laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הדיוויזיה העשירית (הודו)

דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-10 (באנגלית - Indian 10th Infantry Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים בצבא הודו הבריטית שלחמה בזירות שונות בזמן מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה הוקמה בחופזה, בשנת 1941 כאשר מרד רשיד עאלי אל-כילאני חייב העברה מהירה של כוחות לעיראק. הכוחות היחידים שניתן היה להקצות במרחב היו כוח בסדר גודל של חטיבה מתוגברת שעמד להפליג מקראצ'י למלאיה בפיקודו של הגנרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר. באפריל 1941 הוסט הכוח ממסלולו והופנה לבצרה, שם היה מעורב בלחימה לדיכוי המרד. באפריל-מאי 1941, בעיראק, תוגבר הכוח ביחידות שונות, עד שגובש לכלל דיוויזיית רגלים. במאי 1941 חלה פרייזר והוחלף בגנרל ויליאם סלים. תחת פיקודו של סלים, שירת הכוח בזירת המזרח התיכון, כחלק מקבוצת כוחות שהתאגדו אד-הוק במסגרת המערכה העיראקית, שנקראה כוח עיראק. כוח עיראק לחם בתחילה בעיראק, ולאחר הבסת כוחותיו של רשיד עאלי אל-כילאני והחזרת השליטה של העוצר ההאשמי הפרו בריטי עבד אל-אילה בעיראק, המשיך הכוח ולחם במסגרת המערכה בסוריה ובלבנון, ביוני 1941, כנגד כוחות צרפת של וישי, במטרה להשליט על סוריה ולבנון את כוחות צרפת החופשית. לאחר מכן לחם כוח עיראק במסגרת הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן שנועדה להבטיח כי איראן לא תצטרף אל כוחות מדינות הציר והתרחשה כמעט ללא התנגדות של ממש. במרץ 1942, לאחר הצטרפות האימפריה היפנית ללחימה, קיבל סלים פיקוד על כוחות הבריטים בבורמה, והפיקוד על הדיוויזיה הועבר למייג'ור ג'נרל תומאס ויינפורד ריס. הדיוויזיה הועברה ללחימה במסגרת המערכה במדבר המערבי והוכפפה אל הקורפוס ה-13 של הצבא הבריטי. ביוני 1942 קיבלה הדיוויזיה פקודה להחזיק בעמדות הסמוכות לגבול שבין מצרים ללוב למשך 72 שעות במהלך נסיגת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי אל אל עלמיין. ריס טען כי הדבר אינו אפשרי, כי כוחות הדיוויזיה אינם מרוכזים דים, וכי עבודות הביצורים במקום אינן מספיקות. בתגובה פוטר ריס על ידי ויליאם גוט, מפקד הקורפוס ה-13, והעביר את הפיקוד על הדיוויזיה למייג'ר ג'נרל ג'ון סבסטיאן ניקולס. כפי שחזה ריס הצליח רומל לפרוץ את קו ההגנה שיצרה הדיוויזיה. לאחר תבוסה זו נשלחה הדיוויזיה לקפריסין לשם ארגון מחדש, והושמה תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל אלאן ברוס בלאקסלנד. לאחר מכן הוצבה בעיראק, כחלק מהארמייה העשירית של הצבא הבריטי, שהורכבה מהיחידות שהרכיבו בעבר את כוח עיראק. ביולי 1943 הוצב מייג'ר ג'נרל וילפריד לואיס לויד כמפקד הדיוויזיה, וכאשר נהרג לויד בהתרסקות מטוס בינואר 1944 הוצב מייג'ר ג'נרל דניס וייטהורן ריד כמפקד הדיוויזיה. במרץ 1944 הוצבה הדיוויזיה במסגרת הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בחזית האדריאטית. המערכה לחמה במסגרת המערכה האיטלקית ועלתה לאורך חצי האי האיטלקי צפונה, בלחימה רצופה לחציית הקו הגותי ולאחר מכן עד הניצחון במאי 1945. לאחר מכן הוצבה הדיוויזיה במשימות אבטחה ביוגוסלביה ובטרייסט עד שהושבה להודו, בשנת 1947.
סי-או-סה פול

סי-או-סה פול (בפרסית: سی و سه پل; מילולית: גשר ה-33; מכונה גם גשר אללה ורדי ח'אן) הוא גשר בעל 33 קשתות, העובר מעל הנהר זאינדה-רוד באספהאן שבאיראן. הגשר הוא אחד מ-11 הגשרים שבאספהאן, נחשב לאחד הגשרים היפים ביותר באיראן, וכנראה הגשר המפורסם באספהאן. הגשר נבנה בשנת 1602 תחת עבאס שאה הראשון שליט האימפריה הספווית, שמינה את הגנרל אללה ורדי ח'אן כאחראי על בנייתו. תחילה נקרא הגשר על שמו - גשר אללה ורדי ח'אן. זהו גשר צף הבנוי על שדרה של פונטונים. ביניהם - מתחת לגשר - נמצא בית תה מפורסם, הנגיש רק מהגדה הדרומית. הגשר כולל שתי שורות של 33 קשתות. משני צדי הכביש שעל גבי הגשר בנויים שני קירות גבוהים, ולצדו שביל להולכי רגל. בעבר היו קירות הגשר מעוטרים בציורי פרסקו. המזרחן סיר ויליאם אוסלי, שראה פרסקאות אלו בשנת 1823, הביע את חששו שהם עלולים להשפיע לרעה על מוסריותם של העוברים והשבים. אורכו של הגשר הוא 297.6 מטרים ורוחבו 13.75 מטרים. 34 המזחים עליהם בנוי הגשר הם בעובי של 3.49 מטרים והקשתות ברוחב של 5.57 מטרים. מדיה וקבצים בנושא סי-או-סה פול בוויקישיתוף על אודות הגשר (באנגלית) תמונות של הגשר (בגרמנית) Si-o-seh Pol, באתר Isfahan.org.uk
ניר יפה

נִיר יָפֶה הוא מושב באזור הצפון בחבל תענך השייך למועצה אזורית הגלבוע. מתגוררים בו 632 תושבים. המושב הוקם בשנת 1956 על ידי עולים מתוניסיה כחלק מהמבצע ליישוב חבל תענך. מייסדיו אורגנו לעלייה והתיישבות עוד בתוניסיה ופסחו על שלב המעברות. למרות זאת סבל המושב בשנותיו הראשונות מקשיים כלכליים וחברתיים חריפים ושיעור העזיבה בו היה גבוה יותר מאשר ביישובים אחרים בחבל תענך. שמו של המושב לקוח מפסוק בספר ירמיהו: ”נירו לכם ניר ואל תזרעו אל קוצים”. המילה "יפה" בשם לקוחה משמו של מרקס יפה שהיה נדבן יהודי מדרום אפריקה. בשנים 2004–2005 נבנתה במושב הרחבה קהילתית ובה כ-72 מגרשים. גרעין המשפחות הראשונות הוא מסורתי. ביישוב פועל בית כנסת, בריכת שחייה, מרפאה, צרכניה, גני שעשועים, ומועדון בו מתקיימים אירועים לכל אנשי המושב, כגון הרצאות, מסיבות והרקדות. בנוסף, התושבים משתתפים במסגרת הפעילות והעשרה של מתנ”ס גלבוע. תושבי המושב עוסקים בחקלאות ובעבודה במוקדי תעסוקה קרובים כגון עפולה, בית שאן ויקנעם עילית. ילדי המושב מתחנכים בבית הספר היסודי "יד לחמישה" שבמרכז חבר ובתיכון, בכפר הנוער ויצו ניר העמק או ב"תיכון הרב תחומי עמק חרוד". ניר יפה באתר הרשות לפיתוח הגליל ניר יפה באתר המועצה האזורית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 ספר ירמיהו, פרק ד', פסוק ג'
נבחרת סלובקיה בכדורגל

נבחרת סלובקיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סלובקיה. הדירוג הנוכחי של נבחרת סלובקיה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-42 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,485.89 – עלייה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 14 נמדד לראשונה באוגוסט 2015, והדירוג הנמוך ביותר 150 נמדד לראשונה בדצמבר 1993. משחקה הרשמי הראשון של נבחרת סלובקיה התקיים ב-27 באוגוסט 1939 נגד גרמניה. במשחק ניצחה סלובקיה 2:0. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמתה מחדש של צ'כוסלובקיה, הופסקה פעילות הנבחרת והשחקנים הסלובקים עברו לשחק במדי נבחרת צ'כוסלובקיה. בתחילת שנות ה-90 פורקה מדינת צ'כוסלובקיה והתפצלה לשתי מדינות: סלובקיה וצ'כיה, שהכריזו על עצמאותן. בעקבות כך, חזרה נבחרת סלובקיה לפעילות. נבחרת סלובקיה העפילה לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2010, ובכך רשמה גם את העפלתה הראשונה לטורניר גמר כלשהו. סלובקיה פתחה את משחקיה במונדיאל בצורה מאכזבת, כאשר סיימה בתיקו 1-1 עם ניו זילנד והפסידה 2-0 לפרגוואי, אולם במשחקה האחרון בשלב הבתים הדהימה את אלופת העולם איטליה בתוצאה 2-3, שהדיחה את האיטלקים מהמשך המשחקים והעלתה את סלובקיה לשלב שמינית הגמר. בשלב זה הפסידה סלובקיה להולנד 2-1, ובכך סיימה את הופעתה בטורניר. רוברט ויטק היה המבקיע המצטיין של הנבחרת בטורניר עם 4 שערים מתוך החמישה שכבשה הנבחרת. שש שנים מאוחר יותר העפילה סלובקיה לראשונה בתולדותיה ליורו 2016. במשחקה הראשון בטורניר בשלב הבתים הפסידה סלובקיה לוויילס 2-1, אך במשחקה השני השיגה ניצחון בכורה 1-2 על רוסיה. סלובקיה סיימה את משחקה השלישי מול אנגליה בתיקו 0-0 והעפילה לשמינית הגמר מהמקום השלישי בבית. בשמינית הגמר הובסה סלובקיה 3-0 על ידי גרמניה והודחה מהטורניר. סלובקיה העפילה ליורו 2020. בשלב הבתים היא גברה על פולין 1-2, אך בהמשך הפסידה 1-0 לשוודיה והובסה 5-0 על ידי ספרד. בעקבות זאת, סיימה סלובקיה במקום השלישי בבית והודחה. סלובקיה העפילה ליורו 2024, בפעם השלישית ברציפות. היא פתחה את משחקיה בשלב הבתים בניצחון מפתיע 0-1 על בלגיה, אך בהמשך הפסידה לאוקראינה 2-1 וסיימה בתיקו 1-1 עם רומניה. סלובקיה סיימה במקום השלישי בבבית, בפעם השלישית ברציפות, אך העפילה לשמינית הגמר בפעם השנייה בתולדותיה כאחת מארבע הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מהמקום השלישי. בשמינית הגמר התמודדה סלובקיה מול אנגליה והובילה במפתיע 0-1, אולם ספגה שער שוויון חמש דקות בתוספת הזמן ולאחר מכן ספגה שער נוסף בפתיחת ההארכה ובכך הפסידה 2-1 והודחה מהטורניר, כשהיא משווה את הישג השיא שלה בטורנירי היורו. משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה להלן סגל נבחרת סלובקיה לקראת משחקי יורו 2024 הנתונים מעודכנים נכון ל-26 במרץ 2024 נכון ל-30 ביוני 2024. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בנבחרת. אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת סלובקיה בכדורגל מדיה וקבצים בנושא נבחרת סלובקיה בכדורגל בוויקישיתוף מיכאל סגל, אחות מוסמכת: הפעם הראשונה של נבחרת סלובקיה, באתר nrg‏, 4 ביוני 2010 דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מנובמבר 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
אסכולת אנטוורפן

אסכולת אנטוורפן היא תנועה אמנותית שמרכזה היה באנטוורפן, במהלך המאה ה-16, כאשר בתקופה זו היוותה העיר מרכז כלכלי של ארצות השפלה, ולאחר מכן במאה ה-17 כאשר הפכה למעוז האמנותי של הבארוק הפלמי, בעיקר בידי האמן פטר פאול רובנס. אנטוורפן תפסה את מקומה של ברוז' כמרכז הסחר של ארצות השפלה בשנת 1500 לערך. ציירים, אמנים ובעלי מלאכה הצטרפו לגילדה של סנט לוק, שהייתה באנטוורפן. האסכולה הראשונה שצמחה בעיר היא המנייריזם של אנטוורפן, קבוצה של ציירים אנונימיים שציירו בשיטה הגותית המאוחרת ופעלו בעיר בין השנים 1500–1520. בעקבותיהם פעלו בעיר ציירים מנייריסטיים שעבדו במסורת האיטלקית שהתפתחה בתקופת הרנסאנס הגבוה. יאן מביז היה אמן מרכזי בעיר בתקופה זו. אמנים אחרים, כגון פרנס פלורי המשיכו בסגנון זה. המהומות שפרצו באזור ארצות השפלה בשנת 1566, פגעו מאוד באמנות העיר. אמנים כגון אוטו ואן ויין התחילו לעבוד בסגנון מיינריסטי מאוחר ועיטור דתי מחודש. באותה תקופה החלה התדרדרות בעיר מאחר שנהר סכלדה היה נתון במצור על ידי ההולנדים, וכתוצאה מכך פחת המסחר. במאה ה-17 חוותה העיר התחדשות בתחום האמנות. פיטר פול רובנס ויעקב ג'ורדנס פתחו סדנאות, ובהשפעת האמן אנתוני ואן דייק, נעשתה אנטוורפן למרכז הבארוק הפלמי ולמרכז הוצאה לאור, בו הודפס היקף מרשים של תדפיסים מעבודותיהם של אמני העבר וכן איורי ספרים. הודות למספר אמנים שהתמחו בציורי חיות, ביניהם פרנס סנדרס, יאן פיט ופול דה ווס, נשלט תחום זה באנטוורפן במחצית הראשונה של המאה. אמנים רבים הצטרפו לגילדה romanists. כיוון שהמצב הכלכלי החמיר באותה תקופה, וכיוון שהכנסייה והשלטון הפחיתו את תמיכתם הכלכלית, נאלצו אמנים רבים וסטודנטים שלמדו באנטוורפן לעבור להולנד, לאנגליה, לצרפת ולמקומות אחרים. בסוף המאה ה-17 חדלה אנטוורפן לשמש כמרכז גדול לאמנות. המורשת האומנותית מיוצגת במוזיאונים רבים, וציורים רבים מהאסכולה בכלל. מדיה וקבצים בנושא אסכולת אנטוורפן בוויקישיתוף "המלך שותה", מידע על יצירתו גדולת הממדים של האמן הפלמי יקוב יורדנס באתר israeli-muni-newsm
רורנבאקה

רורנבאקה (בספרדית: Rurrenabaque; מכונה גם "רוּרֶה") היא עיירה בצפון בוליביה, לגדות נהר בני. תושביו המקוריים של האזור בו שוכנת כיום העיירה היו ציידים-לקטים בני הצימנה (Tsimané). במהלך המאה ה-16 הגיעו לאזור מגלי ארצות אירופיים, במסגרת חיפושיהם אחר עיר הזהב האגדית של האינקה, אל דוראדו. מציאת זהב בכמויות קטנות באדמות המקום עודדה את מגלי הארצות להעמיק את חיפושיהם במעבה היער. במהלך המאה ה-17 הגיעו גם מיסיונרים פרנציסקנים וישועים, והחלו להקים יישובים וחוות לגידול בקר. ב-1844 הוקמה גם העיר רורנבאקה. ככל הנראה, מקור שמה במילים סושה אנאבאקה (Sushe enabaque), שפירושן בשפת הטאקנה הילידית "לגונת הברווזים". היא החלה לשגשג כמרכז להפקת כינין, ובהמשך גם נהנתה מ"בום הגומי", עד ראשית המאה ה-20. התושבים הילידים החלו לעבוד כפועלים בתעשיות אלה, ונטמעו בהדרגה באוכלוסייה הקולוניאלית. במהלך המאה ה-20 הוקמו בעיר בתי ספר ממלכתיים. לצד השיפור ברמת ההשכלה של התושבים, נגרמה כתוצאה מכך שחיקה נוספת במעמדן של השפות הילידיות והמסורות המקומיות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמה בסמוך לעיירה הטריטוריה הילידית פילון לאחאס (Pilón Lajas) במטרה לסייע בשימור מסורות אלו. ב-1995 הוכרז הפארק הלאומי מאדידי. העיירה הפכה לשער הכניסה העיקרי ליערות הגשם שלו ולביצות הפמפאס, והייתה בשל כך למוקד משיכה למטיילים. בעקבות התפתחות ענף התיירות בעיירה, חל גידול חד במספר תושביה מאז שנות ה-90 של המאה ה-20. ב-1992 התגוררו בה כ-5,000 תושבים, ב-2001 כ-8,500, וב-2012 כבר התגוררו בה למעלה מ-15 אלף תושבים. רורנבאקה ממוקמת כ-410 ק"מ צפונית ללה פאס, בדרך שנמשכת כ-18 שעות נסיעה, ועד 2006 כללה את דרך היונגאס, המכונה "דרך המוות". בנוסף, פועל בסמוך לעיירה שדה תעופה קטן. שלוש חברות תעופה מקומיות מקיימות טיסות סדירות בינו לבין לה פאס, סנטה קרוס, טרינידד וסן בורחה. רק בשנת 2010 נסלל מסלול הטיסה בשדה. עד אז, נחתו המטוסים על האדמה, ועקב כך הושבת שדה התעופה בזמן גשם. רחוב בעיירה מטוס על מסלול ההמראות בשדה התעופה של רורנבאקה, לפני סלילתו מדיה וקבצים בנושא רורנבאקה בוויקישיתוף אתר מידע למטיילים ברורנבאקה "אתר World Gazetteer". ארכיון מ-2013-04-28. נבדק ב-2012-08-24.
לאוטם

מחוז לאוטם (בטטום: Lautein) הוא המחוז השני בגודלו במדינה מזרח טימור, הוא נקרא על שם העיירה לאוטם בצפון. המחוז נמצא במזרח המדינה וגובל במערבו במחוזות באוקאו וויקקה. האוכלוסייה במחוז מונה 55,921 אנשים שחיים על שטח של 1,702 קמ"ר. מחוז זה ומחוז מנטוטו הם היחידים במזרח טימור, שחולקים גבול עם שני הצדדים של הים במדינה (גם מדרום וגם מצפון). במחוז זה ישנם חופים רבים בעלי חול ים רב, נוף פראי ומחוספס עם הרים ממערב ומדרום ורמות במרכז. במחוז זה נמצא האגם הגדול ביותר של מזרח טימור. יותר ממחצית האוכלוסייה במחוז עוסקת בחקלאות, ורוב הייצור נלקח בעיקר לשימוש עצמי. בירתו היא לוספלוס. מחוזות מזרח טימור מדיה וקבצים בנושא מחוז לאוטם בוויקישיתוף לפי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004
1959 באסטרונאוטיקה

במהלך השנה בוצעו 23 שיגורים מהם רק 10 היו מוצלחים (פחות ממחצית). ברית המועצות ביצע רק 4 שיגורים אך מחצית מהם היו מוצלחים. במהלך השנה ארצות הברית החלה בשימוש בלווייני ריגול - במסגרת פרויקט "Corona" שוגרו לוויינים תחת שם "דיסקברר" 9 באפריל – קבוצה של 7 טייסי קרב אמריקאים נבחרה לתחילת אימונים לקראת הטיסה לחלל. 15 בספטמבר – חללית סובייטית לונה 2 פגעה בפני הירח בים השלווה ליד המכתשים ארכימדס ואוטוליקוס. 20 בספטמבר – שיגור ניסיון של חללית מדגם מרקורי לבדיקת התכנון. 4 באוקטובר – חללית סובייטית לונה 3 צילמה את הצד השני של הירח. 4 בדצמבר – במסגרת הכנות של תוכנית מרקורי בוצע שיגור חללית עם קוף לטיסה תת-מסלולית במהלך השנה בוצעו מספר טיסות במסלול זה: מעל 100 שיגורים בוצעו על ידי ארצות הברית עשרות שיגורים בוצעו על ידי ברית המועצות 13 שיגורים בוצעו על ידי בריטניה 7 שיגורים בוצעו על ידי צרפת 3 שיגורים בוצעו על ידי קנדה שיגורים שנכשלו מסומנים באדום. מדיה וקבצים בנושא 1959 באסטרונאוטיקה בוויקישיתוף ריכוז נתונים על שיגורים
גדיש

גָּדִישׁ הוא מושב בגוש יישובי אומן, שמהווה את אחד משלושת גושי היישובים בחבל תענך שבדרום עמק יזרעאל המשתייך למועצה אזורית הגלבוע. היישוב הוקם על ידי עולים ממרוקו בשנת 1956 במטרה ליישב את חבל תענך. שמו של היישוב סמלי, מעולם החקלאות, הגדיש הוא ערימת תבואה. ב-12 בינואר 2003 חדרו למושב מחבלים מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מקבטיה ורצחו את סייר הביטחון של המועצה האזורית גלבוע, אלי ביטון. לאחר מרדף של כוחות הביטחון וקרב יריות שבו נפצעו שלשה קציני משמר הגבול, המחבלים נורו למוות. מדיה וקבצים בנושא גדיש בוויקישיתוף גדיש באתר הרשות לפיתוח הגליל גדיש, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 שני הרוגים ישראלים במושב גדיש וליד ניצנה, באתר ynet, 13 בינואר 2003
להשאר יהודי

להישאר יהודי (ברוסית: Чтобы ты остался евреем) הוא ספר אוטוביוגרפי של הרב יצחק זילבר שנכתב ברוסית. כרמלה רייז, מסורבת עלייה יוצאת ליטא, מחברת הספר "מירושלים דליטא לירושלים של למעלה", ערכה את הספר מראיונות עם הרב זילבר. הספר יצא לראשונה ברוסית ב-2004 על ידי ארגון תולדות ישורון. הספר הוא אוטוביוגרפי ומסופר בגוף ראשון. הבסיס לספר היה שיחות מוקלטות שערכה כרמלה רייז עם הרב זילבר במשך שנה שלמה בכל מוצאי שבת. בספר משולבות עדויות של אישים אחרים שחיו בתקופה כמו ד"ר יעקב צ'צ'קס, מוהל שפעל בברית המועצות ועזר במילת יהודים רוסים רבים לאחר שעלה ארצה, צבי פטלס, ר"מ בישיבת תורת חיים וחוזר בתשובה ומתלמידיו, בנו הרב בן ציון זילבר, בתו חוה ואחרים. הספר מתאר את חייו של הרב זילבר שנולד בקאזאן, 1917 ומגולל את מסכת חייו שהייתה כרוכה במאבק על קיום תורה ומצוות. הרב זילבר ומשפחתו היו מבין היהודים היחידים באותה תקופה בברית המועצות שהצליחו לקיים את מצוות התורה באופן מלא. בספר מתאר הרב זילבר כיצד שמר על קיום המצוות גם בכלא הרוסי בו נכלא באשמת מסחר באיגרות חוב ממשלתיות ושוחרר לאחר חג הפסח שחל לאחר מותו של סטלין. על פי דבריו של הרב זילבר בפתח הדבר של הספר, הוא לא תכנן להעלות את מסכת חייו על הכתב אף על פי שרבים ניסו לשכנעו לעשות כן. מה שהוביל אותו לכך היה פגישה שקיים עם הרב יצחק הוטנר בה התעניין הרב על מאורעותיו ברוסיה. לאחר שסיפר לו את קורותיו דחק בו הרב הוטנר לכתוב ספר. לדברי הרב זילבר, זה מה שהוביל אותו לספר את סיפורו. הספר יצא במקור ברוסית, בחייו של הרב זילבר. לאחר מותו תורגם הספר לעברית, אנגלית, צרפתית ויידיש. ההוצאה הראשונה בעברית הייתה בשנת תשס"ז-2006, בתרגומה של ר. סמינסקי, ותורגם לאנגלית על ידי הוצאת ספרים פלדהיים (באנגלית: To Remain a Jew: The Life of Rav Yitzchak Zilber), לצרפתית (בצרפתית: Rester Juif - La Vie et le Combat de Rav Itshak Zilber) וליידיש. הרב יצחק זילבר, להשאר יהודי, ירושלים תשס"ח, באתר אוצר החכמה אפרת ברזל, "להישאר יהודי": הסודות מאחורי הספר, באתר רדיו קול חי, י"ח בתמוז תשפ"א
קניון רננים

קניון רננים הוא מרכז קניות בילוי והיי טק באזור התעשייה רעננה. הקניון משתרע על מגרש של 41,000 מטרים רבועים, המיועדים לבילוי ומסחר. הקניון נפתח בשנת 1998, והוא בבעלות חברת גיי.טי.אל.וי. הקמת הקניון החלה בשנת 1997 על ידי החברות מליסרון ו"כבלים" שבשליטת קבוצת האחים עופר, על שטח של 42 דונם אותם רכשו בשתי עסקאות. 21 דונם מחברת הארגז שהפעלה במקום מפעל לריהוט ו-21 דונם מתשלובת הבנייה של הקיבוץ הארצי, שהפעלה בשטח מפעל לחומרי בנייה. שלב א' ,שכלל 13 אלף מ"ר, נפתח ביוני 1998. בסוף שנת 1999 החלה הקמת שלב ב' של הקניון. בדצמבר 2002 הודיע הקניון שהוא יהיה פתוח בשבתות, עקב דרישת השוכרים להתחרות מול הקניונים "שבעת הכוכבים" בהרצליה ו"ערים" בכפר סבא, שגם פועלים בשבתות. לאחר פנייה של רבה הראשי של העיר רעננה, הרב יצחק פרץ, ליולי עופר בוטלה ההחלטה. הקניון נרכש בשנת 2013, תמורת 844 מיליון שקל, על ידי קבוצת רוכשים שכללה את חברות הביטוח הפניקס ומנורה מבטחים, קרנות הפנסיה הוותיקות עמיתים וחברת JTLV המנוהלת על ידי השותפים עמיר בירם ואריאל רוטר. קניון רננים מכיל כמאתיים בתי עסק בשתי קומות מסחר, קומת גלריה ומגדל עסקים. השטח הבנוי ברוטו שלו מגיע ל-178 אלף מ"ר מתוכם 43 אלף מ"ר שטחי מסחרי. בקניון מגוון עשיר של חנויות אופנה, בהן מותגים מובילים כגון H&M, מנגו, זארה, אדידס, סטרדיווריוס, ועוד. הקניון מציע אפשרויות בילוי מגוונות הכוללות באולינג, ביליארד-בר, פליי פארק, משחקיית "פעלטון" לילדים, יער הפיות, ועשרים מסעדות ובתי קפה. במגדל העסקים נמצאים מכון הכושר סוויפט, ומרפאות מכבי, ואמריקן לייזר. במקור היו לקניון עתודות בנייה של 20,000 מטרים רבועים, המיועדים לתחומי בידור, מסחר ומפעלי היי-טק. בשנת 2022 אושרה לקניון תוכנית נוספת המאפשרת תוספת של כ-70,000 מ"ר לשימושים מגוונים (תעסוקה, מסחר ושטחי ציבור). התוכנית עתידה לפתוח את הקניון לרחובות התוחמים אותו ולשפר את המרחב הציבורי סביבו. בקניון מבקרים מדי יום כעשרים אלף איש, שלרשותם עומדים 3 חניונים ללא תשלום הכוללים ביחד כ-2,400 מקומות חנייה. אתר האינטרנט הרשמי של קניון רננים עמוד הפייסבוק של קניון רננים אורנה יפת, "קניון רננים יתחרה חזק בשבעת הכוכבים", באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2013 מיכל רוה, ‏תשלובת הארגז מכרה לאחים עופר 21 דונם ברעננה ב-13 מיליון דולר, באתר גלובס, 21 בנובמבר 1996 האחים עופר משקיעים 80 מיליון דולר ב-63 אלף מ"ר מסחר ומשרדים ברעננה, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1997 אלעזר לוין, ‏מושקוביץ יבנה שלב ב' של קניון רננים בכ-8 מיליון דולר, באתר גלובס, 23 באוגוסט 1999 אלעזר לוין, ‏גם קניון "רננים" ברעננה מתחיל לפעול בשבת, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2002 מיכל סבו-וינברגר, יולי עופר שוכנע לא לפתוח קניון רננים בשבת, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2002 אביב לוי, ‏עסקת ענק: מליסרון מכרה את הקניונים ברעננה ויהוד, באתר גלובס, 13 בפברואר 2013
יורם זקס

יורם זקס (נולד ב-21 ביוני 1973) הוא שחקן, מחזאי, תסריטאי ובמאי ישראלי. ב-1999 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי". בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרוני ילדים ונוער אחרים. ב-2001 גילם את גיא בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה". כתב וביים את הקומדיה "ריקוד הציפורים" בתיאטרון צוותא. כתב את המחזה "נימפות בערפל" שעלה בצוותא וגם שיחק בו. כתב וביים את ההצגה "גומרים הולכים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. כתב את המחזה "נסיכות וגמדים" לפסטיבל תיאטרון קצר. כתב את המחזה "גשם של חמניות" לפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. כתב וביים את ההצגה "יש מצב" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. כתב בשיתוף צביה הוברמן את המחזה "חיבור מהיר" לתיאטרון אורנה פורת. כתב את המחזה "נוף לים" לפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא. שימש כתסריטאי בערוץ הופ!. בשנת 2006 יצא ללימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל. כתב וביים את הסרט נימפות בערפל, שהוקרן ב-2008 בסינמטק תל אביב (הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2008) המבוסס על המחזה פרי עטו. כתב בשיתוף רועי שגב את המחזה "מקובלים" לתיאטרון הקיבוץ. בשנת 2013 כתב וביים את הסרט הקצר "ערומים", בכיכובם של רננה רז ודני גבע ובמימון קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה. אחיו הגדול הוא השחקן יגאל זקס. בשנת 2020 כתב את הקומדיה הרומנטית “האבולוציה של המינים” שעלתה בתיאטרון העירוני חיפה בבימוי אלון אופיר וזכתה לשבחי הקהל והביקורות. מדיה וקבצים בנושא יורם זקס בוויקישיתוף https://www.youtube.com/watch?v=bpJ1lHoxxro האבולוציה של המינים - קליפ מתוך ההצגה יורם זקס, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית יורם זקס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יורם זקס, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי מתן שירם, ‏בעיטת קרן, באתר גלובס, 23 בפברואר 2010 ריקוד הציפורים - קליפ מתוך ההצגה אורי קליין, יוסי וג'אגר כבר לא לבד, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2002 מיכאל הנדלזלץ, אתגר המקצרון, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2005 רונית רוקאס, עכבר העיר, חיבור מהיר, באתר הארץ עכבר העיר, פסטיבל צו קריאה מתקיים זו השנה החמישית בתיאטרון צוותא, באתר הארץ, 23 ביוני 2013 נירית אנדרמן, שלושה סרטים ישראליים בהקרנות בכורה בפסטיבל "קולנוע דרום" בשדרות, באתר הארץ, 19 במאי 2008 מתן שירם, ‏כבלי חוסר הכנות, באתר גלובס, 19 במרץ 2015
המגדלור במרינה אשקלון

המגדלור במרינה אשקלון ממוקם על שובר הגלים של המרינה באשקלון. המגדלור מתנשא לגובה של כ-18 מטרים מעל פני המים, כל 6.4 שניות הוא מהבהב 2 הבהובים ירוקים הנצפים למרחק של עד 8 מייל, המגדל סגור בפני מבקרים מהקהל הרחב. המגדלור הוצב במרינה בשנת 1995 עם סיום בניית המרינה. מדיה וקבצים בנושא המגדלור במרינה אשקלון בוויקישיתוף פרטים על המגדלור באתר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל (באנגלית)
עמדות בייסבול

ישנן 9 עמדות מגרש בבייסבול. בדרך כלל את אותן העמדות מאיישים שחקני ההתקפה של הקבוצה, אשר עוברים להגנה במצב מגרש (כאשר תור הקבוצה השנייה לחבוט). לכל עמדה ישנו מספר, אשר עוזר לאחר מכן לרשום את פסילות החובטים: 1 (המגיש, P), 2 (התופס, C), 3 (בסיס ראשון, 1B), 4 (בסיס שני, 2B), 5 (בסיס שלישי, 3B), 6 (עוצר ביניים, SS), 7 (שדה שמאלי, LF), 8 (שדה מרכזי, CF), 9 (שדה ימני, RF). לדוגמה: כאשר בסיס שלישי זורק את הכדור לבסיס הראשון למען פסילה, הדבר ירשם כמהלך 5-3. כאשר הבסיס השני מוסר את הכדור לעוצר הביניים (שמכסה את הבסיס השני) וזה מוסר לבסיס ראשון למען הוצאה כפולה, המהלך ירשם כהוצאת 4-6-3. באמריקן ליג ישנו תפקיד בשם החובט הייעודי, אשר מסומן במספר 0. החובט לא משחק במצב מגרש וממלא את מקומו של המגיש. לעיתים ברצונו של המאמן או המנג'ר של הקבוצה להחליף שחקן התקפה. לשחקן לא ניתן מספר באותה העת (שכן יכול להחליף שחקן המשחק בעמדה לא מוכרת לו) והוא נקרא "פינץ' היטר", ובדרך כלל מוחלף במצב מגרש על ידי שחקן אחר (בבייסבול, כאשר הוצא שחקן מהמשחק אין ביכולתו לחזור אליו). אותו מקרה יכול להיות כאשר שחקן אכן מגיע לבסיס, אך מוחלף בשחקן מהיר יותר כדי לפתוח את האפשרות לגנבת בסיסים. לכל שחקן ישנו מספר חולצה, כמו גם לכל מאמן, תופס אימונים ומנהל, אך לאלו אין מספר מגרש. למנהל הכללי, "Bat boy" (האחראי על המחבטים) ול-"Ball boy" (האחראי על הכדורים) אין מספר. מדיה וקבצים בנושא עמדות בייסבול בוויקישיתוף