laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יעקב וסרמן

יעקב וסרמן (בגרמנית: Jakob Wassermann;‏ 10 במרץ 1873 – 1 בינואר 1934) היה סופר יהודי-גרמני. יעקב וסרמן נולד בפירט שבבוואריה, ובגיל צעיר התייתם מאמו. בגיל צעיר גילה עניין בספרות ופרסם קטעי כתיבה שונים בעיתונים. אביו, שהיה סוחר זעיר, לא גילה נכונות לתמוך בשאיפותיו הספרותיות ועל כן וסרמן עבד לאחר סיום לימודיו במשך זמן קצר כשוליה לאיש עסקים בווינה. וסרמן שירת בצבא הגרמני בנירנברג, ואחר שהה בדרום גרמניה ובשווייץ. בשנת 1894 עבר למינכן, שם עבד כמזכיר ואחר כעורך, יחד עם תומאס מאן, בעיתון "זימפליציסימוס", ובהמשך למד משפטים באוניברסיטת מינכן. בתקופה זו הוציא את הרומן שלו, "מלוזינה" והתוודע אל המשוררים ריינר מריה רילקה והוגו פון הופמנסטאל. משנת 1898 היה מבקר תיאטרון בווינה. בשנת 1901 נשא לאישה את יולי שפייר, שממנה התגרש בשנת 1915. שלוש שנים לאחר גירושיו התחתן שוב, הפעם עם מריה קרלווייס. אחרי 1906 חי לסירוגין בווינה או באלטאוסזה בשטיריה, שם מת בשנת 1934 לאחר מחלה קשה. בשנת 1926 נבחר לאקדמיה הפרוסית לאמנות. הוא התפטר בשנת 1933, ובכך הקדים בדוחק את גירושו על ידי הנאצים. באותה שנה נשרפו ספריו בכיכר בבל ונאסרו להפצה בגרמניה. יצירתו של וסרמן כוללת שירה, מאמרים, רומנים וסיפורים קצרים. האחיות: שלוש נובלות (תרגם מאשכנזית: א. ל. יעקובוביץ), ורשה: שטיבל, תרפ"א-1921. איש נדד למקסיקו, סיפור, תרגם מנחם זלמן וולפובסקי), תל אביב, תרצ"ב-1932. אלכסנדר בבבל: רומן (תרגם: א. ל. יעקובוביץ, ורשה: שטיבל, תרפ"ד-1923. בימי שבתי צבי: סיפור (תרגם מאשכנזית: א"נ גנסין), ברלין: תרע"ג-1913. כריסטוף קולומבוס : דיוקן (תרגם מגרמנית: דב קמחי), תל אביב: שטיבל 1933. לאודין ובני ביתו : רומן (תרגם: דב קמחי) תל אביב: הוצאת מצפה, 1935. טרילוגיה: פרשת מאוריציוס (תרגם: מ"ז ולפובסקי), הוצאת עם עובד, 1983 [1928]. אטצל אנדרגסט (תרגם: מ"ז ולפובסקי), הוצאת מצפה, תרצ"ד-34–1933 [1931]. הויתו השלישית של יוסף קירקהובן (תרגם: דב קמחי), הוצאת מצפה, תרצ"ה [1934]. בעל האווזות (תרגם: צבי ארד), הוצאת זמורה-ביתן, תשמ"ה- 1985 [1915]. קספר האוזר (תרגם: צבי ארד), הוצאת זמורה-ביתן, תשמ"ה-1985 [1908]. (מבוסס על סיפורו האמיתי של קספר האוזר) אוטוביוגרפיה: חיי כיהודי וגרמני, 1921. זהב קאכאמאלקה, סיפורים, 1928. תרגם מ' טמקין, 1938; הזהב של קחמרקה, תרגם הראל קין, 2017. הזהב של פרו/גירונימו די אגליאר תורגם על ידי מ' טמקין, והופיע בספרית תרמיל של הוצאת משרד הביטחון בשנת 1967. שלמה אידלברג, 'יעקב ואסרמן, הסופר היהודי-גרמני שהתנגד להרצל ולמדינה יהודית', האומה, 130, 1998. יעקב גולומב, 'להיות יהודי בגרמניה: יעקב ועשיו – וסרמן ו"יהודי השוליים"', מאזנים, נ"ח, 8, תשמ"ה-1985. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) שמואל ורסס, 'הזימון המשולש: א.נ. גנסין, יעקב ואסרמן ושבתי צבי', מאזנים, נ"ב, 4, תשמ"א-1981. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה) מדיה וקבצים בנושא יעקב וסרמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יעקב וסרמן (בגרמנית) כתבי יעקב וסרמן בפרויקט בן-יהודה רשימת הפרסומים של יעקב וסרמן, בקטלוג הספרייה הלאומית עופרה עופר אורן, "הזהב של קחמרקה": על הקשר בין האינקה לקיבוץ, בבלוג "סופרת ספרים", 18 במרץ 2017 יעקב וסרמן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי יעקב וסרמן בפרויקט גוטנברג (באנגלית) יעקב וסרמן (1873-1934), דף שער בספרייה הלאומית יעקב וסרמן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יעקב וסרמן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יעקב וסרמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) מאשה צור-גלוזמן, "הזהב של קחמרקה": יצירה משונה וייחודית, באתר הארץ, 19 ביולי 2017
ארפג'ו

ארפג'ו (בעברית ארפג' או ארפז', מאיטלקית Arpeggio), הוא מונח במוזיקה המציין נגינת תווי אקורד בזה אחר זה ברציפות, להבדיל מנגינתם בו-זמנית. בדרך כלל מנגנים ארפג'ו מהתו הנמוך לגבוה, אך מקרים יוצאי-דופן שכיחים למדי. הארפג'ו מסומן על ידי קו גלי מאונך משמאל לתווי האקורד. כמו נגינת סולמות, משמשת נגינת ארפג'ים גם כתרגיל אימון טכני בסיסי. מקור המילה באיטלקית (ארפה = נבל) ופירושה - כמו בנגינת הנבל. ניתן להשתמש בטכניקת הארפג'ו בכל כלי נגינה שיש בו יותר משני צלילים הניתנים לנגינה בנפרד. בגיטרה קלאסית זוהי למעשה טכניקת הפריטה הבסיסית של אקורד, המופקת על ידי גלישת האגודל על מיתרי הכלי מהמיתר העליון (בעל הצליל הנמוך) לתחתון. דוגמאות נוספות לשימוש בארפג'ו: כלי מיתר - בדרך כלל מנגנים ארפג'ים במוזיקה קלאסית. גיטרת בס - בדרך כלל משתמשים בארפג'ים כדי לנגן אקורדים. פסנתר - לעיתים קרובות שוברים אקורד בסיום פרק או יצירה בפסנתר. למשל בפרק השלישי של סונטת אור הירח מאת בטהובן או באטיוד מספר 8 של שופן בפה מז'ור. יש טכניקות שונות לכך, לפי אופי היצירה ופרשנות הפסנתרן. כמו כן, אם הקו הגלי רשום כקו רציף לאורך שתי החמשות (של יד ימין ושל יד שמאל), אזי הארפג'ו מתחיל ועולה מהצליל הנמוך של יד שמאל ומסתיים בצליל הגבוה של יד ימין. אם הקו הגלי רשום לחוד ואינו מחבר בין שתי החמשות, אזי שתי הידיים מנגנות את הארפג'ו בו-זמנית כאשר כל יד פותחת בצליל הנמוך לשורתה. צ'יפ מיוזיק - סינתסייזרים משתמשים בארפג'ים בדרך כלל במוזיקה מודרנית. סינתים מסוימים כוללים בתוכם מייצרי ארפג'ים (Arpeggiators). במייצרי ארפג'ים, סדר נגינת תווי האקורד מאבד מחשיבותו ויכול להיות מלמעלה למטה, או אקראי, וחלק מהתווים יכולים אף להיות מנוגנים יחדיו. עם זאת, בכל מקרה לא ייתכן ארפג'ו שבו כל התווים באקורד מנוגנים בו-זמנית. תאוריית המוזיקה ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דרק בואטנג

דרק בואטנג (באנגלית: Derek Boateng; נולד ב-2 במאי 1983 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. בואטנג גדל בעיר אקרה, והצטרף לאקדמיית הנוער המקומית של קבוצת ליברטי פרופשיונלס בהיותו בן 10 בשנת 1993. בין חבריו לקבוצה היה מייקל אסיין. בגיל 16 הוא חתם בקבוצה קלמאטה שביוון. קלמאטה מנעה ממנו להופיע באליפות העולם עד גיל 17 בשנת 1999 בניו זילנד. בשנת 2001 חתם בואטנג בפנאתינאיקוס, מהקבוצות המובילות ביוון. באותה שנה הוא שיחק עם נבחרת הנוער של גאנה באליפות העולם לנוער שנערכה בארגנטינה, והוביל את קבוצתו עד לגמר. הוא הוזכר כאחד הכוכבים העולים באותו טורניר. סטיב מקלארן, עוזר המאמן במנצ'סטר יונייטד דאז, ראה את בואטנג משחק עם קבוצתו בליגת האלופות, וכאשר הפך להיות מאמן במידלסברו ב-2002, הוא ניסה להחתים את בואטנג. פנאתינייקוס הסכימה, אך מכיוון שהשחקן לא שיחק באופן קבוע בנבחרת גאנה, הוא לא קיבל אישור עבודה והעסקה נכשלה. בשנת 2002 לא הצליח בואטנג לשמור על מקומו בהרכב פנאתינייקוס ועבר בהשאלה לקבוצת OFI כרתים, קבוצה יוונית נוספת, בה התקשה להשתלב הן מקצועית והן חברתית. סוכנו השוודי, פטריק מֶרק, הציע לו לחתום בקבוצה השוודית א.י.ק סולנה, ולאחר מספר חודשים של משא ומתן הוא חתם בקבוצה, באוגוסט 2003. תחילת התקופה בסולנה הייתה קשה עבור בואטנג, כאשר הוא נפצע במשחק הראשון שלו ולא הצליח להחלים לגמרי במהלך העונה. בעונת 2004 ירדה סולנה לליגה השוודית השנייה. בואטנג זכור אצל האוהדים כאשר במשחק הירידה הסופי הוא צולם כשהוא יורד על ברכיו ובוכה. עונת 2005 הייתה עונת הפריצה מבחינת בואטנג. העונה התחילה בצורה לא מזהירה עבור השחקן, שחיפש במהלך אותו קיץ קבוצה אחרת שיוכל לעבור אליה, אך לאחר שלא הצליח נשאר בא.י.ק סולנה מאמן הקבוצה לא נתן לו דקות משחק רבות, אך אט אט הוא השתפר ובמהלך המחצית השנייה של העונה השתלב בהרכב הפותח באופן קבוע. באופן מפתיע הקבוצה הפסיקה להפסיד, כשבואטנג פתח בהרכב, ובסופה של אותה עונה עלתה הקבוצה חזרה לליגה הראשונה בפער של 9 נקודות מהמקום השני. בואטנג המשיך ביכולתו הטובה באביב של 2006, ולאחר שהשתתף במשחק ידידות בין גאנה לקבוצה הצרפתית ניס, הוא נכנס לסגל של נבחרת גאנה למונדיאל 2006. ביולי 2006, חתם בקבוצת בית"ר ירושלים איתה זכה בשתי אליפויות וגביע. בינואר 2009 עבר לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה. לאחר חצי עונה, משום שלא קיבל מספיק דקות משחק בקלן, עבר בואטנג לחטאפה הספרדית. בואטנג גם שיחק בנבחרת גאנה במונדיאל 2010, והיה שותף להעפלתה ההיסטורית של גאנה לרבע הגמר. לקראת עונת 2011/2012 חתם בואטנג בדניפר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה. לקראת עונת 2013/2014 חתם בואטנג לעונה אחת בפולהאם מהפרמייר ליג, אך לא הצליח להשתלב במועדון. בתום העונה שוחרר מפולהאם וחתם לעונה אחת בקבוצת ראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית, אך בטרם החלה העונה שוחרר מהמועדון וחתם באייבר, העולה החדשה לליגה הבכירה בספרד. לאחר עונה אחת בה שותף ב-13 משחקים, שוחרר בואטנג מהמועדון. בינואר 2016 חתם בראיו OKC, קבוצה אמריקאית שהוקמה באותה שנה. ב-30 בינואר 2017 חזר לאחר 13 שנה לOFI כרתים מהליגה היוונית השנייה. מדיה וקבצים בנושא דרק בואטנג בוויקישיתוף דרק בואטנג, באתר Transfermarkt דרק בואטנג, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) דרק בואטנג, באתר Soccerway דרק בואטנג, באתר BDFutbol דרק בואטנג, באתר WorldFootball.net דרק בואטנג, באתר National Football Teams דרק בואטנג, באתר FootballDatabase.eu
קאוליניט

קאוליניט הוא מינרל חרסית (מינרל פילוסיליקטי, סיליקטים במבנה של לוחיות). הרכבו הכימי: Al2Si2O5(OH)4. הקאוליניט בנוי משתי שכבות. שכבה אחת בנויה מטטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה השנייה. השכבה השנייה בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה פאות) שבמרכזם אלומיניום, המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). השכבות הכפולות נייטרליות מבחינה חשמלית וקשורות לשכבות הכפולות השכנות רק באמצעות קשרי ואן דר ואלס חלשים. המרחק בין השכבות הכפולות הוא 0.2 אנגסטרם. סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או קַאוֹלִין על שם אזור גאוֹלינג (בסינית 高岭土, "אדמת רמה גבוהה") בג'יאנגשי שבסין. הקאוליניט תואר לראשונה כסוג של מינרל ב-1867 עת נתגלו מרבצים שלו באגן נהר ז'ארי בברזיל. הקאוליניט הוא מינרל רך, אדמתי, שצבעו בדרך כלל לבן, שנוצר עקב בליה כימית של מינרלים אלומו־סיליקטיים הכוללים אלומיניום דוגמת פצלת השדה. במקומות רבים בעולם צבעו ורוד-כתום-אדום עקב תחמוצות ברזל הנותנים לו גוון של חלודה. ריכוזים נמוכים של ברזל יוצרים גוונים של לבן, צהוב או כתום בהיר. לעיתים מתגלות שכבות בגוונים שונים כמו בפארק קניון פרובידנס בג'ורג'יה שבארצות הברית. קאוליניט הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. את הקאוליניט כורים (כקאולין) בברזיל, צרפת, בריטניה, גרמניה, הודו, אוסטרליה, יפן, סין ובמדינות דרום מזרח ארצות הברית. בישראל מצויות שכבות ועדשות של קאוליניט באבני חול הנוביות מתור היורה והקרטיקון התחתון במכתשים בנגב והן מנוצלות לצורכי התעשייה הקרמית. קאולין באיכות מסחרית משווק כאבקה יבשה, כאטריות יבשות למחצה וכתרחיף נוזלי. תכונותיו של הקאולין, היכולת לספוח מים בקלות ולהפוך עקב כך לחומר אלסטי כמו גם היכולת לאבד מים אלה בחום ולהפוך לחומר בעל קשיות ניכרת הופכות את הקאולין לחומר אידיאלי לקרמיקה. כמו כן משתמשים בקאולין בייצור תרופות, לבנים, נייר מצופה, כתוסף מזון, במשחת שיניים, כחומר מפזר אור בנורת ליבון ובקוסמטיקה. ברפואה העממית נעשה שימוש בקאולין להרגיע כאבי בטן, בדומה לדרך בה נוהגים תוכים (ובעקבותיהם בני האדם) בדרום אמריקה לעשות זאת. השימוש הרחב ביותר הוא בייצור נייר שכן הוא מרכיב חיוני ביצירת נייר כרומו (אם כי פחמת הסידן, חומר תחליפי, מתחרה בתחום זה). קאוליניט יכול להכיל כמויות זעירות ביותר של אורניום ותוריום ולכן שימושי בתיארוך רדיואקטיבי. בעוד שכתב-עת בודד שנוצר תוך שימוש בקאולין אינו מכיל מספיק חומר רדיואקטיבי כדי שיזוהה על ידי מתקני בקרה, משאית המכילה נייר כרומו ברמה מעולה יכולה לעורר אזעקה במעבר דרך מתקני בקרת קרינה רגישים במיוחד. הקריסטלוגרפיה של הקאוליניט שיחקה תפקיד בעבודתו של לינוס פאולינג על טבע הקשר הכימי. מדיה וקבצים בנושא קאוליניט בוויקישיתוף קאוליניט באתר webmineral קאוליניט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Morro do Felipe, Boca do Jari District, Laranjal do Jari, Amapá, Brazil, באתר mindat.org Jared M. Diamond,‏ Evolutionary biology: Dirty eating for healthy living,‏ Nature 400, 120 - 121 (1999), באתר CogWeb
הרפובליקה הסובייטית הבווארית

הרפובליקה הסובייטית הבווארית (בגרמנית: Bayerische Räterepublik או Münchner Räterepublik) הייתה ממשלה מהפכנית ששלטה לזמן קצר במדינה הגרמנית בוואריה בשנת 1919, היא שאפה להשתלט על כל גרמניה ולהחליף את רפובליקת ויימאר במדינה קומוניסטית על בסיס מועצות פועלים. ב-7 בנובמבר 1918, יום השנה למהפכת אוקטובר, וכתוצאה מהתבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית שבאה בעקבותיה, קורט אייזנר הכריז על בוואריה כ"מדינה חופשית", הכרזה שהביאה לנפילתה של המלוכה בבוואריה בראשות בית ויטלסבאך ששלט במדינה במשך 700 שנה. אייזנר מונה לראש ממשלתה של הרפובליקה החדשה, ואף שהוא רצה להקים רפובליקה סוציאליסטית הוא התרחק מהדגם הבולשביקי שאומץ ברוסיה. המפלגה העצמאית הסוציאל-דמוקרטית הפסידה בבחירות כעבור שלושה חודשים, ואייזנר החליט להתפטר מתפקידו כראש ממשלה, בדרכו להגיש את התפטרותו ב-21 בפברואר 1919, הוא נורה למוות על ידי אנטון פון ארקו וואלי, אריסטוקרט בווארי בעל סימפתיה לרעיונות אגודת תולה, החדשות על הרצח גרמו לחוסר יציבות פוליטית ואנרכיה שלטונית בבוואריה, בנוסף החדשות על הפיכה קומוניסטית בהונגריה עודדו את הכוחות הקומוניסטים והאנרכיסטים בבוואריה לנסות לתפוס את השלטון. ב-6 באפריל 1919 הוכרז על הקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית, בתחילה שלטה במדינה החדשה קואליציה של חברי המפלגה העצמאית הסוציאל-דמוקרטית ואנרכיסטים, אולם הממשלה שהוקמה לא הצליחה להפסיק את האנרכיה ולאכוף את הסדר במדינה. כתוצאה מחוסר היכולת של הממשלה החדשה היא לא שרדה והתמוטטה בתוך שישה ימים, הוקמה ממשלה חדשה על ידי הקומוניסטים בבוואריה בראשותו של אוייגן לוינה. הממשלה החדשה התחילה לבצע רפורמות ברוח הקומוניזם כגון הפקעת בתי העשירים ונתינתם לחסרי בית, העברת ההנהלה של מפעלי תעשייה לפועלים, בתכנון היה גם ביטול הכסף וכינון רפורמה בחינוך, אבל הממשלה החדשה לא הספיקה להוציאה את התוכניות האלה לפועל. הממשלה סירבה לכל שיתוף פעולה עם כוחות הרייכסווהר שהיו מוצבים בבוואריה, ובמקום זה ארגנה כוח לוחם משלה בשם הצבא האדום (גרמנית: Rote Armee) לפי הדגם של הצבא האדום בברית המועצות, הצבא החדש הצליח לבנות כוח של 20,000 חיילים בפיקודו של רודולף אגלהופר, רוב החיילים היו פועלים מובטלים חסרי ניסיון צבאי שהתנדבו לשירות. הם התחילו לעצור אנשים שהיו חשודים בפעילות אנטי-מהפכנית, ב-29 באפריל 1919 שמונה אנשים, אחד מהם היה נסיך גרמני, הוצאו להורג באשמת פעילות אנטי-מהפכנית. ב-3 במאי 1919, כוח משולב של מתנדבי הפרייקור (שמנו 30,000 חיילים, בהם 6,000 חיילי בריגדת ארהארדט) וכוחות סדירים של הרייכסווהר (שמנו 9,000 חיילים) פתחו במתקפה על הממשלה הקומוניסטית והביסו אותה אחרי קרבות רחוב מרים שעלו בחייהם של 1,000 חיילים, הכוחות המנצחים לקחו בשבי עוד 800 חיילים והוציאו אותם להורג, ביניהם היה ראש הממשלה הקומוניסטי אויגן לוינה. למרות קיומה הקצר, לרפובליקה הסובייטית הבווארית הייתה השפעה עמוקה על הפוליטיקה בבוואריה ובגרמניה, תקופת שלטונה זכורה כתקופת מחסור וסבל, לזיכרון זה היה השפעה גדולה על בוואריה שרק מספר שנים לאחר מכן הפכה למוקד הימין הקיצוני ולמקום שהיווה את תחילת התפתחותם הפוליטית של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית. התעמולה הימנית תיארה את הרפובליקה שניסיון השתלטות זר של היהודים והבולשביזם הרוסי על גרמניה, דימוי זה התאים לאגדת תקיעת הסכין בגב, שהאשימה את התבוסה במלחמת העולם הראשונה בבגידה של היהודים והקומוניסטים. מדיה וקבצים בנושא הרפובליקה הסובייטית הבווארית בוויקישיתוף בוואריה (גרמניה), היסטוריה, מהפכה, 1918-1919, דף שער בספרייה הלאומית
ניקה מסמותרקיה

ניקה מסמותרקיה (ביוונית: Νίκη της Σαμοθράκης) הוא פסל עשוי שיש מן התקופה ההלניסטית. הפסל, המתאר את האלה ניקה כדמות מכונפת הניצבת מול הרוח מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, והוא נחשב לאחד מאוצרות האמנות הגדולים של המוזיאון, אף על פי שידיו וראשו אבדו במרוצת השנים. לפי השערות יצר את הפסל פיתוקריטוס איש רודוס בתחילת המאה השנייה לפנה"ס לזכר ניצחון ימי. הפסל מוקם בהיכל האלים הכבירים באי סמותראקי (Samothrace). הפסל התגלה בחפירה ארכאולוגית בשנת 1863 על ידי שארל שאמפּוּאָזוֹ (Charles Champoiseau), הקונסול הצרפתי באדירנה. הפסל מציג את דמותה המכונפת של ניקה, אלת הניצחון היוונית, כשהיא נמצאת במצב של הליכה. האלה לובשת בד כבד המתלפף ברוח חזקה סביב מותניה ואילו מתאר פלג גופה העליון מודגש על ידי בד דק הצמוד לגופה. לדמות זוג כנפיים גדולות ופרושות והדמות כולה נראית כאילו היא נוחתת. רגלה הימנית נושאת את משקלה, ראשה היה מופנה שמאלה ובידה, השבורה כעת, החזיקה כנראה את אחד מהאטריבוטים של ניקה כמו חצוצרה או זר ניצחון. מקור אפשרי לפסל זה מצאו החוקרים בפסל ניקה מסוף המאה הרביעית לפנה"ס אשר הוקם "לזכר ניצחון דמטריוס על הצי התלמאי ליד קוס בשנת 306 לפנה"ס". מדיה וקבצים בנושא ניקה מסמותרקיה בוויקישיתוף יונתן הירשפלד, ניצחון רוח האבן, באתר הארץ, 15 במאי 2024 אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 181 - 182
רטרוטרנספוזון

רטרוטרנספוזונים (מכונים גם רטרופוזונים) הם רצפי DNA ניידים שנעים בתוך הגנום על ידי כך שהם ממירים את ה־RNA שלהם, שתועתק מ־DNA, בחזרה ל־DNA, באמצעות רוורס טרנסקריפטאז. בניגוד לטרנספוזונים ממחלקה II ‏ (Class II), שנקראים גם "טרנספוזונֵי DNA", רטרוטרנספוזונים משתמשים בְּ־RNA כמתווך כדי להעתיק את עצמם למקום נוסף בגנום, ובתהליך ההעתקה, העותק הקודם נשאר במקומו ללא שינוי. לרבים מהרטרוטרנספוזונים יש אזורי חזרות ארוכות בקצותיהם (Long Terminal Repeats ובקיצור LTRs), אזורים שיכולים לכלול למעלה מ־1,000 חזרות כל אחד. כמו שאר הטרנספוזונים, הם יוצרים חזרות ישירות באתר החדירה שלהם לגנום, חזרות שניתן להשתמש בהן כדי לזהות אותם. משערים ש־40% מהגנום האנושי כולל רטרוטרנספוזונים. רוב הרטרוטרנספוזונים בתאים אנושיים אינם פעילים עקב צבירת מוטציות רבות, ורובם מצויים באינטרונים. מספר וירוסים, דוגמת HIV ו־HTLV-1, מתנהגים כמו רטרוטרנספוזונים ומכילים רוורס טרנסקריפטאז וגם אינטגראז, שהוא המקבילה הנגיפית של טרנספוזאז. פסאודוגנים (נקראים גם Long Interspersed Elements ובקיצור LINE), הם מקטעי DNA ארוכים שמייצגים מולקולות RNA שעברו תעתוק לאחור (באמצעות רוורס טרנסקריפטאז) לאחר ששועתקו על ידי RNA פולימראז II ל־mRNA. הפסאודוגנים אינם מכילים אקסונים אולם יכולים לקודד לרוורס טרנסקריפטאז או אינטגראז, עובדה שמאפשרת להם להעתיק את עצמם כמו גם גנים נוספים. מכיוון שהפסאודוגנים נעים על ידי העתקת עצמם (בניגוד לטרנספוזונים שרק נעים ממקום למקום בגנום), הם מגדילים את הגנום. הגנום האנושי מכיל, לדוגמה, 500,000 פסאודוגנים, שהם בערך 16% של הגנום. הפסאודוגנים משמשים לזיהוי טביעת אצבעות גנטית (genetic finger printing). מקטעי DNA קצרים שמכונים short interspersed elements ובקיצור SINES מפוזרים אף הם בגנום. הם מייצגים מולקולות RNA קצרות ששועתקו על ידי RNA פולימראז III במקור כדי ליצור tRNA (המולקולה שאחראית על תרגום RNA לחלבונים), rRNA (מרכיב מבני של הריבוזום) ומקטעי RNA גרעיניים אחרים. ה־SINEs הנפוצים ביותר מכונים אלמנטים מסוג Alu, מקטעים שאורכם 300 זוגות בסיסים, שאינם מכילים רצף מקודד, וניתן לזהותם על ידי אנזים ההגבלה AluI (מכאן השם). מעריכים שישנם כמיליון עותקים בגנום ולפיכך הם מהוים 11% מהגנום האנושי. רצפי ה־LINE־ים וה־SINE־ים מכונים DNA אנוכי, והיוו חלק ממה שכונה בעבר DNA זבל (junk DNA), מפני שלא ברור מהו תפקידם הביולוגי. מעריכים כי הכנסת רצפים חוזרניים אלו לגנום העניקה יתרון סלקטיבי כלשהו לאורגניזמים הנושאים אותם, הואיל ואחרת הם היו נעלמים במהלך האבולוציה, בהתאם לעקרון הברירה הטבעית. במחקרים שנערכו לאחרונה מוצאים לרטרוטרנספוזונים, כגון Alu, תפקידים בבקרת ביטוי גנים. כמו כן, ישנן הערכות שאבולוציה של אזורי בקרה קושרי חלבון בגנום, כגון פרומוטורים החלה עם הכנסת מוטציות לרצפים חוזרניים, עקב יכולת חלק מהרצפים הללו לגייס חלבונים האחראיים לביטויים ולהעתקתם ממקום למקום ברחבי הגנום. RNAi טרנספוזון LTR retrotransposon
ליצמן

האם התכוונתם ל... יעקב ליצמן – שר בממשלות ישראל וחבר הכנסת מטעם מפלגת אגודת ישראל בסיעת יהדות התורה קלוריס ליצ'מן – שחקנית אמריקאית קרל ליצמן – גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה ולאחר המלחמה היה פוליטיקאי במסגרת המפלגה הנאצית
צ'ין יפני

צ'ין יפני (ידוע גם כספניאל יפני) הוא כלב לוויה ושעשועים יפני. לצ'ין היפני הזנב מקורזל ומורם מעל הגב. החרטום פחוס, קצר ומופנה כלפי מעלה, העיניים גדולות ודמויות כפתורים, ובחזית הראש לרוב כתם לבן הגדול היוצר מעין הבעת תדהמה. הטיפול בצ'ין היפני דורש סירוק תכוף במסרק מיוחד אשר משמר את מראה הפרווה ורכותה. בארבעת החודשים הראשונים לחייהם קשה לאלפם, אולם לאחר מכן הם לומדים במהירות את הנדרש מהם. כלבי צ'ין יפני ניתן למצוא בגוונים של לבן, שחור ואף לבן עם גוון אדמדם. כלבים מגזע קטן אשר שוקלים בין 3-5 קילו בלבד וגובהם עד כ-25 ס"מ. מוצאו של גזע צ'ין יפני הוא ביפן ומכאן שמו. מדובר בגזע אשר התגלה בשלהי המאה ה-8 לספירה ומספרים כי הצ'ין היפני שימש ככלב שעשועים של חצרות המלוכה היפנית. כלב צ'ין יפני הוא כלב אינטליגנטי מאוד אשר אוהב אתגרים וסקרן במיוחד. מדובר בכלב משפחתי ונאמן מאוד לבעליו, הוא לא נובח הרבה ואוהב לשחק עם ילדים קטנים. מדיה וקבצים בנושא צ'ין יפני בוויקישיתוף עמותת חובבי הצ'ין היפני באנגליה עמותת חובבי הצ'ין היפני בארצות הברית
מתן נאור

מתן נאור (נולד ב-3 בנובמבר 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי וכיום תזונאי קליני המלווה מחלקות נוער בכדורסל. נאור גדל במחלקת הנוער של מכבי רחובות. הוא התחיל לשחק בליגת העל בוגרים בעירוני רמת גן בשנת 2000. שנת 2001 הייתה עונת הפריצה של נאור, בה הוא שותף ב-28 משחקים תחת אימונו של אריק שיבק, והציג יכולת טובה ומגוונת. בעונת 2002, תחת שרביטו של ארז אדלשטיין, היה נאור שותף לעונת שיא של רמת גן. הקבוצה עלתה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה למכבי תל אביב 3-0 בסדרה. בגביע המדינה בכדורסל הגיעה מכבי רמת-גן עד שלב חצי הגמר, שם הודחה על ידי הפועל ירושלים. בסוף העונה חתם נאור בקבוצת הפועל תל אביב. בעונה הזו שיחק נאור לראשונה בנבחרת ישראל, ואף פתח בחמישייה במשחק אחד, במסגרת קדם אליפות אירופה בכדורסל שהתקיימה בשוודיה. נאור המשיך בעונה שלאחר מכן בהפועל תל אביב, ושיחק במספר משחקים בליגת העל ובאירופה. עם זאת, נאור הפגין חוסר יציבות, דבר שגרם לירידתו לספסל ובהמשך גם לניפויו מסגל הנבחרת לקראת קדם אליפות אירופה. בעונת 2004/5 חתם נאור בהפועל ירושלים. בעונת 2005/2006 המשיך נאור בירושלים והיה חלק מסגל הקבוצה שהגיע לגמר גביע המדינה בכדורסל וגמר הפיינל פור בליגת העל בכדורסל. בעונת 2006/2007 הושבת נאור ממשחק לתקופה ארוכה, ובמהלכה החמיץ גם את שלבי ההכרעה בגביע המדינה, תואר בו זכתה הקבוצה באותה שנה. לקראת סיום העונה החלים נאור מן הפציעה הקשה, אך לא הצליח לחזור לכושר משחק ולא יכול היה לסייע לקבוצה בפיינל פור בו הפסידה למכבי תל אביב. ביוני 2007 עזב את ירושלים וחתם בעירוני נהריה לעונה אחת. לאחר קמפיין המוקדמות של נבחרת ישראל (קיץ 2008) לקראת אליפות אירופה בכדורסל, החליט נאור לקחת פסק זמן מכדורסל, ונסע לטייל בעולם. לאחר שובו, בראשית 2009, חזר לקבוצת עירוני נהריה. לאחר עונה אחת בעירוני נהריה החליט נאור להצטרף לקבוצת הפועל אוסישקין מליגה הארצית, העפיל עמה לליגה הלאומית, ושתי עונות לאחר מכן גם לליגת העל. נאור נחשב לסמל קבוצת האוהדים, ושימש כקפטן הקבוצה מאז הצטרפותו. בקיץ 2017 שוחרר נאור מהפועל תל אביב וחתם באליצור עירוני נתניה. סה"כ קלע 2065 נק' ליגה סדירה ב-15 עונות. בקיץ 2018 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הארצית ועמה זכה באליפות הליגה והעפיל עמה לליגה הלאומית. בקיץ 2019 חתם במכבי חדרה מהליגה הארצית. נכון ל-23 ביולי 2016‏ במהלך הקריירה השלים נאור תואר ראשון בתזונה קלינית בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר שפרש מהליגות הבכירות החל לעבוד במקצוע. כמו כן היה פעיל נאור בארגון השחקנים והיה בין הקולות הבולטים אשר קראו להשבית את הליגה לאורך השנים על מנת להגדיל את מספר הדקות של שחקנים ילידי ישראל. אחיו הוא המתמטיקאי הישראלי אסף נאור. מדיה וקבצים בנושא מתן נאור בוויקישיתוף פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר היורוליג אייל לוי, "אם מכבי ת"א לא תהיה בליגה, זה יעשה רק טוב", באתר nrg‏, 15 באוקטובר 2012 אריה ליבנת, מתן נאור: "כדי לגדל שחקנים מובילים צריך לזרוק אותם למים", באתר הארץ, 7 באוקטובר 2014 ארז מיכאלי‏, מתן נאור חתם בעירוני נהריה, באתר וואלה, 28 ביוני 2007 מתן נאור חתם בנתניה, העברות הקיץ בליגה הארצית מתן נאור חתם במכבי חדרה basket.co.il הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק. כפיר חודירה, ‏מתן נאור עוזב את אליצור נתניה, פלדה ממשיך, באתר ONE‏, 10 ביולי 2018 אור שקדי‏, אם ארגון השחקנים ישבית את הליגה, המנהלת צפויה להכריז על סיום העונה, באתר וואלה, 17 במאי 2018
לוביאנקה

לוּבּיַאנקַה (ברוסית: Лубянка) הוא שמו העממי של בניין המטה הכללי של שירות הביטחון הפדרלי, אחד מיורשיו של הק.ג.ב. שנוסד לאחר פירוק ברית המועצות. הבניין נמצא בכיכר לוביאנקה בתחילת רחוב לוביאנקה גדולה, במשצ'אנקה, מוסקבה. בעבר שכן במרתפי הבניין בית סוהר מפורסם, שבו נכלאו, עונו והוצאו להורג אנשים רבים מספור. הבניין, שנמצא בכיכר לוביאנקה במוסקבה, הוא בניין גדול עם חזית עשויה לבנים צהובות, אשר תוכנן על ידי אלכסנדר וסילייביץ' איבנוב (Александр Васильевич Иванов) בשנת 1897, ובהמשך נבנתה לו תוספת על ידי האדריכל אלכסיי שצ'וסב (Щусев) בין השנים 1940–1947. לוביאנקה, אשר נבנה בשנת 1898 בסגנון נאו-בארוקי, נועד לשמש כמטה של חברת הביטוח הכלל-רוסית, וניכר ברצפות העץ היפיפיות שבו ובקירותיו בצבע ירוק בהיר. לאחר המהפכה הבולשביקית נתפס הבניין על ידי הממשלה כדי לשמש כבניין מטה המשטרה החשאית, אשר נקראה אז צ'קה (Cheka). במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, הפכו משרדי הבניין לצפופים מאוד לאור גידול הצוות שעבד במקום. בשנת 1940 התבקש הארכיטקט הסובייטי המפורסם ביותר, אלכסיי שצ'וסב, להכפיל את גודלו של הבניין על ידי הוספת קומה והרחבת הבניין מאחור. תוכניתו של שצ'וסב הדגישה את סגנון הקלסיציזם סטליניסטי של הבניין. אולם שצ'וסב הספיק, בשנות הארבעים, לשנות רק המחצית השמאלית בחזית הבניין. זאת, עקב פתיחת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ועיכובים נוספים. חזיתו הבלתי סימטרית של הבניין נותרה ללא שינוי עד לשנת 1983, כאשר תחת הנהגתו של יורי אנדרופוב הושלם שינוי המחצית הימנית בחזית והסימטריה הושבה לבניין, בהתאם לתוכניתו המקורית של שצ'וסב. אף על פי שהמשטרה החשאית הסובייטית שינתה את שמה מספר פעמים, המטה הכללי שלה נותר כל העת בבניין. ראשי המשטרה החשאית, החל מלברנטי בריה ועד ליורי אנדרופוב, ישבו באותו משרד בקומה השלישית הצופה על פסלו של פליקס דזרז'ינסקי, מייסד הצ'קה. בחודש אוגוסט 1991, מיד לאחר כישלון הפיכת ינאייב נגד מיכאיל גורבאצ'וב, הופל הפסל על ידי מפגינים והועבר לגן הפסלים במוסקבה. בית הכלא בקומת הקרקע של הבניין תואר בהרחבה בספרו הידוע של אלכסנדר סולז'ניצין "ארכיפלג גולאג". בין האסירים הידועים אשר נכלאו בבניין, עונו ונחקרו בו ניתן להזכיר את ראול ולנברג, נתן שרנסקי, הכומר הישועי וולטר צ'יזק והמשורר בנימין גוטיאנסקי. על אף החקירות הקשות, בית הכלא עצמו נחשב לטוב בברית המועצות, בשל הספרייה המצוינת (הספרים באו מבתי האינטליגנציה שנאסרה אז), גודל התאים, איכות המיטות, והמבחר הגדול במזון. לאחר פירוק ארגון הק.ג.ב., הפך בניין לוביאנקה למטה הכללי של משמר הגבול הרוסי וכן שוכנת בו הנהלת שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, הפס"ב (ФСБ). כמו כן נפתח בבניין מוזיאון לתולדות הקג"ב. המטה הראשי של פס"ב נמצא בבניין אחר השוכן באותו כיכר לוביאנקה. בקרבת הבניין ניצבת אנדרטה לקורבנות הרדיפה הפוליטית בברית המועצות, שהוקמה על ידי ארגון ממוריאל. נ.ק.ו.ד. ק.ג.ב. שירות הביטחון הפדרלי (פס"ב) שירות ביון החוץ של רוסיה מדיה וקבצים בנושא לוביאנקה בוויקישיתוף