laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה מוסיוף

המונח "שלמה מוסאיוף" מפנה לכאן. לערך העוסק באיש העסקים והאספן, ראו שלמה מוסאיוף (איש עסקים). הרב שלמה מוסיוף (מוסאייב); כ"ב בטבת ה'תרי"ב, 14 בינואר 1852 – ח' בניסן ה'תרפ"ב, 6 באפריל 1922) היה נגיד, אספן וחכם מקובל. ממייסדי שכונת הבוכרים ושכונת כרם שלמה בירושלים. נולד בבוכרה ליעקב ושרה מוסיוף. בשנת ה'תר"ן 1890 עלה לארץ ישראל בעקבות מגפה, לאחר שמכר את כל עסקיו בבוכרה. כאשר הגיע לארץ התיישב בשכונת נחלת שבעה ולאחר מכן רכש בית הרב מוסיוף שאף להרחיב את ההתיישבות ולבנות בתי מדרש ובתי כנסת. בשנת עלייתו נבחר לאחד מחמשת הנציגים להקמת שכונת "רחובות", הידועה כיום בשם "שכונת הבוכרים". מוסיוף שימש כגזבר החברה, וסגנון הבנייה הפריזאית בשכונה מיוחס אליו. בנוסף, היה ממייסדי שכונת כרם שלמה מחוץ לעיר, בקרבת מבנה שערי צדק הישן, בשם "כרם שלמה". נכדתו של מוסיוף, תרזה מוסיוף, סיפרה כי השכונה נקראה על שמו. בנוסף להיותו מייסד, בונה ורוכש להתיישבות, היה הרב מוסיוף איש רוח והיה בקיא בחוכמת הנסתר. הוא שאף להגדיל תורה ולהאדירה: בשנות חייו הראשונות בארץ הדפיס את סדרת סידורי התפילה בשישה חלקים, שנקראה "חוקת עולם", אשר נדפסה לאחר מכן פעם שנייה ושלישית. כן הקים מוסד לתלמוד תורה ושימש כמפקח על המורים בלימוד. כבר בצעירותו היה מוסיוף אספן של עתיקות וכתבי עת, חלק מאוצרותיו היו עתיקות בעלי ערך היסטורי וארכאולוגי. בעלותו לארץ ישראל הביא עמו חלק מאוצרותיו, ובנה בביתו אגף שלם שהכיל ספרים עתיקים, יותר מ-300 כתבי יד מהמאה ה-14 ועד המאה ה-19, מטבעות עתיקים, בגדי משי ומלבושים יקרים ברקמת זהב, שמיכות ושטיחים בעבודת יד, אבנים ומרגליות יקרות ערך, כלי חרסינה, כלים עתיקים וכלי נשק עשויים זהב, כסף ונחושת ועוד חפצים רבים. אוצרותיו של ר' שלמה מוסיוף עברו לידי משפחתו, אך לא מעט, ובפרט כתבי היד, התגלגלו במרוצת השנים לידיים זרות, את רובם הגדול של כתבי היד והספרים שהצליחו לאתר ולשמר תרמה המשפחה ל"מרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה" שבמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן. לפי השערה, מקורה של המשפחה היא מהעיר קורדובה שבספרד ומצאצאי אחיו של הרמב"ם דוד מיימונדיס אשר השתקע בבוכרה לאחר הזמנה של האמיר הבוכרי לשם עיצוב תכשיטים. מקור שם המשפחה מיימון אשר בשפה הטג'יקית והפרסית פירושה קוף, נתבקש דוד על ידי המלך השליט בבוכרה לשנות את שם משפחתו ל'משה' על שם אחיו, ובהגייה המוסלמית - מוסא, עם כיבוש רוסיה את האזור בשנת 1864 נתבקשו היהודים להוסיף סיומת רוסית "יוף" לשם משפחתם.[דרוש מקור] כאשר מוסאיוף עלה לארץ ישראל בשנת 1890 הביא עימו כתבי יד מקוריים של הרמב"ם, ספר הנמצא עד היום בארכיון משפחת מוסיוף. רבי שלמה נפטר ביום שבת ח' בניסן תרפ"ב ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. נכדו של רבי שלמה, שלמה מוסאיוף, היה יהלומן ישראלי שחי בלונדון משנת 1963 ועד מותו. בתו (נינתו של רבי שלמה), דורית מוסאיוף, היא רעייתו של נשיא איסלנד לשעבר, אולפור רגנר גרימסון. נינו הוא הסופר והפילוסוף ג'פרי מוסאייף מאסון. בית הכנסת מוסיוף גדעון גילקרוב, האיר המזרח, ירושלים, תשס"ב מדיה וקבצים בנושא שלמה מוסיוף בוויקישיתוף שלמה מוסאיוב (עורך), כל המצוה, ירושלים, תרנ"ה, באתר היברובוקס ביוגרפיה במרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה של אוניברסיטת בר-אילן האזינו לתוכנית: על דמותו של רבי שלמה מוסאיוף מבוני היישוב בראשיתו בארץ מתוך רשת מורשת. שרה ליבוביץ-דר, האגדה לבית מוסאיוף, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2001 שלמה מוסיוף (1852-1922), דף שער בספרייה הלאומית מפת 'גן אנטימוס' אזור רחוב בן יהודה, 1922 בערך, עם סימון החלקה בבעלות 'מושאיף', הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור, באזור שהיום הוא מדרחוב בן-יהודה.
סום אוזבקי

סוּם אוּזְבֵּקִי (באוזבקית: so'm - באלפבית לטיני; сўм - בכתב קירילי) הוא המטבע של אוזבקיסטן וההילך החוקי בה. המטבע נכנס לראשונה לשימוש ב-1993, עת החליף את הרובל הרוסי שהיה בשימוש במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-1994 הוחלף הסום במטבע חדש בעל אותו שם, לפי ערך של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום נחלק ל-100 טִייִין, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע. סימונו של הסום לפי תקן ISO 4217 הוא UZS. בקרב דוברי האוזבקית, כמו גם קירגיזית וקזחית, נקרא הרובל הסובייטי בשם "סום", וכך הודפס על גבי שטרות הרובל הסובייטי שנשאו את שם המטבע ב-15 שפות המדינה. משמעות המילה היא "טהור", וככל הנראה הקשר למטבע הוא בתיאור הזהב כטהור. כמו ברפובליקות אחרות של ברית המועצות לשעבר, המשיכה אוזבקיסטן להשתמש ברובל הרוסי גם לאחר קבלת עצמאותה. ב-15 בנובמבר 1993 החליפה אוזבקיסטן את הרובל בסום ביחס של 1:1. לסום אז לא היו חלוקות משנה ושטרות בלבד הודפסו בעריכים: 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200, 500, 1,000, 5,000, ו-10,000. מאחר שהסום הראשון יועד להיות מטבע מעבר, עיצוב השטרות היה פשטני למדי. סמל אוזבקיסטן הופיע בחזית כל השטרות ובגב השטרות מדרסת שר-דור שברגיסטן בסמרקנד. ב-1 ביולי 1994 הוחלף הסום במטבע חדש בשיעור של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום החדש נחלק ל-1,000 טייין. המטבעות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 20, 50 טייין, והשטרות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100 סום. בעת השקתו היה ערכו של הסום החדש שווה ל-0.04 דולר אמריקאי. נכון ליולי 2016, העריך הגבוה ביותר של שטרות הסום, שטר 5,000 סום, שווה לערך 1.70 דולר אמריקאי, והדבר מצריך נשיאת כמות גדולה של שטרות לצורך תשלום. כמו כן, שטרות ומטבעות בעריכים נמוכים מ-25 סום נדירים במחזור ושוויים מזערי. האינפלציה הדוהרת נחשבת לסוגיה פוליטית רגישה באוזבקיסטן, דבר אשר הביא את הממשלה באוזבקיסטן להאט את קצב הנפקת השטרות בעריכים גבוהים יותר. שתי סדרות מטבעות הונפקו מאז הושק המטבע. הראשונה הונפקה לראשונה ב-1994 ונשאה כיתוב קירילי, ואילו השנייה הונפקה החל משנת 2000 ונשאה כיתוב לטיני. שני מטבעות הנצחה בעריכים של 100 סום הונפקו בשנת 2009 לציון 2,200 שנים להתיישבות בעיר הבירה טשקנט. מטבע הנצחה נוסף בעריך של 500 סום הונפק ב-2011 לציון 20 שנות עצמאות לאוזבקיסטן. השטרות הראשונים הודפסו על ידי הבנק הממלכתי של אוזבקיסטן בשנת 1993. אלה נשאו עיצוב דומה: סמל המדינה בחזית השטר והמדרסה שברגיסטן בסמרקנד בגבו. סדרת השטרות השנייה הודפסה ב-1994 על ידי הבנק המרכזי של אוזבקיסטן, והיא כללה שטרות בעריכים 1, 3, 5, 10, 25, 50 ו-100. בהמשך הונפק שטרות 200 סום ב-1997, 500 סום ב-1999, 1,000 סום ב-2001 ו-5,000 סום ב-2013. מדיה וקבצים בנושא סום אוזבקי בוויקישיתוף
חסידות מאקווא

חסידות מאקאווא היא חצר חסידית, שמרכזה בקריית אתא ושורשיה בעיר מאקו (Makó) שבהונגריה. בראשה עומד הרב שמעון למברגר, ובניגוד לחסידויות האחרות, הוא אינו מכונה אדמו״ר אלא גאב"ד מאקאווא. לחסידות בתי כנסת גם בבני-ברק, באשדוד, באלעד ובבורו פארק שבארצות הברית. מייסד השושלת הוא רבי משה פאָרהַאנד, מחבר ספר "אהל משה", שהיה רבה של העיר מאקו וראש ישיבה בעיר, לפי המתכונת של הישיבות החסידויות ההונגריות. לאחר השואה, ביקשו מרבי מנחם מנדל מרקוביץ לכהן כאדמו"ר, אך הוא סירב. רבי משה נפטר בי"ז בסיוון תש"ד, בעצם ימי השואה, בעיר בודפשט. לאחר מאמצים הועבר לעירו לקבורה. לאחר המלחמה חזרו מקצת הניצולים למאקו. הרב משה-נתן-נטע למברגר, שהיה נשוי לנכדתו של רבי משה, הנהיג את הקהילה. עוד בימי סבו שימש דיין בקהילה משנת תרצ"ו, ולאחר השואה שיקם מחדש את הקהילה והישיבה. חידושי תורתו ותשובותיו ההלכתיות יצאו לאור בספרים "עטרת משה" ו"כלי גולה". את החידושים החל לכתוב כשהיה במחנה טרזיינשטט ועבד שם במאפיית לחם. על התלושים שמסרו לו עובדי המחנה, כדי לקבל את פרוסות הלחם שהוקצבו להם, היה רושם את חידושיו, והם היו הבסיס לספריו. בשנת ה'תשי"ב עלה הרב למברגר לארץ. הוא התיישב תחילה בירושלים ולאחר מכן נתמנה לרב הקהילה החסידית בכפר אתא (כיום קריית אתא). נפטר בשבת כ' בחשוון תשמ"ג. חתניו הם רבי דב בעריש פנט מדעעש רמות, הרב חיים מאיר אנגלרד אב"ד דאברא, הרב משה אושרי, ורבי שלמה גולדמן האדמו"ר מזוויהל. האדמו"ר הנוכחי, רבי שמעון למברגר (מכונה גאב"ד מאקאווא), הוא בנו. בתו, שרה לאה, נשואה לרב אהרן מרדכי רוקח, בנו היחיד של האדמו"ר מבעלז. עם נפילת חומות הגוש המזרחי הקימו חסידי מאקאווא ועד עולמי כדי לשקם את בית הכנסת הגדול של הקהילה במאקו ואת שלושת בתי-הקברות היהודיים בעיר. בראש הוועד עומד הרב דוד מרגלי מבני-ברק. בשנת תשמ"ח נפתח בית-המדרש מחדש. המקום מושך מבקרים וכמעט בכל שבת מתקיימות בו תפילות. האדמו"ר מבקר בו כמה פעמים בשנה, במיוחד ביום ההילולא של בעל 'אהל משה'. אחיו של רבי שמעון שימשו כרבנים של קהילות החסידות: הרב אפרים היה רב קהילת מאקאווא בבורו פארק. לאחר פטירתו בתשנ"ז ירש את מקומו בנו, הרב מאיר יחזקאל. הרב אברהם יחיאל היה רב הקהילה בבני ברק. לאחר שנפטר בתשנ"ה ירש את מקומו בנו, הרב ישראל חיים. הרב מנחם מנדל היה רב הקהילה בירושלים. לאחר שנפטר בתשע"א ירש את מקומו בנו, הרב ישראל אהרן. הרב אשר אנשיל היה רב הקהילה בנתניה ובאלעד. לאחר שנפטר בתש"פ ירש את מקומו בנו, הרב אברהם מתתיהו. בן נוסף, הרב שלמה, הוא אב"ד מאקווא נתניה ור"מ בישיבת צאנז. ובן נוסף, הרב אפרים הוא אב"ד מאקאווא מאנסי. ובן נוסף הרב יעקב מאיר הוא אב"ד מאקאווא לאנדאן ומראשי ישיבת סקווירא בלונדון. הרב מאיר שלמה הוא רב הקהילה באשדוד. חתנו של הרב יוסף חיים שיינפלד, רבה של קריית הרצוג. ל"ה שנה לגאב"ד מאקאווא אשכול בפורום אוצר החכמה
קרוקודילופוליס

קרוקודילופוליס הייתה עיר במצרים העתיקה, עיר הבירה של המחוז בה שכנה. העיר שכנה בנווה המדבר פיום (אנ') על גדתו המערבית של נהר הנילוס, בין הנהר לאגם מואריס, הקרוי היום אגם קארון. ימה זו נמצאת מדרום מערב לממפיס. שמותיה של העיר השתנו במהלך התקופות, בתחילה נקראה שדייט שמשמעותו אגם, לאחר מכן נקראה קרוקודילופוליס שמשמעותו ביוונית עיר התנין, וזאת בגלל הערצה לאל סבכ שהיה אל התנין. בתקופת בית תלמי שונה שמה לארסינואה על שם אשתו של תלמי השני שטיפח את המקום. בתקופת מצרים העתיקה העיר הייתה מרכז לעבודת האל סבכ. העיר סגדה והתפללה לתנין קדוש ששמו היה פטסוחוס, והוא היה התגלמותו של האל סבכ. היה נהוג לקשטו בזהב ואבני חן. התנין חי בתוך מקדש מיוחד אשר נבנה למענו, בתוך המקדש היה משטח של חול, בריכת מים ומזון. עם מותו של התנין, נבחר תנין אחר למלא את מקומו. פולחן סבכ מיוחס לתקופת הממלכה קדומה לשושלות החמישית והשישית (המאה ה-26 לפנה"ס – המאה ה-23 לפנה"ס. שיא פריחתה של העיר היה בתקופת השושלת השתים עשרה, המאה ה-20 לפנה"ס – המאה ה-18 לפנה"ס. המלך אמנמחת הראשון זיהה את הפוטנציאל של האזור. הוא ייבש את הביצות באמצעות סכר שנבנה באזור אל לחון. פיתוח האזור נמשך בתקופתו של אמנמחת השלישי אשר הקים מערכת השקיה שכללה: תעלות מים, סכרים וסוללות. הפיתוח הפך את האזור לחקלאי. מערכת ההשקיה עבדה על בסיס הזרמת עודפי מים בימי הגאות של הנילוס לאגם מואריס, ובימי השפל זרמו המים לכיוון ההפוך והשקו את השדות. חלק מפיתוח האזור כלל גם את הרחבת מקדש סבכ על ידי אמנמחת הראשון וסנוסר הראשון. סנוסר השני הקים פירמידה. אמנמחת השלישי בנה מבנים רבים נוספים, ביניהם, מקדש נוסף לסובך ואת הפירמידה של חווארה. בתקופת הממלכה החדשה, ירד מעמדה של העיר. בתקופתו של תלמי השני אשר שלט במצרים במחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס העיר נהנתה מתקופה מחודשת של פריחה. שמה שונה לארסינואה לכבוד אשתו של המלך ארסינואי השנייה אשר הייתה אחותו ואשתו. תלמי השני המשיך בפתוח האזור. האזור היה אתר עלייה לרגל מכל רחבי העולם העתיק. האזור של נוה המדבר פיום היה אחד האזורים הפוריים ביותר במצרים. החקלאות באזור כללה בנוסף לגידול של דגן וירקות גידול של תמרים, תאנים, כרמים, ועוד. בתקופה הרומית המחוז כונה גנה של מצרים. האזור היה אסם התבואה של המזרח הקרוב. הממצאים הארכאולגים כוללים מגוון של פירמידות, בתי קברות ושרידים של לבירינת. הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בשנת 1988. ממצאיו כללו את המקדש של סבכ והורוס, פסלים מתקופת הממלכה התיכונה. התפשטות העיר המודרנית פיום הביאה לבניה על רובו של האתר. מדיה וקבצים בנושא קרוקודילופוליס בוויקישיתוף The History of the Fayoum Oasis in Egypt
נקאדה

נָקַדַה (מערבית: نقادة) הוא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה עיר שנקראה בימי מצרים העתיקה נובט, ובתקופה ההלניסטית אומבוס (Ombos). בקרבת מקום לעיר העתיקה שוכנת כיום עיירה בשם נָקַדַה, שעל שמה קרוי האתר. הן העיירה והן העיר הקדומה שכנו על הגדה המערבית של הנילוס. השם "נבּוּת" מקורו במילה המצרית "נבּוּ" (nbw), שפירושה זהב, ונראה כי העיר הייתה קרובה למכרות הזהב שבמדבר המערבי. ממצאי נקאדה הם מן התקופה הפרהיסטורית שלפני תקופת הממלכה הקדומה במצרים העתיקה, בין 4400 ל-3000 לפנה"ס. במקום שגשגו תרבויות שונות, שעקבותיהן נמצאו גם בחפירות אחרות במצרים. הכמות הגדולה של השרידים שנותרו בנקאדה אפשרה לארכאולוגים את תארוך התרבויות באופן התקף גם למקומות אחרים וסביבות אחרות. בשנת 1894 חפר במקום הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי. פיטרי ואנשיו מצאו כ-3,000 קברים מהתקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה. בעת החפירות הבחין פיטרי בקברים מורכבים שכללו מספר שכבות של קברים, כשבכל אחת כלים שונים. פיטרי שם לב שבדרך זו נוצרות שכבות של קבורה שניתן להבדיל ביניהן (השתכבות), וניסה לתארך את השכבות לשלוש תקופות שונות, אותן כינה על פי אתרי חפירה שבהם נמצאו הקברים – תקופת עַמְרֶה (Amratian), תקופת גֵרְזָה (Gerzeh) ותקופת סמאינה (Semainean). בשנת 1957 חפר במקום ורנר קייזר. הכרונולוגיה של קייזר מתחילה מוקדם יותר משל פיטרי, והיא משמשת בסיס לכרונולוגיה בה משתמשים כיום, השונה מעט משל קייזר: תקופת נקאדה I,‏ a-b-c – בין 4,400 ל-3,500 לפנה"ס, מתאפיינת בכלי חרס צבועים בעלי מכסה שחור, בסחר עם נוביה, עם נווי מדבר במדבר המערבי, ומזרח הים התיכון, וזכוכית געשית המיובאת מאתיופיה. תקופת נקאדה II,‏ a-b-c – בין 3500 ל-3200 לפנה"ס. תקופה זו מאופיינת בכלי חרס עשויים מחוואר ובעיבוד מתכת. תרבות זו התפשטה במצרים כולה. תקופת נקאדה III,‏ a-b-c – בין 3200 ל-3000 לפנה"ס. התקופה מאופיינת בכלים עדינים יותר, צנצנות בצורת גליל ובהופעת הכתב. בין הממצאים המעניינים שנמצאו בנקאדה היה קבר קדם שושלתי שכלל לוחות משנהב ושרידי אגרטלים וחמר שנשאו את שם פרעה חור אחע ושמה של אשתו, נאיטחוטפ. הקבר היה שייך כפי הנראה למנהלן מתקופת השושלת הראשונה. קברים נוספים באותו אזור שויכו לתקופה מאוחרת יותר, לתקופת הממלכה הקדומה ותקופת הביניים שלאחריה. גודלם של בתי הקברות שנמצאו באזור מראה כי נקאדה הייתה עיר חשובה בתקופה הקדם-שושלתית המאוחרת, וייתכן שגרמה לכך קרבתה למכרות הזהב במדבר המערבי. האל המקומי של נקאדה היה סת. במקום נמצא מקדש לסת מתקופת הממלכה החדשה, ובו ממצאים המשויכים למספר פרעונים מן השושלת ה-18. במקום נמצאה גם פירמידה קטנה מתקופת השושלת השלישית, המכונה "פירמידת המדרגות של אומבוס". מדיה וקבצים בנושא נקאדה בוויקישיתוף
יארופולק השני, נסיך קייב

יארופולק ( 1082- 18 בפברואר 1139) ( ברוסית:Ярополк) בנו של ולדימיר השני היה נסיך קייב בשנים 1132 - 1139. הוא היה הנסיך שבתקופתו רוס של קייב התפרקה באופן סופי. בניגוד לאביו והאח מסטיסלאב לא היו לו כישורים פוליטיים או אוטוריטה והוא לא הצליח לשמור על המדינה המאוחדת. הוא היה זהיר מדי בקבלת החלטות. אנשים שהוא חשב שהם יהיו בבסיס הכח שלו בגדו בו. הכח המעשי היחיד שייתכן והיה יכול לעצור את התפרקות המדינה היה האח שלו יורי דולגורוקי, אך הוא לא מצא איתו שפה משותפת. הוא נולד בשנת 1082 ככל הנראה בצ'רניגוב בתקופה שאביו ולדימיר השני, נסיך קייב היה נסיך בעיר זה. בשנת 1114 הוא התמנה להיות נסיך פריאסלאבל. הוא השתתף במספר מערכות צבאיות נגד הקומנים. כאשר אביו כבר היה מבוגר, יארופולק היה מפקד עליון של הצבא בפועל. עם פטירת אחיו מסטיסלאב הראשון בשנת 1132 הוא התמנה להיות נסיך קייב. הוא היה כבר בגיל 49, גיל מבוגר מאוד לאותה תקופה. בהיותו מנהיג צבאי גדול בצעירותו, הוא התגלה כפוליטיקאי חלש שלא הצליח לעצור את התפרקות המדינה. ניסיונות שלו למנות לתפקידי מפתח את קרובי משפחה לא צלחו. כתוצאה מכך היו מספר מלחמות פנימיות בין הנסיכים. בשנת 1136 אנשי נובגורוד הכריזו חד-צדדית על עצמאותה המלאה של הנסיכות אך ליארופולק לא היה כוח צבאי נגדם. בשנת 1138 הוא הצליח לאחד רוב הנסיכים במלחמה נגד נסיך צ'רניגוב ובתמיכת הכוחות ההונגרים לנצח במערכה. זה הייתה הפעם האחרונה בה רוב נסיכי רוסיה התאחדו תחת דגל של נסיך קייב. הוא נפטר בשנת 1139 ותפקיד הנסיך הועבר לאחיו ויאצ'סלאב. הוא היה נשוי לילנה ממוצא קומני שהולידה לו בן יחיד - וסילקו. מדיה וקבצים בנושא יארופולק השני, נסיך קייב בוויקישיתוף
פונקציונליזם (פסיכולוגיה)

בפסיכולוגיה, פונקציונליזם היא אסכולה המתייחסת אל הנפש וההתנהגות במונחים של הסתגלות פעילה של האדם אל סביבתו. הגישה נוצרה על ידי ויליאם ג'יימס ותאורטיקנים אמריקאים נוספים, בסוף המאה ה-19, כתגובת-נגד לגישה הסטרוקטורליסטית של אדוארד טיצ'נר ואחרים. הסטרוקטורליסטים עסקו בחקר מבנים נפשיים ומרכיביהם, באמצעות מחקרי מעבדה ואינטרוספקציה, והחלו לבסס את ענף הפסיכולוגיה כמדע. לעומתם, הפונקציונליסטים הושפעו מתורת האבולוציה של דרווין, וטענו כי האדם מתפקד בעולם באופן שנועד לאפשר הסתגלות אופטימלית לסביבתו, ולפיכך אין זה מתאים לדון בנפש כמבנה הניתן לפירוק למרכיבים. הם טענו כי הנפש וההכרה התפתחו במטרה להנחות את כלל התנהגות האדם והסתגלותו לסביבה. על פי הגישה, אין צורך בניסויים פסיכולוגיים מדעיים במטרה לבנות תאוריות על נפש האדם. למעשה לא ניתן לבדוק רעיונות על אופני הסתגלות האדם לסביבתו במנותק מהסביבה, במסגרת מעבדה, אלא יש לעסוק בחקר התנהגות האדם ואופן הסתגלותו בסביבתו הטבעית. הפונקציונליסטים תרמו להעלאת המודעות לחשיבות חקר ההתנהגות הגלויה של האדם; אך למרות הדמיון לביהביוריסטים בנקודה זו - הביהביוריסטים התנגדו לפונקציונליזם בשל התרחקותם מגישות מחקר וניסוי מדעיות ואובייקטיביות, וטענו כי בשל כך הגישה אינה מבוססת ובעלת יכולת ניבוי מועטה. הביהביוריסטים גם טענו כי התנהגות אינה תוצאה של הנפש וההכרה, אלא של התניה קלאסית ואופרנטית בלבד. תאורטיקנים נודעים שדגלו בפונקציונליזם הם ג'ון דיואי, ג'ורג' הרברט מיד, ג'יימס אנג'ל, ג'יימס קאטל, אדוארד לי תורנדייק ועוד. גישה תאורטית שהתפתחה מאוחר יותר בתחום הפסיכולוגיה, ומבוססת בין השאר על הפונקציונליזם הקלאסי, היא פסיכולוגיה אבולוציונית. פונקציונליזם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האחים הגרקכים

האם התכוונתם ל... טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס – פוליטיקאי רומי שיזם רפורמות חברתיות גאיוס סמפרוניוס גרקכוס – אחיו הצעיר של טיבריוס, המשיך את פועלו
קרוקודילופוליס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קרוקודילופוליס – עיר במצרים העתיקה במחוז אל-פיום קרוקודילופוליס (ישראל) – עיר עתיקה מהתקופה הפרסית ששכנה בתל תנינים
רבי אלעאי (תנא)

רבי אִלְעָאי (או רבי אלעאי הזקן, רבי אילעא, רבי לעאיי), היה תנא בן הדור השלישי לתנאים. אביו של התנא המפורסם רבי יהודה בר אלעאי. הוא מוזכר פעם אחת במשנה, ושש פעמים בתוספתא. מפורסמת אמרתו: "בשלושה דברים אדם ניכר: בכוסו ובכיסו ובכעסו". היה תלמידם של רבי אליעזר בן הורקנוס, רבן גמליאל דיבנה רבי יהושע בן חנניה, רבי אליעזר בן יעקב, רבי אלעזר בן עזריה וכן תלמיד חבר של רבי ישמעאל, בתלמוד מובא כיצד רבי ישמעאל כינה אותו "בני". בין תלמידיו נמנים בנו – רבי יהודה ורבי יצחק. מעבר לבנו המפורסם (רבי יהודה), בן אחר הוא רבי יוחנן ברבי אלעאי. מסופר במסכת סוכה, כי רבי אליעזר שבת בחג הסוכות בסוכתו של רבי יוחנן ברבי אלעאי (בנו של תלמידו) בקיסרי. נכדו הוא רבי יוסי ברבי יהודה. רבי חיים ויטאל (מקובל בולט מהמאה ה-16), טען בשם רבו האר"י, כי רבי אילעאי נקבר בעין זיתים לצד בנו – רבי יהודה: "לצפון הציון הזה הר אחד, ושם בראשו מערה אחת, ואומרים כי שם קבור רבי אלעאי אביו של רבי יהודה הנזכר, וכן הוא האמת. והנה הוא קבור בכוך השני שבצד מזרח, בכוך הסמוך לקרן דרומי מזרחי". מסורת קברו של בנו (רבי יהודה) בעין זיתים, מתועדת לראשונה בסוף המאה ה-13. הרב אהרן הימן, "רבי אלעאי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט תלמוד בבלי, מסכת קידושין דף מ', עמוד א' משנה, מסכת ערובין, פרק ב', משנה ו' תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ס"ה, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת גיטין דף ו', עמוד א' תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ז, עמוד ב'. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'

לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ' (באנגלית: Lilo and Stitch 2: Stitch Has a Glitch) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי אולפני דיסניטון, זהו המשך לסרט "לילו וסטיץ'". הסרט יצא ישירות לווידאו. מבחינה עלילתית הוא המשך ישיר לסרט הראשון. לפניו יצא לאור ב־2003 סטיץ': הסרט, שמהווה מעין פיילוט לסדרת הטלוויזיה שהתחילה באותה שנה, אך כרונולוגית הם מתרחשים כולם אחרי לילו וסטיץ' 2. לילו מתכוננת לתחרות ההולה הגדולה בהוואי, תחרות שאמה זכתה בה כשהייתה בגילה. סטיץ' סובל מגליצ'ים שגורמים לו להתנהג בצורה רעה, הגליצ'ים נגרמים בגלל שבמהלך יצירתו של סטיץ' המשטרה פרצה למעבדה והפריעה להשלמת התהליך. למרות רצונו של סטיץ' לעזור ללילו למצוא רעיון ולזכות בתחרות הוא עושה ההפך. Lilo & Stitch 2: Island Favorites הוא הפסקול המלווה את הסרט. הפסקול הוקלט ב-D23 והופץ על ידי חברת וולט דיסני. הסינגל "He Mele No Lilo" מהסרט הקודם נכלל גם בפסקול זה. "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", באתר נטפליקס "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", באתר AllMovie (באנגלית) "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "לילו וסטיץ' 2 - הגליץ' של סטיץ'", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
חידני

חידני היא סדרת אנימציה ישראלית לילדים, מבית ערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור בקיץ 2009. חידני הוא דמות שפותחה על ידי דן חמיצר, לה גם הקדיש חמיצר סדרת ספרים. חידני נוצר כדמות שמאתגרת ילדים בסוג חדש של חידות שנקראות חידניות.[דרושה הבהרה] חידני הוא ילד סקרן כבן 14, אשר מתחיל כל תוכנית בשיתוף הצופים בחוויה שעבר, או סיפור ששמע. תוך כדי הסיפור הוא נזכר בחידה חדשה. מלווים אותו ה"סקרנוע" – גלשן מעופף, ומשקפת סודית. לאחר שחד את חידתו, על פי בקשת הצופים הוא נותן לצופים שלושה רמזים. לבסוף הוא מגלה את התשובה לחידתו, ומספר עליה מספר עובדות מעניינות. לאורך כל התוכנית מדבר חידני בחרוזים. המדבב היחידי של התוכנית הוא איתי ג'רופי המדבב את דמותו של חידני. את כל החידות בתוכנית, הגה החידונאי דן חמיצר ותסריטיה הוכנו על ידי נוגה אלגום. את הסדרה יצרו היילנדר הפקות. "חידני", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
סום (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ישראל סום – רופא ישראלי סום – מחוז בצפון צרפת הקרב על הסום – קרב גדול שנערך במחוז סום במלחמת העולם הראשונה סום (נהר) – נהר בצפון צרפת, בחבל פיקרדיה מטבעות: סום אוזבקי סום קירגיסטני אחר: סום טאם – סלט ממקור תאילנדי "קוגיטו ארגו סום" - ראו: אני חושב, משמע אני קיים סומי שום
ח'ולדה

ח'ולדה או חולדה הערבית ( בערבית خلدة) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-12 קילומטרים דרומית לרמלה וכקילומטר דרומית מזרחית לחוות חולדה, בגובה של כ-150 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה שבמחוז לוד (1945). על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט שטחי אדמותיו היו 9,461 דונם ובשנת 1945 מנה 280 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע נחשון ב-6 באפריל 1948 הכפר נכבש, והתרוקן מתושביו. ב-20 באפריל הרסו כוחות ה"הגנה" את בתי הכפר באמצעות דחפורים. במלחמת העצמאות פעלו הערבים לניתוק ירושלים מהשפלה ומנעו העברת אספקה וכוחות צבאיים לעיר ולמעשה העיר הייתה במצב של מצור. הדרך מהשפלה לירושלים דרך לטרון נחסמה כבר באזור רמלה והדרך היחידה לעיר מהשפלה עברה דרך מזכרת בתיה, קיבוץ חולדה וח'ולדה הערבית שם התחברה הדרך לכביש מג'דל-לטרון (כיום כביש 3) שהייתה הדרך הראשית שהובילה ממישור החוף הדרומי לירושלים. הכפר שימש בסיס לערבים ובגלל קרבתו לדרך המובילה לירושלים נכבש בפעולה הראשונה לפריצת הדרך לירושלים במבצע נחשון. במלחמת העצמאות לאזור חולדה היה תפקיד חשוב מאוד בעיקר במערכה לפריצת הדרך לירושלים. המקום היה הבסיס העיקרי של הכוחות שהגיעו מהשפלה ולחמו על פתיחת הדרך לירושלים במבצע נחשון, קרבות לטרון ומשם נערכו הפעולות לפתיחת דרך בורמה. דרך זו הייתה דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים נסללה במהלך מלחמת העצמאות מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון. היום נמצאים שרידים של בתי הכפר על גבעה כ-200 מ' דרומית מזרחית ליישוב משמר דוד שנוסד כקיבוץ בשנת 1949 על אדמות ח'ולדה. מדיה וקבצים בנושא ח'ולדה בוויקישיתוף תמונות וסקירה היסטורית של הכפר באתר 'רשימות', 2/2010. מידע ותמונות על ח'ולדה, באתר Palestine Remembered בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 591. מפה - גליון Ramleh עם ציון הכפר Khuldeh בהוצאת הצבא הבריטי, 1918, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 148. בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 96, 156. היום כביש 411 מקריית עקרון לצומת חולדה שם הוא מתחבר לכביש 3 היום כביש 3 כל-מקום, פנקס כיס להכרת הארץ, הוצאת מטכל/אכא, ענף השכלה, אוגוסט 1953 בערך: "חולדה" עמ' 103
היט רב

היט רב (באנגלית: Heat Rub) הוא שם כולל למגוון מוצרים המיועדים להקלה על כאבים הנגרמים מתופעות כדאבת השרירים ומתנת, כאבי שרירים וכאבי ראש הנגרמים מלחץ. הם נקראים כך משום שהם מפיקים הרגשה של חום בתוך אזור השריר אליו הם מסופקים, ובכך עובדים כגורם משכך. מוצרים אלה בדרך כלל מגיעים בצורת משחה, אם כי קיימים גם בצורת אגד מדבק ותרסיס. הרכיבים העיקריים הפעילים במוצרים אלו הם מנתול, אשר מצר את כלי הדם, מת'יל סליסילייט, אשר משכך כאב ומפחית תחושה באזור הפגוע וקמפור, אשר משפר את זרימת הדם. בנוסף, עשויים להכיל רכיבים אקזוטיים כפלפל קאיין. מת'יל סליסילייט (אנ'), החומר הפעיל בכמה ממוצרי ההיט רב, רעיל במידה ומשתמשים בו בהגזמה. נוסף על כך, פדים לחימום אינם רצויים בשימוש עם מוצרי ההיט רב מכיוון שהדבר גורם לספיגת יתר של הרכיבים הפעילים במוצר. מבין המוצרים ניתן למנות את שמן ה"נאמן מואי" (שמן המואי תאי) מתאילנד, "אייסי הוט" ו"מנטולטום" האמריקאים, "טייגר באלם" הסיני, "דיפ היט" האוסטרלי ו"פלקספאואר". טייגר באלם - משחת הפלא הטבעית מהמזרח שכובשת את המערב, באתר Rue Royale, ‏2019-09-13 ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.