laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יחזקאל זכאי

יחזקאל זכאי (24 באפריל 1932 – 31 במרץ 2021) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך וכמנכ"ל משרד החקלאות. זכאי נולד בשנת 1932 בכורדיסטן שבעיראק ועלה לישראל בשנת 1950. פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה (1952–1953). לאחר מכן שימש זכאי מדריך ביישובי ההר ובשנת 1963 מונה למנהל ארגון מושבי מבואות ירושלים. בשנים 1974–1977 היה משנה למזכ"ל תנועת המושבים, תפקיד בו החזיק בעת שנבחר למזכיר מחוז המושבים של מפלגת העבודה. בשנת 1977 נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, במהלכן כיהן כחבר ועדת הכספים. לאחר סיום כהונתו בכנסת, בשנת 1984, מונה למנכ"ל חברת "מקורות". בין השנים 1989–1992 שימש כמנכ"ל משרד החקלאות. עמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל. מדיה וקבצים בנושא יחזקאל זכאי בוויקישיתוף יחזקאל זכאי, באתר הכנסת יחזקאל זכאי, באתר כנסת פתוחה מרדכי גילת ועוזי דיין, הקומבינות של יחזקאל זכאי, באתר ישראל היום, 16 בספטמבר 2011 שפי גבאי, עולי כורדיסטן מתערים בישראל, דבר, 13 ביולי 1962 ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמניקו ולצ'ה

רמניקו ולצ'ה (ברומנית: Râmnicu Vâlcea), על גדת נהר אולט, היא העיר הגדולה (107,726 תושבים) ביותר במחוז ולצ'ה, שבמערב חבל מונטניה ברומניה. קיומו של יישוב במקום תועד לראשונה בכתובים ב-1388. סרביה קרושבץ, סרביה מדיה וקבצים בנושא רמניקו ולצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רמניקו ולצ'ה רמניקו ולצ'ה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאיר תלמי

מאיר תלמי (3 באפריל 1909 – 18 בנובמבר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם. תלמי נולד בשנת 1909 בוורשה שבפולין. עלה לארץ ישראל בשנת 1932, במסגרת "השומר הצעיר". טרם עלייתו היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין. שנה לאחר הגעתו לארץ התקבל כחבר קיבוץ משמר העמק, והחל לפעול במסגרת הקיבוץ הארצי. לימים כיהן תלמי כמזכיר התנועה, ונבחר לשמש מזכ"ל מפ"ם. מטעם מפ"ם נבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת השמינית והתשיעית, במסגרת המערך. שימש חבר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון. ב-10 באפריל 1977 פרשו תלמי, חייקה גרוסמן, אליעזר רונן, דב זכין, אהרון אפרת ויהודה דרניצקי מהמפלגה והקימו בחזרה את מפ"ם העצמאית, אך יומיים לאחר מכן חזרו למערך. בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ב-104 ברשימת מרצ. אשתו, אמה תלמי, כיהנה גם היא, לפניו, כחברת הכנסת. אב לשלושה בנים, הבכור בהם יגאל תלמי בעל עיטור המופת. השאלה הלאומית: והמציאות היהודית בימינו, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956. משמר העמק בשנות השמונים (ערך: אריה פלגי), קיבוץ משמר העמק: משמר העמק, תשנ"ג-1993. מדיה וקבצים בנושא מאיר תלמי בוויקישיתוף מאיר תלמי, באתר הכנסת מאיר תלמי, באתר כנסת פתוחה מאיר תלמי (1909-1994), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברנאר מוויין

ברנאר מוויין (778 – 22 בינואר 842) היה הבישוף של ויין בצרפת החל מ-810 ועד למותו. הוא נחשב לקדוש. לפני שנכנס למנזר, היה ברנאר חייל בצבאו של קרל הגדול. מותם של הוריו גרם לו למשבר, במהלכו הוציא את כל כספו על צדקה: לכנסייה, לעניים ולילדיו. הוא קנה ובנה מנזר באמרונה והפך לאב המנזר. ב-810 הוא הפך לארכיבישוף של ויין. הוא תמך בלותר הראשון מול אביו, לואי החסיד ובאחדותה של האימפריה הפרנקית. סינוד טיונוויל החליט לפיכך לסלקו מתפקידו, אך ההחלטה לא בוצעה. ב-837, לפני מותו, פרש וחי במנזר באזור מחוז אַן של ימינו. מדיה וקבצים בנושא ברנאר מוויין בוויקישיתוף
קוטל זרע

קוטל זרע הוא אמצעי למניעת היריון אשר פוגע בקרום תא הזרע ובכך משמיד אותו. קוטל הזרע מצוי בצורה נוזלית, קצף, ג'ל, פיסות בד ספוגות או פתילות. קוטלי הזרע מוחדרים לנרתיק, בדרך כלל לפני קיום יחסי מין, והם נחשבים כאמצעי מניעה בעל יעילות בינונית, שמומלץ להשתמש בו יחד עם אמצעי מניעה נוסף כמו קונדום או דיאפרגמה (שיעור הכישלונות של קוטל הזרע לבדו נע בין 6% ל-21%). קוטלי הזרע הורסים גם את קרומי החיידקים הגורמים למחלות מין כמו חיידקי הקלמידיה, זיבה, צהבת מסוג B, הרפס ואיידס, אולם יעילותם במניעת הידבקות במחלות אלה אינה ברורה. לאחר החדרת קוטלי הזרע, יעילותם הולכת ופוחתת, ובדרך כלל מומלץ לחזור על פעולת החדרת קוטל הזרע אם לא קוימו יחסי המין בתוך שעה. קוטלי הזרע השכיחים: קרם דלפן נרות גלובן של חברת טבע. ספוגיות פרמטקס - של חברת אגיס. ג׳ל טבעי Caya דף מתמוסס למניעת הריון ללא הורמונים VCF מדיה וקבצים בנושא קוטל זרע בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנטובה

מנטובה (באיטלקית: ‏Mantova‏Ⓘ‏; בלטינית: Mantua) היא עיר בלומברדיה (באזור עמק הפו באיטליה) ובירת נפת מנטובה. נכון לסוף 2008, התגוררו בעיר כ-48,000 איש. שטחה הוא 64 קמ"ר. בשנת 2008 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, יחד עם סביונטה. בין השנים 1530–1708, בירת דוכסות מנטובה. מנטובה מוקפת באגמים מלאכותיים משלושה כיוונים. ארבעה אגמים נוצרו על ידי האדריכל והמהנדס אלברטו פיטנטינו (Alberto Pitentino) במאה ה-12 והקיפו את כל העיר לשם הגנתה, אך האגם הרביעי התייבש במהלך המאה ה-18. העיר ידועה בין היתר בזכות הקתדרלה שלה, כנסיית אנדראה הקדוש וארמון הדוכס (Palazzo Ducale) וארמון טה. העיר היא גם אחד המרכזים לשווק תוצרת חקלאית בעמק הפו. במשך שנים העיר הייתה מרכזה של דוכסות בשליטת בית גונזגה. במהלך מלחמת שלושים השנים היא נכבשה ונשדדה על ידי כוחות של האימפריה הרומית הקדושה בפיקודו של יוהאן פון אלדרינגן. לאחר הכיבוש והמגפה העיר לא הצליחה להשתקם שנים רבות. ערך מורחב – יהדות מנטובה עידן הזהב של היהודיים במנטובה היה במאה ה-16, בתקופת דוכסות בית גונזגה (Gonzaga). מספר היהודים במנטובה הגיע ל-3,000 ומעלה, כ-7% מאוכלוסיית העיר. בתקופה זו יהודים תושבי העיר עבדו אצל משפחת הדוכס בתור רופאים, שחקנים ומוזיקאים. עם זאת עיסוקם המרכזי היה בבנקאות ומתן הלוואת בריבית. הסיבה העיקרית לכך שהורשו לגור בעיר הייתה הקמת מוסדות להלוואה בריבית, תפקיד שהיה אסור לנוצרים. בתהליך איחוד איטליה היו בין יהודי העיר אישים מפורסמים שנטלו חלק בהקמת ממלכת איטליה כמו: ג'וזפה פינצי (Giuseppe Finzi) וריברולו מנטובנו (Rivarolo Mantovano). לאחר מלחמת העולם השנייה מספרם של יהודי העיר פחת והיום רק משפחות יהודיות בודדות עדיין מתגוררות בעיר. ניתן להבחין בשרידי הגטו העתיק באזור הרחובות: ויה גוברנולו, פיאצה ברטצולי, ויה נורסה ופיאצה סרמידה. הבניינים באזור שומרים על ייחודם מהעבר והם לא שונו. בעיר יש היום שני אתרים יהודיים, מלבד בית הקברות, שניהם במרכז הגטו ההיסטורי: בית הכנסת ובית הרב. בית הכנסת הנוכחי הוא מבנה של שלוש קומות אשר משנת 1825 שימש כבית אבות. בית הכנסת הוקם בשנים 1899–1902 והוא בקומה השנייה. "בית הרב" הוא מבנה, שכנראה בו היה גר הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה-17 ובלוחות עם ציורים מהתנ"ך. בקרבת מנטובה גם בסביונטה הייתה קהילה יהודית. היא נודעה בבית הדפוס שהיה בה שהיה שייך למשפחת פואה. במבנה בית הכנסת נערך שחזור, הכולל מוזיאון להכרת היהדות וישראל. למנטובה 9 ערים תאומות: יפן אזוקי, יפן ארצות הברית מדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית גרמניה וינגרטן, גרמניה רוסיה פושקין, רוסיה צרפת שרלוויל-מזייר, צרפת צרפת נוור, צרפת הודו היידראבאד, הודו רומניה אורדאה, רומניה ברזיל ויטוריה, ברזיל מדיה וקבצים בנושא מנטובה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנטובה "מַנְטוֹבָה", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק ו, עמוד 245–246, באתר היברובוקס מפות עתיקות של מנטובה, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית מנטובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מנטובה (איטליה), דף שער בספרייה הלאומית בשפות אירופאיות רבות, ובכלל זאת באנגלית ובגרמנית, נקרא שם העיר מנטואה. לפיכך, לעיתים ניתן למצוא מקורות בעברית המשתמשים בטעות או בשל נוהג ארכאי בשם זה ערך זה הוא קצרמר בנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רמזים

רמזים הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית ריטה, אשר יצא ב-14 בינואר 2008, אחרי שלוש שנות עבודה, בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר. האלבום כולל 11 שירים, רובם בהלחנתו של רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר. ריטה עצמה אחראית למילים בשניים משירי באלבום, וכן השתתפו בו עברי לידר, עידן רייכל, עילי בוטנר, יהונתן גפן ואמנים נוספים. האלבום כולל, בין היתר, את הסינגל "אני גרה מול המים", אותו כתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, שהוקלט לציון שנה למותו של בנאי (בנאי עצמו הקליט גרסה משלו לשיר עם לחן של יונתן בר גיורא שיצאה באלבומו "לאט"). טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחרי שאהב", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם", שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים של ריטה. האלבום מתאפיין בקו מאופק, מעודן ואינטימי יחסית לאלבומיה הקודמים. מרבית הטקסטים בו עוסקים בזוגיות. קדמה לצאתו פרידתה המתוקשרת של ריטה מבעלה רמי קלינשטיין, אך לדבריה האלבום נכתב לפני הפרידה. האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע תוך שבועיים למעמד אלבום זהב, וכעבור כחודשיים, למעמד אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. נכון לדצמבר 2008 נמכר ביותר מ-50,000 עותקים. והוא נחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים במיוחד. בעקבות יציאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום "רמזים". ריטה - שירה עברי לידר - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי אורי מיילס - אקורדיון גלעד שמואלי - תופים עילי בוטנר - גיטרות ג'נגו - בס גליה חי - ויולה אייל שחר - קלידים יונתן פריג' - גיטרות עדי גולדשטיין - קלידים, תכנותים הפעם (בימוי: רומן לינצקי) מחכה (בימוי: נירית ירון) מידע על האלבום רמזים באתר MusicBrainz האלבום רמזים באתר ספוטיפיי האלבום רמזים באתר אפל מיוזיק האלבום רמזים באתר יוטיוב רמזים באתר סטריאו ומונו רמזים, באתר "פזמונט" רמזים, באתר אקו"ם רמזים, רשימת השמעה, באתר יוטיוב איתי שטרן, הקרב על הדיווה, באתר nrg‏, 15 בינואר 2008 בן שלו, מי השתנה, היא או אנחנו, באתר הארץ, 18 בינואר 2008 תימורה לסינגר, מציצנות בעל כורחה, באתר ynet, 20 בינואר 2008 שרון אריאלי‏, רמז נוגה, באתר וואלה, 21 בינואר 2008 רמזים, באתר יוסמיוסיק, ‏2008-01-15 תמר סוקניק, אלבום זהב לריטה, באתר הארץ, 3 בפברואר 2008 ערן סויסה, ריטה שווה זהב, באתר מקור ראשון, ‏5 בפברואר 2008 גיל משעלי‏, ריטה ורמי מתאחדים, באתר וואלה, 24 במרץ 2008 השמועות על מותו היו מוקדמות, באתר ‏מאקו‏, 4 בדצמבר 2008 nrg מעריב, ריטה שוברת שיאים, באתר nrg‏, 4 בינואר 2009 רמזים, באתר ריטה
קלוד כהן-טנוג'י

קלוד כהן־טנוג'י (בצרפתית: Claude Cohen-Tannoudji; נולד ב-1 באפריל 1933) הוא פיזיקאי יהודי-צרפתי, זוכה פרס נובל לפיזיקה, לשנת 1997. אחד החוקרים הבולטים בתחום האופטיקה הקוונטית. כהן־טנוג'י נולד לאברהם כהן־טנוג'י ושרה לבית סבאח בקונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. מוצאה של משפחתו הוא מטנג'יר שבמרוקו הספרדית (וזה מקור "טנוג'י" שבשם משפחתו), והיא הגיעה לאלג'יריה דרך תוניסיה. כהן־טנוג'י מעיד כי למד מאביו את מה שהוא רואה כמאפייני היסוד של המסורת היהודית: חקר, לימוד ושיתוף הידע. הוא למד בבית ספר יסודי ותיכון באלג'יריה, ובשנת 1953 עבר לפריז כדי ללמוד ב"אקול נורמל סופרייר", ושם למד עד 1957. בתחילת לימודיו נמשך למתמטיקה, אך אישיותו הכובשת של מורהו לפיזיקה, אלפרד קסטלר (חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1966), גרמה לו לבחור בפיזיקה. בשנת 1958 נישא לז'קלין לבית ואיירט (Veyrat), מורה לפיזיקה ולכימיה בבית ספר תיכון, ונולדו להם שלושה ילדים. בנם הבכור, אלן, נפטר ממחלה בשנת 1993. לקלוד אח בשם ז'יל, פיזיקאי אף הוא. בנו של ז'יל, דניז, הוא היסטוריון, אשר כתב, בין היתר, חיבור היסטורי מקיף, המתעד את תולדות משפחת כהן-טנוג'י מאז רב ישמעאל כהן טנוג'י, לפני כ-400 שנה. כהן־טנוג'י התגייס לצבא צרפת, ושירת בו במשך 28 חודשים. חלק משירותו עשה ביחידה מדעית. בשנת 1960 חזר להשלמת לימודי המחקר שלו, ובשנת 1962 הגיש את הדוקטורט שלו בפיזיקה בהדרכת אלפרד קסטלר וז'אן בוסל. עם תום לימודיו, קיבל משרת הוראה באוניברסיטת פריז. כתוצאה מפעילות הוראה זו כתב את הספר "מכניקת הקוונטים" (יחד עם שני עמיתים), הנחשב לספר לימוד מרכזי בתחום זה. בשנת 1973 התמנה לפרופסור ב-קולז' דה פראנס, שהוא מוסד לימודים שהכניסה אליו פתוחה לכל, והפרופסורים בוחרים נושאי לימוד כראות עיניהם. בעקבות פעילות זו חיבר (עם עמיתים) ספרים העוסקים באלקטרודינמיקה קוונטית ובאופטיקה קוונטית. החלק הידוע יותר בעבודתו הוא פיתוח טכניקה לקירור ולכידה של אטומים באמצעות לייזר. על עבודתו זו זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1997 יחד עם סטיבן צ'וּ וויליאם פיליפס. מדיה וקבצים בנושא קלוד כהן-טנוג'י בוויקישיתוף קלוד כהן-טנוג'י, באתר פרס נובל (באנגלית) Claude Cohen-Tannoudji, דף הבית קלוד כהן-טנוג'י, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?

"מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?" (בצרפתית: D'où venons-nous? Que sommes-nous? Où allons-nous?) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי פול גוגן. את הציור יצר גוגן בשנת 1897 בטהיטי, אליה עקר בשנת 1891 במטרה להתרחק מן החברה האירופית. בשנת 1898 שלח גוגן את הציור לצייר ולאספן הצרפתי ז'ורז דניאל דה מונפריד (אנ') . הציור נמכר מספר פעמים עד שנקנה בשנת 1936 על ידי מוזיאון בוסטון לאמנויות יפות (אנ') בעבור 80,000 דולר. הציור, בעל המבנה הפנורמי, מציג קבוצה של 13 דמויות אנושיות הנמצאות בטבע הפרימיטיבי של טהיטי. הדמויות מצוירות בסגנון אקספרסיבי, אולם הן שומרות על תלת-הממדיות שלהן. גוני העור של הדמויות נע בין צהוב לחום, דבר המגיש את תפיסתן כפרימיטיבית. אף על פי שאין בציור תיאור פרספקטיבי או תיאור נפילת הצל של הדמויות על גבי הקרקע, עדיין מורגשת הכוונה לתיאור מרחב, הנחסם על ידי עצים ותיאור נוף במישור האחורי של הציור. במרכז הציור מופיעה דמות גבר בעלת גוון עור צהוב הלובשת אזור חלציים מבד לבן. היא מתוארת לכל גובהו של הציור ומדגישה את מבנה הקומפוזיציה. באחד ממכתביו המתאר את הציור, כותב גוגן כי יש להתבונן בציור מן הימין אל השמאל. הוא מתאר את הדמויות השונות כמעלות את השאלות האונטולוגיות בקשר למהות הקיום האנושי. לפי כתיבתו משמש האליל הכחול כייצוג של "המעבר" ואילו האישה הזקנה בקצה השמאלי של הציור נמצאת במצב "קרוב למוות". מדיה וקבצים בנושא מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים? בוויקישיתוף ראו: "מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?", אתר המוזיאון לאמנות, בוסטון (באנגלית).
הוטל נסיונל

הוטל נאסיונל דה קובה (בספרדית: Hotel Nacional de Cuba, מכונה בקיצור "הוטל נאסיונל") הוא בית מלון מפואר ברובע ודאדו שבהוואנה, בסמוך למאלקון. המלון נחנך ב-30 בדצמבר 1930, על גבעה שעליה הוצבה בעבר סוללת תותחים להגנת העיר. באותה העת הייתה התיירות האמריקאית לקובה בשיאה, והמלון נועד לשרת את עשירי ארצות הברית, שנהרו למועדונים ולבתי הקזינו של הוואנה. המלון התחבב על סופרים, שחקנים ואמנים רבים, לצד ראשי המאפיה האמריקאית, שניהלו כמה מבתי הקזינו בעיר. ב-4 בספטמבר 1933 התבצרו במלון 300 אנשי צבא ממתנגדיו של פולחנסיו בטיסטה, שזמן קצר קודם לכן תפס את השלטון בקובה. לאחר קרב עקוב מדם הצליחו אנשיו של באטיסטה להשתלט על המלון. כמה מהמתבצרים הוצאו להורג לאחר כניעתם. לאחר המהפכה הקובנית הפסיקו התיירים האמריקאים לפקוד את המדינה, והוא הפך בעיקר למעונם של דיפלומטים זרים. המלון ירד מגדולתו, ובדומה למבנים רבים בהוואנה, סבל מהזנחה. לאחר התמוטטות ברית המועצות סבלה קובה ממשבר כלכלי חריף, וממשלתה החליטה לקדם את התיירות למדינה. במסגרת הצעדים שננקטו, שופץ המלון ב-1992, אך עדיין אין בכך כדי לשחזר את ימי הזוהר שלו. המלון נבנה בסגנון אקלקטי (לקטני), המשלב אלמנטים של אר דקו ואלמנטים נאו-קלאסיים עם תכנון כללי המזכיר את הבנייה המורית בספרד אשר השפיעה רבות מאוחר יותר גם על הבנייה הקולוניאלית באמריקה הלטינית. אולם המבואה עוצב כאולם של כנסייה מימי הביניים והמלון מוקף בגנים ובהם קלויסטרים שעוצבו בסגנון מורי ומזכירים מעט חצרות של ארמונות מוסלמיים וחצרות מנזר אירופאיות. במלון 8 קומות, ובהן 362 חדרים, ביניהם 30 סוויטות ועוד 4 סוויטות מיוחדות. חלק מהסוויטות נקראו על שם ידוענים ששהו בהן בעבר, ביניהם פרנק סינטרה, אווה גרדנר וג'וני וייסמילר. מדיה וקבצים בנושא הוטל נסיונל בוויקישיתוף
מהימנות טפסים מקבילים

בתורת המבחנים ובשיטות מחקר ישנם מספר סוגי מהימנות. מהימנות טפסים מקבילים היא השוואת ההישגים של אותם נבחנים בשני מבחנים מקבילים – כל טופס מבחן מכיל פריטים המייצגים את אותו התוכן ורמת הקושי (גרסה א' וגרסה ב' או מועד א' ומועד ב'). הפריטים בשני הטפסים צריכים להיות זהים במספרם, בסוג הפריטים, ברמת הקושי ובהוראות. השאלות נלקחות מאותו מדגם, ולכן ההצלחה בשני המבחנים צריכה להיות דומה. מונחים בהערכה פורמלית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרכז רוקפלר

מרכז רוקפלר (באנגלית: Rockefeller Center) הוא מרכז עסקים בעיר ניו יורק, הכולל 19 מבני מסחר. המרכז ממוקם בין רחוב 48 לרחוב 51, בין השדרה החמישית לשדרת האמריקות במרכז מנהטן, ניו יורק. כיום, כולל המרכז שני קומפלקסים – האחד נבנה בסגנון אר דקו בשנות ה-20, והשני כולל ארבעה מבנים מודרניים שנבנו בשנות ה-60 וה-70. המרכז נקרא על שם ג'ון ד. רוקפלר הבן אשר חכר את השטח מאוניברסיטת קולומביה ב-1928, והחל לבנות בו ולפתח אותו בין השנים 1929–1940. אחד מדייריו הראשונים של המרכז היה איגוד הרדיו של אמריקה, ולכן נקרא המרכז בראשית דרכו "Radio City" – "עיר הרדיו". במרכז נמצא אולם המוזיקה רדיו סיטי. מרכז רוקפלר נרכש על ידי מיצובישי בשנות ה-80 של המאה ה-20. פסלו המוזהב של פול מנשיפ – פרומתאוס מביא האש לאנושות – צופה על הכיכר המרכזית של מרכז רוקפלר, הנמוכה מפני הרחוב. הכיכר משמשת בחורף כאתר החלקה על הקרח, ובה נמצא עץ חג המולד המרכזי של העיר ניו יורק. פסל אטלס הנושא על גבו את כדור הארץ ופונה לכיוון השדרה החמישית. ליד מרכז רוקפלר נמצאת קתדרלת פטריק הקדוש. בניין GE אולם המוזיקה רדיו סיטי בנין אקסון Top of the Rock, אתר תצפית תיירותי מהבניין המרכזי ממנו ניתן להשקיף על כל מנהטן. מדיה וקבצים בנושא מרכז רוקפלר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז רוקפלר (באנגלית) מרכז רוקפלר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרכז רוקפלר, ברשת החברתית פייסבוק מרכז רוקפלר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "ארוחה בשחקים" – פרק על בניית המרכז והצילום המפורסם שנערך בבנייתו בהסכת "עושים מינהר"
אושן קולור סין

אושן קולור סין (באנגלית: Ocean Colour Scene) היא להקת רוק בריטית מברמינגהאם. סטיב קרדוק - גיטרות, פסנתר, מנדולינה, קשת אלקטרונית, אוטו-הארפ, עוגב, קולות. סימון פאולר - מפוחית, גיטרה אקוסטית, קולות. אוסקר הריסון - תופים, פסנתר, קולות. דיימון מינכלה - גיטרה בס. דיימון מינכלה פוטר מהלהקה ב-2003 והוחלף על ידי דן סילי בתור נגן בס. לאחר מכם נוסף ללהקה עוד גיטריסט, אנדי בנט. כמו כן, אמנים רבים ממדינות שונות תרמו ללהקה הן בהקלטות והן בהופעות, מה שהפך את צליל המוזיקה של הלהקה למגוון. הלהקה הוקמה מאיחוד שתי להקות מקומיות שהתפרקו- Fanatics ו־The Boys. הסינגל הראשון של הלהקה יצא בתחילת שנות ה-90', יחד עם עידן האינדי הבריטי. מיד לאחר יציאת הסינגל, חברת התקליטים בה היו חתומים נקנתה על ידי חברה גדולה יותר, שם הסינגל עורבב כדי להתאים לטרנד המדצ'סטר וזאת בניגוד לרצון הלהקה. כך יצא, שעם האלבום שנועד לכישלון, ועם הריב המתמשך בין הלהקה לחברת התקליטים, הלהקה נותרה בצללים למשך מספר שנים. עם פרוץ עידן הבריטפופ, המוזיקה של הלהקה חדר למודעות הציבור באנגליה ומחוץ לה. האלבום השני, בו ארבעה להיטי סינגל, הגיע עד המקום השני במצעדים וזכה בשבחי המבקרים. האלבום העוקב לו אף הוריד את אואזיס מראשית טבלת המצעדים. ב-1998 יצאה הלהקה למסע הופעות מוצלח, ששיאו היה שלושה לילות של הופעות בטירת סטירלינג בסקוטלנד. הלהקה עדיין ממשיכה לפרסם אלבומים מוצלחים יחסית, אך מזה מספר שנים שאין היא מצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכתה בסוף שנות ה-90', ושל האלבום השלישי בפרט. Ocean Colour Scene ‏ (1992) Moseley Shoals ‏(1996) Marchin' Already ‏(1997) One from the Modern ‏(1999) Mechanical Wonder ‏(2001) North Atlantic Drift ‏(2003) A Hyperactive Workout for the Flying Squad ‏ (2005) On the Leyline ‏(2007) Saturday ‏(2010) אתר האינטרנט הרשמי של אושן קולור סין אושן קולור סין, ברשת החברתית פייסבוק אושן קולור סין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אושן קולור סין, ברשת החברתית אינסטגרם אושן קולור סין, סרטונים בערוץ היוטיוב אושן קולור סין, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אושן קולור סין, באתר ספוטיפיי אושן קולור סין, באתר Last.fm (באנגלית) אושן קולור סין, באתר AllMusic (באנגלית) אושן קולור סין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אושן קולור סין, באתר דיזר אושן קולור סין, באתר Discogs (באנגלית) אושן קולור סין, באתר Songkick (באנגלית) אושן קולור סין, באתר טיידל (באנגלית)
מוזיאון העיר ניו יורק

מוזיאון העיר ניו יורק (באנגלית: Museum of the City of New York) מציג את ההיסטוריה של העיר ניו יורק מאז היווסדה. המוזיאון נוסד בשנת 1923, וממוקם באזור המוזיאונים של העיר ניו יורק בשדרה החמישית של מנהטן, בין הרחובות 103 ו-104. המוזאון צופה על סנטרל פארק. המוזיאון מציג ציורים, הדפסים ותמונות המתארים את התפתחות העיר ניו יורק, וכן מוצגים המתארים את חיי התושבים בה: רהיטים, צעצועים, ספרים וכתבי עת. במוזיאון מוצגים פריטים היסטוריים אודות התפתחות המשטרה וכוחות כיבוי האש של ניו יורק וכן של התיאטרון בניו יורק. מדיה וקבצים בנושא מוזיאון העיר ניו יורק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מוזיאון העיר ניו יורק (באנגלית) מוזיאון העיר ניו יורק, ברשת החברתית פייסבוק מוזיאון העיר ניו יורק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מוזיאון העיר ניו יורק, ברשת החברתית אינסטגרם
גראנמה

גראנמה (Granma) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה. היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים. תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים. הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב. לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו. הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס. בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס. הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (los expedicionarios del yate Granma), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס. המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להילחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה. זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע. ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה. מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה. ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה". מדיה וקבצים בנושא גראנמה בוויקישיתוף Hugh Thomas, Cuba: The Pursuit of Freedom, p. 584-585.
בטון מצטופף מעצמו

בטון מצטופף מעצמו (באנגלית: Self Consolidating Concrete, או בקיצור SCC) הוא בטון בעל תכונות ראולוגיות שמאפשרות יציקה ללא גריפה או ריטוט של הבטון. הבטון פותח ביפן במטרה לחסוך בעלויות כוח אדם ביציקות בטון ולשפר את הבטחת האיכות בתהליך היציקה. התכונות הנדרשות מבטון כזה הן: יכולות מילוי תבניות יכולת מעבר בין ברזלי זיון (מעברים צרים) התנגדות לסגרגציה (הפרדות מרכיבי הבטון השונים) שימוש בחומר זה מביא לשיפור בסביבת העבודה ולהומוגניות של הבטון ומעניק אפשרות ביצוע של מבנים מיוחדים בעלי צורה מורכבת או זיון צפוף. בטון הוא חומר טיקסוטרופי (Thixotropic). הוא מאופיין בנוסף לצמיגות, בעומס מינימלי דרוש למעבר מהתנהגות של מוצק להתנהגות של נוזל. בבטון מצטופף מעצמו המטרה היא לא להוריד את הצמיגות אלא את עומס הכניעה, העומס בו הבטון יתנהג כנוזל. בטון הוא מערכת רב-פאזית. הוא מורכב מנוזל (מים), מוצקים (אגרגט גס, אגרגט דק ואבקות) ואוויר. צמיגות נמוכה של תערובת הבטון גורמת לסגרגציה, התמיינות של החומרים בבטון, כלומר שקיעה של גרגרי החצץ והחול על-פי גודלם ועליה של המים כלפי מעלה. מכיוון שבטון מצטופף מעצמו מתנהג כנוזל, נדרשת בו דווקא צמיגות גבוה יותר. תערובת הבטון לבטון מצטופף מעצמו מכילה נפח קטן של חצץ גס (כ־50% ממשקל האגרגטים הדרושים למלא את הנפח במהודק), כמות חול כמחצית מנפח המלט, כמות מים קטנה, ויתר הנפח נתפס על ידי אבקות (חלקיקים קטנים מ-90 מיקרון). התערובת מכילה מוסף מפחית מים רחב טווח (סופר פלסטיסייזר) כדי להוריד את עומס הכניעה. האבקות ומוספים מצמיגים משמשים לשמירה על צמיגות גבוהה של התערובת. לא ניתן להשתמש בקונוס אברהמס לבדיקת הירד של בטון מצטופף מעצמו, מכיוון שהוא משאיר מתחת לקונוס שלולית בגובה של בערך האגרגט המרבי. לכן פותחו מספר בדיקות ייעודיות לעבידות של בטון מצטופף מעצמו. בבדיקה זו ממלאים קונוס אברהמס, שמונח על-גבי משטח חלק, בבטון. מרימים את הקונוס ובודקים את משך הזמן בו הבטון ממשיך לזרום, ואת קוטר שלולית הבטון המתקבלת. בדיקה זו מדמה מילוי של תבנית בטון עם זיון. תבנית L מורכבת מחלק אנכי וחלק אופקי. בין החלקים יש שׂריג של ברזלי זיון, ומחסום זחיח. ממלאים את החלק האנכי בתבנית בצורת L שחלקה התחתון חסום (ראו תמונה). מרימים את המחסום ומודדים את משך הזמן הדרוש לבטון להגיע לגובה מוסכם בחלקו המרוחק של החלק האופקי. בדיקה זו מדמה מילוי של תבנית בטון עם זיון. תבנית U מורכבת משני חלקים אנכיים. בין החלקים יש שׂריג של ברזלי זיון, ומחסום זחיח. ממלאים את החלק הגבוה של התבנית בבטון (ראו תמונה). מרימים את המחסום ומודדים את הזמן עד לשוויון גבהים בין שני חלקי התבנית. מדיה וקבצים בנושא בטון מצטופף מעצמו בוויקישיתוף