laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טייס מטוס קל

טייס מטוס קל או טייס מטוס קישור הוא תפקיד שהיה קיים בעבר בחיל האוויר. מתחילת שנות החמישים ועד תחילת שנות השישים התקיים קורס טייסי מטוסים קלים במסגרת טייסת 100 (הגמל המעופף). אל הקורס הזה היו מגיעים לרוב נופלי קורס טיס. בסיום הקורס החניכים היו מקבלים דרגות רב"ט בלבד וסיכת כנפי טיס עם אות קו"ף. הטייסים מטייסות השונות היו נשלחים לטייסת 100 בתור עונש על עבירות משמעת, לכן המוניטין של הכנפיים עם האות קו"ף היה נמוך. רן פקר כשהיה מפקד בית הספר לטיסה (בין השנים 1968–1970) העלה בדיוני מטה חיל האוויר ב-1969 את סוגיית החלפת הכנפיים עם האות קו"ף לכנפיים רגילות. בשנת 1974 הכנפיים האלו הוחלפו לכנפיים רגילות עם מגן דוד באמצע. באותה תקופה חלק מקציני צה"ל בכירים שלא מחיל האוויר, גם היו מסיימים את הקורס הזה. ארבעה קציני יבשה וקצין חיל הים בכירים שסיימו את הקורס וענדו כנפי טייס עם האות קו"ף הם הרמטכ"ל השמיני רב-אלוף חיים בר-לב, הרמטכ"ל ה-11 רב-אלוף רפאל איתן, ראש אגף המודיעין אלוף חיים הרצוג, ראש אגף המודיעין אלוף אלי זעירא ומפקד חיל הים השישי אלוף יוחאי בן-נון. רפאל איתן, אלי זעירא ויוחאי בן-נון ענדו כנפי טייס בצד ימין וכנפי צניחה בצד שמאל (אצל יוחאי בן-נון - כנפי שייטת 13), הפוך מהמקובל אצל טייסי חיל האוויר. רפאל איתן החליף את הכנפיים לכנפיים עם מגן דוד רק בתחילת שנות השמונים כשעבר קורס הטסת מטוס פוגה-מגיסטר (צוקית). ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מערכת בידור במטוסי נוסעים

מערכת בידור במטוסי נוסעים (באנגלית: In-flight entertainment או IFE) הוא מונח המתייחס למערכת הבידור הזמינה לנוסעים במטוסי נוסעים תוך כדי טיסה, ובמיוחד בטיסות ארוכות. אחת ממערכות ה-IFE הראשונות שהיו זמינות איפשרו לנוסעים להאזין למוזיקה תוך כדי טיסה. הנוסעים מאזינים למוזיקה באמצעות אוזניות אותם הם מקבלים ברוב הטיסות מבעוד מועד. על מנת להאזין למוזיקה הנוסעים צריכים לחבר את האוזניות למשענת היד שלהם. מערכות אלו מאפשרות לנוסעים גם לעבור בין ערוצים רבים שמנגנים מוזיקה מסוגות שונות ומאפשרים בכך לנוסעים לבחור את הערוץ עם הסוגה המוזיקלית המועדפת עליהם. מסכים משותפים (באנגלית: Shared TV's) הם מסכים המותקנים על התקרה של המטוס או שתלויים מעל למחיצה. מערכות אלו מנגנות סרט מסוים בו זמנית לכל נוסעי המטוס כאשר האופן היחד שבו הנוסעים יכולים להאזין לסרט היא על ידי בחירת ערוץ השמע הרלוונטי בנגן ערוץ המוזיקה שבמשענת היד והאזנה לערוץ זה באמצעות האוזניות. משום שכיום ישנם בחלק גדול מהמטוסים המודרניים מערכות IPV אישיות שמאפשרות לנוסעים לנגן סרטים שונים במסך אישי משלהם, במקרים הללו המסכים המשותפים מציגים בפני הנוסעים רק את הזמן שנותר עד להגעה ליעד ואת המהירות של המטוס. המסכים האישיים הם מסכים המותקנים בחלק האחורי של כל הכיסאות במטוס. המסכים האישיים מאפשרים בדרך כלל לנוסעים לנגן סרט מסוים או תוכנית טלוויזיה מסוימת מתוך רשימת גדולה של סרטים ותוכניות זמינות לצפייה, או לחלופין לשחק במשחק וידאו מסוים או לנגן מוזיקה מסוגה מוזיקלית מסוימת. מערכות BYOD מתבססות על מכשירים שמביאים איתם הנוסעים (כגון טלפון חכם, טאבלט). לפני הטיסה הנוסעים מתבקשים להתקין אפליקציה ייעודית, וההתקנה מבצעת באמצעות חיבור הנתונים של הנוסע (כגון חיבור סלולר או אינטרנט אלחוטי מחוץ למטוס). כאשר מגיע שלב הטיסה שבו מאושר לספק שירותי בידור בטיסה, מופעלות במטוס נקודות גישה שמאפשרות חיבור Wi-Fi אל מערכת הבידור. הפעלת האפליקציה מוודא שהמכשיר נמצא במצב טיסה כנדרש, ומתחברת באמצעות ה-Wi-Fi למערכת הבידור במטוס. האפליקציה מהווה צד לקוח אשר מתקשר עם שרת הנמצא במטוס עצמו, ומכיל את הספרייה של תוכני הבידור שמסופקים למשתמשים בזמן הטיסה, כגון משחקים, סרטים ותוכניות כוידאו על פי דרישה, דפי מידע אודות חברת התעופה ושירותים נוספים שלה, ומצלמות טלוויזיה במעגל סגור המציגות בשידור חי מבט על סביבת המטוס. שירותים אלו יכולים להינתן בחינם או בתשלום לפי שימוש, או בתשלום לפי משך זמן השימוש. בנוסף, שירותים אלו יכולים לבוא יחד עם חיבור אינטרנט לווייני המאפשר גלישה, צ'אט, דוא"ל וכו' הניתנים בתשלום נוסף או כחלק מחבילת הבידור. מדיה וקבצים בנושא מערכת בידור במטוסי נוסעים בוויקישיתוף שירות כלכליסט, עוד קצת חיסכון: חברות התעופה מעלימות את המסכים האישיים מהמטוסים, באתר כלכליסט, 2 בינואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרס גורני למשפט ציבורי

פרס גוֹרְני למשפט ציבורי הוא פרס שנתי בשלוש קטגוריות בתחומי המשפט הציבורי. את הפרס יזמה משפחתו של עורך הדין אוריאל גורני להנצחת פועלו. גובה הפרס הוא 5000 שקלים. הפרס ניתן על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל, החל משנת 2010. זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה הנשלטת על ידי העמותה למשפט ציבורי בישראל ועל ידי המשפחה. כיום שלוש הקטגוריות הן: פרס גורני למשפט ציבורי - על תרומה משמעותית למשפט הציבורי של מנהל בדרג בינוני-בכיר שמכהן בפועל בשירות המדינה. פרס גורני למשפטנים במגזר הציבורי - על פעילות יוצאת דופן בתחום המשפט הציבורי. פרס זה ניתן לבכירים לשעבר בשירות המדינה בתחום המשפטי. פרס גורני לחוקר צעיר במשפט הציבורי - על עבודת מחקר מצטיינת מהשנה האחרונה שתרמה תרומה משמעותית למשפט הציבורי בישראל. עד 2016 שלוש הקטגוריות היו: פעילות יוצאת דופן בתחום המשפט הציבורי. חוקר צעיר. ארגון זכויות אדם. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. על פי תקנון הפרס, חברי ועדת הפרס מתמנים לעד 5 שנים. ראש הוועדה וחבר נוסף נבחרים על ידי העמותה, חבר אחד בוחרת משפחת גורני והחבר האחרון הוא בכיר לשעבר בשירות המדינה בתחום המשפטי ונבחר במשותף. ב-2021 כללה ועדת הפרס ארבעה חברים ובראשם היועץ המשפטי לממשלה לשעבר ושופט העליון לשעבר מני מזוז. את המועמדים יכולים להציע הם עצמם או אחרים. מלבד הפרס לחוקר צעיר המועמדות תקפה לשלוש שנים. את זהות הזוכים, לפי התקנון, בוחרים יו"ר הוועדה ונציג המשפחה. ערך מורחב – רשימת זוכי פרס גורני למשפט ציבורי בין הזוכים בפרס: ד"ר מישאל חשין, המשנה (בדימוס) לנשיא בית המשפט העליון. פרופ' יצחק זמיר, שופט (בדימוס) של בית המשפט העליון. פרופ' דפנה ברק-ארז, שופטת בית המשפט העליון, על פעילות יוצאת דופן בתחום המשפט הציבורי; פרופ' אמנון רובינשטיין, ובעברו ושר החינוך ודיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. האגודה לזכויות האזרח בישראל. אתר האינטרנט הרשמי של פרס גורני למשפט ציבורי פרס גורני באתר העמותה למשפט ציבורי בישראל תקנון הפרס (Pdf), באתר פרס גורני. קול קורא לפרס גורני לשנת 2021, באתר ועדת הפרס (Pdf). חותרים להסכמה אבל בפועל נדרשת הסכמת נציג המשפחה והיו"ר, במקרה מחלוקת ליו"ר קול כפול. לכן למעשה אלו הבוחרים. אין אפשרות לזכות ללא אישור משפחת גורני. רשימת הזוכים באתר הפרס.
גבעת חומרה

גבעת חומרה היא גבעת כורכר השוכנת בין ראשון לציון ופלמחים. הגבעה ידועה בעיקר בזכות אירוס הארגמן הפורח בה בעיצומו של החורף, בחודש פברואר. הגבעה נמצאת בין כביש 4311 (משם הכניסה) לכביש 4. הגבעה אינה מוכרת כשמורת טבע. הגבעה מאופיינת בפריחה רבה בחורף ובאביב. מלבד אירוס הארגמן ישנם מינים רבים של פרחים: סביונים, חמציץ נטוי, כלנית מצויה, אלקנת הצבעים, לשון-שור מגובבת, חרציות, נוריות, פרגים, צבעונים, שום תל אביב ועוד. על הגבעה פורחים גם מספר שיחים בהם רותם המדבר, צבר ("סברס") ושקדיה. שם הגבעה ניתן לה על שם האתר הארכאולוגי הסמוך ד'הרת אל חומרייה. במשך שנים הייתה הגבעה מוזנחת ושימשה אתר לפסולת בניין. בשנת 2005 ניקו תלמידי בית הספר האזורי גן רווה את רוב הגבעה והסדירו בה מסלולי הליכה. הגבעה איננה מטופחת באופן מסודר, השילוט בה מועט, אין בה סימוני שבילים, עמדות מידע או שירותים. מדיה וקבצים בנושא גבעת חומרה בוויקישיתוף גבעת חומרה, באתר "טיולי" תמונות משמורת גבעת חומרה, פליקר ד"ר ענת אביטל, סרטון סיור בגבעת חומרה, באתר יוטיוב, 11 בפברואר 2016 חורבת חומרה - גבעת חומרה באתר "טבע ונופים בישראל"
רמון ראול למבר

רמון ראול למבר (בצרפתית: Raymond-Raoul Lambert; ‏ 1894, מונמורנסי - 1943, אושוויץ) היה ממנהיגי יהדות צרפת בתקופת השואה, נשיא אוז'י"ף ומנהל הוועד לסיוע לפליטים יהודיים (Comité d'assistance aux réfugiés) בצרפת של וישי מסוף 1941 ועד מעצרו וגירושו לאושוויץ. יומן המלחמה שכתב למבר עד גירושו למחנה הריכוז דראנסי משקף את המאבק הפנימי שבו היה נתון ואת הכאב שחש לנוכח המאמצים לנדות את היהודים מן החברה הצרפתית. ביומן תיאר את הדילמות שהעסיקו אותו ותגובותיו למשבר. היומן מהווה מסמך חשוב לחקר יהדות צרפת בכלל ובתקופת השואה בפרט. באוגוסט 1943 נעצר למבר ונשלח לדראנסי. למבר נשלח לאושוויץ במשלוח מס' 64 שעזב את דראנסי ב-7 בדצמבר 1943. הוא נשלח עם אשתו וארבעת ילדיהם לאושוויץ. המשפחה נרצחה בתאי הגזים. מנהיג יהודי בצרפת של וישי, 1940-1943 : יומנו של רמון-ראול למבר - מאמר מאת ירחמיאל כהן למבר במאמרה של רעיה כהן על ספרה של ויקי קארון בנושא צרפת והיהודים הזרים גירוש יהודי צרפת בתוך התערוכה פרקים בתולדות השואה בצרפת באתר יד ושם רמון-ראול למבר (1894-1943), דף שער בספרייה הלאומית
ווטרגייט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פרשת ווטרגייט – שערורייה פוליטית שהתרחשה בארצות הברית בין השנים 1972 ל-1974 מתחם ווטרגייט – קבוצה של חמישה בניינים בשכונת פוגי בוטום בוושינגטון די. סי. בארצות הברית סלט ווטרגייט – סלט פירות המהווה קינוח במטבח האמריקאי
לאו השנים עשר

האפיפיור לאו השנים עשר (בלטינית: Leo XII;‏ 22 באוגוסט 1760 – 10 בפברואר 1829) כיהן כאפיפיור מ-28 בספטמבר 1823 ועד מותו. נולד כאניבלה (חניבעל) פרנצ'סקו קלמנטה מלכיורה ניקולה סרמטי דלה גנגה (Annibale Francesco Clemente Melchiore Girolamo Nicola Sermattei della Genga) באזור אנקונה שבמדינת האפיפיור. ב-1792 מונה למזכירו האישי של האפיפיור פיוס השישי, שנה לאחר מכן הועלה למעלת ארכיבישוף ומונה לנונציו (שגריר אפיפיורי) בלוצרן ושנה לאחר מכן הועבר לקלן ואאוגסבורג. במהלך 12 שנה פעל בשליחויות דיפלומטיות שונות בגרמניה, במסגרתן נפגש עם שליטים מקומיים במינכן, דרזדן, וינה וויטנברג וכן עם נפוליאון בונפרטה. כאשר ביטל נפולאון את קיומה של מדינת האפיפיור ב-1798, נכלא כאסיר מדיני. ב-1814 היה ראש המשלחת האפיפיורית שנשלחה לברך את לואי השמונה עשר, מלך צרפת. ב-1816 מונה לקרדינל הממונה על כנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה ברומא ולאחר מכן לממונה על בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, אחד מתפקידי הקרדינלים הבכירים ברומא. ב-1820 היה לקרדינל-הארכיבישוף בפועל של רומא. בקונקלווה של 1823 נבחר לאפיפיור, למרות התנגדות צרפת. שלטונו התאפיין בשמרנות ובהכפפת כל מוסדות הלימוד הקתולים למרות ופיקוח של הוותיקן. הוא הרבה לתקן תקנות המתערבות בפרטי החיים כגון סוגי בדים מותרים ללבישה ואורכן של חצאיות. כנגד היהודים גזר האפיפיור איסור על החזקת רכוש ברומא ונתן להם זמן קצר ביותר להתארגן. הוא השיב תקנות מימי הביניים, בהן הכרח להתגורר בגטו רומא, חיוב לבישת לבוש מזוהה והשבת כוחה של האינקוויזיציה כמוסד המטפל ביהודים. כן החזיר את מוסד ההלשנות. ערך באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית) "כתר משולש", על האפיפיור לאו השנים עשר תפקידים לאו השנים עשר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאו השנים עשר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דיו לבא מן הדין להיות כנדון

דיו לבא מן הדין להיות כנידון (בקיצור: "דיו") הוא כלל הגבלה על שימוש בכלל קל וחומר ללימוד. הכלל קובע כי אי אפשר ללמוד מהקל אל החמור כך שחלק מהתכונות הנלמדות יהפכו בחמור ליותר חמורות ממה שהן בקל, אלא הן יישארו באותה דרגת חומרה. אחת מהמידות בהן התורה נדרשת, היא מידת 'קל וחומר', כאשר במקרה 'קל' נאמר דין מסוים, אזי במקרה שחמור ממנו הדין נותן שיהיה את אותו הדין. ועל כך נאמר הכלל 'דיו לבא מן הדין להיות כנידון', לומר: "דיו" (=די לי לנלמד) "מן הדין" (=מקל וחומר) - "להיות כנידון" (שיהיה כדין מי שלמד ממנו), ולפיכך אין לנו להחמיר בדין החמור יותר ממה שהחמרנו בדין הקל, ודי לנו במה שהחמרנו עליו מכח הקל וחומר. מקור לדין 'דיו' נלמד בתלמוד מדברי הקב"ה למשה: ”ואביה ירוק ירק בפניה הלא תיכלם שבעת ימים”. לאחר שמרים מצטרעת, ה' אומר למשה שעליה ל'היסגר' מקל וחומר, שהרי אילו אביה היה יורק בפניה כדי לבזותה, הייתה מסתגרת שבעה ימים, אזי קל וחומר הוא שבמקרה שהשכינה הכלימה אותה, שתצטרך להיסגר שבועיים? והרי היא נסגרה שבעה ימים בלבד, מכאן שדיו לבא מן הדין להיות כנידון, ואין לנו להחמיר להסגירה יותר מאילו הכלימה אביה. רבי טרפון סובר, שבמקרה שעל ידי שנדרוש את הכלל "דיו" - הקל וחומר יופרך, כלומר המשמעות היחידה שתהיה לקל וחומר תהיה רק אם לא נשתמש בכלל "דיו", לא נדרוש "דיו". הגמרא במסכת בבא קמא מסבירה שבמקרה של מרים, לא כתוב שתצטרך אפילו שבעה ימים, והקל וחומר יכול היה להוסיף לה שבועיים, ועל כך נאמר "דיו" ומוריד שבעה. אבל במקרה שבו הדין הנלמד בקל וחומר יעלם לגמרי, לא דורשים "דיו". חכמים סוברים כי הפסוקים סותרים את שיטת רבי טרפון, כי כתוב שבעה כבר בלי הקל וחומר, ”תסגר שבעת ימים מחוץ למחנה”, ולכן אם תדרוש "דיו" הקל וחומר יופרך ולמרות זאת דורשים בפסוק "דיו", וזו קושיה לרבי טרפון. רבי טרפון עונה על כך שהפסוק נועד ללמד שבאמת תיסגר רק שבעה ימים ולא שבועיים. חכמים טוענים שיש עוד פסוק, ”ותסגר מרים מחוץ למחנה שבעת ימים”, ולכן תשובתו של רבי טרפון אינה כלום. רבי טרפון עונה על כך כי הפסוק השני בא ללמד שבכל מקום דורשים "דיו", ולא רק כאן משום כבודו של משה, שהרי מרים הייתה אחותו ואין זה כבודו שתיסגר שבועיים. הגמרא מביאה את המחלוקת הזו כדי להסביר את המשנה בבבא קמא שבה מדובר על שור המזיק, ומחלוקת התנאים היא האם ישלם נזק שלם ברשות הניזק או רק חצי נזק. דיו לבא מן הדין להיות כנדון, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" הערך "דיו לבא מן הדין להיות כנדון", באתר ויקישיבה פרשת השבוע לאור י"ג מידות הדרש (אורכב 10.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר אוניברסיטת בר-אילן אבידע ינאי, ‏דיו לבא מן הדין להיות כנדון: כלל מרסן מפני עיבוי נורמטיבי, באתר Academia.edu הערך "דיו לבא מן הדין להיות כנדון", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק י"ד תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ה, עמוד א' ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק י"ד ספר במדבר, פרק י"ב, פסוק ט"ו משנה, מסכת בבא קמא, פרק ב', משנה ה'
יעקב רותם

יעקב רותם (25 בנובמבר 1912 – 10 בנובמבר 2004) היה רופא ילדים ישראלי, מחברם של כמה ספרים ברפואה, עורך עיתון "הרפואה" בשנים 1984–1999 וממניחי יסודות רפואת הילדים החדשה בישראל. רותם נולד ב-25 בנובמבר 1912 תחת השם יעקב דויטש בעיירה טורקה שבגליציה המערבית, אז שטח האימפריה האוסטרו-הונגרית וברבות הימים פולין ואוקראינה. את לימודיו התיכוניים עשה בעיר המחוז לבוב, ואת לימודי הרפואה בצ'כוסלובקיה. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והחל לעבוד כרופא בבית החולים הדסה כשבמקביל שימש כשומר מטעם "ההגנה" בקמפוס של הר הצופים. שנה מאוחר יותר היה בין העולים לקרקע ליישוב נגבה. בשנת 1940 החל עבודתו בבית החולים בעפולה תחת הדרכתו של פרופ' אריך נסאו. בשנת 1943 נתמנה רופא מחוזי ליישובי העמק. בשנת 1950 נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים בפרדס כץ. כעבור שנתיים נתמנה מנהל מחלקת הילדים בבית החולים תל השומר, משרה בה החזיק 28 שנים. רותם כתב כ-300 מאמרים, מספר ספרי רפואה, ערכים באנציקלופדיות והיה עורך עיתון "הרפואה" במשך 15 שנה. חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב לשנת 1975, פרס איינהורן (1983), פרס קורצ'אק ויקיר העיר תל אביב. רותם נפטר בסוף שנת 2004. אנציקלופדיה רפואית למשפחה, עורך ראשי - יעקב רותם, תל אביב, רביבים, 1981 מילון רפואי חדש, מאת יוסף אבן-אודם, ויעקב רותם, ירושלים, ראובן מס, 1967. רותם, יעקב ,ספר האם; מדריך לתקופת ההריון ולטפול בילד הרך, מ. ניומן, 1953. גידול בנים (עפ פרופסור א. נסאו), מדריך כללי לאם. ספרית הפועלים, 344 עמודים. 3 הוצאות.1955 רשימת הפרסומים של יעקב רותם, בקטלוג הספרייה הלאומית יהודה שינפלד: פרופסור יעקב רותם (דויטש) 1912-10 בנובמבר 2004 . הרפואה כרך 143 חוב י"ב דצמבר 2004 יעקב רותם, דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
היי ליין

ההיי ליין (מאנגלית: High Line, מילולית: הקו העליון) הוא פארק בדרום מערב מנהטן, ניו יורק, באורך כ-2.33 ק"מ, על תשתית מסילת הרכבת העילית (ומכאן שמו) הנטושה, הנמצאת ברובה במקביל לשדרה העשירית ובקרבת נהר ההדסון. הפארק נמצא בין הווסט וילג' מדרום ובין רובע צ'לסי מצפון. הכניסה הדרומית נמצאת ברח' גאנסוורט (Gansevoort), המסתעף מרח' 14 מערב והכניסה הצפונית נמצאת (בשלב הנוכחי) ברח' 30 מערב ופינת השדרה העשירית. קו הרכבת, שהיה בשימוש במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, ננטש במהלך השנים בגלל ירידת כמות הנוסעים והסחורה שהועברה בו. בשנת 1999 התאגדה קבוצה של תושבי האזור כדי להפוך את הקו הנטוש לפארק עירוני. בתמיכת העירייה והממשל, כספים רבים הושקעו וחלקו הראשון של הקו נפתח בשנת 2006. חלקו השני של הקו נפתח בשנת 2009, והחלק האחרון, שממנו נשקף האמפייר סטייט בילדינג, נמצא בשלבי פיתוח. השפעת הפארק על הסביבה וערך הדירות השוכנות סביבו עצומה. מצד אחד ערך הדירות העולה מושך לאזור תושבים רבים, המעוניינים באיכות חיים גבוהה יותר. עם זאת, תושבים רבים של האזור, שלא יכולים לממן את שכר הדירה העולה נאלצו לעזוב את השכונה. פשע כמעט ואיננו קיים בפארק. עם פתיחת חלקו השני של הפארק, בשנת 2009, דיווח "הניו יורק טיימס" כי מאז פתיחת הפארק לא דווח על אף פשע חמור כמו תקיפה או שוד בפארק. אחת הסיבות לכך היא, לפי טענת מתכנני הפארק, כי בעוד שפארק ריק מהווה מוקד משיכה לפשע, הרי הפארק החשוף לעיני הבניינים שסביבו ותושביו מרחיק פושעים. ראשי-ערים אחרות בארצות הברית, כמו פילדלפיה, שיקגו וסנט לואיס הושפעו אף הם מן הפארק והשפעתו החיובית ותכנונים לביצוע תוכניות דומות בערים אחרות מתקיימים. למעשה, עלות הריסת מסילות רכבת מסוג זה במרכזי הערים גבוהה יותר מאשר הסבת המסילה לפארק. הסרט אני אגדה צולם בחלקו בפארק, תחת המסילה ובאזור בכלל. בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה בנות מופיע הפארק. אמפיתיאטרון תצפית על השדרה ה-10 מההייליין - מבט מבחוץ מצפון לדרום. אמפיתיאטרון התצפית - מבט מבפנים צפונה. הפארק באזור הרחוב ה-20. בקטע זה של הפארק נעשית מחווה לצמחייה הפראית שגדלה על הקו בתקופה בו היה הקו מוזנח הרכבת עוברת על מסילת ההיי ליין בשנת 1936 מטה בניין מעבדות בל בין השנים 1898- 1966 הבניין נפתח בשנית ב-1970 לאחר שיפוץ לשימוש קהילת האמנים, הרכבת עברה דרך הקומה השלישית פארק המסילה בירושלים פארק המסילה (תל אביב) פול גולדברגר, חזון עירוני: גן פורח במרומי מנהטן, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 155, אפריל 2011, עמ' 106–119. כרמל חנני, עניין של נקודת מבט, באתר אורבנולוגיה, המעבדה לעיצוב עירוני, 10 בינואר 2013 מדיה וקבצים בנושא היי ליין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של היי ליין (באנגלית) תמונות של ההיי ליין באתר טיים אאוט היי ליין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניסן אלמוג, היי ליין, ניו יורק, סיפור הצלחה, X-net‏, אפריל 2022
דמדומי שחר

דמדומי שחר: מחשבות על הדעות הקדומות שבמוסר (בגרמנית: Morgenröte. Gedanken über die moralischen Vorurteile) הוא ספרו של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה שיצא בשנת 1881. הספר מורכב מ-575 אפוריזמים המשתרעים על פני חמישה כרכים. הספר תורגם לעברית על ידי ישראל אלדד, ויצא יחד עם הספר כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים בהוצאת שוקן בשנת 1968. בספר זה מקטין ניטשה את תפקידו של ההדוניזם כמניע ומדגיש את תפקידה של "תחושת הכח". ניטשה מקדיש חלק נכבד בספרו זה לביקורת על הנצרות ולחשיפת רקבון המוסר הקונבנציונלי של התרבות המערבית עם שקיעת הנצרות. ניטשה מביע בספר ביקורת נוקבת כלפי הנצרות בגלל מושגי החטא שבה ותפיסותיה המוסריות. ביהדות וביהודים הוא רואה צדדים אחרים והוא בוחן אותם בצורה אוהדת. כך למשל בספר השלישי (אפוריזם 205) הוא כותב פסקה ארוכה "על עם ישראל". משאבי העזר הנפשיים אצל יהודים בני זמננו הם מעל לכל המשוער; נדירות מכל דרי אירופה יבקשו הם בשעת מצוקה להימלט אל כוס השכרה או אל ההתאבדות, מעשים כלאחר־יד אצל פחותי כישרון. בתולדות אבותיו ואבות־אבותיו מצויים לו לכל יהודי מכרות שופעים מעשי־מופת של קור רוח והתמדה מיושבים ביותר במצבי אימה, של הערמה מעודנת ביותר וניצולם של האסון והמקרה; אמיצותם שמתחת לאיצטלא של הכנעה עלובה, גבורת נפשם אשר בבוז לעובדת היותם בזויים, עולה על מידותיהם של הקדושים כולם. רבים ביקשו להציגם בזויים על ידי כך, שאלפיים שנה נהגו בהם בזיון ומנעו מהם את הגישה לכל מעמד של כבוד, לכל מה שראוי לכבוד, ולעומת זה השפילום והכפישום לתוך פרנסות מלוכלכות יותר — ואמנם, בטיפול אשר כזה הם לא נעשו נקיים יותר. אולם בזויים? הם מעודם לא פסקו לראות עצמם כנועדו לדברים הנעלים ביותר וכן לא פסקו מעולם לעטרם מידותיהם של כל הסובלים. בדרך בה הם מכבדים את אבותיהם ואת ילדיהם, בבינה הטמונה בחיי ונימוסי הנישואים שלהם, מצטיינים הם על פני כל בני אירופה. [...] או אז יחשבו כממציאים וכמורי־הדרך לבני אירופה, מבלי היות הדבר עוד בגדר פגיעה בכבודם של הללו. וכי לאיזה אפיק זולתי זה ניתן לו, לזרום, לאותו שפע של רשמים אדירים שנצטברו, ואשר ההיסטוריה היהודית ממלאת בם כל בית־אב יהודי, אותו שפע של תשוקות ומידות והכרעות והתנזרויות ומאבקים וניצחונות מכל סוג – לאן יישפך כל הזרם האדיר הזה, אם לא באנשי רוח ומעשים גדולים! או אז, כאשר היהודים יוכלו להצביע על אבני־יקר וכלי זהב שכאלה כמעשה ידיהם, ואשר כמותם לא היו מסוגלים ואינם מסוגלים ליצור עמים אירופיים, שניסיונם קצר משל היהודים ולא מעמיק כמוהו, כאשר ישראל ישלים את המרת נקמת כל דורותיו בברכת עד לאירופה: או אז יעלה ויבוא שוב זה היום השביעי, בו ישוב וישמח אלהי היהודים הקדום, יוכל להתענג על עצמו, על בריאתו ועל עמו הנבחר – ואף אנו כולנו, הלא נגל ונשמח עמו! — דמדומי שחר, ספר שלישי, §205 פרידריך ניטשה, דמדומי שחר [1881]; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים [1874], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968. דוד אוחנה, מסדר הניהיליסטים, מוסד ביאליק, ירושלים, 1994 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שוקולד מריר

שוקולד מריר הוא שמו הנפוץ של סוג שוקולד, הנמכר ללא תוספת חלב או עם כמות מועטה של חלב. לרוב יכיל השוקולד המריר אחוז גבוה יחסית של מוצקי קקאו לעומת שוקולד חלב או שוקולדים אחרים. בדרך כלל, אחוז מוצקי הקקאו יהיה למעלה מ-35%, אם כי ניתן למצוא חפיסות שוקולד המכילות 70 אחוזי מוצקי קקאו ואף יותר. הכינוי "מריר" הוא על שם המרירות המסוימת שניתנת לו על ידי האלקלואידים הרבים הנמצאים בקקאו. שוקולד מריר ניתך בטמפרטורת הגוף - 37 מעלות צלזיוס, ולפיכך מומלץ לשומרו במקום קריר. מחקרים שונים מעלים כי היות שבשוקולד המריר יש כמות גבוהה של פלבנואידים שונים, אכילת שוקולד מריר בכמות קטנה בכל יום עוזרת לשמירה על לחץ דם בריא. מחקר בין השנים 1996 - 2000 בקרב 2291 נשים בהריון, הראה כי אכילת שוקולד מריר הורידה בהיקף נרחב את היקף מקרי רעלת היריון בקרב הנשים. הסיבה לכך, נטען, היא כמות התאוברומין בשוקולד. מחקרים מאוחרים יותר הראו שאין תועלת בריאותית משמעותית מאכילת שוקולד מריר, ומנגד יש בו כמות גדולה של סוכר, שאינו טוב לבריאות. בת חן וולף, השקר המתוק של השוקולד המריר, במדור "יש מקום לספק" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 10 בינואר 2018 איילת וינשטיין, שוקולד מריר- התחליף המתוק לתפריט שלכם, במדור "תזונה וספורט" באתר של EatWell הפורטל לתזונה בריאה המחקר הרפואי בביטאון האמריקאי לתזונה רפואית. תקציר המאמר ד"ר בת חן וולף, מכון דווידסון‏, למה שוקולד מריר הוא לא בריא כמו שחשבתם?, באתר וואלה, 14 בינואר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Synizesis

Synizesis הוא מצב בו מחשיבים רצף של שתי תנועות בשורה כהברה אחת (שאינו דיפתונג), למשל באיליאדה, שורה ראשונה, - - |◡ ◡ -| ◡◡- |- - |◡ ◡-|◡ ◡ -| μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηλ ηϊάδε͡ω Ἀχιλῆ ος על הכעס, שרי מוזה, של אכילוס בן פלס הקסמטר דקטילי (dactylic hexameter) היאטוס (hiatus) Correption ערך זה הוא קצרמר בנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אן-בטיסט בנאר דה לה ארפ

ז'אן-בטיסט בנאר דה לה ארפ (בצרפתית: Jean-Baptiste Bénard de la Harpe; ‏4 בפברואר 1683, סן-מלו - 26 בספטמבר 1765) היה מגלה ארצות צרפתי, שהתפרסם בזכות גילוי מה שעתיד להיות מאוחר יותר ליטל רוק בארקנסו. הוא היה האירופאי הראשון שהגיע למה שעתיד להיות מאוחר יותר אוקלהומה. לה ארפ, התיישב במהלך שנת 1718 לחופי הנהר האדום, והקים תחנת מסחר עם התושבים המקומיים. הוא עזב ב-11 באוגוסט 1719, מלווה ב-9 אנשים (שניים מתוכם אינדיאניים מקומיים ששימשו כמורי דרך) ו-22 סוסים, ועלה במעלה הנהר. לאחר 23 ימי צעידה וחציית הרי האוצ'יטה, הוא נפגש עם מקומיים וסחר עימם. כיום מוערך כי מיקום ההתיישבות הוא כ-21 קילומטר דרומית מטלסה, אוקלהומה על הגדה המערבית של נהר הארקנסו. מסעו של לה ארפ חשוב בידיעות הרבות שהוא אסף על אורח החיים האינדיאני בתקופה והקשר הראשוני בין האדם האירופאי לשבטים באזור. כמו כן לה ארפ רשם מידע רב על האזור בו סייר. בשנת 1722, לה ארפ חצה את נהר הארקנסו ובדרכו ראה שני סלעים גדולים על גדות הנהר. הסלע הקטן יותר, על גדת הנהר הדרומית כונה "הסלע הקטן" (בצרפתית: "La Petite Roche"), והגדול יותר בגדה הצפונית, כונה "הסלע הגדול" ("La Grande Roche"). הוא הקים במקום תחנת מסחר, שסחרה עם תושבים אינדיאנים באזור. הוא המשיך בחקר האזור, עד לטווח של כ-110 קילומטרים. לה ארפ שב לצרפת בשנת 1723 ומעולם לא חזר לאמריקה עד למותו. מדיה וקבצים בנושא ז'אן-בטיסט בנאר דה לה ארפ בוויקישיתוף
פאולה מולדן

פאולה מולדן (בגרמנית: Paula Molden, ידועה גם בשם הנעורים שלה: Paula Preradović; ‏12 באוקטובר 1887 - 25 במאי 1951) הייתה משוררת וסופרת, התפרסמה בזכות כתיבת המנון אוסטריה. מולדן נולדה בווינה ב-12 באוקטובר 1887. שנתיים מאוחר יותר, משפחתה עברה לפולה, איסטריה. מאוחר יותר עברה לקופנהגן, ואז שוב לווינה. היא נישאה לעיתונאי ד"ר ארנסט מולדן, ונולדו להם שני בנים: אוטו מולדן - מחבר ופעיל פוליטי, ופריץ מולדן - עיתונאי ודיפלומט. מולדן נפטרה ב-25 במאי 1951, ונקברה בבית הקברות המרכזי בווינה. מולדן הייתה נכדתו של איש הצבא, המשורר והפוליטקאי הקרואטי פטר פרארדוביץ'. מדיה וקבצים בנושא פאולה מולדן בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוטו מולדן

פרופסור אוטו מולדן (גרמנית: Otto Molden‏; 13 במרץ 1918 - 15 ביוני 2002) היה פובליציסט וסופר אוסטרי. אמו הייתה פאולה מולדן ואביו היה ד"ר ארנסט מולדן, ממייסדי העיתון האוסטרי היומי "Die Presse" (אנ'). מולדן נולד מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ועם פריצתה של זו השנייה היה ממקימי תנועת ההתנגדות האוסטרית לנאצים - ה-05. במהלך המלחמה שיתף פעולה עם המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית. לאחר המלחמה למד באוניברסיטת וינה, ונושא הדוקטורט שלו היה תנועות ההתנגדות האוסטריות לנאצים. בשנת 1945 הקים את 'סמינר הקיץ הבינלאומי של אגודת המכללות האוסטרית' יחד עם סיימון מוזר, שהפך לפורום האירופי אלפבך, למטרת קידום אחדות אירופה, ושימש כנשיא הפורום שנים רבות. המטרה העיקרית של מולדן הייתה תהליך האיחוד האירופי, אותו רצה לקדם על ידי הקמת המפלגה הפדרליסטית האירופית, או הפדרליסט האירופי הבינלאומי, בשנת 1960. כיום משתתפים בפורום מדי שנה אלפי אנשים. מולדן נפטר בשנת 2002 בפאפוס שבקפריסין. EUROPEAN FORUM ALPBACH, Otto Molden (1918-2002)