laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גיבון לבן-גבות מזרחי

גיבון לבן-גבות מזרחי (שם מדעי: Hoolock leuconedys) הוא מין פרימט ממשפחת הגיבונים המצוי ביערות מזרח הודו וגם במינמאר ובמחוז יונאן שבסין. מין זה קרוב למין גיבון לבן-גבות מערבי ובעבר היה תת-מין שלו.[דרושה הבהרה] הוא יכול להגיע לאורך 81 ס"מ ולמשקל 6-9 ק"ג. הוא נראה דומה לגיבון לבן הגבות וכשמו האזור שמעל העיניים לבן. גיבונים אלה חיים בין ענפי העצים ביער ומחפשי פירות או פרחים, בעיקר של עצי הפיקוס. כמו כן הם ניזונים מחרקים וחסרי חוליות, ביצים ומעלים. אלו גיבונים קולניים המשמיעים רעשים חזקים כדי להבריח יריבים מהטריטוריה שלהם. כמו כן הם מגינים על מזונם מסנאים, עורביים ועופות דרונגו. המין נמצא בסכנה עקב פגיעה ביערות בהם הוא חי וגם כתוצאה מציד. הם עלולים להיטרף גם על ידי כלבים משוטטים, טיגריסים, נמרים ונחשי פיתון. הצעירים מצויים בסכנת טריפה על ידי לטאות כוח ועיט נצי טרופי. מדיה וקבצים בנושא גיבון לבן-גבות מזרחי בוויקישיתוף גיבון לבן-גבות מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) גיבון לבן-גבות מזרחי, באתר NCBI (באנגלית) גיבון לבן-גבות מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון לבן-גבות מזרחי, באתר GBIF (באנגלית) גיבון לבן-גבות מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ניקולה ג'ברא

ניקולה ג'ברא (בערבית: جبرا نقولا, 16 בפברואר 1912 – 25 בדצמבר 1974) היה טרוצקו-מרקסיסט ערבי ישראלי, וגם מחברם של מאמרים ותרגומים של אחדים מן הקלאסיקות של תנועת המרקסיזם, לשפה הערבית. ניקולה ג'ברא נולד ביפו. במהלך מלחמת העולם הראשונה משפחתו עברה לחיפה. נפטר בביתו בלונדון משטף דם במוח, לאחר מחלה ממושכת. תיאור חייו ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נשיא בולגריה

נשיא הרפובליקה של בולגריה (בבולגרית: Президент на Република България) הוא ראש המדינה של בולגריה והמפקד העליון של צבא בולגריה. זוהי המשרה הרמה ביותר בממשל הבולגרי. מקום מגוריו הרשמי של הנשיא הוא במעון בויאנה שבסופיה. רומן ראדב הוא נשיא בולגריה הנבחר מאז ה-13 בנובמבר 2016. ערכים מורחבים – סתיו העמים, הרפובליקה העממית של בולגריה, המפלגה הקומוניסטית של בולגריה עם השוק החדש והדמוקרטי בבולגריה, גם השלטון הפך לדמוקרטי עם אימוץ החוקה הבולגרית. הנשיא הראשון של הרפובליקה הבולגרית היה ז'ליו ז'לב עם המפלגה איחוד הכוחות הדמוקרטיים, הנבחר לראשונה בבחירות דמוקרטיות. הוא בחר את בלאגה דימיטרובה בתור סגנית הנשיא שלו. בבחירות השניות בשנת 1996, נכנס לתפקיד פטר סטויאנוב, גם כן עם המפלגה איחוד הכוחות הדמוקרטיים. הוא נכנס לתפקיד בשנת 1997. 1. סגן נשיא בולגריה 2. יו"ר האספה הלאומית היסטוריה של בולגריה ראש ממשלת בולגריה מדיה וקבצים בנושא נשיא בולגריה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נשיא בולגריה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בולגריה ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גיבון סקייווקר

גיבון סקייווקר (שם מדעי: Hoolock tianxing) הוא מין פרימט ממשפחת הגיבוניים מהסוג גיבון הולוק. גיבון זה התגלה רק לאחרונה – ב-2017 ביערות גשם של מיאנמר ובמחוז יונאן בסין. הוא קיבל את שמו על פי הדמות מסדרת מלחמת הכוכבים – לוק סקייווקר, אותה אהד האדם שגילה את המין. הוא דומה למינים גיבון לבן-גבות מזרחי וגיבון לבן-גבות מערבי אך שונה מהם גנטית. צבעו שחור עד חום בהיר עם פנים כהות. לגיבון זרועות רחבות איתם הוא יכול לקפוץ בין הענפים ולחפש מזון. הוא אוכל-כול הניזון מהחי ומהצומח אך להוט במיוחד על פירות הפיקוס עליהם הוא מגן ממיני סנאיים ועופות טרופיים שונים. לא ידוע מה מצב שימורו של הגיבון. מדיה וקבצים בנושא גיבון סקייווקר בוויקישיתוף גיבון סקייווקר, באתר ITIS (באנגלית) גיבון סקייווקר, באתר NCBI (באנגלית) גיבון סקייווקר, באתר GBIF (באנגלית) גיבון סקייווקר באתר הרשימה האדומה של IUCN
גיבון הולוק

גיבון הולוק (שם מדעי: Hoolock) הוא סוג פרימט ממשפחת הגיבונים המצוי ביערות מזרח הודו, סין ודרום-מזרח אסיה. הסוג כולל שלושה מינים שבעבר נחשבו כולם למין גיבון לבן-גבות מערבי (Hoolock hoolock). גיבונים אלה בעלי בעלי פרווה שחורה עד חומה בהירה והפנים שלהם כהות. הזרועות עבות ועוזרות להם לדלג והם בעלי כיסי לחיים איתם הם מרעישים בעוצמה בצמרות העצים. אורכם 60-90 ס"מ ומשקלם 6-9 ק"ג - גדולים יותר מכל שאר המינים חוץ מהסיאמנג. בשנת 2001 נמצא במחקר גנטי שסוג זה נבדל משאר מיני הגיבון, בהיותו בעל 38 כרומוזומים, בעוד שלאחרים מספר גדול יותר. גיבון לבן-גבות מערבי (Hoolock hoolock) גיבון לבן-גבות מזרחי (Hoolock leuconedys) גיבון סקייווקר (Hoolock tianxing) מדיה וקבצים בנושא גיבון הולוק בוויקישיתוף גיבון הולוק, באתר ITIS (באנגלית) גיבון הולוק, באתר NCBI (באנגלית) גיבון הולוק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גיבון הולוק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גיבון הולוק, באתר GBIF (באנגלית)
עונת 1988/1989 בסרייה א'

עונת 1988/1989 בסרייה א' הייתה העונה ה-87 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-9 באוקטובר 1988 והסתיימו ב-25 ביוני 1989. החל מעונה זו בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. בולוניה, לצ'ה, לאציו ואטאלנטה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה. אינטר זכתה באליפות בפעם ה-13 בתולדות המועדון. בסיום העונה, ב-29 בנובמבר 1989 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו אינטר ניצחה את סמפדוריה 2:0 וזכה בגביע. בסיום העונה לסרייה ב' ירדו טורינו, פסקארה, פיזה וקומו. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו גנואה, בארי, אודינזה וקרמונזה. אלדו סרנה, שחקנה של אינטר, כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים. מדיה וקבצים בנושא עונת 1988/1989 בסרייה א' בוויקישיתוף נתונים מאתר rsssf נתונים מפורטים מאתר bdfutbol
צב מלאי ענק

צב מלאי ענק (שם מדעי: Orlitia borneensis) הוא מין יחידי בסוגו של צב מהמשפחה צבי בריכה והמין הגדול ביותר בה. אורכו של הצב יכול להגיע לאורך 80 ס"מ ומשקלו ל-50 ק"ג. הוא בעל שריון גדול בצבע ירקרק עד אפור-כחול. הראש קטן אך הצוואר גדול ויכול להיכנס לשריון. צב זה מצוי הן מעל המים והן בתוכם בשחייה ועל הקרקעית. הוא נפוץ בנהרות וביצות ברחבי מלזיה ואינדונזיה, בקלימנטן ובסומטרה. הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב פגיעה במקום חיותו. מדיה וקבצים בנושא צב מלאי ענק בוויקישיתוף צב מלאי ענק, באתר ITIS (באנגלית) צב מלאי ענק, באתר NCBI (באנגלית) צב מלאי ענק, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צב מלאי ענק, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) צב מלאי ענק, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צב מלאי ענק, באתר GBIF (באנגלית) צב מלאי ענק באתר הרשימה האדומה של IUCN
דודן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מילון דוּדֶן – מילון של השפה הגרמנית דודן / דודנית – מונח המתאר קרובי משפחה
BIG3

BIG3 היא ליגת כדורסל אמריקאית המשוחקת בשיטת שלוש על שלוש. על אף שהנהלת הליגה אינה מקושרת לליגת ה-NBA, מיועדת ליגת ה-BIG3 בעיקר לשחקני עבר ב-NBA. הליגה יוסדה על ידי הראפר אייס קיוב ואיש הבידור ג'ף קווטינטס, אשר הכריזו על הקמתה באופן רשמי ב-11 בינואר 2017. שחקן העבר קלייד דרקסלר משמש כקומישינר של הליגה מאז מרץ 2018. משחקי הליגה נערכים מדי שנה בחודשים יוני עד אוגוסט, ומשודרים ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס. בשלוש העונות הראשונות זכו באליפות קבוצות "Trilogy",‏ "Power", ו-"Triplets", בהתאמה. בשנת 2020 לא פעלה הליגה בשל מגפת הקורונה. בליגה משתתפות 12 קבוצות בסך הכול, ובכל קבוצה שישה שחקנים (או שבעה שחקנים במקרה שאחד השחקנים פצוע). הליגה נערכת במתכונת של שישה משחקים בכל שבוע, בשני מחזורים שבועִיים. במחזור התשיעי נערכים משחקי פלייאוף, כאשר המדורגת ראשונה מתמודדת מול הרביעית, והמדורגת שנייה מתמודדת מול השלישית. שתי הקבוצות המנצחות מתחרות זו בזו במחזור העשירי, במשחק על אליפות הליגה. בעונות 2017 ו-2018 השתתפו בליגה 8 קבוצות בלבד, ולקראת עונת 2019 הצטרפו 4 קבוצות נוספות. עד עונת 2024 הייתה הליגה עצמה הבעלים של כל הקבוצות, ואלו לא היו משויכות למיקום גאוגרפי כזה או אחר. החל מעונת 2025 יימכרו זכויות הניהול בקבוצות ליזמים פרטיים המייצגים שווקים מקומיים, כך שהקבוצות ייצגו ערים, בדומה לנהוג בליגות אחרות. להלן עיקרי החוקים של ליגת ה-BIG3: המשחק נערך על חצי מגרש כדורסל, עם סל אחד. הקבוצה הראשונה שקולעת 50 נקודות מנצחת במשחק. הפסקת המחצית נערכת כאשר אחת הקבוצות מגיעה ל-25 נקודות. על הקבוצה המנצחת להוביל בפער של 2 נקודות לפחות בסיום המשחק (אם תוצאת המשחק מגיעה ל-50–49, נמשך המשחק עד שאחת הקבוצות מובילה בפער של 2 נקודות לפחות). שעון הזריקות מונה 14 שניות. לאחר קליעת סל עובר הכדור לקבוצה היריבה, אשר מוציאה אותו מקו מחצית המגרש. לאחר לקיחת ריבאונד הגנה, על אחד משחקני הקבוצה לצאת עם הכדור מעבר לקשת השלוש בטרם תוכל לזרוק לסל. מרחק קשת השלוש מהסל זהה לקשת בליגת ה-NBA. קליעה מתוך קשת השלוש מזכה ב-2 נקודות, וקליעה מעבר לה מזכה ב-3 נקודות. במרחק של כשני מטרים מעבר לקשת השלוש מצויים שלושה אזורים שקליעה מהם מזכה ב-4 נקודות. עבירה על שחקן בזמן זריקה תזכה אותו בזריקות עונשין אחת ששווה שתי נקודות. עבירה על שחקן בזמן שזרק מעבר לקשת השלוש תזכה אותו בזריקה פנויה מעבר לקשת, ששווה שלוש נקודות. אין הגבלה למספר העבירות האישיות המותרות במשחק. החל מהעבירה הקבוצתית החמישית בכל מחצית, כל עבירה מזכה את הקבוצה היריבה בזריקה אחת מקו העונשין והחזקה בכדור. עבירה טכנית מזכה את הקבוצה היריבה בשתי זריקות מקו העונשין והחזקה בכדור. כל עבירה טכנית נוספת מזכה את הקבוצה היריבה בארבע זריקות מקו העונשין והחזקה בכדור. לשחקן תוקף אסור לשהות ברחבת העונשין יותר משלוש שניות ללא זריקת הכדור לסל. הגבלה זו לא חלה על שחקני הגנה. אתר האינטרנט הרשמי של BIG3 (באנגלית) BIG3, ברשת החברתית פייסבוק BIG3, ברשת החברתית אקס (טוויטר) BIG3, ברשת החברתית אינסטגרם אורן יוסיפוביץ‏, הליגה הטובה בעולם לגילה: על ליגת הכדורסל 3 על 3 של אייס קיוב ואייברסון, באתר וואלה, 24 ביוני 2017 אורן יוסיפוביץ‏, הליגה הטובה בעולם לגילה: על ליגת הכדורסל 3 על 3 של אייס קיוב ואייברסון, באתר וואלה, 24 ביוני 2017 Clyde Drexler Named Big 3 Commissioner, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 15 במרץ 2018 כיסוי תקשורתי, באתר הרשמי של הליגה טריפלטס זוכה באליפות ליגת ה-BIG3, באתר הליגה, 1 בספטמבר 2019 BIG3 EXPANSION, באתר הרשמי, 11 בינואר 2019 חוקי הליגה, באתר הרשמי של הליגה
אמדאו השביעי, רוזן סבויה

אמדאו השביעי, רוזן סבויה (באיטלקית: Amedeo VI di Savoia; ‏24 בפברואר 1360 – 1 בנובמבר 1391), היה רוזן סבויה בין השנים 1383–1391. אמדאו נולד ב-24 בפברואר 1360 באביליאנה, לאמדאו השישי, רוזן סבויה ולבון מבורבון, בתם של פייר הראשון, דוכס בורבון ואיזבל מוולואה, דוכסית בורבון. בשנת 1383 מת אביו אמדאו השישי, רוזן סבויה, ואמדאו עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון השלים אמדאו עם בית ויסקונטי, ולאחר מכן כרת ברית עם שארל השישי, מלך צרפת, אולם סירב להילחם לצידו נגד אנגליה במהלך מלחמת מאה השנים. בשנת 1388 רכש אמדאו את השליטה ברוזנות ניס מידי ממלכת נאפולי, והעניק את השליטה בעיר לידי בית גרימלדי. בסוף אוקטובר 1391 נפצע אמדאו כשנפל מסוסו במהלך מסע ציד, וב-1 בנובמבר מת אמדאו בריפאליה כתוצאה מטטנוס, ובנו אמדאו השמיני, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1377 התחתן אמדאו עם בון מברי, בתם של ז'אן, דוכס ברי וז'אן מארמניאק, ממנה נולדו לו 3 ילדים: אמדאו השמיני, דוכס סבויה (1383–1451) בונה מסבויה (1388–1432), התחתנה עם לודוביקו מסבויה-אכאיה ג'ובאנה מסבויה (1392–1460), התחתנה עם ג'ובאני ג'אקומו, מרקיז מונטפראט מדיה וקבצים בנושא אמדאו השביעי, רוזן סבויה בוויקישיתוף אמדאו השביעי, רוזן סבויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שיקוי אהבה מס' 9

שיקוי אהבה מס' 9 (באנגלית: Love Potion No. 9) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1992, בכיכובם של טייט דונובן וסנדרה בולוק. הסרט בוים על ידי דאיל לאונר. פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לערוך אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: צורך בהגהה. פול מתיוס (טייט דונובן) הוא ביוכימאי בודד העובד בצמוד לעמיתתו, הביולוגית דיאן פארו (סנדרה בולוק). פול, חסר הצלחה בתחום האהבה, מקבל שיקוי אהבה (שיקוי מס' 8) המכיל פרומונים ממגדת עתידות. כמדען שאינו מאמין בניסים הוא זורק את השיקוי לפח האשפה אך כאשר החתול שלו שותה מהשאריות שלו ומושך את כל חתולות השכונה הוא מחליט לבדוק את השיקוי בצורה מדעית יחד עם עמיתתו לעבודה. תחילה הם מנסים את השיקוי על בעלי חיים ולאחר מכן על עצמם וזוכים בעקבותיו במחזרים רבים. למרות ההצלחות עם המין השני פול מבין שהאישה בה הוא באמת מעוניין היא דיאן. לצורך זה הוא מקבל ממגדת העתידות את שיקוי האהבה מס' 9, המבטל את השפעת השיקוי הראשון. פול מתפכח מהשפעת השיקוי ויוצא להחזיר את דיאן אליו. הוא מגיע אליה בדקות האחרונות לפני חתונתה לגארי שגם הוא שתה מהשיקוי, מצליח לנשק אותה ולגרום לה להתפכח, לבטל את החתונה ולחזור אליו. "שיקוי אהבה מס' 9", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שיקוי אהבה מס' 9", באתר נטפליקס "שיקוי אהבה מס' 9", באתר AllMovie (באנגלית) "שיקוי אהבה מס' 9", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שיקוי אהבה מס' 9", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שיקוי אהבה מס' 9", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יוסף ארזין

רבי יוסף ארזין היה ממקובלי צפת, ומחשובי תלמידי האר"י שימש כשד"ר צפת בשאלוניקי. נולד ככל הנראה בסלוניקי שביוון למקובל רבי יעקב ארזי. בצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת, שם החל ללמוד קבלה אצל האר"י. הוא התקרב לאר"י ונמנה עם 10 - 12 חברי ה"כת הראשונה" של תלמידיו, ומארבעת התלמידים החשובים שנבחרו לחזור על הדרושים, יחד עם רבי חיים ויטאל, ר' יונתן סאגיש ור' יצחק הכהן. בשנת שכ"ח נסע בשליחות מוסד התלמוד תורה בצפת לשאלוניקי, עיר הולדתו, ורבי משה אלמושנינו נשא דרשה לפני קהילתו ודיבר בשבחו. בשנת ה'של"ה היה בין החתומים הראשונים על שטר ההתקשרות של חבורת תלמידי האר"י שהכירו ברבי חיים ויטאל כיורשו הרוחני, זאת על אף שהיה רבי יוסף מבוגר ממנו. את שורש נשמתו של רבי יוסף ארזין זיהה האר"י משורש "זיהרא עילאה" של אדם הראשון. בשנת ה'של"ו חתם רבי יוסף ארזין יחד עם גדולי חכמי צפת מתלמידי רבי יוסף קארו לאסור את הקריאה בספר "מאור עיניים" מאת רבי עזריה מן האדומים. נפטר בצפת לאחר שנת שע"ח ונטמן בבית הקברות העתיק בעיר. רבי יוסף העלה את הדברים ששמע מפי האר"י על הכתב בקונטרסים. פירושים, תיקונים, וייחודים שקיבל רבי יוסף מהאר"י נכללו בשמו על ידי רבי חיים ויטאל בספרו עץ חיים המסכם את קבלת האר"י. מלבד זאת חיבר רבי יוסף פירוש עצמאי על האדרא רבא שפורסם מכתב יד. גורי האר"י שער הגלגולים הקדמה לט, באתר ויקיטקסט ראו: ספר החזיונות, הוצאת יד בן צבי, תשס"ו, עמ' 189. ראו: מאמץ כח, ויניציאה שמ"ח, יח ע"ב זאב רבינוביץ, מן הגניזה הסטולינאית, ציון, שנה ה (ת"ש), עמ' 244-247. משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, א, עמוד 169, באתר היברובוקס ראו: ספר הגלגולים, פרמישלה תרל"ה, פרק סה, פח ע"א. ראו: הרב משה הלל, פירוש אדרא רבא לר' יוסף ארזין תלמיד האר"י, בתוך: קובץ "מן הגנזים", ספר שלישי, מודיעין עילית תשע"ד, עמ' יז-כט.
תזמורת חיל האוויר

תזמורת חיל האוויר היא תזמורת קלה (בדומה להרכב ביג בנד) אשר הוקמה בשנת 1948 על ידי המוזיקאי והמנצח אריך טייך שהיה מייסדה ומפקדה הראשון של התזמורת במשך 35 שנה. במאי 1948 ייסד טייך את תזמורת חיל האוויר. הסולנית הראשונה של התזמורת הייתה כרמלה ביזמן-קורן. התזמורת הופיעה בבסיסי חיל האוויר, במסדרי כנפיים, במועדון לחיילים "תיבת נח" ועוד. כבר בשנותיה הראשונות גיבשה התזמורת את סגנונה שהושפע מסגנון הג'אז וכללה גם שירי לכת, שירים פופולריים ואלתורים. בין היתר, ניגנה התזמורת גם במסיבות ובאירועים חגיגיים של חיל האוויר. אריק טייך המשיך לנצח על התזמורת עד מותו ב-1983. לאחר מכן ניצח על התזמורת ננסי ברנדס, שעשה זאת במשך 13 שנים. בדומה ללהקות הצבאיות האחרות, גם תזמורת חיל האוויר עברה בהופעותיה מבסיס לבסיס ברחבי ישראל, סיני, יהודה ושומרון וחבל עזה. מוזיקאים ידועים רבים ניגנו בתזמורת חיל האוויר, חלקם כחיילי מילואים. ביניהם, אהרלה קמינסקי, ירון גוטפריד, דני גוטפריד, אודי שפילמן, איציק בדר, איתמר לובצקי, שי כץ, איתן מסורי, אלכס וייס, אלון הלל, ארז נץ, אריה וולניץ, דוד קריבושי, עומר אביטל, דודי לוי, כרמלה קורן, מישה סגל, משה לוי, עדנה גורן, רינת גבאי, פרדי דורה, נועם וזאנה, יעל נעים, ערן ראמי ואילן רכטמן. כיום, בנויה תזמורת חיל האוויר ממספר הרכבים המנגנים ושרים בסגנונות שונים, כגון מוזיקה אתנית, מוזיקת עולם ורוק אנד רול. בשנות האלפיים בלטו בהופעותיהם בה המוזיקאים שי גבסו, סשה גרישקוב ונעמה לוי - יוצאי התוכנית "כוכב נולד". ערב בידור עם תזמורת חיל האוויר - 1973, אתר רשות השידור, סרטון באתר יוטיוב תזמורת חיל האוויר, באתר "שרים במדים" תזמורת חיל האוויר, סרטון באתר יוטיוב תזמורת חיל האוויר, מנצח אריך טייך (1970) (dailymotion.com/video) ראיון עם כרמלה קורן, הישראלית הראשונה באירוויזיון, נבדק ב-2023-01-07
מריה לואיזה, נסיכת סבויה

מריה לואיזה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Luisa di Savoia; ‏17 באוגוסט 1688 - 14 בפברואר 1714), הייתה בתו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ואשתו של פליפה החמישי, מלך ספרד. מריה לואיזה נולדה ב-17 באוגוסט 1688 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה. מריה לואיזה קיבלה חינוך טוב, והייתה קרובה מאוד לאחותה מריה אדליידה, נסיכת סבויה. ב-2 בנובמבר 1701 התחתנה מריה לואיזה עם פליפה החמישי, מלך ספרד, ולמנהלת משק הבית שלה מונתה הנסיכה אורסינס שליוותה אותה לכל מקום, ודרכה אף השיגה השפעה על פליפה החמישי. פליפה אהב מאוד את מריה לואיזה, ומריה לואיזה סייעה לו בניהול השלטון. בשנת 1702 נסע פליפה לנאפולי, על מנת לנהל את הקרבות שם כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, ובהיעדרו שלטה מריה לואיזה כעוצרת הממלכה. לזוג נולדו 4 ילדים, וב-14 בפברואר 1714 מתה מריה לואיזה כתוצאה משחפת. לאחר מותה התחתן פליפה עם אליזבטה פארנזה, ומכיוון שלילדיה לא היו ילדים, כיום אין צאצאים של מריה לואיזה. ב-2 בנובמבר 1701 התחתנה מריה לואיזה עם פליפה החמישי, מלך ספרד, ממנו היו לה 4 ילדים: לואיס הראשון, מלך ספרד (1707–1724). פליפה, נסיך ספרד (1709). פליפה, נסיך ספרד (1712–1719). פרננדו השישי, מלך ספרד (1713–1759). מדיה וקבצים בנושא מריה לואיזה, נסיכת סבויה בוויקישיתוף מריה לואיזה, נסיכת סבויה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו

קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Carlo Emanuele di Savoia-Carignano; ‏24 באוקטובר 1770 - 16 באוגוסט 1800), היה נסיך קריניאנו בין השנים 1780–1800, ואביו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. קרלו אמנואלה נולד ב-24 באוקטובר 1770 בטורינו, לויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו ולז'וזפין, נסיכת לורן, בתם של לואי, נסיך בריון ולואיז דה רואן. בשנת 1780 מת אביו ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו, וקרלו אמנואלה ירש את תאריו. במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה נלחם קרלו נגד אמנואלה נגד צרפת, ובשנת 1796 נכנע לצרפתים. אולם בשנת 1797 הוא נכלא בטורינו, משם הוא הועבר לדיז'ון ומשם לפריז, שם הוא מת ב-16 באוגוסט 1800. לאחר מותו ירש בנו קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו את תאריו, ובשנת 1831 הוא הוכתר כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה. ב-24 באוקטובר 1797 התחתן קרלו אמנואלה עם מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה, בתם של קרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ופרנצישקה צורבין קרסינסקה. ממנה היו לו 2 ילדים: קרלו אלברטו, מלך סרדיניה (1798–1849), התחתן עם מריה תרזה מאוסטריה. אליזבטה, נסיכת סבויה (1800–1856), התחתנה עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה. מדיה וקבצים בנושא קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו בוויקישיתוף קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו(הקישור אינו פעיל)
ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו

ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Vittorio Amedeo II di Savoia-Carignano; ‏31 באוקטובר 1743 - 10 בספטמבר 1780), היה נסיך קריניאנו בין השנים 1778–1780 וסבו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה. ויטוריו אמדאו נולד ב-31 באוקטובר 1743 בטורינו, ללואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ולכריסטינה הנרייטה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתם של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה מלוונשטיין-ורטהיים, והוא נקרא על שם דודנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה. בשנת 1763 התגייס ויטוריו אמדאו לצבא ממלכת סרדיניה, והגיע בו לדרגת לוטננט גנרל. ב-18 באוקטובר 1768 התחתן ויטוריו אמדאו עם ז'וזפין, נסיכת לורן, בתם של לואי, נסיך בריון ולואיז דה רואן. ממנה היה לו בן אחד - קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו. בשנת 1778 מת אביו לואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו, וויטוריו אמדאו ירש את תאריו. אולם כעבור פחות משנתיים ב-10 בספטמבר 1780 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ירש את תאריו. מדיה וקבצים בנושא ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו בוויקישיתוף ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו
ועדת הפיוס לארץ ישראל

ועדת הפיוס לארץ ישראל (באנגלית: Palestine Conciliation Commission - PCC) או ועדת הפיוס של האו"ם לפלסטין (באנגלית: United Nations Conciliation Commission for Palestine - UNCCP) הייתה ועדה שהוקמה בהתאם להחלטה 194 של העצרת הכללית של האו"ם, שהתקבלה ב-11 בדצמבר 1948, כדי לסייע לממשלות ולגורמים הנוגעים בדבר לקדם את הסכמי שביתת הנשק, ולהשיג הסכם שלום כולל בין מדינת ישראל למדינות ערב. הוועדה הורכבה מנציגי שלוש מדינות - צרפת (שנחשבה כנוטה לצד ישראל בעקבות הסיוע שהגישה לה), טורקיה (כמדינה אסלאמית נחשבה כנוטה למדינות ערב) וארצות הברית (שנחשבה כמדינה נייטרלית). חברי הוועדה היו קלוד דה בואסנז'ה (Claude Bréart de Boisanger) מצרפת (יושב ראש הוועדה) מרק אתרידג' (Mark F. Ethridge) מארצות הברית, שמאוחר יותר הוחלף בפול פורטר, וחוסיין ילצין (Hussein C. Yalcin) מטורקיה. בפגישתה הראשונה של הוועדה, שנערכה בז'נבה ב-17 בינואר 1949, נקבעו סדרי העבודה של הוועדה והוחלט כי החל מ-24 בינואר יהיה מקום מושבה הקבוע של הוועדה בירושלים. הוועדה הקימה תת-ועדה לבינאום ירושלים. במהלך החודשים הראשונים של 1949 נפגשו אנשי הוועדה בנפרד עם נציגי ישראל, מדינות ערב והפלסטינים. הוועדה הקדישה הרבה מזמנה לבעיית הפליטים הפלסטינים. במזכרים ששלח אתרידג' למזכיר המדינה ציין שהשקפותיה של ישראל בנושא הפליטים הפלסטינים דומות לאלה ששמע מהיטלר בגרמניה ב-1933, והעריך כי "אפשר שיהיה זה מן החוכמה, בטווח הארוך, ליישב מחדש חלק ניכר מן הפליטים הערבים במדינות ערב השכנות". הוא לחץ לקליטתם של לפחות 250,000 פליטים בתחומי ישראל. בפגישתה של הוועדה בתל אביב ב-7 באפריל עם ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון הוא הצהיר כי "מדינת ישראל לא גירשה איש ולא תעשה זאת לעולם." בפגישה עם אתרידג' שהתקיימה בטבריה ב-18 באפריל קבע בן-גוריון שישראל אינה יכולה לקבל פליטים ערבים חזרה לשטחה. באפריל 1949 יזמה הוועדה את כינוסה של ועידת לוזאן בראשותה, שבה יוכלו הצדדים ללבן את הבעיות שביניהם - הפליטים, ירושלים, גבולות מדינת ישראל וההכרה של מדינות ערב בה, בניסיון להגיע להסכמי שלום בין הצדדים. הוועידה כונסה בשני סבבים במהלך 1949, ללא הצלחה. ב-23 באוקטובר 1950 הציגה הוועדה את מסקנותיה בפני האספה הכללית של האו"ם. הוועדה המשיכה להתקיים שנים רבות והגישה דו"ח שנתי לאו"ם על מצב הסכסוך. בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עם עובד, 1991, הפרק "צעדים לפתרון בעיית הפליטים, דצמבר 1948 עד ספטמבר 1949", עמ' 339–381. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "ועדת הפיוס", עמ' 38–40. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר" מדיה וקבצים בנושא ועדת הפיוס לארץ ישראל בוויקישיתוף ועדת הפיוס במסעותיה, דבר, 13 בפברואר 1949 ועדת הפיוס תגיע ביום א' לרבת עמון, חרות, 18 בפברואר 1949 ועדת הפיוס תתקבל היום ע"י בן-גוריון, קול העם, 7 באפריל 1949 ועדת הפיוס נפגשה עם נציגי סוריה, מעריב, 29 באפריל 1949 בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עם עובד, 1991, להלן מוריס, עמ' 343. מוריס, עמ' 345. מוריס, עמ' 346. מוריס, עמ' 349–350. ועדת הפיוס מתכנסת היום, דבר, 12 בפברואר 1960 ועדת הפיוס תבקש להאריך סמעותה עד 1962 'בתקווה לפתרון, דבר, 24 באוקטובר 1961 אין השעה כשרה לביצוע "סעיף 11", מעריב, 3 באוקטובר 1966
וילאייט בוסניה

וילאייט בוסניה (בטורקית: Bosna Vilayeti) היה וילאייט עות'מאני אשר כלל את רוב שטחי בוסניה והרצגובינה המודרנית. בוסניה נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1463. הרצגובינה נכבשה ב-1482. החל מ-1580 שתי הנחלות נכללו במסגרת איילט בוסניה. ב-1864 בוצעה רפורמה בחלוקה המנהלית של האימפריה, אשר במסגרתה בוטל מעמד האיילט. שטחי בוסניה והרצגובינה נכללו כעת במסגרת וילאייט אשר נקרא וילאייט בוסניה. הווילאייט כלל 17,900 קמ"ר, והיה מחולק לשש סנג'קים. בשנת 1875 התקוממו הנוצרים בהרצגובינה בשל עול המיסים הכבד שהטילו העות'מאנים על האוכלוסייה. מונטנגרו הכריזה מלחמה על העות'מאנים באמתלה של סיוע לנוצרים. חרף ההקלה בעול המיסים, המרידה נמשכה והצטרפה אליה סרביה. המרד התפשט גם אל שאר חצי האי הבלקני, וב-1877 הכריזה האימפריה הרוסית מלחמה כנגד העות'מאנים. המלחמה הסתיימה סופית ב-1878, ובמסגרת קונגרס ברלין הוחלט שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תקבל מנדט על וילאייט בוסניה. העות'מאנים המשיכו לשלוט רשמית באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. זאת פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר נמסר למונטנגרו. האוסטרו-הונגרים סיפחו את בוסניה סופית ב-1908 (סיפוח שהוביל למשבר בוסניה). השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה היסטוריה של בוסניה והרצגובינה מדיה וקבצים בנושא וילאייט בוסניה בוויקישיתוף