מושבת ניז'ר

המושבה הצרפתית של ניז'ר (בצרפתית: Colonie du Niger) הייתה נחלה קולוניאלית צרפתית, שכיסתה חלק ניכר משטחה של מדינת ניז'ר המודרנית במערב אפריקה, כמו גם חלקים ממאלי, בורקינה פאסו וצ'אד. המושבה התקיימה בצורות שונות בין השנים 1900–1960, אך נקראה בשם Colonie du Niger רק בין השנים 1922–1960. בעוד שהצרפתים החלו בהשתלטות על כמה מאזורי ניז'ר המודרנית בשנות ה-90 של המאה ה-19, הוקם שטח צבאי בזינדר ב-23 ביולי 1900. שטח צבאי זה שלט רק בדרום ניז'ר של ימינו, עם מזרח זינדר או מצפון ל-Tanout. מפקדו התבסס בכפר סורבו-האוסה ליד ניאמיי, לשם הועבר המטה בשנת 1903. מבחינה אדמיניסטרטיבית, זה היה חלק ממושבת סנגמביה וניז'ר בין השנים 1902–1904 והמושבה סנגל עילית וניז'ר בין השנים 1904 ל-1911. בעוד הפיקוד היה בידי קצין נחתים, תקציבו וממשלו היו תלויים במושל סגן בקאייס (לאחר מכן במקו), וקבלת ההחלטות הצבאיות - כמו גם קשר עם הרשויות במטרופול או במושבות אחרות היה באמצעות המושל הכללי בדקר. האזור מופיע גם במפות צרפתיות כ"טריטוריה הצבאית השלישית". ב-22 ביוני 1910 שונה שם השטח לטריטוריה הצבאית של ניז'ר, וכלל חלקים ממאלי הצפון מזרחית המודרנית (מחוז גאו) וצפון צ'אד (מחוז טיבסטי). ב-21 ביוני 1911 מחוז גאו הועבר לסודאן הצרפתית, ובשנים שלאחר מכן, נעשו מאמצים להקים עמדות קבע צרפתיות מצפון וממזרח, בבילמה, N'guigmi ובמקומות אחרים. בשנת 1911 הועבר המטה לזינדר, המשקף הן את השלווה היחסית במערב השטח והן את החשש לפלישה מהבריטים בדרום ומהאיטלקים מלוב. למרות זאת, השליטה הצרפתית באזורי הצפון והמזרח נותרה מינימלית. יחד עם מאוריטניה, ניז'ר נותרה החלק היחיד באפריקה המערבית הצרפתית שנשאר תחת שלטון צבאי. ב-13 באוקטובר 1922 קיבלה המושבה האזרחית של ניז'ר את השליטה על מרבית אזורי הדרום והמערב, כאשר סגן מושל דיווח למושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית. הקמתה של וולטה עילית הצרפתית בשנת 1919 כמושבה אזרחית הסירה את אזורי ניז'ר המודרנית ממערב לנהר ניז'ר. בשנת 1926 הועבר הקפיטול שוב לניאמיי מזינדר. בשנת 1930, מחוז טיבסטי הועבר למושבת צ'אד באפריקה המשוונית הצרפתית, ובשנת 1932, וולטה עילית הצרפתית חולקה בקרב שכנותיה, כאשר מחוזות דורוי ופאדה נגורמה הועברו למושבת ניז'ר. פקידי מושבת ניז'ר, בניגוד לצ'אד השכנה, נותרו נאמנים לממשלת וישי הצרפתית לאחר 1940, ובכך סגרו את הגבול הדרומי שלה (לניגריה) ואת הגבול המזרחי עד 1944. ב-31 בדצמבר 1946 השטחים הצבאיים של N'Guigmi ואגדז הועברו למושבת ניז'ר, והשאירו רק את מחוז בילמה תחת משטר צבאי, האחרון מבין מחוזות ניז'ר המודרנית. אזור זה בצפון מזרח הרחוק הועבר לממשל אזרחי צרפתי רק בשנת 1956. בשנת 1947 הוקמה וולטה עילית הצרפתית מחדש, ומחוזות דורי ופאדה נגורמה נמסרו למושבת וולטה עילית. בעקבות חוקי המסגרת בשנת 1956 נוצרו יסודות שלטון פנימי עם האספה הטריטוריאלית של ניז'ר שנבחרה בהצבעה עממית, אך החזיקה בסמכויות מייעצות ומנהליות בלבד. בשנת 1958 האיחוד הצרפתי ירש את הקהילה הצרפתית, וב-25 באוגוסט 1958 הפך סגן המושל לנציב עליון של ניז'ר. החוקה של 25 בפברואר 1959 נוצרה על ידי ההצבעה של האספה המכוננת של ניז'ר, שנוצרה מהאסיפה הטריטוריאלית הנבחרת של ניז'ר בדצמבר 1958. ב-12 במרץ 1959 הפכה האספה המכוננת לאספה המחוקקת של ניז'ר, כאשר ראש הממשלה חמני דיורי שמר על תואר נשיא המועצה. סמכויות הביצוע הנומינליות הוקנו באספה, כאשר החוקה הקימה גורמים, כגון דגל ניז'ר, ההמנון הלאומי של ניז'ר וסמל ניז'ר, יחד עם שפה בנושא שמות גופים פוליטיים, זכויות וסמכויות שנשמרו בטקסטים הבאים. בעקבות מלחמת העצמאות של אלג'יריה וקריסת הרפובליקה הצרפתית הרביעית, מושבות האיחוד הצרפתי הפכו עצמאיות לחלוטין בשנת 1960. ניז'ר אשרר את החוקה העצמאית הראשונה שלה ב-8 בנובמבר 1960 וז'אן קולומבני פרש מתפקידו כנציב עליון ב-10 בנובמבר 1960. Colin Newbury. The formation of the government general of French West Africa. Journal of African history, vol.1, no.1 (1960), pp.111-128.