laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לי ראיין

לי ראיין (באנגלית: Lee Ryan; נולד ב-17 ביוני 1983) הוא זמר בריטי, חבר בלהקת הבנים הבריטית "בלו". ראיין נולד בצ'טהאם, קנט, אנגליה. הוריו נפרדו כשהיה בן 5. לרוב התגורר ראיין עם אמו, אחותו גימה וסבתו. בגיל 5 התגלה כי הוא לוקה בדיסלקסיה. למד בבתי ספר לאומנויות הבמה. ב-2001 הצטרף ללהקת הבנים "בלו". ב-2005 עזב את הלהקה ופתח בקריירת סולו. ב-18 ביולי 2005 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Army of Lovers", וב-1 באוגוסט יצא אלבום הבכורה, "לי ראיין". באותה שנה עסק ראיין גם בדוגמנות ודגמן עבור המותג "דולצ'ה וגבאנה". ב-10 בדצמבר 2007 הוציא ראיין סינגל בשם "Reinforce Love". ראיין סיפר שהסינגל לא יופיע באלבום הבא שלו, אלא הוא משמש כסינגל עצמאי וכל הכנסותיו ילכו לצדקה. ביוני 2008, הודיע ראיין על אירוסיו למעריצה בת 20, סמנתה מילר. הם הכירו כאשר היא כתבה לו בעמוד המייספייס שלו. לאחר מכן הם נפגשו לארוחת ערב, והחלה מערכת יחסים ביניהם. לאחר שמילר נכנסה להיריון החליטו השניים להתארס, הם נישאו ב-2009. ביולי 2010 שוחרר סינגל הקאמבק של ראיין, "I Am Who I Am / Secret Love", ששוחרר כסינגל דאבל A סייד. במקור תוכנן להשתחרר כסינגל רק השיר "Secret Love" אולם מכיוון שהשיר לא התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים, כשהשיר היה שינוי סגנון משמעותי של ראיין- מסול ובלדות פופ להאוס ומוזיקת דאנס. שחרור הסינגל נדחה וראיין שחרר את השיר ביחד עם הבלדה "I Am Who I Am", קאבר ללהקת הרוק האנגלית Ben's Brother. השיר התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים בטענה שהוא חזר לסאונד האמיתי שלו. הסינגל, שכלל את 2 השירים, נכנס למקום ה-33 במצעד הבריטי ונכשל, כששחרור אלבומו השני "Confessions" בוטל, כשמאוחר יותר אושר שהוא נדחה בעקבות כישלון הסינגל וגם בעקבות החזרה של בלו לעבודות על אלבום חדש. 2006 – עידן הקרח 2 2010 - הכובד Lee Ryan- 2005 Army Of Lovers- 2005 - דורג 3 במצעד הבריטי Turn Your Car Around- 2005 - דורג 12 במצעד הבריטי When I Think Of You- 2005 - דורג 15 במצעד הבריטי Real Love- 2006 - לא דורג במצעד הבריטי Reinforce Love- 2007 - דורג 101 במצעד הבריטי 2010- I Am Who I Am / Secret Love - דורג 33 במצעד הבריטי מדיה וקבצים בנושא לי ראיין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לי ראיין לי ראיין, ברשת החברתית פייסבוק לי ראיין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) לי ראיין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לי ראיין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) לי ראיין, באתר AllMusic (באנגלית) לי ראיין, באתר MusicBrainz (באנגלית) לי ראיין, באתר Discogs (באנגלית) לי ראיין, באתר Songkick (באנגלית) לי ראיין, באתר Genius ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטליגנציה מלאכותית (סרט)

אינטליגנציה מלאכותית (באנגלית: A.I. Artificial Intelligence) הוא סרט מדע בדיוני שהופק בשנת 2001, בבימויו ובהפקתו של סטיבן ספילברג על פי רעיון של הבמאי סטנלי קובריק. קובריק הלך לעולמו לפני שהחלו צילומי הסרט וספילברג הקדיש אותו לבמאי המנוח. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריות האפקטים, האפקטים הוויזואליים והפסקול המקורי. הרעיון לסרט אינטליגנציה מלאכותית נבע מסיפור קצר שחיבר סופר המדע הבדיוני הבריטי בריאן אולדיס, "Super-Toys Last All Summer Long". סטנלי קובריק ואולדיס ניסו במשך שנים אחדות לפתח את הסיפור לעלילה קולנועית באורך מלא. בעקבות חילוקי דעות ביניהם, הפסיקו השניים לשתף פעולה. סופר המדע הבדיוני הבריטי איאן ווטסון עבד עם קובריק על התסריט הבסיסי, שעל פיו כתב ספילברג את התסריט המלא. גם הסופרת הבריטית שרה מייטלנד והסופר ארתור סי. קלארק הוסיפו רעיונות לעלילה. בנוסף, ספילברג רכש מאולדיס את הזכויות לשני סיפורי המשך וכלל רעיונות מתוכם בסרט. קובריק ביקש מסטיבן ספילברג לביים את הסרט. קובריק לא זכה לראות את הסרט כיוון שנפטר כשנתיים לפני שהחלו הצילומים. העלילה העתידנית מהווה עיבוד לאגדה "הרפתקאותיו של פינוקיו". העלילה מתרחשת בעתיד שבו שוכנים בעולמנו אנדרואידים לצד בני אדם בשר ודם. האנדרואידים ניחנים באינטליגנציה ברמה אנושית, אולם אינם ניחנים ברגשות. גיבור הסרט, דייוויד, הוא אב-טיפוס של אנדרואיד דמוי ילד בן עשר, שפותח עם יכולת לחוש ולהביע רגשות. דייוויד מצטרף למשפחה שבנה שרוי בתרדמת בגלל מחלה קשה. דייוויד חי כבן משפחה ואם המשפחה נקשרת אליו. לאחר שהבן מחלים ממחלתו ומתעורר מהתרדמת, מתחרים דייוויד והבן האמיתי על אהבת אימם. לאחר שדייוויד כמעט גורם לטביעתו של הבן האמיתי, מחליט האב להשיבו למפעל שבו יוצר. האם, מחשש שדייוויד יפורק, משחררת אותו לחופשי ביער. דייוויד יוצא למסע נואש בתקווה להפוך לילד אמיתי, כדי שיוכל לשוב ולזכות באהבת אמו. היילי ג'ואל אוסמנט בתפקיד דייוויד פרנסס או'קונור בתפקיד מוניקה ג'וד לאו בתפקיד ג'יגולו ג'ו סם רוברדס בתפקיד הנרי ג'ייק תומאס בתפקיד מרטין ויליאם הרט בתפקיד פרופסור הובי רובין ויליאמס בתפקיד דוקטור ידע ג'ק אנג'ל בתפקיד טדי מריל סטריפ בתפקיד הפיה הכחולה אתר האינטרנט הרשמי של אינטליגנציה מלאכותית (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", באתר AllMovie (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", באתר Metacritic (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", באתר אידיבי "אינטליגנציה מלאכותית", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "אינטליגנציה מלאכותית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות נילי ברקן, ‏סרט הולך לאיבוד, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2001 "אינטליגנציה מלאכותית", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג", 7 באוקטובר 2001 חיים מזר, ‏ההגיון של הסרט אינטלגנציה מלאכותית של סטיבן שפילברג, באתר "הידען", 18 באוקטובר 2005 נסים דיין, ‏כמה זמן לוקח לו להתגבר על חרדת נטישה?, באתר גלובס, 25 באוקטובר 2001 ברנבי פדר, ספילברג מעלה את הבינה המלאכותית לסדר היום, באתר הארץ, 3 ביולי 2001
ניו הייבן

ניו הייבן (באנגלית: New Haven) היא העיר השנייה בגודלה[דרוש מקור][דרושה הבהרה] במדינת קונטיקט שבארצות הברית, אחרי העיר ברידג'פורט ומתגוררים בה כ-130,000 אנשים. העיר ממוקמת במחוז הנושא את שמה בדרום המדינה, לחופי האוקיינוס האטלנטי. שימשה כבירת מדינת קונטיקט בין השנים 1701–1873 יחד עם הרטפורד. בניו הייבן שוכנת אוניברסיטת ייל, אחת מהאוניברסיטאות המובילות בעולם. בניו הייבן פורסם ספר הטלפונים הראשון בהיסטוריה. בניו הייבן נולד הנשיא ה-43 של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. טאיוואן טאיג'ונג, טאיוואן ישראל עפולה, ישראל איטליה אמאלפי, איטליה צרפת אביניון, צרפת סיירה לאון פריטאון, סיירה לאון וייטנאם הואה, וייטנאם ניקרגואה לאון, ניקרגואה אתר האינטרנט הרשמי של ניו הייבן (באנגלית) ניו הייבן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניו הייבן (קונטיקט), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חצובה

חצובה (או "כנַה") היא מכשיר המיצב מכשיר שני במקום שהוגדר מראש. החצובה יכולה לאפשר, בדרך כלל, גם כיוון זוויתי של המכשיר המקובע בשתי זוויות - צידוד והגבהה. חצובות נמצאות בשימוש נפוץ לאחיזת ציוד אופטי (מצלמות, טלסקופים, מדי מרחק, מדי מהירות וכיוצא בזה), כלי ירייה (בעיקר מקלעים ורובי צלפים), צלחות לקליטת שידורי לוויין ועמודים זמניים לתבניות יציקת בטון לתקרה. לחצובות יש, על פי רוב, שלושה חלקים. חלק אחד (לרוב החלק העליון), שמתחבר אל המכשיר המקובע, חלק אמצעי שמכיל צירים ועזרי כוונון של החצובה עצמה וחלק שלישי (לרוב החלק התחתון) המקשר בין החצובה ובין המצע שעליה היא עומדת. מצע זה יכול להיות הקרקע, חלק מכלי רכב, חלק מקונסטרוקציה של בניין וכיוצא בזה. כאשר המצע שעליו עומדת החצובה הוא הקרקע, החלק התחתון שלה הוא על פי רוב במבנה של תלת-רגל. השימוש בחצובה לצילום נעשה לרוב, כשזמן החשיפה לאור ארוך יחסית והתמונה תהיה מטושטשת אם המצלמה תזוז בזמן הצילום, או כאשר מצלמים עם עדשה ארוכת מוקד (מעל 300 מ"מ) וכל תזוזה קטנה תטשטש את התמונה, כאשר רוצים לבצע צילום עצמי, או כאשר יש צורך בדיוק גבוה מאוד, (מדי מרחק ומדי מהירות) וכאשר רוצים לצלם סרט ווידאו ללא תזוזות מיותרות. בדרך כלל במצלמות חצובה היא בעלת שלוש רגליים טלסקופיות המשמשות לקיבוע המצלמה. כדי להגביר את הדיוק של כלי ירייה מחלקתיים (שהמפעיל אותם נדרש לניידות מועטה) נהוג לחבר להם מתחת למתפסים חצובה אותה אפשר להשעין על הקרקע. לחצובה מספר מטרות: הגברת הדיוק של כלי הירייה על ידי מתן נקודת משען יציבה לקנה. ספיגת הרתע הגבוה של כלי הירייה. הקטנת העומס ועייפות היורה, שנאלץ להחזיק את כלי הירייה למשך פרקי זמן ארוכים. כלי הנשק הטיפוסיים שבדרך כלל מותקנים עליהם חצובות הם מקלעים ורובי צלפים. החצובה של מקלעים קלים ורובי צלפים היא דו-רגלית (bipod) ומאפשרת ניידות עם הנשק למטרת החלפת עמדות והסתערות עם הנשק בעת הצורך. מקלעים כבדים יותר (כגון ה-M2 Browning מק"כ) כוללים חצובה כבדה תלת-רגלית (tripod) המאפשרת לתפעל את הנשק כהלכה. מדיה וקבצים בנושא חצובה בוויקישיתוף
אקסטראנט

אתר אקסטראנט (Extranet) דומה לאתר אינטראנט - הוא מבוסס על רשת פנימית והוא מאובטח, אך הגישה אליו ניתנת למשתמשים מורשים בלבד מכל מקום מחוץ לארגון. האקסטראנט משמש לתקשורת בין ארגונים שלהם קשר עבודה הדוק וכן בין אנשים פרטיים לארגונים שונים וזאת על ידי גישה מרחוק לאתר האקסטראנט בהקשת שם משתמש וסיסמה, ולעיתים גם באמצעות אמצעי זיהוי פיזיים, שיש לחבר למחשב לשם ההתקשרות. דוגמה לשימוש באקסטראנט בין ארגונים: מפעל המאפשר לספקים וללקוחות להתחבר למאגרי מידע שלו. דוגמה לשימוש באקסטראנט בין אנשים פרטיים לארגונים: צפייה בחשבון הבנק, ביצוע הרשמה לקורסים באוניברסיטה, פעילות בניירות ערך תשלום חשבונות וכו'. בכל הדוגמאות הללו נבדל האקסטראנט מהאינטרנט המאובטח (למשל קניית מוצרים בחנות אינטרנט), בכך שהאקסטראנט אינו פתוח לכל: נדרשת היכרות מוקדמת בין הגולש לבין האתר (לשם מתן סיסמה ורישום פרטים מזהים, למשל), שרק לאחריה מתאפשר השימוש באקסראנט. על מנת לקיים את הקשר בין רשתות שונות באקסטראנט פותחו כלים המאפשרים למורשים בשתי הרשתות לחולל סיסמאות חד-פעמיות (שכמעט ולא ניתן לפצחן) כדי להיכנס זה לרשת של זה. זוהי למעשה מערכת VPN - רשת פרטית מדומה.
עומאר

האם התכוונתם ל... עומר בן אל-ח'טאב – הח'ליפה השני, הנחשב למייסד האימפריה המוסלמית מוחמד עומאר – ממנהיגיה הרוחניים של תנועת הטליבאן אילהאן עומאר – חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מסגד עומר – מסגד בעיר העתיקה בירושלים עומאר (סרט) – סרטו של האני אבו אסעד, המועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר עומר אישים ששמם הפרטי הוא עומאר
תנאי הכרחי

תנאי הכרחי (באנגלית: Necessary condition וגם Necessity conditions) הוא מונח מתחום הלוגיקה, המביע תנאי הדרוש לקיום הטענה, שבלעדיו הטענה לא מתקיימת. למשל, בעל חיים שאין לו נוצות, אינו נחשב ציפור. לכן, נוצות שיש לבעל חיים מסוים, הן "תנאי הכרחי" להיותו ציפור. לעומת זאת, היכולת לעוף אינה "תנאי הכרחי" שבלעדיו בעל חיים אינו ציפור. למשל, יען היא ציפור למרות שהיא אינה מסוגלת לעוף. שלילת התנאי ההכרחי: כאשר טענה א' היא תנאי הכרחי לטענה ב', הרי שטענה ב' יכולה להתקיים רק אם טענה א' מתקיימת. מכך גם נובע שאם טענה א' לא מתקיימת, הרי שגם טענה ב' לא מתקיימת. יש לשים לב, שקיום טענה א' (ההכרחית) רק מאפשרת את טענה ב' – ולא בהכרח גוררת את הסקת טענה ב'. למעשה, טענה ב' היא זו שגוררת את הסקת טענה א'. אם ידוע ש ב' מתקיימת, אפשר להסיק מכך שא' התקיימה (אחרת ב' לא הייתה מתקיימת). פעולת הגרירה ההיסקית נקראת באנגלית imply, ומסומנת בסימון מתמטי לוגי פורמלי כחץ מהמקור אל הטענה אותה מסיקים, בסימן הגרירה: ⟹ {\displaystyle \implies } . כדי לרשום את הטענה א' הוא תנאי הכרחי של ב' בכתיב לוגי (ומתמטי) פורמלי רשמי, נשתמש בעובדת שקילות טענות זו לפיה ב' גוררת את א'. A מייצגת את א' שהוא התנאי ההכרחי לקיומו של B המייצגת את ב'. נרשום את טענתנו כך: B ⟹ A {\displaystyle B\implies A} שפירושו הרשמי: B גורר את A, כלומר מנכונות B אנו מסיקים את נכונות A. ביטוי השקול לוגית לביטוי: ¬ A ⟹ ¬ B {\displaystyle \neg A\implies \neg B} שפירושו הרשמי: ניגודו של A גורר אחריו את ניגודו של B. כלומר, הטענה א' הוא תנאי הכרחי לקיום ב' - שקולה לטענה: אם לא א'? אזי לא ב'! במובן מסוים, תנאי הכרחי הוא היפוכו של תנאי מספיק אם כי כאמור, תנאי יכול שיהיה גם הכרחי, וגם מספיק. הטענה: א' הוא תנאי הכרחי ל-ב' שקולה לטענה: ב' הוא תנאי מספיק ל-א' . כאשר שני התנאים, הן ההכרחי והן המספיק, נדרשים מאותו המאפיין א', כדי לקיים טענה ב', אזי למעשה קיימת בשקילות לוגית בין א' לבין ב'. כאשר: א' הוא תנאי הכרחי ומספיק לתנאי ב' משמע: א' גורר את ב' - (מספיק), וגם ב' גורר את א' - (הכרחי). כלומר, א' וב' שקולים. רכישת כרטיס היא תנאי הכרחי לנסיעה ברכבת. טענה זו שקולה לטענות: ניתן לנסוע ברכבת רק אם נרכש כרטיס. אם לא נרכש כרטיס, לא ניתן לנסוע ברכבת. אם נוסעים ברכבת הרי שנרכש כרטיס. גבינה היא תנאי הכרחי לפיצה. טענה זו שקולה לטענות: ניתן להכין פיצה רק אם יש גבינה. אם אין גבינה, אין פיצה. אם קיימת פיצה אז קיימת גם גבינה. תנאי מספיק (באנגלית Sufficient condition) תנאי הכרחי ומספיק (אם ורק אם). ובאנגלית: Necessity and Sufficiency conditions תנאי שקול חוקי היקש תנאי הכרחי, באתר MathWorld (באנגלית)
Delicate Sound of Thunder

Delicate Sound of Thunder (צליל עדין של רעם) הוא אלבום הופעה כפול מאת פינק פלויד, שיצא בנובמבר 1988. הוא יצא כתקליט כפול, מארז קסטה כפול ומארז CD כפול. האלבום כלל שירים מהאלבום הקודם – A Momentary Lapse of Reason, וגם שירים מאלבומים אחרים. האלבום הגיעו למקום ה-11 ב-The Billboard 200, וכיום הוא רשום כאלבום פלטינה משולשת בארצות הברית. בשנת 2017 הופץ האלבום מחדש לאחר שעבר מיקסינג מחדש. דייוויד גילמור (גיטרה, שירה) ריצ'רד רייט (קלידים) ניק מייסון (תופים) ג'ון קרין (קלידים, שירה) גיא פראט (גיטרה בס, שירה) גארי וואליס (כלי הקשה) סקוט פייג' (סקסופון) מרגרט טיילור, רייצ'ל פיורי, דורגה מק-ברום (שירת רקע) בסוגריים – האלבום שבו הופיע השיר לראשונה. מידע על האלבום Delicate Sound of Thunder באתר MusicBrainz מידע על האלבום Delicate Sound of Thunder באתר AllMusic האלבום Delicate Sound of Thunder באתר Discogs
Shine On

Shine On הוא מארז תקליטורים מאת להקת הרוק המתקדם הבריטית פינק פלויד המכיל 8 אלבומים של הלהקה, מתוכם אחד שלא ראה אור קודם לכן. מידע על האלבום Shine On באתר MusicBrainz האלבום Shine On באתר Discogs ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנאי מספיק

בלוגיקה, כאשר טענה א' היא תנאי מספיק לטענה ב', הכוונה היא שטענה ב' בהכרח תתקיים אם טענה א' מתקיימת. מכך גם נובע שאם טענה ב' לא מתקיימת, הרי שגם טענה א' לא מתקיימת. יש לשים לב, שקיום טענה א' אומנם גורר את קיום טענה ב', אך היא איננה הכרחית לקיום טענה ב'. בכתיב מתמטי נרשום: A ⟹ B {\displaystyle A\implies B} טענה זו שקולה לטענה: ¬ B ⟹ ¬ A {\displaystyle \neg B\implies \neg A} לפי קונטרה פוזיטיב. אם הרמזור יהיה אדום אז אני אעצור. טענה זו שקולה לכך שאם לא עצרתי, הרמזור לא היה אדום. אין זה אומר בהכרח שאני אעצור רק אם הרמזור יהיה אדום. תנאי הכרחי שקילות כלל היסק תנאי מספיק, באתר MathWorld (באנגלית)
מודעות עצמית

מודעות-עצמית משמעה תשומת לב של האדם (או הקבוצה) אל עצמיותו: רגשותיו, מחשבותיו, צרכיו ותשוקותיו. המודעות העצמית מלווה את האדם ברוב הפעולות הקשורות לחיי היום יום. על פי תפיסתו של פרויד חלקים נרחבים מהנפש שלנו נמצאים בלא-מודע, וישנן דרכים שונות בהן אנו יכולים להעלות לפחות את חלקן למודע. לפי המשמעויות המקובלות בשפה המדוברת ובספרות, המודעות העצמית כוללת משמעויות נוספות, כגון היכולת לאינטרוספקציה, והיכולת של האינדיבידואל להבדיל עצמו מהסביבה ומאינדיבידואלים אחרים. מודעות-עצמית דומה בתפיסה ליכולת חישה וכוללת חוויה של העצמי. מודעות-עצמית היא שאלה פילוסופית הקשורה לתודעת האדם. תהליך שליפת המידע מהזיכרון האירועי, מחייב מצב של מודעות עצמית משום שהוא כולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי. פיתוח מודעות עצמית היא הדרך העיקרית להבניית תפיסה מוסרית בשלה. זאת משום שהיא מאפשרת אימוץ התנהגות שאינה צייתנית ואינה מושפעת מדברי אחרים. בכך היא מונעת התנהגות קונפורמית הגוררת את האדם להתנהגות של עדר. מודעות עצמית עשויה להוביל את האדם להבין את חולשותיו ולגרום לו לפשפש במעשיו ולהימנע מלהיגרר להתנהגויות שאינן הולמות, וגם להבין את הסיבות האמיתיות המודחקות שמשפיעות על מצב רוחו. באופן זה, היכולת של האדם לשאוב תגמול מעצמו ולא להיות תלוי בתגובות ובתגמולים של אחרים, היא המאפשרת לו בשלות מוסרית. חוויית הזרימה מאופיינת בריכוז של כל משאבי הקשב וההכרה אל עבר הפעילות המבוצעת. כתוצאה מכך התודעה של האדם מתאחדת עם הפעילות. מצב זה גורם לאובדן זמני של המודעות העצמית, אשר בעקבותיו נוצרת תחושת חופש המאפשרת לאדם לפרוץ את גבולות הדימוי העצמי שלו. קְשיבוּת, או, מודעות קשובה (Mindfullness) מביאה את האדם להתרכז בכאן ועכשיו של הפעולה או החוויה של ההווה. ערך מורחב – מודעות עצמית תכונתית מודעות עצמית תכונתית (באנגלית: Self-consciousness) היא הנטייה למיקוד הקשב של האדם בעצמו, המוביל למודעות מוגברת לגבי איך הופעתם או מעשיהם נתפסים בעיני אחרים. תחושה לא נעימה של מודעות תכונתית עלולה להתרחש כאשר האדם מרגיש שצופים בו, התחושה ש"כולם מסתכלים" עליו. תודעה עצמית הערכה עצמית מטא-קוגניציה לוגוסופיה סרט על זיגמונד פרויד ומאפייני הלא-מודע Self-Consciousness, מאמר באנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה. אשר משיח, קורין ספקטור ואורלי רונן (2004). לחנך לפנאי. רעננה: מכון מופ"ת. יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה. רות וולף, (2008). אתיקה טובה לעסקים. ירושלים: הוצאת ראובן מס. Allan Fenigstein, Michael F. Scheier, Arnold H. Buss, Public and private self-consciousness: Assessment and theory., Journal of Consulting and Clinical Psychology 43, 1975-08, עמ' 522–527 doi: 10.1037/h0076760
ג'ון קרין

ג'ון קרין (באנגלית: Jon Carin, נולד ב-21 באוקטובר 1964 בניו יורק) הוא מוזיקאי, מפיק, טכנאי קול, תמלילן ומתכנת. הוא שר, ומנגן על קלידים, גיטרה, גיטרה בס, ותופים. קרין ניגן במספר אלבומים והופעות חיות, בעיקר של פינק פלויד ו-The Who. כיום מלווה את רוג'ר ווטרס ודייוויד גילמור בהופעות בתור קלידן. מדיה וקבצים בנושא ג'ון קרין בוויקישיתוף ג'ון קרין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון קרין, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון קרין, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון קרין, אמן באתר Encyclopedia Metallum (באנגלית) ג'ון קרין, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הסכם רפאלו (1922)

הסכם רַפָּאלוֹ הוא הסכם אשר נחתם בין ב-16 באפריל 1922 בין רוסיה לגרמניה בעיר האיטלקית רפאלו (Rapallo). עיקר ההסכם הוא הסדרה של היחסים בין המדינות, וכן שיתוף פעולה צבאי וכלכלי. בראש המשלחת הרוסית עמד גיאורגי צ'יצ'רין ובצד הגרמני מולו ישב ולטר רתנאו. לרוסיה הסובייטית זה היה הסכם ראשון עם מדינה אירופאית לאחר מספר שנות בידוד בזירה הבינלאומית. ההסכם נחתם בחשאי, בזמן ועידת ג'נובה, והיה סימן לסיום בידודה של רוסיה הסובייטית בזירה הבינלאומית. ב-5 בנובמבר 1922 הורחב ההסכם לרפובליקות סובייטיות נוספות. שתי המדינות מכירות זו בזו הכרה דיפלומטית. גרמניה מוותרת על תביעתה לקבל את רכוש הגרמנים ברוסיה. רוסיה מוותרת על הפיצויים מגרמניה. קיום יחסי מסחר על בסיס מעמד של מדינה מועדפת לכל אחת משתיהן אצל חברתה. במקביל להסכם ג'נובה הגלוי, ועידת רפאלו הייתה סודית. בוועידה נפגשו נציגי גרמניה עם נציגי ברית המועצות והסכימו ביניהם על הקמת בתי חרושת לכלי נשק, גז רעיל ותחמושת לגרמניה בתמורה לכסף מצדה של גרמניה. המפגש התקיים על בסיס אינטרסים משותפים בין שתי המדינות בשבר שאחרי המלחמה (הסכם רפאלו). בין השאר הוסכם בין שתי המדינות כי קציני צבא גרמנים ישלחו לברית המועצות ויתאמנו שם יחד עם הצבא האדום, בשימוש בכלי נשק שנאסרו בשימוש על הגרמנים על פי חוזה ורסאי, וכי יוקמו בסיסי ניסוי למטוסים וטנקים על אדמת רוסיה (דוגמת בית הספר לטנקים בקאזאן). הדברים התבצעו מיד ונוצרה מערכת שלמה של דרכים שיעקפו את המגבלות על הצבא ותעשיית הנשק הגרמני. גם בגרמניה עצמה הוסבו בתי חרושת אזרחיים, במימון אנשי עסקים גרמניים אשר לא הסכימו עם המגבלות והתבוסה, לבתי חרושת המייצרים תחמושת ונשק עבור גרמניה. למעשה מדובר היה על מדינה ריבונית המסרבת לקבל על עצמה את הסעיפים ולקיים אותם, דבר שהקשה על יכולת האכיפה של בעלות הברית על גרמניה. בראש המשלחת הגרמנית עמד שר השיקום של ממשלת גרמניה, ולטר רתנאו, יהודי משכיל ואיש תרבות, אשר תכנן את ההסכמים, כדי להציל את כלכלתה של גרמניה. רתנאו בחר לנהל ועידה זו דווקא עם ברית המועצות, בשל היחס הנוקשה של המדינות המנצחות האחרות כלפי גרמניה המובסת. צרפת ובריטניה לא אפשרו לגרמניה להתפתח ולעמוד על רגליים כלכליות כדי שתוכל לעמוד בהסכם ובאופן כללי הייתה נקמנות קיצונית, בעיקר מצד צרפת, כלפי גרמניה. רתנאו, למרות הקשר הפוליטי שלו, כמעט ונאלץ לחפש קשר כלכלי בקרב רוסיה הסובייטית. המניעים של הסכם רפאלו לא היו צבאיים אלא כלכליים. הצבא ניצל זאת לטובתו משום שהוא פעל כמעט במנותק מהרפובליקה. למעשה היו אלה שני גופים אשר היו בשתי עמדות שונות. חודשיים לאחר החתימה על ההסכם נרצח רתנאו ברחוב על ידי לאומנים גרמנים מהימין הקיצוני, מכיוון שהיה יהודי ומכיוון שנאמר להם כי הוא מוכר את גרמניה לרוסיה הסובייטית – הבולשביקים. הרצח זעזע את גרמניה עד היסוד. הלם עבר בחברה הגרמנית, להוציא את הקבוצות הקיצוניות אשר שנאו את הרפובליקה. רתנאו היה איש נערץ במיוחד על הציבור הגרמני, על כן היה זה רגע של אחדות רפובליקנית בין כל הכוחות הפוליטיים והנאורים, בתמיכה בממשלה הנאבקת להחזיר את גרמניה לחיים מסודרים ולהעמידה על רגליה. רגע התלכדות זה היה קצר עקב סערת האירועים ומשום שגרמניה הייתה רווית רציחות פוליטיות. השבר של רתנאו היה רגע קשה לרפובליקה אשר התלכדה מיד אחריו – אולם השלכותיו נמוגו ואיבדו את המשמעויות הפוליטיות שלו. מדיה וקבצים בנושא הסכם רפאלו בוויקישיתוף תוכן ההסכם (באנגלית) הסכם רפאלו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שקילות (לוגיקה)

שתי טענות ייקראו שקולות, אם בכל תנאי אמת שאחת מהן אמיתית בו, גם השנייה אמיתית, ולהפך. כלומר, כל אחת מהן מהווה תנאי מספיק ותנאי הכרחי לאמיתות השנייה. או בניסוח מתמטי, A אמיתי אם ורק אם B אמיתי. דוגמה: ניתן לומר ש-א' שווה ל-5 וניתן לומר ש-א' שווה ל-7 פחות 2 - טענות אלה שקולות. בהוכחות מתמטיות נוהגים לסמן שקילות בין שתי טענות כך: A ⟺ B {\displaystyle A\iff B} . בניסוח הפורמלי יותר, הנהוג בתחשיב הפסוקים ובתחשיב הפרדיקטים, מסמנים שקילות בין שני פסוקים או תבניות כך: A ≡ B {\displaystyle A\equiv B} . שקילות בין שתי טענות נובעת מקיום שני התנאים הבאים: טענה א' גוררת את טענה ב'. טענה ב' גוררת את טענה א'. ולכן קיומם במקביל של שני תנאים אלו משמש לעיתים כהגדרה אלטרנטיבית לשקילות בין שתי טענות. זוג תנאים נוסף שקיומו מצביע על שקילות של טענות הוא: טענה א' גוררת את טענה ב'. שלילת טענה א' גוררת את שלילת טענה ב'. אם מספר הוא זוגי אז הוא מתחלק ב־2. אם מספר מתחלק ב־2 – אז הוא זוגי. מסקנה: זוגיות של מספר שקולה להתחלקותו ב־2. אם מספר הוא זוגי אז הוא מתחלק ב־2. אם מספר אינו זוגי – אז הוא לא מתחלק ב־2. מסקנה: זוגיות של מספר שקולה להתחלקותו ב־2. אם שתי טענות הן שקולות – גם השלילות של שתי הטענות תהיינה שקולות. אם טענה א' שקולה לטענה ב' וטענה ב' שקולה לטענה ג' הרי שטענה א' שקולה לטענה ג' (טרנזיטיביות) אם ורק אם (אםם) חוקי היקש מדיה וקבצים בנושא שקילות בוויקישיתוף
ניקוס פולנצס

ניקוס פולנצס או פולנדזס (ביוונית: Νίκος Πουλαντζάς;‏ 21 בספטמבר 1936 – 3 באוקטובר 1979) היה סוציולוג פוליטי מרקסיסטי יווני. בשנות ה-70 נודע פולנצס, ביחד עם לואי אלתוסר, כמרקסיסט הסטרוקטורליסטי המוביל. על אף שהיה לניניסט בתחילת דרכו, הפך לבסוף לאחד מנושאי הדגל של ה"אירו-קומוניזם". פולנצס ידוע בשל עבודתו התאורטית על מושג המדינה, אך הוא הציע תרומות מרקסיסטיות לחקר הפשיזם, המעמדות בעולם בן זמננו, והתמוטטות הדיקטטורות של פרנקו, סלזר ופאפאדופולוס בדרום אירופה בשנות השבעים. פולנדזס למד משפטים באוניברסיטת אתונה והתיישב בצרפת ב-1961. בשנת 1979 שם קץ לחייו על ידי קפיצה מהקומה ה-22 של מגדל מונפרנאס בפריז. התאוריה המדינית של פולנצס יצאה כנגד מה שנראה כהבנה פשטנית של המרקסיזם. המרקסיסטים האינסטרומנטליסטים טענו כי המדינה היא אך כלי בידיו של מעמד מסוים. פולנצס התנגד לראייה זו, מכיוון שראה את המעמד הקפיטליסטי כממוקד ברווחים קצרי מועד, ולא בביסוס כוחו כמעמד, ואינו מסוגל להפעיל את כוחה של המדינה לטובתו. פולנצס טען כי המדינה, על אף שהיא אוטונומית מן המעמד הקפיטליסטי, פועלת על מנת להבטיח את פעולת החברה הקפיטליסטית, ולפיכך היא מיטיבה עם מעמד זה. לפי פולנצס פעולה זו של המדינה נובעת מכך שהמדינה היא תוצר של מאבקי מעמדות מן העבר, בתהליך אותו כינה ברירה מובנית. במיוחד התמקד בשאלה כיצד מערכת מפלגת מטיבה כקפיטליזם יכולה לחיות בצוותא עם כוחה המייצב של המדינה, ולפעול להנצחתה, וראה בלאומיות כדרך להתגבר על הבדלי המעמדות בתוך הקפיטליזם. ראיה זו של פולנצס השפיעה על תאורטיקנים מרקסיסטים של המדינה כבוב ג'סופ. בעקבות חשיבתו של אנטוניו גראמשי על מושג ההגמוניה התרבותית, טען פולנצס שדיכוי המעמדות הנמוכים אינו תפקידה היחיד של המדינה. יתרה מכך, המדינה חייבת לכלול אלמנט של הסכמת המדוכאים. היא עושה זאת באמצעות בריתות בין המעמדות, כאשר המעמד השליט כורת "ברית" עם קבוצות הכפופות לו, כדרך לקבלת הסכמה של הקבוצה הכפופה. בעבודותיו המאוחרות פולנצס בחן את תפקיד המעמד שכינה "הבורגנות הזעירה החדשה", הן בשמירת ההגמוניה של המעמד השליט, והן בערעור יכולתו של הפרולטריון להתארגן בעצמו. על ידי תפיסת עמדה מעמדית סותרת, דהיינו הזדהות עם המדכא "דה פקטו", מעמד זה המורכב מאנשי מעמד הפועלים, תומך בבורגנות באמונת השווא שהוא שותף לרווחיה. הפיצול של שיטת המעמדות הוא עבור פולנצס מאפיין מגדיר של הקפיטליזם המאוחר, וכל ניתוח יעיל מבחינה פוליטית צריך להתייחס לתצורה חדשה זו של אינטרסים ועוצמה. דוגמה לכך ניתן לראות בניתוח על פי פולנצס של הניו דיל בארצות הברית שערך החוקר לוין בשנת 1988: המעמד השליט באמריקה, בכך שנענה לכמה דרישות בסיסיות כשכר מינימום, חקיקת עבודה וכיוצא בזה, סייע להביא לברית בינו ובין מעמד הפועלים. שינוי זה נראה כהכרחי להישרדותו של הקפיטליזם, מכיוון שאם מעמד הפועלים היה עומד על שלו, ומתנגד לכל ויתור, הדבר היה מוביל למהפכה סוציאליסטית. פולנצס סיפק ניתוח מפורט של המבנה המעמדי בעידן בו הבינלאומיות של מערכת הייצור (גלובליזציה) העבירה כוח ממעמד הפועלים אל המעמדות הקפיטליסטים. בשטחים רבים הוא חזה מראש את הגישה השוררת כיום באשר לשפה המרקסיסטית של "מעמד", "בורגנות" ו"הגמוניה", כאשר מדע המדינה המודרני הנוקט בגישה פוזיטיביסטית דורש מן החוקרים להתמקד בישויות שניתנות למדידה. עם זאת, כאשר מיקד את מחקרו במבנה המעמדי, פולנצס הזכיר לנו כי תאורטיקנים הם סוכנים חברתיים בעצמם.