laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ספסאן

ספסאן (ברוסית: ЭВС Сапсан, "ספסאן" בתרגום מילולי: "בז נודד"; המערכת מוכרת על ידי היצרן בשם Velaro RUS) הוא כינויה של מערכת רכבות מהירות מסדרת סימנס ולארו, שפותחה בגרמניה על ידי חברת סימנס עבור חברת הרכבות הלאומית של רוסיה, RZD (מסילות הברזל הרוסיות) ומופעלת על ידיה בקו סנקט פטרבורג – מוסקבה כשמשך הנסיעה מסנקט פטרבורג למוסקבה הוא 3 שעות ו-45 דקות. מאז נחנך קו הרכבת המהיר הראשון בדצמבר 2009 בין סנקט פטרבורג למוסקבה, התפתחה המערכת ואף הוקמה רשת נוספת, קו סנקט פטרבורג – מוסקבה – ניז'ני נובגורוד, שפעלה עד יוני 2015 והוחלפה ברכבת סטריז'. ב-11 באפריל 2005 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, קנצלר גרמניה גרהרד שרדר, נשיא מסילות הברזל הרוסיות גנאדי פאדייב ומנכ"ל סימנס הנס שאברט חתמו על הסכם לפיתוח ואספקת רכבות על בסיס Intercity-Express עם מהירות מקסימלית עד 300 קמ"ש, סכום העסקה הוערך ב-1.5 מיליארד אירו. לאחר מינוי ולדימיר יאקונין לנשיא חברת הרכבות הרוסית ההסכם שונה. ב-19 במאי 2006 הכריזה חברת סימנס המייצרת את ספסאן על קבלת הזמנה לשמונה רכבות מגרסת Velaro RUS מחברת הרכבות הרוסית הממשלתית וכן חוזה לאחזקת הרכבות למשך 30 שנה. סכום ההשקעה הוערך ב-600 מיליון אירו. הרכבות נועדו לקו המהיר שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג, במהירות של עד 250 קמ"ש (עם אפשרות שדרוג למהירות של 330 קמ"ש). על פי ההסכם תוכנן לפתוח קווי רכבת מהירה במסלול סנקט פטרבורג - מוסקבה, ובערים ניז'ני נובגורוד, קאזאן, סמרה, סוצ'י וקורסק עם אופציה לפתיחת קווים גם באומסק, נובוסיבירסק וקרסנויארסק. נסיעת הבכורה של הספסאן יצאה לדרך ב-30 ביולי 2009 ממוסקבה לסנקט פטרבורג כשקו סדיר נפתח ב-17 בדצמבר אותה שנה. ב-30 ביוני 2010 נחנך קו הרכבת המהירה במסלול ניז'ני נובגורוד — מוסקבה — סנקט פטרבורג. ב-1 ביוני 2015 הופסקה נסיעת רכבת ספסאן לניז'ני נובגורוד וזו הוחלפה ברכבת סטריז' המיוצרת בספרד בקו מוסקבה — ניז'ני נובגורוד (סטריז' = סיס החומות; במקור: Стриж או בספרדית Talgo 250) . ספסאן מבוססת על רכבות ה-ICE3, אולם הן רחבות ב-33 ס"מ, על מנת להתאימן לרוחב המסילות ברוסיה. ארבע מן הרכבות תותאמנה לעבודה בשני סוגי מתח: זרם ישר 3kV, וזרם חילופין 25kV. בכל רכבת עשרה קרונות באורך כולל של 250 מטר, עם קיבולת של 600 נוסעים. מערכי הספסאן יכולים להגיע עד לאורך של 20 קרונות. כיום ברשות חברת הרכבות הרוסית 16 רכבות המשרתות בקו סנקט פטרבורג - מוסקבה. בכל שנות הפעלת הרכבת לא אירע ולו מקרה מוות בודד של נוסע כתוצאה משימוט (ירידת רכבת מן הפסים) או התנגשות בעת הפעלת הרכבות. מערכת הספסאן ידעה פציעות נוסעים שאירעו כאשר הדלתות האוטומטיות נסגרו על נוסעים, או על חפציהם. אולם, כדי למזער הסיכון למקרים שכאלה, עומדים על רציפי התחנות עובדי רכבת שתפקידם לדאוג כי נוסעים יעלו בבטחה לרכבת והדלתות תסגרנה במלואן. מאז 2009 היו מקרים של נוסעים שנפצעו או מתו כתוצאה מכניסה לשטח המסילה. כדי למנוע מקרים כאלה הותקנו במספר תחנות מחסומים מיוחדים המונעים מנוסעים להגיע אל המסילה, אך יעילותם מוטלת בספק. ספסאן בתחנה ספסאן עוברת בגשר ספסאן בהגיעה למוסך הרכבות ספסאן בתחנת מוסקבה בסנקט פטרבורג קרונות הספסאן רכבת ספסאן עוברת שיפוץ במוסך הרכבות ספסאן צימוד גלגלי רכבת ספסאן רכבת ספסאן יוצאת מתחנת לנינגרד שבמוסקבה. ספסאן בנסיעה ספסאן בנסיעה מתחנת לנינגרד שבמוסקבה. מראה מבפנים - מראה מתא הנהג מראה מתא הנהג מראה מבפנים מראה מבפנים לאסטוצ'קה איוולגה (רכבת) סטריז' (רכבת) פושינג (רכבת) מדיה וקבצים בנושא ספסאן בוויקישיתוף ספסאן(הקישור אינו פעיל) באתר מסילות הברזל הרוסיות הבלוג הרשמי ספסאן באתר טוויטר סרט תיעודי - שיפוץ ותחזוקה של הרכבת רכבת מהירה מסנקט פטרבורג למוסקבה בפחות מארבע שעות.
פארק אולימפיק ליון

פארק אולימפיק ליון הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקומונה Décines-Charpieu שנמצאת במטרופולין של ליון שבצרפת. האצטדיון, אשר מכונה גם "האצטדיון הגדול" ו"אצטדיון האורות", משמש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת אולימפיק ליון מליגת העל הצרפתית. באצטדיון יש 59,186 מושבים, והוא החליף את סטאד דה ז'רלן בתחילת שנת 2016. בספטמבר 2016 נבחר האצטדיון לארח את גמר הליגה האירופית 2018, אליו העפילו אולימפיק מרסיי ואתלטיקו מדריד. המשחק הסתיים בניצחונה של אתלטיקו בתוצאה 3-0, לעיני כ-56,000 צופים. מדיה וקבצים בנושא פארק אולימפיק ליון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פארק אולימפיק ליון (בצרפתית) פארק אולימפיק ליון, ברשת החברתית פייסבוק פארק אולימפיק ליון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פארק אולימפיק ליון, ברשת החברתית אינסטגרם פארק אולימפיק ליון, באתר The Stadium Guide פארק אולימפיק ליון, באתר World Stadiums ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל צרפתי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אפלבי

אפלבי (Appleby) הוא שם משפחה האם התכוונתם ל... המפרי אפלבי – דמות שגילם השחקן נייג'ל הות'ורן בסדרות "כן, אדוני השר" ו"כן, אדוני ראש הממשלה" שירי אפלבי – שחקנית אמריקנית
בדחן (סיפור קצר)

בדחן (באנגלית: Jokester) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת הסופר אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון דצמבר 1956 של Infinity Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1976 בספר גדול ורחב הוא העולם תחת השם 'הליצן', ושוב בשנת 2009 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 1. נואל מאירהוף הוא "רב-אומן", אחד מתוך קבוצה קטנה של גאונים מוכרים, שיודעים אילו שאלות יש לשאול את מולטיוואק על מנת לקבל ידע חדש שטרם ידוע לאנושות. טימותי וויסטלר, מנתח מערכות בכיר, חושש מדרכי הפעולה של מאירהוף, לאחר שתפס אותו מספר בדיחות למולטיוואק. טימותי פונה לאברם טרסק, פקיד ממשלתי, ומעלה בפניו את החשש שמאירהוף משתמש בבדיחות כדי להתגבר על הכישורים החברתיים החסרים לו, וכעת נגמרו לו הבדיחות והוא רוצה להשתמש במולטיוואק כדי להמציא בדיחות חדשות. אברם קורא למאירהוף ושואל אותו למעשיו. מאירהוף מסביר כי הוא מכניס למולטיוואק בדיחות כי הוא חוקר את מוצא הבדיחות, במיוחד מדוע נראה שאין כזה דבר בדיחה מקורית, למעט משחקי מילים, וכל בדיחה שמישהו מספר היא בדיחה שהוא שמע ממישהוא אחר.  מולטיוואק עונה כי ההומור הוא בעצם כלי מחקר פסיכולוגי שנכפה על  בני האדם על ידי חוצנים במטרה לחקור את הפסיכולוגיה האנושית. מאחר שבני האדם יודעים על השימוש בהומור ככלי מחקר של חוצנים, כלי זה הופך ללא יעיל, וההומור נעלם מן העולם.
רון שני

רון שני (נולד ב-1953) הוא איש היי-טק ופוליטיקאי ישראלי, ששימש כראש המועצה האזורית משגב בשנים 2007–2018. רון שני נולד ברמת גן, שם למד בתיכון בליך אותו סיים בשנת 1971. בשנים 1972–1975 למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. עם סיום לימודיו, חזר לצה"ל. לאחר קורס קצינים והשלמות בבית הספר לחובלים, שירת בחיל הים בתפקידים שונים בשנים 1975–1984. הוא משרת במילואים בחיל הים בדרגת סגן-אלוף. בשנים 1979–1981 שירת רון בבסיס חיל הים במפרץ שלמה וגר עם משפחתו באופירה. עם פינוי אופירה והחזרת סיני למצרים רון עבר עם משפחתו לחיפה שם גרו עד שנת 1983 בה עברו למצפה אבי"ב במועצה אזורית משגב. לאחר שחרורו מהצבא התמחה רון בתחום התקשורת בתעשיית ההיי-טק שהייתה אז בראשית דרכה. בשנים 1985–1996 עבד בחברת פיברוניקס שהייתה חלוצה בתחום תקשורת אופטית, בתפקידים שונים בפיתוח ושיווק, עד לתפקיד כסמנכ"ל שיווק. בשנים 1996–1998, עבד בחברת אלביט בתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי בתחום התקשורת וההשקעות. בשנים 1998–2000 הצטרף לחברת הסטרט-אפ "פיץ'" שעסקה בתחום מערכות הפעלה לטלוויזיות חכמות בתפקיד דירקטור וסמנכ"ל שיווק ולאחר רכישת החברה על ידי מיקרוסופט עבד עבורה בין השנים 2000–2002. בשנים 2002–2007 הצטרף רון לחברת הסטרט-אפ אקסטנד בתפקיד סמנכ"ל שיווק וחבר הנהלה ולאחר רכישתה על ידי חברת "ואיו", המשיך לעבוד בה עד לבחירתו לראשות מועצה אזורית משגב. לשני תואר שני בניהול תעשייתי מהטכניון, אותו קיבל בשנת 1992. בשנת 1985 נבחר שני ליו"ר ועד היישוב של מצפה אבי"ב וחזר ונבחר מספר פעמים עד לשנת 2000. מאז הקמתו, צמח היישוב מ-20 משפחות ליישוב בן 180 משפחות. שני נבחר לנציג מצפה אבי"ב במליאת המועצה האזורית משגב בשנת 1985 וחזר ונבחר מספר פעמים עד לשנת 2001. בשנות כהונתו במליאת המועצה האזורית משגב רון היה חבר במספר ועדות, כולל ועדת הכספים של המועצה ובשנים 1996–2001 היה חבר גם בהנהלת המועצה. בדצמבר 2007 נבחר שני לראשות המועצה האזורית משגב וחזר ונבחר בשנת 2012. במסגרת תפקידו כראש מועצה הוביל את התוכנית האסטרטגית של משגב "ישוב לדורות" העוסקת באסטרטגיה של היישוב הכפרי-קהילתי והמיושמת כיום במועצה ובישובים. תחת כהונתו זכתה משגב בפרסים רבים וביניהם פרס ניהול תקין שהתקבל בכל שנה ממשרד הפנים,[דרוש מקור] פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית בשנת 2011[דרוש מקור], פרס שרת התרבות והספורט למצוינות בספורט בשנת 2012[דרוש מקור], פרס שר הפנים לאחריות חברתית בשנת 2014 [דרוש מקור], אות "הקהילה המתנדבת" מהמועצה הלאומית להתנדבות בישראל ומשר הרווחה והשירותים החברתיים בשנת 2011 [דרוש מקור] ומספר פעמים באות "רשות ירוקה".[דרוש מקור] מאז בחירתו של שני צמחה משגב בקצב שנתי של כ-4%[דרוש מקור] ונכון ליוני 2016 מונה המועצה מעל 28 אלף תושבים, צמיחה של כ-900 תושבים בשנה. משגב מדגישה את החינוך האיכותי, הפעילות הקהילתית, איכות הסביבה ושיתופי פעולה אזוריים כדגלים מרכזיים של המועצה וזוכה בפרסים רבים בתחומים אלו. בשנת 2010 נבחר שני לתפקיד יו"ר ועדת הכלכלה של מרכז המועצות האזוריות וכחבר הנהלה של המרכז. בתפקידו זה מוביל רון את נושאי הכלכלה במרחב הכפרי והמועצות האזוריות. לקראת הבחירות ב-2018 הודיע שני שלא יתמודד על כהונה נוספת בתפקיד. שני נשוי, אב לשלושה וסב. מדיה וקבצים בנושא רון שני בוויקישיתוף ראש המועצה רון שני: "החלטתי שלא להציג את מועמדותי לבחירות הקרובות", 25 באפריל 2018, באתר א-לה גוש.
המרכז החופשי

המרכז החופשי הייתה מפלגת ימין ישראלית בראשות שמואל תמיר. המפלגה התפלגה מתנועת החרות בסוף הכנסת השישית, על רקע קריאת התיגר של אנשי "הגוף החופשי" בהנהגת תמיר על מנהיגותו של מנחם בגין בראשות חרות, עקב כישלונה של גח"ל בבחירות. ב-1967 הובילה המחלוקת לעזיבתם של תמיר ואנשיו את המפלגה והקמת המרכז החופשי. בבחירות לכנסת השביעית זכתה המפלגה בשני מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הצטרפה למקימי רשימת הליכוד, במסגרתה השתתפה בבחירות וזכתה לארבעה מנדטים. במהלך כהונת הכנסת חל פילוג במפלגה בין אנשי הקו המתון בראשותו של תמיר, לאנשי הקו הניצי בהנהגת אליעזר שוסטק. ב-1974 הוביל העימות לפרישתם של שוסטק ואהוד אולמרט שהקימו את המרכז העצמאי, כמפלגה עצמאית בתוך הליכוד. ב-1976 חברו השניים לאנשי הרשימה הממלכתית והתנועה למען ארץ ישראל השלמה (שהיו גם הן מפלגות עצמאיות בתוך הליכוד) בהקמת מפלגת לע"ם, שנשארה חברה בליכוד. שני חברי הכנסת הנותרים של המרכז החופשי שמואל תמיר ועקיבא נוף פרשו מהליכוד ב-26 באוקטובר 1976 והקימו את סיעת המרכז החופשי כסיעה עצמאית בכנסת. בסוף הכנסת השמינית התפטרו מן הכנסת כדי להצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי, מטעמה נבחרו לכנסת התשיעית. הכנסת השישית (1965) 3 מנדטים: שמואל תמיר, אליעזר שוסטק, אברהם טיאר, שלמה כהן-צידון הכנסת השביעית (1969) 2 מנדטים: שמואל תמיר, אליעזר שוסטק הכנסת השמינית (1973) במסגרת הליכוד 4 מנדטים (מתוך 39 לרשימה כולה): שמואל תמיר, אליעזר שוסטק, עקיבא נוף, אהוד אולמרט מדיה וקבצים בנושא המרכז החופשי בוויקישיתוף מרכז חופשי, באתר הכנסת המרכז החופשי, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה מידע על המרכז החופשי בקטלוג הספרייה הלאומית המרכז החופשי, דף שער בספרייה הלאומית פרשו מסיעת גח"ל ב-29 במרץ 1967 והקימו את המרכז החופשי. הצטרף לסיעה ב-11 בפברואר 1969 לאחר שפרש מסיעת גח"ל. ב-1976 התאחדו המפלגות המרכז העצמאי, הרשימה הממלכתית, והתנועה למען ארץ ישראל השלמה, והקימו את מפלגת לע"ם, שנשארה חברה בסיעת הליכוד. חברי המרכז החופשי עקיבא נוף ושמואל תמיר לא הצטרפו למפלגה החדשה, ופרשו מהליכוד ב-26 באוקטובר 1976 על מנת להקים מחדש את המרכז החופשי כסיעה עצמאית. בינואר 1977 פרשו מהכנסת על מנת להצטרף לד"ש, וסיעת המרכז החופשי חדלה מלהתקיים. פרשו מהמרכז החופשי ב-1974 והקימו את מפלגת המרכז העצמאי, שנשארה חברה בסיעת הליכוד.
ים לאפטב

ים לאפּטב (ברוסית: Мо́ре Ла́птевых; שמו בעבר: ים נורדנשלד) הוא ים שולי של אוקיינוס הקרח הצפוני. שטחו הוא 700,000 קילומטר רבוע. עומקו הממוצע 578 מטרים ועומקו המקסימלי 3,385 מטרים. הוא גובל במערב בחצי האי טיימיר ובסברניה זמליה, בדרום בחוף הצפוני של סיביר, רפובליקת סאחה-יקוטיה ומחוז קרסנויארסק, ובמזרח גובל באיי סיביר החדשים. ממערב לים לאפטב שוכן ים קארה, וממזרח לו ים סיביר המזרחי. הים קרוי על שמם של מגלי ארצות רוסיים דמיטרי וחריטון לאפטב. הנמל הראשי על חופי הים הוא בעיר טיקסי. מדיה וקבצים בנושא ים לאפטב בוויקישיתוף ים לאפטב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גופי מים ובנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיק

פִיק (בערבית: فيق) היה יישוב סורי בדרום רמת הגולן, סמוך למקום בו הוקם לימים קיבוץ אפיק. עד למלחמת ששת הימים, אז נעזב, שימש הכפר בירתה של נפת פיק, הנפה הדרומית של מחוז קוניטרה. בשנת 1966 גרו ביישוב 2,769 תושבים, והוא היה אחד היישובים הגדולים ברמת הגולן ערב המלחמה. אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) זיהה כאן את מקומה של העיר המקראית "אפק", הנזכרת במלכים א: ”וַיְהִי לִתְשׁוּבַת הַשָּׁנָה וַיִּפְקֹד בֶּן הֲדַד אֶת אֲרָם וַיַּעַל אֲפֵקָה לַמִּלְחָמָה עִם יִשְׂרָאֵל”. אחרי המרד הגדול הוקמה בפיק ככל הנראה מושבת חיילים משוחררים (וטרנים) רומאים. בתלמוד הירושלמי נזכר יישוב בשם "כפר אפיק": ”בימי ר' אמי נפלה דליקה בכפר אפיק רבי אימי כרוז בשוקי דארמאי ומר מאן דעבד לא מפסיד”. מדרום להריסות הכפר נמצא בית קברות יהודי ששירת את היישוב אפק/אפיק הקדום, אשר במרכזו גם נבנה בית כנסת. ברחבי אזור הכפר נתגלו עמודים ואבני בזלת עם סמלים יהודיים, כמו עמוד בעל חריטה של המנורה. בסקר של המהנדס הגרמני גוטליב שומאכר ברחבי הגולן בסוף המאה ה-19, הוא תיאר את פיק בתור כפר חצי עזוב, ורשם חלק מהפריטים הארכאולוגים באתר. בין העתיקות, גילה שומאכר עמוד אבן עם חריטת המנורה וכתובת, אותה תיעד בציור מפורט. לימים פוענחה הכתובת: "אנה יהודה חזאנה", כלומר "אני יהודה החזן". לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הגיעו חיילי צה"ל לעיר קוניטרה, נמצא אותו עמוד שגילה שומאכר בכפר פיק, אך בבית הקברות הצבאי של קוניטרה, כשהוא משמש לעיטור בית הקברות. אוכלוסיית היישוב ערב מלחמת ששת הימים עסקה בגידולים חקלאיים שונים, בהם דגנים וקטניות שונים, שומשום, תאנה, זית, כמו גם גידולי צאן ובקר. ביישוב היו שלושה בתי בד, מרפאה ומספר בתי ספר בהם בית ספר תיכון. עין פיק למרגלות הכפר עין פיק מדיה וקבצים בנושא פיק בוויקישיתוף Apheka, הערה 63 לאונומסטיקון של אוסביוס ספר מלכים א', פרק כ', פסוק כ"ו. זאב ספראי ואיל רגב, ארץ ישראל בתקופת בת שני, המשנה והתלמוד, הוצאת כרטא, ירושלים, 2011, עמ' 74. תלמוד ירושלמי, מסכת שבת, פרק ט"ז, הלכה ז'. דפנה מאיר, מסלול עין פיק . (ארכיון האינטרנט)
כריס ווטסון

האם התכוונתם ל... כריס ווטסון (מדינאי אוסטרלי) – מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השלישי כריס ווטסון (כדורסלן) – כדורסלן אמריקאי שהתאזרח בישראל
תחנת הרכבת פריז-מזרח

תחנת הרכבת פריז-מזרח (בצרפתית: Gare de Paris-Est, מכונה לרוב gare de l'Est - גאר דה ל'אסט) היא תחנת רכבת גדולה בצפון פריז, אחת משש תחנות הרכבת הגדולות של פריז המשמשות כתחנות קצה של ה-SNCF. התחנה נמצאת ברובע העשירי של פריז, לא רחוק מתחנת הרכבת פריז-צפון (גאר די נור). התחנה סוגרת את המבט לאורך הציר בכיוון צפון-דרום שיצר הברון אוסמן במסגרת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז. שמה של התחנה נובע מהאזורים בצרפת אותם היא משרתת, ולא ממיקומה בתוך העיר פריז, בצפון העיר. עם מעל ל-30 מיליון נוסעים בשנה, התחנה היא החמישית במספר הנוסעים בפריז. התחנה כוללת 30 רציפים, המחולקים לצבעים לפי אופי ויעד הקווים אותם הם משרתים. מהתחנה יוצאים הקווים לאזור גראנד אסט, ובעיקר קו ה-TGV לשטרסבורג וקו הרכבת למילוז. מלבד קווים אלו יוצאים מהתחנה קווים אזוריים המשרתים ערים קטנות באזור שממזרח לפריז, וכן קווים בינלאומיים הנוסעים לרוסיה, פולין, בלארוס, גרמניה, שווייץ, הונגריה ומדינות נוספות. בתחנה נמצאת גם תחנת מטרו בעלת שם זהה, המקשרת אותה לעיר ולשאר תחנות הרכבת בעיר. באגף המערבי (הישן) של התחנה נמצאת נקודת הקילומטר אפס של רשת המסילות בצרפת. התחנה נבנתה באמצע המאה ה-19, בתקופת הפיתוח של רשת המסילות בצרפת, כתחנת המוצא של הקו לשטרסבורג. בניית התחנה החלה בשנת 1847 והיא נחנכה בשנת 1850 במעמד נשיא צרפת נפוליאון השלישי. בתחילה כללה התחנה שתי מסילות בלבד. בשנת 1854 נוסף אליה הקו למילוז וניתן לה שמה הנוכחי. לאורך השנים גדל מספר המסילות והרציפים בתחנה והגיע ל-16, והרציפים כבר לא היו צמודים למבנה התחנה. בשנת 1883 יצאה מהתחנה הרכבת הראשונה בקו האוריינט אקספרס, לכיוון איסטנבול. בין השנים 1926-1930 שופצה התחנה ושטחה הוכפל, והיא קיבלה את צורתה הנוכחית. בשנת 1984 קיבלה התחנה מעמד של מונומנט היסטורי בצרפת. עם הופעת קווי ה-TGV בתחנה, בשנת 2007, חודשו מבנה התחנה והרציפים ונערך בהם שיפוץ מקיף. התחנה בנויה בסגנון נאו-רומנסק, עם השפעות ומאפיינים נאו-גותיים. החזית כוללת חלון גדול ומעוטר בצורת חצי רוזטה, ומעליו גמלון. בראש הגמלון פסל אישה המייצג את העיר שטרסבורג. כשהורחבה התחנה בשנת 1926 הפך המבנה הישן לאגף המערבי שלה, ונבנה אגף מזרחי במתכונת דומה. הפסל שנבנה בראש האגף המזרחי מייצג את העיר ורדן. בחזית המבנה ארקדה מקושתת ארוכה, ולפניה כיכר רחבה. אתר האינטרנט הרשמי של תחנת הרכבת פריז-מזרח (בצרפתית) מדיה וקבצים בנושא תחנת הרכבת פריז-מזרח בוויקישיתוף
M65

M65 (מ-Messier 65) או NGC 3623 היא גלקסיה ספירלית במרחק של כ-35 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אריה. היא חלק מקבוצת גלקסיות קטנה המכילה גם את הגלקסיות M66‏, NGC 3628 ו-NGC 3593 ונקראת קבוצת M66 ולפעמים גם "שלישיית אריה" (NGC 3593 חלשה משלוש האחרות וקצת מרוחקת מהן). M65 התגלתה על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה ביחד עם הגלקסיה השכנה M66 והוכנסה על ידיו לקטלוג מסיה ב-1 במרץ 1780 כשהוא מתאר אותה כערפילית עמומה מאוד ללא כוכבים. ויליאם הרשל תיאר אותה כערפילית בהירה עם מרכז בהיר ושוליים עמומים באורך של 12 דקות קשת עם שני ענפים עמומים שמתמשכים מקצותיה. הרשל ציין שמדובר בערפילית מקטלוג מסיה. ב-1830 צפה בה ג'ון הרשל וציין את הגרעין של הערפילית כבהיר ועגול בקוטר של כ-4 דקות קשת. בשנת 2013 נצפתה ב-M65 סופר-נובה מסוג II שהגיעה לבהירות נראית מדרגה 15.6. M65 נמצאת על הקו המחבר את הכוכב θ (תטא) באריה עם הכוכב ι (יוטא) באריה, מעט יותר מ-2.5 מעלות דרום-דרום-מזרח מ θ באריה וכ-2.8 מעלות צפון-צפון-מערב לכוכב ι באריה. M66 נמצאת כ-שליש מעלה ממזרח לה ו-NGC 3628 נמצאת מעט יותר מחצי מעלה מצפון-צפון-מזרח לה. מישור הגלקסיה נוטה רק ב-15 מעלות ביחס לקו הראייה אליה מכדור הארץ, ולכן היא נראית מאורכת ולא עגולה. עם בהירות מדרגה 9.3 נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בה ולראות שצורתה מאורכת, אבל רק בצילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ מקצועי ניתן להבחין שזו גלקסיה ספירלית ובאורכה המלא - כ-8 דקות קשת. גודל זוויתי זה ממרחק של 35 מיליון שנות אור שקול לרדיוס של כ-80,000 שנות אור. הנטייה של מישור הגלקסיה מאפשרת את מדידת מהירות הסיבוב של החומר שבקצה הדיסקה וממנה את מסתה של הגלקסיה, שמוערכת בכ-‎1.4×1011‎ מסות שמש, כשליש ממסת שביל החלב. ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M65 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-800 קילומטר בשנייה. מדיה וקבצים בנושא M65 בוויקישיתוף M65 באתר SEDS M65, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים E. M. Burbidge, G. R. Burbidge & K. H. Prendergast: The Rotation and Approximate Mass of NGC 3623, Astrophysical Journal, vol. 134, p. 232 (1961)
יורגן שפארווסר

יורגן שפארווסר (בגרמנית: Jürgen Sparwasser, נולד ב-4 ביוני 1948 בהלברשטאדט שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת הקשר בפ.צ. מגדבורג מליגת העל המזרח-גרמנית, עמה זכה בשמונה תארים קבוצתיים, לרבות גביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1974. לשפארווסר 49 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, בהן הבקיע 14 שערים, המפורסם שבהם הוא שער ניצחון מול נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1974. שפארווסר החל את הקריירה במועדון לוקומוטיב הלברשטאט, ובשנת 1965 החל לשחק במועדון הפאר פ.צ. מגדבורג, שהיה אז מועדון בכיר בליגת העל המזרח גרמנית, ואף הגיע להישגים בזירה האירופית. בעונת 1965/66 נשרה מגדבורג לליגת המשנה המזרח גרמנית, ושפארווסר היה אחד השחקנים החשובים בעונת 1966/67, בה חזרה מגדבורג לליגה הבכירה תוך עונה אחת, כשהוא מבקיע 22 שערים, וממצב את עצמו כאחד השחקנים החשובים במגדבורג. שפארווסר זכה עם מגדבורג בשלוש אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית, ובארבעה גביעים של מזרח גרמניה. בשנת 1973/74 הגיע שפארווסר עם מגדבורג להישג הגדול ביותר בתולדות המועדון, כאשר זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על מילאן, בו שיחק שפארווסר 90 דקות. עד להגעת מגדבורג לגמר, הבקיע שפארווסר מספר שערים מכריעים בשלבי הנוק אאוט. בשנת 1979 פרש שפארווסר ממשחק פעיל בגיל 31 בגין פציעה מתמשכת בירך, לאחר שהבקיע 133 שערים במדי מגדבורג. שפארווסר ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1969, והבקיע במדיה 14 שערים ב-49 הופעות, האחרונה נערכה בשנת 1977. בשנת 1972 השתתף שפארווסר עם נבחרת גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן, שם זכה עם הנבחרת במדליית ארד, אותה חלקה גרמניה המזרחית עם ברית המועצות לאחר תיקו 2-2 ביניהן בקרב על מדליית הארד. עד לשלב זה, הבקיע שפארווסר חמישה שערים באולימפיאדה, מתוכם שלושער מול מקסיקו. בשנת 1974 השתתף שפארווסר עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, במה שהיה הביקור היחיד של נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאלים. גרמניה המזרחית הוגרלה באותו בית עם נבחרת גרמניה המערבית שאירחה את המונדיאל, במה שהפך להיות קרב טעון במיוחד מבחינה פוליטית עקב העוינות החריפה בין המדינות באותה תקופה. גרמניה המערבית הייתה מועמדת ברורה לניצחון, אך שפארווסר הבקיע בדקה ה-77 את השער היחיד במשחק שנערך בהמבורג, והעניק לנבחרת גרמניה המזרחית ניצחון יוקרתי על אדמת גרמניה המערבית, ואת המקום הראשון בבית בשלב הבתים הראשון. לאחר מכן, הודחה גרמניה המזרחית בשלב הבתים השני, ואילו גרמניה המערבית זכתה באותו מונדיאל, אך ניצחון זה נחשב להישג ספורטיבי, סימבולי ופוליטי משמעותי במיוחד עבור המשטר הקומוניסטי בגרמניה המזרחית. שפארווסר עצמו אמר שלא הרוויח דבר משער זה, ולא זכה לשום הון חומרי בעקבותיו. בשנת 1988 ערק שפארווסר לגרמניה המערבית, לאחר שניצל הזדמנות שנקרתה בדרכו לעשות זאת כשהשתתף בטורניר ותיקים שנערך שם. עם עריקתו של שפארווסר לגרמניה המערבית, הוא החל למלא תפקידי אימון באיינטרכט פרנקפורט, ובין השנים 1990 ו-1991 אימן את דארמשטאט 98. עם פ.צ. מגדבורג: אליפות ליגת העל המזרח-גרמנית (3): 1971/72, 1973/74, 1974/75 הגביע המזרח-גרמני (4): 1968/69, 1972/73, 1977/78, 1978/79 גביע אירופה למחזיקות גביע: 1973/74 עם נבחרת גרמניה המזרחית האולימפית: אולימפיאדת מינכן (1972): מדליית ארד מדיה וקבצים בנושא יורגן שפארווסר בוויקישיתוף יורגן שפארווסר, באתר Transfermarkt יורגן שפארווסר, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) יורגן שפארווסר, באתר WorldFootball.net יורגן שפארווסר, באתר National Football Teams יורגן שפארווסר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
שמורת ביצת ואדי מלחה

שְׁמוּרַת מְלֵחָה, בִּצַּת וָאדִי מַלָחָה, היא שמורת טבע במרכז בקעת הירדן, השוכנת בחלקו העליון של ואדי מלחה (שזורם מצפון הבקעה), באזור היישובים תומר וגלגל. התנאים הגאוגרפיים הייחודיים בשמורה גורמים למליחות גבוהה במיוחד בקרקע, המשפיעה על הצומח בה. על הבולטים בעופות השמורה נמנה פרנקולין. בשמורה יש מסלול הליכה ורכיבה באורך 4.5 ק"מ. השמורה מתפרשת מאזור היישובים רותם ומשכיות ועד אזור חמדת. קום התהלך בארץ - עמנואל הראובני (ערך על השמורה ע' 244). בקעת הירדן ומזרח השומרון (אתר מספר 42) באתר 'החברה להגנת הטבע באתר 'תיירות בקעת הירדן' באתר 'טבע ונופים בישראל' ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל ובנושא איכות הסביבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמ"ד

האם התכוונתם ל... ראש מדור – ראש יחידה מנהלית בצה"ל, לרוב קצין בכיר בדרגת רב-סרן. רבי משה מדסאו – כינויו של משה מנדלסון, אבי תנועת ההשכלה היהודית. רבי משה דוד ואלי - תלמיד חבר של רמח"ל. רבי משה די ליאון - מגלה / מחבר ספר הזוהר. ה'רמ"ד – שנה עברית (1483–1484)
אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו

אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (באנגלית: University of California, San Francisco; בראשי תיבות: UCSF) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. האוניברסיטה נוסדה ב-1873 והיא אחת מעשרת הקמפוסים של אוניברסיטת קליפורניה. האוניברסיטה מתמקדת בתחומי המחקר הרפואי ומדורגת בין המוסדות הטובים בעולם בתחום זה. כל הסטודנטים באוניברסיטה הם בתוכניות לתארים מתקדמים. נכון ל-2019 באוניברסיטה לומדים 3,132 סטודנטים לתארים מתקדמים. שישה מחברי הסגל האקדמי של האוניברסיטה זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה: הרולד א. ורמוס וג'. מייקל בישופ (1989) סטנלי פרוזינר (1997) אליזבת בלקברן (2009), שיניה יאמאנקה (2012) ודייוויד ג'וליוס (2021). האוניברסיטה כוללת ארבעה בתי ספר בתחומי הרפואה המציעים 17 תוכניות לתואר שלישי ו-10 תוכניות לתואר שני. בית הספר לרפואה (אנ') - נוסד ב-1864 בשם בית הספר לרפואה טוטלנד, ב-1873 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה וב-1898 עבר למיקומו הנוכחי. בית הספר כולל את המרכז הרפואי UCSF, המורכב מבית החולים מאונט זיון, בית החולים לילדים בניהוף, ובית החולים מופיט-לונג. המרכז הרפואי UCSF מדורג במקום השביעי בארצות הברית על ידי US News and World Report. בית הספר לרוקחות (אנ') - נוסד ב-1872 כקולג' קליפורניה לרוקחות, ב-1873 הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה בית הספר לרפואת שיניים (אנ') - נוסד ב-1881 בית הספר לסיעוד (אנ') - נוסד ב-1907 בית הספר לתארים מתקדמים (אנ') - נוסד ב-1961 מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (באנגלית) אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ברשת החברתית פייסבוק אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ברשת החברתית אינסטגרם אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו באתר דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם UCSF Nobel Prize Winners, באתר של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו המרכז הרפואי באתר
תומפסון (מניטובה)

תומפסון (באנגלית: Thompson) היא עיר בצפון פרובינציית מניטובה, קנדה. למרות קוטנה היחסי עם שטח של כ-17 ק"מ ואוכלוסייה של כ-13 אלף נפש (נכון ל-2011), העיר מהווה מרכז הסחר האזורי בצפון מניטובה, ועל כן נחשבת ל"מרכז הצפון". תומפסון נוסדה בשנת 1950. דרך מצוינת לחקור אותה היא על שביל רוח מודרך דרך לצד יצירות אמנות בהשראת הזאבים שנראים מדי בקצה העיר. מוזיאון צפון מורשת מציג את ההיסטוריה הייחודית הזהות של העיר הזאת. מגוון של פארקים פרובינציאליים בקרבת מקום מציעים מפלים, כולל מפלי קוואסיצ'צ'ואן. תומפסון ממוקמת כ-830 ק"מ צפונית לגבול ארצות הברית–קנדה, וכ-739 ק"מ צפונית לבירת מניטובה, ויניפג. תעשיית כריית הניקל, טחינתו, היתוכו וזיקוקו היא התחום הכלכלי המקומי הבולט ביותר. כמו כן חלק גדול מתושבי תומפסון מועסקים על ידי הרשויות הממשלתיות הפרובינציאליות. תומפסון מתאפיינת באקלים תת-ארקטי, עם חורפים קפואים וארוכים וקיצים קצרים אך חמימים. ממוצע הטמפרטורות הרב-שנתי (כפי שנמדד בשדה התעופה "תומפסון" הממוקם כ-5.6 ק"מ צפונית לעיר, בין השנים 1981-2010) עומד על מינוס 2.9 מעלות צלזיוס, כאשר הממוצע נע בין מינוס 23.9 מעלות בחודש הקר בשנה - ינואר, לבין 16.2 מעלות בחודש החם בשנה - יולי. מדיה וקבצים בנושא תומפסון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תומפסון (באנגלית) תומפסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרופיל מפקד אוכלוסין לתומפסון, סטטיסטיקס קנדה. NORTH MB, Thompson ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.