laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קינגפישר (אונייה)

קינגפישר (Kingfisher) הייתה אוניית מפרש עם מנוע עזר, ממעט ספינות הצי העברי המתהווה בימיו הראשונים. עם עיקול הספינה על ידי משטרת המנדט נמכרה ליהודים ונרשמה תחת השם "ציפור הקרח" בנמל יפו שבפלשתינה-א"י כנמל בית, ופעלה בשנים 1932–1933. מאז נרכשה שימשה את בית הספר הימי יומי ואת "בית"ר הימית" ללימודי ימאות ושיט בשילוב דיג. האונייה הייתה בבעלות ערבים שהשתמשו בה להברחת סחורה גנובה ונתפסה בידי שוטרי מכס המנדט הבריטי והועמדה למכירה. היא נרכשה על ידי פעילים מהתנועה הציונית שגייסו כסף בקרב אמידי היישוב במטרה להקים צי עברי. מאיר גורביץ, ראשון מייסדי האגודה הימית "זבולון" היה נחוש להכשיר ימאים עבריים ופעל לרכישתה. האונייה נרשמה בשמה העברי 'ציפור הקרח'. גורביץ סבר כי אוניית לימוד תייצר הכנסה עצמית מדיג תוך כדי לימודי תורת הימאות והשיט. בחזונו ראה ימאים עברים מתפרנסים מהים, מייצרים מקומות עבודה נוספים, ותורמים בכך להתפתחותו הכלכלית של היישוב. היה זה ניסיון להמשיך ולקיים את בית הספר הימי יומי של האגודה הימית 'זבולון'. ציפור הקרח הועמדה לרשות תלמידי בית הספר עד שנסגר 'זמנית' מחוסר אמצעי מימון ובשל לחץ הפיכתו ל"מועדון שיט וספורט עממי עם בית ספר ערב לימאות". רב החובל אריה באייבסקי ממייסדי "זבולון", שימש בה כמפקד וכמורה לימאות ולשיט וכראש קבוצת הדיג כשותפו של גורביץ בכיבוש הים. באייבסקי, שהיה בעל חזון להקמת צי עברי במזרח התיכון, היה רוסי שערק מחיל הים הרוסי בו שירת על אוניית הקרב אברורה ובהמשך, אחרי שרות על אונייה אחרת עלה ערק ולאחר תקופה עלה לארץ ישראל בה נישא והתגייר. הוא ראה בכיבוש העבודה בים ניצול משאבי טבע שיביא לחיסכון גדול למשק העברי ביישוב, ולשחרור הסחר הימי העברי מתלותו בימאים ובכלי שיט זרים. תחת פיקודו כאיש תנועת בית"ר, עסקה האונייה גם בהבאת מעפילים והפליגה הלוך ושוב בציר ביירות-חיפה-יפו. ציפור הקרח הייתה בבחינת ניסיון הצלה של משימת כיבוש הים, אך לאסונם של היזמים ומפעילי האונייה, נשארה ברשותם רק חודשים ספורים ונטרפה בליל סערה על סלע אנדרומדה בחג פורים שנת 1933. על פי ההשערה לא נקשרה כיאות לרציף הנמל. אחרים סבורים שחבלי הקשירה לרציף הותרו מהמעגן בנמל יפו בפעולת חבלה מכוונת. ירמיהו הלפרין, תחיית הימאות העברית, (עורך: אפי מלצר), רעות: אפי מלצר בע"מ-מחקר צבאי, עיתונאות והוצאה לאור, 2001. אנציקלופדיה תדהר, "אריה באייבסקי" - עמודים 3603-4 ארכיון עיריית תל אביב. יעל ויילר ישראל, "אגדת האחים אליהו: מסורת, רפואה ושליחות ציבור", האומה, 169, סיון תשס"ח 2008, עמ' 96-81. ד"ר מאיר גורביץ, היקיצה הימית, דבר, 19 במאי 1937 ד"ר מאיר גורביץ, היקיצה הימית - המשך, דבר, 19 במאי 1937
אפורימק

נהר האַפּוּרימָק (בספרדית: Río Apurímac) הוא המקור המרוחק ביותר לנהר האמזונס. מקור נהר האפורימק הוא במים המגיעים מהקרחון שבפסגת נבאדו מיסמי, הר בגובה 5,597 מטרים הנמצא במחוז ארקיפה שבפרו. תחילתו בשרשרת ההרים שבדרום-מערב פרו, 10 ק"מ מהכפר קאיומה, ופחות מ-160 ק"מ מחוף האוקיינוס השקט. הנהר זורם בעיקר בצפון-מערב קוסקו, בתוך ערוץ בעומק 3,000 מטרים, כפול מעומקו של הגרנד קניון בארצות הברית. מתוך ששת הניסיונות לעבור את הנהר לכל אורכו, רק שניים צלחו. לאחר 730 ק"מ, נהר האפורימק מתחבר עם נהר מנטארו והופך לנהר אנה. לאחר מכן הוא מתחבר אל נהר פרניה ומשם לנהר טמבו. כאשר הטמבו מתחבר עם נהר אורובמבה, הם הופכים לנהר אוקיאלי, הנשפך לנהר האמזונס. ניתן להגיע אל נהר האפורימק בדרך צרה והררית, בנסיעה מהעיר קוסקו. הנהר הוא אתר מצוין לרפטינג בדרגות 3 עד 5. מדיה וקבצים בנושא אפורימק בוויקישיתוף תמונות מנהר האפורימק אטילה שומפלבי, שני ישראלים נעדרים בתאונת רפטינג בפרו, באתר ynet, 7 באוקטובר 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דער פריינד

דער פֿרײַנד (נכתב גם פְרַיינְד; יידיש: "הידיד") היה עיתון יומי ביידיש שראה אור באימפריה הרוסית. העיתון נוסד בשנת 1903 על ידי שאול גינזבורג בסנקט פטרבורג, שבה יצא לאור עד לשנת 1908, אז עבר לוורשה והמשיך להתפרסם בה עד לשנת 1913. על אף שקדמו לו עיתונים ביידיש, היה "דער פֿרײַנד" הראשון שראה אור באימפריה הרוסית, והיווה תקדים מבחינת היקף קוראיו, וסימן את הדרך לעבר תרבות היידיש התוססת שבין מלחמות העולם. העיתון עשה את צעדיו הראשונים באווירה ציונית מתונה – עמדה אשר אינה עומדת בקנה אחד עם ההנחה הקונוונציונלית שהיידישיסטים באשר הם נטו חסד לערכי הבונד דווקא. במהלך מהפכת 1905 והפוגרומים אשר ליוו אותה, הפך העיתון כיוון ואימץ עמדה שמאל-רדיקלית, אשר תמכה במהפכנים הרוסים. ב-12 בדצמבר 1905 הופסקה הוצאתו ידי השלטונות, אך הוא המשיך לצאת במשך ארבעה חודשים תחת השם "דאָס לעבן", שמו של מדורו הספרותי. בשנת 1909 עבר העיתון לוורשה. עם עורכי העיתון נמנה הסופר אלתר קציזנה. העורך הראשון של המדור הספרותי בעיתון היה העיתונאי ד"ר יוסף לוריא, אשר פרש ממנו כאשר מגמת העיתון הפכה שמאל-רדיקלית. מדיה וקבצים בנושא דער פריינד בוויקישיתוף דער פריינד באתר הספרייה הלאומית דער פריינד באתר עיתונות יהודית היסטורית (גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון) סקוט אורי (Ury), דער פריינד, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) דער פריינד, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) רשימת מאמרים על דער פריינד באתר רמב"י דער פריינד, במפתח עיתונות יידיש של האוניברסיטה העברית בירושלים דער פריינד, האוסף האלקטרוני של הספרייה הלאומית של רוסיה ג. קרסל, חגה של עתונות יידיש, דבר, 25 בינואר 1963 David Biale, Review of Sarah Abrevaya Stein's Making Jews Modern: The Yiddish and Ladino Press in the Russian and Ottoman Empires (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 1 באפריל 2020) ערך זה הוא קצרמר בנושא יידיש ובנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הטרדה מאיימת

המונח "סטוקינג" מפנה לכאן. לערך העוסק בקרחונים בשם זה, ראו קרחון סטוקינג. הטרדה מאיימת (באנגלית: Stalking, סְטוֹקינג) היא התנהגות המורכבת ממגוון פעולות שתכליתן לרדת לחייו של אדם, לערער את ביטחונו העצמי, לשבש את שגרת חייו ולגרום לו לחוש ניצוד, בעיקר בדרכים שונות של הפחדה (אנ'). התנהגות זו עלולה להסתיים בפגיעה ברכושו, בנפשו ובגופו של הקורבן, ועל כן היא נתפסת כהתנהגות בעלת פוטנציאל מסוכנות גבוה. הטרדה מאיימת מהווה עבירה פלילית על פי חוקיהן של מדינות רבות, ובהן ארצות הברית, קנדה, יפן, ובריטניה, וכן מהווה עוולה אזרחית ונזיקית בחלק מהמדינות כגון בריטניה וגרמניה. במדינת ישראל החוק העוסק בעבירה זאת הוא חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"ב-2001, המגדיר הטרדה מאיימת: "הטרדתו של אדם בידי אחר בכל דרך שהיא או נקיטת איומים כלפיו, בנסיבות הנותנות בסיס סביר להניח כי המטריד או המאיים עלול לשוב ולפגוע בשלוות חייו, בפרטיותו או בחירותו של האדם או כי הוא עלול לפגוע בגופו". החוק מאפשר לבית המשפט להוציא צו מניעת הטרדה מאיימת. הפרת הצו מהווה עילת מעצר של המפר על ידי המשטרה, וכמו כן מהווה עבירה בפני עצמה - עבירה של "הפרת הוראה חוקית" לפי סעיף 287(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977. סייבר-סטוקינג Orit Kamir, Every Breath You Take; Stalking Narratives and the Law, U. of Michigan Press, 2001 הטרדה מאיימת, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלישע בן-קימון וגילית קוזבה, נרדפים, באתר "ידיעות אחרונות", 13 באפריל 2021 הדרכה לתלמידים, מה זה סטוקר?, סרטון באתר יוטיוב דוד ש' גבאי ריכטר, ‏מה בין בן זוג לשעבר שאינו מרפה לבין שכן כפייתי? על אודות חוק מניעת הטרדה מאיימת, התשס"ב-2001, חוקים ט', ‏מרץ 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הידיד

האם התכוונתם ל... אורד צ'ארלס וינגייט – איש צבא בריטי וידיד התנועה הציונית, כונה "הידיד" "דער פריינד" (יידיש: "הידיד") - העיתון היומי הראשון ביידיש שראה אור ברוסיה הקיסרית (נוסד ב-1903 בסנקט פטרבורג) ידיד (פירושונים)
באמאלכי

כת הבאמלאכי (באנגלית: Bamalaki) הייתה כת נוצרית פרוטסטנטית באוגנדה שפרשה בשנת 1913 מהכנסייה הרשמית בשל דבקות חבריה במצוות המקרא שאינן מקוימות על ידי הנוצרים. הכת, שנקראת על שם מייסדה, מלאכי מוסאג'קאווה (Malaki Musajakawa) הצליחה לסחוף רבים באוגנדה ובשנת 1921 היו בה כ-100,000 חברים. בין חברי הכת היה סמיי קאקונגולו, מצביא משבט הבוגנדה אשר לאחר מכן הקים את קהילת האבאיודאיה שמקיימת אורח חיים יהודי. הכת מסתמכת על מצוות מקראיות שנשכחו או הודחקו על ידי הנצרות ובהן: שמירת יום השבת ככתוב בתורה ודרישה להכרה רשמית ביום זה כיום מנוחה. איסור אכילת חזיר. איסור על הסתייעות ברופאים או שימוש בתרופות – האל הוא המושיע את האדם בעת מחלה ואסור לנסות להשפיע על תוצאות מעשיו. עיקרון זה נשאב מספר דניאל, פרק ג', שבו הקב"ה מציל אדם מאש התופת ולכן, אם ירצה יציל גם את החולה ביותר. עמוד תווך נוסף לעיקרון זה נמצא בספר ירמיהו: "עֲלִי גִלְעָד וּקְחִי צֳרִי בְּתוּלַת בַּת מִצְרָיִם לַשָּׁוְא הרביתי [הִרְבֵּית] רְפֻאוֹת תְּעָלָה אֵין לָךְ". התרת פוליגמיה בטענה שאברהם אבינו נשא מספר נשים. התנגדותם של חברי הכת לחסן את הבקר מפני מגפות גרמה למאבקים קשים בינם לבין השלטונות הבריטיים באותה תקופה. ב-1926 הוגלה מאלכי לצפון אוגנדה ומת שנה לאחר מכן לאחר שביתת רעב. עודד, אריה. יהדות בתוככי אפריקה, ירושלים - האגודה לידידות ישראל-אפריקה. 2003 ספר ירמיהו, פרק מ"ו, פסוק י"א
ארץ בראשית

ארץ בראשית הוא סרט-טבע תעודי ישראלי וסרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא, והראשון שהופץ באופן מסחרי. הסרט בוים על ידי משה אלפרט, הופק על ידי אפיקים הפקות ויצא לאקרנים בשנת 2010. הסרט הופק במשך 18 שנה, ומתמקד במספר בעלי חיים: זוג חתולי ביצות באזור הכנרת, זוג זאבים ברמת הגולן ועדר יעלים במדבר יהודה לצד בעלי חיים ממינים אחרים וצילומי נופים. הוא עוקב אחריהם במשך שנה, החל מתקופת הייחום וההזדווגות בסתיו ובחורף, דרך היוולדם של הצאצאים באביב, ועד ליציאתם לדרך חדשה בסוף הקיץ. במקביל, נראים גם בעלי חיים אחרים החיים בארץ ישראל או פוקדים אותה, ובהם טורפים, מכרסמים, עופות, זוחלים וחרקים. אלפרט ביים וצילם את הסרט. הוא מלווה בקטעי קריינות של ירון לונדון, שכתבו אפרים סידון ועידית חכמוביץ, וכן בקטעי מוזיקה שהלחין אורי אופיר בביצועה של התזמורת הסימפונית ירושלים וכן בשירים של אחינועם ניני וגילי דור. סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל "ארץ בראשית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ארץ בראשית", באתר אידיבי "ארץ בראשית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ארץ בראשית באתר "אפיקים הפקות" עופר מתן, עכבר העיר אונליין, "ארץ בראשית": זה טבע זה?, באתר הארץ, 28 ביולי 2010 יאיר רוה, "ארץ בראשית", ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 30 ביולי 2010 אייל דץ‏, ויהי אור: על הסרט "ארץ בראשית", באתר וואלה, 2 באוגוסט 2010 אריאל צבל, המניפולציה הקולנועית של ארץ בראשית, באתר nrg‏, 17 באוגוסט 2010 אריאל הירשפלד, מבט נדיר על הטבע הישראלי, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלבטרוס צהוב-חרטום

אלבטרוס צהוב-חרטום (שם מדעי: Thalassarche chlororhynchos) הוא עוף ימי גדול השייך למשפחת האלבטרוסיים. בעבר נקרא בשם זה גם האלבטרוס צהוב-החרטום ההודי, אולם מאוחר יותר הם פוצלו למינים נפרדים (שמו המדעי של המין ההודי: Thalassarche carteri). ניצויו הוא בעיקר בצבעי שחור ולבן, צבע ראשו אפור, ומסביב לעיניו כתמים גדולים. הקצוות התחתונים של כנפיו הם בצבע שחור. צבע ראשו כהה יותר מזה של מקבילו ההודי, וכך גם נהוג להבדיל ביניהם. הוא קטן יותר מחבריו לסוג - "Thalassarche" - וכנפיו צרות יותר. אלבטרוס צהוב-חרטום נוהג לקנן על איים במרכז האוקיינוס האטלנטי. לכן לעיתים הוא נקרא "אלבטרוס צהוב-חרטום אטלנטי", להבדילו ממקבילו ההודי. הוא מקנן באיים כדוגמת טריסטן דה קונה, האי גוף ועוד. הקינון הוא במושבות, ואת קניו נוהג להקים בסבכי שיחים או בינות עצים נמוכים והם עשויים מבוץ וחומרים צמחיים. הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד. באזורים הימיים האלבטרוס נפוץ בדרום האוקיינוס האטלנטי לרוחבו, החל מדרום אמריקה ועד אפריקה. מין זה ניזון מדיונונים, דגים וסרטנים. מצב השימור שלו הוא בסכנת הכחדה. מדיה וקבצים בנושא אלבטרוס צהוב-חרטום בוויקישיתוף אלבטרוס צהוב-חרטום, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום, באתר NCBI (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום, באתר GBIF (באנגלית) גיליון עובדות באתר BirdLife International אלבטרוס צהוב-חרטום באתר הרשימה האדומה של IUCN
Birdland (מועדון ג'אז)

Birdland (בעברית: בירדלנד בתרגום חופשי "ארץ הציפור", או "ארץ הציפורים") הוא מועדון ג'אז ניו יורקי שהוקם לראשונה ב-15 בדצמבר 1949. המועדון המקורי היה ממוקם בין רחוב 52 ורחוב 53 במנהטן. המועדון נסגר ב-1965 עקב עלייה בדמי השכירות, ונפתח מחדש ב-1979 ללילה אחד. תחייתו החלה ב-1986 עם פתיחת מועדון שני באותו שם, באזור ברודוויי לא רחוק מהמיקום המקורי. המועדון הוקם על ידי מוריס ואירווינג לוי, כאשר המוזיקאי שהיה בראש היוזמה, ולאחר מכן שימש כמוביל האמנותי של המועדון היה סקסופוניסט האלט צ'ארלי פארקר. בעלי המקום בחרו את השם על פי כינויו של פארקר - Bird, שנודע בשם הזה בשל סגנון החיים החופשי שבחר לעצמו מגיל צעיר. על שלט הניאון שבכניסה למועדון היה כתוב "בירדלנד פינת הג'אז של העולם". נושא השם נמשך גם בפנים - המועדון היה מעוצב בצורה של כלוב ענק. השם "בירדלנד" מופיע באינספור אזכורים, החל מהאלבום של שליחי הג'אז "לילה בבירדלנד" דרך אלבומים נוספים של ג'ון קולטריין, קני דורהם ועוד, ועד אזכורים בשירים של הלהקה U2. ההתייחסות המפורסמת ביותר היא בסטנדרט של ג'ורג' שירינג "Lullaby of Birdland" (שיר ערש בבירדלנד) אשר הפך אחד מהסטנדרטים המפורסמים והמנוגנים ביותר בג'אז. ללהקת Weather Report קטע בשם Birdland באלבום Heavy weather מ-1977, שהוא הקטע המוצלח ביותר מבחינה מסחרית של הלהקה. הקטע בוצע בגרסת כיסוי על ידי מנהטן טרנספר ב-1979, וזכה לפרס גראמי. למועדון היה מקום חשוב בפיתוח סוגות הבי בופ וההארד בופ. כאמור רבים הקליטו שם, כולל ארט בלייקי עם שליחי הג'אז בתחילת דרכו של ההרכב (1954). בין המופיעים הקבועים של המועדון, מלבד פארקר, אפשר למנות את דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, באד פאוול, מיילס דייוויס, סטן גץ, לסטר יאנג ורבים אחרים. ה"בירדלנד" אשר קיים כיום הוקם לראשונה בברודוויי, בשנת 1986, אך עבר לרחוב 44. במקום ניגנו מוזיקאים מובילים מעולם הג'אז העכשווי, וכן מתחומים משיקים. בין הנגנים ניתן למנות את: לי קוניץ, מייקל ברקר, פט מתיני, דיאנה קראל, דייב הולנד, רג'ינה קרטר וכן טיטו פואנטה. תזמורת הג'אז של הפסנתרנית טושיקו אקיושי הופיעה שם בפעם האחרונה על במה. אקיושי ניגנה גם במועדון המקורי, כמה עשורים מוקדם יותר. מדיה וקבצים בנושא Birdland בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של Birdland (באנגלית)
תגובה אלדולית

תגובה אלדולית (או דחיסה אלדולית) היא תגובה כימית בין שני קרבונילים המתרחשת בסביבה בסיסית או חומצית ומובילה ליצירת בטא-הידרוקסי-קטון, או "אלדול". בסביבה בסיסית, התגובה מתרחשת לאחר יצירת אניון אנולט, כתוצאה מיציאת פרוטון מפחמן אלפא לקרבוניל. האנולט מבצע התקפה נוקלאופילית על קרבוניל במולקולה אחרת ובכך מוביל לפתיחת הקשר הקרבונילי לכהל וליצירת קשר פחמן-פחמן. בסביבה חומצית מתקיים שיווי משקל אנול-קטון, והאנול הוא שתוקף את הפחמן הקרבונילי במולקולה שנייה, לאחר שהקרבוניל עבר פרוטונציה. התגובה האלדולית עשויה להמשיך ולהוביל ליציאת מים ולאלימינציה של הכהל ליצירת קשר כפול. על כן נחשבת תגובה זו לתגובת דחיסה. התגובה התגלתה לראשונה על ידי אלכסנדר בורודין ב-1872. המבנה של האלדול, תוצר התגובה, שכיח בחומרי טבע רבים, כולל רבים המשמשים כתרופות. על כן חשיבותה של תגובה זו בסינתזה כימית היא רבה. מדיה וקבצים בנושא תגובה אלדולית בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תגובת דחיסה

תגובת דחיסה או קוֹנדֶנסָציה, היא תגובה כימית בה נוצר קשר כימי חדש תוך פליטה של מולקולה קטנה. על פי רוב, התגובה היא בין שתי מולקולות נפרדות, והמולקולה הקטנה היא מים (במקרה זה התגובה נקראת גם תגובת עיבוי), אמוניה או חומצה כלורית. תגובות הדחיסה נפוצות בטבע, למשל בעת יצירת קשר פפטידי, בעת יצירת טריגליצריד מגליצרול ומשלוש חומצות שומן, בעת צירוף סוכר פשוט לפחמימה או באסטריפיקציה של כהל וחומצה קרבוקסילית. תגובת דחיסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תגובת התמרה

תגובת התמרה היא תגובה כימית בה קבוצה כלשהי הנמצאת על גבי המולקולה מוחלפת בקבוצה אחרת. ישנם ארבעה סוגים עיקריים של תגובות התמרה: התמרה רדיקלית, התמרה נוקלאופילית מסדר ראשון, התמרה נוקלאופילית מסדר שני והתמרה אלקטרופילית. תגובת התמרה רדיקלית כוללת רדיקלים. דוגמה לכך היא תגובת הונסדיקר. מדיה וקבצים בנושא תגובת התמרה בוויקישיתוף תגובת התמרה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תגובות התמרה, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרצ'ב

פַּרְצֶ'ב (בפולנית: Parczew; ביידיש: פּאַרטשעוו, פארצווא, פארציווא; ברוסית: Парчев) היא עיירה בחבל לובלין, במזרח פולין. בעיר גרים כ-10,000 בני אדם (2006). פרצ'ב היא אחת מן העיירות העתיקות ביותר בחבל לובלין. ידוע כי יישוב בשם זה התקיים כבר במאה ה-12. בשנת 1401 זכתה העיירה לזכויות עיר. קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בעיירה כבר למן ראשית המאה ה-16. סבו של יוסף טרומפלדור, הרב שמואל אשר היה אחד מתושבי העיר באמצע המאה ה-19 ושם גם נולד וגדל אביו של יוסף טרומפלדור, זאב וולף, עד שנחטף על ידי השלטונות הרוסיים וגויס לצבא הצאר ל-25 שנים כאחד הקנטוניסטים. לזמן מה בסוף המאה ה-19 הקים בה נתן דוד רבינוביץ מפארציווא חצר חסידית. ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-5,000 נפש, אשר היוו למעלה ממחצית תושבי העיר. בעת הכיבוש הנאצי תחמו הנאצים את הקהילה בגטו, ולאחר מכן, בספטמבר 1942, שולחו יהודי העיירה ואלפי היהודים הנוספים שהובאו לגטו שהוקם בה למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נרצחו. מספר קבוצות של פרטיזנים יהודים פעלו ביערות שמסביב לעיירה. חלק מיהודי העיר שולבו ביחידת הפרטיזנים של פרצ'ב. לאחר המלחמה הייתה פרצ'ב בין השטעטלעך (עיירות בעלות אוכלוסייה יהודית) היחידות שנעשה בהן ניסיון לכונן מחדש קהילה יהודית; בראשית שנת 1946 כבר ישבו בעיירה כ-200 יהודים. בפברואר של אותה שנה השתלטו פרטיזנים אנטי-קומוניסטים מקומיים על העיירה וביצעו בה פוגרום; שלושה יהודים הוצאו להורג, ומרבית הבתים נשדדו. בעקבות אירועים אלה עזבו היהודים רובם ככולם את העיירה בחפשם אחר מקום מושב בטוח יותר בערים גדולות יותר. ב-1977 ראה אור הספר "פרצ'ב - ספר זיכרון לקדושי פרצ'ב והסביבה", בעריכת שלמה זוננשין (חיפה). מדיה וקבצים בנושא פרצ'ב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרצ'ב (בפולנית) פרצ'ב (Parczew), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם פרצ'ב באתר מרכז מורשת יהדות פולין "פרצ'ב", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, פרצ'ב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 693–696), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) פארצ'ב (לובלין, פולין), דף שער בספרייה הלאומית חנן גרינווד, "טוב לזכור בעד ארצנו", ישראל היום, 28 בפברואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פלסמלוגן

פלסמלוגן הוא פוספוליפיד הקשור לאלקן בקשר אתרי בפחמן הראשון של הגליצרול (הוינילי). לפחמן השני קשורה חומצת שומן בקשר אסטרי. בדרך כלל, לפחמן השלישי קשור קבוצת ראש של פוספוליפיד כגון כולין או אתנולאמין. ברוב הרקמות פלסמלוגן נמצא בכמות מינורית, כמו למשל בכבד בו הוא מהווה בין 0.7%-0.8% מהפוספוליפידים. אולם פלסמלוגן מהווה חלק משמעותי יותר מהפוספוליפידים ברשתית, במח (כ-10%), ובכליה ובמיוחד ברקמת הלב בו הוא יכול להוות יותר מ-25% מהפוספוליפידים ולמעלה מחצי מהפוסופוטידילכולין. גם ברקמות עצב, ואשך יש כמות משמעותית של פלסמלוגן. הפלסמלוגן יכול להגן על דפנות התאים מפני ההשפעות המזיקות של חמצן במצב מעורר (סינגלט). פלסמלוגן קיים גם בחסרי חוליות ויצורים חד תאיים. בבקטריה, הוא נמצא כמעט רק באל-אווירניים אובליגטוריים, ולא נמצא כלל בבקטריה אווירניים, מיקרואירופילים ואל-אווירניים פקולטטיביים. פלסמלוגן נמצא בין בשאר ב Clostridia, Megasphaera ו- Veillonella. בתסמונת זלווגר, ישנה בעיה ביצירת פראוקסיזומים הגוררת יצירה מופחתת של פלסמלוגן. התסמונת מאובחנת על ידי זיהוי רמות הפלסמלוגן לרוב בכדוריות דם אדומות. Moyra Smith, Stuart M. Arfin, Ira T. Lott, Mental retardation and developmental delay, Oxford University Press US, 2006, page 170 Takayuki Shibamoto, Lipid chromatographic analysis, CRC Press, 1994, page 318 John Nigel Hawthorne, Gordon Brian Ansell, Phospholipids, Elsevier, 1982, page 58 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לבנית קטנה

לבנית קטנה (שם מדעי: Egretta garzetta) היא עוף לבן ממשפחת האנפתיים. גופה עדין, רגליה וצווארה ארוכים, כנפיה רחבות וזנבה קצר. בישראל יציבה ומקננת מצויה למדי, וחולפת וחורפת שכיחה. אורך גופה של הלבנית הקטנה נע בין 52 ל-67 ס"מ, מוטת כנפיה כ-90 ס"מ ומשקלה 380 עד 600 גרם. כל גופה לבן חוץ מהמקור השחור והרגלים השחורות, המסתיימות באצבעות צהובות. לעתים נדירות יש לה מופע אפור-כחלחל. היא נפוצה בכל היבשות בסמוך למקורות מים. ללבנית הקטנה יש אוכלוסיות יציבות ואוכלוסיות נודדות, שמקייצות באירופה וחורפות באפריקה. הלבנית הקטנה ניזונה מדגיגים קטנים, מדו-חיים, מסרטנים, מחרקים ומיונקים קטנים. היא צדה במים רדודים. לעיתים היא נוהגת לבחוש ברגליה את הבוץ, ולהניס טרף מסתתר אותו היא תופסת במקורה החזק. אורך חייה עשוי לעלות על 22 שנים. לקראת עונת הקינון, החל מראשית חודש מרץ, חל חילוף נוצות חלקי אצל הפרטים הבוגרים. נוצות הקישוט בחזה, בגב ובכתפיים מתארכות. בנוסף גדלות גם נוצות חוטיות באורך של כ-16 סנטימטר באזור העורף. באותה תקופה מתקיימים טקסי חיזור ואז פונים הזוגות לבניית קיניהם, העשויים מענפים ומזרדים. הלבנית הקטנה מקננת בשיחים ובעצים צפופים. הקינון ממשיך בחודש אפריל. הלבנית הקטנה מטילה ארבע עד חמש ביצים. הביצים סגלגלות וצבע הקליפה ירקרק אפרפר בהיר. גודל הביצה 34x46 מילימטר ומשקלה 28.5 גרם. משך הדגירה על הביצים נע בין 20 עד 22 ימים, ושני ההורים השומרים על קשר קבוע בעונת הקינון משתתפים בדגירה. הלבנית הקטנה דוגרת במושבות ולעיתים עם מיני אנפות אחרים. הגוזלים בוקעים עם עיניים פקוחות ופלומת נוצות. שני ההורים מאכילים את הגוזלים ממקור למקור. הגוזלים עוזבים את הקן 35 יום לאחר שבקעו מהביצים וזאת לאחר מספר ימים בהם נופפו בכנפיהם ותירגלו את שרירי התעופה שלהם. בסוף המאה ה-19 הייתה אופנה של שימוש בנוצות לקישוט. מאות אלפי לבניות קטנות נקטלו לשם שימוש בנוצותיהן. בשנת 1899 אסרה המלכה ויקטוריה בצו את השימוש בנוצות קישוט בצבא. לאחר מכן אסר הפרלמנט הבריטי על ייבוא נוצות לבריטניה, והאופנה דעכה לאטה עקב ההתנגדות של שומרי הטבע. לבנית קטנה בתנוחת צייד לבנית קטנה בפארק הירקון בתל אביב לבנית קטנה בחוף תל אביב לבנית קטנה בפארק לכיש באשדוד לבנית קטנה בחוף פלמחים לבנית קטנה בתעופה בחוף פלמחים ביצת לבנית קטנה, אוסף מוזיאון טולוז עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות. משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, ISBN 9650500685 הינצל פיטר, פרסלאי, הציפורים מגדיר שדה שלם, נוסח עברי יצחק כפכפי, הוצאת הקיבוץ המאוחד תשמ"א 1981 לבנית קטנה, באתר ITIS (באנגלית) לבנית קטנה, באתר NCBI (באנגלית) לבנית קטנה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) לבנית קטנה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) לבנית קטנה, באתר GBIF (באנגלית) דף מידע מאתר מט"ח לבנית קטנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
טוביה דוניה

טוביה דוּניֶה (11 באפריל 1877 – 6 ביולי 1938) היה מהנדס ומחלוצי הבנייה והתעשייה העברית החדישה בארץ ישראל. גיסו של חיים ויצמן. דוניה נולד בשאוול שבליטא, ולמד ב"חדר", ישיבה, בית ספר ריאלי ובית ספר טכני גבוה בריגה. לאחר מכן למד בגרמניה הנדסת בניין. עלה לארץ ישראל בשנת 1906 והקים את ביתו בעיר חיפה. שם נמנה עם מייסדי בית החרושת לשמן ולסבון 'עתיד', יחד עם שמואל יוסף פבזנר, שמואל איצקוביץ והמהנדס נחום וילבוש. הוא נשא לאישה את המוזיקאית גיטה ויצמן, אחותו של חיים ויצמן, שהקימה את קונסרבטוריון דוניה ויצמן. דוניה פעל כתעשיין, כקבלן בניין וכפעיל ציבור בעירו, והיה ממייסדי בית משפט השלום העברי ב-1919 שבו שימש יו"ר ראשון עד 1923. דוניה היה ממייסדי השכונה הדר הכרמל וחבר ועד השכונה, והקים בניינים רבים ברחבי העיר. בבית החרושת 'עתיד' העסיק דוניה את המהנדס ברוך קטינקא, שהפך שותפו לבנייה הגדולה בארץ ישראל. הם הקימו, יחד עם איש הנדל"ן הערבי-נוצרי ג'וזף פסקל אלבינה, את חברת "אלבינה, דוניה וקטינקא, קבלנים לבניין בירושלים". החברה בנתה מספר בניינים מפוארים. הידועים בהם בירושלים הם ימק"א (1926–1933), שחנך הגנרל אדמונד אלנבי, ומלון פאלאס (1928-1929) שנבנה בממילא ביוזמת המועצה המוסלמית העליונה שבראשה עמד המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני. כבוני המלון עם שותף ערבי, בנתה החברה גם את ביתו של המופתי בשכונת שייח' ג'ראח. בשנת 1935 היה שותף בחברת טוביה דוניה ושות' ביפו, אך עיקר עבודתו הייתה בחיפה. טוביה דוניה נהרג בעת מאורעות המרד הערבי הגדול בשנת 1938 מכדור ברחוב המלכים, כיום דרך העצמאות בחיפה. הותיר אחריו את רעייתו ושתי בנות - רינה ומיכל. לימים נישאה מיכל למילה ברנר, מחלוצי הספנות העברית. מדרגות טוביה דוניה בהדר העליון בחיפה קרויות על שמו. 'דוניה, טוביה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 157–158. (הספר בקטלוג ULI) מדיה וקבצים בנושא בית דוניה בחיפה בוויקישיתוף אמציה פלד, רחוב טוביה דוניה, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה קורות החיים של טוביה דוניה, באתר "יזכור" של משרד הביטחון דוד תדהר (עורך), "טוביה דוניה", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1920 יום דמים בחיפה, דבר, 7 ביולי 1938 טוביה דוניה, דבר, 8 ביולי 1938 אמירה קהת, פרטים נוספים על דוניה ומשפחתו ותמונותיהם. ב"תיירת בעירי" - פרק י"ד, ספריית אוניברסיטת חיפה ברוך קטינקא, מאז ועד הנה, הוצאת קריית ספר, עמ' 289
אלבטרוס צהוב-חרטום הודי

אלבטרוס צהוב-חרטום הודי (שם מדעי: Thalassarche carteri) הוא עוף ימי ממשפחת האלבטרוסיים. הוא דומה מאוד לאלבטרוס אפור-הראש ולאלבטרוס צהוב-החרטום האטלנטי. בעבר הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס צהוב-החרטום האטלנטי, אולם מאוחר יותר הם פוצלו. האלבטרוסים הללו מקננים במושבות, לרוב באיים באוקיינוס ההודי כמו איי הנסיך אדוארד או איי אמסטרדם. הבוגרים מתחילים ברבייה ממש בגיל שמונה שנים. הקן עשוי בוץ, ובו מוטלת ביצה יחידה בכל פעם. עונת הרבייה מתחילה באוגוסט (בעיקר ההכנות), והטלת הביצה מתרחשת לרוב בסביבות החודשים ספטמבר ואוקטובר. הדגירה נמשכת 70 ימים. לאחר 115 ימים מבקיעתו הגוזל יתחיל לעוף. בים, תפוצתו משתרעת החל מדרום אפריקה ועד לאוקיינוס השקט בסמוך לניו זילנד. תזונתו מורכבת בעיקרה מדיונונים ומדגים. במאה האחרונה מספרי האלבטרוסים הללו הצטמקו משמעותית, ולכן הוא מוגדר כמין הנתון בסכנת הכחדה. הסיבות המשוערות להצטמצמות האוכלוסיות הן לכידה כשלל לוואי של דייגים ופריצתן של מחלות. שמו המדעי מאזכר את האורניתולוג האנגלי תומאס קארטר. מדיה וקבצים בנושא אלבטרוס צהוב-חרטום הודי בוויקישיתוף אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, באתר ITIS (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, באתר NCBI (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום הודי, באתר GBIF (באנגלית) אלבטרוס צהוב-חרטום הודי באתר הרשימה האדומה של IUCN