laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לואיג'י ארדיטי

לואיג'י ארדיטי (22 ביולי 1822 - 1 במאי 1903) היה כנר, מלחין ומנצח יהודי איטלקי. ארדיטי נולד בקרסנטינו, פיימונטה (איטליה). הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו ככנר, ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון של מילאנו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1843 כבמאי בווארצ'לי, והיה לחבר כבוד באקדמיה הפילהרמונית. ארדיטי ניהל אופרה ברחבי איטליה ובשנת 1846 ניצח בהוואנה שבקובה, שם פגש לראשונה את בוטיסיני. הוא ביקר בארצות הברית, שם נשאר זמן מה, ניהל אופרות בניו יורק, בפילדלפיה ובערים אחרות עם חברת האופרה האיטלקית מקס מארצק עד 1856. אז, לאחר ביקור בקונסטנטינופול, החליט להתיישב בלונדון, אך נסע שוב לאמריקה עם חברת האופרה המלכותית. הוא גם ניהל בגרמניה, ובערים אחרות באירופה הגדולות כמו סנט פטרסבורג, וינה ומדריד. לאחר 1885 התגורר באנגליה וניהל את בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. הוא נפטר בהוב, הסמוכה לברייטון, אנגליה. הוא נקבר בבית העלמין בהוב. האופרות הידועות ביותר של ארדיטי הן: "I Brigati", "Il Crosaro" ו"La spia" ("המרגל") בנוסף הוא כתב שירים רבים ואלס ווקאלי, שהפופולריים שבהם הם " Il Bacio" ("הנשיקה"), שהוקדש למריאטה פיקולומיני, לטקסט שנכתב במיוחד על ידי הבריטון גוטרדו אלדיירי), "Le Tortorelle" ("היונה"), המוקדש לאטלקה גרסטר), "Se Saran Rose" ("ניצות הורד"), המוקדש לאדלינה פאטי) ו-"Parla" ("דבר!"). Chisholm, Hugh, ed. (1911). "ארדיטי, לואיג'י" . אנציקלופדיה בריטניקה . 2 (מהדורה 11). הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' מדיה וקבצים בנושא לואיג'י ארדיטי בוויקישיתוף לואיג'י ארדיטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לואיג'י ארדיטי, באתר AllMusic (באנגלית) לואיג'י ארדיטי, באתר MusicBrainz (באנגלית) לואיג'י ארדיטי, באתר Discogs (באנגלית) לואיג'י ארדיטי, זכרונותיי, מהדורה שנייה, לונדון, סקינגטון, 1896 אינדקס באתר arditi.homestead.com הקלטת הבכורה העולמית של איננו טורקו (1856) מוצגת באלבום האירו- עות'מאניה של אמרה אראסי שהוצא על ידי Brilliant Classics Arditi, My Reminiscences, pp.68-70 and 325. Il bacio was to become famous as it was usually interpolated by Adelina Patti into the singing lesson in Act 2 of Rossini's The Barber of Seville (Luana D'Aguì, Bologna - Teatro Comunale: Il Barbiere di Siviglia, "OperaClick")
VMware ESXi

אי אס אקס אי (באנגלית: Elastic Sky X Integrated תעתיק מקוצר: ESXI) היא מערכת הפעלה המיועדת לשימוש בשרתי וירטואליזציה. המערכת פותחה על ידי צוות הפיתוח של חברת VMware בשנת 2001. למערכת ההפעלה מרכז נתונים המהווה את סביבת הניהול הראשית בה ניתן להוסיף ולהסיר תחנות ושרתים וירטואליים, להגדיר את המשאבים של כל אחד ולנהל את מערכות ההפעלה. מארח בעל מעבד עם שתי ליבות ומעלה. 4 ג'יגה בייט זיכרון גישה אקראית (RAM). מארח בעל כרטיס רשת אחד לפחות. למערכת ESXI שתי גרסאות: Vmware ESX: פלטפורמת הווירטואליזציה של השרתים הארגוניים של VMware, מערכת ההפעלה שלה מבוססת על הפצת 2.6 Red Hat וניתנת לניהול באמצעות ממשק שורת הפקודה. הפלטפורמה אינה תומכת במערכות הפעלה Windows Server 2012 ו-Windows 8 והפיתוח שלה הופסק מיד לאחר השקת גרסה 5. Vmware ESXI: פלטפורמת ווירטואליזציה לניהול שרתים ארגוניים, בעלת תמיכה רחבה במערכות הפעלה מבית מיקרוסופט, לינוקס ו-BSD, ניתן להשתמש בה ללא צורך ברכישת רישיון vCenter והחל מגרסה 5 זו הגרסה היחידה שזמינה להורדה. VMware מכונה וירטואלית וירטואליזציה וירטואליזציית אחסון Xen אתר האינטרנט הרשמי של VMware ESXi (באנגלית) (באנגלית) רשימת גרסאות המערכת (באנגלית) פאביו ליאור רחמים, מדריך להתקנת ESXI Daniel September 15, 2015 Reply, Did you know VMware Elastic Sky X (ESX) was once called 'Scaleable Server'?, UP2V, ‏2014-05-12 (באנגלית) VMware ESXi was created by a French guy !!!, ESX Virtualization, ‏2009-09-26 (באנגלית) ygeorgiev, ESXi Hardware Requirements, docs.vmware.com (באנגלית) 146532 views / Posted Last updated Sep 24, 2017 at 10:08PM | Published on Jun 28, 2013, Difference between VMware ESX and ESXi, VMware Arena, ‏2017-09-24 (באנגלית) ESXi | Bare Metal Hypervisor, VMware (באנגלית)
כדור הזהב לנשים

כדור הזהב לנשים (בצרפתית: Ballon d'Or Féminin) הוא פרס כדורגל יוקרתי, שמוענק על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול". הפרס ניתן על בסיס שנתי לכדורגלנית שנחשבת לזו שביצועיה היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס נחשב לאחד הפרסים האישיים היוקרתיים בעולם כדורגל הנשים, לצד פרס כדורגלנית השנה של פיפ"א. הוא הוענק לראשונה בשנת 2018, כאשר אדה הגרברג מנורווגיה הפכה לזוכה בפרס. כדור הזהב The Best כדורגלן השנה בעולם כדורגלנית השנה של אופ"א כדורגלן השנה של אופ"א Ada Hegerberg: first women’s Ballon d’Or marred as winner is asked to twerk, ‏4 בדצמבר 2018 (באנגלית)
היכל התהילה של הליגה המאוחדת של VTB

היכל התהילה של הליגה המאוחדת של VTB (ברוסית: Единая Лига ВТБ Зал славы) הוא היכל תהילה המכבד אנשים אשר תרמו תרומות חשובות לליגת הכדורסל המקצועית הבכירה ברוסיה, VTB United League, באמצעות תרומותיהם הספורטיביות למשחק. הקמת חוג היכל התהילה של VTB, הוכרז במהלך משחק האולסטאר של VTB, בפברואר 2019. עבור שחקני כדורסל שהיו מהשחקנים החשובים ביותר ברמת המועדון בליגה המאוחדת של VTB. עבור מאמנים ראשיים שהיו בין המאמנים החשובים ביותר ברמת המועדון בליגה המאוחדת VTB. היכל התהילה של כדורסל המכללות היכל התהילה של הכדורסל היכל התהילה של פיב"א פרס אגדת יורוליג היכל התהילה של כדורסל הנשים אתר האינטרנט הרשמי של היכל התהילה של הליגה המאוחדת של VTB היכל התהילה הראשון של VTB Russie : La VTB League inaugure son Hall of Fame (בצרפתית). VTB United League first Hall of Fame class. Milos Teodosic and Ettore Messina among the inductees in the VTB League Hall of Fame. Presented the Hall of fame of VTB United League(הקישור אינו פעיל)
יוניטאס סנקט פטרבורג

מועדון הספורט יוניטאס (ברוסית: Спорт-клуб «Уни́тас») הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר סנקט פטרבורג, אחד המועדונים החזקים בעיר בראשית המאה ה-20. הוא נוסד בשנת 1904 בשם "אודלנאיה", או חוג חובבי הספורט "אודלנאיה". בקיץ 1911 הוא מוזג עם מועדון "תקווה" ופעל תחת השם החדש "יוניטאס". מתקן האימונים היה בפארק אודלני, שאומץ לימים על ידי מועדון הכדורגל זניט. צבעי המדים היו אדום ולבן. את המיזוג יזם קיריל בוטוסוב. בשלב ההקמה מילאו ששת האחים בוטוסוב תפקיד בולט בחיי המועדון. המועדון שיחק באליפות העיר משנת 1908 עד 1923. בהרכב הקבוצה בשנים 1913–1916 שיחק הסופר ויטאלי ביאנקי. אחרי שהופיעה בתחרויות עירוניות היא התפרקה לאחר מלחמת האזרחים. 1904-1911 - "אודלנאיה" 1911-1914 - יוניטאס סנקט פטרבורג 1914-1923 - "יוניטאס" פטרוגרד 1923-1924 - "ספרטק" רובע ויבורג 1924-1926 - "רובע ויבורג א'." 1926 - "רובע ויבורג" 1927-1930 - "פישצ'בקוס" אליפות סנקט פטרבורג זכייה (3): 1912, 1928, 1929 סגנות (3): 1909, 1926, 1930 מקום שלישי (8): 1910, 1914, 1917, 1918, 1922, 1923, 1925, 1927 גביע טוסמן סגנות (2): 1928, 1929 С. К. Унитас, Санкт Петербург — футболисты клуба, игравшие за сборные(הקישור אינו פעיל)
נועה ארנברג

נועה ארנברג (נולדה ב-3 בפברואר 1979) היא תסריטאית ישראלית. זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2016 על התסריט שכתבה לסדרה "האחיות המוצלחות שלי" יחד עם גלית חוגי. יצרה את סדרת האינטרנט "סוזי מטיפת חלב". ארנברג נולדה בקיבוץ בית השיטה לניסן ארנברג ולמשוררת דורית צמרת. בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שבו הכירה את גלית חוגי. יצרה יחד עם גלית חוגי את הסדרה "האחיות המוצלחות שלי" שעלתה לשידור בשנת 2016 ב-yes. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016 עבור הסדרה הקומית הטובה ביותר ובשלושה פרסים נוספים. חוגי וארנברג זכו גם בפרס על התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית. כתבה יחד עם גלית חוגי את העיבוד הישראלי לסרט "זרים מושלמים" שביים ליאור אשכנזי ועלה בשנת 2021. באוקטובר 2022 עלתה ב-"yes" הסדרה "מי שמע על חווה ונאווה" שיצרה עם גלית חוגי בבימויו של גורי אלפי. ארנברג מתגוררת בשכונת נווה צדק בתל אביב, נשואה ואם לשניים. נועה ארנברג, ברשת החברתית פייסבוק נועה ארנברג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נועה ארנברג, ברשת החברתית אינסטגרם נועה ארנברג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית נועה ארנברג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) נועה ארנברג, באתר איגוד התסריטאים ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רני

רני (באוקראינית: Рені, ברוסית: Рени, ברומנית: Reni) היא עיר נמל באוקראינה, באזור אודסה, במרחק 22 קילומטרים מזרחית לגאלאץ, על הגדה הצפונית של הדנובה, במרחק 3 קילומטרים משפך הפרוט לדנובה. העיר שוכנת בקרבת משולש הגבולות אוקראינה-מולדובה-רומניה. רני מוזכרת לראשונה במסמכים ב-1548, כשהייתה חלק מנסיכות מולדובה. ב-1621 העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, שנתנה לה את השם טומארובה. על פי הסכם בוקרשט (1812) רני הייתה בין היישובים שעברו משליטה עות'מאנית לשליטת האימפריה הרוסית. בעקבות מלחמת קרים נחתם חוזה פריז (1856) ועל פיו הועברו כמה יישובים מהאימפריה הרוסית לידי נסיכות מולדובה ובהם גם רני. אחרי איחוד נסיכות מולדובה עם נסיכות ולאכיה נוצרה המדינה הקרויה הנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבהמשך הפכה לרומניה ובכך הפכה רני ליישוב רומני. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878 שוב עבר השלטון על רני לידי האימפריה הרוסית. אחרי המהפכות של שנת 1917 חלה התפרקות באימפריה הרוסית והטריטוריה בה נמצאת רני הכריזה על עצמאות תחת השם הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית ובהמשך התאחדה עם רומניה. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות הציגה ב-1940 אולטימטום לרומניה וזאת נסוגה מהאזור ורני עברה לשליטה סובייטית. במהלך מלחמת העולם השנייה האזור נכבש על ידי גרמניה הנאצית ורומניה עם רני שבה לשלטון רומני, אך בהמשך, עם התקדמות הצבא האדום שבה לשלטון סובייטי. עם התפרקות ברית המועצות רני הפכה לעיר אוקראינית. עד 18 ביולי 2020, רני הייתה המרכז המנהלי של מחוז רני. המחוז אוחד עם מחוז איזמאיל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר המחוזות של אזור אודסה לשבעה. בלילה שבין 23 ל-24 ביולי 2023, במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה ומטחי הטילים בכל המדינה, נמל רני הותקף על ידי מספר מל"טים רוסים מתאבדים. נמל רני הוא נמל פנימי של אוקראינה, על נהר הדנובה המהווה את גבולה של אוקראינה עם רומניה, הנמל עצמו שוכן במרחק של חצי קילומטר מהגדה הרומנית של הדנובה. מלחים רומנים סביב הנמל צילמו את ההפצצות, וספינה רומנית נפגעה במהלך התקיפה. התקפות דומות כוונו לנמלים הסמוכים איזמאיל וקיליה, שניהם על הדנובה. ממשלת רומניה אפשרה מיידית לכלי שיט אוקראינים לחצות את הגבול. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ב-1847 היו בעיר 22 משפחות יהודיות וב-1897 היו ברני 730 יהודים מתוך אוכלוסייה של 6,941. מדיה וקבצים בנושא רני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רני "רני", באתר JewishGen (באנגלית) רני ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית) רני ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
מוצב שני

מוצב שני היה המוצב האחרון שהוקם ברצועת הביטחון בדרום לבנון. המוצב נבנה בשלוחה הצפונית של רכס עיון, כשני קילומטרים צפונית למפקדת החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון בעיירה מרג' עיון. החל משנת 1992 מוקם מדי פעם כוח תצפית מיחידת מודיעין (יחמ"ם) במבנה נטוש שכונה "בית העמודים" בפאתים הצפוניים של העיירה מרג' עיון. כוח התצפית מלווה בכיתת חי"ר ובטנק לאבטחה היה מתמקם בבית העמודים אד הוק למבצעים או כשהתגברו ההתראות על כוונת מחבלים לפגע באזור זה. בעקבות מספר אירועים קשים במהלך 1995 בגזרה שמדרום וממערב למוצבי צה"ל בריחן ובעישייה הוחלט לחזק את הגזרה בתצפית ובאש. בית העמודים אוייש באופן קבוע החל מאוקטובר 1995 מיד לאחר ההתקלות של כח ממסיעת 51 של גולני במחמודיה. בחודש יוני 1996 הוקם המוצב בסמוך לבית העמודים והוצבה בו מחלקת חי"ר, צוות שריון וכוח איסוף קרבי. בתחילה נקרא המוצב "המזבלה" בשל אתר האשפה שהיה קיים בצמוד לו ולאחר מכן שונה שמו ל"שני", על שם ביתו של קצין ההנדסה של יק"ל שתכנן ופיקד על הקמת המוצב ושנהרג ממטען צד ב-30 במאי 1996. מטען צד הופעל על כוח של צה"ל, שנע בסמוך למשרדי הצלב האדום באזור מרג' עיון. בתקרית זאת נהרגו ארבעה חילי צה"ל ועוד שבעה חיילים נפצעו. לאחר הקמתו התמעטו אירועי הפח"ע בגזרת השליטה של המוצב. המוצב פוצץ ב-24 במאי 2000, ליל יציאת כוחות צה"ל מדרום לבנון. צבא דרום לבנון הלחימה בדרום לבנון (1985–2000) מדיה וקבצים בנושא מוצב שני בוויקישיתוף מוצב שני, באתר "מפת סיפור מוצבי אזור הביטחון בלבנון" סגן דרור בראשי ז"ל סא"ל יורם יעקב דהאן ז"ל
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – טאיוואן

יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–טאיוואן הם מערכת היחסים שבין הממשלות והעמים של הרפובליקה הדומיניקנית ושל הרפובליקה הסינית. בין הרפובליקה הדומיניקנית לבין הרפובליקה הסינית התקיימו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין השנים 1944 עד 2018. ב-1944 ועד 1949 בתור הישות הלגיטימית והמייצגת של סין, ומ-1949 עד 2018 כטאיוואן. ביום ניתוק היחסים של הרפובליקה הדומיניקנית, היא הייתה הכלכלה הגדולה ביותר שקיימה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסינית מתוך 19 המדינות החברות באומות המאוחדות שהכירו בה בתור הישות המייצגת והלגיטימית של סין. ב-30 באפריל 2018, חשפה הרפובליקה הדומיניקנית את כוונתה לנתק את היחסים עם טאיוואן ולכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של סין. הסטטוס ההכרתי של טאיוואן השתנה ממדינה ריבונית ועצמאית ל"טריטוריה בלתי נפרדת משטחה של הרפובליקה העממית של סין". באוגוסט 2008, ביקר נשיא טאיוואן מא יינג-ג'יו ברפובליקה הדומיניקנית ונפגש עם נשיא הרפובליקה הדומיניקנית ליונל פרננדס. השניים הסכימו על תחילת מגעים לחתימת הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות. בנוסף, במאי 2016 ביקר שר החוץ של הרפובליקה הדומיניקנית בטאיוואן ונפגש עם הנשיאה. הרפובליקה הדומיניקנית אינה מיוצגת בטאיוואן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. בעבר, החזיקה הרפובליקה הדומיניקנית שגרירות רשמית בטאיפיי, בירת טאיוואן. טאיוואן אינה מיוצגת ברפובליקה הדומיניקנית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. בעבר, החזיקה טאיוואן שגרירות רשמית בסנטו דומינגו, בירת הרפובליקה הדומיניקנית. Embassy of Dominican Republic in Taiwan Embassy of the Republic of Taiwan in Santo Domingo, Dominican Republic
ג'ורג' לות'ר (שודד ים)

ג'ורג' לות'ר (אנגלית: George Lowther) (נפטר ב־1723) היה פיראט אנגלי מהמאה ה-18. מעט ידוע על חייו, הוא היה פעיל באזור הקריביים ובאוקיינוס האטלנטי. אחד הסגנים שלו היה אדוארד לואו. לא ידוע עליו הרבה לפני שהפך לקצין שני בספינת העבדים, "טירת גמביה", שהייתה בפיקודו של קפטן צ'ארלס ראסל. עם זאת, לות'ר היה פופולרי יותר בקרב הצוות, מכיוון שנדמה היה כי ראסל דואג יותר לסחר העבדים מאשר לאנשיו. ראסל לא נתן אמון בלות'ר, וכשניסה לסלקו, אנשי צוות רבים בחרו בצד של לות'ר והגנו עליו, מה שגרם לתסיסה בקרב הצוות. בנוסף לצוות האונייה, היה על הסיפון גם קפטן מאסי, עם פלוגת אנשים בפיקודו. לילה אחד, בזמן שרב החובל ראסל היה מחוץ לאוניה, החליטו מאסי ולות'ר לשוט בלעדיו. מאסי התכוון לחזור לאנגליה, אך לות'ר, הצוות וחייליו של מאסי עצמו לא הסכימו. לות'ר התמנה לרב החובל ושינה את שמה של האוניה ל"דילוורי". הם תקפו אוניות רבות אך כשמאסי רצה לתקוף כפר בחוף, הוא איבד את התמיכה של הצוות בהצבעה מכיוון שהסיכון נחשב גדול מדי. לות'ר הצליח להשיג ספינה קטנה יותר, ונפרד ממאסי ואנשיו. לות'ר עבר לקרולינה ושם פיתח את הטקטיקה של ניגוח ספינתו בספינה אחרת, לפני שאנשיו עלו ובזזו אותה. בסביבות 1721 הוא עזב לאי קיימן ושם נתקל בספינה "גרייהאונד" שקברניטה היה בנג׳מין אדוארד. לות'ר ירה ראשון יריית תותח לאות קרב. ה"גרייהאונד" הגיבה בירי של כל התותחים בו זמנית מדופן הספינה, אך הירי לא עזר להם. הפיראטים עלו על ה"גרייהאונד", הרגו את כל הצוות ושרפו את הספינה. ללות'ר היו כעת ספינות רבות תחת פיקודו, והוא העניק לסגנו אדוארד לואו ספינת קרב קטנה עם שישה תותחים. לואו עזב את לות'ר והתחיל קריירת פיראטית משלו. לות׳ר ופרנסיס ספריגס הצטרפו שוב לזמן קצר אל אדוארד לואו בסוף 1723. כשלות'ר הפליג עם ספינותיו לגואטמלה הם הותקפו על ידי הילידים והוא נאלץ להשאיר כמה ספינות ואנשים מאחור. צוותו וציודו הועברו לספינה "ריוונג'" ("נקמה"). בשנת 1722 הפליג לות׳ר לאי מבודד בשם בלנקווילה. לפני העגינה באי הבחין בו וולטר מור, מפקד ספינת המלחמה הבריטית "איגל". לות׳ר הצליח להימלט לאי על ידי בריחה מחלון התא שלו, יחד עם עוד תריסר אנשי צוות. רק ארבעה מהם הגיעו לחוף. לאחר חיפוש נרחב נמצאה גופתו של לות'ר, הוא ירה בראשו כדי שלא יילקח בשבי. בעיתון "פוסט בוי" מיום 2 במאי 1724 יש דיווח על תקרית זו, ומסופר כי האונייה הבריטית חזרה עם אוניית הפיראטים שנשבתה, והיו עליה מספר פיראטים שנפלו בשבי. פיראטים אחרים, הצליחו לפי דברי העיתון לברוח לאי. חלקם הועמדו לדין והואשמו בפיראטיות, וחלק הצטרף לאוניות פיראטים אחרות. מידע דומה נמצא בעיתון "ניוקאסל קוראנט" מיום 1 בפברואר 1724: "יש לנו חדשות טובות מסנט כריסטופרס - קפטן מור מה"איגל", גילה אוניית פיראטים עם 10 תותחים, 40 אנשים, בפיקודו של לות'ר. ליד האי בלנקו. מלחי הצי שבו 24 מהפיראטים, אבל לות'ר, ועוד כעשרה אנשים קפצו ונמלטו. ארבעה מהם נתפסו, ומקווים שגם לות'ר והיתר ייתפסו." Johnson, Charles (1999) [1742]. "Chap. XIII—Of Captain Edward Low And his Crew". A General History of the Pyrates. Courier Dover. pp. 318–336.
Hurts 2B Human

Hurts 2B Human (בעברית: כואב להיות אנושי) הוא אלבומה השמיני של הזמרת-יוצרת האמריקאית, פינק. האלבום יצא לאור ב-26 באפריל 2019, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. על מנת לקדם את האלבום פינק הוציאה לאור את השיר "Walk Me Home" ב-20 בפברואר 2019. באלבום פינק משתפת פעולה עם האמנים ורבל, חאליד וכריס סטייפלטון. עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. במקור, האלבום היה אמור לצאת לאור כמיני-אלבום שמונה חודשים לאחר יציאתו של אלבומה הקודם, אך פינק אמרה בריאיון ל-USA Today: "המשיכו לבוא לי הזדמנויות לעבוד עם כל האנשים המדהימים האלה ואני חושבת שזה מהות כל האלבום הזה, הכפר שנדרש כדי ליצור אותו. בהתחלה באמת חשבתי לעשות מיני-אלבום בשביל המעריצים אבל אז הכל התגלגל לכדי פרויקט שלם". פינק הכריזה על האלבום ועל הסינגל הראשון שלו בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס ב-6 בפברואר באותה השנה. שבועיים לאחר מכן, יצא לאור הסינגל הראשון. באותו היום הופיעה איתו בטקס הפרסים הבריטי. ב-21 במרץ 2019, העלתה לערוץ היוטיוב שלה את הקליפ הרשמי לשיר. שבוע לאחר מכן, היא הוציאה לאור את השיר "Hustle" כסינגל שיווקי מתוך האלבום ביחד עם האלבום לרכישה מוקדמת. ב-11 באפריל 2019, היא הוציאה לאור את השיר "Can We Pretend" כסינגל שיווקי נוסף ובמהלך החודש הוציאה אותה כסינגל באוסטרליה ובהמשך גם כסינגל בכל העולם. ב-22 באפריל חשפה פינק גם את שיר הנושא של האלבום ובהמשך הוציאה אותו כסינגל גם. ובאותו היום הופיעה שוב עם הסינגל הראשון בתוכנית האירוח של אלן דג'נרס. ביום יציאת האלבום היא התראיינה בתוכנית "Today Show" וב-17 בספטמבר, היא הוציאה את השיר "Love Me Anyway" כסינגל הרביעי מהאלבום. מידע על האלבום Hurts 2B Human באתר MusicBrainz מידע על האלבום Hurts 2B Human באתר AllMusic האלבום Hurts 2B Human באתר Discogs האלבום Hurts 2B Human באתר ספוטיפיי האלבום Hurts 2B Human באתר דיזר האלבום Hurts 2B Human באתר Last.fm האלבום Hurts 2B Human באתר טיידל האלבום Hurts 2B Human באתר יוטיוב P!nk's 'Hurts 2B Human' Album Debuts at No. 1 on Billboard 200 Chart, Billboard
נחמיה דב הופמן

נחמיה דב הופמן (ביידיש: נחמיה דוב האָפֿפֿמאנן; 1860, גאברה, פלך קובנה, ליטא, האימפריה הרוסית – 1928, קייפטאון, דרום אפריקה) היה סופר עברי איש תנועת ההשכלה. חיבר מספר רב של מאמרים וספרי מדע פופולרי, שהתפרסמו בעברית במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1889 היגר לדרום אפריקה, והיה חלוץ העיתונות היהודית בארץ זו. אוצר נחמד: קבוצת מאמרים [...] על ידיעות העולם והטבע [...]. וילנה, יהודה ליב ליפמאן, תרל"ז / 1877. העתקה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה. תולדות חכמי הבאטאניק. קניגסברג, תרל"ט / 1879. הנוסע: מאמרים ועניינים שונים מידיעות העולם והטבע [...] חזיונות מפעולות הטבע [...] ובחיק הארץ [...] תכונת בעלי חיים שונים [...]. וילנה, אברהם צבי קאצינעלינבויגען, תרמ"ג / 1883. העתקה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה. מעשי חכמים: ישא מדברותיו על עניינים מדעיים שונים [...] על חכמת הטבע וידיעות העולם הטבעי [...] מאסף מבחירי החכמים. ורשה, יוסף אונטערהענלדער, תרמ"ד / 1884. מאמר מקדמי ארץ: חקירות [...] על דבר השתלמות מין האנוש, והתפתחות כחותיו הנפשיות [...]. ורשה, יצחק גאלדמאן, תרמ"ו / 1886. ספורי הטבע: [...] ספורים [...] מענייני ידיעות העולם והטבע [...] פלאי בעלי חיים רבים ושונים [...] מאספים מבחירי חכמי הטבע הנוסעים והתרים את הארץ. ורשה, יצחק גאלדמאן, תרמ"ז / 1887. העתקה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה. ספר הזכרונות: עראינערונגען פון א ליטווישען משכיל אין דריי וועלט-טהיילען אייראפא, אמעריקא און אפריקא. (ביידיש). קייפטאון, תרע"ו. מאמרים רבים בעיתון "הצפירה". יעקב שביט ויהודה ריינהרץ, "האל המדעי" – מדע פופולרי בעברית במזרח אירופה במחצית השנייה של המאה ה־19. ספריית הילל בן חיים / הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011. עמ' 133-137. Nekhemye-Dov Hofman (Nehemiah Dov Hoffmann) in: Yiddish Leksikon, 10 February 2016. ג. קרסל, "חלוץ העיתונות היהודית באפריקה הדרומית". "דבר", 9 בינואר 1948, עמ' 4 (באתר עיתונות יהודית היסטורית). כתבי נחמיה דב הופמן בפרויקט בן-יהודה נחמיה דב בן זאב הופמן (1860-1928), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אישה רגילה (סדרת טלוויזיה)

אישה רגילה (ברוסית: «Обы́чная же́нщина») היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית בבימויו של בוריס חלבניקוב ובכיכובה של אנה מיכאלקובה, בתו של הבמאי ניקיטה מיכאלקוב. פרק הבכורה שודר ב-29 באוקטובר 2018 בערוץ TV-3. פרק הסיום של העונה הראשונה שודר ב-8 בנובמבר 2018. סדרת הטלוויזיה הוארכה לעונה שנייה, שתעלה בפלטפורמת Premier בשנת 2020. לבמאית העונה השנייה מונתה נטליה משצ'אנינובה. בוריס חלבניקוב משמש בעונה השנייה כמפיק ומנהל אמנותי. במרכז העלילה סיפורה של אישה רגילה המנהלת חיים כפולים. בחיים הרגילים, מרינה היא אשתו של מנתח, אם לשני ילדים ובעלת חנות פרחים ובחייה האחרים היא סרסורית המנהלת עסק ספציפי קשה מאוד. אנה מיכאלקובה – מרינה לברובה יבגני גרישקובץ – ארטיום לברוב, בעלה של מרינה טטיאנה דוגילבה – אנטונינה וסילייבנה, חמותה של מרינה אגלאיה טרסובה – סבטלנה, זונה אלכסנדרה בורטיץ' – ז'ניה קראסנובה יליזבטה קונונובה – בתם הבכורה של הזוג לברוב מריה אנדרייבה – המאהבת של ארטיום ולנטינה לוקשצ'וק – נסטיה, זונה 2018 - פרס השחקנית הטובה ביותר בסדרת הטלוויזיה וסדרות האינטרנט Series Mania, הוענק לאנה מיכאלקובה. 2019 - פרס נשר הזהב: פרס השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה (אנה מיכאלקובה). מועמדות לפרס הסרט או המיני-סדרה הטובה ביותר 2019 - פרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה: פרס "מיני סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (5–24 פרקים)" פרס "השחקנית הטובה ביותר לסרט / סדרת טלוויזיה" (אנה מיכאלקובה) מועמדות בקטגוריה "התסריטאים הטובים ביותר" (מריה מלנבסקאיה, דניס אוטוצ'קין, אלכסנדר סוביצ'בסקי) מועמדות בקטגוריית "עבודת הבימוי הטובה ביותר" (בוריס חלבניקוב) מועמדות בקטגוריה "המוזיקה המקורית הטובה ביותר לסרט טלוויזיה / סדרת טלוויזיה" (דמיטרי אמליאנוב) מועמדות בקטגוריה "עבודת בימוי העריכה הטובה ביותר" (יוליה בטאלובה, דריה דנילובה) 2019 - פרס תעשיית הטלוויזיה TEFI 2019 2019 - השחקנית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה / סדרה (אנה מיכאלקובה) הקומדיה / סיטקום הטלוויזיה של השנה במאי סרט טלוויזיה / סדרת טלוויזיה מפיק הטלוויזיה של העונה אתר האינטרנט הרשמי של אישה רגילה "אישה רגילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אישה רגילה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אישה רגילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עמוד הסדרה באתר האינטרנט של ערוץ TV-3 עמוד הסדרה באתר פלטפורמת PREMIER "Режиссером продолжения сериала "Обычная женщина" стала Наталия Мещанинова". ТАСС. נבדק ב-2019-10-24. Palmarès de l'édition 2018 (בצרפתית) "Картина «Война Анны» получила премию «Золотой орёл» и стала лучшим фильмом года". ТАСС. 25 בינואר 2019. נבדק ב-2019-01-26. {{cite web}}: (עזרה)
גשר הכביש הבריטי

גשר הכביש הבריטי נבנה בתקופת המנדט הבריטי במסגרת פרויקט סלילת כביש חיפה-ג'דה (היא רמת ישי). נחל קישון הוא נחל איתן הזורם לאורך כ-70 ק"מ מאזור ג'נין ועד למפרץ חיפה שם נשפך לים התיכון. בחודשי החורף הגשומים במיוחד הנחל עלול לעלות על גדותיו. בניית גשר הכביש הבריטי מעל ערוץ נחל קישון הייתה חלק ממיזם סלילת כביש חיפה-ג'דה (היום כביש 75), יוזמת הנציב העליון הראשון הרברט סמואל לשיפור התעבורה בארץ ישראל המנדטורית. הכביש נסלל בין השנים 1920 - 1922, במקביל ובצמוד למסילת רכבת העמק שפעלה מאז שנת 1905. בסלילת הכביש השתתפו גדוד שומריה וגדוד העבודה. בדומה לגשר הרכבת הטורקי על נחל הקישון הצמוד אליו, שנבנה בשנת 1903, גם גשר הכביש נבנה מאבני גזית לבנות ונשען על קשתות רחבות. מבנה זה ידוע עוד מימי הרומאים כמבנה יציב במיוחד המסוגל לשאת עומסי תחבורה גדולים ולעמוד בפני שיטפונות עזים. גשר הרכבת הטורקי וגשר הכביש הבריטי נמצאים בפארק העמקים שהוקם משני צידי כביש 75, על גדות נחל קישון, לאחר שיקום הנחל וסביבתו על ידי הקרן הקיימת לישראל. מתחת לגשרים נסלל בשנת 2008, ביוזמת רשות נחל קישון, שביל נחל קישון. השביל עובר לאורך גדות הנחל ומשמש כמסלול לטיולים רגליים ולרכיבה על אופניים. מדיה וקבצים בנושא גשר הכביש הבריטי בוויקישיתוף e ירוק: פארקים בנחל קישון רשות נחל הקישון: פארק העמקים רונית סבירסקי, קק"ל, מטיילים בקישון: קבלו את הנחל שעשה מהפך, באתר ynet, 1 במאי 2012 מרדכי הקר, מארץ קישון - ספר העמק, תל אביב: בהוצאת המועצה האזורית קישון על ידי "ספרית השדה", תשכ"ז, עמ' 162 שבעה דפי חשבון – סלילת כביש חיפה-ג'דה – 1921 | קדם בית מכירות פומביות בע״מ, באתר www.kedem-auctions.com משרד החינוך, אדריכלות \ סוגי גשרים\ גשר קשט מעיין אלרואי ופארק העמקים – iNature, באתר inature.info פארקים בנחל קישון - קרן קימת לישראל - קק, באתר www.kkl.org.il