laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יום הולדתו הרשמי של המונרך

יום הולדתו הרשמי של המלך (באנגלית: King's Official Birthday), הנקרא גם בקיצור יום הולדתו של המלך (The King's Birthday) ובתקופה שיש מלכה: יום הולדתה הרשמי של המלכה (Queen's Official Birthday) או יום הולדתה של המלכה (The Queen's Birthday) הוא חג לאומי הנחוג בכמה מממלכות חבר העמים הבריטי וכן בכמה ממדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות (כגון הרפובליקה של פיג'י). בממלכה המאוחדת נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום השבת הראשון, השני או השלישי של חודש יוני. בלונדון נערך לכבוד האירוע מצעד הדגל (אנ') (Trooping the Colour) המכונה גם "מצעד יום הולדתו של המלך" (The King's Birthday Parade) או "מצעד יום הולדתה של המלכה" (The Queen's Birthday Parade). התאריך והמצעד נקבעו לחודש יוני על ידי המלך אדוארד השביעי על מנת להגביר את הסיכויים למזג אוויר נוח בתאריך בו נערך המצעד. ביום הולדתו הרשמי של המלך נהוג להכריז על רשימת תוארי הכבוד המחולקים על ידי המונרך באותה שנה. מדינות אוסטרליה למעט אוסטרליה המערבית חוגגות את יום הולדתה הרשמי של המונרך האוסטרלי ביום שני השני בחודש יוני. מאחר שאוסטרליה המערבית חוגגת את יום הייסוד ביום שני הראשון של חודש יוני, קובע המושל של אוסטרליה המערבית את היום בו יחול יום הולדתו הרשמי של המלך, תוך התחשבות בחופשות בתי הספר. לרוב החג נחוג ביום שני האחרון של חודש ספטמבר או יום שני הראשון בחודש אוקטובר. יום הולדתו הרשמי של המלך נחוג באוסטרליה מאז שנת 1788 כאשר הכריז מושל ניו סאות' ויילס ארתור פיליפ על חג לכבודו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. עד שנת 1936 נחוג החג ביום ההולדת האמיתי של המונרך, אולם לאחר מותו של ג'ורג' השלישי הוחלט לחוג את התאריך בחודשי החורף באוסטרליה (יוני – אוקטובר), ולרוב החג מסמל את התחלת עונת הסקי. האירוע הרשמי העיקרי בחג הוא הכרזה על קבלת תוארי האצולה באוסטרליה – בעיקר תוארי מסדר אוסטרליה. ביום הולדתו הרשמי של המלך וביום האימפריה (24 במאי) נהוג לערוך מופעי זיקוקים ברחבי המדינה. בקנדה נחוג יום ויקטוריה כיום הולדתו הרשמי של המלך. יום זה נחוג הן לכבודה של המלכה ויקטוריה והן לכבודו של צ'ארלס השלישי מלך קנדה הנוכחי. החג נחוג ביום שני האחרון לפני 24 במאי, או ב-24 במאי אם הוא חל ביום שני. 24 במאי היה יום הולדתה האמיתי של המלכה ויקטוריה. יום זה מסמל בקנדה את תחילת הקיץ ואת תחילת עונת הרחצה. בניו זילנד נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום שני הראשון בחודש יוני. יום זה מציין כיום את תחילת עונת הסקי בשל האקלים הקר בניו זילנד ביחס לאוסטרליה הצפונית יותר. יום הולדתו הרשמי של המלך הוא חג לאומי בגיברלטר, ברמודה והטריטוריות הבריטיות שמעבר לים. החג נחוג בהונג קונג עד העברתה לידי הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997. בפיג'י נחוג החג עד 2012, אף שפיג'י היא רפובליקה מאז 1987, משום שאליזבת השנייה הוכרה בתואר הצ'יף העליון של פיג'י. ב-2012 הוכרז על ביטול מעמדה החוקתי של מועצת הצ'יפים, והופסקה חגיגתו הרשמית של יום ההולדת. יום המלכה – חג לאומי בהולנד יום הנשיאים – בארצות הברית יום הולדתו של הדוכס הגדול – חג לאומי בלוקסמבורג יום הולדתו של הקיסר – יפן יום החוקה – דנמרק יום החוקה – ספרד יאנג די-פרטואן אגונג – מלזיה יום החוקה – תאילנד יום הולדתו של המלך סובהוזה – אסוואטיני יום הולדתו של המלך לטסי השלישי לסוטו חגים ציבוריים בעומאן – עומאן הצטרפותה של המלך עבדאללה על כס המלוכה – ירדן היום הלאומי של שוודיה – שוודיה אתר האינטרנט הרשמי של יום הולדתו הרשמי של המונרך (באנגלית) כתבה משנת 2001 של רשת ה-BBC על החג
סולפיד

המונח סולפיד מתייחס לכמה סוגים של תרכובות כימיות, המכילות גופרית בדרגת החמצון הנמוכה ביותר שלה, 2-. רשמית, "סולפיד" הוא היון הדו-שלילי, S−2, המופיע בתמיסות מימיות בסיסיות מאוד, ונוצר בתגובה של בסיס עם H2S או מלחי מתכות אלקליות כמו Li2S, Na2S או K2S. סולפיד הוא בסיסי מאוד, עם pKa גבוה מ-14, ולכן אינו מופיע בריכוזים גבוהים אפילו בתמיסות בסיסיות מאוד. לא ניתן לזהותו בתמיסה כאשר רמת החומציות (pH) נמוכה מ-15 (מקביל לכ-8 מולר NaOH) מפני שאז הסולפיד מתרכב עם יון מימן (פרוטון) ליצירת HS−, המכונה "יון מימן גופרתי", "יון הידרוסולפיד", "יון סולפוהידריל" או "יון ביסולפיד". בדרגות חומציות נמוכה אף יותר (pH<7) היון −HS מתרכב עם יון מימן נוסף ליצירת H2S, מימן גופרתי. על כן, צורון הגופרית שנוצר בהמסת מלחי גופרית תלוי ברמת החומציות של התמיסה המתקבלת. תמיסות מימיות של קטיוני מתכות מעבר מגיב עם מקורות סולפיד לשיקוע סולפידים מוצקים. סולפידים אנאורגניים מסוג זה מתאפיינים במסיסות נמוכה מאוד במים, ורבים מהם מופיעים בטבע, כמינרלים. דוגמאות מוכרות לכך הן קדמיום צהוב (פיגמנט צהוב, CdS), והכתמים השחורים שנוצרים על גבי כסף מתכתי, Ag2S. לקישור בין מתכות מעבר לסולפידים אופי קוולנטי מאוד, ולכן יש להם תכונות של מוליכים למחצה. בכימיה אורגנית, המושג "סולפיד" מתייחס בדרך כלל לקישור C-S-C, למרות שנעשה שימוש גם במונח יותר ברור, תיואתר. לדוגמה, לתיואתר דימתיל סולפיד המבנה CH3-S-CH3. קיים בלבול מסוים עקב משמעויות שונות של המונח "דיסולפיד". מוליבדן דיסולפיד כולל מרכזי סולפיד נפרדים, המקושרים ליון מוליבדן בדרגת חמצון פורמלית 4+. לעומת זאת, ברזל דיסולפיד כולל S2−2 בקישור לברזל בדרגת חמצון רשמית 2+. לדימתילדיסולפיד הקישור CH3-S-S-CH3, בעוד בפחמן דיסולפיד אין כלל קשרי S-S, אלא המבנה S=C=S. עפרות מתכת רבות הן סולפידים. ביניהן: ארסנופיריט (ארסן וברזל) ארגנטיט (כסף) כלקופיריט (ברזל ונחושת) צינובר (כספית) גלנה (עופרת) מוליבדניט (מוליבדן) פנטלנדיט (ניקל) פיריט (ברזל) רלגר (ארסן) ספלריט (אבץ) סטיבניט (אנטימון) מדיה וקבצים בנושא סולפיד בוויקישיתוף סולפיד בספר הזהב של IUPAC science/sulfide-organic סולפיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נועם גיל

נועם גיל (נולד ב-1983) הוא סייף ישראלי לשעבר (בענף הדקר). הוא ייצג את ישראל בתחרויות רבות בעולם, וזכה במדליות במספר תחרויות מסבב גביע העולם. גיל החל את דרכו ב-1989 אצל המאמן אפרים דביר בבית הספר "רעות" בו למד[דרוש מקור]. בשנת 1993 עבר להתאמן במועדון הסיוף הפועל כפר סבא תחת המאמן שמעון שפרוכמן. חבר פעיל בסגל נבחרת ישראל בגילאים השונים משנת 1996 ועד 2005. שנות השיא של גיל היו 2000–2004, בהן היה אלוף ישראל בנוער (2002) ושלישי בבוגרים (2002)[דרוש מקור]. כמו כן, בשנים אלו השיג גיל תוצאות בינלאומיות מכובדות, ובהן: מקום 13 באליפות אירופה מקום 25 בדירוג העולמי מקום שלישי בגביע העולם לנוער מקום שלישי בתחרות סבב הדירוג העולמי לבוגרים בשנת 2006 קיבל גיל מלגת סיוף מלאה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, אך עקב פציעה בפרק כף ידו נאלץ לחזור לישראל לאחר שנה אחת בלבד[דרוש מקור]. ב-2004 הקים גיל עם מאמנו שפרוכמן את מועדון הסיוף מכבי הוד השרון, בו הוא גם שימש עוזר מאמן במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. גיל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ולתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית במרכז האקדמי פרס. כיום עובד בשירות הפסיכולוגי החינוכי כפסיכולוג חינוכי מומחה. מתגורר בטירת כרמל. מדיה וקבצים בנושא נועם גיל בוויקישיתוף נועם גיל, ברשת החברתית פייסבוק נועם גיל, באתר התאחדות הסיף הבין-לאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תל א-תוואני

תל א-תוואני (בערבית: تل التواني) הוא פסגה בהרי יהודה, מדרום למעון, בגובה 838 מטר מעל פני הים. התל בנוי מסלעי קירטון עם כיסוי נארי ובו מערות אחדות. ההר מכוסה יער של עצי אורן שניטע על ידי קרן קיימת לישראל. מהתל תצפית על מדבר יהודה, ים המלח והרי מואב. עליו מצוי מאגר המים האזורי. מצפון-מערב לתל א-תוואני נמצא הכפר הערבי א-תוואני הבנוי על שרידי ח'ירבת א-תוואני.
בוורלי הילס

בוורלי הילס (באנגלית: Beverly Hills) היא עיר במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. מבחינה גאוגרפית בוורלי הילס מובלעת כשכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית היא מהווה עיר. בוורלי הילס מונה כ-34,000 תושבים, בהם כוכבי קולנוע ומפיקים והיא מהווה סמל לעושר. העיר מכונה לפעמים על שם מספר המיקוד שלה; '90210'. בוורלי הילס נוסדה ב־1906, ותוכננה מראש כעיר גנים מטופחת וטובלת בירק. בשנת 1923 דחתה מועצת העיר הצעה להסתפח לתחום שיפוטה של העיר לוס אנג'לס המקיפה אותה מכל עבר, והיא נותרה אוטונומיה עצמאית. עקב עושרם של רבים מתושביה, והסמיכות הגאוגרפית והאנושית להוליווד, שימשה בוורלי הילס רקע לסרטים ולסדרות טלוויזיה שעסקו בחיי העשירים והמפורסמים. בין הסדרות הידועות, דרמת הנעורים "בוורלי הילס 90210". השווי החציוני של בית בעיר נאמד ב-2.2 מיליון דולר והיא מדורגת בדירוג סוציו-אקונומי גבוה. העיר ידועה באחוזות הפאר שלאורך רחובותיה המטופחים, ובחנויות היוקרה לאורך רודיאו דרייב, רחוב הקניות המרכזי שלה המכונה גם "משולש הזהב" - מהרחובות היוקרתיים בעולם. בבוורלי הילס נמצאת הקהילה הגדולה ביותר בארצות הברית של יהודים פרסים שמונה כ-26 אחוז מכלל תושבי העיר. צרפת קאן, צרפת מקסיקו אקפולקו, מקסיקו אתר האינטרנט הרשמי של בוורלי הילס (באנגלית) בוורלי הילס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מחלף קריית גת

מחלף קריית גת הוא מחלף המחבר בין כביש 6 (חוצה ישראל) לכביש 35 ונקרא על שם העיר הסמוכה קריית גת. המחלף הוא מסוג מחלף יהלום המשולב ברמפה סיבובית בין כביש 35 לכיוון מזרח לבין כביש 6 לכיוון צפון. המחלף נפתח לתנועה ב-11 בדצמבר 2007. כבישי ישראל תיאור המחלף(הקישור אינו פעיל), מאת חברת כביש חוצה ישראל, אתר פרסומי ממשלת ישראל (pdf) אתר חברת דרך ארץ (אורכב 03.02.2011 בארכיון Wayback Machine) ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הבית האדום

הבית האדום עמד מעל חוף גורדון בתל אביב, ברחוב הירקון 115, במקום בו עומד כיום מלון שרתון. הבית שימש את מועצת פועלי תל אביב ויפו, את מרכז הנוער העובד ואת מרכז גורדוניה, מאוחר יותר שימש את ארגון "ההגנה" בפעילות ההעפלה. מראשית 1948 ועד תום מלחמת השחרור שימש הבית כמשכנו של מטכ"ל ההגנה. הבית תוכנן בידי דב הרשקוביץ בסגנון האקלקטי, שאפיין את התקופה ונבנה בשנים 1923–1926 על ידי פלוגת תל אביב של גדוד העבודה. קירותיו נצבעו אדמדם, צבעה המייצג של האידאולוגיה הסוציאליסטית ומכאן שמו. הבית שימש מועדון אליו נהגו הפועלים להגיע בשעות הערב ובחוף הים שתחתיו היו שרים ורוקדים. בשנת 1936 הוקם בבית חדר העיון על שם נחמן סירקין והועבר אליו ארכיון העבודה שביחד תפסו קומה שלמה. לידם שכן בבניין מטה הנוער העובד. החל משנות ה-30 השתמשה "ההגנה" בבניין לפיקוד על פעולות ההעפלה, מתחת לאפם של שלטונות המנדט הבריטי. תחת מסווה של מועדון פועלים, הצליחו חברי "ההגנה" לאפשר למעפילים לעלות אל החוף בנקודה זו ולהסתירם בתוך המוני הפועלים החוגגים ובליווי הרעש, אשר הקשה על הבריטים באיתורם. הבית שימש את ההגנה גם לאיתות לספינות המעפילים המתקרבות אל החוף. ב-1939 הגיעו לחוף גורדון למרגלות הבית האדום אניות המעפילים פאריטה וטייגר היל. בסוף 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה התמקם במבנה מטה של הצבא הבריטי ואף בית סוהר של המשטרה הבריטית, וארכיון העבודה וחדרי העיון על שם נחמן סירקין גלו למקומות אחרים. לאחר המלחמה ועד הקמת המדינה שב הבית האדום לפעול בשירות מפעל העפלה. במקביל לפעילות מועצת הפועלים, גם מטה הפלמ"ח עבר אל הבית מקיבוץ מזרע בעקבות השבת השחורה. בעקבות החרמת מבנה ארכיון העבודה ברחוב מקוה ישראל על ידי השלטונות הבריטים בפברואר 1947, הושבו הארכיון וחדרי העיון על שם נחמן סירקין לבית האדום. ב-1947 גם עברה אליו מפקדת ההגנה, ובסוף אותה שנה הורה דוד בן-גוריון גם על העברת המטה הכללי אל הבית האדום. שלושה חודשים לאחר מכן גם עברה אליו לשכת הגיוס של ההגנה. הבית הופקע לצורכי ביטחון וחדרי העיון על שם נחמן סירקין גלו פעם נוספת לבית הספר של פעילי ההסתדרות. בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות נהג בן-גוריון, שהתגורר לא הרחק מן המקום (בבית בן-גוריון) להפגש בבית זה עם מנהיגים צבאיים כגון יעקב דורי, צבי איילון, ישראל גלילי, יגאל ידין לצורך עריכת תוכניות מלחמה (כמו תוכנית ד'). ארבעה ימים לאחר הכרזת המדינה עבר המטכ"ל לגבעת החלמה ברמת גן. בתקופת המדינה ולאחר הקמת צה"ל עברו מן הבניין הגופים שישבו בו. בבניין מוקמה מפקדת יחידת האזנה של צה"ל ובמשך תקופה קצרה שימש גם את משרד החוץ. בשנות ה-50 הוא שימש את איחוד הקיבוצים וארכיון מפא"י. בשנות ה-70 נהרס המבנה ובמקומו נבנה מלון שרתון תל אביב אשר משכנו הישן היה בקצה המערבי של שדרות נורדאו. עיריית תל אביב הציבה במקום שני לוחות זיכרון - לבית האדום ולגדוד העבודה שאנשיו בנו אותו. מדיה וקבצים בנושא הבית האדום בוויקישיתוף הבית האדום באתר עיריית תל אביב-יפו ניר מן, ללכת עד החוף: סיפורו יוצא הדופן של "הבית האדום", באתר nrg‏, 5 באוקטובר 2011 הבית האדום, דבר, 29 באוקטובר 1951 חדרי עיון ע"ש נחמן סירקין, דבר, 3 במרץ 1936 נשמור כל גרגיר של מלט תנועתנו, דבר, 3 בדצמבר 1936 תערוכת גיבורי תל חי, דבר, 19 בפברואר 1947 חיפוש בבית האדום בתל אביב, המשקיף, 17 באוגוסט 1947 עמנואל בן גוריון, אבן פינה וראש פינה, דבר, 2 ביוני 1949
מרטין פנין

מרטין פנין (Martin Fenin ; נולד ב-16 באפריל 1987 בחב) הוא כדורגלן צ'כי. לזכותו של פנין 16 הופעות במדי הנבחרת הצ'כית. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. פנין החל את הקריירה שלו בשנת 2003 בקבוצת טפליצה הצ'כית. בשנת 2008 עבר לאיינטרכט פרנקפורט הגרמנית שם כבש שלושער במשחק הבכורה שלו בקבוצה. פנין שיחק בקבוצה עד 2011 עת עבר לאנרגי קוטבוס. פנין כבש שלושה שערים בנבחרת צ'כיה עד גיל 20, במונדיאל הנוער 2007 בקנדה, כולל אחד בגמר נגד ארגנטינה. אחרי הטורניר הוא דורג במקום ה-16 כשחקן הטוב ביותר בעולם מתחת לגיל 21. ב-22 באוגוסט 2007, פנין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק נגד נבחרת אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא מרטין פנין בוויקישיתוף מרטין פנין, ברשת החברתית אינסטגרם מרטין פנין, באתר Transfermarkt מרטין פנין, באתר Soccerway מרטין פנין, באתר WorldFootball.net מרטין פנין, באתר National Football Teams מרטין פנין, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוזף שטראוס

יוזף שטראוס (בגרמנית: Josef Strauß;‏ 20 באוגוסט 1827 – 22 ביולי 1870) היה מלחין אוסטרי בעל שורשים יהודים, בנו השני של יוהאן שטראוס האב ואנה-מאריה שטריים ואחיהם של יוהאן שטראוס הבן ואדוארד שטראוס. נולד בווינה. אביו ייעד אותו לקריירה צבאית בבית המלוכה ההבסבורגי. אך בסופו של דבר, קיבל הכשרה בתור מהנדס ואכן עבד במשרה זו בווינה. יוזף שטראוס ניחן בכישרונות רבים והיה אמן, צייר, פואטיקן, זמר, דרמטורג, מלחין וממציא. הוא הצטרף לתזמורת המשפחתית ביחד עם אחיו בשנות ה-50 של המאה ה-19. יצירת הואלס הראשונה שלו נקראה: "הראשונה והאחרונה". (Die Ersten und Letzten, Walzer op. 1). בשנת 1853, כשאחיו יוהאן חלה, יוזף לקח את תפקיד ראש התזמורת והמנצח. והקהל קיבל אותו בזרועות פתוחות והעריך את לחניו הראשונים. בעקבות התנסות חיובית זו, החליט להמשיך להלחין. יוזף שטראוס נשא לאישה את קרולין פְּרוּקְמָאייֶר בכנסיית סנט יוהאן-נפּוֹמוּק בווינה ב-8 ביוני 1857. לשטראוס נולדה בת בשם קרולינה-אנה במרץ 1858. במרבית חייו, יוזף שטראוס היה חולני. הוא סבל מהתעלפויות כרוניות וממגרנות רבות. במהלך מסע הופעות בפולין, בשנת 1870 הוא נפל, מחוסר-הכרה, מבמת המנצח. אשתו הביאה אותו בחזרה לווינה, וב-22 ביולי 1870 נקבע מותו. היו שמועות שסיבת מותו הייתה בעקבות מכות שקיבל מחיילים רוסיים שיכורים לאחר ששטראוס סירב להופיע מולם ערב אחד. סיבת מותו מעולם לא נקבעה באופן חד-משמעי, זאת לאחר שאשתו סירבה בתוקף לניתוח שלאחר-המוות. בין יצירותיו: The Mysterious Powers of Magnetism Music of the Spheres עם אחיו יוהאן חיבר את Pizzicato-Polka Village Swallows from Austria מדיה וקבצים בנושא יוזף שטראוס בוויקישיתוף יוזף שטראוס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוזף שטראוס, באתר AllMovie (באנגלית) יוזף שטראוס, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוזף שטראוס, באתר Discogs (באנגלית) דף על יוזף ויוהאן שטראוס הבן יוזף שטראוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבחן בנדר

מבחן בנדר, או בשמו המלא מבחן הגשטלט הויזו-מוטורי בנדר, הוא מבחן פסיכולוגי שפותח לראשונה על ידי הפסיכיאטרית לורטה בנדר. המבחן נועד להעריך "בשלות חזותית-תנועתית", לגלות לקויות התפתחותיות, או להעריך תפקוד נוירולוגי או פגיעה מוחית. המבחן מכיל 9 כרטיסי צורות, שכל אחת מוצגת בתורה לנבדק, והוא מתבקש להעתיק אותן. הבוחן מנתח את התוצרים של הנבדק לפי מידת הדיוק ומאפיינים נוספים. המבחן בודק בין השאר מיומנויות תפיסה וזיכרון, ולעיתים משמש גם כמבחן אישיות. לורטה בנדר הציגה לראשונה את המבחן בשנת 1938, בהשראת מחקרי תאוריית הגשטלט של מקס ורטהיימר, הקשורים לתפיסת השלם וחלקיו והמשמעויות העולות מכך. המבחן משמש עד היום כאחד מחמשת המבחנים הפסיכולוגיים המרכזיים שמועברים לנבדקים על ידי פסיכולוגים בארץ ובעולם, במסגרת סוללת המבחנים הבסיסית. גרסה מחודשת של המבחן יצאה בשנת 2003 ונקראת "בנדר-גשטלט II". היא כוללת, בנוסף לכרטיסים המקוריים, גם מספר כרטיסי צורות נוספים המותאמים לגילאים שונים, ובדיקות נוספות. ניתוח המבחן בגרסה זו נתפס כשיטתי ומובנה יותר. העברה וציינון: הנבדק מתבקש להעתיק צורות אל דף לבן ולאחר מכן לרשום שוב את אותן הצורות, הפעם מזיכרון. התוצאות נבדקות ביחס לנורמות וכן על בסיס של הערכה קלינית. אין להשתמש במבחן זה כמבחן יחיד אלא בתוך סולל של מבחנים. נורמות התפתחותיות: 5-10. מתאם 0.5-0.8 בין מבחן בנדר למבחן וקסלר לילדים עד גיל 10. ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבורתלו

האם התכוונתם ל... ואקה-סבורתלו – רובע (ראיון) בטביליסי גאורגיה סאבורתלו (רובע) – רובע עתיק בטביליסי גאורגיה פנתאון סבורתלו – נקרופוליס לאישי ציבור בטביליסי גאורגיה קו סבורתלו – קו ברכבת התחתית של טביליסי
ולינגטון

האם התכוונתם ל... ולינגטון (ניו זילנד) – בירת ניו זילנד ולינגטון (חבל) – חבל בדרום האי הצפוני של ניו זילנד ולינגטון (אוסטרליה) (אנ') – עיר בניו סאות' ויילס, אוסטרליה ולינגטון (פלורידה) – כפר במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה דוכס ולינגטון – כינויה של שושלת דוכסים ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון – הידוע גם בכינויו "דוכס הברזל"
יקותיאל גרשוני

יקותיאל (קותי) גרשוני (28 בפברואר 1943 – 14 ביולי 2021) היה היסטוריון, פרופסור להיסטוריה של אפריקה באוניברסיטת תל אביב ומדליסט פאראלימפי ישראלי. נולד בראשון לציון. התגייס לצה"ל בשנת 1961. בנובמבר 1969, במהלך שירותו הצבאי כקצין הנדסה קרבית בחטיבת הצנחנים, בדרגת רב-סרן, נפצע כשפירק מטעני חבלה שהוטמנו בסמוך לגבול ישראל-ירדן. ידיו נקטעו וראייתו ושמיעתו נפגעו באופן חמור. כעבור ארבעה חודשי שיקום הוא סיים את שירותו בצה"ל. שנה לאחר פציעתו החל בלימודים אקדמיים בחוג המזרח התיכון ולימודי אפריקה באוניברסיטת תל אביב. את תאריו הראשון והשני השלים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1982 השלים בהצטיינות דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. גרשוני פיתח קריירה אקדמית על אף קשייו בקריאה והצורך בהכתבת מאמריו ופרסומיו. בשנת 1995 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1995 ועד 2004 עמד בראש החוג ללימודי אפריקה. בשנים 2000–2004 שימש ראש המחלקה ללימודי המזרח התיכון ולימודי אפריקה. בשנת 2007 מונה לפרופסור מן המניין ובשנת 2008 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. בשנים 2001–2002 היה נשיא האגודה הבינלאומית ללימודי ליבריה. לאורך השנים שימש גם עמית מחקר ומרצה אורח באוניברסיטת סטנפורד, באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת אינדיאנה. ערך את כתב העת "המזרח החדש". לאורך השנים פעל בספורט שיקומי במסגרת בית הלוחם תל אביב והשתתף בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980 ו-1984 בתחומי קפיצה לרוחק וריצה. בשנת 1980 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר ובריצת 400 מטר. כמו כן, ארגן ב-1982, יחד עם רפאל פלח, מסע אופניים של נכי צה"ל סביב הכנרת. בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. גרשוני נפטר ב-14 ביולי 2021 ונקבר בבית הקברות מורשה ברמת השרון. הוא היה נשוי ואב לשלושה בנים. Black Colonialism: The Americo-Liberian Scramble for the Hinterland, Westview Press, Boulder, Colorado; and the Harry S. Truman Research Institute for the Advancement of Peace, Hebrew University, Mount Scopus, Jerusalem, 1985. Africans on African-Americans: The Creation and Uses of an African-American Myth, New York and London: New York University Press and Macmillan, 1997. יקותיאל גרשוני, נחמיה לבציון, צמיחת המדינות החדשות באפריקה, יחידה מספר 1: מבוא להיסטוריה של אפריקה, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2003. מדיה וקבצים בנושא יקותיאל גרשוני בוויקישיתוף עמוד הבית של פרופ' גרשוני באתר אוניברסיטת תל אביב פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) המשך פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) ריאיון עם פרופ' גרשוני על נכותו והישגיו האקדמיים(הקישור אינו פעיל) (באנגלית) עמוס חנוך, בלי ידים בלי עיניים - לעבודת מאסטר, מעריב, 5 בדצמבר 1975, המשך, מעריב, 5 בדצמבר 1975 רימונה מייזלס-שיף, המרצה שלא רואה את תלמידיו אך מגיע אל ליבם, מעריב, 29 בינואר 1980 רועי רובינשטיין, נפטר ההיסטוריון יקותיאל גרשוני, שאיבד את ידיו ועיניו וזכה במדליות פראלימפיות, באתר ynet, 15 ביולי 2021 יקותיאל גרשוני בהרצאה בנושא פרס נובל לשלום באוניברסיטה הפתוחה, סרטון באתר יוטיוב ynet בריאות: יקותיאל גרשוני, סרטון באתר יוטיוב יקותיאל גרשוני (1943-2021), דף שער בספרייה הלאומית מדליית כסף ראשונה לישראל במשחקי הנכים, מעריב, 23 ביוני 1980 נבחרת הנכים זכתה אתמול ב-6 מדליות, מעריב, 24 ביוני 1980 ורדה צימרמן, הידד לרוכבים, דבר, 7 ביוני 1982 ליאור לרנר, עמרם מצנע קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה לאות כבוד, באתר mynet,‏ 17 בנובמבר 2010
תמי כרמלי

תמר (תמי) כרמלי (לבית פרנקל; נולדה ב-1939) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית. כרמלי לקתה בגיל צעיר בניוון רשתית ולאורך השנים הדרדרה יכולת ראייתה. בגיל ארבעים, לאחר מספר שנים בהן הבחינה באור וצל בלבד, התעוורה לחלוטין. בשנים אלו פסקה מעבודתה כספרנית בטכניון. בשנת 1984 החלה כרמלי לשחק כדורת דשא והייתה העיוורת הראשונה להשתתף בישראל במשחקים בתחום. בעצת חברה ובסיוע עמותות למען העיוור השתתפה כרמלי בשנת 1988 בייסוד קבוצת כדורת דשא לעיוורים, שהחלה בעיר מגוריה בחיפה ובמהלך השנים התפתחה לקבוצות נוספות ברחבי הארץ. כרמלי, חלוצת התחום בארץ, זכתה בהישגים לאומיים ובינלאומיים בכדורת דשא. בשנת 1995 היא אושרה להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה, בה זכתה במדליית ארד. אלופת ישראל בכדורת דשא (תחרויות לנשים בדרגת הקושי B1) בשנים 1991, 1999, 2001, 2002, 2005, 2008.‏ כרמלי הייתה נשואה לעמוס עד מותו בשנת 2014. מנישואים אלה נולדו לבני הזוג שני בנים. סיפור התמודדותה עם העיוורון והכנותיה לאולימפיאדה תועדו בסרט "האולימפיאדה הראשונה של אמא" בבימוי בנה רן. משנת 1984 היא עוסקת ברפלקסולוגיה ועיסוי הוליסטי. בשנת 2006 ושוב בשנת 2012 זכתה לתעודת "ספורטאי השנה" באירוע שקיים משרד התרבות והספורט. פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) האולימפיאדה הראשונה של אמא, סרט על זכייתה של תמי כרמלי באולימפיאדה הפראלימפית אטלנטה 1996. גל קרניאל, הכדור בידיים שלה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2007 רשימת אלופי ישראל באתר העמותה הישראלית לכדורת דשא לעיוורים ספורטאים מצטיינים באתר העמותה הישראלית לכדורת דשא לעיוורים
אליקום אוסטשינסקי

אליקום אוֹסְטָשִינְסקי (ג' בניסן תרס"ט, 25 במרץ 1909 – 9 באוגוסט 1983) היה איש ראשון לציון, איש ציבור ואגרונום. הוא היה אחרון ראשי המועצה המקומית, וראש העירייה הראשון של ראשון לציון בין השנים 1946-1951, ולאחר מכן היה למנכ"ל אגודת הכורמים. אליקום אוסטשינסקי, בן למשפחת אוסטשינסקי, נולד בפתח תקווה למרים ואליהו אוסטשינסקי, איש העלייה הראשונה. סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן למד לימודי חקלאות בטולוז שבצרפת והתמחה בגידול הדרים וגפן באלג'יר. בשנת 1930 שב לארץ ישראל ועבד כיינן ביקב ראשון לציון. כעבור שנה נסע לאיטליה והוסמך לתואר דוקטור באגרונומיה. בשובו לארץ התיישב בראשון לציון והחל בפעילות ציבורית-מקצועית, בהיותו מנהל המחלקה החקלאית של התאחדות האיכרים ומנהל המחלקה לשיקום הפרדסנות של המועצה לשיווק פרי הדר. כמו כן הוא כיהן כיושב ראש סניף ראשון לציון של התאחדות בני המושבות, יושב ראש סניף ראשון לציון של אגודת "מכבי" וחבר הנהלת מכבי ארץ ישראל והיה חבר מפקדת ארגון ההגנה. בשנת 1946 נבחר אוסטשינסקי לראשות המועצה המקומית ראשון לציון. הוא כיהן בתפקידו עד 1951, כאשר בשנה האחרונה לכהונתו הוכרזה ראשון לציון כעיר. על שמו רחוב בראשון לציון. החל מ-1953 ניהל את אגודת הכורמים, בעלת השליטה ביקבי כרמל, ושימש בתפקיד זה כשלושים שנה. היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל. אשתו, שולמית (1918–1988), לבית טוליפמן, הייתה ממשפחת ותיקי ראשון לציון. אחיה, יוסף טוליפמן, היה מנהל הקריה למחקר גרעיני ומנהל בכיר במגזר הציבורי והפרטי בישראל. דוד תדהר (עורך), "אליקום אוסטשינסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 917 קורות חייו באלבום המשפחות של ראשון לציון אתר "Billiongraves" מדריך רחובות ראשון לציון, 2009. עמ' 28. דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: חידושים בתעשיית היין, באתר ישראל היום, 10 באוגוסט 2023
מנור חסן

מנור חסן (נולד ב-22 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. חסן גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, והחל את הקריירה כשחקן בוגרים בהפועל פתח תקווה בעונת 1994/95. חסן נחשב כבר מתחילת דרכו לאחד מהשחקנים המבטיחים בישראל, היה אחד מהשחקנים שהובילו את פתח תקווה למאבקים על האליפות, ואף זומן לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה רשם 18 הופעות וכבש 5 שערים. את עונת 1999/2000 הוא סיים עם 8 שערים ובסיומה של העונה הוא עבר למכבי חיפה. בחיפה תיפקד חסן במשך רוב העונה כשחקן ספסל, בין השאר משום שהכוכב העולה יוסי בניון שיחק בעמדה שלו. לאחר עונה אחת בלבד בה זכה באליפות עבר חסן לבית"ר ירושלים, שם הצטיין, כבש 11 שערים וסייע לבית"ר להבטיח את הישארותה בליגה. את עונת 2002/03 הוא התחיל כשחקנה של בני יהודה, אך חזר להפועל פתח תקווה עוד באותה העונה, אותה סיים עם 8 שערים במדי פתח תקווה שסייעו לה בהבטחת ההישארות בליגה. בעונה הבאה הוא כבש 13 שערים אך לאחר שתי עונות נוספות הוא שוחרר מהקבוצה. חסן שיחק בהמשך במועדון ספורט אשדוד ובהכח עמידר רמת גן, ובעונת 2007/08 החליט לפרוש סופית ממשחק, בין השאר משום שמאמן הפועל פתח תקווה אורי מלמיליאן סירב לצרף אותו לקבוצה שנאבקה על עלייה לליגת העל. בעקבות פיטוריו של מלמיליאן וקריאתו של המאמן החדש אלי מחפוד לחסן לחזור לפתח תקווה, חזר בו חסן מהחלטת הפרישה, הצטרף אל הקבוצה במחזור ה-19 ואף עלה עימה לליגת העל בסוף העונה ועזב לאחר חצי שנה. בהמשך שיחק בהפועל אסי גלבוע ולאחר מכן עבר לקבוצת נעוריו, הפועל קריית אונו. בקיץ 2009 פרש ממשחק פעיל. לאחר מכן החל חסן לשחק בליגת כדורגל החופים, בקבוצת "ימאהה" תל אביב. מנור חסן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מנור חסן, באתר Transfermarkt מנור חסן, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן של מנור חסן, מוזיאון הפועל פתח תקווה