laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צמח מטפס

צמח מטפס הוא צמח שנאחז או נכרך על עצם אחר. קיימות כמה התאמות מבניות מורפולוגיות שמקנות לצמח את יכולת הטיפוס, כדוגמת קנוקנת שמתלפפת סביב העצם עליו הצמח מטפס (scrambling), או שורשי אחיזה שנצמדים לעצם אחר (Climber (self-clinging climbers)) כדוגמת הקיסוס. דוגמה לצמח מטפס הוא שיח הגפן. להלן רשימת המינים של צמחים מטפסים בישראל. משפחת שרביטניים: שרביטן מצוי שרביטן שביר שרביטן ריסני שרביטן הערבה משפחת ספלוליים: ספלול קטן ספלול הגליל ספלול מטפס ספלול מחוספס משפחת ארכוביתיים: פלופיה חבלבלית משפחת השפתניים פרסיון גדול משפחת הסולניים סולנום עדין משפחת הפואתיים פואת הצבעים פואה מצויה משפחת היערתיים יערה איטלקית משפחת הדלועיים לעוסית מטפסת דלעת-נחש מצויה דלעת-נחש סורית מלפפון הנביאים אבטיח הפקועה משפחת הטמוסיים טמוס מזרחי טמוס מצוי משפחת הלילניים: בלוטנית אפריקנית בלוטנית מפורצת בלוטנית הדורים בורהביה זוחלת משפחת הסלקיים: אינדיה נטויה משפחת הנוריתיים זלזלת הקנוקנות זלזלת מנוצה משפחת הסהרוניים סהרון משתלשל משפחת הפרפרניים בקיה צרפתית בקיית הגליל בקיית הכלאיים בקיית המשי בקיה צהובה בקיית הביצות בקיה אנטולית בקיית קפריסין בקיה תרבותית בקיה חדודה בקיה טופחנית בקיה מצויה בקיה מדורבנת בקיית יזרעאל בקיה דקת-עלים בקיית החולה בקיה דקיקה בקיה שעירה בקיה ארגמנית בקיה ארץ-ישראלית בקיית הבזלת בקיה קטנה בקיה עדינה עדשה מצויה עדשה תרבותית עדשה מזרחית טופח הגליל טופח החרמון טופח מצוי טופח גדול טופח דביק טופח עדשתי טופח השלוחות טופח כדורי טופח ריסני טופח אדום טופח הגולן טופח חד-עורקי טופח ארך-עמוד טופח שעיר טופח קסיוס טופח ירושלים טופח שעיר-פרי טופח נאה אפון מצוי אפון קיפח אפון נמוך לוביה מצרית חרטום זעיר משפחת השושניים אספרג ארוך-עלים אספרג ארץ-ישראלי אספרג החורש אספרג חד אספרג מנוצה קיסוסית קוצנית משפחת העשנניים בר-עשנן ארץ-ישראלי עשנן מטפס עשנן יהודה משפחת הבקעצוריים בקעצור החורש משפחת הורדיים ורד הכלב משפחת הגפניים גפן היערות משפחת השעוניתיים שעונית התות משפחת הקיסוסיים קיסוס החורש משפחת האסקלפיים חנק מחודד דמיה לבידה ארויה משיינית מחומש לוליני משפחת החבלבליים לפופית החצים לפופית כפנית לפופית רגל-העז לפופית הקיסוס לפופית הודית לפופית משולשת חבלבל מגובב חבלבל סיצילי חבלבל שעיר חבלבל מצרי חבלבל ארץ-ישראלי חבלבל השדה חבלבל רפואי חבלבל כפני חבלבל המשי חבלבל עדין חבלבל מדברי חבלבלן המשוכות כשות גס כשות קוטשי כשות השדות כשות בבלי כשות כנרות כשות ארץ-ישראלי כשות העוקצים כשות הפשתה כשות הגליל כשות שטוח-פרחים כשות הקורנית כשות קצר-עלי מדיה וקבצים בנושא צמח מטפס בוויקישיתוף topic/climbing צמח מטפס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צמחים מטפסים, דף שער בספרייה הלאומית רשימת צמחים מטפסים מאתר צמחיית ישראל ברשת ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מותו של יקינתון

מותו של יקינתון (בצרפתית: La Mort de Hyacinthe) הוא שמו של ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אן ברוק. הציור, המתאר את גסיסתו של יקינתון בזרועות מאהבו, האל היווני אפולו, הוא הציור המפורסם ביותר של ז'אן ברוק. הציור מתאר את הסיפור המיתולוגי היווני על מותו של יקינתון. לפי אגדה זו, יקינתון ואפולו שיחקו בזריקת דיסקוס, וכדי להרשים את יקינתון, אפולו זרק בכל כוחו את הדיסקוס, שפגע בטעות ביקינתון. יקינתון נפצע קשה, ובסופו של דבר מת. על פי גרסה אחרת, זפירוס, אל הרוח המערבית, שהיה מאוהב ביקינתון וקינא בשל כך באפולו, יצר משב רוח שהטה את הדיסקוס ממסלולו וגרם לו לפגוע ביקינתון ולהרגו. ניתן לראות בציור את הדיסקוס מונח על האדמה, בעוד יקינתון גוסס בזרועות אפולו. הציור הוצג בתערוכה בסלון הפריזאי (אנ') בשנת 1801. הציור נמכר לברון אוראס דמרסה, ובשנת 1899 נתרם על ידי אלמנתו למוזיאון של פואטייה שבחבל הארץ פואטו-שראנט שבצרפת. מאז, הציור הוצג במספר תערוכות בעולם: 1974, בתערוכה "מדוויד לדלקרואה, ציור צרפתי מ-1774 ועד 1830", פריז, דטרויט וניו יורק. 1975, בתערוכה "החיפוש אחר תמימות", גלריית האמנות באוניברסיטת מרילנד. 1989, בתערוכה "מותו של ברה", אביניון, מוזיאון קאלבה. 1997, בתערוכה "להתראות לברלין", במוזיאון הגייז בברלין. 2002, בתערוכה "הולדת הרגש, יסודות הרומנטיקה", פריז, ב- Cité de la musique ("קריית המוזיקה"). 2006, בתערוכה "אמנים אמריקאים בלובר", פריז, מוזיאון הלובר. פדרסטיה הומוסקסואליות ביוון העתיקה מיתולוגיה יוונית
מסרשמיט Bf 110

מסרשמיט BF 110 (כונה לעיתים גם מי 110) היה מטוס קרב דו-מנועי כבד (Zerstörer, "צרשטרר", בגרמנית: "משמיד") שהיה בשירות הלופטוואפה בזמן מלחמת העולם השנייה. הרמן גרינג שהיה תומכו של המסרשמיט, נתן לו את הכינוי "כנפי ברזל". פיתוחו של ה-Me 210, שהיה אמור להחליף את המסרשמיט, החל לפני תחילת המלחמה, אך עקב בעיות בייצורו שירת ה-Bf 110 לצד מחליפיו, ה-Me 210 וה-Me 240, במגוון רחב של תפקידים עד לסופה. המטוס הוכתר כהצלחה במבצעים הראשונים של המלחמה, פלישת גרמניה לפולין, המערכה בנורווגיה ובקרב על צרפת. חולשתו העיקרית של המסרשמיט הייתה חוסר זריזותו ויכולות תמרון נמוכות. חיסרון זה של המטוס ניכר בקרב על בריטניה, כאשר טייסות שלמות של מסרשמיט נסוגו מהקו עקב אבדות כבדות והוצבו מחדש כמטוסי קרב במתקפות לילה, תפקיד שהתאים לו. המטוס נהנה מתקופה מוצלחת לאחר הקרב על בריטניה כמטוס קרב למשימות עליונות אווירית. במהלך המערכה בבלקנים, המערכה בצפון אפריקה ובחזית המזרחית הוא שימש כמטוס קרב-הפצצה ותרומתו לצבא הגרמני, הוורמאכט, הייתה רבה. מאוחר יותר במלחמה היה תפקידו העיקרי כמטוס קרב בגיחות ליליות, והוא הפך למטוס הקרב הלילי העיקרי של הלופטוואפה. רוב טייסי הלופטוואפה הטיסו בשלב זה או אחר של המלחמה מטוס זה, ואלוף ההפלות שהטיס מטוס זה היה מיור היינץ וולפגנג שנאופר, שטען ל-121 הפלות ב-164 משימות. מדיה וקבצים בנושא מסרשמיט Bf 110 בוויקישיתוף לופטוואפה
דני נוסי

דני נוסי (באנגלית: Danny Nucci; נולד ב-15 בספטמבר 1968) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי. מוכר בין היתר בתפקידו בסרטי הקולנוע "טיטניק", "הפריצה לאלקטרז", "כוננות מיידית" ו"לחיות". נוסי נולד בקלגנפורט, אוסטריה לאם יהודייה ממרוקו, ולאב מאיטליה. כשהיה נוסי בן 7, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, בתחילה בשכונת קווינס שבניו יורק ולאחר מכן בעמק סן פרננדו שבקליפורניה שם סיים את לימודיו ב"תיכון גרנט". נוסי נשוי לשחקנית הקולנוע פאולה מארשל אותה הכיר על סט הסרט "חתן, כלה וההורים שלה", לנוסי ולמארשל שתי בנות. במהלך שנות ה-90 שיחק נוסי בסרט "אירייזר" בתפקיד סגן מונרו; "הפריצה לאלקטרז" של מייקל ביי שם גילם את סגן משנה שאפרד, חייל ביחידת "אריות הים" תחת פיקודו של אנדרסון (מייקל ביי) שנכנס אל תוך כלא אלקטרז במטרה להציל קבוצת מטיילים שנחטפת במקום. כמו כן הופיע נוסי בתפקיד משני בדרמה "לחיות" המבוססת על האירועים שעברו על 45 נוסעי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי. בנוסף שיחק נוסי במותחן האקשן של טוני סקוט, "כוננות מיידית", שם הופיע בתור סמל ראשון דני ריבטי. בשנת 1997 השתתף נוסי בדרמה ההיסטורית "טיטניק". בסרטו של ג'יימס קמרון גילם נוסי את דמותו של פבריציו דה רוסי, בחור איטלקי צעיר המתלווה אל גיבור הסרט ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) שזוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר. ב-1999 שיחק בסדרה הדרמה קצרת הימם של ABC "מרחרחים" לצד ג'ינה גרשון, בתפקיד מאני לוט. בשנת 2001 גילם את פרנקי זיטו בסיטקום "כמה מחבריי הטובים ביותר" של רשת CBS, לצדו של ג'ייסון בייטמן. משנת 2018 משחק בסדרת הטלוויזיה "הטירון" ברשת ABC. בשנת 2019 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "מוקד 911". מדיה וקבצים בנושא דני נוסי בוויקישיתוף דני נוסי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דני נוסי, באתר AllMovie (באנגלית) דני נוסי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) דני נוסי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הרמס (מעבורת חלל)

הרמס (בצרפתית: Hermès) הייתה מעבורת חלל מתוכננת של סוכנות החלל האירופית (ESA). פיתוחה של מעבורת חלל אירופית החל בשנת 1975 על ידי סוכנות החלל הצרפתית (CNES), ולאחר מכן על ידי סוכנות החלל האירופית. היה דמיון בינה לבין דגם הבואינג X-20 דיינה-סור האמריקאי. בשנת 1985 הציעה צרפת להמשיך את פיתוחה של המעבורת תחת חסותה של סוכנות החלל האירופית. הרמס הייתה אמורה להיות משוגרת על ידי המשגר הכבד אריאן 5 ולקחת חלק בתוכנית חלל מאוישת. התוכנית אושרה בנובמבר 1987. על פיה אמור היה להתקיים פיתוח מוקדם של המעבורת בשנים 1988–1990, והאור הירוק לפיתוח מתקדם של התוכנית אמור היה להינתן בהתבסס על תוצאות הפיתוח המוקדם. עם זאת, התוכנית סבלה מעיכובים רבים ומבעיות תקציב, ובוטלה לבסוף בשנת 1992. לפני ביטול המיזם נשקלה הסבת המעבורת לתצורה בלתי מאוישת. אורך: 19 מטר משקל: 21,000 ק"ג צוות: שלושה זמן שהייה בחלל (כשהמעבורת מעוגנת לתחנת החלל הבינלאומית (ISS)): 90 יום מדיה וקבצים בנושא הרמס בוויקישיתוף הרמס, באתר Astronautix.com הרמס, באתר Aerospaceguide.net
נחל אבטח

נַחַל אֶבְטַח הוא נחל אכזב שראשיתו ליד המושב השיתופי בית שקמה, מזרחית לאשקלון. הנחל זורם צפונה, חוצה את המושבים ברכיה וניר ישראל, עובר מדרום לקיבוץ ניצנים וממשיך מערבה מתחת לכביש 4. הנחל נשפך לים התיכון מדרום לחוף ניצנים, בתחום שמורה ימית אבטח. הנחל מהווה את הגבול הטבעי הדרומי של חולות ניצנים. אפיק נחל אבטח חולי ורדוד ועובר בתוך צמחייה עשירה ומגוונת של עצים, שיחים וקנה וסוף. הצמחייה סבוכה וקשה לחציה. בחורף (לאחר מספר ימי גשם) קיימת זרימה באפיק אל הים. באפיק קיימת פעילות של בעלי חיים אופייניים לאזור. בקיץ שפך הנחל חסום, ומי הנחל נאגרים סמוך לחולות החוף ויוצרים שלולית גדולה שסביבה צמחיית מים. ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית החולים בת'לם

בית החולים בת'לם (אנגלית: Bethlem Royal Hospital) הוא בית חולים פסיכיאטרי השוכן בבקנהאם ברובע ברומלי של העיר לונדון. אף על פי שמיקומו ומבניו אינם המקוריים, הוא מוכר כמוסד הראשון בעולם[דרוש מקור] המתמחה בטיפול במחלות נפש. המוסד הוקם כמרפאה בשנת 1247[דרוש מקור], והפך לבית חולים בשנת 1330. לבית החולים שמות רבים, בהם: רחוב מרי בת'לם, בית החולים בת'לם ובדלאם. שמו של בית החולים נקבע ממניעים דתיים על שם העיר בית לחם, מקום הולדתו של ישו. המילה האנגלית bedlam, שמשמעותה היא בלבול, נגזרת משמו של בית החולים. אף על פי שכעת בית החולים נמצא בחוד החנית של הטיפולים הפסיכיאטריים השונים, במשך רוב ההיסטוריה שלו הוא היה ידוע לשמצה בגין טיפולים אכזריים[דרוש מקור]. מדיה וקבצים בנושא בית החולים בת'לם בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בית החולים בת'לם בית החולים בת'לם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר בית החולים ראו אנציקלופדיה עברית ערך "אנגלית" המציין את המילה bedlam כאחת המילים האנגליות שמקורן בשפה העברית. ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה ובנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שיווי משקל וודרופ

שיווי משקל וודרופ (Wardrop) הוא כינוי לשני עקרונות, 'עקרון וודרופ הראשון' ו'עקרון וודרופ השני', העוסקים באופן כללי בשיווי משקל וזרימה אופטימלית ברשתות תנועה. העקרונות פותחו על ידי ג'ון גלן וודרופ, מנתח תנועה אנגלי, וקרובים במידה כלשהי לרעיון שיווי המשקל של נאש מתורת המשחקים. מכל מקום, בעוד 'שיווי המשקל של נאש' משמש לניתוח מערכת עם מספר קטן של שחקנים, זה של וודרופ מאפשר אנליזה מורכבת יותר, של רשתות תנועה רבות משתתפים. את העקרונות חשף וודרופ ב-1952. העקרונות מגדירים מצבי שיווי-משקל ברשתות תנועה (מושג שהוצע לראשונה ב-1924, על ידי פרנק נייט) ומציגים שתי הנחות התנהגות אלטרנטיביות למזעור העלות הכוללת של התנועה ברשת. העיקרון הראשון של וודרופ עוסק בבחירת נתיב תנועה. עיקרון זה זהה להגדרה של נייט מתורת המשחקים והתקבל כעקרון התנהגותי ברור ופשוט, המתאר את פיזור נתיבי הנסיעה על פני נתיבים חלופיים כתוצר של צפיפות. העיקרון קובע כי זמן הנסיעה בכל אחד מן המסלולים הנמצאים בשימוש יהא שווה או קטן מן הזמן שיידרש לרכב יחיד לנסוע בכל מסלול שאינו נמצא בשימוש. עיקרון זה מסתמך על ההנחה שכל משתמש, באופן עצמאי (לא-שיתופי), מבקש למזער את עלות הנסיעה שלו. זרימות תנועה שמאפשרות איזון אופטימלי מסוג זה מכונות בדרך כלל זרימות "שיווי משקל משתמש", שכן הן תוצאה של מצב בו כל משתמש בוחר את הדרך הטובה ביותר עבורו. באופן ספציפי, "שיווי-משקל משתמש" אופטימלי מושג כאשר אין בנמצא משתמש אשר יכול להפחית את עלות הנסיעה שלו על ידי פעולה חד-צדדית. העיקרון השני של וודרופ קובע כי בשיווי משקל מערכתי, זמן הנסיעה הממוצע הוא מינימלי. מכך משתמע כי בבחירת מסלול הנסיעה כל משתמש משתף פעולה עם יתר המשתמשים, כדי להבטיח כי השימוש הכולל במערכת יהא היעיל ביותר. זרימות התנועה המקיימות את העיקרון השני של וודרופ נחשבות בדרך-כלל ל"אופטימליות עבור המערכת". כלכלנים טוענים כי ניתן להשיג זרימה אופטימלית שכזו על ידי תמחור הכביש לפי עלות שולית. המודל המתמטי עבור שיווי-משקל רשתי נוסח לראשונה על ידי בקמן, מקגווייר ווינסטן ב-1956. אומרים כי מצב 'y הוא שיווי משקל וודרופ כאשר כל האסטרטגיות הנבחרות מניבות עבור כל משתמש אותה עלות שולית, וכאשר העלות השולית המתקבלת עבור כל אסטרטגיה אחרת (שאינה בשימוש) היא נמוכה יותר. יהי S ′ ⊆ S {\displaystyle S'\subseteq S} קבוצת כל האסטרטגיות הנבחרות בחלוקת האסטרטגיות 'y, אזי שיווי משקל וודרופ מאופיין על ידי היחס הבא:   F i ( y ′ ) = F j ( y ′ ) ∀ i , j ∈ S ′ {\displaystyle \ F_{i}(y')=F_{j}(y')\forall i,j\in S'}   F i ( y ′ ) >= F j ( y ′ ) ∀ i ∈ S ′ a n d j ∈ S {\displaystyle \ F_{i}(y')>=F_{j}(y')\forall i\in S'andj\in S} Wardrop, J. G.; Whitehead, J. I. (1952). "Correspondence. Some Theoretical Aspects of Road Traffic Research". ICE Proceedings: Engineering Divisions Volume 1, Issue 5, 1952
תאודור רוזוולט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... תאודור רוזוולט – הנשיא ה-26 של ארצות הברית תאודור רוזוולט, הבן – איש עסקים, פוליטיקאי ואיש צבא אמריקאי, בנו של הנשיא תאודור רוזוולט תאודור רוזוולט (אי) – אי בוושינגטון די. סי. תאודור רוזוולט (CVN-71) – נושאת מטוסים אמריקאית רוזוולט
דוב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... דוביים – משפחה בסדרת הטורפים דוב (סוג) – סוג במשפחת הדוביים דוב חום – מין בסוג דוב דוב חום סורי – תת-מין של דוב חום דוב אטלסי – תת-מין של דוב חום דוב חום אירואסייתי – תת-מין של דוב חום דוב שחור אסייתי – מין בסוג דוב דוב שחור פורמוסני – תת-מין של דוב שחור אסייתי דוב שחור אמריקני – מין בסוג דוב דוב קוטב – מין בסוג דוב דוב המערות – מין בסוג דוב, שנכחד בעבר הרחוק דוב המשקפיים – סוג במשפחת הדוביים דוב שפתני – סוג ומין במשפחת הדוביים דוב מלאי – סוג ומין במשפחת הדוביים פנדה ענקית – מין יחיד בסוגו במשפחת הדוביים דובי נמלים – תת-סדרה של יונקים בעל-סדרת הדלשינאים דובי ים – תת-משפחה של טורפים ימיים דובוני מים (וכן ״דובי מים״) - בעלי חיים זעירים סיפורים, סרטים וצעצועים דוב צעצוע – בובת צעצוע ממולאת בצורת דוב אחי הדוב – סרט הנפשה של חברת וולט דיסני פו הדב – ספר ילדים מאת א. א. מילן הדוב פדינגטון – ספר ילדים בריטי הדוב פדינגטון (סרט) הדוב (סרט) – סרט משנת 1988 של ז'אן-ז'אק אנו אחר הר דב – שלוחה של הר החרמון ארגון דב – ארגון ימין קיצוני שפעל בשנות השבעים והווה את אחד הגלגולים המוקדמים של תנועת כך דובים (להט"ב) – כינוי סלנג הומוסקסואלי לגבר שמן, שרירי ושעיר. שדה דוב – שדה תעופה למטוסים קלים בתל אביב, על שם דוב הוז. הדוב הרוסי (ברוסית: Русский медведь) - האנשה (פרסוניפיקציה) של רוסיה (ובעבר ברית המועצות והאימפריה הרוסית). פרס דב הזהב (Goldener Bär) - הפרס הכי יוקרתי המוענק בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, עבור הסרט הכי טוב. דובי (פירושונים) דובון (דף פירושונים) אישים ששמם הפרטי הוא דב אישים ששמם הפרטי הוא דוב אישים ששמם הפרטי הוא דובי
מבצע נפילה

מבצע נפילה (באנגלית: Operation Downfall) היה מבצע מתוכנן של בעלות הברית לפלישה ליפן, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. המבצע בוטל בעקבות כניעת האימפריה היפנית לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ולאחר שברית המועצות הכריזה מלחמה על יפן. המבצע הורכב משני תת-מבצעים: מבצע אולימפיק ומבצע קורנט. מבצע אולימפיק היה אמור להתחיל באוקטובר 1945, ומטרתו הייתה כיבוש שלישו הדרומי של קיושו, האי היפני הדרומי, תוך שימוש באיי אוקינאווה, שנכבשו מעט לפני כן. מבצע קורנט אמור היה להתחיל באפריל 1946, בפלישה של בעלות הברית סמוך לטוקיו הבירה שעל האי הונשו. סיוע אווירי היה מתוכנן להגיע מבסיסי טיסה שאמורים היו להכבש במבצע אולימפיק. אילו מבצע נפילה היה יוצא לפועל, היה זה המבצע האמפיבי הגדול בהיסטוריה. הגאוגרפיה של יפן גרמה לכך שגם היפנים ידעו מה תהיה תוכנית הפלישה של בעלות הברית למדינה. הם חזו בדיוק רב את תוכנית הפלישה וכך התאימו לה את תוכנית ההגנה שלהם, "מבצע קטסוגו". היפנים תכננו להשקיע את רוב משאביהם בהגנה על קיושו, ולהשאיר חלק מכוחות המילואים שלהם לתוכניות הגנה אחרות. כל ההערכות למבצע חזו אבדות כבדות לשני הצדדים, בכפוף למידת ההתנגדות האזרחית היפנית לפלישה. ראשי המטות המשולבים העריכו תחילה כי המבצע לכיבוש קיושו יעלה ב-100,000 חיילים הרוגים, וכי המבצע לכיבוש הונשו יעלה ב-250,000. ההערכות הגיעו אף לכמיליוני נפגעים בצד בעלות הברית ולעשרות מיליונים בצד היפני, אזרחים וחיילים כאחד. מדיה וקבצים בנושא מבצע נפילה בוויקישיתוף Reader's Companion to Military History - - Operation Downfall, web.archive.org, ‏2002-12-17 אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, פרק 50 "פצצת האטום והכנעת יפן" עמ' 820 מובא אצל ריצ'רד ב. פרנק, Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. ערך זה הוא קצרמר בנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם שלוש (יפו)

הרב אברהם שְלוּש (1812–1858) היה סוחר ומנהיג העדה היהודית ביפו. אבי משפחת שלוש, ממייסדי נווה צדק ואחוזת בית. אברהם שלוש נולד בפאס שבמרוקו בשנת 1812 (ה'תקע"ב), בן למשפחה ממגורשי ספרד. בהמשך נמנה עם רבני אוראן שבאלג'יריה. הוא האמין כי יש לשוב לארץ ישראל ולחיות בה מיגיע כפיים, וכך לקרב את הגאולה. בהיותו בן 26, בשנת 1840 לערך ארגן קבוצה בת 150 איש לעלות ארצה. בדרכם לעכו פקדה אותם סערה, אונייתם טולטלה קשות ומצבם הכלכלי הורע. בהגיעם לחיפה שככה מעט הסערה ואף על פי שהים סער החליטו לרדת לחוף בסירות; אחת הסירות התהפכה וכל 18 נוסעיה טבעו בים, בהם שני בניו של שלוש, אליהו בן ה-9 ויוסף בן ה-7. שלוש הגיע לחוף עם אשתו שמחה, בנו אהרן ושתי בנותיו ריקה וחנה. לאחר כשנה בחיפה, שהייתה אז כפר ללא אפשרויות רבות של פרנסה, עבר עם בני משפחתו לשכם, שנחשבה לעיר מסחר. בעת ששהה בשכם, פשטה הכולרה בקרב העיר, ובהוראת השלטונות בני משפחתו הונחו לא לצאת משכם. לאחר חצי שנה נבלמה התפשטות המחלה, והוא עבר לירושלים, מאחר שלא הייתה בשכם קהילה יהודית. לאחר שגם בירושלים לא מצא תנאי קיום נוחים, עבר עם משפחתו ליפו. האחרונה מצאה חן בעיניו והוא החליט להתיישב בה סופית. יחד עם בני משפחתו הניחו את היסוד להרחבת היישוב היהודי בעיר. בביתו ביפו ייסד ישיבה, ולצידה בית כנסת. כשצאצאיו, עברו לדירות אחרות, העבירו איתם את בית הכנסת והישיבה. בישיבה זו למדו במהלך השנים בין היתר הרב יעקב שמחון, הרב שלמה בחבוט (אביו של הרב שבתי בחבוט), כלב מירקאדו מאיר (אביו של הרב יעקב מאיר), הרב דוד בן שמעון והרב שלמה חזן (אלכסנדריה) מחבר הספר "המעלות לשלמה" הידיעות אודות הצלחתו ביפו עודדו יהודים נוספים לעלות לארץ ישראל ולהתנתק מכספי החלוקה בארבע ערי הקודש, לרדת ליפו ולעבוד בה. מספר שנים לאחר הגיעו, כבר נחשב כמנהיג העדה היהודית ביפו. בתו חנה נישאה לאלתר לוריא, ממוצא אשכנזי ומצאצאי האר"י, בתקופה שבה נישואים בין ספרדים ואשכנזים טרם היו שכיחים. מאז המשיכו רבים מבני משפחת שלוש במסורת של מיזוג עדות. הלך לעולמו ב-21 במאי 1858 (ח' בסיוון ה'תרי"ח). היה נשוי לשמחה, ובנו היה הרב אהרן שלוש. משה דוד גאון, "אברהם שלוש (יפו)", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 670, באתר היברובוקס כך לפי משה דוד גאון, ולפי המקובל במסורת המשפחה. אולם במפקד מונטיפיורי משנת ה'תרט"ו מופיעה אשתו שמחה כבר כאלמנה. לפי אור אלכסנדרוביץ, ממצבתו של שלוש ניתן גם לפרש את שנת הפטירה כ"תרי"ג" או "תרי"ד" כך לפי חלק ממיפקדי מונטיפיורי. אולם לפי מסורת המשפחה, מקור המשפחה מאוראן שבאלג'יריה אור אלכסנדרוביץ' מעלה ספקות באשר לסיפור טביעת הבנים, בעקבות גילוי עדויות לכך שהבן יוסף חי ביפו ומת שם ב-1865. "מסע בעקבות אתמול נשכח", עמ' 4. אור אלכסנדרוביץ, "מסע בעקבות אתמול נשכח", בתוך: יובל כספי (עורך), שלוּש - משפחה אחת, בית אחד, קטלוג תערוכה, 2004. יפעת ארליך, יפו השנייה: המזרחים שקלטו את העליות הראשונות | ישראל היום, ‏4.11.2022
סמואל לואיס

סמואל לואיס (כונה גם בשם סם לואיס, באנגלית: Samuel Winfield Lewis;‏ 1 באוקטובר 1930 – 10 במרץ 2014) היה דיפלומט עבר אמריקאי. במהלך קריירה רבת שנים במחלקת המדינה של ארצות הברית שירת לואיס כעוזר מזכיר המדינה ליחסי ארגונים בינלאומיים (1975–1977), כשגריר ארצות הברית בישראל (1977–1985), וכמנהל האגף לתכנון מדיניות (1993–1994). לואיס אף עמד בראש המוסד לשלום של ארצות הברית (באנגלית: United States Institute of Peace) בין השנים 1987–1993. לואיס נולד ביוסטון, טקסס. הוא התקבל ללימודי הנדסה באוניברסיטת ייל, אולם עד מהרה עבר ללימודי פסיכולוגיה ולבסוף סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, בשנת 1952. את שירותו כדיפלומט החל בשנת 1953 בתפקיד סגן קונסול לענייני אשרות בנאפולי, משם הועבר לפירנצה ולוושינגטון, שם מונה לתיק איטליה במחלקת המדינה. בשבע שנותיו הראשונות במחלקת המדינה עסק רק ביחסי החוץ של ארצות הברית עם איטליה. בשנת 1961 שימש במשך תקופה קצרה כעוזר תת-מזכיר המדינה צ'סטר בואלס (Chester Bowles). בשנת 1963 שימש כעמית מחקר בבית הספר למדיניות חוץ באוניברסיטת פרינסטון. תפקידו הבא היה במשלחת הסיוע האמריקאית לברזיל, בריו דה ז'ניירו, ואחר כך בשגרירות ארצות הברית בברזיל. הוא שהה בברזיל שלוש שנים, ומשם הוא שב לוושינגטון בשנת 1967 ושימש כממונה על תיק ברזיל במחלקת המדינה. בשנת 1968 מונה ליועץ לענייני אמריקה הלטינית במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית. בשנת 1969 החל מכהן כעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה בוושינגטון. בתחילת שנות ה-70 מונה לסגן שגריר ארצות הברית באפגניסטן. בתחילת שנת 1974 שב לוושינגטון ומונה שוב לעוזר לתכנון מדיניות במחלקת המדינה, תפקיד בו שימש עד לשנת 1975; בתקופה זו היה מעורב במסעות הדילוגים של מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר במזרח התיכון. בדצמבר 1975 מונה לעוזר מזכיר המדינה ליחסים עם ארגונים בינלאומיים, תפקיד בו הרבה לעסוק בניסיון לסיכול יוזמות נגד ישראל בארגונים בינלאומיים שונים, בהם האומות המאוחדות, אונסקו, וארגון העבודה הבינלאומי. בשנת 1977, עם כניסתו של ממשל ג'ימי קרטר, מינה אותו מזכיר המדינה החדש סיירוס ואנס לשגריר ארצות הברית בישראל. בחודש מאי 1977 הוא החליף בתפקיד את מלקולם טון, אשר שירת בישראל רק 18 חודשים והתמנה לשגריר ארצות הברית בברית המועצות. בשנת 1985 פרש לואיס מעבודתו כשגריר והחל עוסק באקדמיה. הוא חקר והרצה במסגרות שונות, בהן מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, מכון ברוקינגס, המכון למדיניות חוץ של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית. במהלך השנים הוענקו ללואיס שישה תוארי דוקטור לשם כבוד ועיטורים רבים אחרים. הוא רואיין לעיתים קרובות בנושאי המזרח התיכון בתחנות רדיו וטלוויזיה אמריקאיות. בשנת 2009 נטל חלק מרכזי בסרט דוקומנטרי "ערוצים לא-רשמיים: מחיר השלום" (באנגלית: Back Door Channels: The Price of Peace) המספר על היחס שבין ערוצי הידברות ממשלתיים רשמיים, לבין אנשים פרטיים אשר פעלו מאחורי הקלעים, כדי לקדם את הסכם השלום בין ישראל למצרים. ב-10 במרץ 2014 נפטר בוושינגטון די. סי. בגיל 83. שלמה אבינרי, שגריר למופת, באתר הארץ, 30 במרץ 2014 אמיר אורן, מת סם לואיס, מהחשובים בשגרירי ארה״ב בישראל, באתר הארץ, 12 במרץ 2014 סמואל לואיס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Interview with Samuel W. Lewis, The Association for Diplomatic Studies and Training Foreign Affairs Oral History Project. Honorable Samuel W. Lewis Back Door Channels: The Price of Peace אמיר אורן, מת סם לואיס, מהחשובים בשגרירי ארה״ב בישראל, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
הובוקן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... הובוקן – עיר בניו ג'רזי, ארצות הברית אנתוני ואן הובוקן – מוזיקולוג הולנדי קטלוג הובוקן ליצירות יוזף היידן – קטלוג בעריכת אנתוני ואן הובוקן ליצרותיו של יוזף היידן
חמרייה חלודת-זנב

חִמְרִיָּה חֲלוּדַת-זָנָב (שם מדעי: Cercotrichas galactotes), ציפור ממשפחת החטפיתיים המצויה באזור הים התיכון ומזרחה עד פקיסטן. כמו כן מצויות החמריות חלודות הזנב מדרום לסהרה, מסאהל ומזרחה עד סומליה, אולם לעיתים רואים בהן כמין נפרד C. minor. בישראל חולפת מצויה, מקייצת ומקננת מצויה, בעיקר בצפון ובמרכז הארץ. החמריה ניזונה מחרקים כמו זחלים, פרפרים, חיפושיות וכדומה. חומרי הדברה שרוססו באזורי חקלאות בשנות ה-50 וה-60 הביאו להשמדת חרקים ולפגיעה באוכלוסיית החמריות, אשר ניזונה מאותם חרקים. מאוחר יותר אולצו החקלאים לעבור לשימוש בחומרי הדברה שלא פוגעים בחמריות, וכך אוכלוסייתן התאוששה.[דרוש מקור] הזכר בוחר מקום מתאים לבניית הקן וקובע את שטח הנחלה שלו ושל בת זוגו. הנקבה נושאת בעיקר העמל של בניית הקן בו היא תדגור. כאשר היא בונה את הקן הזכר מגן עליה ועף משיח לשיח. הנקבה בונה את הקן במקום מסתור נמוך, בהתפצלות של גזע, בין ענפי שיח, וגם בעשב צפוף וגבוה. חומרי הבניה העיקריים של הקן הם קש, עשבים, עלים, זרדים דקים, פיסות בד ועוד. בשלבי הבניה האחרונים של הקן, יוצאת החמריה ומחפשת נשל של נחשים ומשלבת את הנשל בדופן הקן. זו היא תופעה כמעט בלעדית בקרב הציפורים. הנקבה מטילה עד כחמש ביצים (ראו תטולה), ורק היא דוגרת עליהן. בעת הדגירה הזכר מאכיל אותה בחרקים. לרוב הגוזלים בוקעים תוך כשבועיים של דגירה. עם בקיעתם הגוזלים ערומים ועיוורים. הנקבה והזכר מאכילים אותם בחרקים, ובגיל שבועיים עד שלושה שבועות הם פורחים מהקן ונעשים עצמאיים. מדיה וקבצים בנושא חמרייה חלודת-זנב בוויקישיתוף חמרייה חלודת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) חמרייה חלודת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) חמרייה חלודת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חמרייה חלודת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) חמרייה חלודת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN ערך זה הוא קצרמר בנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשים מתוך קטלוג

נשים מתוך קטלוג הוא ספר מאת הסופרת סביון ליברכט, הכולל שלוש נובלות: "הגבר של בריגיטה", "הילד של דיאנה" ו"אמא של ולנטינה". הספר יצא לאור בשנת 2000. הנובלה הראשונה, "הגבר של בריגיטה", מציגה את הדרמה הנוצרת במשפחה כאשר הבת תלמה, עורכת הדין, מחליטה להשיג להוריה מטפלת פיליפינית. אותה מטפלה, בריגיטה שמה, נבחרה אקראית מתוך רשימה של מטפלות זרות אפשריות ומביאה לשינוי בחיי הוריה של תלמה. בשל ניתוח שעבר אבי המשפחה, הוא הפך מרותק לכיסא גלגלים, ובריגיטה הצעירה סועדת אותו, מנקה ומטפחת את הבית ובכך פולשת לטריטוריה המקודשת של האם. בנוסף, בריגיטה, גורמת לאב לחוש ממרום שנותיו התאהבות מחודשת בילדה–אישה. על אף הכאב והטלטלה שעוברים בני המשפחה כולה בעקבות כניסתה לתא המשפחתי המצומצם, כניסה זו, בדרכה שלה, מיטיבה עימם בסופו של דבר. היא מובילה אותם להתפשר, לסלוח, לקבל זה את זה. הבת, תלמה, שהיא המספרת של הסיפור, מעידה בגוף ראשון כי הסיטואציה שנוצרה במשפחה הפכה מורכבת מדי לשיפוט. הנובלה השנייה, "הילד של דיאנה", הוא כרוניקה ידועה מראש של מות הבן. באופן מפתיע, המוות הזה שבו חשה האם מרגע לידתו של בנה, מצליח להצמיח ולגלגל חיים חדשים בדמותו של תינוק שנולד לבן המת ולחברתו האירית, דיאנה. הנובלה השלישית, "אמא של ולנטינה", עוסקת בכניסה של עוזרת צעירה, פולנייה, לתוך חייה של ניצולת השואה. בין השתיים נרקמת מערכת יחסים ממשית של אם ובת, אך מערכת יחסים זו מבוססת על תפיסה מעוותת של ניצולת השואה את המציאות החוזרת אליה מן העבר. זו מובילה את השתיים אל עבר סיום טרגי. אריק לובצקי ומתי הררי עיבדו את הנובלה לסרט בשם אמא של ולנטינה. הספר באתר ההוצאה אתר הסרט אמא של ולנטינה