laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרויקט יונה

פרויקט יונה היה פיתוח נסיוני של נשק מונחה מנוהג על ידי יונים שהגה הביהביוריסט פרדריק סקינר בעת מלחמת העולם השנייה. פרויקט יונה היה הפיתוח הראשון בעולם של נשק מונחה מסוג שגר ושכח. בשנת 1941, עוד לפני הצטרפות ארצות הברית למלחמה, הקים הממשל האמריקאי תוכנית מחקר בשם דראגון שמטרתה פיתוח פצצה דואה שתוטל ממטוסי PB4Y פריווטיר ממרחק רב לעבר צוללות או אוניות אויב, ותטביען בעזרת מטען חומר נפץ או שחרור פצצת עומק. הדגמים הראשונים של הפצצה כונו Pelican ופיתוחיהם המאוחרים כונו Bat. מספר שיטות הנחיה נוסו בפרויקט, ביניהן גם הנחיה בעזרת יונים. עוד בראשית שנות ה-40 הציע הפסיכולוג פרדריק סקינר, לאור מחקריו בתחום הביהביוריזם, לעשות שימוש בבעלי חיים להנחיית פצצות. למרות ספקנות רבה, הסכימה בשנת 1943 ועדת מחקר ההגנה הלאומית לממן את המחקר בסך של $25,000 ולהתאימו לפרויקט Pelican. מערכת הביות שפיתח סקינר הייתה מורכבת מעדשה בחזית הפצצה שממנה הוקרנה תמונה אל מסכים הנמצאים בשלושה תאים בליבה של הפצצה, בהם צופות שלוש יונים שאומנו בהתניה אופרנטית לזהות את המטרה (בדרך כלל ספינה) ולנקר אותה. כל זמן שהניקור היה במרכז המסך, הפצצה המשיכה לדאות בקו ישר, אך ניקורים שלא במרכז גרמו למסך לנטות ולהעביר למערכת הבקרה פקודת ניהוג. מערכת הבקרה ניווטה את הפצצה לפי ממוצע שערכה בין ניקוריהן של שלוש היונים. מבדיקה שנערכה על תגובת היונים לסוג המזון שניתן להן, התברר כי התוצאות הטובות ביותר היו בעת הזנה בגרעיני קנבוס. המערכת נבחנה בהצלחה בסימולציות על הקרקע וסקינר שאף להתקינה בפצצות Pelican ולהתחיל בניסויי טיסה, אולם התקשה לשכנע את הממסד הצבאי ברצינות הפרויקט. בו בזמן, פיתוח טכנולוגיית המכ"ם איפשר את פיתוחו של ראש ביות מכ"מי פאסיבי שהותקן בפצצה, ולבסוף בשנת 1944 פרויקט יונה בוטל. היונים המאומנות לאתר ולהטביע ספינות אויב הועברו לחיות בגינת ביתו של סקינר כחיות מחמד. בשנת 1948 גילה הצי האמריקאי את ממצאי פרויקט יונה, ופתח תוכנית בשם Orcon (ראשי תיבות של "בקרה אורגנית") לבדיקת היתכנות נוספת של הרעיון. פרויקט זה הוכיח בשנית שיונים יכולות לנווט פצצות וטילים, אולם דעתן מוסחת בקלות מעננים או גלים. פרויקט זה נסגר בשנת 1953. בהרצאות שנשא בשנים מאוחרות יותר ייחס סקינר את פיתוח רעיון תיבת סקינר לתוצאות מחקריו בפרויקט יונה. פצצת כדור פורח קליע חכם פצצת עטלף חולדת נפץ ב. פ. סקינר: Cumulative Record (ISBN 0874119693) מתאר את הפרויקט. מידע על פרויקט Pelican תולדות הפרויקט באתר המכון הסמיתסוניאני תיאור מפורט מאוד של ניסוייו של סקינר מאמר מהמכון למדעי המחשב באוניברסיטת יוטה אזכור של הפרויקט במאמר אודות סקינר פרויקט יונה ועוד
תורת התעודות

האם התכוונתם ל... דיפלומטיקה (אנ') – ענף מדעי העוסק בחקר תעודות ומסמכים השערת התעודות – רעיון מתחום ביקורת המקרא
קומיס

קומיס (מקזחית: Қымыз; במונגולית: Айраг, אַיירָאג) הוא משקה מסורתי המיוצר על ידי התססה של חלב סוסות, שמקורו במרכז אסיה. באופן מסורתי מכינים אותו במכל מעור סוס. המשקה מכיל כמויות קטנות של אלכוהול ולכן יש לשתות ממנו כמויות גדולות כדי לחוש שכרות. הקומיס הוא משקה עתיק. כבר במאה ה-5 לפני הספירה הרודוטוס מציין בכתביו שהסקיתים שתו חלב סוסות מעובד. במאה ה-13, וילם מרוברוק מזכיר אותו כמשקה מחלב סוסות ששתה במסעותיו במרכז אסיה. כאשר מכינים את המשקה מחלב פרה, יש להוסיף סוכר כדי להבטיח שהתסיסה תימשך. בקומיס יש 2% אלכוהול, אולם ניתן להעלות את הריכוז על ידי זיקוק. הקומיס, ומשקה דומה - הקפיר - עדיין מיוצרים ברחבי העולם, ואפשר גם להכין אותם בבית. מדיה וקבצים בנושא קומיס בוויקישיתוף ynet, 10 המאכלים הכי מוזרים בעולם, באתר ynet, 26 בדצמבר 2010 Berkay Keskin, Erdoğan Güneş, Social and cultural aspects of traditional drinks: A review on traditional Turkish drinks, International Journal of Gastronomy and Food Science 25, 2021-10-01, עמ' 100382 doi: 10.1016/j.ijgfs.2021.100382 Subrota Hati, Sujit Das, Surajit Mandal, 4 - Technological Advancement of Functional Fermented Dairy Beverages, Woodhead Publishing, 2019-01-01, עמ' 101–136, ISBN 978-0-12-815258-4 The Internet Classics Archive | The History of Herodotus by Herodotus, classics.mit.edu Larry V. Clark, The Turkic and Mongol Words in William of Rubruck's Journey (1253-1255), Journal of the American Oriental Society 93, 1973, עמ' 181–189 doi: 10.2307/598891 Willem van Ruysbroek, Abp of Antivari Giovanni di Plano Carpini, The journey of William of Rubruck to the eastern parts of the world, 1253-55 as narrated by himself : with two accounts of the earlier journey of John of Pian de Carpine, London : Bedford Press for the Hakluyt Society, 1900
אנדרטת יוליסס ס. גרנט

אנדרטת יוליסס ס. גרנט (באנגלית: Ulysses S. Grant Memorial) היא אנדרטה הממוקמת למרגלות גבעת הקפיטול, במפגש שדרת פנסילבניה ושדרת מרילנד, בוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה הוקמה לזכרו של הגנרל וגיבור מלחמת האזרחים האמריקנית, ונשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. האנדרטה ניצבת בקצה המזרחי של המול. האנדרטה כוללת את פסל רכוב על סוס של גרנט. הפסל, הפונה לעבר אנדרטת לינקולן ואנדרטת וושינגטון, הוא הפסל הרכוב השני בגודלו בארצות הברית, והרביעי בגודלו בעולם. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלה אגודת צבא טנסי בפעלות ציבורית ובפעילות לאסוף מימון לצורך הקמת האנדרטה. אנדרטת גרנט, שהעבודה על פסליה החלה בשנת 1902 הייתה האנדרטה הגדולה ביותר שתוכננה עד אותה עת. מבנה האנדרטה תוכנן על ידי האדריכל אדוארד פירס קייסי, והפסל שבמרכז האנדרטה הוא מעשה ידי הפסל הנרי מרווין שריידי (אשר נעזר בפסל אדמונד אמאטייס לקראת סיום העבודה על הפסל). שריידי עבד על האנדרטה במשך כ-20 שנה עד מותו, מעומס העבודה, כשבועיים לפני חנוכת האנדרטה בשנת 1922. אורכו של בסיס האנדרטה 77 מטרים, ורוחבו 22 מטרים. האנדרטה כוללת שלושה חלקים: במרכז החלק המרכזי (הגבוה ביותר), על כן שגובהו 6.8 מטרים, ניצב פיסלו של גרנט הרוכב על סוסו "סינסינטי" - גובהו של הפסל 5.7 מטרים. משני צדדיו של גרנט עומדי פסלי חיילי צבא האיחוד - חיילי תותחנים, רגלים ופרשים. מסביב לבמת אנדרטה המרכזית נמצאים ארבע במות קטנות שעליהן ארבעה פסלי אריות ברונזה. העבודה על מבנה האנדרטה החלה בשנת 1909, עת שהותקנו ארבעה פסלי האריות. פסלי כוחות הארטילריה הותקנו בשנת 1912, חיל הפרשים בשנת 1916 ופסלו של גרנט עצמו בשנת 1920. האנדרטה נחנכה ביום השנה ה-100 להולדתו של גרנט - ב-27 באפריל 1922. את בניית האנדרטה השלים שרי פריי על פי שרטוטיו של שריידי בשנת 1924. בסמוך לאנדרטה מצויות שתי אנדרטאות נוספות: אנדרטת ג'יימס א. גרפילד ואנדרטת השלום. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת יוליסס ס. גרנט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת יוליסס ס. גרנט (באנגלית) תצלומי האנדרטה (אורכב 27.05.2016 בארכיון Wayback Machine)
אנדרטת לינדון ביינס ג'ונסון

החורשה להנצחת לינדון ביינס ג'ונסון שעל גדת הפוטומק (באנגלית: Lyndon Baines Johnson Memorial Grove on the Potomac) היא אנדרטה הממוקמת על האי קולומביה שבנהר הפוטומק בוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את זכרו של נשיא ארצות הברית לינדון ביינס ג'ונסון. האנדרטה כוללת שני חלקים - הראשון חורשה במרכזה עומד מונולית עשוי גרניט שהובא ממדינת טקסס, והשני - מישור עשב. עצי החורשה הם עצי אורן וסביב המדשאות ערוגות של מיני רודודנדרון. בכניסה לפארק ניתן לשמוע הקלטה של ליידי בירד ג'ונסון המתארת את הקמת הפארק שלימים נקרא על שמה והאנדרטה על שם בעלה. האנדרטה הוקמה בעקבות החלטה של קונגרס ארצות הברית מיום 28 בדצמבר 1973, והיא רשומה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. האנדרטה נחנכה ב-27 בדצמבר 1974 ומנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת לינדון ביינס ג'ונסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת לינדון ביינס ג'ונסון
קו מחבר

קו מחבר הוא סימן דפוס בצורת קו ישר אופקי הממוקם מעל לרצף סימנים מתמטיים, במטרה לציין שיש להתייחס לכל רצף סימנים זה כחטיבה אחת. משתמשים בקו המחבר, למשל, כדי לציין את המחזור בשבר מחזורי:   0.2 45 ¯ {\displaystyle \ 0.2{\overline {45}}} הוא השבר   0.2454545... {\displaystyle \ 0.2454545...} , בעוד ש-   0.24 5 ¯ {\displaystyle \ 0.24{\overline {5}}} מייצג את   0.2455555... {\displaystyle \ 0.2455555...} . בדומה לזה, הקו המחבר מציין את הספרות החוזרות בשבר משולב מחזורי. הקו המחבר מתאר גם את הביטוי שממנו מוציאים שורש:   2 x + 1 {\displaystyle \ {\sqrt {2x+1}}} , לעומת   2 x + 1 {\displaystyle \ {\sqrt {2x}}+1} או   2 x + 1 {\displaystyle \ {\sqrt {2}}x+1} , כולם שונים זה מזה. בגאומטריה, משתמשים בקו המחבר כדי לסמן את הקטע   A B ¯ {\displaystyle \ {\overline {AB}}} שבין שתי נקודות הקצה A ו-B. הקו המחבר דומה לסימן המתאר וקטור פיזיקלי או וקטור אלגברי מכוון   A B → {\displaystyle \ {\overrightarrow {AB}}} , המציין את הקטע בין שתי הנקודות יחד עם הכיוון (מ- A ל-B). בהקשר זה מקובל גם סימון מוקטן,   A B → {\displaystyle \ {\vec {AB}}} . מקף מדיה וקבצים בנושא קו מחבר בוויקישיתוף קו מחבר, באתר MathWorld (באנגלית)
Magic Circle Music

Magic Circle Music היא חברת תקליטים המפיקה בעיקר זמרים ולהקות מהז'אנר הבי מטאל. החברה הוקמה על ידי בסיסט ההרכב Manowar ג'ואי ד'מאיו ב-2005. Manowar Bludgeon David Shankle Group Feinstein Guardians of the Flame HolyHell לוקה טורילי Luca Turilli's Dreamquest Majesty Rhapsody of Fire אתר האינטרנט הרשמי של Magic Circle Music ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנדרטת הטיטניק

אנדרטת הטיטניק (בשמה המלא: אנדרטת הטיטניק של הנשים; באנגלית: Women's Titanic Memorial) היא אנדרטה בדרום מערב וושינגטון, בירת ארצות הברית. האנדרטה הוקמה לזכר הגברים שמתו על האונייה טיטניק, מאחר שנתנו לנשים ולילדים לעלות לפניהם לסירות ההצלה. האנדרטה ממוקמת ברחוב P, בסמוך לתעלת וושינגטון וליד מצודת לזלי ג'י. מקניר. האנדרטה, שתוכננה על ידי גרטרוד ואנדרבילט ויטני, נבחרה בעקבות תחרות שנערכה על ידי איגוד ההנצחה של נשות הטיטניק (Women's Titanic Memorial Association). האנדרטה נוצרה על ידי הפסל ג'ון הוריגן והיא פסל שגובהו כ-4 מטרים של גבר לבוש למחצה שזרועותיו מונפות לצדדיו. האנדרטה נחנכה ב-26 במאי 1931 על ידי הלן הרון טאפט, אלמנתו של נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט. על האנדרטה מופיעה הכתובת: לזכרם של הגברים האמיצים אשר איבדו חייהם בעת שנטרפה הטיטניק 15 באפריל 1912 הם נתנו חייהם על מנת שנשיהם וילדיהם ינצלו הוקמה על ידי נשות אמריקה — בעת הקמתה ניצבה האנדרטה במקום בו ניצב כיום מרכז ג'ון פ. קנדי לאמנויות הבמה. היא הועברה ממקומה בשנת 1966 והועתקה למקומה הנוכחי בשנת 1968. העתק של האנדרטה, העשוי שיש נרכש על ידי ממשלת צרפת. בסרט טיטניק משנת 1997 ישנה סצנה מפורסמת בה גיבורת הסרט, המגולמת על ידי קייט וינסלט, עומדת בתנוחת פסל האנדרטה. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת הטיטניק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת הטיטניק הצעות נוספות לאנדרטה תצלומי האנדרטה (אורכב 06.10.2016 בארכיון Wayback Machine) הנוסח המקורי: TO THE BRAVE MEN WHO PERISHED IN THE WRECK OF THE TITANIC APRIL 15 1912 THEY GAVE THEIR LIVES THAT WOMEN AND CHILDREN MIGHT BE SAVED ERECTED BY THE WOMEN OF AMERICA
אנדרטת ג'ורג' מייסון

אנדרטת ג'ורג' מייסון (באנגלית: George Mason Memorial) ממוקמת בפארק הפוטומק המזרחי שבעיר וושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את ג'ורג' מייסון כותב הצהרת הזכויות של וירג'יניה, נציג בוועידת פילדלפיה שנערכה בפילדלפיה בשנת 1787. מייסון ידוע בשל סירובו לחתום על חוקת ארצות הברית מאחר שהחוקה לא ביטלה מפורשות את העבדות בארצות הברית. האנדרטה הוקמה בעקבות חוק שנחקק בקונגרס ארצות הברית ב-10 באוגוסט 1990. האנדרטה כוללת קיר שאורכו 24 מטרים שבמרכזו ספסל ועליו יושב פסלו של ג'ורג' מייסון. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל פיי ב. הרוול, והפסל הוא מעשה ידי הפסלת ונדי רוס. עבודות הקמת האנדרטה החלו ב-18 באוקטובר 2000 והאנדרטה נחנכה ב-9 באפריל 2002. כיום האנדרטה מנוהלת ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. מדיה וקבצים בנושא אנדרטת ג'ורג' מייסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנדרטת ג'ורג' מייסון תיאור האנדרטה
לשון-פר סמורה

לְשׁוֹן-פַּר סְמוּרָה (שם מדעי: Anchusa strigosa) הוא צמח עשבוני רב-שנתי בעל שושנת עלים גדולה. הצמח הוא דו-מיני ופרחיו כחולים, לבנים ותכולים. הצמח גדל בעיקר באדמות כבדות בהרים גבוהים, באזורי מסלע קירטוני, בצדי דרכים, שדות, בתה ומדבריות. תפוצתו היא סהרו-ערבית. המין נפוץ בחגורת הספר, מהנגב הצפוני דרך הרי יהודה והשומרון ועד הגליל המזרחי ורמת הגולן. הוא התפשט בצידי דרכים מערבה אל תוך החבל הים תיכוני. פורח בחודשים ינואר עד יוני. פריחתו מתנשאת לגובה מטר ויותר. כל הצמח מכוסה בשערות זיפניות ומכאן שם המין. בחורף צומחת שושנת עלים גדולה ואחריה עולים מבסיס הצמח עמודי תפרחת גבוהים. כותרת הפרח דומה למסמר - הפרח הוא בעל 5 עלי כותרת המאוחים לצינור ארוך. אורך עלי הכותרת הוא כסנטימטר אחד. לוע הכותרת סגור על ידי קשקשים שעירים. תפקידם הוא למנוע מחרקים לא רצויים להיכנס אל לוע הכותרת וגם למנוע מחרקים קטנים שכן הצליחו להיכנס לצאת החוצה. על ידי המאבק שלהם עם הפרח גדל הסיכוי להאבקה כשיצאו. תפקיד נוסף הוא מניעת התאדות הצוף המופרש בבסיס צינור הכותרת. המבקרים העיקריים בפרחים הם דבורים יחידאיות ארוכות-לשון מהסוגים מדרונית (Anthophora) ומחושית (Eucera), וכן דבורי דבש. ניתן להשתמש בצמח לרפואה בעזרת העלים והשורש. ניתן לרפא פצעים בעור על ידי הנחת עלים כתושים על הפצע. כמו כן ניתן לרקוח משחה מהעלים הכתושים ובתוספת שמן זית לרפא כוויות. חליטת העלים ושתיית החליטה, משמשת נגד תולעים ושטפי דם. ד' דרום, א' שמידע, מדריך פרחי הבר בישראל, כרך א', הצמחייה הים תיכונית, ירושלים 1991 עמ' 28. מדיה וקבצים בנושא לשון-פר סמורה בוויקישיתוף לשון-פר סמורה, באתר NCBI (באנגלית) לשון-פר סמורה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) לשון-פר סמורה, באתר צמח השדה לשון-פר סמורה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה לשון-פר סמורה, באתר Tropicos (באנגלית) לשון-פר סמורה, באתר GBIF (באנגלית) לשון-פר סמורה, באתר The Plant List (באנגלית) לשון-פר סמורה, באתר IPNI (באנגלית)
פסיכולוגיה חברתית - מונחים

פסיכולוגיה חברתית: חקר השפעת החברה על אופן החשיבה האנושי. דימוי עצמי צורך בהישג פחד מפני הצלחה הטרמה: הגברת הזמינות של מידע הנובעת מחשיפה לגירויים ספציפיים או מאורעות. אפקט ההילה: אפקט בו תכונה אחת מאפילה על כל יתר התכונות ביצירת הרושם הכללי. אפקט הראשוניות: אפקט בו אלמנטים מוקדמים בזמן יוצרים סכימה המטמיעה לתוכה אלמנטים שבאים בהמשך. אפקט האחרונות: אפקט בו אלמנטים מאוחרים בזמן יוצרים סכימה המטמיעה לתוכה אלמנטים מוקדמים. הטיה לטובת העצמי: נטייה ליחס כישלונות לגורמים ולנסיבות חיצוניים, והצלחות לגורמים פנימיים. הטיית האישוש: תופעה בה אנשים המחפשים אחר עדויות שיאששו את השערתם, נוטים להתעלם מעדויות שמפריכות את השערתם, על מנת להעלות את הסיכוי שאכן יקבלו תמיכה להשערתם. הטיית הצופה המשתתף: הנטייה לייחס את הפעולות של אנשים אחרים לתכונותיהם, ואילו את הפעולות האישיות לנסיבות חיצוניות. היוריסטיקה: כלל חשיבה פשוט המציע דרך קלה ומהירה להגיע לתשובה הדרושה. טעות הייחוס הבסיסית: הנטייה לראות התנהגות כנובעת מתכונות ומנטיות של המבצע, ולהזניח את השפעת הסביבה. אפקט הצדקת היתר: הנטייה לפרש התנהגות בהדגשת יתר על סיבות מצביות בולטות ולא לייחס דגש לאישיות. נבואה המגשימה את עצמה: מצב שבו ציפייה גורמת להתנהגות תואמת של בעל הציפייה, והתנהגות זו גוררת התנהגות תואמת גם מן הצד השני, דבר הגורם בסופו של דבר לאישוש הציפייה הראשונה ולהפיכתה למציאות (ראו גם אפקט פיגמליון). נבואה המזימה את עצמה: מצב שבו ציפייה גורמת להתנהגות הפוכה של בעל הציפייה, המונעת את התגשמותה (כך ייתכן שאלמלא העלאת הנבואה לתודעה, היא אכן הייתה מתגשמת). רצייה חברתית: התנהגות של אדם שמושפעת מרצונו להתקבל על ידי החברה. מוקד שליטה: מוקד שליטה פנימי: האמונה שהצלחתו של אדם תלויה בכישרונו ומאמציו המושקעים להשגת המטרה. מוקד שליטה חיצוני: האמונה כי הצלחתו של אדם תלויה בגורמים חיצוניים. פיזור אחריות: התופעה שככל שקבוצת האנשים שבה נמצא יחיד גדולה יותר, נוטה הוא יותר להסיר מעצמו את נטל האחריות. אפקט פיגמליון: נבואה שמגשימה את עצמה. ניכור החברה: תפיסת האדם את החברה כפונקציונלית ויחסית לצרכיו. מיזוג זהות: מבנה (קונסטרוקט) פסיכולוגי שהוגדר בפסיכולוגיה החברתית ובאנתרופולוגיה הקוגניטיבית, כיישור קו עם של אדם עם קבוצה חברתית עמה הוא חווה תחושת אחדות מוחשית. פסיכואנליזה - מונחים פסיכולוגיה התפתחותית - מונחים
קפיר

קֵפִיר הוא משקה חלב שמקורו בקווקז ומופק בתסיסה הומולקטית בדומה ליוגורט. גרגירי קפיר הם למעשה מושבה סימביוטית של חיידקים מהסוג לקטובצילוס אצידופילוס ושמרים במטריצה של חלבונים, ליפידים וסוכרים. הצירוף המדויק של חיידקים ושמרים משתנה מתערובת לתערובת. כשמשרים את הגרגירים בחלב הם מתחילים את תהליך התסיסה והמשקה שנוצר, הקרוי גם הוא קפיר, הוא מוגז קלות וקצת אלכוהולי. כדי להבטיח אחידות, במוצרים מסחריים משתמשים באבקת בסיס במקום בגרעינים. עם זאת, אבקה אינה יוצרת גרעיני גיבוש או ממשיכה לצמוח ללא סוף. את חיידקי הקפיר מגדלים בחלב (בעיקר חלב פרה או עז הבית) למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. התוצאה דומה מאוד ליוגורט. קפיר מים הוא קפיר שגדל במים עם סוכר, פירות יבשים (כמו תאנים למשל) ומיץ לימון, גם כן למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר. בקפיר מים נהוג להשתמש כדי להכין משקאות תוססים שאינם על בסיס חלב. בצ'ילה משקה זה מכונה "Yoghurt de Pajaritos". בשל כמות האלכוהול הנמוכה בקפיר, במזרח אירופה יש המשתמשים בו לטיפול בחמרמורת ("האנג אובר"). בישראל קפיר פופולרי מאוד בקרב יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר. ומספר מחלבות ישראליות מיצרות את המשקה, לדוגמה: מחלבת ארגמן, מחלבת דן, מחלבת י. מרדכי. מדיה וקבצים בנושא קפיר בוויקישיתוף פרסום הטוען לסגולות רפואיות מידע והיסטוריה של הקפיר, מתוך האתר "לבריאות!" נוסו אף נוזלים אחרים כגון: חלב סויה ומי אורז אך נצפה כי המומלץ ביותר הוא חלב הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סוציאליזם ערבי

סוֹצְיָאלִיזְם ערבי (الاشتراكية العربية) הוא אידאולוגיה פוליטית המהווה שילוב של פאן-ערביות וסוציאליזם. השפעת הסוציאליזם הערבי הגיעה לשיא בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20, כאשר היוותה בסיס אידאולוגי למפלגת הבעת', ובמידה פחותה לתנועתו של גמאל עבד אל נאצר במצרים. אין לבלבל בין מושג זה ובין החשיבה הסוציאליסטית בעולם הערבי, שהקדימה את הסוציאליזם הערבי בחמישים שנה. רעיון הסוציאליזם הגיע לעולם הערבי בסוף המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20, כמאה שנה אחרי שהתפתח בצרפת ואנגליה. המונח תורגם תחילה כ"אג'תמאעיה" ואחר-כך "אשתראכיה" שפירושו שיתופיות. פרוש זה שונה מן המקור הלועזי של המילה לכן יש צורך לבחון תחילה את מקור השם והתפתחותו. מקור השם סוציאליזם מן המילה הלטינית סוציאליס (socialis) – חברתי. אחד המעצבים החשובים ביותר של האידיאל הסוציאליסטי הוא קרל מרקס. הוא האמין כי יש צורך בשינוי חברתי, בייחוד בארצות המתועשות, ושמעמד הפועלים הוא שיביא לשינוי חברתי ולקביעת זכויות האדם העובד, מרקס האמין שיש מכנה משותף לכלל הפועלים בעולם, ולכן סיסמתם הייתה: "פועלי כל העולם התאחדו" מול המעמדות המנצלים. אחד הניצנים של הסוציאליזם בעולם האסלאם היה אל אפגאני; הוא דיבר בעיקר על אשתראכיה אסלאמיה, במאמרים שפרסם בשנים 1892–1897. כעבור עשרים שנה הסופר המצרי-קופטי סלאמה מוסא פרסם ספרון בשם "אל אשתראכיה" והשתתף בהקמת מפלגת אל-חזב אל-אשתראכי. פעולתו החלוצית של אל-אפגאני שיקפה את הלך רוח, אשר שרר בקרב משכילים ערבים לפני מלחמת העולם הראשונה. בתחילת-אמצע המאה העשרים שני זרמי סוציאליזם היו ידועים בעולם: הסוציאליזם המרקסיסטי והסוציאליזם הדמוקרטי. הסוציאליזם המרקסיסטי דגל בתפיסת השלטון בכוח, ביטול המעמדות, ביטול הקניין הפרטי והטלת דיקטטורה של הפרולטריון (שלב הכרחי, אשר לאחריו יוכל להתקיים "הקומוניזם הטהור"). הסוציאליזם הדמוקרטי לא האמין בדרך של הפיכת סדרי השלטון כדי לשפר את המצב הכלכלי-חברתי של העם, אלא בדרך של מאבק במסגרת המשטר הדמוקרטי. גיבוש מפלגות קומוניסטיות חזקות בעולם הערבי גרם אף הוא להתפתחות הסוציאליזם הערבי. הסוציאליזם הערבי דוחה את הגישה האנטי-לאומנית של הסוציאליזם המרקסיסטי. מה שמייחד את הסוציאליזם הערבי זה היותו קשור בטבורו לאידאולוגיה הלאומית ערבית. המושג "סוציאליזם ערבי" נטבע על ידי מישל עפלק, ממייסדי מפלגת הבעת' בסוריה, כדי ליצור הבחנה בין הסוציאליזם שלו ובין זרמי הסוציאליזם האחרים. קוים לדמותו של הסוציאליזם הנאצרי (סקירה של סקירה של מחלקת החקר במשרד החוץ, נמצא בארכיון המדינה) סוציאליזם אסלאמי
מעיין הגבורה

מעיין הגבורה (ידוע גם כעין אל עריק) הוא מעיין שכבה הסמוך לעלי באזור המכונה "העמק הנעלם". בזכות מי המעיין שוכנות בסביבה חיות בר רבות. באזור יש גם ממצאים ארכאולוגיים רבים, בהם ממצאים מהתקופה הכנענית. כמו כן נמצאו במרחב המעיין שרידים מקרב במלחמת העולם הראשונה - קרב קו שתי העוג'ות. במעיין בריכה בעומק 1.80 וברוחב של כארבעה מטרים, ובריכת שכשוך בעומק של 40 ס"מ. בספטמבר 2004 שופץ המעיין על ידי תלמידים מבית-ספר "תלמוד תורה", תלמידי המכינה קדם-צבאית בני דוד וסטודנטים מאוניברסיטת אריאל לזכר אבי ואביטל וולנסקי (תושבי עלי שנרצחו בפיגוע ירי בדרכם לביתם בכ"ז באב ה'תשס"ב). נבנו בו שתי בריכות, בריכת מבוגרים ובריכת ילדים, הוקמו לצדו שולחנות פיקניק וערסלים, נבנה צריף עץ ובו מלתחה והוצבו שלטי הדרכה. ספסל פיקניק ליד הבריכה הבריכה העליונה שתי הבריכות הבריכה הגדולה בשעת לילה אוגוסט 2019 שלט הזיכרון במעיין שלט הדרכה ליד המעיין הבריכות במבט דרומה משה קוסטה, אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, ספריית בית אל, 2008 דניאל אלדר ויוסף ירושלמי, ההר הטוב הזה - מסלולים ואתרים בדרום השומרון, ירושלים: הוצאת בית אל, תשס"ט 2009, עמ' עמודים 177 מפת טיולים וסימון שבילים 7: השרון והשומרון, בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל". מעיין הגבורה באתר "מסלולים" מעיין הגבורה - היסטוריה הווה ואוסף תמונות צפריר רינת, כך מונעים מתנחלים גישה מפלסטינים למקורות מים בגדה, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2010 מעיין הגבורה באתר "תיירות בבנימין" "מפת מאחזים - אוגוסט 2006" בהוצאת שלום עכשיו מטה בנימין, באתר binyamin.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קבר עתניאל בן קנז

קבר עתניאל בן קנז הוא מבנה הנמצא בחברון, סמוך לכיכר השוטר, ובקומתו הראשונה מערת קבורה חצובה ובה עשרה כוכים. מסורת יהודית מצביעה על המקום כקברו של עתניאל בן קנז. על פי המסורת המוסלמית מיוחס הקבר ל"א-נבי חברון" מייסד העיר.[דרוש מקור][מפני ש...] בתנ"ך אין התייחסות מפורשת למקום קברו של עתניאל בן קנז, אולם הוא היה חתנו של כלב בן יפונה, שקיבל את העיר חברון לנחלה. לדברי אנשי היישוב היהודי בחברון, מתחם הקבר נקנה על ידי יהודים במאה ה-19, בספר "קהילת חברון" מתואר ”בל"ג בעומר אחרי הצהרים היו יוצאים לטייל בשדות והולכים לקברו של עתניאל בן קנז...”. באוקטובר 1927 פורסם בדואר היום שהכיכר וחלקת הקבר הוחכרו על ידי הקהילה היהודית לערבי שבחלוף השנים טען לבעלות על המקום. הקבר נעזב לאחר מאורעות תרפ"ט כשהיהודים עזבו את חברון. לאחר מלחמת ששת הימים עבר האזור לשליטת ישראל, שאפשרה כניסה חופשית הן לישראלים והן לפלסטינים. בהסכם חברון נמסר האזור לשליטת הרשות הפלסטינית, שמנעה כניסת אזרחים ישראלים לקבר. מאז מבצע חומת מגן צה"ל שולט למעשה בשטח, ומתאפשרת כניסת יהודים וישראלים מספר פעמים בשנה, באבטחת צה"ל, בין השאר בתשעה באב, בחול המועד סוכות בחול המועד פסח ובשבת חיי שרה. כוך הקבר נעם ארנון, חברון 4000 שנה ועוד 40. תמונות הקבר - אתר היישוב היהודי בחברון מראה קבר עתניאל בן קנז בשטח H1 בחברון, סרטון בערוץ "יצחק אנטיזדה", באתר יוטיוב, 6 במאי 2019 - סרטון המתאר את מבנה הקבר וההגעה אליו ספר יהושע (פרק ט"ו פסוקים י"ג-י"ז) קבר עתניאל בן קנז, אתר ישיבת שבי חברון חגי הוברמן, ביקור בל"ג בעומר – במערת עתניאל בן קנז, באתר ערוץ 7, 10 במאי 2012 אסון בידי שמים, דואר היום, 9 באוקטובר 1927
חיים דבירי

חיים דבירי (1905 – 21 במרץ 2006) היה מראשוני ברית הבריונים, אצ"ל ולח"י, ומגולי אפריקה. חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שבאימפריה הרוסית. בגיל 12 חצה לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ. אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי). דבירי התחנך בבית־הספר תחכמוני, אך לא הסתגל, ועזב. לאחר שרכש את השכלתו בכוחות עצמו, התקבל לסמינר למורים בירושלים. על רקע מאורעות תרפ"ט, ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו, אותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעולותיו. בעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט. ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל. חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שישי בארץ, נכדתו של רב יצחק חשין. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009. נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה, "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת. דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק. חיים דבירי פרסם ארבעה ספרים המספרים על תקופת המחתרות: יום אביב שלא ישכח, 1986 שלושה סיפורי מחתרת, 1991 אנו מתחבקים במבט, 1993 מכתבים לאיילה, 1994 יום אביב שלא ישכח שלושה סיפורי מחתרת אנו מתחבקים במבט מכתבים לאיילה אורי דרומי, איש המחתרות "ידע לשבת", באתר הארץ, 13 במרץ 2006 נפטרה רחל דבירי (אורכב 01.03.2009 בארכיון Wayback Machine), 4 בינואר 2009, אתר אבא אחימאיר רשימת הפרסומים של חיים דבירי, בקטלוג הספרייה הלאומית חיים דבירי, אתר העמותה להנצחת מורשת לוחמי לח"י וחלליהם חיים דבירי מדבר על א' אחימאיר, ברית הבריונים ובית הסוהר, ראיון מוקלט, 1982 חיים דבירי מדבר על המפקד, הורדת הדגל, ההפגנה נגד בנטוויץ', ראיון מוקלט, 1982 חיים דבירי, דף שער בספרייה הלאומית