laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים

ליכטנשטיין משתתפת במשחקים האולימפיים מאז שנת 1936 בה שלחה ספורטאים לאולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן ולאולימפיאדת ברלין. מאז השתתפה הנסיכות כמעט בכל האולימפיאדות, כשהיא שולחת בין משתתף אחד - באולימפיאדת אתונה (2004) למשלחת הגדולה ביותר, 13 משתתפים באולימפיאדת קלגרי (1988). למרות אוכלוסייתה הקטנה מאוד של הנסיכות (33 אלף תושבים ב-2008), היא הצליחה לזכות לאורך השנים בעשר מדליות אולימפיות, מהן שתיים מזהב, כולן במשחקי החורף, ובענף הסקי האלפיני. היא המדינה המובילה במספר המדליות לנפש.‏ 9 תוך 10 המדליות השיגו נציגים משתי משפחות. במדליה הראשונה עבור ליכטנשטיין זכתה גולשת הסקי ילידת גרמניה הני ונצל שייצגה את המדינה בשתי אולימפיאדות. באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה ונצל במדליית ארד בתחרות הסלאלום הענק, ובאולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) זכתה בשתי מדליות זהב, בסלאלום ובסלאלום ענק ובמדליית כסף בגלישה במורד. אחיה של הני, אנדרס ונצל זכה בלייק פלאסיד במדליית כסף בתחרות הסלאלום הענק לגברים, וארבע שנים אחר כך במדליית ארד באותו המקצוע באולימפיאדת סרייבו. את המדליות הנוספות לליכטנשטיין השיגו וילי פרומלט כשזכה במדליית ארד בתחרות הסלאלום אולימפיאדת אינסברוק, אורבסולה קונזט זכתה במדליית ארד בסלאלום נשים באולימפיאדת סרייבו (1984). פול פרומלט, אחיו של וילי, זכה באולימפיאדת קלגרי (1988) במדליית ארד בתחרות הסלאלום לגברים. הישגיה המצוינים של ספורטאיה באולימפיאדת לייק פלאסיד הציבו את ליכטנשטיין במקום השישי מבין כל המדינות בדירוג הזכיות במדליות באותה אולימפיאדה. לאולימפיאדת סוצ'י (2014) שלחה ליכטנשטיין ארבעה ספורטאים, הבולטת בהם גולשת הסקי האלפיני טינה וייארתר, בתה של הני ונצל, שנשאה את דגל המשלחת. באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה וייארתר במדליית ארד בתחרות הסופר G. במשחקי הקיץ השתתפו ספורטאים מליכטנשטיין, ללא שהגיעו להישגים משמעותיים, בתחרויות האתלטיקה, שחייה, קליעה, רכיבה, מרוצי אופניים, ג'ודו, טניס והתעמלות מכשירים. אחד האירועים המשמעותיים ביותר של ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים אינו קשור כלל לספורט. עם פתיחת אולימפיאדת ברלין ב-1936 הבחינו חברי המשלחת כי דגל האיטי הנישא על ידי המשלחת ההאיטית זהה לדגל ליכטנשטיין. בעקבות גילוי זה נוסף לדגל המדינה הכתר שנה לאחר מכן. באולימפיאדות החורף: בענפי החורף: ליכטנשטיין במשחקים הפאראלימפיים ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא ליכטנשטיין במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי של ליכטנשטיין עוזי דן, מספר המדליות הגדול ביותר לנפש, באתר הארץ, 17 ביולי 2012 מדליות לנפש, אתר medalspercapita.com "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
אוסטרלאסיה במשחקים האולימפיים

אוסטרלאסיה היה השם של נבחרת הספורטאים מאוסטרליה וניו זילנד שהשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאחר חידוש המשחקים האולימפיים ב-1920, בעקבות תום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות שלחו משלחות נפרדות. אוסטרלאסיה זכתה בסך כולל של 12 מדליות בשתי האולימפיאדות, רובן בתחום השחייה, כאשר הניו זילנדים זוכים בשלוש מדליות והאוסטרלים בתשע. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: שחקני הרוגבי של הנבחרת היו: פיליפ כרמייקל, צ'ארלס ראסל, דניאל קרול, ג'ק היקי, פרנק סמית', כריס מק'קיוואט, ארתור מק'קייב, תומאס גריפן, ג'אמבו בארנט, פטריק מק'קיו, סידני מידלטון, טום ריצ'רדס, מלקולם מק'ארתור, צ'ארלס מק'מארטי ורוברט קרייג. אוסטרליה במשחקים האולימפיים ניו זילנד במשחקים האולימפיים מדיה וקבצים בנושא אוסטרלאסיה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף זוכי המדליות האולימפיות באתר הוועד האולימפי הבינלאומי "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במרץ 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
ויליאם א. וילר

ויליאם אלמון וילר (באנגלית: William Almon Wheeler;‏ 30 ביוני 1819 - 4 ביוני 1887) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ארצות הברית רתרפורד הייז. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו יורק. וילר נולד במאלון שבניו יורק ולמד לימודים אקדמאים באקדמיית פרנקלין ובאוניברסיטת ורמונט, אך פרש ללא סיומם בשל קשיים כלכליים. בשנת 1845 הוא הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר הולדתו. בשנים 1846–1849 כיהן וילר כתובע המחוזי של מחוז פרנקלין. בשנים 1850–1851 הוא היה חבר בית הנבחרים של ניו יורק ובשנים 1858–1860 שימש סנאטור בסנאט של ניו יורק. בשנים 1867–1868 הוא השתתף בוועידות החוקתיות של מדינת ניו יורק. בשנים 1861–1863 ובין 1869–1877 כיהן וילר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. על אף ניסיונו הרב בפוליטיקה וכהונתו הממושכת בקונגרס, וילר לא בלט כנבחר ציבור ובכל שנותיו בבית הנבחרים לא הוגשה מטעמו הצעת חוק. וילר התנגד לאישור העלאת השכר של חברי בית הנבחרים ולאחר אישורה, בשנת 1873, הוא נודע בהחזרת ההפרשים שניתנו לו לקופת המדינה. בשנת 1876 השתתף וילר בוועידת המפלגה הרפובליקנית שבה נבחר רתרפורד הייז כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית. על משלחת הצירים מניו יורק הוטלה משימת החיפוש אחר מועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. דיוני המשלחת נערכו באופן בלתי רשמי וברוח טובה, ואלו הובילו, בהיעדר מועמדים מתאימים לתפקיד, להעלאת שמו של וילר כמועמד אפשרי לתפקיד. למחרת היום אושרה מועמדותו ברוב של 366 מול 89 קולות שניתנו לפרדריק פרלינגהויסן. המועמד לנשיאות הייז הגיב לשמע הבחירה באמרו "אני מתבייש לומר, אך מי הוא וילר?". כהונתו כסגן נשיא נמשכה בין השנים 1877–1881. עבודתו הרשמית הייתה מעטה ולא זכתה לתשומת לב ציבורית, אך יחסיו עם הנשיא הייז היו חמים. וילר, שהתאלמן מרעייתו שלושה חודשים לפני כניסתו לתפקיד, הוזמן לעיתים קרובות לסעוד עם משפחת הנשיא בבית הלבן. בתום כהונתם הכריז הייז על אי הצגת מועמדותו לנשיאות, ואילו וילר לא הועלה בין שמות המועמדים. בסיום תפקידו הוא פרש מהחיים הציבוריים. מדיה וקבצים בנושא ויליאם א. וילר בוויקישיתוף ויליאם א. וילר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) ויליאם א. וילר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ויליאם א. וילר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
לחץ קרינה

לחץ קרינה הוא הלחץ המופעל על כל משטח החשוף לקרינה אלקטרומגנטית. אם המשטח בולע את הקרינה הפוגעת בו הלחץ שווה לצפיפות שטף האנרגיה של הפוטונים הפוגעים בו מחולק במהירות האור. אם המשטח מחזיר את הקרינה הלחץ מוכפל. לדוגמה, צפיפות שטף האנרגיה של קרינת השמש על פני כדור הארץ היא 1,370 ואט למטר רבוע ולכן לחץ הקרינה של קרינת השמש על כדור הארץ (בהנחה שכולה נבלעת בו) הוא 4.6 מיקרו פסקל. במרחק של יחידה אסטרונומית מהשמש לחץ הקרינה הוא כ-4.5 מיקרו פסקל כך שאם יוצרים מפרש מחומר, שמחזיר את קרינת השמש במלואה, בשטח של קילומטר מרובע, יופעל עליו כוח של כ-9 ניוטון. קיומו של לחץ הקרינה נובע ממשוואות מקסוול וג'יימס קלארק מקסוול הסיק את קיומו בשנת 1871. מדידה ניסויית ראשונה של הלחץ נעשתה בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב - פיזיקאי רוסי והיוותה ראייה ניסויית ראשונה לנכונותה של תורת מקסוול. בשנת 1924 בוצעו לראשונה מדידות מדויקות של לחץ אור על ידי אליס גולסן. לחץ הקרינה הוא נמוך ביותר ולכן קשה למדידה. המדידה נעשית באמצעות מראות קטנות התלויות על חוט בריק ונחשפות לקרן אור עם צפיפות שטף אנרגיה ידועה. לחץ הקרינה מביא להטיית המראות ומידיעת קבוע הפיתול של החוט ומדידת זווית ההטיה של המראות ניתן לחשב את הכוח הפועל על המראה ועל ידי חלוקה בשטח המראות מקבלים את הלחץ הפועל עליהן. משיקולים תרמודינמים ניתן להראות שלחץ הקרינה על משטח שחשוף לקרינה אחידה בכל הכיוונים הוא שליש מצפיפות האנרגיה ליחידת נפח מחולקת במהירות האור. אם המשטח נמצא בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת גוף שחור בטמפרטורה T, לפי חוק סטפן-בולצמן צפיפות האנרגיה היא   S = σ T 4 {\displaystyle \ S=\sigma T^{4}} ולכן הלחץ על הגוף יהיה   σ T 4 3 c {\displaystyle \ {\frac {\sigma T^{4}}{3c}}} . בתוך כוכבים כאשר הטמפרטורות יכולות להגיע למיליוני מעלות לחץ הקרינה הופך לחלק משמעותי בהתפתחות הכוכב. ערך מורחב – מפרש שמש מפרש שמש הוא דרך להניע ספינות חלל או גשושית על ידי ניצול לחץ הקרינה של השמש, היינו התנע שמעביר הפוטון אל החללית. בשנת 2010 שיגרה יפן את הגשושית הניסיונית איקרוס בשנת 2015 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail (אנ'). בשנת 2019 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail2 (אנ'). מדיה וקבצים בנושא לחץ קרינה בוויקישיתוף הערך "לחץ קרינה", באתר אסטרופדיה לחץ קרינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
צי סוחר

המונח "הצי הסוחר" מפנה לכאן. לערך העוסק בצי הסוחר של מדינת ישראל, ראו צי הסוחר הישראלי. צי סוחר הוא צבר כלי שיט למטרות מסחר ותעבורה בדרך הים. צי סוחר יכול שיהיה בבעלות ארגונית שאינה בהכרח ישות כמדינה, מה שמבדילו מצי ימי לאבטחת אינטרסים של מדינה ריבונית בימים. המונח 'צי סוחר' מגדיר צי כלי שיט אזרחיים לצורכי הפעלת מסחר. מבדיל ומפריד צי זה ומטרותיו האזרחיות, מצי ימי למטרות ביטחון כמו אבטחה, הגנה ולחימה. צי מצריך כח אדם מקצועי, מיומן ומנוסה, הרואה בעיסוקו דרך חיים. עליו להיות בעל נתינות מתאימה. לשם כך, דרושה מערכת הכשרה מקצועית ענפה וקרבה אל מקור כח אדם ולוגיסטיקה. הפעלת צי סוחר מאפשרת עצמאות והתפתחות כלכלית של מדינה. קיומו של צי סוחר מפותח ומתפתח, מצריך חוקים ותקנות מיסוי המתאימות לצרכיו המשתנים, כשמקור הוצאותיו מצוי במחירי דלק ומתכת לצד טכנולוגיות מתפתחות בתחום ההנע, האלקטרוניקה, המחשוב והתוכנה. האקלים גורם מכריע. לחות ומליחות גורמים לקורוזיה, לבלאי גבוה. לצי דרושים נמלי ים נוחים עם שטחי פריקה אחסנה וטעינה מתאימים ומערך עגורנים ברציף. הפעלת נמל מצריכה צירי תובלה יבשתית כמו מסילות ברזל וכבישים אליו וממנו, ומערך תדלוק קרוב, וצי שרות מיומן של סירות וספינות שרות, כמו גוררות, ספינות מנוף ימי, כיבוי אש, אספקה וכדומה. ללא מחבר, ‏לקט כלכלי אודות התפתחות ציי הסוחר בשנות ה-30 של המאה ה-20, מערכות 1, ספטמבר 1939 צי סוחר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) צי הסוחר, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא ימאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איילון

האם התכוונתם ל... עמק איילון – עמק בשפלה הפנימית גשר 6 – גשר החולף מעל עמק איילון, חלק ממסילת ירושלים - גנות, והוויאדוקט הארוך ביותר במדינת ישראל חברת נתיבי איילון – חברה ממשלתית לפרויקטים תחבורתיים משמר איילון – מושב בשפלת יהודה נחל איילון – יובלו העיקרי של נחל הירקון, עובר בעמק איילון נוף איילון – יישוב קהילתי דתי שנוסד בשנת 1994 במועצה אזורית גזר נתיבי איילון – כביש מהיר בגוש דן, עובר בעמק איילון מחלף מבוא איילון – מחלף המקשר בין כביש 20 (נתיבי איילון) וכביש 431 מסילת איילון – קטע מסילת הברזל שלאורך נתיבי איילון פארק אריאל שרון – שנקרא בעבר "פארק איילון", נמצא באזור מזבלת חיריה, בעמק איילון פארק איילון-קנדה – פארק בסמוך ללטרון ועמק איילון תל איילון – תל במזרחו של פארק איילון-קנדה מקומות אחרים: אילון – קיבוץ בגליל המערבי, דרומית לנחל בצת קניון איילון – מרכז קניות בצפון רמת גן מסוף קניון איילון – מסוף אוטובוסים בסמוך לקניון איילון מערת איילון – רשת מחילות טבעית באזור מחצבת מפעל נשר רמלה רכס איילון – רכס הרים הנמצא במרחק 15 ק"מ מערבית לירושלים בית סוהר איילון – כלא סמוך לרמלה מכון איילון – סליק ומפעל מחתרתי לקליעים של ההגנה בגבעת הקיבוצים מגדל רוגובין תדהר (בעבר מגדל איילון) – מגדל משרדים במתחם הבורסה שברמת גן הוסטל איילון – אולפן הקלטות וחדר חזרות בתל אביב אישים: איתן איילון – אמן במה, קוסם, וממקימי אגודת הקוסמים בישראל בן-ציון חיים איילון – סופר, עיתונאי, בלשן, מורה, מחנך, ומנציח השואה ישראלי דני אילון – סגן שר החוץ וחבר הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו דוד איילון – פרופסור להיסטוריה של האסלאם, זוכה פרס ישראל למדעי הרוח ליאת איילון – פרופסור באוניברסיטת בר-אילן אלוף (מיל') עמי אילון - פוליטיקאי ישראלי, ראש השב"כ ומפקד חיל הים לשעבר עמי איילון (טייס) – מפקד בחיל האוויר ד"ר עמי איילון (היסטוריון) - היסטוריון ישראלי פסח איילון – מ"אנשי בראשית" – חלוצי התעשייה הצבאית בארץ ישראל אלוף (מיל') צבי איילון - איש "ההגנה" ואלוף בצה"ל ניצב שחר איילון - מפקד בכיר במשטרת ישראל מרים רוזן-איילון – פרופסור באוניברסיטה העברית העוסקת בחקר האמנות וארכאולוגיה מוסלמית רות איילון – אתלטית ישראלית רמה איילון – מתרגמת ישראלית שילו איילון – אלוף ושיאן ישראל בשחייה שלומי איילון – קצין במשטרת ישראל שרון איילון – ידוענית ישראלית בעלי חיים: איילוניים – משפחה של מעלי גירה פרימיטיבים איילון (סוג) – סוג במשפחת האיילוניים איילון ממיני – סוג במשפחת האיילוניים איילון המים – סוג במשפחת האיילוניים אחר: איילון חברה לביטוח – חברת ביטוח ישראלית איילון (להקה) – להקה שפעלה בישראל בשנות החמישים של המאה ה-20 אילון אילונית
צ'יטי צ'יטי בנג בנג

צ'יטי צ'יטי בנג בנג: המכונית המופלאה (באנגלית: Chitty Chitty Bang Bang; יצא לאור לראשונה בישראל בשם צ'יטי צ'יטי בנג: מכונית הפלא) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר איאן פלמינג ויועד לבנו. הספר ראה אור בשנת 1964, ובשנת 1968 יצא כסרט קולנוע. הסרט נכתב בידי רואלד דאל והופק על ידי אלברט ברוקולי, שהפיק את סרטי ג'יימס בונד, אשר גם הם נכתבו על ידי איאן פלמינג. הסרט חרג מתקציבו המתוכנן אך זכה להצלחה ניכרת בקופות. כיום נחשב הסרט לקלסיקה לילדים. הספר גם הומחז והועלה על במות התיאטרון בלונדון ובוצע כתסכית בעברית בקול ישראל בשנות השבעים. קראקטקוס פוטס הוא מדען, הממציא המצאות שונות ומשונות במוסך ביתו. הוא אב לשני ילדים, ג'מימה וג'רמי. לאחר שהילדים כמעט נדרסים על ידי טרולי סקרמפשס, היא נכנסת לחייהם. פוטס קונה גרוטאה ומסתגר עמה במוסך ביתו. לאחר מספר ימים, יוצא פוטס עם המכונית המשופצת המסוגלת לשוט ולעוף. שמה של המכונית נובע מן הקול שמשמיע המנוע שלה. פוטס, ילדיו וטרולי מבלים בחוף הים כאשר סיפור שמספר פוטס הופך למציאות: שליט וולגריה מנסה להשיג את המכונית. לאחר שאביו של פוטס נחטף, מגיעה כל המשפחה לוולגריה. הילדים נחטפים כיוון שהמלך אוסר על נוכחות ילדים בממלכה. פוטס וטרולי מנסים להציל את הילדים ואת המכונית ולהשיב את הילדים המתחבאים מפני המלך לממלכה. (הסרט שונה בעלילתו מהספר המקורי שכתב איאן פלמינג). הסרט היה מועמד לפרס אוסקר של 1969 עבור שיר הנושא. מדיה וקבצים בנושא צ'יטי צ'יטי בנג בנג בוויקישיתוף "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", באתר נטפליקס "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", באתר AllMovie (באנגלית) "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", באתר אידיבי "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) צ'יטי צ'יטי בנג בנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "צ'יטי צ'יטי בנג בנג", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" חיים יבין מספר 'ציטי צ'יטי בנג בנג' דוד רפ, עכבר העיר אונליין, צ'יטי צ'יטי בנג בנג: ג'ימס בונד לילדים, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2009 רן יגיל, סיפור אחד ודי: שפוטים של רובינגר, באתר nrg‏, 16 בנובמבר 2009
פרנטישק טרייבל

פרנטישק טרייבל (בצ'כית: František Treybal ;‏ 24 בדצמבר 1882 – 5 באוקטובר 1947) היה שחמטאי צ'כי, אלוף צ'כיה בשנת 1907. בשנת 1907 ניצח באליפות צ'כיה השנייה שהתקיימה בברנו. באותה שנה ניצח בתחרות ברלין, וחלק מקום 5–6 בתחרות פראג (ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1908 סיים במקום ה-20 בתחרות פראג (ניצחו: אולדריך דוראס וקרל שלכטר). בשנת 1908 סיים במקום הרביעי בפראג (ניצח: אולדריך דוראס). בשנת 1910 חלק מקום 1–2 ביחד עם לדיסלב פרוקש בתחרות פראג. בשנת 1913 ניצח בתחרות ברלין וסיים במקום השני, אחרי קארל הרומאדקה באליפות צ'כיה החמישית. לאחר מלחמת העולם הראשונה שיחק טרייבל במספר תחרויות בפראג. בשנת 1921 חלק מקום 1–2 עם הרומאדקה. בשנת 1924 חלק מקום 4–5 (ניצח: יאן שולץ). בשנת 1927 חלק מקום 5–8 (ניצח: הרומאדקה). בשנת 1929 סיים במקום השני, אחרי סאלו פלור. פרנטישק טרייבל היה אחיו הבכור של קארל טרייבל. פרנטישק טרייבל, באתר צ'סגיימס (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קתדרלת לימוז'

קתדרלת לימוז' או בשמה המלה "קתדרלת סנט אטיין דה לימוז' " היא קתדרלה קתולית בעיר לימוז' הבנויה בסגנון גותי. הקתדרלה היא מונומנט צרפתי לאומי ומושב הבישוף של לימוז'. בניית הקתדרלה הגותית החלה ב-1273 והושלמה רק ב-1888 כאשר הספינה הראשית חוברה למגדל הפעמונים המתומן. הקתדרלה ידועה בזכות מגדל הפעמונים המתומן, עלייתה (Loft) שנבנתה ב-1534, מסך העץ מהרנסאנס בקצה המערבי של הספינה הראשית, קבר הבישוף Jean de Langeac עם פסלים המתארים את האפוקליפסה. תוכנית הקתדרלה מגדל הפעמונים מבט מדרום מזרח על כנסיית המנזר והקתדרלה
תיאודור דנקר

תיאודור דנקר או דאנקר (בגרמנית: Theodor Dannecker;‏ 27 במרץ 1913 טיבינגן – 10 בדצמבר 1945 באד טולץ) היה קצין אס אס בדרגת האופטשטורמפיהרר ששימש כקצין מיוחד (רפרנט) לענייני יהודים (Judenreferent או Judenberater) בצרפת תחת פיקודו של אדולף אייכמן. נחשב אחד המומחים וראשי המבצעים של "פתרון הבעיה היהודית". דנקר סיים לימודים בבית ספר תיכון מקצועי למסחר, עבד במסחר טקסטיל והצטרף למפלגה הנאצית ב-1932. ב-1934 הצטרף לזרוע הצבאית SS-Verfügungstruppe, הגוף שממנו צמח מאוחר יותר הואפן אס אס. הוא שירת בסגל בית המעצר קולומביה האוס בברלין. ב-1935 הצטרף לאס דה בו שובץ למחלקה היהודית (Judenreferat) והיה פעיל בארגון הכפוי של היהודים בווינה. מספטמבר 1940 ועד יולי 1942 היה דנקר ראש המחלקה היהודית של האס דה בפריז. בתפקידו זה יזם את הקמת הקומיסריאט הכללי לענייני יהודים ואת האוז'י"ף, והיה מעורב בגירוש יהודי פריז להשמדה. ממלא מקומו ומי שהחליף אותו בתפקיד היה היינץ רוטקה (Heinz Röthke). בפברואר 1942 חזר דנקר לברלין ומונה כקצין הבכיר הממונה על הפתרון הסופי בבולגריה, כולל המחוזות שסופחו לבולגריה מיוון ויוגוסלביה. דנקר היה אחראי לשילוחם של יהודי איטליה בין ספטמבר 1943 לינואר 1944 ויהודי הונגריה במהלך 1944. ב-9 בדצמבר 1945 נתפס דנקר על ידי כוחות צבא ארצות הברית, ולמחרת התאבד. מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, ההצלה הנועזת של יהודי בולגריה מהשמדה, אור יהודה, הד ארצי, 1999. הסכם בין הקומיסר הבולגרי לענייני יהודים, מר אלכסנדר בלב, לבין מיופה-כוחו הגרמני, קצין אס אס, תיאודור דנקר, באתר יד ושם שואת יהודי צרפת - באתר יד ושם מונאסטיר בתקופת השואה, באתר יד ושם
להקת האחים העירומים

להקת האחים העירומים היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית, מוקומנטרית ובחלקה קומדיה מוזיקלית המציגה להקה אמיתית של מוזיקאים צעירים. להקת האחים העירומים היא סדרת טלוויזיה בה צוות צילום המצלם את חייה של להקה הקרויה בשם להקת האחים העירומים. ללהקה אוטובוס הופעות המסיע את חברי הלהקה ממקום למקום. הסדרה עלתה לאוויר לראשונה בערוץ ניקלודאון ב-3 בפברואר 2007. נכון לעכשיו יש לסדרה 3 עונות ו-2 סרטים. נאט וולף (בתפקיד עצמו): הוא הסולן, כותב השירים והקלידן של הלהקה. הוא גם מנגן בגיטרה ותופים ב-3 שירים. הוא מעריץ של להקת הביטלס והם נותנים לו השראה לכתוב שירים. אלכס וולף (בתפקיד עצמו): הוא האח הקטן של נט והמתופף של הלהקה. הוא גם כתב 4 שירים. הוא לרוב הולך עם בנדנה בצבעים כחול, לבן ואדום הוא וג'סי חברים ובחיים האמיתיים היא בת דודה שלו. תומאס בטוואלו (בתפקיד עצמו): הוא הצ'לן של הלהקה. הוא מקנא בנאט כי הבנות אוהבות אותו, ומציק לנט ורוסלינה כי הם אוהבים אחד את השני. בעונה ה-2 בעיר קליבלנד כל הבנות אהבו אותו בגלל שבראיון טלפוני המראינת חשבה שהוא אמר שהבנות של קליבלנד הן היפות בעולם. כתב שיר אחד "בנים שולטים בנות מטפטפות". דייוויד לוי (בתפקיד עצמו): הוא הקלידן של הלהקה. הוא מסתובב הרבה עם תומאס. קאסים מידלטון (בתפקיד עצמו): הוא הגיטריסט של הלהקה, והחכם מבין כולם. רוזלינה (אלי דימקו): היא הגיטריסטית של הלהקה אבל היא מנגנת בגיטרת בס. היא גם הבת היחידה בלהקה והכי גדולה. מאוהבת בנט אך לא מוכנה להודות בכך לא בפני עצמה ולא בפני חברי הלהקה. בעונה השנייה כאשר הלהקה יוצאת לחופשה בעיר הולדתם של אלכס ונט (ניו אורלינס) היא מתקרבת לנט והופכת להיות חברתו. קופר פיילוט (בתפקיד עצמו): הוא מנהל הלהקה. הוא תמיד הולך עם חליפות. סאני וולף (מייקל וולף): הוא האבא של נאט ואלכס בסדרה וגם במציאות. הוא שמשחק את נגן האקורדיון החנון שמנסה לפעמים להידחף לקליפים של הלהקה. בעונה הראשונה פוגש את בטי הם מתאהבים ומקימים להקה בשם "הארנבונים". בעונה השנייה הם נפרדים עקב התאהבותה של בטי באחיו של סוני. ג'סי קוק (ג'סי דרייפר): היא ה"בייביסיטר". היא לא חכמה במיוחד. היא קוראת לאלכס "החבר הקטן שלה" ויש לה 7 קעקועים. בטי (קת'רין קורטיין): לה ולסאני יש להקה שנקראת "דה האני באני" (הארנבונים). היא מנקה וכך היא וסוני נפגשו. בעונה השנייה היא בורחת עם אחיו של סוני למקום לא ידוע. טופי: נהג האוטובוס של להקת האחים העירומים. האחים טירמן: הם להקה של שלושה אחים. והם מעריצים את להקת האחים העירומים. ג'סי מאוהבת בשלושתם ואלכס מתעצבן על זה. אתר האינטרנט הרשמי של להקת האחים העירומים (באנגלית) "להקת האחים העירומים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "להקת האחים העירומים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "להקת האחים העירומים", באתר Metacritic (באנגלית) "להקת האחים העירומים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
דנקר

דנקר הוא שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני (Denker או Dencker). האם התכוונתם ל... אלי דנקר – שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי רן דנקר – זמר, שחקן ודוגמן ישראלי, בנו של אלי דנקר ארנולד דנקר – שחמטאי יהודי אמריקאי הנרי דנקר – סופר, מחזאי ותסריטאי יהודי אמריקאי תיאודור דנקר – קצין אס אס נאצי ששימש כ"רפרנט לענייני יהודים" בצרפת, תחת פיקודו של אדולף אייכמן דנקנר דנקרק
הקרמלין (פברז'ה)

הקרמלין או קתדרלת אוספנסקי היא שמה של ביצת פברז'ה - תכשיט דמוי ביצת פסחא העשוי אבנים יקרות, זהב ואמייל על ידי התכשיטן הרוסי פטר קארל פברז'ה על פי הזמנת הצאר של רוסיה, ניקולאי השני. הצאר העניק את הביצה כמתנת פסחא לאשתו, הצאריצה אלכסנדרה פיודורובנה בשנת 1906. הקרמלין היא הגדולה מביצי פברז'ה שנוצרו. הביצה נוצרה בהשראת הארכיטקטורה של קתדרלת אוספנסקי (קתדרלת העלייה או קתדרלת התרדמה) שבמוסקבה, בה הוכתרו כל צארי רוסיה, לרבות הצאר ניקולאי אשר הזמין את הביצה. כיפת הכנסייה שבביצה מצופה אמייל לבן, וניתנת להסרה. כאשר מסירים את הכיפה ניתן לראות את תוכה של הכנסייה: דגל של שטחי הכנסייה, כיסאות הכנסייה, המזבח של הכנסייה ואף האיקונות של הכנסייה עשויות אמייל. ניתן לראות את פרטי האיקונין מבעד לחלונות דגם הכנסייה השקופים. דגם הכנסייה ניצב על בסיס עשוי זהב ועל בסיס מתומן עשוי אוניקס. ה"הפתעה" שבביצה היא קופסת המוזיקה בתחתיתה המנגנת שני המנונים דתיים שהיו מקובלים ברוסיה בחג הפסחא, ובהם השיר "Izhe Khveruviny" שהיה אהוב על הצאר. ניתן "למתוח" את מנגנון הביצה באמצעות מפתח עשוי זהב. הביצה הוזמנה על ידי הצאר ניקולי כמתנת פסחא עבור רעייתו אלכסנדרה בשנת 1903 ונועדה להנציח את שובם של בני הזוג למוסקבה בשנה זו. בני הזוג לא שהו בעיר עד שנה זו מאחר שבעת טקס הכתרתם נמחצו למוות מאות מתושבי מוסקבה. הצאר התכוון להעניק את הביצה לרעייתו בשנת 1904, ותאריך שנה זו נחקק על בסיס הביצה. בשל פרוץ מלחמת רוסיה יפן נדחה מתן הביצה, ובשנת 1905 נדחה בשנית מתן הביצה בשל הרצחו של דודו של הצאר, הדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' בקרמלין. הביצה הוענקה לבסוף לרעיית הצאר בשנת 1906. כיום מוצגת הביצה במוזיאון נשקיית הקרמלין. מדיה וקבצים בנושא הקרמלין בוויקישיתוף תיאור הביצה ותמונות שלה
אליפז (קיבוץ)

אֱלִיפַז הוא קיבוץ בדרום הערבה. הקיבוץ שייך לזרם הקיבוץ הארצי, וממוקם בשטח השיפוט של המועצה האזורית חבל אילות. באפריל 1982 הוקמה במקום היאחזות נח"ל בשם "נחל אליפז" על ידי גרעין קוצן של השומר הצעיר, והיישוב אוזרח בינואר 1983. במרץ 2012 התקבל זוג דרוזי לחברות בקיבוץ. הענפים העיקריים הם: מטע תמרים, פרדס פומלות וחדרי אירוח. בשטח קיבוץ אליפז פועל שדה סולארי בינוני של חברת ערבה פאוור בשם אליפז סאן. השדה בעל כושר ייצור של 7 מגוואט, ומשתרע על שטח של 96 דונם, הוא מורכב מ-24,000 פאנלים פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar. עלות הפרויקט הייתה: 105 מיליון ש"ח, כולל השקעה של 21 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור קומפני, קרן נוי וקק"ל. במשך 20 שנות הפעילות של השדה 'אליפז סאן' הוא צפוי לחסוך הפקה של כ-177,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני. מאז 2013 פועלות בקיבוץ 4 טורבינות רוח. מדיה וקבצים בנושא אליפז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אליפז עתי"ם, ‏חברי קיבוץ אליפז בערבה פונו מבתיהם בשל דליפת ברום, באתר גלובס, 6 באפריל 2000 אליפז, באתר מועצה אזורית חבל אילות אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 היאחזות נח"ל סמוך לאילת, דבר, 20 באפריל 1982 ג'קי חורי, לראשונה: זוג דרוזי התקבל לחברות בקיבוץ, באתר הארץ, 8 במרץ 2012 עמירם ברקת, ‏קרן נוי תהפוך לשותפה ב-5 תחנות סולאריות של ערבה פאוור, באתר גלובס, 13 במאי 2012 עכבר העיר, בדרך לאילת: סיורי אנרגיה מתחדשת בערבה, באתר הארץ, 25 במרץ 2016
איזבסטיה

איזבסטיה (ברוסית: Известия) הוא עיתון רוסי ותיק ורב-תפוצה. משמעות המילה "איזבסטיה" היא "ידיעות" (או "ידיעות מוגשות"). תחילתו של העיתון איזבסטיה בעיתון "חדשות סובייט הפועלים של פטרוגרד" אשר התפרסם החל מ-13 במרץ 1917 בעיר פטרוגרד. בתחילתו נתן העיתון ביטוי להשקפות מנשביקיות ואלו של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. בחודש אוגוסט 1917 שינה העיתון את שמו ונקרא "חדשות הוועד המנהל המרכזי של הסובייטים של הפועלים והחיילים" ובגילגולו השלישי נקרא: "ידיעות הסובייטים של עמי ברית המועצות" (רוסית: Известия Советов народных депутатов СССР), או בקיצור "איזבסטיה". לאחר כינוס הקונגרס הכל-רוסי השני של הסובייטים (בשלהי 1917) הפך איזבסטיה לעיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית. בעוד שהעיתון פראבדה שימש כעיתון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, היה איזבסטיה העיתון הרשמי של הממשלה הסובייטית ונשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות. תקופת הזוהר של העיתון היה בשנות כהונתו של ניקולאי בוכארין כעורך ראשי (1934–1937). במשך יותר מעשור העסיק העיתון את הקריקטוריסט בוריס יפימוב, אך לאחר מעצר אחיו הוא פוטר. אחד מבכירי הכותבים בו עד 1937 היה קארל ראדק, שמאמריו נחשבו למשקפים את עמדתו של סטלין. לאחר התמוטטות ברית המועצות איזבסטיה מבקש להצטייר כעיתון של כל האומה הרוסית. העיתון היה בבעלות חברת החזקות אשר בעליה הוא ולדימיר פוטנין, מגדולי האוליגרכים ברוסיה, המקורב לשלטון. מניות השליטה בעיתון נרכשו ב-3 ביוני 2005 על ידי תאגיד הענק גזפרום באמצעות חברת ההחזקות גזפרום מדיה. נכון לשנת 2005 תפוצת העיתון היא כ-240,000 גיליונות ליום. בשנת 2008 העיתון נמכר לקבוצת תקשורת מסנקט פטרבורג שבבעלות יורי קובלצ'וק. בשנת 2011 מערכת העיתון עברה מבניין שנבנה במיוחד בשבילה בשנת 1926 במרכז מוסקבה לבניין אחר בפרברי העיר. מדיה וקבצים בנושא איזבסטיה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איזבסטיה (ברוסית) אתר האינטרנט הרשמי של איזבסטיה (ברוסית) איזבסטיה, ברשת החברתית פייסבוק איזבסטיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איזבסטיה, ביישום טלגרם איזבסטיה, ברשת החברתית אינסטגרם איזבסטיה, ברשת החברתית טיקטוק איזבסטיה, ברשת החברתית VK איזבסטיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר הבית של איזבסטיה