laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
בת הקפיטן

בת הקפיטן (ברוסית: Капитанская дочка) הוא רומן הרפתקאות היסטורי, שכתב הסופר והמשורר אלכסנדר סרגייביץ' פושקין, בשנת 1836. הספר מתאר עלילה בדיונית המתרחשת על רקע מרד הקוזאק ימליאן פוגאצ'וב, שהכתיר עצמו בתואר 'צאר', וניסה להשתלט על כס המלוכה בתקופת הצאריצה יקטרינה השנייה, בשנים 1774–1775. פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה ועזרו לשכתב אותו. גיבור הרומן הוא בן-אצולה צעיר בשם פיוטר אנדרייביץ' גרינב, המתגייס לצבא הצאר ונשלח לשרת במצודה קטנה בסיביר. בדרך הוא פוגש איכר משונה שעוזר לו להגיע לפונדק בזמן סופת שלגים. בתמורה לעזרתו נותן לו גרינב אדרת מפרוות ארנבות. במוצב פוגש גרינב את בתו של המפקד, מאשה, ומתאהב בה. הוא מסתכסך עם חייל אחר במוצב, שווברין, המאוהב גם הוא במאשה, והשניים מתייצבים לדו-קרב בסיף וגרינב נפצע. אל המוצב מגיעות שמועות בקשר לתקיפתו הקרובה של פוגאצ'וב, ועד מהרה הוא מתקיף את המוצב הקטן ומשתלט עליו, תוך שהוא הורג את אביה ואמה של מאשה, ומתנגדים נוספים. פוגאצ'וב עומד לתלות גם את גרינב, אך הוא ניצל ברגע האחרון, כאשר מתברר שפוגאצ'וב הוא לא אחר מאשר האיכר שגרינב נתן לו את האדרת בתחילת הרומן. גרינב חושש לגורלה של אהובתו, במיוחד לאחר שהוא מגלה ששווברין ערק לצבאו של פוגאצ'וב ועומד להתמנות למפקד המוצב החדש. הוא מתיידד עם פוגאצ'וב ומבקש ממנו שישחרר אותו לעיר הקרובה - אורנבורג. באורנבורג גרינב מגלה ששווברין עומד להכריח את מאשה להתחתן איתו, והוא חוזר למוצב כדי להציל אותה. הוא מספר לפוגאצ'וב ששווברין עומד לחלל את כבודה של יתומה מסכנה, וזה מתרגז עליו ומשחרר את מאשה. לאחר שנדמה כי בני הזוג יצאו לחופשי, עוצרים את גרינב בחשד לשיתוף פעולה עם פוגאצ'וב. מאשה, שנסעה בינתיים לבית הוריו של גרינב, מבקשת את עזרת הצארינה יקטרינה השנייה, והיא משחררת את גרינב ממאסרו. בת הקפיטן, תרגם מנחם זלמן וולפובסקי, הוצאת מצפה תל אביב, 2 כריכות, תרצ"ו-1936. בת הקפיטן, תרגם בוריס זיידמן, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 220 עמודים, 2010 מדיה וקבצים בנושא בת הקפיטן בוויקישיתוף בת הקפיטן, באתר OCLC (באנגלית)
ולדימיר טאטלין

ולדימיר יבגראפוביץ' טאטלין (ברוסית: Владимир Евграфович Татлин; ‏28 בדצמבר 1885 (על פי הלוח הגרגוריאני; על פי הלוח היוליאני נולד ב-16 בדצמבר) – 31 במאי 1953) היה צייר ואדריכל רוסי וסובייטי. טאטלין היה אחד האמנים המובילים את תנועת האוונגארד הרוסי בשנות ה-20 של המאה ה-20, לצד קזימיר מלביץ', ומראשי תנועת האמנות הקונסטרוקטיביסטית. יצירתו הידועה ביותר היא התוכנית שהכין עבור המונומנט לאינטרנציונאל השלישי, אשר לא יצא אל הפועל. טאטלין נולד בחארקיב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), והיה בנו של מהנדס רכבות ומשורר. עבד כמלח בטרם החל את לימודי האמנות בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. פרסומו של טאטלין החל בעקבות תכנון המונומנט לאינטרנציונאל השלישי בשנת 1920. מבנה זה, שתוכנן להיות גורד שחקים עשוי פלדה וזכוכית, שגובהו המתוכנן היה צפוי להיות 400 מטר, כ-100 מטרים גבוה יותר ממגדל אייפל. המבנה אמור היה לכלול שלושה מבנים אשר יסתובבו על צירם בקצב שונה - המבנה הראשון, קובייתי בצורתו, היה אמור להסתובב על צירו פעם בשנה; המבנה השני, פירמידה, היה אמור להסתובב על צירו פעם בחודש; והשלישי, מבנה מעגלי, אמור היה להסתובב על צירו פעם ביום. בשנת 1932 אורגנה תערוכה מעבודות שלו. לאור כך שהשלטון לא תמך באמנות שלו, זה הייתה התערוכה האחרונה שלו. טאטלין נחשב לאבי הסגנון הקונסטרוקטיבי באמנות, ותבליטי העץ והברזל שנוצרו על ידו היוו הפרה בוטה של המוסכמות של האמנות הרוסית. פעל גם בתחום האופנה ויצר חפצים שימושיים. טאטלין נפטר ב-1953 ונקבר בבית הקברות נובודוויצ'י שבמוסקבה. מדיה וקבצים בנושא ולדימיר טאטלין בוויקישיתוף ולדימיר טאטלין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ולדימיר טאטלין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנים ובנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמורת גדור

שְׁמוּרַת תֵּל גְּדוֹר היא שמורת טבע וגן לאומי בשרון, השוכנת לאורך חוף הים התיכון, בין היישוב מכמורת, מדרום לשכונת גבעת אולגה שבחדרה מצפון. האתר כולל את השמורה הימית - שמורת ים גדור ששטחה של 844 דונם, ושמורה חופית בשטח כולל של 752 דונם, שמהם 105 דונמים כבר הוכרזו, והיתר נמצאים בהליכי אישור. השמורה החופית היא בחלקה חלק מפארק השרון, והיא מתמקדת במצוק הכורכר הנמשך לאורך קו החוף. המצוק מגיע לשיאו בתל גדור המתנשא לגובה של 33 מטרים, ועל פסגתו שרידי מבנה מרובע. המצוק עשוי משכבות של אדמת חמרה וכורכר, וגדלים עליו צמחי חבצלת החוף, חורשף וקריתמון ימי. בעורפו של המצוק גדלים סירה קוצנית, קורנית ואלת המסטיק. חוף השמורה סלעי, ועל טבלאות הסלע מתפתחת אוכלוסייה של חסרי חוליות ימיים. החוף החולי משמש את צבות הים העולות אליו כדי להטיל את ביציהן, ובמקום הוקם אתר מגודר אליו מעבירים פקחי רשות הטבע והגנים קנים של צבי ים כדי להבטיח את תהליך הדגירה. מצפון לתל גדור שוכן "המפרץ הסיני" – מפרצון שזכה לשמו על שם עולים שהגיעו מאירופה לארץ ישראל בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 לאחר שהות של שנתיים בשאנגחאי, ואשר נהגו לנפוש במקום. השמורה מוקפת במעקה בטיחות המונע מכלי רכב את הכניסה אליה. חל איסור על שהיית בני אדם בשטחה בשעות הלילה והדייג מוגבל למקומות שיועדו לכך בלבד. מצוק הכורכר ומכלאה להגנה על קני צבי ים תל גדור מדרום קטע ממצוק הכורכר "המפרץ הסיני" מדרום. ברקע נראים ארובת תחנת הכוח אורות רבין ומזח פריקת הפחם מראה לאורך קו החוף "המפרץ הסיני" "המפרץ הסיני" והמצוק הצמוד לו מדיה וקבצים בנושא שמורת גדור בוויקישיתוף שמורת ים גדור באתר רשות הטבע והגנים(הקישור אינו פעיל) שמורת תל גדור באתר העירוני לתיירות ובילוי בחדרה צוקי גדור וחוף גדור שמורת חוף גדור באתר inature שמורת ים גדור באתר inature nrg מעריב, אושר: חוף גדור יהיה שמורת טבע וגן לאומי, באתר nrg‏, 22 באפריל 2009 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה חדרה חתמה על מתן תוקף לתוכנית חוף גדור - Local חדרה משה גלעד, רצועת החוף הסודית הכי יפה בישראל, באתר הארץ, 15 ביולי 2020 גן לאומי ושמורת טבע חוף אולגה באתר רשות הטבע והגנים
נפל

האם התכוונתם ל... נפל תחמושת – חלק מאמצעי לחימה או תחמושת שלא התפוצץ. נפאל – מדינה בדרום אסיה. נפל (הלכה) – בהלכה, תינוק בן פחות משלושים יום. ראו גם הפלה (פירושונים). חלל מערכות ישראל – מי שנפל בפעילות מבצעית או באימונים או נפטר בעת שהשתתף במאבק על קיומה של מדינת ישראל או למען תקומתה.
חברים בחלל

חברים בחלל (באנגלית: Space Buddies) הוא סרט שיצא ב-3 בפברואר 2009, מבית היוצר של אולפני וולט דיסני. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הסרט מספר על חבורת כלבים שעלו בטעות על החללית "וויזון 1", ובמאמצים מצליחים להחזיר את החללית לאחר שסטתה ממסלולה בחלל.נמסרו תגובות מצופים על כך שסרט זה הוא מבין הטובים של וולט דיסני יורי - דידריץ בדר בודהה - שדה קייט ד"ר פינקל - קווין וייסמן רוזבאד - ליליאנה מומי באדרבאל - ג'וש פליטר אסטרו - עלי היליס פאט פין - ביל וולפסון מאדבוד - הנרי הודג'ס השומר בשער למפקדה - קארנסט אהרז' B-Dawg - סקיילר ג'יסונדו אתר האינטרנט הרשמי של חברים בחלל (באנגלית) "חברים בחלל", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חברים בחלל", באתר נטפליקס "חברים בחלל", באתר AllMovie (באנגלית) "חברים בחלל", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חברים בחלל", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "חברים בחלל", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חברים בחלל, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קשה

האם התכוונתם ל... קשיות – תכונת החומר להיות קשה קשה (זמרת) – זמרת בשם זה (Kesha) קשה (שחקנית פורנוגרפיה) – שחקנית פורנוגרפיה בשם זה (Keisha) קאשה – סוג של דייסה קש
בועז רימר

בועז רימר (נולד ב-30 באוגוסט 1970) הוא המייסד והבעלים של אתר האינטרנט "במה חדשה", שמהווה מאגר יצירות אמנות עבריות וקהילה או רשת חברתית אינטרנטית. היצירות מוכנסות לאתר באופן עצמאי על ידי כל אמן ומרוכזות ב"דף היוצר" שלו. היצירות הן בתחומים הבאים: פרוזה, שירה, צילום, גרפיקה ואנימציה. בשנת 1998 יצר רימר קשר עם ערן להב וגיל רימון לצורך שימוש בליבת המערכת של "בימה אחרת" (שהוקמה על ידי להב), לצורך ייבוא הנתונים ליצירת האתר "במה חדשה". בשלהי אותה שנה יצאה הגרסה הראשונה של האתר. רימר שדרג את האתר במובנים רבים, הוסיף לו היבט קהילתי באמצעות פורומים, ארגן מפגשי "במה פתוחה" (אחת לחודש) במקומות שונים בהשתתפות היוצרים והמבקרים באתר, הוסיף מנוע חיפוש, ומערכות שונות של תגובות, סטטיסטיקה, דירוג, סלוגנים ועוד. עבודתו של רימר נחשבת לפורצת דרך באותה עת, טרום עידן וב 2.0. מלבד במה חדשה עסק רימר במוזיקה אלטרנטיבית (המהפכה המיותרת, השמנים). כמו כן ביים סרטים על פי סיפורים של אתגר קרת ("קצרים", "דבק מטורף") ושיחק בסרט "מלכה לב אדום" משנת 1996, גם הוא על פי תסריט של אתגר קרת. ב-1995 שיחק בקליפ של "איפה הילד" - "זוהי סדום" בבימוי של נועז דשא. כמו כן, בשנת 2001 שיחק בסרט הפשע של איתי לב "5 דקות בהליכה" לצד שרון אלכסנדר, ובשנת 2002 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אבאל'ה" ששודרה בHOT3, שביימו אורי מרנץ ואילן ירוחם על פי תסריט של אתגר קרת. כיום רימר ארכיטקט מערכות ויועץ תסריט. הוא מתגורר בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא בועז רימר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בועז רימר בועז רימר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בועז רימר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית בועז רימר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בועז רימר, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי בועז רימר, באתר שירונט בועז רימר, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) סיני גז, חוזרים אל חלוצי האינטרנט, באתר nrg מעריב, 21 בספטמבר 2009 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פגוש את היונים

פגוש את היונים (באנגלית: Valiant, בתרגום חופשי: "אמיץ") הוא סרט אנימציה ממוחשבת המספר את מלחמתם של היונים במלחמת העולם השנייה. הסרט יצא בישראל ב-7 ביולי 2005. היון הגוזל וולינט רוצה להצטרף לחייל יוני הדואר המלכותי להילחם בחזית ולשלוח הודעות במלחמת העולם השנייה, בינתיים הנץ המרושע גנרל פון טאלון ועוזריו שלו קפלינק ואנדרלינק מתכוונים לכלוא את היונים בזמן המלחמה, בעזרת יון ערמומי בשם באגזי מצליח וולינט להתגייס ביחד עם באגזי לחייל יוני הדואר ונלקח לבסיס לשם אימונים האימונים קשים ומפרכים כדי להילחם בנצים, בהמשך הם פוגשים את העכברים שארלס דה גירל ורולו אשר עזרו להם להתחמק מנצים, בסוף הסרט וולינט נבחר סוף סוף לאימונים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. "פגוש את היונים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פגוש את היונים", באתר נטפליקס "פגוש את היונים", באתר AllMovie (באנגלית) "פגוש את היונים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פגוש את היונים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פגוש את היונים", באתר Metacritic (באנגלית) "פגוש את היונים", באתר אידיבי "פגוש את היונים", באתר דיסני+ סרטים (באנגלית) "פגוש את היונים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "אמיץ" - האתר הרשמי ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מואלי

מָוָאלי (موالي, בערבית: בני חסות) היה כינוי למוסלמים לא-ערביים, בעיקר ממוצא פרסי במאות הראשונות לאסלאם. בימי הח'ליפים הראשונים ובית אומיה, על מנת שלא-ערבי יוכל להתאסלם היה עליו להסתפח לשבט ערבי כבן חסות, או מַוְלַא. המואלי חיו בעיקר באזוריה של האימפריה הסאסאנית לשעבר - עיראק ואיראן. הם סבלו מאפליית השלטונות ואולצו לשלם מיסים נוספים. הדבר הוביל לתחושת קיפוח ולמרידות תכופות, אשר לימים יסייעו לבית עבאס לעלות לשלטון. לאחר הפלת האומיים בידי בית עבאס ב-750 שופר מצבם של המואלי והם שולבו כפקידים בכירים במנהל ובפקידות של הח'ליפות. מולא - כהן דת מוסלמי בעיקר בארצות התרבות הפרסית. ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ע'לאת

המונח עֻ'לאת (ערבית غلاة - "מגזימים", מיחיד "ע'לו"), הוא כינוי אסלאמי לכתות אזוטריות בעלות תאולוגיה דתית רדיקלית. כתות אלו נוטות לייחס לנביא או למשפחתו תכונות אלוהיות או לפרש את המהות האלוהית באופן הפוגע באחדותה. כתות אחרות מייחסות תכונות אלוהיות למייסדיהן או לדמויות אחרות כמו חברי הנביא. במיוחד מיוחסות תכונות כאלה לעלי ולסלמאן הפרסי. בשל תפישותיהן הקיצוניות, מוקצות כתות אלו על ידי האורתודוקסיה האסלאמית ככופרות. הצופיות האסלאמית נטתה במיוחד להגזמות שכאלה. עבדאללה אבן סבא נתפס כראשון הע'ולאת, שכן הוא ייחס לעלי תכונות אלוהיות וסירב לקבל את עובדת מותו. עלווים: האמונה שעלי היה התגלמות האל, שמוחמד שימש כרעלה שלו ושסלמאן הפרסי היה השער שדרכו התגלה לעולם. שלושת האישים מהווים את השילוש הקדוש באמונה העלווית, ואשר מכונה בקצרה על פי ראשי התיבות של שמותיהם עמס. דרוזים: הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם באמר אללה הוא התגלמות האלוהים. לאחר שלטונו הוא נעלם ועתיד להתגלות בשנית באחרית הימים. דרוזים עלווים צפווים - החלו את דרכם כמסדר ע'לאת שיעי-צופי בקטאשים סופים באזיע'יה - כת שיעית שהאמינה שהאמאם השישי, ג'עפר א-צאדק, הוא אלוהים ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סימוני תנועה בכביש

המונח "קו הפרדה" מפנה לכאן. לערך העוסק במונח הלשוני "קו מפריד", ראו קו מפריד. סימון כבישים היא שיטה המשמשת להכוונת נהגים והולכי-רגל בדרך באמצעות שרטוט קווים וסימנים על דרך ובעיקר על כביש. שיטה זו נלווית לשתי שיטות נוספות להכוונת הנהגים והולכי-הרגל: רימזור ותימרור. סימון כבישים מורה כיצד לנהוג או ללכת בקטעי הדרך השונים; כך לדוגמה קו רציף במרכז הכביש מורה על איסור לעקוף רכב תוך שימוש בנתיב הנגדי, וקו מקוטע - על היתר. קו בצבע צהוב מורה על שולי הדרך, וקו כפול בצבע זה מורה על נתיב תחבורה ציבורית. קו כתום מורה על סימון זמני של כביש שנמצא תחת עבודה. קווים מלבניים עבים הנמתחים אופקית בין שני צידי הכביש מורים על מעבר חצייה. ישנם סימונים בצידי הכביש המיועדים לתחום את החניות. בישראל התחום נמצא תחת אחריות החברה הלאומית לדרכים. לצורך הסימון משתמשים בצבעים שזמן הייבוש שלהם קצר ומקדם החיכוך שלהם גבוה. את הצבעים מיישמים בשיטת האיירלס. צבע סימון כבישים הוא לרוב צבע תרמופלסטי, צבע זה כשמתחמם גורם לייבוש מהיר ו"להדבק" לכביש בצורה מיטבית. קווי הפרדה בין נתיבים: קו מקוטע המורה על אפשרות מעבר בין הנתיבים, וקו רציף עבה המורה על הפרדה ללא אפשרות מעבר, המתקדמת לקראת חציצה מוחלטת בין הנתיבים נתיב תחבורה ציבורית המסומן בקו צהוב כפול. הנתיב הנגדי לו, לרוב זה שרחב יותר, מותר בנסיעה לכולם כביש חד-סיטרי ובו חיצים המורים על זרימה של התנועה בכיוון אחד בלבד. בין הנתיבים קיימת הפרדה בצורת מדרכה, ולכן הכביש מוגדר כחד-סיטרי מדיה וקבצים בנושא סימוני תנועה בכביש בוויקישיתוף שלטים, תמרורים ורמזורים, אתר החברה הלאומית לדרכים ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באזיע'יה

אל-באזע'יה (בערבית: البازيعية) הייתה כת ע'לאת שיעית קדומה מיסודו של באזיע' בן יונס הפרסי. הכת האמינה שג'עפר אל-צאדק, האימאם השישי של השיעה, היה התגלמות חיה של האל בדמות אדם. חסידיו של באזיע' האמינו שהוראותיו הדתיות של ג'עפר היו הנחיות לאורחותיהם של יושבי גן העדן, אשר יש למלאן כאן על פני האדמה. הם האמינו גם בהתגלות אלוהית חווייתית למאמין ושבקרבם היו אנשים הנעלים במעלתם על הנביאים מוחמד ואברהם, ואף על המלאכים גבריאל ומיכאל. הם האמינו שהמחזיקים באמונתם לא ידעו מוות, ושעם הגיעם לשלמות רוחנית ייקח האל את נשמתם הישר לגן העדן. נשמותיהם של המנוחים ממשיכות להתגלות לבני הכת לאחר "עזיבתם". ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עין בובין

עין בובין (מערבית: عين بوبين, קרוי גם מעיין דני) הוא מעיין הנמצא בשטח C שביהודה ושומרון, בין ההתנחלות דולב לכפר הפלסטיני עין עריכ. עין בובין הוא אחד המעיינות הגדולים בבנימין. מהמעיין יוצאת נִקבה, שדרכה מגיעים המים לבריכת אגירה בגודל של כ־10 על 12 מטרים ובעומק 2.7 מטרים. בריכת האגירה מחולקת על ידי קיר בטון לשתי בריכות נפרדות, אך קיר זה נמוך במקצת מהחומה המקיפה את הבריכה ולכן כאשר הבריכות מלאות הן נראות כבריכה אחת וההפרדה אינה נכרת. המעיין והבריכה משמשים כיעד לטיולים ולשחייה. הבריכה משמשת את הערבים באזור להשקיית בוסתן עצי פרי סמוך שבו גדלים עצי אגוז ורימון. בסמוך לבריכה, תחת צילם של עצי הפרי נמצאות מספר בריכות קטנות נוספות. מעל המעיין נמצאות שתי מערות שבאחת מהן ניתן לראות כוכים רבים חצובים בקיר, וניכר ששימשה בעבר כקולומבריום. על פי העיתונאי גדעון לוי, המעיין ומטעי הזיתים סביבו נלקחו מהכפר הסמוך דיר איבזיע, ותושביו מנועים מלהגיע למקום, למעט במספר ימים בהם התושבים מורשים לטפל בעצי הזית ולעבד את אדמתם. אל המעיין נפרצה דרך כורכר באופן בלתי חוקי. דוברות היישוב דולב הסמוך טוענת שיהודים וערבים יושבים בשכנות על שפת המעיין. ב־19 ביוני 2015 נרצח דני גונן על ידי פלסטיני, בעת שחזר מהמעיין. בלווייתו הכריז שר החקלאות אורי אריאל כי מעתה ייקרא המקום מעיין דני על שמו, ואף הוקמה אנדרטה לזכרו במקום. למרות זאת, בדיון בנובמבר 2015, ועדת השמות הממשלתית דחתה את ההצעה לשינוי שמו של המעיין בנימוק שאין ”להפוך את מפת הארץ למפת הנצחה”, וקבעה שנדרשת תקופת צינון לפני החלטה על שינוי השם. ב־23 באוגוסט 2019 הטמינו מחבלים מטען חבלה בסמוך למעיין. בפיגוע נרצחה רנה שנרב ואביה ואחִיה נפצעו באופן בינוני וקשה. אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, משה קוסטה, הוצאת ספריית בית אל, 2008; עמודים 148–149. מפת טיולים וסימון שבילים 7: השרון והשומרון, בהוצאת הוועדה לסימון שבילים. הכירו את עין בובין, באתר ערוץ 7, 7 באוגוסט 2013 אלירן אהרון, הנקמה: לבנות ולנטוע, באתר ערוץ 7, 26 ביוני 2015 #מקור השם מעיין דני המרכז למיפוי ישראל, עין בובין, באתר מפות ישראל – govmap גדעון לוי ואלכס ליבק, מסע בארץ המעיינות שנגנבו מבעליהם הפלסטינים, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2019 רינה בת ה-17 נהרגה. אביה ואחיה נפצעו קשה, באתר במרכז - פוליטיקה ואקטואליה בציונות הדתית, ‏2019-08-23 דניאל גונן באתר המוסד לביטוח לאומי, באתר המוסד לביטוח לאומי עוזי ברוך, "המעיין יקרא מעתה מעיין דני", באתר ערוץ 7, 21 ביוני 2015 הפעם זה לתמיד! שוחזרה האנדרטה לזכרו של דני גונן - מקומונט לוד, באתר מקומונט לוד, ‏במאי 2018 ועדת השמות הממשלתית, סיכום ישיבת מליאה, משרד ראש הממשלה, 5 בנובמבר 2015 רנה שנרב באתר המוסד לביטוח לאומי שבוע אחרי יום הולדתה: רינה שנרב נרצחה בפיגוע בעין דני, באתר ישראל היום, ‏23/08/2019.
אל-האדי

אל-האדי (מילולית: המונחה באורח מישרים), אבו מחמד מוסא בן אל-מהדי (בערבית: الهادي, ابو محمد بن موسى المهدي) נולד בשנת 764 והיה הח'ליף העבאסי הרביעי ששלט בבגדאד במשך שנה אחת בין 785 ל-786. אל-האדי היה בנו הבכור של אביו אל-מהדי וכמותו גם הוא נהג לקבל את המוני העם בארמונו. בכך המשיך את המגמות הנאורות של קודמיו העבאסיים, בניגוד להתנהלותם הקלוקלת בענייני מדינה של אחרוני הח'ליפים לבית אומייה. שלטונו הקצר של אל-האדי היה שבע מרידות ומאבקים צבאיים. אל-חסין בן עלי בן חסן, נצר ממשפחת עלי, מרד כנגדו במדינה אך הוכרע. למרות זאת, בן דודו אידריס בן עבדאללה נמלט בסיועו של אחראי הדואר במצרים אל מרוקו וייסד שם את השושלת האידריסים. אל-האדי התמודד גם עם מרד ח'ארג'י ופלישה ביזנטית, אשר נסתיימה בנסיגה בטרם עת ובכיבושי שטחים נוספים לטובת הח'ליפות. הדעות חלוקות בנוגע לאופן בו מצא אל-האדי את מותו. גרסה אחת טוענת שמותו אורגן בידי אימו ח'יזוראן, אשר הורחקה ממוסרות השלטון בידי אל-האדי. אל-האדי איים גם על מעמדו של אחיו הקטן כיורש העצר, אותו האח אשר ירש אותו לאחר מותו ועלה לשלטון בתור הח'ליף הארון א-רשיד. גרסה אחת שמצטט א-טברי קובעת שהוא נפטר מכיב בקיבה, ייתכן לאחר שאימו הרעילה אותו במטרה להעלות את בנה האחר לשלטון. מדיה וקבצים בנושא אל-האדי בוויקישיתוף biography/al-Hadi-Zaydi-imam אל-האדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורה מילוטינוביץ'

וליבור "בורה" מילוטינוביץ' (בסרבית: Велибор Бора Милутиновић; נולד ב-7 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר סרבי, ומאמן כדורגל בהווה. את קריירת האימון החל מילוטינוביץ' בקבוצת אוניברסידד נסיונל המקסיקנית, שהיא גם קבוצותו האחרונה בקריירה כשחקן מקצועי. בין הקבוצות בהן שיחק, נמנות פרטיזן בלגרד, מונקו וניס. מילוטינוביץ' הוא המאמן היחידי בהיסטוריה שאימן 5 נבחרות שונות במונדיאל: מקסיקו (1986), קוסטה ריקה (1990), ארצות הברית (1994), ניגריה (1998) וסין (2002). כמו כן, הוא היחיד שהצליח להעלות 4 נבחרות שונות מעבר לסיבוב הראשון של המונדיאל. הנבחרת היחידה עמה כשל במשימה זו היא סין, ב-2002. בעקבות הצלחתו הרבה, זכה לכינוי "קוסם" (Miracle Worker), כינוי שהוענק לו לראשונה על ידי נשיא ההתאחדות לכדורגל של ארצות הברית. ב-2009 אימן מילוטינוביץ' את עיראק, והעלה אותה לגביע הקונפדרציות. בנוסף, אימן מילוטינוביץ' את נבחרות ג'מייקה, הונדורס ואת קבוצות הכדורגל אודינזה, ניו יורק רד בולס, ואל-סאעד מקטר. מילוטינוביץ' הוא בן למשפחת כדורגלנים מוכרת בסרביה. בורה ושני אחיו: מילוס ומילורד, שיחקו יחדיו בפרטיזן בלגרד. כיום מתגורר במקסיקו סיטי. נשוי לאישה מקסיקנית, ובעל אזרחות מקסיקנית. מדיה וקבצים בנושא בורה מילוטינוביץ' בוויקישיתוף בורה מילוטינוביץ', באתר Transfermarkt בורה מילוטינוביץ', באתר WorldFootball.net בורה מילוטינוביץ', באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
ניידות

ניידות, ניעות או מוביליות היא היכולת לנוע ממקום למקום או ממצב למצב. האם התכוונתם ל... ניעות חברתית – שינוי מעמדו החברתי של אדם ומעברו בין שכבות חברתיות ניידות מספרים – שינוי ספק השירות של טלפון בלא שינוי מספר המנוי ניידות חשמלית – נטייתם של נושאי מטען (למשל אלקטרונים, חורים, יונים) לנוע עקב השראת שדה חשמלי ניידות (נגישות) – תחום בנגישות שעוסק בנגישות תחבורה ובהתאמות וטכנולוגיה מסייעת לאנשים שלקותם מפריעה להם להגיע ממקום למקום ניידת משטרה – כלי תחבורה (לרוב, רכב פרטי) בשימוש המשטרה. נייד - כינוי מקובל לטלפון סלולרי ניידים - כינוי למכשירי גלישה באינטרנט חסרי מקלדת: טלפון סלולרי, מחשב לוח
מור פארק

מור פארק (באנגלית: Moore Park) הוא פרוור בסידני. מור פארק מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney), וענייניו הכספיים מנוהלים על ידי קרן הניהול של מור פארק וסנטניאל פארק. מור פארק הוא אחד מהפרוורים הבודדים בסידני שאינו כולל בתי מגורים (דוגמה אחרת היא אווליי). מור פארק ממוקם דרומית לפדינגטון, וגובל ממזרח בסנטניאל פארק ממערב בסארי הילס ווטרלו ובדרום בקנזינגטון. הפארק טרפזי בצורתו, עם בסיס קטן מדרום ובסיס רחב יותר מצפון, ולאורכו מצפון מערב לדרום מזרח עוברת דרך ראשית אחת, שדירת אנזאק. פארק מור נקרא על שם צ'ארלס מור, ראש עיריית סידני בין השנים 1867–1869, שדרש כי שטח קרקע באזור יוקצה לרווחת התושבים. שטח של כ-4 קמ"ר הוקצה לבסוף על ידי המושל לאכלן מקוורי בשנת 1810, בזמנו בעיקר כדי לשמש אדמת מרעה. ב-1879 הוקם בפרוור גן החיות הראשון בעיר, על שטח של 28,000 מ"ר בקירוב. בשנת 1917, כשגן החיות התרחב מעבר לגבולותיו המקוריים ל-60,000 מ"ר, הוא הועבר למיקום חדש בדרום הגדה הצפונית, ונחנך מחדש כגן החיות טורונגה. במקום בו היה גן החיות הוקם בית ספר לנערות ב-1920, וב-1928 הוקם לצידו בית ספר לנערים. בשנת 1886 היה מור פארק זירת פשע, כשבמקום בוצע אונס קבוצתי אכזרי. לאחר חקירה והעמדה לדין, תשעה גברים נידונו למוות ומתוכם עלו לגרדום ארבעה. שתיים מזירות הספורט הגדולות בסידני מצויות במור פארק: אצטדיון הכדורגל של סידני ומגרש הקריקט של סידני. ליגת הראגבי הלאומית של ניו סאות' ויילס מחזיקה במשרדים מנהליים בפארק, כמו גם שתי ליגות ראגבי זוטרות ממנה. במור פארק נמצא הורדרן פביליון, אולם אירועים המוניים המושכר לצרכים שונים, בעיקר משחקים. בפרוור מצוי גם מגרש גולף גדול, מגרשי טניס ומגרשי כדורת דשא. במור פארק נמצאים שניים מבתי הספר היוקרתיים ביותר באזור סידני רבתי: בית הספר לנערים של סידני, ובית הספר לנערות של סידני. מדיה וקבצים בנושא מור פארק בוויקישיתוף מור פארק באתר "Dictionary of Sydney" מור פארק באתר "Sydney Suburbs"(הקישור אינו פעיל) the Centennial Park & Moore Park Trust Anzac Parade
חנוך רינות

חנוך רינות (מרץ 1911 - יולי 1995) היה איש חינוך ישראלי, כיהן כמנהל הכללי של עליית הנוער וכמנכ"ל משרד החינוך בשנות ה-60 של המאה ה-20. רינות נולד כחנוך רינהולד בפולין. בגיל שלוש עבר עם משפחתו לווינה ובגיל חמש עשרה לברלין. בשנת 1932 היה בין שבעת החותמים על פרוטוקול ייסוד תנועת "עזרה לנוער יהודי" של רחה פריאר. בפברואר 1934 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין חרוד כמדריך של קבוצה של כשישים נערים ונערות בני 15-16, שהייתה הקבוצה הראשונה של עליית הנוער בניהולה של הנרייטה סאלד. בהמשך היה מפקח בעליית הנוער והמנהל החינוכי של עליית הנוער. בשנת 1947 הוא הקים וניהל כפר נוער של עליית הנוער במחנות המעפילים בקפריסין. בשנת 1953 הוציא לאור ספר בשם "נוער בונה ביתו" על עבודתו בעליית הנוער. באוקטובר 1960 התמנה למנכ"ל משרד החינוך על ידי אבא אבן. בתקופת כהונתו, לאור יחסיו הקרובים עם צרפת והיותו יו"ר האגודה לידידות ישראל-צרפת, הגביר את לימודי הצרפתית בבתיה"ס בישראל. במהלך כהונתו גם החלו שידורי הטלוויזיה החינוכית בישראל. בשנת 1962 הצטרף למועצה הארצית למען התזמורת הפילהרמונית הישראלית. לפי גרסה אחת, בפברואר 1964 עמד מאחורי ההחלטה שלא לאפשר ללהקת הביטלס להופיע בישראל באומרו ש"לבושם ותסרוקתם, שירם דיבורם ותנועותיהם מבליטים זרות ומוזרות. ... היגררות זו של המוני בני נוער אחרי אליליהם מוכיחה כי קיים חלל בנפש הצעיר ושיממון ביומו ובערכיו". אולם לסיפור זה יש הרבה גרסאות, וברשימת האחראים להחלטה הנ"ל לפי גרסאות אלה נמנים זלמן ארן, ועדת הכספים, האמרגן גיורא גודיק ועוד. יוסי שריד ייחס בעבר סיפור זה לאביו, יעקב שריד. בינואר 1967, לאור חילוקי דעות בינו לבין השר זלמן ארן בעיקר על רקע רצונו של השר להאיץ את קצב מיזוג הגלויות, התפטר מתפקידו. לאחר ההתפטרות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית לעמוד מקרוב על מצב החינוך היהודי בארץ זו. באוגוסט 1967 נתמנה ליועץ לענייני חינוך, הכשרת שליחים ומחקר ליושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית. בתפקידו זה הוא ניהל מחקר של ראיונות עם מתנדבים שהגיעו לישראל לסייע לה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 הוא כיהן כחבר מליאת רשות השידור. חנוך רינות (1911-1995), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" שלמה שבא, זה התחיל בפברואר 1934, דבר, 23 בפברואר 1959 שרה בן-ראובן, הנרייטה נגד רחה – פרק שלישי (אחרון), אתר ארגון יוצאי מרכז אירופה א. ח. אלחנני, רשות ישראלי לחינוך יהודי בתפוצות, דבר, 23 ביולי 1967 חברת הנוער סירבה לאכול, דבר, 27 במרץ 1964 יובל דניאלי, תוצרת נוער: סיפורה של סדנת 'תו-נו' קבוצת נוער מגולי קפריסין, עמוד 7, אתר גבעת חביבה התקיימה בירושלים הישיבה הראשונה של המועצה הארצית למען התזמורת הפילהרמונית הישראלית, דבר, 29 במרץ 1962 שלמה גינוסר, חופש לחיפושיות גם בישראל?, דבר, 28 בפברואר 1964המשך רינות התפטר מתפקיד מנכ"ל משרד החינוך, דבר, 24 בינואר 1967 ד"ר ח. רינות - יועץ ליו"ר הנהלת הסוכנות, דבר, 22 באוגוסט 1967 רות בונדי, איפה המתנדבים כולם, דבר, 1 בדצמבר 1967 ח. יחיל ימשיך לכהן כיו"ר הוועד המנהל של רשות השידור, דבר, 9 בספטמבר 1968