גוזו

גוזו (במלטית: Għawdex – "עוודש", באנגלית: Gozo) הוא האי השני בשטחו ובמספר תושביו בארכיפלג האיים של מלטה, השוכן במרכזו של הים התיכון. בשנת 2015 התגוררו בגוזו כ־31,000 תושבים, והוא מיושב בדלילות ביחס לאי מלטה. האי מחולק ל־14 רשויות מקומיות, והיישוב הגדול והחשוב בו הוא ויקטוריה, שבו מתגוררים יותר מחמישית מכלל תושביו. שם האי בפי יושביו הפיניקים הקדומים נכתב 𐤂𐤅𐤋 (גול), כנראה עם חולם סופי, בהגייה "גַוְּלֹ". השם הזה עבר ללטינית כ־Gaulus, והשתבש במבטא ל־Gaudus ולבסוף ל־Gozzo. גוזו יושב בשנת 5000 לפנה"ס לערך, כאשר חקלאים מסיציליה, ככל הנראה מאזור אגריג'נטו, חצו את מצר הים המפריד בין שני האיים, והתיישבו במערות לאורך חופו המערבי. בסביבות 3600 לפנה"ס, הוקם מקדש ג'גנטייה ("מגדל הענק" מ-"ġgant" – "ענק") בגוזו, וזה נחשב למוקדם מבין המקדשים המגליתיים במלטה. המקדש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1980, ובשנת 1992 נוספו להכרזה זו חמישה מקדשים נוספים באי מלטה הסמוך. האי נשלט על ידי הפיניקים, שקראו לו "גול", והקימו מושבות בו ובמלטה. בין הממצאים שהותירו אחרים הפיניקים באי נמצאת כתובת גול, כתובת של הממשלה הפיניקית באי המנציחה את חידוש מקדשי האי. האי זוהה על ידי היוונים כאי אוגיגיה (Ὠγυγία), מקום מגוריה של הנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה, הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. היא החזיקה בו בניגוד לרצונו שהיה לחזור למשפחתו ביוון ובמשך שבע שנים שהה עמה. המקומיים מזהים מערה במפרץ רמלה שבצפון האי כמערתה של הנימפה. היוונים והרומאים כינו את האי בשם גאולוס (Gaulus). פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בשנת 1551, פלשו כוחות עות'מאניים אל האי, שבו את רוב 5,000 תושביו ושלחו אותם לחופי לוב, שם היו לעבדים. לאחר המצור הגדול על מלטה ב-1565, בתמיכת האבירים ההוספיטלרים, יושב האי מחדש על ידי תושבים מהאי מלטה. טופל אדום (Cynomorium coccineus) ממשפחת הטופליים הוא צמח הגדל בסלע הפטריות שבמפרץ דוויירה במערב גוזו, והאבירים האמינו כי לתמצית שהופקה מהצמח היו איכויות רפואיות שכללו עצירת שטפי דם פתוחים ומניעת זיהומים בפצעים פתוחים. הם עשו בצמח שימוש גם כנגד כיב קיבה, דיזנטריה, ומחלות מין. כשנפוליאון כבש את איי מלטה, גילו תושבי גוזו התנגדות והתבצרו במצודת העיר ויקטוריה שבמרכז האי. הצבא הצרפתי נאלץ לעזוב את האי בשל מחסור במים ובמזון, וב-28 באוקטובר 1798 הכריזו תושבי גוזו על מדינה עצמאית בשם "האומה הגוזית" (In-Nazzjon Għawdxi). מדינה זו התקיימה במשך שנתיים בלבד, ועם הכיבוש הבריטי ב-5 בספטמבר 1800, חזר גוזו לשלטונו המלא של האי מלטה. ב-1987 הוענקה לגוזו מידה מסוימת של אוטונומיה, ויחד עם האי הקטן קומינו השוכן דרומית-מזרחית לו, מופקדים ענייניו בידיו של שר בממשלת מלטה. גם מבחינה כנסייתית מהווה גוזו דיוקסיה עצמאית מאז שנת 1864, ובראשה עומד הבישוף של גוזו. שטחו של גוזו הוא 67 קמ"ר והוא שוכן כחמישה קילומטרים צפונית-מערבית לאי מלטה. אורכו ממזרח למערב הוא 14 ק"מ ורוחבו מצפון לדרום מגיע ל-7.25 ק"מ. נופו של האי גבעי וחקלאי יותר בהשוואה לזה של האי מלטה, ושלוש הגבעות המופיעות על דגלו ועל סמלו מייצגות עובדה זו. הנקודה הגבוהה ביותר באי מתנשאת לרום של 176 מטרים מעל פני הים. בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים. (29.9.2022) אופיו השונה של גוזו והזהות המקומית החזקה של תושביו, מעניקים לו מעמד ייחודי במדינה. התושבים מדברים ניב ייחודי של השפה המלטית, והאוכלוסייה נחשבת לשמרנית ביחס לזו המתגוררת באי השכן. תושבי מלטה מפגינים פעמים רבות יחס מתנשא כלפי תושבי גוזו, ומתייחסים אליהם לעיתים כאל פרימיטיבים. בין שני האיים מקשרים קו מעבורת נוסעים וכלי רכב וקו מעבורות מטען. בעבר קושרו שני האיים גם באמצעות שירות מסוקים, אך זה פסק ושירות מטוסים ימיים לנמל ולטה תפס את מקומו. הקמת גשר שיחבר בין שני האיים נדונה פעמים רבות, ובשנות ה-70 אף ננקטו צעדים מעשיים בעניין, אך הפרויקט נגנז בשל התנגדות תושבי גוזו. כנסיית המדונה של טא' פינו – כנסייה קתולית המוכרת כ"כנסייה לאומית" (National Shrine), והיא אתר צלינות פופולרי ואחת הכנסיות החשובות במדינה. קתדרלת עליית הבתולה – קתדרלה קתולית בוויקטוריה, העיר הראשית של גוזו. מרסלפורן (Marsalforn) – עיירת דיג על החוף הצפוני, שהנמל שלה מושך תיירי גלישה וצלילה. אוורה (Qawra) שבחוף המערבי של האי. "החלון התכול" (Azure Window) – נקרה שנוצרה מהתנפצות הגלים אח הסלע, הנתמכת בעמודים עצומים ובקורה עליונה. Maxine Anastasi, Nicholas C. Vella, Malta and Gozo, The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019-08-12, עמ' 552–568 אתר האינטרנט הרשמי של גוזו (באנגלית) אתר המשרד הממשלתי לענייני גוזו לשכת המסחר של גוזו הדיוקסיה של גוזו אתר אודות גוזו מפות גוזו, מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית This day last year: Malta’s Azure Window falls into the sea העיתון Irish Times מתאריך 4 באפריל 2019 רותם בר כהן, טיול באי גוזו, מלטה: בין מצוקים, כנסיות ופיצה עם תפוחי אדמה, באתר הארץ, 24 בינואר 2023 גוזו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, תש"ב, עמ' 128 Notizie storiche sull' etimologia dei nomi appropriati