laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אפי דפרין

אפי (אפרים) דֶפרין (נולד ב-1972) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שכיהן בתפקידו האחרון כראש חטיבת תבל. קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת געש, מפקד חטיבה 27 ומפקד גדוד 9. אפי דפרין נולד ב-1972 בגבעת אולגה. אביו ברוך עלה מרומניה ואמו עליזה עלתה ממרוקו. בנערותו למד בבית ספר מקצועי. עם גיוסו לצה"ל שובץ דפרין בחטיבה 7 של חיל השריון, שם עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם בשנת 1997 מפקד פלוגה בגדוד 75 של חטיבה 7. במלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד גדוד 9 של חטיבה 401, הוביל אותו בקרב הסלוקי, במהלכו נפצע באורח קשה. לאחר מספר שבועות החלמה שב לפקד על גדודו. בהמשך שירת כמפקד גדוד 532 בחטיבה 460 וכקצין אג"ם אוגדה 162. השתלם בקורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבה 27. לאחר שסגר את החטיבה והיא פורקה, בשנת 2013 הוחלט למנותו לסגן מפקד עוצבת געש. במהלך שנת 2014 נכנס לתפקידו כסגן מפקד עוצבת געש וכיהן בתפקיד עד שנת 2015. ב-12 בספטמבר 2016 הוחלט על מינויו לנספח צה"ל בהודו. דפרין הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש החטיבה לקשרי חוץ באגף התכנון, והמשיך בתפקידו גם כשהחטיבה הוכפפה לאגף האסטרטגיה והמעגל השלישי כחטיבת תבל. באוגוסט 2024 סיים את תפקידו ופרש מהצבא. נשוי לסא"ל (במיל') כרמל, ששירתה בתפקידים בכירים בחיל החינוך והנוער. עמוס הראל ואבי יששכרוף, "קורי עכביש", הוצאת ידיעות אחרונות, 2008. אלישיב שמשי, "עוד ניצחון כזה...: על רוח לחימה במלחמת לבנון השנייה", בן שמן: הוצאת מודן, 2013. מדיה וקבצים בנושא אפי דפרין בוויקישיתוף נחמה דואק, המקצוע: מח"ט, ידיעות אחרונות מוסף חג הפסח, ‏ 18 באפריל 2011, עמוד 25, כפי שהועלה באתר פרש. אבי יששכרוף, עמוס הראל, גבורת הלוחמים לא חיפתה על כישלון הפיקוד בסלוקי, באתר הארץ, 29 בינואר 2008. רובי המרשלג, הרופאים כבר ויתרו עליו, אבל אפי חזר לגדוד, באתר nana10‏, 24 בדצמבר 2006. עמוס הראל, לא מעט בכירים בצבא סוחבים טראומה משדה הקרב. כזה וידוי עוד לא שמענו, באתר הארץ, 17 באוגוסט 2022 אמיר בוחבוט‏, הקצין שכונה "היד החשאית" של צה"ל פורש לאחר 33 שנות שירות, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2024 אבי יששכרוף, עמוס הראל, גבורת הלוחמים לא חיפתה על כישלון הפיקוד בסלוקי, באתר הארץ, 29 בינואר 2008. חנן גרינברג, המג"דים של מלחמת לבנון משתדרגים, באתר ynet, 18 באפריל 2011. לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 19 בנובמבר 2013. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תומר אלמוגי

תומר אלמוגי (נולד ב-17 ביוני 1987), הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל 3 פעמים ברציפות ואלוף המכביה (2013) בריצת 110 מטר משוכות. הוא בעל התוצאה הרביעית בטיבה של ישראלי בכל הזמנים בריצה זו. אלמוגי מתאמן בקבוצת הפועל אתלטי אורן השרון בהדרכת מני פלד. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בגבעת רם בירושלים ביולי 2004 זכה אלמוגי במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.82 שניות, אחרי יבגני מיננקו מהפועל עמק חפר (14.68 שניות) ויורי פלס מהפועל חולון (14.87 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף בתל אביב ביולי 2005 זכה אלמוגי במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.20 שניות, אחרי יבגני מיננקו 14.48 שניות ובן אימרגוט ממכבי ראשון לציון (15.20 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2010 זכה אלמוגי במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.12 שניות, אחרי בן אימגרוט (14.55 שניות) ויורי פלס (14.89 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2012 זכה אלמוגי במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.10 שניות, אחרי מאור סגד מאתלטי כיוונים באר שבע (14.85 שניות) ולפני יורי פלס (15.16 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2013 זכה אלמוגי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה טובה משיאו האישי של 14.48 שניות, אך היא לא הוכרה בגלל רוח גבית מעל המותר (2.7 מטר/לשנייה), לפני נתנאל רויטבלט ממכבי תל אביב (15.69 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות המכביה התשע-עשרה הוא זכה במדליית זהב, בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.48 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של ישראלי בכל הזמנים, לפני מאור סגד (14.91 שניות) ואדם רבושקה מארצות הברית (15.88 שניות). באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2014 זכה אלמוגי במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.81 שניות, לפני בן יעקובי (16.02 שניות) וארז טרגר (17.67 שניות), שניהם מהפועל חולון. במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו אזרבייג'ן ביוני 2015 סיים אלמוגי במקום חמישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.66 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.29 שניות, התוצאה השלישית בטיבה של ישראלי בכל הזמנים, לפני מאור סגד (14.54 שניות) ונתנאל רויטבלט ממכבי תל אביב (15.45 שניות). ריצת 100 מטר: 11.07 שניות (2014) ריצת 200 מטר: 22.91 שניות (2005) ריצת 110 מטר משוכות: 14.29 שניות (2015) תומר אלמוגי, באתר איגוד האתלטיקה בישראל תחרויות האתלטיקה היוו את אליפות אירופה דרג ג', ולכן השתתפו בה רק 14 מדינות, ומרבית הספורטאים הבכירים ביבשת לא נטלו בה חלק. לא חולקו מדליות אישיות בתחרויות אלה, אלא נערכה תחרות קבוצתית בין הנבחרות, כאשר בכל מקצוע משתתף ספורטאי אחד מכל מדינה ולשלוש הנבחרות הראשונות הוענקו מדליות. ארבע הנבחרות שכלל הישגי הספורטאים שלהן היו הטובים ביותר העפילו לדרג ב'. נבחרת ישראל סיימה במקום שלישי כללי. 50 הטובים בכל הזמנים - 110 מטר משוכות, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
שלמה מן

שלמה מן (נולד ב-1960) הוא עיתונאי ספורט ישראלי, סופר, פרשן ומבקר תקשורת ספורט. בנוסף עוסק בהיסטוריה צבאית וחקר קרבות, ופרסם מספר ספרים העוסקים בקרבות צה"ל ברמת הגולן במלחמת ששת הימים. מן התגייס ב-1978 לחטיבת גולני. במהלך הטירונות התגלתה אצלו בעיה רפואית, שבעקבותיה נמנע ממנו לשרת בתפקיד קרבי. מן השלים את השרות הסדיר ככתב ולאחר מכן כעורך ראשי של ביטאון חיל הים, "בין גלים". מן ערך בעבר את מדור הספורט של מקומון "העיר" ושימש כעורך בעיתון "ידיעות אחרונות". כמו כן, ערך את תוכנית הספורט ספורT.V בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 2007, עת שימש כעורך במדור הספורט של "מעריב", ירש מהעיתונאים רביב שכטר ועודד קרמר את ניהול הבלוג "עומדים בשער" בתפוז אנשים המבקר את תקשורת הספורט בישראל. מן כתב בבלוג במשך מספר חודשים תחת שם העט "יגרמייסטר". במקביל לעבודתו ב"מעריב", המשיך מן את עבודת קודמיו וביקר בחריפות את תקשורת הספורט בישראל, שלדבריו "הסתאבה, התקלקלה והתמלאה אינטרסים". בעזרת קוראים שהפנו את תשומת לבו ובעזרת הדלפות ממערכות העיתונים ואתרי הספורט, כתב מן ביקורת על עיתונות הספורט במדיות השונות, כולל נגד "מעריב" שבו שימש עורך, ומיקד אותה במשלב הלשוני, בשגיאות כתיב וטעויות דפוס, מידע מוטעה, סיקור מוטה, סיקור או פרשנות הנגועים באינטרס ובשאיפתם של כלי התקשורת להשיג סקופים ובלעדיות על ראיונות המובילה לא אחת לפרסומים כוזבים או כאלה הכוללים חצאי אמיתות. את עיקר הביקורת בבלוג הפנה מן כלפי אתר הספורט ONE אותו כינה "אתר הריכולים והמסיבות" בשל העיסוק ההולך וגובר ברכילות בתכני האתר ופתיחת מדור "גליצ'ים" שהוקדש כולו לרכילות ספורט, וכן כלפי עורכת התוכן בו, אופירה אסייג שאותה כינה בלעג "גברת התוכן". בפברואר 2008 דרש עורך דין המייצג את ONE מתפוז אנשים להסיר מהבלוג אמירות פוגעניות ולהעביר פיצוי כספי, ובהנחיית היועצת המשפטית של האתר הוסרו מהבלוג מספר פוסטים. עוד באותו חודש, לאחר שחש כי הפלטפורמה שבה הוא כותב מצרה את צעדיו, החליט לסגור את הבלוג. אולם, עורך הדין של ONE דרש ממנו בכל זאת להיחשף ומשלא השיב, תבע אותו האתר, שככל הנראה חשף את זהותו באמצעות כתובת ה-IP בה השתמש. משהבין שנחשף, חשף את דבר הכתיבה בבלוג בפני הממונים עליו במעריב ופוטר מיד. כחודש לאחר פיטוריו ממעריב החל מן לכתוב טור קבוע באתר "העין השביעית" שתכניו דומים לתכני הבלוג "עומדים בשער". בסוף שנת 2015 יצא לחופשה בת חודשיים בשל קשיים כלכליים שאליהם נקלע האתר. בפברואר 2015 זכתה אופירה אסייג בתביעת לשון הרע שהגישה נגדו ונגד העיתונאים עודד קרמר ורביב שכטר, ונפסק שקרמר ושכטר יחדיו ישלמו לה פיצוי של 30 אלף ש"ח בתוספת 10,000 ש"ח הוצאות משפט, ומן יישלם פיצוי של 75 אלף ש"ח בתוספת 15 אלף ש"ח הוצאות. מאז יולי 2013 מן כותב בלוג על קרבות צה"ל ברמת הגולן במלחמת ששת הימים. הבלוג נקרא "נעמוש" על שמו של אחד המוצבים הסוריים שנכבש ב-1967. מאז פורסמו בו קרוב ל-700 פוסטים. ביוזמת הבלוג נערכים מפגשים שנתיים בתל פאחר, בהשתתפות לוחמים ומשפחות שכולות. מן מתגורר ברעננה. הוא נשוי ואב לשניים. טוריו של מן באתר העין השביעית מעיין כהן, שלמה מן מספר על היום שאחרי - ולא מתחרט על כלום, באתר TheMarker‏, 29 במאי 2008 "נעמוש" - בלוג התחקירים מאת שלמה מן על הרמה הסורית בזמן ולאחר מלחמת ששת הימים שלמה מן, בין גלים ספטמבר 1980. מעיין כהן, מכתב הגנה שהגיש העיתונאי והבלוגר שלמה מן: "ONE ואופירה אסייג בחרו להלך על הנתבע אימים כדי להשתיקו", באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2008 שוקי טאוסיג, פוקחים עין (5), באתר העין השביעית, 4 בינואר 2016 אורן פרסיקו, פגיעה מצטברת ומועצמת, באתר העין השביעית, 23 בפברואר 2015
מושיר אל-מסרי

מושיר אל-מסרי (בערבית: مشير المصري) הוא חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית ודובר חמאס בעזה. נולד בבית לאהיא ב-1976. רכש תואר ראשון באוניברסיטה האסלמית בעזה. סיים תואר שני בהצטיינות בפוליטיקה איסלאמית באוניברסיטה האסלאמית, ודוקטורט באותו התחום באוניברסיטת קהיר במצרים. משפחתו נהרגה במלחמת חרבות ברזל ב-12 באוקטובר 2023.[דרוש מקור] ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תמונת המזבח של גנט

תמונת המזבח של גנט (הקרויה גם הערצת השה המסתורי או שה האלוהים) הוא פוליפטיכון פלמי מוקדם מן המאה ה-15. הפוליפטיכון מורכב מתריסר לוחות, מהם שמונה תריסים התלויים כשתי כנפיים בצדי החלק המרכזי. תריסים אלה מצוירים משני צדדיהם, כך שהתמונה המתקבלת בעת פתיחתם ובעת סגירתם שונה בתכלית. להוציא את ימי ראשון וימי חג, אותן כנפיים היו סגורות ולעיתים מכוסות בד. היצירה הוזמנה מהוברט ואן אייק, אשר מעט מאוד ידוע על אודותיו. ככל הנראה, הוא היה האחראי על העיצוב הכללי, אך הלך לעולמו בשנת 1426. נראה שהיצירה הושלמה על ידי אחיו הצעיר והמוכר יותר יאן ואן אייק בין השנים 1430–1432. כיום לא ניתן להפריד באופן חד משמעי בין מלאכתם של שני האחים. מאז יצירתה, נחשבת תמונת המזבח לאחת מיצירות המופת הגדולות ביותר של האמנות הצפון-אירופית. במהלך השנים, הייתה היצירה קרובה להרס, עקב התפרצויות של איקונוקלאזם, ונזקי שריפות. חלק מהלוחות נמכרו, ואחרים נבזזו בעתות מלחמה. הלוחות אשר נלקחו על ידי הכובש הגרמני הוחזרו לקתדרלת סנט באבו אחרי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1934, שני לוחות, "שופטי הצדק" ו"יוחנן המטביל", נגנבו. "יוחנן המטביל" הוחזר על ידי הגנב, אך מקומו של "שופטי הצדק" נותר בגדר תעלומה עד ימינו. הנאצים גנבו את יצירת המופת, והפקירו אותה לבלייה במכרה מלח, אשר פגע בה קשות. בשנת 1945, אחרי ששהתה במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה במכרה, תמונת המזבח הוחזרה לבלגיה. אמן השחזור הבלגי ג'ף ואן דר וקן יצר העתק של לוח "שופטי הצדק", כחלק ממאמץ שחזור מקיף. Danny Praet, Maximiliaan P.J. Martens, Ghent Altarpiece: Art, History, Science and Religion, Cannibal Publishing, October 14, 2019, מסת"ב 978 - 9492677976 מדיה וקבצים בנושא תמונת המזבח של גנט בוויקישיתוף תמונת המזבח של גנט, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
יורם גלבוע

יורם (צ'וצ'ו) גלבוע (ספטמבר 1945 – פברואר 1994) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד פיקוד הנח"ל. גלבוע נולד בקיבוץ יגור. התגייס לצה"ל ב-1964 ושירת כמפקד כיתה במחנה 80. במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת החוד של גדוד 908 של הנח"ל ועמה לחם ברמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין אג"ם בנח"ל. לאחר המלחמה מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1, ב-1975 מונה למפקד בא"ח גולני ולאחר מכן שירת כסגן מפקד ומפקד עוצבת חירם. לאחר תקופת לימודים במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת' שבקנזס, מונה ב-1981 לסגן מפקד עוצבת הגליל ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה. בתפקידו הבא שירת כסגן קצין חי"ר וצנחנים ראשי. ב-1984 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד הנח"ל, שירת בתפקיד עד אוגוסט 1987 ולאחר מכן פרש משירות הקבע. גלבוע הביע את עמדותיו בפומבי גם בנושאים רגישים. הוא ביקר בחריפות את חיילי הנח"ל שנשבו בשביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון. כן אמר ש"אישה לא יכולה להיות מפקדת בשריון וגם לא בהיאחזות ולא לפקד עד חיילים, כי אין לה מה לתרום בתחום המבצעי." לאחר שחרורו מונה בפברואר 1990 על ידי השר אברהם כץ עוז למנכ"ל רשות שמורות הטבע. אולם ביקורת על המינוי, בטענה שהיה מינוי פוליטי, ומחאת עובדי הרשות טרפדו את המינוי וגלבוע הצטרף לבנו שהקים את קבוצת צוות 3 המספקת שירותים בתחום השמירה, האחזקה והניקיון. גלבוע היה נשוי ואב לארבעה ילדים. נפטר מהתקף לב בגיל 49. היה תושב נס ציונה ועל שמו קרוי מרוץ נס ציונה. תא"ל יורם גלבוע, אתר הנח"ל תא"ל יורם גלבוע (אורכב 15.05.2017 בארכיון Wayback Machine), תא"ל יורם גלבוע ז"ל - 1945–1994 אתר "נשמה" גדוד נח"ל 908 – מחזור חורף 1967 – מלחמת ששת הימים בעמק הירדן ברוך נאה, מפקד הנח"ל על השבויים: "הם היו שמונה פחדנים", מעריב, 10 ביוני 1985 נחמן שי, ביטחון 50: צה"ל, קהיליית המודיעין, משרד הביטחון, אלפא תקשורת, 1998 אהרן פריאל, השרים הפכו את שמורות הטבע לסניף פוליטי, מעריב, 25 בפברואר 1990 עובדי רשות שמורות הטבע בכינוס בנחל התנינים: נאבק נגד ניהול פוליטי, מעריב, 27 בפברואר 1990 רונה חזקיה, ‏"אבא היה אומר שאיתי הוא עובד קשה כמו בימים בהם הוא היה מג"ד", באתר גלובס, 6 באוגוסט 2014
מועצה אזורית גולן

מועצה אזורית גולן היא מועצה אזורית הממוקמת בצפון מזרח מדינת ישראל, ממזרח לכנרת, ברמת הגולן. המועצה קבלה מעמד מוניציפלי בשנת 1979. שטח שיפוט המועצה משתרע על פני כ-1,100,000 דונם, מהחרמון בצפון ועד חמת גדר בדרום. בתחום המועצה ישנם 33 יישובים, מתוכם 9 קיבוצים, 13 מושבים חמישה מושבים שיתופיים וחמישה ישובים קהילתיים. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 28.3 ק"מ. בתחומי המועצה עשרה בתי־ספר. במועצה חברים 32 חברי מועצה, ובראשה עומד אורי קלנר. בזמן כהונתה של ממשלת ישראל העשרים וחמש, היו שדיברו על מסירת רמת הגולן לסוריה תמורת הסכם שלום. מועצה אזורית גולן השתתפה במימון פעילויות מחאה נגד מסירת הגולן לסורים והוגשה עתירה לבג"ץ כנגד שימוש בכספים מוניציפליים למטרות מחאה. בג"ץ דחה את העתירה ובכך אישר למועצה אזורית גולן להמשיך להזרים כספים למאבק נגד מסירת הגולן לסורים כחלק מהשירותים שהיא מעניקה לתושבים. מרבית הקהילה הבינלאומית רואה ברמת הגולן שטח כבוש. בהחלטה 497 של מועצת הביטחון של האו"ם הוגדר סיפוח הרמה על ידי ישראל כמהלך בלתי חוקי, והחלטה זו אושרה גם על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות. ב-25 במרץ 2019 חתם דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית, על צו נשיאותי המכיר בריבונות ישראל על רמת הגולן. מדינות רבות הביעו התנגדות לצעד זה. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית גולן 21,000 תושבים (מקום 114 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.4%‏. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 85.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,053 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח). ערך מורחב – גאוגרפיה של רמת הגולן גבולות שטח השיפוט של המועצה הם: בצפון: גבול סוריה, הר החרמון. בדרום: גבול ירדן, נחל הירמוך. במזרח: גבול סוריה. במערב: הכנרת, נהר הירדן, לבנון משה גורליק מרמת מגשימים יו"ר ועד אזורי גולן 1978–1979, וראש המועצה האזורית גולן בשנת 1979. איתן ליס מרמות 1979–1988 יהודה וולמן ממרום גולן 1988–2001 אלי מלכה משעל 2001–2018 חיים רוקח מנוב 2018–2024 אורי קלנר מרמת מגשימים 2024–הווה אתר האינטרנט הרשמי של מועצה אזורית גולן פרופיל מועצה אזורית גולן נכון לשנת 2020 באתר הלמ"ס גולן (ישראל : מועצה אזורית), דף שער בספרייה הלאומית לטבלת הדירוג המלא. אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה האזורית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף יולי 2024 (אומדן). הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור סוף 2022 הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 אפרת פורשר, "מותר לממן מאבק בממשלה", באתר nrg‏, 14 במאי 2006 דיווח באתר שלום עכשיו יובל יועז, למי מותר לממן את השרשרת האנושית?, באתר הארץ, 17 בינואר 2005 בהצבעה של העצרת הכללית בדצמבר 2008, נקראה ישראל לציית להחלטה 497 של מועצת הביטחון. ההצבעה עברה ברוב של 161 תומכים מול מתנגדת אחת (ישראל) ושבע נמנעות (קמרון, חוף השנהב, איי מארשל, מיקרונזיה, נאורו, פלאו וארצות הברית) טל שלו‏, 28 מדינות האיחוד האירופי: לא מכירות בריבונות ישראל ברמת הגולן, באתר וואלה, 27 במרץ 2019; דניאל סלאמה, מנהיגי ערב ואירופה מיישרים קו: "הגולן כבוש, ירושלים - בירת שתי המדינות", באתר ynet, 31 במרץ 2019 פרופיל מועצה אזורית גולן באתר הלמ"ס
מרד אפריל (פורטוגל)

בהיסטוריה של פורטוגל, מרד אפריל (בפורטוגזית: Abrilada) היה מרד בראשות הנסיך דום מיגל ואמו שהתרחש ב-30 באפריל 1824 בניסיון להחזיר למדינה את המלוכה האבסולוטית. מרד זה בישר את המלחמות הליברליות (מלחמת האזרחים בפורטוגל, בשנים 1828–1834). ב-30 באפריל 1824, דום מיגל, ששימש גם הגנרליסימו של צבא פורטוגל, עצר בתמיכת אמו, קרלוטה ז'ואקינה מספרד, כמה מנהיגים צבאיים ואזרחיים של המדינה באשמת תמיכה בליברליזם שחולל אביו, ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, ואסר אותם בטירת סאו ז'ורז'ה ובמגדל בלן. דום מיגל הורה לצור על הארמון שבו שהה המלך מלווה ביועצו האנגלי, גנרל ויליאם קאר ברספורד. הסגל הדיפלומטי המוצב בפורטוגל, במיוחד השגריר הצרפתי, ניסו ליישב את ההדורים בין הבן לאביו. הם השיגו הסכם שלפיו הצבא נסוג חזרה למחנותיו, ואילו העצורים נשארו כלואים. בתחילת מאי הדיפלומטים סייעו למלך ז'ואאו השישי להגיע ולקבל מחסה באוניית קו בריטית. שם, בחסות תותחי האנייה, נקט המלך כמה צעדים: הוא הדיח את בנו, דום מיגל, מהפיקוד על הצבא, הורה לשחרר אסירים פוליטיים ולעצור את תומכי בנו. דום מיגל עצמו אולץ לצאת לגלות בווינה (דרך צרפת), קרלוטה ז'ואקינה הושמה במאסר בית באחד הארמונות והמרידה הגיעה לסיומה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא פורטוגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מדליית השירות הכללי (1918)

מדליית השירות הכללי 1918 (באנגלית: General Service Medal בר"ת: 1918 GSM) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה למשרתים בכוחות המזוינים של בריטניה (צבא היבשה וחיל האוויר) על השתתפות במערכות השונות בתקופת השנים 1918–1962. העיטור נוסד בשנת 1923 וניתן לחיילים אשר השתתפו בתקופה האמורה במערכות, ביניהם; עיראק, פלשתינה וקפריסין. 'מדליית השירות הכללי (1918)' והמקבילה שלה 'מדליית שירות הצי הכללי (1915)' הוחלפו שתיהן במדליית השירות הכללי (1962). המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקדמי מוצבת דומותה של המונרך (המלך ג'ורג' החמישי עד ינואר 1936, אדוארד השמיני עד דצמבר 1936, ג'ורג' השישי עד 1952 ולבסוף המלכה אליזבת'), בטבעת סביב דמות המונרך נכתב בראשי תיבות התואר המלכותי המלא (כך במקרה של ג'ורג' החמישי: 'GEORGIVS V BRIT: OMN: REX ET IND: IMP' "ג'ורג' החמישי, מלך האיים הבריטים, קייסר הודו). מצידה השני של המדליה מוצגת דמותה של אלת הניצחון מכונפת ועטורה בקסדה קורינתית, כשהיא מניחה זר על סמל הצבא וחיל האוויר (חרב המסמלת את צבא היבשה וכנפיים פרוסות המסמלות את חיל האוויר המלכותי). המדליה תלויה מסרט המורכב מפס סגול שבשני צדדיו פסים ירוקים בעובי זהה. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת באירועים לא פורמליים). סך הכל היו 17 אבזמים לציון פעולות ומערכות שונות שניתנו לענידה על סרט העיטור, מדליית השירות הוענקה תמיד בצירוף אבזם מערכה. תיאור העיטור באתר משרד ההגנה של אוסטרליה. תיאור העיטור באתר 'Britains Small Wars'. ניתן רטרואקטיבית בתחילת שנות האלפיים לאלו ששירתו 30 ימים ברציפות בתקופה המדוברת.
מרתה הייר

מרתה הייר (באנגלית: Martha Hyer ; ‏10 באוגוסט 1924 - 6 במאי 2014) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "אחדים באו במרוצה". הייר נולדה בעיר פורט וורת' שבטקסס ולמדה ב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן". התגלתה על ידי סוכן כישרונות מטעם חברת ההפקה RKO בעת ששיחקה ב"תיאטרון פסדינה" שבקליפורניה. הייר החלה את הקריירה שלה בתפקידים קטנים בסרטים כמו "סברינה" של בילי ויילדר בו שיחקה בתור אליזבת טייסון ארוסתו של הפלייבוי דייוויד לרבי (ויליאם הולדן), "קרב היימן" לצידו של כוכב הקולנוע רוק הדסון ו"אבוט וקוסטלו טסים למאדים" לצד צמד הקומיקאים אבוט וקוסטלו. הייר שיחקה תחת במאיי הקולנוע הנרי קוסטר בקומדיה "ידידי גודפרי", בלייק אדוארדס בתחילת דרכו בדרמה "מיסטר קורי" לצידו של טוני קרטיס וג'ין נגולסקו בדרמה הרומנטית "כל חלומותי". בשנת 1958 שיחקה הייר בתפקיד המזוהה ביותר עימה בקריירה גוון פרנץ' בדרמה של וינסנט מינלי "אחדים באו במרוצה", תפקיד עליו הייתה מועמדת הייר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה השתתפה הייר גם בקומדיה "ספינת האהבה" (Houseboat) בתפקיד קרולין גיבסון לצידו של קרי גרנט. לאורך שנותייה כשחקנית הוליוודית שהתפרסו בלמעלה משלושה עשורים שיחקה הייר בסרטו התקופתי של פרנק בורזייגי "הדייג מן הגליל" בתפקיד הנסיכה היהודייה הרודיאס, במערבון של הנרי הת'וואיי "בניה של קטי אדלר" בתפקיד מרי גורדון, בדרמה של אדוארד דמיטריק "השאפתנים" ובעיבוד הקולנועי לרומן החלל "האנשים הראשונים על הירח". בשנת 1951 נישאה לתסריטאי ריי סטאל והתגרשה ממנו לאחר שלוש שנות נישואים. בשנת 1966 התחתנה הייר עם מפיק הסרטים האל ואליס, היא נותרה נשואה לו במשך כ-20 שנה עד למותו. הייר מתה ב-31 במאי 2014 בסנטה פה, ניו מקסיקו בגיל 89. חסרי החוק (1950) כל כך גדול (1953) אבוט וקוסטלו טסים למאדים (1953) הנוסעים לחלל (1954) הקרב על הנהר הקשוח (1954) סברינה (1954) מזלי (1954) פרנסיס על הצי (1955) מיסטר קורי (1957) ידידי גודפרי (1957) המנון הקרב (1957) העבריין מברוקלין (The Delicate Delinquent)‏ (1957) אחדים באו במרוצה (1958) ספינת האהבה (Houseboat)‏ (1958) חופשה בפריז (1958) הדייג מן הגליל (1959) כל חלומותי (1959) ארמון הקרח (1960) סמוך על ארצ'י (1961) בלש בעל כרחו (The Man from the Diner's Club)‏ (1963) השאפתנים (The Carpetbaggers)‏ (1964) האנשים הראשונים על הירח (1964) חוף ביקיני (1964) בניה של קטי אדלר (1965) לדמיין את אמא מתה (1966) רדיפה (1966) לילו של הגריזלי (1966) בית 1000 הבובות (1967) ההפנינג (1967) קרוספלוט (1969) יום הזאבים (1971) מדיה וקבצים בנושא מרתה הייר בוויקישיתוף מרתה הייר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מרתה הייר, באתר AllMovie (באנגלית) מרתה הייר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מרתה הייר, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
וין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וין – עיר נמל חשובה בצפון וייטנאם חוק וין – חוק בסיסי בספקטרוסקופיה Ƿ – אות באנגלית עתיקה אישים: וילהלם וין – פיזיקאי גרמני קרייג וין – איש עסקים אמריקאי וינה ויין (פירושונים)
ברון מורדו

ברון מורדו (באנגלית: Baron Mordo) היה דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #111 מאוגוסט 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו. מורדו הוא אויבו המושבע של דוקטור סטריינג'. ברון מורדו הוא האלטר אגו של ברון קארל אמדיאוס מורדו, אציל מטרנסילבניה שהפך לתלמידו של המכשף הטיבטי שנודע בכינוי "העתיק". כאשר מורדו זמם להרוג את מורו, השמועה הגיעה לאוזניו של הנוירוכירורג ד"ר סטיבן סטריינג', שביקר את העתיק כדי שירפא את ידיו הפגועות כתוצאה מתאונת דרכים. הדבר אילץ את מורדו להטיל כשפי רסן על סטריינג' כדי למנוע ממנו להזהיר את העתיק או לתקוף את מורדו. כשסטריינג' הסכים לקבל את הדרכתו של העתיק בדרכי הקסם, זה האחרון שחרר אותו מאותם כשפים מאחר שהיה מודע לכך שמורדו הטיל אותו וחזה מראש בשחיתות שכילתה את ליבו. לבסוף, מורדו הוגלה בידי העתיק. יכולותיו של מורדו היו דומות לאלה של סטריינג', אולם הוא היה מיומן במיוחד בהקרנה אסטראלית והיפנוזה, כמו גם במגנטיזם חייתי. הוא לא חשש להשתמש בקסם שחור כדי לזמן שדים - דבר שסטריינג' לא היה מאומן לעשות - אך ברוב המקרים, הטלת הכשפים נכשלה ופגעה במכוון במורדו. מורדו שימש כאנטגוניסט עיקרי בחוברות של דוקטור סטריינג'. בין היתר, הוא שלח את צורתו האסטראלית למשרתו של העתיק כדי שזה ירעיל את מזונו, בתקווה שהזקן יחשוף בפניו את סודות הקסם. אולם, סטריינג' הערים עליו לחזור לגופו הגשמי לאחר שהתעמת איתו במישור האסטראלי, ובכך שבר את אחיזתו במשרת. בנוסף, הוא התחזה לאציל בשם סר קלייב בנטלי ולכד את סטריינג' על ידי כך שסימם ושיתק אותו, אך סטריינג' השתמש ביכולותיו המנטליות כדי לקרוא לעזרה. הוא התנגד נחרצות לאימונים שאותם העביר העתיק לסטריינג', והניח לו מספר מלכודות כדי לתעתע בו. לאחר שהוגלה ממחוזו של העתיק, מורדו ערך עסקה עם אדונו החדש, השד דורמאמו, כדי לרכוש כוח עצום ולהביס את דוקטור סטריינג' אחת ולתמיד. לאחר מספר ניסיונות כושלים להילחם נגד סטריינג', מורדו הוגלה מכדור הארץ בידי דורמאמו. אולם, מורדו חזר מגלותו והמשיך להתעמר בסטריינג' כאשר מצא את ספר הכשפים של קוליוסטרו ונאבק בסטריינג' בפריז של המאה ה-18. מאוחר יותר, נדמה היה שמורדו שינה את צו מצפונו. הוא מכר את נשמתו למפיסטו ולשטניש תמורת כוח, מתוך אמונה שסטריינג' יציל אותו. הם גם לחם בדורמאמו כדי להגן על כדור הארץ. כאשר הובס, הוא העמיד פנים שהוא חובר לצד דורמאמו, ואז הצטרף לישות האנרגטית אומאר כדי להביס את דורמאמו באופן סופי. כתוצאה מהשימוש ארוך הטווח בקסם שחור, מורדו חלה במחלת הסרטן וויתר על חיי הרוע לפני מותו. אולם, בהמשך הוא חזר לחיים. הוא חובר לענק האדום, טראקס וכריש-נמר כדי להקים את "האופנדרס", קבוצת נבלי-על שמקבילה לקבוצת דפנדרס. הוא גם הופיע בחוברות אקס פקטור חקירות, בהן חטף את אביה הפוליטיקאי של מונט סנט קרוז כדי להוביל אותה למלכודת. גופתו נתגלתה בידי קאנג הכובש בברזיל בחיפושיו אחר גרזן מיסטי אשר היה שייך בעבר לתור. מאוחר יותר, מורדו הוקם לתחייה בידי דורמאמו וכוחותיו הועצמו, והוא נשלח להרוג את דוקטור סטריינג'. את דמותו של ברון מורדו בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג'" ו"דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" מגלם השחקן צ'ואיטל אג'יופור. דף הדמות באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הדמות בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס Strange Tales #114 Strange Tales #130 Strange Tales #159-162 Doctor Strange, Sorcerer Supreme #22-23 Doctor Strange, Sorcerer Supreme #87, March 1996 Amazing Spider-Man #500 Hulk #10 X-Factor Vol.3 #203 Uncanny Avengers #6 Doctor Strange Vol.4 #13