laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צמד העמרנים

צמד העמרנים, האחים שלום וברק עמרני, היה צמד זמרים ישראלי. האחים שלום (1936–2023) וברק (1939–2022) עמרני נולדו בשכונת כרם התימנים בתל אביב. אמם, שושנה, הייתה מנהלת משק הבית של ראש עיריית תל אביב הראשון מאיר דיזנגוף, ואביהם, רחמים, היה בעל חנות תבלינים בשוק הכרמל הסמוך. משפחתם עלתה מתימן ב-1892 לארץ ישראל העות'מאנית, והתיישבה תחילה בכפר התימנים בשילוח. רחמים היה הילד הראשון שנולד במקווה ישראל. הסבא והסבתא נמנו על מייסדי כרם התימנים. לשניים נוספו בהמשך עוד חמישה אחים ואחיות. האחים למדו את שירי תימן בביתם. ברק למד בבית ספר "גאולה" בתל אביב ובהמשך למד בבית הספר המקצועי אורט בעיר. שירת בצה"ל בלהקת גייסות השריון ולאחר שהשתחרר הצטרף לצי הסוחר, וביקר בארצות רבות באפריקה ובמזרח הרחוק. שלום שירת כחשמלאי מטוסים בחיל האוויר והחל ללמוד נגינה בגיטרה אצל יוסף פלתה. השניים הקימו את "צמד הגיטרות", שפעל כשנתיים, ובשנת 1960 יצא תקליטם היחיד, "שתי גיטרות", שכלל את הלהיט "שובה אלי". לאחר שחרורו צירף שלום אליו את אחיו הצעיר, ברק, שסיים את עבודתו בצי הסוחר, לצמד "העמרנים". המנהל המוזיקלי של הצמד היה יוסף הדר, שבחר ועיבד את השירים בתקליט אריך הנגן הראשון, "העמרנים", שהופיע ב-1966. התקליט כלל גם שירי מסורת תימניים. שני האחים, שליוו את עצמם בגיטרות, הופיעו בכל רחבי הארץ והתפרסמו בשיריהם: אגדת הל"ה, ברח המלך, הרמטכ"ל התימני, אביגיל ועוד. הצמד השתתף בכמה מופעים של פסטיבל למנצח שיר מזמור. ברק הכיר את רעייתו, מריאטה, ילידת פילדלפיה, ב-1968, בעת שהופיע בניו יורק. השניים הגיעו לישראל ונישאו ב-1969. בשנת 1976 ביצעו השניים את שירו של אורי שבח, "פזמון האגודה", בפסטיבל הזמר המזרחי וזכו במקום השני בתחרות. בשנת 1978 נערך ערב הוקרה לצמד בשם "ערב של עמרנים" בהנחיית רבקה מיכאלי. התקליט השני של הצמד, "ערב של עמרנים", הופיע ב-1979. בתחרות הזמר העברי בשנת 1985 בערד השתתפו בשיר "עוד תוסס היין" של מוני אמריליו ועדנה פלג. בשנת 1988 הוציאו את תקליטם השני "רוח דרומית" שכלל שירים תימניים ישנים. התקליט הופיע כתקליטור ב-2007. ברק עמרני נפטר ב-3 בינואר 2022 בביתו בגבעת שמואל בגיל 82, לאחר הידרדרות במצבו עקב מחלת פרקינסון שבה לקה בגיל 61, והובא למנוחות בראש העין. הותיר אחריו אישה, מריאטה, 4 בנות ונכדים. בדיוק שנה לאחר מכן, ב-3 בינואר 2023, נפטר אחיו הגדול שלום עמרני בגיל 86, הותיר אחריו בת ונכדה. רוח דרומית, 1988, סדרת מבראשית, NMC, 2007 העמרנים, הד ארצי, 1966 צמד העמרנים, באתר שירונט צמד העמרנים, באתר MusicBrainz (באנגלית) צמד העמרנים, באתר Discogs (באנגלית) צמד העמרנים, באתר סטריאו ומונו צמד העמרנים, דף שער בספרייה הלאומית שובה אלי, בביצוע צמד העמרנים ויוסף פלטה, וידאו קליפ של השיר באתר יוטיוב (אורך: 2:02), 13 בינואר 2000 אברהם זיגמן, השיר המזרחי הראשון שנכנס למיינסטרים הישראלי, באתר ynet, 26 במרץ 2020 אלי אלון, מת ברק עמרני מ"צמד העמרנים", באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בינואר 2021 רחלי פלנט רוזן, ‏שנה לאחר אחיו: הזמר שלום עמרני הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 3 בינואר 2023 שירה נאות, פרידה מצמד "העמרנים" – האחים שהפיצו בעולם את המוזיקה התימנית, באתר הארץ, 9 בינואר 2023 מת ברק עמרני מצמד העמרנים, באתר www.news1.co.il
אהרון בר-עוז

אהרון בר-עוז (נולד ב-25 בדצמבר 1936) הוא איש חינוך ישראלי, כיהן כמנהל בית-הספר "אליאנס" בחיפה במשך עשרות שנים. בנוסף, מילא תפקידים בכירים במערכת החינוך, בהם נשיא מועצת ארגון המורים ויו"ר התאגדות המנהלים העל-יסודיים בישראל. בר-עוז, אז "ברזני", נולד במוסול שבעיראק בשנת 1936, למשפחת רבנים וראשי הקהילה. למד שש שנים בבית ספר אליאנס בעירו. ב-1951 עלה לישראל עם בני משפחתו במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. הם שוכנו במעברת טירת כרמל. כנער לא היה יכול ללמוד באופן מסודר ועסק בעבודות שונות כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בגיל 18 הצטרף לגרעין הנח"ל "יפתח" בקיבוץ נוה אור, ונבחר ליו"ר ועדת חברי הגרעין. הוא נשלח לקורס מדריכים ברמת אפעל והדריך בתנועת "הנוער העובד". את שירותו בצה"ל עשה בנח"ל המוצנח כסייר. במלחמת ששת הימים נפצע ברמת הגולן. אף על פי שלא זכה ללימודים פורמליים בבית ספר תיכון, סיים תואר ראשון במקרא והיסטוריה, תואר שני בחינוך בתחום הדרכת מורים ותוכניות לימודים, ותואר שלישי במינהל חינוכי. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"אוטונומיה של המנהל העל-יסודי". כמו-כן השתתף בהשתלמויות רבות; בין היתר במכון הרטמן ללימודי יהדות מתקדמים. בראשית דרכו כמורה, עבד בבית ספר יסודי ובתיכון קריית חיים. ב-1976 מונה למנהל בית הספר התיכון כי"ח אליאנס בחיפה, וכיהן בתפקיד זה עד 2002. כמנהל, הטביע חותמו בשיטת ניהול של "משק סגור". בתקופת כהונתו הגיע בית הספר להישגים בבחינות הבגרות, ומספר תלמידיו גדל ל-1,400. בעקבות הגידול בכמות התלמידים, בנתה חברת כי"ח בשנות השמונים 25 חדרי כיתות נוספים לבית הספר בקמפוס שלו ב"עמק השמש" בחיפה. בתקופת כהונתו, פותחו בבית הספר תוכניות לימוד חדשות, ונוצרו קשרים וחילופי משלחות עם מספר בתי ספר בחו"ל מברמן, פריז ובוסטון. לאחר סיום תפקידו, ב-2003, הירצה במכללת בית ברל, בקורסים של מנהלים ושל ארגון "צוות" (להכשרת קציני צה"ל בכירים לניהול בתי ספר). ב-2005 שימש כמנהל בית ספר להשתלמויות מורים. מונה על ידי שר החינוך יוסי שריד לחבר המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך, תפקיד בו תרם להתוויית "תוכנית הליבה" של בתי הספר בארץ. בר-עוז כיהן לאורך השנים במספר תפקידים התנדבותיים: הוא שימש כמזכיר ארגון המורים העל-יסודיים בחיפה והצפון; נבחר לנשיא מועצת ארגון המורים; שימש יו"ר התאגדות המנהלים העל-יסודיים בארץ ובתפקיד זה, בין היתר, ייצג את ישראל במספר כנסים בין-לאומיים בסין, קוריאה, בוסטון ובהלסינקי; היה ממארגני כנס ראשי המנהלים העל-יסודיים מרחבי העולם בירושלים בשנת 2000; היה פעיל ב"תנועה למען ישראל טובה" למען תלמידים במשך כ-16 שנים (כיו"ר ועדת החינוך). מלבד זה, היה חבר בוועדת תמיכות ומלגות של יו"ר הכנסת במשך 4 שנים. ב-1986 קיבל תעודות הוקרה מממשלת צרפת על תרומתו להפצת התרבות הצרפתית (Palmes Academiques) וב-1993, ממשרד החינוך, על ארגון השתלמויות מורים בבית ספרו. על התנדבותו ותרומתו לקידום מערכת החינוך הוענק לו בשנת 2006 אות "יקיר חיפה". בעשור השני של המאה ה-21 משמש בר-עוז יו"ר חבר הנאמנים של המכללה האקדמית "גורדון" בחיפה. כמו כן, הוא מרצה בהתנדבות בקורס של מתנדבים לקהילה באוניברסיטת חיפה. משמש ויו"ר ועדת החינוך של "התנועה למען ארץ ישראל טובה" ומכהן כנציג מדינת ישראל בפורום הבין-לאומי של מנהלים על-יסודיים. מלבד זה, מכהן כיו"ר הוועדה האקדמית לחקר יהדות מוסול, עיר הולדתו. בשנת 2000 יצא לאור ספרו "מקודשת", המתאר את חיי משפחתו בעיראק עד עלייתה לישראל. לאורך השנים כתב מספר מאמרים לכתבי עת מקצועיים בתחומי היהדות, החינוך והחברה. בר-עוז נשוי ואב לשלושה, וסב לתשעה. מתגורר בחיפה. הספר "מקודשת", באתר "סימניה"
ארנון פרלמן

ארנון פרלמן (נולד ב-16 במאי 1968) הוא איש יחסי ציבור, מגיש טלוויזיה ודירקטור ישראלי. לשעבר יועץ התקשורת של אריאל שרון (2003-2001) בכהונתו כראש ממשלת ישראל וחבר ב"פורום החווה", וכן סגן יו"ר "מעריב החזקות". פרלמן גדל בחולון, בנם של דן ובלהה פרלמן. בוגר תיכון קוגל בחולון. בתקופת כהונתו של רוני מילוא כראש עיריית תל אביב שימש פרלמן דובר העירייה. כמו כן שימש רכז הכתבים של עיתון "הארץ" ודובר מרכז השלטון המקומי. הוא ייסד את משרד יחסי הציבור "ארנון פרלמן ושות' בע"מ" ואת חברת "ארנון פרלמן אחזקות בע"מ". במהלך קמפיין בחירות 1999 שימש ראש צוות הדוברים של אהוד ברק. ביולי 2001 מונה ליועץ התקשורת של ראש ממשלת ישראל אריאל שרון. כמו כן, שימש ראש אגף התקשורת במשרד ראש הממשלה. הוא סיים את תפקידו כיועץ התקשורת של ראש הממשלה בדצמבר 2003, ולאחר מכן הקים את חברת הייעוץ האסטרטגי "פרלמן - ייעוץ אסטרטגי". בינואר 2004 הצטרף פרלמן לדירקטוריון "מעריב החזקות" כדירקטור מטעם ולדימיר גוסינסקי, שותפה של משפחת נמרודי לשליטה בחברה. ביוני באותה שנה מונה לסגן יו"ר "מעריב החזקות". באפריל 2006 מונה לדירקטור בחברת "נקסטקום". משנת 2010 עד 2013 הנחה בערוץ הכנסת את התוכנית "הצוללת", תוכנית שעוסקת בייעוץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים. כיהן ככקונסול הכללי של ישראל בשאנגחאי בין השנים 2013–2018. במאי 2013 התחתן עם בת זוגו השחקנית אליענה בקייר. לזוג ארבעה ילדים (מתוכם תאומים). שיווק פוליטי להמונים - סיכום הרצאה של ארנון פרלמן במרכז הבינתחומי הרצליה סמדר שילוני, צחוק וסדר, באתר ynet - כולל ביקורת על התוכנית "הצוללת" בהנחייתו דוח על מינוי דירקטור לחברת נקסטקום בע"מ, באתר מאיה ורד שרון-ריבלין, ‏רוני רימון-בני כהן רכשה 50% מחברת ייעוץ התקשורת ארנון פרלמן ושות', באתר גלובס, 12 בינואר 1999 ארנון פרלמן מונה היום ליועץ התקשורת של ראש הממשלה, באתר ערוץ 7, 16 ביולי 2001 ארנון פרלמן ושות' בע"מ, באתר רשות התאגידים ארנון פרלמן אחזקות בע"מ, באתר רשות התאגידים חן קוטס-בר, ממשיכים בלעדיו: אנשי שרון – איפה הם היום, באתר nrg‏, 5 בינואר 2008 ורד שרון-ריבלין, ‏ארנון פרלמן, שפרש מייעוץ לראש הממשלה, מקים חברת ייעוץ אסטרטגי, באתר גלובס, 7 בינואר 2004 שי שלו, ‏ארנון פרלמן צפוי לבקש שכר בעלות של 120 אלף ש' בחודש בתפקידו החדש כסגן יו"ר מעריב, באתר גלובס, 8 ביוני 2004 רותם שטרקמן, סגן יו"ר מעריב החזקות ארנון פרלמן יקבל שכר בגובה 58 אלף שקל בחודש, באתר הארץ, 29 ביוני 2004 סמדר שילוני, צחוק וסדר, באתר ynet, 11 בינואר 2011 nana10 סלבס/ צילום: בוצ'צ'ו, מחוברים: אליענה בקייר וארנון פרלמן התחתנו, באתר nana10‏, 26 במאי 2013 ליאור שלו, ‏למדתי לשחק עם הקלפים שיש לי, באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2020
אלכסנדר זצפין

אלכסנדר זָצֶפִּין (ברוסית: Александр Зацепин; ‏נולד ב-10 במרץ 1926) הוא מלחין סובייטי רוסי. בשנת 2003 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה. ידוע במיוחד כמחבר מוזיקה לסרטים, כולל רוב הסרטים של לאוניד גאידאי. אלכסנדר זצפין נולד בנובוסיבירסק, אביו היה רופא מנתח ואמו הייתה מורה. לאחר סיום בית הספר זצפין החל ללמוד במכון למהנדסי מסילות רכבת. במרץ 1945 הוא נפלט מהלימודים וגויס לצבא. בהיותו בצבא זצפין למד לנגן במספר כלי נגינה והתקבל ללהקה צבאית. לאחר שחרורו מהצבא למד בקונסרבטוריון באלמטי וסיים אותו בשנת 1956. כבר באותה שנה החל לכתוב מוזיקה לסרט שהוקרן בשנת 1958. לאחר מספר שנים זצפין עבר למוסקבה. הוא הגיע לבירה ללא קשרים, התקשה למצוא עבודה והחל לעבוד כנגן במסעדה. באותה תקופה לאוניד גאידאי חיפש מלחין לסרטו החדש מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק וקיבל המלצות לגבי זצפין. הניסיון היה מוצלח ושיתוף פעולה בין הבמאי לבין המלחין נמשך לאורך שנים. בשנת 1965 זצפין החל לכתוב מוזיקה למילים של לאוניד דרבניוב והם כתבו מעל ל-100 שירים עד לפטירת דרבניוב בשנת 1995. במחצית שנות ה-70 זצפין הכיר את אלה פוגצ'ובה וכתב עבורה מספר שירים, לאחר הסרט "אישה ששרה" היו ביניהם חילוקי דעות ושיתוף פעולה הופסק. בשנות ה-70 זצפין שהיה חובב רדיו הקים בביתו אולפן הקלטות עם ציוד מתקדם מאוד. באולפן זה הוא הקליט רבים משיריו שכתב בשנות ה-70. בשנת 1978 יצאה לאקרנים סרט חדש "31 ביוני" שכלל שירים של זצפין למילים של לאוניד דרבניוב ויורי אנטין. הסרט זכה להצלחה, אך לאחר ששחקן הראשי אלכסנדר גודונוב נמלט לארצות הברית הקרנתו בברית המועצות הופסקה. בשנת 1982 זצפין התחתן עם אזרחית צרפת ועזב את ברית המועצות. בתקופה זו נמתחה עליו ביקורת בעיתונות הסובייטית על מעשה זה. עם תחילת הפרסטרויקה בשנת 1986 זצפין, שהתגרש מאשתו, חזר לברית המועצות והמשיך לכתוב מוזיקה לסרטים ושירים. מאז הוא מתגורר לסירוגין ברוסיה ובצרפת. זצפין כתב מוזיקה לכ-300 שירים וכ-60 סרטים. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר זצפין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדר זצפין אלכסנדר זצפין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדר זצפין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדר זצפין, באתר Last.fm (באנגלית) אלכסנדר זצפין, באתר AllMusic (באנגלית) אלכסנדר זצפין, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדר זצפין, באתר Discogs (באנגלית) אתר על זצפין שירים של זצפין
שלושה אמיגוס

שלושה אמיגוס (באנגלית: !Three Amigos¡) הוא סרט קומדיה משנת 1986 בבימויו של ג'ון לנדיס שנכתב על ידי לורן מייקלס, סטיב מרטין ורנדי ניומן. העלילה מבוססת באופן רופף על "שבעת הסמוראים", סרטו של אקירה קורוסאווה משנת 1954, ועל האדפטציה של סרט זה למערבון "שבעת המופלאים". סטיב מרטין, צ'בי צ'ייס ומרטין שורט מככבים כשלושה כוכבי הקולנוע האילם, אשר תושבי כפר מקסיקני קטן טועים וסבורים כי הם גיבורים אמיתיים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. שלושה שחקני קולנוע אילם באים לכפר מקסיקני שהזמין אותם כדי לנצח את השודדים, לא מודעים שהשודדים אמיתיים ואין זו הופעה נוספת. התסריט נכתב על ידי מרטין, מייקלס ורנדי ניומן. כמו כן, ניומן חיבר עבור הסרט שלושה שירים מקוריים: "The Ballad of the Three Amigos",‏ "My Little Buttercup", ו-"Blue Shadows", בעוד מוזיקת הרקע לסרט הולחנה על ידי אלמר ברנשטיין. הסרט צולם בסימי ואלי, קליפורניה, היער הלאומי קורונדו שבאריזונה וניו מקסיקו, אולפני טוסון ובהוליווד. אלמר ברנשטיין הלחין את המוזיקה עבור הסרט, בעוד רנדי ניומן כתב את השירים. "Ballad of the Three Amigos" ."Main Title" ."Big Sneak" "My Little Buttercup" "Santo Poco" "Fiesta and Flamenco" "Guapo" "Return of the Amigos" "Blue Shadows on the Trail" "Singing Bush" "Amigos at the Mission" "Capture" "Guapo's Birthday" "Chase" "Amigos, Amigos, Amigos" "Farewell" "End Credits" רוב הביקורות שהסרט קיבל היו שליליות, והסרט קיבל ציון 44% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, על פי 34 ביקורות. "שלושה אמיגוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "שלושה אמיגוס", באתר נטפליקס "שלושה אמיגוס", באתר AllMovie (באנגלית) "שלושה אמיגוס", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "שלושה אמיגוס", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "שלושה אמיגוס", באתר Metacritic (באנגלית) "שלושה אמיגוס", באתר אידיבי "שלושה אמיגוס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שלושה אמיגוס, קדימון הסרט באתר יוטיוב מאיר שניצר, סרט - נזק מוח׳ - "שלושה אמיגוס". במאי: ג׳ון לנדיס; תסריט: סטיב מרטין, לורין מייקלס, רנדי ניומן, חדשות, 8 באפריל 1987 ¡Three Amigos! (1986) – Box office / business from the Internet Movie Database Three Amigos from Box Office Mojo "שלושה אמיגוס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "Three Amigos‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
ג'יברלטר כרוניקל

הג'יברלטר כרוניקל (אנגלית: Gibraltar Chronicle) הוא עיתון היוצא לאור בגיברלטר מאז שנת 1801. הוא הפך לעיתון יומי בשנת 1821. "ג'יברלטר כרוניקל" הוא העיתון היומי הוותיק ביותר בגיברלטר, והשני בוותיקותו בעולם מבין העיתונים בשפה האנגלית שנדפסו ללא הפסקה. משרדי המערכת נמצאים בבית ווטרגייט (Watergate House), ואילו עבודות הדפוס באזור התעשייה של הנמל החדש (New Harbours). הנסיבות שהביאו להיוולדו של הג'יברלטר כרוניקל, קשורים בקשר ישיר בחיל המצב של גיברלטר. רשימת אבדות וחדשות היו מוגבלות ועברו באיטיות במאה ה-18, וכאשר 5 רגימנטים מחיל המצב של גיברלטר נדרשו להפליג באופן מיידי למצרים ב-1801 (במהלך המערכה של בריטניה נגד נפוליאון), פורסמו החדשות שהגיעו בלוח מודעות בספריית חיל המצב בגיברלטר. זמן לא רב לאחר מכן, הוחלט שעל המידע להיות נגיש לציבור. עיתון ראשוני ובו ידיעות ממצרים שנתקבלו מאת אה"מ פלורה, נדפסו בספריית חיל המצב ב-4 במאי 1801 ונמכרו על ידי שני מוכרי ספרים וכלי כתיבה, ה. ות. קופר (H. and T. Cowper). המהדורה של ה-4 במאי הכילה 4 דפים, כאשר השלושה הראשונים כתובים באנגלית וצרפתית במקביל. בדף הרביעי הופיעה רשימה של הקצינים שנפלו מאז החלה הנחיתה במצרים ב-1801, וכן ידיעה על "החדשות הנהדרות" על ניצחונו של אדמירל נלסון בקרב קופנהגן. המהדורה השנייה נדפסה ב-8 במאי 1801, ומאז יצא העיתון באופן קבוע, מדי שבוע ביום שישי. הפעם הראשונה שהעיתון נדפס בשם "ג'יברלטר כרוניקל" הייתה ב-15 במאי 1801. העורך הראשון היה צרפתי בשם שארל בויסון (Charles Bouisson), שהתיישב בגיברלטר בשנת 1794. הגליונות של הג'יברלטר כרוניקל היו ממוספרים בספרות רומיות עד גיליון 160 (CLX) שנדפס ב-22 בספטמבר 1804. הג'יברלטר כרוניקל לא הודפס במשך 5 חודשים מאז הופעת גיליון זה, כתוצאה מהתפרצותה של מגפת הקדחת הצהובה, והפעם הבאה בה העיתון נדפס הייתה ב-23 במרץ 1804, ומאז השתמשו בספרות ערביות למספור הגליונות. מחירו של הג'יברלטר כרוניקל היה אז 1 וחצי ריאל, וקהל הקוראים שלו היה לרוב פקידים ועובדי ציבור. העיתון התפרסם בסקופ על קרב טרפלגר, באוקטובר 1805, כאשר קיבל את הידיעות על הניצחון הבריטי מספינת דייגים קטנה שפגשה בצי הבריטי העושה את דרכו חזרה. הידיעות התפרסמו בעיתון למעלה משבוע לפני שהם הגיעו לראש הממשלה הבריטי ויליאם פיט ולמלך ג'ורג' השלישי. העיתון יצא לאור בהתחלה הן באנגלית והן בצרפתית במקביל, אך לאחר מכן המשיך במהדורה באנגלית בלבד. יוצאת מן הכלל הייתה המהדורה שיצאה בזמן מלחמת הירושה הספרדית שנדפסה גם בצרפתית לטובת התושבים הצרפתים שגרו בגיברלטר ורצו לקבל מידע על המתרחש במולדתם. כיום הג'יברלטר כרוניקל הוא העיתון היומי היחיד בגיברלטר. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 עוד היה העיתון בבעלותה של קרן המורכבת ממספר קצינים בתפקיד מספריית חיל המצב. כיום, העיתון בבעלות קרן נאמנות עצמאית מקומית. ישנם רק 2 אוספים של הג'יברלטר כרוניקל שנשתמרו בשלמות או כמעט בשלמות הידועים, ושניהם נמצאים בגיברלטר. בספריית חיל המצב מוחזק אוסף שלם של כל הגליונות מאז 1801, ואוסף נוסף בו חסרים רק השנים הראשונות של העיתון, נמצא בארכיון של גיברלטר. מדיה וקבצים בנושא ג'יברלטר כרוניקל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יברלטר כרוניקל (באנגלית) "The Gibraltar Chronicle", באתר gibraltar.costasur.com (באנגלית). דיאנה סלומה, "'Some diverse observations on the Character and Style of the Early Gibraltar Chronicle", פורסם ב-Gibraltar Heritage Journal, גיליון 2 (1994), ISBN 0-9524808-0-8. ""Celebrating 200 years of news on the Rock", אתר הג'יברלטר כרוניקל (באנגלית).
עמרם (פירושונים)

האם התכוונתם ל... עמרם – אביו של משה רבנו אהרן עמרם – זמר ומשורר ישראלי הלנה עמרם – שדכנית ויועצת זוגיות ישראלית לירון עמרם – זמר ומוזיקאי ישראלי רב עמרם – אמורא בבלי בן הדור השני והשלישי רפי עמרם – איש חינוך ישראלי AIM-120 אמראם – טיל אוויר-אוויר אישים ששמם הפרטי הוא עמרם
אהרון ורגליס

אהרון וֶרגֶליס (ביידיש: אהרן װערגעליס (כתיב סובייטי אַרן ווערגעליס); ברוסית: Арон Алтерович Вергелис;‏ 1918, ליובר - 1999, מוסקבה) היה משורר, סופר ופובליציסט יידי ופעיל חברתי יהודי-סובייטי. היה עורכו הראשי של כתב העת "סאוועטיש היימלאנד" במשך כל שנות קיומו. עד יום מותו היה עורך הראשי של "די יידישע גאס" (הרחוב היהודי), שיצא לאור בין השנים 1992–1998. ורגליס הוא החל לפרסם ב-1935. הוא סיים לימודים במכון הפדגוגי של מוסקבה. בימי מלחמת העולם השנייה שירת בשורות הצבא האדום. אחרי המלחמה עזר בהקמת שידורי רדיו ביידיש מברית המועצות לחו"ל. בין השנים 1947–1949 היה עורך ראשי של אלמנך "היימלאנד". היה בין היוצרים בשפת יידיש היחידים שלא נעצרו בתקופתו של סטלין. בין שנות השישים והשמונים יצא לשליחויות במערב אירופה, צפון ודרום אמריקה, חיבר ספרי מסעות. כמו כן חיבר ביקורות על חיבוריהם של יוצרים ביידיש אחרים. אהרון ורגליס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית) אהרון ורגליס, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) אהרון ורגליס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אהרן ורגליס (1918-1999), דף שער בספרייה הלאומית אהרון ורגליס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אהרון ורגליס, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כיכר סל קלמן

כיכר סֵֵל קָלמָן (בהונגרית: Széll Kálmán tér) היא מרכז תחבורה מרכזי וסואן בבודה (חלקה המערבי של בודפשט, בירת הונגריה). בין 1951 ל-2011 נקראה כיכר מוסקבה (Moszkva tér), ושם זה נותר שגור בפי תושבי בודפשט. הכיכר, אתר ששימש באופן היסטורי לתחרויות ספורט תחת כיפת השמיים, נקראה ב-1929 על שם ראש ממשלת הונגריה קלמן סל. עוד לפני כן, ב-1925 הוקם במקום מבנה גדול שתוכנן על ידי האדריכל גיולה סנדי עבור המטה הראשי של הדואר. ב-1938 הוקמה בכיכר תחנה מרכזית והיא הפכה למרכז חשוב לתנועת חשמליות ולהחלפת קווים. בשנת 1945 התחוללו באזור קרבות בין כוחות הצבא האדום לכוחות צבא הונגריה והוורמאכט הנסוגים מערבה. בעת המרד ההונגרי בשנת 1956 ניסו כוחות סובייטים לכבוש את הכיכר ולהחזיק בה. בשנת 1972 הורחבה הכיכר ואורגנה מחדש. בין היתר נבנו בה סככות בטון מאסיביות הנקראות "פטריות" ונקבעה בה תחנה בקו הקו האדום של הרכבת התחתית של בודפשט. עם השנים הפך המקום למוזנח ושימש חסרי-בית, רוכלי סדקית ומחפשי עבודה בשכר יומי וכן בני נוער שהתגודדו במקום, בעיקר בשעות הלילה, יחד עם היותה מרכז תחבורתי הומה בשעות היום. אווירת בני הנוער בכיכר בשלהי שנות השמונים תועדה בסרט "Moszkva tér" (כיכר מוסקבה) משנת 2001‏. מאז 2011 נעשים ניסיונות לשקם את הכיכר מבחינה פיזית ולהפוך את האתר למסביר פנים יותר ומוקד אורבני מודרני, כשחלקו מוסב לפארק ולמרכז מפגש שבילי אופניים עם החשמליות והרכבת התחתית. מאמר על ההיסטוריה והתרבות סביב הכיכר (בהונגרית) מאמר מפורט על ההיסטוריה של הכיכר (בהונגרית) "כיכר מוסקבה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) תוכניות השיקום (בהונגרית)
לאראש

לאראש (בערבית: العرائش, אל-עראאִש, בצרפתית: Larache) היא עיר נמל חשובה בצפון מרוקו, השוכנת ליד נהר לוקוס ומשמשת כעיר הבירה המחוזית של מחוז לאראש במחוז טנג'יר-תטואן-אל-חוקיימה. בשנת 2014 התגוררו בה כ-125,008 איש (לפי מרשם האוכלוסין של המחוזות במרוקו). בצפון העיר לאראש המודרנית שוכנות הריסות העיר לכש (ליקסוס) (אנ'), עיר שהוקמה כנראה על ידי שבט ברברי במאה ה-12 לפני הספירה ושגשגה בעת העתיקה. העיר הייתה תחת השפעתה של קרתגו כאשר הגיעו אליה מתיישבים פיניקים במאה ה-7 לפנה"ס. בהמשך היא נהפכה להיות חלק מהפרובינקיה הרומאית מאוריטניה. מספר כותבים יוונים עתיקים מציינים את ליקסוס כמקום משכנם של גני ההספרידות המיתולוגיים. במשך תקופה ממושכת הייתה העיר בלתי מיושבת. ההתיישבות בה התחדשה משלב מסוים, אך בשנת 1471 האימפריה הפורטוגזית גירשה את התושבים המקומיים. בתקופת השושלת הסעדית הסולטאן מוחמד א-שייח החליט לבנות מחדש את העיר והקים לידה מבצר. בשנת 1610 ספרד כבשה את העיר, אך עשתה שימוש בנמל לצרכיה האימפריאליים מבלי לנהל את העיר עצמה. בשנת 1689 מולאי איסמעיל הטיל מצור על העיר והצליח להחזיר אותה לידיים מוסלמיות. בשנת 1765 צרפת שלחה משלחת צבאית בניסיון לכבוש את העיר, אך נכשלה. בעקבות מתקפות פיראטים מאזור ברבריה, העיר ספגה התקפות צבאיות מצד כוחות אירופאיים נוספים. ב-1912 הפכה לאראש לחלק ממרוקו הספרדית עד עצמאות מרוקו ב-1956. התהפוכות הצבאיות והמדיניות בתולדותיה של לאראש הותירו את השפעתן על המראה של העיר. יש בה מבנים בסגנון ספרדי וצרפתי ולצד זאת בסגנון מורי ואנדלוסי. הארכיטקטורה שניכרת בה ביותר היא הארכיטקטורה האנדלוסית. הייתה קהילה יהודית במקום. עדיין קיימים בה חורבת אחד מבתי הכנסת ושני בתי קברות יהודיים. מדיה וקבצים בנושא לאראש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לאראש לאראש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לאראש (מרוקו), דף שער בספרייה הלאומית
אוג'דה

אוג'דה (בערבית: وجدة, בברברית: ⵡⴻⵊⴷⴰ, בצרפתית: Oujda) היא עיר בצפון-מזרח מרוקו, ששוכנת צמוד לגבול עם אלג'יריה. העיר בעלת אוכלוסייה של כ-600 אלף תושבים נכון ל-2010, והיא המרכז של מטרופולין בת למעלה ממיליון תושבים. העיר היא מקום הולדתו של נשיא אלג'יריה לשעבר, עבד אל-עזיז בותפליקה. העיר הוקמה בשנת 994 על ידי זירי בן עטיה, שליט שבטי הזנאטה הברברים. הרחבות נוספות של העיר נעשו בשנת 1048. באמצע המאה ה-11 העיר זכתה לחשיבות אסטרטגית עקב מיקומה על הדרך המזרחית לעיר סיג'ילמסה. העיר נפגעה מהמלחמות הרבות בין השושלת המרינית לממלכות ממזרחה. הסולטאן המריני אבו יוסף יעקוב בנה מחדש את העיר ושיקם אותה. העיר הייתה הזירה לקרבות גם בין השושלות הסעדית והעלאווית של מרוקו לבין האימפריה העות'מאנית ממזרח. בשנת 1844 התרחש בקרבת העיר קרב איסלי בין צרפת למרוקו. בשנת 1912 העיר ביחד עם שאר מרוקו נכנסה תחת הפרוטקטורט הצרפתי עד שנת 1956. ערך מורחב – פרעות אוג'דה וג'ראדה באופן היסטורי, שכנה בעיר קהילה יהודית בת מספר אלפי תושבים. בשנת 1948 בעקבות הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל בכ"ט בנובמבר, גורמים בתנועה הלאומית המרוקאית, נושאי דגלה של הליגה הערבית, הסיתו נגד היהודים. בפרעות שפרצו לאחר מכן נרצחו 4 יהודים בעיר אוג'דה ועוד 38 יהודים בעיר ג'ראדה השכנה. מדיה וקבצים בנושא אוג'דה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אוג'דה אוג'דה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוג'דה (מרוקו), דף שער בספרייה הלאומית אוסף יהדות אוג'דה, מאוספי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
קרון

האם התכוונתם ל... קרון רכבת – אחד ממרכיבי הרכבת קרון כוח – קרון המכיל גנרטורים המספקים חשמל למערכות הרכבת שאינן קשורות להנעתה קרון בילום – קרון רכבת מאויש, הנגרר בסופה של רכבת משא קרון ניהוג – קרון רכבת ברכבות נוסעים מסוג מו-דו, הנמצא בקצה הרכבת וכולל מערכות שליטה ובקרה המאפשרות להפעיל את הרכבת כאשר הקטר המניע אותה נמצא בסופה ודוחף אותה קרון רחצה – עגלה לרחצה בים קרון (רכב) – סוג של עגלה עם 4 גלגלים קרון הכבל של סן פרנסיסקו – מערכת תחבורה ציבורית קרון אסטוני – המטבע האסטוני לפני קבלת היורו אישים בשם זה: אהרון קרון – איש חינוך דוד קרון – איש שירותי המודיעין ישראלי וממקימי קיבוץ כפר מנחם פטרישה קרון – היסטוריונית של האסלאם המוקדם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. ערכים עם שם דומה: מחלת קרוהן – מחלה של מערכת העיכול.
ניל בלומקאמפ

ניל בלומקאמפ (באפריקנס: Neill Blomkamp; ‏נולד ב-17 בספטמבר 1979) הוא במאי קולנוע, פרסומות, מפיק, אנימטור ותסריטאי דרום אפריקני-קנדי. בלומקאמפ ידוע בשל בימוי הלהיטים הקופתיים "מחוז 9" ו"אליסיום". בלומקאמפ נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה. בגיל 16 הוא פגש בשרלטו קופליי שלמד בבית הספר יחד איתו. קופליי לימד את בלומקאמפ להשתמש במחשבים והלה פתח את כישוריו באנימציה ועיצוב תלת־ממדיים. בלומקאמפ סייע לקופליי ביצירת עבודות תלת־ממדיות לפרזנטציות של פרויקטים שונים. משפחתו של בלומקאמפ עברה לוונקובר, קנדה והוא נרשם לבית הספר לקולנוע של ונקובר. מחוז 9 (2009) - בימוי וכתיבה אליסיום (2013) - בימוי וכתיבה צ'אפי (2015) - בימוי וכתיבה שטני ‏(2021) - בימוי, כתיבה והפקה גראן טוריסמו (2023) - בימוי מדיה וקבצים בנושא ניל בלומקאמפ בוויקישיתוף ניל בלומקאמפ, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניל בלומקאמפ, ברשת החברתית אינסטגרם ניל בלומקאמפ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניל בלומקאמפ, באתר AllMovie (באנגלית) ניל בלומקאמפ, באתר Box Office Mojo (באנגלית) ניל בלומקאמפ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניל בלומקאמפ, באתר MusicBrainz (באנגלית) Q&A With 'District 9' Director Neill Blomkamp - New York Magazine ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.