laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יוחמור

יוֹחמוּר (בערבית: يحمر, בתעתיק מדויק: יֻחמר) הוא כפר שיעי בנפת א-נבטיה, מחוז א-נבטיה בלבנון, מצפון לנהר הליטני, בגובה 530 מטרים מעל פני הים, כשלושה קילומטרים מדרום לכפר ארנון, כתשעה קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר א-נבטיה מועצת הכפר חברה ב"איגוד מועצות הבופור". על פי התושבים הכפר נקרא על שם איילים מסוג יחמור, שבעבר נפוצו בסביבה. הכפר מוזכר ברישומי המס של הממשל העות'מאני בשנת 1596, כאחד הכפרים במחוז צפת. בשנת 1958 התחולל משבר לבנון, בין ממשלת לבנון בתמיכת ארצות הברית לבין האופוזיציה הלבנונית, בתמיכת הרפובליקה הערבית המאוחדת. במהלך המשבר, ב-21 באוגוסט 1958 נהרגו שלושה מתושבי הכפר שהתעמתו בכפר וסביבתו עם טנקים של צבא לבנון. במסגרת מלחמת חרבות ברזל ירה צה"ל על מטרת חזבאללה בכפר. בכפר מתגוררים כ-2,000 תושבים. צפונית לכפר, כשני קילומטרים, בקו אווירי, נמצאת מצודת בופור (הדרך הקצרה ממזרח היא באורך כ-3.3 קילומטרים). يحمر (النبطية), localiban, ‏2016 סרטון תיעודי, MOTAZEN, הכפר יחמור, באתר google, ‏2020 Admin, نمر حمود, شهداء الحزب الشيوعي اللبناني, ‏1958-08-31 (בערבית) الوكالة الوطنية للإعلام - غارة على منزل غير مأهول في يحمر الشقيف, الوكالة الوطنية للإعلام (בערבית) النشرة: مسيّرة أطلقت صاروخين على بلدة يحمر, Elnashra News (בערבית) حزب الله نعى حسين علي زهور من بلدة يحمر الشقيف, Elnashra News (בערבית)
הוואנונג

הוואנונג (הנגול: 桓雄, הנג'ה: 환웅 "העוצר העליון") היא דמות חשובה במקורות המיתולוגיים של קוריאה. הוא ממלא תפקיד מרכזי בסיפורו של דנגון וואנג'ום (단군왕검/檀君王儉), המייסד האגדי של גוג'וסון, הממלכה הראשונה של קוריאה. הוואנונג הוא בנו של הוואנין (אנ') (환인; 桓因), "אדון השמים". יחד עם שרי העננים, הגשם והרוחות שלו, הוא הנהיג חוקים וקודים מוסריים ולימד את בני האדם אומנויות שונות, רפואה וחקלאות. על פי מיתוס הבריאה של דנגון, הוואנונג השתוקק לחיות על האדמה בין העמקים וההרים. הוואנין התיר להוואנונג ול-3000 חסידים לעזוב והם ירדו מהשמיים אל עץ אלגום בהר פאקטו, שנקרא אז הר טבאק (태백산/太伯山). שם הוואנונג ייסד את סינסי (신시/神市, "עיר האל") והעניק לעצמו את התואר מלך גן עדן. במערה ליד עץ האלגום חיו דוב ונמר שהגיעו לעץ מדי יום כדי להתפלל להוואנונג. יום אחד הוואנונג נתן לדוב ולנמר עשרים פקעות שום וקצת אגמון קסום. הוואנונג הבטיח שאם הם יאכלו רק את השום והאגמון שלו ויישארו במערה מחוץ לאור השמש במשך מאה ימים, הוא יהפוך אותם לאנושיים. הנמר והדוב הסכימו וחזרו למערה, אבל הנמר היה רעב וחסר סבלנות מכדי לחכות, ועזב את המערה לפני ש-100 הימים הסתיימו. אבל הדוב נשאר, וביום ה-21 הפך לאישה יפהפייה, שכיבדה את הוואנונג בהכרת תודה במנחות. עם הזמן האישה הפכה בודדה, והתפללה להוואנונג שתוליד ילד. אז הוואנונג הפך אותה לאשתו ונתן לה בן בשם דנגון, שם שיש לו שתי משמעויות: "נסיך המזבח" ואלגום. דנגון הקים בסופו של דבר את גוג'וסון. Thomas, Cullen, Brother One Cell: An American Coming of Age in South Korea's Prisons, Penguin, 2008, ISBN 978-0-14-311311-9 Stocker, Terry, The Paeolithic Paradigm, AuthorHouse, 2009, עמ' 383, ISBN 978-1-4490-2292-1 ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נלי מירה רובין

נלי מירה רובין (נולדה ב-20 בפברואר 1991) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. נלי מירה רובין נולדה בסנקט פטרבורג, רוסיה, להורים ממוצא קווקזי. בגיל ארבע עלתה עם משפחתה לישראל ועד גיל 14 גדלה בחולון. לאחר מכן עברה יחד עם משפחתה לקנדה לצורך עסקיו של אביה. בתיכון בקנדה למדה במגמת מוזיקה ותיאטרון, הייתה חלק מלהקת בית הספר, הקימה להקה משלה והופיעה בהצגות בתיכון. עם חזרתה לארץ, פנתה ללימודי משחק. בשנים 2017–2019 למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בתל אביב. בשנת 2020 שיחקה את טלי בסדרה "חזרות". בשנת 2021 שיחקה את עידית בסדרה "למה מי מת". באותה שנה שיחקה את חלי בסדרה "המפקדת" ובסדרה "ילדות סכסכניות" בתפקיד בתאל. בשנת 2022 שיחקה את גיטי גורביץ' בסדרה "ריקוד האש". באותה שנה שיחקה את לימור בסדרה "העיר הטובה" ואת חוקרת המשטרה רויטל לוינסון בסדרה "מנאייכ". בשנת 2023 שיחקה בתפקיד הראשי את אשרת מורנו דמות בהשראת אורלי רביבו בפרשת משה קצב בסדרה "אָלֶף" של YES. על תפקידה בסדרה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסדרות של מארסיי, צרפת. ובפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הראשית בסדרת דרמה לשנת 2023. נלי מירה רובין נשואה לחיים ומתגוררת בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא נלי מירה רובין בוויקישיתוף נלי מירה רובין, ברשת החברתית פייסבוק נלי מירה רובין, ברשת החברתית אינסטגרם נלי מירה רובין, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נלי מירה רובין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נלי מירה רובין, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי נלי מירה רובין, באתר הסוכנות "זוהר יעקבסון" זוהר אורבך, ‏אני לא יודעת מה אני הייתי עושה במקומה, באתר ‏מאקו‏, 1 ביוני 2023 רן בוקר, השחקנית הישראלית זכתה בפרס: "קשה לי לשמוח. מייחלת לשחרור החטופים", באתר ynet, 20 בנובמבר 2023 רן בוקר, "אלף" היא הזוכה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה NEWS, באתר ynet, 17 במאי 2024
קוואבס

קוואבנה סרקודה אדג'פונג (Kwabena Sarkodee Adjepong; נולד ב-24 באפריל 1990), הידוע בשם הבמה קוואבס (Kwabs), הוא זמר-יוצר בריטי, המוכר בזכות הלהיט "Walk". ב-2014, הוא הוציא 3 מיני-אלבומים: Wrong or Right ב-4 בפברואר, Pray for Love ב-19 במאי ו-Walk ב-3 באוקטובר. ב-26 בספטמבר 2014, הוא הוציא את הסינגל "Walk". הסינגל הגיע למקום הראשון במצעדי ה-GfK אנטרטיינמנט ולמקום הרביעי במצעד השווייצרי. כמו כן, הסינגל זכה בתואר הקלטה מסוג פלטינה מ-BVMI,‏ IFPI Norway ו-ZPAV וכן בתואר הקלטה מסוג זהב מ-IFPI Austria,‏ IFPI Danmark ו-IFPI Switzerland. ב-21 באוגוסט 2015, הוא הוציא גרסה מחודשת בשיתוף פעולה עם פטי ואפ. גרסה זו זכתה לתואר הקלטה מסוג כסף מ-BPI. ב-13 באוגוסט 2015, הוא התארח בסינגל השיווקי "Willing and Able" של דיסקלוז'ר (אנ'). הסינגל השיווקי הגיע למקום ה-70 במצעד הסינגלים הבריטי, למקום ה-78 ב-Ö3 אוסטריה טופ 40 ולמקום ה-116 במצעד הסינגלים של SNEP. ב-11 בספטמבר 2015, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Love + War. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד השווייצרי ולמקום ה-26 במצעד האלבומים הבריטי. ב-29 באוקטובר 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם רגארד, את הסינגל "Signals". הסינגל הגיע למקום התשיעי בבולגריה ולמקום השני במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי. מדיה וקבצים בנושא קוואבס בוויקישיתוף קוואבס, ברשת החברתית פייסבוק קוואבס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קוואבס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) קוואבס, באתר ספוטיפיי קוואבס, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) קוואבס, באתר AllMusic (באנגלית) קוואבס, באתר MusicBrainz (באנגלית) קוואבס, באתר דיזר קוואבס, באתר Discogs (באנגלית) קוואבס, באתר Songkick (באנגלית) קוואבס, באתר Genius קוואבס, באתר בילבורד (באנגלית) "Kwabs - Biography & History". AllMusic. ארכיון מ-2021-05-09. נבדק ב-15 בינואר 2019. {{cite web}}: (עזרה)
Firefly (תוכנה)

Firefly, מוצר של אדובי השייך ל Adobe Creative Cloud, הוא מודל בינה מלאכותית יוצרת המשמש בתחום העיצוב. Firefly פותח באמצעות פלטפורמת Sensei של אדובי. Firefly מאומן עם תמונות מ־Creative Commons, ויקישיתוף ו- Flickr Commons וכן 300 מיליון תמונות וסרטונים ב־Adobe Stock וברשות הציבור. הוא משתמש בערכות נתוני תמונה כדי ליצור עיצובים שונים. הוא לומד ממשוב משתמשים על ידי התאמת העיצובים שלו. Firefly שוחרר ב-22 ביוני 2023. תמונות עירום חסומות בו. Firefly הוכרזה לראשונה בספטמבר 2022 בכנס MAX של אדובי. הוא שוחרר בתחילה כגרסת בטא ציבורית במרץ 2023. NVIDIA Picasso מריץ כמה דגמי Adobe Firefly. גוגל תכננה להשתמש ב-Firefly ב- Bard, אך בסופו של דבר השתמשה במודל Imagen משלהם. מאטל, יבמ ודנטסו שיתפו פעולה עם Adobe. מדיה וקבצים בנושא Firefly בוויקישיתוף Creative Cloud, Experience Cloud, and Document Cloud, including Adobe Express, Photoshop, Illustrator, and Adobe Stock, as well as Adobe Experience Manager. Lardinois, Frederic (2023-06-08). "Adobe brings Firefly to the enterprise". TechCrunch (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-06-21. נבדק ב-2023-06-25. Shrivastava, Rashi. "Adobe Brings Its Generative AI Tool Firefly To Businesses". Forbes (באנגלית). ארכיון מ-2023-06-21. נבדק ב-2023-06-25. Weatherbed, Jess (2023-05-23). "Adobe is adding its AI image generator Firefly to Photoshop". The Verge (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-06-21. נבדק ב-2023-06-25. "What Are the Limitations of AI Image Generation in Adobe Firefly?". MUO (באנגלית). 2023-05-27. ארכיון מ-2023-06-19. נבדק ב-2023-06-25. "Is Adobe Using Your Files to Train Its AI? How to Opt Out if So". MUO (באנגלית). 2023-02-02. ארכיון מ-2023-06-20. נבדק ב-2023-06-25. "Adobe's 'Firefly' Image Generator Is Going to Make Photoshop Much Easier to Use". Gizmodo (באנגלית). 2023-05-23. ארכיון מ-2023-06-21. נבדק ב-2023-06-25. "Generative Fill in Photoshop (Beta) Hands-On". DPReview. ארכיון מ-2023-06-23. נבדק ב-2023-06-25. https://www.adobe.com/content/dam/dx/us/en/products/sensei/sensei-genai/firefly-enterprise/Firefly_Legal_FAQs_Enterprise_Customers.pdf "Adobe Forbids Using Photoshop's New AI Features for Nudity". Futurism. ארכיון מ-2023-06-07. נבדק ב-2023-06-25. "Adobe opens up its Firefly generative AI model to businesses". נבדק ב-2023-06-08. "Adobe and NVIDIA Partner to Unlock the Power of Generative AI". NVIDIA Newsroom (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-05-11. נבדק ב-2023-06-25. "Google is incorporating Adobe's Firefly AI image generator into Bard". Engadget (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-05-22. נבדק ב-2023-06-25. "IBM Expands Partnership with Adobe To Deliver Content Supply Chain Solution Using Generative AI". IBM Newsroom (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2023-06-22. נבדק ב-2023-06-25.
ידיים למעלה

ידיים למעלה הוא אלבום החמישי של כנסיית השכל, אשר יצא במרץ 2004 על ידי NMC. מתוך האלבום בלטו השירים "איך זה מרגיש", "האביב הנצחי", "תנו לי לשתות" ושיר הנושא. האלבום משמיע טון מפוכח ביחס לדימויי הרוק אנד רול. הבסיסט, רן אלמליח, אומר: "בתקליט הזה יש פחות שירי אהבה מאשר בתקליטים קודמים שלנו, ויותר טקסטים מהורהרים על החיים וזכרונות." באלבום זה, הצטרף ללהקה המתופף יובל שפריר, במקומו של מוטי יוסף. יוסי חרסונסקי נתן לאלבום שלושה כוכבים מתוך חמישה, וטען: באלבומם החמישי, רן אלמליח ויורם חזן נשמעים בשלים מלודית יותר מכול אלבומיהם הקודמים, עושים שימוש בקצבים קליטים כואלס. [...] מול המוסיקה המאוד ידידותית לאוזן, הטקסטים פחות מוצלחים: כמה מהם נשמעים ניסיון יומרני ועקר. יורם חזן - שירה, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, סקסופון רן אלמליח - גיטרה בס דוד ראסד - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית מייק גולן - קלידים, פסנתר, מלודיקה יובל שפריר - תופים, כלי הקשה חיים שמש - הפקה מידע על האלבום ידיים למעלה באתר MusicBrainz 20 שנה לאלבום ידיים למעלה של כנסיית השכל | 08.03.24 - ספיישלים מוזיקליים!, באתר omny.fm "ידיים למעלה" - יוסמיוסיק, באתר yosmusic.com, ‏2006-03-11
עץ האלון

"עץ האלון" הוא שיר עברי שכתב יורם טהרלב והלחין מוני אמריליו בביצוע הזמר יהורם גאון בעיבודו של שמעון כהן בשנת 1969. פסטיבל הזמר והפזמון, אחד המפעלים הגדולים בתולדות הזמר העברי, התקיים לאורך שנות השישים והשבעים. בסך הכל התקיימו שישה עשר פסטיבלים תחרותיים ששודרו בקול ישראל ואחר כך גם בטלוויזיה הישראלית בשידור ישיר. יורם טהרלב הוא הפזמונאי הבולט בפסטיבלים הללו עם שנים עשר שירים מתחרים. מוני אמריליו הוא המלחין הבולט של הפסטיבלים עם אחד עשר שירים מתחרים. הם גם שני היוצרים היחידים שהתחרו עם מספר דו ספרתי של שירים בפסטיבל. במוצאי יום העצמאות נשנת 1969,שנת תשכ"ט, התקיים בבנייני האומה בירושלים פסטיבל הזמר והפזמון הראשון ששודר בטלוויזיה. זה היה גם הפסטיבל הראשון בו שיתפו פעולה שני אלופי ההשתתפות, שכמובן עוד לא ידעו אז שכעשור לאחר מכן יזכו בתארים הללו. לביצוע השיר נבחר הזמר הפופולרי של התקופה, יהורם גאון, מה שעזר לשיר להגיע עד המקום השני בתחרות. זאת הייתה הפעם השלישית ברציפות והאחרונה שיורם טהרלב זכה במקום השני. לעומת זאת למוני אמריליו זאת הייתה זכייה ראשונה מבין שלוש רצופות במקום השני. שני אלופי ההשתתפות ישתפו פעולה בפסטיבל רק עוד פעם אחת, ארבע שנים מאוחר יותר, בשיר "רכבת העמק", שהגיע "רק" למקום השלישי בתחרות. בעקבות זכייתו במקום השני בפסטיבל נכנס השיר בשנת 1969 למצעד הפזמונים בקול ישראל, והגיע גם כאן למקום השני. במצעד הפעמונים השנתי תשכ"ט שהיה מצעד הפזמונים העברי השנתי הראשון, הגיע השיר למקום השישי. מילות השיר באתר שירונט "עץ האלון" - יהורם גאון, סרטון באתר יוטיוב
הדיוויזיה ה-57 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-57 של הצבא הבריטי היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם. הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כחלק מהצבא הטריטוריאלי, דיוויזיה משלימה לדיוויזיה ה-55 (מערב לנקשייר). במקום להיות פרוסה כמערך שלם, דיוויזיית מערב לנקשייר התפרקה במהלך 1914 ו-1915, מכיוון שחייליה נשלחו כתגבורות לחזית המערבית. כאשר אחרוני המתנדבים יצאו לשירות מעבר לים, שארית הדיוויזיה אוחדה עם דיוויזיית מערב לנקשייר ה-2, ודיוויזיית מערב לנקשייר חדלה להתקיים. בתחילת 1915 התרכזה הדיוויזיה סביב קנטרברי שבקנט, שם הייתה חלק מהארמייה השנייה של כוחות הבית בכוח המרכזי. אימוני הדיוויזיה התבצעו עם רובי האריסקה היפניים מסוג .256 ותותחי שדה 15 ליטראות והוביצרים 5 אינץ'. ביולי 1916 הועברה הדיוויזיה לאזור אלדרשוט שם המשיכה באימונים. הדיוויזיה החלה לצאת לצרפת ב-7 בפברואר 1917 והתרכזה עד ה-22 בפברואר. לאחר מכן היא שירתה למשך שארית המלחמה בחזית המערבית. הדיוויזיה לחמה בקרבות פשנדל, הלייה, אראס השני, קמברה השני ומתקפת מאה הימים. לאחר שביתת הנשק עם גרמניה החלו חיילי הדיוויזיה להשתחרר במהלך ינואר 1919, ועד יולי 1919 הסתיים פירוק הדיוויזיה. הדיוויזיה ה-57 מעולם לא הוקמה מחדש, אבל המספר שימש למטרות הטעיה במהלך המלחמה. מפקדת הבריגדה ה-42 הוקמה בבריטניה ב-26 ביולי 1943 ונשלחה לצפון אפריקה כדי לפקד על יחידות ביטחון פנים בקווי התקשורת תחת מפקדת כוחות בעלות הברית. ליחידות אלו היה כמות מלאה של כוח אדם, אך 80 אחוז מהם היו מתחת לקטגוריה רפואית 'A' והם היו חמושים רק בנשק אישי והקצאה שלדית של תחבורה. מפקדת חטיבה 42 נחתה ב-25 באוגוסט 1943, וסומנה מחדש כ'דיוויזיה ה-57' ב-9 בנובמבר כדי להונות את האויב. כדי לסייע להונאה, המפקד, בריגדיר פ.ה. קאדו-הדסון, קיבל את הדרגה המקומית המתאימה של מייג'ור-גנרל, ושלושה מהגדודים סומנו מחדש כחטיבות. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-57 בוויקישיתוף
הדיוויזיה ה-61 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-61 (דרום מידלנד ה-2) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא הבריטי שהוקמה ב-1915 במהלך המלחמה הגדולה כמילואים של הקו השני לגדודי הקו הראשון של דיוויזיית ה-48 (דרום מידלנד). הדיוויזיה נשלחה לחזית המערבית במאי 1916 ושירתה שם במשך מלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה נחתה בצרפת במאי 1916. ב-19 ביולי 1916, יחד עם הדיוויזיה האוסטרלית ה-5, נלחמה הדיוויזיה ה-61 בקרב פרומלס, שתוכננה כהתקפה מדומה כחלק ממתקפת הסום. ההתקפה, נגד עמדות גרמניות מוכנות היטב המבוססות על רכס, הייתה אסון ואחראית למוניטין הירוד של הדיוויזיה. מאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמות לקו הינדנבורג ובקרב איפר השלישי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-48 הוקמה הדיוויזיה ה-61. בעוד שהדיוויזיה מעולם לא נפרסה מעבר לים, צוות המטה שלה נפרס לנורווגיה ונלחם לזמן קצר במערכה הנורווגית. לאחר מכן, הדיוויזיה נפרסה בצפון אירלנד במשך כמעט שלוש שנים כתוצאה משמועות על כוונה גרמנית לפלוש לשם. בצפון אירלנד איישה הדיוויזיה הגנות סטטיות, ניהלה אבטחה פנימית והתאמנה לפעולות עתידיות. בחזרה לאנגליה, הדיוויזיה השתתפה בתרגילים צבאיים והייתה אמורה להצטרף לקבוצת הארמיות ה-21 למבצע אוברלורד, פלישת בעלות הברית לצרפת הכבושה על ידי הגרמנים. היא איבדה את התפקיד הזה בסוף 1943, והוטלה להכשיר מחליפים ליחידות קרביות. במהלך 1944, הדיוויזיה סייעה לאוברלורד בפורמטים שונים של הונאה, בעוד שרוב הלוחמים הוצבו לעוצבות קרב בתוך קבוצת הארמיות ה-21. בסוף 1945, אורגנה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיה קלה ועמדה להיפרס למזרח הרחוק כדי להילחם ביפן האימפריאלית. המהלך בוטל בעקבות הכניעה היפנית, והדיוויזיה פורקה בנובמבר 1945. בריגדיר-גנרל ג'יימס גסקוין-ססיל, המרקיז הרביעי מסולסברי, ספטמבר 1915 – דצמבר 1916 מייג'ור-גנרל ריצ'רד בנאטין-אלסון, דצמבר 1915 – פברואר 1916 מייג'ור-גנרל סר קולין מקנזי, פברואר 1916 – מאי 1918 מייג'ור-גנרל פ. ג'ון דאנקן, 1918 "61st (2nd South Midland) Division". The Long, Long Trail. נבדק ב-21 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה) Becke, Archibald Frank (1935). Order of Battle of Divisions. H. M. Stationery Office. p. 33. "Richard Bannatine-Allason". Centre for First World War Studies, University of Birmingham. אורכב מ-המקור ב-16 בפברואר 2006. נבדק ב-26 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "British Divisional Commanders During the Great War - First Thoughts: Note 19". Western Front Association. נבדק ב-26 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה)
רומיאנה בצ'בארובה

רוּמְיָאנה גֶנְצֶ'בָה בֶּצ'בארובה (בבולגרית: Румяна Генчева Бъчварова, נולדה ב-13 במאי 1959, שיפקה, מחוז סטארה זאגורה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית ודיפלומטית בולגרייה אשר בין השנים 2014–2017 כיהנה כסגנית ראש ממשלת בולגריה ושרת הפנים בממשלתו השנייה של בויקו בוריסוב, ובין 2019–2023 כיהנה כשגרירת בולגריה בישראל. רומיאנה בצ'בארובה נולדה בעיירה שיפקה אשר במרכז בולגריה. אביה היה עורך ראשי של עיתון. היא רכשה השכלה אקדמית בסוציולוגיה באוניברסיטת סופיה, ובהמשך ניהלה סוכנות שעסקה בייעוץ בתחומי השיווק, הפרסום ויחסי הציבור. ב-2009 הצטרפה למפלגת אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה בראשות בויקו בוריסוב וכיהנה כראשת לשכתו. ב-2014 נבחרה לאספה הלאומית, ומונתה על ידי בוריסוב לסגניתו. ב-2015 מונתה לשרת הפנים של בולגריה, וכיהנה עד ינואר 2017, מועד בו התפטר בוריסוב. במאי 2017 מונתה למנהלת הלשכה של בויקו בוריסוב במסגרת ממשלתו השלישית. ב-2019 מונתה לשגרירת בולגריה בישראל, וכיהנה בתפקידה עד סוף 2023. במהלך כהונתה בישראל נתגלו חילוקי דעות בין בצ'בארובה לבין חלק מארגוני "יוצאי בולגריה" בישראל, על רקע עמדותיה בסוגיית אחריותה של בולגריה לאירועי השואה בבולגריה. בצ'בארובה הייתה נשואה לעיתונאי אורלין פילב, ולהם שני ילדים, בן ובת. מדיה וקבצים בנושא רומיאנה בצ'בארובה בוויקישיתוף רומיאנה בצ'בארובה - תקציר ביוגרפי, באתר personi.dir.bg (בבולגרית). בצ'בארובה מונתה לשרת הפנים, באתר dnevnik.bg (בבולגרית). The Ambassador Extraordinary and Plenipotentiary of the Republic of Bulgaria to the State of Israel Rumiana Bachvarova presented her letter of credence to his the President of Israel Reuven Rivlin, באתר שגרירות בולגריה בישראל (באנגלית). עופר אדרת, תפקיד בולגריה בשואה?, באתר הארץ, 18 במרץ 2022. יום הולדת שמח לרומיאנה בצ'בארובה, באתר dnes.bg (בבולגרית).
מקהלת נווה שיר

מקהלת נווה שיר הייתה מקהלת ילדות ונערות שפעלה בפתח תקווה בניצוחו של נתן מרגלית בין השנים 1961-1988. ב-2006 הוקמה המקהלה מחדש על ידי בוגרות מקהלת הילדים בניצוחה של ענת דור-מרגלית. מייסד ומנצח המקהלה, נתן מרגלית, עלה לארץ מפולין בשנת 1948 באוניה אקסודוס. כבוגר החוג למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, עסק בהוראת מוזיקה בבתי ספר והיה חבר במקהילת רינת. לצד מקהלת נווה שיר, הקים גם את מקהלת המבוגרים רון ובשנותיו האחרונות שימש המפקח על החינוך המוזיקלי באזור המרכז. המקהלה הוקמה על ידי מרגלית בבית הספר 'נווה כיבוש' בפתח תקווה, ופעלה כחלק ממחלקת הנוער של עיריית פתח תקווה. המקהלה הייתה בין מקלות הילדים והנוער הראשונות בישראל. המקהלה ביצעה יצירות קלאסיות עם תזמורות רבות בהן התזמורת הפילהרמונית והתזמורת הסימפונית של רשות השידור בניצוחם של גארי ברתיני, יורי אהרונוביץ' וסטנלי ספרבר, בהן הילד והקסמים של מוריס ראוול, הארטוריה 'אליהו' של פליקס מנדלסון, הסימפוניה השישית של מאהלר, 'אש וההרים' של אהרון חרל"פ, 'תהילים' של אנדרה היידו והסימפוניה מספר 6 (כינור יהודי) של מייצ'יסלב ויינברג. המקהלה ייצגה את ישראל בפסטיבלים ומשלחות בינלואמיות באוסטריה, בגרמניה, בשוודיה ובדנמרק וכן בכנסי 'הזמריה' הבינלאומיים שנערכו בישראל. כמו כן, נטלה חלק באירועים ממלכתיים כמו טקס הענקת פרסי ישראל בבית הנשיא, טקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם והדלקת המשואות ביום העצמאות בהר הרצל, קונגרסים וימי חילות בצה"ל. המקהלה התארחה גם בתוכניות טלוויזיה והשתתפה בין היתר במופע 'ניגון חוזר' של רשות השידור ב-1983. מרגלית הוסיף לנצח על המקהלה עד מותו בשנת 1988, ולאחר מותו פסקה פעילות המקהלה. בשנת 2006 המנצחת ענת דור-מרגלית, אחייניתו של נתן שהשתתפה בעצמה במקהלה כילדה, כינסה את חברות המקהלה לדורותיהן לקונצרט לזכרו של המנצח. בהמשך לקונצרט זה, ובסיוע עיריית פתח תקווה, החלה המקהלה לפעול מחדש תחת ניצוחה, כשהיא מתבססת בעיקר על בוגרות מקהלת הילדים. המקהלה המחודשת חברה בארגון המקהלות 'הלל' ופועלת כחלק מאגף התרבות של עיריית בפתח תקווה. היא מבצעת יצירות קלאסיות לצד יצירות מודרניות וישראליות, וכן יצירות פולקלור יהודיות ואחרות בעיבודים שחלקם נכתבו במיוחד עבורה. בשנת 2014 הוציאה המקהלה אלבום, 'סובב עולם - טעמים וטעימות'. ב-2016 הכין הבמאי אורי רוזנברג את הסרט 'מקהלת נשים' העוסק במקהלה ובהקמתה מחדש. סרטו השתתף בתחרות הסרטים הבינלואמית אפוס. ביולי 2017 זכתה המקהלה המחודשת במדליית זהב (במקום ה-3) בתחרות הפולקלור כחלק מהפסטיבל הבינלאומי למקהלות European Choir Games בריגה. מדיה וקבצים בנושא מקהלת נווה שיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקהלת נווה שיר מקהלת נווה שיר, ברשת החברתית פייסבוק מקהלת נשים - סרטו של אורי רוזנברג על המקהלה על הסרט מקהלת נשים והמקהלה בבלוג 'נושנות' של אורי רוזנברג מקהלת נווה שיר באתר זמרשת היצירה תהילים לאנדרה היידו בביצוע ג'ונסון דוד וילסון, התזמורת הסימפונית ירושלים ומקהלת נווה שיר, באתר הספרייה הלאומית איזה פלא/נתן אלתרמן בלחן עממי בביצוע מקהלת רינת ומקהלת נווה שיר, באתר הספרייה הלאומית חנה ידור, פרידה בשיר, מעריב, 6 בדצמבר 1988 מקהלת נשים - סרטו של אורי רוזנברג על המקהלה אתר המקהלה - מקהלת הילדים לקראת שידור, מעריב, 13 באפריל 1984 בון היא בירה זמנית - האמיתית: ברלין, מעריב, 16 באוגוסט 1984 מקהלות ולהקות סובבות בעולם, דבר, 25 בספטמבר 1978 אתר המקהלה - מי אנחנו אוליה זילברמן, הזמריה התשיעית, מעריב, 8 ביולי 1975 מודעה, כל העיר, 18 בפברואר 1983 סובב עולם - טעמים וטעימות באתר הספרייה הלאומית ידיעה בעיתון מלאבס
יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר

יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר (באנגלית: God Bless You, Mr. Rosewater) הוא רומן מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט. הספר פורסם ב-1965 ויצא לאור בעברית בשנת 1981, בהוצאת זמורה ביתן מודן בתרגומה של אבירמה גולן. בשנת 1979 עובד הרומן להצגת תיאטרון, שנודעה כשיתוף הפעולה הראשון בין הצמד המצליח המלחין אלן מנקן והפזמונאי הווארד אשמן. בספר זה טבע וונגוט את המילה "סָאמָארִיטְרוֹפְּיה", שפירושה "אדישות קיצונית לצרותיהם של בעלי גורל פחות טוב משלך". ציטוטים בנושא יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר בוויקיציטוט הספר "יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר", באתר "סימניה" ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משה רימוס

מֹשֶׁה רֵימוֹס (באיטלקית: Moses Rimos‏; סביבות 1406 בפלמה דה מיורקה – 1430 בפלרמו) היה רופא, פילוסוף ופייטן ספרדי-איטלקי יהודי שמת מות קדושים. משה רימוס נולד בסביבות שנת 1406 בפלמה דה מיורקה באי מיורקה, והיגר לאיטליה בגיל צעיר. תחילה השתקע ברומא ומשערים כי שם התחנך. על סמך כתביו ניכר שהכיר כתבים פילוסופיים, ואף שלט במספר שפות. לאחר מכן השתקע בפלרמו שם עבד כרופא. בפלרמו הוא הואשם כי הרעיל פציינט גוי ודינו נגזר להוצאה להורג. שופטיו הציעו לו שתמורת ביטול גזר הדין, יתנצר כמו קרוב משפחתו באותו שם (משה רימוס), שהתנצר ב-1391 בפלמה דה מיורקה, אבל משה רימוס סירב והעדיף למות. הוא נקבר "קבורת חמור" מחוץ לחומות פלרמו, כשהוא בן 24 בלבד. הוא השאיר מאחוריו מעט פיוטים שמהותם פילוסופיים. יום אחד לפני מותו, בעודו בבית הכלא, כתב קינה על מותו ההולך וקרב, בשם "מי האמין כי כמות נבל", מתוכה התפרסם קטע המתחיל ב"סַעֲרַת מָוֶת", בתחילת הפיוט כתב: קוננתי אותה יום א׳ כי אמרו לי כי היום הבא אחריו היו עתידים להרגני, אוי לי! יהי רצון שתהיה מיתתי כפרה לעוונותי ובבכי תמרורים בבלתי מחשבה והסתכלות לקחתי הקולמוס והייתי צועק וכותב. אשביע בה' אלהי ישראל שכל מי שתגיע לידו יעתיקנה ויקראנה וישלחנה לאחרים עד שתבא ליד קרובי העלובים. ורשום בה שמי משה רימוס, אוי לי כתבי משה רימוס בפרויקט בן-יהודה הקינה 'סערת מות' בגוגל ספרים רשימת הפרסומים של משה רימוס, בקטלוג הספרייה הלאומית Remos, Moses ben Isaac - Jewish Virtual Library Isidore Singer, Meyer Kayserling, RIMOS (REMOS), MOSES - Jewish Encyclopedia משה רימוס, סַעֲרַת מָוֶת
סלאבנה גרגובה

סלאבנה גרגובה (בבולגרית: Славена Гергова, נולדה ב-27 באפריל 1978, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא דיפלומטית בולגרייה אשר החל מ-2023 מכהנת כשגרירת בולגריה בישראל. סלאבנה גרגובה נולדה בסופיה בירת בולגריה. היא בוגרת אוניברסיטת סופיה בפרסית ובמזרחנות, ומוסמכת האוניברסיטה בהיסטוריה ערבית (אנ'). ב-2004 הצטרפה לשירות החוץ הבולגרי, וכיהנה עד 2008 כנציגת בולגריה לאיחוד מדינות הים התיכון. בין השנים 2011–2012 כיהנה כיועצת לשר החוץ ניקולאי מלאדנוב, בין 2012–2013 כיהנה כראש דסק המזרח התיכון ואפריקה במשרד החוץ, בין 2015–2016 כיהנה באיחוד האירופי, ועסקה בגיבוש מדיניות החוץ והביטחון המשותפת של האיחוד האירופי. בין 2016–2020 כיהנה כשגרירה קבועה של בולגריה בתוניסיה ולא קבועה במאוריטניה ובלוב. בין 2020–2023 כיהנה במספר תפקידים באיחוד האירופי. ב-24 באוקטובר 2023 מונתה לשגרירת בולגריה בישראל. סלאבנה גרגובה נשואה ואם לשתי בנות. היא דוברת בולגרית, אנגלית, צרפתית, ערבית, ופרסית. מדיה וקבצים בנושא סלאבנה גרגובה בוויקישיתוף ביקור שגרירת בולגריה באקדמיה, באתר academy.ac.il Meeting of Ambassador Slavena Gergova with Mr. Zvika Brot, Mayor of Bat Yam, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית) סלאבנה גרגובה, באתר משרד החוץ של בולגריה (באנגלית). Ambassador Slavena Gergova presented her credentials to the President of the State of Israel, באתר משרד החוץ של בולגריה (באנגלית).