laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כלכלת רומניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה

בתקופת מלחמת העולם הראשונה כלכלת רומניה הושפעה מאוד מההתרחשויות הפוליטיות והצבאיות. פתיחת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, השפיעה על כלכלת רומניה, למרות שהיא שמרה על נייטרליות במהלך השנתיים הראשונות של המלחמה. חסימתן של דרכי מסחר בגלל המלחמה, מגבלות מנהלתיות שהטילו המדינות השונות על תנועת הסחורות, כדי לשרת את המאמץ המלחמתי שלהן ולמנוע סיוע מאויביהן, שינויים חדיש בהיצע ובביקוש לסחורות השונות, כל אלה השפיעו, בדרך כלל לרעה, על היקף סחר החוץ של רומניה ובעקיפין גם על השוק הפנימי של רומניה. פתיחת מעשי האיבה ניתקה את דרכי היבשה של היצוא החקלאי המסורתי של רומניה אל ארצות מערב אירופה. האימפריה העות'מאנית סגרה את הבוספורוס והדרדנלים בפני המעבר הימי של יצוא זה. בתקופה זו החקלאות היוותה 80% מכלכלת רומניה, לכן הפגיעה הייתה קשה. גם יתר ענפי הכלכלה נפגעו - מחסור בחומרי גלם, מכונות וחלפים שלא הגיעו בגלל ניתוק הדרכים או בגלל הפנייתם למאמץ המלחמתי של מדינות אחרות, פגעו ביכולת הייצור של התעשייה ושל ענף המכרות והפקת הנפט. הנפט הרומני, שהפקתו נתקלה בקשיים, כאמור לעיל, היה מבוקש מאוד וגרמניה הציעה לתת עבור כל קרון של נפט קרון של תחמושת. בתקופה זו רומניה ניסתה להכין את צבאה ולצייד אותו, שיהיה מוכן להצטרף למלחמה ברגע המתאים, אך התעשייה המקומית לא הייתה מסוגלת לספק את צרכיו והמדינות הזרות לא היו מוכנות לספק לרומניה חומרי מלחמה, שהיו עלולים להיות מופנים כנגדן. ניתוק דרכי המסחר עם מערב אירופה יצר מצב בו הייתה עדיפות ברורה לסחר עם מעצמות המרכז ואומנם, ב-1915, מדינות אלה קלטו 78% מהיצוא הרומני. גרמניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית הקימו מונופולים ליבוא הדגנים, מונופולים שהכתיבו מחירים נמוכים מכפי שרצו הרומנים. בתגובה הקימה רומניה מונופול ליצוא, שהתמודד מול מונופולי היבוא. המונופול הרומני, שנקרא "הוועד המרכזי לממכר ויצוא הדגנים והמוצרים הנלווים", קבע את הכמויות הדרושות לצריכה פנימית, את המחירים המרביים למכירה ברומניה, את המכירים המינימליים ליצוא, עסק במכירת התבואות בחו"ל וגם בהעברתן. בגלל הקשיים השונים, בתקופה 1913 - 1915, נפח היצוא הרומני הצטמצם לשליש. צמצום ההכנסות הנובעות מיצוא ולעומתן ההוצאות המוגדלות על הצטיידות הצבא, כולל הלוואת מחו"ל הביאו להגדלת כמות המזומנים בשוק הפנימי, עד פי שלושה, מה שהזין את האינפלציה. השלטון הרומני, שהחליט על שמירת הנייטרליות, היה מודע שבמוקדם או במאוחר רומניה עשויה להצטרף למלחמה, מרצונה או שלא מרצונה, לכן עשה מאמץ עילאי להכנת הצבא הרומני למלחמה. לתשלום עבור הצטיידות הצבא, הממשלה הרומנית לקחה מהבנק הלאומי ארבע הלוואות, בסכום כולל של 400,000,000 לאי והלוואות חוץ מהממלכה המאוחדת ומאיטליה. אוניברסיטת טרנסילבניה בברשוב, הפקולטה למדעי הכלכלה, נושאים הנוגעים להיסטוריה הכלכלית של רומניה - פרק 9, כלכלת רומניה במהלך מלחמת העולם הראשונה (ברומנית) המרצה האוניברסיטאי, דר' אאורל פיטורקה, אוניברסיטת קראיובה - ההיסטוריה של הכלכלה הלאומית (ברומנית)
עליית מי העומק

עליית מי העומק (באנגלית: Upwelling), או נביעה, היא תהליך בו מי עומק עולים מעומק האוקיינוס. התהליך מביא מי עומק עשירים בנוטריאנטים (חומרים אורגניים שהם שרידים של בעלי חיים וצמחים שמתו) ודלים בחמצן אל פני השטח. התהליך ההפוך הוא "שקיעת מי שטח" או "down welling". עליית המים נובעת מתהליכים שונים: תנועת המסוע הימי נביעה חופית - נובעת מהשפעת הרוח באזור החוף. אם הרוח נעה לאורך החוף וכוח קוריוליס פועל על המים החוצה מהחוף (למשל בסופת הוריקן), מי השטח ינוע לעומק הים ומי עומק יעלו ויתפסו את מקומם. עליות מי עומק ידועות קיימות לחופי פרו, כאשר בדרכו של זרם הומבולדט צפונה גורמים שילוב של רוחות מן היבשה, זרמים עליונים, צורת מדף היבשת ותנועת כדור הארץ לעליית מי העומק. יחד עם עליית מי הים הקרים ממעמקים עולים אל פני השטח חומרים מזינים (נוטריאנטים). חומרים מזינים אלו גורמים לצמיחה עשירה של פיטופלנקטון (סוג של אצות המסוגל לבצע פוטוסינתזה) שהם השלב הראשון בשרשרת המזון. מן הפלנקטון ניזונים הדגים הקטנים, (בעיקר דגי עפיאן (אנשובי Engraulis ringens)), שמהם ניזונים הדגים הגדולים יותר. הדגה המרובה מהווה בסיס לתעשיית הדיג הנרחבת של פרו. באל-ניניו העליות נחלשות ופוריות המים יורדת. במצב זה מי השטח חמים יחסית למי העומק שעולים שם, ולכן האידוי מוגבר ויש יותר משקעים מהרגיל באזור היבש. נביעה דומה קיימת במזרח אפריקה. נביעה מרכזית אחרת קיימת באזור חצי האי ערב, וקשורה לתופעת המונסון. בקיץ צפוני, הרוחות נעות לכיוון צפון מזרח וגורמות לנביעה לאורך מזרח אפריקה. בחורף הצפוני הרוחות נעות בכיוון ההפוך וגורמות לנביעה באזור החופים המערביים של הודו. מדיה וקבצים בנושא עליית מי העומק בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חומרי מזון

חֹמֶר מָזוֹן (נוּטְרִיֵּינְט או נוטריאנט) הוא יסוד או תרכובת כימית החיוניים לחיים ולגדילה של יצורים חיים. שני השימושים העיקריים של חומרי המזון הם לבניין הגוף ולאספקת אנרגיה. כל הנוטריאנטים משתתפים במחזורים ביוגיאוכימיים המאפשרים שימוש חוזר בהם. מאקרונוטריאנטים הם נוטריאנטים הנצרכים בכמויות גדולות לצורך קיום הגוף. הם כוללים חמצן, פחמן, מימן, חנקן, זרחן וגופרית. המולקולות העיקריות הנוצרות מהם הן פחמימות, חלבונים ושומנים. מיקרונוטריאנטים הם נוטריאנטים הנצרכים בכמויות קטנות יותר. אחד השימושים המוכרים במיקרונוטריאנט הוא הרעיון של זריעת האוקיינוסים בברזל באזורים בהם הוא גורם מגביל ובכך לעודד פוטוסינתזה. עקב חשיבותם הרבה מרבה האנושות להתערב בתהליכים הקשורים בנוטריאנטים. הדוגמה הפשוטה ביותר לכך היא ייצור דשנים. יש לפעילות זו צד שלילי - בשל הזרמת דשנים לים נוצר מצב של עודף נוטריינטים, הגורר פריחת אצות. במצב של היעדר מין הניזון מהאצות התרבות האצות יכולה להביא לחוסר חמצן (אנ') באזורים החופיים אשר מובילה לתמותת יצורים ימיים. אזורים בהם מתקיימת התופעה נקראים אזורי מוות (אנ'). רכיבי תזונה חיוניים אבות המזון ערך תזונתי מדיה וקבצים בנושא חומרי מזון בוויקישיתוף חומרי מזון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנחיות תזונה למתגייס, באתר צה"ל ד"ר דניאל מדר, בגלל הרוח, אתר זווית, 3 במאי 2015 ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רפאל מיוחס

הרב רפאל מיוחס בן רבי שמואל (ה'תס"א (1701) – כ"ב אב ה'תקל"א (1771)) היה הראשון לציון העשירי. מחכמי ירושלים ושד"ר. נולד בירושלים לרב שמואל ממשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד. נכד לר' ישראל יעקב חגיז ונין לר' משה גאלנטי. נתייתם בילדותו. למד בישיבת בית יעקב פירירה. בימיו הייתה מצוקה קשה בירושלים, הנהגת הקהילה התפוררה בעקבות מעצרים ובריחות. בצורת קשה פקדה את ירושלים ב-1722. מושל עריץ וחמסן נתמנה בה ב-1723, דרש מן הקהילה תשלום של 91,000 גרוש תוך 91 יום ואסר את פקיד הקהילה סבו ר' משה מיוחס. ר' רפאל יצא בבהילות לקושטא בשליחות הצלה ובעזרת פרנסי הקהילה שם הצליח להשפיע על השלטונות שיורו למושל למתן דרישותיו. את סיפורי הניסים הרבים שקרו לו לאורך הדרך לקושטא ובחזרה מנה בספר 'מגילת יוחסין', ואף קבע את יום ט"ז באדר, יום חזרתו ירושלימה, ליום טוב לו ולזרעו עד עולם. יום זה מכונה בקרב משפחתו 'פורים של משפחת מיוחס'. כן שימש כשד"ר בקושטא ובמצרים. היה מראשי רבני ירושלים, בשנת 1756 נתמנה למשרת הראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד יום פטירתו. גם בנו הרב משה יוסף מרדכי מיוחס חיבר ספרים רבים. נפטר ב-כ"ב באב ה'תקל"א (1771), ונקבר בחלקת החסידים אשר בהר הזיתים. אחיו היה רבי אברהם מיוחס, מחבר הספר "שדה הארץ". דודו היה רבי רפאל שלמה הבדלה. פרי האדמה - ביאורים על הרמב"ם בארבעה חלקים. מזבח אדמה- חידושי דינים של כל חלקי שו"ע. פני אדמה - דרשות. מנחת ביכורים - חידושי הלכות על כמה מסכתות, וספרי דרשות. מרדכי מרגליות (עורך כללי), "רפאל מיוחס", אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, תל אביב: י' צ'צ'יק, תש"ו, באתר היברובוקס רפאל מיוחס, באתר "החכם היומי" רפאל בן שמואל מיוחס (1695-1771), דף שער בספרייה הלאומית מצבת הרב מיוחס בכ"ר שמואל בהר הזיתים ראו את הסכמת רבי רפאל לספרו של אחיו, באתר היברובוקס. הספר "פרי האדמה - חלק א",הספר "חלק ב", הספר "חלק ג", הספר "חלק ד", מאתר הספרים העבריים הספר "מזבח אדמה", מאתר הספרים העבריים הספר "פני אדמה", מאתר הספרים העבריים הספר "מנחת ביכורים", מאתר הספרים העבריים
פרנץ קרומר

פרנץ קרומר (Franz Krommer; ‏27 בנובמבר 1759 - 8 בינואר 1831) היה מלחין צ'כי בן התקופה הקלאסית. קרוֹמר נולד בקמניץ (עיירה כ-80 ק"מ דרום-מזרחית לפראג), בשם פרנץ קרמרז'. הוא החל את לימודי המוזיקה שלו בגיל 14, בלימודי עוגב וכינור עם דודו אנטון קרומר. כשהיה בן 18 התחיל לעבוד כנגן עוגב זמני בטוראן (Turan). בשנת 1785 למד קרומר בווינה ועבד ככנר אצל אחד מאצילי הונגריה של התקופה, הדוכס סטירום מסימונטורי (Styrum zu Szimontorony). בין השנים 1790-1795 ניצח על תזמורת בקתדרלה בפאץ'. החל מ-1793 עבד קרומר כמנצח ומלחין בשירותיהם של הדוכס קרואי (Karolyi) ושל הנסיך גרסלקוביץ'. מכיוון שעבודתו בהונגריה לא סיפקה אותו מבחינה מקצועית, חזר קרומר ב-1795 לווינה, שם ניגן בתזמורת ככנר ונגן כלי נשיפה, ועבד כמורה למוזיקה וכמלחין. בשנת 1810 ניצח על הבלט בתיאטרון המלכותי בווינה, ומ-1818 ועד סוף חייו היה מלחין החצר הקיסרית ומנצח התזמורת, תפקיד אותו נשא בזמנו, וולפגנג אמדאוס מוצרט. במהלך שהותו בווינה, שינה את שמו מקרמרז' לקרומר, בשל כך הוא מכונה לפעמים קרומר-קראמרז'. קרומר קיבל ציונים לשבח רבים מפרנץ הראשון קיסר אוסטריה, שאותו ליווה בנסיעותיו לאיטליה וצרפת. הוא מונה כחבר כבוד של הקונסרבטוריון במילאנו ובפריז. קרומר נפטר ב-8 בינואר 1831 בווינה. הוא נחשב לאחד המלחינים הצ'כים המצליחים ובעלי ההשפעה בווינה בתחילת המאה ה-18, והוא הלחין מעל 300 יצירות. יצירותיו הודפסו בגרמניה, צרפת, אנגליה, דנמרק, איטליה, וארצות הברית, והוא קיבל חברות כבוד במוסדות מוזיקליים רבים בפריז, מילאנו, וינה ובמקומות נוספים. קרומר פיתח את כל הז'אנרים במוזיקליים המקובלים בתקופתו, ושם דגש מיוחד על כלי נשיפה. מדיה וקבצים בנושא פרנץ קרומר בוויקישיתוף פרנץ קרומר, באתר AllMusic (באנגלית) פרנץ קרומר, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנץ קרומר, באתר Discogs (באנגלית) יצירות של קרומר
אמי - הילדה עם הילקוט הכחול

אמי - הילדה עם הילקוט הכחול (בספרדית: Amy, la niña de la mochila azul) היא סדרת טלוויזיה מקסיקנית שהופקה על ידי חברת "טלוויסה" - מפיקת הטלנובלות המקסיקנית הגדולה, והופצה במספר מדינות בעולם. בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הילדים בשם "אמי". העלילה מבוססת על סיפור-עם מקסיקני עתיק בשם "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול". בזמן הפקת הסדרה זכו טלנובלות הילדים, כגון "קטנטנות", להצלחה. הסדרה זכתה אף היא להצלחה במקומות בהן שודרה, וביניהם ישראל. בסדרה שולבו 27 שירים מקוריים שזכו להצלחה במדינות דוברות ספרדית. הסדרה מגוללת את סיפורה של אמי בת ה-9. סופת הוריקן שארעה בעודה תינוקת, גרמה לה להגיע אל הים, בתוך סלקל, שם הגיעה לידי זוג בשם מתיאס ופרלה החיים באוניה, שהייתה קלועה בעיצומה של הסערה. הזוג, שלא היו לו ילדים, חילץ את התינוקת שהגיעה אל האוניה, ואימץ אותה. לאחר זמן מה טבעה פרלה בסופה, ומתיאס, שהיה מלח במקצועו, לא יכול היה לשאת עוד את השהיה בים והפסיק להפליג. אמי המשיכה להתגורר עם מתיאס באוניה העוגנת בנמל, מבלי לדעת שהוא איננו אביה הביולוגי. בסדרה מוצגים גם חבריה של אמי - ראול, גאטו, פקאס, צ'איוטה וטולין. העלילה עוסקת בגעגועיה לאם שלא זכתה להכיר. אחד מתושבי העיירה "פוארטו אספרנסה" (נמל התקוה) - אוקטביו המליונר, החולה וטוב הלב- הוא אביה הביולוגי של אמי, אך אינו יודע זאת. הוא סבור שנולד לו בן, ומאז הסופה הוא לא הפסיק לחפש אותו. כדי להתקרב אל ילדי העיירה הוא ממציא דמות ליצן, אשר מופיע ברחובות בפני הילדים והוריהם. באחד ממופעי הקסמים המאולתרים שלו הוא פוגש את אמי, והשניים מתיידדים, מבלי לדעת מהו הקשר האמיתי ביניהם. בנוסף, אמי מתיידדת עם בתולת ים שהכירה באחת הפעמים בהם צללה בים (בשעה שאמורה הייתה להיות בבית הספר), ומעניקה לה את השם "קורל". בהמשך מתברר שקורל היא בעצם אמה של אמי. הילדים העשירים הלומדים בכיתתה של אמי לועגים לה על היותה עניה ויתומה מאם. במהלך הסדרה אמי נאבקת במכשפה המרושעת קרלוטה, המנהלת בית יתומים בשם "סן פליפה" בעיירה, אליו מגיעה אמי בהמשך, בעל כורחה. בסדרה אלמנטים על- טבעיים, ובסיומה מביסה אמי את המכשפה הרעה בכך שהיא הופכת אותה לבובה, ונותנת לעוזרת של המכשפה מינרווה את לבה הטוב, שנגזל ממנה בילדותה על ידי קרלוטה. אמי מתאחדת עם אמה האמיתית, מצליחה לכבוש את לב אהובה ראול, ואילו מתיאס מצליח להתגבר על פחדו מן הים. בסיום אותו הפרק מתגלה לקהל הצופים שכל אירועי הסדרה הם בעצם סיפור שאמה של אמי מספרת לה, ומבלות ביחד יום כיף - חלומה של אמי. "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אמי - הילדה עם הילקוט הכחול", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
משה יוסף מרדכי מיוחס

הרב משה יוסף מרדכי מיוחס (טבת ה'תצ"ח, 1738 – י"ג בתשרי ה'תקס"ו, 6 באוקטובר 1805) היה מחכמי ירושלים, שד"ר והראשון לציון. נולד בירושלים לרב רפאל מיוחס בן למשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד. הוא נין לרב ישראל יעקב חגיז וחימש לרב משה גאלנטי. בגיל 15 נתפרסם שמו בין רבני ירושלים. בימי בחרותו למד עם החיד"א בישיבת המקובלים בית אל וחיבר ספרים רבים. היה חתנו של הרב יום-טוב אלגאזי. בספר תולדות גדולי ישראל נכתב שהיה רופא וקנה לו שם טוב בין הישמעאלים ומעולם לא יצא מארץ ישראל. הרב שלמה חזן כותב שבינו לבין חברו החיד"א שררה קנאת סופרים כך שכאשר החיד"א הוציא את ספרו "שער יוסף" הוציא הרב משה יוסף מיוחס (מי"ם) את הספר "שער המים", וכאשר זה הוציא את הספר "ברכות יוסף" הוציא השני את "ברכות המים" וכאשר הוציא את "חיים שאל" הדפיס את "מים שאל". החל משנת ה'תקכ"א (1760) נקרא לעמוד בראשות ישיבת כנסת ישראל, בתפקיד זה החזיק עד יום מותו. בעת מסע נפוליאון בארץ ישראל (1798–1799) כשחנה ברמלה שנכבשה ללא התנגדות, נפוצה שמועה כי פניו מועדות לירושלים. יהודי ירושלים השתתפו בעבודות ביצור העיר, ואף קיבלו רשות מהרב מרדכי יוסף מיוחס, לעבוד ביום השבת לשם כך. לעובדה זו ישנה חשיבות לנוכח ניסיונותיו של נפוליאון לאחר מכן להטות את לבם של היהודים כלפיו בהבטחות לגאולה לאומית. בשנת ה'תקס"ב נתמנה לראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד פטירתו. נפטר בי"ג תשרי ה'תקס"ו (1805), ונקבר בהר הזיתים. ברכות מים – חידושים על ארבעה טורים, שאלוניקי ה'תקמ"ט. באתר HebrewBooks מים שאל עם קונטרס מים ראשונים – שו"ת על יורה דעה ו-אבן העזר, שלוניקי ה'תקנ"ט. באתר HebrewBooks. שער המים – חידושים על השו"ע הלכות טריפות, חידושים על מסכת חולין ושו"ת, שאלוניקי ה'תקכ"ח. באתר HebrewBooks. פני המים – על תולדות חכמי ישראל. עין המים – קרא לספר בשם זה משום שהתחיל להתעוור. כתב חיבורים נוספים אשר נשארו בכתב יד ולא נדפסו. משפחת מיוחס משה דוד גאון - יהודי המזרח בארץ ישראל חלק ב באתר הספרים העבריים. דוד הלחמי, רבי משה מרדכי יוסף ברבי שמואל מיוחס, ראשון לציון, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קצ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) אברהם בן יעקב, ירושלים בין החומות לתולדות משפחת מיוחס, הוצאת ראובן מס, 1977. (קטעים מהספר באתר עיר דוד) חכם משה יוסף מרדכי, באתר החכם היומי משה יוסף מרדכי מיוחס, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת" כרטיס נפטר: משה יוסף מרדכי מיוחס, באתר הר הזיתים משה יוסף מרדכי מיוחס, באתר "החכם היומי" משה מרדכי יוסף בן רפאל מיוחס (1738-1805), דף שער בספרייה הלאומית המעלות לשלמה, מערכת גדולים אות מ, יט. מאיר בניהו, ירושלים ב, עמוד קיג, מוסד הרב קוק, תש"ט. וראה עוד בהקדמתו לספרו "ברכות מים".
מסנן זכוכית

מסנן זכוכית ("סינטרגלאס") בכימיה הוא מסנן נפוץ להפרדת מוצקים מנוזלים. שמו המקובל, סינטרגלאס, הוא עיוות הגייה לשמו הלועזי (בשפה האנגלית) "sintered glass filter". שבעברית יובן כ"מסנן זכוכית מסונטר". רוצה לומר, זכוכית שהוכנה בתהליך סינטור, ובו אבקת הזכוכית מחוממת בתנור לטמפרטורה גבוהה אך מתחת לטמפרטורת ההתכה, ליצירת מוצק נקבובי מאוד. על פי החלטתה של האקדמיה ללשון העברית שמו התיקני הוא: מַסְנֵן זְכוּכִית מְדֻבְקֶקֶת. לסינטרגלאס שלושה חלקים עיקריים: כוסית, מערך עשוי זכוכית נקבובית (גריד), ושוליים. תפקיד הכוסית הוא להוות כלי קיבול לתערובת נוזל-מוצק שהמסנן מפריד. (הכוסית עשויה בדרך כלל זכוכית רגילה) ישנם סינטרגלאסים בהם הכוסית חסינת חום (פיירקס) וזאת על מנת לאפשר הפרדה בנוזלים חמים. תפקיד המערך העשוי זכוכית נקבובית הוא לסנן את המוצק מהנוזל. בגלל אופן ההכנה של הגריד, נוצרות נקבובית בזכוכית (וזאת משום שבין גרגרי אבקת הזכוכית המותכת ישנם מרווחים, שלא מתמלאים עד הסוף בזמן הסינטור). תצורה זו של זכוכית נקבובית היא מעין רשת הבולמת מוצקים שאינם יכולים לעבור בנקבוביות, ואילו הנוזל מחליק בין הנקבוביות. תפקיד השוליים הוא להתאים את המסנן לעבודה עם ואקום, שכן בעזרתו ניתן להתאים את המסנן למחבר גומי, ובכך לאפשר אטימה החיונית לעבודה בוואקום. סינון בסינטרגלאס מתבצע תחת כמה תנאים: תנאי הכרחי הוא שאין עושים עוד שימוש בנוזל המסונן בהמשך הניסוי; זאת משום שכמעט בלתי אפשרי לנקות מסנן סינטרגלאס עד תומו, משום שגודלם הקטן של הנקבוביות כולא לעיתים נוזל, ואין דרך להוציאו משם. כך למעשה נוזל העובר סינון דרך מסנן הסינטרגלאס, מחליף טיפות עם המסנן. הנוזל המסונן בהכרח מזוהם בנזל שהיה כלוא בסינטרגלאס, ואין עושים בו שוב שימוש. תנאי נוסף הוא מוצק הניתן להפרדה בסינון ואקום, או סינון כבידתי (סינון "רגיל" ללא הפעלת אמצעי זירוז ושאיבה): במקרה בו החלקיקים קטנים מגודל הנקבוביות, הסינון לא ייצא לפועל (קוטר נקבובית ממוצע נפוץ הוא עשרות עד מאה מיקרומטרים). לחלופין, אם הנוזל צמיג מכדי לעבור בנקבוביות בזמן סביר (תחת סינון ואקום), אין טעם בשימוש בסינטרגלאס. שימוש במערכת ואקום מותר רק למי שהוכשר לכך. גרווימטריה סינטרגלאס - באתר ZIMMER מַסְנֵן זְכוּכִית מְדֻבְקֶקֶת במילון כימיה כללית (תשמ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית Redirecting
קובאדין

קובאדין (ברומנית: Cobadin) היא עיירה בצפון חבל דוברוג'ה שברומניה, בשטח מחוז קונסטנצה. שם העיירה ניגזר מהשפה הטורקית ומשמעו "צומת שבעת הכיוונים", בהתייחס למיקומה של העיירה על צומת דרכים בין ערי חבל דוברוג'ה. בין השנים 1890 – 1892 התיישבו בעיר תושבים ממוצא גרמני והוסיפו לגיוון האתני של האוכלוסייה שכללה גם טורקים וטטרים במוצאם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בתאריך 16 באוקטובר 1916, נערך ליד העיר קרב קובאדין, בו הובס הצבא הרומני על ידי כוח משותף בולגרי-גרמני והדרך לכיבוש בוקרשט, נפתחה בפני כוחות מעצמות המרכז. מבחינת הרכב האוכלוסייה המודרנית, 78.32% הם רומנים, 17.38% טורקים וטטרים, 2.6% צוענים ו 1.65% ארומנים. אובידיו קראנגה, אוסמנצ'ה וקובאדין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 738–739), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא קובאדין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קובאדין
אל-מנתצר

אל-מנתצר באללה (מילולית: המנצח באל), אבו ג'עפר מחמד בן אל-מתוכל עלא אללה הראשון (בערבית: المنتصر بالله, ابو جعفر محمد بن المتوكل على الله الاول) היה הח'ליף העבאסי ששלט בין השנים 861–862 לאחר שרצח את אביו אל-מתוכל הראשון. אל-מנתצר היה בנה של שפחה יווניה ומועמדו המועדף של אל-מתוכל לח'ליפות מבין שלושת בניו. בשנת 849 מינה אל-מתוכל את שלושת בניו באופן רשמי כיורשי עצר ובשנת 851 אל-מנתצר אף הוביל את העליה לרגל השנתית למכה בשם אביו. אף על פי כן, ככל שהשנים חלפו נראה היה שהדבר החל להשתנות ואל-מנתצר החל דואג לירושתו. הוא קשר קשר כנגד אביו והביא לרציחתו בידי חייל טורקי ב-11 בדצמבר 861. באותו יום עלה אל-מנתצר לשלטון בגיבוי פלגים טורקיים אשר לחצו עליו להדיח את שני אחיו האחרים מתור הירושה לח'ליפות ולמנות תחתיהם את בנו שלו. אל-מנתצר ותומכיו חששו מנקמתם של האחים לאחר רצח אביהם. ב-27 באפריל 862 אולצו שני האחים לחתום על כתב הוויתור. תוך פחות מחודשיים מצא אל-מנתצר את מותו בנסיבות מסתוריות. ב-7 ביוני עלה לכס הח'ליפות אחיו אל-מסתעין הראשון. אל-מנתצר היה ידוע כאוהד של משפחת הנביא והוא אף הסיר את האיסור על העלייה לרגל לקברי האמאמים בכרבלא ובמדינה. מדיה וקבצים בנושא אל-מנתצר בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דויראן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אגם דויראן – אגם במקדוניה הצפונית דויראן – עיר במקדוניה הצפונית שחרבה במהלך מלחמת העולם הראשונה דויראני – עיר ביוון קרב דויראן הראשון – קרב מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, אוגוסט 1916 קרב דויראן השני – קרב מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, אפריל 1917 קרב דויראן השלישי – קרב מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, ספטמבר 1918
אל-מסתעין הראשון

אל-מסתעין באללה הראשון (מילולית: המבקש עזרה באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מעתצם באללה (בערבית: المستعين بالله, ابو العباس بن المعتصم بالله) היה בנו של הח'ליף העבאסי אל-מעתצם באללה. הוא היה הח'ליף בין 862 לבין 866. לאחר מות אל-מנתצר, כינסו שרי הצבא הטורקיים מועצה מייעצת (שורא) במטרה לבחור לו יורש. הטורקים לא היו מוכנים למנות את אחד מאחיו מחשש שינקמו בהם על הדחתם מהשלטון ורצח אביהם, אל-מתוכל הראשון, והעדיפו למנות במקום זאת את אחמד, נכד אחר של אל-מעתצם אשר עלה לשלטון תחת השם "אל-מסתעין באללה". הערבים והמע'רביים התנגדו לבחירה ופרצו במרד בבגדאד. הם התקיפו את המועצה, שחררו את האסורים בבתי הכלא ובזזו את הנשקייה. החיילים הטורקיים התערבו, ולאחר סבב לחימה שבמהלכו רבים מקרב שני הצדדים נפלו, הערבים הוכנעו. מושל העיר שכנע את התושבים להיכנע, וריבונותו של אל-מסתעין זכתה להכרה ברחבי הארץ. תחת איום הטורקים, אל-מעתז ואחיו אל-מעתמד נאלצו לוותר על תביעתם לח'ליפות והם הושמו במעצר הגנתי. לאחר התקוממות נוספת בשמם הם ניצלו ממוות אך ורק בשל התערבות הוזיר הגדול. הוזיר שילם על כך מחיר כבד: הוא הודח, רכושו הוחרם והוא הוגלה לכריתים. השלטון עבר הלכה למעשה לידי הטורקים. ב-863 מסע צבאי כנגד הביזנטים הסתיים באסון כששני גייסות שלמים ובהם כ-3,000 לוחמים הושמדו לגמרי. בבגדאד התלקחו הרחובות בדרישה לג'יהאד כנגד הטורקים ש"הביאו אסון על האמונה, רצחו את הח'ליפים ומינו אחרים כאוות נפשם". בעיר קם שאון גדול, ובתי הסוהר נפרצו פעם נוספת ועתה גם גשרים על החידקל נהרסו. המוני עם מהסביבה נהרו לעיר כנגד אדוניהם הטורקיים. ב-864 פרץ מרד שיעי נוסף בראשות יחיא בן עומר. הטורקים נאבקו קשות במטרה להנמיך את אש הלהבות והצליחו בכך במידה מסוימת. ב-865 הועמדו גם חייו של אל-מסתעין בסכנה לאחר ויכוחים עם מפקדים טורקיים והוא נמלט מסאמרא בסירה לכיוון בגדאד בליווי שני מפקדים טורקיים אחרים. המפקדים עימם התווכח שלחו כוח להחזירו לעיר. אל-מסתעין סירב לכך ובמהלך הוויכוח שהתלקח אף הרים את ידו על אחד מהם. נעלבים, חזרו הטורקים לסאמרא והתאחדו מסביב לאל-מעתז ששוחרר מכלאו והוכרז כח'ליף. אחיו אבו אחמד, אסף צבא של 50,000 טורקים ו2,000 ברברים והטיל מצור על בגדאד שנמשך מספר חודשים. בתחילת 866 הונע אל-מסתעין לוותר על הח'ליפות לטובת אל-מעתז. סביב אל-מסתעין נקשרו קנוניות רבות, והושמעו לעברו איומים והבטחות לסירוגין. הובטח לו שיתאפשר לו לפרוש למדינה, שם יקבל קצבה מספקת ויעביר את שארית חייו עם משפחתו. אל-מסתעין נעתר, והתנאים נחתמו בשמו עם מושל העיר. לאחר מכן קיבל מושל העיר את שליחי אל-מסתעין והבטיח להם שכל מה שנעשה היה כדי להבטיח את שלומו של אדונם. השליחים המשיכו בדרכם לסאמרא, שם נשבעו אמונים לח'ליף החדש. העברת השלטון התרחשה בבגדאד בראשית 866. אל-מעתז שחרר את אימו ובני משפחתו של אל-מסתעין שהוחזקו בידיו כבני ערובה לאחר שנטל מהם את כל רכושם. לבסוף, במקום לזכות לפרישה נוחה במכה, מצא אל-מסתעין את עצמו במאסר בית בבגדאד. כעבור זמן קצר התנקשו בחייו בפקודת אל-מעתז. מסופר שהמרצח ערף את ראשו והביאו לאל-מעתז בהכריזו "הבט בראש בן דודך!". אל-מעתז שהיה באמצע משחק שחמט הורה לו "להניחו בצד" עד שיגמור את משחקו. לאחר שנוכח שאכן מדובר בראש הח'ליף המנוח, פיצה את המתנקש ב-500 דינרי זהב. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
השריר פושט שורש היד הגומדי

השריר פושט שורש היד הגומדי (TA: Musculus extensor carpi ulnaris) הוא השריר התיכון במדור האחורי של האמה. בעת כיווצו פועל השריר ליישור (כפיפה גבית) של שורש כף היד ולהנעתו לכיוון קירוב (הטיה גומדית). שילוב של כיווץ פושט שורש היד הגומדי עם כיווץ של פושט שורש היד החישורי יגרום ליישור של שורש כף יד ושילובו עם כיווץ של השריר כופף שורש היד הגומדי יביא לקירוב של שורש כף היד. לשריר פושט שורש היד הגומדי שני ראשים. תחילת הראש הזרועי (Caput humerale musclusextensoris carpi ulnaris) בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע שבאזור המרפק, ותחילת הראש הגומדי (Caput ulnare musclusextensoris carpi ulnaris) בפן האחורי של עצם הגומד. בחלקו המרוחק נאחז הגיד של השריר בבסיס עצם המסרק החמישית (של הזרת). השריר פושט שורש היד הגומדי מעוצבב על ידי העצב הבין-גרמי האחורי, ענף של עצב החישור, שמקורו בשורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8). אספקת הדם לשריר היא מעורק הגומד. מדיה וקבצים בנושא השריר פושט שורש היד הגומדי בוויקישיתוף
אגם דויראן

אגם דוֹיְרָאן (בבולגרית: Дойранско езеро, במקדונית: Дојранско Езеро), הוא אגם המשתרע של שטח של 43.1 קמ"ר, בשטח מקדוניה הצפונית וחבל מערב מקדוניה המצוי ביוון. במערבו מצויה העיר המקדונית דויראן, בצפונו מורדות הרי בלאסיצה ובדרומו העיר דויראני ביוון. אזור האגם, היה הקו הדרומי של החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה והיווה תפאורה לשלושה קרבות קשים בין כוחות בריטיים ויווניים מצד מדינות ההסכמה וכוחות צבא ממלכת בולגריה שנלחמו לצד מעצמות המרכז. בסמיכות לאגם קיימים אנדרטה להנצחת הקרבות ושני בתי עלמין, האחד בריטי והאחד יווני. מבחינת החי והצומח, ישנם זוחלים, עופות מסוגים שונים ובאגם עצמו רכיכות מיני בעלי חיים ספוגיים, מיני דו-חיים ודגי מאכל כגון קרפיון. מרבית העצים הסמוכים לאגם הם עצי ערבה ושקמה. באזור הצפון מזרחי של האגם, קיים יער עצי אלון ושמורת ציפורים נודדות. האגם ממוקם בין הלוחות הטקטוניים של הר קרקיני והאזור מועד לרעידות אדמה. מדיה וקבצים בנושא אגם דויראן בוויקישיתוף אתר האינטרנט של האגם (יוון) "אדם דויראן", באתר משרד החוץ היווני (באנגלית)
צ'יקנפוט

צ'יקנפוט (באנגלית: Chickenfoot) היא סופרגרופ אמריקאית אשר נוסדה בשנת 2008. חברי הלהקה הם יוצאי ואן היילן, סמי הייגר (שירה) ומייקל אנתוני (גיטרה בס), הגיטריסט ג'ו סטריאני וצ'אד סמית', המתופף של הרד הוט צ'ילי פפרז. אלבומה הראשון של הלהקה, הנקרא על שמה, יצא ב-5 ביוני 2009. מהאלבום יצאו 4 סינגלים: "Oh Yeah", Soap on a Roap", "Get it Up", Sexy Little Thing". אלבומה השני של הלהקה יצא ב-27 בספטמבר 2011 ונקרא "Chicken foot III". מדיה וקבצים בנושא צ'יקנפוט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'יקנפוט (באנגלית) צ'יקנפוט, ברשת החברתית פייסבוק צ'יקנפוט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) צ'יקנפוט, ברשת החברתית אינסטגרם צ'יקנפוט, באתר ספוטיפיי צ'יקנפוט, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר Last.fm (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר AllMusic (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר MusicBrainz (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר דיזר צ'יקנפוט, באתר Discogs (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר Songkick (באנגלית) צ'יקנפוט, באתר Genius צ'יקנפוט, באתר SecondHandSongs צ'יקנפוט, באתר בילבורד (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.