laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יאסוזו מאסומורה

יאסוזו מאסומורה (ביפנית: 増村 保造; ‏24 באוגוסט 1924 – 23 בנובמבר 1986) היה במאי קולנוע יפני נודע, אחד מהחשובים ביוצרי הקולנוע היפני. מאסומורה עסק בנושאים אשר שנים מאוחר יותר עלו גם בקולנוע המערבי אצל יוצרים כמו דייוויד לינץ', דייוויד קרוננברג ופדרו אלמודובר. מאסומורה נולד באי הונשו ולמד ביפן משפטים ופילוסופיה. עבודת התזה שלו עסקה בסרן קירקגור, אשר התאוריה שלו השפיעה מאוחר יותר גם על יצירותיו. ב-1949 קיבל מאסומורה מלגת לימודים ונסע ללמוד קולנוע ב"צ'נטרו ספרימנטלה דל צ'ינמה" ברומא, בית הספר לקולנוע שנחשב באותה עת לאחד הטובים בעולם, ובין מוריו היו לוקינו ויסקונטי, מיכלאנג'לו אנטוניוני ופדריקו פליני. לאחר שסיים את לימודיו חזר מאסומורה ליפן ועבד כעוזר של הבמאים קון איצ'יקאווה וקנג'י מיזוגוצ'י. ב-1957 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הראשון בבימויו, "הנשיקה". מאסומורה חבר לבמאים ואנשי קולנוע כגון נאגיסה אושימה (במאי הסרט "חג שמח, מיסטר לורנס") ושוהיי אימאמורה (במאי הסרט "הבלדה על נאראיאמה"), שהחליטו ליצור סרטים שיעסקו בבעיות חברתיות, כפי שהיה נהוג באירופה, במקום יצירות כגון סרטים תקופתיים, שהיו עיקר עיסוקה של תעשיית הסרטים היפנית באותה עת. מאסומורה עסק במהלך הקריירה שלו בבימוי סרטים מכל הסוגות, ומלבד ביקורת חברתית, ביים גם סרטי אימה, פשע, מלודרמות, קומדיות ועוד. קצב העבודה שלו היה עמוס ביותר והוא ביים בממוצע כשלושה סרטים בשנה. ב-1957 ביים את הסרט "זרם חם" וב-1958 את "ענקים וצעצועים" - שניהם עסקו במצב החברה והכלכלה וזכו לשבחים מנאגיסה אושימה אך גם לביקורת בשל האירוניה, הדכדוך וחוסר הרגש שהיו בהם. תגובת מאסומורה לביקורת, כפי שתורגמה וצוטטה באתר סינמטק תל אביב, הביעה את המוטו שהנחה אותו גם בשאר יצירותיו: "רגש בסרטים יפנים פירושו איפוק, הרמוניה, השלמה, צער, תבוסה ובריחה. לא חיוּת דינמית, קונפליקטים, מאבק, עונג, ניצחון ושאפתנות. אני בעד הביטוי הישיר והגס, מפני שאני מאמין שהיפניות מסרסת את תשוקתנו בצורה כה עזה עד שאנו נוטים לשכוח את דעתנו האמיתית. אין (אצלנו) דבר כזה כמו תשוקה בלתי מרוסנת. אדם אשר חושף בצורה מלאה את תשוקותיו ורגשותיו נחשב משוגע. מה שאני מעוניין ליצור איננו אדם יציב אשר פועל באופן מחושב ומציג את רגשותיו בהתאם לחישוביו. אני לא מעוניין בבן אדם אנושי. אני מעוניין בבן אדם משוגע שמבטא את רגשותיו ללא בושה, מבלי לשים על מה אנשים חושבים. אותי מעניין קונפליקט בין תשוקות חשופות שאינן יכולות להרגע בזכות הסביבה." בסרטו "פחד מוות" כיכב הסופר היפני הנודע יוקיו מישימה, שהתאבד ב-1970 לאחר שנכשל בניסיון לתפוס את השלטון בכוח באמצעות צבא פרטי שהקים. במהלך חייו ביים מאסומורה 55 סרטי קולנוע, 18 מתוכם הוקרנו לראשונה בישראל בספטמבר 2012, בשיתוף פעולה שבין שגרירות יפן לבין סינמטקים בישראל. מדיה וקבצים בנושא יאסוזו מאסומורה בוויקישיתוף יאסוזו מאסומורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יאסוזו מאסומורה, באתר AllMovie (באנגלית) יאסוזו מאסומורה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רטרוספקטיבה של יאסוזו מאסומורה / YASUZO MASUMURA RETROSPECTIVE, באתר סינמטק תל אביב, ספטמבר 2012. שמוליק דובדבני, יאסוזו מאסומורה: טירוף תוצרת יפן, באתר ynet, 4 בספטמבר 2012 מאיר שניצר, סקס ואימה בטוקיו: הבמאי היפני שאתם חייבים להכיר, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2012
פיגל

פיגל או פייגל (Feigl) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ופירושו ציפור. האם התכוונתם ל... אישים: אריך פייגל (Feigl) – מפיק סרטי תעודה אוסטרי בדז'יך פייגל (Feigl) – צייר, מעצב גרפי ומאייר יהודי-צ'כי הרברט פייגל (Feigl) – פילוסוף יהודי-אוסטרי, חבר החוג הווינאי ז'אן פיגל (Figeľ) – פוליטיקאי סלובני שכיהן בנציבות האירופית ובממשלת סלובניה ז'אן-בטיסט פיגאל (Pigalle) – פסל צרפתי בן המאה ה-18 זיגי פייגל (Feigel) – עורך דין יהודי-שווייצרי, פעיל ציבור בקהילה היהודית בשווייץ ליאופולד פיגל (Figl) – קנצלר אוסטריה הראשון לאחר מלחמת העולם השנייה פריץ פייגל (Feigl) – כימאי יהודי אוסטרי-ברזילאי אחר: כיכר פיגאל – כיכר עירונית ברובע התשיעי של פריז, הנקראת על שם ז'אן-בטיסט פיגאל פיגאל (רובע בפריז) – רובע בפריז, סביב כיכר פיגאל
ארל תומסון

ארל ג'ון "טומי" תומסון (באנגלית: Earl John "Tommy" Thomson;‏ 15 בפברואר 1895 - 19 באפריל 1971) היה אתלט קנדי-אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת 110 מטר משוכות. תומסון נולד בבירץ' הילס שבססקצ'ואן. בגיל 8 עבר עם משפחתו לקליפורניה בשל האוויר החמים שהיטיב עם אמו. 6 שנים לאחר מכן הוא קפץ ממרכבה לאחר שנורה ונפגע בבית החזה שלו. עוד באותו הלילה הוא נותח ורופאיו היו בטוחים שפציעתו קטלנית. למרות זאת הוא שרד והחלים היטב. הוא למד שנה באוניברסיטת דרום קליפורניה ואחר כך למד בדרטמות' קולג'. הוא סיים את לימודיו בשנת 1922. במלחמת העולם הראשונה שרת תומסון בחיל האוויר המלכותי הקנדי. באליפות איגוד האתלטים החובבים שנערכה בשנת 1918 זכה תומסון במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות. למרות שרצה לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נאלץ תומסון לייצג את קנדה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 14.8 שניות, לפני הרולד בארון (15.1 שניות) ופג מוריי (15.1 שניות) שניהם מארצות הברית. שיא זה החזיק מעמד 8 שנים. שנה לאחר האולימפיאדה השווה תומסון את שיאו העולמי וזכה באליפות איגוד האתלטים החובבים ובאליפות המכללות (NCAA). שנה לאחר מכן, זכה בפעם השלישית באליפות איגוד האתלטים החובבים ולאחר מכן פרש מספורט תחרותי. תומסון עבד כמאמן אתלטיקה מצליח בארצות הברית וכמאמן אתלטיקה ראשי במשך 36 שנים בהאקדמיה הימית של ארצות הברית, באנאפוליס, מרילנד עד לפרישתו. בשנת 1971 נפטר תומסון באושנסייד, קליפורניה. מדיה וקבצים בנושא ארל תומסון בוויקישיתוף ארל תומסון, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ארל תומסון, באתר olympedia.org ארל תומסון, באתר Track and Field (גברים) ארל תומסון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ארל תומסון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
דאנקן, מלך סקוטלנד

האם התכוונתם ל... דאנקן הראשון, מלך סקוטלנד דאנקן השני, מלך סקוטלנד
רוברט, מלך סקוטלנד

האם התכוונתם ל... רוברט הראשון, מלך סקוטלנד רוברט השני, מלך סקוטלנד רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
הצד האפל של הירח

האם התכוונתם ל... הצד הרחוק של הירח The Dark Side of the Moon – אלבום של פינק פלויד
השיעור

השיעור (בצרפתית: La Leçon) הוא מחזה בעל מערכה אחת שנכתב על ידי אז'ן יונסקו. הוא הועלה לראשונה ב-1951 בהפקה שבוימה על ידי מרסל קובליר (ששיחק גם כן את הפרופסור). קלאודה מנסרד שיחקה את המשרתת ורוזטה זוצ'לי שיחקה את התלמידה בהפקה זו. מאז 1957 המחזה הפך להפקה קבועה בThéâtre de la Huchette שבפריז יחד עם המחזה הראשון של יונסקו, הזמרת הקרחת. המחזה נחשב ליצירה חשובה בתיאטרון האבסורד על ידי מבקרים רבים. המחזה מתרחש בביתו של פרופסור בצרפת. הפרופסור, איש מבוגר יחסית (בערך בן 50-60), מצפה לתלמידה חדשה (בת 18). המשרתת של הפרופסור, אישה מעט צעירה יותר מהפרופסור (בערך בת 40-50), דואגת לבריאותו של הפרופסור. ככל שהשיעור האבסורדי מתקדם, הפרופסור מתעצבן יותר ויותר על (מה שהוא רואה כ) בורותה של התלמידה, והתלמידה נהיית יותר שקטה וותרנית. אפילו בריאותה מתחיל להידרדר, ומה שמתחיל ככאב שיניים הופך לכאבים עזים בכל חלקי גופה. ברגע השיא של המחזה, התלמידה נדקרת ונרצחת על ידי המורה. המחזה מסתיים בכך שהמשרתת מכניסה תלמידה חדשה לביתו של הפרופסור, וכך המחזה מסתיים בדיוק היכן שהוא התחיל - תחילת השיעור. ב-1979 הועלה "השיעור", ביחד עם מחזה אחר של יונסקו "התמונה", בתיאטרון באר שבע. הבמאית הייתה עדה בן נחום, מעצבת התפאורה לידיה פינקוס-גני והוא הציג 25 פעמים. בשנת 2010 הועלה המחזה בעיבוד מעט שונה בעברית בצוותא על ידי הבמאי יאיר שרמן. בעיבוד של שרמן, העלילה מתרחשת בחדר יהודי מסורתי והתלמידה הפכה לתלמיד. עיצוב ההצגה נשען במידה רבה על מסורת התיאטרון היפני, עם תנועה מעובדת לפרטיה, איפור ותפאורה מסוגננת. מעבר לעיצוב החיצוני, שרמן, בסיועה של דנה רייך, תרגם וערך את המחזה כאילו הוא מתרחש בחדר יהודי באותה שנה הועלתה במרכז למוזיקה בירושלים אופרה במערכה אחת מאת ישראל שרון המבוססת על המחזה, בבימויו של דורי אנגל, בביצועם של אנסמבל "קפריזמה" ובניצוחו של המלחין. "הזמרת הקרחת" מדיה וקבצים בנושא השיעור בוויקישיתוף השיעור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Banham, Martin, ed. 1998. The Cambridge Guide to Theatre. Cambridge: Cambridge UP. ISBN 0-521-43437-8. השיעור", אתר "עכבר העיר" איתן בר יוסף, איזה "שיעור" צריך התיאטרון הישראלי לעבור, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2010 חגי חיטרון, הצגת האופרה "השיעור" - אבסורדי ומרתק, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2010
מדליית קרים

מדליית קרים (באנגלית: Crimea Medal) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא והצי המלכותי ששירתו במהלך המערכות של מלחמת קרים. לצד מדליית קרים הוענקו למשרתים בצבא הבריטי גם מדליית קרים הטורקית, בגרסתה הבריטית. כמו כן, מלבד לחיילים הבריטים הוענקה מדליית קרים גם לבעלות בריתה במלחמה, בהם הטורקים והצרפתים. הצרפתים אף הוסיפו אבזמים משלהם למדליה הבריטית (מעבר לאבזמים אשר אושרו על ידי הבריטים) כגון 'טרקטיר' (Traktir) ו-'מר דה אזוף' (Mer d'Azoff). המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של המלכה ויקטוריה, כאשר מקיפה אותו האמרה; 'ויקטוריה רגינה' (VICTORIA REGINA). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותה של אלת הניצחון המכונפת כאשר היא מניחה את זר הניצחון על ראשו של לוחם. לצד הדמויות נכתב 'קרים' (CRIMEA) לציון שם המערכה. מדליית קרים נבדלת בעיטורים הרבים בחיבור בין המדליה לסרט העיטור וסביב האבזמים המציינים את הפעולות השונות. האבזמים אשר הורכבו לאורך סרט העיטור, עוטרו בצורת עלה של עץ אלון כאשר משני הצדדים נמצאים בלוטים. קישוטיות זאת לא חזרה על עצמה במדליות שלאחר מדליית קרים וגם לא נראתה לפני כן. מלבד הענקת המדליה למשרתים בצבא באזורי הקרבות, הוענקו בנוסף חמישה אבזמים רשמיים לציון פעולות אשר המוענק השתתף בהם. מוענק בודד היה רשאי לענוד עד ארבעה אבזמים סך הכל. אבזמים אלו היו: אלמה (ALMA): עבור השתתפות בקרב אלמה 20 בספטמבר 1854. סבסטפול (SEBASTOPOL): עבור השתתפות במצור סבסטופול 17 באוקטובר 1854 - 9 בספטמבר 1855. בלקלווה (BALAKLAVA): עבור השתתפות בקרב בלקלווה 25 באוקטובר 1854. אינקרמן (INKERMAN): עבור השתתפות בקרב אינקרמן 5 בנובמבר 1854. אזוב (AZOFF): עבור השתתפות במערכה הימית בים אזוב 22 במאי - 22 בנובמבר 1855. ניתן רק למשרתים בצי המלכותי. מדיה וקבצים בנושא מדליית קרים בוויקישיתוף תיאור העיטור באתר 'נורת'איסט מדלס'.
תיבת הילוכים רציפה

תיבת הילוכים רציפה (באנגלית: CVT - Continuously Variable Transmission, תמסורת משתנה רציפה) היא תיבת הילוכים המאפשרת שינוי רציף בין יחסי ההעברה, המוגבלים בשני יחסי ההעברה הקיצוניים - הנמוך והגבוה ביותר. תיבת ההילוכים הרציפה חסרת הילוכים מובנים. רוב התצורות מתבססות על מנגנון המכיל רכיבים כדוגמת חרוטים או כדורים, המעבירים ביניהם כוח באמצעות רצועות או במגע ישיר. תזוזת רכיבים אלו ושינוי נקודות המגע ביניהם, מאפשרת שינוי ביחסי ההעברה. גמישות תיבת ההילוכים הרציפה מאפשרת חיבור תמידי בין ההתקן המניע להתקן המונע, בכך שמבטלת את הצורך בניתוק וחיבור התמסורת, על מנת להחליף בין הילוכים מובנים. בנוסף, מאפשרת להתקן המניע לפעול במהירות קבועה, לאורך טווח מהירויות פלט. שני יתרונות אלה, יכולים להביא לביצועים טובים יותר, ולניצול אנרגיה משופר, בהשוואה לתמסורות אחרות. ברכבים ממונעים, ניתן להשתמש בה לביצועים מרביים - תאוצה מקסימלית, על ידי שמירת סל"ד המנוע (מספר סיבובים לדקה) בטווח בו הוא יוצר את המומנט הגבוה ביותר, עד לשימוש בסל"ד נמוך יותר, בו הספק המנוע לכל ליטר דלק הוא הגדול ביותר, לחיסכון מרבי בדלק. עד היום נבנו מנגנונים רבים, המתבססים על מספר תצורות ומנגנונים שונים. תיבות הילוכים אלה, משמשים בין היתר טרקטורים קטנים, אופנועי שלג, קטנועים, קומבייני תבואות, מקדחות לחץ, אופניים, דגמי מכוניות מסוימים, ואף טנקים. תיבת הילוכים חצי־אוטומטית מדיה וקבצים בנושא תיבת הילוכים רציפה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבקה

אבקה היא חומר מוצק המופיע כגרגירים זעירים. כדי שחומר יוגדר כאבקה, על גרגיריו להיות זעירים במיוחד, כך שכמעט ולא ניתן להבחין בגרגיר בודד בעין בלתי-מזוינת. מלח בישול וסוכר לבן, למשל, לרוב אינם נחשבים לאבקה, כיוון שבהחלט ניתן להבחין בגרגיריהם. חומרים גרגיריים כמלח וסוכר מורכבים בדרך-כלל מגבישים – צורות גאומטריות מסודרות; האבקות, לעומת זאת, לרוב אינן גבישיות; האטומים והמולקולות המרכיבים אותם נמצאים באי-סדר יחסי. אבקה עדינה ודלילה במיוחד עשויה להיות נפיצה. הדבר בא לידי ביטוי בפיצוצים בממגורות קמח, למשל. בעברית, מקורם של המילים אבקה ואבק באותו השורש. גם בשפות אירופאיות רבות מקורה של המילה אבקה במילה הלטינית לאבק (Pulvis). בגרמנית, נשתמרה המילה בצורה נאמנה למקור (Pulver), ואילו בצרפתית חל שיבוש קל (Poudre); צורה זו הגיעה גם לאנגלית ולהולנדית (Powder ו-Poeder בהתאמה). הפועל האנגלי To pulverize ("להפוך לאבקה") משמר את השורש הלטיני. המילה הצרפתית חדרה גם לעברית כפודרה, אבקה המשמשת לאיפור. בשמם היומיומי של חומרים רבים קיימת המילה אבקה: אבקת אפייה, אבקת חלב, אבקת כביסה. ערך מורחב – אבקה (בוטניקה) אבקת הפרחים מכילה את תאי מין זכריים של צמחים המתרבים ברבייה זוויגית. האיברים המייצרים את האבקה נקראים מאבקים. הם נישאים בראש אבקנים; תהליך העברת האבקה מהמאבק אל צלקת השחלה מכונה האבקה. היצורים (חרקים ועופות) המבצעים העברת האבקה בפרחים מכונים מאביקים. מדיה וקבצים בנושא אבקה בוויקישיתוף
אסגאר פרהאדי

אסגאר פרהאדי (בפרסית: اصغر فرهادی; בעברית, לעיתים נדירות נקרא גם אסגאר פרהודי; נולד ב-7 במאי 1972) הוא תסריטאי ובמאי איראני. ביים את הסרטים זוכי פרס האוסקר "פרידה" ו"הסוכן". נבחר לאחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם בשנת 2012 על ידי המגזין Time. פרהאדי נולד ב-1972 במחוז אספהאן שבאיראן. עשה תואר ראשון בתיאטרון ובאמנויות הבמה ותואר שני בקולנוע באוניברסיטת טהראן. בשנת 2022 הועמד פרהאדי לדין בבית משפט איראני באשמת גניבה ספרותית של הבסיס לסרט הגיבור (אנ') מסרט תיעודי קודם שנעשה על ידי סטודנטית לקולנוע שלמדה אצלו. בימוי ו\או תסריט: 2003 - ריקוד באבק (رقص در غبار) 2004 - העיר היפה (شهر زیبا) 2006 - זיקוקים של יום רביעי (چهارشنبه سوری) 2009 - בנוגע לאלי (درباره الی) 2011 - פרידה (جدایی نادر از سیمین) 2013 - העבר (گذشته) 2016 - הסוכן (فروشنده) 2018 - כולם יודעים (Todos lo saben) 2021 - הגיבור (אנ') (قهرمان) רשימה חלקית: 2009 - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס "דוב הכסף" (בימוי) לסרט בנוגע לאלי 2009 - פסטיבל הסרטים טרייבקה, פרס הסרט הזר לסרט בנוגע לאלי 2011 - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי פג'ר, "סימורג הבדולח" לסרט פרידה (בימוי, תסריט ובחירת הקהל) 2011 - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס "דוב הזהב" לסרט פרידה 2012 - פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר לסרט פרידה 2012 - פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לסרט פרידה 2013 - פסטיבל הקולנוע בקאן, פרס חבר השופטים העולמי לסרט העבר 2016 - פסטיבל הקולנוע בקאן, פרס לתסריט הטוב ביותר, לסרט "המוכר" 2016 - פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לסרט "הסוכן". אסגאר פרהאדי, ברשת החברתית אינסטגרם אסגאר פרהאדי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אסגאר פרהאדי, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אסגאר פרהאדי, באתר AllMovie (באנגלית) אסגאר פרהאדי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אסגאר פרהאדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נחום מוכיח, אסגר פרהאדי: "תמיד אשאר יוצר קולנוע איראני", באתר nrg‏, 19 במאי 2013 אורי קליין, הבמאי האיראני זוכה האוסקר מדבר על הדימיון בין ארצו לישראל, באתר הארץ, 15 במרץ 2017 עופרה עופר אורן, "הסוכן": האם יש לשקרנים זכויות, בבלוג "סופרת ספרים", 31 במרץ 2017 Scott Roxborough, Iran Court Moves Forward with Plagiarism Charges Against Asghar Farhadi for ‘A Hero’, The Hollywood Reporter, ‏4.4.2022 רשימת הזוכים לשנת 2011. דף הסרט באתר פרס גלובוס הזהב. דף הסרט באתר הפסטיבל. ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צומת הנגב

צומת הנגב הוא צומת דרכים חשוב במרכז הנגב. הצומת מצוי במפגש בין כביש 40 לבין כביש 224, כ-17 קילומטרים מדרום לבאר שבע וכ-20 קילומטרים ממערב לדימונה. הצומת מהווה את צומת הכניסה הראשי לנוסעים לכל יישובי הר הנגב. על פי תוכנית הפיתוח של כביש חוצה ישראל, הקטע של כביש 40 מצומת הנגב עד מחלף נאות חובב ימוחלף על מנת לשרת את כביש 6 שיוארך עד אזור הצומת. בצמוד לצומת נמצאת קריית ההדרכה על שם האלוף אריאל שרון (עיר הבה"דים) של צה"ל. בסמוך לצומת עתידה להיבנות תחנת רכבת חדשה, שתשרת את באי קריית ההדרכה. בנוסף, אושרה בנייתו של בית מלון בן 250 חדרים במקום, שיכלול גם שטחי מסחר. גד ליאור, הרכבת לאילת לא בתוכנית של ליברמן: "זה לא כלכלי", באתר ynet, 12 ביולי 2021 מירן שפילברג, ‏בית מלון ומרכז תחבורתי: כך ייראה בקרוב אזור ירוחם, באתר מעריב אונליין, 7 ביולי 2021 ערך זה הוא קצרמר בנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חוליאן קסטרו

חוליאן קסטרו (באנגלית: Julian Castro; נולד ב-16 בספטמבר 1974) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית שכיהן כמזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה בשנים 2014–2017. קודם לכן כיהן כראש עיריית סן אנטוניו שבטקסס בשנים 2009–2014. קסטרו נולד בסן אנטוניו למשפחה ממוצא מקסיקני. אביו היה פעיל חברתי ומורה למתמטיקה ואמו הייתה פעילה פוליטית שנמנתה עם מקימי מפלגת ראסה אונידה, ואף ניסתה ללא הצלחה להתמודד למועצת העיר. השניים לא נישאו, ונפרדו כשקסטרו היה בן 8. אחיו התאום חואקין אף הוא עוסק בפוליטיקה, ומאז 2013 הוא חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון התקבל קסטרו לאוניברסיטת סטנפורד, הודות למדיניות העדפה מתקנת, ולמד מדע המדינה ותקשורת. בהמשך, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2001 נבחר קסטרו לראשונה למועצת העיר סן אנטוניו, ובגיל 27 היה לחבר המועצה הצעיר ביותר בהיסטוריה של העיר. בשנת 2005 התמודד לראשונה על ראשות העיר, אך הפסיד בסיבוב השני לשופט פיל הרדברגר. הוא בחר שלא להתמודד מול הרדברגר ב-2007, ובבחירות שנערכו ב-2009, בהן לא התמודד הרדברגר, ניצח, לאחר שזכה בכ-56% מקולות הבוחרים. בשנת 2011 נבחר לכהונה נוספת, לאחר שזכה בכ-83% מקולות הבוחרים. עוד באותה השנה, ביקר חוליאן קסטרו בישראל במסגרת שיתוף פעולה בנושא פרויקטים באנרגיה ירוקה בין עיריית סן אנטוניו לבין עיריית תל אביב. במסגרת הביקור, נפגש קסטרו עם ראש עיריית תל אביב רון חולדאי וחתם עמו על אמנת ידידות. קסטרו נשא את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית בשנת 2012. ביולי 2014 מונה למזכיר השיכון והפיתוח עירוני תחת הנשיא ברק אובמה, תפקיד אותו מילא עד ינואר 2017. ב-12 בינואר 2019 הכריז על עצמו כמועמד לנשיאות ארצות הברית. הוא פרש מהמרוץ ב-2 בינואר 2020. קסטרו מציע רפורמה כוללת בתחום ההגירה לארצות הברית, אותה פירט במאמר בשם "Putting people first" ("קודם כל אנשים"). בין השאר הוא מציע להפסיק לעצור מהגרים, למעט "מקרים חמורים". הצעות נוספות שלו כוללות הפיכת מעבר הגבול לארצות הברית לעבירה אזרחית בלבד (במקום עבירה פלילית כיום), סגירת רוב מתקני המעצר, הגדלת מכסות המהגרים המורשים לעבור ממקסיקו לארצות הברית, הבטחת עורך דין לכל קטין המצוי בהליכי הגירה, הבטחת מקלט למהגרים נפגעי אלימות במשפחה, תוכנית לאזרוח מזורז של כל המהגרים ללא מסמכים המתגוררים כיום בארצות הברית, ומסלול מואץ לאישור איחוד משפחות. מדיה וקבצים בנושא חוליאן קסטרו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של חוליאן קסטרו (באנגלית) חוליאן קסטרו, ברשת החברתית פייסבוק חוליאן קסטרו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חוליאן קסטרו, ברשת החברתית אינסטגרם חוליאן קסטרו, סרטונים בערוץ היוטיוב Zev Chafets, The Post-Hispanic Hispanic Politician, 6.5.2010 תל אביב וסן אנטוניו חתמו על הסכם שיתוף פעולה בפרויקטים של אנרגיה ירוקה, אתר טלנירי Julian Castro: I'm running for president, באתר וושינגטון אקזמינר, 12 בינואר 2019 https://www.nbcnews.com/politics/2020-election/juli-n-castro-drops-out-presidential-race-n1109461
מדליית קרים הטורקית

מדליית מלחמת קרים הטורקית (בטורקית: Kırım Harbi Madalyası) הייתה מדליית מערכה אשר הוענקה על ידי אבדילמג'יט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית למשרתים בצבא בריטניה, צרפת וסרדיניה; בעלות בריתה של האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת קרים. העיטור הורכב ממדליה אשר הייתה תלויה מסרט עיטור בצבע אדום בעל דפנות בצבע ירוק. החלק הקדמי של המדליה כלל במרכזו טורה של הסולטאן אבדילמג'יט הראשון, מתחתו צוינה השנה 1271 של הלוח המוסלמי (1855/1856 בלוח הגרגוריאני). בצידה האחורי של המדליה מתואר תותח שדה שמעליו ארבעה דגלים לסימול ארבעת בעלי הברית, מתחת לתותח מתואר הדגל של האימפריה הרוסית שנגדה נלחמו. מתחת לאיור מצוין שם המערכה לפי גרסה; 'La Crimea 1855' בגרסה הסרדינית, 'La Crimee 1855' בגרסה הצרפתית, ו-'Crimea 1855' בגרסה הבריטית. מסדר המג'ידיה מדליית קרים הבריטית מדיה וקבצים בנושא מדליית קרים הטורקית בוויקישיתוף
פולוניה ורשה

פולוניה ורשה (בפולנית: Polonia Warszawa) היא קבוצת כדורגל פולנית מעיר הבירה ורשה שנוסדה בשנת 1911, ומשחקת כיום בליגה הרביעית בפולין. פולוניה ורשה ולגיה ורשה הן שתי המייצגות העיקריות של בירת פולין בכדורגל הפולני. פולוניה ורשה נוסדה על ידי תדיאוש גבטנר בשנת 1911 באיחוד של שתי קבוצות בית ספר. גבטנר היה הקפטן הראשון של הקבוצה, ושיחק בתור מגן וקשר ביותר מ-150 משחקים. שם הקבוצה, פולוניה, פירושו פולין בלטינית. הקבוצה הפכה למקצוענית בשנת 1915. בשנת 1921 נפתחה הליגה הפולנית, ובה הגיעה הקבוצה למקום השני. גם ב-1926 היא הגיעה למקום השני בליגה והפכה לאחת הקבוצות החזקות בפולין. בשנת 1946, פולוניה זכתה באליפות בפעם הראשונה. האליפות התקיימה בתנאים מוגבלים כיוון שורשה הייתה הרוסה ברובה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1952, הקבוצה זכתה בגביע הפולני. לאחר שנות הצלחתה, ירדה הקבוצות לליגות נמוכות בפולין. הדרבי הרשמי הראשון בין פולוניה ורשה ללגיה ורשה היה ב-29 באפריל בשנת 1977. המשחק נגמר בתוצאה 1-1, חודש אחרי כן נפגשו הקבוצות שוב והתוצאה הייתה שוב תיקו 1-1. הדרבי בין שתי הקבוצות נחשב לאחד ממשחקי הדרבי החשובים בפולין. בעונת 1992/1993 חזרה הקבוצה לקדמת הבמה הפולנית כאשר עלתה בחזרה לליגת העל הפולנית לאחר כ-40 שנות היעדרות. בעונת 1999/2000 הקבוצה זכתה באליפות השנייה שלה, למרות שבתחילת העונה לא נחשבה כמועמדת לכך. בעונת 2000/2001 זכתה בגביע ובסופר קאפ הפולניים. בעונת 2009/2010 הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת יובנס/דוגנה מסן מרינו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת נאק ברדה מהולנד והודחה מהטורניר. אליפות פולין (2): 1946, 2000 הגביע הפולני (2): 1952, 2001 הסופרקאפ הפולני (1): 2000 גביע הליגה הפולני (1): 2000 מדיה וקבצים בנושא פולוניה ורשה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פולוניה ורשה (בפולנית) פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חבר

האם התכוונתם ל... חָבֵר ידיד / רֵעַ / בן זוג – שותף למערכת יחסים ידידותית או אוהבת אדם המשתייך לקהילה חבר (הלכה) – כינוי עבר למעמד חברתי של אנשים המקפידים על דינים שונים, בניגוד לעמי הארץ שאינם מקפידים עליהם. ראו גם תארים רבניים. חברה – שיר של ריטה חֶבֶר מקומות נחל חבר – נחל במדבר יהודה מרכז חבר – יישוב בחבל תענך מעלה חבר – יישוב יהודי בהר חברון כשם פרטי חבר הקיני – דמות מקראית, בעלה של יעל מסיפור "יעל וסיסרא" חבר בן בריעה – דמות מקראית, בנו של בריעה כשם משפחה גיא חבר – חייל צה"ל נעדר זאב חבר ("זמביש") – מראשי מועצת יש"ע חנן חבר – פרופסור ישראלי לספרות עברית יוסף חבר – רב ומחבר ספרים ליטאי, בנו של רבי יצחק אייזיק יצחק אייזיק חבר – פוסק הלכה ומקובל ליטאי, רב בכמה עיירות בליטא ומחבר ספרים, תלמידו של רבי מנחם מנדל משקלוב מנחם חבר – קצין במשטרת ישראל אחר חבר תרגומים – חברה ישראלית לתרגום חבר משרתי קבע והגמלאים – מועדון צרכנים של משרתי קבע בצה"ל וגמלאי צה"ל חברה (פירושונים) חברות (פירושונים) פרנד (פירושונים) פריינד (פירושונים) פרוינד (פירושונים)
סלון

סלון (בצורה פחות נפוצה בעברית ישראלית: טרקלין) הוא החדר הראשי והגדול בבית מגורים ובו מתנהלים חיי הפנאי והחברה של דרי הבית. הסלון משמש גם לאירוח והוא החדר המוצג בפני המבקרים. הסלון המודרני כולל לרוב רהיטי ישיבה (כיסאות, ספות, כורסאות) ומערכת בידור ביתית (טלוויזיה, מערכת סטריאו, קונסולת משחקים). בסלון מוצגים גם פריטי עיצוב, חפצי נוי, יצירות אמנות ומזכרות אישיות, המשמשים את בני הבית על מנת להציג תדמית מסוימת לאורחיהם ובאי ביתם. במאה ה-19 באירופה, עם התחזקות הבורגנות ובהשפעת סגנון הבידרמאייר התבסס מעמדו של הסלון כחדר בעל משמעות אסתטית המעידה על תרבותיות הבית ונטבע המושג תרבות הדיור, או בגרמנית וונקולטור Wohnkultur, המשקף היטב את האסתטיקה של הבית והסלון בפרט. מקור המילה סלון בשפה הצרפתית, ומשמעותו האטימולוגית הוא חדר גדול (ואכן נקרא בעברית בעבר "החדר הגדול"). בעשורים האחרונים משתמשים בעברית גם במונחים חדר מגורים, חדר דיור וחדר אירוח בהשפעת השפה האנגלית (living room). אולם המונח סלון הוא המושרש והנפוץ ביותר בעברית בת זמננו. בחברה החרדית ניצב במקום בולט בסלון ארון ספרי קודש גדול וארון ובו ויטרינה בה מוצגים תשמישי קדושה נאים (פמוטים, כוס לקידוש וכדומה). במרכז הסלון ניצב השולחן הסלוני הגדול, עליו נערכות סעודות השבת. בשפה ובתרבות הערבית נקרא חדר האירוח המרכזי בשם ליוואן. לאורך קירותיו מצויות ספות נמוכות ובמרכזו פרושים מחצלות ושטיחים. חדר נפרד או אזור המזרנים והכריות לאורך הקירות נקרא אזור הדיוואן, ההתכנסות. באירועים בהם נהוגה הפרדה בין גברים ונשים מקובל כי הנשים יושבות בדיוואן. הסלון, פרק מתוך תוכנית טלוויזיה של ה-BBC על ההיסטוריה של בית המגורים. המילה טרקלין נכנסה לעברית מלשון חז"ל, ואילו המילה סלון מקורה מלועזית. ראו למשל "הסלון המשפחתי כמראה תרבותית" במאמר עוז אלמוג, ‏דורות וסגנונות חיים במגזר החילוני הוותיק - חלק ג: מעמד הביניים החדש, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל" הדס חנני, ‏דפוסי מגורים באוכלוסיה החרדית בישראל, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל" שרון הורנשטיין, עוז אלמוג, ‏מאפייני הבית והדירה ביישובים הערביים בישראל, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל"