laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמעון אונגר

הרב ד"ר שמעון (סימון) אונגר (בסרבו-קרואטית: Simon Ungar;‏ 11 במרץ 1863, קאריי, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 29 ביולי 1942, מחנה ההשמדה יאסנובאץ) היה הרב הראשי ליהודי אוסייק מראשית המאה ה-20 ובמשך 36 שנים. נפטר בעת גירושו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. נולד בקאריי שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בשטחי רומניה המודרנית) בשם שמעון משה שמחה למשפחה יהודית אורתודקסית, דוברת יידיש. בהמשך, רכש השכלה תיכונית בבודפשט. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובמקביל רכש תואר בפילוסופיה מזרחית באוניברסיטת בודפשט. עם סיום לימודיו החליף את שם משפחתו לאונגר. השם היה בעל קונוטציה גרמנית והחלפתו תאמה לתהליך שעבר על חלק מבני הקהילות היהודיות באימפריה, בעיקר מקרב השכבות המשכילות ובמסגרתו אימצו שמות משפחה (ולעיתים גם שם פרטי נוסף) בעלי זיקה לאוכלוסייה המקומית וזאת בהסכמת הממשל המקומי. ב-1892, לאחר הסמכתו לרבנות מונה לרב הראשי של קהילת סקסארד. ב-1901 מונה לרב הראשי של אוסייק במקום אהרן קמינקא וכיהן בתפקידו עד 1937. מינויו נחשב כניצחון הגישה הליברלית-נאולוגית על פני האורתודוקסית. במסגרת תפקידו היה מופקד על קהילות קטנות הסמוכות לאוסייק כגון הקהילה בדוני מיכוליאץ. אונגר נשא את דרשותיו בבית הכנסת בגרמנית, השפה המדוברת בקרב בני הקהילה עד למלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השתנתה המגמה ובני הקהילה החלו לאמץ גם שמות בעלי קונוטציה קרואטית, במקביל להנחלת השפה הסרבו-קרואטית כשפת הדיבור המובילה. ב-1929 מונה הרב שלום פרייברגר לסגנו של אונגר וכיהן בתפקידו עד 1936. ב-1937 סיים הרב את תפקידו מחמת גילו ובמקומו מונה הרב ד"ר חיים (צ'ארלס) שטקל. לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הועבר אזור אוסייק לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. ביולי 1942 נעצר הרב אונגר במסגרת אקציה שנערכה בבני הקהילה. הרב שמעון אונגר נפטר בעת שעשה דרכו למחנה ההשמדה יאסנובאץ והוא בן 79 שנים. אונגר היה נשוי. בנו, פוואו (Pavao Ungar‏ 1905–1999), ניצל מהשואה, עבר להתגורר בזאגרב ועסק באדריכלות נוף. שמעון אונגר, באתר hdke.hu (בהונגרית). Carl Bethke, "Keine gemeinsame Sprache?", LIT Verlag, Münster, Deutschland ,2013, pp 68, 87, 89, 193, באתר גוגל ספרים, מסת"ב 9783643117540, (בגרמנית). Freidenreich, Harriet Pass, "Sarajevo: City of Four Faiths", Jews of Yugoslavia: A Quest for Community, Jewish Publication Society of America,Philadelphia, U.S.A, 1979, Pages 11–26. (להבהרת תהליך החלפת ואימוץ השמות בממלכת יוגוסלביה בעיקר בקרב הקהילות האשכנזיות והנחלת הסרבו-קרואטית). "הקול" - ביטאון הקהילה היהודית בזאגרב, גיליון 113, 2013, עמוד 13, אוחזר ב-13 באוגוסט 2015 (בקרואטית). הקהילות היהודיות באוסייק ובדוני מיכוליאץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 31–28, 114. אונגר פוואו, באתר www.cendo.hr, אוחזר ב-13 באוגוסט 2015 (באנגלית) ו(בקרואטית). קברו של פוואו אונגר, באתר billiongraves.com.
לרקין

לרקין או לארקין (Larkin) הוא שם משפחה ושמם של מספר מקומות יישוב. האם התכוונתם ל... פיליפ לרקין – משורר וסופר אנגלי לינדה לרקין – שחקנית ומדבבת אמריקאית מיץ' לרקין – שחיין אוסטרלי
שמקיר

שמקיר (אזרית: Şəmkir) היא עיר באזרבייג'ן. העיר מוזכרת עוד במאה ה-5 בשם שמקור, אז הייתה למרכז חשוב של תעשייה ומסחר של פרס. ב-652 נכבשה על ידי צבאות ערב. ב-732 בעיר החלו להשתקע הכוזרים, עשרים שנה מאוחר יותר היישוב נהרס על ידי שבטים שהתנגדו לשלטון הערבי. העיר שוקמה ב-854. במאה ה-12 וה-13 העיר הייתה חלק מהממלכה הגאורגית המאוחדת. ב-1235 העיר נהרסה בזמן הפלישה המונגולית. ב-1803 נכבשה על ידי האימפריה הרוסית. ב-1818 ביישוב החלו להשתקע איכרים מוירטמברג ושמו של היישוב שונה לאננפלד, ב-1914 שמו שונה לאנינו וב-1938 שונה לשמחור. ב-1944 שמחור קיבלה מעמד של עיר. ב-1991 לעיר הוחזר שמה ההיסטורי שמקיר. מדיה וקבצים בנושא שמקיר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שמקיר
דוקה

האם התכוונתם ל... דֻקְּהַה – מונח מרכזי בבודהיזם: צער, סבל, אי שביעות רצון, כאב, אי נוחות, חרדה, אומללות ותסכול אורלנדו דוקה – קופץ למים מגובה רב קולומביאני איוואן דוקה – נשיא קולומביה ג'אקומו דל דוקה – אדריכל איטלקי, מגדולי אמני המנייריזם יון גֶאורְגֶה דוקה – פוליטיקאי רומני קונסטנטין דוקה – שליט (ווייבוד) נסיכות מולדובה דוק
פארדס

פַּארֶדֶס (בספרדית: Paredes) הוא שם משפחה ושמם של מקומות יישוב. האם התכוונתם ל... אישים ג'ימי פארדס (אנ') – שחקן בייסבול דומיניקני חאבייר פארדס (אנ') – כדורגלן ספרדי לאנדרו פארדס – כדורגלן ארגנטינאי יונתן פארדס ברנל – קופץ למים מגובה רב מקסיקני מריסה פארדס – שחקנית ספרדייה פרדס (פירושונים)
האנט

האנט (Hunt) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... האנט (חאתים) - עם עתיק אסיאתי אישים אלה האנט – -שחקנית וזמרת אנגלייה ברברה לי-האנט – שחקנית בריטית גארי האנט – קופץ למים מגובה רב בריטי ג'יימס האנט – נהג מרוצי מכוניות ג'רמי האנט – פוליטיקאי בריטי הלן האנט – שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא יהודי הנרי האנט – פוליטיקאי בריטי ויליאם הולמן האנט – צייר אנגלי לינדה האנט – שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית סמואל האנט – שחקן אמריקאי פיטר האנט – עורך סרטים, מפיק טלוויזיה ובמאי ריצ'רד האנט – בובנאי אמריקאי
הגביע הצ'כי בכדורגל

הגביע הצ'כי, הידוע גם בשם גביע דואר צ'כיה (בצ'כית: Pohár České pošty) הוא מפעל כדורגל צ'כי בשיטת גביע שנוסד בשנת 1993, ומנוהל על ידי התאחדות הכדורגל הצ'כית. זהו טורניר הגביע המרכזי בצ'כיה, ומשתתפות בו כל הקבוצות הרשומות בצ'כיה. המפעל מנוהל ברובו בשיטת נוקאאוט במשחק אחד, למעט שלבי שמינית, רבע וחצי הגמר, המנוהלים בשיטת בית-חוץ. המנצחת בטורניר זוכה בכרטיס לשלבי המוקדמות של הליגה האירופית. שיאניות הזכיות במפעל היא ספרטה פראג עם 8 זכיות בגביע. ערך מורחב – הגביע הצ'כוסלובקי הגביע הצ'כי בכדורגל החל בראשית המאה ה-20 כאשר "גביע הצדקה" התקיים בצ'כיה בין 1906 ל-1918. בהמשך התקיים גביע בשם "גביע מרכז בוהמיה" בין 1918 ועד 1948, אולם אלו גביעים מוקדמים ולא רשמיים. שורשיו של הגביע הצ'כי כיום הם בטורניר שהתקיים החל משנת 1960. הזוכה בטורניר נפגשה מול המנצחת בטורניר הגביע הסלובקי בגמר הגביע הצ'כוסלובקי. טורניר הגביע במתכונתו הנוכחית נוסד בשנת 1993, עם פירוק צ'כוסלובקיה, והוא מתקיים באופן רצוף החל מעונת 1993/1994. מחזיקת הגביע הראשונה היא ויקטוריה ז'יז'קוב, שגברה בגמר על ספרטה פראג בדו-קרב פנדלים. משחק הגמר של הטורניר מתקיים באופן מסורתי באצטדיון נייטרלי. משנת הקמתו ועד לעונת 2003/2004, התנהל משחק הגמר בעיר פראג, אך החל מעונת 2009/2010 הוא מתנהל באצטדיון אחר בכל עונה. הגביע הצ'כי, בדומה למפעלי גביע אחרים, מנוהל בשיטת נוק-אאוט במשחק בודד או בשיטת בית-חוץ. במידה והמשחק, או צמד המשחקים, מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין. במפעל משתתפות כל קבוצות הכדורגל הרשומות בצ'כיה, והוא מתחיל בסיבוב מוקדמות בהן משתתפות קבוצות הליגה הרביעית ומטה. השלב הסופי של הטורניר מורכב משבעה שלבים. בסיבוב הראשון, מצטרפות קבוצות ליגת המשנה לעולות משלב המוקדמות, ובסיבוב השני מצטרפות גם קבוצות הליגה הבכירה לטורניר. שני סיבובים אלו, כמו גם הסיבוב השלישי, מוכרעים בשיטת נוקאאוט במשחק בודד. מידה והקבוצות הנפגשות ביניהן לא משחקות באותה הליגה, יתרון הביתיות יינתן לקבוצה מהליגה הנמוכה יותר. המנצחות בסיבוב השלישי עולות לשלב שמינית הגמר, שמוכרע בשיטת בית-חוץ, תוך התחשבות בחוק שערי חוץ. שיטה דומה מתקיימת גם בשלבי רבע הגמר וחצי הגמר. שלב הגמר מוכרע במשחק בודד באצטדיון נייטרלי, והמנצחת זוכה בתואר מחזיקת הגביע הצ'כית. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל הצ'כוסלובקית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל הצ'כית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. 4 קבוצות נוספות הגיעו לגמר פעם אחת לפחות ולא זכו מדיה וקבצים בנושא הגביע הצ'כי בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגביע הצ'כי בכדורגל (בצ'כית) הגביע הצ'כי בכדורגל, ברשת החברתית פייסבוק הגביע הצ'כי בכדורגל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הגביע הצ'כי בכדורגל, ברשת החברתית אינסטגרם הגביע הצ'כי בכדורגל, סרטונים בערוץ היוטיוב
אתה

אתה הוא אלבומה החמישי של להקת אתניX שיצא לאור בשנת 1994. האלבום כולל שלושה שירים בנושאים חברתיים ופוליטיים -"ילד מרקש" - שיר מחאה העוסק ביחס למזרחיים, "אתה" - שנכתב בעקבות רצח נהג המונית דרק רוט ו"סנופי" - העוסק במחאה מרומזת על התנהלות הפוליטיקאים. באלבום זה בלטה נטייה לסגנון מוזיקלי מזרחי שבא לידי ביטוי בשירים "הסירונית", "קולה של ננה גפוס", "השוק של איסתכלל" ו"בוא לפטרה". השיר "בוא לפטרה" נשלח למלך ירדן לכבוד הסכם השלום עמה. השיר "פרחים בקנה" הוא ביצוע מחודש לשיר שנכתב על ידי דודו ברק ובוצע במקור על ידי להקת חיל התותחנים. האלבום הוקדש לזכרו של גדי סואד, שנפל במהלך מבצע דין וחשבון. ילד מרקש - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:33] הסירונית - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:09] קולה של ננה גפוס - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:12] לא לבד - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:25] סימנים כחולים - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:28] אתה - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) (3:14] אילולא - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:53] הכאב - (מילים ולחן: זאב נחמה) [4:04] השוק של איסתיכלל - זמרת אורחת: אילנה אליה (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:39] זה הזמן שלה - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:44] כסף - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:30] בוא לפטרה - (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [3:32] סנופי - כולל קטע רגאיי המבוצע על ידי סילברדון (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:41] פרחים בקנה - (מילים: דודו ברק/לחן: אפי נצר) [3:43] לא לבד - גרסת דאנס (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:59] ילד מרקש - גרסת דאנס (מילים: זאב נחמה/לחן: זאב נחמה ותמיר קליסקי) [4:43] זאב נחמה - שירה, עיבודים. תמיר קליסקי - קלידים, עיבודים. גיל אלון - גיטרות. גל הדני - תופים. איזקיס - בוזוקי. ללדין - קולות רקע. אילנה אליה - שירה ב"שוק של איסתיכלל". בועז ורונן יונה (צמד אנא כורדי) - חליל זורנה ותוף דו-הול (בשיר "הסירונית") מפיקים בפועל - רוני בראון ודרור קליסקי.
נחמיה עזז

נחמיה עזז (1923 – 2008) היה פסל ומעצב קרמי ישראלי יליד גרמניה. נחמיה עזז נולד בברלין, גרמניה בשנת 1923. בהיותו בן ארבעה חודשים הועלה לארץ וגדל בזכרון יעקב. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית. בסיומה של המלחמה למד באיטליה פיסול בשיש כשוליה של אמן בבולוניה. מאוחר יותר למד ויטראז אצל אמן פסל הולנדי. במלחמת העצמאות שירת עזז במסגרת חטיבה 8, ולאחר המלחמה כיהן בתפקידי מודיעין שונים עד שנת 1953, אז נסע ללמוד כימיה קרמית בהולנד. בשנת 1955 חזר לישראל והתמנה להקים מחלקה לקרמיקה אמנותית במפעל "חרסה" בבאר שבע. העבודות שנוצרו ב"חרסה" היו עשויות מחומר קרמי בשם ויטריאוז, ואופיינו בצורות אמורפיות וא-סימטריות. העיטור של כלים אלו שאב את השראתו מצבעי המדבר וממוטיבים מקומיים אחרים. בשנת 1960 פרש מניהול המחלקה והתרכז בפיסול, בוויטראז' וביצירת קירות דקורטיביים במקומות שונים בישראל ומחוץ לה. ארכיון נחמיה עזז (באנגלית) מאמר: נחמיה עזז – האמן “הנשכח“, מאת גיליה ויינר נחמיה עזז, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל א. מן, מה זה "קרמיקה אמנותית", מעריב, 13 באפריל 1956 מקצוע הקראמיקה בבתי ספר בב"ש, שערים, 5 ביולי 1956 אלה בינשטוק, המעלה חרס בידו, דבר, 14 ביוני 1957 אלה בינשטוק, המעלה חרס בידו (המשך), דבר, 14 ביוני 1957 א. בן מאיר, תערוכת עבודות הקרמיקה, חרות, 11 בספטמבר 1959 יצהר פורטנוי, בבית היוצר ל"אמנות המדבר", למרחב, 26 באוגוסט 1960 משה בן-שאול, עזז חי וקיים, מעריב, 6 בפברואר 1987 מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית הכנסת שבכפר הנוער כפר סילבר, באתר 'חלון אחורי', 6.2.23
השלישי (ספר)

השלישי הוא רומן דיסטופי מאת הסופר הישראלי ישי שריד, אשר יצא לאור בשנת 2015, בהוצאת עם עובד. זהו ספרו הרביעי של הסופר. הספר הוכרז כזוכה בפרס ברנשטיין לשנת 2016. הספר מבוסס על עתיד דיסטופי, המתאר כיצד מדינת ישראל, הנוטה לתבוסתנות ולחולשה למול אויביה החיצוניים, נופלת בעקבות מתקפת פתע הרסנית, הכוללת שימוש בנשק לא קונבנציונלי כנגד יישובי מישור החוף, מה שמוביל להשמדתם המוחלטת של יישובים אלו, לרבות תל אביב, וכמעט מכלה את האוכלוסייה החילונית בישראל. בעקבות נפילתה של מדינת ישראל, בעלת האוריינטציה החילונית והחופשית, השורדים מבין תושבי המדינה מתלכדים מאחורי קצין צה"ל צעיר בשם יהועז, שנוקט יוזמה ומארגן מחדש את שרידי הצבא על מנת להגן על אזור ארץ ישראל ההררי, הכולל את ירושלים וסביבותיה. בעקבות הלהט הדתי-משיחי, הנובע מההלם בו מצויים השורדים כתוצאה מנפילת מדינת ישראל, מצליח יהועז להגן על אזורים אלו, ואף לכבוש מחדש את אזור יהודה ושומרון, וחלקים מאזור הגליל, ולגרש באופן שיטתי את תושביהם העמלקים (הערבים). בהמשך, ובתגובה למחאה העולמית שמתעוררת בעקבות הגירוש, מתלכדים אנשיו של יהועז סביבו, מכתירים אותו כמלך החדש של ממלכת יהודה, שזה עתה קמה לתחייה, ומקימים את בית המקדש השלישי. ממלכה זו מתנהלת בפועל כתיאוקרטיה יהודית. חרף ניצחונה במערכה, לכאורה, של ממלכת יהודה, היא נאלצת להתמודד עם חרם כלל עולמי מקיף, בגלל גירוש העמלקים. כתוצאה מהחרם, וכן בשל האוריינטציה הדתית-משיחית של הממלכה החדשה, שגורמת לצעירים להזניח את לימודי המדע והטכנולוגיה ולהתמקד בלימודי דת (למורת רוחו של המלך יהועז), מתדרדר כוחה הצבאי של הממלכה במלחמה נגד העמלקים שסביבה, ומצבה הכלכלי הולך ומתדרדר, מה שמדגיש את הפער בין שכבת האצולה החדשה, החיה בעושר יחסי, ובין חלק הארי של נתיני הממלכה. העלילה מורכבת מתיאור זיכרונותיו של הנסיך יהונתן, בנו של מלך יהודה יהועז, אשר נלכד על ידי הפולשים העמלקים, בעקבות נפילתה של ממלכת יהודה. יהונתן, שהופקד על ניהולו השוטף של בית המקדש השלישי, ששימש מרכז החיים בממלכת יהודה, חי במתחים בין אמונתו באלוהים ונאמנותו לאביו המלך, על רקע התנהגויות אכזריות שהוא רואה אצל המאמינים, ושמועות על חורבן קרב. Alfred Bodenheimer, "Der eingesperrte Gott: Das Heiligtum als Blasphemie in Yishai Sarids Roman ‘The Third’", in Wüthrich, M. D., Mohn, J., and Gockel, M. (eds.), Blasphemie: Anspruch und Widerstreit in Religionskonflikten, Tübingen: Mohr Siebeck (Religion: Debatten und Reflexionen), 2020, pp. 223–232. הספר "השלישי" באתר הוצאת עם עובד הספר "השלישי", באתר "סימניה" משה ניסים, ממלכה ללא נביא | על "השלישי" מאת ישי שריד, 20 ביולי 2015 ארנון סגל, בנו של יוסי שריד: הדתיים יביאו גאולה ויחריבו את המדינה, באתר nrg‏, 21 ביולי 2015 מאיה גז, "השלישי": חזון אחרית הימים של ישי שריד, באתר הארץ, 24 ביולי 2015 משה ניסנבוים, ישי שריד: עם יד על הלב, מי רוצה בית מקדש?, באתר ynet, 26 ביולי 2015 יורם אורעד, "מלכות הרשע של ממלכת יהודה החדשה", באתר סלונט, 16 ביוני 2017 עופרה עופר אורן, "השלישי": מה יקרה כשבית המקדש ייבנה?, בבלוג "סופרת ספרים", 27 ביולי 2015 יובל אביבי, חורבן בית המקדש השלישי, באתר אל-מוניטור, 24 בנובמבר 2015 גילי איזיקוביץ, זוכי פרס ברנשטיין: הסופר ישי שריד והמחזאית מירי פריי כהן, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
הגביע הצ'כי

האם התכוונתם ל... הגביע הצ'כי בכדורגל הגביע הצ'כי בכדורסל
השלישי

האם התכוונתם ל... השלישי (אלבום) – האלבום השלישי של הזמר אהוד בנאי משנת 1992 השלישי (ספר) – רומן דיסטופי של הסופר ישי שריד משנת 2015
האוסף של אתניקס

האוסף של אתניקס הוא אלבום האוסף הראשון של הלהקה הישראלית אתניX, המסכם חצי עשור של פעילות. באלבום נכללו 3 שירים חדשים: "שיר ישן" שהוקלט בהופעה ששודרה באותה שנה בערוץ 1, "אם את יכולה" ו"לחיות בניו זילנד", שנכתב על ידי זאב נחמה, ומבוסס על טקסט שנכתב על ידי טומי לפיד. כמו כן נכלל באוסף השיר "אגדת השמש והירח" – דואט של הלהקה עם הזמרת ריטה. השיר נכתב על ידי אהוד מנור ובוצע במסגרת הפסטיגל בשנת 1990. לאלבום צורף ספר הכולל את מילות השירים ותמונות של הלהקה. אם את יכולה תותים – מתוך האלבום: יללת תן ג'סיקה – מתוך האלבום: אדם ונחש אגדת השמש והירח שיר ישן (בהופעה חיה) ציפור מדבר – מתוך האלבום: אתניX לא לבד – מתוך האלבום: אתה לחיות בניו זילנד מסאלה (מיקס 95) – מתוך האלבום: מסאלה מקדש האהבה – מתוך האלבום: אדם ונחש כמו האלים – מתוך האלבום: אתניX בובה – מתוך האלבום: אדם ונחש כתם הפרי – מתוך האלבום: מסאלה אין לאן ללכת – מתוך האלבום: אתניX בדיסק נוסף גם "שיר הטרטע" שנוצר יחד עם חבורת "הקומדי סטור", בגרסת הקלטת נוסף גם הקטע "באובב", מתוך האלבום: אדם ונחש
פרקסילה

פְּרַקְסִילָה (ביוונית: Πράξιλλα) הייתה משוררת לירית יוונייה שפעלה באמצע המאה החמישית לפני הספירה בסִיקִיוֹן, מדינה בצפון חצי האי הפֶּלוֹפּוֹנֶסִי. משירתה שרדו רק חמישה קטעים (פרגמנטים) קצרצרים. מעבר לכך לא ידוע עליה דבר, פרט לכמה הערכות סותרות על שירתה, שנכתבו מאות שנים אחריה. מדיה וקבצים בנושא פרקסילה בוויקישיתוף כל מה שנשאר משירתה של פרקסילה באתר של המשורר שמעון בוזגלו. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאופולד, נסיך הוהנצולרן

לאופולד שטפן קרל אנטון גוסטב אדוארד טסילו פון הוהנצולרן (בגרמנית: Leopold Stefan Karl Anton Gustav Eduard Tassilo von Hohenzollern ‏22 בספטמבר 1835 – 8 ביוני 1905) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן. היה מועמד לרשת את כתר ספרד וכך היה נגד רצונו העילה למלחמת צרפת–פרוסיה כונה לפיכך "החייל של הפוליטיקאים הגדולים". לאופולד היה בנו הבכור של קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן ואשתו יוזפינה, נסיכת באדן. אביו היה נצר לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, שהיה ענף קתולי של בית הוהנצולרן. היה לו אח קטן בשם קרל, שמאוחר יותר הוכתר כמלך רומניה. לאופולד נולד בפרוסיה, בשנת 1853. הוא התגייס לצבא, והשתתף במלחמת שבעת השבועות נגד אוסטריה. בשנת 1861 נישא בליסבון בירת פורטוגל, לנסיכה אנטוניה מריה בתו של מלך פורטוגל. בשנת 1868 התחוללה בספרד מהפכה, והמלכה איזבלה יצאה לגלות. כראש ממשלה זמני מונה מרשל חואן פרים. פרים חיפש מלך חדש עבור ספרד, הוא הציע את הכתר לפרננדו השני, מלך פורטוגל, אולם פרננדו דחה את ההצעה בנימוס והציע אותו ללאופולד שכאמור היה חתנו. אם כי יש הטוענים שראש ממשלת פרוסיה אוטו פון ביסמרק לחץ על פרים להציע זאת. לאופולד ואביו נטו לדחות את ההצעה, המצב הכלכלי והחברתי בספרד לא היה יציב, והיא לא נחשבה למציאה גדולה. אולם גורמים פוליטיים בפרוסיה, ובמיוחד ביסמרק, לחצו עליהם לקבל אותה. בתגובה פרצה סערה בצרפת, שחששה שאם גם פרוסיה וגם ספרד תשלטנה בידי מנהיגים גרמנים אזי במקרה של מלחמה תהיה צרפת מכותרת מכל הכיוונים. פרים שלא התכוון לחולל משבר כזה, לחץ על לאופולד לחזור בו, וכך גם קיסר צרפת נפוליאון השלישי. אי לכך הודיע לאופולד שהוא דוחה את ההצעה. ביסמרק זעם, ואף שקל להתפטר. אולם קיסר צרפת החליט שלא די בכך, ושגריר צרפת בפרוסיה נפגש עם המלך וילהלם הראשון באמס, ודרש ממנו הבטחה שלאופולד לא יתמודד עוד לעולם על הכתר הספרדי. וילהלם השיב תשובה זהירה ומנומקת, והשגריר הצרפתי שלח אותה לפריז במברק. ביסמרק עיכב את המברק וביצע בו שינויים, כך שהפך למעליב מאוד. המאורע כולו כונה "מברק אמס", ובתגובה גייסו פרוסיה וצרפת את צבאותיהן ונפתחה מלחמת צרפת–פרוסיה, שבסופה ניצחה פרוסיה והפכה לקיסרות אדירה. לאופולד עצמו השתתף בטקס שנערך בארמון ורסאי, שהפך את מלך פרוסיה לקיסר גרמניה. הוא נפטר בברלין בשנת 1905. מנישואיו לאנטוניה מריה נולדו לו שלושה ילדים: וילהלם (1864–1927) פרדיננד ויקטור (1865–1927) הפך למלך רומניה. קרל אנטון (1868–1919) מדיה וקבצים בנושא לאופולד, נסיך הוהנצולרן בוויקישיתוף לאופולד, נסיך הוהנצולרן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלברט גרר, נפוליאון השלישי, עמ' 171. דייוויד תומסון, אירופה מאז נפוליאון, עמ' 299. אלברט גרר, נפוליאון השלישי, עמ' 172. אלברט גרר, נפוליאון השלישי, עמ' 173. דייוויד תומסון, אירופה מאז נפוליאון, עמ' 300.
הליגה הקזחית הראשונה

הליגה הקזחית הראשונה היא ליגת הכדורגל השנייה בקזחסטן, את הליגה מנהלת פדרציית הכדורגל של קזחסטן. הליגה הוקמה ב-1994 ועד שנת 2002 הייתה לליגת כדורגל חובבנית, שהמנצחת בה לא הייתה זוכה להעפיל לליגת העל. בעונת 2002 הפורמט שונה וכל אלופת העונה הייתה מעפילה לליגת העל בעונה שאחריה. 1994 - קאספי 1995 - קייסר 1996 - הליגה לא התקיימה 1997 - פרו אקטובה 1998 - אורדבסי שימקנט 1999 - דינמו שימקנט 2000 - אקטובה 2001 - אורדבסי שימקנט 2002 - אקיבסטוזטק 2003 - אוקז'טפס (צפון מזרח) & יאסי (דרום מערב) 2004 - בולאט (צפון מזרח) & ז'אמבייל (דרום מערב) 2005 - אנרגטיק פבלודר (צפון מזרח) & קייסר (דרום מערב) 2006 - אבאנגארד (צפון מזרח) & ז'טיסו (דרום מערב) 2007 - קאזאחמייס 2008 - קאזאחמייס 2009 - קאיראט אלמטי 2010 - ווסטוק 2011 - סונקאר 2012 - אילה-סאולט 2013 - קייסר 2014 - אוקז'טפס 2015 - אקז'איק 2016 - קייסר 2017 - ז'טיסו הערות: רק שמות הקבוצות הנוכחיים מוצגים ברשימה. שמות היסטוריים יכולים להיות שונים.
איסוקרטס

איסוקרטס (ביוונית: Ἰσοκράτης;‏ 436 – 338 לפנה"ס) היה רטוריקן יווני מפורסם, אחד מעשרת הנואמים האטיים. תרם רבות לפיתוח הרטוריקה וללימודה. איסוקרטס נולד למשפחה אמידה וזכה לחינוך מעולה. מוריו הסופיסטים פרודיקוס וגורגיאס, שהיו חבריו של סוקרטס השפיעו עליו רבות. הקים באתונה בשנת 392 לפנה"ס את בית הספר ללימוד הרטוריקה בניהולו. התאבד באמצעות שביתת רעב מכיוון שלא רצה לראות את אתונה משועבדת למוקדון לאחר קרב כירוניאה. מדיה וקבצים בנושא איסוקרטס בוויקישיתוף איסוקרטס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איסוקרטס (435-337 לפנה"ס), דף שער בספרייה הלאומית ההגייה ביוונית: איסוקרַטס, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה). יעקב אבישי, אלף אישים, תל אביב: עמיחי, 1965, עמ' 51 ערך זה הוא קצרמר בנושא יוון העתיקה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פדרציית הכדורגל של קזחסטן

פדרציית הכדורגל של קזחסטן (בקזחית: Қазақстанның Футбол Федерациясы; ברוסית: Федерация Футбола Казахстана ידועה גם כהתאחדות הכדורגל הקזחית) היא הגוף המנהל את הכדורגל בקזחסטן. היא מנהלת את ליגות הכדורגל, ליגת העל הקזחית, הליגה הקזחית הראשונה, הגביע הקזחי, הסופר קאפ הקזחי וגם את נבחרת קזחסטן בכדורגל. מטה ההתאחדות נמצא באלמטי. התאחדות הכדורגל של הרפובליקה של קזחסטן (1992-2000) איחוד הכדורגל של קזחסטן (2000-2007) פדרציית הכדורגל של קזחסטן נוסדה בשנת 1992 עם הארגון מחדש של התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית (שנוסדה בשנת 1989). בשנת 1994 היא הפכה לחברה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. הקמתה סימנה את תחילת ארגונו של הכדורגל הקזחי על פי סטנדרטים בינלאומיים. מאז התפתחה פדרציית הכדורגל של קזחסטן להתאחדות הספורט הגדולה ביותר בקזחסטן. ענף הכדורגל בקזחסטן נחשב "המלך של הספורט", וכובש את המקום הראשון בהעדפות אוהדי ספורט. בשנת 1992 ערכה הפדרציה תחרויות ברמות מקצועית שונות, את ליגת העל הקזחית והגביע הקזחי. בעת היותה חברה, פדרציית הכדורגל של קזחסטן לא הורשתה להשתתף בתחרויות בינלאומיות רשמיות לנבחרות לאומיות, ולכן בסוף אמצע 1992 ואפריל 1994 היא השתתפה בתחרויות אזוריות, יחד עם חבריה לשעבר במרכז אסיה של ברית המועצות מאוזבקיסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן וטורקמניסטן. בשנת 1994 פדרציית הכדורגל של קזחסטן לבסוף התקבלה כחברה מלאה בפיפ"א ובקונפדרציית הכדורגל של אסיה. ההחלטה להצטרף לקונפדרציית הכדורגל של אסיה הוחלטה על ידי הצבעה. משחק הנבחרת הראשון עם קבוצה שמחוץ למרכז אסיה התקיים בחודש דצמבר 1995. באותה השנה אולג ליטוויננקו שמייצג את קזחסטן הוכר כשחקן הטוב ביותר באסיה (לחודש אוקטובר). בשנת 2000, פדרציית הכדורגל של קזחסטן נהייתה מועמדת לחברות באופ"א, והיא קיבלה את חברות המלאה שלה שנתיים מאוחר יותר. בשנת 2008, הפדרציה הקימה טורניר עד גיל 17 גדול, גביע קזחסטן הנשיאותי. נבחרת ספרד זכתה במספר הזכיות הרב ביותר לאחר שזכתה בשנת 2014 ובשנת 2015. אתר האינטרנט הרשמי של פדרציית הכדורגל של קזחסטן
שרה קונור

שרה ג'נט קונור (באנגלית: Sarah Jeanette Connor) היא דמות בדיונית בסדרת סרטי "שליחות קטלנית". היא מופיעה כפרוטגוניסט בשליחות קטלנית, שליחות קטלנית 2: יום הדין, שליחות קטלנית: ג'נסיס ובסדרת הטלוויזיה שליחות קטלנית: יומני שרה קונור. הדמות מתפתחת רבות במהלך הסרטים השונים, מעלמה במצוקה בסרט הראשון, לפושעת נמלטת המבצעת מעשי טרור, ללוחמת קשוחה ואמא המוכנה לעשות הכל כדי להגן על בנה ועל עתידו, ולבסוף מוצגת מחדש כגיבורה צעירה הנחושה לקחת שליטה על גורלה. היא גולמה בסרט הראשון והשני על ידי השחקנית לינדה המילטון, על ידי לנה הידי בסדרת הטלוויזיה, ועל ידי אמיליה קלארק בסרט החמישי - שליחות קטלנית: ג'נסיס. מעט מאוד ידוע על חייה של שרה לפני 12 במאי 1984. הסרט הראשון לא מספק מידע לגבי גילה או תאריך הלידה שלה, אם כי על פי התסריט המקורי היא הייתה בת 19. הסרט מתקיים ברובו סביב התאריכים ה-12–14 במאי, על סמך המידע הזה ועל סמך התסריט, ניתן להעריך כי שרה נולדה בין 15 במאי 1964 ל-11 במאי 1965. בסרט שליחות קטלנית 2, הפסיכולוג שלה מציין כי היא בת 29. בסרט עצמו בנה, ג'ון קונור היה בן 10 (נולד ב-28 בפברואר 1985). בהתאם למידע הזה תאריך הלידה של שרה הוא בין 1 במרץ 1965 ל-27 בפברואר 1967, דבר אשר הופך אותה לבת 17–19 בסרט הראשון. על המצבה של שרה המופיע בסרט שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות, מופיעים התאריכים 1959–1997. תאריך הלידה הזה הופך אותה לבת 24 או 25 במהלך הסרט הראשון. עם זאת, שרה וג'ון חיו שנים רבות "מתחת לרדר" של הרשויות, ככל הנראה בשימוש בזהויות בדויות. כמו כן קברה היה בעצם מחסן נשק וגופתה לא נמצאה שם. מותה תואר כתוצאה מלוקמיה, לאחר "יום הדין" המקורי (29 באוגוסט 1997). בשליחות קטלנית 3 משתנה גם גילו של ג'ון שהופיע בסרט השני מ-10 ל-13, ובכך מציג סתירות בתארוך של הסרטים שלא ניתן להשלים עם ציר זמן אחד. שרה קונור במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)