בקבוק מים

בקבוק מים הוא מכל המשמש לשמירת נוזלים, בעיקר מים, לצורך הובלת משקה בנסיעה או בהרחקה אחרת מאספקת מים ראויים לשתייה. בקבוקי מים עשויים בדרך כלל מפלסטיק, זכוכית, מתכת או שילוב כלשהו של אותם חומרים. בעבר, בקבוקי מים היו עשויים לפעמים מעץ, קליפה או עורות של בעלי חיים כגון עור, עור ועור כבש.[דרוש מקור] בקבוקי מים יכולים להיות חד פעמיים או רב פעמיים (בשימוש חוזר). בקבוקי מים חד פעמיים נמכרים לרוב מלאים במי שתייה, בעוד שבקבוקים רב פעמיים נמכרים לרוב ריקים. בקבוקי מים לשימוש חוזר עוזרים לצמצם את פסולת הפלסטיק הצרכנית ופליטת פחמן. המכירות של בקבוקי מים חד-פעמיים מלאים מראש עלו כמעט מדי שנה במשך יותר מעשור. ב-2011, יותר מ-11 מיליארד דולר הוצאו על מוצרי מים בבקבוקים בארצות הברית בלבד. איגוד המים בבקבוקים הבינלאומי (IBWA) קובע כי אנשים מסתמכים יותר ויותר על בקבוקי מים לנוחות וניידות. במדינות מסוימות עם מי ברז באיכות נמוכה, אזרחים משתמשים גם במים בבקבוקים (כולל במיכלים בגודל משפחתי השמורים בבית) מסיבות בריאותיות. לדוגמה, נכון לשנת 2010, למקסיקו הייתה עלייה ממוצעת של 8 אחוזים בשנה ברכישת מים בבקבוקים, וצרכה כ-13 אחוז מסך המים בבקבוקים בעולם. אזרחים מקסיקנים שותים יותר מים בבקבוקים מאשר אנשים מכל מדינה אחרת, בממוצע של 61.8 ליטר לאדם בכל שנה - יותר מפי שניים משיעור הצריכה לנפש בארצות הברית. העלייה בשימוש בבקבוקי מים אישיים חד-פעמיים מפלסטיק תרמה במידה ניכרת לבעיית הפסולת במדינה, אם כי העלייה בפופולריות של מים בבקבוקים באה עם ירידה בקצב הגידול של צריכת משקאות קלים. ניתן לייצר בקבוקי מים רב שימושיים מפוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE), פוליאתילן בצפיפות נמוכה (אנ') (LDPE), קופוליאסטר (אנ') או פוליפרופילן. כולם מציעים את היתרון שהם עמידים, קלים, עמידים במדיח כלים וללא ביספנול A. ההבדל העיקרי בין כל סוג של בקבוק מים הוא הגמישות של החומר. קופוליאסטר ופוליפרופילן מציעים את הקשיחות הגדולה ביותר; "HDPE" שומר על גמישות מסוימת; "LDPE" (המקושר לרוב עם בקבוקים מתקפלים ולחיצים) הוא הגמיש ביותר. בקבוקי מים ממתכת הולכים וגדלים בפופולריות. מיוצרים בעיקר מנירוסטה או מאלומיניום, והם עמידים ושומרים פחות על ריח וטעם מתכולה קודמת מאשר רוב בקבוקי הפלסטיק, אך בקבוקים אלו יכולים לפעמים לתת טעם מתכתי. לכן, בקבוקי מתכת מכילים לרוב שרף או אפוקסי כדי להגן על הבקבוק מפני העברת טעם וריח או קורוזיה. למרות שרוב הדגמים נטולי ביספנול A, דגמים ישנים יותר ופחות יקרים יכולים להכיל את החומר. ניתן להשתמש גם בבקבוקים מזכוכית (ראה בקטע הבא) לא מומלץ למלא בקבוקי אלומיניום בנוזלים חומציים (למשל מיץ תפוזים), כיוון שהדבר עלול לגרום לדליפה של אלומיניום אל תוך הבקבוק. בהתאם לסוג חומר, המקור ותהליך הייצור שמאחורי בקבוק נירוסטה, כמויות עקבות של מינרלים יכולות לדלוף לתוכן גם מסוג זה של בקבוקים. ידוע כי בקבוקי נירוסטה שאינם מכילים תוחם מעבירים טעם וריח חלודים לתכולה. בקבוקים העשויים מנירוסטה באיכות מזון אינם מעבירים טעם או ריח. בקבוקי מים ממתכת (במיוחד פלדה) יכולים להיות כבדים יותר מאשר פלסטיק. בקבוקי מתכת בעלי דופן אחת מעבירים בקלות את טמפרטורת המים או הנוזל למשטחים חיצוניים, מה שהופך אותם ללא מתאימים לשימוש עם נוזלים חמים או קרים בצורה יוצאת דופן. בקבוקי מתכת עם קירות כפולים מבודדים כדי לשמור על נוזלים קרים או חמים, מבלי שהמשטח החיצוני יהיה חם מדי או קר מדי. מכיוון שבבקבוקים עם קירות כפולים יש יותר מתכת, הם יקרים יותר. הם בדרך כלל מבודדים בואקום (בקבוקי תרמוס), אך לחלקם עשוי להיות בידוד מוצק או ג'ל בין קירות המתכת. צלוחיות זכוכית שימשו מאז ימי קדם, אם כי לא היו נפוצים עד לתקופה המודרנית המוקדמת, כאשר ייצור עקבי בתפזורת של מוצרי זכוכית נעשה קל יותר. מכיוון שהם ניתנים למחזור לחלוטין, נטולי ביספנול A ואינם שומרים ומעבירים טעם או ריח, בקבוקי מים מזכוכית הופכים שוב לבחירה פופולרית עבור צרכנים רבים המודאגים מבריאותם. בקבוקי זכוכית כבדים יותר מפלסטיק, נירוסטה או אלומיניום, וקל יותר להינזק או לשבור אותם לגמרי. כמו מתכת, גם להם יש רמה גבוהה של העברת טמפרטורה, ולכן הם אינם אידיאליים לנוזלים חמים או קרים מאוד. סוגים מסוימים של צלוחיות מבודדות ואקום משתמשים בשכבה פנימית של זכוכית (שקל לניקוי), ובשכבה חיצונית של מתכת או פלסטיק שעוזרת להגן על הזכוכית מפני שבירה. בקבוקים כאלה עדיין עלולים להישבר בקלות אם נופלים, ולכן חלק מהמותגים הם משולשים, כשהזכוכית בתוך שתי שכבות פלסטיק; זוהי צורה נפוצה עבור צלוחיות גדולות המיועדות לקפה או לנוזלים אחרים שיש לבודד. סוג זה של בקבוקים הוא לרוב ללא ביספנול A ולרוב משתמש בסינון פחמן (פחם פעיל). ניתן להשתמש באור על-סגול גם לטיהור מים. בקבוקי סינון על-סגולים פופולריים ונוחים למי שנוסע לאזורים שבהם איכות המים עלולה להזיק, או שבהם מים בבקבוקים אינם זמינים. קרינה זו יעילה נגד כל הפתוגנים הנמצאים במים. בקבוקי סינון פחמן יחסלו כמה כימיקלים אורגניים וישפרו את הטעם והריח של המים. סינון פחמן לא יחסל פתוגנים, מתכות או חנקות מהמים. מכשירים מחוברים אוספים נתונים הקשורים לצריכת המים של אדם. הנתונים מועברים לטלפון, המאפשר מעקב אחר צריכת המים של אדם ומתריע למשתמש כאשר הוא אינו מטופל כראוי. מכשירים המנטרים ואוספים נתונים הקשורים לבריאותו האישית הם גם חלק מהתנועה העצמית המכומתת. בעוד מספר מושגים הוצגו, אף אחד מהם אינו זמין כעת מסחרית. מאגרי הידרציה, הידועים גם בשם שלפוחיות הידרציה, הם תיקים גמישים בנפח גדול שנמצאים בדרך כלל במערכת תרמילים. משתמשים ניגשים למים באמצעות צינור לגימה. מערכת זו מאפשרת למשתמש להישאר עסוק בפעילות ללא צורך לעצור ולשחרר בקבוק מים. מאגרים כאלה מאפשרים גם נשיאה של אספקת מים גדולה יותר (ולכן טיול ארוך יותר), שכן יש להם יותר קיבולת וגם שילוב טוב יותר בציוד הנשיאה מאשר בקבוק מים חיצוני או קנטינה המחוברים לחבילה או לחגורה. בשל הדאגה הגוברת מההשפעה הסביבתית והעלות של בקבוקי מים חד-פעמיים מפלסטיק, יותר אנשים בוחרים למלא בקבוקי מים רב שימושיים. עם זאת, הפופולריות והזמינות של בקבוקי מים חד פעמיים מפלסטיק ממשיכות לעלות. בשנת 2007, אמריקאים צרכו 50 מיליארד בקבוקי מים במנה אחת. מאז 2001, מכירת מים בבקבוקים למנה אחת תנודה ב-70 אחוזים, והנטייה הזו נמשכת. בשנת 2016, נוצר טרנד בקרב אמריקאים ובכל העולם בשם "Bottle flipping" (היפוך בקבוק מים) משכה המון תשומת לב תקשורתית. כימיקלים המשמשים לייצור סוגים מסוימים של בקבוקים הוכחו כמזיקים לבריאותם של בני אדם. שאיפת כימיקלים המשמשים לייצור פלסטיק מהווה סכנה בעיקר לעובדי המפעל המטפלים בחומר. במדינות מתפתחות רבות, פסולת פלסטיק נשרפת במקום ממוחשבת או מופקדת במזבלות. תושבים כפריים של מדינות מתפתחות השורפים פלסטיק כשיטת סילוק, אינם מוגנים מפני סכנות השאיפה הכימיות הקשורות לנוהג זה. חשוב להשליך מים שאוחסנו בבקבוקי PET שנחשפו לטמפרטורות גבוהות לתקופה ממושכת או מעבר לתאריך התפוגה, משום שכימיקלים מזיקים עלולים לדלוף מהפלסטיק. בשנת 2008, חוקרים מאוניברסיטת אריזונה סטייט גילו שאחסון בקבוקי פלסטיק בטמפרטורות של או מעל 60 מעלות צלזיוס עלול לגרום לאנטימון להיכנס למים הכלולים בבקבוקים. לכן, שתייה תכופה מבקבוקים המאוחסנים במקומות כמו מכוניות במהלך חודשי הקיץ עלולה להיות בעלת השפעות בריאותיות שליליות. ייצור בקבוקים מסתמך על נפט ומשאבי טבע. חלק מתהליכי היצירה משחררים כימיקלים רעילים לאוויר ולאספקת המים שיכולים להשפיע מאוד על מערכות העצבים, תאי הדם, הכליות והמערכת החיסונית, ויכולים לגרום לסרטן ומומים מולדים. רוב בקבוקי המים החד פעמיים עשויים מפוליאתילן טרפתאלט שנמצא בנפט. בעוד שהוא נחשב פחות רעיל מאשר סוגים רבים אחרים של פלסטיק, המרכז לאקולוגיה של ברקלי (אנ') מצא שייצור הפוליאתילן טרפתאלט גורם לפליטות רעילות בצורה של ניקל, אתיל בנזן, אתילן אוקסיד ובנזן ברמות גבוהות פי 100 מאלו שנוצרו כדי ליצור את אותה כמות של זכוכית. בקבוקי מים עשויים זכוכית, אלומיניום ופלדה הם הניתנים למיחזור בקלות. ניתן למחזר גם בקבוקי HDPE (אנ') ו-LDPE (אנ'). מכיוון שייצור והובלה של בקבוקי מים חד-פעמיים דורשים נפט ומשאב שאינו מתחדש, תעשיית המים בבקבוקים חד-פעמיים נכנסה ללחץ מצד צרכנים מודאגים. מכון פסיפיק (אנ') חישב כי נדרשו כ-17 מיליון חביות נפט כדי לייצר את בקבוקי הפלסטיק החד-פעמיים למים חד-פעמיים שצרכו האמריקאים ב-2006. כדי לקיים את השימוש הצרכני במוצרים המסתמכים על רכיבי פלסטיק ורמת הביקוש המיוצר לבקבוקי מים מפלסטיק., התוצאה הסופית היא מחסור בדלקים מאובנים. בנוסף, המשמעות היא לא רק מחסור בחומרי הגלם לייצור פלסטיק, אלא גם מחסור באנרגיה הדרושה לתדלק את ייצורם. תעשיית בקבוקי מים חד פעמיים הגיבה לדאגה של הצרכנים לגבי ההשפעה הסביבתית של בקבוקי מים חד פעמיים על ידי הפחתה משמעותית של כמות הפלסטיק בשימוש בבקבוקים. תכולת הפלסטיק המופחתת מביאה גם למוצר במשקל נמוך יותר שצורך פחות אנרגיה לשינוע. חברות אחרות לייצור בקבוקים מתנסות בחומרים חלופיים כמו עמילן תירס כדי לייצר בקבוקים חדשים שמתכלים יותר בקלות. בקבוקי המים בעלי ההשפעה הנמוכה ביותר הם אלו העשויים מזכוכית או מתכת. הם אינם עשויים מנפט וניתנים למחזור בקלות. על ידי בחירה במילוי רציף של כל בקבוק מים רב-שימושי, הצרכן מרחיק בקבוקים חד פעמיים מזרם הפסולת ומקטין את ההשפעה הסביבתית. מדיה וקבצים בנושא בקבוק מים בוויקישיתוף בקבוק פחית הילה ציאון, 50 דברים שאתם יכולים לעשות למען הסביבה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2019 היתרונות של בקבוק שתייה רב פעמי, באתר aquaview סטטיסטיקה, IBWA, מים בבקבוקים, www.bottledwater.org, 3 במאי 2009 טים ג'ונסון, "In Mexico, fear of tap water fuels bottled-water boom", McClatchy (אנ'), 8 בדצמבר 2010 (באנגלית) ג'יימס קופר, "Assessment of bisphenol A released from reusable plastic, aluminum and stainless steel water bottles", Chemosphere (באנגלית). בידקוד: :2011Chmsp..85..943C מרתה ורסימו, "שטיפה של אלומיניום מכלי בישול ומכלי מזון, Sensors and Actuators, מזהה אובייקט דיגיטלי: 10.1016/j.snb.2006.04.061 מייקל קרכלר, "עקבות ומתכות אולטרה-עקבות בבקבוקי מים: סקר מקורות ברחבי העולם והשוואה לבקבוקי מתכת שניתנים למילוי" 10.1016/j.scitotenv.2008.10.014 (באנגלית) "Glass Water Bottles: BPA Free Water Bottles", 30 במרץ 2012 (באנגלית) "קרדיט אי-אקטיבציה של קרינה על סגולה עבור וירוסים, חיידקים וביציסטות פרוטוזואה במים: סקירה" בידקוד: 2006WatRe..40....3H (באנגלית) "Tap water, bottled water, filtered water, which to choose", 29 במרץ 2012 (באנגלית) סטיב ג'ורג', "Bottle or bladder?", Backpacker (מגזין) 30 ביוני 1997 (באנגלית) "Confronting Challenges: Bottled Water", מהמקור, 29 באפריל 2016 (באנגלית) דוגן ארנט; סוניה ראו, "Bottle flipping becomes the rage with middle schoolers", BostonGlobe.com, 9 באוקטובר 2016 (באנגלית) רולף הלדן, "Plastics and Health Risks", Annual Review of Public Health מזהה אובייקט דיגיטלי: 10.1146/annurev.publhealth.012809.103714 (באנגלית) מונסראט פילה, "Antimony and PET bottles: Checking facts", (באנגלית) Chemosphere פול ווסטרהוף, פנג'אי פראפאיפונג, אוורט הלם, אליס הילארו: "Antimony leachingfrom polyethylene terephthalate (PET) plastic used for bottled drinking water" ,Water Research, 1 בפברואר 2008 (באנגלית) רולף הלדון, "Plastics and Health Risks", (באנגלית) Annual Review of Public Health בראיין הווארד (2003): "הודעה בבקבוק" E: The Environmental Magazine (באנגלית) "The Water Project", 29 במאי 2016 (באנגלית) זואי קורמייר, פלסטיק לא פנטסטי, מגזין "זה", 24 בפברואר 2012 (באנגלית) קרל ביאליק, "Water Bottles Slim Down", The Wall Street Journal, 20 באפריל 2012 (באנגלית)