laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדי לאנג

אדי לאנג (Eddie Lang; ‏ 25 באוקטובר 1902 - 26 במרץ 1933), שכונה "אבי גיטרת הג'אז", היה נגן הגיטרה החשוב הראשון בג'אז, אשר השפיע על דג'אנגו ריינהארדט, שנחשב לממשיך דרכו. לאנג נולד בפילדלפיה למשפחת מהגרים מאיטליה בשם סלבטורה מסארו (Salvatore Massaro). מגיל צעיר למד נגינה בכינור יחד עם בן מהגרים נוסף, ג'ו ונוטי והשניים הפכו לחברים שדרכיהם לא נפרדו עד מותו של לאנג. לאנג למד גם נגינה בבנג'ו וגיטרה ולבסוף, בשנת 1918 לערך, התמקד כנגן גיטרה בצמד שהקים עם ונוטי (אשר היווה השראה לצמד גרפלי-ריינהארדט). כאשר ניגנו השניים יחד עם תזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. הם גם הקליטו מספר תקליטים כצמד. לאחר נסיעה ללונדון, בשנים 1924–1925 השתקע לאנג בניו יורק והצטרף, יחד עם ונוטי, להרכב "חמש הפרוטות" של רד ניקולס ולאחר מכן לתזמורתו של פרנק טראמבאואר. ב-4 בפברואר 1927 השתתף בהקלטה ההיסטורית של Singin' the Blues עם תזמורתו של טראמבאואר וביקס ביידרבק כסולן. ההקלטה נחשבת לאחת מהקלטות הג'אז החשובות והמשפיעות ביותר של שנות ה-20 ונכנסה ל"היכל התהילה" של פרס גראמי ב-1977. ב-1929 הצטרף לאנג (יחד עם ונוטי) לתזמורת של פול וייטמן ובמסגרתה השתתף בסרט "מלך הג'אז". ב-15 בספטמבר 1930 הקליט עם ביידרבק והוגי קרמייקל את Georgia On My Mind יחד עם ה"סופרגרופ" שכללה גם את ג'ו ונוטי בכינור, ג'ק טיגרדן בטרומבון, ג'ימי דורסי בקלרינט ופי ווי ראסל בסקסופון אלט. בהמשך אותה שנה הצטרף לאנג כמלווה לבינג קרוסבי והשתתף בסרט Big Broadcast, זהו התיעוד האחרון בו ניתן לראות ולהאזין לנגינתו. ב-1933, בעת ניתוח להסרת החגורה הלימפטית על שם ולדייר מלועו, נפטר מאיבוד דם עקב דימום חריג. Mazzoletti, Adriano. Eddie Lang: Stringin' The Blues. Rome, Italy: Pantheon Editore, 1997. Sallis, James, editor. Jazz Guitar: An Anthology. Quill Publishers, 1984. Worsfold, Sally-Ann. The Quintessential Eddie Lang, 1925–1932. Timeless Records, 1997. Berend, Dave. Seven Original Compositions For The Guitar by the Great Eddie Lang: Transcribed and Arranged for Plectrum Guitar Solos with Guitar Accompaniment. Robbins Music, 1961. מדיה וקבצים בנושא אדי לאנג בוויקישיתוף אדי לאנג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדי לאנג, באתר AllMusic (באנגלית) אדי לאנג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדי לאנג, באתר Discogs (באנגלית) ביוגרפיה ודיסקוגרפיה באתר RedHotJazz (באנגלית) אדי לאנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אדי לאנג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Berendt, Joachim E (1976). The Jazz Book. Paladin. pp. 268. Jazz: A History of America's Music / Geoffrey C. Ward (ISBN 0679765395) p. 144 "The King of Jazz", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לפי האמור באתר הביוגרפיה של ביידרבק
מערכה שנייה של קטורת

מערכת (אש) הקטורת (נקראת גם מערכה שנייה או מערכה שנייה של קטורת) היא אחת משלוש מערכות האש שהיו על מזבח העולה (לצד המערכה הגדולה ומערכת התמיד). מערכת הקטורת נקראת כך משום שבגחליה השתמשו להקטרת קטורת הסמים. בכל בוקר היה אחד הכהנים שזכה בעבודה זו בפיס לוקח מחתת הכסף ועולה לראש מזבח העולה. שם הוא היה חותה ממערכת הקטורת כמות גחלים ויורד בכבש. בירידתו מהמזבח הוא היה מעביר את הגחלים למחתת זהב. מחתת הזהב הייתה קטנה ממחתת הכסף ולכן נשפכו מעט גחלים, שאותם היו מטאטאים אל אמת המים לאחר מכן היו מעבירים בעזרת מחתת הזהב את הגחלים אל מזבח הקטורת ושם היו משתמשים בהם להקטרת הקטורת. מידי שבת היו מקטירים את בזיכי הלבונה על מערכת הקטורת. בזיכי הלבונה היו שתי כפות שהונחו על שולחן לחם הפנים ביחד עם לחם הפנים, ובהם הייתה לבונה. כאשר היו מפנים את לחם הפנים מהשולחן, היו מקטירים את הלבונה על מערכת הקטורת. את מערכת הקטורת היו מסדרים, מיד לאחר סידור המערכה הגדולה, מעצי תאנה יפים, בכמות של כחמש סאים, שאותם היו מביאים מלשכת העצים. במסכת תמיד מתואר אופן סידור מערכת הקטורת על מזבח העולה. בררו משם עצי תאנה יפים, לסדר את המערכה השנייה לקטורת, מכנגד קרן מערבית דרומית, משוך מן הקרן כלפי צפון ארבע אמות: כעומד חמש סאין גחלים; ובשבת כעומד שמונת סאין גחלים, ששם היו נותנין שני בזיכי לבונה של לחם הפנים. — מסכת תמיד, פרק ב', משנה ה' מערכת הקטורת הייתה ממוקמת במרחק ארבע אמות מהקרן הדרומית מערבית כלפי צפון, וגודלה היה משתנה בהתאם ליום בשבוע: ביום חול היו במערכה עצים בכמות שתספיק לחמש סאים של גחלים. בשבת היו במערכה עצים בכמות שתספיק לשמונה סאים של גחלים, כדי שהלבונה שמקטירים על האש לא תכבה אותה. מאמר על בזיכי הלבונה, מאת מכון המקדש בשבת, שאסור לכבות את הגחלים, היו מכסים אותם בעזרת הפסכתר.
אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק

אצטדיון פולסאט פלוס גדאנסק (בפולנית: Polsat Plus Arena Gdańsk) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר גדנסק שבפולין. באצטדיון 44,000 מושבים, והוא משמש את קבוצת לכיה גדנסק. האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת יורו 2012. הוא תוכנן בידי משרד מדיסלדורף ובנייתו החלה בשנת 2008, והסתיימה בשנת 2011. האצטדיון תוכנן כך שיזכיר כלפי חוץ את אבן הענבר, המופקת מזה זמן רב בחוף הבלטי. שמו המקורי של האצטדיון היה ארנה באוטיצקה (הארנה הבלטית), אך בדצמבר 2009 רכשה חברת האנרגיה הפולנית "PGE" את זכויות השיום של האצטדיון לחמש שנים בעלות של 8.5 מיליון אירו ושינתה את שמו לשם הנוכחי, "אצטדיון פה.גה.אה גדנסק". החל מנובמבר 2015 נקרא האצטדיון "אצטדיון אנרגה גדאנסק" על שם חברת Energa הפולנית, אשר רכשה את הזכות להיות נותנת החסות של האצטדיון עד שנת 2020. במאי 2021 אירח האצטדיון את גמר הליגה האירופית בו ניצחה ויאריאל הספרדית את מנצ'סטר יונייטד האנגלית בפנדלים לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 1–1. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון אנרגה גדאנסק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון פולסאט פלוס גדנסק אתר האצטדיון הרשמי (בפולנית) דף האצטדיון באתר המוקדש ליורו 2012 (באנגלית)
סטגודון

סטֵגוֹדוֹן (שם מדעי: Stegodon; מילולית: "שן מקורה") הוא סוג במשפחה הנכחדת סטגודוניים, מסדרת בעלי חדק. הסטגודון חיו באזורים נרחבים של אסיה וגם ארץ ישראל במהלך תקופות המיוקן והפליסטוקן. כמה מינים בסוג זה נמנו עם הגדולים שבבעלי החדק; גובה כתפיהם של פרטים בוגרים מהם הגיעו עד לגובה של כארבעה מטרים ואורכם הגיע לכשמונה מטרים, וזאת מבלי למנות את אורך חטיהם, אשר היו באורך של כשלושה מטרים. משקלם הגיע ל-12.5–14.5 טון. בעבר סברו כי הסטגודון הוא מאבותיהם של הפילים ושל הממותות, אולם כיום מאמינים כי אין בנמצא בעלי חיים שהם צאצאי סוג זה. מדיה וקבצים בנושא סטגודון בוויקישיתוף סטגודון, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סטגודון, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רופרט גרינט

רופרט אלכסנדר לויד גרינט (באנגלית: Rupert Alexander Lloyd Grint; נולד ב-24 באוגוסט 1988) הוא שחקן קולנוע אנגלי שהתפרסם בזכות גילום דמותו של רון ויזלי בסדרת סרטי "הארי פוטר". רופרט גרינט נולד במחוז הרטפורדשייר, אנגליה. אמו, ג'ואנה, היא עקרת בית, ואביו, נייג'ל, הוא סוחר מזכרות. גרינט הוא הבכור מבין חמישה אחים. הוא למד בבית הספר היסודי הקתולי "סנט ג'וזף", שם התחיל להתעניין בתיאטרון. הוא הופיע בהפקות בית הספר והצטרף לקבוצות תיאטרון מקומיות. הוא המשיך להופיע בהצגות בבית הספר גם אחרי שעבר לבית הספר "ריצ'רד הייל". עם זאת, גרינט מעולם לא שיחק באופן מקצועי לפני סדרת "הארי פוטר". בגיל 16 הוא עזב את בית הספר, על מנת להתמקד בקריירת המשחק. בגיל 11 נבחר גרינט באודישנים לסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" לתפקיד רון ויזלי. השיקולים לבחירתו לתפקיד כוללים את העובדה שיש לו שיער ג'ינג'י. כמו לדמותו של ויזלי, גם לגרינט יש פחד מעכבישים. גרינט טען שהיו לו יותר סיכויים לזכות בתפקיד כיוון שעוד לפני שפנו אליו להיבחן לתפקיד, הוא נהג לקרוא את ספרי "הארי פוטר" ומאוד נהנה מהם. הוא שיחק בתפקיד רון ויזלי בכל שמונת סרטי "הארי פוטר". האחרונים שבהם היו שני חלקיו של הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות", שיצאו לאקרנים בנובמבר 2010 וביולי 2011. בשנת 2002, שיחק גרינט את דמותו של אלן בסרט "Thunderpants". בשנת 2002, דיבב גרינט את דמותו של פיטר פן בתוכנית הדוקומנטרית "מזל טוב, פיטר פן". בשנת 2006, שיחק גרינט בסרט "שיעורי נהיגה" עם ג'ולי וולטרס ולורה ליני את דמותו של בן מרשל. בשנת 2010, שיחק גרינט בסרט "יעד פראי" את דמותו של טוני, לצד השחקנים ביל ניי ואמילי בלאנט. בשנת 2011, שיחק גרינט בסרט "פצצת דובדבן" את דמותו של מלאצ'י, יחד עם השחקנים גלן לייבורן וליסה בארוס ד'סה. בשנת 2011 השתתף בווידאו קליפ לשיר "Lego House" של אד שירן. בשנת 2014 דיבב את ג'וש בסרט "יצאת כוכב". בשנת 2017 החל לשחק בסדרה "סנאץ'", בתפקיד צ'ארלי קוונדיש-סקוט. בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "סרבנט" בשירות הזרמת המדיה Apple TV, בתור ג'וליאן פירס, אחיה של דורות'י אותה מגלמת לורן אמברוז. גרינט פעיל בתחום הצדקה, הוא תרם פריטים כגון בגדים למכירות פומביות למטרת צדקה והשתתף בעצרות וקמפיינים למטרות צדקה. בשנת 2004 היה בעל תפקיד בסרט "סיפור סינדרלה", אך נאלץ לעזוב כדי להתמקד בצילומי "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן". בשנת 2020 נולדה לגרינט בת. רופרט גרינט, ברשת החברתית אינסטגרם רופרט גרינט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רופרט גרינט, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רופרט גרינט, באתר AllMovie (באנגלית) רופרט גרינט, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) רופרט גרינט, באתר Box Office Mojo (באנגלית) רופרט גרינט, באתר Metacritic (באנגלית) רופרט גרינט, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רופרט גרינט, באתר MusicBrainz (באנגלית) שירית גל, רופרט גרינט: "אני עדיין מרגיש כמו רון וויזלי", באתר ynet, 9 באוקטובר 2018
ונדרליי דה לימה

ונדרליי קורדיירו ג'ה לימה (בפורטוגזית: Vanderlei Cordeiro de Lima; נולד ב-11 באוגוסט 1969) הוא רץ מרתון ברזילאי, זוכה מדליית הארד באולימפיאדת אתונה (2004). הדליק את הלפיד האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. דה לימה נולד בקרוזיירו דו אואסטה שבמדינת פרנה בדרום ברזיל. הוא גדל במשפחה ענייה שעסקה בחקלאות, ומגיל 8 סייע בפרנסתה. בשנות ה-90 החל להתחרות בריצות בינוניות וארוכות, אך בסופו של דבר התמקד בריצת המרתון. את שיאו האישי, 2:08:31 שעות, קבע ב-1998. להישג המשמעותי הראשון בזירה הבינלאומית הגיע דה לימה ב-1999, אז זכה במדליית הזהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. הוא שמר על תוארו גם במשחקים שנערכו בסנטו דומינגו ב-2003. באולימפיאדת אתונה (2004) היה דה לימה קרוב להיות הברזילאי הראשון בהיסטוריה שזוכה במדליית הזהב בריצת המרתון האולימפית. בקילומטר ה-35 הוביל בכ-30 שניות על פני מתחריו, כשלפתע התפרץ לעברו קורנליוס הוראן, כומר אירי שכבר ביצע לפני כן פרובוקציות באירועי ספורט שונים. התקרית התרחשה במשך 10 שניות בלבד, אך דה לימה איבד את הקצב ואת המומנטום, ומתחריו, האיטלקי סטפנו בלדיני והאמריקאי מב קפלזיגי חלפו על פניו והוא סיים במקום השלישי. איגוד האתלטיקה הברזילאי ערער על התוצאות, אך ערעורו נדחה. תחת זאת, העניק לו הוועד האולימפי הבינלאומי את מדליית פייר דה קוברטן, המוענקת לספורטאים שגילו רוח ספורטיבית יוצאת דופן. בשנת 2005 הציע כדורעפן החופים עמנואל רגו, שזכה במדליית זהב באתונה, להעניק את המדליה בה זכה לדה לימה, אך זה סירב. דה לימה הודיע על פרישתו ב-31 בדצמבר 2008, מיד לאחר מרוץ סאו סילבסטרה המסורתי שנערך מדי שנה בסאו פאולו לרגל חג הסילבסטר. בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערך ב-5 באוגוסט 2016 התכבד דה לימה בהדלקת הלפיד האולימפי. מדיה וקבצים בנושא ונדרליי דה לימה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ונדרליי דה לימה (בפורטוגזית) ונדרליי דה לימה, ברשת החברתית אינסטגרם ונדרליי דה לימה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ונדרליי דה לימה, באתר olympedia.org ונדרליי דה לימה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ונדרליי דה לימה, באתר Track and Field (גברים)
ארכיון הסיפור העממי בישראל

ארכיון הסיפור העממי בישראל ע"ש דב נוי (אסע"י) הוא הארכיון המרכזי המתרכז במחקר ואיסוף של סיפורי עדות ופולקלור בישראל. הארכיון נוסד בשנת 1955 על ידי פרופ' דב נוי. מטרות הארכיון הן להציל משכחה ולשמר מורשת עממית, שעברה בעל פה במשך דורות בקרב הקבוצות האתניות השונות בעם היהודי, ובקרב דוברי השפות השונות אשר עלו לישראל או חיו בה משכבר, על ידי תיעודה ושימורה. כמו כן, הארכיון מהווה מרכז ידע לסטודנטים וחוקרים בתחומי היסטוריה, תרבות וספרות. תחילה היה הארכיון תחת המוזיאון לאתנולוגיה ופולקלור של עיריית חיפה, ופרופ' נוי ניהל את המוזיאון עד שנת 1983. אז הועבר הארכיון לאוניברסיטת חיפה, בה הוא שוכן עד היום, תחת הפקולטה למדעי הרוח. את הסיפורים בארכיון מקליטים ורושמים ומקטלגים מתנדבים אשר עברו הכשרה מיוחדת מפי מספרים שונים בארץ, כל זאת בהתנדבות מצד שני הצדדים. לאחר מכן הסיפורים מקוטלגים על ידי מומחים לפי נושאים, עדות ופרמטרים נוספים, בהם לפי סיווג המוטיבים של תומפסון. נכון ל-2008 היו בארכיון כ-23,800 סיפורים, מתוכם כ-3,174 ממקורות ישראלים, 2,831 ממקורות יהדות פולין, 2,124 ממקורות יהדות מרוקו, 616 ממקורות יהדות רומניה. לארכיון מועצה מדעית המתכנסת פעם בשנה, ומורכבת מ-30 פרופסורים וחוקרים בנושאי פולקלור, היסטוריה וספרות, בראשם עומדת הפרופ חיה בר יצחק מאוניברסיטת חיפה. מנהלת הארכיון היא ד"ר עידית פינטל-גינסברג. בשנים האחרונות נעשה באסע"י מאמץ לשדרג את הטכנולוגיה בארכיון כך שתתאים לימינו. במהלכה נסרקו אלפי סיפורים בפורמט דיגיטלי ותכולת הארכיון מועברת למסד נתונים וקטלוג ממחושבים, וזאת לשם שימור האוסף, בד בבד עם הנגשתו לכול. פרס אסע"י על שם תמר נוי ז"ל ודב נוי מוענק משנת 2001 לעבודות מחקר בנושאי ארכאולוגיה פרהיסטורית ופולקלור. אתר האינטרנט הרשמי של ארכיון הסיפור העממי בישראל אתר האינטרנט הרשמי של ארכיון הסיפור העממי בישראל (באנגלית) ארכיון הסיפור העממי בישראל (חיפה), דף שער בספרייה הלאומית ארכיון הסיפור העממי, האתר הרשמי על הארכיון
ניקומדס

ניקומדס Nicomedes היה שמם של מספר מלכים בביתיניה, על שמם נקראה העיר ניקומדיה האם התכוונתם ל... ניקומדס הראשון – מלכה השני של ביתיניה, 278–255 לפנה"ס ניקומדס השני (אפיפנס) - 149–127 לפנה"ס ניקומדס השלישי – 127–94 לפנה"ס ניקומדס הרביעי – מלכהּ האחרון של ביתיניה, 94–74 לפנה"ס אחרים ניקומדס (מתמטיקאי) – מתמטיקאי יווני 210-280 לפנה"ס
קווין פינקני

קווין למאר פינקני (באנגלית: Kevinn Lamar Pinkney; נולד ב-10 באוקטובר 1983 בקולטון, קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ומתנשא לגובה של 2.08 מטרים. במכללה שיחק פינקני באוניברסיטת נבדה ברינו וקלע בממוצע 18.1 נקודות למשחק. לאחר שלא נבחר בדראפט, יצא לאירופה ושיחק בקלרמון הצרפתית ובטורוב זגוז'לץ הפולנית. לאחר מכן חזר לארצות הברית וחתם בבייקרספילד ג'אם מליגת ה-NBDL. בעונת 2006/2007 שיחק במדי הסלטיקס 6 משחקים בהם קלע 5.2 נקודות למשחק. לאחר מכן עבר לליגה האיטלקית ושיחק בקבוצת ביילה, בה קלע 12.8 למשחק. בעונת 2008/2009 שיחק בקאנטו האיטלקית והיה אחד משחקניה הבכירים של הקבוצה עם 14.2 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ב-28.3 דקות משחק בממוצע. בספטמבר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית. תחילת דרכו בירושלים הייתה מוצלחת, כששבעה משחקים מפתיחת העונה הוא עמד על 11.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים ונמנה עם השחקנים המצטיינים בליגה בחודשיים הראשונים של העונה. עם זאת, בהמשך הידרדר משמעותית, בעיקר בשל מיעוט דקות המשחק שקיבל עקב יכולתו הטובה של ברנדון האנטר. במחזורי הסיום של העונה הסדירה בליגה, הציגה הפועל ירושלים יכולת קבוצתית חלשה שבין היתר עלתה לה בהדחה מטורניר היורוקאפ, כאשר פינקני מציג במשחקים אלו יכולת חלשה במיוחד. בעקבות רצון ראשי הקבוצה לגרום לזעזוע שיעורר את השחקנים ובעקבות יכולתו הירודה של פינקני, קיבל השחקן ב-11 באפריל 2010 הודעה כי הוא משוחרר מהקבוצה. אחרי שהעביר עונות בוונצואלה, בטורקיה ובפיליפינים, פינקני שב לליגה הישראלית באמצע עונת 2016/17 כשחתם במכבי חיפה עד לתום העונה. מדיה וקבצים בנושא קווין פינקני בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר eurobasket פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל באתר ה-NBA פרופיל(הקישור אינו פעיל) באתר הליגה האיטלקית
ג'ון גרסטנג

ג'ון גרסטנג (John Garstang; ‏ 5 במאי 1876 – 12 בספטמבר 1956) היה ארכאולוג בריטי שעסק בחפירות במזרח הקרוב הקדום, ובמיוחד בארץ ישראל ובאנטוליה. גרסטנג נולד בבלקבורן והתחנך בה ובאוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי מכינה במתמטיקה באוקספורד החליט להיות לארכאולוג. בין 1897 ל-1908 ביצע חפירות באתרים רומיים בבריטניה, מצרים, נוביה, אסיה הקטנה, וצפון סוריה. בין 1909 ל-1914 חפר בסודאן ובמרואה, בין 1920 ל-1922 חפר באשקלון ובין 1930 ל-1936 חפר ביריחו בתל א-סולטאן, אחד מהממצאים בחפירות הייתה גולגולת מכוירת שהתווספה לגולגולות שנמצאו לפני כן בחפירותיה של קתלין קניון בתל. בין 1907 ל-1941 שימש כפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1919 מונה למנהל הראשון של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים. בשנת 1920 התפטר מתפקידו זה ומונה לנהל את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, אך המשיך להרצות בבית הספר לארכאולוגיה. גרסטנג שימש בתפקידו זה עד 1926. במסגרת תפקידו זה מונה גם לעמוד בראש 'המועצה הארכאולוגית המייעצת', שתפקידה היה לייעץ למחלקת העתיקות. בתקופת שהותו בארץ ישראל הביע דעות כנגד הצהרת בלפור. בשנת 1948 ייסד את המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה והיה מנהלו הראשון. יורשו בתפקיד היה הארכאולוג סיטון לויד. מדיה וקבצים בנושא ג'ון גרסטנג בוויקישיתוף ג'ון גרסטנג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ון גרסטנג באתר הקרן לחקר ארץ ישראל כבוש יהושע לאור החפירות ביריחו, דואר היום, 4 במרץ 1930 אלי שילר (עורך), מאמר "יריחו הקדומה" - פרק "גולגולות יריחו" בתוך יריחו וסביבותיה, במסגרת "קרדום" דו-ירחון לידיעת הארץ, יולי 1983, הוצאת אריאל. עמ' 80 ביה"ס הבריטי לחקירת עתיקות, דואר היום, 22 באוקטובר 1920 הקראות הפרופסור גרסטנג, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 נשף פרידה לפרופ' גרסטנג, דואר היום, 24 בדצמבר 1926 במועצה הממשלתית לעתיקות, הצפירה, 25 באוגוסט 1921 אברהם יעקב ברור, לשטנת פרופ' ג'ון גרסטנג וחברו, דבר, 3 בנובמבר 1936 ארץ ישראל בעיתונות האנגלית, דבר, 25 באוגוסט 1936 פרופ' גארסטאנג חוזר לקטרוגו, דבר, 20 בספטמבר 1936 Seton Howard Frederick Lloyd עמ' 368 ערך זה הוא קצרמר בנושא אנגלים ובנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אאוהיפוס

אאוהיפוס או איוהיפוס (שם מדעי: Eohippus; משמעות השם: "סוס השחר"), הוא סוג יונק קדום שהתקיים באאוקן תחתון, לפני כ-55 מיליון שנה. האיוהיפוס הוא מהמינים הקדומים ביותר של קרובי הסוסים. ממנו התפתח האורוהיפוס. המאובן הראשון שלו התגלה באנגליה על ידי הפלאונטולוג ריצ'רד אוון. האיוהיפוס היה רחוק בצורתו החיצונית מזו של הסוסים המוכרים כיום והיה בעל דמיון רב יותר לכלב: בעל רגליים קצרות, זנב ארוך וחוטם קצר. גובהו נע בין 20 עד 60 ס"מ. היו לו חמש אצבעות בכל רגל, אלא ששתי אצבעות בכל רגל אחורית ואצבע בכל רגל קדמית היו מנוונות. הוא ניזון בעיקר מפירות ועלים. הוא שכן ביערות. כיום מכלילים רבים את סוג זה עם ההירקותריום (Hyracotherium; מילולית: "בהמה דמוית-שפן"). מדיה וקבצים בנושא אאוהיפוס בוויקישיתוף אאוהיפוס, באתר GBIF (באנגלית) אאוהיפוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איוהיפוס באתר מוזיאון הטבע של פלורידה הדיווח על גילוי המאובן ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פנומנולוגיה (פסיכולוגיה)

פנומנולוגיה (Phenomenology) היא גישה תאורטית בפסיכולוגיה, המדגישה את חשיבות החוויות האישיות של האדם. על פי הגישה, הגורם המשמעותי בהבנת התנהגות האדם הוא הפרשנות האישית והסובייקטיבית שלפיה הוא עצמו תופס את העולם. בהשפעת הגישה הפנומנולוגית בפילוסופיה, ואבי הגישה אדמונד הוסרל שהעלה את רעיונותיו כבר בראשית המאה ה-20, התפתחה בשנות ה-60 הגישה הפנומנולוגית גם בתחום הפסיכולוגיה. על פי הגישה, כל אדם הוא ישות ייחודית, ולפיכך לא ניתן להכניס את ההתנהגות שלו למסגרת תאורטית ולקבוע הסברים כלליים להתנהגות של אנשים; במקום למצוא הסבר להתנהגויות, יש להתמקד בניסיון להבין את האדם ואת האופן הייחודי לו בו הוא תופס את התנסויותיו וחוויותיו בעולם. בתחום המחקר המדעי בפסיכולוגיה, מהווה הפנומנולוגיה אחת הגישות למחקר איכותני. על פי הגישה, יש להתמקד במהות של תופעה פסיכולוגית מסוימת כמושא המחקר, ולחקור אותו כפי שהוא נתפס על ידי כל אדם (או כל קבוצת אנשים), בתודעה הספציפית שלו, ולא לעסוק בשאלה האם התופעה קיימת באופן כללי. למעשה, הגישה גורסת כי לא ניתן להפריד בין הבדיקה האמפירית של תופעות לבין החוקר שבודק אותן, משום שעצם הבדיקה או התצפית משנה את התוצאות של המחקר. לכן, במקום לנסות לטהר את המציאות מה"הפרעה" של מרכיבי התצפית, יש להכיר בסובייקטיביות של המהות. בשנות ה-60 גובשה הגישה הפנומנולוגית בכתביהם של מספר תאורטיקנים, שהביעו ביקורת כלפי הגישות הדטרמניסטיות שהיו מקובלות בתקופה זו, כגון גישת הפסיכואנליזה של זיגמונד פרויד. פרויד התמקד בכך שניתן להגיע לפתרון בעיות ההווה מתוך התבוננות במקורות הבעיה בעבר; לעומתו, הפנומנולוגים טענו כי יש להתמקד בהיכרות ובניסיון להבנה של האופן בו באות לידי ביטוי תופעות פסיכולוגיות שונות בהווה, או ה"כאן ועכשיו", כפי שכינה זאת פרידריך פרלס. רעיונות הגישה השפיעו על זרמים מרכזיים בתחום הפסיכולוגיה, בהם אקזיסטנציאליזם ופסיכולוגיה הומניסטית. לשניהם משותפים מספר רעיונות פנומנולוגיים, בהם ההתמקדות בחווייה הסובייקטיבית של האדם את עצמו ואת העולם כמושא החקירה בפסיכולוגיה. כך למשל, בשיטת הטיפול הפסיכולוגי שהציע הפסיכולוג ההומניסטי קרל רוג'רס, "טיפול ממוקד בלקוח", מתבטא תפקיד הפסיכולוג בהאזנה אמפתית לתיאור חוויותיו ורגשותיו של הלקוח וקבלתו באופן בלתי מותנה, והוא מונחה על ידי החלטות מקבל הטיפול ולא מנסה לשנות אותו בהתאם לדעותיו האישיות. עם זאת, על הגישה הפנומנולוגית נמתחה ביקורת מזרמים שונים בפסיכולוגיה, בעיקר מזרם הביהביוריזם, על פיו יש לשאוף להפוך את הפסיכולוגיה למדע מדויק, ולפיכך יש לחקור רק את ההתנהגות הגלויה של האדם כדי ללמוד להבין אותה, ולא ניתן להסתמך על תיאוריו את תפיסתו הסובייקטיבית לגבי עצמו ולגבי העולם. תאוריה פנומנולוגית קולנועית אלון האס, הגישה הפנומנולוגית - מחקר חדשני, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏1 באפריל 2007 יוחאי עתריה, לקראת פנומנולוגיה של הטראומה, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏1 ביוני 2014 פנומנולוגיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
העולם הישן

העולם הישן הוא מושג המתאר עולם שכולל רק את אפריקה, אסיה, אירופה ואיים סובבים מסוימים – כלומר זה שהיה ידוע לאירופאים, אסייתים ואפריקאים – לכל המאוחר במאה ה-15, לפני עידן התגליות. המושג הזה משמש בהנגדה למושג העולם החדש. העולם החדש מתאר את חלקי העולם שהתגלו לאחר מסעות אלו, כלומר אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אנטארקטיקה ואוקיאניה (אוסטרליה וניו זילנד). בהקשר של ארכאולוגיה והיסטוריה, המונח "עולם ישן" כולל את החלקים של העולם שהיו בקשר תרבותי (לא ישיר) החל מתקופת הברונזה, שהביא במקביל להתפתחותן של ציוויליזציות מוקדמות, במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג, כולל המזרח התיכון, מסופוטמיה, הרמה האיראנית, תת-היבשת ההודית וסין. אזורים אלו היו מחוברים באמצעות דרך המשי, והדגישו את תקופת הברזל שהחלה לאחר תקופת הברונזה. במונחים תרבותיים, תקופת הברזל התפתחה לצד עידן הציר, ואלה הביא לבסוף לעלייתן של התרבויות השונות: מערבית (הלניזם, לימודים קלאסיים), מזרחית (זורואסטריות ואברהמיות) והמזרח הרחוק (הינדואיזם, בודהיזם, קונפוציאניזם, טאואיזם). גילוי אמריקה מגלי ארצות גילוי יבשת אמריקה, באתר damada.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוסטרלאסיה

אוסטרלאסיה (באנגלית: Australasia) היא אזור באוקיאניה הכולל את אוסטרליה, גינאה החדשה, ניו זילנד והאיים הפזורים בסביבה. מושג זה רופף למדי ויכול לכלול את כל אוקיאניה או רק את שטחי המדינות שהוזכרו לעיל, תלוי באיזה הקשר מדובר. בעבר המושג שימש במשחקים האולימפיים וניתן למשתתפים מאוסטרליה וניו זילנד יחדיו. דוגמה לכך היא בשנים 1905 ו-1913 כאשר אוסטרליה וניו זילנד חברו ביחד והביאו את שחקני הטניס הטובים ביותר של שתי המדינות לשחק באותה נבחרת בגביע דייוויס. מבחינה אקולוגית אוסטרלאסיה הוא אזור אקולוגי נפרד בעל פלורה ופאונה ייחודית. בהקשר זה אזור אוסטרלאסיה מוגבל לאוסטרליה, גינאה החדשה והאיים הסמוכים, ובהם האיים האינדונזיים מלומבוק וסולאווסי מזרחה. קו דמיוני הנקרא קו וולאס, שעובר בארכיפלג המאלאי בין בורנאו, ומזרח באלי, מפריד מבחינת היצורים הביולוגיים, מאלו החיים באסיה. ניו זילנד מהווה אזור אקולוגי נפרד, מאחר שהיא הייתה מבודדת משאר העולם, ובפרט משאר אוסטרלאסיה. אוסטרלאסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון טרם

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה ארמון טרם או ארמון טרמנוי (ברוסית: Теремной дворец) הוא ארמון הממוקם בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה. הארמון שימש כארמון המגורים המרכזי של משפחת הצאר עד העברת בירת רוסיה לסנקט פטרבורג במהלך המאה ה-17. מקור שמו של הארמון במילה היוונית τερεμνον ("טרמנון") שמשמעה "מקום מגורים". כיום משמש הארמון כמעון רשמי של נשיא רוסיה. הארמון ניצב באתר בו הוקם ארמון הצאר הראשון, בראשית המאה ה-16. מארמון זה נותרה כיום רק קומת הקרקע, מאחר שהצאר הראשון לבית רומנוב - מיכאיל הראשון - הורה על בנייה מחדש של הארמון בין השנים 1635–1636. סביב המבנה נבנו מספר רב של אגפי משנה, וכן הוקם גרם המדרגות הראשי של המבנה. חדר הצאריצה המוזהב הוקם בשנות ה-60 של המאה ה-16 עבור רעייתו של איוואן הרביעי. בתוך מבנה הארמון שולבו מספר כנסיות שעמדו באתר, ובהן כנסיית הלידה שנבנתה בשנות ה-60 של המאה ה-14. למבנה הארמון חמש קומות. הקומה השלישית שימשה כקומת המגורים עבור הצאריצה - רעייתו של הצאר וילדיהם, והקומה הרביעית שימשה את מגורי הצאר. בקומה החמישית של המבנה, בעלת צורת הגמלון, התכנסה מועצת הבויארים (ה"דומה הבויארית"). קירות הארמון החיצוניים עוטרו באריחים צבעוניים בצבעי אדום, צהוב וכתום; וקירות הארמון הפנימיים עוטרו בציורי קיר - אלה נהרסו בשריפה שפקדה את העיר לאחר כיבושה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812. בשנת 1837 שוקמו קירות הארמון בסגנון התחייה הרוסית. אתר האינטרנט הרשמי של ארמון טרם מידע רשמי באתר Kremlin.ru http://www.kreml.ru/en/kremlin/buildings/Teremnoy_dvorets/