laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יפתח (אורטוריה, קריסימי)

יפתח (Jephte או Historia di Jephte) היא דוגמה חשובה לצורת האורטוריה של אמצע המאה ה-17 שחיבר ג'אקומו קריסימי בסביבות 1650 (כנראה 1648), על פי סיפורו של השופט יפתח מספר שופטים. היצירה תואמת למה שנחשב לצורת האורטוריה הקלאסית של ראשית תקופת הבארוק, לטקסט תנ"כי שנמסר בפי זמרים סולנים ומקהלה עם דברי קישור של קריין. הפרטיטורה היחידה מזמן חיבור האורטוריה היא לעוגב קונטינואו בלבד, אם כי יש ומתגברים אותו בכינורות וקונטרבס, שסימוכין לשימוש בהם קיימים ביצירות אחרות של המלחין. קריסימי ביסס את המוניטין שלו כאמן האורטוריה הלטינית בשנת 1650, כשחיבר את "יפתח", הנחשבת ליצירה המשובחת ביותר שלו בצורה זו. תאורטיקאי המוזיקה אתאנאזיוס קירשר הזכיר ב"מוזורגיה אוניברסליס" שלו את האורטוריה וציין את יכולתו של קריסימי להטות "את רוח המאזינים אל כל רגש שיחפוץ בו". גרסה של הנס ורנר הנצה משנת 1976 היא עיבוד ל-7 קולו סולו, מקהלה ב-6 קולות, חלילים, כלי הקשה ופיציקטו בכלי מיתר. A History of the Oratorio, vol. 1, Howard E. Smither, 1977 The Concise Oxford Dictionary of Music, 1996, Concise History of Western Music, ch. 9 Performance practice: a dictionary-guide for musicians, Roland John Jackson, p67 "Two problems in Carissimi's oratorio Jephte", Janet Beat, Music Review 34 (1973) 339-43 Carissimi's Tonal System and the Function of Transposition in the Expansion of Tonality, Beverly Stein, The Journal of Musicology, Vol. 19, No. 2 (Spring, 2002), pp. 264–305 אתר מוזיקה קלאסית של ד"ר ג'ימבו, מאמר על מוזיקה כוראלית אתר מוזיקה קלאסית של ד"ר ג'ימבו, מאמר על מוזיקה כוראלית
תאוריות התיוג

תאוריית התיוג היא תאוריה בקרימינולוגיה לפיה החברה מגיבה לכל פעולה חברתית, באמצעות הטלת תגית חיובית או שלילית על פעולה מסוימת והמבצע אותה. אם התגית תהיה חיובית, אזי שמבצע הפעולה יפנים את התיוג וינהג בדרך נורמטיבית ומקובלת בחברה נתונה. אם התגית תהיה שלילית אזי מבצע הפעולה יורחק מחברתו ותיחסם בפניו ההזדמנות לשוב לחברה הנורמטיבית, הוא יפנים את התגית השלילית וינהג בדרכים לא נורמטיביות כמו עבריינות. בקר קיטסוס ואריקסון - שטענו, שהחברה מתייגת את חבריה ופעולותיהם ללא ביסוס וצדק על סמך שיוך משפחתי, מוצא, גזע וקריטריונים נוספים שאינם בשליטתו של הפרט. שוהם - טען שהתיוג מתבסס על התנהגות מסוימת. לא יתייגו אדם סתם, אלא יש בסיס לתיוג חיובי או שלילי כלפיו. אדד - טען שפנייה לעבריינות תהיה תלויה בקרקע המכינה של הפרט. רק אם היא שלילית יפנה האדם לעבריינות. תאוריות התיוג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מפרץ מנילה

מפרץ מנילה (באנגלית: Manila Bay) הוא מעגן טבעי באי לוזון המשמש עבור נמל מנילה, הגדול שבנמלי הפיליפינים. המפרץ נחשב למעגן הטבעי הטוב ביותר בדרום־מזרח אסיה. אורך חופיו מגיע לכ־190 ק"מ. הוא נחשב לנקודה אסטרטגית עוד קודם לכיבוש הספרדי של הפיליפינים. המפרץ מחובר לאוקיינוס השקט, ומוקף משלשת עבריו באי לוזון. בפתח המפרץ נמצאים מספר איים, הגדול שבהם קורגידור. יחד עם איים נוספים מחלקים את פתח המפרץ לשנים – צפון ודרום. על המפרץ התנהלו מספר קרבות, ביניהם קרב ספרד-ארצות הברית ב-1898, ובמלחמת העולם השנייה נלחמו היפנים כנגד כוחות צבא ארצות הברית. המפרץ בעבר היה מכוסה ביער מנגרובים, אולם כיום עם ירידת איכות המים והתיעוש על גדותיו, רק חלק קטן מן היער נשאר, אולם מאמצים רבים לשימורו נעשים. מדיה וקבצים בנושא מפרץ מנילה בוויקישיתוף מפרץ מנילה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תאוריית השיקום של קרייסי

תאוריית השיקום של קריסי היא תאוריה בקרימינולוגיה לפיה ניתן לשקם עבריינים ולהחזירם למוטב באמצעות מסגרות מתאימות. התאוריה פותחה על ידי הסוציולוג והקרימינולוג האמריקאי דונלד קריסי (Donald Cressey) ב-1955. על פי התאוריה, כדי לשקם עבריינים יש להעבירם למסגרת מגורים נורמטיבית, בה יוצבו כלפיהם גבולות ויופעל פיקוח חברתי הדוק; מסגרות מתאימות לכך עשויות להיות פנימייה, משפחת אומנה, כפר נוער, בית חולים לבריאות הנפש ועבודות שירות ועוד. במסגרת זו יוכלו העבריינים לקבל סיוע כלכלי וסיוע ברכישת השכלה ומקצוע, עד שיתבססו ויוכלו לפרנס את עצמם. במהלך השהות במסגרת זו הם יוכלו לקיים מפגשים עם אנשים שעברו את השיקום בהצלחה, ולקבל עידוד להתמיד בתהליך. על פי התאוריה, חברי הקבוצה בכל מסגרת עשויים לקיים מפגשים קבוצתיים בהם ידונו בקשייהם ובדרכי התמודדות. לפי תאוריה זו, רק בעזרת פעילות שוטפת והתמדה יוכלו העבריינים להשתקם ולהימנע מעבריינות חוזרת. Donald Ray Cressey, David F. Luckenbill, Edwin Hardin Sutherland, Principles of Criminology ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תוכנית סחל"ב

תוכנית סחל"ב (סטודנטים חוברים לבתי הספר ולגנים) היא תוכנית מעורבות ארצית במסגרתה מלמדים סטודנטים לתואר ראשון בבתי ספר יסודי או בגני ילדים. התוכנית הוקמה ב-2003 על מנת ליישם את חוק עידוד מעורבות סטודנטים ביום חינוך ארוך. היא מיועדת לסטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה הלומדים תוכנית לימודים מלאה לתואר ראשון. נכון ל-2019 התכנית פועלת ב-200 בתי ספר. האגף לחינוך יסודי במשרד החינוך אחראי על התכנית והיא מופעלת על ידי זכיין שנבחר אחת למספר שנים. המפעיל הנוכחי הוא חברת "מרמנת". המשתתפים בסחל"ב זכאים למלגה תמורת התחייבותם להשתלב בפעילות חינוכית בבית ספר יסודי או גן ילדים בהיקף של 4 שעות שבועיות ואינם מועסקים באופן ישיר על ידי משרד החינוך. פר"ח תוכנית היל"ה תוכנית קרב למעורבות בחינוך התכנית באתר משרד החינוך אור קשתי, ירדן סקופ, הדו"ח שמשרד החינוך ניסה להסתיר: אחד מ-10 מורים הוא עובד קבלן, באתר הארץ, 14 ביוני 2013 הערכת תוכנית סחל"ב (עמ' 5), הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה)
פול סטול

פול סטול (באנגלית: Paul Stoll, נולד ב-14 בדצמבר 1985) הוא כדורסלן אמריקני-מקסיקני המשחק בעמדת הרכז בליברטדורס דה קרטרו. סטול נולד בלנסינג שבמישיגן. את קריירת הכדורסל שלו החל במכללת טקסס פאן-אמריקן שם שיחק בין השנים 2006–2008. בעונת 2011/12 סטול שיחק 23 משחקים בליגת העל הוונצואלית עם קבוצת חיגנטס דה גויאנה (Gigantes de Guyana), שם הוא העמיד ממוצעים של 17.6 נקודות, 6.8 אסיסטים, 4.3 חטיפות ו-2.2 ריבאונדים בכ-33 דקות למשחק. ב-2012 סטול חתם בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל בכדורסל. בעונת 2012/2013 סטול שיחק 26 משחקים בהם הוא תרם 14.4 נקודות, 5.4 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים ב-33.6 דקות בממוצע למשחק. בסיום עונתו היחידה בישראל זכה באליפות המדינה עם מכבי חיפה. כן היה שותף עם קבוצתו להפסד בגמר גביע המדינה למכבי תל אביב, תוך שהוא ביצע סדרת החלטות שגויות בדקות האחרונות של משחק הגמר. בקיץ 2013 חתם סטול בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי האיטלקית, ממנה עבר בקיץ 2015 לאבטודור סראטוב הרוסית. בנובמבר 2016, חתם סטול באוניקס קאזאן הרוסית, עד תום העונה. ב-7 במרץ 2018, חתם סטול בסרגוסה באסקט עד תום העונה. ב-18 ביולי 2018, חזר סטול לישראל. סטול חתם לעונה במכבי אשדוד באר טוביה, והתאחד עם מאמנו לשעבר, בראד גרינברג. בתום העונה נשארה אשדוד בליגה ואף כמעט העפילה במפתיע לפלייאוף, כשסטול מוביל את הליגה באיבודים וחטיפות. כמו כן התאפיינה עונתו של סטול בהתפרצויות רבות כלפי שופטים כשמספר פעמים הושעה ונקנס עקב התנהגותו. מדיה וקבצים בנושא פול סטול בוויקישיתוף פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר פיב"א פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) אור שקדי‏, פול סטול חתם לעונה אחת במכבי חיפה, באתר וואלה, 8 ביוני 2012 סנסציה: חיפה אלופה אחרי 79:86 על מכבי ת"א, באתר ONE‏, 13 ביוני 2013 מאור לוי, הקאמבק: פול סטול חתם במכבי אשדוד, באתר ynet, 18 ביולי 2018 עמית קרקו, ‏פול סטול יועמד לדין בפעם השלישית העונה, באתר ONE‏, 30 באפריל 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרן דור לדור

קרן דור לדור היא קרן שהוקמה על ידי ההסתדרות בשנת 1943 על מנת להבטיח מקורות קיום לחברי הסתדרות קשישים שלא יכלו לקיים את עצמם. מקור המימון של הקרן (בנוסף לרווחים מהשקעת ההון שנצבר בקרן) היה אחוז אחד מהכנסות המס האחיד ששילמו חברי ההסתדרות. הזכות לקבל מענק חודשי מן הקרן ניתנה לכל חבר הסתדרות שהגיע לגיל 70 שנה (נשים - 65 שנה) והפסיק את עבודתו, לאחר 12 שנים של חברות ותשלום מס אחיד להסתדרות (לעולים חדשים לאחר 10 שנות חברות). תשלום קיצבה זעומה זו נעשה על מנת להבטיח קיום מינימלי לקשישים, בתקופה בה טרם נוסד הביטוח הלאומי (1954) וטרם הוקמו קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. גיל הפרישה שנקבע בתקנון "דור לדור" נחשב גבוה, לאור תוחלת החיים הנמוכה שנצפתה באותה תקופה ובהתחשב בהרכב הצעיר של אוכלוסיית העובדים ומיעוט הקשישים באותה עת. לאחר זמן לא רב, לא הספיקו המקורות הדלים שעמדו לרשות הקרן להבטיח אף קיצבה זעומה לחברי ההסתדרות והקרן התחסלה בהדרגה (אולי סימן לעתיד לגבי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות, שהוקמו אף הן ללא מחשבה מספקת לגבי העתיד). לאחר התחלת פעולתו של המוסד לביטוח לאומי, סיפקה הקרן סיוע כספי סמלי לקשישים שהכנסתם היחידה היא קיצבת הזיקנה של הביטוח הלאומי. לאור התמעטות האמצעים שעמדו לרשות דור לדור ולנוכח הצרכים המתרחבים, הפכה הקרן למעשה להיות קרן עזרה סוציאלית לחבר ההסתדרות הנזקק, אשר ניתנה בהתאם לאפשרויותיה הכלכליות. רוב חברי ההסתדרות היו חברים גם בקרנות הפנסיה שלה או שנהנו מפנסיה תקציבית, דבר אשר שימש גם הסבר לחיסול פעולת הקרן. בשנת 1967 החליטה ההסתדרות לצרף את קרן "דור לדור" יחד עם קרן "מציב" לאחריות משען. דור לדור, באתר תנועת העבודה הישראלית
ישכר דב וייס

ר' יִשכר דֹב (בֶּריש) וייִס (וַיס) (כ"ב באב תרמ"ו, 23 באוגוסט 1886 – ב' בשבט ה'תשכ"ג, 27 בינואר 1963) היה עסקן ציבור, פעיל "המזרחי" ומנכ"ל משרד הדתות הראשון. וייס נולד בעיירה אלשו-ורצקה (ורצקי) שליד מונקאץ' שבהונגריה (באוקראינה המודרנית), בנם של רבקה מרים לבית רוזנברג ושמואל צבי בן הרב יצחק אייזיק וייס (אב"ד סבליאבה (סוואליווע) ובאחרית ימיו אב"ד במונקאץ', מחבר הספרים "בית יצחק" ו"דברי יצחק"). השתייך לחסידות ספינקה, שמייסדה והאדמו"ר הראשון שלה, רבי יוסף מאיר וייס, היה בן דוד של אביו. התחנך בחדרים ובישיבות הונגריה. היה הפעיל הציוני היחיד במשפחתו בת שלוש-עשרה הנפשות, ובזכות עלייתו לארץ, ניצל מן השואה. בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, שירת בצבא האוסטרו הונגרי. היה פעיל לאומי לפני קום המדינה ופעיל ציבור לאחריה. בשנת תרע"ב נדד לעיר סטניסלבוב שבגליציה ונישא לרבקה רחל בת רבי יעקב שומר, השתקע בעיר וכיהן שם כראש הקהילה. מגיל צעיר שאף וייס לעלות לארץ ישראל, והשתייך לתנועה הציונית. בשל התנגדות הוריו, נאלץ ללמוד עברית בחשאי, ולנדוד לסטניסלבוב. בהגיעו לשם, היה חסר אמצעים, ובלית ברירה השתמש בבית הכנסת כמחסה לילה. שם ביקש מהמתפללים שיעזרו לו במציאת שידוך, וכך הכיר את רבקה רחל ולאחר הסכמת אביה נישא לה. בחלוף השנים, כיהן שם כראש הקהילה והקים מוסדות חינוך עבריים. וייס היה חבר בהנהלת הוועד הלאומי היהודי במערב אוקראינה, חבר המועצה הארצית של המזרחי בגליציה המזרחית וראש המזרחי בסטניסלבוב. בשנת ה'תרפ"ה (1924/5) הוזמן לפתיחת האוניברסיטה העברית ובאותה שנה קנה חלקת אדמה בארץ לחלק מיהודי סטניסלבוב. וייס ייצג את המזרחי בקונגרסים הציוניים ה-15, ה-20 וה-22. בשנת ה'תרצ"ד (1933/4) עלה לארץ ישראל לבד בתור תייר על מנת לטפל בנושא האדמות של יהודי סטניסלבוב, והחליט לא לעזוב את הארץ. שהה בארץ באופן לא חוקי עד שאשתו ובנותיו יכלו לעלות באופן חוקי. בנו ישראל, קיבל אישור עלייה בשל שיוכו לתנועת נוער ציונית. התגורר תחילה בתל אביב, ולאחר מכן בירושלים. בשנותיה הראשונות של המדינה, כיהן וייס כמנכ"ל משרד הדתות הראשון, ולאחר מכן כיו"ר ועדת התלונות במשרד ראש הממשלה. כמו כן היה גזבר וחבר הנהלת מפעל התורה. וייס חיבר ספר ליקוטי פירושים לפרשיות השבוע, שלאחר מותו הודפס על ידי משפחתו בשני חלקים (רק החלק הראשון יצא לאור בהוצאה מסחרית, בעריכת חתנו מאיר מדן). בנוסף, הוא פרסם מאמרים תורניים. וייס היה אב לשלושה: ישראל וייס, לאה מדן (אשתו של הבלשן העברי מאיר מדן ואמם של הרבנים ברוך ויעקב מדן) ובלה עמירם. בסוד שיח התורה: לקט אמרים לפרשיות השבוע; הביא לדפוס: מאיר מדן, ירושלים: ר’ מס, 1966. (התוכן: בראשית–שמות) הכרך השני (ויקרא - במדבר - דברים) הודפס בכמות מצומצמת וחולק בין צאצאיו. 'על המחבר ועל ספרו', בתוך: ישכר דב ויס, בסוד שיח התורה (ירושלים 1966). דוד תדהר (עורך), "ישכר דב ויס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1771 דוד תדהר (עורך), "ישראל ויס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2783.
יושב ראש

יושב ראש (בראשי תיבות: יו"ר) הוא התפקיד הבכיר בוועד המנהל של ארגון, כגון דירקטוריון (במקרה של חברה) או פרלמנט (במקרה של מדינה). מקור המונח בתנ"ך (למשל, ספר איוב, פרק כ"ב, פסוק כ"ה: "אֶבֲחַר דַּרְכָּם וְאֵשֵׁב רֹאשׁ וְאֶשְׁכּוֹן כְּמֶלֶךְ בַּגְּדוּד כַּאֲשֶׁר אֲבֵלִים יְנַחֵם") והן כתרגום מילולי של המונח הגרמני המקביל (Vorsitzender), ושל המונח הלטיני praesidentum ‏(president באנגלית) - יושב מקדימה. בצירוף ה"א הידיעה מקובלות שתי הצורות: "היושב ראש" וגם "יושב הראש". במספר מדינות קומוניסטיות זה היה תוארו של מנהיג המדינה. דוגמה: שליט הרפובליקה העממית של סין, מאו דזה-דונג, כונה פעמים רבות "היושב ראש מאו". בארגון דמוקרטי יושב הראש נבחר בדרך כלל על ידי חברי הארגון. תפקידו הוא התוויית דרכו של הארגון וחלוקת הסמכויות בין חברי הוועד המנהל. בחברה יו"ר הדירקטוריון הוא לעיתים יושב ראש פעיל, המקדיש את כל זמנו לתפקיד זה, אך פעמים רבות זהו תפקיד הדורש רק חלק קטן מזמנו של היושב ראש. בישראל יושב ראש הדירקטוריון מנהל את ישיבות הדירקטוריון. במצב של שוויון בהצבעות בדירקטוריון נינתן ליו"ר הדירקטוריון קול הצבעה נוסף. בחברה פרטית, שניירות ערך שלה אינם נסחרים בבורסה, אין חובה למנות יושב ראש דירקטוריון. בחברה ציבורית, יו"ר הדירקטוריון אינו יכול לשמש גם כמנכ"ל החברה, אלא אם התקבל לכך אישור של האספה הכללית של בעלי המניות בחברה ברוב קולות של בעלי המניות שאינם בעלי שליטה בחברה. בראש הכנסת עומד יושב ראש הכנסת, המנהל את ענייניה, מופקד על שמירת כבודה, על הסדר בישיבותיה ועל קיום תקנונה. את יושב ראש הכנסת בוחרת הכנסת מבין חבריה. ראש (מנהיג) מנהל כללי נשיא פטיש יושב ראש מדיה וקבצים בנושא יושב ראש בוויקישיתוף יושב הראש או היושב ראש?, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏16 בספטמבר 2010 דוגמה: Quotations from Chairman Mao Tse-tung סעיף 96 לחוק החברות סעיף 107 לחוק החברות סעיף 94(ב) לחוק החברות סעיף 95 לחוק החברות סעיף 121 לחוק החברות יושב ראש הכנסת, באתר הכנסת סעיף 20 לחוק יסוד: הכנסת ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-חיאת (עיתון)

אל-חיאה (الحياة; בערבית: "החיים") הוא עיתון בשפה הערבית היוצא לאור בלונדון. העיתון, הנמצא בבעלות סעודית ובעל גישה פאן-ערבית, מודפס סימולטנית בלונדון, ריאד, פרנקפורט, קהיר, בחריין, ביירות וניו יורק ויוצא לאור מדי יום בכ-200 אלף עותקים. אל-חיאת נפוץ מאוד בקרב הקהילות הערביות הגולות ובעולם הערבי בכלל. המערכת נוקטת על פי רוב גישה ליברלית מזו המקובלת בעיתונות הערבית היוצאת לאור במדינות ערב עצמן ומקובלים בו דברי ביקורת על המשטרים הערביים ועל חיי האזרח הערבי במדינות המזרח התיכון. אל-חיאת נהנה ממוניטין בינלאומי גבוה וכלי תקשורת מערביים מרבים לצטט ממנו. מנהיגים ערביים רבים וכן אינטלקטואלים ערבים רבים, בוחרים להעניק ראיון בלעדי לאל-חיאת, כל אימת שברצונם לבשר על דבר מה בעל נגיעה למערב או לפוליטיקה הפאן-ערבית. העיתון, אשר נוסד בביירות ב-28 בינואר 1946, הפך במהרה לעיתון מוביל בעולם הערבי. המוציא לאור של העיתון ועורכו הראשי, היה כאמל מרווה. מרווה נרצח בידי מתנקשים ב-16 במאי 1966. השלטונות בלבנון עצרו מספר אנשים והעמידו לדין מספר חשודים תומכי נאצר ברצח אשר ראו ב"אל חיאת" "אויב הלאומנות הערבית, אנטי סוציאליסט ומשתף פעולה עם האמפריאליזם". העיתון המשיך לראות אור בביירות במשך עשר שנים נוספות עד למלחמת האזרחים בלבנון, אולם קרנו ירדה וקרנו של א-נהאר עלתה. בשנת 1988 הושק אל חיאת מחדש, הפעם מלונדון והפך עד מהרה לעיתון הבינלאומי המוביל בשפה הערבית. מדיה וקבצים בנושא אל-חיאת בוויקישיתוף אל-חיאת, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר אל-חיאת (ערבית) אתר אל-חיאת באנגלית תפוצת העיתון "Statistics on the Arab Media" (PDF). Arab Reform Bulletin. נבדק ב-25 באפריל 2011. {{cite journal}}: (עזרה) ריאקציונית בפי הקומוניסטים - מחריף המשבר בארצות ערב , קול העם, 13 בינואר 1950 תחזית קודרת על עתיד הליגה הערבית, חרות, 11 בספטמבר 1960 הפחד מפני הזרוע היהודית גובר אצל המושלמים, המשקיף, 29 בדצמבר 1948 נרצח עורך אל חיאת, דבר, 18 במאי 1966 מעצרים בביירות, דבר, 3 ביוני 1966 שמואל שגב, ביירות: קאהיר חידשה, מעריב, 28 ביוני 1966 טוביה שמוש, וידויו של חטוף, דבר, 29 ביולי 1974 ערך זה הוא קצרמר בנושא עיתונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לאראמי (ויומינג)

לאראמי (באנגלית: Laramie) בירת מחוז אולבני במדינת ויומינג בארצות הברית והעיר היחידה במחוז כולו. נכון למפקד האוכלוסין של שנת 2019, מתגוררים בעיר 32,711 תושבים (מתוך 38,299 תושבי המחוז כולו). שטח העיר 46 קמ"ר וגובהה 2,184 מטר מעל פני הים. העיר נקראת על שמו של מגלה ארצות וצייד צרפתי-קנדי בשם ז'ק לה-ראמי שהלך לאיבוד באזור. על שמו נקרא גם הנהר העובר בסמוך לעיר, רכס הרים, מחוז במדינה ומבצר צבאי של צבא ארצות הברית. לה-ראמי הוא הצייד המונצח ביותר בארצות הברית, למעט ג'ים ברידג'ר. העיר הוקמה במהלך העשור השישי של המאה ה-19, כחלק מהקמת קו הרכבת חוצה היבשת הראשון, על ידי חברת יוניון פסיפיק. כיום, בעיר ממוקמת אוניברסיטת ויומינג, האוניברסיטה הציבורית היחידה במדינה. שמה של העיר התפרסם בעקבות הירצחו של מת'יו שפרד, הומוסקסואל ופעיל למען זכויות האזרח שהוכה למות בלילה שבין ה-6 ל-7 באוקטובר 1998. מדיה וקבצים בנושא לאראמי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאראמי (באנגלית) לאראמי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
השבוע שלי עם מרילין

השבוע שלי עם מרילין (באנגלית: My Week with Marilyn) הוא סרט דרמה בריטי. הסרט מבוסס על שני הספרים של קולין קלארק המספרים על ההתרחשויות מאחורי הקלעים של הסרט "הנסיך ונערת השעשועים" משנת 1957 בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. ויליאמס זכתה בפרס גלובוס הזהב על משחקה בסרט ובנוסף הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט מספר על קולין קלארק הצעיר אשר מחליט לפתח קריירה בתחום הקולנוע ולשם כך הוא נוסע ללונדון. לאחר קושי בלמצוא עבודה בתחום הוא נשכר בתור עוזר במאי שלישי לסרט חדש בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. קלארק שמח לבצע את המטלות הנחותות ביותר רק כדי להיות חלק מעולם הקולנוע. במהלך עבודתו בסרט הוא נחשף ליחסיהם של המפיקים למונרו אשר מנסה להצליח בתור שחקנית רצינית ולעומת זאת כל אנשי ההפקה רואים בה לא יותר מבלונדינית שטחית. הוא מתחבר למרילין ומצליח לעודד אותה במהלך הצילומים ולאחר שהוא שומע אותה ואת בעלה ארתור מילר, באמצע ריב. מישל ויליאמס בתפקיד מרילין מונרו אדי רדמיין בתפקיד קולין קלארק קנת בראנה בתפקיד לורנס אוליבייה אמה ווטסון בתפקיד לוסי דאגריי סקוט בתפקיד ארתור מילר דומיניק קופר בתפקיד מילטון גרין ג'וליה אורמונד בתפקיד ויוויאן לי דרק ג'קובי בתפקיד אוון מורשד ג'ודי דנץ' בתפקיד דיים סיביל ת'ורנדייק זואי ואנאמייקר בתפקיד פאולה סטרסברג מדיה וקבצים בנושא השבוע שלי עם מרילין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של השבוע שלי עם מרילין "השבוע שלי עם מרילין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "השבוע שלי עם מרילין", באתר נטפליקס "השבוע שלי עם מרילין", באתר AllMovie (באנגלית) "השבוע שלי עם מרילין", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "השבוע שלי עם מרילין", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "השבוע שלי עם מרילין", באתר Metacritic (באנגלית) "השבוע שלי עם מרילין", באתר אידיבי "השבוע שלי עם מרילין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://boxofficemojo.com/movies/?id=myweekwithmarilyn.htm
קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי

קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי (באנגלית: National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty, ידוע בשם: הקרן הלאומית; National Trust) היא ארגון שימור הפועל באנגליה, בוויילס ובצפון אירלנד (הקרן איננה פועלת בסקוטלנד, שלה יש קרן עצמאית). כשהוקמה הקרן, ב-12 בינואר 1895, הייתה הראשונה מסוגה. במקור הקרן הייתה מוסד ללא כוונת רווח, אך מאוחר יותר בסדרה של צווים (בין השנים 1907–1970) הפכה הקרן למוסד ממשלתי רשמי. הקרן ממשיכה להחשב כמלכ"ר לעניין פטורי מס לתורמים לה. הקרן הפכה לבעלת עוצמה וחשיבות בתקופת כהונתו של ג'ון ביילי, בין השנים 1924–1931. ביילי, שהיה פובליציסט ונואם מעולה, שכנע תורמים רבים ובעלי הון והשפעה רבה לחזק את הקרן, הן בתמיכה פיננסית והן בתרומת נכסים לקרן. היקף רווחיה של הקרן בשנת 2010 עמד על 406 מיליון לירה שטרלינג, מתוכם 125 מיליון בדמי רישום שנתיים. בנוסף, הזרוע העסקית של הקרן הרוויחה באותה שנה 54.7 מיליון ליש"ט נוספים. בנוסף הקרן מתוחזקת על ידי מתנדבים רבים, כשבאותה שנה התנדבו בקרן 3.5 מיליון שעות, בשווי מוערך של כ-29 מיליון ליש"ט נוספים. הוצאות הקרן לעומת זאת באותה שנה עמדו 177.4 מיליון ליש"ט עבור תחזוקת נכסי הקרן, ועוד 100 מיליון בפיתוח. בקרן מועסקים (נכון ל-2010) 4,964 עובדים. ברשות הקרן למעלה מ-200 בתי אחוזה, 12,567 ציורי שמן (כולל דיוקן עצמי של רמברנדט), 2,550 קמ"ר של שטחים פתוחים ונכסים רבים אחרים. אזור יופי טבעי יוצא דופן הפארקים הלאומיים של הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי (באנגלית) קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, ברשת החברתית פייסבוק קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, ברשת החברתית אינסטגרם קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נשיא קפריסין הצפונית

נשיא הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (בטורקית: Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti Cumhurbaşkanı) הוא ראש המדינה של צפון קפריסין. משרת הנשיא קיימת במדינה מאז הקמתה, ב־15 בנובמבר 1983. הבחירות לנשיאות נערכות אחת לחמש שנים. כדי להיבחר נדרש המועמד להיות מעל גיל שלושים ולהשיג בבחירות מחצית מהקולות, אחרת נערך סיבוב בחירות שני. קפריסין הצפונית היא דמוקרטיה נשיאותית למחצה, ולצד הנשיא מכהן במדינה ראש ממשלה. מדיה וקבצים בנושא נשיא קפריסין הצפונית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא קפריסין הצפונית ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רומני (עיר)

רוֹמְנִי (באוקראינית: Ромни́, ברוסית: Ромны́) היא עיר במחוז סומי שבצפון אוקראינה, על גדות נהר רומאן, כ-105 קילומטרים מעיר המחוז סומי. בשנת 2013 התגוררו בעיר 44,184 תושבים. היישוב נוסד ככל הנראה כאתר מבוצר על הגדה התלולה של נהר הסולה בשנת 988 ונחשב אחד היישובים העתיקים ברוס של קייב. העיר מוזכרת לראשונה במסמך של ולדימיר השני משנת 1096, בשם romus (משמעות השם בליטאית: "שקט"). בשנת 1239 נכבשה על ידי המונגולים. בשנת 1369 נכבשה על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1569 בעקבות איחוד לובלין נהפכה לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1708 נפלה העיר בידי השוודים. בשנת 1781 העניקה הצארינה קטרינה הגדולה זכויות עיר לרומני. בסוף ימיה של האימפריה הרוסית התקיימה בעיר קהילה יהודית, בין חבריה נמנו הפעילים הציוניים חיים ארלוזורוב בנו של הרב אליעזר ופנחס רוטנברג. ברבנות העיר כיהנו הרב אליעזר ארלוזורוב (1863–1891), הרב יעקב קריצ'בסקי מ-1867, ומ-1887 הרב שניאור זלמן מרדכי נובקובסקי[דרושה הבהרה], ומ-1901 עד 1921 הרב חיים ישעיה שניאורסון בן הרב שלום דובער שניאורסון מרצ'יצה. בשנת 1920 למדו 600 ילדים בבית הספר היהודי ביידיש. ב-1928 למדו 90 ילדים בחדרים שהתקיימו בעיר. בין 1925 ל-1928 התקיימה בעיר ישיבה מחתרתית של חסידות חב"ד בראשות הרב יעקב גור אריה. בלחץ השלטונות, בתי כנסת התחילו להיסגר בשנות ה-30 והאחרון נסגר ב-1938. בספטמבר 1941 העיר נכבשה על ידי חיילי גרמניה הנאצית, שהקימו בעיר גטו ליהודי העיירה (אם כי רבים מהם נמלטו מזרחה). בגטו הוקם יודנראט וכל היהודים אולצו ללבוש סימני הכר מיוחדים. ב-10 בנובמבר 1941, כל 1,223 תושבי הגטו נרצחו. חלק מיהודי רומני לפני המלחמה הצליחו לברוח מזרחה ובסוף המלחמה חזרו לעיר. בשנת 1947 הקהילה היהודית הוקמה מחדש כקהילה רשומה, שמרכזה בבית כנסת ברחוב לונצ'רסקי 13. מניינים התקיימו כל יום, כשביום חול בין 10 ל-15 מתפללים ובשבתות וחגים 60–70. מ-1951 התפילות התקיימו בבית מושכר של משפחת ארונוב בסימטת קירוב השנייה. כרבני הקהילה בתקופה הזאת שימשו ברקו גרצ'וקוב עד 1952, משה רובינסקי עד 1958 וקוטליאר מ-1958. משנת 1959 הקהילה התפקדה כלא רשומה. בשנת 1959 מספר היהודים היה קצת פחות מ-1000.(כ-3% מאוכלוסיית העיר). לאחר התפרקות ברית המועצות נשארו בעיר קרוב ל-100 יהודים. הקהילה נרשמה כחברה באיחוד הקהילות של אוקראינה בשנת 1999, כשבתפקיד היו"ר כיהן שלמה בלובשטיין. משנת 2000 עד שנת 2011 עמדה בראש הקהילה ילנה גוריאינובה. מאז עלייתה לישראל עומד בראש הקהילה לב טריגר. לקהילה אין בית כנסת פעיל. הרב יחיאל שלמה לויטנסקי, רב אזורי למחוז סומי באוקראינה, מבקר מדי פעם בעיר ומעביר בה שעורים ופעילות. בשנת 1803 התגוררו בעיר 127 יהודים. ובשנת 1847 התגוררו בה 759 יהודים. ובשנת 1897 היו בה 6,378 יהודים, שהיוו 28.3% מהאוכלוסייה. להלן טבלת האוכלוסייה היהודית ברומני: קתדרלת הרוח הקדושה – נבנתה בשנת 1735 בסגנון הבארוק, מגדל הפעמון נבנה ב-1780 כנסיית העלייה – נבנתה בשנים 1795–1801 אנדרטה למשורר טאראס שבצ'נקו משנת 1918 מרכז העיר Ascension Church in Romny בניין הכנסים הסמינר הקודם בעיר הכנסייה הרומית הקתולית בעיר בניין המסחר הקודם כיכר השוק ברומני בניין בית החולים ההיסטורי תחנת אוטובוס ברומני אתר האינטרנט הרשמי של רומני (באוקראינית ובאנגלית) רומני, באתר "מורשת יהדות אוקראינה" רומני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רומני (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית האתר של יעקב ילקין ספר צאצאי אדמו"ר הזקן האנציקלופדיה האלקטרונית היהודית ברוסית. איחוד הקהילות של אוקראינה לפי אתר מורשת יהדות אוקראינה
פסרל

פסרל (לוקסמבורגית: Passerelle), הידוע גם כויאדוקט לוקסמבורג, הוא גשר קשתות בעיר לוקסמבורג, בירת לוקסמבורג. הגשר נטוי בגובה של 45 מטרים מעל ערוץ נהר הפטרוס (Pétrusse). הוא מוביל תנועה מדרום לצפון אל שדרת פרנקלין דלאנו רוזוולט שבמרכז העיר. אורכו הוא 290 מטרים ורוחבו 5.5 מטרים, ובו 24 קשתות בעלות רוחב של 8 עד 15 מטרים. הגשר, המכונה על ידי תושבי העיר "הגשר הישן", תוכנן על ידי המהנדסים אדואר גרנייה ואוגוסט לטלייה. הוא נבנה בין השנים 1859–1861, על מנת לחבר את מרכז העיר אל תחנת הרכבת החדשה של העיר, שנבנתה מדרום לו. בהדרגה התברר כי רוחבו המצומצם איננו מספיק להובלת התנועה אל מרכז העיר, ולכן נבנה ממערב לו גשר אדולף - המכונה "הגשר החדש" - אשר הושלם בשנת 1903. מדיה וקבצים בנושא פסרל בוויקישיתוף פסרל באתר Structurae