laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דור המסכים

דור המסכים או דור הפלזמה (באנגלית: Screen Agers) הוא כינוי שניתן בתחילת המאה ה-21 לאנשים, בעיקר צעירים מדור ה-Y ודור ה-Z, המבלים את עיקר זמנם אל מול מסכי תצוגה למיניהם: מסך הטלוויזיה, מסך מחשב (בשלל פעילויות, ממשחק מחשב ועד גלישה באינטרנט), קונסולת משחקים ו-DVD. למאמצים גרסה קיצונית של סגנון חיים זה ניתן ביפן השם "היקיקומורי". אף שהקדשת זמן רב לצפייה בטלוויזיה הייתה נפוצה כבר ברבע האחרון של המאה העשרים, התופעה התעצמה עם ריבוי הערוצים שהביאה אתה הטלוויזיה בכבלים, ושפע סוגי הפעילות שמציע האינטרנט. מאפיין מובהק של דור הפלזמה לעומת זה שקדם לו הוא המעבר מצפייה פסיבית בטלוויזיה לפעילות אקטיבית, במשחקי מחשב, ובשלל פעילויות באינטרנט: כתיבת בלוג, כתיבת טוקבק, דואר אלקטרוני ומאפיינים נוספים של וב 2.0. התמכרות לאינטרנט היא בעיה אופיינית לדור זה, וכוללת קושי בעת התנתקות מהאינטרנט, חשיבה אובססיבית על אתרי אינטרנט ותגובה נרגזת להפרעה בזמן גלישה. פרופ' אליעזר בן-רפאל עמד על בעיות נוספות של הפעילות מול המסכים: מחיר ה"חברתיות" האלקטרונית עלול להיות חוסר חברתיות בחיים הרגילים. ואמנם, עצם הישיבה מול המסך פירושה "ישיבה בבית" והחלשת הדחף "לחפש חברים". נטייה זו אינה קריטית למי שמוקף חברים בכל מקרה ונהנה מפופולריות בבית הספר או במסגרות אחרות. אבל למי שמתקשה להתחבר לחבר'ה עלולה הפעילות האלקטרונית לעלות בוויתור על מאמצים למצוא חברים וסביבה אוהדת. הדבר עלול ליצור קשיים בהשתלבות חברתית בבוא הזמן. גם אין ספק שפעילות מול המסך מכווצת את הזמן המוקדש לקריאת ספרים. לתופעה הזאת יש כמה הסברים, והראשון שבהם הוא שיש היום, הודות למחשב ולאינטרנט, גישה לחומרים שבעבר היו נגישים רק באמצעות ספרים. קיומם ברשת של אנציקלופדיות, אין ספור מאמרים וספרים שלמים, מאפשר להגיע למידע בלי לנטוש את עמדת המחשב. הדבר בוודאי חיובי ומקל. ועם זאת, קשה להתכחש לכך שספר מקנה ערכים וחשיבה ביתר עומק ממדיום אחר. ההרגל לפתוח ספר, לקרוא בשעת פנאי, הוא חוויה שבני אדם מכל הגילים ספגו באמצעותה ערכים, הפנימו סמלים, וזכו להתרגשויות מחנכות. אין ספק שילדי המסך יוצאים מופסדים מכך שזיקתם לספר פוחתת. — קווים לדמותו של נוער המסכים, פנים, נובמבר 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה התעורר ויכוח על הצטרפותם של מפקדי צה"ל לדור הפלזמה, כלומר ישיבתם של מפקדים בדרג של מפקד חטיבה בחדרי פיקוד מרוחקים מהחזית, כשהם שולטים בנעשה בשדה הקרב באמצעות מסכי פלזמה המציגים נתונים שהועברו אליהם בתקשורת נתונים ממערכות השליטה והבקרה של צה"ל. גיליון 37 - נובמבר 2006 של "פנים", כתב עת של הסתדרות המורים, מוקדש כולו ל-"נוער המסכים". שחר אילן, קווים לדמותו של הסקרין-אייג'ר, באתר הארץ, 4 בינואר 2007 שמואל גורדון, מסכי הפלזמה ינצחו, באתר ynet, 14 בספטמבר 2006
טונטון מקוט

הטונטון מקוט (בצרפתית: Tonton Macoute; בקריאולית האיטית: Tonton Makout) היא משטרה חשאית מושחתת, שהקים רודן האיטי, פרנסואה דובליה ("פאפא דוק"), ב- 1959, כשנתיים לאחר עלייתו לשלטון. משטרה חשאית זו הייתה אחראית למעצרים, גירוש וחיסולים תכופים של מתנגדים פוליטיים ולסיכול התארגנות מצד העובדים, החקלאים והעיתונאים. משטרה חשאית זו נקראה על שם דמות מהמיתולגיה ההאיטית, טונטון מקוט, שחוטף ומעניש ילדים סוררים. הטונטון מקוט הוקמה על-פי הדגם של "החולצות השחורות" באיטליה הפאשיסטית, והאס אה - פלוגות הסער הנאציות. בשנת 1971 שונה השם מטונטון מקוט ל-Milice de Volontaires de la Sécurité Nationale. אנשי הטונטון מקוט הרכיבו משקפיים כהים, ואת קורבנותיהם נהגו להשאיר תלויים ברשות הרבים, להטלת אימה על הציבור. הם טיפחו את הדימוי של היותם שדי וודו או זומבים. רבים מאנשי הטונטון מקוט היו כוהני וודו. תיאור ספרותי של תקופה זו ניתן למצוא ברומן של גרהם גרין "השחקנים". לאחר ניסיון ההפיכה בהאיטי שהתרחש ביולי 1958 נגד הנשיא דובליה, הוא טיהר את הצבא וסוכנויות אכיפת החוק בהאיטי והוציא להורג קצינים רבים מכיוון שהוא ראה אותם כאיום על משטרו. בכדי לנטרל איום זה, הוא יצר כוח צבאי שנשא כמה שמות. בשנת 1959 קראו לכוחו הצבאי "גברים בעלי ברדס". לאחר מכן שונה שמם למיליציה האזרחית, ומשנת 1962, הוא נקרא מתנדבי הביטחון הלאומי. הם החלו להיקרא טונטון מקוט כאשר אנשים החלו להיעלם ללא סיבה נראית לעין על שם הדמות המיתולוגית שהייתה חוטפת ילדים. דובליה אישר לטונטון מקוט לבצע אלימות שיטתית והפרות זכויות אדם בכדי לדכא את האופוזיציה הפוליטית. הם היו אחראים למספר לא ידוע של מעשי רצח ואונס בהאיטי. מתנגדים פוליטיים נעלמו, נחטפו או נרצחו לעיתים קרובות בשינתם, ופעמים רבות אפילו לאור יום. טונטון מקוט סקלו ושרפו אנשים חיים ופעמים רבות הם הציגו את גוויות קורבנותיהם בחוץ, ולפעמים אף תלו את גופותיהם על עצים כדי להזהיר את תושבי האיטי מפני התגדות למשטר. בני משפחה שניסו להסיר את הגופות לקבורה נכונה נעלמו לעיתים קרובות בעצמם. כל מי שקרא תיגר על המשטרה החשאית הסתכן בחיסול. הטונטון מקוט רצחו בין 30,000 ל-60,000 אנשים בהאיטי. לאורך כל שנות השישים ותחילת שנות השבעים, מפקד הטונטון מקוט היה לוקנר קמברון, שזכה לתואר "ערפד הקריביים". בשנת 1971 נפטר הנשיא דובאלייה והבן ז'אן קלוד הגלה את קמברון. קמברון עבר למיאמי בפלורידה שבארצות בהרית, שם התגורר עד מותו בשנת 2006. בבחירות שהתקיימו בהאיטי בשנת 1961, הטונטון מקוט עקבו אחר המצביעים והבחירות, בבחירות אלו, דובליה זכה ב-100% מהקולות. הטונטון מקוט פורק בשנת 1986. COHA, The Tonton Macoutes: The Central Nervous System of Haiti’s Reign of Terror (באנגלית אמריקאית) Haiti: a long descent to hell, the Guardian, ‏2010-01-14 (באנגלית) Wayback Machine, web.archive.org, ‏2009-07-11 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רגוזה (נפה)

נפת רגוזה (באיטלקית: Provincia di Ragusa) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 1,614 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 308,103 תושבים. בירתה בעיר רגוזה. הנפה שוכנת בדרום-מערבה של סיציליה, וגובלת בנפת קטניה מצפון, בנפת סירקוזה ממזרח, בנפת קלטניסטה ממערב, ובים התיכון מדרום. שמה נגזר משם השבט היווני "רוגוז" (ביוונית: "Ρογος") שמשמעו דגנים. הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. הערים העיקריות בנפה, נוסף על רגוזה, הן ויטוריה, מודיקה וקומיסו. מדיה וקבצים בנושא רגוזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רגוזה ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חרחבינה מכחילה

חַרְחֲבִינָה מַכְחִילָה (שם מדעי: Eryngium creticum) היא מין במשפחת הסוככיים. זהו עשב רב-שנתי הגדל בעיקר בבתות ובשדות נטושים בחבל הים-תיכוני. תפוצתו מגיעה גם לחבל האירנו טורני, ושם הוא צומח בהר הנגב בנחלים בעלי קרקע לס. החרחבינה המכחילה עוברת שינוי בולט במשך עונות השנה. בתחילת החורף מפתח הצמח שושנת עלים רכים הראויים למאכל אדם. באביב מתפתח גבעול תפרחת, שעליו מצויים עלים קטנים וקוצניים. בשלב זה משתנה צבעו של הצמח לכחול-סגול והוא נשאר כך במשך כל חודשי הקיץ. לכל פרח גביע בן חמישה עלים זעירים, כותרת בת חמישה עלים זקופים ומופרדים, חמישה אבקנים ושני עמודי-עלי. הפרי בעל שתי פרודות חד זרעיות, ובעת ההבשלה הוא מתפרק לשני זרעונים. הפירות אינם מתפזרים בהבשלתם אלא נשארים על הצמח. כאשר מתייבשים הגבעולים בסוף הקיץ, הרוח שוברת אותם ונושאת אותם על פני השדות. בדרך זו נפוצה החרחבינה המכחילה. השם העברי חרחבינה מכחילה נגזר מהשורש ח-ר-ב, מלשון יובש, ואילו שמו הערבי שוכּ אל-עקרבאני (=קוץ העקרבים או עשב העקרבים). הצמח היה ידוע כירק, ונמנה עם חמשת הצמחים הנזכרים במשנה שאדם יוצא בהם ידי חובת מרור בפסח: ”ואלו ירקות שאדם יוצא בהן ידי חובתו בפסח. בחזרת בעלשין ובתמכה ובחרחבינה ובמרור” (מסכת פסחים, פרק ב', משנה ו'). יש המזהים את ה"מתיק" כמיץ המתוק שנמצא בעלים הצעירים של החרחבינה או בשורש שלה: ”המלקט עשבים לחים עד שיבש המתיק” (מסכת שביעית, פרק ט', משנה ו'). מדיה וקבצים בנושא חרחבינה מכחילה בוויקישיתוף חרחבינה מכחילה, באתר ITIS (באנגלית) חרחבינה מכחילה, באתר NCBI (באנגלית) חרחבינה מכחילה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חרחבינה מכחילה, באתר צמח השדה חרחבינה מכחילה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה חרחבינה מכחילה, באתר GBIF (באנגלית) חרחבינה מכחילה, באתר The Plant List (באנגלית) חרחבינה מכחילה, באתר IPNI (באנגלית)
אוף-שורינג

אופשורינג (Off Shore, כלומר "העברה אל מעֵבֶר לחוף", במשמעות של העברה אל מחוץ לגבולות המדינה) מתאר מעבר של עסק או חברה ממדינה אחת לאחרת. כולל כל סוג של פעילות: יצור, שירותים וכדומה. חברות עסקיות רבות מעבירות שירותים ממדינות מפותחות למדינות מתפתחות - בעיקר הודו וסין, במטרה להוזיל עלויות. בישראל הייתה תופעות אופשורינג אחרי הסכם השלום עם ירדן והסכמי אוסלו בהם חברות (בהן כיתן) העבירו פסי ייצור לירדן ולאזור התעשייה ארז כדי להוזיל עלויות ולהעסיק פועלים זולים יותר. אוף-שורינג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
IFAB

IFAB‏ (באנגלית: International Football Association Board, בתרגום חופשי: ועדת הכדורגל הבין־לאומית) היא הגוף האחראי על חוקת משחק הכדורגל. הוועדה נוסדה בשנת 1886 לאחר אספה במנצ'סטר של נציגי התאחדויות הכדורגל של אנגליה, סקוטלנד, ויילס ואירלנד. האספה כונסה במטרה להנהיג חוקי כדורגל אחידים למשחקים בכל העולם וכן הביאה להתחלתה של תחרות הכדורגל הבין־לאומית הראשונה, אליפות הבית הבריטית. בשנת 1913 הצטרפה פיפ"א לוועדה וקיבלה שני קולות הצבעה, בנוסף לשמונה קולות ההצבעה שהיו לנציגי הממלכה המאוחדת. ב-1958 הסכימה הוועדה על שיטת ההצבעה הנוכחית שלה, לפיה ארבעה נציגי פיפ"א יחברו לנציג מכל אחת מארבע ההתאחדויות הבריטיות. כל אחד משמונת הנציגים זכאי לקול אחד בלבד. דיוני והחלטות הוועדה חייבים לעבור ברוב של שישה קולות לפחות. בתוך כך, דרושה הסכמתם של נציגי פיפ"א לכל החלטה בוועדה, ומנגד פיפ"א עצמה לא יכולה לשנות את חוקת המשחק ללא אישור של שני נציגים לפחות מההתאחדויות הבריטיות. הוועדה מתכנסת פעמיים מדי שנה, אחת כדי להחליט על שינויים אפשריים בחוקי המשחק, והשנייה כדי לדון בענייניה הפנימיים. האספה הראשונה נקראת האספה הכללית השנתית (באנגלית AGM, the Annual General Meeting) והשנייה האספה הכלכלית השנתית (באנגלית AFM, the Annual Financial Meeting). ארבעה שבועות לפני התכנסות ה-AGM, ההתאחדויות החברות חייבות לשלוח את הצעותיהן הכתובות למזכיר ההתאחדות המארחת ופיפ"א מדפיסה את רשימת ההצעות, אשר עוברת לעיונן של ההתאחדויות האחרות. ה-AGM מתכנסת בחודש פברואר או מרץ, בעוד ה-AFM מתכנסת בין ספטמבר ואוקטובר. מדיה וקבצים בנושא IFAB בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של IFAB (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של IFAB (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של IFAB (בגרמנית) אתר האינטרנט הרשמי של IFAB (בספרדית) IFAB, ברשת החברתית פייסבוק IFAB, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
דגל מאוריטניה

דגל מאוריטניה הוא הדגל הלאומי של הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה. הדגל אומץ ב-1 באפריל 1959, וגרסה חדשה שלו אומצה ב-6 באוגוסט 2017. הדגל הראשון של מאוריטניה אומץ בתקופת האוטונומיה של מאוריטניה במסגרת האימפריה הקולוניאלית הצרפתית, ב-1 באפריל 1959, כשהוא מכיל הסמלים האסלמיים הוותיקים - סהר וכוכב על רקע ירוק. במסגרת משאל העם לשינוי חוקת מאוריטניה ב-5 באוגוסט 2017 הוצע להוסיף לדגל שני פסים אדומים משני צדיו, לייצג את הדם שנשפך במאבק לעצמאות מאוריטניה. השנוי אושר על ידי המצביעים, והדגל החדש הונף לראשונה במהלך יום העצמאות של מאוריטניה ב-28 בנובמבר 2017. הצבעים ירוק וזהב נחשבים לצבעים הכלל-אפריקאיים. ירוק מסמל גם את האסלאם, והזהב את החולות של מדבר סהרה. הסהר והכוכב הם סמלי האסלאם, שהיא הדת הראשית במאוריטניה. שני הפסים האדומים מסמלים את הדם שנשפך במאבק להשגת עצמאות מצרפת הקולוניאלית. סמל מאוריטניה המנון מאוריטניה מדיה וקבצים בנושא דגל מאוריטניה בוויקישיתוף מאוריטניה, באתר דגלי העולם (באנגלית) דגל מאוריטניה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Flag of Mauritania | History & Meaning | Britannica, www.britannica.com (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בארי בם

בארי בֶּם (באנגלית: Barry W. Boehm;‏ 16 במאי 1935 - 20 באוגוסט 2022) היה מהנדס תוכנה, חלוץ בתחום הנדסת תוכנה ומתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, ונודע כראשון שזיהה שעלות פיתוח התוכנה תהיה המרכיב העיקרי במערכות מחשבים (ראו גם משבר התוכנה). בם פיתח את המודל הספירלי להנדסת תוכנה ושיטות להערכת המשאבים הנדרשים לפיתוח תוכנה, בהן COCOMO ו-Wideband Delphi. עבודתו המעשית והאקדמאית תרמה רבות לביסוס תחום הנדסת התוכנה כתחום הנדסי ושיטתי, והיא שימשה השראה לפיתוח מתודולוגיית הפיתוח Unified Process. בשנות השמונים, בם שימש כמנהל תחום מדעי המידע והטכנולוגיה בסוכנות למחקרים מתקדמים של משרד ההגנה האמריקאי (DARPA). בתפקידו זה, ערך בם מחקר על העלויות הכרוכות בפיתוח מערכות מחשב. ממצאי הדוח, שנחשבו מפתיעים באותה התקופה, סייעו להתוות כיוון חדש בתחום המחשוב ולהדגיש את חשיבותם של דרכים שיטתיות לפיתוח תוכנה. באמצע-סוף שנות השמונים, שימש חבר בכוח המשימה של משרד ההגנה האמריקאי לבחינת הכשלים הרבים שאירעו בפרויקטים גדולים לפיתוח תוכנה באותה העת. כוח המשימה, בהובלתו של פרד ברוּקס, הגיע למסקנה שיש לעבור לשיטה של בנייה ואספקה מחזורית והדרגתית של תוכנה, ולזנוח את מודל מפל המים ותקן DoD-STD-2167‏‏. המלצות אלה היו הגרעין ממנו צמחו בהמשך מתודולוגיות הפיתוח האיטרטיביות, ו-Unified Process בפרט. לבם היה תואר דוקטור במתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). זכה באותות הוקרה רבים, ובהם עמית ACM ועמית IEEE. נפטר ב-20 באוגוסט 2022. ‎Software Risk Management (1989)‎ ‎Software Engineering Economics (1981)‎ ‎Software Cost Estimation with Cocomo II (2000)‎ ‎Balancing Agility and Discipline: A Guide for the Perplexed (2003)‎ ‎Value-Based Software Engineering (2005)‎ מדיה וקבצים בנושא בארי בם בוויקישיתוף בארי בם, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה בארי בם, באתר dblp בארי בם, באתר גוגל סקולר Report of the Defense Science Board Task Force on Military Software. Washington: Dept. of Defense, September 1987.
איצ'ה

איצ'ה היא קומדיית מצבים ישראלית מבית היוצר של רשת המבוססת על קומדיית המצבים האמריקאית "הכל נשאר במשפחה" ("ארצ'י בנקר"), שהיא כשלעצמה התבססה על הסדרה הבריטית Till death us do part. התוכנית שודרה בערוץ 2 בין השנים 1994–1997. ב-1 בספטמבר 2019, התוכנית חזרה בשידורים חוזרים בערוץ 24. הסדרה עסקה בחייהם של משפחה ישראלית, המורכבת מזוג הורים, איצ'ה שולמן (ספי ריבלין), סדרן מוניות במקצועו (ובהמשך נהג מונית) ואשתו עקרת הבית שפרה (עליזה רוזן), וכן בתם שולי (שגית אמת) ובעלה ציון (אבי טרמין), אשר מתגוררים עמם בדירתם הקטנה. בהמשך שולי וציון עוברים לגור איתם בשכנות, לאחר שבעלי הבית הקודמים עברו לגור עם בנם. בתוכנית היו דמויות קיצוניות. למשל, איצ'ה היה עצבני מאוד וגזען, ושנא את בעלה של בתו רק כי היה תימני וכינה אותו "ג'חנון", ואילו שפרה הייתה תמימה מאוד וחסרת עמוד שדרה. הדמויות נקלעו לעיתים קרובות למצבים יוצאי דופן. באמצע הסדרה שפרה הכניסה שני רוסים להתגורר באחד החדרים בתוך הדירה. איצ'ה היה מבלה שעות בדרישה שישלמו את שכר הדירה או מתפתה לאחת המזימות שלהם להרוויח כסף. באחד הפרקים הם הציעו לאיצ'ה לעזור להם להכין קולה צ'וק, חיקוי רוסי לקוקה-קולה, אבל לאחר שאיצ'ה השקיע כסף במשקה הוא גילה שרוסים מסרבים לרכוש את המשקה משום ש"כל רוסי צריך להיזהר מקומוניזם, ק.ג.ב וקולה צ'וק". נעימת הפתיחה של התוכנית היא הפתיח המוזיקלי שאותו מנגן מתי כספי באקורדיון לשיר "בלב כבד", שאותו הוא שר עם הפרברים. התוכנית הייתה פופולרית בקרב צופי ערוץ 2 בעת שידורה, והיא קיבלה רייטינג גבוה יחסית ושודרה בשידורים חוזרים. יצחק "איצ'ה" שולמן (ספי ריבלין) - אב המשפחה. בעלה של שפרה ואביה של שולי. סדרן מוניות במקצועו. מתנהג לרוב בציניות ומרירות כלפי הסביבה בכלל וכלפי ציון בפרט. נוטה לצחוק על ציון בשל היותו מובטל ובשל היותו ממוצא תימני ומכנה אותו "ג'חנון". באחד הפרקים החל ללמוד מחשבים בטכניון לפי עצת אחיינו יוהאן (רונן פלד גולדפרד) שאמר לו שכל תחנות המוניות מתקדמות לעבודה עם מחשב. מצוין במספר פרקים שהוא בעל דעות ימניות ומצביע למפלגת "הליכוד". שפרה שולמן (עליזה רוזן) - אשתו של איצ'ה ואימה של שולי. עקרת בית מבולבלת שמתנהגת לרוב בטמטום. באחד הפרקים חוותה משבר גיל כשהגיעה לגיל חמישים. שולה "שולי" שולמן (שגית אמת) - בתם של איצ'ה ושפרה ואשתו של ציון. גרה עם בעלה בביתם של הוריה. מגנה על ציון מפני ה"עקיצות" של איצ'ה כלפיו. בהמשך עברה לגור בשכנות עמם עם ציון בדירה הסמוכה, אך באה לעיתים לארוחות אצלם. ציון כהן (אבי טרמין) - בעלה של שולי. סטודנט מובטל. גר עם שולי בבית הוריה. מכונה "ג'חנון" על ידי איצ'ה. בהמשך עבר לגור עם שולי בשכנות עמם. באחד הפרקים עבד בתחנת מוניות מתחרה בתחנה של איצ'ה בתור סדרן מוניות. דבר שגרם לו להסתכסך עם איצ'ה ועם שאר בני משפחתו, אך בסופו של דבר התפטר מהתפקיד על מנת להביא לשלום בית. בין השחקנים האורחים בסדרה ניתן למנות את: חיים בנאי, גבי עמרני, שלמה וישינסקי, אריה מוסקונה, שרי צוריאל, רות גלר, דבורה קידר, רוזינה קמבוס, שמיל בן ארי, יוסי קאנץ, רפי גינת, חנן גולדבלט, עמי סמולרצ'יק, גיל אלון, אריה צ'רנר, שמואל סגל, יוסי סגל, רות סגל, יעל עמית, דב רייזר, שולה חן, איה שבא, דוד קיגלר, מיקי פלג ואלון נוימן. "איצ'ה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "איצ'ה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "איצ'ה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערן בר-און, מגויר ומיותר: יורדים על הסיטקומים שעשו עלייה, באתר ynet, 8 במרץ 2012
מרכז קופת חולים

מרכז קופת חולים, שהוא כיום "בית המרכז לקבלה", הוא מבנה ייחודי מבין מבני הסגנון הבינלאומי שנבנו בתל אביב. המבנה, המצוי ברחוב בילינסון 8, פינת רחוב בן עמי 14, תוכנן בשנת 1937 על ידי האדריכל יוסף נויפלד עבור קופת חולים כללית. מבנה זה, בדומה למבני כיכר דיזנגוף (בהם מבנה קולנוע אסתר), הוא מבנה ציבורי שנבנה בסגנון הבינלאומי. מבנה זה ייחודי בכך שברחבי העולם מרבית מבני הסגנון הבינלאומי נבנו עבור אנשים פרטיים כבתי מגורים, או כמבני ציבור בבעלות פרטית (בתי קולנוע כגון קולנוע אסתר). מבנה בסגנון זה המיועד עבור גוף ציבורי הוא נדיר ביותר. גם בארץ מרבית המבנים בסגנון זה נבנו עבור אנשים פרטיים (90% מהמבנים). המבנה בנוי בצורה קמורה, המהווה השלמה ניגודית למבני כיכר דיזנגוף הקעורים. בחלקו העליון משמש מוטיב ה"ספינה" האופייני לאדריכלות הסגנון הבינלאומי. קומתו הראשונה של המבנה יועדה לאחסון תרופות עבור קופת החולים, והקומה העליונה, הבולטת מקו הבניין של הקומה הראשונה, נועדה להנהלת הקופה. המבנה הוא חלק ממבני העיר הלבנה שהוכרו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו וכיום הוא מארח פעילויות שונות בהן קורסים וכנסים בנושא הקבלה. העיר הלבנה אדריכלות ישראלית עופר רגב, טיול קטן בעיר הגדולה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, דצמבר 1999. מדיה וקבצים בנושא מרכז קופת חולים בוויקישיתוף
העברית (להקה)

העברית היא להקת רוק ישראלית שחבריה הם ערן פרץ (גיטרה ושירה), אורון שרי (גיטרה ושירה), יוני ליפשיץ (תופים), הורי יצחקי (בס) ואורי מילשטיין (קלידים). בעבר היו חברים בה עמית הראל, יוסי שהינו (תופים), עלם שליט (באס), וגיל וינשטוק (קלידים). הלהקה הוקמה כאשר אורון שרי ועמית ארבל נפגשו בהפגנה, והחלו לנגן כשאליהם מצטרף בהמשך ערן פרץ. תחילה, שם הלהקה היה The Blush, ולאחר מכן Blush. תחת השם הזה הקליטה הלהקה ב־2004 גרסת כיסוי בעברית לשיר "Waiting for the miracle" במסגרת פרויקט "שיר זר" של מגזין המוזיקה "השרת העיוור". הפרויקט, ביוזמת המגזין ובהפקתו של דויד פרץ, יצא באלבום וכלל אוסף שירים של אמנים אלטרנטיביים ישראלים שהקליטו גרסאות משלהם לשירי לאונרד כהן בתרגום לעברית. באלבום השתתפו, בין היתר, גבריאל בלחסן, שרון מולדאבי, רותם אור ואמנים נוספים; האלבום היה זמין להורדה מהאתר בחינם, אך הפצתו נאסרה עקב בעיית זכויות יוצרים. בהמשך שונה שם הלהקה ל-Blush and Lure. הלהקה הופיעה והקליטה מוזיקה לסרטי סטודנטים והופיעה במועדונים באירופה ובישראל (בין היתר, בערב מחווה ללהקת פייבמנט בתל אביב בשנת 2004) וגם ברדיו. הם הקליטו אלבום שכל שיריו היו באנגלית, והחליטו לגנוז אותו. בסוף שנת 2005 הלהקה שינתה את שמה ל"העברית", עברה לשיר בשפה העברית בלבד והתמקדה בסגנון של מועדוני רוק ישראלים משנות ה-80, כגון הפינגווין. הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "חיי הזוהר של תל אביב" ב־12 בדצמבר 2006 באתר Imusic (ר' נענע דיסק) וב־1 בינואר בשנת 2007 האלבום הופץ לחנויות על־גבי תקליטור. האלבום הנפיק את הלהיט "מסיבת כיתה" (שהיה להיטה היחיד). הלהקה הייתה מועמדת לפרס עמ"י בקטגוריית "תגלית השנה" של 2007. בשנת 2008 עברה הלהקה שינוי נוסף כאשר הצטרפו אליה גיל וינשטוק ועלם שליט. עמית ארבל עזב את הלהקה ובמקומו הצטרף יוסי שהינו. בתאריך ה-18 בפברואר אותה שנה פורסמה הודעה קצרה בעמוד ה-Myspace של הלהקה, בו נאמר שהם מקליטים גרסת כיסוי נוספת - הפעם לשירה של נורית גלרון "זה הגשם" לטובת פרויקט "עבודה עברית 2". בהמשך יצא האלבום ללא השיר. עוד צוין כי הלהקה עובדת על אלבום שני. בחודש אפריל 2009, במסגרת המדור "שיר בחזרה" באתר וואלה!, עלה וידאו לשיר חדש של הלהקה, אותו ביצעה עד כה רק בהופעות - "עוד סימן". הווידאו מציג את הלהקה מבצעת את השיר בחדר חזרות. השיר נכלל באלבומה השני של הלהקה. בחודש מאי 2009 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בפולין, שכלל הופעות בערים ורשה, קרקוב וטרנובסקה גורה. ב-8 ביוני 2011 יצא אלבומה השני של הלהקה, רגשות מודרניים. בדצמבר 2012 הודיעו חברי הלהקה בעמוד הפייסבוק שלהם כי הם חוזרים לעבוד על האלבום השלישי. ביוני 2016 יצא לאקרנים הסרט "ברש", שירם של הלהקה "מסיבת כיתה" היה שיר הנושא של הסרט, ונשמע בטריילר שלו. מדיה וקבצים בנושא העברית בוויקישיתוף העברית, באתר Last.fm (באנגלית) העברית, באתר MusicBrainz (באנגלית) העברית, באתר בנדקמפ העברית, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) העברית, באתר הרשת החברתית Facebook העברית, באתר Qube נויה כוכבי, העברית: פופ ישראלי עם עומק, באתר הארץ, 27 באפריל 2009 העברית (להקה), דף שער בספרייה הלאומית שיר זר - משירי לאונרד כהן בעברית, באתר השרת העיוור איתי שטרן, שלח את עמ"י, באתר nrg‏, 4 בפברואר 2007 הודעת הלהקה במייספייס הודעת הלהקה בפייסבוק
האיחוד החקלאי

האיחוד החקלאי היא תנועה מיישבת שמאגדת יישובים חקלאיים. היא הוקמה בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 כתוצאה מאיחוד של המועצה החקלאית של הכפרים השיתופיים עם ארגון המושבים של העובד הציוני. מקורה של התנועה המיישבת בעולי העלייה החמישית בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1978 הוקמה תנועת נוער בשם זה, היא אחת מ-12 תנועות הנוער שהוכרו בישראל בעשור השני של המאה ה-21. מזכ"ל התנועה המיישבת הנוכחי הוא דודו קוכמן ומזכ"לית תנועת הנוער המכהנת היא נטע סיזל. האיחוד החקלאי דגל בחופש בחירה של יישוביו לגבי אופיים וכלל בתוכו יישובים שהתנהלו כמושבים עם ערבות הדדית רבה אולי אף יותר מהנהוג בתנועת המושבים, לצד כפרים בהם לא הייתה כמעט כל ערבות הדדית, כמו ביישובי התאחדות האיכרים. דוגמה לעיקרון זה ניתן לראות בהתנגדות האיחוד החקלאי ב-1965 להחלת הצעת חוק האיגוד השיתופי (שכונתה "חוק המושבים") על יישוביו, כדי למנוע פגיעה באוטונומיה שלהם. המושב הראשון בתנועה: בית יצחק שער חפר האיחוד החקלאי הוקם באוקטובר 1960 כאיחוד של 19 מושבי העובד הציוני עם כ-40 יישובי המעמד הבינוני שהיו מאוגדים במועצה החקלאית. אולם באפריל 1962 נטשו אנשי העובד הציוני את האיחוד. במרץ 1963 קיימה התנועה את ועידתה הראשונה. באותה עת נכללו בה 48 יישובים שהקיפו כ-3,500 משקים חקלאיים שבהם כ-15,000 תושבים. בשנת 1964, יישובי האיחוד כללו: 15 יישובי המעמד הבינוני שנוסדו לפני קום המדינה (גן השומרון, בית ינאי, בית יצחק-שער חפר, רמות השבים, נהריה, כפר נטר, שדה ורבורג, כפר שמריהו, רמת הדר, חרב לאת, בצרה, חבצלת השרון) 15 יישובי המעמד הבינוני שנוסדו לאחר קום המדינה (בין השאר: אודים, חמישה מיישובי מועצה אזורית גדרות, בוסתן הגליל, גנות, גבעת שפירא) 4 הרחבות של מושבות הגליל (אילניה, מנחמיה, יסוד המעלה, מגדל) 5 יישובים חדשים שהוקמו בנגב (זוהר, עומר) 5 יישובים בפרוזדור ירושלים (כפר בן נון, כסלון, שואבה) 4 אגראות 2 יישובים שיתופיים בראשית שנות ה-70 הקים האיחוד שני יישובים בבקעת הירדן ושני יישובים בערבה. בשנת 1976 אוזרחה מכורה. ערך מורחב – תנועת הנוער של האיחוד החקלאי הנוער של האיחוד החקלאי היא תנועת נוער בלתי-מפלגתית שהוקמה כתנועת בת של האיחוד החקלאי. הדגש בתנועת הנוער הוא החינוך לערכים, מחנאות, אהבת ארץ ישראל וציונות. התנועה החלה את פעילותה בשנת 1978, כמסגרת חינוך בלתי פורמלית. מדיה וקבצים בנושא האיחוד החקלאי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האיחוד החקלאי האיחוד החקלאי, דף שער בספרייה הלאומית ש. אנגל, יוקם "איחוד חקלאי" ארגון ההתישבות הפרטית, דבר, 6 ביולי 1960 שמואל שורש, "האיחוד החקלאי" וחוק־המושבים, דבר, 13 במרץ 1964 עדה פיינברג-סירני, הישיבה המאתיים ­ושישים­ ואחת של הכנסת השביעית, יום שלישי, ט' שבט תשל"ב (25 ינואר 1972) דב גולדשטיין, המושבים שלנו לא יהיו מושבים, מעריב, 3 במרץ 1965 הוקם איגוד חקלאי, חרות, 25 באוקטובר 1960 הוקם איחוד חקלאי של מושבי העובד הציוני והמעמד הבינוני, דבר, 27 באוקטובר 1960 שלמה נקדימון, הגוף ההתישבותי של הליברלים התפרק בחדרי חדרים, חרות, 22 באפריל 1962 שלמה נקדימון, "האיחוד החקלאי" - מוסד ההתיישבות של "הליברלים" - התפרק, חרות, 18 באפריל 1962 ועידת האיחוד החקלאי תפתח מחרתיים בבית יצחק, דבר, 18 במרץ 1963 האיחוד החקלאי - המסגרת החקלאית לישובי המעמד הבינוני, דבר, 14 במאי 1964 המעמד הבינוני בהתיישבות, חרות, 1 ביולי 1964 אברהם כנעני, הוקמו 48 ישובים חקלאיים, דבר, 6 ביולי 1972 האיחוד החקלאי תובע רשות ממלכתית להתנחלות, דבר, 29 באוקטובר 1972