laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Astronomia

Astronomia הוא סינגל של מוזיקאי ה-EDM הרוסי טוני איגי (אנ'), שיצא לאור ב-13 במרץ 2010. הסינגל זכה לפופולריות בשנת 2020, בעת מגפת הקורונה, בשל ממים אינטרנטיים רבים. הווידאו קליפ הרשמי של הסינגל פורסם ביוטיוב ב-21 בדצמבר 2015, ולאחר מכן נמחק ופורסם מחדש ב-9 בפברואר 2018. בקליפ נראה גבר המחופש לחייזר חוטף ילד. ב-9 ביולי 2014, פורסם רמיקס רשמי לסינגל בשיתוף צמד התקליטנים ההולנדי וייסטון (אנ') באתר יוטיוב, שפורסם לאחר מכן גם בפלטפורמות הזרמות המוזיקה בספטמבר 2016. השיר זכה לפופולריות הראשונית שלו בשנת 2016, שנתיים לאחר שיצא הרמיקס של השיר. בפברואר 2020, במהלך מגפת הקורונה, זכה השיר לפופולריות מחודשת עקב שימוש בו במם אינטרנט בשם "Dancing Pallbearers" (אנ'), המציג קבוצת גנאים המחזיקים ארון מתים ורוקדים לצלילי השיר. בעקבות זאת, הגיע הסינגל למצעדי מוזיקה שונים, בהם מצעדי המוזיקה של ולוניה, צרפת, גרמניה ואיטליה, וכן להצלחה בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק, בה נעשו מיליוני סרטונים המשתמשים בשיר, ובאתר יוטיוב, בו זכה לכ-40 מיליון צפיות תוך מספר שבועות. נכון לנובמבר 2022, הרמיקס לשיר זכה ל-296 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי. מידע על הסינגל "Astronomia" באתר מיוזיק בריינז מידע על היצירה "Astronomia" באתר Discogs מילות השיר "Astronomia" באתר Genius סרטון השיר "Astronomia" באתר יוטיוב מידע על השיר "Astronomia" באתר ספוטיפיי Astronomia, Know Your Meme Tony Igy - Astronomia (Official Video), סרטון באתר יוטיוב (אורך: 0:15) Mauro Abbate, La storia di Astronomia, il brano diventato virale grazie al meme di un funerale, Gogo Magazine, ‏2020-04-27 (ב־) הסוד מאחורי השיר בסרטון של מסע ההלוויה בגאנה ששבר את הרשת, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2020 איתן לשם, מגאנה ועד מנדלבליט: איך כבש הגיף הזה את הרשת?, באתר הארץ, 21 במאי 2020 Astronomia, נבדק ב-2020-10-22 ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Złote płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl
מוסוודוקנאל

מוסוודוקנאל היא חברת המים הגדולה ברוסיה, המספקת שירותי אספקת מים ותברואה ליותר מ-15 מיליון איש, בעיקר למוסקבה ופרבריה. החברה הוקמה לראשונה על ידי יקטרינה הראשונה ב־28 ביוני 1779 כשחתמה על צו להשקת מערכת אספקת מים והקמת צינור המים לעיר מיטישצ'י. טקס פתיחתו נערכה ב־28 באוקטובר 1804, 25 שנים לאחר התחלת הבנייה. עם חניכת הצינור עוצבה סביבו חברת ניהול שממנה נוצרה "מוסוודוקנאל" בהמשך. מערכת הצינורות העירונית הראשונה במוסקבה הושקה בשנת 1898 וכללה 262 קילומטרים של רשת צינורות ניקוז ומערכות מים. בתקופה הסובייטית החברה פעלה כחלק ממחלקת המים של עיריית מוסקבה. החל משנת 2012 החברה שהייתה חברה ממשלתית החלה בתהליך הפרטה. בשנת 2015 החברה רכשה מהחברה האוסטרית EVN AG, מפעל לייצור נתרן היפוכלוריט תמורת 250 מיליון יורו, אותה הקימה החברה האוסטרית ברוסיה. רוסוודוקנאל וודוקנאל סנקט פטרבורג אספקת מים ברוסיה מדיה וקבצים בנושא מוסוודוקנאל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוסוודוקנאל (ברוסית) FinExpertiza to conduct audit for Mosvodokanal
בית הכנסת במדרס

בית הכנסת במדרס היה בית הכנסת במדראס (היום צ'נאי). בית הכנסת הוקם ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), יהודי שבא מאמסטרדם ונפטר במדראס. בית הכנסת של מדרס היה ידוע גם בשם אסנוגה או סנוגה שפירושו בית כנסת בלאדינו. הקהילה הספרדית של אמסטרדם הייתה בין הקהילות היהודיות העשירות באירופה בתקופת תור הזהב של הולנד. סוחרים יהודים משם הגיעו למדראס למסחר ביהלומי גולקונדה, אבנים יקרות ואלמוגים, והם פיתחו יחסים טובים מאוד עם שליטי גולקונדה ושמרו על קשרי סחר עם אירופה. בתי הכנסת ובתי העלמין הראשונים של מדרס נבנו על ידי הקהילה הספרדית-פורטוגזית של אמסטרדם בשנת 1500, והיו ממוקמים ברחוב קורל מרצ'נטס, בג'ורג טאון במדרס שבהם הייתה נוכחות גדולה של יהודי פורטוגל במאה השבע עשרה והשמונה עשרה. גם בית כנסת השני במדרס ובית העלמין היהודי בצ'נאי הוקמו ב-1644 על ידי ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה), מהקהילה הספרדית של אמסטרדם, שלימים הפכה לקצה הדרומי של רחוב מינט. בשנת 1934 חלק מהמבנים נהרסו על ידי השלטון המקומי, והמצבות הועברו לפארק המרכזי של מדרס יחד עם שער בית העלמין עליו כתוב "בית החיים". ב-5 ביוני 1968, הרס השלטון המקומי את שיירי בית הכנסת ואת בית העלמין היהודי צ'נאי והשתלט על הקרקע להקמת בית ספר ממשלתי, והרב לוי סלומון (הרב האחרון של בית הכנסת מדרס) נפטר מהתקף לב.[דרושה הבהרה] המצבות שנותרו הועברו אל מול בית העלמין של קאסימדו. ב-1983, המצבות של מדרס הועברו ל"דרך לוידס", כאשר אושר פרויקט הרחבת נמל צ'נאי. בתהליך הזה נעלמו 17 מצבות, כולל זו של ז'אק (חיימה) דה פאיבה (פאביה). כיום בית הכנסת הראשון לא קיים ואין אוכלוסייה יהודית במקום. בבית הכנסת ישנם שמונה ספרי תורה, כמה פריטי יודאיקה עתיקים מזהב וכסף. משפחת הנריקס דה קסטרו החליטה למסור את כל הספרים לחוקר הארכאולוגי בהודו. 2 מתוך 8 ספרי תורה בארון הקודש השני. ספרים מבית הכנסת (1) ספרים מבית הכנסת (2) ספרים מבית הכנסת (3) פמוטים לשבת נטלות לנטילת ידיים וכוסות יין לקידוש. חנוכייה. מזוזות בית הכנסת. משרד בית הכנסת. תכשיטים לקישוט ספר התורה שולחן לקריאת התורה לוחות כסף ונחושת כיסוי לחלה עם בטנת כסף גימורי ספרי תורה כסופים (עם רימונים) פריטי כסף ושופרות תפילין בבית הכנסת יד כסף יהודי צ'נאי http://www.madrasmusings.com/vol-27-no-20/the-last-family-of-pardesi-jews-in-madras/ Arbell, Mordechai. "The Portuguese Jewish Community Of Madras, India, In The Seventeenth Century". Sefarad.org. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה) http://www.newindianexpress.com/cities/chennai/article1320429.ece http://www.thehindu.com/thehindu/mp/2002/09/30/stories/2002093000180300.htm Krithika Sundaram, 18th century Jewish cemetery lies in shambles, craves for attention, The New Indian Express, ‏31 באוקטובר 2012 Sampath, Janani (10 במאי 2016). "Chennai's link to its Jewish past, cemetery in Mylapore fading into oblivion". DT Next. נבדק ב-6 באוקטובר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
ג'ון סמיברט

ג'ון סמיברט (באנגלית: John Smibert‏; 1688 – 1751) היה אמן אמריקאי-סקוטי שנולד באדינבורו, סקוטלנד, ומת בבוסטון, מסצ'וסטס, אמריקה הבריטית. סמיברט החל ללמוד ציור באדינבורו. כשעבר ללונדון בשנת 1709 עבד כנהג מרכבה וכמעתיק. 1713-1716, למד אצל גודפרי נלר באקדמיה הגדולה של קווין סטריט, ואז חזר לאדינבורו, וחיפש עבודה כצייר דיוקנאות. לאחר מכן הוא נסע לאיטליה בין השנים 1719 ל-1722 כדי להעתיק ציורים של הציירים הגדולים, וחזר והתיישב בלונדון ועבד כצייר פורטרטים בין השנים 1722–1728. סמיברט הפך לחבר ב"מועדון הוורד והכתר" וערך סקיצה לציור קבוצתי של חברי המועדון, כולל ג'ורג' ורטו, ג'ון ווטון, תומאס גיבסון, ברנרד לנס ואמנים אחרים. בין הדיוקנאות שלו בלונדון ניתן למצוא את אחד הבישופים שנקרא ג'ורג' ברקלי , שבשנת 1728 פיתה את סמיברט להתלוות אליו לאמריקה, מתוך כוונה להיות פרופסור לאמנויות יפות במכללה שברקלי תכנן להקים בברמודה. אולם המכללה מעולם לא הוקמה, וסמיברט התיישב בבוסטון, שם נישא בשנת 1730. הוא גר בפינת רחוב בראטל וקווין סטריט. הוא השתייך לאגודת הצדקה הסקוטית של בוסטון. בשנת 1728 החל לצייר את הציור "ג'ורג' ברקלי ומשפחתו", שנקרא גם "קבוצת ברמודה", בגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל. הציור כולל קבוצה של שמונה דמויות. נראה כי האדם הרחוק משמאל הוא למעשה האמן עצמו. הוא צייר דיוקנאות של ג'ונתן אדוארדס והשופט אדמונד קווינסי (במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון), גברת סמיברט, פיטר פייני והמושל ג'ון אנדקוט (באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס), ג'ון לובל (אוניברסיטת הרווארד). דוגמאות נוספות ליצירותיו הן בבעלות אוניברסיטאות הרווארד וייל, בידי קולג' בואדווין, באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס ובאגודה ההיסטורית והגניאלוגית בניו אינגלנד. בשנת 1734 פתח סמיברט חנות בה מכר צבעים, ציוד לאומנים אחרים והדפסים. בסטודיו שלו מעל החנות הוא הציג העתקים של האומנים הגדולים שצייר באירופה. אוסף זה, אותו כינה ריצ'רד סונדרס "גלריית האמנות הראשונה באמריקה", סיפק חלק ניכר מההשכלה האמנותית המוקדמת לצ'ארלס וילסון פיל, גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול. בנו נתנאל היה גם צייר. סמיברט נקבר בקבר לא מסומן באדמת הקבורה בבוסטון. הבישוף ברקלי משפחת ברקלי בנג'מין מורלנד אליזבת דוונפורט מדיה וקבצים בנושא ג'ון סמיברט בוויקישיתוף ג'ון סמיברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) John Smibert, Oxford Art Online Cust, Lionel Henry (1897). "Smibert, John" . In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography. 52. London: Smith, Elder & Co. Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Smybert, John". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
הבחירות הכלליות באוגנדה 2001

הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב-12 במרץ 2001. יוורי מוסווני הנשיא המכהן זכה ב-69% מהקולות. כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה באוגנדה. אחוז ההצבעה היה 70.3%. יוורי מוסווני התמודד על כהונתו השנייה לתפקיד בשנת 2001. הוא התמנה לראשונה בשנת 1986 לאחר שהדיח את הנשיא לשעבר טיטו אוקלו. היריב העיקרי של מוסווני היה קיזה בסיג'ה, שהיה הרופא האישי של מוסווני וקצין צבאי. הבחירות לפרלמנט של אוגנדה התקיימו באוגנדה ב־26 ביוני 2001. באותה תקופה החוקה אסרה על כל המפלגות הפוליטיות, ולכן כל החברים נבחרו כפוליטיקאים עצמאים. 214 מתוך 295 מושבים בפרלמנט עמדו לבחירה, כאשר שאר המושבים שמורים לצבא (אנ'), נוער ונשים. בסיגייה ביקש לספור רשמית מחדש את ההצבעה בשל חשש זיוף קולות בבחירות. מוסווני גם טען כי יש זיוף קולות, אם כי לטובתו של בסיגייה. הוא גם העיר שהוא היה אמור לזכות ב-75% מהקולות. קבוצת פיקוח הבחירות מצאה זיוף מזערי בקלות. אך בהחלטת הרוב דחה בית המשפט העליון את עתירתו של בסיגייה לספירת קולות חוזרת. זמן קצר לאחר שנבחר לקדנציה שנייה כנשיא, התחייב מוסווני להתפטר לפני הבחירות (אנ') הבאות, אך לאחר מכן חזר בהבטחתו. Elections in Uganda African Elections Database Uganda: Elections held in 2001 Inter-Parliamentary Union Fisher, Ian (15 במרץ 2001). "Final Count Has Uganda President Winning 69% of Vote". הניו יורק טיימס. {{cite news}}: (עזרה) Borzello, Anna (14 במרץ 2001). "Uganda's Museveni leads in 'rigged' elections". The Guardian. {{cite news}}: (עזרה) Dagne, Ted. "Uganda: Recent Elections and Current Conditions" (PDF). CRS Report for Congress. "2001 elections: Supreme Court Judges ruling". Daily Monitor. 16 בדצמבר 2006. {{cite news}}: (עזרה) "Yoweri Museveni - Uganda's president profiled". BBC. 17 בפברואר 2016. {{cite news}}: (עזרה)
פרס ג'יין פוריי

פרס ג'יין פוריי (באנגלית: The June Foray Award) הוא פרס המוענק ליחידים כהוקרה על השפעה משמעותית ומיטיבה על אמנות ותעשיית ההנפשה. הפרס ניתן על ידי האגודה הבין־לאומית לסרטי הנפשה בטקס פרסי אנני השנתי מאז 1995. הפרס נקרא על שם השחקנית הקולית ג'יין פוריי (אנ'). הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס וינזור מקיי, פרס אב אייוורקס, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות). להלן רשימת הזוכים, נכון לשנת 2020: (הערה: השנה בטבלה מציינת את התקופה שבגינה ניתן הפרס) אתר האינטרנט של פרס ג'יין פוריי (באנגלית) ביוגרפיה של ג'יין פוריי (באנגלית) ראיון עם ג'יין פוריי באתר פרס אנני (באנגלית) ASIFA-Hollywood, Juried Awards, June Foray. Annie Awards, Juried Awards, The June Foray Award. Annie Awards, Juried Awards, A Biography of June Foray.
ארמון גולסתאן

ארמון גּוֹלְסְתָאן (בפרסית: کاخ گلستان) היה ארמון מלוכני לשעבר, אשר שומש בידי השושלת הקאג'ארית בבירה האיראנית של טהראן. הארמון אשר ממוקד בדיוק במרכזה של העיר נחשב לאתר מורשת עולמית לפי אונסק"ו. בניית המבנה החלה עוד במאה ה-16 בהוראת שאה תהמאספ הראשון אך צורת הארמון נבנתה רק במהלך התקופה הקאג'ארית (לאחר שאע'א מוחמד ח'אן קאג'אר הכריז על טהראן כבירתו) והמשיך לשמש מרכז של אירועים וטקסים מלוכניים לתוך שלטונו של רזא ח'אן, מייסד שושלת פהלווי. ארמון גולסתאן המפואר הוא יצירת מופת של העידן קאג'ארי, המגלם שילוב מוצלח של עבודות יד ואדריכלות איראנית מוקדמת עם השפעות מערביות. הארמון המוקף חומה, משמש לחלק מאחת מקבוצות הבניינים העתיקות ביותר בטהראן, הפך למושב הממשלה של משפחת קאג'אר, שנכנסה לשלטון בשנת 1779 והפכה את טהראן לבירת המדינה. נבנה סביב גן עם בריכות כמו גם שטחים נטועים, ומבין הקישוטים העשירים ביותר של הארמון מהמאה ה-19. הארמון הפך למרכז האיחוד בין האדריכלות האיראנית המסורתית רבת שנות הפיתוח והאדריכלות המודרנית אשר השפעותיה החלו מבצבצות מעבר דרכי הסחר עם אירופה במהלך המאה ה-18. ארמון גולסתאן ממוקם בלב הליבה ההיסטורית של טהראן. מתחם הארמון הוא מהעתיקים ביותר בעיר, שנבנה במקור בתקופת השושלת הספווית בין החומה ההיסטורית של העיר. בעקבות הרחבות ותוספות, הארמון פותח והחל עניין רב סביבו כאשר מתחם הארמון נבחר כבית המגורים המלכותי ומושב הכוח על ידי השושלת הקאג'ארית. נכון להיום, מתחם ארמון גולסתאן מורכב משמונה מבני ארמון מרכזיים המשמשים בעיקר כמוזיאונים ומכל צדיהם גנים מפוארים המוקפים בחומה חיצונית עם שערים. המתחם לא שימש רק כבסיס השלטון של מלכי קאג'אר, אלא גם תפקד כמתחם פנאי ומגורים ומרכז ייצור אמנותי במאה ה-19. ארמון גולסתאן מייצג עדות ייחודית ועשירה לשפה האדריכלית ולאמנות דקורטיבית בתקופת קג'אר המיוצגת בעיקר במורשתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר. המתחם של ארמון גולסתאן מהווה דוגמה חשובה למיזוג האמנות והארכיטקטורה הפרסית עם סגנונות ומוטיבים אירופיים והתאמת טכנולוגיות הבנייה האירופיות, כגון שימוש בברזל יצוק בפרס. ככזה ארמון גולסתאן יכול להיחשב דוגמה יוצאת דופן לשילוב מזרח-מערב באומנויות מונומנטליות, פריסה אדריכלית וטכנולוגיית בניין, שהפכה למקור השראה לאמנים ואדריכלים איראניים מודרניים. לאורך המאה ה-19, כאשר החברה הייתה נתונה לתהליכי מודרניזציה, עבר הארמון שינויים המייצגים את פיתוחו. התפקיד המשפיע על הערכים האמנותיים והאדריכליים של פרס העתיקה, כמו גם על ההשפעות העכשוויות של המערב על האמנות והארכיטקטורה שולבו בסוג חדש של אמנות וארכיטקטורה בתקופת מעבר משמעותית. נכון להיום נכס הארמון נקי מכל איומים חריפים לקיומו, במיוחד כאלה אשר עלולים לפגוע בפרספקטיבות החזותיות ובצפיית הנוף הרחב יותר מתוך מתחם הארמון (בשונה משהיה זמן קצר לאחר המהפכה האיראנית אשרהיו רדיקלים ודרשו להשמיד את המוסד המלוכני ה"מושחת" לפיהם). מדיה וקבצים בנושא ארמון גולסתאן בוויקישיתוף ארמון גולסתאן, באתר הרשמי של אונסק"ו
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1976

טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1976 נערך בדצמבר 1976 בלונדון. זה היה הטקס הראשון שנערך על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בטקס של 1984. הפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים: 6: "הנרי הרביעי" 5: "הנרי החמישי" 4: Donkeys' Years,‏ Funny Peculiar ו-Old World 3: Confusions ו"המלט" 2: For King and Country,‏ Tamburlaine the Great,‏ The Bed Before Yesterday ו-The Family Dance ההפקות הבאות זכו במספר פרסים: 2: Donkeys' Years, "הנרי הרביעי" ו"הנרי החמישי" פרסי אוליבייה לשנת 1976
אחותי איילין (סרט, 1955)

אחותי איילין (באנגלית: My Sister Eileen) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1955 בבימויו של ריצ'רד קווין, עם ג'נט לי, בטי גארט, ג'ק למון ובוב פוסי בתפקידים הראשיים. התסריט מבוסס על המחזה "אחותי איילין" מאת ג'וזף פילדס וג'רום חודורב שהועלה בברודוויי ב-1940. המחזה מבוסס על סיפורים קצרים אוטוביוגרפים של הסופרת והעיתונאית רות מק'ני (אנ') שפורסו בניו יורקר. המחזה תורגם לעברית והועלה בתיאטרון הקאמרי ב-1953 בבימויו של שמואל בונים, עם חנה מרון ואורנה פורת. המחזה עבר עיבוד קולנועי ב-1942 בכיכובה של רוזלינד ראסל וכן עיבוד למחזמר "עיר נפלאה" עם מוזיקה של לאונרד ברנשטיין. ב-1960 הופקה גם סדרת טלוויזיה. השירים בסרט נכתבו על ידי ג'ול סטיין (מנגינה) ולאו רובין (מילים). הכוראוגרפיה היא של בוב פוסי שגם משתתף כשחקן. רות שרווד (בטי גארט) ואחותה איילין (ג'נט לי) מגיעים לעיר הגדולה ניו יורק מקולומבוס (אוהיו) כדי למצוא את מזלם. רות רוצה להיות סופרת ואיילין רוצה להיות שחקנית. הן מחפשות דירה ופוגשות בפאפא אפופולוס (קורט קסנר) שמציע להם דירת "מציאה" בבניון הדירות שברשותו. מתברר שהדירה נמצאת מתחת למדרכה וכל מי שעובר יכול להציץ וכן קו של רכבת תחתית עובר בסמוך ומרעיד את הקירות המתקלפים. מחוסר ברירה הן משלמות "לחודש ניסיון". רות פוגשת את עורך העיתון "מנהטר" בוב בייקר (ג'ק למון) ומוסרת לו מספר סיפורים שכתבה. הוא ממהר לחופשה אך מייעץ לה לכתוב על חוויותיה בעיר ולא סיפורים דמיוניים. היא כותבת לפי עצתו על אחותה איילין ובוב מפרסם זאת וגברים רבים רוצים להתקשר ולקבוע פגישה עם איילין. לבוב היא מספרת שאיילין אינה קיימת והיא מספרת זאת על עצמה. איילין נדחית בקבלה להצגה. היא נכנסת לסניף של וולגרינס ופוגשת שם את המוזג פרנק ליפינקוט (בוב פוסי) ואת הכתב צ'יק קלארק (טומי ראל), שניהם מחזרים אחריה. כאשר פרנק מוצא לה הצגה לאודישן, שניהם מצטרפים אליה אך היא בורחת משם כי נאמר לה שעליה להתפשט. בינתיים פרנק וצ'יק רוקדים בחוץ. לבסוף יוצאים פרנק, צ'יק, רות ואיילין לבלות במסעדת "אל מרוקו" שם רואה רות את בוב עם צעירה ומשתדלת להתחמק ממנו. הארבעה עוזבים את המסעדה ושרים ביחד "תנו לי תזמורת". השכן האתלט שלהם, טד לומיס (דיק יורק) גר עם חברתו הלן וכאשר אמה באה להתארח הוא מבקש לגור אצל האחיות. בוב מזמין את רות לדירתו ומנסה להתחיל אתה אבל היא מתחמקת ממנו. פרנק ואיילן רוקדים ושרים על אהבה אבל כשהוא רואה את טד מציץ מדירתם הוא מאשים את איילין שהיא "בוהמית" והיא מתרגזת ונפרדת ממנו. האחיות מיואשות ומתחילות לארוז כדי לחזור לאוהיו. צ'יק רוצה לבקר את איילין ולסלק את רות מהדירה. הוא מודיע לה על משימה עיתונאית - לסקר ביקור של אניית חיל הים הברזילאי. היא מתקבלת בתשואות על ידי המלחים שרצים אחריה ברחבי מנהטן ורוקדים "קונגה". היא מגיעה לדירה והמלחים אחריה. תושבים רבים מצטרפים למהומה. המשטרה אוסרת אותם והקונסול הברזילאי משחרר אותם ומעניק לרות ולאיילין אותות כבוד. בוב מתוודה על אהבתו ומפרסם את סיפוריה ופרנק מביא לאיילין שוקלד והם מתפייסים. האחיות מחליטות להישאר בניו יורק. "אחותי איילין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אחותי איילין", באתר AllMovie (באנגלית) "אחותי איילין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אחותי איילין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לאחותי איילין, באתר יוטיוב ג'נט לי ובוב פוסי רוקדים ושרים באחותי איילין, באתר יוטיוב תנו לי תזמורת - ג'נט לי, בטי גארט, בוב פוסי, טומי ראל, באתר יוטיוב ריקוד לשניים - בוב פוסי וטומי ראן, באתר יוטיוב
פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר

פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Best Animated Feature — Independent) הוא פרס אנני, שהוצג החל משנת 2015 ומוענק מדי שנה בקטגוריית הפרסים הראשיים. הקטגוריה החדשה נוצרה כדי לזהות סרטים באורך מלא שלא זוכים לחשיפה רחבה בארצות הברית, כמו עבודתם של אנימטורים עצמאיים ואולפנים בין־לאומיים. הפרס מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה. להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2020:   הערות: • הזוכה מסומן בצהוב • בסוגריים מספר הטקס ולידו השנה שבגינה הפרס מוענק אתר האינטרנט הרשמי של פרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר ASIFA-Hollywood, Best Independent Feature Category Added to Annie Awards. ASIFA-Hollywood, 43rd Annie Award Nominations Announced. Annie Awards.com. December 1, 2015.
דוגלאס לואיז

דוגלאס לואיז סוארס דה פאבלו (בפורטוגזית: Douglas Luiz Soares de Paulo; נולד ב-9 במאי 1998) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הקשר ביובנטוס ובנבחרת ברזיל בכדורגל. לואיז נולד בריו דה ז'ניירו. שיחק במועדון הנוער של ואסקו דה גאמה ובאוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ביולי 2017 עבר למנצ'סטר סיטי ומיד הושאל לז'ירונה מלה ליגה בספרד בה שיחק שתי עונות. ביולי 2019 עבר לאסטון וילה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-36 משחקי ליגה וכבש 3 שערים. לאחר 5 שנים בהם היה שחקן מפתח בקבוצה, ביוני 2024 עבר ליובנטוס תמורת 50 מיליון יורו. לואיז היה חבר בנבחרת ברזיל עד גיל 20. בנובמבר 2019 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול דרום קוריאה. הוא שיחק בסגל הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר קופה אמריקה 2024. נבחרת ברזיל מדליית זהב: אולימפיאדת טוקיו 2020 מדיה וקבצים בנושא דוגלאס לואיז בוויקישיתוף דוגלאס לואיז, באתר Transfermarkt דוגלאס לואיז, באתר Soccerway דוגלאס לואיז, באתר BDFutbol דוגלאס לואיז, באתר WorldFootball.net דוגלאס לואיז, באתר National Football Teams דוגלאס לואיז, באתר FootballDatabase.eu דוגלאס לואיז, באתר ESPN Villa midfielder Luiz joins Juventus in £42.35m deal, https://www.bbc.com/, ‏30.6.2024 Brazil name Copa América squad with Casemiro dropped באתר OneFootball, ‏ 10 במאי 2024 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כללי טיסת מכשירים

טיסה לפי כללי טיסת מכשירים (בראשי תיבות: כט"מ; באנגלית: Instrument flight rules; בראשי תיבות: IFR) היא טיסה שבה הטייס לא צריך להסתמך על תנאי הראות, והוא יכול לנהל את הטיסה גם מבלי לראות את פני השטח כלל. בזמן טיסת המכשירים הטייס מסתמך על מכשור המטוס כדי לנווט. מכשור זה כולל בדרך כלל מקלטי VOR,‏ NDB ו־GPS. בזמן הנחיתה הוא יכול להשתמש גם במערכת נחיתת מכשירים (ILS). על מנת לטוס טיסת מכשירים הטייס חייב לעבור הכשרה מיוחדת, ולהחזיק ברישיון מסוג "הגדר מכשירים". כמו כן המטוס גם חייב להיות מצויד במכשור המתאים. בישראל מוגדרים כללי טיסת מכשירים כחלק מתקנות הטיס. כללי טיסת ראייה מערכת נחיתת מכשירים רום טיסה פרסום מידע תעופתי פנים ארצי (פמ"ת) המפורסם על ידי מנהל התעופה האזרחית מכוח הוראות תקנות הטיס (הפעלת כלי טיס וכללי טיסה), התשמ"ב-1981. מפות נתיבי טיסה (נתיבי התובלה הנמוכים ו־ATS) מהוות חלק בלתי נפרד מהפמ"ת. ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מועדון הוורד והכתר

מועדון הוורד והכתר (באנגלית: Rose and Crown Club) היה מועדון לאמנים, אספנים ואנשי תרבות באמנות בתחילת המאה ה-18 בלונדון, אנגליה. מועדון הוורד והכתר הוקם בשנת 1704, על ידי החרט ג'ורג' ורטו. בזמן קיומו, המועדון היה בין המועדונים החשובים ביותר לאמנים ולאנשי התרבות. בתחילה המועדון היה "אספה גרועה של אמנים צעירים שנפגשו מדי שבוע" וכנראה קיימו את פגישותיהם בבית מרזח "הוורד והכתר". בנוסף לוורטו, החברים כללו את ברנרד לנס השלישי, כריסטיאן פרידריך זינקה, ויליאם הוגארת', פיטר טילמנס, מרסלוס לארון הצעיר ומייקל דאהל, ג'ון סמיברט. חברי המועדון היו ידועים כ'רוזקורוניאניים'. ציור וירטואוזי שלא הסתיים המצוי במוזיאון באוקספורד, המיוחס לצייר הסקוטי גוון המילטון (חבר נוסף), של אספת חברים, מציג קבוצה של חמישה-עשר גברים, כולל שמונה שמזוהים בתחריט של הציור. התחריט נעשה על ידי ר. קופר, פורסם ב 1829, והוצע כי מדובר בפורטרט קבוצתי של חברי המועדון. הקבוצה כוללת את המילטון עצמו, מייקל דאהל, ג'ון ונדרבנק, האדריכל ויליאם קנט וג'ון מייקל ריסברק הפסל. ורטו רשם את הצייר והחרט גרהרד בוקמן כחבר בשנת 1724. המועדון היה מקושר היטב עם המועדון הוותיק של סנט לוק (בערך 1689–1743), ולעיתים מבלבלים ביניהם, אף שהשני היה מועדון פחות יוקרתי. מועדון הוורד והכתר נותר קיים עד 1745 וקיים את פגישתו האחרונה בטברנת "חצי ירח". בינג'מיני מציין בספרו על ג'ורג' ורטו כי המפגשים והמסיבות השנתיות של סנט לוק ושל מועדון הוורד והכתר הגיעו לסיומם הסופי בשנת 1745. Turner, Jane, (ed.), The Dictionary of Art (Oxford University Press, 1996, vol. 19), p. 584; Whitley, William T.. Artists and Their Friends in England, 1700-1799, (The Medici Society, 1928) vol. I p 7. Grindle, Nicholas, 'Bockman, Gerhard (1686–1773), portrait painter and engraver' in Oxford Dictionary of National Biography
ויל-או'-דה-ויספ

על פי הפולקלור, ויל-או'-דה-ויספ או ויל-או-ויס (באנגלית: will-o'-the-wisp; "ויל נושא אבוקת הקש") הוא אור רפאים אטמוספירי שנצפה על ידי מטיילים בלילה, במיוחד מעל מקומות כמו ביצת כבול, ביצה או ביצת עשב. התופעה ידועה באמונות העממית האנגלית, בפולקלור האנגלי ובחלק גדול מהפולקלור האירופי, לו יש מגוון שמות כמו: "ג'ק-או-לנטרן", "פנס נזיר", "הינקיפאנק" ו"פנס האבי". יש שאומרים שהדבר מטעה מטיילים בכך שהוא דומה למנורה או פנס; הדבר יוצר הטעייה שגורמת למטיילים להתבלבל בדרך. בספרות, ויל-או'-דה-ויספ מתייחס באופן מטפורי לתקוות שווא שכן, המטייל חושב שמדובר באור שנועד להדריך אותו לאן ללכת, בעוד האור לא באמת קיים ומוביל אותו אל הלא נודע ולפעמים לתוך סכנות. ויל-או'-דה-ויספ מופיע בסיפורי עם ובאגדות מסורתיות של מדינות ותרבויות רבות. המונח מגיע מהמילה "wisp", אבוקת קש. בנוסף, יש קשר ישיר גם לג'ק-או-לנטרן; עששית העשויה מדלעת או לפת שרוקנו מתוכנם, כאשר פרצוף מפחיד נחתך בצידן האחד ונר דולק מאיר בתוכם. בארצות הברית, התופעה מכונה לעיתים קרובות כ"אורות אימה", "אורות רפאים" או "כדורים" (הכוונה לגלגל העין). הדבר נהגה על ידי פולקלוריסטים וחובבי פאראנורמלים. במדע המודרני מקובל באופן כללי שוויל-או'-דה-ויספ (ignis fatuus) נגרם על ידי חמצון של פוספין (PH3), דיפוספאן (P2H4) ומתאן (CH4). תרכובות זו, שמיוצרות על ידי ריקבון אורגני, עלולה לגרום לפליטת פוטונים. מכיוון שתערובות פוספין ודיפוספאן מתלקחות באופן טבעי במגע עם החמצן באוויר, יש צורך בכמויות קטנות ממנו כדי להצית את המתאן, שביחד יוצרים את המחזה המדובר. יתר על כן, הזרחן מייצר חומר שנקרא זרחן פנטוקסיד כתוצר לוואי והדבר יוצר חומצה זרחתית במגע עם אדי מים, מה שגורם לתופעה להיות מלווה ב"לחות צמיגה". פאטה מורגנה מיראז' מדיה וקבצים בנושא ויל-או'-דה-ויספ בוויקישיתוף Trevelyan, Marie (1909). Folk-Lore and Folk-Stories of Wales. London. p. 178. ISBN 9780854099382. נבדק ב-18 בספטמבר 2010. {{cite book}}: (עזרה) "Will-o'-the-wisp". The American Heritage Dictionary of the English Language. Houghton Mifflin. 2007. Harper, Douglas. "Jack o'lantern (n.)". Online Etymology Dictionary. אורכב מ-המקור ב-2013-09-27. נבדק ב-9 במאי 2013. {{cite web}}: (עזרה) Wagner, Stephen. "Spooklights: Where to Find Them". About.com. אורכב מ-המקור ב-2007-10-22. נבדק ב-2007-12-08. Floyd, Randall (1997). "Historical Mysteries: Ghostly lights as common as dew in Dixie". The Augusta Chronicle. נבדק ב-8 בדצמבר 2007. {{cite web}}: (עזרה) "Ghost Lights and Orbs". Moonslipper.com. אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2007. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה) Joris Roels & Willy Verstrae (2001). "Biological formation of volatile phosphorus compounds" (PDF). Bioresource Technology. 79 (3): 243–250. doi:10.1016/S0960-8524(01)00032-3. PMID 11499578. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2006-09-19.