laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כירורג

כירורג (על פי האקדמיה ללשון העברית: רופא מנתח) הוא רופא המתמחה בכירורגיה כללית. בההיסטוריה המוקדמת, מקצוע הכירורג לא היה קיים כמקצוע עצמאי, אלא היה קשור למקצוע הספרות. הכירורג, שהיה בימים אלו גלב ולא רופא, היה מספר שיער וגם מנתח, תוך שימוש בכלי החיתוך שלו לביצוע הליך כירורגי, בדרך כלל בשדה הקרב או בחצר המלכות. עם התקדמות הרפואה והפסיכולוגיה, מקצועותיהם של הגלב והכירורג התבדלו זה מזה, ובמאה ה-19 המקצוע המשולב גלב-כירורג נעלם לחלוטין. תפקיד הכירורג בשדה הקרב נמשך, ונוסף תפקיד של כירורג או מנתח כללי לקציני הבריאות הממשלתיים. התמחות בכירורגיה דורשת ידע אנטומי מקיף, סיבולת ניכרת המאפשרת לכירורג לעמוד על רגליו ברציפות, ללא הפסקה, במשך שעות רבות, וידיים יציבות. התמחות בכירורגיה אורכת כ-6 שנים, שלאחריהן ניתן להמשיך להתמחות-על במספר מקצועות כגון: נוירוכירורגיה כירורגיית ילדים כירורגיית לב-חזה כירורגיית כלי דם מקצוע הכירורגיה מכיל תתי התמחויות, כגון אלה: כירורגיה כללית כירורגיית ילדים כירורגיית לב-חזה כירורגיית כלי דם נוירוכירורגיה כירורגיית פה ולסת כירורגיה פלסטית ניתוחי השתלות כירורגיה אורתופדית כירורגיה בריאטרית חלק מהרופאים שתחום ההתמחות שלהם הוא רפואת משפחה או מיון מסוגלים לבצע טווח מוגבל של ניתוחים קטנים או נפוצים וכן ניתוחי חירום. לעיתים קרובות הרדמה מלווה את הניתוח. לכל מנתח יש צוות שעוזר לו במהלך הניתוח שהמורכב מאח כירורגי, עוזר ראשוני ומחלקת תפעול מתרגלים - כולם אנשי מקצוע המאומנים כך שיוכלו לסייע למנתח בצורה הטובה ביותר. סושרוטה - הראשון לתעד פעולת ניתוח אף פתוח. אבו קאסם אל-זאהראוי - ידוע כאבי הכירורגיה המודרנית. צ'ארלס קלמן - המציא פאקואמולסיפיקציה, הטכניקה של ניתוח הקטרקט המודרני. ויליאם סטיוארט האלסטד - יזם בלימודי ההתמחות הכירורגית בארצות הברית, חלוץ בתחומים רבים. אלפרד פלולאק - המנתח הראשון שהצליח בניתוח לב פתוח ב-1944. קלרנס וולטון לילהי - מוכר כאבי ניתוח הלב הפתוח). סר ויקטור הורסלי - (נוירוכירורגיה). ניקולאי פירוגוב - אבי ניתוחי השדה. כריסטיאן בארנרד - ניתוחי לב, השתלת לב הראשונה. ויקטור צ'אנג - מחלוצי השתלות הלב באוסטרליה. גאזי יסרקאלי - נוירוכירורג טורקי, מייסד המיקרוכירורגיה. מייקל דבייקי - היה מנתח לב וכלי דם וממציא אמריקני, שנחשב לאחד החלוצים בעולם בתחומו. כירורגיה כירורגיה פלסטית כירורגיית לב-חזה כירורגיית פה ולסת כירורגיית כלי דם כירורגיה של היד כירורגיה אורתופדית כירורגיה רובוטית כירורגיה בריאטרית מדיה וקבצים בנושא כירורג בוויקישיתוף רופאים מנתחים, דף שער בספרייה הלאומית בעברית ארכאית, לעיתים: רופא פצעים רוֹפֵא מְנַתֵּחַ במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית פקודת הממשלה, הצפירה, עמ' 2, 4 בפברואר 1862 כירורגיית ילדים Ira D. Papel, John Frodel, Facial Plastic and Reconstructive Surgery A. Martin-Araguz, C. Bustamante-Martinez, Ajo V. Fernandez-Armayor, J. M. Moreno-Martinez, 2002. http://www.heart-transplant.co.uk/barnard.html "Michael DeBakey".
חרוז אלכסנדריני

חרוז אלכסנדריני הוא סוג של טור שירה במשקל הסילאבי. השם נובע מהאפוס הצרפתי "רומאנס אלכסנדר" (אנ') מהמאה ה-12, שבו נעשה שימוש במשקל האלכסנדריני הצרפתי. במקור הצרפתי, הטור הוא בן שתים-עשרה הברות הנחלקות באמצע באמצעות פסק (צזורה). במסורות מסוימות של המשקל האלכסנדריני קיימת הטעמה הנופלת על ההברה האחרונה ועל השישית, זו שלפני הפסק. ברומאנס הצרפתי, היה נהוג להשתמש בחריזה מסורגת, עם חרוז זכרי-נקבי, שבו מתחרזות לסירוגין שורות המסתיימות בהברות מודגשות (זכריות) וכאלה שאינן מודגשות (נקביות). המשקל הצרפתי הא משקל סילאבי, בן תריסר הברות, ללא דגש פרוסודי (רגל משקלית). בשירה האנגלית ובשפות אחרות (בהן השירה העברית), החרוז האלכסנדריני הוא טור בן שתים-עשרה הברות, במשקל הקסמטר יאמבי, עם פסק באמצע, לאחר ההברה השישית. בשירה האנגלית, הגרמנית והסלאבית, המשקל הוא סילבו-טונאלי. במשקל זה יש דגש פרוסודי, כך שסירוג של שורות זכריות ונקביות ידרוש החלפת משקל. החריזה המסורגת בחרוז האלכסנדריני האנגלי והגרמני היא במשקל יאמבי (הדגש הוא על כל הברה שנייה), כלומר חריזה זכרית. גם בשירה הצרפתית המודרנית, משוררים כמו ויקטור הוגו ושארל בודלר השתמשו במשקל אלכסנדריני בן 12 הברות. השימוש בחרוז האלכסנדריני בפרט, ובמשקל היאמבי בכלל, נחשב חדש יחסית בשירה העברית המודרנית, ולא שגור. בין הסיבות למיעוט השימוש בחרוז האלכסנדריני: ראשוני הכותבים בשפה העברית כתבו בהגייה אשכנזית, שלה הטעמה מלעילית (כלומר רגל טרוכאית, או אמפיבריכית ולא יאמבית). הכותבים שאחריהם התחילו לאמץ חריזה חופשית ללא הקפדה על משקל. נתן אלתרמן, שלמד אגרונומיה בפאריס, השתמש בטור האלכסנדריני הקלאסי (עשר ההברות) בתרגומים ליצירות צרפתיות נאו-קלאסיות (התרגום ל״פדרה״ של רסין). הוא כמעט ולא השתמש בחרוז האלכסנדריני המודרני, אבל הוא כן עושה בו שימוש בפואמה ״שירי מכות מצרים״, בחלק העיקרי, ״שירי המכות״ ובחלק האחרון, ״איילת״. אהרון שבתאי עושה שימוש בחרוז האלכסנדריני לעיתים, כמו בחלק מהשירים שפורסמו בקובץ ״בחודש מאי הנפלא״. משוררים נוספים העושים שימוש בחרוז האלכסנדריני הם דורי מנור וסיוון בסקין. משקל, מטריקה, פרוסודיה / שלמה שפאן, באתר benyehuda.org Romer, Stephen (2005-01-22). "Review: Selected Poems of Victor Hugo". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-02-02. DOUGLAS BROWN, [http://digitool.library.mcgill.ca/webclient/StreamGate?folder_id=0&dvs=1549104974151~352 BAUDELAIRE AND THE SONNET ON THE THRESHOLD OF MODERNITY], digitool.library.mcgill.ca רויאל נץ, ‏פושטי המדים: על שירת החרוז החדש, הו! 2, יוני 2005, עמ' 116–140 נתן זך, ריתמוס ותמונה בשירת אלתרמן עוזי שביט, שירה מול טוטליטריות - אלתרמן ו'שירי מכות מצרים', באתר http://www.alterman.org.il אהרן שבתאי: שלושה מתוך `בחודש מאי הנפלא`, באתר www.newlibrary.co.il
סילור

סילור הוא תור בעידן הפלאוזואיקון. משך תקופתו: 30.5 מיליוני שנים, מלפני 439 מיליוני שנים עד לפני 408.5 מיליוני שנים. התור השלישי בעידן הפלאוזואיקון מ-440 עד 400 מיליון שנה קודם זמננו. בתור הסילור התרחש הקימוט הקלדוני, אשר יצר את שרשרת ההרים לאורכה של נורווגיה, את רכסי ההרים העיקריים בסקוטלנד ובאנגליה, את רכסי הארדנים והסודטים. בתקופה זו החלו להופיע דגי הסחוס. ביבשה החלו להופיע צמחי היבשה. נמודסמוס, מרבה רגליים הנמצא באזור סקוטלנד כיום, הופיע בתקופה זו והיה בעל החיים היבשתי הראשון שנושם אוויר ומתוארך 423 מיליון שנים לפני זמננו. פטריגוטוס ברונטוסקורפיו אנטלוגנאתוס גוייו אאוארתרופלאורה לוח הזמנים הגאולוגי science/Early-Silurian-Epoch, science/Silurian-System סילור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) The oldest land animals: Silurian millipedes from scotland, 2008 ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אידוי

בישול באידוי הוא בישול של מזון שחימומו מתבצע באמצעות אדים של מים. האידוי מתבצע באמצעות כלי אידוי בעל מספר מפלסים או כלים נפרדים המונחים זה מעל זה. במפלס התחתון מים רותחים, אשר אדיהם מבשלים את המזון המונח במפלסים העליונים. ישנם גם מכשירי בישול אשר פועלים בעזרת אוויר חם בלבד, ולעיתים גם שיטת בישול זה מכונה אידוי, אם כי היא שונה באופייה ואינה עושה שימוש באדים, ההבדל העיקרי הוא בשיטת הבישול: באוויר חם משתמשים בחום יבש בלבד, בעוד שהאידוי הקלאסי משתמש באדים כדי ליצור סביבת בישול לחה. האידוי מתאים למגוון רחב של מזונות, כולל ירקות, דגים, אורז, ביצים ועוד. השיטה מקובלת במטבחים מסורתיים של תרבויות רבות, כולל המטבח הסיני, המטבח היפני והמטבח הים-תיכוני, בהם נהוג להכין מגוון מנות באידוי כדי לשמור על בריאות וטעם המזון. שימוש באדים לבישול מזון קיים כבר אלפי שנים. כלי אידוי עתיקים, עשויים מבמבוק או חרס, נמצאו באתרים ארכאולוגיים ברחבי סין, המתוארכים עוד לשנת 5000 לפני הספירה. כלי בישול אלו שימשו בעיקר לאידוי אורז ודגנים אחרים. טכניקות האידוי התפתחו והשתכללו. במאה ה-17 ספינות קיטור החלו להשתמש באידוי להכנת מזון עבור צוותיהן. במאה ה-19 התנורים הראשונים המונעים בגז ובחשמל פותחו, והביאו איתם נוחות רבה יותר לבישול במטבחים ביתיים. אידוי נחשב לאחת משיטות הבישול הבריאותיות ביותר, מכיוון שהוא שומר על הערכים התזונתיים של המזון בצורה מיטבית. אדי המים אינם מוסיפים שומן או קלוריות למזון, בניגוד לטיגון או בישול בשמן. שיטה זו מאפשרת שמירה על טעמם הטבעי של המרכיבים, מה שהופך אותה לפופולרית במטבחים מסורתיים רבים ברחבי העולם. בין היתר, השיטה נחשבת ליעילה במיוחד לשמירה על ויטמינים ומינרלים בירקות ומזונות אחרים. אידוי מאפשר שמירה על צבע, מרקם וטעם המזון. בעת האידוי המזון מתבשל בטמפרטורות נמוכות יחסית ובאופן אחיד. מכשירי אידוי מודרניים מאפשרים גם שליטה מדויקת בטמפרטורה, מה שמייעל את תהליך הבישול ומבטיח תוצאות טובות יותר. במטבח הסיני, אידוי של ג'יאוזי למשל, מתבצע באמצעות כלי במבוק המונחים זה מעל זה, מעל ווק על כירה ובו מים רותחים. במטבח הצפון אפריקאי, בישול קוסקוס נעשה באמצעות אידוי בסיר "קוסקוסייר" (או "קוסקוסייה"), סיר כפול שבתחתיתו מרק ירקות בתוספת בשר עוף, בשר בקר וחומוס, ובחלקו העליון גרגירי הסולת, מונחים מעל תחתית מחוררת. במטבח ההודי, אידוי של אידלי (Idli) – עוגות אורז ועדשים קטנות, נעשה בכלי אידוי מיוחד המיועד לכך. האידלי נפוצים כמאכל ארוחת בוקר בדרום הודו ונאכלים עם סמבר (מרק עדשים) וצ'אטני (רוטב). ג'יאוזי שיאולונגבאו וסוגים נוספים של באוזי קוסקוס אורז דביק מוצ'י אידלי מאנדו צ'וואנמושי מדיה וקבצים בנושא אידוי בוויקישיתוף דנית אמינוף, עכבר העיר און-ליין, בישול מאודה: גם בריא וגם טעים?, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2008 Steaming Food: A healthy and delicious way to cook | Caraway, www.carawayhome.com (באנגלית) Ranita Ray, The Art Of Steaming! Here Is Why You Must Try It, Slurrp (באנגלית) Shireen Jamooji, Here's Why Steaming Food Is The Most Healthy Cooking Technique, Slurrp (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנגולין ענק

פנגולין ענק (שם מדעי: Smutsia gigantea) הוא מין פנגולין הנפוץ באפריקה, לאורך קו המשווה ממערב אפריקה ועד לאוגנדה. הפנגולין הענק הוא הגדול שבמיני הפנגולין. הוא ניזון כמעט רק מנמלים ומטרמיטים. המין תואר לראשונה על ידי יוהאן קרל וילהלם יליגר (Johann Karl Wilhelm Illiger) ב-1815. הפנגולין הענק נפוץ במדינות רבות באפריקה ובמיוחד באוגנדה, טנזניה ומערב קניה. הוא חי לרוב בסוואנות, יערות גשם ויערות, במקומות שבהם יש מים זמינים ואוכלוסיות גדולות של טרמיטים. הפנגולין הענק לא נפוץ באזורים גבוהים. חששות לפגיעה באוכלוסיות הפנגולין הענק התעוררו בעקבות הרס בתי גידול ובירוא יערות הגורמים לצמצום אוכלוסיותיו, וכן בעקבות ציד לצורכי מזון ולצורך שימושים רפואיים עקב סגולות רפואיות המיוחסות לו. מאחר שהפנגולין הענק פעיל בלילה נערכו עליו מעט מחקרים. לא ידוע משקלו הממוצע של הפנגולין הענק, אולם נמצא פרט שמשקלו 33 ק"ג. הזכרים גדולים מן הנקבות, אורך גופם כ-140 ס"מ ואילו אורך גופן של הנקבות כ-125 ס"מ. שמו פנגולין ענק, נגזר מכך שהוא הגדול במיני הפנגולין. ככל הפנגולינים הוא בעל קשקשים גדולים, ואין לו שיער ומעט ריסים. קשקשיו הם לרוב בצבע חום או חום-אדמדם. הוא בעל חוטם ארוך, זנב ארוך ועבה, וטופרים גדולים ברגליו הקדמיות. הפנגולין הענק ניחן בחוש ריח טוב. הוא בעל בלוטות אנאליות גדולות. הפרשותיו עשויות להיות בעלות תפקיד חשוב בתקשורת. בתנועה מרבית הוא מטיל את מרבית משקלו על רגליו האחוריות, ואת הרגליים הקדמיות הוא מכופף, את התנועה הוא מבצע על פרק כף היד ולא על כף היד כדי להגן על טופריו. באמצעות שימוש בזנבו לשמירת שיווי המשקל, עשוי הפנגולין הענק ללכת על גבי שתי רגליים בלבד. הוא מסוגל לטפס על עצים ועצמים אחרים. הפנגולין הענק, כפנגולינים אחרים, ניזון מחרקים, והוא חסר שיניים ויכולת לעיסה. תזונתו מורכבת בעיקרה מנמלים וטרמיטים. הוא מסוגל לחשוף את המושבות, וזאת הוא עושה באמצעות הישענות על התל ושימוש במשקל של זנבו, ולאחר מכאן פריצה של התל באמצעות טופריו הקדמיים. השילוב של משקל עם פגיעה פיזית מוביל להתמוטטות חלקית של התל, ואז באמצעות לשונו הארוכה (עד 16 אינץ' - 40 סנטימטר) והדביקה הוא ניזון מן הטרמיטים. פנגולין ענק, באתר NCBI (באנגלית) פנגולין ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פנגולין ענק, באתר GBIF (באנגלית) פנגולין ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
נחום ויינשטיין

נחום ויינשטיין (1876, תרל"ו, ירושלים – 15 באפריל 1956, ד' באייר תשט"ז, תל אביב), ממייסדי תל אביב. שוחט ובודק, והמוהל הראשון של תל אביב. במשך ארבעים וחמש שנות פעילותו כמוהל, מל ויינשטיין כעשרים ושבעה אלף מילדי יפו ותל אביב. הוא ניהל רישום מדויק של כל הילדים שמל, והשלטונות הבריטיים הסתמכו על רישומים אלו והוציא דרכונים על סמך תעודות שנחתמו על ידו. ויינשטיין נולד בעיר העתיקה בירושלים בשנת 1876. בגיל חמש עבר עם המשפחה מירושלים ליפו, ואביו אליהו היה לשוחט האשכנזי הראשון של יפו, תפקיד שמילא במשך 60 השנה הבאות. למד תורה מפי מלמדים פרטיים שהובאו ליפו מירושלים. בגיל 12 נשלח לפתח תקווה ללמוד תורה אצל הרב ישראל צבי הכהן ולאחר מכן חזר ליפו ולמד בכתה הגבוהה של בית הספר שערי תורה. בהיותו בן 17 נישא לאטיל ביילה בת יהודה לייב ופייגא שפירא מחברון. ויינשטיין למד מאביו את מלאכת השחיטה, וממאיר המבורגר, המוהל הראשון ביפו – את מלאכת המילה. בשנת 1895 הוזמן ויינשטיין על ידי חברת יק"א לעבוד במושבה יהודית שהוקמה על ידה בקפריסין בשם מרגוע-ציפלינג, שם חיו אז כעשרים משפחות יהודיות שבאו מאנגליה ללמוד התיישבות מטעם החברה אהבת ציון. במשך הזמן חזרו רובן לאנגליה ואחרי שלוש וחצי שנים עזב ויינשטיין את קפריסין וחזר ליפו. בשנת 1899 נתמנה למשגיח בשערי תורה בנווה שלום שהיה בית הספר העיקרי של יהודי יפו. ובמקביל עבד כשוחט, בתור המוהל היחידי ביפו, כאחראי על סידורי חופה וקידושין, וכמשגיח על העירוב של השכונות. עם הקמת אחוזת בית בשנת 1909 הצטרף אליה ויינשטיין כאחד מ-66 משפחות המייסדים, יחד עם אביו אליהו וינשטיין, אחיו המורה ישראל ויינשטיין ואחותו שושנה רייזל רסקין ומשפחתה. הם בנו את בתיהם ב"אחוזת ויינשטיין" ברחוב לילינבלום 20-18. בשנת 1917, בעת גירוש היהודים מתל אביב ויפו, הורשה ויינשטיין להישאר כדי לשרת את בעלי המלאכה היהודים שנשארו אף הם לשם עבודתם עבור הצבא העות'מאני. ויינשטיין נפטר בביתו בשנת 1956 בהיותו בן שמונים, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. משפחתו מנתה תשעה בנים ובנות. חתנו של ויינשטיין, יהושע שקול (נפטר בכ"ז חשוון תשנ"א), המשיך את דרכו והיה מן המוהלים המפורסמים בירושלים. בעקבותיו הלך בנו מאיר עמנואל שקול, נכדו של ויינשטיין, שגם היה מגדולי ומוותקי המוהלים בבני ברק (נפטר בכ"ט שבט תשפ"א) מייסדי תל אביב 'וינשטין, נחום', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 199. (הספר בקטלוג ULI) וינשטיין ר' נחום ואשתו אטיל ביילה, לילינבלום 18א', באתר משפחות מייסדי תל אביב זקן המוהלים, מעריב, 18 באפריל 1956 באתר חברא קדישא נטען: 1870 ד"ר מרדכי נאור ועמית לוינסון, מי היו 66 מייסדי תל אביב?, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח ר' נחום ויינשטיין ז"ל, מעריב, 15 באפריל 1956
אלבטרוס מלכותי צפוני

אלבטרוס מלכותי צפוני (שם מדעי: Diomedea epomophora sanfordi) הוא תת-מין של אלבטרוס מהמין אלבטרוס מלכותי החי באוקיינוסים הדרומיים בהם הוא נודדים ללא הרף מבלי לנחות. כמה מהחוקרים רואים בו מין נפרד בעוד אחרים סוברים שהוא תת-מין של אלבטרוס מלכותי הקרוב לתת-המין הדרומי. הוא מצוי בטבע בדרום-מזרח האוקיינוס השקט, בעיקר סביב זרם הומבולדט ומקנן בעיקר סביב איי צ'טהאם, אנדרבי, ובכמה צוקים בעיר דנידין שבניו זילנד, שם נמצאת מושבת האלבטרוסים היחידה הקרובה ליישוב אנושי. אלבטרוס זה הוא מהגדולים שביסעוראים והוא מגיע לאורך 115 ס"מ, למשקל 6.2-8.2 ק"ג ולמוטת כנפיים של 270-305 ס"מ. צבעו של האלבטרוס אפור-לבן ברובו עם כנפיים שחורות רחבות והמקור בצבע קרם-ורוד. המקור מכיל בלוטה המפרישה מלחים ובניגוד לרוב העופות בעל חוש ריח חזק. צורת המקור מזכירה צורת חיוך, בדומה למרבית מיני הסוג אלבטרוס גדול. כ-85% מתזונת האלבטרוס היא מדיונונים שהוא מוצא על פני המים. הוא ניזון גם מסילוניות נוספות, דגים, סלפיים וסרטנים העולים לפני המים וכן מנבלות. כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב הסתבכות ברשתות ודיג לא חוקי הפוגע במזונו. האלבטרוס נפגע בעיקר מהבאה של מינים פולשים כמו חתולים וחולדות הטורפים את ביציו וכן ממינים כמו פרות וארנבונים ההורסים את הצמחים העדינים עליהם הוא מסתמך לקינון. שרשרת סערות שקרו באזורים בהם קינן האלבטרוס בנוסף על מחסור בכלים לקינון הביאו להפחתה גדולה של כמותו. מדיה וקבצים בנושא אלבטרוס מלכותי צפוני בוויקישיתוף אלבטרוס מלכותי צפוני, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס מלכותי צפוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס מלכותי צפוני, באתר GBIF (באנגלית) אלבטרוס מלכותי צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
מרקיש

האם התכוונתם ל... פרץ מרקיש – משורר, סופר ומחזאי יידי, מבכירי המשוררים היהודים בברית המועצות, שהוצא להורג בפקודת סטלין עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות (1952) שמעון מרקיש – בנו של פרץ מרקיש ואחיו של דוד מרקיש, מתורגמן, מבקר ספרות, היה מרצה לספרות באוניברסיטת ז'נבה. דוד מרקיש – בנו של פרץ מרקיש ואחיו של שמעון מרקיש, סופר ועיתונאי ישראלי הכותב בעברית וברוסית. פרץ דניאל מרקיש - בנו של דוד מרקיש , פרסומאי, במאי ועורך ישראלי. מרקש
טאלי

טאלי (בהינדי: थाली) היא צלחת מתכת גדולה או מגש גבה-שוליים בהם מוגשות ארוחות עממיות בהודו. האופן בו מסודר האוכל בצלחת משתנה ממקום למקום ברחבי הודו. מגש האוכל האישי הקרוי טאלי מגיע עם שלוש מנות שונות לפחות. לרוב תהיינה המנות אורז לבן, דאל (תבשיל מעדשים) ו"סאבג'י" שהוא תבשיל ירקות. שאר המנות נוספות בהתאם למטבח המקומי באותו אזור בהודו. לצד כל אלו מוגשים עם צלחת הטאלי מספר צ'פאטי (לחם בהינדית, פיתה דקיקה שמכינים מעל אש) או פאפד (מין קרקר מקומי). לפעמים מגיעה גם צלוחית "קֶארד" (יוגורט) שעוזרת להקהות את החריפות. בלשון הדיבור המילה משמשת לכינוי הצלחת, צורת ההגשה ואף הארוחה עצמה ("ארוחת טאלי"). ארוחת טאלי היא הארוחה היומית של כמעט כל פועל בתת-היבשת ההודית, ברוב המקומות מוגשות תוספות רבות יותר. במסעדות פועלים מקומיות ניתן לקבל תוספת של אורז ושל חלק מהתוספות ללא הגבלה, באותו המחיר. מחירה העממי של הטאלי וערכה התזונתי הגבוה הפך אותה לאחת המנות הפופולריות בקרב תרמילאים בתת-היבשת ההודית. המטבח ההודי מדיה וקבצים בנושא טאלי בוויקישיתוף
שנאכו

שֶנאכּוֹ (בגאורגית: შენაქო) הוא כפר הררי בנפת אחמטה שבמחוז המזרח גאורגי, קאחתי. שנאכו ממוקמת במדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז הגדול, במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, תושתי, כ-100 ק"מ צפון-מזרחית לאחמטה, סמוך לגבול דאגסטן רוסיה, על המדרון הדרומי של רכס פִּירִיכִּיתִּי. הכפר שנאכו הוא אחד הכפרים שנותרו עדיין מיושבים בתושתי ההררית, לאחר שבתקופת השלטון הסובייטי הנהיגו הסובייטים מדיניות של הגירה כפויה מהאזורים ההרריים לבקעות. הגישה לכפר ההררי הוא רק ברכב 4X4. על הכפר משקיף ההר דיקלו ומכיל טור של מבנים הבנויים על פי המסורת הארכיטקטורית הגאורגית וכנסייה אחת, כנסיית השילוש הקדוש הבולטת בנוף הכפר. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002 נמנו בכפר שבעה תושבים בלבד. כנסיית השילוש הקדוש בית טיפוסי בכפר הכפר על הצלע הדרומי של ההר הדרך המובילה לכפר דרך בכפר מדיה וקבצים בנושא שנאכו בוויקישיתוף האנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, כרך 10 עמ' 714 (טביליסי, 1986) Sh. Shetekauri, L. Tsiskarauli, T. Zangurashvili,‏ High mountain flora of Pirikiti Khevsureti and Tusheti‏ (NE Greater Caucasus) מפקד האוכלוסין של גאורגיה 2002, עמ' 93, (בגאורגית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לשכארי

לָשכּארי (בגאורגית: ლაშქარი) הוא ארגון צבאי שהיה נהוג להקימו אד הוק בגאורגיה בתקופת ימי הביניים מקרב האוכלוסייה האזרחית בתקופת מלחמה או פלישה, כאשר חיילים רגילים לא היו בנמצא. מאוחר יותר נקראו בשם זה ארגונים צבאיים בעלי אופי דומה. ארגוני לשכארי ידועים בימי הביניים היו ראינדתה (რაინდთა, מהמילה ראיון), אזנאורתה (აზნაურთა, מהמילה אזנאורי), סָכַּלכּוֹ לשכארי (საქალაქო ლაშქარი, לשכארי עירוני). בתחילת דרכו, בתקופת גאורגיה הפאודלית, היה הלשכארי צבא פאודלי ונקרא "ג'ארי-חאלחי" ("ჯარი-ხალხი", "צבא-עם"), אולם עם התחזקות הפיאודלים בוטל הצבא והוא נקרא לדגל רק בעיתות חירום כמו פלישות של אויבים או איומים חיצוניים אחרים על הממלכה הגאורגית. בעת חירום כזו הוצא צו המורה לכל גבר בגיל במתאים ("כּוּדזֶה קאצי", "ქუდზე კაცი") להצטרף ללשכארי. לקראת סוף התקופה הפיאודלית התרבו גיוסי הלשכארי, שנבעו מפלישות השבטים הלזגינים מדאגסטן בתקופת הלקיאנובה והפלישות של הפרסים והעות'מאנית לגאורגיה. עם סיפוח גאורגיה בשלבים משנת 1801 על ידי האימפריה הרוסית הפכו הלשכארי למיליציה גאורגית ונלחמו במלחמות הרוסיות-פרסיות והמלחמות הרוסיות-עו'תמאניות. בתקופת פלישת נפולאון לאימפריה הרוסית בשנת 1812, השתתף הלשכארי בהגנה על האימפריה. בשלהי תקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה, משנת 1874 עד מהפכת פברואר של 1917, היה השירות בלשכארי, באופן רשמי, מילוי חובת השירות הצבאי. בתקופת מלחמת העולם השנייה (1941-1945), מילא הלשכארי האזרחי תפקיד פעיל במלחמה לצד הסובייטים. בשנת 1988 הקים ג'אבא יוסליאני את הארגון החצי-צבאי, מחדריוני, וטען כי הוא הוקם על פי מודל הלשכארי לפני מיסודה בתקופת האימפריה הרוסית, בתקופה בה היו הלשכארי מגויסים בעיתות חירום. שאישמלאשווילי (1983), הערך לשכארי, באנציקלופדיה הגאורגית סובייטית, כרך 6, עמ' 149, (גאורגית)
מחדריוני

מחֶדריוֹני (בגאורגית: მხედრიონი) הייתה קבוצה חצי-צבאית וארגון פוליטי בגאורגיה שמילאה תפקיד חשוב בהתרחשויות שהיו בגאורגיה עם הכרזתה על עצמאותה ובמלחמת האזרחים של גאורגיה. משנת 1995 הוצא מחדריוני מחוץ לחוק אולם מאוחר יותר נרשם הארגון כמפלגה פוליטית בשם "ארגון הפטריוטים". אחד מתוצאות הטרגדיה של 9 באפריל הייתה התמקצעות מהירה של קבוצות חצי-צבאיות שהחשובה מביניהן הייתה מחדריוני שהונהגה על ידי שודד בנקים לשעבר, ג'אבא יוסליאני. מחדריוני נוסדה לראשונה בשנת 1988. כתוצאה מאירועי 9 באפריל היא הצליחה לגייס מתנדבים רבים. תרמה לכך העובדה שרוב הנפגעים באירועים אלה היו נשים. יוסליאני טען כי המודל שעל פיו הקים את הארגון על פי מודל ה"לשכארי" בעזרת מתנדבים, כפי שהיה לפני הסיפוח הרוסי של גאורגיה בשנת 1801. מדיה וקבצים בנושא מחדריוני בוויקישיתוף * ג'ונתן וולת'י (2005), גאורגיה מתחייה לאומית למהפכת הוורדים: מעבר מאוחר בברית המועצות לשעבר, עמ' 60, ISBN 0754645037, (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורדוביק

אורדוביק הוא התור הגאולוגי השני בעידן הפלאוזואיקון. התור נמשך 71 מיליוני שנים, בין 510 מיליוני שנים ועד לפני 439 מיליוני שנים. הגאולוג האנגלי, צ'ארלס לאפוורט', היה זה שנתן לתור את שמו, על שם האורדוביקים, שבט קלטי קדום שחי בוויילס. הגדרת התור הייתה הכרעה לעניין סלעים שנמצאו בוויילס, והחוקרים חלקו תחילה בשיוכם: לתור הקמבריון (שקודם לאורדוביק) או לתור הסילור (המאוחר לו). הקונגרס הגאולוגי קיבל את ההגדרה של לאפוורט' ב-1960, כארבעים שנה לאחר מותו. במהלך האורודוביק החלה בדרום כדור הארץ התכנסות יבשות שיצרה את גונדוונה, כשלב מקדים לקראת היווצרות יבשת-העל פנגיאה. תקופה זו מתאפיינת בשליטת חסרי החוליות ושגשוג של צמחי הים. לראשונה מופיעות שוניות האלמוגים וגם ראשוני החולייתנים. אגירוקאסיס אסטרספיס מגלוגרפטוס אורתוקראס איסוטלוס Cystaster stellatus, Corynotrypa Trypanites Petroxestes Bryozoa Brachiopoda, Bryozoa Platystrophia ponderosa Echinosphaerites Prasopora Brachiopoda, Bryozoa Protaraea richmondensis Zygospira modesta Amplexograptus לוח הזמנים הגאולוגי אורדוביק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תזרים צנרת ומכשור

תזרים צנרת ומכשור (באנגלית Piping and Instrumentation Diagram, ובראשי תיבות באנגלית P&ID) הוא תרשים הנדסי או שרטוט המציג את הציוד, המכשור, קווי הצנרת ומערכת הבקרה של מתקן תהליכי. לפעמים הוא מכונה בעברית בקיצור תזרים. תזרים מציג בצורה ציורית, תוך שימוש בסמלים מוכרים, את הקשרים בתהליך, קשרים של הציוד, קווי הצנרת, המכשור והבקרה. בתעשייה התהליכית משתמשים בסימנים מוסכמים סטנדרטיים להכנת התרשימים. התזרים משמש בסיס להבנת התהליך והוא שלב ראשוני בתכנון ויש לו תפקיד חשוב בתכנון האחזקה ובתכנון הרחבה או שינויים במתקן. התזרים משמש בסיס לסקירה של התכנון הכללי, לתכנון התפעול והבטיחות ולהכנת סקר סיכונים ותפעול (HAZOP). תזרים צנרת ומכשור כולל: מכשור עם כינוי ומספור ציוד מכני כולל שם ומספר ברזים עם סוג הברז ומספר צנרת תהליכית עם ציון גודל, מספר ואינפורמציה נילווית ניקוזים, קווי אוורור, אביזרים מיוחדים, נקודות דגימה, מעברי קוטר, אוגנים וכדומה קווים קבועים, קווי הפעלה וקוי שטיפה כוון זרימה נקודות חיבור קווי בקרה ציוד ורכיבים הנקנים ומסופקים מורכבים כולל שם ומספר תזרים תהליך מדיה וקבצים בנושא תזרים צנרת ומכשור בוויקישיתוף תזרימים באינג'ינירינג טול בוקס סימני תזרימים לפי איזו איך לקרוא תזרים (באנגלית)
מרפי

מרפי (אנגלית: Murphy) הוא שם משפחה בארצות דוברות אנגלית שמקורו בשמות האירים Ó Murchadha ו-Mac Murchaidh. שמות אלה מבוססים על השם הפרטי Murchadh, שפירושו "לוחם ימי". באירלנד, נפוץ השם מרפי גם כשם פרטי. האם התכוונתם ל... אישים ששם משפחתם מרפי: אדוארד א' מרפי ג'וניור (אנ') – מהנדס פיתוח אשר עבד זמן קצר בניסויי מגררות טילים בחיל האוויר של ארצות הברית ב-1949 ועל שמו נקרא חוק מרפי אדי מרפי – שחקן וקומיקאי אמריקאי אודי מרפי – החייל המעוטר ביותר בצבא ארצות הברית בריה מרפי – דוגמנית, בתו של אדי מרפי בריטני מרפי – שחקנית אמריקאית ג'וזף מרפי – כומר, רוקח ופילוסוף ג'ימי מרפי – כדורגלן ומאמן כדורגל ולשי. דונה מרפי – שחקנית אמריקאית ויליאם פרי מרפי – רופא אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1934 טקס מרפי – דמות בדיונית בסדרת משחקי הרפתקה כריס מרפי – פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית וסנאטור מטעם מדינת קונטיקט סטפני מרפי – פוליטיקאית אמריקאית פטריק מרפי – פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, חבר בית הנבחרים מטעם מדינת פלורידה פרנק מרפי – שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית קווין מרפי – כלכלן אמריקאי קיליאן מרפי – שחקן אירי קלייטון מרפי – אתלט אמריקאי ראיין מרפי – שחיין אמריקאי ראיין מרפי (תסריטאי) – תסריטאי אמריקאי שונות: הגדת מרפי – אחד מכינוייה של הגדת רוטשילד, כתב יד מאויר של ההגדה של פסח לפי נוסח אשכנז, מהמאה ה-15 חוק מרפי – כלל שמבוסס על העיקרון שאם משהו יכול להשתבש – הוא ישתבש מרפי'ס – מבשלת בירה אירית המפורסמת בבירת הסטאוט הייחודית שלה מרפי (ספר) – רומן מאת סמואל בקט
נווה גלים

כפר הילדים והנוער נווה גלים, השוכן בלב רובע א' הוותיק באשדוד, הוא פנימייה לילדים בגילאי 18-6. הכפר הוקם בשנת 1977. "נווה גלים" נמצא בבעלות "המפעל להכשרת ילדי ישראל" שהוקם בשנת 1943 על ידי רחה פריאר. בכפר מתחנכים כ-70 ילדים בשישה משפחתונים. הוא מושתת על המודל החינוכי-המשפחתי. בשל מיקומו בעיר גדולה משתלבים הילדים בשירותים העירוניים הניתנים לכלל תושבי אשדוד. ילדי בית הילדים של "נווה גלים" לומדים בבתי הספר הממלכתיים שבשכונה, וילדים שהחלו לימודיהם באשדוד - ממשיכים אותם במסגרת החינוכית בה למדו טרם הוצאתם מביתם. מדיה וקבצים בנושא נווה גלים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נווה גלים שרה שוורץ, פרסום ראשון: הסכסוך בכפר הנוער נווה גלים באשדוד הגיע לדיון בכנסת, באתר כאן דרום אשדוד, ‏14 בנובמבר 2017 שחר כחלון, חתונה של שוטרת התבטלה בעקבות המלחמה והתקיימה בכפר הנוער נווה גלים באשדוד, באתר אשדוד נט, ‏23 באוקטובר 2023 באתר המפעל להכשרת ילדי ישראל ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.