laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הסודות

הסודות הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים ב-2007 בבימויו של אבי נשר. הסרט מתמקד בקבוצת נערות דתיות הלומדות במדרשה תורנית שבעיר צפת. הסרט היה מועמד ב-2010 לפרס "הסרט הזר הטוב ביותר" של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. בסרט צפו בשנת 2007 כ-200,000 צופים בישראל. במהלך שנת הלימודים במדרשה שבעיר צפת עוברות ארבע תלמידות תהליך חניכה שונה מזה המקובל בעולם הדתי. פגישה מקרית עם אנוק הצרפתייה, שריצתה מאסר בכלא, מערערת את עולמן וגורמת להן לחקור את העולם החילוני ולגלות את סודותיו. ככל שהנערות מעמיקות בחקירת "העולם האסור", כך גוברות תחושות האכזבה, המרירות, הפחד והסקרנות שלהן, והתלבטויותיהן לגבי העולם, ואף מובילה להתקרבות מינית בין שתיים מהן. אניה בוקשטיין - נעמי - בת רב מכובד, חכמה וסקרנית, אשר מתחילה ללמוד במדרשה "דעת אמת". מתחברת עם מישל. מיכל שטמלר - מישל (מיכל) - נערה דתייה, פיקחית ומרדנית, אשר מתחילה ללמוד במדרשה "דעת אמת". פאני ארדן - אנוק - אישה צרפתייה ומבוגרת, אשר בעברה ישבה בכלא על רצח אהובה, וכעת מחפשת גאולה לפני מותה. אדיר מילר - ינקי - נגן קלרינט חביב וטוב לב, אשר מתאהב במישל. טלי אורן - שיינה - צעירה דתייה וחברתם לחדר של נעמי, מישל וסיגי במדרשה "דעת אמת". דאנה איבגי - סיגי - צעירה חוזרת בתשובה וחברתם לחדר של נעמי, מישל ושיינה במדרשה "דעת אמת". גורי אלפי - מיכאל - אברך מכובד וה"שידוך" של נעמי, אדם קר, חסר חוש הומור וטקט. תיקי דיין - הרבנית דבורי - מייסדת המדרשה "דעת אמת". עלמה זק - רחלי - אחותה החסודה של נעמי. ספי ריבלין - הרב הס - אביה של נעמי ורב גדול. רבקה מיכאלי - גברת מייזליש - אימו של ינקי. פסקול הסרט כולל שירים אותם כתב והלחין דניאל סלומון ומבצעות דנה עדיני ומאיה רוטמן, מוזיקה שהוקלטה על ידי חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית ושירים דתיים, חלקם מסורתיים וחלקם חדשים, עליהם אחראי מלחין מוזיקת העולם איל סלע ומבצעות שחקניות הסרט. התיקון של חיי - מאיה רוטמן פיה פתחה א-קפלה - שחקניות הסרט שלום עליכם - שחקניות הסרט ונשגב השם - שחקניות הסרט שבת המלכה - שחקניות הסרט שומר ישראל - שחקניות הסרט מלאכי עליון - שחקניות הסרט מזמור לדויד - שחקניות הסרט פיה פתחה - שחקניות הסרט הסודות - דנה עדיני אנוק הבנות מתכוננות החתונה סרנדה למיכל מקווה אבי סינגולדה - גיטרות אקוסטיות וחשמליות אבי אגבבה - כלי הקשה איתן שפירא - אקורדיון דניאל סלומון - פסנתרים, קלידים, תכנותים, מעבד, מפיק מוזיקלי עמית יצחק - גיטרות אקוסטיות וחשמליות ליאור שושן - כלי הקשה ויטלי פודולסקי - אקורדיון איל סלע - קלרינט, זורנה, סקסופון, חלילים, כלי נשיפה, מלחין גלעד אפרת - בס חשמלי, קונטרבס בשנת 2017 העלה תיאטרון בית לסין את המחזה "הסודות" מאת הדר גלרון, שנכתב בהשראת התסריט מאת הדר גלרון ואבי נשר. "הסודות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הסודות", באתר נטפליקס "הסודות", באתר AllMovie (באנגלית) "הסודות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הסודות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "הסודות", באתר אידיבי "הסודות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "הסודות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אורי קליין, יש מה להסתיר, באתר הארץ, 17 ביוני 2007 נמרוד דביר, "הסודות" מועמד לפרס גאה בארצות הברית, nrg, ‏17.1.2010. ישראלים אוהבים קולנוע ישראלי?, באתר הארץ, 1 בינואר 2008
גלינה וישנבסקאיה

גלינה פבלובה וישנבסקאיה (רוסית: Гали́на Па́вловна Вишне́вская‏; 25 באוקטובר 1926 בלנינגרד - 11 בדצמבר 2012 במוסקבה) הייתה זמרת אופרה רוסית. וישנבסקאיה הופיעה לראשונה על במה בשנת 1944. אחרי שנת לימודים אצל ורה ניקולאייבה, זכתה ב-1952 בתחרות שקיים תיאטרון הבולשוי במוסקבה בשיר של רחמנינוב ובאריה מתוך "אאידה" של ורדי. בשנת 1953 הצטרפה לבולשוי. בשנת 1960 השתתפה באופרה אאידה בתיאטרון הלאומי של סרייבו. בשנת 1961 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, ובשנה לאחר מכן שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. בהופעתה הראשונה בלה סקאלה, מילאנו ב-1964 שרה את ליו ב"טוראנדוט" של פוצ'יני, מול בירגיט נילסון ופרנקו קורלי. וישנבסקאיה הייתה נשואה לצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ', שליוה אותה בהופעותיה בנגינה על פסנתר או כמנצח, משנת 1955 עד מותו בשנת 2007. בני הזוג היו חברים קרובים של המלחין הנודע דמיטרי שוסטקוביץ' וביצעו יחד בהצלחה מרשימה את האופרה שלו, "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" בהקלטה לחברת EMI. בשנת 1974 עזבו בני הזוג את ברית המועצות ובסופו של דבר השתקעו בארצות הברית ובפריז. ב-1982 נפרדה וישנייבסקאיה מבימת האופרה, בפריז, כטטיאנה ב"יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי. בשנת 1987 ביימה את כלת הצאר של ניקולאי רימסקי-קורסקוב בוושינגטון הבירה. ב-1984 הוציאה לאור את זכרונותיה, "גאלינה: סיפור רוסי". בשנת 2002 פתחה וישנבסקאיה בית אופרה משלה במוסקבה, הנקרא "מרכז האופרה גלינה וישנבסקאיה". נוסף לתפקידים ברפרטואר האופרה הרוסית, שרה וישנייבסקאיה גם את ויולטה בלה טרוויאטה של ורדי, צ'ו-צ'ו סאן במאדאם באטרפליי וטוסקה, שתיהן של פוצ'יני, ליאונורה בפידליו של בטהובן וכרובינו בנישואי פיגארו של מוצרט. כמו כן הופיעה בתפקיד הראשי ב"אלכסנדרה" של אלכסנדר סוקורוב, סרט תיעודי על מלחמת צ'צ'ניה, שהקרנת הבכורה שלו הייתה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2007. הזמרת השתתפה בהקלטות רבות, ביניהן "יבגני אונייגין" (1956 ו-1970), "שירים ומחולות מוות" של מודסט מוסורגסקי (1961 ו-1977), רקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן (עם פיטר פירס ודיטריך פישר-דיסקאו, בניצוח המלחין; 1963), "בוריס גודונוב" של מוסורגסקי (1970 ו-1978), "טוסקה" (1976), "דאם פיק" של צ'ייקובסקי (עם רגינה רזניק, 1976), "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" (1978), "יולנטה" של צ'ייקובסקי (עם ניקולאי גדה, 1984) ו"מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב (1986). גלינה וישנבסקאיה עם בעלה מסטיסלב רוסטרופוביץ' מרכז שירת אופרה של גלינה וישנבסקאיה ברחוב אוסטוז'נקה במוסקבה (רו') מדיה וקבצים בנושא גלינה וישנבסקאיה בוויקישיתוף גלינה וישנבסקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גלינה וישנבסקאיה, באתר AllMovie (באנגלית) גלינה וישנבסקאיה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) גלינה וישנבסקאיה, באתר AllMusic (באנגלית) גלינה וישנבסקאיה, באתר MusicBrainz (באנגלית) גלינה וישנבסקאיה, באתר Yandex.Music (ברוסית) גלינה וישנבסקאיה, באתר Discogs (באנגלית) גלינה וישנבסקאיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) The Vishnevskaya-Rostropovich Foundation homepage ISBN 0-15-134250-4 Matthew Westphal,‏ Galina Vishnevskaya, Now 80, Finds New Success as Film Actress, באתר Playbill Arts,‏ 31 במאי 2007
חולא

ח֫וּלַא (בערבית: حولا) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת מרג' עיון שבמחוז א-נבטיה. הכפר שוכן על רכס רמים בגובה 750 מטר מעל פני הים, כ-1.5 ק"מ ממערב לגבול ישראל מול מושב מרגליות. ב-24 באוקטובר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נכבש הכפר על ידי חטיבת כרמלי כחלק ממבצע חירם. כשבוע לאחר מכן הרגו שני קצינים ישראלים כשלושים מתושבי הכפר באירוע שכונה טבח חולא. ישראל נסוגה מהכפר במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. ב-27 באוקטובר 1965 ערכה חטיבת גולני בכפר פעולת הרתעה ("מבצע מאזניים"), לאחר שמחבלי פת"ח חדרו לישראל דרך כפר זה. בפעולה פוצץ ביתו של מוכתר הכפר, וכתוצאה מכך קרס בית סמוך ונהרגה אישה שלנה בו. במהלך מלחמת לבנון השנייה פעל גדוד 931 של חטיבת הנח"ל בפיקודו של אבי דהן וכוחות שריון בכפר ובסביבתו, ב-7 באוגוסט 2006 הודיע ראש ממשלת לבנון, פואד סניורה, כי 40 מתושבי הכפר נהרגו בעקבות הפצצת חיל האוויר הישראלי בכפר. מספר שעות לאחר מכן חזר בו סניורה מהדברים והתברר שבהפצצה נהרג אדם אחד. בשנת 2023 במלחמת חרבות ברזל ביצע צה"ל תקיפת מזל"ט שהשמידה חוליית טילים מונחים נגד טנקים של חזבאללה בחולא, לאחר ששיגרו טיל נגד היישוב הישראלי מרגליות. ב-10 באוקטובר צה"ל הרג בתקיפה את מפקד הפלוגה של הכפר בחזבאללה, אחמד מוסטפא אל-חאג' עלי. מדיה וקבצים בנושא חולא בוויקישיתוף אתר האינטרנט של הכפר (בערבית) אלי לנדאו, כוחות צה"ל פוצצו בית ו-3 בארות בכפרי לבנון משם יצאו לחבל בישראל, מעריב, 29 באוקטובר 1965, המשך הרמטכ"ל: העבר הטוב של היחסים עם לבנון אינו פוטר אותה מאחריות לחבלות, דבר, 31 באוקטובר 1965 רויטרס, לבנון חזרה בה: הרוג אחד בהריסות כפר חולא, באתר ynet, 7 באוגוסט 2006 Emanuel Fabian, IDF drones hit Hezbollah terror squads amid uptick in attacks; soldier seriously hurt, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית) זיתון, יואב (2024-10-10). "צה"ל: חיסלנו שני מפקדים בחיזבאללה, שהיו אחראים על שיגורים רבים לצפון". Ynet. נבדק ב-2024-10-10.
שלטית מקומטת

שלטית מקומטת (השם המדעי: Peltophorum dubium) הוא מין עץ מתת־משפחת הקסאלפיניים, שמוצאו בברזיל. העץ נפוץ בגינון בישראל בזכות צלו הרחב ומשום שהוא מקנה לגנים ולשדרות צבע צהוב יפה בחודשים יוני־יולי, לאחר שרוב העצים סיימו את פריחתם. השלטית המקומטת היא עץ גדול המגיע לגובה 14 מטרים, וענפיו המתפרסים לצדדים יוצרים נוף רחב עד לקוטר 12 מטרים. זהו עץ נשיר־מותנה: במקור הוא ירוק עד, אולם בישראל הוא עומד בשלכת בחורף בשל הקור היחסי לעומת ארץ מוצאו. באביב הוא מתכסה בעלים מנוצים־פעמיים. הפריחה בשני גלים: גל ראשון באביב וגל שני בחודשי הקיץ. הפרחים גדולים, קוטרם עד 3.5 ס"מ וצבעם צהוב עז, והם ערוכים באשכולות גדולים הבולטים מעל נוף העלים. הפרחים מושכים אליהם דבורים. הפירות הם תרמילים בצבע חום הנשארים על העץ חודשים רבים, בדרך כלל גם במקביל לעונת הפריחה הבאה. משקלם הרב (יחסית) של הפירות מכביד על הענפים והדבר גורם לא מעט לקריסת ענפים, דבר המצריך גיזום תדיר כדי להקל על משקלו של העץ. צלקת העלי רחבה ומשוטחת כמו מגן מלחמה. מכאן נובע שם הסוג Peltophorum, שמשמעותו ביוונית "נושא מגן" (נושא – φόρος –פורוס, מגן – πέλτη – פֶּלְטֶה). שם הסוג בעברית "שלטית" נגזר משלטי האצולה שמגן הוא המרכיב המרכזי בהם. תואר שם המין בעברית הוא "מקומטת" בגלל עלי הכותרת המקומטים של הפרחים. בעבר כונה העץ "שלטית מסופקת", תרגום של שם המין המדעי dubium, שמשמעותו "מוטל בספק". השלטית נפוצה בגנים בישראל, בעיקר במישור החוף ובשפלה. קצב הצמיחה שלה מהיר ושורשיה מתפשטים לרוחב סמוך לפני השטח, לכן יש להימנע משתילתה בקרבת שטחים מרוצפים. שלטית מקומטת, באתר ITIS (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר NCBI (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר Tropicos (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר GBIF (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר The Plant List (באנגלית) שלטית מקומטת, באתר IPNI (באנגלית) שלטית מקומטת באתר הרשימה האדומה של IUCN
חפציבה מנוחין

חפציבה מנוחין (באנגלית: Hephzibah Menuhin;‏ 20 במאי 1920 – 1 בינואר 1981) הייתה פסנתרנית יהודייה-אמריקאית ופעילה למען זכויות אדם. אחותם של הכנר יהודי מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין. בתו של משה מנוחין. נולדה וגדלה בסן פרנסיסקו. בילדותה הוריה לימדו אותה קרוא וכתוב, והיא לא למדה בבית הספר. כילדה הופיעה עם אחיה הבכור יהודי, ובגיל 12 הקליטה את תקליטה הראשון ביחד עם אחיה (16). נישאה ללינדסיי ניקולאס, בוקר אוסטרלי ובנו של ג'ורג' ניקולאס (ממייסדי חברת התרופות שפיתחה את האספירין). היא עברה יחד איתו לאחוזת Terrinallum במערב ויקטוריה, שם הקימה ספרייה ניידת לילדים, וילדה את שני ילדיה: קרונרוד ומרסטון ניקולאס. כמו כן, האגודה האוסטרלית - מוזיקה ויוה - נולדה בסלון ביתה. אחיה, יהודי מנוחין, התחתן עם נולה ניקולאס, אחותו של לינדסיי, אך נישואי שני הזוגות לא החזיקו מעמד והם התגרשו. מאוחר יותר התחתנה חפציבה עם ריצ'רד האוזר, סוציולוג אוסטרי ואביה של אווה קוקס. הם עברו עם בתם קלרה מנוחין-האוזר לאנגליה, שם אימצו למשפחתם את מישל אלכסנדר מורגן. הם הקימו את ה'מוסד לזכויות אדם ואחריות' ואת ה'מרכז למחקרים חברתיים'. הזוג ניהל יחד בדרום לונדון מקלט למשפחות חסרות בית, אסירים משוחררים ועוד. לבסוף, עברו לביתם הקבוע בקצה המזרחי של לונדון. חפציבה וריצ'רד האוזר הקימו בית-מחסה לזכויות אדם בביתם שבפילמיקו. הם פעלו למען פיוס הדרגתי וניסו לעזור למיעוטים ברחבי העולם. חפציבה הייתה פעילת למען השלום ופירוק הנשק. ב-1977 נבחרה לנשיאת הסניף הבריטי של 'ליגת הנשים העולמית לשלום וחירות' ותומכת נלהבת של זכויות נשים וילדים. ב-1 בינואר 1981 נפטרה לאחר מחלה ממושכת. נקברה בבית הקברות היהודי בצפון לונדון. מדיה וקבצים בנושא חפציבה מנוחין בוויקישיתוף חפציבה מנוחין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) חפציבה מנוחין, באתר AllMusic (באנגלית) חפציבה מנוחין, באתר MusicBrainz (באנגלית) חפציבה מנוחין, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה קצרה ותמונות של חפציבה מנוחין, הארכיון ליודאיקה אוסטרלית. שרלוט גרינשפן, חפציבה מנוחין, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) יוסף לפיד, "השפה הראשונה שדיברתי היתה עברית. מאז שכחתי...", מעריב, 29 ביולי 1966 חפציבה מנוחין (1920-1981), דף שער בספרייה הלאומית חפציבה מנוחין – "מסע שנסתיים", מעריב, 2 בינואר 1981
בוטפוגו

בּוֹטָפוֹגוּ (בפורטוגזית Botafogo, מ-Bota fogo, "להעלות באש") הוא שם המשמש בברזיל (בעיקר) ומחוצה לה. האם התכוונתם ל... בוטפוגו (שכונה) (אנ') – שכונה בדרום העיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל, ראו ריו דה ז'ניירו#האזור הדרומי בוטפוגו (כדורגל) – קבוצת כדורגל משכונת בוטפוגו (משתייכת למועדון הספורט "בוטפוגו כדורגל וחתירה") חוות בוטפוגו (אנ') – אזור בצפון ריו דה ז'ניירו המהווה שכונה לא רשמית מועדון כדורגל בוטפוגו (אנ') – קבוצת כדורגל ממדינת סאו פאולו שבברזיל על שם ז'וּאַאוּ פֶּרֶיירָה דה סוּזָה בּוֹטָפוֹגוּ (João Pereira de Sousa Botafogo‏; 1540–1627), ש"בוטפוגו" היה הכינוי שניתן לו מתוקף אחריותו על הארטילריה של הגַלֵיאוֹן הפורטוגזי סאו ז'ואאו בפטיסטה (אנ'), ולכן הוסיף אותו לשם משפחתו.
I (אלבום)

I הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי אֶריק ברמן, אשר יצא לאור ב-1 בינואר 2007. בקיץ 2006 יצא לרדיו הסינגל הראשון מהאלבום, "מה עוד ביקשת", אשר זכה להצלחה רבה, וצולם לו קליפ ששודר תכופות בערוץ 24. בחודש אוקטובר 2006 יצא לרדיו סינגל שני מאלבומו של ברמן, בשם "המתוקות האחרונות". מילותיו הפרובוקטיביות של השיר גרמו לכך שיצונזר על ידי רשת ג'. אף על פי כן זכה השיר (והקליפ שצולם לו) להצלחה רבה, ורבים הצביעו על הדמיון בסגנונם לסגנון שיריו של שלומי שבן. בדצמבר 2006 יצא הסינגל השלישי "יום חדש נפלא". ב-1 בינואר 2007 יצא האלבום לחנויות וב-10 בספטמבר אותה שנה הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-20,000 עותקים. השירים באלבום הם פרי-עטו של ברמן; על העיבודים אחראי אודי קראוס (המעבד והמתופף של ברמן); ההפקה היא בניצוחו של משה לוי. לאחר צאת האלבום יצאו הסינגלים "ג'וני" ו"בינונימי". שירים נוספים שהתפרסמו מהאלבום היו "אהבה באור ובצל", "אפשר לחשוב", "אם היה לזה סיכוי" ו"לא נורא". יום חדש נפלא (5:05) ג'וני (4:30) המתוקות האחרונות (3:08) מה עוד ביקשת? (4:18) אהבה באור וצל (4:27) בינונימי (3:01) בין אלון לאיזדרכת (3:33) לא נורא (4:34) זה לא שאני אור (3:51) אם היה לזה סיכוי (5:51) תשמח (3:57) שער 6 (5:18) מחשבות עכשיו (אינסטרומנטלי) (0:39) אפשר לחשוב (5:15) "יותר מדי יומרני, פחות מדי עמוק", ביקורת על האלבום באתר השרת העיוור בן שלו, אל תספר לי על אריק, באתר הארץ, 10 בינואר 2007
סטטיק-אקס

סטטיק-אקס (באנגלית: Static-X) היא להקת אינדסטריאל מטאל ונו-מטאל אמריקאית שהוקמה בלוס אנג'לס בשנת 1994. הלהקה הוקמה על ידי ויין סטטיק, קואיצ'י פוקודה, טוני קאמפוס וקן ג'יי. לאחר מספר שנות פעילות, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים של וורנר מיוזיק גרופ. אלבומה הראשון של הלהקה, "Wisconsine Death Trip" יצא ב-1999. האלבום זכה להצלחה בינונית אך בשנת 2001 האלבום קיבל פלטינה. לקראת הקלטת אלבומם השני "Machine" (מכונה) ב-2001 עזב פוקודה את הלהקה כדי להיות עם משפחתו, את מקומו השלים טריפ אייסן (לשעבר מדופ ומארדר דולז). לקראת הקלטת אלבומם השלישי "Shadow Zone" (אזור הצללים) ב-2003 עזב קן ג'יי את הלהקה בגלל חילוקי דעות מוזיקליים ופוליטיים, את מקומו החליף ניק אושירו (לשעבר סית'ר). לקראת הקלטת אלבומם הבא "Start a War" (להתחיל מלחמה) ב-2005 פוטר טריפ אייסן בגלל האשמות בניצול קטינה, פוקודה חזר לשורות הלהקה. ב-3.4.2007 הוציאו את אלבומם החמישי Cannibal (קניבל), שהוא ככל הנראה האלבום הכי כבד של הלהקה מאז Machine, הפעם ללא עזיבה וחזרה של אף חבר. בנוסף הוציאה הלהקה ב-2004 את האוסף Beneath, Between, Beyond (מתחת, בין, מעבר) שכלל בנוסף לשירים דמואים של הלהקה. ב-2009 הוציאה הלהקה את האלבום "Caulter of Static", האלבום האחרון של הלהקה נכון לשנת 2019. ב-2010 הודיע ויין כי הלהקה יוצאת לפגרה והוא יעבוד על פרויקט צד, בנוסף עזב טוני קמפוס את הלהקה. בשנת 2012 החזיר ויין את הלהקה מפגרה עם חברי להקה חדשים. לאחר כשנה הלהקה התפרקה באופן רשמי בעקבות מחלוקת בין ויין לקאמפוס על זכויות היוצרים בלהקה. ב-11 בנובמבר 2014 ויין נפטר בגיל 48. הלהקה התאחדה בשנית בשנת 2018, כאשר חבריה המקוריים שבו לשורותיה, עם סולן חדש בשם Xer0 שהצטרף ללהקה ב-2019. טוני קאמפוס (1994–2010, 2018–היום): גיטרה בס, קולות רקע קואיצ'י פוקודה (1994–2000, 2005–2010, 2018–היום): גיטרה, קלידים, תכנותים קן ג'יי (1994–2003, 2018–היום): תופים Xer0‏ (2019–היום): שירה, גיטרה ויין סטטיק (1994–2010, 2012–2013): שירה, גיטרה, קלידים, תכנותים טריפ אייסן (2000–2005): גיטרה ניק אושירו (2003–2009): תופים מדיה וקבצים בנושא סטטיק-אקס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סטטיק-אקס סטטיק-אקס, ברשת החברתית פייסבוק סטטיק-אקס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) סטטיק-אקס, ברשת החברתית אינסטגרם סטטיק-אקס, סרטונים בערוץ היוטיוב סטטיק-אקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר ספוטיפיי סטטיק-אקס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר Last.fm (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר AllMusic (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר MusicBrainz (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר דיזר סטטיק-אקס, באתר Discogs (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר Songkick (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר Genius סטטיק-אקס, באתר SecondHandSongs סטטיק-אקס, באתר בילבורד (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר טיידל (באנגלית) סטטיק-אקס, באתר אמזון מיוזיק Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
פיסול בשדה המורחב

"פיסול בשדה המורחב" (באנגלית: Sculpture in the Expanded Field) הוא מאמר מאת החוקרת ומבקרת האמנות רוזלינד קראוס המנסה להציג הגדרה אסתטית מחודשת של מושג ה"פיסול" בעקבות התפתחויות שחלו באמנות החל משנות ה-60 של המאה ה-20. המאמר פורסם בכתב העת "October" (אנ') בשנת 1979. קראוס טוענת כי החל מתחילתו של המודרניזם התערער מעמדו של הפיסול כאמצעי לייצוג סימבולי קונקרטי, כלומר כאנדרטה. אנדרטאות פיגורטיביות, דהיינו אנדרטאות המגולמות בדימוי אנושי, אינן מסוגלות עוד לקיים את מעמדן המוצהר כציון היסטורי בחלל ספציפי וכמשקפות היבט תודעתי של קהילה. אחת הדוגמאות לכך היא פסלו של אוגוסט רודן "שערי הגיהנום", אשר יועד להצבה כשער כניסה למוזיאון בצרפת, אולם הוצב לבסוף בכמה מקומות בעולם. מצב זה מכונה על ידי קראוס כ"מצב נגטיבי", בו הפיסול נאלץ להמיר את ההתייחסות לחלל היסטורי בצורות מופשטות המהוות "מסמן טהור", וכן בהתייחסות עצמית ארס פואטית. קראוס מתארת מאפיינים אלו בפיסול המופשט, אשר מדגיש את בסיס הפסל או הופך אותו לחלק בלתי נפרד ממנו, כדוגמת פסליו של קונסטנטין ברנקושי. בפסלים כגון אלו "הבסיס מוגדר עתה מהותית כניתן להעברה, דבר המצביע היעדר מקום קבוע לעבודה, וחוסר הבית שלו מוטמע לתוך עצם חומריותו של הפסל". כתוצאה ממצב זה, נוצרה הגדרה נגטיבית של הפיסול כאלמנט שאינו "אדריכלות" ואיננו "טבע". לפיכך, התקיים הפיסול בתוך שיח אפיסטימולוגי הנדרש לבחינת גבולותיו כל העת. קראוס מנסה להציע הגדרה אלטרנטיבית למצב זה, בה הגבול בין "פיסול", "אדריכלות" ו"טבע" הוא דינמי ויוצר "שדה מורחב" בה הגדרתו של הפיסול תלויה בהגדרתם של שדות סמנטיים. קראוס מוצאת כי צורות פיסול חדשות כגון "אמנות אדמה" וסוגים שונים של אמנות מינימליסטית אכן מקיימות את ההיגיון של השדה המורחב. היגיון פוסט מודרני זה עתיד, לדעת קראוס, ליצור מימד היסטורי חדש של הפיסול. קראוס, רוזלינד, "פיסול בשדה המורחב", בתוך: מוזות, גיליון מס' 5–6, פברואר 1989, עמ' 50–55 (תרגום לעברית: מיכל נאמן)
מטופל

המונח "חולה" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו חולה (פירושונים). מטופל או חולה (בלעז: פציינט) הוא אדם הסובל ממחלה או מטראומה (פציעה, כווייה, חנק וכדומה) ונזקק בשל כך לטיפול רפואי. הטיפול בחולה נעשה בדרך כלל במרפאה או בבית חולים, שבהם נמצאים הצוות הרפואי והציוד הנחוצים לטיפול. לעיתים מגיע צוות רפואי לטפל בחולה בביתו. חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994, מסדיר מתן שירותי בריאות לתושבי ישראל באמצעות קופות החולים. מכלול השירותים הרפואיים והתרופות הניתנים על פי חוק זה קרוי סל הבריאות. על מנת לקבל סיוע במימוש זכויות הפרט במערכת הבריאות, ניתן לקבל סיוע באמצעות האגודה לזכויות החולה. חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, "מטרתו לקבוע את זכויות האדם המבקש טיפול רפואי או המקבל טיפול רפואי ולהגן על כבודו ועל פרטיותו" (סעיף 1 לחוק). החוק קובע כי: "מטופל זכאי לקבל טיפול רפואי נאות, הן מבחינת הרמה המקצועית והאיכות הרפואית, והן מבחינת יחסי האנוש" (סעיף 5). "מטופל זכאי למידע בדבר זהותו ותפקידו של כל אדם שמטפל בו" (סעיף 6). "מטופל זכאי להשיג מיוזמתו דעה נוספת לעניין הטיפול בו" (סעיף 7). "מטפל, כל מי שעובד בפיקוחו של המטפל וכן כל עובד אחר של המוסד הרפואי ישמרו על כבודו ועל פרטיותו של המטופל בכל שלבי הטיפול הרפואי" (סעיף 10). "לא יינתן טיפול רפואי למטופל אלא אם כן נתן לכך המטופל הסכמה מדעת" (סעיף 13). חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005, מסדיר את זכויותיו של החולה הנוטה למות, כולל הזכות לדרוש טיפול רפואי, להימנע מקבלת טיפול רפואי ולהפסיק מתן טיפול רפואי אשר החל. במהותו מאפשר לאדם להורות כי בנסיבות מסוימות תיערך לו המתת חסד. חוק דמי מחלה, התשל"ו-1976, מתיר לעובד חולה להיעדר מעבודתו ולקבל חלק משכרו בתקופת היעדרותו. חוקים נוספים מאפשרים לעובד להיעדר בתשלום לשם טיפול בבן משפחתו החולה. ערך מורחב – חולה (הלכה) מצוות ביקור חולים נכללת בגמילות חסדים, ועניינה לבקר אצל החולה, להשתתף בצערו, לעודד אותו מורלית ולראות אם יש צורך שהוא נזקק לו. חז"ל הפליגו בחשיבות מצווה זו, ואמרו שכל המבקר את החולה נוטל אחד משישים מחוליו. ערך מורחב – רפואה בשבת חולה שיש בו סכנה, מצווה לחלל עליו את השבת, משום פיקוח נפש. חולה שאין בו סכנה, אין מחללים עליו את השבת במלאכות האסורות מהתורה, אך הותרה לגביו אמירה לנוכרי שיעשה בעבורו מלאכה האסורה מהתורה, דבר האסור מדרבנן (לדוגמה, אמירה לגוי להדלקת נר לצורך החולה). מדיה וקבצים בנושא מטופל בוויקישיתוף חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד-1994, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט חוק זכויות החולה, התשנ"ו-1996, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט חוק החולה הנוטה למות, התשס"ו-2005, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
חובבי ציון (להקה)

חובבי ציון הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית ישראלי המורכב מהצמד דור דקל ונוי אלוש. ההרכב קרוי על שם רחוב "חובבי ציון" בתל אביב, המהווה נקודת אמצע בין שני הרחובות שבהם גרו חברי הצמד בעת הקמתו. ההרכב הוקם ביוני 2006 בתקופת מלחמת לבנון השנייה. אז, בתור תגובה למצב בישראל, העלו השניים לאינטרנט רמיקס דאנס לאחד מנאומיו של מזכ"ל החזבאללה חסן נסראללה. "רוצה בנות" הוא השיר שהביא לפרסומו של הצמד. השיר הוא גרסה עברית והומוריסטית ללהיט המועדונים "Boten Anna" של הזמר השוודי בסהאנטר. מילות השיר כתובות מנקודת מבט של גבר במועדון ומספרות כי הוא "רוצה בנות", אך אינו מצליח להשיג אותן. בתחילה השיר עלה לרשת בליווי קליפ בו שתי בחורות קופצות על המיטה במכנסיים קצרים וחולצת בטן. הקליפ זכה להצלחה ויראלית, ובעקבות זאת יצא גם כסינגל ברדיו וכקליפ בטלוויזיה. בהשראת השיר הועלו לאתרים שונים באינטרנט מספר גרסאות השלמה על ידי חובבים, כגון "רוצה מצוות" על ידי יאיר אורבך, "רוצה מכות", "רוצה בנים", "רוצה סמים". בתחילת קיץ 2007 כיכבו חובבי ציון בשתי פרסומות בטלוויזיה בחסות סלקום. בראשונה שיתפו השניים פעולה עם הגבעטרון במאשאפ משותף בין "רוצה בנות" ל"זמר זמר לך", ובשנייה כיכבו השניים לבד בסרטון המקדם את אירוע הקיץ של סלקום, "סלקום ווליום". ב-3 ביולי 2019 בערוץ היוטיוב החדש של חובבי ציון וב-4 ביולי 2019 בערוץ היוטיוב של עידו שוהם יצאה גרסה עדכנית של חובבי ציון ועידו שוהם לשיר רוצה בנות המלווה בקליפ אנימציה. ביולי 2007 יצא שירם השני, "קואורדינציה", שכתבו והלחינו שניהם. באוגוסט 2009, לקראת פתיחת שנת הלימודים, הוציאו את השיר "פורנו" שכתב והלחין אלוש. חובבי ציון, סרטונים בערוץ היוטיוב חובבי ציון, באתר שירונט רפי ברבירו, פלייבוי כבר לא רלוונטי, באתר ynet, 28 באוגוסט 2009 הקליפ "רוצה מצוות" באתר יוטיוב
סינמטק שדרות

סינמטק שדרות הוא סינמטק (ארכיון סרטים) הפועל בשדרות החל מדצמבר 1999. הסינמטק הוקם בשיתוף עם המכללה האקדמית ספיר בזכות פרופסור חיים בראשית, מי שעמד בראש הביה"ס לתקשורת וקולנוע במכללה ובעזרתו של אלי מויאל, ראש עיריית שדרות. בבניין הסינמטק שני אולמות קולנוע להקרנת סרטי קולנוע, המכילים כ-400 מקומות ישיבה. בין כל מפעליו של הסינמטק, פסטיבל קולנוע דרום, שבו מוקרנים סרטים מרחבי העולם, סרטים מישראל וכן סרטי הגמר של בוגרי החוג לקולנוע במכללה האקדמית ספיר. בחזון הקמתו של הסינמטק עמד פרופ' חיים בראשית, מי שעמד בראש בית הספר לתקשורת קולנוע במכללה האקדמית ספיר בשיתוף עם ראש עיריית שדרות, עו"ד אלי מויאל. סינמטק שדרות הוא המוסד החינוכי-תרבותי לקולנוע הראשון בדרום. סינמטק שדרות הוקם במטרה לעלות לסדר היום הציבורי את חיי התרבות של אוכלוסיית הדרום ובמטרה לצמצם הפער שבין המרכז לפריפריה. בהגדרתו, סינמטק הוא מוסד המחנך לאהבת הקולנוע. סינמטק שדרות מאפשר לכל דורש באשר הוא ליהנות מפעילויות הסינמטק, ללא קשר למצבו הכלכלי-חברתי. אחת ממטרותיו העיקריות היא קידום הקולנוע הישראלי על כל גווניו: פסטיבלים, ימי עיון, הקרנות מיוחדות, מפגשי יוצרים, אירועי תרבות ומוזיקה, השתלמויות וסדנאות. ייחודו של הסינמטק בכך שהוא חושף בפני קהל צופיו כל יצירה ישראלית/זרה, דוקומנטרית/עלילתית, ניסיונית/סטודנטיאלית, בליווי מיטב היוצרים אשר מעלים על סדר היום החברתי את השיח הציבורי בשפה הקולנועית. הסינמטק פעיל שבעה ימים בשבוע, בין שלוש לשש הקרנות בכל יום. אתר האינטרנט הרשמי של סינמטק שדרות רונן טל, בני כהן, מנהל סינמטק שדרות: "עולות לי בראש תמונות של המנויים שלנו, רבים מהם נרצחו", באתר הארץ, 17 בינואר 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הכנסייה הבוסנית

הכנסייה הבוסנית הייתה פלג של האמונה הבוגומילית והריטואל שלה היה הריטואל השולט בשטחי בוסניה והרצגובינה מהמאה ה-12 עד תקופת ההתאסלמות במאה ה-15. בכנסייה הבוסנית הונהג נוסח קיצוני במיוחד של האמונה הבוגומילית, נוסח שכונה בשם דרגוציה (DRAGUCIA). הכנסייה הבוסנית קיבלה חיזוק מיוחד בימיו של הבאן קולין שעבר לאמונה הבוגומילית יחד עם מרבית בני משפחתו. מאוחר יותר עבר הבאן קולין לקתוליות, אך רק למראית עין והחל מאותה תקופה מרבית שליטי בוסניה נהו אחר האמונה הבוגומילית, עד הכיבוש העות'מאני. לאחר הכיבוש העות'מאני הצמרת השלטונית התאסלמה וגם העם הלך בעקבותיה. John Van Antwerp Fine, The Bosnian Church, A New Interpretation: A Study of the Bosnian Church and Its Place in State and Society from the 13th to the 15th Century, Boulder, Colorado: East European Quarterly, 1975. מדיה וקבצים בנושא הכנסייה הבוסנית בוויקישיתוף