laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מעון הציד של סטופיניג'י

מעון הציד של סטוּפּינִיגִ'י (באיטלקית: Palazzina di caccia di Stupinigi) הוא אחד המעונות המלכותיים של בית סבויה האיטלקי, ונכלל ברשימת אתרי מורשת עולמיים של אונסק"ו. המעון נבנה בתחילת המאה ה-18 על ידי האדריכל פיליפּוֹ יובָארָה בהזמנת ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה. מעון הציד נמצא בסטופיניג'י, פרבר של העיר ניקלינו, כעשרה קילומטרים מדרום-מערב לטורינו. הפארק הסובב את מעון הציד הוכרז כפארק לאומי בשנת 1992. שטחו של הפארק הוא 16,110 דונם, ויש בו יערות טבעיים ושטחים חקלאיים. הדרך המובילה מטורינו למעון הציד עוברת ביער הטבעי של הפארק. בצידי הדרך, ניתן להבחין בבתי האחוזה הכפרית ובאורוות הסוסים. הגרעין המרכזי של המעון מורכב מאולמות גדולים, המהווים את מרכז המבנה האליפטי שממנו יוצאות ארבע זרועות מלוכסנות, (כמו הצלב של אנדרו הקדוש). ב"זרועות" המעון מצויות הדירות של בני משפחת המלוכה ושל אורחיהם. המבנה פונה כלפי חוץ, אל מרחבים מתומנים, בהם מצויים מבני השירות של מעון הציד. מעון הציד בנוי בסגנון בארוקי-איטלקי: מפואר, מבריק וממורק. הוא כולל מרכיבים יקרים כגון מראות, כלי חרסינה ומקטרות מצופות זהב. הרהיטים המצויים במעון גולפו על ידי אמנים מפורסמים; למשל שלושת יוצרי הארונות המלכותיים המפורסמים של טורינו: ג'וזפה מריה בונזאניגו, פייטרו פיפטי ולואיג'י פרינוטי. בנוסף, רהיטים אלו מזכירים את התמשיחים של האמנים ויטוריו אמדאו צ'ינארולי, ג'אן קרוסאטו באטיסטה וקרלו אנדראה ואן לו. מעון הציד הגדול כולל 137 חדרים, 17 אולמות בשטח כולל של 31,000 מ"ר, כאשר 14,000 מ"ר מהם במרחבים רצופים. הפארק הוא בשטח של 16,110 דונם וגינות הפרחים, המעוצבות במבנה גאומטרי, בשטח של 3,800 מ"ר. למרות פסל האייל באולם המרכזי, כבר מאה שנה אין בסביבה איילים אך נכון ל-2007, ניתן למצוא ביער שועלים, סנאים, סמורים, מרמיטות וציפורים שונות. עד לשנת 1418, הייתה במקום מצודה בבעלות בית אקיה, ענף משנה לבית סבויה. בשנת 1493 המצודה נמכרה למרקיז רולנדו. בשנת 1563, כאשר בירת דוכסות בית סבויה עברה משאמברי שבצרפת לטורינו, נרכש הארמון על ידי אמנואלה פילבר, דוכס סבויה. דוכס סבויה החליט להוריש את מעון הציד למסדר מוריס ולזרוס הקדושים. בשנת 1729 הארמון עוצב מחדש ותוך שנתיים הפך למעון הציד הגדול. העיצוב מחדש נעשה על ידי האדריכל פיליפו יוברה עבור מלך סרדיניה, ויטוריו אמדאו השני, אשר הזמין צוות מעטרים, רובם מוונציה, במטרה לקשט את מעון הציד מבפנים. בשנת 1832 חזר המעון לבעלות משפחת המלוכה. בימיהם של קרלו אמנואלה השלישי וויטוריו אמנואלה השלישי המשיכו בבניית הארמון והרחיבו את הפארק. מעון הציד הגדול נחשב למקום המועדף לאירועים של בית סבויה: טקסים וחתונות ממלכתיות. בשנת 1773 נישאו במעון הנסיכה מריה תרזה מסבויה ושארל העשירי מלך צרפת, רוזן מחוז ארטואה דאז. כיום, נכון ל-2007, נמצא בארמון "מוזיאון לאמנות הריהוט," הכולל אוסף רהיטים פיימונטנים. חלק מהריהוט הוא מקומי וחלק הועבר ממעונות מלכותיים אחרים של בית סבויה כמו הארמון במונקאליירי ורג'ה די ונריה ריאלה. בית סבויה המעונות המלכותיים של בית סבויה מדיה וקבצים בנושא מעון הציד של סטופיניג'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מעון הציד של סטופיניג'י (באיטלקית) הפארק השמות המקוריים של האומנים: - " Giuseppe Maria Bonzanigo", " Peter Piffetti" ,"Luigi Prinotto" "Giuseppe Valeriani", "Domenico Valeriani", " Christan Wehrlin" - המזכירות את התמשיחים של האמנים: - " Vittorio Amedeo Cignaroli", "Gian Crosato Batiste", "Carl Andrea" Van Loo " > http://www.gruppocinofilotorinese.it/Stupinigi.htm
בוב ומרגרט

בוב ומרגרט היא סדרת אנימציה בהפקה קנדית/בריטית, המבוססת על סרטון אנימציה בשם "יום ההולדת של בוב" אשר זכה בפרס האוסקר לסרט האנימציה הקצר. יוצרי הסדרה הם דייוויד פיין ואליסון סנודין. הסדרה מאופיינת בהומור ציני שנון ובשלל דמיות נירוטיות. התוכנית מספרת אודות זוג בריטי העונה לשם בוב ומרגרט פיש, בני מעמד הביניים בגילאי הארבעים המגדלים שני כלבים. בוב הוא רופא שיניים ומרגרט היא מומחית לטיפול בכף הרגל. בשתי העונות הראשונות הם חיו באנגליה, בעונות השלישית והרביעית של הסדרה עברו להתגורר בטורונטו שבקנדה. בישראל שודרה הסדרה במסגרת ערוץ הילדים. אתר האינטרנט הרשמי של בוב ומרגרט "בוב ומרגרט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בוב ומרגרט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "בוב ומרגרט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריר העכוז הגדול

שריר העכוז הגדול (TA: Musculus gluteus maximus) נמצא בחלקו האחורי של העכוז והוא השטחי מבין שלושת שרירי העכוז (לצד שריר העכוז האמצעי ושריר העכוז הקטן). העכוז הגדול הוא אחד השרירים הגדולים והחזקים ביותר שבגוף. מסת השריר מעניקה לעכוז את צורתו המוכרת. פעולתו מייצבת את מפרק הירך ומניעה את הירך לכיוון פשיטה וסיבוב חיצוני, כגון בפעולת קימה מכריעה. לשריר העכוז הגדול צורה מרובעת, המכסה את גבששת השת ("עצם הישיבה") בזמן עמידה ומגלה אותה בזמן ישיבה. תחילתו של השריר בפן החיצוני של כנף הכסל ורכס הכסל; בפן האחורי של עצם העצה ועצם העוקץ; וברצועת העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale, ראו מפרק העצה והכסל). בחלקו המרוחק של השריר נאחזים מרבית סיבי השריר בשביל הכסל והשוקה (Tractus iliotibialis), המתחבר לעלי הצידי של השוקה. הסיבים העמוקים של השריר נאחזים בחלק העליון של רכס הירך. בסביבת שריר העכוז הגדול ממוקמות שלוש אמתחות (בורסות): אמתחת תל הירך (Bursa trochanterica musculi glutei maximi) - מפרידה את השריר מתל הירך התיכון לו אמתחת העכוז והירך (Intermuscular gluteal bursae) - מפרידה בין השריר לגיד השריר הנרחב הצידי אמתחת השת (Bursa ischiadica musculi glutei maximi) - מפרידה את השריר מגבששת השת שריר העכוז הגדול מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורשי העצב של העצה הראשון והשני (S1, S2) דרך עצב העכוז התחתון (Nervus gluteus inferior). שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי במבט אחורי שרירי העכוז והירך במבט אחורי, רובו של שריר העכוז הגדול הוסר ציון השרירים הנראים במבט אחורי על הגו אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר העכוז הגדול בוויקישיתוף science/gluteus-maximus שריר העכוז הגדול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
רולנד היל

סר רולנד היל (אנגלית: Rowland Hill;‏ 3 בדצמבר 1795 - 27 באוגוסט 1879) היה ממציא בול הדואר. היל נולד בשנת 1795 בקידרמינסטר, שבמחוז ווסטרשייר אנגליה. הוא התחיל את לימודיו בגיל 11. כאשר סיים את לימודיו עבד במכון לבדיקת עפרות ומתכות. בשנת 1827 נישא לקרוליין פירסון ונולדו להם 3 בנות ובן. בשנת 1837, בתום תקופה ארוכה בה עקב אחר שירותי הדואר הבריטי וחקר את אופן פעולתם, סיכם רולנד היל את עבודתו במסמך אותו הגיש להנהלת הדואר. הוא הצביע על שורה של כשלים מהותיים בשיטה שהייתה נהוגה באותה עת, בדגש על ארבעה נושאים עיקריים: ערך מורחב – חישוב תעריף הדואר על בסיס מרחק במקום שיטה זו המציא רולנד היל את בול הדואר הראשון שנקרא "הפני השחור" (בגלל שעלה פני אחד) עליו היה דיוקן הנסיכה ויקטוריה (שהייתה לימים מלכה). הוא הציע שיטה זו לפרלמנט הבריטי ובתאריך ה-1 במאי 1837 יצא הבול הראשון בבריטניה, הבול אושר לשימוש החל ב-6 במאי. רעיון נוסף שהיל חשף ב-13 בפברואר 1837 בפורום ממשלתי הייתה הוצאה לאור של גיליון נפרד אשר התקפל כדי ליצור מעטפה שבתוכה יוטמן המכתב. עד אותה תקופה המחיר עבור דואר היה לפי מספר הניירות ולפי המרחק הנדרש לשילוח. לפי הצעתו של היל עלות השילוח של מכתב לכל מקום בבריטניה הייתה קבועה. היל קיבל לרשותו חוזה בן שנתיים להריץ את המערכת החדשה. הוא והנרי קול החליטו ליזום תחרות שבה יועלו רעיונות לשיטה הטובה ביותר לתשלום מוקדם עבור מכתבים. אף אחד מבין 2,600 הרעיונות לא היה טוב מספיק. זו העילה לכך שהיל השיק את השירות ב-1840. במסגרת השירות החדש נעשה שימוש במעטפה הנושאת סמל אשר הגה האמן ויליאם מולרדי ובול שנשא שיחזור של הפרופיל של המונרכית הבריטית המלכה ויקטוריה. כל הבולים הבריטיים נושאים את הפרופיל של המונרך השולט במקום כלשהו על הבול עד עצם היום הזה. בריטניה היא המדינה היחידה שלא מציינת על גבי הבול את שם המדינה מפורשות. על המצאת הבול קיבל רולנד היל את תואר האבירות. הייל נפטר ב-27 באוגוסט 1879 בלונדון. Rowland Hill & George Birkbeck Norman Hill, The Life of Sir Rowland Hill and the History of the Penny Postage, Thomas de la Rue, London, 1880. (volume 1, volume 2) מדיה וקבצים בנושא רולנד היל בוויקישיתוף רולנד היל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי רולנד היל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) רולנד היל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
אמתחת

אמתחת (בורסה בלעז) היא מבנה דמוי שק סגור ושטוח המכיל חומר סיכה, שתפקידו להקטין חיכוך במפגשים שונים בגוף של רקמות נעות (שרירים או גידים) ורקמות קבועות (עצמות). האמתחת מצופה בחלקה הפנימי ברקמה דומה לקרום סינוביאלי המפרישה נוזל סינוביאלי. ישנן מאות אמתחות ברחבי הגוף בנקודות לחץ שונות. אמתחת מודלקת (הנגועה בדלקת האמתחת, בורסיטיס) מגורה בקלות על ידי כל תנועה בקרבתה. התנועה מחריפה את הדלקת ומעוררת כאב רב. דלקת אמתחת רגל האווז דלקת באמתחת המרפק ערך זה הוא קצרמר בנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אייזיק אובודו אוקוצ'ה

אייזיק אובודו ("אוקוצ'ה") (נולד ב-15 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת החלוץ. אוקוצ'ה החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת אקרה הארטס אוף אוק הגאנאית ולאחר מכן עבר לשחק באירופה, תחילה בקבוצה האוסטרית ברגנץ, ולאחר מכן בקבוצה הסלובקית סנץ, קבוצה השייכת לדניאל יאמר. תוך כדי תהליך קניית מכבי נתניה הישראלית בעונת 2005/2006 על ידי אותו דניאל יאמר, הוא העביר במהלך העונה את אוקוצ'ה למכבי נתניה כדי לעזור לה במאבקיה בליגה. בתחילת עונת 2006/2007, עת הייתה מכבי נתניה בשליטתו של יאמר, חתם אוקוצ'ה בקבוצה על חוזה לחמש שנים. במהלך עונת 2006/2007 הועברה ביקורת רבה על יכולתו של השחקן ועל העובדה כי המאמן של הקבוצה באותה תקופה, אלי גוטמן, נתן לשחקן קרדיט רב מידי ביחס ליכולתו על המגרש כיוון ששחקן זה הובא אישית על ידי יאמר. עם החלפת אלי גוטמן בראובן עטר במשרת המאמן הוכיח אוקוצ'ה יכולת לא מזהירה ולכן עם הזמן החל לאבד את מעמדו היציב בהרכב ואף פתח על הספסל במספר משחקים. במהלך תחילת עונת 2007/2008 השחקן הציג יכולת דלה ביותר ואף לא כבש שער רשמי לעונה זאת במשך תקופה ארוכה. הבצורת הסתיימה ב-10 בנובמבר במשחק ליגה במסגרת המחזור ה-9 מול הפועל כפר סבא. באותו משחק השחקן כבש צמד שלא מנע ממכבי נתניה הפסד ביתי בתוצאה 3-2. ב-8 בדצמבר 2007 הבקיע את שער הניצחון מול הפועל תל אביב. בקיץ 2008 הושאל לבני סכנין. בקיץ 2009 סיכם הפועל חיפה אך העסקה בוטלה ברגע האחרון, ולבסוף חזר למכבי נתניה. ב-31 בינואר 2010 עבר להפועל עכו. לאחר שנה בה הציג יכולת ירודה במדי עכו שוחרר מהקבוצה בינואר 2011, וחתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. לאחר חצי עונה ברמת גן עזב אוקוצ'ה את ישראל וחזר לשחק בקבוצת הארטס אוף אוק בגאנה. בשנת 2013 חתם בקבוצה התאילנדית רטצ'בורי. אייזיק אובודו אוקוצ'ה, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אייזיק אובודו אוקוצ'ה, באתר Transfermarkt
מורשת

מוֹרֶשֶׁת היא אוסף מנהגים, כללים וערכים של תרבות מסוימת המועברים מדור לדור, אליהם נלווים אתרים ועצמים מוחשיים המשתתפים במנהגים או מייצגים את ההיסטוריה של אותה תרבות. האם התכוונתם ל... מונחים מורשת תרבותית – הנחלת תרבות העבר ושימורה מורשת תרבותית בלתי מוחשית – מורשת תרבותית המתבטאת ברעיונות, במנהגים, במסורת ובידע (להבדיל ממורשת תרבותית מוחשית שעניינה חפצים ואתרים פיזיים) אתר מורשת – אתר בעל משמעות תרבותית, היסטורית, אדריכלית או חינוכית, אשר יש חשיבות חינוכית-חברתית בשמירתו עבור הדורות הבאים אתר מורשת עולמית – אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור בזכות חשיבותו המיוחדת לאנושות מורשת קרב – סוגה של היסטוריה צבאית העוסקת לרוב באירועי גבורה של יחידה צבאית, לוחם בודד או מערכת נשק מקומות וארגונים מורשת (יישוב קהילתי) – יישוב קהילתי בגליל התחתון קרן מורשת – קרן ישראלית שפעלה בשנים 1997–2005 לתמיכה בגרעינים תורניים, ראו גרעין תורני#ארגונים מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ' – מוסד ארכיוני וחינוכי לחקר השואה והוראתה, מיסוד "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר" וארגוניו אמצעי תקשורת ערוץ המורשת – שמו הקודם של ערוץ הטלוויזיה הישראלי עכשיו 14 רשת מורשת – הייתה תחנת רדיו של "קול ישראל" שעסקה בנושאי מורשת יהודית, פעלה בשנים 1999–2017 והוחלפה על ידי "כאן מורשת" כאן מורשת – תחנת רדיו השייכת לתאגיד השידור הישראלי שהחליפה את "רשת מורשת" מורשת (אתר אינטרנט) – אתר אינטרנט בעל זיקה דתית אישים שזה שם משפחתם דניאל מורשת (יליד 1993) – שחקן, מדבב ומנחה טלוויזיה ישראלי מנחם מורשת (1927–1980) – היה מרצה בכיר במחלקה ללשון עברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן מורשה (פירושונים)
אוקוצ'ה

האם התכוונתם ל... ג'יי ג'יי אוקוצ'ה – כדורגלן עבר של נבחרת ניגריה אייזיק אובודו אוקוצ'ה – כדורגלן גאנאי המשחק בבני סכנין
שריר העכוז האמצעי

שריר העכוז האמצעי (TA: Musculus gluteus medius) ממוקם בחלקו העליון והצידי של העכוז, חלקו העליון שטחי לעור וכשני שלישים ממנו מתחת לשריר העכוז הגדול. השריר הוא מניע חזק של הירך לכיוון צידי (הרחקה) ומסובב החוצה (לטראלי) את הירך, ומאידך משמש כמייצב של האגן בזמן הליכה. על פי מספר ממצאים, השריר פועל יותר כמיצב של מפרק הירך בזמן הליכה מאשר כמניע של הירך. פעולת השריר מונעת את נפילת האגן מטה בצד הנגדי (קונטרה-לטרלי) לצד של הרגל נושאת המשקל. פעילות יתר של השריר תרים את האגן בצד הנגדי ותאפשר את מעבר הרגל הנגדית מבלי שתתנגש בקרקע, פעילות יתר של השריר בהליכה אופיינית כתנועה מפצה על ליקויים שונים במפרקי הגפה התחתונה. חלקו העליון והשטחי לעור של השריר משמש כאתר בטוח לזריקות תוך שריריות שכן אין בעומקו מבנים אנטומיים כגון כלי דם ראשיים ועצבים העלולים להיפגע מהזריקה. לשריר העכוז האמצעי מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך. תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז האחורי לקו העכוז הקדמי. השריר נאחז בחלק הצידי של תל הירך הגדול. שריר העכוז האמצעי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior). מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן שרירי העכוז וירך במבט אחורי, שריר העכוז הגדול ורובו של שריר העכוז האמצעי הוסרו ציון השרירים הנראים במבט אחורי על הגו אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר העכוז האמצעי בוויקישיתוף Gottschalk F, Kourosh S, Leveau B. The functional anatomy of tensor fasciae latae and gluteus medius and minimus. Journal of anatomy. 1989 Oct;166:179-89. PMID 2621137 כך למשל תזוהה חולשת שריר עכוז אמצעי בצד ימין: בזמן הדריכה על רגל ימין, ישמט מטה יתר על המידה צידו השמאלי של האגן. נפילת הצד הנגדי של האגן מטה מכונה סימן טרנדלנבורג חיובי.
שליט

האם התכוונתם ל... שליט - ראש מדינה אישים ששמם שליט: פרופ' אברהם שליט – חוקר תקופת ימי בית שני וחתן פרס ישראל (1960) ופרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית ד"ר איזידור שליט – רופא שיניים, איש עיתונות ומראשי התנועה הציונית באוסטריה ד"ר דניאל שליט – מוזיקולוג, מלחין ומרצה לפילוסופיה. לשעבר מנצח בתזמורת הקאמרית הישראלית גלעד שליט – חייל צה"ל אשר נחטף על ידי מחבלים פלסטינים והוחזק בשבי מעל 5 שנים עסקת שליט – העסקה לשחרור של גלעד שליט אחר: בג"ץ שליט – עתירה לבג"ץ שהוגשה על רקע המחלוקת "מיהו יהודי" בישראל, שבה דרש ישראלי שנישא ללא-יהודייה שמשרד הפנים ירשום את ילדיו כיהודים; בעקבות קבלתה תוקן חוק השבות שליט – מושג במשחקי קלפים שליט מבוך – במבוכים ודרקונים שליט אסטרולוגי – כוכב הלכת השולט במזל אסטרולוגי מסוים שֶליט – מינרל שליטה
וינוגרד

וינוגרד היא עיירה באוקראינה דרום מערבית לקייב. משמעות השם עיר היין. וינוגרד הוא שם משפחה שמקורו במזרח אירופה ומשמעותו ענבים. האם התכוונתם ל... אליהו וינוגרד – שופט ישראלי, כיהן כיו"ר של מספר ועדות ועדת וינוגרד לחקר אירועי מלחמת לבנון השנייה. ועדת וינוגרד (לשכר לימוד) הרב יצחק וינוגרד - מייסד ישיבת תורת חיים ישעיהו וינוגרד – ביבליוגרף ישראלי רם וינוגרד – שופט ישראלי שמואל וינוגרד – מדען מחשב ישראלי-אמריקאי שרית וינו-אלעד (במקור: שריתה וינוגרד) - שחקנית ישראלית וינוגרדוב
תומאס סטיוארט טרייל

תומאס סטיוארט טרייל (אנגלית: Thomas Stewart Traill; ‏29 באוקטובר 1781 - 30 ביולי 1862) היה פרופסור לרפואה משפטית באוניברסיטת אדינבורו. טרייל נולד בקירקוול שבמיינלנד, אורקני, ולמד באוניברסיטת אדינבורו. במשך כ-30 שנה שימש כרופא בליברפול, ונמנה עם מייסדי המכון המלכותי, מכון המכניקה של ליברפול והאגודה הפילוסופית והספרותית של ליברפול. הוא הכיר את חוקר הקוטב ויליאם סקורסבי, וכתב רשימה של בעלי חיים שנצפו בגרינלנד המזרחית בעבור "יומן-המסע של ציד הלווייתנים הצפוני" של סקורסבי (1823). סקורסבי קרא על שמו את האי טרייל בגרינלנד. כאשר ג'ון ג'יימס אודובון הגיע לליברפול ביולי 1826, טרייל סייע בידו במציאת מוציא לאור לספרו "הציפורים של אמריקה". אודובון קרא על-שמו את ה-Traill's Flycatcher, סוג של ציפור-שיר ממשפחת הטיראניים, שבשעתו התייחס למין שכלל הן את ה-Empidonax traillii והן את ה-Empidonax alnorum. טרייל שב לאוניברסיטת אדינבורו בשנת 1833 כפרופסור לרפואה משפטית. הוא ערך את המהדורה השמינית של האנציקלופדיה בריטניקה (בשנים 1852-1861), שנשלמה שנה בטרם מותו. Audubon to Xánthus, Barbara and Richard Mearns ISBN 0-12-487423-1 מדיה וקבצים בנושא תומאס סטיוארט טרייל בוויקישיתוף תומאס סטיוארט טרייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דרך החיים (ספר)

דרך החיים הוא חיבור העוסק באופן בו מחלה ואבלות באים לידי ביטוי בתפילה ובהלכה. את החיבור ערך יהודה דוד אייזנשטיין (בעל האוצרות) והוא יצא לאור בניו יורק על ידי 'Hebrew Publishing Company' בשנת תרפ"ט (1929). הספר גם יצא לאור במהדורה בשפה האנגלית בשם Mourner's Manual, גם כן בשנת 1929. בחיבור ישנו אוסף תפילות בעד חולים המצויים בסכנה וכן תפילות בעבור נשמת המת. כמו כן כולל החיבור אסופת הלכות בנושאי טהרת המת וקבורתו וכן הלכות בדבר ניחום אבלים. החלק האחרון של החיבור כולל דוגמאות להספדים ודוגמאות לכתובות שעל גבי מצבות קבורה. בין ההספדים המובאים בספר ישנו נאום גטיסברג המפורסם של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן. שילוב הספד זה בספר יהודי בשפה העברית מסמל במידה מסוימת את מפעליו התרבותיים והספרותיים של יהודה דוד אייזנשטיין ששלבו נאמנות להלכה ולמסורת היהודית מחד והכרה בערכה וגדולתה של התרבות הדמוקרטית של ארצות הברית מאידך.
נפתלי אמסטרדם

רבי נפתלי דב אמסטרדם (ה'תקצ"ב, 1832, סלנט – ה'תרע"ו, 1916, ירושלים) היה מראשוני תנועת המוסר בליטא, ומגדולי תלמידיו של רבי ישראל מסלנט. נולד בעיירה סלנט שבליטא בשנת תקצ"ב. מנערותו התבלט בשקידתו וביראתו, ורבי ישראל סלנטר מסר לידו את בנו לחנכו. למד אצל רבי ישראל סלנטר בבית מדרשו בווילנה ובקובנה, והיה בין התלמידים הבכירים של רבי ישראל. לאחר נישואיו סירב לקבל על עצמו רבנות ופתח מאפייה בביתו לפרנסתו, אך רבו רבי ישראל אסר עליו לעבוד בה כפועל פשוט ולכן חיפש משרת רבנות. בשנת 1867 התמנה לרבה של הלסינקי, בה כיהן כרב במשך שמונה שנים. במהלך שנת 1870 ניסה לעבור לרבנות נובגורוד, אך הניסיון נכשל והוא שב להלסינקי עד שנת 1875, אז התפטר ושב לקובנה. בקובנה הוא חי בעוני ורבי ישראל שלחו לכהן בסנקט פטרבורג כמורה צדק לצד חברו ר' יצחק בלאזר, תפקיד בו כיהן כשנה. לאחר מכן כיהן ברבנות בעיירות יאסווין ואלקסוט, ולבסוף נטש את משרת הרבנות והתמסר להשתלמותו המוסרית. בשנים אלו פעל להפצת שיטת המוסר בסביבתו, ובמסירת שיחות מוסר בישיבות שיטת המוסר. בשנת 1906 נפטרה אשתו, ומיד לאחר מכן עזב את קובנה ועלה לארץ ישראל, והתיישב בירושלים, גם בה היה פעיל בהרבצת תורה ומוסר. רבי נפתלי אמסטרדם נפטר בירושלים בו' באדר ה'תרע"ו (1916) ונטמן בהר הזיתים. בנו רבי אליעזר לוין שימש כרב בנאדארזין (Nadarzyn) שבפולין. 'אמשטרדם, ר' נפתלי ב"ר שלמה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 29 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1227). הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר, כרך ב'
דורה

דּוּרָה (ידועה גם כסוֹרְגוּם, משמה הלטיני Sorghum) היא סוג במשפחת הדגן שמגוון ממיניו וזניו משמשים למאכל אדם ובהמה. זרעיו של המין המתורבת, הם הדגן החמישי בחשיבותו בעולם אחרי החיטה, האורז, התירס והשעורה. השם מושאל מערבית בהגיית דֻרַה (ذرة, ששורשה הערבי מקביל לשורש העברי ז־ר־י/ה). הדורה היא עשב גבוה שמגיע עד מעל ל-4 מטרים. תפרחת הדורה היא מצורת "מכבד" בה השיבוליות מסודרות בקבוצות של שתיים או שלוש שיבוליות יחד, כאשר בכל קבוצה אחת השיבוליות היא פורייה, והשאר עקרות. לדורה מערכת שורשים מסועפת ויכולת להפסיק את גידולו בעתות בצורת, ועל כן היא יכולה לשרוד בתנאי צחיחות קיצוניים. עלי הדורה הם קטנים, והם נסגרים בעת יובש. זרע הדורה דומה במבנהו לזרע התירס, אך הוא קטן ואליפטי יותר. הוא מכיל 72-81% עמילן וסוכר, 11% חלבון, 4% שומן, 2% תאית ומינרלים. יכולת הדורה לשרוד ביובש קיצוני הפכה אותה לדגן חשוב מאוד באזורים הצחיחים של אפריקה, אסיה, אמריקה ואוסטרליה, אך במיוחד היא מתאימה לאקלים האפריקאי, בהיותה עמידה לתקופות גשומות ויבשות לחלופין. אפריקה מפיקה יבול של כעשרים מיליון טונות דורה בשנה, אם כי שיטות הגידול המסורתיות מניבות בקושי טון אחד לעשרה דונם, בעוד שבשיטות מודרניות ניתן להפיק עד 5 טון לשטח זהה. מגוון המאכלים והמשקאות שמיוצרים באפריקה מהדורה (דייסות, לחמים וכדומה) מעידים על חשיבותה. באופן מסורתי מותססת הדורה תוך שימוש בחיידקי חומצת חלב. ההתססה גורמת לטעם החמצמץ שנחשב באפריקה לאיכותי. ההתססה קוטלת חיידקים מסוכנים ומאריכה את חיי המדף. התססה בשמרים משמשת לייצור בירה שמכילה חלבונים ואחוזי אלכוהול גבוהים למדי. בנוסף סיבי המטאטא כיום עשויים מעשבי דורה מפני שהם קשים, ישרים, עמידים וגדלים בטבע כשהם קשורים זה לזה. פרויקט ENVIROPAK של האיחוד האירופי מנסה לייצר מתוצרי הלוואי התעשייתיים של הדורה מוצרי פלסטיק מתכלים וציפויים מגינים לייצוא הפירות האפריקאיים. זרעי דורה משמאל ופצפוצי דורה מימין שדה דורה באל סלוודור מדיה וקבצים בנושא דורה בוויקישיתוף דורה, באתר ITIS (באנגלית) דורה, באתר NCBI (באנגלית) דורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) דורה, באתר Tropicos (באנגלית) דורה, באתר GBIF (באנגלית) דורה, באתר IPNI (באנגלית) דורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דר. אסף רוזנטל, ‏תירס או סורגום?, באתר "הידען", 5 באפריל 2015 הערך: דורה, אנציקלופדיה עברית, כרך י"ב, עמ' 250 ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שריר העכוז הקטן

שריר העכוז הקטן (TA: Musculus gluteus minimus) הוא הקטן מבין שלושת שרירי העכוז (יתר שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול ושריר העכוז האמצעי). השריר ממוקם עמוק יותר משריר העכוז האמצעי ופעולותיו דומות לאלו של האחרון: הוא מרחיק את הירך ומסובב אותה פנימה. כוחו של העכוז הקטן, בעת סיבוב פנימי של הירך, גדול יותר מזה של העכוז האמצעי. לשריר העכוז הקטן מבנה דמוי מניפה משולשת המשתרעת מהאגן לעצם הירך. תחילתו של השריר בפן החיצוני של עצם הכסל, בין קו העכוז הקדמי לקו העכוז התחתון. השריר נאחז בחלק הקדמי של תל הירך הגדול. שריר העכוז הקטן מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי (L5) ועל ידי שורש העצב של העצה הראשון (S1) דרך עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior). מבט צידי אל עצמות האגן ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בהן. מבט קדמי אל עצם הירך ואל אזורי החיבור של השרירים הנאחזים בה. שרירי העכוז והירך במבט אחורי (העכוז הגדול והעכוז האמצעי הוסרו באופן חלקי), שריר העכוז הקטן נראה בחלקו העליון של האיור. אנטומיה - מונחים מדיה וקבצים בנושא שריר העכוז הקטן בוויקישיתוף
קהלסה

קהלסה או קהאלסה (פירוש המילה הוא "טוהר") הוא השם שנתן גורו גובינד סינג (אנ') לקהל המאמינים הסיקים אשר טבלו בטקס האמריט סנסקר (אנ') כאות להצטרפותם לעדה. הגורו העשירי, גורו גובינד סינג היה לוחם ומנהיג דתי שהבין נכון את העתיד להתרחש וצפה מאבקים צבאיים. הוא יסד את ברית הקהלסה, איחד את עדת הסיקהים והפך את יחידות הלוחמים לצבא מאורגן. ב-30 במרץ 1699, במהלך כנס באנאנדפור שבהודו שנערך ביום הראשון של הבאיסאקי, ביסס גובינד סינג לראשונה את מוסד ה"קהלסה" וקבע טקס קבלה דתי שכלל טבילה סמלית ב-"אמריט" ("צוּף" - מים קדושים מסוכרים שעורבבו בחרב "קאנדה"). המאמינים שהצהירו נאמנות לקהלסה נדרשו לחמישה סימני היכר חיצוניים (Panj Kakka - "חמש ה-K"): קש (kesh) - שיער וזקן לא-גזוזים (אצל הגברים השיער נאסף ומכוסה בטורבן) קאנגה (kangha) - מסרק קטן קארה (kara) - צמיד מתכת עגול קירפאן (kirpan) - פגיון קטן מעוקל קאצ' (kachch) - מכנסיים רפויים בנוסף קבע הגורו גובינד סינג שכל הגברים הסיקהים יכונו מעתה "סינג" (Singh - "אריה") וכל הנשים - "קאור" (Kaur - "נסיכה"). הקהלסה התחילה עם חמישה מאמינים חלוצים (פאנג' פיארה (אנ')), שנענו לקריאתו של הגורו להקריב את חייהם למען הקהילה. קהלסה היא הגרעין של החברה הסיקהית. אחת החובות המוטלות על כל סיקהי היא להגן בעזרת חרבו על החלשים. המוגול ג'אהנגיר אסר והוציא להורג בשנת 1606 את הגורו החמישי גורו ארג'אן (אנ') ותבע מכל הסיקהים להתאסלם או להיות מוצאים להורג. בסיטואציה זו התגבשה קבוצה של לוחמים סיקהים כנגד המוגול וגזרותיו. אחרי נפילת האימפריה המוגולית ועלייתה של ממלכת פנג'אב הסיקהית הפכה הקהלסה למכשיר בידי השלטון להשלטת השלטון ולשמירה על המדינה. עם זאת הקהלסה שמרה על אופייה הדמוקרטי ועל יכולתה להתנגד למהראג'ה. בשנת 1839 עם פטירתו של המהראג'ה האחרון, רנג'יט סינג מנה הכוח הצבאי של הקהלסה כ-30,000 לוחמים שנחשבו על ידי הבריטים כלוחמים עזי נפש ושולבו בצבא הודו הבריטית. מדיה וקבצים בנושא קהלסה בוויקישיתוף קהלסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)