laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הלוחמים שלושה

הלוחמים שלושה (באנגלית: Warriors Three) הן דמויות משנה בדיוניות של גיבורי-על המופיעות בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמויות הופיעו לראשונה בחוברת Journey into Mystery #119 מאוגוסט 1965, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. פאנדרל, וולסטאג והוגאן הם לוחמים אסגרדים ובני בריתו של תור מאז צעירותם, כאשר נפגשו לראשונה במסעו של תור לשחזר את חרב אודין, אשר נסדקה, במטרה למנוע את הגעתו של הראגנארוק. הם משתתפים ברבים ממסעותיו של תור. דמויותיהם של הלוחמים שלושה הן יצירה מקורית. פאנדרל עוצב לפי דמותו של ארול פלין, מאפייניו של הוגאן עוצבו לפי דמויות אותן גילם צ'ארלס ברונסון, ווולסטאג עוצב לפי דמותו של ג'ון פלסטף ממחזותיו של ויליאם שייקספיר. את דמויותיהם של פאנדרל, וולסטאג והוגאן גילמו בסרט הלייב אקשן "תור" השחקנים ג'ושוע דאלאס, ריי סטיבנסון וטדאנובו אסאנו, בהתאמה. סטיבנסון ואסאנו שבו לגלם את דמויותיהם של וולסטאג והוגאן בסרט "תור: העולם האפל", ובו השחקן זאקרי לוי גילם את דמותו של פאנדרל. לוי, סטיבנסון ואסאנו חזרו לגלם את דמויותיהם בסרט "תור: ראגנארוק". דף הדמויות באתר הרשמי של מארוול קומיקס פנדרל הוגאן וולסטאג דף הדמויות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Stan the Man & Roy the Boy ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סיף (קומיקס)

סיף (באנגלית: Sif) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #102 ממרץ 1964, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. סיף היא לוחמת אסגרדית ואחותו של היימדל, שומר גשר ביפרוסט. בצעירותה, היה לסיף שיער זהוב ארוך. היא שיחקה לעיתים קרובות עם תור - בנו של אודין - ועם לוקי, אחיו המאומץ של תור. סיף ותור התאהבו כאשר היו צעירים. יום אחד, סיף נחטפה על ידי ענקי הסופה, ונעשתה אסירה של הלה. תור הגיע למקום והציע את חייו תמורת אלו של סיף; כשהתרשמה מאצילותו, הלה הניחה לשניים ללכת. מאוחר יותר, לוקי גזם את שיערה הזהוב של סיף. בניחוש כי לוקי אחראי לכך, תור דרש בכעס שלוקי ינסה לשחזר את שיערה. הוא פנה לשני הגמדים-האמנים ברוק ואיטרי, אשר בעתיד ייצרו את המיולניר של תור, וביקש מהם ליצור שיער חדש עבור סיף. כאשר לא הצליחו, לוקי הציע לשלם להם מספיק זהב כדי ליצור שיער זהוב. הגמדים החליטו כי "במחיר כלום", הם יצרו "שיער תוהו". הגמדים יצרו שיער שחור מחשכת הלילה עצמה, שכאשר הונח על ראשה של סיף, החל להיות שערה החדש ולא סוג של פאה. תור אף נמשך לסיף יותר, מה שסיכל את תוכניותיו של לוקי. במשך הזמן, סיף ותור הסתכסכו. שנים לאחר מכן, תור החל את דרכו כגיבור-על בכדור הארץ, והיה במערכת יחסים עם ג'יין פוסטר. היא גילתה עניין רומנטי באלו אשר נבחרו ראויים לשאת את מיולניר, מקבתו של תור, כדוגמת בטא ריי ביל ות'נדרסטרייק. מגיל צעיר היא הוכיחה את עצמה כלוחמת ראויה, שנייה רק לברונהילדה. דמותה של סיף מבוססת על האלה סיף מהמיתולוגיה הנורדית, שבניגוד לדמותה הבדיונית היא אשתו של האל תור, ואינה אחותו של היימדל (אחיהם החורג של תור ובלדר). את דמותה של סיף בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור" ו"תור: העולם האפל" מגלמת השחקנית ג'יימי אלכסנדר, ששבה לגלם את הדמות בהופעת קמע בסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D., בסדרת הטלוויזיה לוקי ובסרט "תור: אהבה ורעם". מדיה וקבצים בנושא סיף בוויקישיתוף דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Thor: Son of Asgard #3, June 2004 Journey into Mystery #102 Thor: Son of Asgard #8 ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אולגופול

אולגופול וגם אולהופיל (באוקראינית: Ольго́піль) היא כפר במחוז ויניצה של אוקראינה. במאה ה-18 הייתה אולגופול עיירת גבול בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין שבטים ששכנו בערבה האירואסייתית. את שמה של העיירה נתנה לה הקיסרית יקטרינה הגדולה בסוף המאה ה-18. לפני המהפכה הרוסית הייתה אולגופול חלק ממחוז פודוליה. באמצע המאה ה-19 היו בעיירה כ-240 יהודים. בסוף המאה כבר היו בה כ-2,400 יהודים. עקב פוגרומים שעשו אוקראינים ביהודי העיירה בשנת 1919, עזבו רבים מהנותרים. ערב פלישת הגרמנים לברית המועצות נותרו בעיירה כ-650 יהודים בלבד. ביולי 1941, עם פלישתם לברית המועצות, כבשו הגרמנים את אולגופול והעיירה סופחה לטרנסניסטריה. 100–150 יהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו. רבים מהם מתו במגפת טיפוס. אולגופול שוחררה בידי הצבא האדום במרץ 1944. אובידיו קראנגה, אולגופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 732–734), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) מדיה וקבצים בנושא אולגופול בוויקישיתוף אולגופול, בתוך: אליעזר דוד רוזנטל, מגילת הטבח, כרך ראשון עמ' 22–23, באתר היברובוקס אולגופול (Olgopol), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
נשיא איטליה

נשיא הרפובליקה האיטלקית הוא ראש המדינה של איטליה. סמכויותיו של הנשיא הן סמליות בעיקרן, ותפקידו מוגדר כמייצג האחדות והערבות באיטליה. הנשיא הנוכחי וה-12 במספר הוא סרג'ו מטרלה, שנבחר לתפקיד ב-31 בינואר 2015 והחל בכהונתו ב-3 בפברואר 2015. כהונתו של הנשיא האיטלקי אורכת שבע שנים. הוא נבחר במושב משותף של שני בתי הפרלמנט - הסנאט ובית הנבחרים, במספר הסבבים הדרוש על-מנת להשיג רוב מחויב של שני שלישים. הנשיא יכול לסיים את תפקידו באופן שאינו טבעי כתוצאה מאחת מהסיבות הבאות: התפטרות מרצון; מוות; נכות צמיתה או מחלה קשה; פיטורים עקב עבירה על החוק. נשיא איטלקי לשעבר מכונה "נשיא אמריטוס של הרפובליקה". בהיעדרו של הנשיא באיטליה לרבות יציאות רשמיות לחו"ל, ממלא תפקידו הוא נשיא הסנאט. הנשיא מתגורר בארמון קווירינאלה שברומא. סמכויותיו של הנשיא כאמור הן סמליות בעיקרן. למרות הגבלת סמכויותיו המשמעותית של הנשיא, תפקידו חשוב מאוד בהשוואה למדינות אחרות בהם הנשיא הוא בעל סמכויות סמליות (בדומה לישראל), היות שמתפקידו לבחור על מי להטיל את הרכבת הממשלה, ובעקבות הפיצול הפוליטי באיטליה מאז ימי מלחמת העולם השנייה - מדובר בדבר היכול לקבוע למעשה את זהותו של ראש הממשלה. בחוקת איטליה מפורטות סמכויותיו השונות של נשיא איטליה: בענייני חוץ: מינוי ואישור תפקידיהם של דיפלומטים; חתימה על אמנות בינלאומיות, באישור של הפרלמנט; ביצוע ביקורים רשמיים בחו"ל בליווי של חברי ממשלה; הכרזה על מצב מלחמה, באישור של הפרלמנט. בעניינים פרלמנטריים: מיני של עד חמישה "סנאטורים לכל החיים"; לכנס את הפרלמנט למושב מיוחד; לקרוא לבחירות חדשות. בעניינים חקיקתיים: אישור הצעות של צווים ממשלתיים לפני הפרלמנט; חקיקת חוקים שאושרו הפרלמנט; קריאה למשאל עם. עיכוב הצעות חוק ודרישה לבחינה מחודשת (אפשרי פעם אחת בלבד בכל בצעת חוק). בעניינים ממשלתיים: הטלת מלאכת הרכבת הממשלה לאחר בחירות כלליות: מינוי שרי קבינט הממשלה בהמלצתו של ראש הממשלה; אך קיימת מוסכמה חוקתית שהנשיא יכול לדחות מינוי של שר אחד. קבלת שבועתו של ראש הממשלה, עם כניסתו לתפקיד; קבלת התפטרותו של ראש הממשלה, עם עזיבתו את התפקיד; אישור צווים אשר הוצעו על ידי ראש הממשלה. צווים אלו, במקרה שאינם זוכים לאמון הפרלמנט, פגים לאחר 60 יום; פיקוד על הכוחות המזוינים של איטליה. מינוי נשיא הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה. בעניינים משפטיים: אישור מינויים של שופטי בית המשפט העליון; מתן חנינה לאסירים. ראש ממשלת איטליה ג'ורג'ו נפוליטנו מדיה וקבצים בנושא נשיא איטליה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא איטליה נשיא איטליה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נשיא איטליה, ברשת החברתית אינסטגרם נשיא איטליה, סרטונים בערוץ היוטיוב
מלון שלושת המלכים

מלון שלושת המלכים (בצרפתית: Grand Hotel Les Trois Rois וקודם לכן בגרמנית: Hotel drei Könige) הוא מלון פאר השוכן בבזל שבשווייץ, על גדות הריין. בשנת 1681 הוזכר המקום לראשונה כ"פונדק ומסעדה שלושת המלכים". השם "שלושת המלכים" היה שם נפוץ לפונדקי דרכים, והוא מתייחס לשלושת האמגושים המתוארים בבשורה על-פי מתי, הקרויים בגרמנית "שלושת המלכים הקדושים". הבניין הנוכחי של המלון תוכנן בסגנון בל אפוק בידי האדריכל אמדאוס מריאן ונבנה בשנת 1844. במהלך השנים עבר שיפוצים חלקיים רבים. בשנת 2000 רכשה קבוצת ריצ'מונט את המלון, ובשנת 2004 נרכש המלון על ידי תומאס שטראומן, שפעל לשחזורו לצורתו המקורית, כפי שהייתה בשנת 1844, תוך שימוש בתשתית מודרנית. במרץ 2006 נפתח המלון מחדש, בשם Les Trois Rois, כחלק מרשת Leading Hotels of the World. בספטמבר 2012 הודיע שטראומן על כוונתו למכור את המלון. עם אורחי המלון הנודעים נמנו נפוליאון בונפרטה, אליזבת השנייה, וילי ברנדט, פרנץ ליסט, פבלו פיקאסו, תומאס מאן ועוד. בתולדות הציונות מפורסמת תמונתו של בנימין זאב הרצל, המשקיף על הריין ממרפסת המלון, בעת שהתארח בו בזמן הקונגרס הציוני העולמי החמישי בשנת 1901 (הרצל התארח במלון גם בזמן הקונגרס הציוני הראשון, ב-1897). מדיה וקבצים בנושא מלון שלושת המלכים בוויקישיתוף Grand Hotel Les Trois Rois – אתר המלון (באנגלית)
יבגני קפלניקוב

יבגני אלכסנדרוביץ' קפלניקוב (ברוסית: Евгений Александрович Кафельников; נולד ב-18 בפברואר 1974 בסוצ'י) הוא טניסאי עבר רוסי. דורג במקום הראשון בעולם בטניס (3 במאי 1999) בדירוג הסבב ה-ATP. הוא אלוף אולימפי ביחידים (סידני 2000). במהלך קריירת הטניס שלו, זכה קפלניקוב ב-53 תארים, מהם 6 תארים בטורנירי גראנד סלאם. 26 מהם תארים ביחידים (2 גראנד סלאם) ו-27 מהם תארים בזוגות (4 גראנד סלאם). קפלניקוב הוא שחקן הטניס האחרון, שזכה באותה שנה בשני תארים בטורניר גראנד סלאם, הן בטורניר היחידים והן בטורניר הזוגות (אליפות צרפת הפתוחה בשנת 1996). באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 1996 זכה קפלניקוב בתואר, לאחר שניצח במשחק הגמר את מייקל שטיך מגרמניה ב-3 מערכות, 7–6(7–4), 5-7, 7–6(7–4). בשלב חצי הגמר הוא ניצח את פיט סמפראס מארצות הברית (1 בעולם) ב-3 מערכות. הוא זכה גם בטורניר הזוגות, ביחד עם דניאל ואצק מצ'כיה. בשנת 1997 זכה קפלניקוב בטורניר זוגות לגברים ביחד עם דניאל ואצק, הן באליפות צרפת הפתוחה והן באליפות ארצות הברית הפתוחה. בסוף השנה, הוא הגיע למשחק הגמר באליפות סבב המאסטרס העולמי שבו הפסיד לפיט סמפראס ב-3 מערכות (3–6, 2–6, 2–6). באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1999 זכה קפלניקוב בתואר לאחר שניצח במשחק הגמר את תומאס אנקוויסט משוודיה ב-4 מערכות, 6-4, 0-6, 3-6, 7–6(7–1). באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 2000 הגיע קפלניקוב למשחק הגמר באליפות בו הפסיד לאנדרה אגאסי מארצות הברית ב-4 מערכות (6–3, 3–6, 2–6, 4–6) ולא הצליח להגן על תוארו. באולימפיאדת סידני (2000) זכה קפלניקוב במדליית זהב לאחר שניצח במשחק הגמר את טומי האס מגרמניה ב-5 מערכות (7–6(7-4), 6-3, 2-6, 6-4, 3-6). באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 2002 זכה קפלניקוב בתואר זוגות גברים ביחד עם פול הרהויס מהולנד. שנה לאחר מכן, באליפות צרפת הפתוחה שנערכה בשנת 2003 הוא הגיע שוב למשחק הגמר ביחד עם פול הרהויס אך הם הפסידו לאחים בוב ומייק בריאן מארצות הברית בשתי מערכות 7-6, 6-3. בשנת 2002 זכה קפלניקוב בגביע דייוויס עם נבחרת רוסיה לאחר ניצחון 2-3 בטורניר הגמר, שנערך בהיכל הספורט פריז-ברסי שבצרפת לאחר ניצחון על הנבחרת המארחת. לאחר פרישתו מקריירת הטניס, בשנת 2005 השתתף קפלניקוב באליפות העולם בפוקר וכן השתתף בסבב טורניר הגולף האירופי. בשנת 2008 השתתף באליפות רוסיה הפתוחה בגולף. כיום, עובד קפלניקוב כפרשן טניס בטלוויזיה הרוסית. מדיה וקבצים בנושא יבגני קפלניקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יבגני קפלניקוב יבגני קפלניקוב, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יבגני קפלניקוב, באתר olympedia.org יבגני קפלניקוב, באתר ה-ATP יבגני קפלניקוב, באתר ה-ITF יבגני קפלניקוב, באתר גביע דייוויס יבגני קפלניקוב, באתר היכל התהילה של הטניס
ג'ון הווארד נורתרופ

ג'ון הווארד נורתרופ (באנגלית: John Howard Northrop;‏ 5 ביולי 1891 – 27 במאי 1987) היה ביוכימאי אמריקאי, פרופסור לבקטריולוגיה ולביופיזיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1946 (במשותף עם ונדל מרדית' סטנלי ולצד ג'יימס בטשלר סאמנר). הפרס הוענק למדענים על בידוד, גיבוש ומחקר של אנזימים, של חלבונים ושל וירוסים. נורתרופ נולד ביונקרס שבמטרופולין ניו יורק לג'ון, זואולוג ומרצה באוניברסיטת קולומביה ואליס, מורה לבוטניקה במכללת האנטר. מעט לפני הולדתו, נפטר אביו כתוצאה מפיצוץ שאירע במעבדה. ב-1908 החל נורתרופ ללמוד באוניברסיטת קולומביה זואולוגיה וכימיה, תואר אותו סיים ב-1912. שנה מאוחר יותר סיים את תוארו השני ועד 1915, השיג דוקטורט בכימיה. בשנה שלאחר מכן, שימש כעמית מחקר במכון רוקפלר. במכון זה נשאר לאורך עד 1961, למעט בזמן מלחמת העולם הראשונה, במהלכה הוביל מחקר עבור צבא ארצות הברית בנוגע לייצור אצטון ואתנול באמצעות תסיסה. ב-1929 בודד וגיבש את האנזים פפסין, וקבע כי מדובר בחלבון. ב-1938 הוא בודד וגיבש את הבקטריופאג' הראשון וקבע כי מדובר בנוקלאופרוטאין. השיטות בהם השתמש נורתרופ עזרו אף לבודד ולגבש פפסינוגן (הפרקורסור לפפסין), טריפסין, כימוטריפסין וקרבוקסיפפטידאז. ב-1939 זכה על ספרו "Crystalline Enzymes: The Chemistry of Pepsin, Trypsin, and Bacteriophage" במדליית אליוט של האקדמיה הלאומית למדעים. במהלך מלחמת העולם השנייה, יעץ לוועידה הלאומית למחקר הגנתי (National Defense Research Committee) וחקר תוך כך את הפעולה של גזי מלחמה ושיטות לזיהויים. ב-1949 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-1949 מונה לפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאוחר יותר לפרופסור לביופיזיקה. ב-1917 נישא ללואיסה וולקר (Louise Walker) וזוג נולדו שני ילדים. נורתרופ זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ייל, הרווארד, קולומביה, פרינסטון וכן מאוניברסיטאות נוספות. מדיה וקבצים בנושא ג'ון הווארד נורתרופ בוויקישיתוף ג'ון הווארד נורתרופ, באתר פרס נובל (באנגלית) ג'ון הווארד נורתרופ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון הווארד נורתרופ, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
תפוסה

בתחום הימאות והספנות, תפוסה היא נפח המטען שאונייה מסוגלת לשאת. תפוסה ברוטו משמעותה נפח כל החללים בתוך האונייה, על הסיפון ובמבנים העיליים שמעליו, המשמשים לאחסון מטען, אספקה ודלק ולמגורי הצוות והנוסעים, לרבות חדר המכונות וגשר הפיקוד. תפוסה נטו היא הנפח המיועד למטען, לרבות על הסיפון, לאחר ניכוי הנפח שתופסים מגורי הצוות, גשר הפיקוד, חדר המכונות וחדר ההגה. התפוסה נמדדת ביחידות הנפח טון תפוסה, כאשר 1 טון תפוסה שווה 100 רגל מעוקב (כ־2,831.6 ליטר). מקור המונח "ton" במשמעותו זו הוא במלה האנגלית העתיקה "tun", שפירושה "חבית יין גדולה". ביחידה זו ציינו את קיבולת המטען של אוניות באמצעות חישוב מספר חביות יין שהספינה הייתה מסוגלת לשאת. כלי שיט מסחריים, המובילים מטענים, נמדדים בטון תפוסה, בעוד שכלי שיט מלחמתיים נמדדים בטון הדחק (displacement) שהיא יחידת משקל. מידת התפוסה הבריטית הישנה מידת התפוסה הבריטית ליכטות הדחק (כלי שיט) technology/standard-tonnage תפוסה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) רב חובל ס' ר' מילר, "להבהרת המושג טונאג'". תורן – דפים לבית צים, מס' 2–3, אוקטובר 1953, עמ' 12. עותק סרוק באוסף עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית. "מהו הטונג' שלה? (מספר תשובות קצרות לשאלות מסובכות)". תורן – דפים לבית צים, מס' 13, יולי 1957, עמ' 36. עותק סרוק באוסף עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית. ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מים (פסל)

"מים" (1996) הוא יצירה מאת האמן הישראלי מיכה אולמן, המורכבת משני מכסי מערכת מים, שבהם הטביע האמן את כפות ידיו. אחד מהמכסים מוצב בירושלים המערבית והאחר מוצב בירושלים המזרחית. הפסל "מים" נוצר בשנת 1996 עבור התערוכה הקבוצתית "סימנים" אותה הפיק מוזיאון ישראל ונערכה ברחבי העיר ירושלים. אולמן יצק מחדש שני מכסי מערכת מים זהים בגודלם, כשהוא מטביע במכסה המוצב בכיכר ציון את כף ידו הימנית ואת כף ידו השמאלית במכסה שהוצב במפגש רחוב האחים ורחוב השער החדש שבעיר העתיקה. יגאל צלמונה טען, בחיבורו משנת 2011 על אולמן, כי יצירה זו מהווה ביטוי לערעור של מערכת מבני השלטון, בהצביעה על הפער בין חלקי העיר השונים. בנוסף, הצביע צלמונה על הממד המטאפיזי של העבודה, כמעין "תיקון" קבלי של העולם. מדיה וקבצים בנושא מים בוויקישיתוף מים (פרט), אתר מוזיאון ישראל ראו: צלמונה, יגאל, שעון-חול, עבודתו של מיכה אולמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011, עמ' 418–419.
ברבריני

האם התכוונתם ל... משפחת ברבריני – משפחת אצולה איטלקית ארמון ברבריני – ארמון ברומא פיאצה ברבריני – כיכר ברומא, בה ניצב הארמון מפאו ברבריני – האפיפיור אורבנוס השמיני
מצר טורס

מצר טורס (באנגלית: Torres Strait) הוא לשון ים המפרידה בין האי גינאה החדשה, האיים המלנזיים ואוסטרליה. המצר מחבר בין ים האלמוגים וים אראפורה. רוחב המצר בנקודה הצרה ביותר הוא כ-150 ק"מ. המצר תחום מדרום בחצי האי כף יורק, חלקה הצפוני ביותר של יבשת אוסטרליה, ומצפון בפרובינציה המערבית של פפואה גינאה החדשה. במצר עצמו מצויים 274 איים, שרק 17 מתוכם מיושבים באופן קבע. האיים, כיחידה אחת, נקראים איי מצר טורס. אף על פי שהמצר מהווה נתיב תחבורה ימי חשוב, בשל רדידותו היחסית וריבוי האיים והשרטונות הגדולים שבו הוא נחשב לנתיב שיט מסוכן. האירופי הראשון שהפליג במצר היה מגלה הארצות הספרדי לואיס ואס דה טורס ב-1605, ועל שמו קרוי המצר. טורס שימש כסגנו של פדרו פרננדס דה קיירוס אשר הפליג מפרו בניסיון לגלות את טרה אוסטרליס. בשנת 1769 קרא הקרטוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל את יומנו של טורס שבו הוא מעיד על קיומו של מצר זה, ודלרימפל כלל נתון זה בספרו "אוסף היסטורי של מספר מסעות ותגליות בדרום האוקיינוס השקט" (שנדפס ב-1771). הספר הפך למפורסם בעקבות הטענה שהועלתה בו כי קיימת יבשת דרומית מאוסטרליה (שמאוחר יותר כונתה אנטארקטיקה), וכך גם שמו של המצר כפי שכונה בספר הפך למקובל. מתחילת המאה ה-19 ועד שנות השבעים של המאה ה-20, הייתה במצר תעשייה גדולה של שליית פנינים, אשר קרסה עם התחזקות מוצרי הפלסטיק והפיכתם לשכיחים. רק ב-1978 הושג הסכם בין אוסטרליה לבין פפואה גינאה החדשה על הגבול הימי ביניהם. בספרו הנודע "עשרים אלף מיל מתחת למים", מזכיר ז'ול ורן את מצר טורס כמקום מסוכן בה חונה לפרק זמן קצר הצוללת נאוטילוס. מדיה וקבצים בנושא מצר טורס בוויקישיתוף מצר טורס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Surveilling the Torres Strait, AUSTRALIAN NAVAL INSTITUTE, ‏13/8/2023 John Burton, "History of Torres Strait to 1879 – a regional view"
פונקציית מצב

פונקציית מצב היא מושג יסודי בתרמודינמיקה. שם נוסף למושג זה במקורות שונים הוא משתנה מצב. פונקציה תרמודינמית תיקרא פונקציית מצב אם היא מתארת תכונה של מערכת תרמודינמית אשר תלויה רק במצב המערכת ולא בדרך שהמערכת עשתה במרחב התרמודינמי על מנת להגיע למצב העכשווי שלה. המצב של מערכת תרמודינמית הנמצאת בשיווי משקל מתואר באופן מלא על ידי ערכי מספר מצומצם של פונקציות מצב. לדוגמה, האנרגיה הפנימית, הנפח הכולל, מספר החלקיקים, האנתלפיה והאנטרופיה הן פונקציות מצב. פונקציות אלה מתארות באופן כמותי את המצב של המערכת התרמודינמית, בלי קשר לשאלה מה היה המצב של המערכת בזמן עבר. לעומת זאת, העבודה שהמערכת עושה על הסביבה בתהליך שמתחיל ומסתיים בשני מצבי שיווי משקל אינה תלויה רק במצב ההתחלתי והסופי אלא גם בדרך. על כן העבודה איננה פונקציית מצב. בפרט, מערכת יכולה לבצע עבודה על הסביבה (או הסביבה על המערכת) בתהליך מחזורי, המתחיל ומסתיים באותו מצב שיווי משקל תרמודינמי. פונקציית מצב תמיד תחזור לאותו הערך כשהמערכת חוזרת אל אותו המצב, כלומר סך כל השינוי בפונקציית מצב על פני מחזור הוא אפס. להלן דוגמאות של פונקציות מצב בתרמודינמיקה, בסוגריים הסימון המקובל: מסה (m) מספר חלקיקים (N) לחץ (P) טמפרטורה (T) פוטנציאל כימי ( μ {\displaystyle \mu } ) אנרגיה פנימית (U) אנטרופיה (S) נפח (V) האנרגיה החופשית של הלמהולץ (A, או F) האנרגיה החופשית של גיבס (G) אנתלפיה (H) Callen, H.B. (1960/1985). Thermodynamics and an Introduction to Thermostatistics, (1st edition 1960) 2nd edition 1985, Wiley, New York, ISBN 0-471-86256-8. מדיה וקבצים בנושא פונקציית מצב בוויקישיתוף
ג'אסט בלייז

ג'סטין סמית' (באנגלית: Justin Smith; נולד ב-8 בינואר 1978), ידוע גם בשם הבמה ג'אסט בלייז (Just Blaze), הוא מפיק היפ הופ אמריקאי מפטרסון, ניו ג'רזי. ג'סטין הוא המנכ"ל של חברת התקליטים Fort Knocks Entertainment. הוא ידוע בעיקר בשירים שהפיק לג'יי זי ולאמינם. הוא הופיע בקליפ של הסינגל "No Love" (מהאלבום "Recovery"), שאותו הוא גם הפיק. מדיה וקבצים בנושא ג'אסט בלייז בוויקישיתוף ג'אסט בלייז, באתר AllMusic (באנגלית) ג'אסט בלייז, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'אסט בלייז, באתר Discogs (באנגלית) ג'אסט בלייז, באתר Songkick (באנגלית)
2 בלילה

2 בלילה הוא סרט קולנוע ישראלי עצמאי מסוגת הקומדיה הרומנטית מאת רועי ורנר וירון ברובינסקי, בבימויו של ורנר, משנת 2012. צעיר (ירון ברובינסקי) וצעירה (קרן ברגר) בשנות השלושים לחייהם נפגשים בבר תל אביבי. בשעה 2 בלילה הם מחליטים להמשיך את הלילה בביתה של הצעירה במרכז תל אביב. בהגיעם לבית הם מנסים למצוא חניה בסביבה ואינם מצליחים לעשות זאת. בדרכם הם פוגשים באנשים מוזרים ונתקלים בסיטואציות הזויות. במאי הסרט הוא עורך ובמאי הקליפים רועי ורנר. איתו כתב את התסריט ירון ברובינסקי, שחקן במקצועו, שגם משחק בסרט בתפקיד הגברי הראשי. ורנר וברובינסקי ניסו להשיג כסף להפקת הסרט באמצעות קרנות הקולנוע. משכשלו לעשות זאת הם השקיעו את כספם האישי ובנוסף לכך פנו לציבור הצופים בהתחלה דרך המייל ואחר-כך דרך אתר האינטרנט של הסרט. הם הזמינו אותם לרכוש כרטיסים להקרנה מיוחדת של הסרט לפני שהחלו לצלם אותו. את הכרטיס צילם בהתנדבות הצלם זיו קורן, כולל תמונה שצילם קורן, עוצב על ידי עדי גרשון והוצע במחיר של 50 שקלים. הסרט צולם בשמונה ימים, רובו בתוך מכונית, בעיקר ברחובות וייזל, הקליר והדסה בתל אביב - בלוק קטן מאחורי כיכר רבין. הסרט השתתף ב-27 פסטיבלי קולנוע וזכה בפרסים הבאים: פרס השחקנית לקרן ברגר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אודסה. פרס חביב הקהל לסרט בפסטיבל הסרטים הישראלים בפריז. פרס בחירת השופטים בפסטיבל קולנוע דרום. ציון לשבח בפסטיבל The Accolade. פרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים העצמאיים בווגאס. פרס הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במקסיקו. פרס השחקנים הטובים ביותר בקומדיה בפסטיבל השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סרטים. אתר האינטרנט הרשמי של 2 בלילה "2 בלילה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "2 בלילה", באתר ספר הקולנוע הישראלי "2 בלילה", באתר אידיבי "2 בלילה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יאיר רוה, ‏"2 בלילה", ביקורת, באתר סינמסקופ, פורסם במקור ב"פנאי פלוס", 5 בספטמבר 2012 אורון שמיר, ‏"2 בלילה", סקירה, באתר סריטה, 9 בספטמבר 2012 אורי קליין, כמה קשה למצוא חניה בתל אביב, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2012 שמוליק דובדבני, "2 בלילה": להירדם על ההגה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2012 יותם קניספל, רועי ורנר נכלא בדייט ועשה על זה סרט. ראיון, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2012 עידן חגואל, עף בחשיכה: ירון ברובינסקי משתלט על המסך, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2012 מתן שירם, ‏דרוש קהל: אכזבה מהכנסות הסרטים הישראליים ב-2012, באתר גלובס, 8 בפברואר 2013
האיש שידע יותר מדי

האם התכוונתם ל... האיש שידע יותר מדי (סרט, 1934) – סרט בבימויו של אלפרד היצ'קוק משנת 1934 האיש שידע יותר מדי (סרט, 1956) – סרט בבימויו של אלפרד היצ'קוק משנת 1956, רימייק של סרט משנת 1934 באותו שם
וידוא הריגה

וידוא הריגה הוא פעולה המבוצעת בעת קרב, או אחריו, ומטרתה לוודא כי חייל אויב הנראה פגוע הוא הרוג בלי ספק, ולכן אינו מהווה עוד איום על הכוחות הלוחמים. כאשר הפעולה נעשית במהלך הקרב, מקובל להצדיק אותה בכך שהכוח הלוחם, שאינו יכול לעסוק בשביית חיילי אויב פצועים, אינו מוכן לספוג אבדות מאויב הנותר ללא השגחה. במקרים אחרים, כאשר הכוח סיים את התקדמותו והוא יכול להתפנות לטיפול בפצועיו, וידוא הריגה הוא פעולה בלתי מוסרית הפוגעת בטוהר הנשק, ואף נחשבת להריגה או רצח. בין המבקרים את פעולותיהם של צבאות לוחמים, קיים גם חשש כי חיילים עשויים להתעלל בגופות במסווה של וידוא הריגה. הוצאה להורג לאחר המוות רפי מן, לא יעלה על הדעת – ציטוטים, ביטויים, כינויים ומטבעות לשון, הד ארצי הוצאה לאור, 1998, הערך "וידוא הריגה", עמ' 91 ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נקסוס 4

נקסוס 4 (באנגלית: Nexus 4) הוא טלפון חכם, הרביעי בסדרת מכשירי נקסוס, גוגל המופעל על ידי מערכת ההפעלה אנדרואיד. בסדרה זו, בכל שנה חוברת גוגל ליצרנית חומרה כדי ליצור מכשיר חדש. ב-29 באוקטובר 2012 יצא מכשיר זה לראשונה, בשיתוף עם חברת LG אלקטרוניקה, והוא בצבע שחור. אז גם הוכרז ה-13 בנובמבר 2012 כתאריך יציאתו לשוק. במאי 2013 יצא הדגם גם בצבע לבן. מדיה וקבצים בנושא נקסוס 4 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נקסוס 4 אתר האינטרנט הרשמי של נקסוס 4 מפרט טכני של מכשיר נקסוס 4 מאתר חברת LG ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוניברסיטה פרטית

אוניברסיטה פרטית היא אוניברסיטה שאיננה מופעלת ואיננה מסובסדת בידי הממשלה, בניגוד לאוניברסיטה ציבורית ואוניברסיטה לאומית. ייתכן שהאוניברסיטה מקבלת סיוע ממשלתי באמצעות הנחות מס וכדומה. במדינות רבות, בהן ישראל, ישנה אסדרה (רגולציה) על המוסדות האקדמיים לרבות אוניברסיטאות פרטיות. האוניברסיטה הפרטית יכולה לפעול כמוסד ללא כוונת רווח או כגוף מסחרי לכל דבר, הפועל בעבור רווחים ומנוהל ככל חברה מסחרית במשק. האוניברסיטאות הפרטיות בארצות הברית מהוות נתח נכבד מכלל האוניברסיטאות (כ-20% מכלל הסטודנטים בארצות הברית לומדים במוסדות כאלה), ורבות מהן נחשבות לטובות ביותר בארצות הברית ובעולם כולו. בין האוניברסיטאות הפרטיות ניתן למצוא את האוניברסיטאות אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת פרינסטון, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אוניברסיטת קולומביה ועוד. אחת הסיבות להתפתחות אוניברסיטאות פרטיות בהיקף כה נרחב בארצות הברית, היא שבארצות הברית אין תמיכה ממשלתית למוסדות דת. אוניברסיטאות רבות בעבר, וגם כיום, נוהלו והוקמו על ידי ארגונים דתיים שונים, ולכן בהכרח מומנו אך ורק על ידי גורמים פרטיים. בישראל פועלים מוסדות אקדמיים שונים שאינם אוניברסיטאות. כאשר ביקש המרכז הבינתחומי הרצליה, מוסד אקדמי פרטי שאינו מתוקצב על ידי המדינה, להעניק לתלמידיו תואר דוקטור, היה עליו לפנות לוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) ולמועצה להשכלה גבוהה לקבלת אישור. בחודש מרץ 2018 התקבל אישור שכזה, ובכך נסללה דרכו של המוסד להפוך לאוניברסיטה הפרטית הראשונה במדינה. ב-17 באוגוסט 2021, הפך המרכז הבינתחומי הרצליה לאוניברסיטה הפרטית הראשונה והיחידה בישראל, ושינה את שמו רשמית ל"אוניברסיטת רייכמן". אוניברסיטה לאומית אוניברסיטה ציבורית אוניברסיטאות בישראל מדיה וקבצים בנושא אוניברסיטה פרטית בוויקישיתוף ליאור דטל, ההיסטוריה של בנט: אושרה הקמת האוניברסיטה הפרטית הראשונה בישראל, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.