laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוד קושניר

דוד קושניר (נולד בכ"ד בכסלו תרכ"ז, 2 בדצמבר 1866) היה מחלוצי העלייה השנייה, ממתיישבי המושבה יהודיה (כיום יהוד). דוד קושניר נולד באוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. נישא לשיינדל בת יוסף פינקלשטיין, והתגורר בעיר באלטה. לאחר נישואיו עבד בחקלאות. בהשפעת מנחם שיינקין, שהיה הרב מטעם בעיר מגוריו, התקרב לציונות ותכנן לעלות לארץ ישראל, אולם רעייתו התנגדה בתוקף. הוא פנה במכתב לא. ד. גורדון ושאלו לדעתו, וגורדון השיב כי רק מי שמוכן להקרבה עצמית רשאי לעלות לארץ. בקיץ תרס"ד (1904) עלה קושניר לארץ לבדו. הוא רכש בארץ בית וחלקת אדמה במושבה יהודייה, שהוקמה בשנת תרמ"ב (1882) על ידי מייסדי פתח תקווה. בשל קשיי התאקלמות נטשו אותה מייסדיה לאחר תקופה קצרה ורובם שבו לפתח תקווה, ולאחר פטירת הרב מרדכי גימפל יפה, בשנת תרנ"ב (1892), לא נותרה בה נפש חיה. קושניר, יחד עם עוד אחד עשר מתיישבים, יישבו מחדש את הבתים הנטושים והתגוררו בתנאים קשים מאוד. בעבר שימש ביתו של קושניר כבניין הישיבה שהקים הרב מרדכי גימפל יפה. קושניר שלח מכתב לרעייתו ושכנע אותה לעלות לארץ ולהצטרף אליו. בכסלו תרס"ה (דצמבר 1904) הפליגו האם וששת ילדיהם מאודסה והגיעו ליפו, ומשם לקחם קושניר אל ביתו ביהודיה (כהיום יהוד), כעבור זמן עברו לפתח תקווה. קושניר היה מקורב לקבוצת החלוצים והפועלים שהתגוררה בעין גנים, ובהם א. ד. גורדון ויוסף חיים ברנר. בניו היו הסופרים מרדכי שניר ושמעון קושניר. חתנו היה אליהו לויצקי, ממייסדי ירקונה. שמעון קושניר, בכור מכורה: נתיבו של נער עובד בימי העלייה השנייה, תל אביב: הוצאת עיינות, תשט"ו-1955.
אליהו לויצקי

אליהו לויצקי (כ"ג באייר תרמ"ח, מאי 1888 - ה' בחשוון תשמ"ה, 31 באוקטובר 1984) היה מאנשי העלייה השנייה, ממתיישבי עין גנים וממייסדי ירקונה. נולד ברומני שבפלך פולטבה באימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיר בתחומי מחוז סומי באוקראינה), לישראל ופסיה לויצקי. בצעירותו הצטרף לאגודת הצעירים הציונים "התחייה". בשנת 1906 עלה לארץ ישראל. בתקופה הראשונה עבד בחקלאות בנס ציונה וברחובות, ולאחר מכן נדד במקומות שונים בארץ, במושבות: פתח תקווה, מנחמיה וחדרה, בחוות חקלאיות: סג'רה, חוות כנרת וחפציבה ובשכונת אחוזת בית, שהייתה לתל אביב, ועסק בהן בחקלאות ובהגנה. בבואו ארצה היה חבר "הפועל הצעיר", ולאחר יסוד "אחדות העבודה" הצטרף אליה. היה מחבורת אנשי העלייה השנייה, שרבים מהם תפסו עמדות מפתח בהנהגת היישוב ותנועת העבודה. בשנת תרע"א (1911) נישא לשרה קושניר (נפטרה 1969), בתו של דוד קושניר, והתגורר בפתח תקווה. כעבור זמן הצטרף לחבורת החלוצים והפועלים שהתיישבה בעין גנים, ובהם א.ד. גורדון ויוסף חיים ברנר. היה חבר "ההגנה" והשתתף בהגנת פתח תקווה. בשנת 1932 היה ממייסדי ירקונה ובמשך עשרות שנים היה מראשי המתיישבים. היה אב לשתי בנות ושלושה בנים. בנו גואל לויצקי היה ממפקדי "ההגנה" וה'מוכתר' של קיבוץ אלונים. נפטר ב-31 באוקטובר 1984, בגיל 96. דוד תדהר (עורך), "אליהו לויצקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1788
גואל לויצקי

גואל לויצקי (2 בנובמבר 1917 – 6 במרץ 2009) היה מאנשי הש"י וממפקדי "ההגנה", ממייסדי קיבוץ אלונים ו"מוכתר" הקיבוץ. התפרסם כשגילה את זהות רוצחו של אלכסנדר זייד. לויצקי נולד בישראל לאליהו לויצקי ולשרה, בתו של דוד קושניר. בשנות ה-30 התגייס ליחידת הנוטרים שהוקמה להגן על יישובי עמק יזרעאל. בשנת 1938 היה ממקימי קיבוץ אלונים שבעמק יזרעאל. באותה תקופה הכיר את אשתו, שרה לבית טומרקין, שעלתה לארץ בעליית הנוער מגרמניה. במשך שנים שימש 'מוכתר' הקיבוץ. שירת ב"הגנה" והיה מאנשי הש"י. כשהוקם הפלמ"ח התגייס לשורותיו ושירת בפלוגה א', תחת פיקודו של יגאל אלון. יחד עם יצחק חנקין פעל לויצקי לגילוי זהותו של רוצחו של אלכסנדר זייד, אותו הכיר מקרוב. לויצקי קיבל את אישורו של יגאל אלון למשימה. הוא הגיע לנערה בדואית בשם שינארה, שהייתה משבטו של הרוצח, ולאחר שדובב אותה, היא גילתה לו את זהותו של הרוצח, קאסם אל-טבאש. בית הדין של "ההגנה" דן את אל-טבאש למוות והוא נורה בידי חנקין. לקראת מלחמת העצמאות מונה לויצקי למפקד גזרת חבל סדום של "ההגנה". גרשון ריטוב, מפקד העיר התחתית בחיפה היה אמור להחליף אותו, אך נפצע קשה בפיצוץ מכונית תופת והחילוף בוטל. ב-18 באפריל 1948 הפסיקו הבריטים ללוות שיירות מירושלים אל מפעל האשלג בצפון ים המלח. מאז תחילת מלחמת העצמאות ניהל מייסד ומנהל המפעל, משה נובומייסקי, מגעים עם המלך עבדאללה וגורמים ירדניים אחרים לשמור על מפעלי חברת האשלג ולהוציאם ממעגל המלחמה. אולם ב-17 במאי הוחתמו שני נציגים, של המפעל ושל "ההגנה", על הסכם שמסר את מפעלי חברת האשלג לחסות ירדנית. לויצקי לא קיבל את ההסכם והודיע על כוונתו להילחם על סדום. ב-29 באפריל 1948 קיבלו כל הפועלים בסדום הודעות פיטורים, שעמדו להיכנס לתוקפן עם סיום המנדט הבריטי, ב-14 במאי. אנשי מועצת הפועלים, ובהם יהודה אלמוג, באו במשלחת אל גואל לויצקי, הניחו את נשקם לפניו ואמרו כי אינם רוצים להגן על המפעל שממנו פוטרו. לויצקי כינס אספה כללית והודיע כי מעתה אין זה "המפעל של נובומייסקי", אלא עמדה אסטרטגית חשובה. דבריו שכנעו את האנשים ליטול את נשקם ולצאת למילוי תפקידיהם. ב-9 ביולי החליף אמנון זעיר את גואל לויצקי. בהמשך המלחמה הוצב לויצקי בחטיבת עודד (חטיבה 9) כמפקד גדוד 91. לאחר קום המדינה שימש לויצקי כמפקד הצבאי של אזור המשולש. מדיה וקבצים בנושא גואל לויצקי בוויקישיתוף תמונות מאוסף גואל לויצקי תוך האוספים הדיגיטליים של ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה
מרדכי שניר

מרדכי שניר (קושניר) (27 בדצמבר 1894 – 7 בדצמבר 1961) היה סופר וחוקר העלייה השנייה, מהוגי הדעות של תנועת העבודה. נולד בבאלטה, אוקראינה, לשיינדל ודוד קושניר. היה אחיו של שמעון קושניר, סופר ופעיל ציוני ואביו של טוביה קושניר. בשנת 1904 עלה אביו לבדו לארץ ישראל, וכעבור מספר חודשים עלתה האם עם ששת ילדיה ובהם מרדכי. במשך תקופה הם התגוררו ביהודיה, וכעבור זמן עברו לפתח תקווה. הוא למד בבית הספר החקלאי, ובין חברי כיתתו הייתה אסתר ראב, עמה שמר על קשרי ידידות. לאחר מותו העלתה ראב זיכרונות מימי ילדותה וכתבה על שניר: כולו עמקות, טהרת-נפש ומטען יהודי עשיר: נער צעיר, חיוור, בעל עיניים נפלאות – התרשמתי ממנו; בדור ההוא היינו כולנו 'ילדים מתבגרים לפני זמנם', אך לא היה בין בני המושבה הנאים והזקופים אחד שהיה קרוב לרוחי כמרדכי; הוא דיבר איתי על החסידות, סיפר לי על ברנר וגורדון, קרא לי מאמרים מתוך 'הפועל הצעיר', העלה בדחילו את דת-העבודה למרומי חיי, והכניס את כולי ורובי בסוד קדושת תנועת העבודה. — "דבר הפועלת", אדר א' תשכ"ב, פברואר 1962 שניר היה מקורב לקבוצת החלוצים והפועלים שהתגוררה בעין גנים, ובהם א. ד. גורדון ויוסף חיים ברנר. הוא תיעד את רצח ברנר וחבריו וטען כי לא נעשה די כדי להצילם. את הדברים פרסם בקובץ "אהל" ובספרו "בתחום הימים" שיצא בהוצאת "עם עובד" בשנת 1954. הוא גם כינס אסופת זיכרונות על ברנר והוציאם לאור בשנת 1943. מהדורה מורחבת יצאה בשנת 1971, עשור לאחר מותו, ובשנת 1991 יצא קובץ השלמות על ידי אורי ברנר ויצחק כפכפי. שניר הוציא גם אסופת זיכרונות על רחל המשוררת ועל ברל כצנלסון. כמו כן ערך את ספרו של כצנלסון "הסולם אל החזון", שיצא בשנת 1946. במשך שנים היה מנהל ארכיון תנועת העבודה. פרסם מאמרי הגות ופובליציסטיקה על תנועת העבודה ועל דור העלייה השנייה. בשנת 1959, שנתיים לפני מותו, הוציא את הספר "בני הדור ומוריו" על דור המייסדים של תנועת הפועלים. ב-1961 זכה שניר בפרס ההסתדרות לספרות שניר נפטר ב-7 בדצמבר 1961 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. בתחום הימים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1954 יוסף חיים ברנר: מבחר דברי זכרונות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1943 רחל ושירתה: מבחר דברי זכרונות והערכות, 1946 על ברל כצנלסון: זכרונות ודברי הערכה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1952 בני הדור ומוריו, 1959 דוד רמז: איש החזון והמעשה, הוצאת מפלגת פועלי ארץ ישראל, 1962 דברים שלא בעיתם, ילקוט אחדות העבודה, 1970 נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ו', הוצאת המרכז לתרבות ולחינוך תל אביב וההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, 1974, עמודים 232-235 מרדכי שניר, דף שער בספרייה הלאומית מרדכי שניר באתר GRAVEZ פרסי ההסתדרות ל-5 סופרים, קול העם, 23 במאי 1961 הוענקו פרסי ספרות של ההסתדרות, על המשמר, 23 במאי 1961 פרסי ההסתדרות, למרחב, 26 במאי 1961 חתני הפרס לספרות, על המשמר, 23 במאי 1961 מרדכי שניר נפטר, דבר, 8 בדצמבר 1961,המשך
לוגוסופיה

לוגוסופיה היא דוקטרינה של תפיסה יוצרת המביאה הכרות ייחודיות היוצרות שלמות אחת. היא נהגתה על ידי ההומניסט הארגנטינאי קרלוס ברננדוס גונסלס-פקוצ'ה (1901–1963) בשנת 1930. השם "לוגוסופיה" מורכב משתי מילים יווניות: "לוגוס" ו"סופיה". המחבר בחר בשתי המילים האלה במובן של אמירה יוצרת או תגלית מחד, ומדע מקורי או דעת מאידך; זאת במטרה להורות על סוג חדש של הכרות שהן תורה, מתודה וטכניקה למען שיפור האדם על ידי עצמו. הוגה התפיסה הלוגוסופית ושיטתה, מתייחס לתהליך של שיפור חשיבתנו בנתיב לא שיגרתי. הוא מציע לנטוש לזמן מה את החשיבה האינטלקטואלית השכיחה אשר יסודה בספקולציה ולהפנות את המבט פנימה אם כי לא על מנת לשקוע באינטרוספקציה, הרגשנית בדרך כלל, גם כאשר היא מנסה להישאר מפוקחת. המטרה תהיה התבוננות. התבוננות בתנועות המנטליות בתוכנו, במיקרו-קוסמוס החי והתוסס בנו, והמורכב ממחשבות הנולדות, מתפתחות, קמלות, מתעצמות, מצוות... השיטה הלוגוסופית מצמידה התנסות ולימוד תאורטי במטרה ליצור למידה משמעותית המסוגלת לתרום ללומד אותם האלמנטים החיוניים לגדילתו, שהיא ההתפתחות המודעת של פנימיותו. מדיה וקבצים בנושא לוגוסופיה בוויקישיתוף הקרן הלוגוסופית של ארצות הברית ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועצה אזורית סולם צור

מועצה אזורית סולם צור הייתה מועצה אזורית שהתקיימה בגליל המערבי, מהקמתה בשנת 1950 עד שנת 1982, עם הקמת מועצה אזורית מטה אשר, אשר איחדה בתוכה את מועצה אזורית סולם צור, מועצה אזורית געתון ומועצה אזורית נעמן. המועצה נקראה על שם סולמה של צור. עם הקמתה, כללה המועצה את הקיבוצים הוותיקים חניתה, מצובה ואילון, את היישובים החדשים: ראש הנקרה וגשר הזיו, ואת המושבים לימן (שנקרא אז "צה"ל"), בצת ושומרה. לראש המועצה הראשון נבחר יהודה בן משה מקיבוץ מצובה. עם השנים נוספו למועצה מושבי עולים שהוקמו בגליל המערבי: גורן (1950), יערה (1950), עבדון (1952), עין יעקב (1951) ואבן מנחם (1960). כן הוכללה שלומי במועצה משנת 1952, אך הוצאה ממנה בספטמבר 1960, עת הפכה שלומי למועצה מקומית. בשנת 1958 הוקמה אדמית שנכללה במועצה. לקראת סוף 1962, עם הוצאתה של מעלות-תרשיחא מתחומי מועצה אזורית מעלה הגליל, התקיימו דיונים בשאלה האם לצרף את שאר יישובי מעלה הגליל למועצה אזורית סולם צור או להעביר למועצת מעלה הגליל את יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור. באותה תקופה כללה המועצה כ-4500 נפש בשלושה עשר יישובים ושטח השיפוט שלה הגיע ל-120,000 דונם, מתוכם כ-40,000 דונם היו בשימוש חקלאי. בסופו של דבר הועברו יישובי העולים של מועצה אזורית סולם צור, גורן, יערה, עבדון, עין יעקב ושומרה, ביחד עם אבן מנחם למועצה אזורית מעלה יוסף. בתחילת 1963 צורפה ערב אל עראמשה למועצה. ברוך מצנע אריה לוטן שמואל אילן (1968 - 1965, 1971 - 1970) צבי בן ישי דוד קורן (1968-1969, 1979-1981) 2 מועצות אזוריות יוקמו בגליל, על המשמר, 17 בינואר 1950 א. ח. אלחנני, ישובי ירושלים מתארגנים למועצות, דבר, 27 במרץ 1950 מועצה מקומית תוקם בשלומי, דבר, 27 בספטמבר 1960 קיבוץ אידמית התנחל בהר, דבר, 17 באוקטובר 1958 מועצה אזורית נפרדת או משותפת - למושבי עולים וליישובים ותיקים, מעריב, 29 בנובמבר 1962 פורסמו ממצאי הביקורת על סולם צור וקריית שמונה, דבר, 23 באוקטובר 1962 ד. יואל, סולם צור ויישוביה - היו למקום קיט, דבר, 2 ביולי 1963 בדווים למועצה אזורית, דבר, 25 בפברואר 1963
הליגה היוגוסלבית בכדורסל

ליגת העל היוגוסלבית הייתה ליגת הכדורסל הבכירה ביוגוסלביה לשעבר. הליגה הוקמה בשנת 1945 והתקיימה עד לשנת 1991 עם התפרקות יוגוסלביה למספר מדינות. מליגה זו יצאו הליגות הבאות: מקדוניה הצפונית ליגת העל המקדונית בכדורסל קרואטיה ליגת העל הקרואטית בכדורסל סלובניה ליגת העל הסלובנית בכדורסל בוסניה והרצגובינה ליגת העל הבוסנית בכדורסל סרביה ומונטנגרו ליגת העל של סרביה ומונטנגרו בכדורסל, שהתקיימה עד שנת 2006 ופוצלה לשתי ליגות: סרביה ליגת העל הסרבית בכדורסל מונטנגרו ליגת העל המונטנגרית בכדורסל 1945 – הצבא היוגוסלבי 1946 – הכוכב האדום בלגרד 1947 – הכוכב האדום בלגרד 1948 – הכוכב האדום בלגרד 1949 – הכוכב האדום בלגרד 1950 – הכוכב האדום בלגרד 1951 – הכוכב האדום בלגרד 1952 – הכוכב האדום בלגרד 1953 – הכוכב האדום בלגרד 1954 – הכוכב האדום בלגרד 1955 – הכוכב האדום בלגרד 1956 – פרולטר זרניאנין 1957 – אולימפיה ליובליאנה 1958 – אוקק בלגרד 1959 – אולימפיה ליובליאנה 1960 – אוקק בלגרד 1961 – אולימפיה ליובליאנה 1962 – אולימפיה ליובליאנה 1963 – אוקק בלגרד 1964 – אוקק בלגרד 1965 – זאדאר 1966 – אולימפיה ליובליאנה 1967 – זאדאר 1968 – זאדאר 1969 – הכוכב האדום בלגרד 1970 – אולימפיה לובליאנה 1971 – יוגופלסטיקה ספליט 1972 – הכוכב האדום בלגרד 1973 – רדניצקי בלגרד 1974 – זאדאר 1975 – זאדאר 1976 – פרטיזן בלגרד 1977 – יוגופלסטיקה ספליט 1978 – בוסנה סרייבו 1979 – פרטיזן בלגרד 1980 – בוסנה סרייבו 1981 – פרטיזן בלגרד 1982 – ציבונה זאגרב 1983 – בוסנה סרייבו 1984 – ציבונה זאגרב 1985 – ציבונה זאגרב 1986 – זאדאר 1987 – פרטיזן בלגרד 1988 – יוגופלסטיקה ספליט 1989 – יוגופלסטיקה ספליט 1990 – יוגופלסטיקה ספליט 1991 – פופ 84 ספליט הגביע היוגוסלבי בכדורסל ליגת העל של סרביה ומונטנגרו בכדורסל
ליגת העל הסרבית בכדורסל

ליגת הכדורסל הסרבית (בסרבית: Кошаркашка лига Србије), היא ליגת הכדורסל הבכירה בסרביה. הליגה נוסדה בשנת 2006 לאחר שהליגה היוגוסלבית פוצלה לכל מדינה בנפרד. הליגה משחקת תחת חוקי הכדורסל של פיב"א. בשלב הראשון, הליגה מורכבת מטבלה של 16 קבוצות שמשחקות בשני סיבובים של בית/חוץ. 3 הקבוצות המסיימות ראשונות מצטרפות לסופרליגה. ושתי המסיימות במקומות האחרונים, יורדות לליגת המשנה (ליגה B). שיטת הסופרליגה, בה מצטרפות 3 המסיימות ראשונות בטבלה, לחמש הקבוצות הבכירות במדינה (המשתתפות במקביל במפעלים אירופאים) ויוצרים טבלת ליגה מצומצמת הנקראת סופרליגה ומשחקים שני סיבובים בשיטת בית/חוץ. 4 הקבוצות המסיימות ראשונות בסופרליגה עולות לסדרות חצי גמר וגמר פלייאוף של הטוב משלושה משחקים כאשר בסופן מוכתרת האלופה. האלופה וסגניתה משחקות במפעל היורוליג או היורוקאפ, לפי הסכמים או תוצאות המוקדמות. כמו כן, שתי הקבוצות שסיימו ראשונות בליגה הסדירה (מתוך שלוש המעפילות), עולות באופן אוטומטי אל הליגה האדריאטית השנייה, קבוצות הליגה זכאיות להשתתף במפעל הליגה האדריאטית והליגה הבלקנית לפי בחירה והסכמים. נכון לעונת 2020/2021 2007: פרטיזן בלגרד 2008: פרטיזן בלגרד 2009: פרטיזן בלגרד 2010: פרטיזן בלגרד 2011: פרטיזן בלגרד 2012: פרטיזן בלגרד 2013: פרטיזן בלגרד 2014: פרטיזן בלגרד 2015: הכוכב האדום בלגרד 2016: הכוכב האדום בלגרד 2017: הכוכב האדום בלגרד 2018: הכוכב האדום בלגרד 2019: הכוכב האדום בלגרד 2020: בוטלה 2021: הכוכב האדום בלגרד 2022: הכוכב האדום בלגרד 2023: הכוכב האדום בלגרד 2024: הכוכב האדום בלגרד הליגה היוגוסלבית בכדורסל אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הסרבית בכדורסל
הולברוק

האם התכוונתם ל... אונה הולברוק – רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית-קנדית בויד הולברוק – דוגמן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקני האל הולברוק – שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקני ריצ'רד הולברוק – דיפלומט אמריקני אחר הולברוק (אריזונה) – עיר המחוז של מחוז נאוואחו במדינת אריזונה שבארצות הברית
נוגדן עצמי

נוגדנים עצמיים (אנגלית: Autoantibody) הם נוגדנים המיוצרים על ידי מערכת החיסון ואשר מכוונים נגד מרכיבים נורמליים כגון תאים וחלבונים בגוף האדם. מחלות אוטו-אימוניות רבות, ביניהן מחלת הזאבת ומחלות ידועות נוספות, נגרמות כתוצאה מכך. ערך מורחב – תאי B נוגדנים מיוצרים על ידי לימפוציטים מסוג B, כאשר באופן נורמלי, מערכת החיסון מסוגלת לזהות ולהתעלם מחלבונים בריאים בגוף האדם עצמו. עם זאת, לעיתים מערכת החיסון מזהה בטעות מרכיבים שונים בגוף האדם כ"זרים" ותוקפת אותם, בדרך של יצירת נוגדנים עצמיים. נוגדנים אלו תוקפים תאים ורקמות בריאים בגוף ומביאים להיווצרות דלקת ונזק שעלול להיות נרחב. הסיבה להיווצרות נוגדנים עצמיים אינה תמיד ברורה. נמצא כי בחלק מן המקרים, קיימת פרה-דיספוזיציה גנטית, אשר יחד עם טריגר נוסף (למשל, מחלה ויראלית, או חשיפה לכימיקלים טוקסיים) מביאה לייצור נוגדנים עצמיים. בנוסף לכך, חוקרים סבורים כי קיים מרכיב הורמונלי במנגנון ההיווצרות, היות שמרבית מן המחלות האוטו-אימוניות הן מחלות אשר תוקפות יותר נשים מאשר גברים. קיימות מחלות שונות ורבות הנגרמות כתוצאה מייצור נוגדנים עצמיים. מחלות אלו כוללות מחלות כגון תת פעילות של בלוטת התריס- השימוטו, וכן מחלות יתר פעילות של בלוטת התריס, מחלות כגון זאבת, סקלרודרמה, סוכרת סוג 1, צליאק, סיורגן ומחלות ווסקוליטיות שונות. על מנת לאבחן מחלות אלו, ניתן להיעזר בין היתר בבדיקות דם למציאת נוגדנים עצמיים. בדיקת דם למציאת הנוגדן ANA (נוגדן אנטי-גרעיני, או anti-nuclear antibody) נלקחת במצבים לא ספציפיים, ומהווה מרקר לתהליך אוטו-אימוני. ANA הוא חיובי במגוון של תהליכים אוטו-אימוניים. אם ANA חיובי, לרוב נלקחות בדיקות נוספות כגון RF, מידת שקיעת הדם, רמת חלבון C בסרום (CRP) וקיום נוגדנים עצמיים נוספים כמפורט להלן. בדיקות דם לגילוי נוגדנים עצמיים משמשות גם כהערכה ליעילות הטיפול הרפואי הניתן במחלות אלו. זאבת - נוגדנים מסוג ANA, anti-dsDNA, anti-Smith זאבת כתוצאה משימוש בתרופות מסוימות - נוגדנים מסוג antihistone. דלקת מפרקים שגרונתית או Rhumatois arthritis: נוגדנים מסוג Anti IgG סקלרודרמה - נוגדנים מסוג anticentromere, anti-scl-70 פמפיגוס וולגריס - נוגדן מסוג anti-desmoglein פוליומיוזיטיס, דרמטומיוזיטיס - נוגדנים מסוג anti-jo-1 מחלת סיוגרן - נוגדנים מסוג anti Ro, anti La סוכרת סוג 1 - נוגדנים מסוג anti-glutamate decarboxylase מחלת ווגנר - נוגדנים מסוג c-Anca מחלת השימוטו - נוגדנים מסוג antimicrosomal, antiThyroglobulin מחלת רקמת חיבור מעורבת (Mixed connective tissue disease) - נוגדנים מסוג anti-U1 RNP שחמת ראשונית של המרה - נוגדנים מסוג anti-mitochondrial צליאק - נוגדנים מסוג antigliadin, amtiendomysial דלקת כבד אוטואימונית - נוגדנים מסוג ANA, anti-smooth muscle, anti-liver kidney microsomal, anti-liver cytosol ווסקוליטיס שונים - נוגדנים מסוג p-anca Cleveland Clinic, Andrea Fialho, William D, Carey, MD, Autoimmune Hepatitis. Published on July 2015. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שחייה באולימפיאדת סנט לואיס (1904)

אולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכה בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-4 בספטמבר 1904 ל-6 בספטמבר 1904. 9 משחים לגברים נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 32 משתתפים מ-5 מדינות. תחרויות השחייה נערכו באגם מלאכותי. בפעם היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים נמדדו המשחים ביארדים. צ'ארלס דניאלס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, אמיל ראוש ( גרמניה) זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב וזולטאן הלמיי ( הונגריה (1867–1918) הונגריה) שזכה ב-2 מדליות זהב. מדיה וקבצים בנושא שחייה באולימפיאדת סנט לואיס בוויקישיתוף שחייה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), באתר סימוכין ספורט אולימפי
גונזו (החבובות)

גונזו הגדול (אנגלית: Gonzo the Great) או בקיצור גונזו, הוא דמות מסדרת הטלוויזיה "החבובות" שנוצרה על ידי ג'ים הנסון. גונזו מגלם דמות של יצור מוזר, ככל הנראה חייזר, שעובד בתור פעלולן. גונזו בוצע במקור על ידי דייב גולז והופעתו הראשונה הייתה בשנת 1970 בפרק "סנטה קלאוס הגדול". בניגוד לרוב הדמויות הראשיות בסדרה, גונזו הוא לא בן אדם או בעל חיים מוכר (אף על פי שבחבובות בחלל נחשף שהוא חייזר). הוא יצור המכוסה בפרווה כחולה, נוצות סגולות על ראשו ואף ארוך. גונזו מוצג בסדרה כאמן ביצועים ופעלולן נועז מציג את עצמו בשם "גונזו הגדול". גונזו מאוהב בתרנגולת בשם קמילה והוא חבר של כל התרנגולות. בהופעותיו הראשונות, גונזו התלונן על כך שלא מעריכים את האמנות שלו. בפרק שבו התארחה ציפורת הוא התאהב בה למורת רוחה של קמילה. במהלך פרקי הסדרה התעסקו המבקרים והצופים רבות במינו של גונזו. ג'ון קליז תיאר את גונזו: "קצת מכוער ומגעיל אשר תופס כדורי תותח". בהחבובות קרמיט שאל אותו: "מה מינך, גונזו? הוא דומה קצת לתרנגול הודו" וגונזו השיב: "כן, קצת כמו תרנגול הודו אבל לא הרבה". בסרט "החבובות בחלל" גילה גונזו שהוא חייזר. במשחק "Monsters, Inc. Scare Island", הופיע גונזו בתור מפלצת אשר עוזרת לחפש אחרי גנב היהלומים, בנוסף לכך, גונזו הופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק 5 של עונה 8. מדיה וקבצים בנושא גונזו בוויקישיתוף גונזו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גונזו בוויקי-חבובות
גבי ללוש

גבי ללוש (מרץ 1948 – 19 באוגוסט 2011) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כראש עיריית דימונה בשנים 1989–2003. גבי ללוש נולד בקזבלנקה שבמרוקו במרץ 1948. בנעוריו היה פעיל בתנועת "דרור" הציונית. בשנת 1961, כשהיה בן 13, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בדימונה. מגיל צעיר היה חבר בתנועת בית"ר ובתנועת החֵרוּת. עד שנת 1977 עבד ללוש כמנהל חשבונות ב"בנק קרדיט" ומאוחר יותר בחברת "עמידר". כיהן גם כחבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית. החל משנת 1977, לאחר עליית הליכוד לשלטון בישראל, החל לעסוק בתפקידים ציבוריים שונים, ובהם מנכ"ל חברת "אפרידר" לפיתוח אשקלון (חברה ממשלתית באותה עת טרם הפרטתה) ומנכ"ל חברת "חלמיש", חברה לשיכון, בינוי ושיקום תל אביב-יפו. בשנת 1979 נבחר כחבר מועצת עיריית דימונה מטעם מפלגת הליכוד. בשנים אלו מילא תפקידים שונים בליכוד כגון חבר מרכז, חבר מזכירות וגזבר סיעת "תכלת-לבן" בהסתדרות העובדים הכללית. בבחירות לראשות עיריית דימונה ב-1983 התמודד ללוש כמועמד עצמאי מול אלי הללי שהתמודד כמועמד הליכוד, והפסיד לו, כשהוא מכהן באופוזיציה. בבחירות בשנת 1989 התמודד ללוש מטעם הליכוד בעוד הללי התמודד ברשימה עצמאית. בבחירות אלו גבר ללוש על הללי בסיבוב שני ונבחר לראשות עיריית דימונה. ב-1996 הורשע בהפעלת אתר פסולת בלתי חוקי. ב-2003 הורשע בהזרמת ביוב גולמי לנחל ערוער ונקנס ב-2000 ש"ח. בבחירות המוניציפליות בשנת 2003 הפסיד למאיר כהן. נפטר ב-19 באוגוסט 2011. בנו, אריאל ללוש, עורך דין במקצועו, מכהן כסגן ראש העיר דימונה. אחיו הצעיר שלמה ללוש הוא ראש מועצת מעלה אפרים. גבי ללוש, באתר עיריית דימונה דרור יוסף, "מעולם לא גבה לבו": דימונה נפרדת מגבי ללוש, באתר nrg‏, 29 באוגוסט 2011 רוני סופר, גבי ללוש: ראש עיר של כולם, מעריב, 19 במרץ 1989 רונאל פישר, מי הבוס, חדשות, 16 במרץ 1990 מיכל קדם, בהפרש של 477 קולות – גבי לחש מהליכוד ניצח את ראש העיר הללי, חדשות, 15 במרץ 1989 גדי גולן, ‏כתבה, באתר גלובס, 12 בינואר 1998 צפריר רינת, גם ראשי הערים מתחילים להרגיש את תוצאות הזיהום בנחלים, באתר הארץ, 23 במאי 2003 מהפך בדימונה: גבי ללוש הודח, מאיר כהן ניצח, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2003
ברווז עצים

ברווז עצים (שם מדעי: Aix sponsa), הידוע גם בשם ברווז קרולין, הוא מין של ברווז בסוג מנדרין הנפוץ בצפון אמריקה. זהו אחד מעופות המים הצבעוניים ביותר בצפון אמריקה. גודלו של ברווז מבוגר ממוצע 47–54 ס"מ עם מוטת כנפיים באורך של 66–73 ס"מ. הוא חולק גנים עם מנדרין סיני. לזכר בוגר נוצות ייחודיות וססגוניות וצבע עיניים אדום, והחלקה לבנה במורד הצוואר. הנקבה צבעונית פחות, היא בעלת עיניים לבנות וגרון לבן. כאשר הם שוחים, מזיזים ברווזי העצים את ראשם קדימה ואחורה בתנועת טלטול, מה שהופך אותם לקלים לזיהוי. אזור הרבייה ובית הגידול שלהם הוא ביצות מיוערות, אגמים רדודים, בריכות טבעיות ונחלים במזרח צפון אמריקה, בחוף המערבי של ארצות הברית ובמערב מקסיקו. בדרך כלל הם מקננים בחללים שבעצים הקרובים למים. הנקבות מרפדות את הקן בנוצות וחומרים רכים אחרים, ומרכיבים אותו בראש העץ כדי לספק הגנה מטורפים. בניגוד לברווזים אחרים, לברווז העצים יש טפרים חדים על מנת לאפשר התיישבות על עצים. גודל התטולה נע בין 7 ל-15 ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך כשלושים ימים. עם זאת, אם תיבות הקינון ממוקמות קרובות זו לזו, היא עשויה להטיל ביצים בקנים שכנים. כתוצאה מכך, עשויים הקנים להכיל 30 ביצים, ולהוביל לדגירה כושלת (התנהגות זו מכונה "הטלת קן"). לאחר הבקיעה, ברווזונים קופצים מהקן שבעץ, ועושים את דרכם אל המים. הקן יכול להיות עד 140 מטר מקו החוף. הם ניזונים בעיקר מפירות יער, בלוטים, זרעים, וגם חרקים, מה שהופך אותם לאוכלי כל. ברווזי העצים בכל ימות השנה נפוצים במגוון מקומות בדרום אמריקה, אבל רוב האוכלוסייה נודדת לצפון לקראת החורף. הם נודדים בחורף מעל דרום אמריקה מעל האוקיינוס האטלנטי. 75% מהברווזים שבאוקיינוס השקט לא נודדים. בסוף המאה ה-19 קטנה משמעותית אוכלוסיית ברווזי העצים כתוצאה של אובדן בתי גידול, ומציד שלהם לשימוש כמזון ולשימוש בנוצות לשוק כובעי הנשים באירופה. בתחילת המאה ה-20 אוכלוסיית ברווזי העצים נעלמה כמעט לחלוטין, ולא ניתן כמעט למצוא ברווזי עצים כמו בעבר. בתגובה לכך נחתמה ב-1916 אמנת הציפורים הנודדות, וב-1918, חוקק חוק נגד ציד ברווזי עצים. אוכלוסיית ברווזי העצים החלה להתאושש באיטיות רק בשנת 1920. פיתוח תיבות הקינון המלאכותיות בשנת 1930, סייע להתפתחות אוכלוסיית ברווזי העצים. בעלי קרקע, כגון מנהלי פארקים ושמורות טבע יכלו לעודד רביית ברווזי עצים על ידי בניית תיבות קינון ליד אגמים, ביצות, בריכות ונחלים. העיר פולדה שבמינסוטה אימצה את ברווז העצים כקמע רשמי, ולכן ניתן למצוא תיבות קינון רבות באזור. הגידול באוכלוסיית הבונה בצפון אמריקה לאורך כל טווח סייע גם כבית גידול אידיאלי וביצה עבור ברווזי העצים. אוכלוסיית ברווזי העצים גדלה במידה רבה בשנים האחרונות כתוצאה מהגדלת כמות תיבות הקינון וההגבלות על הציד. ברווז העצים הפך להיות הברווז השני הנפוץ ביותר בצפון אמריקה, אחרי ברכייה. זוג ברווזי עצים נקבה של ברווז עצים ברווז עצים זכר בהולנד ברווז עצים משתחרר ועף מהקרח ברווז עצים זכר ברווזון עצים ברווז עצים זכר Museum specimen מדיה וקבצים בנושא ברווז עצים בוויקישיתוף ברווז עצים, באתר ITIS (באנגלית) ברווז עצים, באתר NCBI (באנגלית) ברווז עצים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברווז עצים, באתר Internet Bird Collection (באנגלית) ברווז עצים, באתר GBIF (באנגלית) ברווז עצים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ברווז עצים באתר הרשימה האדומה של IUCN