laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לנוס

לנוס (Lenus) היה אל הרפואה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו היה נפוץ בעיקר במזרח גאליה (צרפת של ימינו). עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה לנוס עם האל מרס מהמיתולוגיה הרומית, וברוב הכתובות מופיע שמו כחלק מהשילוב "לנוס מארס" (דבר יוצא דופן שכן לרוב השם הרומי קדם לשם הקלטי). לנוס היה אל מרכזי בפולחן שבט הטרוורי, והיה לו מרכז פולחני בטריר ובמרטברג (כיום בגרמניה). שתי כתובות לכבוד האל התגלו גם בדרום מערב בריטניה, דבר המעיד על פולחנו גם באי הבריטי. אחת הכתובות מזהה את לנוס עם האל אוקלוס: DEO MARTI LENO SIVE OCELO VELLAVN ET NVM AVG M NONIVS ROMANVS OB IMMVNITAT COLLEGNI D D S D GLABRIONE ET HOMVLO COS X K SEPT תרגום: לאל מארס לנוס או אוקלוס ולאונוס..." הפולחן לכבוד לנוס בטריר ראה באלה הקלטית אנקאמנה, שזוהתה עם האלה הרומית ויקטוריה, את בת זוגו. אולם כתובת שהתגלתה בלוקסמבורג מזהה את האלה הקלטית אינקיונה כזוגתו של האל. כתובות בריטניה הרומית
ליטאוויס

ליטאוויס (Litavis או Litauis) המכונה גם ליטאווי (Litaui) או ליטאוויה (Litauia) היא אלה במיתולוגיה הקלטית - ככל הנראה אלת אדמה, שפולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו). כתובות לכבוד האלה התגלו באנייה-לה-דוק ובמאלאן, בקוט-ד'אור שבצרפת. בכתובות אלה מצוינת האלה כזוגתו של האל הרומי - גאלי מרס קיקולואיס. ככל הנראה מקור שמה של האלה במילה הפרוטו קלטית "ליטו" שמשמעה "להאכיל" - ככל הנראה בשל זיהוייה כאלת האדמה המאכילה את האנושות. ליטאוויס, האנציקלופדיה הקלטית של מרי ג'ונס
משתת

משתת היא כלי עיבוד חקלאי רתום לטרקטור, שנועד לשבור את התשתית הקשה שנוצרה בקרקע לאחר עיבוד חוזר על עצמו לאותו עומק, או בעקבות דריכה של אופני הטרקטור על קרקע לחה שנוטה להתהדק. במשתת יכול להיות מספר שונה של רגליים, רגליים אלו מוחדרות בצורה אלכסונית לתוך האדמה ושוברות את הרגבים בעומק האדמה מבלי לפזרם על פני השטח. פעולת המישתות מסייעת במצבים בהם האדמה מיועדת לגידולים שיעמיקו שורש בתוכה, כדי שהשורשים לא יתקשו להתפתח בשל אדמה קשה וצפופה. את המשתת ניתן להחדיר מעומק שטחי ועד עומק של מטר לתוך האדמה, אך לרוב אין צורך להעמיק יותר מ-40 עד 45 ס"מ. המשתת יכולה להכיל שלוש רגליים או יותר, כל עוד הטרקטור מסוגל למשוך אותו. הרגליים מסודרות בצורך ראש חץ, או בשתים או יותר שורות, כשכל רגל פועלת במרווח שבין שתי הרגלים שלפניה. סידור זה נועד כדי להקטין עד כמה שאפשר את מאמץ המשיכה שעל הטרקטור לספק, וגם להגיע לשבירה מרבית של התשתית. ככל שיש יותר רגליים והחדירה יותר עמוקה, כך נדרש טרקטור חזק וכבד יותר כדי להפעילו. לאחר פעולת המשתת, פני הקרקע נראים די חלקים, אולם הקרקע מרוסקת בעומקה. ישנם כמה סוגים של משתתים: פרפלאו, ישר, אלכסוני, וקשתי. במקום בו יש שאריות יבול רבות או עשבים שוטים, מוחלפת פעולת המשתת בחריש על מנת להצניע את שאריות הצמחייה בקרקע. באדמות שלא עובדו זמן רב מבצעים מעבר משתת ואחריו מעבר מחרשה ובצורה זו פותחים את הקרקע לעיבוד. מדיה וקבצים בנושא משתת בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאפונוס

מאפונוס (Maponos או Maponus - "הבן הקדוש") היה אל במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה ובגאליה. עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה האל עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית. אל זה התגלגל לדמות המיתולוגית מאבון אפ מודרון מהמיתולוגיה הוולשית, בה נחשב לבנה של אלת האדמה. מתוך אנלוגיה זו ניתן להסיק שגם במיתולוגיה הקלטית היה מאפונוס בנה של אלת האדמה דיאה מאטרונה. מקור שמו במילה הגאלית "מאפוס" שמשמעה "בן". כתובות לכבוד האל התגלו בבורבון-לה-בן ובשאמלייר שבגאליה (צרפת של ימינו) וכן בצפון בריטניה באזור קורברידג' וצ'סטרהולם של ימינו, והיישוב מאפוריטום הקדום נקרא על שמו של האל. מדיה וקבצים בנושא מאפונוס בוויקישיתוף יישובים רומיים בבריטניה
פאולה אקרמן

פאולה אקרמן (באנגלית: Paula Ackerman; כ"ח בכסלו תרנ"ד, 7 בדצמבר 1893 – ו' בשבט תשמ"ט, 12 בינואר 1989) הייתה האישה הראשונה שהנהיגה קהילה יהודית כרבה בארצות הברית – בשתי קהילות רפורמיות במיסיסיפי ובפלורידה. נולדה בשם פאולה הרשקוביץ (Paula Herskovitz) בכ"ח בכסלו תרנ"ד (7 בדצמבר 1893) בעיר פנסקולה שבפלורידה. היא נישאה לרב ויליאם אקרמן בשנת תרע"ט (1919). בעלה היה רב בית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" בעיר מרידיאן שבמדינת מיסיסיפי. הוא נפטר במפתיע בשנת תש"י (1950), ופאולה אקרמן תפסה את מקומו כראש הקהילה, אף על-פי שלא הוסמכה רשמית לרבנות. אקרמן הנהיגה את הקהילה כאילו הייתה רב במשך שלוש שנים, עד שנמצא רב מוסמך (הסמכה על-פי כללי היהדות הרפורמית) שהחליף את בעלה המנוח. בשנת תשכ"ב (1962) שוב מילאה אקרמן תפקידים רבניים, הפעם בבית הכנסת "בית אל" שבעיר הולדתה. גם בפעם הזאת הופקדה המשימה בידיה עקב היעדרו של רב מוסמך מהקהילה. כעבור תשעה חודשים נמצא רב מוסמך להנהגת הקהילה בפנסקולה שבפלורידה, ואקרמן חדלה למלא את התפקידים שהופקדו בידיה. פאולה אקרמן נפטרה במדינת מיסיסיפי, שבה חיה רוב ימיה, בו' בשבט תשמ"ט (12 בינואר 1989). עד שנת תשל"ב (1972) לא הוסמכו בארצות הברית נשים לרבנות, וגם כיום הסמכת נשים לרבנות קיימת רק בקהילות מהזרם הרפורמי. האישה הראשונה שהוסמכה רשמית כרבּה רפורמית בארצות הברית הייתה סאלי פריסנד מקהילת טינטן פולס במדינת ניו ג'רזי. לפיכך, לא הייתה לאקרמן אפשרות להתמנות במקום בעלה במינוי קבוע, וגם כך הסכמת הקהילה שתמלא את מקומו של בעלה למשך שלוש שנים הייתה מקרה בלתי-רגיל שנבע מהאסון שהקהילה נקלעה אליו. בכל זאת, מינויה הזמני של אקרמן נפל על קרקע פורייה, ונתפס בקהילה הרפורמית של ארצות הברית כצעד שיכשיר את הקרקע להסמכת נשים לרבנות באופן רשמי. בדיווח של טיים מגזין מ-22 בינואר 1951, מצוטט הרב מוריס אייזנדרת, שהיה אז נשיא איחוד הקהילות העבריות של אמריקה (איחוד הקהילות הרפורמיות בארצות הברית) באומרו: "אין למנוע מנשים את הזכות להיות מוסמכות. אין דבר בפרקטיקה או בעקרונות של היהדות הליברלית המונע את האפשרות שאישה תכהן כרב". במכתב פרטי שכתבה אקרמן בקשר לאפשרות שתמונה רשמית להנהגת הקהילה כרב היא כתבה: "אני יודעת עד כמה הרעיון הזה מהפכני - זהו לפיכך אתגר, ואני מתפללת שאוכל לעמוד בו. אם רק אוכל לטמון זרע להשתתפות רחבה יותר של האישה היהודית - אם יהיה בכך כדי לפתוח דרך לתלמידות יהודיות לעבור הכשרה להנהגת קהילות - תהיה משמעות כלשהי לחיי." יעל גרינפטר, 12.12.1950 / הרבנית שהפכה לרבה ולמנהיגה רוחנית, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2011 שולי רובין שוורץ, מ"רעבצן" לרב - המסע של פאולה אקרמן (באנגלית) איילין אומנסקי, פאולה אקרמן, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) בקהילה הרפורמית של גרמניה הוסמכה רג'ינה ג'ונס לרבנות ב-1935, והיא נחשבת לאישה הראשונה שהוסמכה לרבנות אי פעם. דיווח ב"טיים מגזין", 22 בינואר 1951 ארכיון האישה היהודית (באנגלית)
גרנות (פירושונים)

האם התכוונתם ל... גרנות אגודה שיתופית חקלאית מרכזית בע"מ - תאגיד חקלאי-תעשייתי גורנות הגליל – יישוב קהילתי בגליל העליון נווה גרנות – שכונה בירושלים על שמו של אברהם גרנות אישים: אביבה גרנות – רוצחת ישראלית אברהם גרנות – חבר הכנסת אלעזר גרנות – חבר הכנסת יהונתן גרנות – פרופסור לאסטרופיזיקה באוניברסיטה הפתוחה משה גרנות – סופר ישראלי נפתלי גרנות – סגן ראש המוסד עודד גרנות – עיתונאי ישראלי הרב ד"ר תמיר גרנות - ראש ישיבת אורות שאול
נקמה כפולה

נקמה כפולה (באנגלית: The House on Sorority Row, בתרגום חופשי: הבית בְּשׁוּרַת אחוות הנשים) הוא סרט סלאשר אמריקאי בתקציב נמוך משנת 1983, אשר בוים ונכתב על ידי מארק רוזמן. 7 בנות אחווה, ויקי, ליז, ג'יני, דיאן, מורגן, סטיבי וקייטי, מחליטות לערוך מסיבת סיום בבית האחווה שלהן, אך גברת דורותי סלייטר, אם הבית שלהן, מסרבת לאפשר להן לעשות זאת. כנקמה, מחליטות הבנות למתוח את גברת סלייטר, אך המתיחה יוצאת משליטה כאשר אם הבית נורית בטעות על ידי ויקי. הבנות מחליטות להסתיר את מה שקרה, ומסתירות את הגופה של אם הבית בתוך הבריכה שמאחורי בית האחווה. בעוד הן חושבות שהן נחלצו מהתסבוכת שהן נכנסו אליה, הן לא יודעות שמישהו צפה בהן וראה את כל המעשה. קייט מק'ניל - קתרין איילין דייווידסון - ויקי ג'ניס ווארד - ליז רובין מלוי - ג'יני הארלי ג'יין קוזאק - דיאן ג'ודי דראגי - מורגן אלן דורשר - סטיבי לויס קלסו האנט - גברת דורותי סלייטר כריסטופר לורנס - ד"ר נלסון בק "נקמה כפולה" צולם בבולטימור, מרילנד בשנת 1982, עם תקציב של $425,000 בלבד. בריאיון עם הבמאי מארק רוזמן, התגלה כי הביצועים של קלסו האנט מדובבים לחלוטין, שכן קולה נחשב "לא מפחיד" מספיק לתפקיד. ערך מורחב – נקמה כפולה (2009) באוקטובר 2008 החלו צילומי הסרט, בכיכובם של בריאנה אביגן, ליאה פייפס, רומר ויליס, ג'יימי צ'אנג, מרגו הרשמן, אודרינה פטרידג', ג'וליאן מוריס וקארי פישר בתור גברת קרנשו, אם הבית. את הסרט ביים סטיוארט הנדלר. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-11 בספטמבר 2009. ב-6 ביולי 2021 יופץ הסרט מחדש בפורמט בלו-ריי, על ידי חברת "MVD Entertainment" (אנ'), במסגרת אוסף סרטים במהדורות רטרו שמפיצה החברה תחת הכותרת "MVD Rewind Collection". המהדורה החדשה כוללת שתי גרסאות של הסרט: גרסה בהפרדה גבוהה, בפורמט 1080p וביחס גובה-רוחב של 1.78:1, עם צליל סטריאו באפנון דופק מקודד ליניארי 2.0. גרסה חלופית עם סצנה שלפני כתוביות הפתיחה (אנ'), כפי שאישר אותה הבמאי, עם צליל מונו. כמו כן, תכיל מהדורת הבלו-ריי את התוספות הבאות:: התייחסויות והסברים של הבמאי מארק רוזמן, והשחקניות איילין דייווידסון וקייט מק'ניל. ראיונות עם רוזמן, השחקניות דייווידסון, מק'ניל והארלי ג'יין קוזאק, המלחין ריצ'רד באנד, והמפיק איגור קנטור. הסצנה המקורית שלפני כתוביות הפתיחה. טיוטות של סוף חלופי. פרסומות טלוויזיה. קדימון הקולנוע. עבודות ציור לפעילות עצמית. כרזה מיניאטורית לאספנים. להדפסה הראשונה בלבד של המהדורה, יצורף כיסוי מגן לתקליטור בסגנון רטרו. "נקמה כפולה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נקמה כפולה", באתר AllMovie (באנגלית) "נקמה כפולה", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נקמה כפולה", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נקמה כפולה", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "נקמה כפולה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) הכנסות הסרט באתר Box Office Mojo IMDb - מיקומי הצילום של "נקמה כפולה" IMDb - תקציב הסרט של "נקמה כפולה" ריאיון עם הבמאי מארק רוזמן באתר The Terror Trap קארי פישר עשויה להצטרף לנקמה כפולה, שרה רולו, 18 בספטמבר 2008 Squires, John (March 9, 2021). ’80s Slasher ‘The House on Sorority Row’ Joining the MVD Rewind Collection With New Blu-ray Release. Bloody Disgusting. Retrieved March 10, 2021
המדליה המלכותית

המדליה המלכותית (באנגלית: Royal Medal, הידועה גם כמדליית המלכה - The Queen's Medal או כמדליית המלך - The King's Medal) היא מדליה מוכספת, המוענקת מדי שנה על ידי החברה המלכותית לשלושה זוכים. שתי מדליות מוענקות בעבור "התרומות החשובות ביותר לקידום הידע על הטבע", ואחת מוענקת בעבור "תרומות בולטות במדעים יישומיים", כאשר התרומות התבצעו בתוך חבר העמים הבריטי. הפרס נוצר על ידי ג'ורג' הרביעי והוענק לראשונה ב־1826. בתחילה הוענקו שתי מדליות, שתיהן עבור התגלית החשובה ביותר בשנה הקודמת, תקופה שהוארכה אחר כך לחמש שנים ומאוחר יותר קוצרה לשלוש שנים. שיטת חלוקה שנתמכה גם על ידי ויליאם הרביעי, וגם על ידי המלכה ויקטוריה, ששינתה את התנאים ב־1837, כך שניתן היה לזכות במדליה המלכותית גם בגין הישגים במתמטיקה, אם כי רק כל שנה שלישית. התנאים שונו שוב ב־1850, ואז נקבע כי: המדליות המלכותיות יוענקו כל שנה עבור התרומות החשובות ביותר לקידום הידע על הטבע, שפורסמו במקור באחד מהשטחים שבריבונות הוד מלכותה בתוך פרק זמן שלא יעלה על עשר שנים ולא יפחת משנה מתאריך קבלת הפרס, מותנה, כמובן, באישורה של הוד מלכותה. בהענקת המדליות המלכותיות, תינתן אחת באחד משני התחומים העיקריים של הידע על הטבע — אתר החברה המלכותית בשנת 1965 נעשה שינוי, שנשמר עד היום, באופן חלוקת המדליות, כך שכל שנה מחלק המונרך שלוש מדליות על פי המלצות מועצת החברה המלכותית. בשל הטבע הדואלי של הפרס (המכסה גם את מדעי הפיזיקה וגם את הביולוגיה) נבחרים הזוכים בפרס על ידי שתי ועדות שונות. מזמן יסוד הפרס ב־1826 ועד שנת 2023, חולק הפרס 450 פעמים. הפרס מוענק רק למדענים בולטים שהם תושבי ואזרחי בריטניה בלבד והוא כולל מענק כספי על סך £10,000, נכון לשנת 2023. מדיה וקבצים בנושא המדליה המלכותית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המדליה המלכותית החברה המלכותית – מדליות מלכותיות החברה המלכותית – מדליות מלכותיות
תאופיק

תאופיק (בערבית: توفيق) היה כפר סורי בדרום רמת הגולן, מדרום למקום שבו הוקם קיבוץ מבוא חמה. הכפר תאופיק היה מחולק לשני חלקים - תאופיק התחתונה (תאופיק א-תחתא) ותאופיק העליונה (תאופיק אלפוקא). ממצאים ארכאולוגיים מהאזור מצביעים על יישוב קדום יותר ששמו ח'אן אלעקבה, שישב על הנתיב מעכו לדמשק ומהכנרת לאזור הבשן. במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, נכלל הכפר בבמפורז הדרומי במורדות רמת הגולן. במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים ותאופיק חזר לשליטה סורית ושימש בסיס לכוחות סוריים שירו לעבר יישובים ישראליים, ובייחוד לעבר קיבוץ תל קציר הסמוך. בשני מקרים, ב-1955 וב-1960 פעלו כוחות צה"ל נגד הכפר. במבצע חרגול, שנערך בלילה שבין 31 בינואר ו-1 בפברואר 1960, פשט כוח צה"ל מחטיבת גולני, בפיקוד אל"ם אלעד פלד, על הכפר תאופיק א-תחתא כפעולת תגמול לירי מן הכפר. נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ראה בהתקפה איום על יציבות קע"ם והניע כוחות לתוך סיני. תאופיק העליונה ננטשה במהלך כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים. חורבות הכפר שוכנות כיום באזור חניון עין עקוב שביער מבוא חמה, שנטעה קרן קיימת לישראל. עין עקוב מדיה וקבצים בנושא תאופיק בוויקישיתוף חוה בראון, עולים ברמה: אל יער מבוא חמה, באתר ynet, 18 ביוני 2008 עפר כהן, אכסניה לרוחות רעות, "טבע וארץ" אדר ב'-ניסן תשנ"ב, מרץ 1992, חוברת מס' 248. מבצע חרגול, מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני(הקישור אינו פעיל). משה מעוז, Syria and Israel עמוד 70-71.
גלעד סליקטר

גלעד סליקטר (נולד ב-28 באוקטובר 1977) הוא אמן קומיקס ומאייר ישראלי. סליקטר עוסק באיור מגיל 21. בוגר בית הספר לעיצוב "שנקר" במגמת איור, ולימודי רישום ופיסול אצל האמן מרק שוב. במסגרת עבודתו למבוגרים, פרסם קומיקס במגזין בלנדר ובכתב העת מסמרים, וכן שלוש חוברות (רומנים גרפיים): "מי אתה בכלל?" (2005), שנכתב כפרויקט הגמר בבית הספר "שנקר", הוא קומיקס אוטוביוגרפי, העוסק במפגש בין סליקטר לבין ידיד מתקופת הצבא שהפך רישום של האמן לכיתוב קעקע על גופו; "הביוגרף" (2006) הוא רומן גרפי בלשי שנכתב בשיתוף עם אוהד צופי; ו"השדים של מונגול" (2008, האוזן השלישית) הוא רומן גרפי סוריאליסטי, המתאר יממה בחייו של גיבור בלתי שפוי. כמו כן פרסם סדרות קומיקס לילדים ולנוער בעיתונים מעריב לילדים, מעריב לנוער ואותיות, וכן בעיתון ערוץ הילדים ובעיתון זבנג, ואייר שלושה ספרי מדע בדיוני לילדים ולנוער ושלושה ספרי ילדים. הרומן גהרפי "משק 54", שכתב יחד עם אחותו, המשוררת גלית סליקטר, ראה אור בצרפת. הספר זכה לביקורות טובות ונמנה עם הבחירה הרשמית של פסטיבל אנגולם לשנת 2009. רומן גרפי רביעי שלו בשם "צו 8" ראה אור בצרפתית בשנת 2014 ובשנת 2017 התפרסם בעברית בהוצאת פועלים. סליקטר, נשוי לעדי בר-אור (שערכה את הספר בצרפתית), אב ליונתן, מתגורר בפרדס חנה כרכור. ביוגרפיה באתר 'האוזן השלישית' אלי אשד, על 'מי אתה בכלל?' אתר הבית בדה מרקר קפה nrg מעריב, על הספר שנולד בבית ההורים, באתר nrg‏, 20 באפריל 2009 טל מרמלשטיין, המלחמה שלי הפכה לדמות בספר, באתר ישראל היום, 20 בנובמבר 2017 גלעד סליקטר, דף שער בספרייה הלאומית
מחוזות קפריסין

מבחינה אדמיניסטרטיבית, הרפובליקה של קפריסין מחולקת לשישה מחוזות (επαρχίες או אפארכיה) והעיר ניקוסיה, כאשר ארבעה מהם מחולקים עם הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין (מסומנים בכוכבית): מחוזות הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין מדיה וקבצים בנושא מחוזות קפריסין בוויקישיתוף מפקד אוכלוסין, 2021 מחוז פמגוסטה נמצא ברובו בשטח הטורקי, ובכלל זה בירתו הרשמית פמגוסטה. מוסדות המנהל של המחוז מצויים כיום בחלק היווני של המחוז. מחוז קירניה נמצא כולו בשטח הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.
קשם

קשם (בפרסית: قشم) הוא אי במצר הורמוז השייך לאיראן. האי שוכן בסמוך לחופה הדרומי של איראן, שטחו של האי כ-1,500 קמ"ר, אורכו המרבי 136 ק"מ ורוחבו המרבי 40 ק"מ. בשל מיקומו יש לאי חשיבות אסטרטגית גבוהה, ולכן הותקף ונכבש על ידי כוחות צבאיים שונים. העיר הגדולה באי נקראת אף היא קשם ונמצאת בקצהו המזרחי של האי. מלבדה יש עוד כ-90 נקודות יישוב המאכלסות סך הכל כ-100,000 נפש. האוכלוסייה מתפרנסת מדיג, בניית דאו, מסחר ושירותים. באי שטח של כ-300 קמ"ר המהווים אזור סחר חופשי, במטרה לנצל את מיקומו הנוח בין המזרח הרחוק לאירופה. באזור הסחר נעשית פעולת המכלה וחלוקה חוזרת של מטענים בין אניות. האי הוזכר בכתבי תלמי ובכתביו של אמיאנוס מארקלינוס. טיסת איראן אייר 655 יורטה ב-1988 ליד האי. את האי משרתת גם חברת התעופה Qeshm Air. בין האי לחוף נמצאת שמורת המנגרובים הרה (hara). מדיה וקבצים בנושא קשם בוויקישיתוף קשם, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בכר

האם התכוונתם ל... בכר – גמל צעיר רפורמת בכר – רפורמה בשוק ההון בישראל שנערכה לאור מסקנות "ועדת בכר" בראשותו של מנכ"ל משרד האוצר, ד"ר יוסי בכר, בשנת 2005 בית העם (ירושלים) (מרכז ז'ראר בכר) – אולם הופעות אישים ששמם בכר: אבו בכר – הח'ליף הראשון אחרי מות מוחמד אחמד חסן אל-בכר – נשיא עיראק מטעם מפלגת הבעת' בין השנים 1968-1979 ג'ון סי. בכר (אנ') – שחקן אמריקאי קורט בכר – ראש המחלקה הכלכלית של האס אס אישים יהודים ששמם בכר (מן העיר הספרדית בחאר או מראשי תיבות של "בן כבוד רבי"): אילן בכר (כדורגלן) – כדורגלן עבר ישראלי אלי בכר (כדורגלן) – כדורגלן עבר ישראלי יוסי בכר (קצין) – מפקד בכיר בצה"ל ברק בכר – מאמן כדורגל ישראלי וכדורגלן עבר יוסי בכר (רואה חשבון) – מנכ"ל משרד האוצר לשעבר אברהם (אברמיקו) בכר – רבה של קהילת יוצאי בולגריה ביפו אהרן בכר – עיתונאי ישראלי אילן בכר (עיתונאי) – עיתונאי וסופר ישראלי ג'קי בכר – במאי ומפיק אירועים ישראלי בנימין זאב בַּכֶר – מזרחן ובלשן שמי, יהודי הונגרי יעקב בכר – עיתונאי וסופר ממוצא יהודי-אלג'יראי, משתתף הקונגרס הציוני הראשון כרמית בכר – זמרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית ניסים בכר (מאמן כדורגל) – כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי נסים בכר – מורה ואיש חינוך עברי, ממחיי הלשון העברית עמית בכר (שחיינית) – שחיינית ישראלית עמית בכר (עורך דין) – עורך דין ישראלי, יושב ראש לשכת עורכי הדין בישראל שמואל בנימין בכר – הרב הראשי ליהודי פלובדיב בתקופת מלחמת העולם השנייה שמעון בכר – לוחם הלח"י וחבר "מחתרת צריפין" אבו בכר (פירושונים) רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: הכל נשאר במשפחה, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2010
איזבל מבורבון

איזבל מבורבון (1436 - 25 בספטמבר 1465) הייתה אשתו השנייה של שארל האמיץ, הרוזן משארולה, שמונה לאחר הנישואין לדוכס מבורגונדי. היא הייתה בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ושל אגנס מבורגונדי. בתה הייתה מארי, דוכסית בורגונדיה. איזבל הייתה הבת השנייה (והצאצא החמישי) של שארל הראשון מבורבון. ב-30 באוקטובר 1454 נישאה בליל לבן דודה, שארל, הרוזן משארולה. אלה היו נישואיו השניים של שארל. אשתו הראשונה, קתרין מוולואה, מתה כשהיה בן שלוש עשרה. שארל העדיף להינשא למרגרט מיורק, אבל בשל חוזה אראס בין הצדדים הניצים על השליטה בפועל בצרפת (בזמן שהשליט, שארל השישי, חולה במחלת נפש, לא היה מסוגל לנהל את ענייני המדינה), נאלץ הרוזן להינשא לנסיכה צרפתייה. למרות נתוני פתיחה אלה, הנישואין תוארו כמאושרים ובניגוד לאביו, פיליפ "הטוב", שהיה ידוע בהרפתקאות האהבים שלו, שארל היה נאמן לאשתו. ב-1459 עמדה איזבל, כסנדקיתו של ז'ואקים, בנו של הנסיך הכתר הצרפתי לואי ואשתו השנייה, קרלוטה מסבויה. לאחר שעלה לכס המלוכה של צרפת, נטש יורש העצר את אשתו בבורגונדי, תלויה לחלוטין בסיועה של איזבל. בתה, מארי, היא הצאצא היחיד של שארל הראשון שהצליח להגיע לגיל בוגר. איזבל מתה במנזר סן מיכל באנטוורפן, ככל הנראה משחפת. היא נקברה בקבר מפואר, שביטא את עושרו של בית בורגונדי ושנמצא כיום בקתדרלת אנטוורפן. בחלקת הקבורה שלה היו 24 דמויות ברונזה, של "אבלים" על מותה. אלה הוסרו במסגרת גל האיקונוקלאזם הפרוטסטנטי בארצות השפלה (ה-Beeldenstorm) בשנת 1566. חלק מן הדמויות נמצאו מאוחר יותר באמסטרדם ומוצגות כיום בריקסמוזיאום. מדיה וקבצים בנושא איזבל מבורבון בוויקישיתוף איזבל מבורבון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
סלומון השלישי, קיסר אתיופיה

סלומון השלישי (גרסה אתיופית של השם "שלמה") היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. נולד בשם הנסיך "וולדה סלומון" בנו של הקיסר תקלה היימנות השני הוטבל בשם "גברה מדכהן" נכלא בבית הסוהר המלכותי ווחאני ב-1782. הוכרז כקיסר על ידי ראס וולדה סלאסי וראס מאריד ב-20 במאי 1796, הוכתר באופן רשמי בכנסיית גבירתנו מרים מציון שבאקסום ב-19 ביוני. בתחילת שלטונו היה במאבק בקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון אך תוך כדי הלחימה הדיח אותו יריב אחר. סלומון התפייס עם גיורגיס ב-16 בפברואר 1798 בעיר גונדר. סלומון הודח לטובת יונס ב-18 באוגוסט 1797 ופרש לחי הכפר באקסום תחת חסותו של וולדה סלאסי, סולומון הוחזר לתקופה קצרה כקיסר בין 15 ביוני – 25 ביולי 1799 עד שהודח על ידי הדאג'זמץ גוגסה והדאג'זמץ אלולה גוגסה, נכבל בשלשלאות והוגלה לתיגראי לטובת מועמדם דמטריוס. סלומון נפטר בגונדר ב-1827 ונקבר באקסום, הותיר אחריו ילד שבעתיד יהפוך לקיסר ייאסו הרביעי. Pankhurst, Richard K. P. (1982). History of Ethiopian Towns. Wiesbaden: Franz Steiner Verlag. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ישראליזציה

ישראליזציה הוא מונח בסוציולוגיה, במחקר התרבות או בפוליטיקה המתייחס לתהליך המתרחש בקרב קבוצות מיעוט במדינת ישראל. בתהליך זה מאמצות קבוצות המיעוט, במידה כזאת או אחרת, את אורח החיים, השפה, התרבות הפוליטית ומאפיינים אחרים של הקבוצה הדומיננטית בישראל - יהודים חילונים ילידי הארץ. המונח "ישראליזציה" משמש בעיקר לתיאור השינויים באורח החיים ובתרבות של ערביי ישראל מאז הקמת המדינה. בהקשר הזה מקובל להשתמש במונח "פלסטיניזציה" לתיאור התהליך המנוגד - התרחקות מהקבוצה הדומיננטית בישראל וחיזוק הקשרים הפוליטיים והתרבותיים עם הפלסטינים החיים מעבר לגבולות הקו הירוק, אולם הסוציולוג מג'ד אלחאג' מציע שאין אלה תהליכים סותרים, ואת התגבשותן של שתי זהויות אלה במקביל בקרב הערבים אזרחי ישראל הוא מכנה "פוליטיזציה". המונח המקביל בערבית הוא "אַסְרַלַה" (أسْرَلَة) הנגזר משמה של ישראל בערבית (إسرائيل - איסראאיל). במונח "ישראליזציה" נעשה שימוש מדי פעם גם לתיאור השינויים החברתיים והפוליטיים בחברה החרדית בישראל, בפרט לתיאור השתלבות החרדים במערכת הפוליטית הישראלית, שימושם הגובר באמצעי התקשורת הכלליים בשפה העברית, השתלבותם בשוק העבודה הישראלי וכדומה. המונח "ישראליזציה" משמש לפעמים גם לתיאור היטמעותם של עולים חדשים בקרב ילידי הארץ והעולים הוותיקים. החוקר סמי סמוחה משתמש לעיתים קרובות במונח "ישראליזציה" לתיאור השינויים הפוליטיים העוברים על ערביי ישראל. על-פי מחקריו של סמי סמוחה, ערביי ישראל אימצו את השיטה הפוליטית הישראלית והשתלבו בה בשני מובנים: הם הקימו מפלגות ומוסדות פוליטיים על-פי השיטה הנהוגה בקרב יהודים ציונים בישראל, וכמו כן החלו להשתלב במפלגות היהודיות הציוניות, הן בדרך של חברות במפלגות האלה והן בדרך של תמיכה בבחירות או במסגרות אחרות. טוענת כי הערבים עוברים ישראליזציה ופוליטיזציה, תזה זו מניחה כי הם מבינים את הסטנדרטים היהודים ולכן מרסנים את המרכיב הפלסטיני בזהותם ומחזקים את המרכיב הישראלי. על פי תזה זו היהודים מתקרבים אל הערבים ומוכנים לשלבם בחברה ולכבד את זכויותיהם, אם כי השינוי אינו סימטרי והמיעוט הערבי מבצע את מרב השינויים קהילת ערביי ישראל היא קהילה רב לשונית המתנהלת בשלוש או בארבע שפות במקביל - ערבית ספרותית, ערבית פלסטינית, עברית ישראלית ואנגלית. שפת אמם של רוב ערביי ישראל היא ערבית פלסטינית או ניב סורי דרומי אחר (יש גם מיעוט גדול הדובר ערבית בדואית), אך השפעת השפה העברית על שפה זו גדולה מאוד. השפה המדוברת בפי ערביי ישראל משופעת במילים שמקורן בעברית ישראלית, והשפעת העברית חודרת גם למבנים התחביריים של הערבית המקומית ובמידה מסוימת אפילו לסגנון הכתיבה של ערביי ישראל כשהם כותבים בערבית ספרותית. רוב ערביי ישראל מתחנכים במוסדות לימוד ישראליים שבהם נלמדת השפה העברית מגיל צעיר, כולל יצירות עבריות קלאסיות כמו קטעים מהתנ"ך ומהשירה העברית. יש גם לימוד אינטנסיבי של השפה האנגלית. אין בישראל אוניברסיטאות או מכללות המלמדות בערבית, כך שלימודים גבוהים מחייבים שליטה בעברית ובאנגלית, והידע המקצועי נרכש בשתי השפות האלה. המשכילים הערבים הישראלים, אם כן, מעדיפים לעיתים קרובות לכתוב מאמרים מקצועיים בעברית או באנגלית ולא בערבית. אלחאג', מג'ד, "זהות ואוריינטציה בקרב הערבים בישראל: מצב של פריפריה כפולה", בתוך: השסע היהודי ערבי בישראל: מקראה, בעריכת רות גביזון ודפנה הקר. 2000. עמ' 13-33. סמוחה, ס., יחסי יהודים ערבים בישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, מגמות בחברה הישראלית, האוניברסיטה הפתוחה., 2001, עמ' 231-280
דמטריוס, קיסר אתיופיה

דמטריוס היה קיסר אתיופיה בתקופת השופטים האתיופית. דמטריוס נולד בשם "אבטו אדיאם" בנו של אבטו ארקדאווס ונכדו של אבטו אפנין, צאצא לקיסר פאסילידס. דמטריוס הוכרז קיסר אתיופיה ב-25 ביולי 1799 על ידי הדאג'זמץ גוגסה והדאג'זמץ אלולה גוגסה, אחרי שאלו הדיחו את הקיסר סלומון השלישי, כבלו אותו בשלשלאות והגלו אותו לתיגראי. כמה ימים אחרי הכתרתו המליך הקיסר את גוגסה כשליט באגמדיר ולאלולה העניק תואר קאגנזמץ'. הקיסר לשעבר תקלה גיורגיס הראשון שב לגונדר כעבור מספר חודשים, תבע את כס הקיסרות לעצמו וב-24 במרץ 1880 הדיח את דמטריוס. דמטריוס המשיך להאבק על הכתר ושב לכהן כקיסר מיוני 1800 ועד יוני 1801, אז הודח לטובת אגוולה ציון. דמטריוס נפטר לקראת סוף 1802, ונקבר בבעטה. Weld Blundell, H. The Royal chronicle of Abyssinia, 1769-1840 Weld Blundell, Royal chronicle, p. 466 המסורת גורסת שהוא נפטר בין ה-9 באוקטובר 1802 - 6 ביוני 1803. Weld Blundell, The Royal chronicle of Abyssinia, p. 473 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.