נילי מירסקי

נילי מירסקי (3 בדצמבר 1943 - 30 בינואר 2018) הייתה עורכת ישראלית, מתרגמת מרוסית ומגרמנית לעברית, דוקטור בספרות צרפתית, רוסית וגרמנית. לימדה בחוג לספרות, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. זכתה בפרסים רבים על עבודתה, בהם פרס טשרניחובסקי לתרגום בשנת 1989 ופרס ישראל לספרות, בתחום התרגום, לשנת תשס"ח (2008). מירסקי נולדה ברחובות ב-1943, בתם הבכורה של משה ויוהנה (לבית אילגובסקי) בּוֹלֶסלַבְסקי, וגדלה בתל אביב. סבה, יהודה בולסלבסקי, היה בעל חנות ספרים ברוסית ברחוב אלנבי, בה בילתה שעות רבות בילדותה. עם סבתה נהגה לדבר רוסית בלבד וכך למדה את השפה. אחותה, ימפה בולסלבסקי, הייתה בת זוגו של המשורר מאיר ויזלטיר. בשנת 1957 סיימה את לימודיה בבית-הספר העממי "טשרניחובסקי" בתל אביב, וב-1961 סיימה את לימודיה בגימנסיה "תיכון חדש". את לימודיה האקדמיים התחילה בשנת 1962 באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לפילוסופיה ולספרות אנגלית, ובשנה זו גם נישאה לסמיון מירסקי, עולה חדש מרוסיה. ב-1963 המשיכה בלימודיה באוניברסיטה העברית, בחוגים לספרות אנגלית ולספרות עברית. בשנת 1964 הפסיקה את לימודיה בירושלים, ונסעה עם בעלה למינכן, גרמניה, שם למדה באוניברסיטת מינכן, בחוגים לתולדות האמנות והיסטוריה. בלי לסיים את התואר חזרה ב-1967 ארצה, התחילה ללמוד באוניברסיטת תל אביב, בחוגים לספרות אנגלית ולתורת הספרות הכללית, וקיבלה תואר ראשון (בהצטיינות) ב-1971. בשנת 1971 חזרה לאוניברסיטת מינכן, והפעם למדה בחוג ללימודים סלאבים, עם התמקדות בספרות רוסית (חוג ראשי), ובחוגים לספרות גרמנית ואנגלית (חוגים משניים), וכעבור ארבע שנים קיבלה תואר שני, וחזרה לישראל. באותה עת התגרשה מבעלה שנשאר במינכן. ב-1971 פנה אליה מנחם פרי, עורכו של כתב-העת המתוכנן 'סימן קריאה', והציע לה להיות מתרגמת קבועה של הרבעון העתידי. עבודות התרגום הראשונות שלה פורסמו בכתב-העת (בגיליון הראשון, בספטמבר 1972, הופיע תרגומה לסיפור "סמיון" מאת אנדריי פלאטונוב) ובשובה ארצה היא הצטרפה אל בין עורכי המשנה שלו. בין תרגומיה אלה: סיפורת של היינריך בל, אנדריי פלאטונוב, בוריס פסטרנק, אנדריי ביילי, ועוד רבים. בשנים 1976–1979 לימדה ספרות רוסית וספרות גרמנית בחוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1979 החליטה לעזוב את החיים האקדמיים ולהתמסר לתרגום, מרוסית ומגרמנית, וקיבלה משרה של מתרגמת ועורכת בהוצאת עם עובד. עם ייסודה של "הספרייה" (שהתגלגלה אחר-כך ל"הספרייה החדשה") בהוצאת סימן-קריאה/הקיבוץ המאוחד, עברה לעבוד כ"מתרגמת הבית" במסגרת החדשה הזאת. כן העבירה סדנאות לתרגום באוניברסיטת תל אביב, במסגרת החוג לתורת הספרות הכללית. בשנת 1994 חזרה לעבוד בהוצאת עם עובד, שם קיבלה עליה, יחד עם אילנה המרמן, את עריכת סדרת-הדגל של ההוצאה, "ספריה לעם". שימשה כעורכת הסדרה לצידם של תרזה בירון-פריד ומשה רון. בסוף 2011 פרשה מ"עם עובד" והצטרפה להוצאת "אחוזת בית". במשך שנים פרסמה רשימות ומאמרים בענייני ספרות, בין השאר בכתב-העת האקדמי "הספרות", בחוברות הרבעון "סימן קריאה" (שנמנתה עם חברי המערכת שלו) ובמוספים הספרותיים של "הארץ", "דבר", "ידיעות אחרונות" ו"מעריב"; כן כתבה את הערכים בספרות רוסית, החל באות סמ"ך, ב"אנציקלופדיה העברית". מירסקי נפטרה ב-30 בינואר 2018 בגיל 74, לאחר מאבק של שנה במחלת הסרטן. נטמנה בבית העלמין ירקון בפתח תקווה. בשנת 1989 זכתה בפרס טשרניחובסקי לתרגום, ובשנת 1997 – בפרס משרד החינוך למתרגמים, שבו זכתה בשנית בשנת 2007. באותה השנה הוענק למירסקי פרס על מפעל חיים ליצירה בתחום התרגום, במסגרת פרסי שר התרבות לספרות. ובשנת תשס"ח 2008, זכתה בפרס ישראל בספרות, בתחום התרגום: נילי מירסקי הביאה את התרגום אל מדרגה אמנותית גבוהה במיוחד. מפעל התרגום הענף שלה סולל דרך לקורא הישראלי אל גדולי הספרות האירופית. כמתרגמת היא הוסיפה נדבך חשוב לאופייה הפתוח והעשיר של התרבות העברית החדשה. נילי מירסקי העניקה מחדש לקהל הקוראים את טולסטוי ואת פלטונוב, כמו גם את תומאס מאן ואת תומאס ברנהארד. תרגומיה של מירסקי מצטיינים בהקשבה דרוכה לקול הספרותי של המקור, ובסירוב ליצור דגם אחיד של תרגום. היא מוצאת לבוש עברי גמיש והולם לסגנונו המיוחד של כל סופר, ועם זאת, מעשי התרגום שלה חיים ונושאים בשפה העברית. — נימוקי ועידת הפרס על מלאכת התרגום העידה: מלאכת התרגום היא מלאכה אבסורדית, כי היא בלתי אפשרית. לכל שפה יש עולם משלה, דפוסי חשיבה ייחודיים, צירופי מילים שמביעים רגשות מסוימים. אי אפשר להעביר את כל אלה כהווייתם ללשון אחרת. לא בכדי אמרו חז"ל: 'כל המתרגם פסוק כצורתו, הרי זה בדאי' (קידושין מ"ט, ע"א) מירסקי, שהייתה פסנתרנית נלהבת מאז ילדותה, ראתה דמיון רב בין התרגום לבין הנגינה. המתרגם הוא אמן מבצע שלוקח את היצירה ומאפשר לה לחיות בשפה אחרת, כשם שהנגן נוטל את התווים הדוממים מן הדף ומעניק להם חיים על ידי השמעתם לאחר מותה עיריית תל אביב קבעה לוחית הנצחה לזכרה בכניסה לביתה בסימטת גן מאיר 8. בנוסף זכתה בפרס שרת התרבות לתרגום עבור תרגום הספר "פליקס קרול: וידוייו של מאחז עיניים" מאת תומאס מאן. המערבולת, מאת קונסטנטין פאוסטובסקי, עם עובד, 1970 הנגן העיוור, מאת ולדימיר קורולנקו, הוצאת עדי, 1973 סיפורים אוקראיניים, מאת ניקולאי גוגול, עם עובד, 1980 פריחה שנתאחרה, סיפורים, מאת אנטון צ'כוב, עם עובד, תשמ"ב 1981 קן אצילים, מאת איוון סרגייביץ' טורגנייב, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, תשמ"ד 1983 נייטוצ'קה / לילות לבנים, מאת פ. מ. דוסטויבסקי, הספרייה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1986 חיל הפרשים ועוד סיפורים, מאת איסאק באבל, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, הספריה החדשה, 1987 שאון הזמן, פרוזה של משוררים, מאת אוסיפ מנדלשטאם, הערות ואחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, תשמ"ח 1988 גן הדובדבנים, קומדיה בארבע מערכות, מאת א.פ. צ’כוב, אחרית-דבר - הרי גולומב, הקיבוץ המאוחד, 1988 וסיליסה היפה, מבחר מעשיות רוסיות, 1989 (תרגום משותף עם אילנה רייכורגר) סיפורים מן הפרובינציה, מאת אנטון צ'כוב, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, הספריה החדשה, 1990 סיפורים פטרבורגיים, מאת ניקולאי גוגול, הספריה החדשה, 1992 אידיוט, מאת פ. מ. דוסטויבסקי, הספריה החדשה, 1993 תריסר רוסי, מאת ולדימיר נאבוקוב, הספריה החדשה, תשנ"ד 1994 אבות ובנים, מאת איוואן טורגנייב, הספריה החדשה, 1994 מוסקבה פטושקי, מאת ונדיקט ירופייב, עם עובד, 1994 ילדות, מאת מקסים גורקי, עם עובד, 1995 גופה של אנה או קץ האוונגרד הרוסי, סיפורת רוסית עכשווית, עם עובד, 1999 (בחירת הסיפורים ותרגומם בשיתוף עם מארק איווניר) אנה קארנינה, מאת לב טולסטוי, עם עובד, 2000 הגווארדיה הלבנה, מאת מיכאיל בולגאקוב, עם עובד, 2002 המהמר, מרשימותיו של איש צעיר, מאת פיודור דוסטויבסקי, עם עובד, 2002. נערך מחדש על ידי מירסקי במהדורה שפורסמה ב-2017 בעולם נהדר ואכזר, סיפורים, מאת אנדרי פלטונוב, עם עובד, 2007 האחים קרמזוב, מאת פיודור דוסטויבסקי, עם עובד, 2011 גיבור דורנו, מאת מיכאיל לֶרמוֹנטוֹב, אחוזת בית, 2013 יורג ינאץ', מאת ק"פ מאייר, דביר, 1977 אפי בריסט, מאת תיאודור פונטאנה, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1981 הנני, אבי, מאת פרידריך טורברג, עם עובד, 1982 אחשוורוש, היהודי הנודד, מאת שטפאן היים, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1983 קדירת הזהב וסיפורים אחרים, מאת ארנסט תיאודור אמדיאוס הופמן, הקיבוץ המאוחד, תשמ"ד 1983 בית בודנברוק, שקיעתה של משפחה, מאת תומאס מאן, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, עם עובד, 1985 שישה שאינם יודעים מכשול מהו, מאת האחים גרים, ציורים קלוד לפואנט, עם עובד, תשמ"ו 1986 מוות בוונציה וסיפורים אחרים, מאת תומאס מאן, הספרייה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1988 סיפורי הופמן, מאת ארנסט תיאודור אמדיאוס הופמן, הקיבוץ המאוחד, תש"ן 1990 העולם האחרון, מאת כריסטוף ראנסמאייר, הקיבוץ המאוחד, תשנ"א 1991 אחיינו של ויטגנשטיין, סיפורה של ידידות, מאת תומאס ברנהרד, עם עובד, 1996 מוות בוונציה, מאת תומאס מאן, הספרייה הקטנה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 2005 פליקס קרול: וידוייו של מאחז עיניים, מאת תומאס מאן, אחוזת בית, 2016. הטירה, מאת פרנץ קפקא, אחוזת בית, 2019 (את שני הפרקים האחרונים תרגם רן הכהן). "על תיאטרון המריונטות", מאת היינריך פון קלייסט. "משימתו של המתרגם", מאת ולטר בנימין. "האשליה האבודה של הרומאנטיקה", ידיעות אחרונות, ספטמבר 1979. "הטריטוריה השלישית: הרהורים לא אקאדמיים בבעיות התרגום הסיפרותי", סימן קריאה, 8, 1978. אילן בר-דוד, "מירסקי, נילי", לקסיקון הֶקְשֵרִים לסופרים ישראלים (תשע"ד 2014), עמ' 607–608. נילי מירסקי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" מידע על נילי מירסקי בקטלוג הספרייה הלאומית נילי מירסקי, באתר פרס ישראל תרגומיה של נילי מירסקי באתר הספריה החדשה עלית קרפ, מאבק הרואי בשילוש הרומנטי הקסום- ראיון עם המתרגמת נילי מירסקי, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2005 ריקה ליכטמן, ‏מנסה להיעלם בתוך התרגום - ריאיון, באתר גלובס, 10 בדצמבר 2007 עלית קרפ, מתרגם, כמו פסנתרן, הוא רק אמן מבצע, באתר הארץ, 5 במאי 2008 שירי לב-ארי, עדיין בוכה על פושקין, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2007 דפנה לוי, רומן רוסי - ראיון עם נילי מירסקי, מוסף הספרים של ״לאשה״, מאי 2008 ( ובבלוג ״המדור לאיבוד קרובים״). שאלון בנושא תרגום עם נילי מירסקי, כתב-העת 'הו!' גיליון 13, התפרסם בבלוג 'קורא בספרים', ספטמבר 2016 גילי איזיקוביץ, המתרגמת נילי מירסקי מעדיפה לחזור לקלאסיקות מופתיות מלחיות בהווה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2016 מכּתביה: על הומאניזם ושירה, דבר, 6 בינואר 1978 מרוסיה באהבה, באתר ynet, 28 ביולי 2007 עכבר העיר אונליין, איך רעדו לי הידיים, באתר הארץ, 7 במאי 2008 לאחר מותה: דורי מנור, בעלת הנוסח של תקופתנו, באתר הארץ, 5 בפברואר 2018 רונן סוניס, קוראים עם האוזניים, באתר הארץ, 5 בפברואר 2018 יצחק לאור, מירסקי לא סבלה זיוף, אפילו לא קטן, באתר הארץ, 13 במרץ 2018 יצחק לאור, שילר הנודע, הפחח מרחוב משצ'אנסקיאה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2018 אמיר פלג, באמת קוראים לי נילי אבל באמת־באמת, קוראים לי קרימהילדה, באתר הארץ, 7 בינואר 2020 עמרי גולדשטיין, על סוד הקסם של תרגומיה של נילי מירסקי, שיחה עם רונן סוניס, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 1 בפברואר 2023 נילי מירסקי, דף שער בספרייה הלאומית נילי מירסקי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה גילי איזיקוביץ, נילי מירסקי, כלת פרס ישראל לתרגום, מתה בגיל 74, באתר הארץ, 30 בינואר 2018 עדי יותם, אף מילה על תרגום - ריאיון עם נילי מירסקי, חדשות, 1 באוקטובר 1993 שני ליטמן, "פתאום תפסתי שכולם הלכו. כולם נמוגים, וזהו. אני האחרון שנשאר", באתר הארץ, 4 במרץ 2021 כתבי עת, דבר, 27 ביוני 1980 סימן קריאה - רבעון מעורב לספרות הופיעה חוברת 2, על המשמר, 15 ביוני 1973 ניקמתה של 'עם־עובד", כותרת ראשית, 1 בינואר 1986 מיה סלע, נילי מירסקי, שפרשה מ"עם עובד", תתרגם ספר להוצאת "אחוזת בית", באתר הארץ, 25 באוקטובר 2011 רן בוקר, כלת פרס ישראל לספרות נילי מירסקי הלכה לעולמה, באתר ynet, ‏30.01.18 אפי לנדאו, בישראל אין מי־יודע־מה הכרה במתרגמים, אבל היום יקבלו נילי מירסקי ורנה ליטוין את פרס טשרניחובסקי, חדשות, 30 באוקטובר 1989 מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי שר התרבות לספרות, באתר ynet, 5 באוגוסט 2007 תהל פרוש, פרס ישראל לספרות לאידה פינק, טוביה ריבנר ונילי מירסקי, באתר הארץ, 24 בפברואר 2008 גילי איזיקוביץ, פרס שרת התרבות לתרגום ספרות גרמנית יוענק לנילי מירסקי, באתר הארץ, 15 ביולי 2018 אבי גרפינקל, "הר הקסמים" ו"פריחה שנתאחרה" מעמיקים בשאלות יסוד שהתחדדו בעידן המודרני, באתר הארץ, 24 ביוני 2021 עמוס גורן, פרשי בודיוני דוהרים לקרב - חיל הפרשים ועוד סיפורים מאת: איסאק באבל; תרגום מרוסית: נילי מירסקי, כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1987 בתיה גור, הירידה לדרגה הכי נמוכה של ההשפלה והאפסות, באתר הארץ, 7 בינואר 2003 תמר מרין, סחרחרת מענגת, באתר הארץ, 13 במאי 2003 אבנר שפירא, "המהמר" ו"הקונפורמיסט" שבו לחנויות הספרים בלבוש עדכני, באתר הארץ, 9 בינואר 2017 קובי בן-שמחון, דוסטויבסקי ואני, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2011 בוריס זיידמן, "האחים קרמאזוב": תה עם דוסטוייבסקי, באתר ynet, 15 באוקטובר 2011 יותם שווימר, "גיבור דורנו": גיבור שלא כובש את היצר, באתר ynet, 24 באוגוסט 2013 אלי שאלתיאל, דיוקנה של חברה, דבר, 22 בינואר 1982 יגאל סרנה, חוגגים באפלה - תרגום חדש של נילי מירסקי ל"בית בודנברוק", מאת תומס מאן, חדשות, 18 בנובמבר 1985 נעמה שפי, תמצית חריפה - מוות בוונציה וסיפורים אחרים מאת: תומאס מאן: תרגום: נילי מירסקי: הספריה, כותרת ראשית, 13 ביולי 1988 ביקורות: יונתן כהן, היסוד הכפול ביצירתו של תומאס מאן, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2016 יצחק לאור, חדש מפני ישן הוציאו, באתר הארץ, 10 בפברואר 2017 אריאנה מלמד, מה הקשר בין טראמפ לפליקס קרול של תומאס מאן, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2016 שלומציון קינן, התרגום החדש של "הטירה" הוא מלאכת מחשבת ומתנה נפלאה לקוראים, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2020 נילי מירסקי, פרק מתוך "הטירה" / פרנץ קפקא, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 08.01.2020