laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תפוס את שורטי

תפוס את שורטי (באנגלית: Get Shorty) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדית פשע משנת 1995 בבימויו של בארי סוננפלד, עם ג'ון טרבולטה, ג'ין הקמן, רנה רוסו, דלרוי לינדו ודני דה ויטו בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על הרומן "תפוס את שורטי" של אלמור לנארד משנת 1990. העלילה היא על עבריין גובה חובות שנכנס לעסקי הפקת סרטים לאחר שנשלח לגבות חוב מבמאי ומפיק סרטים. ג'ון טרבולטה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. בארי סוננפלד היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ולפרס דב הזהב. סקוט פרנק היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. ג'ון לוריא היה מועמד לפרס גראמי ליצירה מוזיקלית לקולנוע או לטלוויזיה. צ'ילי פאלמר (ג'ון טרבולטה) הוא גובה חובות השוק האפור במיאמי. יריבו הוא ריי "בונס" ברבוני (דניס פרינה) העובד עבור גנגסטר אחר. לאחר שבו לקח במסעדה את מעילו, מגיע אליו צ'ילי וחובט בו. לאחר שהבוס של צ'ילי מת לוקח הבוס של בו את חובותיו ובו רואה את עצמו כבוס שלו ומחייב אותו לגבות חובות של לאו דבו (דייוויד פיימר), כובס שנחשב כנספה בתאונת מטוס וכנראה קבל 300,00 דולר ביטוח חיים. צ'ילי מתכוון לטוס לשם זה ללוס אנג'לס ומקבל משימה נוספת, לגבות שם חוב ממפיק ובמאי הסרטים הארי זים (ג'ין הקמן). צ'ילי מאתר את לאו "המת" ולוקח ממנו את 300,000 הדולר שקיבל מביטוח החיים. הוא חודר לביתו של הארי שישן עם חברתו קארן פלורס (רנה רוסו) ומפתיע אותם. צ'ילי מתרשם מעולם הסרטים ומציע להארי להפיק סרט במימונו. לשם הצלחת הסרט הם מגייסים את מרטין וויר (דני דה ויטו), קטן קומה המכונה "שורטי" שהיה מועמד פעמיים לפרס אוסקר והוא גרוש מקארן. קארן הופכת לחברתו של צ'ילי ואילו להארי יש חברה חדשה, דוריס ספרון (בט מידלר) דמות נוספת בעלילה הוא סוחר הסמים בו קאטלט (דלרוי לינדו), שעובד עם ברון הסמים אסקובר (מיגל סנדובל). אסקובר העביר לו סמים בשווי 500,000 דולר שנמצאים בתא נעול בשדה התעופה. בו שלח את יאיו (ג'ייקובס ורגס) אחיינו של אסקובר כדי שייקח את הסמים אך הוא נבהל מבלשי ה-FBI שעקבו אחריו ועוזב את המקום ובו מחסל אותו. כעת מגיע אסקובר וחוקר את בו על הכסף ועל אחיינו. גם בו רוצה להיכנס להפקת סרט ומאיים על צ'ילי בעזרת שומר ראשו בר (ג'יימס גנדולפיני) אך צ'ילי מתגבר על בר והוא עובר לצידו וביחד הם מחסלים את בו. לבסוף מגיע למקום "בונס", מאיים על הארי וחובט בו קשות. הוא רוצה לחסל את צ'ילי אך זה מפקיד בידיו את מפתחות התא בשדה התעופה ושולח אותו להיתפש בידי סוכני ה-FBI. לבסוף הם מתחילים להפיק את הסרט אך לא מרוצים ממשחקו של "שורטי". "תפוס את שורטי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר נטפליקס "תפוס את שורטי", באתר AllMovie (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר Metacritic (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר אידיבי "תפוס את שורטי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "תפוס את שורטי", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "תפוס את שורטי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לתפוס את שורטי, באתר יוטיוב תפוס את שורטי, באתר TCM צ'ילי מתגבר על בר, באתר יוטיוב פגישת אסקובר ובו, באתר יוטיוב תקרית המעיל, באתר יוטיוב
סאקואני

סאקואני (ברומנית: Săcueni; בהונגרית: Székelyhíd, סקלהיד; ביידיש: סעקלהיד; בגרמנית: Zickelhid, ציקלהיד) היא עיירה במחוז ביחור שברומניה. העיירה ממוקמת 42 ק"מ צפונית-מזרחית לאורדיה, בקרבת הגבול ההונגרי. היא נמצאת במחוז ביחור (אנ') בקרישאנה שברומניה. שמה של העיר שימש בוודאות מאז שנת 1217. בשנת 1417 זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק לעיירה את הזכות לארגן יריד. זמן קצר לאחר מכן, הותר לה לקיים יריד מדי שבוע. ב-1514 היא נכבשה על ידי צבאו של גיירג' דוז'ה וב-1661 היא נכבשה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. ב-1665, כתנאי להסכם שלום ואשוואר (אנ'), הטירה של העיר נהרסה. משנת 1691 היא הייתה חלק מלוכת הבסבורג עד הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. לאחר מכן היא הפכה לחלק ממלכת הונגריה בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר התפרקות האימפריה האוסטרית-הונגרית ב-1918, העיר הפכה לחלק מרומניה. בין 1940 ל-1945 היא חזרה להונגריה כחלק מתכתיב וינה. מאז 1945 היא חלק מרומניה. לפי המפקד האחרון משנת 2011 התגוררו בעיר 11,113 תושבים. לפי המפקד: 77.49% הם מדיארים, 15.7% הם צוענים, 6.62% רומנים ו-0.17% אחרים. ראשית ההתיישבות היהודית במקום במהלך המאה ה-19. הקהילה צמחה בהדרגה: ב-1880 נמנו במקום 305 יהודים, ב-1900 409, ב-1910 488 וערב השואה גודל הקהילה עמד על 605 נפשות, כ-10% מכלל האוכלוסייה. במהלך המאה ה-19 הוקמו בית קברות יהודי, בית כנסת וישיבה שהונהגה על ידי הרב יהודה סגל רוזנר. במאי 1944, במהלך הכיבוש ההונגרי, היהודים הועברו לגטו אוראדיה ומשם נשלחו כעבור מספר שבועות למחנה ההשמדה אושוויץ. מבט קדמי על טירת שטונבברג כנסייה קתולית הכנסייה הרפורמית (חזית) הכנסייה הרפורמית (צד) מדיה וקבצים בנושא סאקואני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סאקואני "סאקואני", באתר JewishGen (באנגלית) קהילת יהודי סקואן, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי" Romanian 2002 Census סקלהיד בתוך מספר האוכלוסייה היהודית לפי יישוב 1840–1941, בודפשט: משרד הסטטיסטיקה המרכזי (הונגריה) (אנ')‏, 1993 (בהונגרית) ISBN 9632150066. קהילת יהודי סקואן, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
המתקפה על בסיס הטיסה צ'והוייב

המתקפה על בסיס הטיסה צ'והוייב היא התקפה שנעשתה על בסיס חיל האוויר האוקראיני צ'והוייב אשר נמצא ליד העיר צ'והוייב במחוז חרקוב שבאוקראינה באמצעות טילים על ידי צבא רוסיה ב-24 בפברואר 2022 כחלק מהמתקפה על מחוז חרקוב בפלישה הרוסית לאוקראינה. בבסיס זה שכנו מערכות S-300 ומל"טים מסוג באירקטאר TB-2. בשעות הראשונות לפלישה לאוקראינה ב-24 בפברואר נורו טילים על הבסיס. בעקבות התקיפה פרסמה חברת טכנולוגיות החלל האמריקאית מקסאר תמונות לוויין המתארות את הנזק שנגרם כתוצאה ממתקפת הטילים. על פי מידע מודיעיני בקוד פתוח, התקיפה הותירה נזק לאזורי אחסון דלק ולתשתיות אחרות בשדה התעופה. ב-10 באפריל אמרו גורמים רוסיים כי תקפו שוב את הבסיס כדי להשמיד את מערכות ה-S-300 שבו. מדיה וקבצים בנושא המתקפה על בסיס הטיסה צ'והוייב בוויקישיתוף Turkish Bayraktar TB2 Patrolling Ukrainian Border | Defense Express, en.defence-ua.com (באנגלית) Ukraine: Video appears to show aftermath of missile strike on air base in Chuhuiv, Sky News (באנגלית) War Damage In Ukraine, Seen From Above And On The Ground, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית) Michael Sheetz, Satellite imagery shows Russian attack on Ukraine from space, CNBC, ‏2022-02-24 (באנגלית) Украинские ЗРС С-300 уничтожены в Николаевской области и на военном аэродроме Чугуев - Минобороны РФ (версия 2) -, www.militarynews.ru
ראשן לייף

ראשן לייף (באנגלית: Russian Life), בעבר נקרא: ברית המועצות (The USSR) וחיים סובייטיים (Soviet Life). הוא כתב עת המתפרסם אחת לחודשיים מאז 1956 (בתקופת ברית המועצות הפרסם בתדירות חודשית). הוא כולל 64 עמודים, עוסק בתרבות הרוסית. נכתב ונערך על ידי פרילנסרים ואנשי מקצוע אמריקאים ורוסים. בעברו הרחוק שימש כ"תעמולה מנומסת", כלי של הממשלה הסובייטית והרוסית. מאז 1995 נמצא בבעלות פרטית ויוצא לאור על ידי חברה אמריקנית. באוקטובר 1956, כתב עת חדש באנגלית, "ברית המועצות" הופיע בקיוסקי העיתונים בערים מרכזיות בארצות הברית. בהתחשב בסנטימט האנטי-סובייטי ששרר בארצות הברית באותה תקופה, היה זה חשוד שכתב עת יפורסם תחת שם כזה. כתב העת נערך על ידי אנוור ממדוב, פוליגלוט שנולד בבאקו, אשר היה אחד הדיפלומטים הסובייטים הצעירים ביותר כאשר מונה להיות מזכיר העיתונות של השגרירות הסובייטית באיטליה ב-1943. באותו זמן, בקיוסקים במוסקבה, לנינגרד וקייב וערים סובייטיות אחרות, הופיע כתב העת "אמריקה" שהתפרסם בפעם השנייה. אמריקה הושק ב-1944 אך בסוף שנות ה-40 מחלקת המדינה האמריקנית החלה לחשוב ששידורי רדיו "קול ארצות הברית" יהיו כלי תעמולה אפקטיבי יותר, וב-1952 פרסום כתב העת אמריקה נעצר. עם זאת, ב-1956 הממשלות הסובייטיות והאמריקאיות הסכימו "להחליף" כתבי עת וכתב העת אמריקה פורסם שוב במקביל לפרסום כתב העת ברית המועצות בארצות הברית. לאחר כמה שנים, ברית המועצות שינתה את שמו של כתב העת לסובייט לייף. למרות שכתב העת אף פעם לא היווה כלי תעמולה פר אקסלנס, סובייט לייף כן תמך בקו הממשלתי הכללי. אך עם זאת, כתב העת חיפש להציג פרספקטיבה מודעת של התרבות הרוסית, ההיסטוריה, גילויים מדעיים, והעמים השונים שמאכלסים את ברית המועצות. תחת התנאים של ההסכם הבין־הממשלתי שבעקבותיו הותר פרסום כתב העת, וכתב העת הנגדי אמריקה, מספר המנויים הוגבל עבור שני כתבי העת, לכ-30,000 מנויים. במהלך סוף שנות ה-80, בגלל הרפורמות הפוליטיות והכלכליות שהתרחשו בברית המועצות, גבר העניין בכתב העת, ותפוצתו גדלה ליותר מ-50,000 קוראים. בדצמבר 1991, ברית המועצות התפרקה, וכתוצאה מכך, הממשלה הרוסית לא הצליחה למצוא מקור מימון עבור ההדפסה של סובייט לייף. הגיליון האחרון של כתב העת פורסם בדצמבר 1991. רק שנה אחת מאוחר יותר, בתחילת 1993, באמצעות הסכם בין רי"א נובוסטי (סוכנות העיתונות הממשלתית) ודפוס ריץ' פרונטיר, "סובייט לייף" נולד מחדש כ"ראשן לייף". כתב העת הפך להיות דו־ירחון במקום מתכונתו הקודמת שהייתה ירחון. בשנת 1995 הזכויות נמכרו לחברה אמריקאית. בשנת 2022 על דפי הירחון פורסם גינוי לפלישת רוסיה לאוקראינה. מדיה וקבצים בנושא ראשן לייף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ראשן לייף (באנגלית) "Our History". Russian Life (באנגלית). נבדק ב-2020-11-26. "Я не совершал больших подвигов" ("I did no great feats"), interview with Enver Nazimovich Mamedov. "Broadcasting. Телевидение и радиовещание", No. 4, 2005 (ברוסית) Энвер Мамедов: война и наша Победа - самые значимые для меня события. Сюжет: 85 лет легендарному журналисту Энверу Мамедову (Enver Mamedov: "The war and our Victory are the most important events in life". Topic: 85th birthday of the legendary journalist Enver Mamedov) Museum of Radio and Television (ברוסית) Walter L. Hixson: Parting the Curtain: Propaganda, Culture, and the Cold War, 1945-1961 (McMillan 1997), pp. 32, 117 https://russianlife.com/the-russia-file/an-appalling-illegal-act/
פדר

פדר הוא שם משפחה הלקוח מהשפה הגרמנית שפירושו נוצה. האם התכוונתם ל... פדר (די ג'יי) – די ג'יי ומפיק צרפתי אדולף פדר – צייר ומאייר יהודי-אוקראיני שהתגורר בצרפת גוטפריד פדר – מהנדס אזרחי גרמני, כלכלן עצמאי ואחד מראשוני המפלגה הנאצית גלילה רון־פדר-עמית – סופרת ישראלית דגה פדר – אמנית ישראלית רב תחומית זאמי פדר – במאי, שחקן, סופר, עורך ומוציא לאור יון פדר – עיתונאי ועורך ישראלי, עורך ראשי של אתר ynet מאיר פדר – פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב נפתלי פדר – פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם עדנה לומסקי-פדר – פרופסור לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה ובבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים פטר פדרר
Enemies (שיר של שיינדאון)

"Enemies" (בעברית: אויבים) הוא הסינגל השלישי מתוך Amaryllis, אלבומה הרביעי של להקת הרוק שיינדאון. השיר יצא לאור ב-17 ביולי 2012. הקליפ מציג את הלהקה כשהיא יושבת בפגישה פרטית בלב חדר ריק. מילות השיר מדמות את השיחה המתנהלת, ומראות כיצד היא מביאה ל"קרב" שמתפתח. נכון לאפריל 2022 זכה הקליפ ל-55.6 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר שימש כנעימת הפתיחה של "WWE Raw" מ-25 ביולי 2016 ועד ל-22 בינואר 2018. כמו כן הופיע במשחק המחשב "WWE 2K18". סרטון השיר "Enemies" באתר יוטיוב Shinedown Chart History (Mainstream Rock). Billboard. Retrieved April 11, 2022. Shinedown Chart History (Rock Airplay). Billboard. Retrieved April 11, 2022. Shinedown Chart History (Hot Rock & Alternative Songs). Billboard. Retrieved April 11, 2022. Shinedown Chart History (Canada Rock). Billboard. Retrieved April 11, 2022. "Hot Rock Songs: Year End 2012". Billboard. "Rock Airplay Songs: Year End 2013". Billboard.
תערוכת הרכב של טורינו

תערוכת הרכב של טורינו (באיטלקית: Salone dell'Automobile di Torino) הייתה תערוכת רכב שנתית התקיימת באיטליה. התערוכה התקיימה לראשונה בשנת 1900 בטורינו במבצר ולנטינו. בתערוכה השתתפו 25 יצרנים מאיטליה, צרפת וגרמניה והגיעו כ-2000 מבקרים. בהמשך היא התקיימה בתדירות שנתית בטורינו, מילאנו או רומא. בשנים 1938–1947 התערוכה לא התקימה. החל משנת 1972 התערוכה עברה לתדירות דו-שנתית. בשנת 1984 היא עברה למפעל של פיאט שנסגר בשכונת לינגוטו. בשנת 2002 התערוכה ה-69 בוטלה לאור מיעט המשתתפים. כתוצאה מכך אירוע התערוכה השנתית האיטלקית עברה לבולוניה. בשנים 2015–2019 בטורינו נערכה תערוכה באוויר הפתוח. תערוכה של 2020 בוטלה בעקבות מגפת הקורונה. תערוכת 2021 נערכה במילנו בהשתתפות 63 יצרני רכב. במרוצת השנים מספר יצרנים איטלקים הציגו בתערוכה את המודלים החדשים שצפויים לצאת לשוק ומכוניות קונספט. המסורת החלה בשנת 1902 כאשר הוצגה אדמי. היא נמשכה עם לנצ'יה אלפא (1908), פיאט זירו (1913), פיאט 501 (1919), אלפא רומיאו 1900 (1950), בנדיני סלונצ'ינו (1968) ועוד. מדיה וקבצים בנושא תערוכת הרכב של טורינו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תערוכת הרכב של טורינו סיכום תערוכה של 1950 תיאור התערוכות לאורך שנים(באיטלקית) Grandprix.com, Car manufacturers cause Turin Motor Show to be cancelled, www.grandprix.com (באנגלית בריטית) ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פוסטאוטלקה

פוסטאוטלקה (בהונגרית: Pusztaottlaka) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בפוסטאוטלקה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 501 תושבים, ובשנת 2021 רק 297 תושבים. הכפר הוקם בשנת 1929 ונקרא תחילה אוטלקה (Ottlaka). סמל הכפר כולל עלי טבק כסימן לגידול העיקרי שהתקיים בכפר, אריה המסמל כוח אומץ והתמדה עם צלב המעיד על תושביה הנוצרים של הכפר. לכפר יש הסכם עיר תאומה, הכפר וילאגוש (Világos) מרומניה. מדיה וקבצים בנושא פוסטאוטלקה בוויקישיתוף נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
שלמה אבן עזרא

הרב חיים שלמה אבן עזרא השני היה רב, דיין ודרשן באזמיר במאה ה-18. מחבר ספר יד שלמה. נולד לרבי אברהם אבן עזרא, מחבר ספר בתי כנסיות, בנו של רבי שלמה אבן עזרא הראשון. נודע בחסידותו הגדולה, במהלך הפולמוס על אכילת יוגורט של גויים באזמיר, נטען כי הרב שלמה היה אוכל אותו, לשמע טענה זו, כתב הרב חיים פאלאגי :”וממילא אזדא להו עדותם שכתבו על מוה"ר מהר"ש ן' עזרא שהיה אוכל, שזהו דבר אשר לא ישוער ולא סופר מגודל חסידותו וקדושתו דאפילו במותר לו לא היה אוכל ותמיד כל ימיו בסיגופים ותעניות והפסקות והתבודדות והוא דבר מן הנמנע שהוא יתיר את האיסור” (חקקי לב חלק א סימן מ'). בשנת תקל"ד מונה לדיין בכיר בעיר. תורתו מובאת אצל גדולי חכמי אזמיר, וביניהם רבי יעקב אלבעלי, רבי אליקים גאטינייו, רבי חיים בנימין פונטרימולי בספרו פתח הדביר, כותב: ”הנה נא הואלתי להביא פה מה שמצאתי כתוב מכתב יד טהרת הקודש עט"ר מוה"ר הגדול כמוהר"ר חיים שלמה ן' עזרא ז"ל וזיע"א” נפטר באזמיר בי"א בחשון ה'תקמ"ב (1782). הגאון הרב רפאל יוסף חזן הספיד אותו. אחיו היה הרב משה. נישא למרת ששבונה, בתו של הרב אברהם אבן גבאי, שהאריכה ימים אחרי בעלה. בניהם היו רבי יהודה ורבי אברהם. יד שלמה (שאלוניקי תקפ"ו) - דרושים: חמישה דרושים לשבת תשובה, שישה דרושים לשבת הלבשה, חמישה לשבת זכור, ארבעה דרושים לשבת הגדול, שבעה דרושים לשבת כלה, דרוש להכנסת ספר תורה, שני דרושים לנישואים - לנישואי אחיו, הרב משה, בכסלו התקי"ז ולנישואי בן אחותו. וכן דרושים להספד, וביניהם לרב חיים אבולעפיה בה' באדר ה' התקל"ה, לרב מאיר נחום, לרבי יעקב אלבעלי, לאביו, לרב אהרן אלפנדרי ולחמיו. לספר הסכימו רבני אזמיר, הרב דוד אמאדו והרב רפאל אשכנזי, שגם השתדל אצל גבירי העיר להוזיל מכספם כדי להוציא את הספר לאור. את הספר הוציא לאור הרב אברהם אשכנזי. חלקים מתוך ספר בתי כנסיות של אביו: בית אבטינס על אופן עשיית הקטורת ובית מטבחייא על מעשה הקורבנות. ספר כללים (בכת"י) בתי כנסיות, תשנ"ז, מבוא קהלת יעקב אלבעלי, דף מ"ט עמוד ב' אגורה באהלך, דף י"א עמוד א, דף י"ג עמוד א ועוד דף קמ"א עמוד ב מערכי לב, דרוש ע"ח נפטר בשנת התקכ"ה, ונספד על ידי חתנו (יד שלמה, דרוש ח' להספד) בתי כנסיות, הסכמת המאורות הגדולים, יד שלמה, הסכמה שבת שלפני חג השבועות דרוש ב' לנישואים, בשנת כל הכתו"ב לחיים לפ"ק יחד עם דרוש א' לשבת הגדול יד שלמה, הקדמת הרב המשתדל להוציא לאור
מי ברק

מי ברק בע"מ הוא תאגיד המים וביוב המספק שירותי מים וביוב בתחום המוניציפלי של עיריית בני ברק. התאגיד הוקם על ידי עיריית בני ברק המחזיקה ב-100% ממניות התאגיד בשנת תשס"ט (2009), מתוקף חוק תאגידי המים והביוב תשס"א (2001). התאגיד אמון על הספקת מים וסילוק הביוב לכ-250,000 תושבי העיר והבאים בשעריה. בני ברק הוקמה בשנת 1924 על שטח של כ-7,300 דונם, והיא העיר הצפופה ביותר במדינת ישראל. העיר מאופיינת באוכלוסייה חרדית ובה אלפי מוסדות דת, תורה וחסד. בני ברק חברה באיגוד ערים אזור דן (שפד"ן), והיא מבין 7 העיריות המייסדות של האיגוד. הכנסות התאגיד מושקעות באחזקה ושדרוג קווי מים וביוב, פיתוח מאגרי מים, שמירה על איכות המים והחזקת מערכת גרביטציונית לסילוק הביוב. הפעלת תאגיד מים וביוב מתקדם בעיר חרדית ובהתאמה למאפיינים ולצרכים הייחודיים לה. מוביל טכנולוגית (smart click) תוך שמירה על רמה גבוהה של שירות, איכות ואמינות. לעיר 4 כניסות מים מחברת מקורות המהווים 65% מצריכת המים, ממתקני התפלה וקידוחי חב' מקורות ו-35% ממקורות עצמאים כולל מקידוחי בארות עד לעומק של 110 מטר. לעיר שני מאגרי מים גדולים, המרכזי ממוקם ב"הר הבנים" בנפח של 17,000 מטר קוב והוא הגדול ביותר באזור גוש דן. מאגר נוסף תת-קרקעי ממוקם במגדל המים ברח' חזון איש בנפח של 10,000 קוב. התאגיד מקים מאגר מים בנפח של 18,000 קוב בצפון העיר. רשתות מים וביוב רשתות המים והביוב פרוסות לאורך עשרות ק"מ של צנרת בקטרים שונים וכוללים אביזרי מים מגוונים, כגון: מגופים, הידרנטים ועוד. בקווי ההולכה מותקנים חיישני בקרה המשדרים נתונים על איכות המים ומתריעים על כל חריגה בלחץ המים ובמפלס הביוב. בעיר מותקנים מדי לחץ, מדי כלור, גלאי אש, מצלמות ומגופים חשמליים המסייעים בשליטה מרחוק וויסות לחצים ועוד. איכות המים מערך המים נדגם בתדירות יומית מאתרי הספקת המים לעיר. הדגימות נעשות על ידי משרד הבריאות ומי ברק. תוצאות הדגימות מפורסמות על בסיס רבעוני, חצי שנתי ושנתי לכלל התושבים. שעת חירום לעיר מאגרי מים בעלי יכולת הספקת מים למשך 48 שעות, בנוסף, לתאגיד מחסן ציוד מלא לחלופות הספקת מים, ציוד טכנולוגי והנדסי. ביוב שפכי העיר מסולקים למאסף הירקון בצפון העיר ולמאספים משותפים עם רמת גן במערב ובדרום העיר. שפכי העיר מגיעים למט"ש מרכזי של השפד"ן בסמוך לראשון לציון ומשם עוברים, לאחר טיהור שלישוני, להשקיה עילית בדרום הארץ. עוד מזמן היווסדה של העיר בני ברק, בימיו של החזון איש ולאור צביונה של העיר, הוחלט לספק מים "בהידור שבת", בהלימה ללוח הזמנים היהודי. בימי שבת וחג העיר מתנתקת מקבלת אנרגיה חיצונית והספקת המים היא עצמאית ממאגרי המים ומקידוחי הבארות המופעלים על ידי גנרטורים רבי עוצמה עצמאיים (ללא חברת חשמל). כבר מימות החורף ניתן מענה לשאיבת מים לאפית מצות לחג הפסח. בתקופת חג הפסח, לאחר טקס שאיבת "מים שלנו" העיר מתנתקת מאספקת מים מהמוביל הארצי למשך כל ימי החג. התאגיד כפוף להוראת רבני העיר ומנוהל הלכה למעשה בשילוב ושזירה של הלכה וטכנולוגיה. תו פלטינה ממכון התקנים הישראלי על חמשת תקני איזו - ISO 9001, OHSAS 18001,ISO 14001, ISO 27001, ISO 5000. בשנת 2014 הוענק לתאגיד הפרס הלאומי לאיכות ומצוינות במגזר הציבורי, ממשרד ראש הממשלה ונציבות שרות המדינה. בשנת 2015 זכה התאגיד לציון לשבח מרשות המים ובו צוין "תאגיד מי ברק הוא בין 10 התאגידים הראשונים המהווים דוגמה לתפקוד נכון ולשיפור מתמיד בביצועים". מי ברק מדורג במקום ראשון בארץ בשביעות רצון התושבים מאיכות מי השתייה בברז, לפי סקר חברתי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2014. אתר האינטרנט הרשמי של מי ברק
מלאני שולץ ואן האחן

מלאני הנרייטה שולץ ואן האחן-מאס גריסטינוס (בהולנדית: Melanie Henriëtte Schultz van Haegen-Maas Geesteranus נולדה ב-28 ביוני 1970) היא פוליטיקאית הולנדית הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד בין 14 באוקטובר 2010 ל-26 באוקטובר 2017. שולץ נולדה בכפר לאח-סורן (אנ') במחוז חלדרלנד. למדה בגימנסיה בעיר ליסה, ולאחר שסיימה את התיכון ב-1988 למדה מנהל ציבורי באוניברסיטת ליידן ובאוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. קיבלה תואר מוסמך ב-1994. במקביל ללימודיה החלה לעבוד כעוזרת במטה מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה בעיר ליידן. לאחר סיום לימודיה נבחרה כחברת מועצת העיר ליידן מטעם המפלגה. בין 1995–1997 שימשה כיועצת בכמה חברות פרטיות. לאחר מכן עבדה כמפקחת במשרד האוצר עד 1999. ב-22 ביולי 2002 היא מונתה למזכירת המדינה לענייני תחבורה, עבודות ציבוריות וניהול מים מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. בבחירות הכלליות של 2003 נבחרה לבית הנבחרים של הולנד ונכנסה לתפקידה ב-20 בינואר. ב-27 במאי פרשה מהתפקיד וחזרה להיות מזכירת המדינה לענייני תחבורה. ב-9 באוגוסט 2006 הודיעה כי תפרוש מתפקידה לאחר הבחירות הכלליות של 2006, ומתכוונת לקחת פסק זמן מהפוליטיקה. היא פרשה מתפקידה ב-22 בפברואר 2017 והפכה למנהלת הרכש של קופת החולים אכמדה (Achmea). ב-14 באוקטובר 2010 מונתה שולץ לשרת התשתיות ואיכות הסביבה בממשלתו של מארק רוטה. היא פרשה מתפקידה ב-26 באוקטובר 2017 והודיעה שלא תחזור לפוליטיקה. החל מ-1 באפריל 2018 היא משמשת כיו"ר מועצת המנהלים של קרן פורטיקוס - קרן פילנתרופית השייכת למשפחת ברנינקמייר - הבעלים של רשת האופנה C&A. מדיה וקבצים בנושא מלאני שולץ ואן האחן בוויקישיתוף מלאני שולץ ואן האחן באתר בית הנבחרים ההולנדי
וגג'האזה

וגג'האזה (בהונגרית: Végegyháza) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית קטנה. כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בוגג'האזה נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,794 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,181 תושבים. הכפר הוקם בשנת 1815 ועד 1882 נקרא הכפר טוטקובאצ'באזה (Tótkovácsháza). יהודים ישבו בוגג'האזה במאה ה-19 וב-1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא וגג'האזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של וגג'האזה (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי תיעוד יהודי וגג'האזה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
דיוויזיית הארטילריה ה-18 (ורמאכט)

דיוויזיית הארטילריה ה-18 (בגרמנית: 18. Artillerie-Division) הייתה דיוויזיית ארטילריה גרמנית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה ב-1943. בהיותו כוח הארטילריה הנייד העצמאי הראשון, הדיוויזיה מעולם לא הצליחה להגיע לתקן שתוכנן עבורה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ספגה אבדות כבדות ופורקה ב-1944. דיוויזיית הארטילריה ה-18 הוקמה על ידי שילוב המטה וחלק מהכוחות הנותרים של דיוויזיית הפאנצר ה-18, שפורקה ב-1 באוקטובר, עם יחידות אחרות. דיוויזיה זו הייתה היחידה שתוכננה ככוח ארטילרי עצמאי ונייד; והכוח המתוכנן לדיוויזיה מעולם לא הושג. מרכיב מיוחד של דיוויזיה זו היה שהיה לה אלמנט חי"ר (כבד) משלה, "Schützen-Abteilung 88 (tmot)" (הידוע גם בשם "Art.-Kampf-Btln. 88" ו-"Art.-Alarm-Abteilung 18"). בשל המשימה להגן על הארטילריה בכל המצבים המסוכנים, גדוד זה, אומן ביסודיות בפעולות משמר עורף, הציל את הדיוויזיה מהרס מוחלט לא פחות משלוש פעמים. הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס ה-38 בארמיית הפאנצר הראשונה. הדיוויזיה לחמה עד סוף מרץ 1944, אז כותרה בכיס קמינץ-פודולסקי. עם תבוסת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה באפריל 1944, הוחלט על פירוק הדיוויזיה. למרות שהיא הצליחה לפרוץ, היא ספגה אבדות כבדות ואיבדה את כל הציוד הכבד שלה. עד ה-4 בנובמבר 1944 היא הייתה מעורבת בעיקר בקרבות חי"ר; ובשל אבדות כבדות הדיוויזיה כמעט חדלה להתקיים. היא פורקה רשמית ב-27 ביולי 1944. הקצינים הנותרים ואנשי המטה שימשו להקמת קורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד וגדודי הארטילריה עברו רפורמה למספר חטיבות ארטילריה עצמאיות. קרל טהוולטה (20 באוקטובר 1943 – 28 בפברואר 1944) גרהרד מילר (28 בפברואר 1944 – אפריל 1944) קרל טהוולטה (אפריל 1944 – יולי 1944) דיוויזיית הארטילריה ה-18, באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) Б. Мюллер-Гиллебранд. Сухопутная Армия Германии. 1933—1945 гг. Издательство «Изографус» Москва, 2002, p. 688. Б. Мюллер-Гиллебранд. Сухопутная Армия Германии. 1933—1945 гг. Издательство «Изографус» Москва, 2002, p. 794.
Jäger March

"Jäger March", (במקור מפינית: Jääkärimarssi או Jääkärien marssi; תעתיק לעברית: יֶקָארִימַארְסִי; בתרגום חופשי: "שיר היגרים") Op. 91a, הוא שיר לכת פיני שהולחן על ידי ז'אן סיבליוס. הגרסה הראשונה של השיר נכתבה בשנת 1917 על ידי ההילפסגרופנפיהרר, הצייד הפיני, הייקי נורמיו ששירת בלייפאיה בגדוד הציידים ה-27 הפרוסי המלכותי בצבא הקיסרות הגרמנית. היחידה נלחמה מול האימפריה הרוסית, שבאותה העת הדוכסות הגדולה של פינלנד הייתה חלק ממנה. המילים הוברחו לתוך פינלנד לסיבליוס, שהלחין להן מנגינה בעיר יארבנפה. במקור ייעד סיבליוס את המילים כדי שיושרו על ידי מקהלת גברים ופסנתר, אך לאחר מכן שינה אותן כדי שיתאימו גם לתזמורת סימפונית. השיר בוצע בציבור לראשונה על ידי האקדמיה לתזמורת גברים של הלסינקי, בניצוחו אולוף וואלין, ב-18 בינואר 1918, ערב מלחמת האזרחים הפינית בהלסינקי. השיר נחשב כצעדת כבוד של מחלקות צבא רבות בצבא הפיני כמו כן השיר מנוגן בתזמורת הצועדת הסאמית של רובניימי. Säkkijärven polkka Niet Molotoff 2 Marches, Op.91 (Sibelius, Jean) מילים לשיר (בפינית) רשימת שירים בשימוש התזמורת הצבאית של פינלנד תרגום באנגלית לשיר Jääkärimarssi "Jaegers March" (Finnish Patriotic Military Song), באתר יוטיוב "The war and the fifth symphony 1915-1919". Jean Sibelius. Finnish Club of Helsinki. "Works for choir and orchestra". Jean Sibelius. Barnett, Andrew (2007). Sibelius. עמ' 276. ISBN 978-0300111590 "Jägers". mannerheim.fi. (בפינית) "The Lapland Military Band - Sotilasmusiikki Sotilasmusiikki". sotilasmusiikki.fi. (בפינית)
דרכון ננסן

דרכון נַנְסֶן היה מסמך שהונפק על ידי משרד ננסן הבינלאומי לפליטים של חבר הלאומים, החל בשנת 1922, לבני אדם שאיבדו את נתינותם, על מנת לאפשר להם לחצות גבולות. דרכוני ננסן קיבלו את שמם מחתן פרס נובל לשלום פריטיוף ננסן הנורווגי, שעמד מאחורי הרעיון והיה אחראי לביצועו כנציב העליון לענייני פליטים בחבר הלאומים. הצורך בדרכון מיוחד זה התעורר לראשונה כתוצאה ממהפכת אוקטובר ברוסיה. לנין הורה לשלול את אזרחותם של כ-1.4 מיליון רוסים שברחו מארצם מפחד הקומוניסטים. במצב שנוצר לא יכלו אנשים אלה לחצות גבולות בינלאומיים, בהיעדר דרכון כלשהו. חבר הלאומים הנפיק כ-450,000 דרכוני ננסן לבני-בלא-ארץ שנזקקו להם. משרד ננסן הבינלאומי לפליטים קיבל ב-1938 את פרס נובל לשלום על פעילותו זו, שהייתה אחת מההצלחות המעטות של ארגון חבר הלאומים. בין הפליטים הרוסים הידועים שהשתמשו במסמכים מיוחדים אלה כדי להגר למערב, ניתן למנות את איגור סטרווינסקי, סרגיי רחמנינוב, הרב מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מלובביץ'), זאב ז'בוטינסקי, מארק שאגאל ואנה פבלובה. מדיה וקבצים בנושא דרכון ננסן בוויקישיתוף