20 מטרים ועם גוף בגובה של 4 מטרים, לא כולל הצוואר והראש. משקלו המוערך הגיע ל-30 טון מטרי. הוא היה בעל צוואר בינוני ועמוד שדרה חזק וקוצני. אורך עצם הזרוע שלו הגיע ל-1.2 מטר, ואורך עצם הירך הגיע ל-157 ס"מ. לפי המבנה הוא היה נמוך יחסית לטיטנוזאור וכנראה ניזון מעצים בינוניים. הסוג תואר בשנת 2011 בידי הפלאונטולוג לאונרדו ס. פיליפי וצוותו, כאשר הוא נקרא על שם חברת הנפט פטרוברז, לצידה התגלה. מדיה וקבצים בנושא פטרוברזאורוס בוויקישיתוף פטרוברזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פטרוברזאורוס, באתר GBIF (באנגלית)
סרגיי ברנשטיין

סרגיי ברנשטיין (ברוסית: Сергей Натанович Бернштейн‏; (5 במרץ 1880, אודסה - 26 באוקטובר 1968, מוסקבה) היה מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא ידוע עבור מחקריו בתחום משוואות דיפרנציאליות חלקיות, גאומטריה דיפרנציאלית, תורת ההסתברות ותורת הקירובים. סרגיי ברנשטיין נולד בשנת 1880 באודסה למשפחה יהודית מבוססת. אביו היה רופא, הוא נפטר בשנת 1901. לאחר סיום לימודי בית ספר סרגיי עם אחותו נסעו להמשך לימודים לפריז. אחותו של ברנשטיין למדה ביולוגיה, לאחר הלימודים החלה לעבוד במכון פסטר ולא חזרה לרוסיה. לאחר שנת לימודים בסורבון, ברנשטיין עבר ללימודי הנדסה. בשנת 1902 הוא עבר לאוניברסיטת גטינגן בה למד אצל דויד הילברט. בשנת 1904 הוא חזר לפריז והגיש עבודת תואר שלישי. לאחר קבלת התואר ברנשטיין חזר לתחומי האימפריה הרוסית. עקב מוצאו היהודי ברנשטיין לא הצליח למצוא עבודה במוסקבה והחל ללמד באוניברסיטת חרקוב בה עבד עד לשנת 1933. בשנת 1920 הוא קודם לפרופסור. בשנת 1933 הוא עבר ללנינגרד. בלנינגרד ברנשטיין היה מלמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ועבד במכון למתמטיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1936 ברנשטיין היה חבר בוועדה של "פרשת לוזין" בה הוא פעל להגנת ניקולאי לוזין. בשנת 1941 ברנשטיין ואשתו הצליחו לברוח מהעיר בתחילת מצור לנינגרד. בנו נהרג במהלך המלחמה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ברנשטיין עבר למוסקבה. הוא עבד באוניברסיטת מוסקבה ובמכון סטקלוב למתמטיקה. בשנת 1912 ברנשטיין פרסם מחקר על מה שכיום ידוע כפולינום ברנשטיין. ברנשטיין היה חבר של אקדמיה למדעים של ברית המועצות משנת 1929. על פעילותו בתחום המדע פעמיים הוענק לו עיטור לנין ועיטור הדגל האדום של העמל. בשנת 1942 הוא קיבל פרס ברית המועצות. ברנטשיין נפטר בשנת 1968 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה. מדיה וקבצים בנושא סרגיי ברנשטיין בוויקישיתוף סרגיי ברנשטיין, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה סרגיי ברנשטיין, באתר MacTutor (באנגלית) ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה סרגיי ברנשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
Holy Wars... The Punishment Due

"Holy Wars... The Punishment Due" (בעברית: "מלחמות קודש... העונש המגיע"; ידוע גם בשם "Holy Wars") הוא שיר של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מגאדת'. השיר יצא לאור בשנת 1990, והוא הרצועה הפותחת באלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Rust in Peace משנת 1990. לשיר יש מבנה יוצא דופן: הוא נפתח בקטע ת'ראש מהיר, העובר בדקה 2:26 לאחר גשר אקוסטי של מרטי פרידמן לקטע אחר, איטי וכבד יותר בשם "The Punishment Due", המשולב בשני סולואי גיטרה שניגן פרידמן, לפני שהוא מאיץ שוב עם סולו שלישי ואחרון שנוגן במהלך קטע זה על ידי דייב מאסטיין. השיר כולו מכונה בדרך כלל "Holy Wars", כאשר "The Punishment Due" מתייחס לחלק הכבד והאיטי יותר. מילות השיר עוסקות בסכסוך דתי עולמי, במיוחד בישראל ובצפון אירלנד. ביראיון למגזין הבריטי Guitarist, דייב מאסטיין אמר שהוא קיבל השראה לכתוב את השיר בצפון אירלנד, כאשר גילה שחולצות מגאדת' מוצעות למכירה ונמנע מלפעול להסרתן בטענה שהן חלק מפעילויות גיוס כספים עבור "המטרה" (כלומר, הצבא האירי הרפובליקני הזמני). "The Punishment Due" מבוסס על דמות הקומיקס הפופולרית של מארוול, "המעניש". "Holy Wars... The Punishment Due" נחשב לאחד השירים הגדולים ביותר של מגאדת' ולאחד השירים הגדולים ביותר במטאל. בשנת 2012, Loudwire דירגו את השיר במקום הראשון ברשימת 10 השירים הגדולים ביותר של מגאדת', ובשנת 2018, בילבורד דירג את השיר במקום השני ברשימת 15 השירים הגדולים ביותר של מגאדת'. בשנת 2023, מגזין הרולינג סטון דירג את השיר במקום העשרים ושמונה ברשימת 100 שירי ההבי מטאל הגדולים ביותר. הקליפ לשיר צולם באוגוסט 1990 (בערך בזמן מלחמת המפרץ ב-1990). הוא מציג קטעי חדשות של סכסוכים שונים, בעיקר מהמזרח התיכון, משולבים בצילומים של הלהקה מנגנת ומאסטיין מבצע צניחה חופשית. מהדורת 7 אינץ' "Holy Wars... The Punishment Due" "Lucretia" מהדורת 12 אינץ' "Holy Wars... The Punishment Due" "Interview with Dave Mustaine" ("ריאיון עם דייב מאסטיין") מהדורת 12 אינץ' "Holy Wars... The Punishment Due" "Lucretia" "Interview with Dave Mustaine" (עריכה) מהדורת תקליטור "Holy Wars... The Punishment Due" "Lucretia" "Interview with Dave Mustaine" (עריכה) קפיטול רקורדס DPRO-79462 דייב מאסטיין - גיטרה, שירה מרטי פרידמן - גיטרות דייוויד אלפסון - גיטרה בס, קולות רקע ניק מנזה - תופים, כלי הקשה מידע על הסינגל "Holy Wars... The Punishment Due" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Holy Wars... The Punishment Due" באתר Discogs סרטון השיר "Holy Wars... The Punishment Due" באתר יוטיוב Dom Lawsonlast updated, 22 killer old school thrash songs that will instantly improve your day, louder, ‏2019-01-23 (באנגלית) Fan Poll: 5 Greatest Thrash-Metal Songs of All Time, Revolver, ‏2019-03-06 (באנגלית) "Top 10 Best Thrash Metal Songs", thetoptens.com The Realms of Deth - Megadeth Interviews - Dave the Human, Mustaine the Artist The Realms of Deth - Megadeth Lyrics - Rust in Peace MEGADETH Frontman Dave Mustaine Says Song "Holy Wars" Inspired by THE PUNISHER, GeekTyrant, ‏2017-02-05 (באנגלית אמריקאית) Graham HartmannGraham Hartmann, 10 Best Megadeth Songs, Loudwire, ‏2012-09-13 (באנגלית) Christa Titus, The 15 Best Megadeth Songs: Critic’s Picks, Billboard, ‏2018-03-15 (באנגלית אמריקאית) Rolling Stone, The 100 Greatest Heavy Metal Songs of All Time, Rolling Stone, ‏2023-03-13 (באנגלית אמריקאית)
באר וארבעה כלבים

"באר וארבעה כלבים" (1990–1991) הוא פסל מאת האמן הישראלי יעקב דורצ'ין המוצב בתל אביב-יפו. הפסל הוצג לראשונה בתערוכת היחיד "באר וארבעה כלבים", שנערכה בגלריה גורדון (20 במרץ - 9 באפריל 1991). עבור הכנסתו לגלריה, ששכנה אז ברחוב בן יהודה, פורקה חזית הכניסה לגלריה. לאחר מכן הוצב, תוך שינויים שונים, בפינת הרחובות שדרות בן ציון ורחוב המלך ג'ורג' בתל אביב-יפו. הפסל הוא מיכל פלדה גדול, בקוטר של 300 ס"מ, העומד על גבי חיבור של משטחים דמויי סולמות המחוברים בצורת צלב. צלב זה נשען על כדורי ברזל. על גבי הדוד מוצבים חלקי מתכת, שמקורם בכפות של טרקטור, ויוצרים מעין כיפה. בין החלקים הועמדו ארבעה פסלים של כלבים יישובים, העשויים יציקת פליז. אלו פסלים המבוססים על יציקה של פסל מסחרי שמקורו בהודו. בעבר היו דמויות אלו ממורקות והחומריות השונה שלהן בלטה אל מול חלקי הפלדה החלודים. עיסוקו של דורצ'ין בבארות החל כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20. במיצב "מלאך בנוף אירי" (1983), לדוגמה, יצר אלמנט שדרתי שבקצותיו המנוגדות באר ומזבח.. בשנים 1995-1993 יצר סדרה של פסלים גדולי ממדים בנושא בארות. אברהם בלבן, בעקבות רונית מטלון, תיאר את הפסל כמקור מים חסום. "ארבעה כלבים אלימים שומרים על דוד ברזל מחליד, על באר שאינה באר. כתב בלבן. "אם יש פה רמז למעמקי תהום הרי זה לעולם המתים ולקרברוס, הכלב המיתולוגי השומר שהמתים לא ינסו לברוח חזרה לעולם החיים. אם יש נוזל בבאר הזאת זה אולי דם; ודאי לא מים". על השימוש בדמויות הכלבים הפיגורטיביים העיד דורצ'ין כי "בעיני זו חומריות שונה, חיבור בין דברים שלא מתחברים. הם שומרים, שתולים בתוך הפסל, צריך להתקרב ולהציץ לתוכו, כדי לראותם. בניכור שלהם מצורת הפסל הם עוזרים להגדיר את החלל הפנימי שלו". "ארבעת הכלבים חורצי הלשון פונים לארבע רוחות השמיים", תיאר מרדכי עומר, "והם כביכול שומרים על פי הבאר ומאפשרים מחבר פיסולי הנושא פן פולקלוריסטי-מיתי". בכך נוצר חיבור אל ההיסטוריה של האמנות הישראלית, כגון עיסוקו של יצחק דנציגר במוטיב התנים והבאר. פסל נוסף של דורצ'ין, העושה שימוש במוטיבים אלו, נמצא ברחוב טרומפלדור בתל אביב-יפו. פסל (1991 בקירוב), רח' טרומפלדור 4, תל אביב-יפו מדיה וקבצים בנושא באר וארבעה כלבים בוויקישיתוף באר וארבעה כלבים, באתר עיריית תל אביב-יפו קובי הראל, כלבים זקופי אבר, מעריב, 29 במרץ 1991 אברהם בלבן, כפריות מהופכת, באתר הארץ, 23 בינואר 2018 ראו: שמשי, ציונה, התרחשות במימד החמישי, הארץ, 8 באפריל 1991. ראו: עומר, מרדכי (עורך), דורצ'ין: קפלים בברזל ומחוות של קווים ורטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2009, עמ' 188 ראו: רפופורט, טליה, "מי שומר על הבאר", דבר, 4 באפריל 1991. ראו: סימן טוב, נעמי, "כמו שכוס נותנת צורה למים", תל אביב, 15 בינואר 1993. באזור שנת 2022 נצבעו הכלבים, על ידי אלמוני, בצבע ירוק זרחני. צבע זה עודנו ניכר בפסל כיום (2024) ראו: רזניק, ר., דורצ'ין 1983: "מלאך בנוף אירי", גלריה נעמי גבעון, תל אביב, 1983, עמ' 2 [ללא מספרי עמודים] אברהם בלבן, כפריות מהופכת, באתר הארץ, 23 בינואר 2018 סימן טוב, נעמי, "כמו שכוס נותנת צורה למים", תל אביב, 15 בינואר 1993. ראו: עומר, מרדכי (עורך), דורצ'ין: קפלים בברזל ומחוות של קווים ורטרוספקטיבה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2009, עמ' 188
תנטוסדרקון

תנטוסדרקון (שם מדעי: Thanatosdrakon) הוא סוג של פטרוזאור גדול ממשפחת האז'דרכיים, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 89.6 עד 86.3 מיליון שנה מזמננו, מה שהופך אותו לאחד העתיקים מבני משפחתו. המאובנים של הפטרוזאור התגלו בתצורות "Plottier Formation" (אנ') שבמחוז נאוקן שבפטגוניה, ארגנטינה. הוא ידוע משתי דגימות המורכבות מכמה עצמות שלד צירי ותוספתן שמורות היטב כולל חומר שלא תואר קודם לכן באז'דרכידים ענקיים אחרים. הסוג תואר בשנת 2022 ובו מין יחיד, Thanatosdrakon amaru. משמעות השם הוא: "thanatos" - מוות ו-"drakon" - דרקון. שם המין הוא על שם האלוהות אמרו (אנ') מתרבות הקצ'ואה ופירושו: "נחש מעופף". פטרוזאור זה היה לפי ההערכות בעל מוטת כנפיים של 7 עד 9 מטרים, מה שהופך אותו לאחד הפטרוזאורים הגדולים ביותר באמריקה הדרומית. הוא היה בעל לסתות ארוכות ודקות, צוואר ארוך וגפיים חזקות. ככל הנראה היה טורף עילאי באזור מחייתו שניזון מדגים וזוחלים שונים ואף מדינוזאורים קטנים. מדיה וקבצים בנושא תנטוסדרקון בוויקישיתוף
ז'וזף ריינאך

ז'וזף ריינאך (בצרפתית: Joseph Reinach, בצרפתית נהגה "רֶנאק"; 30 בספטמבר 1856 – 18 באפריל 1921) היה סופר, עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי ממוצא יהודי. הוא נולד בפריז. שני אחיו סלומון ריינאך ותאודור ריינאך היו מוכרים לימים בתחום ארכאולוגיה. לאחר שלמד בליסה קונדורסה (אנ'), הוא הצטרף ללשכת עורכי הדין בשנת 1887. הוא משך את תשומת ליבו של לאון גמבטה על ידי כתיבת מאמרים על פוליטיקה של חבל הבלקן עבור כתב העת Revue bleue (אנ'), והצטרף לצוות כתב העת La République française (צר') ("הרפובליקה הצרפתית") שיסד גמבטה, שהפך אחר-כך לעורכו. ב-grand ministere ("המשרד המרכזי") של גמבטה, ריינאך היה ראש הסגל וניסה להשיג תיקון חלקי של החוקה ולקבוע שיטת בחירות בשיטה היחסית. בכתב העת La République française הוא ניהל מאבק מתמשך נגד גנרל בולנז'ה, שהביא לשלושה דו-קרבות, האחד עם אדמון מאנייה (צר') ושניים עם פול דרולד. בשנים 1889–1898, הוא היה הנציג של דיניה-לה-באן (אנ') בבית הנבחרים. הוא שימש כחבר בוועדת הצבא, כתב תקציבים למשרדי הפנים והחקלאות, העלה הצעות חוק לטיפול טוב יותר במשוגעים, להקמת משרד קולוניאלי, למיסוי משקאות חריפים, ולפיצוי על טעויות שיפוטיות. הוא דגל בחופש מוחלט של התיאטרון והעיתונות, ביטול הוצאה להורג ציבורית, והוקיע את השחיתות הפוליטית מכל הסוגים. עם זאת, ריינאך ידוע בעיקר בתור תומך של אלפרד דרייפוס בפרשת דרייפוס. בזמן המשפט המקורי, הוא ניסה להבטיח דיון פומבי בתיק, ובשנת 1897, הוא התחבר עם אוגוסט שורר-קסטנר (אנ') כדי לדרוש את בדיקה מחדש של התיק. הוא גינה בכתב העת Le Siècle (אנ') את הזיוף של אובר-ז'וזף אנרי ואת אשמתו של פרדיננד אסטרהאזי. מאמריו ב-Le Siècle עוררו את זעמם של אנשי המחנה האנטי-דרייפוסי, בייחוד מאחר שריינאך היה יהודי והואשם על ידי אחדים בכך שהוא מגן על דרייפוס על רקע גזעני. הוא איבד את מושבו בבית הנבחרים ולאחר שסירב להילחם באנרי רושפור, עיתונאי אנטי-דרייפוס, הגיש בסופו של דבר תביעה בגין הוצאת דיבה נגד האחרון. לבסוף, דרייפוס קיבל חנינה וריינאך כתב היסטוריה של המקרה שהושלם ב-1905. הספר Joseph Reinach, historien ("ז'וזף ריינאך, היסטוריון") של אנרי דיטרה-קרוזון שיצא ב-1905 הוא הפרכה מפורטת אלימה של ההיסטוריה של ריינאך; ספר זה "הפך לתנ"ך עבור אותו חלק אנטישמי בדעת הקהל הצרפתית המשוכנע באשמתו של דרייפוס". בשנת 1906, ריינאך נבחר מחדש כנציג דיניה-לה-באן (אנ'). באותה שנה היה חבר בוועדת הארכיונים הלאומיים, ובשנה שלאחר מכן חבר המועצה לענייני בתי הסוהר. ריינאך היה סופר פורה בנושאים פוליטיים. הוא פרסם שלושה כרכים על לאון גמבטה ב-1884 וגם ערך את נאומי גמבטה. לז'וזף ולאשתו אנרייט-קלמנטין נולד בן, אדולף ריינאך (אנ'), יליד 1887. אדולף הפך לארכאולוג ואגיפטולוג שנודע בעיקר בשל גילויו של צווי קופטוס (אנ'). הוא נהרג בחודש הראשון של מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1914. מדיה וקבצים בנושא ז'וזף ריינאך בוויקישיתוף Evi Gkotzaridis, Revisionism in the Twentieth Century: A Bankrupt Concept or Permanent Practice? in The European Legacy, Vol. 13, No. 6, pp. 729–730, 2008. International Society for the Study of European Ideas (אורכב 21.09.2009 בארכיון Wayback Machine) ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
מוחמד עלי אל-האשם

סייד מוחמד עלי אל-האשם (1962 – 19 במאי 2024) היה פוליטיקאי איראני. נולד לאייתוללה סייד מוחמד תקי אל-האשם. למד לימודי דת בחווזה בעיר קום. משנת 2008 עד 11 ביולי 2016 היה ראש הארגון האידאולוגי הפוליטי של הצבא, חבר המועצה המרכזית של אגודת אנשי הדת הלוחמים, וחבר במועצת המדיניות של האימאמים של יום שישי.[דרוש מקור] היה חבר גם במועצה האיראנית לאבטחת אינטרס המשטר.[דרוש מקור] אל-האשם היה האימאם של יום שישי של העיר תבריז ונציג המשטר הדתי של איראן במחוז מזרח אזרבייג'ן. הוא היה מעורב בתאונת התרסקות מסוק נשיא איראן ב-19 במאי 2024. אל-האשם לא נהרג מיד בתאונה אלא ענה לטלפון וכך כיוון את הכוחות אל המקום, אך עד שאלו הגיעו הוא מת מפצעיו. מדיה וקבצים בנושא מוחמד עלי אל-האשם בוויקישיתוף حجت‌الاسلام آل‌هاشم نماینده ولی فقیه در استان آذربایجان شرقی و امام جمعه تبریز شد (בפרסית) (ארכיון) רבבות בטקסי האשכבה: איראן מתאבלת על מות הנשיא ראיסי | חדשות 13, באתר רשת 13 והסוכנויות, ynet (2024-05-20). "נוסע שרד את ההתרסקות, יצר קשר ומת מפצעיו. תיעוד: מציאת המסוק של ראיסי". Ynet. נבדק ב-2024-05-28. ynet (2024-05-25). "הערפל, ההשתקה - והטבעת שזיהתה את ראיסי | 17 שעות של דרמה באיראן". Ynet. נבדק ב-2024-05-28.
אלברט מיד

אלברט אדוארד מיד (באנגלית: Albert Edward Mead;‏ 14 בדצמבר 1861 – 19 במרץ 1913) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1893–1895, וכמושל וושינגטון החמישי בשנים 1905–1909. אלברט מיד נולד במנהטן שבקנזס. הוא למד באוניברסיטה הנורמלית של אילינוי (כיום אוניברסיטת דרום אילינוי קרבונדייל) ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. לאחר סיום לימודיו ב-1885 שב מיד לקנזס, ועסק שם בעריכת דין במשך ארבע שנים. הוא נשא לאישה את אליזבת "ליזי" פאולין בראון, ולשניים נולדו בת אחת ושלושה בנים. ב-1889 הוא עבר להתגורר בטריטוריית וושינגטון. ב-1892 כיהן מיד כראש עיריית בליין. בשנים 1893–1895 הוא היה גם חבר בית הנבחרים של מדינת וושינגטון. בשנים 1898–1903 הוא היה התובע של מחוז ווטאקום. ב-1898 נפטרה אשתו, ושנה לאחר מכן הוא נישא בשנית למינה ג'יין פיפר, ולשניים נולד בן אחד. בחירתו של מיד כמושל וושינגטון ב-1904, כאשר הביס את הסנאטור ג'ורג' טרנר, נחשבה אז להפתעה משמעותית. במהלך תקופת כהונתו הוא תמך בהקמתה של נציבות הרכבות המדינתית, ופעל להקמת מבקר הבנקים המדינתי, נציבות מס מדינתית ונציבות הכבישים המדינתית. לאחר תום כהונתו כמושל, עבר מיד לבלינגהאם, שם הוא שב לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי ושימש כנשיא לשכת המסחר. אלברט מיד נפטר בבלינגהאם ב-19 במרץ 1913. הוא נטמן בבית הקברות בייוויו שבעיר. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1679. מדיה וקבצים בנושא אלברט מיד בוויקישיתוף אלברט מיד באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) אלברט מיד באתר The Political Graveyard (באנגלית) אלברט מיד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Ex-Senator Turner Beaten". The New York Times. November 10, 1904.
ורזקאן

ורזקאן (בפרסית: ورزقان) היא עיר במחוז ורזקאן שבפרובינציית מזרח אזרבייג'ן באיראן. העיר ממוקמת 35 ק"מ מאהר, 65 ק"מ מתבריז ו-135 ק"מ מג'ולפה. ורזקאן היא אחת הערים הקרובות למרכז המחוז. ליד העיר הזו מצוי סכר זראבאד, המושך אליו תיירים רבים מדי שנה שבאים לשם דייג. ב-19 במאי 2024 התרסק מסוקו של נשיא איראן ראיסי סמוך לעיר. היצירה העתיקה ביותר שבה מתועדת ורזקאן היא תמונת כדור הארץ של אבן חקל במאה ה-4. ורזקאן הייתה אחת המחלקות הכפופות של העיר אהר ו-300 כפרים היו בסמכות השיפוט שלה. באותה העת, מחוז ורזקאן היה המחוז הגדול ביותר מחבל מזרח אזרבייג'ן, אולם מאוחר יותר חלקים ממנו צורפו לערים ג'ולפה, חריס ותבריז, ומספר הכפרים במחוז ירד ל-164. כאשר העיר ג'ולפה הוקמה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, חלק מאזור דיזמר (מחוז דיזמר המערבי), כולל העיר סיהרוד והכפרים הכפופים לה, הופרד מוורזקאן, וצורף לעיר ג'ולפה החדשה. כמו כן, מחוז חאג'ה, שהיה אחד מנפותיו של מחוז ורזקאן, הפך למחוז עצמאי. במפקד האוכלוסין והדיור הכללי משנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה כ-45,700 נפשות (1.2% מאוכלוסיית המחוז) ואוכלוסיית מרכז העיר נאמדה בכ-5385 תושבים. האוכלוסייה העירונית מנתה 6,758 נפשות, האוכלוסייה הכפרית שבפרברי העיר מנתה 38,950 נפשות, ומספר משקי הבית 12,244. עיסוקם של רוב תושבי ורזקאן הוא חקלאות וגידול בעלי חיים, כמו גם כרייה. העיר מפורסמת במכרה הנחושת שבה, שעל פי ההערכות יש בו 3 אחוזים ממאגרי הנחושת הידועים בעולם. חלק מאוכלוסיית העיר עובדים במרכזים ממשלתיים הממוקמים בעיר. ורזקאן היא המקום הגדול ביותר לייצור עדשים, והשלישי לייצור דבש במחוז מזרח אזרבייג'ן. ורזקאן ממוקמת באזור הררי מאד, המתאפיין בקיץ מתון וחורפים קרים. מדיה וקבצים בנושא ורזקאן בוויקישיתוף Iran’s president killed in helicopter crash, election set for next month نگاهی گذرا به شهرستان ورزقان «نتایج سرشماری عمومی نفوس و مسکن سال ۱390خورشیدی». درگاه ملی آمار. بایگانی‌شده از اصلی در ۷ اکتبر ۲۰۰۸. دریافت‌شده در ۳ ژانویهٔ ۲۰۱۰. קטגוריה:איראן: ערים קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: יישובים