laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ואן בופורט

ג'ואן בופורט (באנגלית: Joan Beaufort; סביבות 1404 - 15 ביולי 1445) הייתה המלכה הרעיה של ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד בין השנים 1424–1437. אביה של ג'ואן היה ג'ון בופורט, רוזן סומרסט (אנ'), אחיו-למחצה של הנרי הרביעי, מלך אנגליה, ואמה הייתה מרגרט הולנד (אנ'), אחייניתו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה. ג'ואן נישאה לג'יימס הראשון ב-2 בפברואר 1424 בקתדרלת סאת'ק שבגדתו הדרומית של נהר התמזה, בלונדון. סעודת הנישואים נערכה בארמון וינצ'סטר. מלומדים סבורים כי ג'ואן הייתה ההשראה לפואמה שנכתבה על ידי המלך ג'יימס הראשון "The Kingis Quair". לאחר הרצחו של ג'יימס הראשון בשנת 1437 משלה ג'ואן בתור עוצרת לבנם ג'יימס השני. לבני הזוג נולדו שמונה ילדים: מרגרט סטיוארט (1424-1445), לימים מאדאם לה דופין (רעיית יורש העצר) של צרפת ומלכה רעיה למלך צרפת לואי האחד עשר. איזבלה סטיוארט (1433-1484), נישאה לפרנסואה הראשון, דוכס ברטאן מרי מסקוטלנד, רוזנת ביוקן (נפטרה ב-1465), נישאה לוולפארט השישי פון בורסלן ג'ואן מסקוטלנד, רוזנת מורטון (1428 לערך - 1486), נישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון ג'יימס השני (1430-1460) אלכסנדר סטיוארט, דוכס רות'סיי (נולד ונפטר ב-1430); אחיו התאום של ג'יימס. אנבלה מסקוטלנד, נישאה ללואי מסבוי, רוזן ז'נבה, ולאחר גירושיה לג'ורג' גורדון, רוזן הנטלי (שאף ממנו התגרשה). בשנת 1439 נישאה ג'ואן בשנית לג'יימס סטיוארט, הנסיך השחור מלורן ונולדו להם שלושה צאצאים: ג'ון סטיוארט, רוזן את'ול (1440 לערך - 12 בספטמבר 1512) ג'יימס סטיוארט, רוזן ביוקן (1442-1499) - מונה בשנת 1471 לצ'מברלין העליון של סקוטלנד, ובשנת 1473 לשגריר סקוטלנד לצרפת. אנדרו סטיוארט (נפטר בשנת 1501), הגמון מוריי. מדיה וקבצים בנושא ג'ואן בופורט בוויקישיתוף ג'ואן בופורט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גרז רוטלוי

גרז רוטלוי (בפולנית: Gersz (Georg, George, Gersh) Rotlewi (Rotlevi, Rotlevy)‎;‏ ינואר 1889 – דצמבר 1920) היה שחמטאי יהודי-פולני. בשנת 1906 חלק רוטלוי מקום 5–6 בתחרות שהתקיימה בעיר לודז' (ניצח: עקיבא רובינשטיין. בשנת 1907 הגיע למקום השלישי בתחרות לודז' (ניצח עקיבא רובינשטיין ומקום שני דוד דניוסצבסקי). רוטלוי הגיע למקום השישי באליפות רוסיה החמישית (ניצח: עקיבא רובינשטיין) ולמקום השני בתחרות אוסטנדה (ניצח: היילמן). בשנת 1908 הגיע למקום הרביעי בתחרות המשנית בפראג (ניצח: קארל טרייבל). בשנת 1909 חלק רוטלוי מקום ראשון עם דוד דניוסצבסקי בתחרות לודז, והגיע למקום השני, לאחר אלכסנדר אלכין בתחרות סנקט פטרסבורג. רוטלוי שיחק שני דו-קרבות נגד גרז סלווה; בשנת 1909 הפסיד +5 -8 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) ובשנת 1910 ניצח +3 -1 =6. בשנת 1910 חלק מקום ראשון עם עקיבא רובינשטיין בתחרות ורשה, וניצג בתחרות המבורג דרג ב' ; ניצחון שזיכה אותו בתואר אמן ובזכות להתמודד בתחרות קרלסבאד 1911. בשנת 1911 חלק מקום 2–4 בתחרות קלן (ניצח: משה לובצקי), הגיע למקום הרביעי בתחרות קרלסבאד 1911 (ניצח: ריצ'רד טייכמן) והגיע למקום השני בתחרות מינכן (ניצח: שמעון אלאפין). מחלה נפשית קשה מנעה ממנו להמשיך ולהתמודד בתחרויות שחמט, ובשנת 1920 מת בגיל 31. לבן: גרז רוטלוי שחור: עקיבא רובינשטיין לודז' 1907 כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט. [Event "Lodz"] [Site "Lodz RUE"] [Date "1907.12.26"] [Round "6"] [White "Georg Rotlewi"] [Black "Akiba Rubinstein"] [Result "0-1"] [ECO "D32"] [PlyCount "50"] [EventDate "1907.??.??"] 1. d4 d5 2. Nf3 e6 3. e3 c5 4. c4 Nc6 5. Nc3 Nf6 6. dxc5 Bxc5 7. a3 a6 8. b4 Bd6 9. Bb2 O-O 10. Qd2 {עדיף 10. ג:ד5 ה:ד5 11. רה2 ובמסע הבא הצרחה} Qe7 11. Bd3 dxc4 12. Bxc4 b5 13. Bd3 Rd8 14. Qe2 Bb7 15. O-O Ne5 16. Nxe5 Bxe5 {השחור מאיים לזכות ברגלי ר:ח2+, ולאחר מכן מהד6+. על הלבן לשחק 17. צוד1} 17. f4 Bc7 18. e4 Rac8 19. e5 Bb6+ 20. Kh1 Ng4 {סביר להניח שבשלב זה שחור כבר חישב את המשחק עד סופו, בכל מקרה נראה שבכל חלופה הלבן אבוד} 21. Be4 Qh4 {התחבולה של השחור יפה, אך גם המסע הפשוט פ:ח2 זוכה } 22. g3 {אם הלבן היה משחק 22. ח3 השחור היה זוכה בדרך הבאה: 22..צ:ג3 23. ר:ג3 ר:ה4 24. מה:ז4 מה:ז4 25. ח:ז4 צד3 ומאיים מט צח3 26. מח2 צ:ג3} Rxc3 23. gxh4 Rd2 24. Qxd2 Bxe4+ 25. Qg2 Rh3 0-1 Grigory Helbach vs Gersz Rotlewi, Sankt Petersburg 1909, All Russian Amateur, Scandinavian Defense, Mieses Variation, B01, 0-1 Gersz Salwe vs Gersz Rotlewi, Carlsbad 1911, French Defense, Rubinstein Variation, Blackburne Defense, C10, 0-1 Gersz Rotlewi vs Frank James Marshall, Carlsbad 1911, Queen's Gambit Declined, Cambridge Springs Variation, D52, 1-0 גרז רוטלוי, באתר צ'סגיימס (באנגלית) מידע כללי גרז רוטלוי מול עקיבא רובינשטיין, 26.12.1907, "Rubinstein's Immortal Game" When Sacrificing the QUEEN isn't Enough! Georg Rotlewi vs Akiba Rubinstein (1907) Rubinstein's Immortal, www.chessgames.com "Rubinstein's Immortal Game" || When Sacrificing the QUEEN isn't Enough!, נבדק ב-2023-09-14
אוכלוקרטיה

אוֹכְלוֹקְרָטְיָה (מיוונית - "οχλοκρατία". ‏ "οχλος" - "אוכלוס" המון, "κρατία" - "קרטיה" - שלטון, נקראת גם: וולגוקרטיה) הוא שלטון ההמון, צורת שלטון בה כופה ההמון את רצונו, עריצות הרוב המובאת לצורתה הקיצונית, ממשל ללא סדר וללא הנהגה ראויה בו כל דאלים גבר. נהוג לראות את מקורו של הביטוי בסיווג של סוגי ממשל על ידי אפלטון ואריסטו. על פי "המדינה" של אפלטון ישנם חמישה סוגי ממשל. הדמוקרטיה מבחינת אפלטון היא סוג ממשל מנוון, בו ההמון קובע את הלכי החברה. ההמון הדמוקרטי יכול להיות מוסת על ידי מנהיג דמגוג, וכך לבסוף הדמוקרטיה תהפוך לטירניה. ב"פוליטיקה" של אריסטו מסווגים הממשלים השונים לשלושה סוגים, שלכל אחד מהם גרסה טובה או טהורה וגרסה רעה או מנוונת. שלטון היחיד בצורתו הטובה הוא המונרכיה, ואילו בצורתו הרעה הוא הטירניה. שלטון המעטים בצורתו הטובה הוא האריסטוקרטיה ואילו בצורתו הרעה הוא האוליגרכיה ושלטון הרבים בצורתו הטובה הוא הפוליטאה ובצורתו הרעה הוא הדמוקרטיה. הן אפלטון והן אריסטו לא השתמשו במונח "אוכלוקרטיה", אך ניתן לזהות אותה עם האופן בו הם משתמשים במונח "דמוקרטיה". המושג "אוכלוקרטיה" עצמו מופיע לראשונה בכתביו של פוליביוס, שחי במאה השנייה לפני הספירה. בספרו "ההיסטוריות" הוא מתאר מצב בו הדמוקרטיה נופלת לידי אנשים צמאי כוח המשחיתים את ההמון ומרגילים אותו למתנות, והדמוקרטיה הופכת לשלטון של כוח ואלימות, כאשר ההמונים שהורגלו לחיות על חשבונם של אחרים, ימצאו להם מנהיג שיאחד את כוחותיהם, וישתיתו את שלטונו על אלימות וטבח, עד שישובו להיות פראים גמורים, והשליט ישוב להיות אדון ומלך. הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני (המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) עושה שימוש במושג "אוכלוקרטיה" לגבי האספסוף של עירו, אלכסנדריה, שעשה פרעות בתושבי העיר היהודים. בחיבורו "נגד פלאקוס", כתב: "כאשר שליט נואש מכוחו למשול, בהכרח פורקים נתיניו עולו מיד, במיוחד אלה הנסערים מטבעם בשל דברים פעוטים ונקלים. בין אלה תופסים בני העם המצרי מקום בראש בהיותם רגילים להפיח גץ קטן לתבערות־מרי גדולות". המונח משמש בעיקר לגנאי. ישנם מקרים היסטוריים בהם ההמון כפה את רצונו על הממשל, אם באופן ספונטני, או לעיתים עקב תמרונים של המנהיגים מאחורי הקלעים. כך, למשל, ההמון הפריזאי בשלבים מסוימים של המהפכה הצרפתית, ההמון המוסקבאי שהביא לכישלון הפיכת ינאייב ב-1991, או ההמון המצרי במהלך האביב הערבי, אך המדובר לרוב בשלבי מעבר בין סוגים שונים של שלטון. אין דוגמאות מודרניות לשלטון אוכלוקרטי טהור במובן אליו התכוונו אפלטון ופוליביוס. פופוליזם למשל: פילון, נגד פלאקוס, 65. פילון, נגד פלאקוס, 17 (תרגום אריה כשר). ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תצורת גולן

תצורת גולן היא תצורה גאולוגית בחבורת בשן. התצורה נפוצה בצפון הגולן ובמרכזו. זמנה מתקופת הפליסטוקן העליון, מלפני כ-700,000 שנה ועד לפני כ-100,000 שנה. תצורת גולן מסומנת Qβg‏ במפות הגאולוגיות. תצורת גולן כוללת שמונה יחידות משנה, כאשר שלוש מהם בעלות תפוצה נרחבת, ואלו הן: קילוחי מוויסה, סקוריה אודם וקילוחי עין זיוון. היחידות האחרות הן קטנות ומצויות במקומות בודדים: בזלת רקד - בערוצי נחל רקאד ונחל הירמוך. טוף אביטל - בהר אביטל וסביבתו. בזלת כרמים, טוף ברכת רם ובזלת סער - בצפון רמת הגולן ובעיקר סביב ברכת רם. כל יחידות התצורה (פרט לבזלת רקד) בקעו משני סדקים ארוכים שאורכם כ-35 ק"מ, המקבילים זה לזה לאורך הגולן. הם יוצרים שתי שורות של חרוטי לבה וחרוטי אפר הידועים גם בשם קו התילים הישראלי. כיוונם הוא מדרום-דרום-מזרח לצפון-צפון-מערב. החרוטים הבולטים הם: השדרה המזרחית: הר פרס, רכס בשנית, תל אל-מומסיה (דרומית לקוניטרה), תל אל-מח'פי (צפונית לקונטרה), הר חרמונית, הר כרמים וברכת רם. השדרה המערבית : תילי חושניה, תילי רמת'ניה, הר יוסיפון, הר שיפון, הר אביטל, הר בנטל, הר בראון והר אודם קילוחי מוויסה הם קילוחי לבה אשר בקעו מסדקים אשר בקרקעית האדמה. קילוחים אלה זרמו על שכבת בזלת דלווה השייכת לתצורת אורטל, תוך שהיא ממלאת סדקים, עוברת בין הרכסים מתפשטת דרומה ומערבה וממלאת את האפיקים בלשונות צרות וארוכות. הבזלת שנוצרה בקילוחי מוויסה נבדלת מבזלת דלווה אשר תחתיה בכך שהיא טרשית פחות מאשר בזלת דלווה, ולכן מרבית השטחים החקלאים נמצאים על בזלת מוויסה. בין שכבת בזלת מוויסה לבזלת דלווה קיימת שכבת פלאוסול (אדמה מאובנת) המורכבת בעיקר מחרסית האטימה למעבר מים וכך נובעים ממנה מעיינות קילוח. סקוריה אודם מרכיבה את חרוטי האפר של רמת הגולן. הם ערוכים בשתי שורות שכיוונם צפון-צפון מערב ויש להם מאפיינים מורפולוגיים דומים: חרוטים מלוכסני לוע, בנויים מגושים מגובבים של חומרים פירוקלסטיים שגודל חלקיקיהם נע בין מילימטרים בודדים לבין מטרים אחדים. הצבעים האופייניים למסלע הם: שחור, סגול, חום צהוב, או אדמדם (בהתאם להרכב הסקוריה, תכולת המים שבה ולמידת הבליה שעברה). לסקוריה יש תכונות בולטות: משקל קל, חוזק מכני, נייטרליות כימית ונקבוביות. כל זה עושה אותה חומר גלם לסלילת דרכים וכבישים, יציקת בלוקים קלים, לוחות בידוד וכן לכלי קיבול לצמחים. מחצבות לאבני סקוריה מצויה למרגלותיהם של הר פרס והר אביטל, כמו גם בהרים נוספים ברמת הגולן. העובדה כי החרוטים שומרים על צורתם המקורית לעומת חרוטים במקומות אחרים בעולם, מעידה על גילם הצעיר. מדידת הגיל בצורה הרגילה הוא קשה בסקוריה לאור מעופה באוויר שאינו מאפשר יצירת גביש. אלו הם הקילוחים הצעירים שבקעו מחרוטי סקוריה אודם או מסדקי תצורת גולן. הבזלת טרשית וקילוחיה ברורים: קילוחי בנטל, קילוחי אודם וקילוחי שיפון. בזלת זו בונה "חרוטי לבה" - הר געש הבנוי על גבי רכס מאורך ובראשו לוע או מספר לועות קטנים. על חרוטי הלבה בנויים חרוטי אפר קטנים כמו בהר אודם, רכס בשנית וחרוט הבסיס של הר פרס. לעיתים בזלת עין זיוון מכוסה בחורש עבות. עקב הטרשיות לא היה כדאי לברא את היער. באזור הכפר "אל-פורן" מצפון מערב לקיבוץ מרום גולן מצוי קילוח אחד קטן בעל מראה מיוחד במינו. חלקו העליון של קילוח הלבה שכנראה דק מאוד למדי וצמיג למדי לא נשבר לגושים במהלך תהליך ההתגבשות. הוא התקפל והסתלסל לאיטו. כך נוצרו פני שטח דמויי מקלעת חבלים (Ropy Lava), המכונים גם "גללי פרה". קו התלים הישראלי דורון מור, התופעות הוולקניות ברמת הגולן, (מתוך) ארץ גולן והחרמון בעריכת אבי דגני ומשה ענבר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993. המכון הגיאולוגי לישראל, המפה הגאולוגית של ישראל 1:1,200,200
תעניות גשמים

תעניות גשמים הן סדרת צומות שנהגו בתקופת חז"ל בעקבות בצורת. הצומות לוו בתפילות מיוחדות המפורטות במסכת תענית העוסקת בחלקה הגדול בתעניות גשמים. תפילות אלו הן תפילות הציבור הקדומות ביותר שנשתמרו בידינו. כיום, מוכרזת לעיתים תענית גשמים, אולם מדובר בתענית בה צמים רק יחידים באופן וולנטרי. סדרת הצומות, מתחילה בחודש חשוון, כאשר הצומות נעשים חמורים יותר ויותר ככל שעובר הזמן ולא יורדים גשמים. לתעניות הגשמים מספר רמות שונות. המעבר לרמות השונות תלוי בתאריך: בשבעה עשר במרחשוון רק יחידים מתענים. בראש חודש כסליו כל הציבור מתענים שלוש תעניות קלות. אם הסתיימו תעניות אלו ולא נענו, גוזרים על כל הציבור שלוש תעניות חמורות שבהם נאסר לאכול מבעוד יום ואסורים אף בחמישה עינויים כיום הכיפורים, שהן: אכילה שתייה רחיצה וסיכה, נעילת הסנדל ותשמיש המיטה. לאחריהן גוזרים עוד שבע תעניות על הציבור, בהם היו תוקעין בחצוצרות, וממעטין בזמני פתיחת החנויות. באותן שבע תעניות היה סדר תפילה מיוחד, כפי המובא במסכת תענית: סדר תעניות כיצד מוציאין את התיבה לרחובה של עיר ונותנין אפר מקלה על גבי התיבה ובראש הנשיא ובראש אב בית דין וכל אחד ואחד נוטל ונותן בראשו. והזקן שבהם אומר לפניהם דברי כיבושים... עמדו בתפילה מורידין לפני התיבה זקן ורגיל, ויש לו בנים, וביתו ריקן, כדי שיהא ליבו שלם בתפילה. ואומר לפניהם עשרים וארבע ברכות... אם אף לאחר מכן לא ירדו גשמים, לא גזרו עוד תעניות על הציבור, כדי שלא להטריחן יותר מדי, אך היו ממעטין במשא ומתן, ובשאר עניינים של שמחה (כאבל), ויחידים מתענים עד שהשמש תעבור את מזל טלה (8 במאי לפי תקופת שמואל וסביבות 21 באפריל לפי הידוע כיום באסטרונומיה). על מנת לגזור תעניות גשמים יש צורך שבית דין יחליט על כך. אין גוזרים תענית על הציבור בראשי חודשים, ובחנוכה, ובפורים. ועננו דבליצקי, שריה בן בצלאל יעקב, פלגי מים, תשע"ב, באתר אוצר החכמה משנה, מסכת תענית, פרק א', משנה, מסכת תענית, פרק ב' בכותל: תפילה ותקיעה בשופר למען הגשם, באתר ynet, 29 בנובמבר 2010 מאמרים בנושא תעניות גשמים, באתר ספריית אסיף פרק ב משנה א. תלמוד ירושלמי, מסכת תענית, פרק א', הלכה ח'. משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות תעניות, פרק ג', הלכה ט'.
אנרי פרדריק אמייל

אנרי פרדריק אמייל (בצרפתית: Henri-Frédéric Amiel;‏ 27 בספטמבר 1821 – 11 במאי 1881) היה פילוסוף, סופר ומשורר שווייצרי. אמייל נולד בז'נבה למשפחה שהייתה מצאצאי ההוגנוטים שנמלטו לשווייץ אחרי ביטול האדיקט של נאנט ב-1685. התייתם מהוריו כשהיה בן תשע שנים בלבד וגדל אצל דודו. אחרי שלמד בעיר מולדתו, יצא למסע ברחבי שווייץ, איטליה, צרפת, בלגיה וגרמניה, שם למד במשך תשעה חודשים באוניברסיטת היידלברג. מ-1844 עד 1848 למד פילוסופיה, פסיכולוגיה, פילולוגיה ותאולוגיה באוניברסיטת ברלין. ב-1849 שב לעיר מולדתו ושימש כפרופסור לספרות צרפתית באוניברסיטת ז'נבה. באותה שנה כתב את מחקרו "התנועה הספרותית בשווייץ דוברת הצרפתית ודרכה לעתיד". בשל מחקר זה התמנה לפרופסור לפילוסופיה של המוסר באותה אוניברסיטה. מינויים אלה שנעשו על דעתה של המפלגה הדמוקרטית, ובניגוד לזו של המפלגה הרפובליקנית, גרמו לבידודו החברתי. בשל בידוד זה המשיך לכתוב את יצירת המופת שלו "יומן אינטימי" שבכתיבתו החל ב- 1839 ושאותו המשיך לכתוב עד סוף ימיו. יומן זה, שהתגלה אחרי מותו ושפורסם ב- 1883, כולל כ-17,000 עמודים המצטיינים בבהירות המחשבה, בכנות פנימית ובביקורת עצמית. ביומן זה הוא מביע את התפכחותו מאשליות ואת עייפותו מן החיים של אדם מדוכא. ליצירתו זו של אמייל נודעה השפעה רבה, לא בשווייץ בלבד אלא גם בכל רחבי אירופה, על מחברים שכתבו בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים, ובהם לב טולסטוי. בנוסף על יצירה זו כתב, בין היתר, את הרומן ההיסטורי "שארל האמיץ" (1876), ערך מחקרים על אראסמוס מרוטרדם, על מאדאם דה סטאל ועל מחברים אחרים, ופרסם קובצי שירה ובהם: "איל פנסרוסו" (1858), "הזרים" (שירה מתורגמת משפות שונות, 1876, ו"מיום ליום" (שירה אינטימית,1880). אנרי פרדריק אמייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי אנרי פרדריק אמייל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) אנרי פרדריק אמייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ז'אן פרנסואה רז'י

ז'אן פרנסואה רז'י (בצרפתית: Jean François Regis;‏ 31 בינואר 1597 – 30 בדצמבר 1640) היה מטיף וכומר צרפתי שנחשב לקדוש בכנסייה הקתולית. רז'י נודל בפונקוברט (Fontcouverte) שבאוד. הוא למד בכמה מוסדות ששייכים לישועים והיה חבר במסדר זה. מת בלה-לובסק במחוז ארדש בצרפת. ב-1737 הוכרז כקדוש. יום חגו הוא ה-16 ביוני. אוניברסיטת ריג'יס בארצות הברית נקראת על שמו. מדיה וקבצים בנושא ז'אן פרנסואה רז'י בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אנשי דת נוצרים ובנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה פופלוול

אנה קתרין פופלוול (באנגלית: Anna Katherine Popplewell; נולדה ב-16 בדצמבר 1988) היא שחקנית אנגלייה, אשר מוכרת בעיקר מדמותה כסוזן פבנסי מסדרת "סיפרי נרניה", ובשל גילומה של לולה בסדרה "ממלכה". פופלוול נולדה בלונדון, אנגליה, בתם הבכורה מתוך שלושה ילדים של אנדרו פופלוול, שופט בבית המשפט לערעורים ושל דברה לומאס, רופאת עור. שני אחיה הצעירים, לולו פופלוול ופרדי פופלוול גם הם עוסקים באמנויות הבמה. סבה מצד אביה, הוא השופט לשעבר אוליבר פופלוול ודודה הוא שחקן הקריקט נייג'ל פופלוול. פופלוול החלה ללמוד משחק בגיל שש בבית הספר לדרמה Allstors. היא התקבלה לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 2007, שם למדה אנגלית וספרות במכללת מודלין, אותם סיימה בשנת 2010. ב-1998, היא קיבלה את התפקיד הראשון והרציני שלה בסדרת הטלוויזיה "גבר צרפתי". ב-1999, היא הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "מנספילד פארק". לאחר מכן היא הופיעה בתפקידי משנה בסרטים: "ערפד קטן", "אני בלעדיך" ו"נערה עם עגיל פנינה". בשנת 2003, קיבלה פופלוול לראשונה תפקיד ראשי בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". הסרט יצא לאקרנים ב-2005 וזכה להצלחה גדולה. ב-2008 יצא הסרט השני בסדרה, "הנסיך כספיאן", שזכה להצלחה פחותה משל הסרט הראשון. ב-2010 השתתפה פופלוול בתפקיד אורח בסרט השלישי בסדרה "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר". בשנת 2012 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "היילו 4: עלייתו של שחר חדש", אשר מבוססת על סדרת המשחקים Halo. מ-2013 ועד 2016 שיחקה בשלוש העונות הראשונות של בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" בתפקיד לולה, חברתה של מרי, מלכת הסקוטים. מדיה וקבצים בנושא אנה פופלוול בוויקישיתוף אנה פופלוול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אנה פופלוול, ברשת החברתית אינסטגרם אנה פופלוול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אנה פופלוול, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אנה פופלוול, באתר AllMovie (באנגלית) אנה פופלוול, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אנה פופלוול, באתר Metacritic (באנגלית) אנה פופלוול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אנה פופלוול, באתר MusicBrainz (באנגלית)
1957 בישראל

1957 הייתה השנה התשיעית לעצמאותה של מדינת ישראל. לאחר מבצע קדש, ישראל נסוגה מן חצי האי סיני שכבשה; ומתרחשים שני אירועים קשים של אלימות פוליטית: התנקשות בישראל קסטנר ופרשת הרימון בכנסת. נשיא המדינה – יצחק בן-צבי ראש ממשלת ישראל השביעית – דוד בן-גוריון יושב ראש הכנסת השלישית – יוסף שפרינצק נשיא בית המשפט העליון – יצחק אולשן ראש המטה הכללי – משה דיין מפכ"ל המשטרה – יחזקאל סהר בתחילת מרץ נסוגה ישראל מסיני לאחר מבצע קדש וכחודש לאחר מכן, ב-8 באפריל, נפתחת תעלת סואץ מחדש לאחר המלחמה ולאחר תיקון הנזקים שנגרמו במהלכה. ב-29 באוקטובר משליך צעיר מעורער בנפשו, משה דואק, רימון יד בכנסת. השר חיים משה שפירא נפצע קשה, ראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרה גולדה מאיר נפצעו קל. ב-17 בספטמבר באסון תלמידי סנדלה נהרגו 15 תלמידים ערבים מהכפר סנדלה בהתפוצצות נפל תחמושת צה"לי. ב-30 באוקטובר הכריזה הממשלה כי הושלם מבצע ייבוש החולה על ידי קק"ל. נחשף לוי לוי, שריגל מטעם פולין נגד ישראל, בעודו מועסק במדור הריגול הנגדי של הש"ב. אברי אלעד, שכונה "האדם השלישי" בפרשת "העסק הביש" (בה היה המפעיל מטעם אמ"ן של החוליה שביצעה פעולות חבלה במצרים), נעצר בחשד כי ריגל לטובת מצרים. נחשף סוכן שפעל לטובת מצרים, אולריך שנפט. המשפט שבו הפסיד ד"ר ישראל קסטנר והערעור שהגיש המשיכו להכות גלים. ב-4 במרץ התנקשו שלושה צעירים בקסטנר בפתח ביתו. אחד מהם, זאב אקשטיין, היה במקורו סוכן הש"ב, שנשלח לקבוצת המחתרת על מנת לדווח על המתרחש בה. קסטנר מת מפצעיו 11 ימים מאוחר יותר. אירוע פלילי אחר הוא רצח שהסעיר את המדינה - רצח המהנדס פידיה פיאטלי, מהנדס אווירי, בעת שעמד בתור לקולנוע בצפון תל אביב. הרוצח, ששדד את בית הקולנוע, נתפס בספטמבר 1958. לראשונה מתקיים פסטיבל אבו גוש נעמי שמר מלחינה לראשונה שירים מפרי עטה: "משירי זמר נודד"; נתן אלתרמן מפרסם את "שירי עיר היונה" אורי צבי גרינברג הוא חתן פרס ישראל נפתח מכון וינגייט במיקומו הנוכחי "שלושת המיתרים" או "טריו ערבה" (אריק לביא, שמעון ישראלי וצבי בורודו) מוציאים את תקליטם, הכולל "שירי בוקרים" כגון "למדבר" ("לך לך למדבר..."), "ימין ושמאל רק חול וחול", "שיר הבוקרים" ("ערבה ערבה אין קץ...") יוצא לאור ספר הילדים הקלאסי "איה פלוטו" מאת לאה גולדברג ב-23 באוקטובר נפתח קולנוע תל אביב שמנהיג סטנדרטים מהפכניים באולמות הקולנוע: הרצפה מכוסה שטיח (המונע רעשים וגלגול בקבוקים); המושבים מרופדים ולפני בד ההקרנה הוצב מסך פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957) 20 בינואר – משה קפלינסקי, סגן הרמטכ"ל 22 בינואר – רפי רשף, שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה ועיתונאי ישראלי 28 בינואר – לוני הרציקוביץ', איש עסקים ויו"ר קבוצת הכדורגל מכבי תל אביב 26 בפברואר – צחי הנגבי, שר וחבר הכנסת מטעם הליכוד וקדימה 24 באפריל – אורי מלמיליאן, כדורגלן ומאמן כדורגל 7 ביולי – ברי סחרוף, זמר, מוזיקאי, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי 13 באוגוסט – יגאל רביד, שדרן רדיו וטלוויזיה 16 באוגוסט – אליעזר שקדי, מפקד חיל האוויר ה-15 18 בנובמבר – אלישע לוי, מאמן כדורגל 19 בנובמבר – עפרה חזה, זמרת 24 בדצמבר – דני רובס, זמר פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. (קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957) 15 במרץ – ישראל קסטנר, חבר ועד ההצלה בבודפשט בזמן השואה (נולד ב-1906) 16 ביוני – חיים אריאב, מזכ"ל הסוכנות היהודית וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים (נולד ב-1895) 15 בנובמבר – משה איכילוב, עסקן ופעיל ציבור בארץ ישראל. על שמו קרוי בית החולים איכילוב (נולד ב-1903)
טפרה

טֶפְרָה - החומר שנפלט לאוויר בהתפרצות הר געש ונופל אחר כך לקרקע. הטפרה בדרך כלל עשירה בסיליקה בדומה לסלע ריוליט, שכן התפרצויות וולקניות עזות מכילות בעיקר, מאגמה פלסית, כלומר, עשירה בסיליקה ובעלת צמיגות גבוהה. מקורו של המונח Tephra הוא מיוונית ופירושו "אפר". המונח הוצע על ידי סיגורדור טאורארינססון (Sigurdur Thorarinsson), וולקנולוג איסלנדי, בשנת 1954 בעקבות התפרצות הר הגעש הקלה (Hekla) בשנת 1947. האפר הנפלט מהר הגעש מופיע על פני הקרקע כטפרה והוא עשוי להתגבש לטוף. הטפרה מתפזר בסביבת מקום ההתפרצות בהתאם לגודל הגרגירים, לגובה אליו מגיע האפר בהתפרצות ולנסיבות האקלים. החלקים הכבדים (המכונים פצצות געשיות) נופלים בקרבת ההתפרצות, אבל הגרגרים הקלים יותר יכולים להישאר בסטרטוספירה כמה שבועות ולהינשא לעיתים למרחקים של אלפי קילומטרים. ענן האפר יכול לפעול כמראה המשקפת את קרינת השמש בחזרה לחלל ולגרום להורדה של הטמפרטורה ולגידול בכמות הגשמים, תופעה המכונה חורף געשי. המיון של הטפרה הוא לפי גודל החלקיקים: אפר געשי - פחות מ-2 מ"מ בקוטר. לפילי (Lapilli) -‏ 2 מ"מ עד 64 מ"מ. בלוק געשי או "פצצה געשית" - גדול מ-64 מ"מ. השימוש העיקרי בשכבות הטפרה בתיארוך רדיומטרי של המסלע, במקרה זה ממקור געשי. השיטה המקובלת למקרה זה היא תיארוך אשלגן-ארגון. בגאוכרונולוגיה – המדע העוסק בגילו של כדור הארץ ובגילן של שכבות הסלעים שעל פניו נעשה שימוש בלוח הזמנים הגאולוגי על מנת לקבוע את תקופת היווצרותם של סלעים תוך שימוש בשיטות תיארוך שונות. הטפרה מהווה את אחד חומרים אשר לפיהן פועלת השיטה הרדיואקטיבית, המבוססת על העובדה שאיזוטופים מסוימים הם בלתי יציבים ומתפרקים בצורה ספונטנית ליסודות אחרים (תוך שחרור אנרגיה). מדיה וקבצים בנושא טפרה בוויקישיתוף
הקו הירוק (ציור)

"הקו הירוק" (בצרפתית: La Raie Verte), או "דיוקן גברת מאטיס" הוא שמו של ציור פוביסטי משנת 1905, מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס. הציור הוא דיוקן של אשת האמן, אמילי נואלי מאטיס-פאראר. זהו ציור שמן וטמפרה על בד. מאטיס עיצב את הקומפוזיציה של הציור בפשטות ובשטיחות. למרות שהכתפיים של הדמות ניצבות בזווית קטנה כלפי הצופה, ראשה מופנה אל החזית. מבטה מופנה אל מחוץ לקומפוזיציה. הרקע הוא שטוח, אולם הוא מחולק למשטחים גאומטריים בגווני אדום, ירוק וסגול. טיפול דומה העניק מאטיס גם לדמות עצמה. רוב הפנים מצוירים באופן שטוח, ובצבע אחיד. במרכזם צייר מאטיס אזור ירקרק, כמעין קו צבע, העובר מן המצח, דרך האף אל הסנטר. קו זה איננו מנסה ליצור אשליה של נפח, על ידי הצללה, אלה דווקא מדגיש את השטיחות של הציור. גם משיכות המכחול וגווני הצבע מדגישים את המבנה הגאומטרי של הדמות. ייתכן, כי בעיצוב זה, הושפע מאטיס מן האמנות היפנית, השפעה היכולה להיות קשורה גם לתסרוקת של הדמות. בשנת 1906 הוצג הציור בתערוכה בפריז, ציורים מסוג זה תוארו בזלזול כ"לס פוב" (פוביזם=חיות בר), בדומה ליצירות דומות של אנדרה דרן ומוריס ולאמנק. בשנת 1910 כתב המבקר ג'לט בורגס (אנ') כי 'הפס הירוק' הוא "עונש" של מאטיס שבו אמילי כופה על הצופה "לראות בה היבט מוזר ונורא". היסטוריון האמנות ג'ון קליין הציע כי קשיים בנישואיהם של בני הזוג מאטיס עשויים לתרום לאופיו הבלתי אישי ודמויי המסכה שיש בדיוקן הזה. הציור מוצג כיום במוזיאון הלאומי של דנמרק (אנ') בקופנהגן. הקו הירוק, באתר המוזיאון הממלכתי לאמנות, קופנהגן. דיוקן של גברת מאטיס עם פס ירוק, בבלוג האלקטרוני Artisoo. הקו הירוק, מתוך האתר HPPH. Portrait of Madame Matisse. The Green Line, 1905, SMK- Statens Museum for Kunst (באנגלית) John Klein, Matisse Portraits, Yale University Press, 2001, ISBN 0300081006, 9780300081008. (באנגלית) (Matisse’s The Green Line (1905, HPPH- ART'S MASTERPIECES EXPLAINED (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.