laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמה הרכבי

רבי שלמה הרכבי (מכונה: ר' שלמה גרודנער; בערך 1890–בערך 1942) היה המשגיח של ישיבת שער התורה בגרודנה. נספה בשואה יחד עם תלמידי ישיבתו. נולד בסביבות שנת 1890, בנם של נחום משה וחיה שיינא שרה הרכבי. למד בישיבת ראדין, והיה מתלמידיו של רבי ירוחם ליבוביץ. בשנת 1908, כשרבי ירוחם התמנה כמנהל הרוחני בישיבת מיר, עברה אתו קבוצת תלמידים מישיבת ראדין ובהם הרב הרכבי. למד כמה שנים בישיבת מיר, ולאחר מכן, בהמלצת רבו רבי ירוחם, נסע למשך תקופה לתלמוד תורה בקלם. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה בין תלמידי הישיבה שברחו לפולין, ולאחר מכן נסע לגרודנה. נישא לפרידא בילא, בתו הבכורה של חיים בער גרינגרס מקרמנצ'וג, לחותנו היו שבעה בנים ושבע בנות. חתנים נוספים שלו היו הרב דוד רפפורט, בעל "מקדש דוד", הרב אברהם יעקב גורדון והרב ברוך יעקב זמודזאק. לאחר נישואיו של הרב הרכבי הוא לימד בקרמנצ'וג. בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 התמנה הרב הרכבי למנהלה הרוחני של ישיבת ישיבת שער התורה בגרודנה. בעקבות מינויו הפסיק ראש הישיבה הרב שמעון שקופ למסור שיחות בפני התלמידים. הרב הרכבי מסר "שיעור כללי" בישיבה ארבע פעמים בשבוע. בשיעוריו היה מלמד מתורתם של הסבא מקלם ורבו רבי ירוחם ליבוביץ. הוא הנהיג סדרים חדשים בישיבה, חילק את תלמידי הישיבה למספר קבוצות ("ועדים") והיה מכוון כל קבוצה לפי דרגת משתתפיה והישגיהם הרוחניים. בתחילת שנת ת"ש נכבשה גרודנה בידי הצבא האדום, ויום לאחר הכיבוש הוצא צו לסגירת הישיבה. הרב הרכבי ותלמידיו ברחו לווילנה. ראש הישיבה הרב שקופ, בשל גילו ומצבו הבריאותי, לא הצטרף לפליטי הישיבות ונשאר בגרודנה. כחודש לאחר מכן, בט' בחשוון ת"ש, נפטר הרב שקופ. בקיץ 1940 כבש הצבא האדום את ליטא וסיפח אותה לברית המועצות. באותה תקופה המשיך הרב הרכבי לחזק את תלמידיו. עם פלישת הנאצים לברית המועצות, בקיץ 1941, כונסו היהודים בגטו וילנה, משם נשלחו במספר אקציות להשמדה. הרב הרכבי וכל בני משפחתו נספו בווילנה, יחד עם רוב תלמידי ישיבת גרודנה. בין תלמידיו: הרב חיים שמואלביץ - ראש ישיבת מיר. הרב שמואל רוזובסקי - ראש ישיבת פונוביז'. הרב ישראל זאב גוסטמן ראש ישיבת "נצח ישראל". הרב זיידל אפשטיין - משגיח בישיבת תורה אור. בשנת תשל"ז הוציא לאור תלמידו הרב זיידל אפשטיין את הספר "מאמרי שלמה" המכיל שיחות של הרב הרכבי שנערכו מכתבי תלמידיו. בשנת תשס"א יצאה מהדורה שנייה של הספר, בשני כרכים המכילים כ-700 עמודים. "רבי שמעון ותורתו" עמ' קפ מאמרי שלמה חלק א', באתר אוצר החכמה מאמרי שלמה חלק ב', באתר אוצר החכמה
טקס פרסי אוסקר ה-53

טקס פרסי אוסקר ה-53 (באנגלית: 53rd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1980 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-31 במרץ 1981. הקומיקאי ג'וני קרסון הנחה את הטקס בפעם השלישית ברציפות. במקור תוכנן הטקס להיערך ב-30 במרץ, אך הוא נדחה בעקבות ניסיון ההתנקשות ברונלד רייגן, נשיא ארצות הברית. סרט הדרמה "אנשים פשוטים" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן בפרסי הבמאי הטוב ביותר (רוברט רדפורד), התסריט המעובד הטוב ביותר (אלווין סארג'נט) ושחקן המשנה הטוב ביותר (טימותי האטון). בעת זכייתו הפך האטון בן ה-20 לזוכה הצעיר ביותר אי פעם בפרס זה. כמו כן בלטו בטקס הסרטים "איש הפיל" ו"השור הזועם", אשר כל אחד מהם היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר. במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לשחקן הוותיק הנרי פונדה. פרס אוסקר להישגים מיוחדים הוענק לסרט "מלחמת הכוכבים: האימפריה מכה שנית" בגין האפקטים החזותיים יוצאי הדופן שהוצגו בו. אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי אוסקר ה-53 אתר האינטרנט הרשמי של טקס פרסי האוסקר טקס פרסי אוסקר ה-53, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
הנס פון טטאו

הנס פון טטאו (בגרמנית: Hans von Tettau;‏ 30 בנובמבר 1888 – 30 בינואר 1956) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. פון טטאו נולד ב-30 בנובמבר 1888 בבאוצן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס פון טטאו לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-105 (הסקסוני המלכותי ה-6 - וילהלם השני, מלך וירטמברג), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-16 באפריל 1915 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1917 הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון טטאו לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1930 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-101, וב-1 באפריל 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט. במהלך המערכה בפולין לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-14, וב-1 במרץ 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת שוב לחם פון טטאו עם הרגימנט שבפיקודו, וב-14 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-24. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-4 במסרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב, ולאחר מכן אף השתתפה במצור על סבסטופול כחלק מהארמייה ה-11. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין. ב-1 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-5 במאי הוענק לו על פעולותיו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-3 בספטמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בספטמבר 1943 הוא מונה למפקד מחנה הדרכה בהולנד, ובמהלך הקרב על ארנהם הוא פיקד על צוות קרב שהוקם מכוחותיו. ב-4 בנובמבר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-604, ובאמצע ינואר 1945 הוא מונה למפקד צוות קרב בקולברג. ב-16 במרץ 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-5 באפריל הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. בסוף המלחמה נפל פון טטאו בשבי בעלות הברית. בשנת 1947 השתחרר פון טטאו מהשבי, ולאחר שחרורו התגורר במנשנגלדבך ועסק שם בטקסטיל, עד מותו ב-30 בינואר 1956. הנס פון טטאו באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית)
בסיס הצי הרוסי בסבסטופול

בסיס הצי הרוסי בסבסטופול (למפת סבסטופול מוגדלת)   בסיס הצי הרוסי בסבסטופול (למפת סבסטופול רגילה)   בסיס הצי הרוסי בסבסטופול בסיס הצי הרוסי בסבסטופול (ברוסית: Севастопольская военно-морская база) הוא הבסיס הימי העיקרי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. משמש כמטה צי הים השחור של חיל הים ומהווה מעגן למרבית כלי השיט של חיל הים הרוסי. ממוקם בחלקו הדרומי של נמל סבסטופול. ערך מורחב – סבסטופול הבסיס הוקם ביוני 1783 כבסיס לשייטת הימית באזור בשם אחיטאר, ולמעשה מהווה את הבסיס לעיר סבסטופול, שקמה אחר כך. תומאס מקנזי (פומה פומיץ' מקנזי), אדמירל רוסי ממוצא סקוטי היה המפקד הראשון. בבסיס ממוקמות היחידות הבאות: המפרץ הצפוני דיוויזיית אוניות התקיפה ה-30: בריגדת האוניות ללוחמה הצוללות ה-11, מפעילה את האוניות הבאות: מוסקבה. אוניה מספר 121 סמטליביי. אוניה מספר 870 לאדניי. אוניה מסספר 861 פיטליביי. אוניה מספר 868 האדמירל גריגורוביץ'. אוניה מספר 494 האדמירל אסן. אוניה מספר 751 בריגדת הנחתות ה-197 ניקולאי פילצ'נקוב. אוניה מספר 152 אורסק. אוניה מספר 148 סראטוב. אוניה מספר 150 אזוב. אוניה מספר 151 נובוצ'רקסק. אוניה מספר 142 צזאר קוניקוב. אוניה מספר 158 ימאל. אוניה מספר 156 דיוויזיית אוניות לוחמה בצוללות ה-400 אלכסנדרובץ. אוניה מספר 059 סוזדאלץ. אוניה מספר 071 מורומץ. אוניה מספר 064 ולדימירץ. אוניה מספר 060 דיוויזיית הסטי"לים הקטנות של נובורוסייסק מספר 166 בורה. אוניה מספר 615 סאמום. אוניה מספר 616 שטיל. אוניה מספר 620 מיראז'. אוניה מספר 617 המפרץ הדרומי דיוויזיית המוקשים ה-418 קוברובץ. אוניה מספר 913 גולובץ. אוניה מספר 911 טורביניסט. אוניה מספר 912 סגן האדמירל ז'וקוב. אוניה מספר 909 חטיבת הצוללות הנפרדת ה-247 אלרוסה, צוללת מדגם B-871 הנסיך הקדוש גאורגי, צוללת מדגם B-830 מפרץ קראנטין דיוויזיית הסטי"לים סולין ה-295 R-60. אוניה מספר — 955 R-239. אוניה מספר — 953 R-109. אוניה מספר — 952 R-71. אוניה מספר — 962 איוואנובץ. אוניה מספר — 954 יחידה 27203 של הקומנדו הימי הרוסי מדיה וקבצים בנושא בסיס הצי הרוסי בסבסטופול בוויקישיתוף פורטל המוקדש לצי הים השחור של הצי הרוסי "Sevastopol", The Ukrainian Soviet Encyclopedia, Leksika "Sevastopol", The Great Soviet Encyclopedia, Yandex, אורכב מ-המקור ב-2014-08-17, נבדק ב-2018-08-18 "Основание и развитие Севастополя (Osnovaniye i razvitiye Sevastopolya)" [Foundation and development of Sevastopol]. Sevastopol.info. 2007-05-28. נבדק ב-2010-04-26. ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראל באירוויזיון הילדים 2016

ישראל באירוויזיון הילדים 2016 השתתפה עם השיר "Follow My Heart" שבוצע על ידי שירה פריימן וטימוטי סניקוב. זאת הייתה השתתפותה השנייה של ישראל בתחרות. השיר הגיע למקום ה-15 עם 27 נקודות. לאחר שישראל נעדרה מהתחרות בשנים 2013, 2014 ו-2015, הביעה רשות השידור את התעניינותה לחזור לתחרות וזאת בעקבות הצלחתה של ישראל בתחרות האירוויזיון בשנים 2015 ו-2016. ב-28 בספטמבר 2016 אושרה באופן רשמי השתתפותה של ישראל בתחרות על ידי רשות השידור. באוקטובר 2016 פורסם שרשות השידור בחרה בשירה פריימן וטימוטי סניקוב לייצג את ישראל באירוויזיון הילדים 2016. בנובמבר 2016 פורסם השיר לאירוויזיון הילדים "Follow My Heart". ישראל הופיעה במקום ה-10 על הבמה, אחרי סרביה ולפני אוסטרליה. ישראל קיבלה 27 נקודות והגיעה למקום ה-15. אירוויזיון הילדים 2016 ישראל באירוויזיון הילדים מדיה וקבצים בנושא ישראל באירוויזיון הילדים 2016 בוויקישיתוף Shir & Tim - Follow My Heart - קליפ, סרטון באתר יוטיוב Postcard of Shir & Tim from Israel, סרטון באתר יוטיוב ישראל באירוויזיון הילדים 2016, סרטון באתר יוטיוב יש נציגים: ישראל תשלח לאירוויזיון הילדים את שירה פריימן וטימוטי סניקוב, באתר וואלה, 26 באוקטובר 2016 ליאון קיכלר, ‏"Follow my Heart": השיר שלנו באירוויזיון הילדים, באתר ‏מאקו‏, 8 בנובמבר 2016
ניקוס קקלמנאקיס

ניקולאוס "ניקוס" קקלמנאקיס (ביוונית: Νικόλαος Κακλαμανάκης; נולד ב-19 באוגוסט 1968) הוא גולש רוח יווני, האלוף האולימפי מאטלנטה 1996 וזוכה מדליית הכסף מאתונה 2004. הוא שלוש פעמים אלוף העולם (1996, 2000, 2001) ואלוף אירופה (1994). קקלמנאקיס, חברו הטוב של הגולש הישראלי גל פרידמן, הוא מהספורטאים המוערכים ביוון ונבחר להיות זה שהדליק את האש האולימפית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה 2004. קקלמנאקיס נולד בשנת 1968 בורזיקה, פרוור של העיר אתונה ובילדותו החל להתאמן בגלישה. בשנת 1986 הוא התחרה באליפות העולם לנוער שנערכה בחצי האי כלקידיקי שביוון וזכה במדליית הארד. בשנת 1992 הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים שנערכו בברצלונה והסתפק במקום התשיעי. באליפות אירופה בשנת 1993 הוא זכה במדליית הארד ובאליפות אירופה שנה לאחר מכן אשר נערכה בהרקליון הוא זכה במדליית הזהב. בשנת 1995 הוא קטף את מדליית הכסף מאליפות העולם שנערכה בפורט אליזבת ואת מדליית הארד מאליפות אירופה שנערכה באי וייט. באולימפיאדת אטלנטה 1996, זכה קקלמנאקיס במדליית הזהב לאחר שניצח ארבעה מתוך תשעת השיוטים וגבר על יריביו העיקריים גל פרידמן הישראלי וקרלוס אספינולה הארגנטיני. באותה השנה זכה גם באליפות העולם שנערכה בחוף בת גלים בחיפה. בשנת 2000 הוא זכה שוב בתואר העולמי בתחרות שנערכה במאר דל פלאטה והגיע אל אולימפיאדת סידני 2000 עם סיכויים גבוהים לזכייה אך סיים רק במקום השישי. שנה לאחר מכן קקלמנאקיס זכה בפעם השלישית בתואר העולמי כשניצח את אליפות העולם שנערכה בחופי ורזיקה, עיר הולדתו. באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה בקדיס הוא זכה במדליית הארד. באולימפיאדת אתונה 2004, נבחר קקלמנאקיס להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה. בתחרות גלישת הרוח הוא זכה במדליית כסף. לפני השיוט האחרון הוא דורג במקום השלישי וכדי לזכות במדליית כסף היה צריך לסיים בפער לפני גל פרידמן או ריקארדו סנטוס הברזילאי שדורגו לפניו. בשיוט ה-11 והאחרון הוא סיים במקום העשירי לפני סנטוס שסיים במקום ה-17 ולמעשה הבטיח את זכייתו במדליית הכסף. לאחר אתונה הוחלף דגם גלשן המיסטרל לדגם ניל פרייד RS:X, קקלמנאקיס התקשה להסתגל לדגם זה ולא הצליח לזכות במדליות באליפויות עולם או אירופה. עם זאת, הצליח להעפיל למשחקים האולימפיים בבייג'ינג 2008, שם סיים במקום השמיני. ניקוס קקלמנאקיס, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ניקוס קקלמנאקיס, באתר olympedia.org ניקוס קקלמנאקיס, באתר Sailing.org פרופיל, סטטיסטיקות ותוצאות בתחרויות באתר איגוד השיט הבינלאומי פרופיל וסטטיסטיקות באתר sports-reference.com המשחקים נפתחו: האש נדלקה באתונה בטקס מרהיב, באתר ynet, 13 באוגוסט 2004 ניר שועלי וסער הס, גל פרידמן הבטיח מדליה בגלשני המיסטרל, 23 באוגוסט 2004, nrg
אצטדיון פולידפורטיבו סור

אצטדיון פולידפורטיבו סור (בספרדית: Estadio Polideportivo Sur) הוא אצטדיון כדורגל הנמצא בעיר אנביגאדו שבקולומביה ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת אנביגאדו פוטבול קלוב מהליגה הראשונה. האצטדיון נפתח בשנת 1992 כאשר הקבוצה עלתה לראשונה לליגה הבכירה ומכיל כ-14,000 מקומות. ממוקם בדרום מערב העיר, שגובל עם הערים הסמוכות איטגווי וסבנטה, באזור המטרופולין של מדיין. בטורניר הקלאוסורה 2009 שיחקה אנביגאדו באצטדיון אטנאסיו חירארדוט בעקבות שיפוץ ושדרוג שעבר האצטדיון לקראת המשחקים האזוריים שנערכו במדיין ב-2010. במקרה הצורך, גם אתלטיקו נסיונל ואינדפנדיינטה מדיין משתמשות באצטדיון למשחקיהן הביתיים, אם אטנאסיו חירארדוט אינו פנוי. קבוצת איטגווי דיטיירס השתמשה באצטדיון זה כאשר שיחקה בטורניר הקופה סודאמריקנה ב-2013. קבוצות נוספות שלעיתים משתמשות במגרש הן אליאנסה פטרולרה ואיטגווי לאונס, הכל במידת הצורך ובהתאם לזמינות של אצטדיונם הביתי. משחקי הליגה הראשונה משחקי הליגה השנייה קופה סודאמריקנה 2013 קופה קולומביה המשחקים האזוריים - מדיין 2010 גביע ליברטדורס לנשים 2015
סלם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... משפחת סלם – משפחת אצולה ממלכי וקיסרי האימפריה הרומית הקדושה יעקב סלם – במאי, צלם טלוויזיה וקולנוע, עורך, מעצב וטכנאי קול ישראלי, מנהל הערוץ של ארגון "הידברות" סאלם / סיילם (פירושונים) סולם (פירושונים) הסולם (פירושונים) סולם יעקב (פירושונים)
ישראל באירוויזיון 2000

ישראל השתתפה באירוויזיון 2000 עם השיר "שמייח", בביצוע להקת פינג פונג בתחרות שהתקיימה בסטוקהולם, בירת שוודיה. ועדה פנימית ברשות השידור בחרה בשיר שמייח של להקת פינג פונג לייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון 2000. בעת הופעתם, הלהקה הניפה את דגל ישראל ודגל סוריה בקריאה לשלום בין שתי האומות על רקע שיחות השלום בין שתי המדינות באותה תקופה. רועי ארד וגיא אסיף, שני אמנים מהלהקה, אף התנשקו למספר שניות ברפרן השיר. על פי התכנון הראשוני, בפזמון החוזר כל המלווים הישראלים באולם התחרות היו אמורים להצטרף לקולות הלהקה ולצעוק "שמח", אולם הלהקה החליטה לשנות את נוסח השיר לשפה האנגלית. הלהקה גרמה פרובוקציה כאשר חברי הלהקה פרסמו כי בכוונתם לעלות לבמה עם דגלי סוריה על מנת להעביר מסר של שלום בין שתי האומות. בנוסף, לדעת רבים, השיר שעסק באישה שחשה רגשי אהבה עזים לגבר סורי היה ילדותי למדי. כמו כן, רשות השידור אסרה עליהם לעלות לבמת התחרות עם דגלי סוריה, אך אלה איימו לחזור לארץ מבלי להופיע בתחרות. בשלב מסוים ביקשה רשות השידור הישראלית מהמארגנים של התחרות לפסול את ישראל בטענה שחברי להקת "פינג פונג" מיצגים את עצמם ולא את מדינת ישראל, אך זה היה מאוחר מדי מבחינה מעשית. בסופו של דבר, בניגוד מוחלט לדרישת רשות השידור, בחרו חברי הלהקה לעלות לבמה עם דגלי סוריה, מה שגרם כעס גדול בישראל. השיר עצמו סיים את התחרות במקום ה-22. ישראל הופיעה ראשונה על הבמה ופתחה את המופע. ישראל קיבלה 7 נקודות והגיעה למקום ה-22. כשחברי המשלחת שבו לישראל, הם התקבלו בכעס ורשות השידור הודיעה כי היא דורשת לקבל החזר על כל הוצאות המשלחת, דבר שלא קרה לבסוף. לאחר קיום התחרות, ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת התכנסה במיוחד על מנת להבהיר כי הלהקה היא ”ביזיון ובושה למדינת ישראל, לרשות השידור ולתרבות הישראלית”. אורי פורת, מנכ"ל רשות השידור, אמר כי ”'פינג פונג' הם להקה של נוכלים והרשות נפלה קורבן לחבורה של אנשים מופקרים” ועוד הוסיף ”החבורה הוליכה אותנו שולל והשאירה אותנו חסרי אונים מול מעשה הונאה”. לאחר מכן, הלהקה הוציאה אלבום אחד בשם "בין מוסר לאופנה" בהוצאת הד ארצי, אשר לא זכה לאהדה ברדיו הישראלי. אירוויזיון 2000 ישראל באירוויזיון שמייח פינג פונג (להקה) Israel 2000, באתר esc history ישראל באירוויזיון 2000, סרטון באתר יוטיוב אירופה לשלוש דקות - פרק 9, סרטון באתר יוטיוב אירופה לשלוש דקות - פרק 10, סרטון באתר יוטיוב Detailed voting results "זעם ברשות השידור על חברי להקת פינג פונג". וואלה! חדשות. נבדק ב-2018-08-21. תומר שדמי, "`פינג פינג` הם להקה של נוכלים", באתר ynet, 31 במאי 2000
G.I.T.: Get It Together

G.I.T.: Get It Together הוא אלבום האולפן התשיעי של "חמישיית הג'קסונים". האלבום יצא לאור בספטמבר 1973 בחברת "מוטאון". האלבום סימן שינוי בקו המוזיקלי של הלהקה לכיוון מוזיקת פאנק בשילוב עם מוזיקת דיסקו, שעדיין לא הייתה פופולרית. במהלך השנים האחרונות של "חמישיית הג'קסונים" ב"מוטאון" התאמצה החברה עם יצירת חומרים חדשים ללהקה. בשנים 1973 - 1974 לא הצליחה הלהקה להכניס אף שיר לעשרת הגדולים במצעדים. הדבר הוביל לביקורת קולנית של מרבית חברי הלהקה ואביהם, ג'ו ג'קסון. המבקר הבולט ביותר היה מייקל. החברה היחיד בלהקה שלא השמיע ביקורת היה ג'רמיין, ששלושה חודשים לאחר יציאת האלבום נשא לאישה את הייזל, בתו של ברי גורדי. קולו של מייקל, שהיה בן 15 בעת יציאת האלבום, הפך לטנור עמוק ומלא, דבר שהשפיע על סגנון השירה של הלהקה. באלבום הוא ביצע לראשונה את מה, שלימים יוכר כ"שיהוק קולי" (Vocal Hiccup), שבוצע לראשונה בשיר "It's Too Late to Change the Time". הנהלת החברה לא ראתה את הדבר בעין יפה ומייקל הפסיק לעשות בכך שימוש עד לאלבום הסולו הראשון שלו בחברת אפיק רקורדס "Off the Wall", שיצא בשנת 1979. באלבום נעשו מספר ניסיונות בסגנון הדיסקו המוקדם, שבאותו הזמן עדיין לא היה עדיין חלק מהמיינסטרים המוזיקלי. הסגנון המוזיקלי הכללי של הלהקה השתנה והלך לכיון הפאנק, בדומה לשינוי בסגנון של להקת "The Temptations" שהופק בידי נורמן וויטפילד. שניים משיריו של וויטפילד "You Need Love Like I Do (Don't You)" ו-"Hum Along and Dance" נכללו באלבום. בין השירים באלבום לא הייתה הפסקה, דבר שנתן תחושה של רציפות לאורך כל האלבום, בדומה לאלבום "Music of My Mind" של סטיבי וונדר שיצא שנה קודם לכן. אלבום זה היה הראשון בו כל חמשת חברי הלהקה לקחו חלק כזמרים מובילים. מרלון היה הסולן בשיר "Mama, I Got A Brand New Thing" וג'קי וטיטו בשיר "Hum Along and Dance". בנוסף, היה זה האלבום הראשון בו לא היו מעורבים כלל אף אחד מחברי התאגיד (ברי גורדי, פרדי פרן, אלפונסו מיצל ודקה ריצ'רדס). חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "G.I.T.: Get It Together" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Skywriter". בגרסה המחודשת נוספות שלושה שירים: "Pride and Joy", "Love's Gone Bad" ו-"Love Is the Thing You Need".
משחקי הפיג'מה

משחקי הפיג'מה (באנגלית: The Pajama Game) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1957 המבוסס על המחזמר משחקי הפיג'מה שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1954 בהצלחה, זכה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר ומוצג שם וברחבי העולם בהפקות חוזרות בתיאטרונים, בבתי ספר למשחק ובלהקות חובבים. המחזמר מבוסס על הרומן "7.5 סנטים" של ריצ'רד ביסל (אנ') משנת 1953. המוזיקה והמילים הן של ריצ'רד אדלר (אנ') וג'רי רוס (אנ'). התסריט נכתב על ידי ריצ'רד ביסלי וג'ורג' אבוט שגם הפיק וביים את בסרט ביחד עם סטנלי דונן. הכוריאוגרפיה היא של בוב פוסי. סיד סורוקין (ג'ון רייט) מגיע ליום עבודה ראשון כמפקח ראשי בבית החרושת לפיג'מות "שינה ערבה" (Sleeptite). המפקח היינס משגיח על הפועלות וממונה על תפוקתן. הן עובדות בזריזות וביעילות ושרות על התחרות שלהן עם השעון ("Racing With the Clock"). כאשר סיד מזרז את אחד הפועלים בתנועה קלה הפועל מתלונן עליו וטוען שהכה אותו. למקום מגיעה במהירות קתרין ויליאמס המכונה "בייב" (דוריס דיי), האחראית על וועדת התלונות. חברותיה רואות שהיא מתאהבת בסיד אך היא מכחישה זאת בשיר "איני מאוהבת כלל" ( "I'm Not At All In Love"). סיד מתאהב בבייב אך היא לא מתלהבת היות שהיא נמצאת במחנה אחד עם הפועלים המבקשים להעלות את שכרם ב-7.5 סנטים לשעה אך מנהל בית החרושת, מירון האסלר (ראלף דאן) מסרב. מזכירתו של מאסלר היא גלאדיס (קרול האני) שהמשגיח היינס מאוהב בה בטירוף ומוכן לפגוע בכל מי שיתעסק אתה. מייבל (רטה שו), מזכירתו של האסלר, משכנעת אותו להירגע בדואט שהם שרים "לא אהיה מעולם קנאי ("I'll Never Be Jealous Again"). העובדים יוצאים לגיבוש בפיקניק גדול שם מביע סיד את אהבתו לבייב וכולם שרים את שיר הפיקניק "פעם בשנה" ("Once-A-Year-Day"). סיד מנהל שיחה עם הרשמקול שלו בשיר "Hey There". הוא נפגש עם בייב ושניהם שרים את השיר "פעם היה איש" ("There Once Was a Man"). סכסוך העבודה על העלאת המשכורת מתגבר. העובדים מחליטים להאט את העבודה וכשמגיע סיד למקום גורמת בייב לקצר במכונה שלה וכל העבודה נפסקת. לסיד אין ברירה אלא לפטר מיד את בייב אהובתו. העובדים שובתים ובזמן השביתה הם מתבדרים בהופעה של גלדיס עם שנים מחבריה בשיר "חום הקיטור" ("Steam Heat"). סיד המיואש מרגיש שהאסלר מסתיר משהוא בכספת שלו אך המפתח לכספת תלוי על צוארה של גלדיס. הוא מחליט להשיג את המפתח ומזמין את גלדיס לפי בחירה למועדון חשוך הנקרא "מחבוא הרננדו" ("Hernando's Hideaway"). גלדיס משתכרת ומוסרת לו את המפתח. סיד ממהר למשרד ומגלה שההעלאה אושרה כבר לפני חודשים אך האסלר לא שילם ולקח אותה לכיסו. הוא מאיים על האסלר כי יודיע זאת לוועד המנהל והאסלר נכנע. בינתיים מתאספים השובתים שרים את השיר "שבעה וחצי סנטים" ומחשבים כמה ירוויחו ומה יוכלו לקנות ברווח הזה בעוד חמש, עשר ועשרים שנים. האסלר מגיע למקום עם סיד ומודיע על הסכמתו להעלאה. כולם שמחים וסיד מחבק את בייב. הסרט מסתיים בתצוגת פיג'מות על ידי גיבורי העלילה ובראשם סיד ובייב. "משחקי הפיג'מה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "משחקי הפיג'מה", באתר נטפליקס "משחקי הפיג'מה", באתר AllMovie (באנגלית) "משחקי הפיג'מה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "משחקי הפיג'מה", באתר אידיבי "משחקי הפיג'מה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קדימון לסרט משחקי הפיג'מה, באתר יוטיוב מילות שירי משחקי הפיג'מה התחרות עם השעון אינני מאוהבת כלל לא אהיה לעולם קנאי פעם בשנה hey there פעם היה איש חום הקיטור מחבוא הרננדו שבעה וחצי סנטים
מילט ואגנר

מילטון "מילט" ואגנר (באנגלית: Milton "Milt" Wagner; נולד ב-20 בפברואר 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי בליגת ה-NBA. בעבר היה גם עוזר המאמן של אוניברסיטת אובורן. בתור תלמיד תיכון שיחק ואגנר כדורסל בקבוצת הכדורסל של תיכון קמדן, שבו למד. מילטון ואגנר, רכז/קלע בגובה 1.96 מטרים, הוביל את קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לואיוויל לזכייה באליפות ליגת המכללות בשנת 1986 לצד שלוש הגעות ל"ארבעת האחרונות" (1982, 1983, 1986), והגעה לשלב ה"סוויט סיקסטין" בשנת 1984. בתור שחקן לואיוויל, הגיעה הקבוצה למאזן כולל של 32–113, והם זכו בשלוש אליפויות ליגת מטרו בעונה הסדירה ובשתי אליפויות טורניר מטרו במהלך הקריירה במכללה. הוא לא שיחק במהלך עונת 1985, בשל רגל שבורה. הוא נבחר שלוש פעמים לחמישיית העונה בליגת מטרו, ומדורג חמישי (היה רביעי כשסיים את קריירת המכללות) בתולדות האוניברסיטה עם 1,836 נקודות בקריירה, עם ממוצע נקודות של 12.7, לצד 3.0 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים. הוא שיחק ב-144 משחקים, המספר השני בכל הזמנים בלואיוויל, ופתח ב-111 המשחקים האחרונים שבהם שיחק. הוא מדורג שישי באסיסטים בקריירה (432), ושביעי באחוזי עונשין (80.8%). ואגנר נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA לשנת 1986. הוא החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בליגת ה-CBA, ולאחר מכן שיחק בלוס אנג'לס לייקרס, במדיה זכה באליפות ה-NBA בשנת 1988. ואגנר הוא אחד מכמה שחקנים שזכו בתארים לאומיים בתיכון, במכללות וב-NBA, וזכה בכולן מלבד אליפות ה-NBA בתור חברו לקבוצה של בילי תומפסון (תומפסון זכה באליפות ה-NBA שנה לפני שוואגנר זכה בה). לאחר הזכייה באליפות שב לזמן קצר ל-CBA, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במדי מכבי רמת גן עימה זכה בגביע הליגה ואז במיאמי היט. לאחר מיאמי שב ל-CBA, ושיחק גם בליגת ה-GBA, לפני שעבר לצרפת, בקבוצת ראסינג פריז. בתום עונת משחק בקבוצה הפריזאית עבר לישראל, ושיחק בה בקבוצות בית"ר רמת גן, הפועל תל אביב והפועל חולון. לאחר מכן שיחק בבאייר לברקוזן הגרמנית, וסיים את קריירת המשחק באספה בסקט שלון-א-שמפיין. ואגנר הוא אביו של שחקן ה-NBA לשעבר דחואן ואגנר. הוא שימש כעוזר מאמן הכדורסל של אוניברסיטת טקסס באל פאסו תחת טוני בארבי. מאוחר יותר הוא עבר לאוניברסיטת אובורן כחלק מצוותו של בארבי שם. מדיה וקבצים בנושא מילט ואגנר בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA "Milt Wagner Assistant Coach". Auburn University. אורכב מ-המקור ב-2016-09-15. נבדק ב-2018-08-19. Strauss, Robert. "IN PERSON; Hoop Dreams Revisit Camden", The New York Times, February 13, 2000. Accessed April 6, 2008. "Legends have grown up around its stars, from the Sunkett brothers and Itchy Smith in the 1960s to Billy Thompson and Milt Wagner, teammates in the early 1980s, both of whom went on to play for the Los Angeles Lakers. מילטון ואגנר באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל. http://utepathletics.cstv.com/sports/m-baskbl/mtt/wagner_milt00.html
בסיס לנינגרד

בסיס הצי הרוסי לנינגרד (ברוסית: Ленинградская военно-морская база) הוא בסיס של הצי הבלטי של רוסיה. בתקופה הסובייטית בסיס לנינגרד היה כפוף ישירות למפקד הצי הסובייטי ולא למפקד הצי הבלטי. הבסיס כולל בסיסי משנה בקרונשטאדט, סנקט פטרבורג, אורניינבאום ובפריאוזרסק ובחלק המזרחי של המפרץ הפיני ובאגם לדוגה. עד סוף 2008, מפקדת הבסיס הייתה ממוקמת בבניין האדמירליות, בסנקט פטרבורג. הבסיס הוקם ב-15 במרץ 1919 על פי צו 117 של הצי הבלטי עם הכפפת כוחות הצי של פטרוגראד לבסיס הצי פטרוגרד. למפקד הראשון של הבסיס מונה- ב-29 במרץ של אותה שנה אלכסנדר ספולטאבוג. על חיילי הבסיס הוטלה האחריות על פריסת ספינות, כלי שיט ואמצעים להגנה על העיר מכיוון הים. גדוד ספינות המלחמה הראשון כלל שלוש ספינות קרב, שלוש סיירות, משחתות וחמש יאכטות. במהלך המלחמה הפטריוטית הגדולה, נוצרה יחידת הגנה חופית של לנינגרד ומחוז האגמים מהמפקדות של מוסדות חינוך ימיים ויחידות הצי. בסביבות 100,000 מלחים לחמו בחזית לנינגרד. בשנים 1941-1944, ספינות מבסיס ימי זה לקחו חלק בפעולות נחיתה באזור סטרלנה, פטרהוף, באגם לאדוגה, באזור ויבורג ובמפרץ נרווה. במהלך המצור על לנינגרד, הצי סיפק תקשורת עם העיר הנצורה מעבר לאגם לדוגה. 1.7 מיליון טונות של סחורה הועברו ומיליון בני אדם פונו דרך הים, הודות לנתיב החיים בלבד. הבסיס נסגר מספר פעמים. בשנת 1994 הבסיס הועבר לאחריות הצי הבלטי. דצמבר 1989—ספטמבר 1992: אדמירל ולנטין סליבאנוב פברואר 1993—אוגוסט 1995: סגן אדמירל ולדימיר גרישאנוב דצמבר 1995—אוקטובר 2002: סגן אדמירל אלכסנדר קורנילוב אוקטובר 2002—מרץ 2006: סגן אדמירל ולדימיר קודריאדצב מרץ-נובמבר 2006 — קונטר-אדמירל אלכסיי טוזוב נובמבר 2006—יולי 2009: אדמירל אנטולי ליפינסקי ספטמבר 2009—יוני 2011: אדמירל אלכסנדר פדוטנקוב דצמבר 2011—מאי 2015 — קפטן אולג ז'וראבליוב מאי 2015—אוגוסט 2017 — אדמירל איגור סמוליאק ספטמבר 2017—ואילך: אדמירל ויאצ'סלב רודיונוב בסיס לנינגרד באתר flot.com בסיס לנינגרד, באתר הרשמי של משרד ההגנה של רוסיה תקציר קורות חייהם של מפקדי הבסיס (ברוסית) "アーカイブされたコピー". אורכב מ-המקור ב-2009-05-26. נבדק ב-2009-07-26. Ленинградская военно-морская база ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.