laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גבריאל איספיראנסה

הרב גבריאל איספיראנסה (או אישפרנסה; ה'ש"פ – ה'תל"ז) היה מגדולי חכמי צפת במאה ה-17. נולד בשאלוניקי בשנת ה'ש"פ (1620). החיד"א, בספרו "שם הגדולים", כותב שישנה מסורת שהתייתם מאביו ומאמו, ושם המשפחה של האשה שאימצה אותו היה "איספיראנסה", והוא אימץ את שם משפחתה. למד בישיבתו של הרב דניאל אישטרושה מחבר "מגן גיבורים". עלה לצפת בשנת ה'ת"י ושימש בה כרב. בשנת ה'תכ"ו פנו חכמים אל הרב אברהם אמיגו בבקשה שילך הוא עם הרב איספיראנסה, הרב שלמה אלימן אשכנזי והרב חיים אבולעפיה לבדוק את אמיתות הטענות על השבתאות בעיר עזה. היה ראש ישיבה בצפת, ובעקבות אחד מממני הישיבה, שנקלע למשבר ולא פרע את חובותיו, פרץ סכסוך בין איספיראנסה לבין הרב מרדכי הלוי. נפטר בשנת ה'תל"ז. היה ממעתיקי כתביו של ר' חיים ויטאל. היה מרבותיו של הראשון לציון רבי משה גאלנטי. נקבר בצפת. כמה מתשובותיו נמצאות בכתבי יד. בסוף ספר "עץ החיים" (איזמיר, תפ"ט) מאת הרב חיים אבולעפיה נמצאים הערות וליקוטים פרי עטו. י' אביב"י, קבלת האר"י, א, עמ' 360. יעקב גליס, אנציקלופדיה לחכמי ארץ-ישראל, א, עמ' רסט-רע. מסעות מ' ירושלמי, בתוך יערי, מסעות א"י, עמ' 432. ישראל נתן השל, "אגרת שד"רות הנשלח מעיה"ק צפת"ו לאיטליא בשנת תל"ב", בתוך: קובץ "בית אהרן וישראל", שנה י' גיליון ו (ס) (חתימתו באותו קובץ) שם הגדולים לחיד"א, בערכו קיצור נובל ציצת צבי, עמ' כה ישראל נתן השל, "אגרת שד"רות הנשלח מעיה"ק צפת"ו לאיטליא בשנת תל"ב", בתוך: קובץ "בית אהרן וישראל", שנה י' גיליון ו (ס), קלו (תתסד) משה דוד גאון, "חיים בן יעקב אבולעפיה", יהודי המזרח בארץ ישראל ח"ב, ירושלים, תרצ"ח, עמ' 6, באתר היברובוקס
ארנו קרלן

ארנו חנוך קרלן (7 במאי 1937 – 13 במאי 2010) היה משורר, פסיכואנליטיקאי וסופר מדע פופולרי אמריקאי-יהודי. הוא זכה בפרס ספרי המדע המפורסם Rhone-Poulenc Prize for Science Books בשנת 1996, על ספרו "Plague's Progress". קרלן נולד ב-1937 בפילדלפיה, ארצות הברית. הוריו היו מהגרים יהודים מבלארוס ואוקראינה, אשר היגרו לארצות הברית בתחילת המאה ה-20. ארנו היה ילד מחונן, אשר הוקפץ שתי כיתות לימוד וסיים את לימודי בית הספר התיכון בגיל 15. כנער הוא התעניין בספרות, מדעים ומוזיקה קלאסית, וכן למד מוזיקה והתמחה בספרות אנגלית וצרפתית בקולג' אנטיוק (Antioch College). לאחר שסיים את לימודיו, עבד קרלן כעיתונאי בכמה ירחונים, ובמשך שנתיים הסתובב ברחבי אירופה וכתב על אוכל, תרבות ועוד. מאוחר יותר הוא עבד כעורך בכמה ירחונים מפורסמים כמו "הולידיי" ו"ניוזוויק". הוא הוציא ספר של אוסף סיפורים קצרים שכתב, בשם "תפוחים לבנים" בגיל 24. בשנות ה-70 עבד קרלן כמרצה במחלקת הספרות האנגלית באוניברסיטת פן סטייט. בתקופה זו הוא רשם ספרים בתחומי המדע, היסטוריה ורפואה. לאחר מכן חזר קרלן לניו יורק, על מנת להיות עורך מנהל בירחונים "פנטהאוס" ו"מגזין עולם הפיזיקאים". בשנות ה-90 השלים קרלן דוקטורט בסקסולוגיה בזמן שלמד שלוש שנים במכון לפסיכואנליזה. בשנת 1996 הוא זכה בפרס ספרי המדע המוערך Rhone-Poulenc Prize for Science Books על ספרו "Palgue's Progress", אך לא יכל להגיע כיוון שהיה חולה. בעשר השנים האחרונות לחייו, קרלן עבד כפסיכותרפיסט והמשיך לכתוב כתבות וספרים. לקרלן היו שני ילדים מנישואיו הראשונים, אשר נגמרו בגירושין. הוא גר עד מותו בגריניץ' וילג', ניו יורק עם אשתו השנייה במשך שנים רבות. בזמן מותו היו לו 6 נכדים בניו יורק וישראל. ב-2010 נפטר קרלו מנפחת. הוא עדיין עבד עד שלושה חודשים לפני מותו כפסיכותרפיסט עצמאי. קרלן היה בן דוד מדרגה שנייה של הפסנתרן המפורסם מישה לויטצקי (אנ'), וקרוב משפחה של ארווינג ר. לוין (אנ'). Sexuality and Homosexuality (1972) James Huneker|Huneker and Other Lost Arts. The MacGregor Syndrome and Other Literary Losses Napoleon’s Glands and Other Ventures in Biohistory (1984) UK: Plague's Progress: A Social History Of Man And Disease; US: Man and microbes: disease and plagues in history and modern times (1996) The Biography Of A Germ (2000) Plague's Progress תפוחים לבנים Display Ad, The Guardian, 23 Mar 1972 Antioch Review (Autumn 1981) Vol. 39, no. 4, pp. 402-421. Available on JSTOR (http://www.jstor.org/pss/4638487) Allen, Bruce. Reviewer's choice: the five best magazines, The Christian Science Monitor, 12 August 1983 Porter, Roy, Books: Bugs and drugs. The Guardian, 27 August 1995
מהו הדבר הזה הנקרא אהבה?

מהו הדבר הזה הנקרא אהבה? (באנגלית: ?What Is This Thing Called Love) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון מרס 1961 של Amazing תחת השם "פלייבוי ואלוהי הרפש" ("Playboy and the Slime God"), אך אסימוב שינה את שמו כאשר הדפיס אותו שוב בקובץ סיפורים. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3. הסיפור הוזמן על ידי קלה גולדסמית ללי, כסאטירה לסיפור בשם "בנות עבור אלוהי הרפש" ("Girls for the Slime God") שהופיע במגזין פלייבוי. ללי העירה- לא ברצינות- כי כל סיפורי המדע הבדיוני עוסקים בחייזרים ויחסי מין. אסימוב כתב סיפור כאשר הוא מנסה להמחיש כיצד יגיבו באמת חוצנים ליחסי מין של בני אדם. את שלוש הפסקאות האחרונות של הסיפור שכתבה גולדסמית ללי, שינוי שאסימוב החשיב כשינוי לטובה. חייזרים מהצד השני של הגלקסיה מבקרים בכדור הארץ וחוטפים שני בני אדם, גבר ואישה. הם מעבירים אותם לחללית שלהם וחוקרים אותם על שיטת הרבייה, שהיא שונה לגמרי משיטת הרבייה שלהם- החייזרים מכירים רק שיטת התרבות אל זוויגית, ומתקשים להאמין בכך ששני פרטים צריכים לשתף פעולה כדי ליצור צאצא. כצפוי, בני האדם מגיבים בזעם כאשר מבקשים מהם להדגים את הרבייה האנושית, והחייזרים מוותרים בסוף על מחקרם ומחזירים את בני האדם אל כדור הארץ. כאשר החייזרים חוזרים לכוכב שלהם, שני בני האדם מגלים שהם נמשכים אחד לשני, ובסופו של דבר עוסקים בפעילויות רבייה אחרי הכל.
הרי האנטי-טאורוס

הרי האנטי-טאורוס (ביוונית: Αντίταυρος; בטורקית: Aladağlar – הרי אלאדלאר) הם רכס הרים בצידה הדרומי והמזרחי של טורקיה. רכס ההרים הוא שלוחת הרים המתעקלת מהרי הטאורוס לכיוון צפון-מזרח. הרכס כולל שורה של פסגות גבוהות מעל 3,000 מטר. ההר הגבוה ברכס הרים זה הוא הר ארג'ייס, המתנשא לגובה של 3,917 מטר ונמצא בחלקו הצפוני של הרכס. הגאוגרף היווני סטראבון (64 לפנה"ס - 21 לספירה) כתב בזמנו שפסגת ההר ברכס הייתה מכוסה תמיד בשלג והמעטים שהגיעו לראשה יכלו לראות גם את הים השחור ואת הים התיכון. הר ארג'ייס, בפסגה הגבוהה ביותר במרכז אנטוליה, הוא הר געש כבוי השוכן בחלקו הצפוני של רכס הרי האנטי-טאורוס. ב-1995 הוכרזו הרי אלאדלאר כשמורה, והיא השמורה היחידה בכל הרי הטאורוס. האקלים ברכס ההרים מתאפיין בטמפרטורות קיצוניות. הקיץ הוא חם מאוד והחורפים קרים ומושלגים. האזורים הגבוהים ביותר ברכס מושלגים כל השנה. הבדלי הטמפרטורה בין טווחי יום ולילה נעים בין קור מקפיא בלילה ועד 30 מעלות צלזיוס במהלך היום. הצמחייה עד גובה החגורה האלפינית, מתאפיינת בעצי אורן וכן עצי ארז הנמצאים באזורים מבודדים. האזור משמש בית גידול טבעי לשועלים, נמיות, עיזים, שונרים, דובים וזאבים. מדיה וקבצים בנושא הרי האנטי-טאורוס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לידיה

לידיה (גם: לוּדיה; ביוונית: Λυδία; בלטינית: Lydia; בטורקית: Lidya; בעברית המקראית: לוּד) הייתה ממלכה במערב מרכז אסיה הקטנה, סמוך לעיר איזמיר בטורקיה של ימינו, אך בשיא התפשטותה שלטה על כל חלקה המערבי של אסיה הקטנה, מנהר קיזילאירמאק במזרח ועד לים האגאי במערב. המצאת המטבע בשנת 660 לפנה"ס לערך מיוחסת ללידיה, ולפי גרסה אחרת למלך קרויסוס אשר מלך עליה באמצע המאה ה-6 לפנה"ס. לידיה הגיחה כממלכה חתית חדשה לאחר התמוטטות האימפריה החתית במאה ה-12 לפנה"ס, במקום בו שכנה לפנים חלק מממלכת ארזוה. לידיה נודעה לעיתים גם כמיוניה (Μαιονία). לפי הרודוטוס קיבלה לידיה את שמה מלידוס (Λυδός), מלכה הראשון, שהיה לפי המסורת מצאצאיה של האלה קיבלה. לידיה נזכרת גם בתנ"ך ועמה נקרא לוּדִים שהיה ידוע בקשתיו: ”עֲלוּ הַסּוּסִים וְהִתְהֹלְלוּ הָרֶכֶב וְיֵצְאוּ הַגִּבּוֹרִים כּוּשׁ וּפוּט תֹּפְשֵׂי מָגֵן וְלוּדִים תֹּפְשֵׂי דֹּרְכֵי קָשֶׁת” (ירמיהו, מ"ו, ט'). לשיא כוחה ופריחתה הגיעה בעת מלוכת שושלת מרמנד, החל בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס שהייתה השושלת השלישית והאחרונה שמלכה בה. המלך הראשון בשושלת זו, גיגס (מלך עד 657 או 652 לפנה"ס), מזוהה לעיתים עם גוג המקראי, שליט מגוג. גיגס קבע את בירתו בסרדיס ביונית Σάρδεις, בטורקית Sart, או ספרד (Sfard) בלשון הלידית עצמה. מכאן מקור השם המקראי ספרד (עובדיה 20). אומנם באיליאדה כינה הומרוס את בירת לידיה "הידֵה", אך ייתכן שזה שם המחוז הכולל את סרדיס. סרדיס ניצלה מהחורבן שזרעו הקימרים ברחבי אסיה הקטנה בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס. גירוש הקימרים מתחומי לידיה מיוחס למלך סדייאטס ששלט עליה לקראת סוף המאה ה-7 לפנה"ס, ויורשו, אליאטס השני, שמלך אחריו עד שנת 560 לפנה"ס נחשב כמלך שקיבע בשנת 585 לפנה"ס את נהר הקיזילאירמאק כגבולה המזרחי של לידיה עם מדי. לאחר סיום הלחימה בין הצדדים עקב ליקוי חמה שעל שמו נקרא הקרב במקורות יוונים. לידיה עלתה למעמד של אימפריה אזורית ושלטה על כל מערב אסיה הקטנה, למעט על הממלכה הקטנה של ליקיה מדרום לה, ששמרה על עצמאותה. לפי אחת הגרסאות, לתקופה זו מיוחסת המצאת המטבע, כנראה על ידי המלך קרויסוס. קרויסוס פיאר את סרדיס ובנה גם את מקדש ארטמיס באפסוס שהיה לאחד משבעת פלאי תבל בעולם העתיק. לידיה המשיכה לפרוח עד שקרויסוס אזר אומץ והתקיף את הפרסים. הוא הובס על ידי כורש בשנת 546 לפנה"ס, ולידיה ירדה מעל בימת ההיסטוריה כישות פוליטית עצמאית, אך המשיכה להתקיים תחת שלטון זרים. רש"י בפירושו לתלמוד מזכיר אומה בשם לודים שהייתה קיימת לדבריו בימי האמורא ריש לקיש, וכותב שאנשי אותה אומה היו אוכלי אדם, לא ברור אם ישנו קשר בין הלודים המוזכרים על ידי רש"י לבין הלודים המקראיים או ממלכת לידיה. האסטרואיד 110 Lydia (אנ') נקרא על שם הממלכה. מדיה וקבצים בנושא לידיה בוויקישיתוף לידיה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) רש"י, מסכת שבת, דף י', עמוד א', ד"ה לודים - אומה שקורין קנלינש ואוכלי אדם הן והם רעבתנין
ברומליים

ברומליים (שם מדעי :Bromeliaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הדגנאים המונה 62 סוגים ו-3,160 מינים של סקולנטים וצמחים בשרניים. כל הצמחים במשפחת הברומליים הם רב שנתיים, מינים רבים הם צמחים אפיפיטיים ורבים נוספים סוקולנטים. מספר קטן של צמחים הם ליתופיטיים. משפחת הברומליים מחולקת לשלוש תת-משפחות: ברומליאידים (Bromelioideae) - מונה 32 סוגים הכוללים כ-860 מינים הסוג המוכר מתת המשפחה ברומליאידים הוא האננס. הסוג אכמאה נפוץ בישראל כצמח בית ומרפסת. טילנדסיואידים (Tillandsioideae) - מונה 9 סוגים הכוללים כ-1300 מינים סוגים ידועים בישראל מתת המשפחה טילנדסיואידים: גוזמניה, אריסאה וטילנדסיה. פיטקאירניואידים (Pitcairnioideae) מונה 16 סוגים וכ-1000 מינים. אין נציגים בישראל מתת המשפחה פיטקאירניואידים. מדיה וקבצים בנושא ברומליים בוויקישיתוף ברומליים, באתר ITIS (באנגלית) ברומליים, באתר NCBI (באנגלית) ברומליים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ברומליים, באתר Tropicos (באנגלית) ברומליים, באתר GBIF (באנגלית) ברומליים, באתר IPNI (באנגלית) ברומליים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע זה נלקח מן האתר צמח ישראלי
קילין

קילין (באנגלית: Killeen) היא עיר במחוז בל במדינת טקסס בארצות הברית. בעיר מתגוררים 138,154 (נכון ל־2014), ובמטרופולין שלה מתגוררים 405,300 תושבים (נכון ל־2010). בצמוד לעיר נמצא הבסיס הצבאי פורט הוד, שמהווה חלק חשוב בכלכלה המקומית. ב-1881 חברת הרכבות גאלף, קולורדו וסנטה פה (Gulf, Colorado and Santa Fe Railway) הקימה מסילות רכבת במרכז טקסס והיא קנתה אדמות באזור בו נמצאת כיום קילין כדי להקים דפו. סביב הדפו החברה הקימה עיירה וקראה לה על שם סמנכ"ל החברה פרנק קילין. בני הקהילות הקטנות באזור עברו לעיירה החדשה והיא החלה לגדול בהדרגה, אך עדיין נותרה עיירה קטנה ומבודדת גם בעשורים הראשונים של המאה ה-20. ב-1942 הוקם בסיס קמפ הוד (ששמו שונה אחר כך לפורט הוד) כדי לענות על הצרכים הצבאיים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. עובדים שהקימו את הבסיס, כמו גם חיילים ומשפחותיהם שהוצבו בו, עברו לאזור, מה שגרם לגידול דרסטי באוכלוסיית קילין. לאחר המלחמה הבסיס ירד מחשיבותו וכמעט נסגר מה שכמעט גם לכלכלה המקומית לקרוס, אך כעבור כמה שנים הבסיס הפך לבסיס קבוע של צבא ארצות הברית. העיר המשיכה להיות תלויה בבסיס ולכן אוכלוסייתה גדלה באופן משמעותי בתקופות שבהן ארצות הברית הייתה במלחמה, ובכלל זאת בתקופות מלחמת וייטנאם, מלחמת המפרץ, מלחמת עיראק ומלחמת אפגניסטן. ב-1991 ג'ורג' הנרד נכנס למסעדה בעיר, ירה למוות ב-23 אנשים, פצע 27 נוספים והתאבד. בזמנו זה היה אירוע הירי ההמוני הקטלני ביותר בתולדות ארצות הברית. את העיר משרת נמל התעופה האזורי קילין-פורט הוד, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר. קוריאה הדרומית אוסן, קוריאה הדרומית (מ־1997) פוארטו ריקו סן חואן, פוארטו ריקו מדיה וקבצים בנושא קילין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קילין (באנגלית) קילין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. מידע חודשי עבור קילין, טקסס, באתר ערוץ מזג האוויר. Introducing Osan; Killeen, USA, OSAN City
פיגוע הירי בחדרה (2001)

פיגוע הירי בחדרה היה פיגוע ירי שביצעו שני מחבלים פלסטינים ב-28 באוקטובר 2001 במרכז חדרה. ארבע נשים נרצחו ו-33 אנשים נפצעו. ארגון הג'יהאד האסלאמי נטל אחריות לפיגוע. ב-28 באוקטובר 2001, בשעות הצהריים, הגיעו שני מחבלים פלסטינים, שוטרים במשטרה הפלסטינית, בג'יפ מיצובישי אדום למרכז חדרה. כשהגיעו אל מול הספרייה העירונית, החלו לירות לעבר האנשים ברחוב, וכיוונו את עיקר האש אל תחנת אוטובוס בצד הכביש בה עמדו אזרחים רבים והמתינו לאוטובוס. מתחנת האוטובוס המשיכו המחבלים בנסיעה איטית בעיר תוך שהם יורים לכל עבר. בינתיים רצו למקום שלושה בלשים שהיו בפעילות מבצעית ברחוב. בין הבלשים למחבלים התנהל קרב יריות שבסופו נהרגו שני המחבלים. ארבע נשים נהרגו בפיגוע ו-33 נפצעו, מתוכם שלושה באורח קשה והיתר במצב קל. ארגון הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לפיגוע, ואמר שאת הפיגוע ביצעו "המחבל יוסף סוויתאת (22) ממחנה הפליטים ג'נין, והמחבל תייסיר ג'באלי, מהעיר ג'נין". ושהפיגוע בוצע כתגובה ל"פשעים בבית רימא, בבית לחם ובכל ערי וכפרי מולדתנו השבויה. אנו אומרים למנהיגי האויב כי עין תחת עין, ודם תחת דם, ואש תחת אש. המלחמה בינינו פתוחה לנצח נצחים. לא מפחידים אותנו הטנקים והמטוסים שלכם, וכיבוש ערינו וכפרינו לא ירחיק מכם את המוות ולא יביא לכם את הביטחון". הפיגוע, כך לפי הארגון, בוצע גם לזכרו של מנהיג הג'יהאד האיסלאמי, פתחי שקאקי, שנורה למוות על ידי סוכני המוסד במלטה ב-1995. רענן בן צור ושרון רופא, חדרה: 4 הרוגות בפיגוע ירי במרכז העיר, באתר ynet, 29 באוקטובר 2001 פיגוע ירי במרכז חדרה: ארבע הרוגות, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2001
מרקו סימיץ'

מרקו סימיץ' (בסרבית: Марко Симић; נולד ב-16 ביוני 1987) הוא כדורגלן מונטנגרי-סרבי המשחק בעמדת הבלם בבודוצ'נוסט פודגוריצה ובנבחרת מונטנגרו. סימיץ' גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד, אך לא שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון וכשהיה בן 19 הצטרף לקבוצה הבולגרית ספרטק ורנה במדיה רשם רק הופעה אחת במשחק ידידות. כעבור חודש הושאל לצ'רנומורץ ביאלה מהליגות הנמוכות בבולגריה. בקיץ 2007 חתם ברדניצ'קי קרגוייבץ ובמהלך העונה הושאל ל-OFK מלדנובאץ בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה. בעונת 2008/2009 חתם בבודפשט הונבד מליגת העל ההונגרית, בה רשם רק שלוש הופעות במהלך העונה. בקיץ 2009 חזר לסרביה וחתם בבז'אנייה מליגת המשנה. בקיץ 2010 חתם סימיץ' ביגודינה מליגת העל הסרבית. ב-15 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0–0 נגד וויוודינה. במהלך העונה חתם בבאטה בוריסוב מליגת העל הבלארוסית, עמה זכה בשתי אליפויות ואף השתתף עמה בשלב הבתים של ליגת האלופות ושלב ההצלבה של הליגה האירופית. בינואר 2013 חתם בקייסריספור מליגת העל הטורקית, אשר שילמה עבורו כמיליון אירו. אחרי שתפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה במהלך העונה הראשונה שלו במועדון, בעונת 2013/2014 מעמדו התערער והקבוצה ירדה לליגת המשנה. בליגת המשנה חזר סימיץ' להרכב, ובסיום העונה חזרה הקבוצה לליגה הבכירה. סימיץ' שיחק עונה נוספת בליגת העל הטורקית ואף שימש כקפטן הקבוצה, אך לא הסתדר עם המאמן הקאן קוטלו שהצטרף בינואר 2016, ובתום העונה הסתיים חוזהו והוא עזב את המועדון. ב-3 ביולי 2016 הגיע סימיץ' לישראל וחתם לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב. ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 2–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של עונת 2016/2017. סימיץ' ערך בסך הכל 9 הופעות בכל המסגרות במדי הפועל תל אביב, וב-13 בדצמבר שוחרר מהקבוצה לאחר שנקלעה לבעיות כלכליות. ב-14 במרץ 2017 חתם ברוסטוב מליגת העל הרוסית. ב-23 ביוני 2017 חתם בפחטקור טשקנט מליגת העל האוזבקית. ב-8 ביוני 2020, סימיץ' חתם בלייפאיה מליגת העל הלטבית. בספטמבר 2011 זומן סימיץ' לראשונה לסגל נבחרת סרביה לקראת המשחקים נגד איטליה וסלובניה במסגרת מוקדמות יורו 2012, אך לא השתתף במשחקים. באוגוסט 2013 זומן לראשונה לסגל נבחרת מונטנגרו, וב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות נגד בלארוס. ב-8 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 נגד מולדובה במסגרת מוקדמות יורו 2016. מדיה וקבצים בנושא מרקו סימיץ' בוויקישיתוף מרקו סימיץ', באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל מרקו סימיץ', באתר Transfermarkt מרקו סימיץ', באתר Soccerway מרקו סימיץ', באתר WorldFootball.net מרקו סימיץ', באתר National Football Teams מרקו סימיץ', באתר FootballDatabase.eu יעקב זיו, ‏‏יציב, מגוון וכבר התמודד עם זלאטן: מרקו סימיץ', באתר ספורט1, 5 ביולי 2016 עמית גולדשטיין‏, הבלם המונטנגרי מרקו סימיץ' חתם בהפועל תל אביב לשלוש עונות, באתר וואלה, 3 ביולי 2016 עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב הודיעה: מרקו סימיץ' ונמניה ניקוליץ' שוחררו, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2016
מכשף בן זמננו

מכשף בן זמננו (באנגלית: The Up-to-Date Sorcerer) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון יולי 1958 של Magazine of Fantasy and Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט... בשם המכשף המודרני, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3. פרופסור וולינגטון ג'ונס, אנדוקרינולוג, מצליח לייצר שיקוי אהבה, שגורם לרווקים ששותים אותו להתאהב בבן המין השני הראשון שהם רואים. תלמידיו המאורסים של ג'ונס, אליס סנגר ואלכסנדר דקסטר, משכנעים את הפרופסור לעשות ניסוי, ולשים את השיקוי שלו בתוך הפונץ' בנשף הבוגרים של האוניברסיטה.  במסיבה מחליטה אליס לשתות מהפונץ', ומתאהבת בשופט השלום ניקולס נייטלי. בעקבות הערה של אליס על פרופסור וולינגטון ("האם יעלה על הדעת קוסם מודרני נפלא כפרופסור ג'ונס הנבון שלנו, מכשף כה עדכני?"), נזכר ניקולס במחזה המכשף מאת גילברט וסאליבן, אשר העלילה שלו דומה לעלילת הסיפור. במחזה הבעיה נפתרה על ידי הריגת ממציא השיקוי. ניקולס ופרופסור ג'ונס חושדים כי הסיום הזה הוא אינו הסיום המקורי. לפי חשדם, גילברט נאלץ לשנות את סיומו של המחזה בגלל רוח התקופה בו הוא פורסם, כאשר בסיום המקורי, הזוגות התחתנו אחד עם השני. על כן מציע פרופסור ג'ונס לחתן את כל הזוגות, ולאחר החתונה השפעת השיקוי תפוג, משום שהוא אינו משפיע על אנשים נשואים, וכך רק הזוגות שהיו מתאהבים ללא עזרת השיקוי ירצו להישאר נשואים, וכל שאר הזוגות יתגרשו.
תיבה של איש מת

המונח "תיבה של איש מת" מפנה לכאן. לערך העוסק בסרט מסדרת שודדי הקאריביים, ראו שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת. תיבה של איש מת (ידוע גם בשם יו הו הו ובקבוק של רום) הוא שיר מלחים בדיוני, ומקורו בספר אי המטמון. מאוחר יותר השיר הורחב ונעשה בו שימוש ביצירות שונות שהתייחסו לחיי הים ולפיראטים. המילים המקוריות של השיר נכתבו בחלקן בספר אי המטמון, שנכתב על ידי רוברט לואיס סטיבנסון. סטיבנסון כתב רק את הפזמון בספר, והותיר את שאר המילים לדמיון הקורא: תריסר גברים על ארון המת, יוֹ־הוֹ־הוֹ, ובקבוק מלא רוּם! שתו והפליגו אל עולם האמת, יוֹ־הוֹ־הוֹ ובקבוק של רוּם... גרסאות אחרות של השיר הודפסו במהלך המאה התשע עשרה והמאה העשרים, ולמרות שנטען בהתחלה כי מדובר בשירי עם ידועים, היו אלו למעשה סיומות חדשות לשיר המקורי של סטיבנסון. בשנת 1901 השיר הולחן עבור הביצוע של אי המטמון בברודוויי. בסרט "בחזרה אל אי המטמון" משנת 1954 השיר הושר במהלך כתוביות הפתיחה, והוא הופיע בסדרת הטלוויזיה משנת 1959 "הרפתקאותיו של ג'ון סילבר הארוך". גרסה של השיר בשם "יו הו (חיי פיראט בשבילי)" נוצרה עבור מתקן שודדי הקאריביים של חברת וולט דיסני. הסרט השני של סדרת שודדי הקאריביים נקרא על שם השיר (תיבה של איש מת), ובתחילת הסרט מר גיבס שר את המילים המקוריות מאי המטמון. מילות השיר באנגלית באתר ויקיטקסט ביצוע של השיר, סרטון באתר יוטיוב Vincent Starrett. Buried Caesars: Essays in Literary Appreciation, 1923. Page 189-204
קרן אלעזרי

קרן אלעזרי (נולדה ב-1980) היא אנליסטית, חוקרת סייבר באוניברסיטת תל אביב, סופרת, מרצה. מחקריה עוסקים בין היתר באקטיביזם באינטרנט והשפעות של האקרים וטכנולוגיה על החברה. אביה של קרן אלעזרי הוא סגן-אלוף עמי אלעזרי, שהיה מראשי יחידת 8200 של צה"ל. אלעזרי היא בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה ופילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. אלעזרי היא עמיתת מחקר במרכז האינטרדיסציפלינרי ללימוד ומחקר סייבר ע"ש בלווטניק, סדנת יובל נאמן למדע, טכנולוגיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב. ב-2004 ארגנה יחד עם נאורה שם שאול את Y2HACK4 כנס ההאקרים השני בישראל. בשנת 2014 הייתה אלעזרי לאישה הישראלית הראשונה שהופיעה בכנס TED העולמי [דרוש מקור]. בהרצאתה דיברה קרן על האקרים ועל תפקידם החיובי בפיתוח מנגנוני הגנה למידע. היא טענה שהאקרים הם למעשה המערכת החיסונית של האינטרנט. על ידי חשיפת נקודות התורפה של האינטרנט, הם דוחפים אותו להפוך לחזק יותר ובריא יותר. הרצאתה נבחרה על ידי TED כאחת מההרצאות החשובות של שנת 2014. ב-2017 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי מגזין פורבס. מתגוררת בתל אביב. מדיה וקבצים בנושא קרן אלעזרי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרן אלעזרי קרן אלעזרי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרן אלעזרי, באתר dblp קרן אלעזרי, באתר Semantic Scholar הפרופיל של קרן אלעזרי, באתר סופרסונס הפרופיל של קרן אלעזרי(הקישור אינו פעיל), באתר ליסטה דודי גולדמן, בכנס ההאקרים - בת של סא"ל במודיעין, באתר ynet, 4 בנובמבר 2004 גלית חתן, ‏ההאקרית הישראלית שמחוזרת ע"י גופי הביטחון הגדולים, באתר גלובס, 7 ביוני 2013 האקרים: המערכת החיסונית של האינטרנט, באתר TED‏, מרץ 2014 דרור גלוברמן, ‏"אני האקרית רומנטית", באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2014 סיון קלינגבייל, יום בחיי קרן אלעזרי, מרצה וחוקרת בתחום אבטחת המידע, באתר הארץ, 27 במאי 2014 ערוץ 10, לונדון את קירשנבאום: קרן אלעזרי - אונ' ת"א : ההאקרים הרוסים שהצליחו לתקוף זירות מסחר, סרטון באתר יוטיוב, 1 בנובמבר 2015 קרן אלעזרי, מה שאתם לא יודעים על האיש שיושב לידכם, באתר TheMarker‏, 5 בנובמבר 2015 קרן אלעזרי, הנשק הסודי של הסייבר: נשים, באתר כלכליסט, 17 ביוני 2016 יובל הירשהורן, "אני לא רוצה להיות אנקדוטה. אני רוצה להיות אחת מיני רבות", באתר "פורבס ישראל", 31 ביולי 2017 מומחית הסייבר קרן אלעזרי: "לא רוצה להיות אנקדוטה" באתר פורבס. למה לפרוץ?, מעריב מערכת פורבס, הנשים המשפיעות 2017, באתר פורבס, ‏2017
אהלן וסהלן

"אהלן וסהלן" הם זוג דמויות בדיוניות אשר הומצאו על ידי דודו גבע וקובי ניב בסדרת ספרי הקומיקס "מגוחך" ובטורי העיתונות שיצרו השניים בשנות ה-80, אותם כתב ניב ואייר גבע. אהלן וסהלן הם זוג בלשים ירושלמים חובבנים. כמו שאר דמויותיהם של גבע ושל ניב (יוסף, האביר זיק והברווז), גם אהלן וסהלן לא מצליחים למלא את תפקידם כהלכה, ומצליחים להסתבך בפרשות משעשעות והומוריסטיות. המאפיין המייחד את זוג הבלשים הוא ה"ירושלמיות" שלהם - האהבה לחומוס, הזיקה ל"חבר'ה" מהשכונה והפשטות והתמימות שגילו הדמויות. עוד דבר שהבליט את צמד הדמויות משאר דמויותיהם הם הציטוטים והביטויים הרבים שאותם אימצו מעריציהם הרבים, והמפורסמים שבהם הם: "זה חשוד מאוד" (נאמר על ידי סהלן) ו"זה נראה מודבק" (נאמר על ידי אהלן); כחלק מהמגוחכות של חקירותיהם. מבנה סיפוריהם של זוג הדמויות, שמאוירים בסגנון הקומיקס, הוא מבנה ה"סיפור בהמשכים" השכיח בעלילות חוקרים, דבר המבליט את חוסר ההצלחה של השניים, שבסוף כל פרק מצליחים להסתבך עוד יותר ולהקלע למצבים משעשעים עוד יותר. לטור הקומיקס הרוחבי הוספו בסופו שתי דמויות נוספות - החתולים - שדיברו ביניהם, תוך הבאת הערות מלאות הומור ציני. מבנה הסיפורים של אהלן וסהלן דומה דמיון רב למבנה עלילות "יוסף ואחיו" שיצרו גם הצמד גבע וניב: קומיקס רוחבי, ללא צבע, עם הערות שוליים של צמד דמויות שונות מעלילת הסיפור (במקרה של "יוסף" אלה הקקטוס והמנורה המואנשים). כמו כן, שני הטורים פורסמו ברשת שוקן, בעוד שיוסף התל אביבי הופיע ב"העיר", המקומון של תל אביב, הופיעו השניים במקבילו הירושלמי - "כל העיר". בשנת 1984 התנהל סכסוך קטן בין גבע לניב וזה הוביל לחתימת הסכם משפטי על זכויות יוצרים משותפות. בשנת 1979 החלו שני היוצרים ביצירת עלילות "אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש" שהתפרסמו, כאמור, במקומון הירושלמי "כל העיר". עלילות אלה התפרשו, בנוסף ל"חדשות", על פני סדרת ספרי "מגוחך" שיצרו השניים - "ספר מגוחך" (1981), "בנו של מגוחך" (1983) ו"מגוחך בעורף האויב" (1985). לאחר הוצאת הסדרה, פרסמו השניים את הספר-חוברת "אהלן וסהלן במערב הפרוע" (1985), המתארת את עלילותיהם של צמד הבלשים במערב הפרוע, בסגנון של סרט מערבון. ארבעת ספרים אלה זכו להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רחב.
מקסים סקאביש

מקסים פטרוביץ' סקאביש (בבלארוסית: Максім Скавыш, ברוסית: Максим Скавыш; נולד ב-13 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בטורפדו ז'ודינו ובנבחרת בלארוס בעמדת החלוץ. סקאביש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באטה בוריסוב ובגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בעונת 2009 רשם את עונת השיא שלו כאשר כבש 12 שערים ב-21 משחקי ליגה ובתום העונה סיימה בוריסוב כאלופת בלארוס. בעונת 2011 התקשה לשחזר את היכולת הטובה שלו וסיים את העונה עם 3 שערי ליגה בלבד. בעונת 2012 הושאל לבאלישה בוברויסק בה שיחק חצי עונה במהלכה עבר לבלטיקה קלינינגרד מליגת המשנה ברוסיה. בבלטיקה הרשים כאשר הבקיע 3 שערים ב-11 משחקים ובסיום העונה חתם על חוזה רשמי בקבוצה. בקיץ 2015 חזר לבלארוס וחתם בטורפדו ז'ודינו. בעונת 2016 הצליח לחזור לכושר הבקעה וב-13 משחקים הבקיע 7 שערים כאשר רק שני שחקני ליגה כבשו יותר ממנו. ב-22 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא. בינואר 2017 חזר לטורפדו ז'ודינו. בינואר 2018 חתם בבאטה בוריסוב. בצעירותו סקאביש שיחק עבור הנבחרת הצעירה של בלארוס עימה סיים במקום השלישי באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 ואף השתתף עימה באולימפיאדת לונדון (2012). ב-3 ביוני 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלארוס בניצחון 0–2 נגד אסטוניה. מדיה וקבצים בנושא מקסים סקאביש בוויקישיתוף מקסים סקאביש, באתר Transfermarkt מקסים סקאביש, באתר Soccerway מקסים סקאביש, באתר WorldFootball.net מקסים סקאביש, באתר National Football Teams מקסים סקאביש, באתר FootballDatabase.eu גל ברקן, ‏החלוץ הבלארוסי מקסים סקאביש חתם בכפר סבא, באתר ONE‏, 22 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.