laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שאפברג

שאפברג (Schafberg) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,239 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן ופריבורג. משמעות השם שאפברג בגרמנית הוא הר הכבשים. שאפברג הוא ההר החמישי מדרום לעיר תון, והראשון מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש (2,175), וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש (2,107) וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה. בצידו הצפוני ממוקם הר קייזראג מצדו המזרחי עמק זימן ובצדו המערבי מתמזג ההר אל תוך השפלה השווייצרית. מדיה וקבצים בנושא שאפברג בוויקישיתוף שאפברג באתר Hikr
מרה (הר)

מרה (Märe) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,087 מטר, וממוקם בגבול הקנטונים ברן ופריבורג. משמעות השם מרה בגרמנית הוא סוסה. מרה הוא ההר השני מדרום לעיר תון, והרביעי מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש (2,175), וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה, שאפארניש (2,107), וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה. מצדו הצפון מזרחי ממוקם הר גאנטריש ומצידו הדרומי הר שאפארניש צדו המזרחי של ההר מתנשא מעל עמק זימן ולמרגלותיו העיירה אוברוויל בזימנטל (Oberwil im Simmental), צדו המערבי מתמזג אל תוך השפלה השווייצרית. ההר חסר ייחודיות ואינו מפורסם, אך ישנם מספר מסלולי הליכה רגליים העולים אל פסגתו ויורדים ממנה אל עמק זימן. מדיה וקבצים בנושא מרה בוויקישיתוף מרה באתר Hikr
גאורג היינריך פון ברנהורסט

גאורג היינריך פון ברנהורסט (בגרמנית: Georg Heinrich von Berenhorst‏; 26 באוקטובר 1733 – 30 באוקטובר 1814) היה הוגה דעות צבאי גרמני. ברנהורסט נולד בסאנדרסלבן, בשנת 1733 כבנו הלא חוקי של לאופולד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו. בגיל 15 התגייס לצבא הגרמני של פרידריך הגדול ושירת כקצין בחייל הרגלים וכקצין מטה במלחמת שבע השנים. בשלב מסוים אף שירת במפקדתו של פרידריך הגדול עצמו. אחרי מלחמת שבע השנים, פרש ברנהורסט מן השירות הצבאי בדרגת מיור ושימש כדיפלומט בנסיכות הולדתו, אנהלט דסאו, בתפקידים כגון: ראש הלשכה של הנסיך והאחראי על בתי המשפט. במסגרת שירותו הדיפלומטי נסע ברנהורסט לצרפת, לאיטליה ולאנגליה. בשנת 1790 פרש מעבודתו והחל לעסוק בכתיבה צבאית עד למותו בשנת 1814 בדסאו. ברנהורסט נישא בשנת 1783 להינריטה פון ברנהורסט, ולהם נולדו שישה ילדים. חיבורו החשוב ביותר של ברנהורסט הוא "הרהורים על אמנות המלחמה, התקדמותה, סתירותיה וודאותה" (Betrachtungen über die Kriegskunst, über ihre Fortschritte, ihre Widersprüche und ihre Zuverlässigkeit), הכרך הראשון של ספר זה יצא בשנת 1796 והשני ב-1798. ספר זה זכה לפופולריות רבה ולהשפעה, ולדברי אחד מבני התקופה: "שום ספר לא נקרא רבות כמו ההרהורים". ברנהורסט חיבר גם כמה חיבורים צבאיים חשובים נוספים כגון "מכתמים" (Aphorismen, 1805). בספרו סקר ברנהורסט את התפתחות מדע המלחמה עד ימיו והתנגד לתפיסות הרווחות בו. הוא ביקר את תפיסת המלחמה כמדע, בו ניתן למצוא נוסחאות לניצחון, ואת תפיסת החיילים כמכשירים לוחמים. המושא של ביקורת זו היה למעשה פרידריך הגדול, שהחזיק בתפיסות אלו וניהל כך את צבאו. ברנהורסט טען כי הגורמים לניצחון או להפסד נובעים מן הפסיכולוגיה של הלוחמים יותר מאשר מן התאוריה הצבאית. המלחמה, אם כך דומה בטיבה לנפש האדם, ובלתי ניתנת לחיזוי מראש. מסקנתו של ברנהורסט הייתה שתאוריה צבאית כללית, התקפה תמיד, וכן תכנון תוכניות מלחמה מראש, בלתי אפשריים ולא יביאו תועלת. ברנהורסט תמך בצבאות לאומיים גדולים, כמו הצבא הצרפתי שלאחר המהפכה הצרפתית, שכן לצבאות כאלו יש בדרך כלל מורל ורוח לחימה עזה יותר מאשר לצבאות המקצועיים. ברנהורסט טען כי הצבא הרצוי הוא צבא הבנוי ברובו מכוחות מילואים ולא צבא סדיר מקצועי. הגותו של ברנהורסט השפיעה על הוגים צבאיים רבים, כדוגמת: קרל פון קלאוזביץ ואנטואן אנרי ז'ומיני. הוגים אחרים התנגדו לו ואף כתבו ספרים להפרכת טענותיו. עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, משרד הביטחון, 2000, עמ' 129-125. מצוטט אצל עזר גת, מקורות המחשבה הצבאית המודרנית, עמ' 126.
אל-חאדר

האם התכוונתם ל... אל-ח'דר (דמות קוראנית) (בערבית: ٱلْخَضِر, אל-חַ'דִר) הוא דמות מהקוראן ואחד מנביאי האסלאם. תאולוגים נוהגים לזהות את נבי אל-ח'דר עם אליהו הנביא אל-ח'דר – עיירה פלסטינית הסמוכה לעיר בית לחם חדר (כפר) – כפר דרוזי בחלק הסורי של הר החרמון חג הנביא אל-ח'דר – ב-25 בינואר חוגגים הדרוזים בישראל בקבר אל-ח'דר שבכפר יאסיף בקרבת העיר עכו
רחיב

רחיב או ראחיב (באוקראינית: Рáхів; ברוסינית: Рахово; ברוסית: Ра́хов; בהונגרית: Rahó; ברומנית: Rahău; בסלובקית: Rachov; בגרמנית: Rachiw; ביידיש: ראחוב) היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז משנה רחיב במחוז זקרפטיה באוקראינה. הדעה המקובלת היום היא שרחיב נוסדה ככפר ב-1447 על ידי מתיישבים מגליציה, למרות שקיימים מקורות מ-910 שמזכירים את ההתיישבות. ב-1896 הכפר קיבלה מעמד של עיירה. ב-1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה, רחיב, כמו יתר זקרפטיה, הפכו להיות חלק מצ'כוסלובקיה והיא הפכה להיות אתר תיירות. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 העיר ויתר האזור סופחו להונגריה. באוקטובר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה היא שוחררה על ידי כוחות ברית המועצות. כעבור שנה זקרפטיה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, רחיב הפכה להיות חלק מאוקראינה העצמאית. במפקד ב-2001 התגוררו בעיר כ-15,000 תושבים, מתוכם 83.8% אוקראינים, 11.6% הונגרים, 3.2% רומנים ו-0.8% רוסים. ערכים מורחבים – קהילת יהודי רחיב, חסידות ראחוב בראחוב התקיימה קהילה יהודית גדולה וכיהנו בה אף מספר אדמו"רים, רבה של ראחוב היה רבי ישראל חיים פרידמן, מחבר הספר ליקוטי מהרי"ח. הונגריה דסק, הונגריה הונגריה סגד, הונגריה מדיה וקבצים בנושא רחיב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רחיב "רחיב", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת רחיב באתר KehilaLinks של JewishGen (באנגלית) רחיב (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שינג'יאנגטיטאן

שינג'יאנגטיטאן (שם מדעי: Xinjiangtitan) הוא זאורופוד ממשפחת ממנצ'יזאוריים שחי במזרח אסיה (אזור סין) באמצע תור היורה. הוא נקרא על שם הטיטאנים הענקיים מהמיתולוגיה היוונית והאזור מסין בו נתגלה. הוא נתגלה באזור שׂינְגְ'יָאנְג בסין ב-2013, וידוע משלד יחיד. המאובנים שנמצאו כוללים חוליות רבות, רגל שמאלית חלקית, מספר עצמות מאגן הירכיים ומספר צלעות. לפי המאובנים שנמצאו אורכו מוערך ב-30–32 מטרים (98–105 רגל), דבר ההופך אותו לאחד הדינוזאורים הגדולים ביותר במזרח אסיה ולאחד הדינוזאורים הארוכים ביותר שחיו אי-פעם. כמו הממנצ'יזאורוס, הוא היה זאורופוד ענק אוכל צמחים בעל צוואר ארוך במיוחד. מדיה וקבצים בנושא שינג'יאנגטיטאן בוויקישיתוף Wu, Wen-hao; Zhou, Chang-Fu; Wings, Oliver; Toru, Sekiya; Dong, Zhi-ming (2013). "A new gigantic sauropod dinosaur from the Middle Jurassic of Shanshan, Xinjiang" (PDF). Global Geology. 32 (3): 437–446. doi:10.3969/j.issn.1004-5589.2013.03.002. ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכס בעד ונגד

אלכס בעד ונגד היא סדרת טלוויזיה נעורים ישראלית אשר שודרה בערוץ הילדים למנויי HOT, בשנת 2009. לסדרה תוכננה עונה שנייה שלא יצאה לפועל בסופו של דבר, בשל הרומן של מאיה שואף ואלון אבוטבול ב"האלופה 3", בערוץ הילדים חששו לבלבל את הצופים. הסדרה מספרת על אלכס, נערה תיכוניסטית, המנסה לברוח משיעור כתיבה. בעקבות הבריחה הכושלת שלה מהשיעור היא מקבלת עונש לכתוב טור בעיתון בית הספר. רננה, המורה לכתיבה ואחראית מערכת העיתון, מבקשת מאלכס הילדה התיכוניסטית המופרעת לעבוד יחד עם קבוצה בעיתון. אלכס מסרבת ומבקשת מאביה שימציא בשבילה תירוצים. אביה לא מסכים ולכן היא מבקשת זאת מחברה רובי. היא ניגשת לספרייה ובספרייה מתאהבת בירדן, נער בעל עיניים כחולות שעובד בספרייה. היא מבקשת ממנו לכתוב עימה טור לעיתון בעוד שהיא שוכחת שרובי הזמין אותה לפיצה. לאחר שאלכס הבריזה לרובי, הוא נוקם בה ולא מבקש מרננה להוציא את אלכס מהעיתון. אלכס מחויבת לכתוב לעיתון ועם הזמן מגלה שהיא נהנית מזה. רובי חבר של אלכס מגיל שלוש וחצי והם חברים טובים. רובי מאוהב בסתר באלכס ובפרק הסיום השניים מתנשקים. אלכס פרידמן לוי (מאיה שואף) – תלמידה מופרעת. בת של פסיכולוגית דגולה. אימה מתה והיא גדלה עם אביה. מתאהבת בירדן הספרן. חברתה הטובה של איה ושל רובי. נוח לוי (אלון אבוטבול) – עורך דין ואלמן. אוהב לשמוע קלטות של אשתו המנוחה וללמוד מהן. אבא של אלכס ולירי. אמה של אלכס (עלית קרייז) – מנטורית ומגישת טלוויזיה שהלכה לעולמה בטרם עת. השפעתה על דמויות המשפחה ניכרת ומלווה אותן לאורך כל הסדרה. לירי פרידמן לוי (דפנה מלצר) – אחותה הקטנה של אלכס. כוכבת סרטים וטלנובלות מפורסמת. לירי ואלכס מרבות לריב. אניטה - האמרגנית של לירי. משתתפת עם לירי בטלנובלות. ירדן (מקס אולארצ'יק) – ספרן זר. בן זוג של מאי ולאחר מכן של איה. אלכס התאהבה בו. איה (עמית פרקש) – חברתה הטובה של אלכס. בת זוגו של מיכאל ולאחר מכן של ירדן. רובי (יואב כורש) – חבר טוב של אלכס. מאוהב בה. מקנא בירדן ושונא אותו. כתב בעיתון המערכת. רננה (שירי גדני) – עורכת העיתון. בטוחה במיוחד בעתידה של אלכס בכתיבה. מיכאל (דניאל ליטמן) – בן זוגה לשעבר של איה. "אלכס בעד ונגד", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רותה קופפר, מה לראות הערב בטלוויזיה?, באתר הארץ, 12 באפריל 2009 יעל תאנה-שפריר, חופשת פסח 09 בערוץ הילדים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 12 במרץ 2009 תיגל נשיא, עכבר העיר, מה לראות השבוע? "אחת שיודעת" וכל השאר, באתר הארץ, 5 באפריל 2009 אדם סרור, לא לפני הילדים, באתר ynet, 20 ביולי 2009 ynet, אלון אבוטבול לילדים, באתר ynet, 23 בדצמבר 2008
רויאנגוזאורוס

רויאנגוזאורוס (שם מדעי: Ruyangosaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה, שהיה, ככל הנראה, הדינוזאור הגדול ביותר באסיה. הרויאנגוזאורוס חי במזרח אסיה בתקופת הקרטיקון העליון, כ-93–99 מיליון שנה לפני זמננו. ככל הנראה, היה הרויאנגוזאורוס אחד הדינוזאורים הגדולים באסיה, הן מבחינת אורך והן מבחינת משקל: אורכו הוערך כ-30 מטרים (מעט פחות משינג'יאנגטיטן) ומשקלו כ-11 פילים בוגרים, בדומה לזה של אלמוזאורוס ופוארטזאורוס. הערכות אחרות נקבו במשקל שנע בין 34 טון עד ליותר מ-50 טון. הרויאנגוזאורוס נתגלה ב-2009 ברויאנג שבסין על ידי צוות פלאונטולוגים מהאקדמיה הסינית למדע ומוזיאון הנן. פוארטזאורוס ארגנטינוזאורוס שינג'יאנגטיטן מדיה וקבצים בנושא רויאנגוזאורוס בוויקישיתוף רויאנגוזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) מידע על רויאנגוזאורוס נתונים על המאמר ד"ר תומאס ר. הולץ הבן, נספח סוגי הדינוזאורים (הסברים), מעודכן לינואר 2012 - עמ' 34 Lü J, Xu L, Jia S, Zhang X, Zhang J, Yang L, You H, Ji Q. (2009). "A new gigantic sauropod dinosaur from the Cretaceous of Ruyang, Henan, China". Geological Bulletin of China 28(1), 1-10 ערך זה הוא קצרמר בנושא דינוזאורים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לילך אשר טופילסקי

לילך אשר טופילסקי (נולדה ב-19 במרץ 1970) היא מנהלת ישראלית, שותפה בקרן ההשקעות פימי. יו"ר רימוני תעשיות, כיהנה 5 שנים כמנכ"לית בנק דיסקונט לישראל עד דצמבר 2019. אשר טופילסקי נולדה בקריית אונו. היא בתם של אילנה, מנתחת מערכת, ורם, מהנדס תעשייה. אחותם של המוזיקאי גל אשר, של אסף אשר טייס בחיל האוויר שנהרג בהתרסקות מסוקו, ונועה העוסקת בפרסום ויח"צ. לאחר לימודי התואר הראשון בכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב, אותם סיימה בהצטיינות, החלה לעבוד ככלכלנית בחברת ייעוץ אסטרטגי; אך לאחר זמן קצר החליטה להמשיך את לימודיה בחו"ל ונסעה עם בעלה לארצות הברית, שם למדה מנהל עסקים באוניברסיטת קלוג נורטווסטרן בשיקגו. בהמשך התקבלה לעבודה בחברת הייעוץ האסטרטגי בוסטון קונסלטינג גרופ. ב-1998 חזרה לישראל ומונתה לעוזרת האישית של שלמה נחמה, יו"ר בנק הפועלים. בהמשך מילאה תפקידי ניהול שונים בבנק, בהם מנהלת אזור המרכז, מנהלת תחום e-banking ומנהלת אגף שיווק ותכנון אסטרטגי של החטיבה הקמעונאית. בדצמבר 2007 מונתה למשנה למנכ"ל וחברת הנהלה הממונה על חטיבת האסטרטגיה, בספטמבר 2009 מונתה לראש החטיבה הקמעונאית, במסגרת זו כיהנה גם כיו"ר פועלים משכנתאות, פועלים אופקים, תעודה חברה פיננסית וחברת דירקטוריון בישראכרט. באוקטובר 2013 מונתה אשר טופילסקי למנכ"לית בנק דיסקונט. היא נכנסה לתפקידה בפברואר 2014 וממרץ 2014 כיהנה גם כיו"ר בנק מרכנתיל דיסקונט. במהלך כהונתה כמנכ"לית, ניסחה והובילה אשר טופילסקי תוכנית אסטרטגית ששמה דגש על שיפור יעילות, הגדלת אשראי לציבור וחיזוק היבטים טכנולוגיים ודיגיטליים בבנק. בעקבות יישום תוכניתה, רשם בנק דיסקונט שיפור משמעותי בתוצאותיו. בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין פורבס ישראל לאחת מ-4 הנשים החזקות בישראל. ביוני 2019 הודיעה אשר טופילסקי על פרישתה מתפקידה בבנק דיסקונט לטובת מעבר לקרן פימי, קרן ההשקעות של איש העסקים ישי דוידי, בה היא מכהנת כשותפה בכירה. עזיבתה באה על רקע עזיבתם של מנהלים בכירים נוספים במוסדות פיננסיים, ככל הנראה בשל קביעת תקרות שכר בסקטור הפיננסי. אורי לוין, שיכהן כמנכ"ל דיסקונט ניו יורק, החליף אותה ב-1 בדצמבר 2019.בתקופת כהונתה בדיסקונט שיעור התשואה להון של הקבוצה הוכפל, הרווח הנקי עלה פי 3 ושווי הבנק הגיע לשיא של יותר מ-16 מיליארד שקל. אשר טופילסקי נשואה לאדריכל מרק טופילסקי ואם לשלושה. היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה וניהול מאוניברסיטת תל אביב (1995) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. תומר זלצר, "אני נדהמת מהעיסוק בעמלות; את הלקוחות זה פחות מעניין", באתר כלכליסט, 14 באפריל 2011 ורד רמון ריבלין, ‏לילך טופילסקי מבנה"פ: "זה לא גנאי להיות פוליטיקאית", באתר גלובס, 7 ביולי 2011 אלינור פוקס, ‏כלכלת בית, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2013 רחלי בינדמן, "העובדים שותפים להצלחת הבנק, אבל הם שותפים גם לאי־ההצלחה שלו", באתר כלכליסט, 24 בדצמבר 2018 רחלי בינדמן, לילך אשר־טופילסקי: "ענקיות ההייטק הן האיום הגדול על הבנקים", באתר כלכליסט, 31 בדצמבר 2019 מיכאל רוכוורגר, מנכ"לית דיסקונט לילך אשר טופילסקי פורשת - ומצטרפת לקרן פימי, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2019 הדר חורש, סופהשבוע, פריחת הלילך: הכירו את המנכ"לית החדשה של בנק דיסקונט, באתר "פורבס ישראל", 26 באוקטובר 2013 שירות גלובס, ‏דיסקונט: עלייה של 25% ברווח הנקי ברבעון ל-276 מיליון שקל, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2013 שירות גלובס, ‏המנכ"לית שחילצה את דיסקונט מהדשדוש עוזבת, והיא לא לבד, באתר גלובס, 5 ביוני 2019 ליאל קייזר, אורי לוין מונה למנכ"ל בנק דיסקונט, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 15 ביולי 2019
בורגוס

בורגוס (בספרדית: Burgos) היא עיר בצפון ספרד והבירה ההיסטורית של אזור קסטיליה. אוכלוסיית העיר נאמדת בכ-180,000 תושבים וכעשרים אלף תושבים נוספים חיים במטרופולין שלה. היא עיר הבירה של מחוז בורגוס שמהווה חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון. חלקים מהעיר, כולל חומותיה המסורתיות, השתמרו מתקופת ימי הביניים. בעיר מצויים אתרים היסטוריים חשובים רבים ובראשם קתדרלת בורגוס, אשר מוגדרת כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. דמויות היסטוריות חשובות כגון אל סיד מקושרות לתולדות העיר. בהקשר להיסטוריה היהודית, טרם גירוש ספרד התקיימה בעיר קהילה יהודית משגשגת, שממנה יצאו משוררים ומלומדים חשובים כגון ר' מאיר הלוי אבולעפיה. במהלך המאה ה-14 המירו את דתם (לנצרות) שני רבנים חשובים תושבי העיר: הראשון, אבנר מבורגוס, בראשית שנות העשרים (1320) והשני, שלמה הלוי מבורגוס, בראשית שנות התשעים (1390) של אותה מאה. לאחר המרתו נקרא בשם פבלו דה סנטה מריה. בעיר נמצאת אוניברסיטת בורגוס וכן מוזיאון לאבולוציה של האדם שנפתח בשנת 2010 ומהווה אחד מעשרת המוזיאונים הפופולריים בספרד. בקרבת העיר שוכן שדה תעופה בורגוס, שדה תעופה קטן המיועד בעיקר לטיסות בתוך ספרד. מדיה וקבצים בנושא בורגוס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בורגוס (בספרדית) בורגוס (ספרד), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יאנובה (צ'כיה)

יאנובה (בצ'כית: Janová; בגרמנית: Johannowa, בין 1939–1945: Johannau, ובעבר: Johannesdorf – יוהנסדורף), היא כפר ורשות מקומית במחוז וסטין, בחבל זלין, שבמזרח הרפובליקה הצ'כית, כ-275 ק"מ מזרחית לבירה פראג. היא משתרעת על שטח של 9.21 קמ"ר, ונכון לראשית שנת 2014 היו בה 750 תושבים. כיישוב במקום קיים משנת 1575. בשנים 1975–1991 הוא נכלל בתחום של העיר וסטין. מדיה וקבצים בנושא יאנובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יאנובה ערך זה הוא קצרמר בנושא צ'כיה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'יוואווה (עיר)

צ'יוואווה (בספרדית: Chihuahua) היא בירת מדינת צ'יוואווה במקסיקו. בעיר מתגוררים למעלה מ-800,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במדינת צ'יוואווה, אחרי סיודאד חוארס. צ'יוואווה נמצאת במרחק של 1,487 קילומטרים צפון-מערבית למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו. העיר נוסדה ב-12 באוקטובר 1709 על ידי שני ספרדים תחת השם "אל ריאל דה מינס דה סן פרנסיסקו דה קואיאר" לאחר שהתגלו באזור כמה מכרות אשר ההתיישבות שהייתה קיימת באזור, סנטה אאולליה, הייתה על שטח הררי שלא אפשר את התפתחותה בהתאם לגילויים החדשים. ב-1718 שם העיר שונה ל"סן פליפה אל ריאל דה צ'יוואווה". העיר הפכה בהמשך התקופה הקולוניאלית למרכז האזור. בעיר לא התרחשו קרבות גדולים במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. ב-1823, לאחר סוף המלחמה וקבלת העצמאות של מקסיקו, שם העיר קוצר לצ'יוואווה בלבד והיא הפכה להיות בירת מדינת צ'יוואווה שהוקמה זה עתה. ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, העיר נפלה לידי כוחות ארצות הברית לאחר שהצבא המקסיקני הובס בקרב נהר סקרמנטו בקרבת העיר. במהלך הניסיון של צרפת להשתלט על מקסיקו בין 1864 ו-1867 צ'יוואווה הייתה המושב של הממשלה הגולה של נשיא מקסיקו בניטו חוארס. צ'יוואווה היא אחת הערים המתועשות במקסיקו. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה, כרייה מהאזור, תיירות ומסחר. בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם האוניברסיטה האוטונומית של צ'יוואווה, מכון צ'יוואווה לטכנולוגיה, מרכז המחקר לחומרים מתקדמים והאוניברסיטה הפוליטכנית של צ'יוואווה. את צ'יוואווה משרת נמל התעופה הבינלאומי רוברטו פיירו ויאלובוס, הנמצא במרחק של 13 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. העיר מקושרת ברכבות לערים אחרות במקסיקו, כמו סיודאד חוארס ומקסיקו סיטי, וכן היא מקושרת ללוס מוצ'יס שבחוף האוקיינוס השקט על ידי מסילת צ'יוואווה-פסיפיק. בצ'יוואווה עצמה פועלת מערכת אוטובוסים מהירה בשם "ויבבוס" הכוללת שני קווים. ארצות הברית אלבקרקי, ניו מקסיקו, ארצות הברית ארצות הברית פואבלו, קולורדו, ארצות הברית אתר האינטרנט הרשמי של צ'יוואווה צ'יוואווה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאיר זרחי

מאיר זרחי (באנגלית: Meir Zarchi; נולד ב-3 ביוני 1937) הוא סופר, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי-אמריקאי. נודע בזכות בימויו והפקתו את סדרת סרטי האימה האמריקאית "אני יורקת על קברך". זרחי נולד בשנת 1937 בארץ ישראל לפני קום המדינה. בצעירותו שימש ככתב לשבועונים "הארץ שלנו" ו"דבר לילדים", "במחנה גדנ"ע", "הצופה לילדים". בגיל 14 נשר מלימודיו ויצא לעבוד כפקיד בבנק לאומי, בנק הפועלים ובמשרדי הטאבו. לאחר מכן כתב כמה ספרים בסוגת הספרות הזולה. את אחד מספריו הבולטים "ניני" כתב ב-1957, זמן קצר לאחר שחרורו מצה"ל. ניני הוסרט ב-1963 לתסריטו של זרחי, בבימויו של שלמה סוריאנו כאשר אריק איינשטיין, בהופעתו הראשונה בקולנוע, שיחק בתפקיד הראשי. היה זה הסרט הישראלי הראשון שעסק ביחסים רומנטיים בין-עדתיים ואף נפסל על ידי הצנזורה. זרחי כתב גם את התסריט לסרט רחל (סרט), בבימויו של נורי חביב, שהוצג בישראל ב-1960. בשנת 1962 ירד זרחי לארצות הברית, שם החל לעבוד במחלקת ההסרטה של האו”ם בניו יורק. ב-1970 הקים חברת הפקות עצמאית, "מונטז' פילמס", שסיפקה שירותים לחברות סרטים. ב-1974 סייע לאישה שנפלה קרבן לאונס, והמפגש עמה עורר אותו לכתוב את התסריט לסרטו "יומה של האישה", שצולם בשנת 1978. זרחי היה נשוי בזמן הפקת הסרט, אולם במהלך ההפקה נוצר קשר רומנטי בינו לשחקנית הראשית, קמיל קיטון. הוא התגרש וב-1979 נישא לקיטון. בני הזוג התגרשו ב-1982. ב-1985 ביים והפיק את הסרט "אל תתעסק עם אחותי!". לאחר שמכר את הזכויות לסרט האימה "אני יורקת על קברך" אותו ביים זרחי, רכש זרחי את הזכויות לסרט בשנית; בשנת 2010 הפיק בפועל רימייק לסרט בשם "אני יורקת על קברך", וכך גם ב סרטי ההמשך ב-2013, וב-2015, כשאת האחרון בסדרה "I Spit on Your Grave: Deja Vu", ב-2019 הוא גם ביים. זרחי היה נשוי בזמן הפקת הסרט "אני יורקת על קברך", אולם במהלך ההפקה נוצר קשר רומנטי בינו לשחקנית הראשית, קמיל קיטון(אנ'). הוא התגרש וב-1979 נישא לקיטון. בני הזוג התגרשו ב-1982. בנו הוא הבמאי והמפיק טרי זרחי. ניני: בת הדת האחרת, הוצאת חרמון, תל אביב, 1957. הופיע במהדורה שנייה ב-1963 במקביל להקרנת הסרט. הסכסופון הבוכה, רומן, הוצאת חרמון, תל אביב, 1960 מאיר זרחי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאיר זרחי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מאיר זרחי, באתר AllMovie (באנגלית) מאיר זרחי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מאיר זרחי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מאיר זרחי באתר Rotten Tomatoes אלי אשד, [1] ביוגרפיה קצרה ופרטים על "ניני" נירית אנדרמן, ההצלחה האדירה של הסרט הכי גרוע בהיסטוריה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טוראון

טוראון (בספרדית: Torreón) היא עיר במדינת קואווילה במקסיקו. העיר שוכנת על גדות נהר נסס (Nazas), המשמש כגבול המערבי של קואווילה עם מדינת דורנגו. ב-2010 התגוררו בעיר למעלה מ-600,000 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בקואווילה אחרי הבירה סלטיו, ובמטרופולין שלה, הידוע בשם קומרקה לגונרה, התגוררו למעלה מ-1.2 מיליון תושבים, מה שהופך אותה למטרופולין הגדול בקואווילה. בסביבות 1850 נבנה במקום מגדל גדול (שנקרא בספרדית "טוראון") שסביבו התפתחה התיישבות. טוראון התחילה לגדול באופן משמעותי לקראת סוף המאה לאור הביקוש לכותנה מהאזור וכן בגלל קרבתה לצומת מסילות רכבת. ב-1893 טוראון קיבלה מעמד של עיירה, וב-15 בספטמבר 1907 היא קיבלה מעמד של עיר. העיר נכבשה מספר פעמים על ידי הפלגים השונים במהלך המהפכה המקסיקנית, שהתרחשה בין 1910 ו-1921. אחד הכובשים שלה במהלך המהפכה היה פנצ'ו וייה. במקור כלכלת טוראון התבססה על חקלאות מהאזור. עם גדילתה היא הפכה למרכז תמיכה חשוב לחקלאות ולייצור הכותנה באזור. בנוסף הכלכלה המקומית מתבססת על תיירות ותעשייה, הכוללת ייצור טקסטיל וביגוד וכן עיבוד מתכות. בגבעת סרו דה לאס נואס בטוראון נמצא פסל קריסטו דה לאס נואס, פסל בדמות ישו בגובה של למעלה מ-20 מטרים. הפסל הוא אחד ממוקדי התיירות של העיר והוא הפסל השלישי בגובהו של ישו באמריקה הלטינית, אחרי פסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו שבברזיל ופסל קריסטו דה לה קונקורדיה בקוצ'במבה שבבוליביה. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של קואווילה והאוניברסיטה האוטונומית האגררית אנטוניו נרו אונידד לגונה. את טוראון משרת נמל התעופה הבינלאומי פרנסיסקו סרביה, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. הנמל משרת גם את הערים בקומרקה לגונרה שנמצאות במדינת דורנגו, כמו גומס פלסיו. מקסיקו ארמוסיו, סונורה, מקסיקו ארצות הברית פרזנו, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית אל פאסו, טקסס, ארצות הברית גרמניה המבורג, גרמניה מדיה וקבצים בנושא טוראון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טוראון טוראון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)