laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קפה אצל ברטה (אלבום)

קפה אצל ברטה הוא אלבום של הזמר הישראלי יגאל בשן, אשר יצא לאור בשנת 1974. מהאלבום הצליחו במצעדים השירים "קפה אצל ברטה" ו"לקראת שבת", שדורגו במצעד הפזמונים לשנת תשל"ד במקומות 6 ו-11, בהתאמה. בשן זכה בשנה זו בתואר "זמר השנה". שיר הנושא, קפה אצל ברטה, נכתב על ידי אהוד מנור על חברו הטוב צדי צרפתי, שהיה הולך לקוראת בקלפים בשם רחל לוי, שגרה מול ביתו. את השיר הלחין נתן כהן, עבור להקת "הנשמות הטהורות". אולם, הלהקה התמהמהה בהקלטתו ואחרי שחיילים רבים הכירו את השיר מהופעות הלהקה במלחמת יום הכיפורים, בשן הורשה להקליטו ולהוציאו אל הרדיו לפניהם. שיר נוסף באלבום, שנושא את רוח מלחמת יום הכיפורים, הוא השיר "דודי שב הביתה". השיר מספר על חייל, שהשתחרר מן השירות הסדיר ונקרא מיד לשירות מילואים במלחמה. ynet, קפה ליד ברטה, באתר ynet, 24 ביולי 2007
יורי גריגורוביץ'

יורי ניקולייביץ' גריגורוביץ' (ברוסית: Юрий Николаевич Григорович; ‏2 בינואר 1927) הוא רקדן בלט וכוריאוגרף רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופעמיים בפרס ברית המועצות ובשנת 1973 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון והקולנוע גריגורוביץ' קיבל מספר עיטורים כולל עיטור לנין ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986. יורי גריגורוביץ' נולד בלנינגרד למשפחת פקידים. הוא למד ריקוד בבית הספר לבלט ובשנת 1946, לאחר סיום הלימודים התקבל לבלט מריאינסקי. במקביל להופעות כרקדן הוא החל בבימוי הופעות בלט במסגרות שונות. בשנת 1957 הוא ביים לראשונה בלט על במת תיאטרון מריאינסקי ובשנים 1961–1964 הוא היה הבמאי הראשי של התיאטרון לנושאי בלט. בשנת 1964 גריגורוביץ' עבר לתיאטרון בולשוי במוסקבה וכיהן ככוריאוגרף ראשי של התיאטרון עד לשנת 1995. בתקופה זו בלט התיאטרון זכה להכרה בינלאומית כלהקת בלט מהטובות בעולם. בתקופה זה נערכו מעל ל-100 נסיעות מחוץ לגבולות ברית המועצות והלהקה הופיעה בכל העולם. בשנת 1975 גריגורוביץ' העלה על במה בלט "ספרטקוס" עם מריס ליאפה וולדימיר ואסילייב. הבלט זכה בפרס לנין. בהמשך יחסיו עם מריס ליאפה התקררו וגריגורוביץ' לא קידם את הרקדן. במהלך עבודתו בתיאטרון בולשוי גריגורוביץ' ערך מחדש מספר יצירות קלאסיות של מריוס פטיפה. אשתו, שהייתה רקדנית בלט בתיאטרון ריקדה בתפקידים ראשים במספר הצגות שהוא העלה על הבמה. החל משנות ה-70 לגריגורוביץ' הותר לעבוד בתיאטראות באירופה והוא העלה על הבמה מספר הצגות בלט בווינה, פריז ומילאנו. בשנת 1980 גריגורוביץ' היה במאי של טקסי הפתיחה והנעילה של אולימפיאדת מוסקבה. בשנת 1991 גריגורוביץ' הקים להקת בלט משלו וניהל אותה עד לשנת 1994. בשנת 1996 גריגורוביץ' הקים תיאטרון בלט חדש בעיר קרסנודר והוא מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון עד היום. בשנת 1995 גריגורוביץ' עזב את התיאטרון בולשוי כתוצאה מהאשמות באי-קידום רעיונות חדשים. לאחר העזיבה גריגורוביץ' הרחיב את עבודתו עם תיאטראות שונות ברוסיה ומחוץ לגבולותיה. בשנת 2001 הוא חזר לביים בלט על במת תיאטרון בולשוי. מספר הצגות בלט שהוא ביים צולמו לסרטים. מדיה וקבצים בנושא יורי גריגורוביץ' בוויקישיתוף יורי גריגורוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סרטון על חייו של גריגורוביץ', סרטון באתר יוטיוב יורי גריגורוביץ', באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סם רוברדס

סמואל פרידו "סם" רוברדס (באנגלית: Samuel Prideaux "Sam" Robards; נולד ב-16 בדצמבר 1961) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "אינטליגנציה מלאכותית", "גברת פארקר והחוג המרושע", "אמריקן ביוטי" ובסדרות "אחת שיודעת" ו"הבית הלבן". רוברדס נולד בניו יורק, בנם של כוכבי הקולנוע האמריקאי-נוצרי, ג'ייסון רוברדס, זוכה 2 פרסי אוסקר ושל שחקנית הקולנוע האמריקאית-יהודייה לורן באקול. רוברדס בוגר שרה לורנס קולג' בניו יורק, למד דרמה ב"סטודיו הרברט ברגהוף" שבניו יורק ולימודי תיאטרון ב"מרכז יוג'ין אוניל לתיאטרון" שבקונטיקט. רוברדס החל את דרכו כשחקן בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בדרמה הקומית "סערה" בכיכובם של ג'ון קסאווטס וג'ינה רולנדס ובקומדיה "פנדנגו". ב-1988 השתתף בתפקיד קטן בדרמה הביוגרפית בבימויו של קלינט איסטווד "בירד". ב-1989 שיחק בסרט המלחמה של בריאן דה פלמה "חטאי מלחמה" בתחילת שנות ה-90 התפרסם רוברדס בזכות תפקידו בסיטקום שיצר כריס אליוט "תמצא חיים" ובזכות תפקיד גדול בדרמה של אלן רודולף "גברת פארקר והחוג המרושע", בה שיחק בתור העיתונאי הארולד רוס מייסד עיתון ה"הניו יורקר". ב-1999 השתתף רוברדס בסרטו המפורסם של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד השכן ההומו של משפחת ברנהם. בשנת 2001 זכה רוברדס לתפקיד גדול בהפקתו העתידנית המרשימה של סטיבן ספילברג "אינטליגנציה מלאכותית", בה שיחק בתפקיד הנרי סווינטון המביא אל ביתו את הילד המלאכותי דייוויד (היילי ג'ואל אוסמנט). ב-2002 הועמד רוברדס לפרס טוני על הופעתו במחזה "האיש שהיה לו את כל המזל". ב-2004 שיחק רוברדס בקומדיית ההרפתקאות "תפוס את הילדה" בתפקיד טום אביה של הילדה מאדי פיליפס (קריסטן סטיוארט) והופיע בעונה החמישית סדרת הדרמה "הבית הלבן", בתפקיד כתב הבית הלבן גרג ברוק. ב-2007 הופיע מותחן הפשע "סכין בלב" בתור אביו של קליי ברספורד (היידן כריסטנסן), בנוסף באותה שנה החל את תפקידו בסדרת הדרמה "אחת שיודעת" בתור יואי "הקפטן" ארצ'יבלד אביו של נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד). ב-2011 השתתף רוברטס בדרמה הרומנטית "סטטוס: ידידים" בתפקיד ג'ק סרג'נט אביו החורג של תלמיד התיכון ג'ורג' (פרדי היימור). ב-2012 שיחק רוברדס בעונה השלישית של סדרת הדרמה "טרמיי" בתור המסעדן טים פיני. לו בן אחד מאשתו הראשונה לה היה נשוי בשנים 1986–1994: השחקנית ודוגמנית העבר האמריקאית, סוזי איימיס; ושני בנים מאשתו השנייה לה נישא ב-1997: הדוגמנית הדנית, סידסל ינסן. סערה (1982) פנדנגו (1985) בירד (1985) חטאי מלחמה (1989) הבלדה על ג'ו הקטן (1993) גברת פארקר והחוג המרושע (1994) משהו ללבוש (1994) בחורות יפות (1996) ארוחת ערב ונהיגה (1997) אמריקן ביוטי (1999) החיים כבית (2000) החיים כבית (2001) אינטליגנציה מלאכותית (2001) תפוס את הילדה (2004) סכין בלב (2007) צ'ה (2008) מהצד השני של הפסים (2008) להתאהב מחדש (2009) סטטוס: ידידים (2011) Grand Street ‏‏(2014) פריחה מאוחרת (2016) Secret Links ‏(2016) Where Is Kyra?‏ (2017) Isle of Hope‏ (2022) אסטרונאוטית (אנ') (2024) Isle Child‏ (TBA) Jacobo Timerman: Prisoner Without a Name, Cell Without a Number‏ (1983) - סרט טלוויזיה של NBC תמצא חיים (1990–1992) ספינת האורות השחורה (2004) – סרט טלוויזיה הבית הלבן (2004–2005) אחת שיודעת (2012–2007) טרמיי (2012) מסובך (2013–2014) סם רוברדס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) סם רוברדס, באתר AllMovie (באנגלית) סם רוברדס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
סביאטוסלב פיודורוב

סביאטוסלב פיודורוב (ברוסית: Святослав Николаевич Фёдоров ;‏ 8 באוגוסט 1927 – 2 ביוני 2000) היה רופא עיניים ומדען סובייטי. על תרומתו בתחום פיתוח רפואה הוענקו לו מספר עיטורים בהם גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987. בשנת 1996 היה מועמד לנשיאות רוסיה. סביאטוסלב פיודורוב נולד בעיר חמלניצקי (אז בברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה איש הצבא האדום ממוצא רוסי. במהלך הטיהורים הגדולים אביו נאסר. עם תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה נמלטה לירוואן בו הוא סיים בית הספר. פיודורוב חלם על טייס והתקבל לבית הספר של חיל האוויר. בעקבות פציעה בשנת 1945 הוא שוחרר משרות צבאי. פיודורוב סיים מכון לרפואה בעיר רוסטוב על דון והתמחה ברפואת עיניים. לאחר מספר שנים של עבודה במרפאות בעיר שדה בשנת 1958 פיודורוב עבר לעיר צ'בוקסרי והתחיל לעבוד במכון לחקר מחלות עיניים. בשנת 1960 הוא לראשונה בברית המועצות ביצע ניתוח להחלפת קרנית. הנהלת המכון פיטרה אותו בטענה שניתוחים שהוא ביצע לא הוכנו כראוי ובוצעו ללא הוכחה מדעית מספקת. אומנם לאור החלמת המנותחים וההד הציבורי פיודורוב הוחזר לעבודה. בשנים 1961–1967 עמד פיודורוב בראש קתדרה למחלות עיניים במכון לרפואה בארכנגלסק. בשנת 1967 פיודורוב הועבר למוסקבה והועמד בראש קתדרה למחלות עיניים במכון לרפואה ה-3 במוסקבה. בתקופה זו הוא פיתח מספר שיטות חדשות לניתוחי עיניים שנמצאות בשימוש עד היום. פיתוחים שלו קיבלו הכרה בינלאומית. בשנת 1974 הוא הועמד בראש מעבדה לניתוחי עין שבשנת 1980 אורגנה למכון לניתוחי עיניים ופיודורוב מונה למנהל המכון. לאור הצלחות גדולות ופיתוחים רבים של המכון בשנת 1986 הוחלט על פתיחת סניפי המוסד בערי ברית המועצות. בסך הכול נפתחו 11 סניפים. עם תחילת הפרסטרויקה סביאטוסלב פיודורוב החל בפעילות ציבורית ופוליטית ענפה. הוא היה בין תומכיו של בוריס ילצין ובאוקטובר 1991 היה אף מועמד לתפקיד ראש הממשלה אך סירב לקבלו. במהלך תחילת שנות ה-90 פיודורוב היה בין מקימי מספר ארגונים ציבוריים אך בכל פעם היה עוזב אותם עקב חילוקי דעות בנושאים שונים. בינואר 1995 פיודורוב הקים מפלגה חדשה - "מפלגת שלטון עצמי של העובדים" (Партия самоуправления трудящихся). פיודורוב התנגד למדיניות כלכלית של הממשל ודגל בכלכלה חופשית אך שימוש ברגולציה ממשלתית, ניצול מושכל של משאבי טבע ופיתוח הדרגתי של המדינה. בשנת 1995 המפלגה השתתפה בבחירות לדומה וזכתה במקום בודד. בשנת 1996 פיודורוב העמיד את עצמו כמועמד המפלגה למשרת נשיא רוסיה. במהלך הבחירות הוא זכה בכ-700 אלף קולות ולא עבר לשלב השני. לאחר בחירות 1996 פיודורוב התרחק מפעילות פוליטית וחזר במלוא המרץ לפעילות מדעית. במהלך עבודתו פיודורוב פרסם מעל 500 מאמרים, 7 ספרים מדעים וקיבל 108 פטנטים על המצאותיו בתחום רפואת עיניים. פיודורוב נהרג בתאונה אווירית ב-2 ביוני 2000 כאשר חזר במסוק מכנס מדעי. מדיה וקבצים בנושא סביאטוסלב פיודורוב בוויקישיתוף סביאטוסלב פיודורוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סביאטוסלב פיודורוב, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
פיני קבלו

פיני קבלו (נולד ב-16 באוקטובר 1952, בבית שאן) כיהן כראש המועצה האחרון של בית שאן, בשנת 1998 וכראש עיריית בית שאן, משנת 1999 עד שנת 2003, מיד לאחר שבית שאן קיבלה מעמד של עיר. קבלו כיהן לאחר שלמה בן לולו ולפני ז'קי לוי - שני יריבים ותיקים על ראשות מועצת ועיריית בית שאן במשך יותר משלושה עשורים. קבלו עמד בראש רשימה עצמאית לראשות העירייה, שהייתה מקורבת למפלגת העבודה. בתקופתו של קבלו היה משבר בתעשייה הישראלית. מפעל כיתן בעיר נסגר ומפעל עוף טוב עמד בסכנת סגירה. בנוסף לזאת, קיבוצי האזור נאלצו לפטר עובדים, תושבי בית שאן והמתיחות בין תושבי העיר לקיבוצים גדלה. קבלו ראה את הרגעת הרוחות כחלק מתפקידו ויזם אירועים משותפים לתושבי העיר והקיבוצים. מלבד האירועים המשותפים, קבלו שיתף פעולה עם המועצה האזורית בקעת בית שאן, בראשות יעל שאלתיאלי במיזם פינוי אשפה ובהקמת גן תעשייה בשם "פארק צבאים". קבלו קידם את הספורט והבריאות באזור. הוא הקים בבית שאן מרכז רפואי ויזם קנייה של ניידת טיפול נמרץ לעיר, כך שתושבי העיר והאזור לא יהיו תלויים בשירותים רפואיים המצויים בעפולה. הוא גם הקים בעיר בית ספר לכדורגל, שמשרת את תושבי עמק בית שאן כולו. קבלו יזם את הקמת שכונת רבין בעיר ולצורך זה, עיריית בית שאן קנתה קרקע משני קיבוצים באזור. הקיבוצים, באותה תקופה היו חייבים לבנקים כסף רב וקבלו דאג שכספי רכש הקרקעות לא יעוקלו על ידי הבנקים. לפני שעמד בראש הרשימה הוא כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בבית שאן ואחרי שירותו כראש העיר הוא תפס מקום חשוב במרכז השלטון המקומי. מאז 2003 הוא יו"ר סיעת העבודה בהסתדרות ומכהן כסגן יו"ר ההסתדרות. קבלו נשוי ואב לארבעה. אמיר טיטונוביץ, ‏פיני קבלו יקבל, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2006 פיני קבלו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תולדות בית שאן, אישים התפייסות רכה, יעקב לזר, הזמן הירוק, 2009
סרט (אתר אינטרנט)

סרט (באנגלית: Seret) הוא אתר אינטרנט ישראלי הגדול בישראל המוקדש בלעדית לקולנוע וטלוויזיה. האתר מציע מידע על סרטים, סדרות טלוויזיה, בתי קולנוע ואנשי התעשייה, במאים ושחקנים וכן חדשות קולנוע וטלוויזיה, מדורים קבועים, סקירות מפסטיבלי קולנוע, ראיונות עם יוצרי ושחקני קולנוע וטלוויזיה וטריילרים לסרטים ולסדרות טלוויזיה. גולשים רשומים יכולים לדרג סרטים, לכתוב ביקורות ולרכוש כרטיסים. האתר עורך הקרנות טרום בכורה ומחלק כרטיסים במבצעים מיוחדים. ב-4 במרץ 2000, נפתח האתר לראשונה כפורטל סרטים ישראלי הכולל סיקורי סרטים והמלצות עורכים. האתר הכיל אז שתי קטגוריות: 'חדש בקולנוע' ו'עשרת הגדולים\הגרועים'. בשנת 2002 הושקה באתר אפשרות למכור כרטיסים בשיתוף בתי הקולנוע, והצטרף למדור ביקורות הקולנוע באתר המבקר יאיר הוכנר, במאי קולנוע ומייסד פסטיבל הקולנוע הגאה. בשנת 2006 החל האתר במכירת סרטים למכשירי הדי.וי.די הביתיים, לסיקורי הסרטים התווספו טריילרים של סרטים ואף נוספה האפשרות לביקורת הסרט מטעם המשתמשים. בשנת 2013 הושק לראשונה באתר מדור סדרות טלוויזיה. בשנת 2014 הושקה אפליקציית Seret - המאפשרת למצוא בתי קולנוע / סרטים בקרבת מקום וגם לפי שעות ההקרנה הקרובות. החל משנת 2014 משמש אלעד שלו כעורך האתר ואף הגיש פינת המלצות קולנוע קבועה מטעם האתר בתוכנית הבוקר "דני רופ עד 10". בשנת 2017 הושקה טבלת המבקרים של אתר "סרט" הכוללת את מבקרי האתר וחמישה ממבקרי הקולנוע המובילים בישראל מכלי תקשורת מובילים. הטבלה היא היחידה בישראל שמכילה הן את ציוני הגולשים והן את ציוני המבקרים. בשנת 2018 פתח האתר קטגוריית סדרות נרחבת המציגה מידע אודות אלפי סדרות, לרבות סדרות חדשות וסדרות ישראליות, כוללת ביקורות סדרות מהארץ ומהעולם ומשירותי הסטרימינג השונים, מאפשרת כתיבת ביקורות סדרות, מציגה טריילרים סדרות ועוד. האתר אף חנך שני מדורי טלוויזיה בשם "שובר מסך" ו"חדשות הסטרימינג". בשנת 2020 השיק האתר פרופיל אישי מתקדם לחברי המועדון של האתר (רישום חינם) המאפשר שמירה וניהול רשימות צפייה של סרטים וסדרות טלוויזיה, סרטים וסדרות טלוויזיה מועדפים, שחקנים מועדפים, רשימת הביקורות של חבר המועדון ועוד. לוגו האתר הראשון (2000) לוגו האתר השני (2002) לוגו האתר השלישי (2005) לוגו האתר הנוכחי סרטים (אתר אינטרנט) יעל מבקרת בקולנוע ספר הקולנוע הישראלי IMDb אתר האינטרנט הרשמי של סרט אתר "סרט" - פורטל הסרטים הישראלי עמוד הפייסבוק הישן של מדור הסדרות של אתר סרט אתר Seret מעלה מדד סרטים פופולריים המבוסס על נתוני חיפוש צפייה ביז-פורטל
יעקב מכלוף

יעקב מכלוף הוא איש ציבור שהיה ראש המועצה המקומית בית שאן, משנת 1963 עד שנת 1970. הוא ניצח בבחירות פעמיים, אך באמצע הקדנציה השנייה שלו, הוא הוחלף בראש ועדה קרואה. יעקב עלה מטריפולי שבלוב ואחרי שחרורו מצה"ל שימש כמורה בעיירה. כראש מועצה, הוא טיפל בנושאי תעסוקה, שיכון וביטחון - בעת מלחמת ההתשה. בשנת 1965, שימש דוד לוי כסגנו של מכלוף. רחוב יעקב מכלוף, בבית שאן, קרוי על שמו. גדעון רום (ופניק), כמה מילים גלויות לראש העיר בית-שאן יעקב מחלוף, דבר, 12 בפברואר 1970, המשך מכלוף באתר מוזיאון הילדים של בית שאן דוד לוי באתר מוזיאון הילדים של בית שאן ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשמיר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קשמיר – חבל הארץ הצפוני של תת-היבשת ההודית, הנתון במחלוקת טריטוריאלית בין הודו, פקיסטן וסין. ג'אמו וקשמיר (מדינה) – מדינה לשעבר בצפון הודו, בהרי ההימלאיה ג'אמו וקשמיר (טריטוריית איחוד) – אזור המנוהל על ידי הודו כטריטוריית איחוד, וכולל את חלקו הדרומי של אזור חבל קשמיר המהווה סלע מחלוקת בין הודו ופקיסטן בד קשמיר – אריג יקר המופק מצמר עזי קשמיר. KSHMR – דיג'יי ומפיק מוזיקלי מארצות הברית. Kashmir (בעברית קשמיר) – שיר בסגנון רוק כבד של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא בשנת 1975 ונכלל באלבום הכפול Physical Graffiti
תמיר שאבי

תמיר שאבי (נולד ב-1950 בעיראק) היה ראש עיריית אור יהודה בין השנים 1993–1998, והראשון שכיהן כהונה שלמה מאז שהוכרזה כעיר. כלכלן בהכשרתו ואיש בנייה ונדל"ן בעיסוקיו הפרטיים. משפחתו של שאבי עלתה לישראל מעיראק כשהיה בן שנה. המשפחה התגוררה באור יהודה, שהייתה אז מעברה (היא תוגדר כיישוב קבע רק ב-1955). בנעוריו היה אתלט מצטיין בריצת 800 מ', בעל שיא אישי של 1:57.4 ד' באליפות ישראל באתלטיקה 1969, בה זכה במדליית הכסף. מאמנו היה מנחם קורמן. בשירותו הצבאי הגיע לדרגת סרן בחטיבת הצנחנים. שירת בשב"כ בשנים 1975-1972. למד לתואר ראשון במדע המדינה ובכלכלה וסיים תואר שני ביחסים בינלאומיים. בשנים 1980-1978 שימש מרצה באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1982-1980 שימש כמנהל המתנ"ס באור יהודה. בין השנים 1993-1982 היה אחראי פרויקט שיקום שכונות באור יהודה, והעירייה זכתה בפרס קפלן על ההישג. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1993 התמודד על ראשות העיר אור יהודה וזכה. בתקופתו נבנתה שכונת נווה סביון. בבחירות 1998 הפסיד לראש העיר הקודם יצחק בוכובזה, ונשאר באופוזיציה. כיום מתגורר בגני תקווה, מכהן כחבר דירקטוריון במספר חברות הנסחרות בבורסה ונחשב למומחה בדיוני ועדת גבולות מוניציפליים. פרטי תמיר שאבי באתר "מחלקה ראשונה". במדליית הזהב זכה יאיר פנטילט. יעקב פטאל, אסתר שחמורוב - תקוה גדולה שהכזיבה, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏30.6.1968 מעריב: צוות מפעל שיקום שכונות באור-יהודה, 30 ספטמבר 1986⁩, באתר הספרייה הלאומית. במודעות הסמוכות ניתן לראות ברכות מגורמים שונים לרגל קבלת הפרס, המכוונות לראש העירייה דאז עו"ד יצחק בוכובזה ולצוות שיקום השכונות בעיר (בראשו עמדו, לפי הכתבה, גדעון ארבל ואחריו תמיר שאבי). עינת פז-פרנקל, "הקרקעות למגורים ייגמרו בתוך 16 שנה", באתר כלכליסט, 9 בדצמבר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מצעד הפזמונים העברי השנתי

מצעד הפזמונים העברי השנתי היא תחרות שירים בעברית, המשודרת ברדיו בערב ראש השנה מדי שנה, מאז שנת 1963. כיום ישנם שני מצעדי פזמונים עבריים, אחד ברשת ג' של קול ישראל (כאשר בין השנים 1969 ל-1997 שודר המצעד בתוכנית מקום בצמרת) וכיום כאן גימל של תאגיד השידור הישראלי והשני בגלגלצ הפועלת במסגרת גלי צה"ל. תפקידם הוא לסכם את כל מצעדי הפזמונים השבועיים ששודרו בשנה החולפת. במצעד זה משודרים השירים הנבחרים של השנה על פי סדר בחירתם, כשהשיר הזוכה במקום הראשון נקרא "שיר השנה". כמו כן נבחרים הזוכים בכמה קטגוריות קבועות: "זמר השנה", "זמרת השנה", "להקת השנה" או "הרכב השנה" ו"תגלית השנה" או "פריצת השנה". השירים והמבצעים נקבעים על פי בחירת המאזינים ולפעמים גם נותנים משקל לדרוג השירים במצעדים השבועיים במהלך השנה. מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ל–ה'תשל"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ם–ה'תשמ"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן–ה'תשנ"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ס–ה'תשס"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ע–ה'תשע"ט) מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ף ואילך) מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי מקום בצמרת (תוכנית רדיו) פזמונט – מצעדי פזמונים ברשת שלומי לאופר, אחורה צעד: על מצעדי הפזמונים השנתיים, באתר nrg‏, 29 באוגוסט 2010 מסע נוסטלגי אל המצעד השנתי העברי לדורותיו, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 24:01)
בד קשמיר

בד קשמיר הוא בד המיוצר מסיבי צמר טבעי של עזי הקשמיר הגדלות בחבל קשמיר אשר בצפון הודו, בטיבט ובמונגוליה. סיב הקשמיר הוא הסיב הטבעי הדקיק ביותר[דרוש מקור] ועוביו לא עולה על 16 מיקרון (לצורך השוואה עובי השיער האנושי נע בין 17 ל-18 מיקרון), מה שמקנה לו קלות ואווריריות רבה. הבד ידוע כאיכותי בזכות היותו בעל מרקם רך ונעים, וכן מונע הזעה וכמבודד חום. בנוסף, בניגוד לרוב סוגי הצמר או הבד המופקים מסיבים מהחי, ניתן לכבס אותו בכביסה ידנית ואין צורך בניקוי יבש. מחירו הגבוה של הקשמיר נובע הן מסגולותיו המיוחדות וכן ממגבלות התפוקה: עז בוגרת מספקת בשנה כמות שיער המספיקה ליצור חוט לסריגת שליש סוודר או לאריגת צעיף אחד בודד. כמות הקשמיר השנתית המיוצרת בעולם נעה בין 15,000 ל-20,000 טון. במאה השלוש עשרה הביא מרקו פולו את הקשמיר לאיטליה שם הוא הפך למוצר יוקרה המזוהה עם האריסטוקרטיה. משם התפשט השימוש בו אל שאר חלקי אירופה תוך שימור מעמדו היוקרתי, כשחוטי האריג והקשמיר מועברים בדרכי הרים מסוכנות בתוואי הידוע של דרך המשי לשוקי אירופה. בד קשמיר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אבי אסרף

אָבִי אַסְרַף (נולד ב-1958) הוא איש ציבור שכיהן כראש עיריית אופקים בין השנים 2003–2007. בתקופת כהונתו של אסרף, הוגשו נגדו תלונות שונות על אי סדרים. מתנגדי אסרף דרשו משר הפנים למנות ועדת בדיקה לתפקודו. ועדת הבדיקה של משרד הפנים מצאה כשל תפקודי-תקציבי, בהנהלתו של אסרף, כמו גם אי-ביצוע תוכנית הבראה ופיטורי עובדים והעסקתם שלא כדין. בשנת 2007 הודח אסרף מראשות העירייה בידי שר הפנים, מאיר שטרית, לאחר אשרור השר רפי איתן, ובמקומו מונתה ועדה קרואה. משזו סיימה את תפקידה, מונתה לעיר ועדה קרואה נוספת. אסרף הוא אחד המוחים הבולטים בעיר נגד הוועדות הקרואות, והוא אף עתר לבג"ץ נגד החלפתו בהן, אולם עתירתו נדחתה. הוועדה לבדיקת תפקוד העיר אופקים, סיכום, מסקנות והמלצות (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine) השלטון באופקים היה שייך לאנשי הרחוב, שרה ליבוביץ-דר 5/2/2010, באתר nrg נועם שרביט, ‏גם ראש עיריית אופקים מגיע ליאח"ה: אבי אסרף חשוד בקבלת טובות הנאה, באתר גלובס, 5 במאי 2005 מיכל גרינברג, שר הפנים מינה ועדה לחקירת תפקוד עיריית אופקים, באתר הארץ, 6 במרץ 2007 ענת ברשקובסקי, ראש עיריית אופקים: הודחתי בגלל שאינני בקדימה, באתר ynet, 29 באוגוסט 2007 זמן מעריב, אופקים: אסרף הודח מראשות העירייה, באתר nrg‏, 25 במאי 2008 אני מוחה ! חדשות / לירז בנג'ו, 16/12/2008, דרומי.co.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אוריול רומאו

אוריול רומאו וידאל (בספרדית: Oriol Romeu Vidal; נולד ב-24 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בז'ירונה בהשאלה מברצלונה. רומאו נולד בעיירה אוידקונה שבקטלוניה והחל לשחק בלה מאסיה, אקדמיית הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה, לאחר שהגיע אליה ב-2004 מהנוער של היריבה העירונית אספניול. במשך חמש שנים התקדם באקדמיה וב-2009 החל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בהפסד 1–3 לסביליה במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי 2010, בו זכתה לבסוף ברצלונה. רומאו שותף במשחק לה ליגה אחד של ברצלונה, במאי 2010, ובקיץ 2011 עבר לצ'לסי מהפרמייר ליג עימה זכה בליגת האלופות ב-2012. ב-12 ביולי 2013 הושאל לוולנסיה הספרדית לעונה אחת, וב-4 באוגוסט 2014 הושאל לשטוטגרט מהבונדסליגה. ב-13 באוגוסט 2015 חתם רומאו לשלוש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג עבור 5 מיליון יורו, ושיחק במדיה במשך שבע עונות. ב-1 בספטמבר 2022 חתם בז'ירונה, וב-9 בספטמבר כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על ריאל ואיאדוליד. ב-19 ביולי 2023 חזר לקבוצת נעוריו ברצלונה וחתם לשלוש שנים. רומאו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד מאז גיל 17, זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 והשתתף בין היתר פעמיים בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ובטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון (2012). ברצלונה הסופר קאפ הספרדי - 2010 אליפות ספרד: 2010/2011 ליגת האלופות: 2010/2011 צ'לסי גביע ה-FA: ‏2011/2012 ליגת האלופות: 2011/2012 הליגה האירופית: 2012/2013 עם ספרד אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2009 מקום שני: 2010 מדיה וקבצים בנושא אוריול רומאו בוויקישיתוף אוריול רומאו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אוריול רומאו, באתר Transfermarkt אוריול רומאו, באתר Soccerway אוריול רומאו, באתר BDFutbol אוריול רומאו, באתר WorldFootball.net אוריול רומאו, באתר FootballDatabase.eu רכש חדש לצ'לסי: אוריול רומאו בן ה-19, באתר ynet, 4 באוגוסט 2011
פאלאספורט מנס סאנה

פאלאספורט מנס סאנה (באיטלקית: Palasport Mens Sana; בעבר היכל פאלאסטרה, PalaEstra) הוא אולם ספורט השוכן בעיר סיינה שבטוסקנה, איטליה. האולם הוקם בשנת 1976 ובעל תכולה של 6,000 מקומות ישיבה. מאז הקמתו משמש האולם כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית מנס סאנה, לשעבר מונטפסקי סיינה ששיחקה בליגת העל האיטלקית וביורוליג. מונטפסקי זכתה 6 פעמים באליפות איטליה (שתי אליפויות נוספות בוטלו על ידי פדרציית הכדורסל האיטלקית). בנוסף, האולם שימש בעבר גם את קבוצת הכדורסל וירטוס סיינה (איט') וקבוצת כדוריד מקומית. היכל הספורט נקרא תחילה "פאלאספורט מנס סאנה" אך ב-21 באוקטובר 2010 הוסב שמו לפאלאסטרה על שם הספונסור "אסטרה" (Estra) שהיא חברת אנרגיה. כחלק משיתוף פעולה בין חברה זו לבין חברה אחרת, הותקנו פנלים פוטו-וולטאים (פנלים סולאריים) על גגו של האולם. בשנים 2000, 2004, 2007, 2008, 2009 ו-2010 אירח האולם את הסופר קאפ האיטלקי בכדורסל (La Supercoppa italiana di pallacanestro maschile) המפגיש בכל שנה לפני פתיחת עונת הכדורסל בין הזוכות של ליגת העל האיטלקית ושל הגביע האיטלקי בעונה הקודמת. ב-1979 שימש האולם כאחד מאולמות אליפות אירופה בכדורסל. המתקן משמש גם לקיום קונצרטים. מדיה וקבצים בנושא פאלאספורט מנס סאנה בוויקישיתוף Mens Sana נגזר מאמירה ידועה בלטינית: "Mens sana in corpore sano", קרי: "נפש בריאה בגוף בריא", הידועה ביוונית: "Νοῦς ὑγιὴς ἐν σώματι ὑγιεῖ" על שם הספונסור הראשי של הקבוצה – הבנק השלישי בגודלו באיטליה, בעל מטה ראשי בעיר סיינה, Monte dei Paschi di Siena (אנ'). ראו האתר של החברה (באיטלקית) "אולם הספורט של סיינה הופך לירוק", באתר גרינריפורט.it ‏, 28 באוגוסט 2012 (באיטלקית)
היקמן

האם התכוונתם ל... שם משפחה אנה היקמן – דוגמנית, אשת עסקים ומנחת טלוויזיה ברזילאית טרייסי היקמן – סופר פנטזיה אמריקני ריקי היקמן – כדורסלן אמריקאי שונות צנתר היקמן – צנתר ורידי מרכזי הקמן
שליפה

האם התכוונתם ל... שליפה (זיכרון) – פעולה קוגניטיבית שבה מידע שקודד בזיכרונו לטווח הארוך של האדם, מועבר לתודעתו שליפה (מאגר נתונים) – אחזור מידע ממאגר נתונים שליפה (נשק) – הפעולה של הוצאת כלי נשק (כגון אקדח או חרב) מנרתיקו, לשם שימוש בו