laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
רוברט כריסטגאו

רוברט תומאס כריסטגאו (באנגלית: Robert Thomas Christgau; נולד ב-18 באפריל 1942) הוא עיתונאי וסופר אמריקאי. כריסטגאו נמנה בין מבקרי המוזיקה המוכרים, הנערצים והמשפיעים ביותר. כריסטגאו החל את הקריירה שלו בסוף שנות השישים כאחד מראשוני העיתונאים שהתמקצעו בביקורת מוזיקת רוק, ובהמשך היה לאחד ממבשרי מוזיקת הפופ, הריוט גירל ועוד. כריסטגאו בילה 37 שנים כמבקר המוזיקה הראשי והעורך הבכיר של מגזין הווילג' ווייס, ובמהלכן יצר ופיקח על רשימת הביקורות "Pazz & Jop" שפורסמה בעיתון. בנוסף, הוא פרסם ביקורות מוזיקה במגזינים רבים, בהם אסקווייר, פלייבוי, רולינג סטון, בילבורד, NPR, ו-MSN, ועבד כפרופסור אורח לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק. הכתב המוערך מרשת CNN, ג'יימי אלן, כינה את כריסטגאו "א.פ. האטון (אנ') של עולם המוזיקה - כשהוא מדבר, אנשים מקשיבים". במהלך כל קריירת הביקורות שלו שמר כריסטגאו על סגנון כתיבה פרוזאי ייחודי שאין שני לו, בעל שנינות חריפה, בדיחות רעננות, סטויות פוליטיות ואנקדוטות הנעות החל ממושגי יסוד ועד ידע אזוטרי. בין השנים 1969 ל-2006, ביקורות שפרסם בווילג' ווייס נאגדו לשלושה ספרים: "Christgau's Record Guide: Rock Albums of the Seventies", "Christgau's Record Guide: The '80s", ו-"Christgau's Consumer Guide: Albums of the '90s". חלק ממאמריו אוגדו גם כן לאוגדנים עבי כרס ואתר שנפתח על שמו בשנת 2001 מפרסם באופן קבוע ביקורות שכתב בעבר. בשנת 2006, פוטר כריסטגאו ממערכת וילג' ווייס לאחר שזאת נרכשה על ידי חברת ניו טיימס מדיה. הוא המשיך לכתוב ביקורות בפורמט "מדריך לצרכן" עבור מגזינים שונים, בהם MSN music, Cuepoint ו-Vice, שם הן פורסמו בטור "עד מומחה" שלו עד יולי 2019. בספטמבר אותה שנה, השיק כריסטגאו ניוזלטר עם מנוי בתשלום בשם And It Don't Stop, שפורסם בפלטפורמת הניוזלטר של דוא"ל Substack ומספק טור חודשי בשם "המדריך לצרכן", לצד מאמרים אחרים פרי עטו. מדיה וקבצים בנושא רוברט כריסטגאו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוברט כריסטגאו רוברט כריסטגאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "'I'm a Good Writer' - Robert Christgau on the Life and Legacy of Robert Christgau" באתר Noisey (מבית "Vice") Christgau, Robert, Grove Music Online (באנגלית) Continuum Encyclopedia of Popular Music of the World: Performance and production. Volume II, A&C Black, 2003-01-30, עמ' 306, ISBN 978-0-8264-6321-0. (באנגלית) Robert Christgau, HarperCollins (באנגלית) CNN.com - Books - Music critic Christgau delivers new guide to consumers - November 9, 2000, www.cnn.com Christgau's Consumer Guide To Albums Of The '90s, No Depression, ‏2000-11-01 (באנגלית אמריקאית) Steve Pick, The Pleasure Principle, Riverfront Times (באנגלית) Robert Christgau: Christgau's Consumer Guide: Albums Of The '90s, The A.V. Club (באנגלית אמריקאית) Welcome to Expert Witness, a New Weekly Column by the Dean of American Rock Critics, www.vice.com (באנגלית) Robert Christgau: Xgau Sez, www.robertchristgau.com Tom Hull: 2779-Music-Week.html, www.tomhull.com
בית כנסת הרמב"ן (קטמון)

בית כנסת הרמב"ן הוא בית כנסת אשכנזי הממוקם ברחוב אמציה בשכונת קטמון שבירושלים. בית הכנסת נבנה על-ידי קבוצת עולים מאירופה ונכון ל-2021 הקהילה מונה כ-300 משפחות. בנוסף על התפילות הקבועות, בבית הכנסת מתקיימים שיעורים ואירועים קהילתיים. נכון ל-2021, רב הקהילה הוא הרב איתיאל אורון. במשך 30 שנה שימש כרב בית הכנסת הרב דב בער אליעזרוב, בשנים 2000–2018 כיהן הרב בני לאו כרב הקהילה, ובתקופת כהונתו התחזק הממד הקהילתי של בית הכנסת בנוסף להיבטים הדתיים בפעילותו. בשנת 2016 הוחלט לצרף את הרבנית כרמית פיינטוך להנהגה הרוחנית של בית הכנסת בשיתוף עם הרב לאו. בית הכנסת הרמב"ן הוא בית הכנסת האורתודוקסי הראשון בישראל בו אישה מכהנת בתפקיד זה. המינוי עורר מחלוקת רבה, עם התנגדותו של הרב שלמה אבינר ותמיכתו של הרב שלמה ריסקין. פיינטוך סיימה את תפקידה ביולי 2019 לאחר שלא הצליחה להשיג את הרוב הדרוש (66%) להמשך העסקתה. אתר האינטרנט הרשמי של בית כנסת הרמב"ן בית כנסת הרמב"ן, ברשת החברתית פייסבוק גלעד כהן, ‏אחרי 18 שנים: הרב בני לאו פורש מתפקידו, באתר כיפה. גדליה פנסטרהיים, מבית כנסת לקהילה: חקר מקרה על בית כנסת הרמב"ן בדרום ירושלים, חיבור לקבלת תואר מוסמך, בית הספר לעבודה סוציאלית, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשע"ה 2014. חגית ששר, ‏תורתן אמונתן: הנשים שהפכו לרבניות ומנהיגות קהילה בזכות עצמן, באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2017 אריאל הורוביץ, ‏"את לא מה שאני רואה כשאני מדמיינת רב", בעיתון מקור ראשון, 10 ביוני 2019 מנדי גרוזמן, לראשונה בישראל: רבנית אורתודוכסית תנהיג בקהילה, באתר nrg‏, 23 באוגוסט 2016 הרב ריסקין: 'לא מדובר במהפכה אלא בצעד שאיחר לבוא', באתר "סרוגים", 23 באוגוסט 2016 גלעד כהן, ‏"נעשה לה עוול": בקהילת הרמב"ן נפרדים מהרבנית כרמית פיינטוך, באתר כיפה
שריד אפל

שריד אפל הוא סרט אימה-פנטזיה משנת 2010 שביים לורנצו סנה בכיכובו של ג'יימס פריין. הסרט ספג ביקורות רעות לרוב. בשנת 1099 בחרמון, מצפון לירושלים, סר גרגורי, אביר אנגלי, מוצא שריד קדושים עתיק לאחר מסע צלב ארוך. השריד הוא חלק מהצלב שעליו נצלב ישו. הוא וחבורת האבירים שלו לוקחים את השריד לרומא כפרס להשתתפותם בלחימה בארת הקודש. הם נעים בספינה לרומא. ספינותיהן פוגעות בסערה והצוות נסחף מעל הסיפון, הספינה סוטה מהמסלול ונפלטת לחוף. האבירים נוטשים את הספינה. הם מוצאים קבוצה של אזרחים המוגנים על ידי להקה קטנה של טורקים, בני בריתם, שהובסו בקרב. האבירים נכנסים פנימה ומביסים את התוקפים, ושני טורקים, חסן וספא, מצטרפים לקבוצתם יחד עם האזרחים, שאחת מהם שמה רבקה. הטורקים ממליצים על דרך אחרת לרומא דרך היבשה במקום מעבר לים. הם מקימים מחנה ללילה ואחד האבירים נתקף על ידי שטן על טבעי ונעלם. הם מוצאים את האביר תלוי על עץ. הנזיר ג'ורג', מקבוצת האזרחים, משער כי עבודתו של השטן היא שרוצה להשמיד את השריד. מאות עורבים מתים יורדים מהשמיים ופוגעים באחד האבירים. רוברט, אחד האבירים, פותח את התיבה שבה נמצא השריד כשהוא מוקסם ממנו. אבל ברגע שהוא פותח אותה הקבוצה מותקפת על ידי קבוצה של זאבי בר ואחד מהם נהרג. רוברט חותך את עצמו על השריד והוא חוטף חום מהפצע. הם מוצאים חווה שבה הם נתקלים במכת ארבה, האבירים מצליחים להתבצר בפנים, אולם כמה מהאזרחים נהרגים. כעת מתחיל גרגורי להאמין להשערה שהשטן מנסה להרוג אותם ולהרוס את השריד. הם מגיעים למנזר, בו רוברט מצליח לנוח ולהתאושש מהחום שלו. גרגורי מציג את השריד לאב המנזר, המכריז עליו כעל שריד אמיתי. הוא מודיע להם כי האותיות על השריד הן קללה אשר מושכת אליהם את הרוע. הנזירים במנזר נגועים בקללה ותוקפים את האבירים, נושכים ושורטים אותם. הטורקים נכנסים פנימה ומסייעים לאבירים בהריגת הנזירים. גרגורי מנסה להרוס את השריד, אולם השריד אינו מושפע מכל מה שהוא עושה לו. גרגורי וחסן מחליטים כעת שהם צריכים לחזור לארץ הקודש שבה ניתן להכיל את רוע השריד. החום של רוברט חוזר ומשגע אותו, בטירוף שלו הוא תוקף את אחד האזרחים לפני שמתמוטט. האבירים בונים אלונקה לשאת אותו. הם נעים כל הלילה, כאשר הם מותקפים על ידי שטן מעופף כמו מפלצת. ג'ורג' מצטט מהתנ"ך כדי לעצור אותו אולם הוא נושם אש ומת. חסן יורה בשטן בחץ המרחיק אותו. גרגורי קובר את השריד בתקווה להסתתר ובהמשך לחזור עם צבא כדי להרוג את השטן. בלילה רוברט הופך לשד, מגדל מחושים ותוקף את פול. גרגורי דוחף את רוברט מקצה המצוק. הם ממשיכים למחרת. השריד מגיח מהאדמה מולם וגורם למפולת שלגים אשר הורגת את פול. רבקה מרימה את השריד ומחליטה שהם צריכים לקחת אותו. הם נתקלים בעיירה שהוחרבה. הם מוצאים ניצול שאומר להם שכל זה היה עבודתו של השטן. אביר נוסף נדבק מהשטן, הוא תוקף את הניצול, חסן וספא לפני שגרגורי הורג אותו. כעת הניצולים היחידים, גרגורי ורבקה, מתייצבים כדי להרוג את השטן. השטן תוקף אותם בלילה, גרגורי מנהל דו-קרב עם השטן. רבקה יורה לעברו חיצים באמצעות קשת, אך אין להם כל השפעה. לאחר מכן גרגורי משתמש בשריד, ודוקר איתו את השטן. האפקט הדתי של השריד גורם לשטן להתפוצץ, להרוג אותו ולהרוס את השריד. ג'יימס פריין בתפקיד סר גרגורי קלימנסי ברטון-היל בתפקיד רבקה טום בסדן בתפקיד רוברט אלי חאן בתור חסן מריה קרן בתפקיד סאפה סמואל ווסט בתפקיד הכומר ג'ורג' כריסטיאן קוק בתפקיד פול אטאנס סרברב בתפקיד ארתור  "שריד אפל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שריד אפל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר BBFC
תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק

תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק היא תחנת כוח גרעינית ברוסיה, הממוקמת במחוז סמולנסק, כמאה ק"מ מהעיר סמולנסק, 115 קילומטר מבריאנסק ו-320 קילומטרים ממוסקבה. תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק היא תחנת הכת הגרעינית הגדולה ביותר באזור ודומה בעיצובה לתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. בתחנה שלושה כורים מדגם RBMK -1000 (עם הספק של 1,000 MW על בסיס גרפיט). התחנה הייתה אמור להכיל ארבע יחידות אך בניית הכור הרביעי הופסקה בשנת 1993 בעקבות אסון צ'רנוביל. כל היחידות מצוידות במערכות תגובת חירום, שיכולות למנוע שחרור של חומר רדיואקטיבי לסביבה גם במקרה של תאונה קשה; למשל שבירה של צינורות במעגל הקירור של הכור. מעגל הקירור של הכור שוכן בקופסאות בטון מזוין הרמטי שיכולות לעמוד בכוח של 4.5kgf/cm‏2. אנרגיה גרעינית ברוסיה מדיה וקבצים בנושא תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק בוויקישיתוף Power Reactor Information System of the IAEA: "Russian Federation: Nuclear Power Reactors" "«Росатом» направляет 45 млрд. руб. на модернизацию и продление срока эксплуатации Смоленской АЭС". Атомная энергия 2.0 (ברוסית). 2012-02-07. נבדק ב-2021-07-10.
רכס פלגהאם

רכס פלגהאם או מצוק פלגהאם (באנגלית: Fulgham Ridge) הוא רכס מצוקי צר שאינו מכוסה קרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אורכו של המצוק 7 קילומטרים. המצוק מהווה את הגדה הדרומית- מזרחית של קרחון בווין. גובהו של הרכס 1,734 מטרים מעל פני הים; הרכס הוא האתר ה-2,350 בגובהו באנטארקטיקה. שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הרכס נקרא על שמו של נגד אווירייה ימי (Aviation Boatswain's Mate) דונלד ר. פלגהאם (Donald R. Fulgham), מכוחות הסיוע האנטארקטיים של צי ארצות הברית, אשר השתתף במבצע דיפ פריז בשנת 1964. רכס פלגהאם באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית רכס פלגהאם באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד רכס פלגהאם באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור רכס פלגהאם ההודעה הרשמית על מתן שמות אנטארקטיים בצו פרסום השמות הרשמי של ממשלת ניו זילנד גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
יחסי גינאה ביסאו – קוריאה הצפונית

יחסי גינאה ביסאו–קוריאה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה ביסאו לבין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה. במהלך המלחמה הקרה סיפקה צפון קוריאה - כמו מדינות רבות אחרות שהיו בברית עם ברית המועצות, או שהחזיקו בהתנגדות כללית לקולוניאליזם - סיוע צבאי, פוליטי ודיפלומטי למפלגת PAIGC. התנועה לחמה בפורטוגל במלחמת העצמאות של גינאה-ביסאו. לפני העצמאות, אמילקר קברל וחברים אחרים ב-PAIGC נסעו לצפון קוריאה, סין ויפן ונפגשו עם קים איל-סונג בצפון קוריאה. לאחר העצמאות, גינאה-ביסאו ביססה יחסים דיפלומטיים עם צפון קוריאה ב-16 במרץ 1974. גינאה-ביסאו הייתה אחת ממדינות אפריקה רבות שהכירו בצפון קוריאה אך נמנעו מהכרה בקוריאה הדרומית באמצע שנות השבעים. בעבר, צפון קוריאה החזיקה בשגרירות בביסאו. בשנת 1977, כמה שנים לפני הפלתו, ביקר נשיא גינאה ביסאו, לואיס קברל בפיונגיאנג, ופגש את קים איל-סונג יחד עם אשתו. עשור לאחר מכן, ביום הולדתו ה-70, בשנת 1982, זכה קים איל-סונג במסדר אמילקר קברל על ידי ממשלת גינאה ביסאו. מדיה וקבצים בנושא יחסי גינאה ביסאו – קוריאה הצפונית בוויקישיתוף Karibe Mendy, Peter; Lobban Jr., A. (2013). Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau. Scarecrow Press. pp. 172 and 266. ISBN 978-081-088-027-6. Chaliand, Gérard; Vale, Michel (1978–1979). "Amilcar Cabral". International Journal of Politics. 7 (4): 15. JSTOR 7868864. Journal of Korean Affairs. Research Institute on Korean Affairs. 1971. p. 58. Yonhap News Agency (2002). North Korea Handbook. Seoul: M. E. Sharpe. p. 965. ISBN 076-563-523-2. Park, Sang-Seek (1978). "Africa and the Two Koreas: A Study of African Non-Alignment". African Studies Review. 21 (1): 73–88. doi:10.2307/523764. JSTOR 523764. North Korea News. Seoul: Naewoe Press. 1987. p. 67. Korea & World Affairs. Seoul: Research Center for Peace and Unification. 1977. p. 361. Summary of World Broadcasts: Far East, Part 3. London: British Broadcasting Corporation. 1983.
בית הכנסת יקר (ירושלים)

בית הכנסת יקר הוא בית כנסת אורתודוקסי אשכנזי ברחוב הל"ה בשכונת קטמון שבירושלים. בית הכנסת נוסד על ידי הרב שמואל מאיר (מיקי) רוזן בלונדון בשנת 1978 ועבר לירושלים בשנת 1992. בבית הכנסת ישנו ריכוז גבוה של מתפללים אנגלו-סקסיים. בעבר בית הכנסת נחשב למרכז משמעותי של "הביצה הירושלמית". רב בית הכנסת ומנהל הקהילה הוא הרב ד"ר שלמה דב רוזן. רבנים נוספים הפועלים בקהילה הם שאול (של) בסל, מנחם קאלוש, חיים קורנברג, חיים ברובנדר והרבנית גילה רוזן. בערב שבת יש בבית הכנסת שני מניינים – מניין בוגר ומניין של אוכלוסייה צעירה יותר. שני המניינים פרוסים בשתי קומותיו של בית הכנסת. קיים גם בית המדרש בו פועלות תוכניות לימוד שונות. הרב שלמה קרליבך למד באחרית ימיו במקום. בתקופת הקורונה החל לפעול "בית מדרש שישי" - חבורות לימוד וניגונים לצעירים על ידי תלמידי הרב עדין אבן ישראל. אתר האינטרנט הרשמי של בית הכנסת יקר בית הכנסת יקר, ברשת החברתית פייסבוק קהילה בשבוע: ה"ביצה הירושלמית" - בית יקר, באתר ynet, 5 באוגוסט 2007 חתונה מאוחרת, באתר הקיבוץ הדתי צביקה קליין, טרנד חדש בביצה: בית כנסת מיוחד לרווקים, באתר מקור ראשון, ‏17 ביולי 2013 מי אנחנו, באתר yakarjerusalem (באנגלית) בתי הכנסת הירושלמים שאסור לכם לפספס, באתר כיפה, ‏8 במאי 2013 בית הכנסת יקר, באתר iTravelJerusalem יאיר שלג, הרב שלמה קרליבך: מקרן הרחוב אל לב המיינסטרים, באתר מקור ראשון, ‏13 בנובמבר 2019
תמונת ראי

תמונת ראי של חפץ היא חפץ זהה לו בצורתו, אך הפוך, בדומה להשתקפות בראי של החפץ המקורי. תמונת ראי של חפץ סימטרי, שנלקחת במקביל לציר הסימטריה שלו, תיתן עותק זהה לחלוטין לחפץ המקורי, אך תמונת ראי של חפץ שאינו סימטרי (או של חפץ סימטרי שנלקחת לא במקביל לציר הסימטריה שלו) נותנת עותק שונה מהעותק המקורי, אם כי דומה לו. היחס "תמונת ראי" הוא יחס סימטרי, כלומר אם עצם a הוא תמונת ראי של עצם b, אז עצם b הוא תמונת ראי של עצם a. בגוף האדם ישנם איברים אחדים המהווים תמונת ראי זה של זה, למשל הידיים (ובפרט כפות הידיים והרגליים (ובפרט כפות הרגליים). בגאומטריה, משולש ותמונת הראי שלו הם משולשים חופפים (ובהכללה: מצולע ותמונת הראי שלו הם מצולעים חופפים). הפעולה של יצירת תמונת ראי של מישור ביחס לישר קרויה שיקוף. אפשר להגדיר גם שיקוף של מרחבים מממד גדול יותר. השיקוף היא פעולה הופכת אוריינטציה. בכימיה, שתי מולקלות שהן תמונת ראי זו של זו קרויות אננטיומרים. לאננטיומרים, בניגוד לאיזומרים אחרים, תכונות פיזיקליות זהות: הם רותחים וניתכים באותה הטמפרטורה, יש להם צפיפות זהה, וכן הלאה. מצב זה נובע מכך שהגורמים הקובעים את התכונות הפיזיקליות, כמו הקשרים הכימיים בין אטומי האננטיומרים, מיקום האטומים, אורכי הקשרים, הזוויות וכן הלאה, זהים לגמרי. הבדל בין אננטיומרים מתקיים בהשפעתם על אור מקוטב, תופעה המכונה פעילות אופטית. כאשר מקרינים תמיסה של אננטיומר נקי באור מקוטב מישורית (אור שעובר דרך מסנן אופטי מיוחד המאפשר רק לקרניים במישור מסוים לעבור), המרכזים הכיראליים במולקולות מסיטים את האור לכיוון מסוים. שני אננטיומרים שונים מסיטים את האור באותה הזווית בדיוק, אך בכיוון ההפוך. תוכנה לעיבוד תמונה, כולל "צייר" הבסיסית, כוללות פונקציות ליצירת תמונת ראי אופקית ותמונת ראי אנכית של התמונה המקורית, למשל לקחת תמונה של אדם המביט ימינה ולהפוך אותה לתמונה שבה הוא מביט שמאלה. הפעלה כפולה של הפונקציה תמונת ראי אופקית על תמונה נתונה מחזירה את התמונה למצבה המקורי, כלומר פונקציה זו היא פונקציה הופכית של עצמה. היכול ליצור ראי של תמונה שימושית, למשל, ליצרני רכב, כך שתמונה של מכונית שבה ההגה בצד שמאל תשמש, לאחר יצירת תמונת ראי שלה, כאילו זו מכונית שבה ההגה בצד ימין, ובכך נחסך הצורך לצלם סט כפול של תמונות. בחזית רכבי חירום, כגון אמבולנס או רכב כיבוי אש נכתב לעיתים מאפיין זה של הרכב בכתב ראי, כדי שנהג הנוסע לפני רכב החירום ורואה אותו בראי שבמכוניתו יקרא אותו ככתב רגיל ויפנה את הדרך. מדיה וקבצים בנושא תמונת ראי בוויקישיתוף Andrew Carson, Why do mirrors reverse images left to right? Why not up and down? Fun With Mirror Images, amoeba crunch / blog, 25 April 2008 Why do mirrors flip horizontally (but not vertically)? Michael C. Corballis, Much ado about mirrors, Psychonomic Bulletin & Review volume 7, pages 163–169 (2000) תמונת ראי, באתר MathWorld (באנגלית)
אלכסנדר אקימוב

אלכסנדר פיודורוביץ' אקימוב (ברוסית: Александр Фёдорович Акимов;‏ 6 במאי 1953 – 11 במאי 1986) היה מהנדס סובייטי, שהיה המפקח על המשמרת שפעלה ביחידת הכור של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בליל אסון צ'רנוביל, 26 באפריל 1986. אלכסנדר אקימוב נולד ב-6 במאי 1953 בעיר נובוסיבירסק, שברוסיה. בשנת 1976 סיים אקימוב את לימודיו במכון להנדסת חשמל במוסקבה, בעל תואר מומחה בהנדסה ואוטומציה של תהליכי חום וכוח. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל בספטמבר 1979. במהלך שנותיו הראשונות בצ'רנוביל מילא תפקידים כמהנדס בכיר בניהול טורבינות ומפקח משמרות באולם הטורבינות. ב-10 ביולי 1984 מונה אקימוב לתפקיד מפקח משמרות ביחידת כור מספר 4. בליל 26 באפריל 1986 שימש אקימוב כמפקח המשמרת ביחידת הכוח הרביעית. רמת הכוח של הכור הופחתה והצוות התכונן לבדיקת בטיחות מתוכננת. אקימוב סירב לבצע את הבדיקה בשל מצבה הנמוך והבלתי יציב אך סירובו נדחה על ידי סגן המהנדס הראשי של תחנת הכוח, אנטולי דיאטלוב. עם זאת, הפחתת הכח הייתה פתאומית מדי, מה שהכניס את הכור למצב בלתי הפיך של הצטברות של קסנון-135, הגורם להפחתה בפעילותו. על מנת להתגבר על השפעות הקסנון ולבצע את הבדיקה, הצוות הוציא את מרבית מוטות הבקרה של הכור ממקומם. העלאת הכוח לאחר נקודה זו הכניסה את הכור למצב שעלול להיות מסוכן, ללא ידיעת המפעילים. הטורבינה נסגרה, הבדיקה הושלמה וכפתור AZ-5 (כפתור החירום) נלחץ כדי לסגור את הכור, על ידי החזרת מוטות הבקרה פנימה. מוטות הבקרה היו עשויים בורון אשר מפחית את התגובה הגרעינית, אך קצותיהם היו מצופים גרפיט המאיץ את התגובה. בזמן החדרת המוטות, קצות הגרפיט של המוטות האיצו את התגובה ויצרו שטף נייטרונים בתחתית הליבה. עלייה נוספת זו בהספק גרמה לכור להתפוצץ, וגג הכור במשקל של טונות התרומם ונחת על צדו בתוך הכור. רשתות התקשורת הוצפו לפתע בשיחות ומידע. אקימוב שמע דיווחים על נזק מאסיבי לכור, אך לא האמין בכך, וכתוצאה מכך העביר מידע כוזב אודות מצב הכור במשך שעות לאחר מכן. אקימוב עבד עם הצוות שלו בבניין הכור לאחר שנודע לו על היקף האסון. הם ניסו לשאוב מים לתוך ליבת הכור החשוף עד שעות הבוקר של 27 באפריל. אקימוב לא ידע שהוא נחשף במהלך עבודתו למינון קטלני של 15 גריי של קרינה. בשלב מסוים הוא נתן הודאות ערש דווי וקבע שוב ושוב: "עשיתי הכל נכון. אני לא מבין למה זה קרה". אקימוב מת מתסמונת קרינה חריפה שבועיים לאחר האסון, והוא בן 33. בשנת 2008 הוענק לאקימוב לאחר מותו מסדר האומץ מדרגה שלישית על ידי ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה. הוא גולם על ידי השחקן אלכסנדר חורושקו בסדרת הטלוויזיה "שעת אפס" (2004), על ידי אלכס לאו בהפקה של ה-BBC‏, "Surviving Disaster: Chernobyl Naster Gas"‏ (2006) ועל ידי סם טרוטון במיני-סדרה של HBO, "צ'רנוביל" (2019). אלכסנדר אקימוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Татьяна, Грива. "Герои-ликвидаторы". chnpp.gov.ua. Barringer, Felicity (2001-04-22). "The World; Life After Death: Chernobyl Today". הניו יורק טיימס. Serhii Plokhii (2018). Chernobyl: The History of a Nuclear Catastrophe. Basic Books. ISBN 9781541617087. Nuclear Engineering International. Vol. 35. Heywood-Temple Industrial Publications Limited. 1990. p. 51. "Presidential Decree No. 1156/2008 of 12 December 2008". zakon.rada.gov.ua.
ולרי חודמצ'וק

ולרי איליץ' חודמצ'וק (24 במרץ 1951 – 26 באפריל 1986) היה מהנדס סובייטי, שהיה מפעיל המשאבה במשמרת הלילה בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל והיה הקורבן הראשון של אסון צ'רנוביל. ולרי חודמצ'וק נולד ב-24 במרץ 1951 בקרופיווניה שבנפת איוואנקיב, מחוז קייב. הוא החל את דרכו בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל בספטמבר 1973. בשנים הראשונות שלו בצ'רנוביל מילא תפקידים כמהנדס הדודים, המהנדס הבכיר של דודי סדנת התקשורת התרמית והתת קרקעית, מפעיל הקבוצה הששית, המפעיל הבכיר של קבוצה 7 במשאבת המחזור הראשית של יחידת הכור הרביעית במפעל הכורים. בלילה של 26 באפריל 1986, חודמצ'וק שהה באחד מחדרי המנוע של משאבת המחזור הראשית בבניין כור 4. הוא נשלח לחדר המנועים כדי לדווח למפעילים על תוצאות בדיקת הבטיחות. בסביבות השעה 01:23 (שעון מוסקבה) התרחשו שורה של פיצוצים חזקים בכור ארבע. הפיצוצים קרעו את מעטפת הכור והבניין שמסביב, כולל אולמות משאבות המחזור הראשי. ולרי חודמצ'וק היה האדם הראשון שמת באסון צ'רנוביל מכיוון שסבורים כי הוא נהרג מיד כאשר התפוצץ כור מספר 4. גופתו מעולם לא נמצאה ויש להניח כי הוא קבור מתחת לשרידי המשאבות. אנדרטה לחודמצ'וק נבנתה ממש מחוץ לחדר הבקרה של כור 4, המושבת. בשנת 2008 הוענק לחודמצ'וק לאחר מותו מסדר האומץ מדרגה שלישית על ידי ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה. הוא גולם על ידי השחקן קיראן או'בראיין במיני-סדרה מבית HBO "צ'רנוביל". אלכסנדר אקימוב ואלרי לגאסוב ולרי חודמצ'וק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Fogarty, Paul (ביוני 2019). "Chernobyl: The tragedy of Valery Khodemchuk - who was he and how did he die?". HITC Culture. {{cite news}}: (עזרה) "Chernobyl: Who is Valery Khodemchuk? What happened to him?". Express.co.uk. 19 ביוני 2019. נבדק ב-23 באוקטובר 2019. {{cite web}}: (עזרה) Fogarty, Paul (2019-06-05). "Chernobyl: The tragedy of Valery Khodemchuk – who was he and how did he die?". HITC (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-03-19. "Presidential Decree No. 1156/2008 of 12 December 2008". zakon.rada.gov.ua.
ניקולאי פומין

ניקולאי מקסימוביץ' פומין (נולד ב-1937 בנובוקונומיצ'נה, מחוז דונייצק, אוקראינה) הוא מהנדס אוקראיני. הוא היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל משנת 1981 ועד אסון צ'רנוביל בשנת 1986. ניקולאי פומין היה חבר במפלגה הקומוניסטית, אך סולק משורותיה לאחר אסון צ'רנוביל. הוא החל את הקריירה שלו בתחנת הכוח הגרעינית זפוריז'יה. בשנת 1972 החל לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל. כמהנדס ראשי אישר את הניסוי הידוע לשמצה שהוביל לפיצוץ הכור. עם זאת, סגן המהנדס הראשי אנטולי דיאטלוב היה למעשה האחראי העיקרי על הניסוי. לפומין נודע על התאונה בסביבות ארבע לפנות בוקר ב-26 באפריל 1986, ולאחר מכן השתתף בעבודות הניקוי. לאחר מכן הוא נעצר יחד עם מנהל המפעל ויקטור בריוחאנוב. תחילת המשפט, שתוכנן במקור ליום 24 במרץ 1987, נאלץ להידחות מספר פעמים עקב ניסיונות ההתאבדות של פומין. בסופו של דבר נגזרו עליו ועל בריוחאנוב עשר שנות מאסר. בהיותו בכלא, קיבל פומין טיפול פסיכיאטרי מספר פעמים. מסיבות בריאותיות הוא שוחרר מוקדם מהכלא והועבר לבית חולים פסיכיאטרי. לאחר שחרורו מבית החולים עבד בתחנת הכוח הגרעינית קלינין בעיר אודומליה, שבמחוז טבר. מאז פרישתו באמצע שנת 2000 התגורר שם עם אשתו, ילדיו ונכדיו. בסדרת הטלוויזיה צ'רנוביל הוא גולם על ידי אדריאן רולינס. Galina Tri︠a︡nova: Posledniĭ raspad Uz︠h︡gorod : Karpaty, 2006., ISBN 9666710897. Попали в историю по приговору Nikolai Fomin's Fate Is Unclear After The Chernobyl Disaster
יחסי מרוקו–פינלנד

יחסי מרוקו–פינלנד הם יחסי החוץ בין מרוקו ופינלנד. פינלנד הכירה בעצמאותה של מרוקו ב-8 ביוני 1956, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-17 ביולי 1959. במאי 2016 נפגשו יו"ר בית הנבחרים המרוקאי (הבית התחתון), ראחיד טלבי עלמי, ויו"ר הפרלמנט הפיני, מריה לוהלה, וסיכמו על חיזוק היחסים בין המדינות. היצוא של פינלנד למרוקו הסתכם ב-167.655 מיליון דולר בשנת 2019, והוא כלל דלקים וחומרי סיכה (43.3%), כמו גם ציוד תעשייתי, בעוד היצוא המרוקאי לפינלנד הגיע ל-7.73 מיליון דולר במהלך אותה שנה, והוא כלל מזון ומשקאות, ציוד תעשייתי, ציוד תחבורה ומוצרי צריכה. בשנת 2020, עסקים פינים פתחו משרד בקזבלנקה במרוקו כדי לבחון הזדמנויות השקעה במדינה הצפון אפריקאית. מרוקו מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי. פינלנד מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט, קונסוליה כללית בקזבלנקה, ו-5 קונסוליות כבוד באגאדיר, אל-קניטרה, מרקש, אספי, וטנג'יר. Morocco, Finland to Strengthen Bilateral Relations באתר משרד החוץ המרוקאי Morocco, Finland Seek to Boost Trade, Cooperation באתר moroccoworldnews‏, 3 במאי 2021 שגרירות פינלנד במרוקו