laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טום בורווינקל

תומאס "טום" בורווינקל (באנגלית: Thomas "Tom" Boerwinkle; ‏23 באוגוסט 1945 – 26 במרץ 2013) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 1968–1978. לאורך 10 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים כוללים של 7.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק. בורווינקל נולד בקליבלנד שבאוהיו, ובין השנים 1964–1968 למד באוניברסיטת טנסי. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1965/1966, שימש כמחליפו מהספסל של כוכב ליגת ה-ABA לעתיד רד רובינס, ובשתי העונות הבאות קלע 13.6 נקודות והוריד 10.7 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של קבוצתו. בעונת 1966/1967 הוביל את טנסי להישגה הגדול ביותר עד אז – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בדראפט ה-NBA‏ 1968 נבחר בורווינקל על ידי שיקגו בולס בבחירה הרביעית, אחרי אלווין הייז, וס אנסלד ובוב קאופמן. ב-4 עונותיו הראשונות בשיקגו היה אחד משחקניה המובילים, לצדם של בוב לאב, ג'רי סלואן וצ'ט ווקר, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 12.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק. במשחק מול פיניקס סאנס ב-8 בינואר 1970 אסף 37 ריבאונדים, ובכך קבע את שיא המועדון. בתחילת עונת 1972/1973 נפצע בורווינקל בברכו, ומאז ועד לסיום הקריירה שימש בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 4.9 נקודות ו-5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בלבד. לקראת פלייאוף 1975 תפס את מקומו של נייט ת'ורמונד בחמישייה הפותחת, ובשתי סדרות הפלייאוף מול קנזס סיטי קינגס וגולדן סטייט ווריורס הפתיע לטובה עם ממוצעים של 8.2 נקודות, 12.7 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק. בסיום עונת 1977/1978 שוחרר בורווינקל מהבולס ופרש ממשחק, בגיל 32. בעת פרישתו ניצב במקום הראשון בתולדות המועדון בסך ריבאונדים בקריירה (5,745), במקום השלישי באסיסטים (2,007) ובמקום השישי בנקודות (4,596). לקראת סיום עונת 1997/1998 עקף מייקל ג'ורדן את בורווינקל כ"מלך הריבאונדים" של הבולס. ב-26 במרץ 2013 נפטר בורווינקל בעיירה וילווברוק שבאילינוי, לאחר שלקה בתסמונת המיאלודיספלסטית, בגיל 67. בהספדו לבורווינקל, אמר עליו חברו לקבוצה בוב לאב: "מחצית מהסלים שקלעתי הגיעו ממסירות שלו. הוא אחד המוסרים הטובים ביותר אי פעם מעמדות הפנים". מדיה וקבצים בנושא טום בורווינקל בוויקישיתוף פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA טום בורווינקל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) סטטיסטיקות הקריירה של בורווינקל ב-NBA, באתר basketball-reference.com סטטיסטיקות המכללות של בורווינקל, באתר sports-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1968, באתר basketball-reference.com ההודעה על פטירתו של בורווינקל, באתר שיקגו טריביון, 27 במרץ 2013 סטטיסטיקות המשחק בין שיקגו לפיניקס, באתר basketball-reference.com מובילי הסטטיסטיקות של שיקגו בולס, באתר basketball-reference.com
הברית הסוציאל-דמוקרטית (איסלנד)

הברית הסוציאל-דמוקרטית (באיסלנדית: Samfylkingin jafnaðarmannaflokkur) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית איסלנדית. המפלגה נוצרה על ידי איחוד של ארבע מפלגות מרכז-שמאל (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ההתעוררות הלאומית, רשימת הנשים והברית העממית) בשנת 2000. האיחוד למפלגה אחת בוצע אחרי ההצלחה שראו ארבע המפלגות כשרצו יחד בבחירות 1999. חזון המפלגה היה לאחד את האגף השמאלי של הפוליטיקה האיסלנדית, ולהביא לניצחון על מפלגת העצמאות השולטת, דבר שלא קרה מאז הפיצול בתוך המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ב-1930. בבחירות לפרלמנט 2009 לראשונה המפלגה הייתה הגדולה ביותר בפרלמנט ויושבת ראש המפלגה יוהנה סיגורדרדוטיר הרכיבה ממשלה בראשותה. לקראת הבחירות שנערכו בשנת 1999 ארבע מפלגות השמאל הפוליטי באיסלנד יצרו יחדיו ברית ורצו בריצה משותפת בבחירות. אחרי שראו כי רעיון הריצה המשותפת הצליח, בחודש מאי 2000 הכריזו על איחוד ארבע המפלגות לכדי סיעה אחת גדולה. מדיה וקבצים בנושא הברית הסוציאל-דמוקרטית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הברית הסוציאל-דמוקרטית Parties and Elections in Europe, parties-and-elections.eu Julia Kaute, Warming up for the EU. Iceland and European Integration: An Analysis of the Factors Contributing to the Changing Perception of Iceland’s Political Elites Toward Membership in the European Union, GRIN Verlag, 2010-12-02, ISBN 978-3-640-76745-8. (באנגלית)
לורנצו ברטוליני

לורנצו ברטוליני (באיטלקית: Lorenzo Bartolini; ‏ 1777, טוסקנה – 1850, פירנצה) היה פסל איטלקי. נולד בסביניאנו די פראטו ליד פראטו בטוסקנה, לאחר שלמד באקדמיה לאמנוות בפירנצה שם רכש את מיומנות יצירת מודולי גבס, עבר בגיל 20 לפאריס ללמוד תחילה ציור אצל ז'אן-בטיסט פרדריק דמריי ובהמשך פיסול אצל פרדריק-פרנסואה למו, זכה בגיל 26 במקום שני בפרס רומא על פיסול תבליט של קליאוביס וביטון וזכה למוניטין כפסל ולתמיכה של פטרוני אמנות ביניהם נפוליאון, היה בין האמנים שהשתתפו ביצירת עמוד ונדום שבכיכר ונדום. נפוליאון שלח אותו בהמלצת אחותו אליזה בונפרטה לאקדמיית קררה ללמד פיסול, בשנת 1833 הוא נבחר כחבר של כבוד באקדמיית צרפת ברומא ובחר לגור בפירנצה שם לימד באקדמיה לאמנות של פירנצה. הוא נקבר בבליזיקת סנטיסימה אנונציאטה (הבשורה הקדושה) ליד לוחית זיכרון לבנוונוטו צ'ליני, ציון לזכרו הוצב בבזיליקת סנטה קרוצ'ה. בין תלמידיו: פייטרו טנראני. בפירנצה ברטוליני לקח את הקלאסיציזם של אנטוניו קנובה לכיוון נטורליסטי בהשראת אמני הרנסאנס. דורך הענבים בארמיטאז' מודול גבס של דורך הענבים באקדמיה לאמנות של פירנצה שולחן האהבה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות מודול גבס של שולחן האהבה באקדמיה לאמנות של פירנצה נימפה עם עקרב במוזיאון הלובר מודולי גבס של נימפות: נימפה עם עקרב ונימפה עם נחש באקדמיה לאמנות של פירנצה האחיות קמפבל בגלריה הלאומית של סקוטלנד ניקולו מקיאוולי ברחבת הכניסה לאופיצי אנדרטה לניקולה דמידוף (פטרון אמנות רוסי) בפירנצה עמוד ונדום בפאריס מדיה וקבצים בנושא לורנצו ברטוליני בוויקישיתוף
ליבה האמיץ של אירנה סנדלר

ליבה האמיץ של אירנה סנדלר (באנגלית: The Courageous Heart of Irena Sendler) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שבוים על ידי ג'ון קנט הריסון, שעוסק בסיפור חייה של אירנה סנדלר, חסידת אומות עולם פולנייה-קתולית (מגולמת בסרט על ידי אנה פקווין) שהצילה 2,500 יהודים במהלך השואה. הסרט עוקב אחר אירנה סנדלר (אירנה קריזנובסקה במקור), אחות קתולית ועובדת סוציאלית פולנית. היא חשה קרבה והזדהות ליהודים אחרי שאביה מת בזמן טיפול בילדים יהודיים. הרעיון הראשוני שלה היה להציל ילדים מגטו ורשה, אך היא נתקלת בספקות מצד עמיתיה לעבודה. היא מזייפת את זהותה ומשתמשת במסמכים מזויפים בשביל להבריח את הילדים, בעוד שהיא משכנעת את הוריהם שהם בדרך למקום מבטחים ומבטיחה לילדים שהם יתאחדו עם הוריהם בתום המלחמה. עוזרה היה סטפן, ידיד ותיק שלה מימי האוניברסיטה שעוזר לה לתכנן את הברחת הילדים היהודיים. לבסוף אירנה נעצרת על ידי הגסטפו, היא עוברת חקירה שמלווה בידי עינויים רבים, במטרה שתגיד את שמות האנשים שעזרו לה במבצע ההצלה, אך אירנה לא נשברת ובסופו של דבר היא נידונה לעונש מוות, על ידי כיתת יורים. אך ברגע האחרון שומר ששוחד על ידי ארמייה קריובה משחרר אותה. בסוף הסרט (אפילוג), מגלים שסטפן ואירנה נישאו זה לזה והיא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום בשנת 2007. אנה פקווין – אירנה סנדלר מרשה גיי הארדן – ג'נינה קרזיזנובסקה (אמא של אירנה) גוראן וישניץ' - סטפן נתניאל פרקר - דר. מאז'קווסקי מישל דוקרי – אווה רוזנפלד סטיב ספירס - פיוטר עדו גולדברג - יעקב רוזנפלד פול פרימן - מונסינגור גודלווסקי דני וב - טרוז'אן קשישטוף פישצ'נסקי - דוקטור יאנוש קורצ'אק לי לוסון - רבי רונזפלד מאז'ה אוסטאסווסקה - ג'אדוויגה דנוטה סטנקה - חנה רוזנפלד אולגה בולאשץ' – זופיה רבקה ווינדהים - קרולינה רוזנפלד אתר האינטרנט הרשמי של ליבה האמיץ של אירנה סנדלר "ליבה האמיץ של אירנה סנדלר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "ליבה האמיץ של אירנה סנדלר", באתר נטפליקס "ליבה האמיץ של אירנה סנדלר", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "ליבה האמיץ של אירנה סנדלר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
היינריך קלאס

הינרייך קלאס (בגרמנית: Heinrich Claß;‏ 29 בפברואר 1868 – 16 באפריל 1953) היה פוליטיקאי גרמני ימני, אנטישמי, חבר המפלגה הנאצית, תמך בפאן-גרמניות והתבטא רבות בגזענות. עמד בראש האיגוד הכל-גרמני בין השנים 1908–1939. קלאס נולד באלזיי, עיר קטנת אוכלוסין בדרום מערב גרמניה, אביו היה נוטריון. למד משפטים באוניברסיטת הומבולדט של ברלין, באוניברסיטת פרייבורג ובאוניברסיטת גייזן עד לשנת 1891 אז נהפך לעורך דין מתמחה. בשנת 1894 עבר לעיר מיינץ. בשנת 1894 קלאס היה ממקימיה של "התאגדות גרמנית" לאומנית, תנועה שדגלה ב"טוהר גרמני" על ידי ביטול והוצאת קבוצות מיעוטים מגרמניה. בשנת 1897 הצטרף לתנועת האיגוד הכל-גרמני ונהיה ליושב ראש התנועה בשנת 1901. לאחר שנהיה לנשיא של האיגוד בשנת 1908 פעל כדי לקדם דרכי פעולה רדיקליים יותר. הוא נכנס לעימות חריף עם תאובלד פון בתמן-הולווג, במיוחד לאחר המשבר המרוקאי השני בשנת 1911, אז האיגוד הגרמני הציג את דעותיו הקיצוניות בצורה ברורה. מהפגנת עוינות "פשוטה" לצרפת ולאנגליה "הנחותה עוד יותר", קלאס תמך במלחמה מהירה שלדעתו תוביל לרייך גרמני ולהגדלת שטחה של גרמניה רבתי. כמו כן דאג לסייע לחימושה הצבאי של גרמניה. קלאס ידוע בעיקר בשל הספרים בעלי האידאולוגיה הימנית המובהקת שכתב תחת שם העט דניאל פריימן או דניאל איינהרט. מבין ספריו, המפורסם ביותר הוא ספרו משנת 1912 "Wenn ich der Kaiser wär" (לו הייתי הקיסר) שעסק באנטישמיות, אימפריאליזם ופאן-גרמניות. במהלך מלחמת העולם הראשונה קרא לסיפוח בלגיה לשטח גרמניה. בשנת 1917 הקים תנועה ימנית קיצונית נוספת "המולדת הגרמנית" יחד עם אלפרד פון טירפיץ ווולפגנג קאפ. בשנת 1918 פגש את היטלר ותמך בו בניסיון הפוטש במרתף הבירה של שנת 1923. בין השנים 1933 עד 1939 היה חבר המפלגה הנאצית. כתביו, ספריו ונאומיו הרבים השפיעו רבות על הנאציזם שהתפתח בתקופת פועלו. משנת 1943 ועד למותו בשנת 1953 גר עם בתו בעיר ינה. מדיה וקבצים בנושא היינריך קלאס בוויקישיתוף היינריך קלאס - ציר זמן (בגרמנית) "לו הייתי הקיסר" - גרסת האונליין של הספר
הקורפוס התשיעי (ארצות הברית)

הקורפוס ה-9 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת קוריאה. ב-25 בנובמבר 1918 הוקם הקורפוס ה-9 כחלק מהארמייה השנייה, ופיקד על כוחות לאורך קו שביתת הנשק, וב-5 במאי 1919 פורק הקורפוס. ב-29 ביולי 1921 הוקם הקורפוס ה-9 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-24 באוקטובר 1940 הופעל הקורפוס בפורט לואיס, וושינגטון והוא היה אחראי על אימון יחידות למלחמה. לאחר המתקפה על פרל הארבור הועבר הקורפוס לחוף המערבי, על מנת להגן מפני פלישה יפנית, אך בשנת 1944 הוא הועבר לפורט מקפרסון, ג'ורג'יה, לקראת ההיערכות מעבר לים. בספטמבר 1944 נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית, והוא אימן יחידות לקראת קרב אוקינאווה. ביולי 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית והיה אמור להילחם תחת פיקודה במבצע נפילה, אולם בשל כניעת יפן לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי נשלח הקורפוס באוקטובר לשמש כחיל כיבוש ביפן. בשנת 1950 עזבה הארמייה השישית את יפן, וכוח הכיבוש הצטמצם לארמייה השמינית, שכללה שני קורפוסים וארבע דיוויזיות; הקורפוס ה-1, שכלל את הדיוויזיות ה-24 וה-25, והקורפוס ה-9, שכלל את דיוויזיית הפרשים ה-1 והדיוויזיה ה-7. לאחר צמצום נוסף נותר רק הקורפוס ה-9 ביפן, והוא פיקד על כל היחידות שנותרו שם. עם פרוץ מלחמת קוריאה תוגבר הקורפוס ביחידות חדשות, והוא נשלח לקוריאה שם לחם בהחזקת קו ההגנה של מתחם פוסאן, ולאחר מכן השתתף במתקפת כוחות האו"ם. בנובמבר 1950 ספג הקורפוס אבדות כבדות במהלך המתקפה הסינית–צפון קוריאנית, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953. לאחר המלחמה נותר הקורפוס ביפן, ובשנת 1957 הוא הועבר לבסיס האמריקני באוקינאווה. בשנת 1972 חזר הקורפוס לפעול ביפן, ובשנת 1994 פורק הקורפוס.
דזידריו דה סטיניאנו

דזידריו דה סטיניאנו (באיטלקית: Desiderio da Settignano) היה כינוי של דזידריו דה ברטולומואו דִי פרצ'סקו דטו פרו (באיטלקית: Desiderio de Bartolomeo di Francesco detto Ferro)‏; סביבות 1430 – 16 בינואר 1464) אומן איטלקי שפעל בתקופת הרנסאנס, אשר התמחה בפיסול. דה סטיניאנו נולד בכפר סטיניאנו שליד פירנצה בצפון איטליה, למשפחת סתתים. אביו מאו ושני אחיו פרנצ'סקו וג'רי היו גם הם פסלים, עם זאת ככל הנראה פחות מוכרים ממנו. ב-1452 נכנס לגילדת פסלי העץ והאבן. אומן אשר השפיע עליו רבות היה דונטלו. בתקופתו הוא היה ידוע ומוערך כמוהו אך בימינו דה סטיניאנו פחות ידוע. דה סטיניאנו הוכשר ככל הנראה בבית מלאכתו של רוסלינו. ב-1455 כבר היה בעל מלאכה ליד גשר סנטה טריניטה יחד עם אחיו ג'רי. דה סטיניאנו יצר פסלים ותבליטים רבים המייצגים דמויות וסצנות מהברית החדשה וכן פורטרטים. בתקופתו פסלי ילדים ופרוטומות היו נפוצים מאוד בקרב האמנים וניתן לראות ביצירתו של האמן את ההשתתפות באופנה הזו. יצירותיו של דה סיטיניאנו הוזמנו לארמונות בית מדיצ'י וכנסיות פירנצה, בהם בזיליקת סן לורנצו ובזיליקת סנטה קרוצ'ה.על פי וזארי דה סטיניאנו יצר את בסיס השיש עליו מוצב הפסל דוד של דונטלו. חלק מיצירותיו הגיעו לאוספיו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. קיימות היום יצירות של דה סטיניאנו שלא הושלמו עד הסוף ככל הנראה בשל מותו בטרם עת בגיל 34. נראה כי פעילותו האמנותיות הסתכמה ב-12 שנים בלבד. דה סטיניאנו השפיע על יצירות אנדריאה דל ורוקיו, רפאל ואף על לאונרדו דה וינצ'י. דה סטיניאנו מופיע כפסל בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר. כיום יש כ-40 פסלים ויצירות המיוחסות לדה סטיניאנו מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם. הילד הצוחק (דזידריו דה סטיניאנו) מיטל גולדשטיין, אושר ועצב: הפנים הכפולות של הילדוּּת בפסליו של דזידריו דה סטיניאנו, אוקטובר 2012 ג'ורג'ו וזארי, דזידריו דה סטיניאנו בתוך חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, חלק ב', 1568, עמ' 416, 417, 418 מדיה וקבצים בנושא דזידריו דה סטיניאנו בוויקישיתוף דזידריו דה סטיניאנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Jeremy Warren. " Desiderio da Settignano Paris, Florence and Washington". The Burlington Magazine. Vol.149 jun 2007 p 434 Shelley E. Zuraw, Desiderio da Settignano, Oxford Art Online, Oxford University Press, 2003 Dempsey. Inventing the Renaissance putto p 54. Nicholas Penny. "Desiderio and low relief" in: Marc Bormand, Beatrice Paolozzi Strozzi, Nicholas Penny. Desiderio da Settignano : sculptor of Renaissance Florence. Milano : 5 Continents, 2007. p 83-84.
רוג'ר ג'פסן

רוג'ר ויליאם ג'פסן (באנגלית: Roger William Jepsen;‏ 23 בדצמבר 1928 – 13 בנובמבר 2020) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה בין השנים 1979–1985. טרם היבחרו לסנאט היה סגן המושל ה-38 של איווה. ג'פסן נולד בדצמבר 1928 בעיר סידר פולס שבאיווה, בנם של אמיל ואסתר (לבית סורנסן) ג'פסן. אביו של ג'פסן היה אמיל ג'פסן. את השכלתו המוקדמת רכש בבתי ספר ציבוריים, ואת לימודיו הגבוהים למד באוניברסיטת צפון איווה. ב-1950 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אריזונה וב-1953 קיבל מאותה האוניברסיטה תואר שני. בעת ימיו כסטודנט באוניברסיטה היה ג'פסן חבר באחווה טאו קפא אפסילון. בשנים 1946–1947 שירת ג'פסן כצנחן בצבא ארצות הברית ובמשך שתים עשרה שנים, בין השנים 1948–1960, שירת בכוחות המילואים של הצבא. הוא היה עסקן חקלאי ופעיל בעסקי הבריאות והביטוח. ג'פסן שימש כמפקח מחוז של מחוז סקוט בין השנים 1962 עד 1965 והיה סנטור ממלכתי בין השנים 1966 עד 1968. הוא היה מושל סגן 39 באיווה בין השנים 1969 עד 1973, לאחר שנבחר עם המושל רוברט ד. ריי בשנת 1968. בשנת 1978 נבחר ג'פסן לסנאט של ארצות הברית. בבחירות הכלליות הוא גבר באופן מפתיע ביותר על הסנאטור המכהן דיק קלארק, מועמד המפלגה הדמוקרטית, אחרי שזכה לתמיכה נחרצת מוועדת הפעולה הפוליטית-שמרנית הלאומית (NCPAC). ג'פסן ייצג את איווה בסנאט במשך תקופת כהונה בודדת אחת בת שש שנים, מינואר 1979 עד ינואר 1985. במהלך כהונתו הוא כיהן כיושב ראש משותף של הוועדה הכלכלית המשותפת במהלך הקונגרס ה-98 של ארצות הברית ואף החזיק במושב של שולחן הממתקים של הסנאט. עמיתיו הרפובליקנים בסנאט שיבחו את ג'פסן על כך שהצליח לשכנע את נשיא ארצות הברית רונלד רייגן להסיר את החרם החקלאי על ברית המועצות. ב-1984 עמד ג'פסן לבחירה מחדש לסנאט, כעבור שש שנים מהבחירות הקודמות. המועמד הדמוקרטי, טום הרקין, ניצח אותו בבחירות והוא כיהן בסנאט במשך שלושים שנה — עד 2015. לימים היה ג'פסן יושב ראש מִנהל איחוד האשראי הלאומי (National Credit Union Administration). נפטר ב-13 בנובמבר 2020. מדיה וקבצים בנושא רוג'ר ג'פסן בוויקישיתוף רוג'ר ג'פסן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) מרטין טולצ'ין, CONGRESS; THE G.O.P. ROADSHOW OF MUTUAL ADMIRATION, באתר הניו יורק טיימס, 27 ביולי 1984 (באנגלית)
מפלגת העצמאות (איסלנד)

מפלגת העצמאות (באיסלנדית: Sjálfstæðisflokkurinn) היא מפלגה ליברלית-שמרנית. כיום מפלגת העצמאות היא המפלגה הגדולה ביותר באלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי. המפלגה הוקמה בשנת 1929 אחרי מיזוג בין המפלגה השמרנית למפלגה הליברלית. מטרת האיחוד הייתה להביא לסופו של האיחוד בין איסלנד לדנמרק, דבר שקרה לבסוף בשל כיבוש דנמרק בידי הגרמנים בשנת 1944. מאז, המפלגה תמיד הייתה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, עד לשנת 2009 כשהברית הסוציאל-דמוקרטית עקפה לראשונה את מפלגת העצמאות וזכתה ב-20 מושבים. המפלגה נוסדה ב-25 במאי 1929 כתוצאה ממיזוג של המפלגה השמרנית עם המפלגה הליברלית. אחרי האיחוד החליטו ראשי המפלגה לכנות אותה באותו השם שכונתה מפלגת העצמאות ההיסטורית, שהתמוססה בשנת 1927, בעיקר בגלל הקמת המפלגה השמרנית והמפלגה הליברלית. כבר מממערכת הבחירות הראשונה שלה בשנת 1931 המפלגה הייתה לגדולה ביותר בפרלמנט, עד לבחירות שהתקיימו בשנת 2009. בשנת 1934 חלק מחברי המפלגה פרשו ממנה והקימו המפלגה הלאומנית שהייתה קיצונית ובסוף פעילותה נאסרה. המפלגה חזרה למעמדה כמפלגה הגדולה ביותר לאחר בחירות 2013, כשזכתה ב-19 מושבים. המפלגה הקימה ממשלה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית שהחזיקה שלוש שנים עד שנחשפה פרשת 'מסמכי פנמה' בהם התברר כי יושב ראש מפלגת העצמאות וראש הממשלה סיגמונדור דויד גונלאוגסון היה שותף בבעלות חברה מאיי הבתולה הבריטיים אשר החזיקה מניות של שלושה בנקים איסלנדיים. במהלך המשבר הכלכלי ב-2008 הוא פעל כדי למנוע פגיעה במשקיעים זרים (ובכך למנוע פגיעה במניות שלו). עם כניסתו לפרלמנט ב-2009 הוא לא דיווח על המניות ומכר אותן לאשתו בדולר אמריקני אחד. אחרי לחץ פוליטי גדול, ב-5 באפריל נכנע גונלאוגסון ללחץ והתפטר מראשות הממשלה ואיסלנד הלכה לבחירות. הבחירות הפרלמנטריות שהתקיימו בשנת 2016 הביאו להקמת ממשלה בראשות מפלגת העצמאות יחד עם עתיד מזהיר, מפלגת הרפורמה, תנועת השמאל הירוק, והמפלגה הפרוגרסיבית. כיום מפלגת העצמאות מחזיקה ב-16 מושבים בפרלמנט והיא המפלגה הגדולה ביותר. מדיה וקבצים בנושא מפלגת העצמאות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת העצמאות (בפארואזית) נורדיסק, וולפרם, מפלגות ובחירות באירופה, 2017 Joakim Nergelius, Nordic and Other European Constitutional Traditions, BRILL, 2006-06-08, ISBN 978-90-474-0978-6. (באנגלית) שרון סקוברסקי, מפלגות פוליטיות באירופה, אוניברסיטת מישגן, עמ' 522, מסת"ב 978-0-313-23804-8 Tim Hume, Zoe Robert and Holly Yan CNN, Iceland swears in new PM amid Panama Papers fallout, CNN
לוסיל קרו

לוסיל קרו (באנגלית: Lucille Crew) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שמקורו בתל אביב. בראש ההרכב עומדים המפיק המוזיקלי ישגב דותן והמתופף יוסי עדי. הלהקה הוקמה ב-2012 בתל אביב, ישראל על ידי המפיק והגיטריסט ישגב דותן. מאז שהוקמה, החלה להוציא מוזיקה ולהופיע בפסטיבלים ומועדנים שונים ברחבי העולם, כמו פסטיבל סיגט (אנ'), פסטיבל פיוז'ן (אנ'), ליברפול סאונד סיטי (אנ'), ועוד. ב-2014 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Lucille". ב-2015 הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Restless Mind / Exhausted Body", שזכה להצלחה רבה ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי כאשר צבר למעלה ממיליון האזנות כוללות. ב-2017, הוציאו את המיני-אלבום השני שלהם, "Respect the Dawn", שזכה גם הוא להצלחה. ב-2020 הוציאה הלהקה את האלבום השני שלה, "Slowburn". 2014: Lucille 2020: Slowburn 2012: Smokin' Soul 2017: Restless Mind / Exhausted Body 2017: Respect the Dawn אתר האינטרנט הרשמי של לוסיל קרו לוסיל קרו, ברשת החברתית פייסבוק לוסיל קרו, סרטונים בערוץ היוטיוב "בשבילי לקבל גראמי אומר שאני אגיד כל מיני שטויות בטלוויזיה", באתר ‏מאקו‏ Restless Mind / Exhausted Body, נבדק ב-2020-04-21 מאת מתן שרון, לוסיל קרו מוציאים אלבום חדש. האזנו לו בדרך ההגיונית היחידה, באתר טיים אאוט, ‏2020-02-13
הקורפוס העשירי (ארצות הברית)

הקורפוס ה-10 (אנגלית: X Corps) היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת קוריאה. במאי 1942 הוקם הקורפוס ה-10 בשרמן, טקסס, ולאחר אימונים במשך כשנתיים נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם לחם כחלק מהארמייה השישית במהלך המערכה בגינאה החדשה, קרב לייטה והמערכה בדרום הפיליפינים, ובשנת 1946 הושבת הקורפוס. עם פרוץ מלחמת קוריאה נשלח הקורפוס לחצי האי קוריאה שם השתתף בקרב אינצ'ון ובקרב מאגר צ'וסין, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953. לאחר המלחמה נותר הקורפוס כיחידת מילואים בארצות הברית, וב-31 במרץ 1968 פורק הקורפוס.
קרציות

קַרְצִיות (שם מדעי: Ixodoidea) הן על-משפחה יחידה בסדרה Ixodida שבמחלקת העכבישנים. כל מיני הקרציות הם טפילים חיצוניים הניזונים מדם של יונקים, עופות, זוחלים ודו-חיים כולל האדם. על-משפחת הקרציות נחלקת לשתי משפחות: משפחת הקרצינתיים (Argasidae) שהן קרציות רכות, ומשפחת הקרציתיים (Ixodidae) שהן קרציות קשיחות. הקרציות מתאפיינות באיבר שנמצא מתחת לפה שלהן ונקרא היפּוֹסטוֹם. איבר זה, המכיל טורי שיניים נטויות לאחור, מאפשר לקרציות להיצמד לעור הפונדקאי. איבר ייחודי נוסף קרוי איבר האלֶר (אנ'). האיבר, שמצוי בגב פיסות הרגליים הקדמיות, מורכב משבעה זיפים וקופסית עם פתח צר שמכילה גם כן שבעה זיפים. איבר האלר משמש כאיבר חוש הרגיש ללחות, לטמפרטורה ולחומרים כימיים. קרציות מתפתחות מביצים ועוברות שלושה גלגולים: זחל, נימפה, ובוגר. קרציות הן גורם משמעותי בהעברת מחלות בין בני אדם ובעלי חיים. הנפוצות שבין המחלות אותן מעבירות הקרציות הן קדחת הקרציות, קדחת הבהרות וקדחת המערות. מתוך כ-800 מינים של קרציות המוכרות כיום, כ-40 עד 65 מינים מהם (מ-10 סוגים שונים) מכילים רעלנים עצביים הגורמים לשיתוק קרציות, רובן מאוסטרליה. קרצית המערות דלקת מוח מקרציות קדחת קרציות כלבית קרציות, באתר ITIS (באנגלית) קרציות, באתר NCBI (באנגלית) קרציות, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קרציות, באתר GBIF (באנגלית) חשיבות נשאים משניים בהפצת קדחות קרצית באזורי גידול בקר, באתר "אקולוגיה וסביבה", 13 באוגוסט 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1944 (פירושונים)

האם התכוונתם ל... 1944 – שנה בשנות ה-40 של המאה ה-20 1944 (שיר) – שיר של הזמרת האוקראינית ג'מאלה, זוכה אירוויזיון 2016 1944 (סרט) – סרט אסטוני משנת 2015
קרחון יאנג

קרחון יאנג (באנגלית: Young Glacier) הוא קרחון בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת', שבאנטארקטיקה. מוצאו של הקרחון בהר גוזור ובפסגת איצ'רה, שברמת מאגלניק. הקרחון זורם לכיוון מזרח לאורך 15 קילומטרים. הקרחון מתסיים בקצה הצפוני של מצוק בארנס. הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1966. שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. הוועדה קראה לקרחון על שמו של לוטננט ראשון דייל ל. יאנג (Dale L. Young), מחיל האוויר של ארצות הברית, שהשתתף בהקמת תחנת הקוטב הדרומי בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1956–1957. קרחון יאנג באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית קרחון יאנג באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מזג אוויר נוכחי מעודכן בקרחון יאנג תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור קרחון יאנג נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור קרחון יאנג גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית מידע גאוגרפי והיסטורי
דניאל היל

דניאל ג'. היל (באנגלית: Daniel J. Hill; נולד ב-6 בפברואר 1956) הוא שחקן אנגלי הידוע מהופעותיו בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע. היל נולד בבריסטול שבאנגליה. הוא שיחק בתפקיד הארווי ביינס, המנהל תאב הבצע של בית הגמלאים, בסדרה "Waiting for God" לצדם של סטפני קול וגרהם קרודן. לפני כן הופיע יחד עם ויליאם גונט ומרטין קלונס בסיטקום "אין כמו בבית". עוד הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגוון "Blake's 7", בפרק "The Dessert Song" בסדרה "Minder", ובתפקיד כריס פרסונס בסיפור "Shada" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". תפקידים נוספים שלו כוללים את טייס חיל האוויר המלכותי בדרמה "Secret Army" של ה-BBC, הארי במיני-סדרה "ימי בית הספר של טום בראון", גאוור בסדרה "טרי וג'ון", סטיבן בסיטקום "על שוטים ואנשים", טום רדברן בסדרה "טנקו". עוד הופיע בסדרות "Bad Girls", "תקווה ותהילה", "השופט ג'ון דיד", ו"רוז ומלוני". ב-2001 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "Popstars". ב-2009 הופיע היל בסיבוב הופעות של המחזה "Pack of Lies", ואחר כך שיחק במחזה "Dial M for Murder" בתפקיד קפטן לסגייט. היל הופיע בתפקיד קטן בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" כעובד משרד הקסמים. ב-2019 שיחק היל בתפקיד טיי ויר באופרת הסבון "רופאים" של ה-BBC. דניאל היל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דניאל היל, באתר MusicBrainz (באנגלית) "TV star Daniel Hill steps in to give amusing talk". Eastbourne Herald. 2 באוקטובר 2011. נבדק ב-15 באפריל 2013. {{cite web}}: (עזרה)
Fall Brawl (1998)

(1998) Fall Brawl היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Championship Wrestling‏ (WCW). האירוע נערך ב-13 בספטמבר 1998, בלאורנס ג'ואל וטרנס ממוריאל קולוסיאום שבוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית. האירוע היה האירוע השישי בסדרת אירועי Fall Brawl. תשעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, קבוצת WCW (דיאמונד דאלאס פייג', רודי פייפר והווריור) ניצחה את nWo Hollywood (הוליווד הוגאן, ברט הארט וסטיבי ריי) ואת nWo Wolfpac (קווין נאש, סטינג ולקס לוגר) בקרב WarGames. קרב ה-WarGames נוצר לאחר שדאסטי רודס קיבל השראה מהסרט מקס הזועם שיצא לאקרנים בשנת 1985. במקור, הקרב זוהה עם קבוצת ארבעת הפרשים (ריק פלייר, ארן אנדרסון, אוליי אנדרסון וטולי בלנשארד). קרב ה-WarGames הראשון נערך באומני קולוסיאום, שבאטלנטה, ג'ורג'יה במהלך מסע ההופעות של ארגון ה-NWA כחלק מהאירוע The Great American Bash בשנת 1987. קרב זה הפך ייחודי לאירועי Fall Brawl משנת 1993 ועד לשנת 1998. האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Monday Nitro. הקרב בין ריק סטיינר לסקוט סטיינר הסתיים ללא הכרעה לאחר שבאף באגוול העמיד פנים שהוא פצע פעם נוספת את צווארו. בכפוף להתניה שנקבעה מראש בקרב חוקי רייבן, ניצחונו של סאטורן על רייבן גרם ל-Flock (שפירושו: "עדר" או "להקה") להשתחרר מהמחויבות כלפי רייבן; אם סאטורן היה מפסיד, הוא היה הופך למשרת של רייבן. בנוסף לכך, המתאבק קניון נאזק לזירה, ובמהלך הקרב, קידמן התערב לטובת סאטורן. בקרב המרכזי שהיה קרב ה-WarGames, דיאמונד דאלאס פייג' הצמיד את סטיבי ריי לניצחון לאחר שביצע עליו את מהלך הסיום שלו, הדיאמונד קאטר. לראשונה בקרב ה-WarGames, ניתן היה לנצח כתוצאה מהצמדה. בעקבות העובדה שפייג' הצמיד את יריבו לניצחון, הוא השיג קרב על אליפות העולם במשקל כבד של WCW באירוע האלווין האבוק. תוצאות אירועי Fall Brawl