laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
התרבות העתליתית

הַתַּרבות העתליתית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרים ארכאולוגיים רבים בהם התרבות מופיעה טרם תוארכו בשיטת פחמן-14 או שיטות אחרות, אך תיארוך ממערת מנות מציע שזמן קיום התרבות היה כ-35,000 - 33,000 שנים לפני זמננו. התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון. קבורת אדם המשויכת לתרבות העתליתית התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארץ-ישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה. בשנת 2024 בחינה מחודשת של ממצאי הצור שנחפרו במערת מנות שבגליל העליון, הציעה כי גם באתר זה קיימת הופעה של התרבות העתליתית. בדיקות תיארוך מדויקות, שבוצעו על ידי חוקרים ממכון ויצמן ונערכו תוך כדי חפירת המערה, הצליחו להצביע על תיארוך ראשוני של התרבות באמצעים אמינים ומודרניים. טיב ואופן היישוב במערה עדיין נמצא תחת מחקר. המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה. עופר בר-יוסף ויוסף גרפינקל, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל, 2008, עמ' 102. Shemer, M., Barzilai, O., Boaretto, E., Hershkovitz, I., Lavi, R., Edeltin, L., & Marder, O. (2024). Intra-site variability–Analysis, characterization, and cultural affiliation of the Upper Paleolithic sequence of Manot Cave (western Galilee, Israel). Archaeological Research in Asia, 37, 100501. Garrod, D.A.E., Bate, D.M.A. (1937). The Stone Age of Mount Carmel. Vol. I. Excavations at the Wadi Mughara. Oxford: Clarendon Press. Gilead, I. (1991). The upper Paleolithic period in the Levant. Journal of World Prehistory, 5(2), 105-154. Belfer-Cohen, A., A. Davidzon, A. N. Goring-Morris, D. Lieberman and M. Spears (2004). Nahal Ein Gev I: A Late Upper Palaeolithic Site by the Sea of Galilee, Israel. Paleorient 30/1:25-46 וראו שם איורים של כלי הצור האופייניים לתרבות העתליתית
צבי-שמשון שפיר

צבי-שמשון שפיר (6 בספטמבר 1914 – 1989) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הרביעי של צה"ל (1954–1960). שפיר נולד בשנת 1914 בברלין, בשם ורנר שטראוס. עלה לישראל בשנת 1934, והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר. שימש כאיש מנגנון ההגנה. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד של חטיבת עודד. בהמשך שימש כמפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז וכסגן הקמצ"ר. מונה לקמצ"ר באוקטובר בשנת 1954. בתקופתו הוקמו יחידות היסעים ויחידות משטרה צבאית שולבו בחטיבות הקרביות. דגש מיוחד הושם בתקופת פיקודו על הגיבוש בקרב המשרתים בחיל. פיקד על חמ"ץ במהלך מלחמת סיני. בתקופת פיקודו על החיל העסיקה פרשת טבח כפר קאסם את מצ"ח במשטרה הצבאית. סיים את תפקידו בשנת 1960. צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 34 דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 39-50 דף החבר של צבי שפיר באתר "סיפורי גבעת ברנר".
דוד ריאחי

דוד ריאחי (30 בנובמבר 1928 – 9 במרץ 2013) היה פייטן בעל שם עולמי, מחבר לחנים ומורה לפייטנים המובילים בישראל, בהם החזן משה חבושה והרב חגי בצרי. את תורת הפיוט למד מהפייטן אשר מזרחי, שרבים מלחניו מושמעים ברוב בתי הכנסת הספרדיים בישראל. עוד בעודו ילד שר בפני מלך תוניסיה. במשך שנים רבות היה תלמידו של מנהיג יהדות תוניס, רבי מצליח מזוז, שנרצח במולדתו לאחר מלחמת ששת הימים על ידי מתנקש ערבי. ריאחי נולד בתוניסיה בעיר תוניס, נין לרבה הראשי של תוניסיה נסים ירחי. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בירושלים. לאחר מספר שנים עבר עם משפחתו לנתניה, לאחר שהרב דוד שלוש רבה הראשי של העיר, הזמין אותו לשמש כחזן קבוע בבית הכנסת המרכזי בעיר, שבו הקים לימים מקהלה שתלווה אותו בתפילותיו. למרות המעבר לנתניה, לא שכח את קהל מעריציו בירושלים. מדי פעם היה מגיע לעיר הקודש לסלסל את שירת הבקשות בבתי הכנסת העתיקים של שכונת נחלאות. שמעו של הרב דוד ריאחי פתח בפניו דלתות רבות הן בישראל והן מעבר לים. מעת לעת היה מוזמן לביתו או לסוכתו של הרב עובדיה יוסף, ושם היה שר, כמו כן נטל חלק באופן קבע בהילולה המסורתית הנערכת מדי שנה בישיבת כיסא רחמים בבני ברק. ריאחי לא פסק להופיע בפני קהל גם בגיל מאוחר. בגיל 79, נענה להזמנת הרב שלמה חדד, שהיה בעבר תלמידו, לנצח על פתיחת עונת שירת הבקשות בבית הכנסת העתיק אבוהב, ובהזדמנות זו הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם 'קול רינה וישועה' – המכון לשירה ופיוט, על תרומתו הכבירה בתחום הפיוט. הופיע בבית אבי חי וקבל שי הוקרה על תרומתו האדירה לפיוט בארץ ישראל.[דרושה הבהרה] בגיל 83 החל מצבו הבריאותי להידרדר, ובשל כך נאלץ לבטל הזמנות מעבר לים. הוא נפטר בגיל 85, ונטמן בבית העלמין בנתניה. במהלך שנות יצירה רבות הלחין וחיבר עשרות פיוטים, שהפכו עם השנים לנכסי צאן ברזל של השירה היהודית, כגון 'גואל יבוא', 'עזרי עזרי' ו'רבים רדפוני'. הלחן המוכר ביותר שלו הוא 'ושמרו בני ישראל' במקאם נהוונד, שמושר בכל בתי הכנסת הספרדים-ירושלמים כל ליל שבת. פיוט האזנה למזמור כי אשמרה שבת החזן והפייטן דוד ריאחי הפיוט גואל יבוא, באתר הפיוט והתפילה משה ויסברג, מגדולי הפייטנים המזרחיים • החזן דוד ריאחי ז"ל, באתר בחדרי חרדים, 9 במרץ 2013 הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל חלק ד, בני ברק ה'תשע"ח, עמ' תקסח ראו אזכור בתוך דף לתרבות יהודית משרד החינוך האגף לתרבות תורנית, עורך: דר' אריה סטריקובסקי, עמ' 100 הפייטן רבי דוד ריאחי הלך לעולמו, באתר כיכר השבת, ‏כ"ז באדר תשע"ג 09.03.13 20:44 ראו גדול החזנים בעולם ר' דוד ריאחי הלך לעולמו באתר דוס מיוזיק
קתדרלת יעקב הקדוש

קתדרלת יעקב הקדוש (בארמנית: Սրբոց Յակոբեանց Վանք Հայոց, סְרְבּוֹץ יַאכּוֹבַּאנְץ ווַאנְק הַאיוֹץ) נמצאת ברובע הארמני בעיר העתיקה בירושלים. הכנסייה נבנתה במאה ה-12 על בסיס שרידים ביזנטיים מהמאה ה-6, כשהאישור לבנייתה נתקבל ישירות מצלאח א-דין, הכובש המוסלמי. הכנסייה היא מן המפוארות שקיימות בארץ ישראל, וכך גם תוארה על ידי עולי רגל זה מאות בשנים. האור היחיד בכנסייה מגיע מן השמש שמחוץ לכיפה, ומן הנרות הרבים המפוזרים ברחבי הכנסייה. הכיפה במרכז מסמלת את העולם הנוצרי, והיא בנויה על ארבע אומנות/עמודים המסמלים את ארבעת האוונגליונים, כותבי ספרי הבשורה שבברית החדשה (מתי, יוחנן, לוקאס ומרקוס). את קירות הכנסייה מקיפים ציורים, בחלק התחתון מצוירים אנשים הקהילה המקומית, ובמעלה הקירות קדושים נוצרים מוכרים יותר. עבודות שיפוץ נרחבות בוצעו בתחילת המאה ה-18 על ידי הפטריארך הארמני גריגורי "נושא השלשלת", אשר קיבל את כינויו לאחר ששם על צווארו מרצון שרשרת כבדה כאות לשעבוד עד אשר ישיג כספים להחזרת חובות בהם שקעה הקהילה הארמנית הירושלמית. מסעו ברחבי ארמניה הצליח מעבר לצפוי, עד שנשאר כסף לשיקום הכנסייה ובניית חומות לרובע הארמני. הקיר הצפוני בשיפוצים אלה זכה ליחס רב, כמו דלתות העץ המשובצות צדפות ושריוני צבים בכניסה לקפלת סנט ג'יימס ובציורי עץ אחרים. מיד אחרי קפלה זו דלת לחדר בו שרידים ביזנטיים, וחדר המשמש את הכמרים. יעקב הקדוש (סנט ג'יימס) שעל שמו נקראה הכנסייה, הוא יעקב בן-זבדי המכונה "יעקב הגדול", אחד משנים עשר השליחים של ישו ואחיו של השליח יוחנן. הוא הוצא להורג על ידי אגריפס הראשון בשנת 44. על פי המסורת טמון ראשו הערוף בכנסייה זו בקפלה שבקיר הצפוני (משמאל לכניסה), ושאר גופו בסנטיאגו דה קומפוסטלה שבספרד. קפלה זו היא המקום הקדוש בכנסייה. יעקב אחר, הקטן, אחיו של ישו והבישוף הראשון של ירושלים, טמון בכנסייה זו מתחת למזבח הראשי (אפסיס), שם נקבר לאחר שנסקל וגופתו נזרקה מהר הבית לנחל קדרון בידי יהודים בשלהי תקופת בית שני. מימין לאפסיס המרכזי, המוקדש כאמור ליעקב הקטן אחי ישו, נמצאת קפלה קטנה המוקדשת ליוחנן המטביל, ומשמאל קפלה לכבוד מריה הקדושה, הבתולה, המדונה. בחצר הכניסה אל הכנסייה נקברו בעבר פטריארכים ונזירים ארמנים. בחלקי הקיר העליונים קבועות מצבות עם גילופי צלבים ועיטורים, המכונות חצ'קרים (אנ'). החצ'קרים בכללם ייחודיים לאמנות האבן המסורתית הארמנית, ואין בהם אחד הזהה למשנהו. כאן הם מלווים בכתובות בארמנית וחלקם בני מאות שנים. הכנסייה בנויה בצורת צלב, וכבר בכניסה מחוץ לכנסייה, מהחצר, ניתן לראות משני צדי הכניסה שני לוחות עץ (מימין) וברזל (משמאל) התלויים על חבלים. אלה הם ה"נאקוס" (בערבית), או מצילתיים. עד אמצע המאה התשע עשרה וסוף ימי שלטונו של מוחמד עלי המצרי, אסרו השלטונות המוסלמים על הנוצרים להשתמש בפעמוני כנסייה (גם על היהודים נאסר השימוש בשופר בתקופות מסוימות). נקישה בפטישי עץ על הנאקוס, קורה מעץ קשה תלויה על חבלים, שימשה תחליף לפעמוני הכנסייה, וגם כיום מדי פעם נקראים הכמרים לתפילה בעזרת הנאקוס. צליל הנאקוס חזק ונעים (כמו קסילופון עם צליל אחד). כיום ניתן למצוא נאקוס בכנסייה זו ברובע הארמני, בכנסיית הקבר ובמנזר סנטה קתרינה. הכנסייה פתוחה לקהל מדי יום מהשעה 15:00, לכחצי שעה, ובימי שבת גם בין השעות 8:00 ו-10:00. מדיה וקבצים בנושא קתדרלת יעקב הקדוש בוויקישיתוף רון פלד, הקדוש של הרובע הארמני, באתר ynet, 17 בנובמבר 2005
ירחי צדק

ירחי צדק הם ירחים, חלקם אסטרואידים, אשר נלכדו בכוח המשיכה של כוכב הלכת צדק. נכון לינואר 2023 התגלו 95 ירחים, למעלה מ-60 מהם קטנים מקוטר של 10 ק"מ. ירחי צדק מתחלקים לשתי קבוצות – הירחים הרגילים, שכנראה נוצרו יחד עם צדק, והירחים הלא-רגילים, אשר נלכדו על ידי צדק או נסחפו אליו. רוב ירחי צדק וטבעותיו מסתובבים בכיוון ההפוך מזה שבו מסתובב צדק. קבוצת הירחים הקרובים לצדק (עד 250,000 ק"מ מצדק), מקיפים את צדק במישור המקביל כמעט למישור קו המשווה של צדק, ומסלוליהם כמעט מעגליים. צבע פני שטחם אדום, הרכבם לא ידוע וצפיפות המכתשים בהם גבוהה בשל פגיעת מטאורואידים. הקבוצה נחלקת לשני חלקים: יוצרי הטבעת המרכזית – מטיס ואדרסטאה ויוצרי הטבעת הדקה – אמלת'אה ותבה. ערך מורחב – הירחים הגליליאניים ארבעת הירחים הגדולים איו, אירופה, גנימד וקליסטו נקראים הירחים הגליליאניים (משום שהראשון שגילה אותם היה גלילאו גליליי, בעת שצפה בשנת 1610 בטלסקופ לעבר צדק). הם מקיפים את צדק במישור הכמעט מקביל למישור קו המשווה של צדק, ומסלוליהם כמעט מעגליים. הם הירחים הכי גדולים שיש לצדק. ירחי הקבוצה מקיפים את צדק בכיוון השעון – בניגוד לכיוון שבו מקיפים אותו יתר ירחיו, במסלולים אקסנטריים שונים הנטויים בזווית של 153 מעלות בממוצע, יחסית למישור המשווה של צדק: תמיסטו – הירח הפנימי ביותר מהירחים שבכיוון התנועה של צדק ולא לוקח חלק ממשפחה ידועה. קבוצת הימליה – התגלו בקבוצה 5 ירחים: לדה, הימליה, ליסיתאה, אלרה, דיה. ולטודו – נע עם כיוון התנועה של צדק באזור בו יש ירחים הנעים נגד כיוון התנועה של צדק. קארפו – הירח החיצוני ביותר מהירחים שבכיוון התנועה של צדק ואינו חלק ממשפחה ידועה כלשהי. הקבוצה המרוחקת ביותר מצדק כוללת ירחים המקיפים את צדק במישור הנטוי בזווית של 28 מעלות, בממוצע, יחסית לקו המשווה של צדק. קבוצת פסיפאה לבדה מונה על פי ההערכות כ-100 ירחים. S/2003 J 12 ו-S/2011 J 1 – שני ירחים שאינם משתייכים למשפחה ידועה. קבוצת אננקה – כוללת בין היתר את: אננקה, פרקסידייק, הרפלייקה, יוקסטה. התגלו בקבוצה 23 ירחים. קבוצת קארמה – כוללת בין היתר את: קארמה, פסיתאי, קלדינה, ארקה. התגלו בקבוצה 30 ירחים. קבוצת פסיפאה – כוללת בין היתר את: פסיפאה, ספונדה, סילנה, מגאקליטה. התגלו בקבוצה 19 ירחים. S/2003 J 2 – הוא הירח החיצוני ביותר של צדק, ואינו חלק ממשפחה ידועה כלשהי. טבלה זו כוללת 69 מתוך 95 ירחיו של צדק שהתגלו. היא אינה כוללת את הירחים שהתגלו בשנים 2018 עד 2022: מקבוצת הימליה: S/2018 J 1, S/2017 J 4 ולטודו (ירח בכיוון תנועה הפוך לצדק, בנפרד) Valetudo (S/2016 J 2) מקבוצת אננקה: S/2017 J 7, J 3, and J 9 מקבוצת קראמה:S/2017 J 5, J 8, and J 2 מקבוצת פסיפיאה: S/2017 J 6 מטיס ארדסטאה אמלת'אה תבה איו אירופה גנימד קליסטו תמיסטו הימליה אלרה קארפו הרפלייקה הרמיפה פסיתאי מדיה וקבצים בנושא ירחי צדק בוויקישיתוף הטבעות של צדק, באתר "הידען" קובץ כתבות על ירחי צדק, באתר "הידען" הפרמטרים הפיזיים של ירחים באתר חקר מערכת השמש של נאס"א מודלים של ירחים, באתר לא מזוהה חיים מזר, ‏לקראת המשך חקירתם של צדק וירחיו, באתר "הידען", 13 בפברואר 2016 Jupiter Moons, אתר נאס"א, ללא תאריך. בגוף הדף נכתב שנתגלו אלפי גופים המקיפים את צדק, אך רובם זעירים ולא נחשבים לירחים; ספירות שונות מונות בין 80 ל-95 ירחים רשמיים. בקישורים שבתחתית הדף, שם מופיעה כמות הירחים ליד שמו של כל כוכב לכת, ניתן לראות שנאס"א אימצה את המספר 95. ירחים, סקוט שפרד ממכון קרנגי למדע, מאי 2023. נדרש עוד תצפיות כדי לקבוע את המסלול המלא,ירחי צדק האתר של סקוט שפרד, מכון קרנגי למדע, נכון ליולי 2018
עסקת הנשק הצ'כית

האם התכוונתם ל... עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית – עסקת אספקת נשק לצה"ל בראשית מלחמת העצמאות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית – עסקת אספקת נשק למצרים ב-1955
Neopets

Neopets הוא משחק סימולציה של חיות וירטואליות ברשת. את האתר הקימו אַדָם פַאוֵול ודוּנה וִוילִיאַמְס והוא נפתח לציבור ב-15 בנובמבר 1999. זמן קצר לאחר הקמתו, נרכש האתר על ידי "דאג דורינג". ב-2005, Viacom קנתה את החברה, בעסקה ששוויה 160 מיליון דולרים. האתר היה אחד מהאתרים הפופולריים ביותר ברשת (בפברואר 2007 דורג ב-Alexa כ-146). השחקנים באתר, שנקראים Neopians, מאכילים את חיות המחמד הווירטואליות שלהם ומשחקים איתם. בנוסף, משתמשים יכולים לשחק במשחקים, לסחור, או לשחק בבורסה מדומה, כדי להרוויח נקודות Neopoints, הכסף של האתר. באמצעות נקודות אלו ניתן לקנות חפצים וירטואליים שיכולים לתקשר עם החיות. לא ניתן להמיר כסף ל Neopoints, או למכור Neopoints, אף על פי שנעשו מספר ניסיונות כאלו בעבר באתרים כדוגמת eBay. מרכז החברה נמצא בארצות הברית, אף על פי שהמקימים של האתר היו בריטים. מסיבה זאת, האתר שומר על כתיב בריטי ברובו. האתר בשפה האנגלית, ומתורגם (בחלקו או כולו) לעשר שפות שונות: גרמנית, הולנדית, פורטוגזית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, יפנית, קוריאנית, סינית מפושטת וסינית מסורתית. בנוסף החברה מפעילה חטיבה סינית, שנמצאת בבעלות חלקית של Green Dot Capital, חברה בת של זרוע ההשקעות של ממשלת סינגפור, Temasek Holdings. במסגרת הזיכיון פורסמו מספר משחקי מחשב לרבות Neopets: The Darkest Faerie שפותחה על ידי Deck Nine. בנוסף מוגדר בפועל כאחד המשחקים הראשונים ברשת (Online). נכון לפברואר 2011, החברה מדווחת על יותר מ-180 מיליון חשבונות רשומים, ויותר מ-270 מיליון חיות. מכיוון שכל משתמש יכול ליצור עד ארבע חיות, ומשתמשים פותחים מסיבות שונות יותר מחשבון אחד, מספר המשתמשים בפועל באתר קטן בהרבה. מאז פופולריות של המשחק ירדה בהדרגה ובשנת 2020 היו רק כ-1.5 מיליון כניסות בחודש מיקמק מיקמק 2 אתר האינטרנט הרשמי של Neopets (באנגלית, באיטלקית, בהולנדית, בפורטוגזית, בגרמנית, בצרפתית, בספרדית, בצ'מורו, בסינית, ביפנית, בקוריאנית ובשפות מרובות) Neopets, ברשת החברתית פייסבוק Neopets, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Neopets, ברשת החברתית אינסטגרם Neopets, סרטונים בערוץ היוטיוב https://edition.cnn.com/2020/06/20/tech/neopets-maplestory-atari/index.html
קטיה ציטרין-סילברמן

קטיה ציטרין-סילברמן היא ארכאולוגית המתמחה בתקופה המוסלמית. מרצה בכירה במכון לארכאולוגיה ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. החל מסוף שנת 2023, היא מכהנת כראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון. ציטרין נולדה בריו דה ז'ניירו בברזיל, ועלתה לישראל ב-1987, לאחר שנת לימודים אחת בלימודי תקשורת באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית ב-1991, עם התמחות בארכאולוגיה אסלאמית. ב-1993 הצטרפה ציטרין לפרויקט סקר סיני של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. סקר זה היווה את הבסיס לעבודת המסטר שלה באוניברסיטה העברית, שעסק בהתפשטות היישוב בצפון סיני במהלך התקופה האסלאמית. ב-2005 השלימה את תואר הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, תחת הנחייתם של פרופסור ראובן עמיתי ומרים רוזן-איילון, שעסק בח'אנים של התקופה הממלוכית בסוריה רבתי. לציטרין שני ילדים, והיא מתגוררת בהוד השרון. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. ציטרין מונתה לנהל את חפירות מרכז טבריה הימי-ביניימית, שבו זיהתה את המסגד הגדול של העיר מהמאה השמינית (התקופה האומיית). עד חפירתה סברו החופרים הקודמים, ובראשם פרופסור יזהר הירשפלד שהיה השוק של העיר הבינזטית. היא מצאה דמיון רב למסגדים אחרים מהתקופה האומיית ובהם המסגד הגדול בדמשק. בניגוד למסגדים אחרים שקמו על כנסיות, מסגד זה פעל ככל הנראה לצד כנסייה. בשנת 2020 מצאה בטבריה שרידים של מסגד קדום יותר, תחת המסגד הגדול של טבריה. תארוכו ככל הנראה מהמחצית השנייה של המאה ה-7 לספירה. מדובר במסגד העתיק ביותר שנחשף בחפירה ארכאולוגית עד כה בעולם. ציטרין שימשה כמנהלת ביחד עם פרופסור מרים רוזן-איילון בח'רבת אלמיניא מצפון לגינוסר. האתר שימש כארמון אומיי, והפך מאוחר יותר למפעל לייצור סוכר. ב-2016 הפכה למרצה בכירה במכון לארכאולוגיה, ומאוחר יותר הפכה למרצה הראשונה בתחום הארכאולוגיה המוסלמית בתולדות האוניברסיטה העברית בעלת תקן של קבע. ציטרין מלמדת מספר קורסים במכון לארכאולוגיה ובמחלקה למזרח תיכון באוניברסיטה העברית. ב-2023 מונתה לראשת החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית. Cytryn-Silverman, Katia, The Road Inns (Khāns) of Bilād al-Shām during the Mamluk Period (1260-1516), BAR International Series, Oxford, 2005 Cytryn-Silverman, Katia, "The Fifth Mīl from Jerusalem: Another Umayyad Milestone from Southern Bilād Al-shām", Bulletin of the School of Oriental and African Studies, vol. 70, no. 3, 2007, pp. 603- 610 Cytryn-Silverman, Katia," Three Minarets in Ramla", Jerusalem Studies in Arabic and Islam, vol. 35, 2008, pp. 394- 397 Cytryn-Silverman, Katia, "The Umayyad Mosque of Tiberias", Muqarnas 36, 2009, pp. 37- 71 ניר חסון, תור הזהב ועידן הסוכר של טבריה, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2012 ד"ר קטיה ציטרין-סילברמן, טבריה וסביבתה התקופה האומיית, ‏אתר רשות העתיקות רשימת הפרסומים של ד"ר קטיה ציטרין באתר המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית ד"ר קטיה ציטרין-סלברמן סגל החוג, באתר islamic-mideast.huji.ac.il Katia Cytryn-Silverman The Institute of Archaeology בטבריה התגלה המסגד הקהילתי העתיק ביותר בעולם, באתר הידען, ‏2021-01-22 ברכות לד"ר קטיה ציטרין-סילברמן על עליתה לדרגת מרצה בכיר במכון לארכיאולוגיה, באתר heb.archaeology.huji.ac.il .https://islamic-mideast.huji.ac.il/people/קטיה-ציטרין-סלברמן?ref_tid=1501
גוף חימום

גוף חימום הוא רכיב במכשירים חשמליים ההופך אנרגיה חשמלית (אלקטרו-מגנטית) לאנרגיית חום. גופי חימום משמשים במגוון רחב של מכשירי חשמל ביתיים, מסחריים ותעשייתיים. גוף חימום פועל באמצעות חימום ג'אול: זרם חשמלי העובר דרך מוליך בעל התנגדות שערכה, יחד עם מתח רשת החשמל, קובע את הספק החימום. לדוגמה בקומקום שהספקו קילוואט אחד, המיועד לפעול במתח 230V, יש גוף חימום שהתנגדותו כ-50 אוהם. מרבית גופי החימום עשויים מסגסוגת הבנויה בצורת תיל, סליל או סרט. ישנם גם גופי חימום העשויים חומרים קרמיים. הסגסוגות העיקריות המשמשות נכון לנובמבר 2013 בייצור גופי חימום הן: ניקל-כרום (Nichrome): זוהי הסגסוגת הנפוצה ביותר (80% ניקל 20% כרום). הסגסוגת בעלת התנגדות גבוהה יחסית, ולאחר הפעלתו הראשונה של הגוף נוצרת על פניו שכבת חימצון (כרום-אוקסיד) המגינה עליו מפני חמצון כללי וסכנת שבירה או שרפה. קנתל: סגסוגת ברזל-כרום-אלומיניום. סגסוגת זו פותחה בשוודיה. הסגסוגת יעילה בטמפרטורות גבוהות במיוחד. נחושת-ניקל (Cupronickel): בדרך כלל 75% נחושת 25% ניקל. זוהי סגסוגת בעלת התנגדות נמוכה יחסית ולכן משמשת לטמפרטורות נמוכות. לגופי חימום יעילות גבוהה ביותר – למעט איבוד אנרגיה קטן שמתבטא באור חלש, כל ההספק החשמלי העובר דרך גוף חימום הופך לחום. כאן גם ההבדל בין גוף חימום לחוט להט (בנורות להט), אשר פועל על אותו עיקרון אך חלק גדול יותר של ההספק החשמלי הופך לאור נראה. פעולתם של גופי חימום אינה תלויה בכיוון הזרם, ולכן גופי חימום פועלים הן בזרם ישר והן בזרם חילופין. מדיה וקבצים בנושא גוף חימום בוויקישיתוף
הצבא העממי היוגוסלבי

הצבא העממי היוגוסלבי (בסרבו-קרואטית: Југословенска Народна Армија) או הצבא הלאומי היוגוסלבי (Jugoslovenska Narodna Armija) או בקיצור: JNA היה הצבא של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. הצבא פעל לצד כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו כמיליציה ברפובליקות, ויחד היוו את הכוחות המזוינים של יוגוסלביה. הצבא התחלק לשלושה חילות עיקריים: חיל היבשה היוגוסלבי (כ-165,000 אנשים נכון ל-1991) חיל האוויר היוגוסלבי (כ-32,000 אנשים) חיל הים היוגוסלבי (כ-10,000 אנשים) הצבא חולק לארבעה מחוזות צבאיים: מחוז 1 מפקדה ראשית בבלגרד – אחראי על צפון סרביה, צפון מזרח קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ווויבודינה. הכיל שישה גיסות. מחוז 3 בסקופיה – אחראי על דרום סרביה, מונטנגרו ומקדוניה. הכיל חמישה גיסות. מחוז 5 בזגרב – אחראי על סלובניה ומערב קרואטיה. הכיל חמישה גיסות. מחוז חיל הים בספליט. מקור הצבא ביחידות הפרטיזנים של טיטו שפעלו במלחמת העולם השנייה כנגד מדינות הציר. לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, שונה שם הצבא לצבא יוגוסלביה ובהמשך קיבל את התואר "עממי". ב-1968, הקים טיטו את כוחות ההגנה הטריטוריאלית שפעלו לצד הצבא, והיו כפופים אליו במידה מסוימת. יחד עם מלחמות יוגוסלביה וסוף הפדרציה ב-1992, הצבא פורק. בית הקצינים Richhard Cinton Herrick. The Yugoslav people's army: It's Military And Political Mission. Navel Postgraduate School: Monterey, California, 1980. Yugoslavia: Military Doctrine. The Libary Of Congress Country Studies, 1990. Yugoslavia: Military Dynamics of a Potential Civil War. Central Intelligence Agency, 1991. מדיה וקבצים בנושא הצבא העממי היוגוסלבי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא ובנושא יוגוסלביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
זלמן ורדי

זלמן ורדי (1924 – י"ד בכסלו תשנ"א, 1990) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) השביעי של צה"ל (1971–1976) בדרגת תת-אלוף. זלמן ורדי נולד בקובנה בירת ליטא, בנם של אריה וצפורה רוזנטל. ב-1936, בגיל 12, עלה לארץ ישראל. בשנת 1941 הצטרף לארגון ההגנה ושימש כנוטר. במלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה בחטיבת אלכסנדרוני. בשנת 1950 עבר לחיל המשטרה הצבאית ועבר את כל שלבי הפיקוד בחיל. החל ב-1969 עמד בראש משלחת הנוער והנח"ל מטעם משרד הביטחון בחוף השנהב. בשנת 1971 מונה לקמצ"ר. ורדי היה מפקד החיל הראשון שקיבל דרגת תת-אלוף (עד אז נשא הקמצ"ר דרגת אלוף-משנה). על מנת להעלות את המוטיבציה לשירות בחיל ובמקביל לשפר את דימויו, אימץ תא"ל ורדי את הגישה לפיה לא מספר הדו"חות המוענקים על ידי הש"צ הוא הקובע, אלא פעולות מניעה והסברה, תוך שימת דגש על אחריות המפקד על פקודיו, גם כשהם מחוץ לבסיסם. זאת לצד סיוע ועזרה לחיילים מחוץ למחנות. הוא הקדיש מאמץ מיוחד למלחמה בתאונות הדרכים. לשם כך תגבר את מערך האופנועים בחיל. ורדי פיקד על חיל המשטרה הצבאית במלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה, בשנת 1974, בעקבות גיוס אוכלוסייה שכונתה אז "טעוני טיפוח", נאלץ החיל בהובלתו להתמודד עם גל עריקות גואה. הוא סיים תפקידו כקמצ"ר בשנת 1976. בשנת 1948 נישא ורדי לעליזה גוטסמן. בשנת 1957 הקימו בני הזוג את ביתם בהרחבה של מושב שדה ורבורג. ב-1973 נפטרה אשתו. זלמן ורדי נפטר בשלהי 1990 (י"ד בכסלו תשנ"א), בגיל 66. נקבר בשדה ורבורג. צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 57. דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיִל, 1948–2008: שישים שנה לחיל המשטרה הצבאית, הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמ' 63–73. אל"מ זלמן ורדי – קצין משטרה צבאית ראשי, דבר, 12 בספטמבר 1971 זלמן ורדי, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון נרשמו לנשואין בתל-אביב, הצופה, 9 בנובמבר 1948. הקבר של זלמן ורדי בבית הקברות בשדה ורבורג, באתר BillionGraves. תושבי הכפר: 1957 – משפ. ורדי זלמן ועליזה, באתר "ארכיון שדה ורבורג – סיפור מקומי"; השדה: מגזין שדה-ורבורג, 4 (יולי 2013), מס' 25. הקבר של עליזה ורדי בבית הקברות בשדה ורבורג, באתר BillionGraves.
עוצבת הרעם

עוצבת הרעם (אגד ארטילרי 219) הייתה אגד ארטילרי של חיל התותחנים בצה"ל. האגד הוקם באפריל 1976 בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים. בתחילה התבסס האגד על גדודי תותחנים במילואים של פיקוד הצפון, שהפעילו תותחנים מתנייעים M-107 ("רומח"), תותחים נגררים מדגם M-71, ותותחים מתנייעים M-68. מחנות הקבע של יחידות האגד היו במחנה יפתח ובמחנה כורדני. ב-1995 החלו להיקלט בצה"ל משגרי רקטות M-270 MLRS ("מנתץ"), האגד קיבל תחת אחריותו את הגדוד הסדיר ("גדוד הרעם") ושני גדודים מילואים נוספים של משגרי מנתץ והפך לאגד עומק, שייעודו תקיפת יעדים בעומק האויב. האגד היה אגד מילואים שלחם במלחמת לבנון הראשונה ובמלחמת לבנון השנייה. יהונתן שר, גשם של פלדה, ביבשה, גיליון 22 (פברואר 2013).
יוסף פרסמן

האם התכוונתם ל... יוסף פרסמן (קצין) – קצין צה"ל בעשור הראשון למדינה, שכיהן כקמצ"ר, כמפקד יחידת המיעוטים וכמפקד הממשל הצבאי יוסף פרסמן (צייר) (Pressmane) – צייר יהודי צרפתי
Kip Kay

קיפ קדרשה, הידוע יותר בשם Kip Kay, הוא מפיק ויוצר אמריקאי של סרטוני עשה זאת בעצמך. בשנים 2007–2008 היה המשתמש השני הכי פופולרי באתר מטהקפה וקיבל תשלום של כ-120 אלף דולר מהאתר. הסרטונים משודרים באינטרנט והסרטון הראשון שודר ב-12 באוגוסט 2007. עד כה, 188 פרקים נעשו וניתן למצוא אותם בערוצי ההפצה, כגון YouTube. הסרטונים של קיפ קיי ניתנים לחלוקה לקטגוריות של מתיחות, עשה זאת בעצמך, סרטוני הסברה, ו"האקים"(שימוש במוצר מסוים לא לשימוש שלשמו הוא נועד). לקיפ קיי לא היה רקע מדעי חוץ משיעורי מדע רגילים במכללה. בראיון עמו הוא הצהיר "אני תמיד נהניתי לשחק עם דברים", הוא אומר, "ולמדתי הרבה מאבא שלי, שלימד אותי על מכניקה ואלקטרוניקה. אני רק בעל משאבים, אני מניח." קריירת הפקת הווידאו של קיפ קיי החלה עם הפקת טלוויזיה מקצועית וכיתות שידור שהובילו לעבודה ברדיו. קיי עבד כטכנאי מחשבים ומנהל תקשורת במשרה חלקית בכנסייה המקומית שלו. קיפ עבד גם עבור מגזין "Make" ששכר אותו כדי לצלם ולייצר קליפים של פרויקט סוף השבוע שלו. מדיה וקבצים בנושא Kip Kay בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Kip Kay Kip Kay, ברשת החברתית פייסבוק Kip Kay, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Kip Kay, סרטונים בערוץ היוטיוב הניו יורק טיימס, מטהקפה מחלקת כסף: שילמה ב-2007 כמיליון דולר לגולשים, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2007