ניקיטה מיכאלקוב

ניקיטה סרגייביץ' מיכאלקוב (ברוסית: ‏Никита Сергеевич Михалков; נולד ב-21 באוקטובר 1945) הוא תסריטאי, מפיק, שחקן קולנוע ובמאי רוסי. בעל תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית (1984), בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת, שלוש פעמים חתן פרס הפדרציה הרוסית, ומשנת 2020 גיבור העמל של הפדרציה הרוסית. משנת 2017 — המנהל האמנותי של מרכז תיאטרון וקולנוע תחת ניהולו של ניקיטה מיכאלקוב. מאז 1999 — נשיא פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. מאז 1998 — יושב ראש איגוד הקולנוענים הרוסי. מיכאלקוב הוא זוכה בפרס אריה הזהב של פסטיבל הסרטים של ונציה (1991) ומועמד לאוסקר (1993) בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" על סרטו "אורגה — תחום האהבה". זוכה אוסקר (1995) בקטגוריה "הסרט הזר הטוב ביותר" ופרס הגרנד פרי של פסטיבל קאן (1994) על סרטו "שמש בוגדנית". זוכה "האריה המיוחד" של פסטיבל ונציה (2007) על תרומתו לקולנוע ומועמד לאוסקר (2008) בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" על סרטו "12". ניקיטה מיכאלקוב נולד במוסקבה במשפחת המשורר סרגיי מיכאלקוב. הוא למד בבית הספר התיכון, ובמקביל בבית הספר המרכזי למוזיקה שליד הקונסרבטוריון המוסקבאי, ולמד תיאטרון בחוג ליד תיאטרון הדרמה על שם סטניסלבסקי. כבר בגיל 14 הוא השתתף באחד הסרטים. אחיו של ניקיטה מיכאלקוב הוא הבמאי אנדריי קונצ'לובסקי שנשא את שם משפחת אימם במקום של אביהם. בשנת 1963 החל ללמוד בבית הספר למשחק על שם שצ'וקין. מכיוון שלפי מדיניות בית הספר התלמידים לא יכולים להשתתף בסרטים בזמן הלימודים, הוא עזב את המוסד והתחיל ללמוד ב-VGIK. הוא סיים את הפקולטה לבימוי בשנת 1971. החל ממחצית שנות ה-70 הוא ביים מספר סרטים וזכה לפופולריות רבה. בחלק מסרטים אלו הוא שיתף את פאבל קדוצ'ניקוב, שהיה פופולרי מאוד בשנות ה-50, אך מאז לא שיחק בתפקידים מרכזיים. במקביל, הוא שיחק במספר סרטים ובשנת 1984 קיבל את פרס שחקן השנה. בשנת 1987 הקים ניקיטה מיכאלקוב את חברת ההפקות טריט"ה (Студия ТриТэ) שמשמעותה: "יצירתיות, ידידות, עמל" (Творчество, Товарищество, Труд). באותה שנה ביים את הסרט "עיניים שחורות", בכיכובו של מרצ'לו מסטרויאני, סרט על גבר איטלקי שמתאהב באישה רוסיה נשואה בימים שלפני מלחמת העולם הראשונה. מסטרויאני זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן וקיבל מועמדות שלישית לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. החל משנות ה-90 הוא כמעט ולא שיחק אך המשיך בבימוי סרטים. בשנת 1994 ביים את סרטו הנודע ביותר שמש בוגדנית שזיכה אותו בפרס האקדמיה הרוסית לקולנוע ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. לאחר מכן נטל חלק בבימוי הסרט "הספר מסיביריה" וביים מספר סרטים נוספים. בשנת 2007 ביים את הרימייק לסרטו של סידני לומט "12 המושבעים", 12 שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר, אך לא זכה. הוא ביים גם את סרטי ההמשך לשמש בוגדנית, אך אלה לא זכו להצלחה של ממש. בשנת 2014 יצא לאקרנים סרטו מכת שמש, אודות מלחמת האזרחים ברוסיה. הוא נטל חלק בהפקות רבות, כדוגמת דרמות הספורט אגדה מספר 17 ומתקדמים למעלה. בשנת 2017 החל בהפקת הסרט "אקדוחן השוקולד" (Шоколадный револьвер) לאחר שהשלים את כתיבת התסריט עם האחים אולג וולדימיר פרסניאקוב. הסרט צפוי היה להיות דרמה מודרנית שעלילתו מתרחשת בצרפת, גרמניה, רוסיה וארצות הברית ומגולל את קורותיו של במאי קולנוע המתמודד עם אובדן בני משפחתו במתקפת טרור שאירעה בעת ביקורם בפסטיבל הסרטים של קאן. עלילת הסרט מבוססת חלקית על אירועי פיגוע הדריסה בניס כאשר טרוריסט מוסלמי דרס באמצעות משאית הובלה שכורה, קהל שחגג את יום הבסטיליה בעיר החוף הצרפתית ניס והביא למותם של 86 איש ומאות פצועים. צילומי הסרט תוכננו להתחיל בסתיו 2018 אך נדחו לבסוף. ברם, בעקבות ניתוח שמיכאלקוב עבר באוגוסט 2019 הוא נזקק לשיקום ארוך שדחה את תחילת ההפקה לזמן לא ידוע. ניקיטה מיכאלקוב נכנס לחיים הפוליטיים. הוא היה חבר קרוב של אלכסנדר רוצקוי, וגם אחרי אירועי 1993 תמך בו בפומבי. החל משנות ה-2000 הוא ידוע כתומך במדיניותו של ולדימיר פוטין. בשנת 2005 ביקר בישראל ואמר בריאיון בין השאר:”שההוריקן שהרס את ניו אורלינס "לא מקרי", אסון צ'רנוביל הוא עונש משמים לעם הרוסי שבגד בכנסייה, את לנין צריך להוציא מהמאוזוליאום ולקבור בסנט פטרבורג. חוץ מזה, פוטין חייב להמשיך לשלוט כדי שרוסיה תתעצם והאיזון יחזור לשרור בעולם”. בשנת 2015 הוכרז כפרסונה נון גראטה באוקראינה, בשל תמיכתו בסיפוח חצי האי קרים (2014) Larsen, Susan (Autumn 2003). "National Identity, Cultural Authority, and the Post-Soviet Blockbuster: Nikita Mikhalkov and Aleksei Balabanov". Slavic Review. 62 (3): 491–511. doi:10.2307/3185803. JSTOR 3185803. מדיה וקבצים בנושא ניקיטה מיכאלקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניקיטה מיכאלקוב (ברוסית) (ברוסית) ניקיטה מיכאלקוב, ברשת החברתית פייסבוק ניקיטה מיכאלקוב, ביישום טלגרם ניקיטה מיכאלקוב, ברשת החברתית אינסטגרם ניקיטה מיכאלקוב, ברשת החברתית VK ניקיטה מיכאלקוב, סרטונים בערוץ היוטיוב ניקיטה מיכאלקוב, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ניקיטה מיכאלקוב, באתר AllMovie (באנגלית) ניקיטה מיכאלקוב, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ניקיטה מיכאלקוב, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ניקיטה מיכאלקוב, באתר MusicBrainz (באנגלית) ניקיטה מיכאלקוב, באתר Discogs (באנגלית) מארי ז'גו, לה מונד, קולנועני רוסיה יוצאים נגד שלטונו של הבמאי יקיר הממסד ניקיטה מיכאלקוב, באתר הארץ, 26 באפריל 2010 ריאיון עם ניקיטה מיכאלקוב 2013, סרטון באתר יוטיוב מאיר שניצר, הגבר של הגברת של הכלבלב - "עיניים שחורות"; במאי: ניקיטה מיכאלקוב; מבוסס על סיפורים מאת צ'כוב, חדשות, 8 בפברואר 1988 הספר מסיביריה, באתר הארץ, 27 במאי 2002 דב אלפון, ניס, דאעש קיבל אחריות לפיגוע הדריסה בחגיגות יום הבסטיליה בעיר ניס בצרפת, באתר הארץ, 17 ביולי 2016 הניו יורק טיימס, המחאה ברוסיה לא משודרת, אבל היא מועברת ביוטיוב, באתר הארץ, 11 ביוני 2019 אלכס אפשטיין, רק בכוח, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2005 Михалков Н. С. Территория моей любви. — М.: Эксмо, 2015. — 416 с. — ISBN 978-5-699-68930-9. «Отец» (2003) «Мама» (2003) Своя земля — Фильм Никиты Михалкова. Новости Вести. Ру