laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מנקלה

מַנקָלָה היא משפחה של משחקי לוח בעלי ידיעה שלמה המשוחקים היום בעיקר באפריקה, מהמשחקים העתיקים ביותר שעדיין משוחקים בעולם. כלי המשחק הם לוח צר וארוך בעל גומות ומספר רב של חרוזים הנחים בתוך גומות אלו. בעולם המערבי ידועים בעיקר המשחקים קלהה ואווור. משחקים נוספים הם קנגקק, אוווסו, אוני טגלולקה, באו, סונגקה ויגיסורו. השם "מנקלה" נגזר מהמילה הערבית "נקל" (בערבית: نقل), שפירושה להעביר. המשחקים ידועים גם בשמות "זריעה" ו"ספור ולכוד". הראיה המוקדמת ביותר למשחק נמצאה בחפירה ארכאולוגית מצפון לעיר גדרה בישראל, שם נמצא לוח חרס בבית רומאי, המתוארך למאה ה-3. ראיות נוספות עם לוח חרס ומספר חלקי אבנים נתגלו במרוקו, אריתריאה ובאתיופיה. ארכאולוגים מתארכים פריטים אלה למאות השישית והשביעית. חלקי המשחק כוללים לוח שנבנה מחומרים שונים עם סדרת שקעים המסודרים בשורות, בדרך כלל בשתים או ארבע שורות. חלק מהמשחקים משוחקים בשקעים שנחפרו באדמה או סותתו באבן. לפעמים יש גם שקעים גדולים בצד של כל שחקן לשמירת הכדורים. תצורות הלוח שונה ממשחק למשחק ויש משחקים עם כמה תצורות לוח. ה"זרעים" יכולים להיות זרעים, קטניות, אבנים, גולות או כל דבר שנוח להעביר משקע לשקע. משחקי מנקלה חולקים תהליך משחק דומה. השחקנים מתחילים בפיזור מספר מסוים (לרוב ארבעה או שישה) של "זרעים" בכל השקעים בלוח. השחקנים יכולים לספור את הזרעים כדי לתכנן את מהלכם. כל שחקן בתורו אוסף את הזרעים מאחד השקעים ומעביר אותם לאחד הבורות הבאים ברצף. למרות שכללי המשחק שונים מאוד ממשחק למשחק, כללים אלה משותפים לכל המשחקים. במשחקים עם שתי שורות, בדרך כלל כל שחקן שולט על צד אחד ומנסה לבצע מהלכים לצד השני. במשחקים עם ארבע שורות, כל שחקן שולט בשורה פנימית ובשורה חיצונית והזרעים יישארו בשורות אלו אלא אם השחקן השני לכד אותם. השחקנים בוחרים בתחילת תורם את השקע שממנו הזרעים יילקחו לזריעה. בחלק מהמשחקים השחקנים יכולים לבחור רק שקעים בצד שלהם עם מספר מינימום של זרעים. הזרעים נזרעים אחד-אחרי-השני בשקעים הבאים. בחלק מהמשחקים כל החלקים נלקחים מהשקע האחרון שנזרע בתור. בחלק מהמשחקים יש שקע שסיום בו מזכה בתור נוסף. כתלות בשקע האחרון שנזרע, שחקן יכול "ללכוד" את הזרעים בשקע. בדרך כלל, השחקן נדרש לגמור את הזריעה בשקע עם מספר מסוים של זרעים, סיום עם זרעים בתצורה מסוימת לאורך הלוח, או סיום בשקע ריק סמוך לשקע של השחקן המתחרה המכיל אחד או יותר זרעים. עוד דרך נפוצה ללכידה היא ללכוד את השקעים שהגיעו למספר זרעים מסוים. יש גם כמה משחקים שאפשר ללכוד בהם גם שקעים ובסיום המשחק הזרעים בשקעים אלו נלכדים על ידי לוכד השקע. המטרה במשחקי מנקלה היא ללכוד יותר זרעים מהמתחרה. לפעמים השחקן מנסה להשאיר את המתחרה בלי אפשרות למהלך חוקי או לגרום למתחרה לרוקן את השורה שלו. תכנון מראש של המהלכים הבאים וציפיית תגובת היריב הוא חיוני לניצחון במשחק. מדיה וקבצים בנושא מנקלה בוויקישיתוף עולם מנקלה - ויקי על משחקי מנקלה איך לשחק מנקלה, באתר The Spruce אביגיל קדם, ההיסטוריה לא חוזרת: אתר ארכאולוגי נדיר ייקבר מתחת לבניינים, באתר מיינט רחובות, 10 באוגוסט 2018
שטחי בסיס ריבוניים

שטחי בסיס ריבוניים (אנגלית: Sovereign Base Areas) הם בסיסים צבאיים השוכנים בטריטוריה שבה הריבון הוא הממלכה המאוחדת, אך הם נפרדים מהאיים הבריטיים. שטחים אלה הם שריד של השלטון הקולוניאלי הבריטי שהתקיים באזורים רחבים סביב שטחי הבסיס הריבוניים. שני שטחי הבסיס הריבוניים הנוכחיים הם אקרוטירי ודקליה, השוכנים בצמוד לרפובליקת קפריסין, בדרום האי קפריסין, שבעבר היה כולו תחת שלטון הממלכה המאוחדת. עם מתן עצמאות לקפריסין, בשנת 1960, נותרו שטחים אלה בשליטת הממלכה המאוחדת. הכוחות הבריטיים בקפריסין מוצבים באקרוטירי ודקליה על מנת לתפעל בסיסים אלה ולהגן עליהם, ויש בהם תחנת האזנה בריטית וכן הנציגות השלמה היחידה של חיל האוויר המלכותי בים התיכון, בבסיס אקרוטירי. בנוסף לכוחות שבאקרוטירי ודקליה תורמת הממלכה המאוחדת לכוח הפועל בקפריסין מטעם האומות המאוחדות. בסך הכל מוצבים בקפריסין כ-3,500 אנשי צבא בריטים. החוקים האזרחיים נאכפים על ידי הרשויות הבריטיות האזרחיות, והם בעלי תוקף גבוה יותר בהשוואה לאלו של קפריסין. קפריסאים רבים עובדים בשטחי הבסיס הריבוניים, בעיקר עבור הרשויות הבריטיות, כחוואים או עבור בעלי עסקים מקומיים. רק קפריסאים בעלי קשר למקום מורשים להתגורר בו, כגון אלו המתגוררים בכפר אקרוטירי או בשולי הכפרים הסמוכים לבסיסים. הכפרים קסילוטימבו (אנ') ואורמידיה (אנ'), תחנת הכוח דקליה וישוב הפליטים שבבעלותה הם מובלעות קפריסאיות המוקפות על ידי שטח הבסיס הריבוני דקליה. שטחי הבסיס הריבוניים הם טריטוריה שמעבר לים, אך במקום לפעול תחת מושל, בדומה לשאר הטריטוריות, יש להם מנהל שממונה על ידי המלך צ'ארלס השלישי, והם נמצאים תחת סמכות משרד ההגנה הבריטי ולא תחת סמכות משרד החוץ הבריטי. מנהל השטחים הוא גם מפקד הכוחות הבריטיים בקפריסין. לשטחי הבסיס הריבוניים יש תחילית אות קריאה, ZC4, הנפרדת לחלוטין מזו של קפריסין, המשתמשת בדרך כלל ב-5B. שטחי הבסיס הריבוניים משתרעים על פני 98 מיילים רבועים, מתוכם 47.5 של אקרוטירי ו-50.5 של דקליה. אולם, ממשלת בריטניה לא מחזיקה בבעלותה את כל השטח. משרד ההגנה מחזיק בבעלותו חמישית מהשטח, 60% מהשטח נמצאים בבעלות פרטית ומשמשים למטרות חקלאיות, ו-20% הנותרים הם אדמות כתר הכוללות יערות, דרכים, נהרות והאגם המלוח אקרוטירי. בשטחי הבסיס הריבוניים פועלים גם אנשי מכס, המשתייכים לזרוע עצמאית למחצה של המכס הבריטי. לאנשי המכס יש תחומי אחריות נרחבים, והם אחראים על הטיפול הגירה, ייבוא, ייצוא, מסים, לידות, נישואים, גירושים ומיתות. כמו כן, בשטחי הבסיס הריבוניים פועל כוח משטרה אזרחי. הכוח הוקם באוגוסט 1960, והוא אחראי על כל תושבי השטחים, כולל אנשי הצבא. אולם, במקרה ומבוצעת עבירה בעלת אופי צבאי על ידי אחד מהחיילים המוצבים במקום, הסמכות נתונה ליחידת המשטרה הקפריסאית המשותפת, שהיא יחידה צבאית המורכבת מנציגי המשטרה הצבאית המלכותית ומשטרת חיל האוויר המלכותי. הכוח המשטרתי אחראי גם על ניהול בית הסוהר דקליה. בעבר היו שלושה שטחי בסיס ריבוניים במדינת אירלנד החופשית, שבעבר הייתה חלק מהממלכה המאוחדת. כיום שוכנים שלושת הנמלים הללו באירלנד. לאחר קבלת העצמאות האירית ב-1922 שמרה הממלכה המאוחדת ברשותה את נמלי המים העמוקים ליד ברהייבן, קווינסטאון ולוך סווילי, לפי תנאי האמנה האנגלו-אירית מ-1921. הנמלים נותרו בשליטה בריטית עד החתימה על הסכם הסחר החופשי בין אנגליה לאירלנד ב-1938, שלאחריה הועברו לריבונות אירית. מנהלת שטחי הבסיס הריבוניים באתר משרד ההגנה הבריטי
לואי ברייל

לואי ברייל (בצרפתית: Louis Braille;‏ 4 בינואר 1809 – 6 בינואר 1852) היה מחנך צרפתי וממציא כתב ברייל, שיטת כתיבה וקריאה המיועדת לבעלי לקות ראייה. לואי ברייל נולד בכפר קטן ליד פריז, צרפת. בגיל 3 התעוור לואי, לאחר ששיחק במרצע של אביו הבורסקאי (מעבד עורות). אף על פי שאיבד את ראייתו, הוא למד במשך שנתיים בבית הספר שבכפרו יחד עם חבריו הרואים, עד שהגיע למסקנה שלא יוכל להתקדם יותר מבלי שילמד לכתוב ולקרוא. בגיל 12, הוא נשלח לבית-ספר לילדים עיוורים בפריז. בית-הספר לעיוורים בפריז הוקם ב-1784 על ידי ולנטין האווי (Valentin Haüy). האווי גילה, שעיוורים יכולים לזהות טקסט שנכתב באותיות מובלטות, והצליח ללמד ילדים עיוורים לקרוא בדרך זו. בנוסף למדו הילדים בבית-הספר מיומנויות בסיסיות שיעזרו להם להתפרנס. גם ברייל למד לקרוא בדרך זו, אלא שהוא נתקל בכמה בעיות. ראשית, האותיות היו מאוד גדולות ולכן הספרים היו גדולים ומגושמים. שנית, הספרים שהודפסו על ידי לחיצה של תיל נחושת לתוך צד אחד של הדף באמצעות מכבש דפוס, היו יקרים, ובית-הספר החזיק רק ארבעה עשר ספרים כאלה. בנוסף לכך, הקריאה בספרים הייתה מסורבלת, מכיוון שהשיטה שבה הדפיסו את הספרים יצרה קושי להפריד בין האותיות, וגם מפני שהקריאה הייתה כל כך איטית, שעד שברייל הגיע לסוף משפט הוא כבר שכח את תחילתו. למרות כל הקשיים, ברייל קרא את כל ארבעה עשר הספרים שעמדו לרשותו. ברייל ניסה להמציא שיטה פשוטה יותר שתאפשר לאנשים עיוורים לקרוא ספרים במהירות, אך ללא הצלחה. התפנית הגיעה, ב-1821, כשבבית הספר הופיע חייל בשם שארל ברבייה (Charles Barbier), וסיפר על שיטה שהמציא בשם "כתיבת לילה". השיטה, אפשרה להעביר פקודות בין חיילים בתוך תעלה, ללא צורך לדבר ולחשוף את מיקומם, על ידי שימוש במטריצות של שתים-עשרה נקודות מובלטות. השיטה אמנם הייתה מסובכת ונדחתה על ידי הצבא, אך ברייל ששמע על השיטה הבין מיד את הפוטנציאל של שימוש בנקודות מובלטות, ופיתח שיטה פשוטה יותר המבוססת על מטריצות של שש נקודות. כתב ברייל במקור היה חסר סימון עבור האות W. ברייל נפטר בשנת 1852, בהיותו בן 43, כתוצאה ממחלת השחפת. כתב ברייל התקבל כתקן שנתיים לאחר מותו של לואי. ממשלת צרפת הכירה בו באופן רשמי כשפה רשמית של העיוורים. ברייל כונה "גוטנברג של העיוורים". לאחר מותו, הפך ביתו למוזיאון. במלאת 100 שנים למותו הועבר הקבר שלו לפנתיאון, מקום קבורתם של גדולי האומה. האסטרואיד 9969 Braille (אנ') שהתגלה במאי 1992 על ידי אלינור הלין וקנת' לורנס נקרא על שמו. השם ניתן במסגרת תחרות של האגודה הפלנטרית לנתינת שם לאסטרואיד. ב-2020 עלתה ההצגה "נקודות של אור", על חייו של לואי ברייל בתיאטרון השעה הישראלי ביצירתם של דפנה אנגל מחרז, רענן ניסים פררה ומשה בן שושן. ג'ן בראינט, שש נקודות: ספורו של לואי בריל, תל אביב: צלטנר, 2017. תרגום: יהודה אטלס סיפורו של לואי ברייל חייו של לואי ברייל כיצד נוצר כתב ברייל הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתו ה-107 של ברייל, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית) יום הולדתו ה-107 של ברייל צוין על ידי גוגל בשרבוט גוגל מיוחד, 4 בינואר 2006 לואי ברייל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לואי ברייל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אודות לואי ברייל, קישור ישיר למאמר (9969) Braille In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_7775. ISBN 978-3-540-29925-7.
רובר החזק

רובר החזק (820 – 2 ביולי 866) היה אביהם של אודו, מלך צרפת ושל רובר הראשון, מלך צרפת וסבא רבא של איג קאפה, מלך צרפת, מייסד השושלת הקאפטינגית. רובר החזק היה בן למשפחת אצילים שעברה מפרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית בתקופתם של לודוויג הגרמני ושל שארל הקירח. ב-853, אחרי הפלישות הראשונות של הנורמנים לעמק הלואר ולאורך הסן, רובר החזק התמנה על ידי שארל הקירח למיסוס דומיניקוס (כלומר למפקח מנהלי בעל סמכויות שיפוטיות) בפרובינציות של מיין, אנז'ו וטורן במטרה לחזק את האזור נגד הנורמנים. ב-10 בפברואר 856 שארל הקירח השיא את בנו לואי לאחת מבנותיו של אריספו, דוכס ברטאן שהעניק ללואי, שהיה בן עשר שנים בלבד, את דוכסות לה מאן ואת העיר לה מאן כבירתו. צעדים אלה קיצצו בסמכויותיו של רובר החזק וגרמו למורת רוח בקרב אנשי האצולה של ברטאן. בנובמבר 857 נרצח אריספו, דוכס ברטאן וב-858 רובר החזק וסאלומון מברטאן מרדו בשארל הקירח וקראו ללודוויג הגרמני לפלוש לפרנקיה המערבית. בספטמבר של אותה שנה לודוויג הגרמני הגיע לאורליאן, פגש את מנהיגי המורדים וגירש את לואי מלה מאן. שארל הקירח נאלץ לפצות את רובר החזק על אובדן נחלותיו בעמק הלואר והעניק לו את רוזנות אוטן, את רוזנות נוור ואת רוזנות בורגונדיה. ב-861 שארל הקירח חתם על הסכם שלום עם רובר החזק ומינה אותו לרוזן אנז'ו. ב-862 הוא מינה אותו למרקיז נויסטריה. בתפקידיו אלה רובר החזק הגן בהצלחה על החוף הצפוני של פרנקיה המערבית נגד פלישת הנורמנים. ב-866 רובר החזק נהרג בקרב בריסאת (כיום במחוז מיין-א-לואר שבחבל פיי דה לה לואר) כאשר יצא להגנת פרנקיה המערבית נגד הנורמנים והברטונים. בפברואר 888 בנו אודו, שהיה רוזן פריז, הוכתר למלך צרפת. ב-29 ביוני 922 בנו רובר הוכתר למלך צרפת על ידי האצולה שמרדה במלך שארל התם. ב-3 ביולי 987 נינו של רובר החזק, איג קאפה, נבחר על ידי האצולה למלך צרפת והיה ראשון למלכי השושלת הקאפטינגית. רובר התחתן עם אדלייד מטור, בתם של איג מטור ואווה, ממנה היו לו שני בנים: אודו, מלך צרפת (860–898) רובר הראשון, מלך צרפת (866–923) מדיה וקבצים בנושא רובר החזק בוויקישיתוף רובר החזק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טאהר אל-חוסייני

מוחמד טאהר מוסטפא אל-חוסייני (בערבית: محمد طاهر مصطفى طاهر الحسيني, תעתיק מדויק: מחמד טאהר מצטפא טאהר אלחסיני, 1842 – 1908), שנודע בכינויו טאהר אפנדי, היה המופתי של ירושלים לאורך שנים ארוכות בשלהי התקופה העות'מאנית. טאהר אל-חוסייני נולד בירושלים, בן למשפחת חוסייני המכובדת שבאותה תקופה החלה לצבור מעמד ורכוש תחת השלטון העות'מאני. הוא היה הטאהר השני בענף ה"טאהרי" של משפחת אל-חוסייני: בנו של מוסטפא, נכדו של חוסיין ונינו של טאהר הראשון. טאהר אל-חוסייני מונה בידי השלטון העות'מאני לתפקיד המופתי של ירושלים בשנת 1869. כמו כן היה הקאדי של בית הדין השרעי. לאורך שנות כהונתו נאבק בעלייה ובהתיישבות היהודית בארץ ישראל, והפעיל את השפעתו על השלטונות העות'מאניים בדרישה לגרש את המתיישבים היהודיים המנסים לרכוש אדמות או לפחות להציק להם. ב-1897 הועמד בראש ועדת נכבדים ערביים שבחנה בקשות למכירת אדמות ליהודים, ובפועל עצר מכירת קרקעות בסביבת ירושלים לידיים יהודיות למשך שנים אחדות. עם זאת, הוא נזכר ברשימה שנערכה בתנועה הציונית ב-5 בינואר 1937, הכוללת עשרות נכבדים ערבים שמכרו קרקעות ליהודים. אל-חוסייני מילא את תפקיד המופתי עד מותו ב-1908. לטאהר היו שתי נשים: מחבובה ילדה לו שבע בנות ובן אחד, כאמל; זיינב ילדה לו שני בנים, פח'רי ואמין. כאמל אל-חוסייני ירש את התפקיד עם מות אביו והחזיק בו עד מותו שלו ב-1921, אז עבר התפקיד לידי אחיו למחצה אמין אל-חוסייני. אישים פלסטיניים: Al-Hussaini, Mohammed Tahir באתר PASSIA (באנגלית) אילן פפה, אצולת הארץ, אילנות יחס, עמ' 376. על פי אילן פפה, אצולת הארץ, אילנות יחס, עמ' 376: "מופתי 1869"; על פי צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 8: מונה לאחר פטירתו של אביו, המופתי מוסטפא אבן טאהר אל-חוסייני, ב-1893/4‏ (שנת 1311 להיג'רה). תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 226. צבי אל-פלג, המופתי הגדול, עמ' 8. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה פיזאני (מונטניאנה)

וילה פיזאני (איטלקית: Villa Pisani) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, ליד מונטניאנה (Motagnana). וילה פיזאני הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". לבניין שתי חזיתות מרשימות. חזית הבניין הקדמית פונה אל הדרך ואל העירה מונטניאנה, ואילו חזיתו האחורית פונה אל הגנים והאחוזה. משפחת פיזאני הייתה בעלת טחנות שהופעלו על ידי ממי בנחל המקומי. לבניין שלוש קומות אך שתי הקומות התחתונות הן העיקריות (piano nobile), ולהן חלונות מלבניים גדולים. מתחת לגג קומה נוספת שלה חלונות נמוכים. מרכז החזית בשני צידי הבניין, מעוצב כלוג'יה שבה ארבעה עמודים - מערך העמודים התחתונים הוא בסדר דורי ואילו העליון בסדר יוני. עמודים אלה תומכים בגמלון. בגמלון שבחזית הבניין נראה סמל המשפחה בין שתי דמויות נשיות מכונפות. מתחתיהן, מעל העמודים, כתובת רבתי המנציחה את פרנצ'סקו פיזאני, אבי המשפחה שהקים את הבניין. האפריז הדורי שמעל העמודים התחתונים מקיף את ראש הקומה התחתונה סביב. המרווחים שבין העמודים בחזית הבניין, בשתי הקומות, סגורים בבנייה, בעוד שבחזית האחורית הם פתוחים, ויוצרים מבואה של ממש בקומה התחתונה, ומרפסת מרווחת בעליונה. האולם המרכזי (salone) של הקומה העיקרית מעוצב באופן שבו ארבעה עמודים חופשיים ושמונה חצאי עמודים אחוזים מחלקים אותו במערך יוצא דופן כדי לשאת את התקרה המקומרת. מערך זה גם יצר שמונה גומחות בצורת אפסיס בקירות האולם, שבהן הוצבו פסליו של הפסל אלסנדרו ויטוריה, המתארים את ארבע העונות. בתוכנית שפרסם פלאדיו בספרו מתוארים גם שני אגפים צדדיים לבניין בגובה של שתי קומות, שנועדו עבור מתקני המשק, אך אין עדות שתוכנית זו הוצאה אי-פעם אל הפועל. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 146. Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 112-117. מדיה וקבצים בנושא וילה פיזאני (מונטניאנה) בוויקישיתוף ספר שני, פרק 14, עמ' 72.
נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים

נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים (באנגלית: Pan-European corridors) הם עשרה עורקי תחבורה המקשרים בין צפון אירופה ומזרחה - למרכזה ודרומה. הרעיון הועלה בוועידה האירופית הראשונה לענייני תחבורה שהתכנסה בפראג ב-1991. לאחר עבודת מטה שבוצעה הוגדרו הנתיבים הרלוונטיים, במסגרת הוועידה האירופית השנייה לענייני תחבורה, שהתכנסה בכרתים בשנת 1994, כעורקים המרכזיים הדורשים פיתוח והרחבה, תוך השקעה ארוכת טווח שעתידה להיפרס עד שנת 2015. המטרה העיקרית הייתה לקשר את מערב אירופה וחבר המדינות לאזורי הבלקן מחד והמדינות הנורדיות, מאידך. הפיתוח כולל את כל התשתיות התחבורתיות האפשריות תוך שימת דגש על כבישים, מסילות ברזל ובמקביל הרחבת נמלי תעופה רלוונטיים. בוועידה השלישית לענייני תחבורה, שהתכנסה בשנת 1997 בהלסינקי, הורחב הפרויקט באופן משמעותי מבחינת ההשקעה הכספית. ההסכמה הכלל-אירופית על עשרת נתיבי התעבורה הושגה לאחר תום מעשי האיבה בבלקן, אשר ליוו את תהליך התפרקותה של יוגוסלביה. בשלב זה, הרחבת עשרת מסדרונות תחבורה אלו מובדלת מפרויקט נתיבי תעבורה חוצי אירופה, שיזם האיחוד האירופי ומתייחס להקמה והרחבה של נתיבי תעבורה בכל חלקי היבשת, אם כי ייתכן שהפרויקטים ישולבו בשל מקורות המימון הזהים. העבודות החלו בראשית המאה ה-21 וצברו תאוצה מ-2004 עת צורפו 10 מדינות נוספות לאיחוד האירופי, עניין שהגביר את הצורך בתשתית תחבורתית המותאמת לעליה בהיקפי במסחר, התעסוקה והתיירות. במסגרת זו הוקם פורום לשיתוף פעולה תחבורתי עם מדינות הים התיכון שאינן חברות באיחוד האירופי, כדי לבחון חלופות להרחבת הפרויקט ובכלל זה לטורקיה והמזרח התיכון. מפות מפורטות של הנתיבים השונים
וילה פיזאני

האם התכוונתם ל... וילה פיזאני (סטרה) – וילה בסגנון הבארוק וילה פיזאני (באניולו די לוניגו) – וילה שתוכננה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו וילה פיזאני (מונטניאנה) – וילה נוספת שתוכננה על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו
נציבי הכנסייה

נציבי הכנסייה (אנגלית: Church Commissioners) הוא הגוף המנהל את הנכסים ההיסטוריים של הכנסייה האנגליקנית. גוף זה הוקם ב-1948 משילוב של קרן הנדיבות של המלכה אן, שהוקמה ב-1704 על מנת לסייע לכמרים עניים, והנציבים הרוחניים שמונו לראשונה ב-1836. ועדת החובות והתגמולים הרוחניים שקדמה לגוף זה פעלה בתקופת שלטונו הקצרה הראשונה של סר רוברט פיל ב-1835; היא חילקה מחדש את הנכסים בין הדיוקסיות השונות ושינתה את גבולותיהן, ובשנה שלאחר מכן הוקמה הוועדה הרוחנית. הנציבים מפקחים גם על ארגון מחדש של קהילות, והסכמתם נחוצה לצורך הקמת או ביטול כהונה דתית, איחוד, הקמה או פירוק של משרה בשכר בכנסייה או בקהילות, וסגירת בנייני כנסיות או בתי קברות שקודשו. נציבי הכנסייה הנוכחיים הם: הארכיבישוף מקנטרברי והארכיבישוף מיורק שלושת נציבי הנכסים של הכנסייה, המייצגים את נציבי הכנסייה בסינוד הכללי 11 אנשים הנבחרים מהסינוד הכללי: ארבעה בישופים, שלושה כמרים וארבעה נציגי ציבור שאינם כמרים שני כמרים בכירים תשעה אנשים הממונים על ידי הכתר והארכיבישופים שישה חברים אקס אופיציו (מתוקף תפקידם): ראש הממשלה, הלורד נשיא המועצה, מזכיר הפנים, מזכיר המדינה לענייני תרבות, תקשורת וספורט, יושב ראש בית הנבחרים והלורד יושב הראש. בשלהי 2008 הוערך שווי הנכסים של הנציבים בכ-4.4 מיליארד לירות שטרלינג. עיקר ההכנסות משמשות לתשלום פנסיות לאנשי כמורה שיצאו לגמלאות. נציבי הכנסייה באתר הכנסייה האנגליקנית נציבי הכנסייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ניהול נכסים באתר הכנסייה האנגליקנית
הרמוניה טונאלית פונקציונלית

הרמוניה טונאלית פונקציונלית היא אוסף של חוקי ההרמוניה שהתייצבו בסביבות ראשית תקופת הבארוק ואותם כתב והנחיל לדורות המלחין והחוקר ז'אן-פיליפ ראמו. חוקים אלו התבהרו בתקופת הברוק, בייחוד ביצירותיו הכוראליות של באך. כיום נלמדים החוקים בישראל תחת השם "הרמוניה מסורתית" במגמות המוזיקה התיכוניות, ושליטה בנושא היא חובה לבחינות הכניסה לבתי הספר למוזיקה באוניברסיטאות . ההרמוניה הפונקציונלית מתבססת על סולם מינורי או סולם מז'ורי לסוגם. הפונקציונליות בהרמוניה בבסיסה בנויה על-פי עקרון של היררכיה ברורה בין דרגות הסולם ה"יציבות" (דרגות 1,3,5) ל"לא יציבות" כאשר לכל דרגה "שאיפה" אחרת ליציבות. לדוגמה: דרגה 7 (סי בסולם דו מז'ור) נחשבת בעלת זיקה מאוד חזקה לדרגה 1 (דו) וברוב המקרים נדרשת לעשות תנועת חצי טון למעלה לפתרון. מן החוקים האלה נגזרים חוקי ההרמוניה. חוקי ההרמוניה הפונקציונלית הם חוקים לאקורדים בעלי שניים או שלושה מרווחי טרצות שונות או אחידות (אקורד מז'ור, מינורי, מוגדל, מוקטן, ספטאקורד ואקורד חסר) הבנויים בדרך כלל בכתיבה לארבעה קולות - סופרן, אלט, טנור, ובס. בהרמוניה הפונקציונלית ישנה חלוקה ברורה של האקורדים הבנויים על כל דרגות הסולם בהיפוכם השורשי (ראו היפוכי אקורדים) ל-3 פונקציות היררכיות מרכזיות: טוניקה - יציבות. דומיננטה - חוסר יציבות (משיכה רק לטוניקה או לדרגה יותר דומיננטית מזאת הנתונה). סובדומיננטה - פיתוח (מוביל לדומיננטה או טוניקה). סדר האקורדים נקבע על ידי הפונקציונליות שלהן בתהליך יצירת המתח וההרפיה. חלוקת הפונקציונליות האפשריות (כל פונקציה מרכזית ניתן להחליף בפונקציה אחרת חלשה יותר או חזקה יותר בהתאם לתרחיש): דרגה 3 <- דרגה 1 (טוניקה מרכזית) -> דרגה 6 דרגה 3 <-דרגה 5 (דומיננטה מרכזית) -> דרגה 7 דרגה 2 <-דרגה 4 (סובדומיננטה מרכזית)-> דרגה 6 מהלכים הרמוניים בסיסיים ינועו לרוב על ציר "יציבות -> (הכנה למתח ->) מתח -> יציבות. אם נסתכל על ציר זה בעזרת הדרגות, יראה מהלך זה כך: I − > I V − > V − > I {\displaystyle I->IV->V->I} מהלך נוסף הוא מהלך ה"שתיים-חמש-אחת" השכיח מאוד בג'אז. המהלך כשמו כן הוא: דרגה 2 -> דרגה 5 -> דרגה 1 (סובדומיננט -> דומיננט -> טוניקה): I I − > V − > I {\displaystyle II->V->I} לאקורד בעל שלושה צלילים ישנם שלושה היפוכים, וכך הלאה. להיפוכים תפקיד חשוב בהרמוניה הפונקציונלית, הואיל והקול הנמוך ביותר שעליו נבנה האקורד או היפוכו (הבס) נחשב למכתיב ההתקדמות ההרמונית. ההרמוניה המסורתית היא בעלת איסורים שמהם נבנים החוקים להולכת הקולות (בדרך כלל ארבעה קולות). הדרגות הראשיות יופיעו לפי הסדר: טוניקה, סוב דומיננטה, דומיננטה.(לטוניקה מותר לבוא בכל שלב, אך לסוב דומיננטה אסור לבוא אחרי הדומיננטה) אסור שאותה פונקציה תופיע בסוף תיבה ובראשית התיבה הבאה. אסורה תנועת בס של שתי (או יותר) קוורטות או קווינטות באותו כיוון. אסור שקול יעלה מעל או ירד מתחת לקול הקרוב לו. אוקטבות: אסור שיהיה מרווח של יותר מאוקטבה בין כל הקולות הקרובים למעט הבס והטנור (מותר עד 2 אוקטבות). קולות מקבילים: תנועה מקבילה של קווינטות ואוקטבות בין כל שני צלילים אסורה. אסורה גם הכפלת הטון המוביל הוי אומר - הכפלת הטרצה באקורד דומיננטי מדיה וקבצים בנושא הרמוניה טונאלית פונקציונלית בוויקישיתוף
אלתרמן (פירושונים)

אלתרמן (וגם בכתיב אלטרמן) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי, שפירושו בגרמנית (Alterman) הוא איש זקן (חכם) האם התכוונתם ל... בוריס אלתרמן – שחמטאי ישראלי בולט דן אלתרמן – טריאתלט ישראלי ואחיו של רן יצחק אלטרמן – מחנך עברי מרק אלטרמן – אתלט ישראלי נתן אלתרמן – מחשובי המשוררים העבריים במאה העשרים רחל מרכוס אלתרמן – אשתו של נתן אלתרמן ושחקנית תיאטרון ישראלית תיכונט ע"ש אלתרמן – בית ספר תיכון בתל אביב עידן אלתרמן – קומיקאי ושחקן ישראלי רחל אלתרמן – מתכננת ערים ומשפטנית ישראלית רן אלתרמן – טריאתלט ישראלי אלטמן אלטר אלתר
אלמנה שחורה (אלבום)

אלמנה שחורה הוא אלבום הביכורים של להקת המטאל הישראלית "אלמנה שחורה" שהוקמה ב-1991. האלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 1997, והוא מוגדר כאלבום ז'אנר גלאם מטאל ישראלי היחיד של הלהקה בכל שנות פעילותה. להקת האלמנה השחורה הופיעה עם שירי הדיסק ברחבי הארץ, בהרכב מלא של חברי הלהקה שניגנו בתקליט "אלמנה שחורה", עד לשנת 1998, בה פרשו מהלהקה אבי מועלם ואיציק עובדיה. הסינגל הראשון שיצא לרדיו טרם השקת הדיסק, השיר "תסתכלי לי בעיניים", לא נכלל באלבום. סינגלים נוספים שהופקו עבור הרדיו הם: "ג'ני", "דמעות", "הבושם הכחול", "חברים" וגרסת כיסוי ל"כל הכבוד" (קזבלן). השיר "דמעות" הופץ במספר מהדורות האלבום תחת השם "מושיט לך יד". בשנת 2010 הוציאה הלהקה את אלבומה הבא, "פנטום פיין". אסי חסון: זמר ראשי. אלי זולטא: גיטרות, קולות רקע, סולן ברצועות 5 ו-13. אבי מועלם: בס, פסנתר, קלידים, קולות רקע. איציק עובדיה: תופים, כלי הקשה, קולות רקע. יהורם גאון: שירה ברצועה 14. ארז נץ: מעבד, מפיק מוזיקלי. חברת הקלטות: Journey Records. עיבוד: אלמנה שחורה. "היצירה" - 1:48 "אלמנה שחורה" - 5:11 "דמעות" - 4:46 "בושם כחול" - 3:41 "ג'ני" - 3:35 "חברים" - 4:33 "אושר פנימי" - 3:47 "הכל נגמר" - 4:25 "אש אש" - 5:18 "כוס אומק ערס" - 7:18 "בייב" - 4:11 "רחוק" - 4:21 "גן עדן" - 2:20 "כל הכבוד" בשיתוף יהורם גאון - 3:09 דיסקוגרפיית האלבום - באתר מומה מילות שירי האלבום(הקישור אינו פעיל) - באתר MP3 MUSIC
לק ננה

לק ננה (בתאית: เล็ก นานา; ‏1924 - 1 באפריל 2010) היה איש עסקים ופוליטיקאי תאילנדי. ננה היה פעיל המפלגה הדמוקרטית וחבר הוועד הפועל של המפלגה. בשנת 1975 מונה לסגן שר החוץ וכיהן בתפקיד כשנה. לאחר מכן מונה לקונסול כבוד כללי בתאילנד של עיראק. בתפקיד זה החזיק עד 1981 ולאחריו המשיך לעסוק בייצוא סחורות מעיראק. בדצמבר 1982 נמצאה במשרדו פצצה חבלנית שהביאה למות אדם, פציעתם של עשרים נוספים וגרמה לדליקה גדולה. בין אפריל 1982 לאפריל 1986 כיהן כמזכיר המפלגה הדמוקרטית. שנים רבות היה חבר הפרלמנט. בשנת 1985 מונה ננה לשר המדע והטכנולוגיה. עסקיו הפרטיים הקיפו רכוש נדל"ני רב. ננה היה בעל בניינים רבים ברובע המסחרי של בנגקוק. חלק מהאדמות בבעלותו נתרמו על ידו, בין היתר לצורך הקמת פארק לאומי, בית חולים ולבניין מטה המפלגה הדמוקרטית. בשנות חייו האחרונות היה חבר הוועדה המייעצת העליונה במוסדות המפלגה. ננה, בן הדת המוסלמית, היה חבר הוועד האיסלאמי המרכזי בתאילנד. במותו הקצה מלך תאילנד אדמה לצורך קבורתו במסגד מקומי. ערך זה הוא קצרמר בנושא תאילנד ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמריקן סקולר

אמריקן סקולר (באנגלית: The American Scholar) הוא רבעון ספרותי אמריקאי. אמריקן סקולר מוצא לאור בידי אגודת פי בטא קפא (Phi Beta Kappa Society), החל מ-1933. כתב העת זכה בארבעה פרסי כתבי עת לאומיים National Magazine Awards מידי האגודה האמריקאית לעורכי כתבי עת American Society of Magazine Editors. בנושאי מסות ב-1999 ו-2003, פרס מצוינות כללי (בקטגוריית תפוצת קוראים מתחת ל-100,000) בשנת 2000 ועבור טורים קבועים בשנת 2006. בנוסף לכך זכה אמריקן סקולר בארבעה פרסי עיתונות עצמאית מידי Utne Reader. כתב העת נקרא על שם נאום שנשא ראלף וולדו אמרסון לפני אגודת פי בטא קפא בשנת 1837. אתר האינטרנט הרשמי של אמריקן סקולר אמריקן סקולר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "2003 National Magazine Awards". Information Please Database. Pearson Education. 2006 NATIONAL MAGAZINE AWARD WINNERS ANNOUNCED AT 40th ANNIVERSARY CELEBRATION
אובמה (פירושונים)

אובמה הוא שם משפחה אפריקני שמקורו בסוואהילי. אובמה הוא גם שם משפחה יפני (小浜), וכן שמם של מספר יישובים ואתרים ביפן. האם התכוונתם ל... ברק אובמה – הנשיא הארבעים וארבעה של ארצות הברית וחתן פרס נובל לשלום מישל אובמה – הגברת הראשונה של ארצות הברית, רעייתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה ברק אובמה האב – אביו של ברק אובמה אובמה־קייר – חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה הידוע בכינוי זה, שאובמה הוביל אובמה (יפן) – עיר ביפן הר אובמה – ההר הגבוה ביותר באנטיגואה וברבודה, קרוי על שמו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה אפטוסטיכוס ברקאובמהי – עכביש הקרוי על שמו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה