laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
וילם קורץ

וילֶם קוּרְץ (בצ'כית: Vilém Kurz;‏ 23 בדצמבר 1872 – 25 במאי 1945) היה פסנתרן ומורה צ'כי, שכיהן כפרופסור בקונסרבטוריון הממלכתי בלבוב ובווינה ובקונסרבטוריון של פראג. בין תלמידיו היו בתו אילונה שטפאנובה-קורצובה, אדוארד שטוירמן, רודולף פירקושני, גדעון קליין ורפאל שכטר. קורץ ביסס את שיטות ההוראה שלו במידה רבה על שיטותיו של תאודור לשטיצקי ותלמידיו, שאותם פגש בימים שלימד בלבוב. לאחר שנים המשיכה בתו, אילונה שטפאנובה-קורצובה בפיתוחן. קורץ נודע בעיבוד מחדש של תפקיד הסולו בקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור, אופוס 33, של אנטונין דבוז'אק, שחובר במקור בשנת 1876. במשך למעלה מעשור לאחר ביצועו הראשון סבל הקונצ'רטו מהזנחה ומבוז מצד הביקורת. התייחסות נפוצה במשך שנים רבות הייתה, כי תפקיד הפסנתר נכתב "כמו לשתי ידיים ימניות". בשנות העשרים לחייו, לקח עליו קורץ את משימת עיבודו של תפקיד הסולו, ובגרסה זו אף הרבה לבצעו. מאז אותם ימים, הודפסו הגרסה המקורית וזו של קורץ יחדיו במהדורת הפרטיטורה הביקורתית של אוטאקאר שורק (Otakar Šourek), זו מתחת לזו, כך שהסולן יכול לבחור איזו מן השתיים לנגן. גרסת קורץ נכנסה לרפרטואר הפסנתר הסטנדרטי. לבחירת הסולן אין השפעה על החומר התזמורתי המקורי של דבוז'אק. בשנת 1919 ניגנה אילונה קורצובה בביצוע ראשון את גרסת קורץ לקונצ'רטו של דבוז'אק בסול מינור, בניצוח ואצלב טאליך. סופראפון, חברת ההקלטות הצ'כית, הוציאה תקליטור שבו איוואן מורבץ מנגן את הגרסה של קורץ, עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוח ייז'י בלוהלאווק, וראדוסלב קוואפיל מנגן את הגרסה המקורית של המלחין, עם התזמורת הפילהרמונית של ברנו בניצוח פרנטישק יילק. רפאל שכטר גדעון קליין מדיה וקבצים בנושא וילם קורץ בוויקישיתוף וילם קורץ, באתר MusicBrainz (באנגלית) וילם קורץ, באתר Discogs (באנגלית) "About the Composition: Piano Concerto in G minor, Op. 33". The John F. Kennedy Center for the Performing Arts.
פרס דייקסטרה

פרס אדסחר ו. דייקסטרה בחישוב מבוזר (Dijkstra Prize) הוא פרס המוענק מדי שנה, החל משנת 2000, עבור מאמרים שהייתה להם השפעה ניכרת בתחום החישוב המבוזר. מלכתחילה הוענק הפרס בוועידה האקדמית השנתית בתחום החישוב המבוזר (PODC) של ACM (האגודה הבינלאומית של מדעני מחשב) ונקרא PODC Influential-Paper Award. בשנת 2003 שונה שם הפרס לשמו הנוכחי והוא נקרא על שמו של אדסחר דייקסטרה שזכה בפרס ב-2002 על מאמר בנושא ייצוב עצמי, והלך לעולמו זמן קצר לאחר מכן. משנת 2007 ממומן הפרס על ידי PODC וההתאחדות האירופית לתאוריה של מדעי המחשב (EATCS). בשנים האחרונות, חלוקת הפרס מתבצעת לחלופין בכינוס DISC של EATCS בשנים אי-זוגיות וב-PODC בשנים זוגיות. גובה הפרס הוא 2,000 דולר אמריקאי. אתר האינטרנט הרשמי של פרס דייקסטרה Edsger W. Dijkstra Prize in Distributed Computing באתר PODC
אילונה שטפאנובה-קורצובה

אילונה שטפאנובה-קורצובה (בצ'כית: Ilona Štěpánová-Kurzová‏; 19 בנובמבר 1899 בלבוב – 25 בספטמבר 1975 בפראג) הייתה פסנתרנית קונצרטים צ'כית ומורה לפסנתר, פרופסור באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. בין תלמידיה איוואן מוראבץ. שטפאנובה-קורצובה הייתה בתו של הפסנתרן וילם קורץ ואמו של הפסנתרן פאוול שטפאן. שטפאנובה קורצובה היא בין נציגיה ידועי השם של אסכולת הפסנתר הצ'כית. הציבור הרחב מכיר אותה כמורה מכובדת ופופולרית, שהעמידה הרבה פרשנים מעולים במשך חייה. הקריירה שלה כפסנתרנית נשכחה במידה מסוימת בימינו. קורצובה נולדה למשפחה מוזיקלית, בתם היחידה של מורי פסנתר נודעים, וילם ורוז'נה קורץ. מגיל צעיר מאוד למדה נגינה בפסנתר אצל הוריה. קריירת הקונצרטים שלה החלה בלבוב, אוקראינה בגיל עשר, בנגינת קונצ'רטו ההכתרה ברה מז'ור של מוצרט עם תזמורת אמני הצליל של וינה, בניצוח אוסקר נדבאל. הקונצרט הושמע שוב בפראג ובווינה. החל בשנת 1911 פיתחה קורצובה קריירה קונצרטית ענפה, שנמשכה עד אמצע שנות ה-30'. היא הופיעה כסולנית במספר רב של קונצרטים, עם תזמורות חשובות ועם הרכבים קאמריים בצ'כיה וכן בפולין, גרמניה, אוסטריה והולנד. במהלך הקריירה שלה הופיעה בנגינת אחד-עשר קונצ'רטי לפסנתר ותזמורת והרפרטואר הנרחב שלה כלל יצירות חשובות מן הספרות העולמית מכל התקופות (בעיקר התפרסמה בפרשנותה ליצירות שופן. מספרות הפסנתר הצ'כית ניגנה בעיקר את יוזף סוק, ויטסלאב נובאק, בדז'יך סמטנה ואנטונין דבוז'אק, אבל גם יצירות של מלחינים בני זמננו. ב-9 בנובמבר 1919 ניגנה אילונה שטפאנובה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור של דבוז'אק בעיבוד אביה, וילם קורץ ובניצוח ואצלב טאליך. בפסטיבל למוזיקה עכשווית בפרנקפורט בשנת 1926 ניגנה בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטינו של לאוש יאנאצ'ק (הבכורה הצ'כית התקיימה ב-16 בפברואר 1926). מתוך ספרות המוזיקה הרוסית ניגנה ב-1926 את הקונצ'רטו השלישי לפסנתר בדו מז'ור של פרוקופייב בביצוע בכורה בפראג. לאחר נישואיה לפסנתרן, המלחין, המורה והמוזיקולוג הצ'כי הנודע ואצלב שטפאן ב-1924 הגבירה את פעילותה בתחום המוזיקה העכשווית והופיעה בקונצרטים רבים מן הספרות לשני פסנתרים. כישורי ההוראה של אילונה שטפאנובה באו לביטוי כבר בצעירותה ונראה שהיה זה אך טבעי בשבילה לפנות לתחום זה, שבו נחלה הצלחה רבה. אחרי מות בעלה בשנת 1944 התייצבה בראש מחלקת תעודת האמן לתלמידי פסנתר בקונסרבטוריון של פראג. עם מותו של וילם קורץ הוסיפה גם את תלמידיו להנהגתה. שטפאנובה-קורצובה הייתה פרופסור באקדמיה למוזיקה ודרמה של פראג מאז 1946. לשארית חייה התמקדה כליל בהוראה. בנה פאוול שטפאן המשיך במסורת המשפחתית. כפסנתרנית פיתחה את הכבוד לכוונת המלחין לפי אסכולת קורץ, כפי שאפשר לראות בפרשנות הנאמנה לסגנון המלחין, בצליל השירתי היפה ובברק הטכני של ביצועיה. היא העשירה את אסכולת הפסנתר הצ'כית בניסיון פנימי עמוק, עושר גוונים וגמישות של דקויות מגע. "טכניקת פסנתר" [Klavírní technika], אנתולוגיה של תרגילים טכניים מאת אילונה שטפאנובה (פראג 1979), כוללת הסבר מתודי המרחיב את "יסודות טכניים של נגינת הפסנתר" [Technické základy klavírní hry] (פראג 1924), שאותו היא מצטטת בכמה מפרקיה. האנתולוגיה מנתחת את הרכיבים הנפרדין של טכניקת הנגינה בפסנתר לפרטי-פרטים. כל אחד משמונה-עשר פרקיה מתמקד בבעיה טכנית מסוימת בתרגילים מובנים בקושי עולה. מדיה וקבצים בנושא אילונה שטפאנובה-קורצובה בוויקישיתוף אילונה שטפאנובה-קורצובה, באתר MusicBrainz (באנגלית) Leos Janacek Society Dollikerstr.68a CH-8707 Uetikon Switzerland Jaroslav Smolka: 60 let AMU a její hudební fakulty, Hudební rozhledy Ilona Štěpánová, Co je co(הקישור אינו פעיל) Vyšehradský hřbitov
פאוול שטפאן

פאוול שטפאן (בצ'כית: Pavel Štěpán;‏ 28 במאי 1925 בברנו – 30 בספטמבר 1998 בפראג) היה פסנתרן צ'כי, בר-סמכא בפרשנות יצירות הפסנתר של יוזף סוק וויטיסלאב נובאק והקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט. שטפאן נחשב תמיד לבעל אינטליגנציה יוצאת מגדר הרגיל, סגנון נגינה מעולה ומוזיקליות עמוקה. הקריירה של פאוול שטפאן נקשרת למסורת המוזיקלית של משפחתו: הוא היה נכדו של פרופסור וילם קורץ, פסנתרן ומורה בעל-שם לפסנתר, ובנם של הפסנתרנית הווירטואוזית והמורה לפסנתר אילונה שטפאנובה-קורצובה והמוזיקולוג-פסנתרן ואצלב שטפאן. משפחתו עמדה בקשרי קרבה עם המלחין יוזף סוק ושטפאן קיבל הנחיות לפרשנות יצירות הפסנתר של סוק מן המלחין עצמו. הופעתו הראשונה של פאבל שטפאן בפומבי התקיימה כשהיה בן שש-עשרה. כעבור שנתיים הופיע לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 24 בדו מינור, ק.491 של מוצרט, בניצוח רפאל קובליק. הרפרטואר של שטפאן כלל גם יצירות של באך, בטהובן, שוברט, ברהמס, דביסי ופרוקופייב, ובכולם באו לביטוי הטכניקה המעודנת והמבע הלירי שלו. לעצים קרובות כלל מוזיקה צ'כית ברפרטואר שלו ומדי פעם ניגן חמישיות מאת שומאן ודבוז'אק עם רביעיית סמטאנה. בשנת 1961 החל ללמד באקדמיה לאמנויות הבמה של פראג ובסמינרים בארצות אחרות. הוא הרבה להופיע בארצות אירופה ונחל שם הצלחה רבה. ב-1971 וב-1982 קיבל את פרס פלטנור הווינאי (Wiener Flötenuhr) על הקלטת השנה המצטיינת ליצירה של מוצרט וב-1978 קיבל הביצוע שלו למכלול יצירות הפסנתר של יוזף סוק את פרס "תקליט הזהב" של חברת סופראפון להקלטה המצטיינת של השנה. וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 23 בלה מז'ור ק. 488, מנצח זדנייק מאצאל, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1971 וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 27 בסי מז'ור ק. 595, מנצח זדנייק מאצאל, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1971 וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 24 בדו מינור ק. 491, מנצח ואצלב נוימן, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1982 וולפגנג אמדאוס מוצרט: רונדו ברה מז'ור ק. 382, מנצח ואצלב נוימן, הפילהרמונית של צ'כיה, פרס פלטנור הווינאי 1982 מדיה וקבצים בנושא פאוול שטפאן בוויקישיתוף פאוול שטפאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פאוול שטפאן, באתר AllMusic (באנגלית) פאוול שטפאן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פאוול שטפאן, באתר Discogs (באנגלית) אלנה נמקובה, "פאבל שטפאן" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
לוס בנדולרוס

לוס בנדולרוס (באנגלית: Los Bandoleros, בתרגום מספרדית לעברית: השודדים) הוא סרט קצר משנת 2009 שנכתב, הופק ובוים על ידי וין דיזל. בסרט מככבים דיזל בעצמו, מישל רודריגז, סונג קאנג, טגו קלדרון, דון עומר ומירתה מישל. השחקנים בסרט מגלמים את התפקידים שגילמו בסדרת סרטי "מהיר ועצבני". הסרט מציג את האירועים שהובילו לשוד משאית הנפט בתחילת הסרט הרביעי בסדרה. הסרט הקצר נכלל כבונוס ב-Blu-ray ובמהדורת DVD מיוחדת שיצאה בארצות הברית ב-28 ביולי 2009. הוא הוקרן בפסטיבל לוס אנג'לס לסרטים קצרים והוצע להורדה בחינם ב-iTunes‏. ליאו טגו נמצא בכלא של הרפובליקה הדומיניקנית, ומסית את האסירים נגד תאגידי הדלק שדואגים שלא יצאו דגמים של מכוניות חשמליות ומתחילים מלחמות בשביל נפט. באותו הזמן, ברחובות, עומר סנטוס משוחח עם איש זקן שלא הצליח למצוא מספיק דלק. האן סיאול-הו מגיע לרפובליקה הדומיניקנית ונאסף משדה התעופה על ידי קארה מירתה ומאלו. הם מסיעים אותו בחזרה לבית של סנטוס, שם הדודה שלו, רוביה, נאבקת עם עליית המחירים בגלל עליית מחירי הדלק ודומיניק טורטו עובד על המכונית שלו. לאחר מכן כל הקבוצה אוכלים ביחד ארוחה עם המשפחה. לאחר שליאו בורח מהכלא, הם פונים למועדון, שם האן וקארה מפלרטטים, בעוד שדומיניק נפגש עם פוליטיקאי מקומי בשם אלביס, אשר מיידע אותו על הזדמנות לחטוף משלוח של בנזין. בזמן שהם נחים במועדון לאחר מכן, דומיניק מופתע מהגעתה של לטישיה אורטיז, אשר עקבה אחריו ממקסיקו. השניים נוהגים יחד אל החוף, שם הם מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם. וין דיזל - דומיניק טורטו טגו קלדרון - ליאו טגו דון עומר - עומר סנטוס סונג קאנג - האן סיאול-הו מירתה מישל - קארה מירתה פ. ולנטינו מוראלס - מאלו אדריאה קרסיקו - רוביה חואן פרננדז - אלביס מישל רודריגז - לטישיה אורטיז "לוס בנדולרוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לוס בנדולרוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לוס בנדולרוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ‏"Vin Diesel "adores" Dominicans, presents 'Los Bandoleros'". dominicantoday.com. אורכב מ-המקור ב-2014-12-07. נבדק ב-19 במאי 2011. {{cite web}}: (עזרה)‏
1885 במדע

ערך מורחב – 1885 20 באוגוסט – ארנסט הרטוויג גילה את S Andromedae, סופרנובה ראשונה שהתגלתה מחוץ לשביל החלב. גילוי Plasmodium, טפיל שהוא בין הגורמים העיקריים למלריה. גילוי Escherichia coli, החיידק החי במעי וחיוני לעיכול תקין. 3 באפריל – גוטליב דיימלר מקבל פטנט על מנוע בעל בוכנה בודדת. סתיו – קרל בנץ מקבל פטנט על ייצור מכונית. גוטליב דיימלר ווילהלם מאייבך ייצור אופנוע ראשון. ייצרו מערבל מזון חשמלי ראשון. בשיקגו הסתיימה בנייה של גורד שחקים ראשון. הוא היה בעל 10 קומות בלבד. 6 ביולי – לואי פסטר מבצע חיסון ראשון נגד כלבת. תיאור ראשון של תסמונת טורט 2 ביוני – האנס קרויצפלד, נוירולוג גרמני (נפטר ב--1964) 1 באוגוסט – ג'ורג' דה הוושי, כימאי הונגרי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1966) 7 באוקטובר – נילס בוהר, פיזיקאי דני, חתן פרס נובל (נפטר ב-1962) 23 באוקטובר – יאן כוראלסקי, כימאי פולני (נפטר ב-1953) 9 בנובמבר – הרמן ואיל, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1955) 2 בדצמבר – ג'ורג' מינו, רופא אמריקאי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1950) 13 במאי – פרידריך הנלה, פיזיולוג גרמני (נולד ב-1809) 29 ביולי – הנרי מילן אדוארדס, זואולוג צרפתי (נולד ב-1800) 26 בנובמבר – תומאס אנדיוס, כימיכאי אירי (נולד ב-1813) מדיה וקבצים בנושא 1885 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שי כרמלי פולק

שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי. פולק יצר בשנת 1999 את הסדרה "זבנג!", המבוססת על הספר "זבנג!". בשנת 2006 יצר וביים את הסרט "בילעין חביבתי". ב-2009 ביים את הסדרה הקומית לילדים "האחים דה גמה". פולק ביים את העונה הראשונה וחלקים מן העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לילדים "מיקמק" בשנים 2011-2012; כן כתב כמה מפרקי הסדרה ואת שיר הפתיחה שלה. ביים גם את הסרט "המסע לכוכב המינימיקים". לפולק תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. אביו הוא השחקן והבמאי יוסי פולק ואחיו הצעיר הוא השחקן אבשלום פולק. שי כרמלי פולק, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית שי כרמלי פולק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גואל פינטו וענת באלינט‏, צה"ל נגד הבמאי שי כרמלי-פולק, באתר וואלה, 24 ביולי 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1886 במדע

ערך מורחב – 1886 20 במרץ – ויליאם סטנלי מפעיל מערכת זרם חילופין מלאה שכוללת גנרטור, שנאי וקווי הולכת חשמל. המערכת נוצלה לתאורת רחוב בעיר Great Barrington ‏ שבמסצ'וסטס. 3 ביולי – הפעלת מכונת דפוס מסוג "לינוטיף" ראשונה במערכת New-York Tribune. 9 ביולי – צ'ארלס מרטין הול קיבל פטנט של ייצור אלומיניום על ידי אלקטרוליזה. גוטליב דיימלר סיים בניית סירת מנוע ראשונה. ייצור מאוורר חשמלי ראשון. תיאור של מחלת שארקו-מארי-טות על ידי ז'אן-מרטן שארקו 7 במרץ – ג'פרי טיילור, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1975) 26 בספטמבר – ארצ'יבלד היל, פיזיולוג בריטי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1977) 20 בנובמבר – קרל פון פריש, ביולוג אוסטרי חתן פרס נובל (נפטר ב-1982) 1 ביולי – אוטו וילהלם הרמן פון אביך, גאולוג גרמני (נולד ב-1806) 17 באוגוסט – אלכסנדר בוטלרוב, כימאי רוסי (נולד ב-1828) 14 בנובמבר – אלכסנדר שנקורטוע, גאולוג צרפתי (נולד ב-1820) 26 בדצמבר – תאודור פון אופולצר, אסטרונום אוסטרי (נולד ב-1841) מדיה וקבצים בנושא 1886 במדע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קונרד היידן

קונרד היידן (7 באוגוסט 1901 - 18 ביוני 1966) היה עיתונאי וסופר גרמני. הוא חיבר את אחת הביוגרפיות המוקדמות על היטלר. קונרד היידן נולד במינכן בשנת 1901. בימי רפובליקת ויימאר היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית. בשנים 1923–1930 היה כתבו במינכן של אחד מעיתוני פרנקפורט. בשנת 1932 פרסם את ספרו הראשון "תולדות הנאציונל-סוציאליזם". עם עליית היטלר לשלטון עבר היידן להתגורר בחבל הסאר תחת השם הבדוי "קלאוס ברדוב" ופרסם את ספריו בציריך. בשנת 1934 הופיע ספרו "תולדות הרייך השלישי". בשנים 1936–1937 פרסם היידן שתי ביוגרפיות ביקורתיות על היטלר: "אדולף היטלר - חייו של דיקטטור" ו"איש מתגרה באירופה", שהופיע בתרגום עברי בארץ ישראל בשנת 1941, בעצם ימי מלחמת העולם השנייה. בשנים 1937–1940 שהה היידן בגלות בצרפת ופרסם מספר ספרים אנטי נאציים. עם פלישת הנאצים לצרפת בקיץ 1940, ברח היידן בסיוע וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) לארצות הברית, דרך ליסבון שבפורטוגל הנייטרלית. בארצות הברית פרסם היידן ספר אודות עליית היטלר לשלטון. לאחר סיום המלחמה, ביקר היידן לראשונה בגרמניה בשנת 1952, ונתמנה ככתב של רשות השידור של בוואריה ודרום גרמניה בארצות הברית. כן המשיך לפרסם מאמרים בכתבי עת אמריקאיים. קונרד היידן נפטר בניו יורק בשנת 1966. למעלה ממאה ביוגרפיות על היטלר מתבססות על תאורים אותנטיים מספריו של היידן. בהקדמה לספרו "איש מתגרה באירופה" כתב היידן: בימי דאגה לאירופה נכתבות שורות אלה. הזמן עטה קצב איום ופחדיו של יום אתמול מפנים דרך לאימת המחרת הגדולה והולכת במהירות הבזק. ודווקא בשל כך יש לו לספר זה ערך משלו. הוא מנסה לתאר כיצד שקע עולם אחד מפני ששוב לא נתן אמון בכוחו הוא ולא האמין שיריבו בן בליעל, עשה חוזים עם הבגידה עצמה וכרת ברית שלום עם השמד וההרס. קונראד היידן, איש מתגרה באירופה (חיי אדולף היטלר), עברית: פ. עזאי [פינחס לנדר], תל אביב: צ. לינמן, תש"א 1941. מדיה וקבצים בנושא קונרד היידן בוויקישיתוף קונרד היידן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קונראד היידן (1901-1966), דף שער בספרייה הלאומית
הקונגרס הלאומי העממי

הקונגרס הלאומי העממי הסיני (בסינית: 全国人民代表大会) הוא הפרלמנט החד-ביתי של הרפובליקה העממית של סין. מקום מושבו של הפרלמנט הסיני בהיכל הגדול של העם בבייג'ינג. בקונגרס העם הלאומי חברים 2,987 צירים, מה שהופך אותו לפרלמנט הגדול בעולם. הקונגרס נבחר אחת לחמש שנים. קונגרס העם מתכנס ביחד עם הוועידה הפוליטית העממית המייעצת שחבריה מייצגים קבוצות מוגדרות שונות בחברה הסינית. לצבא השחרור העממי (הצבא הסיני) יש ייצוג שנע בין 4% (1964) ל-17% (1975) מכלל הצירים, אך משנת 1978 הוא שומר על ייצוג של בערך 9% מכלל הצירים. כיום יש לצבא כ-268 צירים, וזו הקבוצה הגדולה ביותר בקונגרס (אחריה יש את הנציגות ממחוז שאנדונג הכוללת כ-175 צירים). החוקה של סין מעניקה לקונגרס העם הלאומי סמכויות רשמיות משמעותיות של חקיקה, פיקוח על פעילות הממשלה ובחירת בעלי תפקידים בכירים. עם זאת, בפועל נחשב הוא נחשב כ"בובה" של המפלגה הקומוניסטית הסינית, ומכיוון שהקונגרס מתכנס רק פעם בשנה ובדרך כלל מאציל את סמכויותיו החקיקתיות לוועדה המתמדת שלו, ניתן אפילו לתארו כחבר אלקטורים הבוחר את הנשיא ואת הרשות המחוקקת ותו לא. אספת העם העליונה הסובייט העליון בתי מחוקקים לפי מדינה מדיה וקבצים בנושא הקונגרס הלאומי העממי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הלאומי העממי (בסינית מפושטת) אתר האינטרנט הרשמי של הקונגרס הלאומי העממי (באנגלית) Associated Press, הניו יורק טיימס, החזק ביותר מאז מאו: שי ג'ינפינג הכריז על כהונה שלישית כנשיא סין, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2022 חדשות חוץ, סין: ראש הממשלה החדש נכנס לתפקידו, הכלכלה בראש סדר העדיפויות, באתר כלכליסט, 11 במרץ 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא רשויות מחוקקות ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי

המוסד ליחסי עבודה בשירות הציבורי שכונה בעבר המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי, הוא מוסד ציבורי לבוררות והחל משנת 2023 גם לגישור, שהוקם בשנת 1977 כדי להתמודד עם גל השביתות שהתחולל במגזר הציבורי בישראל באותה תקופה. ממשלת ישראל בראשות יצחק רבין וההסתדרות הכללית בראשות ירוחם משל חיפשו פתרון מוסכם לבוררות באמצעות מוסד עליון בלתי תלוי, שייתן הזדמנות שווה לכל הצדדים, ויסייע לפתרון מהיר של סכסוכי עבודה. בראשות המוסד עמדו השופט העליון בדימוס צבי ברנזון, לאחר פרישתו מילאו את מקומו מרדכי ביבי, עו"ד משה בן זאב, נחמן אורי ועו"ד שלמה גוברמן, מפברואר 2020 משמש עו״ד חיים קלוגמן כממלא מקום ראש המוסד. הצורה המשפטית שניתנה למוסד היא של הסכם קיבוצי בין הממשלה וההסתדרות, שאליו יכול להצטרף כל מעסיק אחר בשירות הציבורי, שיחתום על ההסכם או שיודיע בכתב את רצונו להצטרף להסכם. במשך הזמן, מאז הוקם המוסד, הצטרפו להסכם מעסיקים ציבוריים כמו: המוסדות הלאומיים, אוניברסיטאות, רשות הנמלים בישראל, קופת חולים של ההסתדרות (קופ"ח כללית), רשות שדות התעופה בישראל, אורט ישראל ומקורות חברת מים בע"מ. משנת 1994 כיהנו במוסד חברי המוסד הבאים: עו"ד נחמן אורי, עו"ד משה בן-זאב, זאב אורן, יואל אלוני, מרדכי ביבי, עו"ד אברהם כהן, פרופסור אברהם פרידמן, חיים קלוגמן ועו"ד יורם שחל. עד כה פרסם המוסד שבעה כרכים עם עשרות פסקי בוררות שפתרו סכסוכי עבודה בעיקר בין נציגי הסתדרות במוסדות ממשלתיים ובין משרד האוצר. הוקם רשמית המוסד לבוררות מוסכמת, דבר, 1 במרץ 1977 קרן פינקלשטיין, פתרון לשביתות במגזר הציבורי - שימוש יעיל במוסד לבוררות מוסכמת, המכון ללימודים אסטרטגיים ופוליטיים מתקדמים, מחקר מדיניות מס' 55, יוני 2003 שמו שונה בהסכם מיום 17.7.2023 שמספרו בפנקס ההסכמים הקיבוציים 19/2024; להלן קישור להסכם: http://www.glima.info/agreements/19-2024.pdf
שרה קיסנר

שרה קיסנר (נולדה בשנת 1958) היא סופרת חרדית. נולדה בבני ברק ליצחק וטובה שטיין. אחותה היא הסופרת לאה פריד. שתי האחיות הפיקו כצוות קלטות רבות לילדים המכילות סיפורים ושירים. כמו כן הופיעו במופעים שכללו סיפורים ותיאורי הווי הומוריסטיים מחיי המשפחה החרדית. קיסנר עורכת את עיתון הילדים של יתד נאמן יתד שלנו, ומפרסמת את סיפוריה בבמות שונות. נשואה לצבי יהודה קיסנר, מתגוררת ברחובות. הקוץ בשושן העמק : תעלומה בירושלים, הוצאת זרקור, 1985 ילדי שושן העמק בפרשת חבלי הקליטה, הוצאת זרקור שיחות עם נעמי, 1986 הבית שעל הגבעה, הוצאת משה אברמוביץ, 1994 מסתורין בעכו, 1996 סתם שמונה מסתם שכונה: במסתרי גן השעשועים, הוצאת ליאור שרף, 2000 צופן ממעמקים, הוצאת יפה נוף, 2006 נאות מדבר, הוצאת יפה נוף, 2006 חבורת האמיצים - בתעלומת המחסן הנטוש, הוצאת יפה נוף 2006 חבורת האמיצים - בתעלומת החפצים הנעלמים הוצאת יפה נוף, בשנת 2006 בטבעת זו, 2008 ליקר שוקולד נדנדה תעלומה בחדר שבע, הוצאת עולם הספר התורני, עיירה בצד הדרך, הוצאת אורה מבצע לונדון, 1998 כאילו הכל בסדר, הוצאת זרקור יחזקאל האגוז הנערה בעלת המזוודה הכחולה, הוצאת עולם הספר התורני הפקדון, הוצאת זרקור הופקו בשיתוף עם אחותה לאה פריד. אחותי הגדולה הבלון האדום הבנאים הקטנים בביצוע ווקאלי לימי ספירת העומר. הכל בגלל כדור אחד הלו מי שם? 2 חלקים המשאית של נתי יום הולדת לשושי ילד חדש בגן למי מחכים הילדים מעגלים 2 חלקים-הומחז והוקרן ברחבי הארץ. מעשה באופניים נקודות זורחות סודו של מוטי סודן של אמהות על מה לא רבים קבלת שבת רוצים לעבור דירה שושי עוזרת לאמא שלום אבא בבית שלום לך אפרוח רשימת הפרסומים של שרה קיסנר, בקטלוג הספרייה הלאומית ראיון עם הסופרת שרה קיסנר, באתר הידברות, 23 בדצמבר 2022 שרה קיסנר, דף שער בספרייה הלאומית
עיצור שיני, חוכך, קולי

עיצור שיני, חוכך, קולי הוא צליל עיצורי המצוי בחלק מהשפות המדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא Ð לטינית קטנה /ð/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-D. זהו צלילה הישן של דל"ת רפה, וניתן היה לשמוע אותו בהגיות העברית המקראית והטברנית במילה כגון אדוני . זהו צליל האות הערבית ذ, וצליל הדיגראף Th בשפה האנגלית במילה כגון That. עיצור זה היה קיים בפרוטו-שמית והיה אחד הצלילים של האות זי"ן. ניתן היה לשמוע אותו בפרוטו-שמית במילים זְאֵב, זְבוּב, זָבַח, זְרוֹעַ, זָקָן, זָכָר, זָכַר, זָנָב, זָהָב. עיצור שיני מלועלע, חוכך, קולי הוא צליל עיצורי המצוי במספר שפות מדוברות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ðˤ/. זהו צליל האות הערבית ظ. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סטיילופון

הסטיילופון (באנגלית: Stylophone) הוא כלי-נגינה אלקטרוני מיניאטורי. הסטיילופון מורכב מסינטיסייזר אנלוגי המופעל באמצעות עט המחובר אליו, ומכאן גם שמו ("stylus" באנגלית שפירושו "עט" ו-"phone" שפירושו ביוונית "קול"). כלי-נגינה זה בנוי ממקלדת העשויה מתכת, והנגינה מתבצעת באמצעות מגע בה עם עט שבקצהו ראש מתכת. הפקת הצליל חלה בעת מגע העט במקלדת ונוצרת כתוצאה מסגירת מעגל חשמלי. יתר המתגים בסטיילופון מיועדים להפעלת המכשיר וכיבויו, להפעלת אפקט ויברטו (מתגים בקדמת המכשיר) ולשליטה בגובה הצליל המופק (תדר). הסטיילופון זול יחסית, קל לנשיאה ומופעל באמצעות סוללות. סטיילופון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלויס, יורש העצר של ליכטנשטיין

אַלוֹיס פיליפ מריה, עוצר ליכטנשטיין, רוזן ריטברג (בגרמנית: Erbprinz Alois Philipp Maria von und zu Liechtenstein, Graf zu Rietberg; נולד ב-11 ביוני 1968), הוא יורש העצר והעוצר של נסיכות ליכטנשטיין. אלויס נולד ב-11 ביוני 1968, להנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, והוא עתיד לרשת את תפקידו לאחר מותו. אמו היא מריה נסיכת ליכטנשטיין, בתם של פרדיננד קרל קינסקי, רוזן וצ'יניץ וטטאו והנרייטה קרולינה, רוזנת לדבור-ויכלן. אלויס נשוי מאז 1993 לסופיה, דוכסית בבוואריה, בתם של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה והנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, ואב לארבעה ילדים. אשתו היא יורשת עתידית של סדר הירושה היעקוביטי ובנם הבכור צפוי לרשת את אימו בסדר ירושה זה ואת אביו כשליט ליכטנשטיין. אלויס למד בבית ספר תיכון בוואדוץ בירת ליכטנשטיין, ולאחר מכן באקדמיה הצבאית המלכותית בבריטניה. שירת במשך שישה חודשים במשמר קולדסטרים של הצבא הבריטי בהונג קונג ובלונדון. בשנת 1993 סיים תואר שני בתורת המשפט באוניברסיטת זלצבורג. בשנת 1996 חזר לוואדוץ והחל להיות מעורב בניהול כלכלי של עסקי אביו ובתהליכי קבלת ההחלטות הפוליטיות במדינה. כן כיהן במספר תפקידים ייצוגיים. בהמשך העביר אליו אביו את האחריות לניהול כלל ענייני הממשל היומיומיים בנסיכות. הוא מונה לעוצר ב-15 באוגוסט 2004. ב-3 ביולי 1993 התחתן אלויס עם סופיה, דוכסית בבוואריה, בתם של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה והנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, ממנה נולדו לו 4 ילדים: יוזף ונצל, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-1995) מריה קרולינה, נסיכת ליכטנשטיין (נולדה ב-1996) גאורג אנטוניוס, נסיך ליכטנשטיין (נולדה ב-1999) ניקולאוס סבסטיאן, נסיך ליכטנשטיין (נולד ב-2000) מדיה וקבצים בנושא אלויס, יורש העצר של ליכטנשטיין בוויקישיתוף אלויס, עוצר ליכטנשטיין, באתר הרשמי של הנסיכות רויטרס, סערה בליכטנשטיין: הנסיך ייעלב ויעזוב עם הכסף?, באתר ynet, 11 ביוני 2012
אלויס, נסיך ליכטנשטיין

אלויס, נסיך ליכטנשטיין (גרמנית: Alois von Liechtenstein,‏ 17 ביוני 1869 - 16 במרץ 1955), היה אביו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין. אלויס נולד ב-17 ביוני 1869 בהולנג, לאלפרד, נסיך ליכטנשטיין והנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו. בצעירותו שירת אלויס בצבא האוסטרו-הונגרי ברגימנט האולאנים ה-12, והגיע לדרגת אוברסט לוטננט. ב-20 באפריל 1903 התחתן אלויס עם בווינה אליזבת אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה תרזה, נסיכת פורטוגל, לאחר שקיבל אזרחות אוסטרית מפרנץ יוזף, קיסר אוסטריה. ב-26 בפברואר 1923 ויתרו אלויס ואחיו על זכות הירושה של נסיכות ליכטנשטיין, ומכיוון שלאחיו הגדולים לא היו בנים, הפך בנו של אלויס - פרנץ יוזף לנסיך הכתר. בשנת 1938 מת דודו פרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין ללא ילדים, ובנו של אלויס - פרנץ יוזף עלה לשלטון במקומו. אלויס היה חבר האקדמיה למדעים ואמנויות, ואף קיבל את התואר אביר מסדר גיזת הזהב. בשנת 1944 עבר אלויס מטירת ולקה לוסיני שבמוראביה לטירת ואדוץ שבליכטנשטיין, שם התגורר עד למותו ב-16 במרץ 1955. ב-20 באפריל 1903 התחתן אלויס עם אליזבת אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה תרזה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לו 8 ילדים: פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין (1906–1989) מריה תרזה, נסיכת ליכטנשטיין (1908–1973), התחתנה עם ארתור, רוזן שטראכוויץ פון גרוס-צאושה וקאמינץ קרל אלפרד, נסיך ליכטנשטיין (1910–1985) גאורג הרטמן, נסיך ליכטנשטיין (1911–1998) אולריך, נסיך ליכטנשטיין (1913–1978) מריה הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין (1914–2011), התחתנה עם פטר, רוזן פון אלץ לבית פאוסט פון שטרומברג אלויס, נסיך ליכטנשטיין (1917–1967) היינריך, נסיך ליכטנשטיין (1920–1993) מדיה וקבצים בנושא אלויס, נסיך ליכטנשטיין בוויקישיתוף אלויס, נסיך ליכטנשטיין, באתר "Find a Grave" (באנגלית)