laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עוזר מחקר

עוזר מחקר באוניברסיטאות, במוסדות אקדמיים שונים ובמכוני מחקר אחרים הוא אדם המסייע למחקר האקדמי הנערך במוסדות אלה. בדרך-כלל עוזר המחקר מסייע לפרופסור (או איש סגל אקדמי בכיר אחר) באחד או יותר ממחקריו השונים, או שהוא עובד במעבדה. סוג העבודה שעושה עוזר המחקר במסגרת עבודתו יכול להיות מגוון מאוד – החל מעבודה משרדית והקלדת נתונים וכלה בהשתתפות של ממש בשיקולים המדעיים של המחקר – תכנון ניסויים, ביצועם, ניתוח תוצאותיהם והסקת המסקנות הנדרשות. כן יכול לסייע עוזר המחקר בכתיבת מאמרים מדעיים ובחיפוש המידע הנחוץ עבור מאמרים אלה. לעיתים עובד עוזר המחקר באופן קבוע אצל פרופסור מסוים ומסייע לו בכל מחקריו, ולעיתים הוא מועסק לצורך מיזם מסוים, כגון כתיבת ספר הדורש עבודה מחקרית או ביצוע ניסוי יחיד. לעיתים עוזר המחקר משמש גם כעוזר הוראה בקורסים אותם מלמד הפרופסור שאצלו הוא עובד. תפקיד עוזר המחקר ניתן בדרך כלל לסטודנטים מצטיינים (לרוב סטודנטים לתארים מתקדמים), לא רק כדי לקבל את עבודתם, אלא גם כדי לאפשר להם פרנסה נוחה בתקופת לימודיהם.
קהת שור

קהת שור (כ"א באדר א' תרע"ט, 21 בפברואר 1919 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן קליעה ישראלי וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. קהת שור נולד ברומניה לאלקה ומיכאל, החל לעסוק בקליעה כבר בגיל צעיר, הפך למומחה והיה לאלוף רומניה מספר פעמים. אימן את נבחרת רומניה במספר אולימפיאדות. במהלך מלחמת העולם השנייה ערך פשיטות אל תוך ערים רומניות להציל יהודים שהסתתרו שם. בספטמבר 1963 עלה לישראל והשתקע בנווה שרת שבתל אביב ביחד עם אשתו שרה ובתם מיכל. עבד במשרד החינוך ובמקביל הצטרף לקבוצת הקליעה של הפועל תל אביב, ובמהרה מונה למאמן הלאומי שאימן צלפים צעירים ישראלים וכן את משלחת נבחרת ישראל למשחקים האסיאתיים בבנגקוק ולאולימפיאדת מינכן. ב-5 בספטמבר 1972 פרצו טרוריסטים ערביים, חברי ארגון "ספטמבר השחור", לחדרו בכפר האולימפי, רצחו את משה ויינברג ויוסף רומנו, ולקחו תשעה מחברי משלחת ישראל, ושור בתוכם, כבני ערובה. שור נראה פעם אחת בלבד בזמן שהיה חטוף, לבוש חולצה צהובה, כשידיו כפותות מלפנים, עומד מאחורי אנדרי שפיצר שניהל משא ומתן עם המשטרה הגרמנית. זו הייתה הפעם האחרונה שרוב האנשים ראו אותם בחיים. לבקשת החוטפים הם והחטופים הועברו לנמל תעופה שמשם תוכנן להעלות אותם למטוס ולטוס למדינה ערבית. בנמל התעופה החל ניסיון חילוץ כושל של הצבא הגרמני, שבמהלכו המחבלים רצחו ביריות וברימונים את כל בני הערובה, בהם שור, שהיה במסוק המערבי. שור, בן 53 במותו, השאיר אחריו אישה ובת. גופתו הוטסה לישראל והוא נקבר לצד עמיצור שפירא, אנדרי שפיצר, אליעזר חלפין ומארק סלבין בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב. ב-2004 בתו, מיכל שחר, הדליקה משואה ביום העצמאות ה-56 למדינת ישראל. בסרט "מינכן" בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים שחיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שיחק דייוויד פלדמן את דמותו של קהת שור. קהת שור, באתר olympedia.org דף לזכר קהת שור, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה מידע על קהת שור (באנגלית) קהת שור, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קהת שור באתר GRAVEZ דף השחקן באתר IMDb
קווינטה

קווינטה היא המרווח המוזיקלי החמישי (מלטינית: quinta - חמישית). קווינטה זכה היא המרווח הנשמע בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא 2:3 (בכוונון מושווה יחס התדירויות 27/12, כך שהיא מעט "צרה" יותר מקווינטה טהורה). בסולם דיאטוני, קווינטה היא המרווח בין שני צלילים שההפרש ביניהם הוא ארבע מדרגות בסולם. אם, לדוגמה, מתחילים בצליל רה בסולם דו-מז'ור, וצועדים ארבעה צעדים: למי, לפה, לסול וללה, מקבלים מרווח של קווינטה, בין רה ללה. אם מתחילים בצליל סי, מתקדמים לדו, רה, מי ומגיעים לפה - גם זוהי קווינטה, אם כי מסוג אחר. הקווינטה השכיחה ביותר, דוגמת זו שבין רה ללה, היא הקווינטה הזכה. בדרך כלל כשלא מציינים באיזה סוג קווינטה מדובר, הכוונה היא למרווח זה. גודל הקווינטה הזכה הוא 3.5 טון, והיא נחשבת ברוב הסגנונות המוזיקליים כקונסוננס. קווינטה נוספת שמופיעה במערכת הדיאטונית, כמו זו המתקבלת בין סי לפה בסולם דו מז'ור, היא הקווינטה המוקטנת. קווינטה זו מכונה גם "טריטון", היות שהיא מונה 3 טונים. בכל סולם דיאטוני יש קווינטה מוקטנת אחת בלבד, ומכאן חשיבותה של קווינטה זו – היא מגדירה את הסולם. קווינטה נוספת, המופיעה בסולמות המינור ההרמוני והמלודי, היא הקווינטה המוגדלת. בסולם דו מינור הרמוני, למשל, מרווח זה מתקבל בין מי במול לסי בקר. מרווח זה מונה 4 טונים. אלו הם כל סוגי הקווינטות המופיעות בסולמות ובמודוסים המערביים השכיחים, אם כי בסולמות אחרים תיתכנה גם קווינטות אחרות (קווינטות מוקטנות פעמיים, מוגדלות פעמיים, וכדומה) - ובלבד שניתן לעבור בין הצלילים על ידי ארבעה צעדים בסולם. על-פי-רוב, המרווח המשלים (או "ההפכי") של הקווינטה הוא הקוורטה. הסולמות הדיאטוניים דומים לעצמם בהזזה של קווינטה. כלומר, אם מתחילים לטייל על סולם דיאטוני החל מהמדרגה החמישית, מקבלים סולם דומה מאוד לראשון. ניתן "לתקן" סולם זה ולהופכו להשאה מדויקת של הראשון על ידי הגבהה של צליל אחד בלבד. עובדה זו הביאה להתפתחות המושג של מעגל הקווינטות. את מיתריהם של כלי קשת ממשפחת הכינור נוהגים לכוון לפי קווינטות, מסיבות היסטוריות. מדיה וקבצים בנושא קווינטה בוויקישיתוף
אנגיולוגיה

אנגיולוגיה (ביוונית: ἀγγεῖον), הידועה גם כרפואת כלי דם (באנגלית: Vascular Medicine), הוא תחום ברפואה אשר עוסק בכלי הדם ובמחזור הדם. אנגיולוגיה עוסקת בטרשת עורקים ובתוצאותיה באיברים השונים (למשל צליעה לסירוגין או מפרצת באבי העורקים). כחלק מההתעסקות בטרשת עורקים, קיים העיסוק בתפקוד אנדותל. תחומים נוספים אשר בהם עוסקת האנגיולוגיה כוללים איזון גורמי סיכון למחלת לב, קרישת יתר, מחלות לימפה, מחלות ורידים כולל פקקת ורידים ותסמונת בתר פקקת (תסמונת פוסט פלביטית; Postphlebitic syndrome ופגמים מולדים שונים במערכת כלי הדם. באירופה אנגיולוגיה קיימת מאז שנות הארבעים של המאה העשרים. לעומת זאת בארצות הברית זהו תחום חדש יחסית מאז שנות השמונים המאוחרות בלבד. בארצות הברית התחום נקרא רפואת כלי דם (Vascular Medicine). מרכזים שונים בוחרים להתייחס למקצוע האנגיולוגיה באופנים שונים. לכן, אפשר למצוא רופאים אשר טוענים שהם עוסקים במקצוע זה תוך גישה פולשנית (צנתורים, למשל) ובמקומות אחרים אילו יהיו רופאים אשר מרבית עיסוקם במרפאה או ליד מיטת החולה. קיימים עיתונים מקצועיים שונים אשר מפורסמים בעולם ואשר קשורים לתחום רפואת כלי הדם. דוגמאות הם Angiology ו-Vascular Medicine. קיימים גם איגודים שונים אשר עוסקים בתחום האנגיולוגיה וביניהם ה-International Union of Angiology ו-Society for Vascular Medicine. אנגיולוג הוא רופא אשר עוסק באנגיולוגיה. בארצות הברית אותו רופא ייקרא רופא כלי דם (בשונה ממנתח כלי דם). בחלק מהמקרים רופא כלי דם יהיה קרדיולוג אשר בחר להרחיב את ידיעותיו בכיוון זה, ובאחרים יהיה רופא פנימי ואף רופא כללי אשר המשיך לכיוון זה אחרי תום לימודיו. הכשרת אנגיולוג אורכת בין שנתיים לבין שלוש שנים וכוללת מרכיבים תאורטיים ומעשיים רבים. על אנגיולוג להכיר את תחומי העיסוק של רופאים שונים איתם בא במגע יומיומי ואשר איתם יטפל בחולים מורכבים. לכן, מרבית האנגיולוגים מבינים היטב בבדיקות הדמיה של כלי דם כגון אולטרה סאונד מסוג דופלקס ודופלר, סי טי של כלי הדם (המכונה CTA או Computed Tomographic Angiography) ודימות תהודה מגנטית של כלי דם, המכונה "MRA" (שזה Magnetic Resonance Angiography). אנגיולוגים רבים עוסקים בקרישי דם. חלק מהגישה דומה לזו הנהוגה על ידי רופאים המטולוגים, אך בשונה מהם, אנגיולוגים לוקחים בחשבון מאפיינים אנטומיים של הורידים ומנצלים את בדיקות ההדמיה לטיפול מותאם אישית. נושא נוסף שבו עוסקים רופאי כלי דם הוא חסימות בעורקים. לרוב, החסימות נובעות מטרשת עורקים, אבל יש גם סיבות נדירות יותר לחסימות. הטיפול הוא לרוב תרופתי. טיפולים נוספים כוללים פעילות גופנית מותאמת, ולעיתים פחות קרובות צנתורים וניתוחי מעקפים. לכן, על האנגיולוג להכיר את כל הגישות לאבחון ולטיפול במצבים אלו. מדיה וקבצים בנושא אנגיולוגיה בוויקישיתוף
ספרות קיריליות

ספרות קיריליות היא שיטת ספירה המבוססת על האלפבית הקירילי, אשר משמש מספר עמים סלאביים. הספרות הקיריליות שימשו ברוסיה עד המאה ה-17, אז החלו להשתמש במקביל גם בספרות הודיות-ערביות, ובין השנים 1700–1719 החליף הצאר פטר הגדול באופן סופי את הספרות הקיריליות בספרות הודיות-ערביות. בדומה לשיטת הספרות הרומיות, הספרות הקירליות מכילות את המספרים 1–9 וכפולותיהם, אך אינן מכילות את הספרה 0 – לא לציון המספר אפס ולא כשומר מקום בכתיבת שמות של מספרים באמצעות ספרות. מדיה וקבצים בנושא ספרות קיריליות בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עדנה או'בריאן

עדנה או'בריאן (באנגלית: Edna O'Brien;‏ 15 בדצמבר 1930 – 27 ביולי 2024) הייתה סופרת אירית שכתבה רומנים וסיפורים קצרים. או'בריאן נולדה בטומגרני, מחוז קלייר, אירלנד, ב-1930. אמה היגרה לתקופת מה לארצות הברית אך חזרה לאירלנד והקימה משפחה. ב-1950 סיימה או'בריאן לימודי רוקחות, וב-1954 נישאה לסופר ארנסט גבלר, ועברה עמו להתגורר בלונדון. לזוג נולדו שני ילדים והם התגרשו כעבור עשר שנים. ב-2006 קיבלה מינוי של פרופסור נלווה לספרות אנגלית בקולג' אוניברסיטת דבלין. עדנה או'בריאן כתבה רבות על אירלנד, למרות ששנים לא התגורה שם, ונגעה בנושאים חברתיים שנויים במחלוקת כמו הפלות וה-IRA. ספרה הראשון, "נערות הכפר", פורסם ב-1960. הספר הפך בהמשך לטרילוגיה. בכתיבתה התמקדה או'בריאן בתיאור רגשותיהן של נשים בודדות, והשתמשה בחומרים מחייה האישיים. יחסה אל אירלנד היה מריר וביקורתי. היחס אל נערות ונשים מצד החברה, בעיקר הכפרית, והכנסייה הקתולית כפי שהוא השתקף בכתיבתה היה כובל, משפיל ומבזה. אחת הבעיות שהיא הרבתה לעסוק בה היא השתיינות, התורמת לאלימות הגברים כלפי נשותיהם וילדיהם ועם זאת מתקבלת בסובלנות, או לפחות בעצימת עין, מצד הכנסייה. למעשה, בטרילוגיה "נערות הכפר" קשה למצוא התייחסות חיובית למישהו מן הנפשות הפועלות, ביוצא מן הכלל אחד – הווטרינר, אבי חברתה הטובה של הגיבורה הראשית, המתחלפת איתה בסיפור המעשה בגוף ראשון. הנשים בספריה של או'בריאן בודדות גם כשהן נשואות (לכאורה בבחירה חופשית שלהן) ואמהות. אין להן קשר ממשי ובונה עם שום אדם אחר, שיוכל להוות בשבילן מקור ייעוץ ומודל התנהגות - לא הוריהן, לא בני משפחה אחרים, לא מורות (נזירות קתוליות מחמירות) ולא כמרים. גם אהבתה של קייתלין לקריאה איננה מרחיבה את אופקיה ואיננה פותחת לפניה אפשרויות לשינוי חייה. היא נשארת נערת כפר נפחדת, נכלמת ונבערת מדעת עד יומה האחרון. מבחינה זו ברור שאו'בריאן הייתה האנטיתזה לדמויותיה – זו שנחלצה והתקדמה. בצעירותה קראה או'בריאן את ספרו של ת"ס אליוט על ג'יימס ג'ויס, שספרו דיוקן האמן כאיש צעיר השפיע עליה עמוקות. הערצתה לסופר הביאה אותה ב-1999 לפרסום הספר "ג'יימס ג'ויס", ביוגרפיה של הסופר הכתובה בסגנון ייחודי, יותר כמחווה לסופר מאשר כביוגרפיה טיפוסית. או'בריאן הודתה כי ג'ויס השפיע לעומק על כתיבתה. ב-2009 פרסמה ביוגרפיה נוספת, של המשורר לורד ביירון, "Byron in Love". נפטרה ב-27 ביולי 2024. 2019 – פרס דייוויד כהן לספרות. נערות הכפר – טרילוגיה ואפילוג נערות הכפר נערה ירוקת עיניים אדמת אלילים הבית שעל שפת האגם, מאנגלית: תרצה גור-אריה, הוצאת הד ארצי וספריית מעריב ג'יימס ג'ויס, מאנגלית: יורם ברונובסקי, ספריית מעריב, 2002 מדיה וקבצים בנושא עדנה או'בריאן בוויקישיתוף ראיון של פיליפ רות עם עדנה או'בריאן (באנגלית) עדנה או'בריאן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) עדנה אובראיין (1932-), דף שער בספרייה הלאומית עדנה אובריאן מתה בגיל 93, באתר הארץ, 28 ביולי 2024 עדנה או'בריאן, ברשת החברתית Goodreads Winners, David Cohen Prize for Literature (באנגלית)
וסילי הפוזל

וסילי יורייביץ' קוסוי הידוע גם כווסילי הפוזל (1421–1448; ברוסית: Василий Юрьевич Косой) היה נסיך מוסקבה במשך תקופה קצרה. הוא הוזכר בפעם הראשונה בכרוניקה הרוסית ב-1433. במהלך חתונת וסילי השני, הואשם וסילי הפוזל על ידי אמו של וסילי השני שהוא ענד תכשיט שהיה שייך לדמיטרי דונסקוי ונגנב. המהומה שקמה בעקבות האירוע הייתה בין הגורמים למלחמה הפנימית בתוך נסיכות מוסקבה. וסילי השתתף בכל הקרבות שניהל אביו יורי דמיטרייביץ' ואחיו דמיטרי שמיאקה נגד הנסיך וסילי השני. ב-1434 הוכתר יורי דמיטרייביץ' לנסיך מוסקבה, אך נפטר זמן קצר לאחר מכך. לאחר מות אביו הכריז על עצמו וסילי הפוזל כיורש העצר, אך מסיבות שאינן ידועות התנגדו אחיו ומרבית מתומכיו להכתרתו לנסיך מוסקבה וחברו לווסילי השני. בעקבות המהלך החליט וסילי הפוזל לברוח לנובגורוד, לאחר כחודשיים עבר לקוסטרומה, ובינתיים הוכתר וסילי השני לנסיך מוסקבה. לאחר מספר קרבות, הובס וסילי הפוזל ונעצר ב-1436. כאקט עונשין החליט וסילי השני לעקור את עיניו. לאחר אירוע זה, לא הוזכר עוד שמו בכרוניקות. ככל הנראה מת במעצר ב-1448. Кинёв Сергей Леонидович. МОСКОВСКИЕ КНЯЗЬЯ ПЕРИОДА ДИНАСТИЧЕСКИХ ВОЙН ВТОРОЙ ЧЕТВЕРТИ XV В. В ВЕЛИКОКНЯЖЕСКОМ И НЕЗАВИСИМОМ ЛЕТОПИСАНИИ (ГАЛИЦКАЯ ВЕТВЬ). (ברוסית) מדיה וקבצים בנושא וסילי הפוזל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיר רפאים

יישוב רפאים הוא יישוב שננטש לחלוטין על ידי תושביו. בהתאם לגודל היישוב נהוג גם לומר עיירת רפאים או עיר רפאים. המונח גם משמש לעיתים בהשאלה לתאר ערים, עיירות או שכונות המיושבות באופן דליל משמעותית מאשר בעבר. נטישת היישוב יכולה להיות תהליך מתמשך שמקורו בהידלדלות האוכלוסייה המקומית בשל הגירה, מגפה, רעב וכן הלאה או אירוע חד פעמי שהביא לנטישה. לעיתים ננטשים יישובים ששוכנים סמוך לדרכים ונשענים על אספקת שירותים לעוברי הדרך, כאשר נסללת דרך חדשה ומתמעט מספר הנוסעים בדרך שלצידה שכן היישוב. מה שנשאר מאותם מקומות יישוב קפא בזמן ולפיכך מהווה מעין קפסולת זמן לתרבות יותר ישנה. בין יישובי הרפאים המפורסמים: אנגקור, פטהפור סיקרי ופריפיאט. בין הגורמים הנפוצים להפיכת יישוב לעיר רפאים: מלחמות - גורם מאוד ידוע של נטישת יישובים סואץ - עיר במצרים, על תעלת סואץ שהייתה הגבול בין מצרים לישראל. בתקופת מלחמת ההתשה, כשהפצצות משני הצדדים פגעו בה, ובעיקר בבתי הזיקוק, גרמו לנטישת התושבים עד להפסקת האש. ח'וראמשהר - עיר איראנית על גבול איראן-עיראק, הייתה בלב אזור קרבות במלחמת עיראק-איראן (1980-1988), נחרבה, ננטשה והוקמה מחדש פרישטינה - בירת קוסובו, ננטשה במהלך מלחמת קוסובו (1996-1999), אך לאחר המלחמה חזרו אליה חלק ניכר מתושביה כובאני - עיר בכורדיסטן הסורית שנחרבה בעת מלחמת האזרחים בסוריה, אך במהלך המלחמה חזרו אליה חלק ניכר מתושביה קוניטרה - עיר סורית שהוחזקה בידי ישראל בין 1967 ל-1974 ולא שוקמה לאחר החזרתה לסוריה. פעילות כלכלית מצומצמת שלא יכלה להמשיך לתמוך באוכלוסייה המקומית. לדוגמה: צ'ופוט-קלה - יישוב בקרים שכל תושביו הקראים נטשוהו עם קבלת ההיתר להגר ממנו. נינינגר - עיירה בארצות הברית אסון טבע או אסון מעשה ידי אדם שהביא לקריסת יכולת הקיום של האוכלוסייה. לדוגמה: פריפיאט וצ'רנוביל - ערים שננטשו באחת בשל אסון צ'רנוביל. ג'ונסטאון - קומונה מבודדת בגיאנה שנכחדה באחת בעקבות התאבדות המונית. סנטרליה - יישוב בפנסילבניה, ארצות הברית שננטש בעקבות בעירת פחם מתחת לעיר. פלימות' - יישוב במונטסראט שננטש בעקבות התפרצות הר געש. פיצ'ר - עיירה באוקלהומה, ארצות הברית שננטשה בעקבות זיהום הסביבה והקרקע במתכות כבדות שנכרו בסביבתה ובשל האפשרות של התמוטטות מכרות מתחת לעיר. ויז'ה אפקואן - עיירת נופש בפרובינציית בואנוס איירס, ננטשה בשנת 1985 בעקבות שיטפון. החלטה ממשלתית מכוונת או מדרג גבוה מספיק שחייבה את האוכלוסייה לנטוש. לדוגמה: סוול - עיירת כורים בצ'ילה שננטשה בהדרגה בעקבות החלטה להעביר את מגורי התושבים ליישוב סמוך. ויילס (אונטריו, קנדה), סנט תומאס (נבדה, ארצות הברית) - יישובים שננטשו בעקבות הצפה צפויה שמקורה ביצירת נתיב מים חדש או לחלופין בניית סכר. פירמידה (סבאלברד) - יישוב רוסי באי הנידח אשר פונה וננטש בהוראת רוסיה, בגלל עלות אחזקתו הגבוהה כתוצאה מריחוקו. חלק מיישובי הרפאים אף הופכים עם הזמן למוקדי משיכה תיירותיים, למשל צ'ופוט-קלה וסוול שהוכרזה כאתר מורשת עולמית. תסמונת העיירה לבנדר – קריפיפסטה המבוססת על עיירת רפאים בדיונית במשחקי הווידאו "פוקימון אדום וכחול", לפיה למעלה ממאה ילדים יפנים התאבדו לאחר האזנה למנגינה שבעיר. מדיה וקבצים בנושא עיר רפאים בוויקישיתוף Behind Creepypasta, the Internet Community That Allegedly Spread a Killer Meme, טיים (מגזין)
מסד נתונים רשתי

מסד נתונים רשתי מציג את מסד הנתונים כרשת של צמתים וערוצים, כאשר כל הצמתים מייצגים רשומות נתונים, והערוצים מייצגים יחסים בין הרשומות. השימוש בגישה זו שכיח כאשר קיימים קשרי גומלין מרובי קשרים בין רשומות הנתונים. מדיה וקבצים בנושא מסד נתונים רשתי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי המחשב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוהל (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אוהל – מחסה ומבנה מגורים ארעי המורכב מיריעות אוהל (הלכה) – דיני אוהל בהלכה מסכת אהלות – מסכת משנה בסדר טהרות אוהל (קבר) – כינוי ביהדות לקבר שעליו בנוי מבנה אוהל הרבי מליובאוויטש – אתר הקבורה של רבי יוסף יצחק שניאורסון ורבי מנחם מנדל שניאורסון אהל (תיאטרון) – תיאטרון עברי בתקופת היישוב ובשנות המדינה הראשונות פירושים נוספים אהל – צמח חד שנתי ממשפחת החייעדיים אהל מצוי
חיה יוסף

חיה (לני) יוסף (20 בפברואר 1920 – 4 בדצמבר 2021) הייתה עיתונאית וסופרת ישראלית. חיה יוסף נולדה בשם חיה בוצ'קו ב-1920 בצ'חנוב שבפולין, וכעבור כשנה עברה עם הוריה לגרמניה. בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ונשלחה לקיבוץ גן שמואל, בו גרה במשך שנתיים. לאחר מכן עברה לתל אביב, למדה ריקוד אצל גרטרוד קראוס ומשחק אצל צבי פרידלנד. ב-1939 נישאה לעיתונאי "על המשמר" חנן יוסף. בשנת 1956 יצאו לשליחות בחו"ל, שם התוודעה לשיטת פלדנקרייז, לריפוי בתנועה ולידה טבעית, ולמדה את תחום הצרכנות. בשובה לישראל פתחה בית ספר לריתמיקה לילדים, ובמקביל החלה לכתוב סיפורי ילדים, שפורסמו ב"משמר לילדים" והוקראו בתוכנית הרדיו לילדים בשבת בצהריים. התגוררה בשיכון מפ"ם בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשנת 1967 התאלמנה מבעלה, שנפטר בגיל 48. עברה להתגורר בלב תל אביב, בבית ישן אותו שיפצה בעצמה. בסוף שנות ה-70 החלה יוסף לכתוב למבוגרים ב"על המשמר", בין השאר במדור קבוע בעל המשמר במסגרת "דף למשפחה", ומאוחר יותר במוסף "חותם". עם סגירת העיתון ב-1995 עברה לכתוב בעיתון "דבר", ולאחר סגירתו של זה ב-1996 השתתפה בקביעות בתוכנית הרדיו של עוגניה שמחוני בקול ישראל, ומאז לקחה חלק בעשרות תוכניות רדיו. עם הקמת הערוץ השני שובצה בתוכנית במסגרת הטלוויזיה הניסיונית, ומשם הוזמנה ל"בין הכיסאות", תוכניתה של רבקה פרידמן-סנה בטלוויזיה החינוכית. לכבוד שנת ה-50 למדינה ראיינה יוסף 50 דמויות מרכזיות מחיי הארץ, בהם פוליטיקאים, אמנים ואנשי רוח. בשנותיה האחרונות לקחה חלק בתוכניות רבות שפנו לגיל הזהב, הן ברדיו והן בטלוויזיה, לצדם של מנחים כגדעון רייכר, אלכס אנסקי וטלי ליפקין-שחק. ביום העצמאות תשע"ב (2012) הוענק לה התואר יקירת העיר תל אביב-יפו. יוסף נפטרה בביתה ב-4 בדצמבר 2021, בגיל 101. השאירה אחריה בת ובן, ארבעה נכדים ונינים. מהריון ללידה, תל אביב: ספרית הפועלים בשיתוף עם הוצאת שבא, תשל"ו. עצות מן השרוול; ציורים: אדר דריאן, תל אביב: מודן, 1993. (לכלכלת הבית) במטבח שלי, תל אביב: מודן, 1995. שלושה חדשים ויום, תל אביב: י. גולן, 1999. (יומן על אודות מחלתו של פינק (פנחס) דגן (וייץ)) סבתא בישלה --- תרופה; איורים - אדר דריאן ; צילומים: בועז לניר, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ס 2000. סיפורים קטנים על אנשים גדולים: ראיונות, תל אביב: י. גולן, תשס"ה 2005. מדיה וקבצים בנושא חיה יוסף בוויקישיתוף חיה יוסף, דף שער בספרייה הלאומית אלי אלון, הלכה לעולמה העיתונאית חיה יוסף בגיל 101, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 בדצמבר 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא סופרים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דמיטרי שמיאקה

דמיטרי שמיאקה (ברוסית: Дмитрий Юрьевич Шемяка‏; 1420–1453) היה נסיך מוסקבה בתקופת מאבק בין בני דמיטרי דונסקוי על כס הנסיך. מקור השם שלו אינו ברור. קיימות שתי גרסאות - שהקמור הוא מילה טטרית שפרושה "תכשיט" או לפי הגרסה השנייה - פרוש השם הוא "בעל כוח גדול במיוחד". בשנות ה-30 של המאה ה-15 הוא היה שותף פעיל במאבק אביו יורי דמיטרייביץ' ואחיו ואסילי הפוזל על כס נסיך מוסקבה. לאחר פטירתם, החל משנת 1436 הוא היה בראש המחנה. ב-7 ביולי 1445 במהלך הקרב בין ואסילי השני, נסיך מוסקבה לבין הכוחות של חאנות קאזאן הנסיך נלקח בשבי. בהתאם לנוהג, כס נסיך מוסקבה הועבר לדמיטרי שמיאקה כי באותה התקופה הוא היה הבכור בין צאצאיו איוואן הראשון, נסיך מוסקבה. ואסילי השני הבטיח סכום כסף גדול לחאן, הצליח להשתחרר מהשבי ואף קיבל משוביו כוח צבאי שהיה צריך לעזור לו לחזור לשלטון. עם חזרתו של ואסילי למוסקבה, דמיטרי שמיאקה העביר לו את השלטון ללא בעיות וחזר לעיר אוגליץ' באזור מוסקבה. לצורך העברת כסף לשוביו ואסילי הגדיל מאוד את המיסים והדבר גרם להתמרמרות גדולה בקרב האצילים בנסיכות. רבים מהם ביקשו מדמיטרי לחזור למוסקבה. בתמיכתם, בפברואר 1446 הוא כבש את העיר והחל כהונה שנייה של שלטונו. מספר ימים לאחר מכך נתפס גם נסיך ואסילי. דמיטרי שמיאקה החליט לעוור אותו לאות נקמה על אחיו ואסילי הפוזל ושלח אותו לאוגליץ'. אבל השלום בין בני הדודים היה שברירי מאוד. בסוף שנת 1446 כוחות שתמכו בואסילי השני התקרבו למוסקבה וב-17 בפברואר 1447 הוא החזיר לעצמו את השלטון. דמיטרי שמיאקה המשיך במאבק צבאי, אך ללא הצלחה והפסיד במספר קרבות. בשנת 1452 הוא הצליח להימלט לנובגורוד וככל הנראה הורעל שם בשנת 1453. מדיה וקבצים בנושא דמיטרי שמיאקה בוויקישיתוף קורות חיים
לחשן

לחשן הוא אדם הנמצא בקרבת הבמה בתיאטרון, ותפקידו לסייע לשחקן שעל הבמה במקרה ששכח את המילים שעליו לומר, או ששכח לנוע למקום על הבמה שבו עליו להיות. הטכנולוגיה המודרנית מאפשרת למקם את הלחשן שלא בקרבת הבמה, תוך שימוש באוזניות אלחוטיות. בדרך כלל עוסק בתפקיד זה מנהל ההצגה, שבידיו הטקסט המלא של המופע, ובו גם ההעמדה של כל סצנה. לחשנים היו בעבר חלק קבוע בצוות התיאטרון, אך כיום בתיאטרון מקצועי הסתייעות בלחשן נחשבת לחוסר מקצועיות. לעיתים אין להימנע ממנה, למשל כאשר מדובר בשחקן שזיכרונו נחלש, והוא זקוק לנוכחות של לחשן, לפחות ליתר ביטחון. מדיה וקבצים בנושא לחשן בוויקישיתוף פטריק הילי, מה עושים כששחקן שוכח את הטקסט באמצע ההצגה?, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מלנתיוס

מֶלַנְתיוּס (מיוונית: Μελάνθιος) הוא דמות מיתולוגית המופיעה באודיסאה להומרוס. מלנתיוס היה רועה צאן שעבד בביתו של אודיסאוס לצד רועה החזירים אומאיוס ורועה הבקר פילוטיוס. מלנתיוס היה היפוכו של אומאיוס. מלתוניוס היה רועה עזים שסיפק את העזים הטובות ביותר לעדר כדי להכין סעודה למחזרי פנלופה. הוא שירת את המחזרים ליד שולחן האוכל, מזג להם יין ואף הדליק אש באולם לפי בקשתם. נראה כי מלתוניוס היה מועדף על רבים מהם, כאשר אורימכוס מצוין כמי שמחבב אותו במיוחד, והוא הורשה לסעוד באותו אולם עם המחזרים. אודיסאוס, שהתחפש לקבצן ושהיה מלווה באומאיוס, פוגש במלתוניוס בדרכו לעיר, ליד המזרקה המוקדשת לנימפות. מלתוניוס מיד לועג לאודיסאוס ובועט בו בירך, מבלי לדעת שהוא בעצם מבזה את אדונו, דבר שגורם לאודיסאוס לשקול לתקוף אותו. מאוחר יותר, כאשר אודיסאוס מובא בפני המחזרים, מלתוניוס טוען כי אינו יודע דבר על הזר ושאומאיוס הוא האחראי היחיד להבאתו. דבריו מובילים לנזיפות מצד המחזרים כלפי אומאיוס. במהלך הקרב עם המחזרים, תופסים אומאיוס ופילויטיוס את מלתוניוס בניסיון לגנוב עוד כלי נשק ושריון עבור המחזרים. לפי פקודתו של אודיסאוס, הם קושרים אותו ותולים אותו מהקורות, שם אומאיוס לועג לו. לאחר שהקרב מסתיים, טלמאכוס (בנו של אודיסאוס), אומאיוס ופילויטיוס תולים את שתים-עשרה העבדים, כולל אחותו של מלתוניוס, מלנתו. לאחר מכן נלקח מלתוניוס לחצר הפנימית, שם כורתים לו את האף והאוזניים בעזרת חרב, תולשים את אבר מינו כדי להאכיל בו את הכלבים, ולבסוף, בכעסם, כורתים לו את הידיים והרגליים. לפי מלקולם דייוויס מקולג' סנט ג'ון באוקספורד, הטקסט אינו מציין מי בדיוק מבצע את המעשה של השחתת גופו של מלתוניוס. ריק ניוטון מאוניברסיטת קנט טען כי "אין כל רמז" לכך שתלאמכוס לא השתתף בהוצאתו להורג של מלתוניוס, ואין תשובה מפורשת לשאלה האם אודיסאוס ביקש משלושתם להרוג את מלתוניוס. ניוטון מזהה את אומאיוס ופילויטיוס כמי שמשתתפים במעשה ההשחתה. הטקסט אינו מציין במפורש שמלתוניוס מת כתוצאה מהפציעות האלו. דייוויס טען כי לדעתו מלתוניוס שורד את הפציעות הללו. לדבריו, אופייה של ההשחתה מצביע על מעמדו החברתי הנמוך של מלתוניוס, בהשוואה למותם האצילי יותר של המחזרים. הוא גם מוסיף כי מלתוניוס הופך ל"מת מהלך", אשר חשוף ללעג כתוצאה מעונש נורא ומשפיל זה. ניוטון טוען כי מלתוניוס מת מפצעיו, וכי ההשחתה מהווה הוצאה להורג. על פי מילון הביוגרפיה והמיתולוגיה היוונית והרומית בעריכתו של ויליאם סמית, אודיסאוס היה אחראי למותו של מלתוניוס, וכי מוות זה נעשה באכזריות רבה. מארק בוצ'ן טען כי מלתוניוס מת וכי ההשחתה של ידיו, רגליו ואיבר מינו מכילה סמליות; לטענתו, האיברים הראשונים משמשים בקרב, בעוד שהאיבר האחרון הוא "ביטוי ברור יותר לגבריותו". Homer, Odyssey 20.174 Homer, Odyssey 20.226 Homer, Odyssey 17.257 ff. Homer, Odyssey 17.212 ff. Homer, Odyssey 17.370–375 Homer, Odyssey 22.458–488 Davies, p. 536. Newton, p. 6. Davies, p. 535. Davies, p. 535-536. Davies, p. 536. Buchan, Mark (בדצמבר 2015). "Penelope's Foot". Ramus. Aureal Publications. 44 (1-2: New Essays on Homer: Language, Violence, and Agency): 141–154. doi:10.1017/rmu.2015.7 – via Cambridge University Press/Cambridge Core. {{cite journal}}: (עזרה) - Cited: page 153.
מהימנות

האם התכוונתם ל... מהימנות (שיטות מחקר) – המידה שבה כלי המדידה מודד את הידע או הכישורים באופן עקבי. מהימנות (דיני ראיות) – מושג מתחום דיני הראיות הנוגע ליחסו של בית המשפט לעדות.
כנסיית אולם

כנסיית אולָם היא כנסייה שכל ספינותיה או אגפיה (הספינה הראשית (אולם התווך) והספינות המשניות (הסיטראות)) הן שוות גובה, ולעיתים מאוחדות תחת גג אחד. המונח נטבע לראשונה באמצע המאה ה-19 בידי חוקר תולדות האמנות וילהלם ליבקה. בניגוד לבזיליקה המסורתית, בה הספינות המשניות נמוכות מהספינה הראשית, ובכך מתאפשרת חדירת אור מחלונות קומת התאורה, התאורה בכנסיית אולם היא מהחלונות הצידיים של הספינות המשניות, שגובהן בדרך כלל הוא כגובה הקיר. לתכנון של כנסיית האולם יש היסטוריה ארוכה, ודוגמה מוקדשת היא קפלת ברתולמאוס (Bartholomäuskapelle) של הבישוף של מיינוורק, שנחנכה בסביבות 1017. עם זאת כנסיות האולם הגיעו לשיאן רק באדריכלות הגותית המאוחרת, בעיקר בגרמניה (ובסגנון הזונדרגותיק) באזור וסטפאליה. סגנון זה זכה לעדנה גם באנז'ו שבצפון צרפת, למשל בקתדרלת פואטייה), ובמקומות אחרים, תכנון כנסיות האולם אומץ בהיקף קטן יותר, כמו בכנסיית טמפל בלונדון. מספר כנסיות של התחייה הגותית מחקות את תכנון כנסיית האולם, בעיקר אלה העוקבות אחרי תקדימים גרמניים באדריכלות. דוגמה לכנסיית אולם נאו-גותית היא כנסיית סנט פרנציס סיילס בסנט לואיס מיזורי, שתוכננה בידי ויקטור קלותו והושלמה ב-1908. מונח אחר לגמרי, אך בעל שם זהה, מהמאה ה-20, משמש לתיאור מבנה רב-שימושי עם כיסאות הניתנים להזזה במקום ספסלים, ואזור מזרחי שניתן להסתרה במסך, ובכך להפוך את הכנסייה לאולם ומרכז קהילתי. מבנים כאלה היו פופולריים במרכזי הערים בבריטניה החל משנות ה-60 של המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא כנסיית אולם בוויקישיתוף כנסיית אולם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Wilhelm Lübke Die mittelalterliche Kunst in Westfalen (1853) ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.