laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בית הכנסת ברחוב פאווה

בית הכנסת ברחוב פאווה (בהונגרית: Páva utcai zsinagóga) הוא מבנה משמעותי באדריכלות בתי הכנסת ההונגרית של המחצית הראשונה של המאה העשרים. בית הכנסת שתוכנן על ידי האדריכל ליפוט באומהורן, כיום משמש כמרכז לזיכרון ותיעוד השואה בבודפשט, ומתפקד גם כבית כנסת שמשמש מוזיאון עם אתר זיכרון. יהודי בודפשט, רובע יוז'פווארוש (רובע 8) קבעו כמטרה לבנות בית כנסת גדול ממדים בשנות העשרים של המאה העשרים. בפינת רחוב פאווה (טווס בהונגרית) טוּזְאֵלְאוֹטוֹ (כבאי בהונגרית) הציע בעל מפעל בשם גזה בלאטיני בראון, מגרש לבנית בית הכנסת. אדריכל שתכנן את בית הכנסת באסוד הכין תוכניות, אך בין השנים 1914–1918 השתוללה מלחמת העולם הראשונה והתכנית לא יצאה לפועל. בשנת 1923 עלה הנושא שוב על הפרק, וזקן האדריכלים בתכנון בתי כנסת בהונגריה, ליפוט באומהורן, הכין תוכנית חדשה. על סמך תוכניות אלה הוקם בית הכנסת עד ינואר 1924. בית הכנסת נבנה כדי להכיל 1,700 איש ואישה ואת תפעולו ואחזקתו קיבלה עליה הקהילה היהודית של פשט. המגזין Egyenlőség (שוויון) מספר 17, באפריל 1926 הציג בפני הקהל את פנים בית הכנסת החדש: "בנוסף לשימוש בזהב בעושר אך בעדינות ובטעם יש שימוש בשלושת הצבעים היהודיים המסורתיים שמעצבים צביעה אדריכלית עשירה: הצבעים כחול, לבן וצהוב. סגנון הצביעה מתהדר ברומנטיקה: ציורי וילונות שמשמשים לעיתים קרובות בציור מימי הביניים משמשים כאן באפסיס של אזור ארון הקודש עם אפקט יפהפהשל מוטיבים על הקירות; בעזרת הנשים למעלה פזורים על המעקות ציורי חבצלות מכבים, והעמוד הכחול שתומך את ארון הקודש מסמל את שני העמודים במקדש שלמה באופן מסורתי עם כתב עברי. המוטו הגדול של האתיקה היהודית מאיר ליד ארון המקדש: "ואהבת לרעך כמוך" בתוספת טקסטים עבריים והונגריים. כל המוטיבים של הציורים עוצבו וצוירו עד לפרט הקטן ביותר בתכנון של האדריכל ליפוט באומהורן". הבניין לא משמש כבית כנסת מזה עשרות שנים בשל מיעוט האוכלוסייה היהודית באזור, אך שוכים בו מאז 1980 המשרדים ואולם התרבות של הקהילה היהודית המקומית האזורית ואילו אולם התפילה החורפי הקטן משמש למטרות דתיות שונות. המבנה המודרני של המרכז לזיכרון ותיעוד השואה נבנה בסביבתו הקרובה של בית הכנסת. רשימת בתי הכנסת בהונגריה מדיה וקבצים בנושא בית הכנסת ברחוב פאווה בוויקישיתוף בית הכנסת ברחוב פאווה, ברשת החברתית פייסבוק סרט על בית הכנסת
הירונימוס הקדוש (דה וינצ'י)

הירונימוס הקדוש (באיטלקית: San Girolamo) הוא ציור שמן לא גמור מעשה ידי הצייר לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בשנת 1480 לערך ומתאר את הירונימוס. היצירה מוצגת במוזיאוני הוותיקן ברומא. אין מידע לגבי יעד היצירה ועל ידי מי היא הוזמנה. זו אחת העבודות החידתיות ביותר של דה וינצ'י והיא עדיין במצב סקיצה. האזכור המוקדם ביותר של "הירונימוס הקדוש", תוך יחוסו לדה וינצ'י, מתוארך למעשה לתחילת המאה ה-19, בצוואתה של הציירת השווייצרית אנג'ליקה קאופמן. עם מותה של קאופמן נעלמו שוב כל עקבותיה של היצירה, עד שנמצאה במקרה ונרכשה על ידי דודו של נפוליאון, הקרדינל ג'וזף פש (אנ'). על פי האגדה הפופולרית, הקרדינל גילה את הציור מחולק לשני חלקים: החלק התחתון בחנות של סוחר יד שנייה רומאי, שם הוא שימש לכיסוי קופסה, והחלק העליון בחנותו של סנדלר, שהשתמש בו לכיסוי השרפרף שלו. מעבר לסיפור, באמת ניתן לראות כי הציור נחתך לחמישה חלקים. עם מות הקרדינל, התמונה נמכרה במכירות פומביות מספר פעמים עד שזוהתה, ונרכשה עבור מוזיאוני הוותיקן, בידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1856. ייחוס היצירה שהוצע על ידי קאופמן תמיד הוסכם על החוקרים, בגלל הדמיון הברור לשאר היצירות של דה וינצ'י, ובמיוחד הערצת חכמי הקדם. הציור לא גמור, ומתאר את הירונימוס בגיל מתקדם, במהלך פרישתו למדבר הסורי, שם חי כמו נזיר מתבודד. הוא כורע ברך בנוף סלעי, מביט לעבר קרוסיפיקס (ישו צלוב), שניתן להבחין בו בקושי בצד הימני הקיצוני של הציור. בידו הימנית הוא אוחז בסלע (הַסְמָלָה חָזוּתִית של הירונימוס, איתו הוא מוצג באופן מסורתי כשהוא מכה בחזהו בכפייתיות). לרגליו ניצב האריה, שהפך לבן לוויה נאמן לאחר שהירונימוס חילץ קוץ מכף רגלו. בצד שמאל של המשטח, הרקע הוא נוף מרוחק של אגם מוקף הרים תלולים המכוסים בערפל. בצד ימין, המאפיין היחיד שניתן להבחין בו הוא דמות קלושה של כנסייה, הנראית דרך הפתח בסלעים. נוכחות הכנסייה מרמזת על מעמדו של הירונימוס בנצרות המערבית (אנ') כאחד ממורי הכנסייה. הקומפוזיציה חדשנית, עקב צורתה הטרפזית של דמות הירונימוס, אשר עומדת בניגוד לצורתו המתפתלת של האריה, שנראית כמו האות "S" לרוחב תחתית הציור. האריה הוא גם סמל עוצמה המזוהה עם הבשורה על-פי מרקוס, שאותה תרגם הירונימוס ללטינית (תרגום וולגטה). קיימת טענה, הנתונה במחלוקת, כי דה וינצי השתמש ביחס הזהב בתיאור דמותו של הירונימוס. צורתו של הירונימוס היא רמז מקדים לצורתה של הבתולה בהמדונה בין הסלעים. ציור שרירי הצוואר והכתפיים נחשב לפעם הראשונה שבה דה וינצ'י עשה שימוש בידע אנטומי בציוריו. מדיה וקבצים בנושא הירונימוס הקדוש בוויקישיתוף "Leonardo da Vinci, St Jerome". מוזיאוני הוותיקן. (באנגלית) Regoli, Gigetta Dalli; Gioseffi, Decio; Mellini, Gian Lorenzo; Salvini, Roberto (1968). "Leonardo, Saint Jerome".{{cite web}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) (באנגלית) "Saint Jerome: The Iconography". christianiconography.info. (באנגלית)
לקט לילדים

לקט לילדים הוא אלבום אוסף המאגד את שירי הילדים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1976–1978. האלבום יצא לאור בשנת 1981. האוסף מלקט את שירי הילדים מ-2 אלבומי ילדים שהוציא איינשטיין בשנים שקדמו ליציאת האוסף: האלבום "ילדים" שיצא בשנת 1976, והאלבום "ילדודס" שיצא בשנת 1978. האלבום הופק על ידי מיכאל תפוח, הוקלט באולפני טריטון ונערך על ידי אורי כהן. עטיפת האלבום עוצבה על ידי דוד טרטקובר. ל"אצא לי אל היער" ו"אני עומדת במעגל" ל"לרותי יש יום הולדת" ל"אצא לי אל היער" ו"אני עומדת במעגל" ל"לרותי יש יום הולדת"
אבטורדיו

אבטורדיו (ברוסית: Авторадио) היא תחנת רדיו מוזיקה רוסית. הרשת שלה כוללת יותר מ-1,300 ערים ברוסיה ובמדינות אחרות. זוהי תחנת הרדיו הרוסית השנייה העובדת במתכונת דיגיטלית DRM + בסנקט פטרבורג. כרטיס הביקור של אבטורדיו הוא פסטיבל מוזיקת דיסקו בינלאומי משנות ה-80, אשר אוסף מדי שנה עשרות אלפי מעריצים במוסקבה, סנקט פטרבורג וערים אחרות. האבטורדיו הראשון ברוסיה פועל בפרם מאז 1990. במרחב הפוסט-סובייטי יש שתי תחנות רדיו עם אותו שם, שלא קשורות בשום דרך עם זו הרוסית: אבטורדיו-קזחסטן, שהחלה לשדר ב-5 בפברואר 1999, ואבטורדיו (בלארוס). מדיה וקבצים בנושא אבטורדיו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אבטורדיו (ברוסית) אבטורדיו, ברשת החברתית פייסבוק אבטורדיו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אבטורדיו, ביישום טלגרם אבטורדיו, ברשת החברתית אינסטגרם אבטורדיו, ברשת החברתית טיקטוק אבטורדיו, ברשת החברתית VK אבטורדיו, סרטונים בערוץ היוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבחר (אלבום של אריק איינשטיין)

מבחר הוא אלבום אוסף המאגד את הקריירה שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1980–1984. האלבום יצא לאור בשנת 1986. האוסף מלקט את השירים הבולטים בקריירה של איינשטיין מהאלבומים "חמוש במשקפיים", "יושב על הגדר", "שביר", ו"פסק זמן" שיצא שנתיים לפני אוסף זה. בנוסף באוסף נמצא גם השיר "עוד ניפגש" שנראה לראשונה באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה". בויניל המקורי: צד 1: שירים 1–5, צד 2: שירים 6–10
החלפת בגדים

החלפת בגדים (באנגלית: Clothing swap) הוא אירוע בו אנשים מביאים בגדים, נעלים ואביזרי אופנה לבישים ושאינם משתמשים בהם יותר ולוקחים ללא תשלום פריטי ביגוד שאחרים הביאו. החלפות בגדים נחשבת לא רק דרך טובה וזולה לחדש את ארון הבגדים, אלא גם נחשבת לפעולה סביבתית. החלפות בגדים נעשית בעיקר בין נשים ונערות. החלפת בגדים בישראל נעשית באמצעות קבוצות פייסבוק ייעודיות וגם באמצעות אפליקציה להחלפת פרטים בשם shareitt. ההחלפה נעשית באמצעות מטבעות מקוונים המאפשרים החלפה פנימית בין המשתמשים וקבלת תמורה שוות ערך למוצר הנמסר תעשיית האופנה המהירה נחשבת לאחת התעשיות המזהמות ביותר את כדור הארץ. ב־15 השנים האחרונות, ייצור הביגוד כמעט והוכפל - בשנת 2000 יוצרו כמעט 50 מיליארד פרטי לבוש ובשנת 2015 מספר הפריטים שיוצרו היה מעל 100 מיליארד פרטי לבוש. העלייה בייצור הביגוד מונעת על ידי מעמד הביניים ההולך וגדל ברחבי העולם ותעשיית האופנה המהירה. האחרונה, מייצרת סגנונות חדשים, מציגה מספר גדול של קולקציות בשנה, ולעיתים קרובות הבגדים נמכרים במחירים נמוכים. על פי סוכנות הסביבה האירופית, מחיר הבגדים עלו רק ב-3% בין השנים 1996 ל-2012. מגמות אלו תרמו לעלייה בכמות הצריכה. בהתאמה, הגידול במספר פרטי הלבוש הוביל לכך שמספר הפעמים שבגד נלבש בבמוצע ירד ב־36%, ברחבי העולם. הערכה היא שבגד נלבש בין שבע לעשר פעמים בלבד. הגידול במספר פרטי הלבוש שנרכשו, הוביל לעלייה במספר הפרטים שנתרמו לחנויות צדקה, הרחבת שוק היד שנייה ואירועים להחלפת בגדים. מסיבת ההחלפות הראשונה שמתועדת ברשת התקיימה בסן פרנסיסקו ואורגנה על ידי סוזן אגסי (Suzanne Agasi) ב-1994. אירועי החלפת בגדים יכולים להיות חלק בקרב קבוצת מכרים המתכנסת באופן קבוע, ביישוב וכאירוע ציבורי פתוח לכל. ישנן החלפות בגדים בהן הכניסה היא בתשלום. מדיה וקבצים בנושא החלפת בגדים בוויקישיתוף איך לערוך מסיבת החלפת בגדים?, באתר Holy Chic קבוצת "החלפת בגדים בין חברות" בפייסבוק זיהום סביבתי? תחלקו את זה: Shareitt אפליקציה להחלפה וליד-שנייה, באתר וואלה, 31 במרץ 2021 Patsy Perry, The environmental costs of fast fashion, The Independent, ‏2018-01-07 (באנגלית) A NEW TEXTILES ECONOMY: REDESIGNING FASHION’S FUTURE. 2017 Ellen MacArthur Foundation Environmental impact of the textile and clothing industry. European Parliament, European Union, 2019. Anna-Louise Jackson, How $10 or less can help you turn your old clothes into a new wardrobe, Grow from Acorns + CNBC, ‏2019-08-08 (באנגלית)
לורנס דילייני

לורנס ג'ון דילייני (באנגלית: Lawrence John Delaney;‏ נולד ב-29 במאי 1935) הוא מדען ואיש עסקים אמריקאי, שבין השנים 1999–2001 כיהן כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לרכש ולזמן קצר ב-2001 כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל. לורנס דילייני למד באוניברסיטת קלארקסון, שם סיים תואר ראשון ב-1957 ותואר שני ב-1958, שניהם בהנדסה כימית. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה וב-1961 קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית. בשנים 1961–1962 עבד דילייני במכון לניתוח ביטחוני בוושינגטון די. סי. ולאחר מכן היה במשך שנה עמית מחקר במכון פריץ האבר בברלין. ב-1963 הוא הצטרף לתאגיד אירוספייס בלוס אנג'לס, שם הוא עבד כמנהל קבוצת המחקר לטכנולוגיות ההנעה שלהם ושל משרד הטילים הבליסטים הבין-יבשתיים המתקדמים שלהם עד 1968. לאחר מכן ועד 1975 הוא עבד בתאגיד מרטין מריאטה וושינגטון כמנהל התוכניות המתקדמות שלהם ולאחר מכן בדנוור, כמנהל חטיבת המערכות הימיות שלהם. בשנים 1975–1981 הוא היה מנהל בחברת R&D Associates בוושינגטון. לאחר מכן ועד 1989 הוא עבד בחברת SAIC, בתחילה כסגן מנהל המגזר המדעי הצבאי ומגזר מערכות המידע ולאחר מכן כמנהל קבוצת מערכות המידע. לאחר מכן ועד 1994 הוא היה שותף מנהל בחברת Montgomery & Associates. בשנים 1994–1997 הוא היה האחראי על הפעילות באירופה של חברת Braddock Dunn & McDonald בברלין ומנהל קבוצה בחברת IABG במינכן. לאחרן מכן ועד 1999 הוא היה מייסד ונשיא של חברת Delaney Group Inc. בוושינגטון. ב-1999 מינה הנשיא ביל קלינטון את דילייני כסגן מזכיר חיל האוויר לרכש. הוא שימש בתפקיד זה עד 2001. ב-2001 הוא כיהן גם כתת-מזכיר חיל האוויר בפועל ומינואר ועד מאי אותה שנה הוא כיהן גם כמזכיר חיל האוויר בפועל. עם סיום עבודתו בממשל, היה דילייני לנשיא והמנהל הכללי של חברת Arete Associates בלוס אנג'לס. ב-2003 הוא הצטרף לL3 טכנולוגיות והיה לנשיא והמנהל הכללי שלה. בשנים 2005–2015 הוא שימש כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת קלארקסון. ביוגרפיה באתר חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית) Lawrence Delaney Named Clarkson University Trustee Emeritus, November 8, 2016
ציפור מדבר

"ציפור מדבר" הוא סינגל של הלהקה הישראלית אתניX. את מילות השיר כתב זאב נחמה, והלחין בשיתוף עם יועד נבו. נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, הנושא את שמה, שיצא בשנת 1990. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן (1990) דורג השיר במקום השני. במצעדים השבועיים של התחנה צעד השיר במשך 32 שבועות, מתוכם שלושה שבועות במקום הראשון. בשנת 2008 ביצעה יהודית רביץ גרסת כיסוי לשיר עבור האלבום "עבודה עברית". בשנת 2020, ביצע עדן חסון גרסת כיסוי לשיר עבור החלק השני של האלבום "צו השעה". אתניקס - ציפור מדבר (הקליפ המלא) 1990, סרטון באתר יוטיוב (אורך: 4:26) מילות השיר "ציפור מדבר", באתר שירונט לדף השיר באתר הספרייה הלאומית שני פישר‏, יהודית רביץ עושה "ציפור מדבר", באתר וואלה, 25 במרץ 2008 צו השעה, החלק השני: מארינה מקסימיליאן עם שמעון בוסקילה ויסמין מועלם וטונה שרים אביב גפן, באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2020
יהודית אהרון

יהודית אהרון (ברוסית: Юдит Аарон, נולדה ב 1970) היא מעצבת תפאורה ותלבושות לתיאטרון ישראלי. יהודית נולדה וגדלה בווילנה, ליטא. בילדות הושפעה רבות על ידי דודתה סופרת השואה מריה רולניקייטה (רו'). בווילנה יהודית למדה בית הספר לאומניות. באוגוסט 1990 עלתה לישראל עם משפחתה. בשנת 2004 סיימה את לימודיה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. כבר בשנה אחרונה של הלימודים עיצבה תלבושות לתיאטרון הקאמרי ("נתן החכם"). ההפקה השנייה הייתה עבור תיאטרון חיפה, שם הייתה כבר מועמדת לפרס התיאטרון על התלבושות בהצגה "הדוכסית של אמלפי" (בימוי של גדי רול). מאז מעצבת תפאורה ותלבושות במגוון תיאטראות בישראל: תיאטרון באר-שבע, תיאטרון הגשר, תיאטרון הקאמרי, אנסמבל עיתים בשיתוף תיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן, תיאטרון המדיטק, תיאטרון הבימה, תיאטרון יידישפיל ואחרים. יהודית מתגוררת במודיעין, נשואה לנחום אהרון ולהם שני בנים. במהלך עבודתה בתיאטרון יהודית זכתה במספר פרסים: פרס לעיצוב התלבושות של פסטיבל חיפה הבין לאומי להצגות ילדים 2018 - עבור עיצוב תלבושות להצגה "דוט והקנגורו" תיאטרון ילדים והנוער באר שבע. בימוי רפי ניב פרס היוצרת המצטיינת של תיאטרון באר-שבע 2018 פרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות 2017 - עבור עיצוב תלבושות להצגה "נפוליון - חי או מת!" תיאטרון החאן. בימוי אודי בן-משה פרס לעיצוב תלבושות של תיאטרון ילדים ונוער 2017 - עבור עיצוב תלבושות להצגה "מלכת השלג" תיאטרון ילדים והנוער באר שבע. בימוי רפי ניב פרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תלבושות 2014 - עבור עיצוב תלבושות להצגה "הנשים העליזות מוינדזור" תיאטרון החאן. בימוי אודי בן-משה פרס על שם ארנון אדר 2007 - מקום ראשון בתחרות מעצבי תיאטרון צעירים 2007 דף מידה אישי בתיאטרון באר-שבע דף מידה אישי בתיאטרון גשר "המלבישה", כתבת פרופיל ב"מידיעין ניוז" יהודית אהרון, בארכיון הבימה יהודית אהרון, בארכיון תיאטרון גשר ציפי שוחט, פרס בלי חגיגות, באתר הארץ, 6 באפריל 2006 מיה אשרי, טקס פרסי התיאטרון: "סוס אחד נכנס לבר" היא הזוכה הגדולה עם ארבעה פרסים, באתר הארץ, 25 במאי 2018
לאו פרנקל

לאו פרנקל (בהונגרית: Frankel Leó; בודה, ברובע אוילק 25 בפברואר 1844 – פריז, 29 במרץ 1896) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי ראש ועדת העבודה והסחר בקומונה הפריזאית. פרנקל נולד בשנת 1844 במשפחה יהודית. במקור הוא היה צורף ואמן בעבודות זהב. משנת 1861 עבד בגרמניה, ומשנת 1867 היה הכתב של "פולקסשטיה" (המהדורה הגרמנית של נפסבה) בצרפת. הוא השתתף בעבודתו של האינטרנציונל הראשון. נעצר ושוחרר מהכלא במהלך הקומונה בפריזאית. בשנת 1871 נבחר לקומונה הפריזאית והיה ראש ועדת העבודה והסחר מאפריל. לאחר הנפילה של הקומונה במאי נמלט פצוע ללונדון מפני הנקמה העקובה מדם שבאה בעקבות הנפילה ומעונש המוות שנגזר עליו. במהלך שנותיו בלונדון הוא היה חבר במועצה העליונה של האינטרנציונל הראשון והיה עמית קרוב וישיר של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. הוא חזר להונגריה בשנת 1876, שם בשנת 1881 נידון לשנה וחצי מאסר ב"תביעה נגד העיתונות" בגין הסתה והתארגנות נגד המדינה. לאחר שחרורו התגורר בצרפת, אוסטריה ובבריטניה. הוא המשיך להיות מעורב באופן פעיל בתנועת הפועלים. עבד כמארגן פעיל של התנועה והיה העורך של המגזין Arbeiter Wochen-Chronik בשפה הגרמנית ובשנת 1880 היה ממייסדי "מפלגת הפועלים הכללית של הונגריה". במותו (בפריז) בשנת 1896, הוא לווה בדרכו האחרונה על ידי אלפי פועלים צרפתים לבית הקברות פר לשז ( Pere Lachaise ) בפריז, שם אובליסק משמר את זכרו. בספטמבר 1872, בהאג (בה נערך קונגרס של האינטרנציונל), מילא פרנקל סדרת שאלות עבור ג'ני מרקס, שאספה בספר את השאלונים לספר זכרונותיה (Confession Book). תשובותיו של פרנקל בצרפתית תועדו על ידי אלינור מרקס. בשנת 1953 נקראה על שמו הדרך בבודפשט ששמה בעבר היה המלך זיגיסמונד. על אף יוזמות ספורדיות לאחר שינוי המשטר, שם הרחוב לא שונה. ב־12 בדצמבר 2012 הצהיר ראש העיר אישטוואן טרלוש כי לא תהיה דרך שנקראת על שם לאו פרנקל (לוחם תנועת הפועלים) בבודפשט, לפיכך ישתנה שמו של הדרך לדרך המלך זיגיסמונד כמתוכנן. טרלוש משך את תוכניותיו לשנות את השם כתוצאה ממחאה ציבורית. בבאיה, הגימנסיה בשפה הגרמנית היא על שם לאו פרנקל, מכונה גם (Ungarndeutsches Bildungszentrum). Aranyossi Magda: F. L. (Bp., 1952); Marx Károly levelezése F. L.-val (Társad. Szle, 1951. 3–4. sz התכתבות עם קרל מרקס. Krejcsi Rezső: F. L. a párisi Commune magyar vezére (Bp., 1919). המנהיג ההונגרי של הקומונה הפריזאית. Murányi Kovács Endre: A barikádok fiai (r., Bp., 1952) בני הבריקדות. אישטוואן רמייני דיינש: האם אנו מכירים אותם? הונגרים מפורסמים ממוצא יהודי (הוצאת Ex Libris, בודפשט, 2000) ISBN 963-85530-3-0 Magyar életrajzi lexikon לקסיקון ביוגרפי הונגרי. לאו פרנקל. מדיה וקבצים בנושא לאו פרנקל בוויקישיתוף לאו פרנקל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Familie Marx privat. Akademie Verlag, Berlin 2005 Abb. 48, ISBN 3-05-004118-8, S. 328–329. Közmeghallgatást rendeztek a Főpolgármesteri Hivatalban. MTI hír Index.hu – Megszűnik a Frankel Leó
הוצאה להורג לאחר המוות

"הוצאה להורג" לאחר המוות היא הוצאה להורג טקסית של גופתו של אדם שכבר מת. שאול המלך - על פי ספר שמואל, לאחר התאבדותו נכרת ראשו ונתלה במחנה פלשתים כאות ניצחון של פלשתים. בלעם - על פי האמורא רב, הרגו בני ישראל את בלעם בכל ארבע מיתות בית דין: סקילה, שרפה, הרג וחנק (סנהדרין ק"ו ב). רש"י במקום מפרש: "שתלאוהו והציתו אש תחת הצליבה, וחתכו ראשו ונפל לתוך האש, תלייה היינו חנק, חתיכת הראש הרג, כשנפל לארץ - סקילה, כשנפל לאור היינו שרפה". האפיפיור פורמוסוס (Formosus, מת ב-896) - גופתו הוצאה מקברה על ידי האפיפיור סטפנוס השישי, הולבשה בבגדי אפיפיורות והושבה על כיסא האפיפיור כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"סינודת הגופה" (Synod Horrenda). הוא נמצא אשם, והגופה הופשטה, 3 אצבעות נכרתו מידה הימנית, והיא הושלכה לנהר הטיבר. ג'ון ויקליף (1328–1384) - גופתו הוצאה מקברה כ־45 שנה לאחר מותו, בהוראת האפיפיור מרטין החמישי. ולאד המשפד (1431–1476), שראשו נכרת לאחר רציחתו. ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה (1452–1485), שנתלה על ידי יורשו המלך הנרי השביעי לאחר מותו בקרב בוסוורת' (Bosworth). גופתו הושחתה עוד לאחר פיזור המנזרים, ולפי האגדה, הושלכה לנהר סור (Soar). פייטרו הקדוש מוורמיגלי (1500–1562), שנשרף ככופר לאחר מותו. אוליבר קרומוול (1599–1658), הלורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. אחרי הרסטורציה האנגלית, המלך צ'ארלס השני הורה להוציא את גופתו מקברה ולתלותה בטייבורן (Tyburn), להסיר את הראש ולהשליכה לבור. הראש הובא לקבורה לבסוף בשנת 1960. פרנסואה דובליה (1907–1971), נשיא האיטי, שגופתו הוצאה מקברה ו"הוכתה למוות" באופן טקסי בשנת 1986. מדיה וקבצים בנושא הוצאה להורג לאחר המוות בוויקישיתוף John Wyclif, Stanford Encyclopedia of Philosophy (באנגלית)
פלאו גואל

פָּלַ֫אוּ גוּאֵ֫ל (בקטלאנית: Palau Güell – "ארמון גואל") הוא ביתה של משפחת גואל השוכן בשכונת אל רבאל בסמיכות לשדרות הרמבלס של ברצלונה שבספרד. המבנה תוכנן על ידי האדריכל הקטלאני אנטוני גאודי עבור משפחת התעשיין הקטלאני העשיר אאוזבי גואל (Eusebi Güell). בשל יופיו, הוכרז המבנה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. המבנה הוקם על ידי גאודי עבור משפחת התעשיין אוסביו דה גואל לאחר שזה ראה עבודות מוקדמות שעשה גאודי במונטסראט. גאודי תכנן עבור משפחת גואל כניסה ייחודית שאפשרה למרכבות להיכנס אל תוך הבית, להוריד את הנוסעים בכניסה הראשית למבנה, ולרדת למרתף הבית שם היו האורוות ושם יכלו לסובב את המרכבות על מנת להעלותן שוב לקומת הכניסה, לצורך העלאת הנוסעים עליהן. המבנה בנוי בסגנון גאודי – סגנון שהיווה חלק מתנועת המודרניסטה בארכיטקטורה. גאודי בנה כניסה מיוחדת לאורחים שהובילה לחדר קבלת האורחים שבקירותיו ובתקרתו היו חרכי הצצה מוסווים שדרכם יכלו בעלי הבית להציץ ולראות מי הגיע מבלי שנראו בעצמם, וזאת על מנת לאפשר להם להתלבש בהתאם. תקרת חדר האוכל במבנה מחוררת ובה חלונות זעירים שאפשרו לתקרה להיראות כשמיים מלאי כוכבים (בלילה הודלקו עששיות מעל החלונות). החל משנת 2005 נערכים שיפוצים בבניין. החל מפברואר 2008 הבניין נפתח למבקרים – אך רק באופן חלקי ומאוחר יותר באופן מלא. מדיה וקבצים בנושא פלאו גואל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פלאו גואל (בקטלאנית) אתר האינטרנט הרשמי של פלאו גואל (בספרדית) אתר האינטרנט הרשמי של פלאו גואל (באנגלית) מידע על פלאו גואל. תיאור פלאו גואל. קישור לאתר הרשמי.
לקט שני

לקט שני הוא אלבום אוסף המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1970–1972. האלבום יצא לאור בשנת 1988. האוסף מלקט את השירים הבולטים בקריירה של איינשטיין מהאלבומים "שבלול", "פלסטלינה", "בדשא אצל אביגדור", ו-"יסמין".
ג'יימס רוש

ג'יימס ג'רלד רוש (באנגלית: James Gerard Roche;‏ נולד ב-16 בדצמבר 1939) הוא פוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 2001–2005. קודם לכן הוא שירת 23 שנים בצי ארצות הברית וכמנהל בחברת נורת'רופ גראמן. ג'יימס רוש נולד בברוקלין, ניו יורק. ב-1960 הוא התגייס לצי ארצות הברית. באותה שנה הוא סיים לימודי תואר ראשון בשפות, ספרות ופילוסופיה במכון הטכנולוגי של אילינוי שבשיקגו. ב-1966 הוא סיים לימודי תואר שני בהצטיינות בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. ב-1972 הוא סיים לימודי תואר דוקטור בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. כקצין בצי הוא פיקד על הספינה "ביוקנן" (USS Buchanan), משחתת טילים מונחים, ובמסגרת זו הוענק לו גביע על שיפורים ביחידתו ב-1974. תפקידים נוספים בהם שירת בצי היו סגן מנהל ראשי של צוות ניהול המדיניות של מחלקת המדינה, חבר מקצועי בכיר בצוות ועדת המודיעין של הסנאט, ועוזר מנהל המחלקה להערכה עתידית של מחלקת ההגנה שתפקידה להביט קדימה 20 או 30 שנה על האופן בו עשויה המערכת הצבאית להראות. הוא גם שימש כראש הצוות של הדמוקרטים בוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. רוש סיים את שירותו בצי ב-1983 בדרגת קפטן. ב-1984, לאחר תום שירותו בצי, הצטרף רוש לחברת נורת'רופ גראמן, שם הוא שימש בכמה תפקידי ניהול כולל סגן נשיא ונשיא מגזר חיישנים ומערכות אלקטרוניות. ב-1 ביוני 2001 החל רוש לכהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לאחר שמונה לתפקיד על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. ב-2003, במהלך הדיונים על הסבת מטוס התדלוק בואינג KC-135 סטרטוטנקר במטוס החדש בואינג KC-46 פגסוס, שלחה רובין קליבלנד, מנהלת ב"תוכניות הביטחון הלאומי" (OMB), הודעת דואר אלקטרוני לרוש, וביקשה את עזרתו בהשגת משרה בנורת'רופ גראמן, שבה הוא כאמור שימש קודם לכן בתפקיד ניהולי, לאחר סיום עבודתה בממשל. רוש אכן עשה כן והשיב וכתב לקליבלנד על כך. מעשה זה היווה הפרה של כללי האתיקה של מחלקת ההגנה. בחקירה שנוהלה על מקרה זה נמצא שרוש "עשה שימוש לרעה במשרתו להשגת רווח פוליטי" ועשה שימוש במערכות התקשורת של הממשל לצורך זה, אך לא היו המלצות לנקיטת צעדים כלשהם כלפיו. מזכיר ההגנה דונלד רמספלד לא ראה שום צורך להמשיך לעסוק במקרה. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס רוש בוויקישיתוף ביוגרפיה של ג'יימס רוש באתר חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית) Smith, R. Jeffrey (February 10, 2005). "Roche Cited for 2 Ethics Violations". The Washington Post. Alleged Misuse of Public Office: Dr. James G. Roche, Secretary of the Air Force, Case Number H04L94024201, January 27, 2005
מצוק פורלידס

מצוק פורלידס (באנגלית: Forlidas Ridge) הוא מצוק סלעי במסיב דופק, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה. המצוק מהווה את צידו המערבי של עמק דייוויס; עמק דייוויס הוא אזור אנטארקטי מוגן מיוחד (אזור מס' 119), המוגן תחת האמנה האנטארקטית. המצוק (והעמק שהוא מהווה את גבולו) מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע שנערכו במסגרת משלחת חקר הרי פנסקולה של הסקר הגאולוגי (USGS Pensacola Mountains Project), ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966. שמו של העמק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. האגם, כמו גם מצוק פורלידס הסמוך נקראים על שמו של צ'ארלס וו. פורלידס (Charles W. Forlidas), מצי ארצות הברית, מפעיל רדיו, ששהה בעונת החורף האנטארקטי 1957 בתחנת אלזוורת'. מצוק פורלידס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מצוק פורלידס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה מצוק פורלידס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מפת אזור מצוק פורלידס באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 119 מידע היסטורי
יחסי מונגוליה – קוריאה הדרומית

יחסי מונגוליה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים בין מונגוליה ובין הרפובליקה של קוריאה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-26 במרץ 1990. תושבי קוריאה הדרומית ממוצא מונגולי מהווים את הקהילה המונגולית השלישית הגדולה בעולם, אחרי מונגוליה ומונגוליה הפנימית שבסין (שהיא הקהילה המונגולית הגדולה ביותר). מספרם הוערך בכ- 33,000 נכון לשנת 2008. ישנם גם כ -3,500 דרום קוריאנים במונגוליה. קוריאה הדרומית מיוצגת במונגוליה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באולן בטור, בירת מונגוליה. מונגוליה מיוצגת בקוריאה הדרומית על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בסיאול, בירת קוריאה הדרומית. מדיה וקבצים בנושא יחסי מונגוליה – קוריאה הדרומית בוויקישיתוף Mongolians, Koreans share ancient bonds - Taipei Times, www.taipeitimes.com, ‏2003-10-13 (באנגלית) Digital Chosunilbo (English Edition) : Daily News in English About Korea, web.archive.org, ‏2008-05-29 (באנגלית) Digital Chosunilbo (English Edition) : Daily News in English About Korea, web.archive.org, ‏2008-09-23 (באנגלית) 유혈 사태, 평온 회복 중, www.ytn.co.kr, ‏2008-07-05 (בקוריאנית)
הקוביה

הקוביה הוא מותג משחקי קופסה המיוצר ומשווק על ידי חברת הקוביה משחקים בע"מ. חברת הקוביה החלה את פעילותה בארץ בשנת 2000 בתור המפיצה הרשמית של המתיישבים של קטאן והרחבותיו בישראל. בהמשך, תרגמה החברה משחקים נוספים לעברית, אשר ביניהם: מנצ'קין והרחבותיו, דיקסיט, פנדמיק, שם קוד, חתולים מתפוצצים ועוד. החברה יוצרת גם משחקים מקוריים. חברת הקוביה מארגנת מדי שנה את אליפות הארץ בקטאן, שהזוכה בה מייצג את ישראל באליפות העולם. אתר האינטרנט הרשמי של הקוביה משחקים בע"מ הקוביה, ברשת החברתית פייסבוק הקוביה, ברשת החברתית אינסטגרם הקוביה, סרטונים בערוץ היוטיוב אליפות הארץ בקטאן