laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדגל האדום

הדגל האדום הוא דגל מהפכני, בעיקר כאשר מדובר במהפכות על רקע סוציאליסטי. דגל זה הוא אדום בלא צבעים נוספים עליו - והוא מזוהה בתודעה הציבורית בעיקר עם הקומוניזם. החל מהמאה ה-14 נהגו ספינות נורמניות להניף דגלים אדומים כדי לסמל שהם לא ייקחו שבויים. במאה ה-17 החלו ספינות שודדי ים להניף דגלים אלה (הנוהג היה להניף את דגל הגולגולות כדי להפחיד את הספינות הנשדדות על מנת שייכנעו, ורק אם לא נכנעו הניפו "דגל אדום" כדי להראות שלאחר תפיסתה של הספינה השודדים לא ישאירו בחיים את השבויים). בהמשך הפך הדגל לסמל של מוכנות לקרב - ולסמל של התנגדות. נהגו להניף אותו בטירות ובערים שבמצור על מנת לסמל שהעיר או הטירה לא תיכנע לצרים. משמעות מהפכנית ניתנה לדגל רק במאה ה-18. בשנת 1797 בעת מרד של מלחי הצי המלכותי הבריטי על האוניה נור שאירע בפתח נהר התמזה, הניפו המורדים את הדגל האדום על מנת לסמל שלא ייכנעו. לאחר אירוע זה הפך הדגל לסמל של מרידה. במהפכה של 1848 בצרפת הניפו המורדים את הדגל האדום, שהפך מאוחר יותר (1871) לסמל הקומונה הפריזאית ובהמשך לסמל הסוציאליסטי. בעקבות הפגנות האחד במאי ב-1886 בארצות הברית, שהסתיימו במותם של כ-60 מפגינים ו-7 שוטרים, הפכה התנועה הסוציאליסטית את הדגל האדום לסמלה הרשמי, לזכר "דם מעמד הפועלים שנשפך". ובעקבות זאת, הוזכר הדגל האדום בשירי מחאה ומהפכה רבים, כגון דגל אדום, קדימה ועל בריקדות. לאחר מהפכת אוקטובר אומץ הדגל האדום, שעליו סמל הפטיש והמגל, כדגל ברית המועצות והתנועה הקומוניסטית. הכוכב האדום הפטיש והמגל דגל ברית המועצות קומוניזם דגל הרפובליקה העממית של סין מדיה וקבצים בנושא הדגל האדום בוויקישיתוף
יאן אורט

יאן הנדריק אורט (בהולנדית: Jan Hendrik Oort;‏ 28 באפריל 1900 – 5 בנובמבר 1992) היה אסטרונום הולנדי, מחלוצי מדע הרדיו-אסטרונומיה. אורט נולד בעיר פרנקר בפריסלנד ולמד באוניברסיטת חרונינגן. נושא הדוקטורט שלו היה The stars of high velocity. בשנים 1922–1924 עבד באוניברסיטת ייל. בשנת 1927 הוא אימת את תאוריית התנועה הסיבובית של שביל החלב. בשנת 1935 התמנה לתפקיד פרופסור במצפה הכוכבים של אוניברסיטת ליידן. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא היה בין חלוצי תחום חדש באסטרונומיה - רדיו-אסטרונומיה. בתמיכתו ובהנחיותו נבנה רדיו-טלסקופ ב-Dwingeloo שבמזרח הולנד. בשנת 1970 נבנה רדיו-טלסקופ נוסף בווסטברוק. הוא כולל 12 טלסקופים קטנים. בשנת 1946 הוא קיבל מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה. בשנים 1958–1961 היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. בשנת 1987 קיבל את פרס קיוטו. נפטר בליידן בגיל 92. 1924 - גילוי קבוצת כוכבים באזור שביל החלב אך מחוץ לטבעת הראשית. 1927 - ביצוע חישובים המוכיחים שמרכז שביל החלב נמצא 19,200 שנות אור מכדור הארץ. הוכחה שמסת שביל החלב גדולה פי 100 מיליארד ממסת השמש. 1950 - מציע תאוריה לפיה כל כוכבי השביט יוצאים ממקום מסוים במערכת השמש - עננת אורט מצא שאור מערפילית הסרטן הוא אור מקוטב מדיה וקבצים בנושא יאן אורט בוויקישיתוף יאן אורט, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה קורות חיים ונתונים נוספים biography/Jan-Oort יאן אורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תומאס אטווד

תומאס אטווד (באנגלית: Thomas Attwood; ‏23 בנובמבר 1765 - 24 במרץ 1838) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי. אטווד נולד בלונדון, בן לנגן בתזמורת המלכותית. בגיל תשע הצטרף למקהלת הקאפלה המלכותית. בשנת 1783 נשלח ללמוד מחוץ לאנגליה במימון הנסיך מוויילס (בהמשך ג'ורג' הרביעי), שהתרשם לטובה מכישורי הנגינה שלו בצ'מבלו. אחרי שנתיים בנאפולי, המשיך אטווד לווינה, שם היה לאחד מבחירי תלמידיו של מוצרט. בשובו ללונדון בשנת 1787 החזיק לזמן קצר במשרת נגן בהרכב הקאמרי של הנסיך מוולס. ב-1796 נבחר לנגן העוגב של קתדרלת סנט פול ובאותה שנה היה למלחין הקאפלה המלכותית. קשריו עם חצר המלוכה התחזקו עוד יותר הודות למינויו למורה למוזיקה לדוכסית מיורק ובהמשך, לנסיכה מוויילס. להכתרת ג'ורג' הרביעי חיבר את מזמור התפילה "שמחתי". המלך, שהסיר את חסדו ממנו לשנים אחדות מחמת קשריו עם הנסיכה מוויילס, האיר אליו שוב פנים ומינה אותו ב-1821 לנגן עוגב בקאפלה הפרטית שלו בברייטון. זמן קצר לאחר ייסוד האקדמיה המלכותית למוזיקה, בשנת 1823, נבחר אטווד לאחד ממוריה. כמו כן היה אחד החברים המקוריים באגודה הפילהרמונית המלכותית, שנוסדה בשנת 1813. הוא כתב את המזמור O Lord, Grant the King a Long Life, שבוצע בהכתרת ויליאם הרביעי, ועסק בחיבורה של יצירה דומה להכתרת המלכה ויקטוריה כשמת בביתו בצ'לסי, לונדון, ב-24 במרץ 1838. אטווד נקבר מתחת לעוגב בקתדרלת סנט פול. חיבוריו של אטווד, שניכרת בהם השפעת מורו מוצרט, נשכחו ברובם הגדול, פרט לכמה מזמורים קצרים, בהם "O God who by the leading of a star",, "Teach me, O Lord" ."Turn Thy face from my sins" ,"Come, Holy Ghost. תומאס אטווד היה מורם של ג'ון גוס, צ'יפריאני פוטר ובן-סנדקותו תומאס אטווד ולמיזלי, ובשנותיו האחרונות התיידד עם מנדלסון. Psalm 50 Anglican Chant by King's College Choir תוכן הערך הזה לקוח מן האנציקלופדיה בריטניקה מהדורת 1911, שהיא נחלת הציבור. Nicholas Temperley: "Attwood, Thomas", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed 28 June 2005), http://www.grovemusic.com ניקולאס טמפרלי: "אטווד, תומאס", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי תומאס אטווד, באתר MusicBrainz (באנגלית) תומאס אטווד, באתר Discogs (באנגלית)
מירי חנוך

מירי חנוך (נולדה ב-17 בנובמבר 1966) היא עיתונאית, סופרת ותסריטאית ישראלית. שירתה בצה"ל ככתבת בבִטאון חיל האוויר, החלה ללמוד בבית צבי אך עזבה באמצע. כתבה ב"דבר" וב"על המשמר", ערכה את עמודי התרבות במקומון "תל אביב" וחיברה תסריטים לתוכניות טלוויזיה. הייתה נשואה לחבר להקת תיסלם צוף פילוסוף, ולשניים שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית ליה פילוסוף. בשנת 2005 נישאה לשף אייל שני, ולהם בת אחת. כיום היא מלמדת כתיבה בפקולטה לתקשורת במכללה למנהל. בשנת 2003 הוציאה את הספר "להורים שלום" (הוצאת כתר) שהיה אוסף של טורים שהתפרסמו בין השנים 1999–2000 בעיתון "עכבר העיר". הספר עוסק בחוויות הלידה וההורות. משנת 2005 ועד 2009 כתבה את טור האוכל של "הארץ" יחד עם בעלה השף אייל שני. בשנת 2008 השתתפה חנוך בסרט הדוקומנטרי "פיצה באושוויץ" בהפקתה של אסנת טרבלסי, בו יצאה עם אביה ניצול השואה דני חנוך, ואחיה, שגי חנוך, למסע שורשים בפולין. הסרט הוקרן בערוץ 8 ביום השואה 2009. במהלך 2009 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "מחוברות", ששודרה בערוץ HOT3 במהלך החודשים יולי-אוגוסט 2009. ב-2010 הנחתה את התוכנית "דיבור חדיש" בערוץ 8 לצד אסף הראל. בשנת 2010 יצא לאור ספרה "מה כל כך מצחיק בפאני" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. בשנת 2014 עלתה בקאמרי ההצגה "דג מוסר" שכתבה חנוך, אך נחלה כישלון וספגה ביקורות קשות. מירי חנוך, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות מירי חנוך, מירי חנוך | אלפרד והעיר הגדולה, באתר הארץ, 24 באפריל 2009 פיצה באושוויץ, טרבלסי הפקות פיצה באושוויץ, הסרט המלא, ynet אודות מירי חנוך במחוברות, ynet קטע בהשתתפות מירי חנוך מהסדרה מחוברות, סרטון באתר יוטיוב יונתן יבין, דרך אם, באתר הארץ, 11 ביולי 2003 יוני בינרט, ערב חדש, באתר nrg‏, 14 בינואר 2010 נועה לימונה, "מה כל כך מצחיק בפאני" מאת מירי חנוך, מצחיקונת, באתר הארץ, 14 באפריל 2010 יאיר נתיב, ‏"השואה דפקה את המשפחה שלי עד העצם האחרונה", באתר ‏מאקו‏, 4 באפריל 2013 מירי חנוך בוחרת חמישה מקומות אהובים בירושלים באתר חמש יחידות, אוקטובר 2015 מלי זיידמן, ארוחה זוגית: מירי חנוך ואייל שני מדברים אהבה, באתר nrg‏, 6 באפריל 2010 ניר סלונים, ‏"דג מוסר": זה לא כל כך נעים לראות קומדיה לא מצחיקה, באתר ‏מאקו‏, 9 באפריל 2014 מאיה נחום שחל, ביקורת הצגה: "דג מוסר", תיאטרון הקאמרי, באתר כלכליסט, 7 באפריל 2014 מיכאל הנדלזלץ, "דג מוסר": דוחה, עלוב, עצוב, באתר הארץ, 2 במאי 2014 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סונאטת קרויצר

האם התכוונתם ל... סונאטת קרויצר (בטהובן) – סונאטה לכינור מס' 9 בלה מז'ור, מאת בטהובן (אופוס 47 שלו) סונאטת קרויצר (טולסטוי) – נובלה מפורסמת מפרי עטו של טולסטוי, ששמה שאוב מ"סונאטת קרויצר" של בטהובן סונאטת קרויצר (יאנאצ'ק) – רביעיית מיתרים מס' 1 מאת לאוש יאנאצ'ק; את ההשראה ליצירה שאב יאנאצ'ק מן הנובלה של לב טולסטוי
צ'ובשית

צ'ובשית (Чӑвашла ‏- IPA: ‏[ʨəʋaʂˈla]) היא שפה טורקית המדוברת במזרח החלק האירופי של רוסיה, בעיקר בצ'ובשיה ובאזורים סמוכים. זוהי השפה הרשמית של העם הצ'ובשי, המונה כ-2 מיליון איש. כתיבתה נעשית באלפבית קירילי, ומשתמשת בכל האותיות הכלולות באלפבית הרוסי, בתוספת 4 אותיות משלה: Ӑ, Ӗ, Ҫ ,Ӳ. צ'ובשית היא שפת האם של הצ'ובשים וגם שפה רשמית ברפובליקת צ'ובשיה‏. 86% מבני העם הצ'ובשי ו-8% מהעמים האחרים המתגוררים בצ'ובשיה דוברים צ'ובשית לפי מפקד האוכלוסין של רוסיה ב-2002. חרף זאת, ואף שהשפה נלמדת בבתי ספר ולעיתים נעשה בה שימוש באמצעי התקשורת, היא נחשבת לשפה בסכנת הכחדה. זאת מכיוון שהשפה הרוסית שלטת ברוב תחומי החיים ורק מעט מהילדים הלומדים שפה זו עשויים להשתמש בה בעתיד. .Čaušević, Ekrem (2002). "Tschuwaschisch." in: M. Okuka (ed.)). Lexikon der Sprachen des europäischen Ostens. Klagenfurt: Wieser (Enzyklopädie des europäischen Ostens 10), pp. 811–815 Johanson, Lars & Éva Agnes Csató, ed. (1998). The Turkic languages. London: Routledge. Johanson, Lars (1998). "The history of Turkic." In: Johanson & Csató, pp. 81–125 Johanson, Lars (1998). "Turkic languages." In: Encyclopaedia Britannica. CD 98. Encyclopaedia Britannica Online, 5 sept. 2007 Johanson, Lars (2000). "Linguistic convergence in the Volga area." In: Gilbers, Dicky & Nerbonne, John & Jos Schaeken (ed.). Languages in contact. Amsterdam & Atlanta: Rodopi. (Studies in Slavic and General linguistics 28.), pp. 165–178. Johanson, Lars (2007). Chuvash. Encyclopedia of Language and Linguistics. Oxford: Elsevier. Krueger, John (1961). Chuvash Manual. Indiana University Publications. Paasonen, Heikki (1949). Gebräuche und Volksdichtung der Tschuwassen. edited by E. Karabka and M. Räsänen (Mémoires de la Société Finno-ougrinenne XCIV), Helsinki. Петров, Н. П. (2001). Чувашская письменность новая / Н. П. Петров // Краткая чувашская энциклопедия. – Чебоксары, 2001. – С. 475-476 Chuvash-Russian Web-Dictionary Chuvash People's Site, in Chuvash, English, Esperanto and Russian Nutshell Chuvash, by András Róna-Tas Chuvash people and language by Éva Kincses Nagy, Istanbul Erasmus IP 1- 13. 2. 2007 Chuvash manual online צ'ובשית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Ethnologue report for Chuvash http://www.perepis2002.ru/ct/doc/TOM_04_06.xls (ברוסית) Zheltov, Pavel. An Attribute-Sample Database System for Describing Chuvash Affixes UNESCO RED BOOK ON ENDANGERED LANGUAGES: EUROPE by Tapani Salminen. Last updated 22 September 1999
נס כחול

נס כחול (Blue Ensign) הוא דגל, אחד מן הדגלים הבריטיים, אשר בשימוש על ידי טריטוריות ומדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית או אשר עודן מקושרות לממלכה המאוחדת. השימוש נעשה בדגל חלק או "מוכתם" בסמל או שלט אצולה. סיפור התפתחותו של הנס הכחול הוא למעשה סיפור התפתחותו של דגל הממלכה המאוחדת. מקורו של הדגל הוא מן המאה ה-16 כאשר בקנטון הדגל הופיע צלב ג'ורג' הקדוש (דגל אנגליה) ושדה בצבע כחול כהה. חוקי האיחוד של 1707 איחדו בין סקוטלנד, אנגליה וויילס לממלכת בריטניה הגדולה ועיבדו נס כחול חדש אשר בו שובץ דגל האיחוד בקנטון. עם אישורו של חוק האיחוד 1800, צורפה אירלנד לממלכה המאוחדת וצלב פטריק הקדוש צורף גם הוא לדגל האיחוד וכמובן לקנטון הנס הכחול (מה-1 בינואר 1801). הנס הכחול המודרני של הממלכה המאוחדת נס בריטניה הכחול 1707 - 1801 נס אנגליה הכחול 1620-1707. קודם לזה ארגון שנעשה לצי המלכותי בשנת 1864 שימש נס כחול כדגלם של אחת משלוש השייטות של הצי המלכותי. "השייטת הכחולה" שסיירה באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי. כיום נס כחול (בלא סמל עליו) עדיין משמש דגלם של חיל המילואים של הצי המלכותי הבריטי. בעוד שנס אדום שימש לכלי שיט מסחריים בריטיים, נס כחול שימש לכלי שיט צבאיים, אולם הותרו שני יוצאים מן הכלל: אוניות סוחר בריטיות אשר רוב המלחים ואנשי הצוות שלהם היו בעברם אנשי הצי המלכותי, והם שרתו בחיל המילואים של הצי הבריטי. האישור להניף את נס הצי הכחול על כלי שיט מסחריים הופסק בשנות מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. כלי שיט שהיו בבעלות מועדוני יאכטות בריטיים אשר נחשבו מועדוני יאכטות "מלכותיים". נס כחול ועליו סמל מהווה את: דגלי המחלקות השונות של ממשלת בריטניה. דגלי רוב מושבות הכתר של בריטניה, למעט ברמודה (שדגלה הוא נס אדום) וגיברלטר. הדגל הכחול שימש בעבר: דגל הצי המלכותי הקנדי (עד שנת 1965 עת אימצה קנדה את דגל עלה האדר). דגל לא רשמי של קוויבק (עד 1948). דגל הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי דגל איי הבתולה הבריטיים דגל איי קיימן דגל איי פוקלנד דגל אסנשן דגל מונטסראט דגל פיטקרן דגל סנט הלנה דגל איי טורקס וקאיקוס דגל אוסטרליה דגל דרום ויילס החדשה דגל קווינסלנד דגל אוסטרליה הדרומית דגל טסמניה דגל ויקטוריה דגל אוסטרליה המערבית דגל פיג'י דגל ניו זילנד דגל איי קוק דגל טובלו גלריית דגלי הממלכה המאוחדת דגלי צי בריטיים נס אדום נס לבן נס ימי מדיה וקבצים בנושא נס כחול בוויקישיתוף נס כחול, באתר דגלי העולם (באנגלית)
הליופוליס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... און – עיר במצרים העתיקה – נקראה על ידי היוונים "הליופוליס" הליופוליס (רובע בקהיר) – רובע בעיר המודרנית קהיר, מצרים בעלבכ – עיר השוכנת בבקעת הלבנון. בתקופה ההליניסטית והרומית נקראה הליופוליס, אחת מהדקאפוליס סטארגייט SG-1 – הליופוליס, פלנטה דמיונית בסדרת המדע בדיוני הטלוויזיונית
יחיא צארום

הרב יחיא צארום (נולד בשנת 1842 בצנעא; נפטר בירושלים, ו' בניסן ה'תרע"ז, 29 במרץ 1917) היה רב תימני שעלה בעליית "אעלה בתמ"ר" בשנת 1881, כיהן כאב"ד הקהילה התימנית בירושלים. נולד בצנעא, בירת תימן. למד בצוותא עם הרב יחיא קאפח והרב אהרן הכהן. לפרנסתו עסק בכתיבת סת"ם. עלה לארץ ישראל עם אחיו, רבי סאלם צארום, ועמד בראש שיירה שהגיעה לירושלים בשנת ה'תרמ"ב. ככל עולי תימן סבל רעב וייסורים שונים. במכתבו לידידו הרב יחיא קאפח הודיע לו על מצבם הקשה של העולים בירושלים. בשל העובדה שרבני ירושלים נמנעו מלצרפו לבתי הדין שלהם, החליטו מנהיגים אחרים של הקהילה התימנית, ובראשם הרב אברהם אלנדאף והרב שלום יוסף עראקי, ליצור לעדתם מוסדות נפרדים[דרוש מקור]. על אף שהפירוד נעשה בין היתר בשל דאגה לכבודו, הרב צארום התנגד למהלך והמשיך להשתייך לעדה הספרדית אף שפסק גם לבני העדה התימנית. ישיבת "תורת משה" שהקימו בירושלים רבני תימן התמקמה בתחילת היווסדה בבית מדרשו של הרב צארום בעיר העתיקה בירושלים. הרב יחיא צארום לימד רבים את מלאכת הלבלרות ואת דיני כתיבת הסת"ם, ובין ראשוני תלמידיו היה הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, לימים הראשון לציון והרב הראשי לישראל. הרב עוזיאל העריץ את גדולתו בתורה של רבי יחיא ולא פעם היה מספר בשבחו. הרב יחיא צארום נפטר בירושלים בו' בניסן, ה'תרע"ז (29 במרץ 1917) ונקבר בהר הזיתים. בשנות ה-60 של המאה ה-20, בתקופת השלטון הירדני, נהרסה חלקת הקברים ונבנה מעליה מגרש חניה. בשנת 2010, במהלך שיקום החלקה, נחשפו מספר קברים ומצבות שלמים מתחת לגלי העפר, וביניהם קברים שבפנקסי הקברנים נכתב כי הם נמצאים בסמוך לקברו של "מורי יחיא", אולם המצבה שעליה מופיע שמו עצמו לא נמצאה. כתבי יחיא צארום בפרויקט בן-יהודה
אין עד נעשה דיין

אין עד נעשה דיין הוא כלל הלכתי האומר כי אדם שמעיד בבית דין על מעשה מסוים אינו יכול גם להיות דיין של אותו מעשה, ויש הסוברים שבדיני נפשות, אפילו כאשר האדם היה רק היה עד למעשה ולא העיד עליו, הוא נפסל מלהיות דיין. כלל זה אינו מוחלט ומשמש רק במקרים מסוימים, אך במקרים אחרים הדיינים יכולים לדון על פי ראייתם מכוח הסברה ש"לא תהא שמיעה גדולה מראיה", כלומר אם הדיין יכול להוציא פסק דין על סמך שמיעה מעד אחר, כל שכן שיוכל לפסוק על סמך ראייתו הוא. כמו כן, בדברים שבהם הצורך בעדות הוא רק מדרבנן, כגון קיום שטרות, עד נעשה דיין. בשאלה מי נחשב עד שאינו יכול לדון נחלקו הרשב"ם ור"י. הרשב"ם סובר שעד בדין זה נחשב מי שראה את המעשה והתכוון להיות עד עליו, וכיוון שהתכוון כך לא יוכל להיות דיין על מעשה זה אפילו בקבלת עדות מפי עדים אחרים. אך ר"י סובר שעד שאינו יכול לדון יותר בדין זה זהו דווקא עד שהעיד בבי"ד על המעשה, אז אינו יכול לדון על פי עדותו, אלא על ידי עדות של עדים אחרים. כשהעדים ראו את המעשה בלילה, כיוון שאינם יכולים להיות דיינים אז, כי אין דנים בלילה, 'נעשים' רואי המעשה כעדים ואינם יכולים לדון עוד את הדין הזה על סמך ראייתם, אלא על פי עדות של עדים אחרים. בטעם הדין ש"אין עד נעשה דיין" הובאו כמה אפשרויות בראשונים: נאמר (דברים, י"ט, י"ז) "ועמדו שני האנשים אשר להם הריב לפני ה'", ודרשו חז"ל 'שני האנשים'- אלו העדים, 'לפני ה- אלו הדיינים. וא"כ צריך שיהיו גם דיינים וגם עדים. עד שמביע את דעתו על הדין הוא נראה כנוגע בעדותו, בין לזכות ובין לחובה, כיוון שנראה שצידודו לזכות הנתבע היא כדי שלא יביא עדים אחרים שיזימו אותו. כיוון שהדיין פוסק על סמך עדותו הוא לא ירצה לקבל עדות הזמה על עצמו, ואם כן עדות כזו נחשבת "עדות שאין אתה יכול להזימה" שהיא פסולה. אך יש שדחו את הטעם הזה, כיוון שאפשר בכל זאת לְהָזֵם אותם על ידי בית דין אחר. ראו תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף כ"א, עמוד ב' ובמשנה תורה לרמב"ם, הלכות עדות, פרק ז', הלכה ו' רשב"ם על מסכת בבא בתרא, דף קי"ג, עמוד ב', ד"ה "ג' שנכנסו" תוספות על מסכת בבא בתרא, דף קי"ד, עמוד א', ד"ה "אבל בלילה" דין זה נלמד מהפסוק (דברים, כ"א, ט"ז) "והיה ביום הנחילו את בניו" כלומר שרק ביום אפשר לחלק את הנחלה - לדון דין חלוקת נחלות, ומשם לומדים לשאר הדינים (על פי בבא בתרא קיג ע"ב). זהו ההסבר היחיד שמסתדר לפי הסברו של הרשב"ם, ואכן זהו גם ההסבר היחיד שהוא מביא אותו. נחלקו האחרונים בהסבר פסול עדות כזו- יש שפירשו שאנו לומדים מדרישה וחקירה שצריך עדות שאין אתה יכול להזימה, כיוון שדרישה וחקירה הוא דין מהתורה שנועד לאפשר את הזמתם של העדים. אך יש שפירשו שעדות כזו פסולה כיוון שאנו חוששים שהעדים ישקרו, כי אם אי אפשר לְהָזֵם אותם הם לא יחששו לשקר כיוון שלא יקבלו עונש אם יוזמו. תוספות בבא קמא צ ע"ב ד"ה 'כגון'.
רגל

רגליים הן גפיים הקיימים בגופם של בעלי חיים רבים, שתומכים בשאר הגוף של החיה על הקרקע באמצעות עמידה, ומשמשים לנייד את גופה ממקום למקום באמצעות הליכה, קפיצה, ריצה או שחייה. החולייתנים ששרדו עד היום מתחלקים לדגים ולקבוצת בעלי ארבע הרגליים. אצל רוב בעלי ארבע רגליים קיימות ארבע רגליים. אצל חלקם ישנו רק זוג יחיד של רגליים (ביניהם האדם), כאשר זוג הגפיים השני הוא זוג ידיים או כנפיים, או שפשוט התנוון (כמו אצל הקיווי). אצל מרבית היונקים, הזוחלים והדינוזאורים שחזרו אל הים, זוג הגפיים התחתונים התנוון והעליונים הפכו מרגליים לסנפירים. אצל הנחשים התנוונו כל ארבע הרגליים. אצל חלק מבעלי החיים שבקבוצת "בעלי ארבע הרגליים" יש שוני מהותי ומובהק בין מבנה הגפיים העליונים והתחתונים ואילו אצל אחרים שני זוגות הגפיים משמשים כרגליים הנראות דומות למדי. אולם, בכל בעלי החיים האלה יש לפחות שני הבדלים בין מבנה הגפיים העליונים למבנה הגפיים התחתונים: המפרק המרכזי של הגפה העליונה, המרפק, בנוי באופן שונה מהמפרק המרכזי של הגף התחתון, הברך. המפרק הפרוקסימאלי של הגפה העליונה, הכתף, בנוי באופן שונה מהמפרק הפרוקסימאלי של הגף התחתון, האגן. בין שני מפרקים אלה מצוי באופן טיפוסי פרק בעל עצם ארוכה אחת ומעבר למפרק המרכזי מצוי באופן טיפוסי פרק בעל שתי עצמות ארוכות מקבילות. בכיוון הדיסטלי מפרק זה מופיע באופן טיפוסי מבנה של כף רגל שבקצה שלו חמש אצבעות שבכל אחת מהן שלושה פרקים וציפורן. אצל האדם הרגליים נמשכות מן האגן ועד כפות הרגליים, אורכן כמחצית אורך הגוף כולו ומשקלן קרוב לחצי משקל הגוף (מרכז הכובד נמצא באזור המותניים). החלקים העיקריים ברגליים: ירכיים, ברכיים, שוקיים וכפות רגליים. בירכיים נמצא השריר הכי גדול בגוף, שריר ארבעת הראשים, ובכף הרגל נמצא אחד המפרקים המורכבים בגוף האדם, הקרסול. בין הרגליים נמצאת המפשעה. ערך מורחב – רגל (פרוקי-רגליים) בקבוצת הפנרתרופודה (Panarthropoda), המתחלקת למערכת פרוקי הרגליים (Arthropoda), מערכת נושאי הציפורניים (Onychophora) ומערכת דובוני המים (Tardigrada) יש לרוב המוחלט של המינים רגליים. יצורים אלה מחולקים לפרקים כאשר בתחילת האבולוציה של הקבוצה לכל פרק היו שתי רגליים. בהמשך האבולוציה של הקבוצה, פרקי הגוף כולו עברו התמיינות כאשר רגליהם של פרקים שונים חדלו להיות רגליים והפכו לגפיים מסוג אחר, כגון גפי פה המסייעות באכילה או כגון מחושים או שהתנוונו. בין פרוקי הרגליים - אלו שאצלם יש חלוקה לפרקים לא רק בגוף אלה גם ברגליים עצמן - רק חלק מהגפיים משמש עדיין כרגליים. לחרקים יש 6 רגלים. לעכבישאים 8 רגליים. אולם, לפרוקי-רגליים אחרים יש יותר מ-12 ולפעמים עד 100 ויותר. איימי מולינס ושנים עשר זוגות רגליה יורם שורק, ‏דברים שיורמים יודעים: למה הרגל האנושית ארוכה כל כך?, באתר "הידען" ג'יימס אוון, כף רגל מאובנת רומזת שכמה מאבות אבותינו שכנו על העצים רן לוי, איך התחלנו ללכת על שתיים, באתר "עושים היסטוריה" (שידור של הפודקאסט וטקסט מלא שלו) רגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מרכז נגה

מרכז נגה פעל במסגרת הקריה האקדמית אונו והעניק (עד לשנת 2016) סיוע משפטי לנפגעי עבירה, ובפרט נפגעי עבירות אלימות (כגון משפחות של נפגעי רצח והריגה) ונפגעי עבירות מין חמורות (כגון מקרי אונס). בראש המרכז עמדו פרופסור עו"ד דנה פוגץ' ועו"ד דיקלה טוטיאן. מרכז נגה הוקם בעקבות סיוע של פוגץ' לגילה ואיתן הירש שתומר, בנם, מדריך פנימייה שנרצח על ידי חניכו בדקירות סכין. פוגץ' סייע למשפחה בהתנגדות לבקשת הרוצח והנערה שסייע לו לקבלת אזרחות ישראלית (הייתה להם אזרחות אוקראינית). שר הפנים קיבל את התנגדות המשפחה ושלל אפשרות הענקת אזרחות לשניים. עו"ד טוטיאן ייצגה קורבנות בתביעות אזרחיות עוד טרם חקיקת חוק זכויות נפגעי עבירה וייצגה במקרים תקדימיים המהווים פריצת דרך בפיצוי הקרבנות[דרוש מקור]. לאחר שהוקם המרכז, הקריה האקדמית אונו לקחה אותו תחת חסותה, ובכך אפשרה לקיים במסגרתו פעילויות נוספות לקידום זכויות נפגעים, בהן: ייצוג נפגעי עבירות מין ואלימות חמורה, פעולות לקידום חקיקה והדרכת אנשי מקצוע הנמצאים בקשר עם נפגעים, דוגמת שוטרים, שופטים, עובדים סוציאליים. בנובמבר 2009 החליטה ממשלת ישראל לאמץ תוכנית סיוע לקורבנות עבירה, את הצעת החוק הובילו מרכז נגה והשר יצחק הרצוג. דיון בעניין שחרורם המוקדם של רוצחי דני כץ(הקישור אינו פעיל). התקבלו טענות מרכז נגה ונקבע כי נפגעי עבירה יכולים, בנסיבות יוצאות דופן, לטעון בפני ועדת השחרורים המיוחדת גם בטיעון שבעל פה ובמתן זכות זו לא היה פגם כלשהו. פסק דין זה מעגן, לראשונה, את זכויותיהם של נפגעי עבירה להביא בפני ועדת השחרורים את תחושותיהם הסובייקטיביות באשר לשחרורו של האסיר מהכלא, לרבות חששותיהם מפני השלכות השחרור הצפוי על מצבם הנפשי. כלומר, "סיכון" במובן הרחב. ע"פ 10566/08 פלוני נ' מ"י(הקישור אינו פעיל) - תקדים: פרסום שמו ותמונתו של קטין שהוא עבריין נמלט. ע"פ 9665/06 פלוני נ' מ"י. צירוף הנפגעות כצד להליך של ערעור של נאשם, שביצע מעשים מגונים בילדות, על סכום הפיצוי שנפסק לו. בית המשפט העליון דחה את ערעורו. בש 006843/04 מיטלמן נ' מ"י ואח' - הוצאת צו איסור פרסום. הגנה על פרטיותה ושמה הטוב של נפגעת עבירה חמורה (אמה של ילדה שנרצחה) מפני פרסום פרטי חקירה שעלולים היו לפגוע בה. אתר האינטרנט הרשמי של מרכז נגה בשם הבן, באתר www.israelhayom.co.il אלה לוי וינריב, ‏ד"ר דנה פוגץ': "הפרקליטות מתעלמת מקורבנות העבירה", באתר גלובס, 26 ביוני 2009 ורד לוביץ', "תומר נרצח, ואנחנו הפכנו לקורבנות", באתר ynet, 6 ביולי 2005 אטילה שומפלבי ורונן מדזיני, אושר הסיוע למשפחות נרצחים, באתר ynet, 22 בנובמבר 2009
יוסף שקלובסקי

יוסף שקלובסקי (1 ביולי 1916- 3 במרץ 1985) היה אסטרונום ואסטרופיזיקאי סובייטי, ממוצא יהודי. שקלובסקי נולד בעיר הלוחיב, מחוז סומי באוקראינה הנוכחית. לאחר סיום בית הספר, עבד כמה שנים בבניית מסילת ברזל בסיביר ובשנת 1933 החל את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה. עם סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במכון האסטרונומי הממשלתי על שם שטרנברג ועבד שם עד סוף חייו. בשנת 1949 הוא קיבל תואר דוקטור. בשנת 1966 נבחר להיות חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. תחומי המחקר שלו התמקדו בחקר עטרת השמש, סופרנובה וקרינה קוסמית. בשנת 1946 הוא פיתח שיטה להפרדת גלי הרדיו שמקורם בשביל החלב לפי מקורות תרמיים ולא תרמיים. בשנת 1959 הוא חקר את ירח של המאדים, פובוס והגיע למסקנה שהוא מתאפיין בצפיפות קטנה במיוחד. בשנת 1960 זכה בפרס לנין עבור רעיון של שביט מלאכותי. חקר את נושא ציוויליזציות מחוץ לכדור הארץ וכתב מספר ספרים בנושא. שקלובסקי לחם נגד תופעות של אנטישמיות בברית המועצות והגן על אנדרי סחרוב. כתוצאה מכך היו לו מספר היתקלויות עם השלטון. הן גם הקשו על הופעותיו בכנסים בינלאומיים בחו"ל. I.S. Shklovsky: Cosmic Radio Waves, Cambridge, Harvard University Press, 1960 I.S. Shklovsky: Вселенная, жизнь, разум (Universe, Life, Intelligence (באנגלית)), Moscow, USSR Academy of Sciences Publisher, 1962 Revised and extended English translation of this book, coauthored with Carl Sagan, was first published in 1966, under the name Intelligent Life in the Universe, one of the latest reissues was published in 1998 by Emerson-Adams Press (ISBN 1-892803-02-X) I.S. Shklovsky: Physics of the Solar Corona, Pergamon Press, Oxford, UK, 1965 I.S. Shklovskii, Supernovae, New York: Wiley, 1968 I.S. Shklovsky: Stars: Their Birth, Life, Death, Freeman, San Francisco, 1978, ISBN 0-7167-0024-7 I.S. Shklovsky: Five Billion Vodka Bottles to the Moon: Tales of a Soviet Scientist, W.W. Norton & Company, 1991. מדיה וקבצים בנושא יוסף שקלובסקי בוויקישיתוף
סאות'המפטון (אי)

סאות'המפטון (באנגלית: Southampton Island) הוא אי הממוקם בכניסה למפרץ הדסון, ושייך למחוז קיוואליק שבנונאווט שבקנדה. גודלו של האי הוא 41,214 קמ"ר – הוא האי ה-9 בגודלו מבין אייה של קנדה, וה-34 בגודלו בעולם. נכון לשנת 2011 חיים באי כ-800 תושבים. האי סאות'המפטון הוא המקום היחיד בטריטוריית נונאווט, ואחד הבודדים בקנדה כולה, שבה לא נהוג שעון קיץ כלל. היישוב היחיד על האי הוא קורל הרבור (Coral Harbour) המכונה בפי הילידים האינואיטים סאליק (Salliq). האי מופרד מחצי האי מלוויל על ידי מצר פרוזן. הנקודה הגבוהה ביותר באי הוא הר מת'יאסן המהווה חלק מרכס פורסילד. בדרום מזרח האי נמצא חצי האי בל. באי נמצאות שתי שמורות טבע גדולות המהוות אתר רבייה חשוב לאווזי הקוטב החיים באי. תושביו המקוריים של האי, הסאשרמיוט(אנ'), היו השריד האחרון לתרבות דורסט שקדמה לתרבות האינואיטית, עד שנכחדו בתחילת המאה ה-20 ממחלות שהביאו איתם המערביים, שגרמו למותם תוך שבועות אחדים. האי יושב מחדש בתחילת המאה ה-20 על ידי אינואיטים משבט האאיווילינגמיאוט שהובאו לאי ממקומות סמוכים. מדיה וקבצים בנושא סאות'המפטון בוויקישיתוף סאות'המפטון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.