laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אדולף לודס

אדולף לודס (בצרפתית: Adolphe Lods; ‏17 באוגוסט 1867 – 10 במרץ 1948) היה חוקר מקרא והיסטוריון צרפתי פרוטסטנטי. פרופסור מן המנין באוניברסיטת סורבון בפריז ללשון וספרות עברית. יודאיקה: לקסיקון, מהדורת דבר, ירושלים: כתר, 1976, עמ' 183. לודס, אדולף באתר הספרייה היהודית המקוונת אדולף לודס (1867-1948), דף שער בספרייה הלאומית
נבחרת גרמניה בכדוריד

נבחרת גרמניה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של גרמניה. הנבחרת השתתפה ב-24 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה 5 פעמים. בנוסף לכך, בשנת 1936 היא זכתה במשחקים האולימפיים. המשחק הראשון של הנבחרת התקיים בשנת 1925. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום הראשון. מדיה וקבצים בנושא נבחרת גרמניה בכדוריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת גרמניה בכדוריד (בגרמנית) דף באתר האיגוד העולמי דף באתר איגוד הכדוריד האירופי מזה 1338 במסגרת נבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד מזה 313 במסגרת נבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד https://www.ihf.info/member-federations/germany/115 דירוג של האיגוד העולמי
יוצא דופן

יוצא דופן בהלכה הוא כינוי תלמודי למי שנולד בניתוח המוכר כיום בשם 'ניתוח קיסרי', שבו מוציאים את העובר והשליה מהאם דרך דופן הרחם, ולא כפי הדרך הרגילה בלידה נרתיקית, ומכאן שמו התלמודי "יוצא דופן" כאשר הכוונה היא ליציאתו של העובר מדופן בטן האישה. ישנם מספר חילוקי דינים הן לגבי הוולד והן לגבי האישה שמשתנים בין לידה רגילה לבין לידת 'יוצא דופן'. לדוגמה, להלכה תינוק 'יוצא דופן' אין לערוך לו את טקס ברית המילה בשבת, אף אם היא חלה ביום השמיני ללידתו, בניגוד לברית מילה של תינוק מלידה רגילה שדוחה שבת. מעמדה ההלכתי של לידה שהתבצעה בניתוח קיסרי איננו זהה לזה של לידה נרתיקית. באותו אופן, גם מעמדם ההלכתי של הילוד והיולדת (בין אם מדובר בלידת אדם ובין אם מדובר בלידת בעל חיים בניתוח קיסרי) שונה מזה של ילוד אחר שנולד בלידה נרתיקית. המשמעויות נוגעות לשתי סוגיות עיקריות: דינים התלויים ב'פטר רחם' - כגון דינים הנוגעים לבכורה כמו בעניין פדיון הבן, תענית בכורות ועוד, כל אלו כוללות אך ורק ילודים שנולדו בלידה נרתיקית. כך לדוגמה אמרו במשנה: "יוצא דופן, והבא אחריו - שניהם אינן בכור לא לנחלה ולא לכהן" (משנה מסכת בכורות פרק ח', משנה ב'). זמן הלידה - שאלה חשובה אחרת היא האם ניתן להתייחס לזמן ביצוע הניתוח כפי שמתייחסים לזמן הלידה דרך צוואר הרחם. שאלה זו בעלת השלכות לעניין סוגיה כמו מועד ברית המילה. סוגיות אלו נדונו מתקופת התנאים ואילך, בשם "יוצא דופן". סוגיית זמן המילה, למשל, נדון על ידי אמוראים וראשונים. יש הסוברים כי יוצא דופן נימול ככל הילדים ביום השמיני, גם אם מילתו חלה בשבת. אך ישנם החולקים וסוברים כי אין כלל חובה למול אותו דווקא ביום השמיני. בספרי ההלכה נפסק ש'יוצא דופן' נימול ביום השמיני, אך מילתו אינה דוחה את השבת. בתוספות במסכת עבודה זרה מובא כי אמו של הקיסר הראשון ברומי מתה בלדתה ונבקע כריסה, ומצאוהו שם חי - וקראוהו קיסר מלשון כרות. לגבי הסיבות לעריכת הניתוח, חלק מפוסקי ההלכה מתנגדים לעריכת ניתוח קיסרי למעט מקרים של מצגים המסכנים את העובר או את האם. עם זאת, רוב הפוסקים מעניקים את סמכות ההחלטה בנושא לשיקול הדעת הרפואי[דרושה הבהרה]. כיום רגילים לכנות בשם: ׳יוצא דופן׳ דבר חריג או שונה. מקור המונח הוא בביטוי התלמודי, המתאר לידה שאינה רגילה 'חריגה', מכאן נתגלגל הביטוי לשאר הדברים שהם חריגים. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קל"ה, עמוד א' משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות מילה, פרק א', הלכה ז'. שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ב, סעיף ג'. משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות מילה, פרק א', הלכה י"א}. שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"א, סעיף ה'. דף י', עמוד ב'. רבי משה פיינשטיין אגרות משה חלק ה' סימן ע"ד, ורבי משה שטרנבוך תשובות והנהגות חלק א סימן תתצ"ד
נבחרת אוסטריה בכדוריד

נבחרת אוסטריה בכדוריד היא הנבחרת לאומית של אוסטריה. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-30 של המאה ה-20 כאשר הייתה סגנית אלופת המשחקים האולימפיים וסגנית אלופת העולם. הנבחרת ערכה את המשחק הראשון בשנת 1925. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון לדצמבר 2022 הנבחרת מדורגת במקום ה-16 עם 22 נקודות. 1936 - 1938 : 1958 : מקום 9 1993 : מקום 14 2011 : מקום 17/18 2015 : מקום 13 2010 : מקום 9 2014 : מקום 11 2020 : מקום 8 מדיה וקבצים בנושא נבחרת אוסטריה בכדוריד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נבחרת אוסטריה בכדוריד (בגרמנית) דף באתר האיגוד האירופי דף באתר האיגוד העולמי טבלת דירוג של האיגוד העולמי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדוריד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמץ אמן

"אמץ אמן" היה מיצב שיצר הפסל הישראלי איתמר בגליקטר בשנת 2012 שעסק במעמדו של האמן בחברה הישראלית. בשנת 2012 עסק איתמר בגליקטר במעמדו של האמן הישראלי בחברה. במרץ 2012 הוא פרסם מודעות אנונימיות תחת הכותרת "דרוש מצנט" (2012) בעיתון הארץ ובה חיפש מצנט (פטרון) עבור "אמן פלסטי צעיר ומבטיח לאחר לימודי אמנות מעמיקים בבצלאל". בהמשך השנה הציב בגליקטר מערך של "קופת התרמה אישית - אמץ אמן" ששימשו כקופות התרמה עשויות קרטון עבור גיוס כספים "[ל]תערוכת יחיד של אמן צעיר ומבטיח". והן לוו בסיסמה: "להרגיש מצנט בלי לשבור קופת חיסכון!". קופות ההתרמה הוצבו במקומות מרכזיים בשדה האמנות בתל אביב-יפו, ביניהם ברחבת הכניסה של מוזיאון תל אביב לאמנות, בית האמנים על שם יוסף זריצקי, גלריה חזי כהן, גלריה הקיבוץ, גלריה שלוש, גלריה נלי אמן, גלריה P8 ועוד. מחוץ לתל אביב הוצבו קופות בבית האמנים בירושלים, במשכן האמנים בהרצליה ובשלב מאוחר יותר הוצבה הקופה גם במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. הצבת הקופות זכתה לסיקור נרחב בעיתונות הישראלית. ב-6 בספטמבר 2012 נפתחה בבית האמנים בתל אביב-יפו התערוכה "מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם". התערוכה ביקשה למחות כנגד "מצבם הכלכלי של האמנים בארץ המציגים בגלריות ומוזיאונים ציבוריים ללא שכר עבור עבודתם. האבסורד הוא שאמן המציג במוסד ציבורי מממן מכיסו ומזמנו את ההוצאות על הקמת תערוכה ללא כל תמורה. הכל מתוקצב למעט שכר אמן!" וכן הגדלת תקציב התרבות לאמנות החזותית בישראל. בתערוכה הציגו כ-70 אמנים ובהם כמנשה קדישמן, דב הלר, סיגלית לנדאו, אבנר בר חמא, חוה ראוכר, דורון פולק, יעל בלבן, ליאת לבני, מייק דבורקיס, אריה ברקוביץ, נחמה גולן, שלומית באומן ואחרים. ביוני 2018 הוזכר הפרויקט במסגרת שאילתה של יעל גרמן למשרד התרבות והספורט. גיבור ישראל (פסל) דורון חלוץ, דיוקן האמן כאיש עני, באתר הארץ, 28 במרץ 2012 הדס מגן, ‏תרבות געגועיי למדיצ'י, באתר גלובס, 29 במרץ 2012 התנועה האמנותית, באתר הארץ, 16 במאי 2012 חגית פלג-רותם, ‏אמנות עושים באהבה: קבלו הצצה לאירוע השיא של שנת האמנות בת"א, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2012 אין תרבות בלי לחם, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2023 הדס מגן, ‏תרבות זעקת המכחול, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2012 רוית הכט, “אין תרבות בלי לחם”, באתר סלונה, 11 בספטמבר 2012 אמנות ההישרדות ו-סדר חברתי, באתר הטלוויזיה החברתית, 9 באוקטובר 2012 בגליקטר, איתמר, מחאה תרבותית - אין תרבות בלי לחם (הודעה לעיתונות), 2012 שאילתה מס 1337. שכר-אמנים, ביום ז' בתמוז התשע"ח, 20 ביוני 2018
ארפניק צ'ארנץ

ארפניק צ'ארנץ (בארמנית: Արփենիկ Չարենց;‏ 25 ביולי 1932 בירוואן - 12 בפברואר 2008 בירוואן) הייתה סופרת ומבקרת ספרות ארמנית, וחוקרת עבודותיו של המשורר הארמני הנודע יגישה צ'ארנץ, שהיה אביה. אביה של צ'ארנץ, המשורר יגישה צ'ארנץ, קרא לבתו על שם אשתו הראשונה, ארפניק. ארפניק מתה בשנת 1927, בעת לידה, בעוד יגישה ישב בבית הכלא הסובייטי. צ'ארנץ הייתה אחת משתי בנותיו עם אשתו השנייה, Izabella Kodabashyan. הוריה נעצרו בשנת 1937 בתקופת הטיהורים הסטליניסטיים. אביה מת בכלא ואמה הוגלתה לסיביר. היא ואחותה עברו לגור בבית ילדים בירוואן. היא למדה פילולוגיה באוניברסיטה הלאומית בירוואן. היא הייתה מייסדת ומתכננת מרכזית של מוזיאון צ'ארנץ בירוואן, אשר הוקם בבית ילדותה, ושימשה כיו"ר המועצה האקדמית של המוסד. היא אספה וארגנה את 6,000 עבודותיו של אביה, ועסקה במחקרם ובהפצת יצירותיו הספרותיות וסיפור חייו. בקריירה שלה בתור סופרת, היא כתבה רומנים, סיפורים קצרים ואת זכרונותיה, בעיקר בנושא ילדותה הקשה. היא הייתה חברה באיגוד הסופרים הארמני. בית הילדים, ירוואן, 1994 התפילות של יגישה צ'ארנץ, ירוואן, 1999 האוניברסיטאות שלי, ירוואן, 2000 בלא ידוע שבתוך הידוע, ירוואן, 2005 ביוגרפיה, באתר איגוד הסופרים הארמני הלא ידוע בתוך הידוע: סיפורים קצרים הקיץ האחרון של יגישה צ'ארנץ, מאת ארפניק צ'ארנץ (ברוסית) מאמר בכתב העת "אניב" (ברוסית) ՈՐՏԵՂ ԵՍ ՀԱՆԳՉՈՒՄ ՀԻՄԱ…, Առավոտ, Հունվար 19,2002 Չարենցին մինչ օրս իր ազգը լսում ու հավատում է… / Հարցազրույց ԱՐՓԵՆԻԿ ՉԱՐԵՆՑԻ հետ, Գրական Թերթ
מסלול (תורת הגרפים)

בתורת הגרפים, מסלול הוא סדרה של קשתות בגרף, כך שראשה של כל קשת (פרט לאחרונה) נעוץ בזנבה של זו הבאה אחריה. פורמלית, מסלול הוא סדרה e 1 , e 2 , . . . , e k {\displaystyle \!\,e_{1},e_{2},...,e_{k}} של קשתות כך שאם קשת בסדרה היא מהצורה e ℓ = ( v i ℓ , v j ℓ ) {\displaystyle e_{\ell }=(v_{i_{\ell }},v_{j_{\ell }})} , אז לכל ℓ ∈ { 1 , . . . , k − 1 } {\displaystyle \ell \in \{1,...,k-1\}} מתקיים j ℓ = i ℓ + 1 {\displaystyle j_{\ell }=i_{\ell +1}} . ההגדרה תקפה לגרפים לא מכוונים ולגרפים מכוונים. קשת לא מכוונת מחברת שני צמתים וניתן לעבור בה מכל צומת למשנהו, ועל קש/ת מכוונת ניתן לעבור רק בכיוון אחד (מזנב הקשת לראש הקשת). מסלול בגרף מכוון (לא מכוון) נקרא מסלול מכוון (לא מכוון בהתאמה). לעיתים מניחים שקשת יכולה להיות לולאה - צומת הזנב הוא גם צומת הראש. אורך של מסלול שווה למספר הקשתות במסלול. בגרף ממושקל משקל מסלול שווה לסכום משקלי הקשתות במסלול. מרחק בין שני קודקודים הוא מספר הקשתות במסלול הקצר ביותר ביניהם. מסלול פשוט בצמתים, הוא מסלול שאינו עובר באף צומת יותר מפעם אחת. מסלול פשוט בקשתות הוא מסלול שאינו עובר באף קשת יותר מפעם אחת. סתם מסלול פשוט הוא בדרך כלל בצמתים. מסלול מושרה, או נחש, הוא תת-גרף שמושרה על ידי מסלול פשוט בגרף. מעגל בגרף, הוא מסלול לא-ריק שמתחיל ומסתיים באותו צומת. מסלול אוילרי, הוא מסלול שעובר בכל הקשתות בגרף (מבלי לחזור על אף קשת פעמיים). מסלול המילטוני, הוא מסלול שעובר בכל הצמתים בגרף (מבלי לחזור על אף צומת פעמיים). מסלול, באתר MathWorld (באנגלית) הערה לשונית טכנית: למרות הכינוי "מסלול מושרה", מה שמושרה הוא התת-גרף, לא המסלול (למעשה כל מסלול משרה תת-גרף, אך לא כל תת-גרף משרה מסלול). הכינוי החלופי "נחש" נטבע לראשונה בשנת 1958 על ידי William H. Kautz במסגרת הצגת בעיית נחש בקופסה.
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן

לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Markgraf Ludwig Wilhelm von Baden-Baden; ‏8 באפריל 1655 - 4 בינואר 1707), היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1677–1707. לודוויג וילהלם נולד ב-8 באפריל 1655 בפריז, לפרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן וללואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ומארי דה בורבון, רוזנת סואסון. בהיותו בן חצי שנה נפרדו הוריו, ואביו חזר מפריז לגרמניה. בשנת 1669 מת אביו, ובשנת 1670 נלקח לודוויג וילהלם לבית סבו בגרמניה. בשנת 1674 הצטרף לודוויג וילהלם לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ושירת תחת פיקודו של ריימונדו מונטקוקולי, ולאחר מכן תחת פיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן במלחמת הולנד–צרפת. בשנת 1677 מת סבו וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ולודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1683 לחם לודוויג וילהלם בקרב וינה תחת פיקודו של יאן השלישי, מלך פולין, וסייע לניצחון הגדול על האימפריה העות'מאנית, ובשנת 1689 זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בניש. בשנת 1689 הוא מונה למפקד הצבא הקיסרי במזרח, ובשנת 1691 הוא זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בקרב סלנקמן. כהוקרה על הישגיו הוא קיבל תואר אביר מסדר גיזת הזהב, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד הצבא במלחמת תשע השנים. במלחמת הירושה הספרדית הוא פיקד על הצבא הקיסרי, ואף הצליח לסיים את המצור על לנדאו בספטמבר 1702, אך עד מהרה נאלץ לסגת על פני הריין והובס על ידי הצרפתים תחת פיקודו של קלוד לואי הקטור דה וילאר בקרב פריידלינגן. בשנת 1704 הוא השתתף במערכה הגרמנית המוצלחת של מרלבורו והנסיך אויגן מסבויה, הוא הצטיין בקרב שלנברג וכבש את אינגולשטדט ולנדאו, ובכך הוציא את הכוחות הבוואריים מן הקרב המכריע בבלנהיים. ב-4 בינואר 1707 מת לודוויג וילהלם בארמון ראשטאט, ובנו לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו משמשת כעוצרת בשמו. אשתו הייתה פטרונה גדולה של האמנויות, והפכה את באדן-באדן למרכז תרבות ארכיטקטונית. ב-27 במרץ 1690 התחתן לודוויג וילהלם עם זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, בתם של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והדוויג מפפאלץ-זולצבאך, ממנה נולדו לו 9 ילדים: לאופולד וילהלם, נסיך הכתר של באדן-באדן (1694–1695) שרלוטה מבאדן-באדן (1696–1700) לאופולד וילהלם, נסיך הכתר של באדן-באדן (1697–1703) לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן (1702–1761), התחתן עם מריה אנה, נסיכת שוורצנברג, ולאחריה התחתן עם מריה אנה יוזפה, דוכסית בוואריה וילהלם מבאדן-באדן (1700–1702) לואיזה מבאדן-באדן (1701–1707) וילהלם גאורג מבאדן-באדן (1703–1709) אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן (1704–1726), התחתנה עם לואי, דוכס אורליאן אוגוסט גאורג, מרקיז באדן-באדן (1705–1771), התחתן עם מארי ויקטואר, נסיכת ארנברג מדיה וקבצים בנושא לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן בוויקישיתוף
אוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון

אוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון (באיטלקית: Eugenio Maurizio di Savoia-Soissons; ‏2 במרץ 1635 - 6 ביוני 1673), היה אביו של הנסיך אויגן מסבויה. אוג'ניו מאוריציו נולד ב-2 במרץ 1635 בשיאמברי, לטומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה. ב-21 בפברואר 1657 התחתן אוג'ניו מאוריציו עם אולימפיה מנצ'יני, בתם של מיקלה לורנצו מנצ'יני וג'רונימה מזריני, ואייניתו של הקרדינל מאזראן, ממנה נולדו לו 8 ילדים. בהשפעת אשתו הוא השיג עמדות צבאיות גבוהות, ובמלחמת צרפת-ספרד הוא מילא תפקיד מכריע בהבסת הספרדים בקרב הדיונות בשנת 1658. לאחר מכן הוא השתתף במערכות בפלנדריה (1667), בפראנש קומטה (1668) ובהולנד (1672), ואף היה נוכח כשגריר מיוחד של צרפת בהכתרתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. ב-6 ביוני 1673 מת אוג'ניו מאוריציו באונה מקדחת, ולא מהרעלה כפי שנטען, ובנו לואיג'י טומאסו, רוזן סואסון ירש את תאריו. ב-21 בפברואר 1657 התחתן אוג'ניו מאוריציו עם אולימפיה מנצ'יני, בתם של מיקלה לורנצו מנצ'יני וג'רונימה מזריני, ממנה נולדו לו 8 ילדים: לואיג'י טומאסו, רוזן סואסון (1657–1702) פיליפ, אב המנזר של סואסון (1659–1693) לואיג'י ג'וליו, נסיך סבויה (1660–1683) אמנואלה פיליברטו, רוזן דרו (1662–1676) אוג'ניו, נסיך סבויה (1663–1736) מריה ג'ובאנה, נסיכת סבויה (1665–1705) לואיז פיליברטה, נסיכת סבויה (1667–1726) פרנצ'סקה, נסיכת סבויה (1668–1671) מדיה וקבצים בנושא אוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון בוויקישיתוף
מרים פטרוסיאן

מרים פטרוסיאן (בארמנית: Մարիամ Պետրոսյան; נולדה ב-10 באוגוסט 1969) היא ציירת, קריקטוריסטית וסופרת ארמנית. היא כותבת בשפה הרוסית. היא ידועה בעיקר בזכות ספרה זוכה הפרסים "הבית האפור" (2009), שתורגם לשמונה שפות. מרים פטרוסיאן נולדה בשנת 1969 בירוואן, בירת ארמניה. לאחר שסיימה את לימודיה במכללה לאמנות, היא התחילה לעבוד כמאיירת באולפני "הייפילם" (סרטי ארמניה). לאחר מכן, היא עברה למוסקבה ועבדה בסויוזמולטפילם, אך שבה לירוואן ב-1995, וחזרה לעבוד בהייפילם, שם נשארה עד 2007. הרומן הראשון שלה, "הבית האפור" (ברוסית: "Дом, в котором...", בתרגום מילולי: הבית, שבו...), מספר על פנימיית ילדים נכים. הספר יצא 18 שנה לאחר תחילת כתיבתו ב-1991. מרים לא ראתה את עצמה סופרת, והכתיבה נועדה למלא את שעות הפנאי כשהיא הייתה מובטלת. רק כעבור מספר שנים של התעסקות בספר, החליטה לסיימו. הספר פורסם ברוסית ב-2009, והפך לרב מכר. הוא היה מועמד לפרס בוקר הרוסי ב-2010 וזכה במספר פרסים ומועמדויות, ביניהם פרס רוסיה לשנת 2009, בקטגוריית הספר הטוב ביותר ברוסית מאת מחבר שחי מחוץ לרוסיה. הספר תורגם למספר שפות, ביניהן: איטלקית (La casa del tempo sospeso, ‏2011), הונגרית (Abban a házban, ‏2012), פולנית (Dom, w którym..., ‏2013), ספרדית (La casa de los otros, ‏2015), צרפתית (La Maison dans laquelle ‏2016), צ'כית (Dům, ve kterém, ‏2016), ומקדונית (Домот во кој..., ‏2016). המהדורה בשפה האנגלית יצאה ב-25 באפריל-2017. הספר היה מועמד לפרס Read Russia לשנת 2018. בינתיים, נמכרו זכויות הפרסום גם בשפות: דנית, לטבית ונורווגית. קטעים מתוך הספר (בתרגום לאנגלית) קוריינו על ידי סטיבן פריי בסרט Russia's Open Book: Writing in the Age of Putin. הפרסום השני של הסופרת היה סיפור אגדה, "הכלב שידע לעוף" (ברוסית: "Сказка про собаку, которая умела летать", 2014). מרים נשואה לגרפיקאי הארמני Artashes Stamboltsyan. יש להם שני ילדים. היא נינתו של הצייר מרטירוס סריאן. 2009: פרס "הספר הגדול" (הפרס המרכזי לסיפורת) ב"פרס רוסיה" 2010: מקום שני, פרס בחירת הקהל ב"פרס רוסיה" 2010: פרס "פורטל" (Портал) על שם וולודימיר סבצ'נקו 2010: פרס "הסופר הזר" (Странник) 2010: פרס "זר הסטודנט" (Студенческий Букер)։ 2010: פרס "הגשר לכוכבים" (Звёздный мост) לרומן ביכורים קול רוסיה ביקורת על ספרה "הבית האפור" באתר Booknik.ru מרים פטרוסיאן זוכה בפרס רוסיה הספר הגדול של מרים פטרוסיאן (ברוסית) ראיונות בארמנית Հարցազրույց «Ազատություն» ռադիոկայանի հետ Լսել bravo.am կայքի հետ מרים פטרוסיאן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Amazon: The Gray House 2018 Read Russia Prize The House That... at Elkost site. The House That... Sample translations Russia's Open Book: Writing in the Age of Putin (excerpt). "Премия «Странник»". Лаборатория фантастики. נבדק ב-2011-07-25. "Литературная премия «Студенческий Букер — 2010»". Студенческий Букер. ארכיון מ-2012-07-29. נבדק ב-2018-07-06.
נסיכות טרנסילבניה

האם התכוונתם ל... נסיכות טרנסילבניה (1570–1711) – נסיכות טרנסילבניה העצמאית נסיכות טרנסילבניה (1711–1867) – נסיכות טרנסילבניה ההבסבורגית
פרידריך ארנולד ברוקהאוס

פרידריך ארנולד ברוקהאוס (בגרמנית: Friedrich Arnold Brockhaus; ‏4 במאי 1772 – 20 באוגוסט 1823) היה עורך ומו"ל אנציקלופדיה גרמני. נודע בעיקר בשל אנציקלופדיית ברוקהאוס, שהמשיכה לצאת במהדורות רבות לאחר מותו, על ידי החברה המשפחתית הנושאת את שמו F.A. Brockhaus AG (פ. א. ברוקהאוס אה. גה.) (אנ'). מדיה וקבצים בנושא פרידריך ארנולד ברוקהאוס בוויקישיתוף פרידריך ארנולד ברוקהאוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כתב היראטי

כתב היראטי (באנגלית: Hieratic) הוא אחת משלוש צורות הכתב שבהן נכתבה השפה המצרית הקדומה. הכתב המצרי הראשון שנוצר הוא הכתב ההירוגליפי, הידוע כ"כתב החרטומים". כתב הירוגליפי הוא כתב אסתטי אך מסורבל ואיטי לכתיבה, ולכן התפתח ממנו הכתב המחובר המצרי הקרוי כתב היראטי. הכתב קיבל את שמו מהמילה היוונית היראטיקוס ("של כהן") בזמן שהכתב היה בשימוש לכתבי קודש בלבד. טקסטים חילוניים לשימוש יומיומי נכתבו בכתב אחר, שלישי, הכתב הדֶמוֹטִי. מבנה הכתב ההיראטי מקביל לכתב ההירוגליפי. השינויים שחלו בתווים של הכתב ההיראטי אירעו משום שניתן היה לכתבם מהר יותר עם מברשת או קנה ודיו על פפירוס. ככלל, לא ניתן, או קשה ביותר להכיר את הציור שעליו מתבסס התו. מכיוון שהמודלים עליהם התבססו היו ידועים היטב, ובשימוש קבוע במהלך ההיסטוריה המצרית לא סטו הסמלים ההיראטים רחוק מהם. עם זאת, השיטה שונה מהכתב ההירוגליפי בכמה מובנים חשובים. הכתב ההיראטי נכתב מימין לשמאל בלבד. בזמנים קדומים השורות היו מאונכות ומאוחר יותר, בערך משנת 2000 לפנה"ס עברו השורות להיות אופקיות. עקב כך מגילות הפפירוס נכתבו בטורים ברוחב משתנה. לתווים בכתב ההיראטי היו סיומות כך ששני תווים, אך לא יותר משניים, יכולים היו להיכתב בהינף קולמוס אחד. כתוצאה מהקושי לקוראו, כללי האיות בכתב ההיראטי היה נוקשים יותר מאשר בכתב ההירוגליפי. שינויים מהנוסח האחיד בזמן מסוים היו שוליים. אבל, במהלך התקופות, האיות התפתח והשתנה. כתוצאה מכך, כתבים היראטיים אינם תואמים בדיוק לטקסטים הירוגליפיים מקבילים, הן במיקום הסימנים והן בצורת איות המילה. הכתב ההיראטי עשה שימוש בסימנים מבדילים על מנת להבחין בין שני סימנים שהפכו דומים עקב הכתב המחובר. לדוגמה, לסימן רגל הפרה נוסף צלב מזהה, מכיוון שבכתב ההיראטי הוא דמה לסימן עבור רגל האדם. סימנים היראטיים מסוימים הועתקו לכתב ההירוגליפי. כל המסמכים הנפוצים: מכתבים, קטלוגים, וצווים רשמיים נכתבו בכתב ההיראטי, כמו גם טקסטים ספרותיים ודתיים. בחייהם של המצרים שיחק הכתב ההיראטי תפקיד חשוב יותר מאשר הכתב ההירוגליפי וגם נלמד מוקדם יותר בבתי הספר. במשרדים הוחלף הכתב ההיראטי בכתב דמוטי במאה השביעית לפנה"ס, אך נותר הכתב שבשימוש כתבי הקודש מסוגים שונים. הטקסטים ההיראטיים האחרונים מקורם בסוף המאה הראשונה - תחילת המאה השנייה לספירה. כתבי המארות אבן רוזטה מדיה וקבצים בנושא כתב היראטי בוויקישיתוף כתב היראטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה מצרית - כתיבההיארטית, דף שער בספרייה הלאומית
יוהאן פרידריך פף

יוהאן פרידריך פף (בגרמנית: Johann Friedrich Pfaff;‏ 22 בדצמבר 1765 – 21 באפריל 1825) היה מתמטיקאי גרמני. עיקר עבודתו הייתה באלגברה ואנליזה מתמטית: הוא תרם לחקר מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, לתאוריה של פונקציות מיוחדות ולחקר הטורים ההיפרגאומטריים. פף תואר כאחד המתמטיקאים הבולטים ביותר שהצמיחה גרמניה בתקופה שלפני קרל פרידריך גאוס, ושימש בין היתר כמנחה הדוקטורט של גאוס עצמו. משום כך נחשב היום לאחד ממבשרי האסכולה הגרמנית למחשבה המתמטית, שתחת ידיהם של גאוס וממשיכיו הכתיבה במידה ניכרת את האופן שבו התפתחה המתמטיקה במאה ה-19. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ממצאיו החשובים ביותר של פף היו באנליזה מתמטית, בקומבינטוריקה, ובתאוריה הפרויקטיבית של חתכי חרוט. באנליזה, ובתאוריה של טורים היפרגאומטריים בפרט, הוא גילה את טרנספורמציית פף, אחת התכונות הראשונות של הפונקציה ההיפרגאומטרית שנתגלו. הוא פיתח את משפט טיילור באמצעות שימוש בצורת השארית כפי שניתנה על ידי לגראנז'. פף זכור במיוחד בשל רעיונותיו מרחיקי הלכת על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, או מערכות פפיאניות מסדר ראשון כפי שהן נקראות עכשיו, אשר הפכו להיות חלק מן התאוריה של תבניות דיפרנציאליות. כשפישט את המערכת, פף נאלץ להשתמש ברעיונות חדשים של אלגברה ליניארית, וכך הכניס לשימוש את מושג הפפיאן - הרלוונטי הן בהקשרים אלגבריים והן בהקשרים אנליטיים. גאוס העריך ממצאיו של פף, וב-1815 פרסם פרזנטציה בהירה של עבודתו זו. היסטוריון אחד העיר ש-: " עבודתו של פף היוותה את נקודת ההתחלה בתאוריה של אינטגרציה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות אשר, דרך עבודתם של יעקובי, לי ואחרים, התפתחה לקלקולוס המודרני של תבניות דיפרנציאליות אקסטרמליות". בגאומטריה תרם ב-1810 לפתרון בעיה שהציע גאוס ועסקה באליפסה בעלת השטח הגדול ביותר החסומה במרובע נתון. פפיאן מדיה וקבצים בנושא יוהאן פרידריך פף בוויקישיתוף יוהאן פרידריך פף, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יוהאן פרידריך פף, באתר MacTutor (באנגלית) יוהאן פרידריך פף, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Mathematics of the 19th Century ,p. 107[1] Johann Friedrich Pfaff [2]
מסטרה קמיזה

חוזה טדאו קרניירו קרדוסו (בפורטוגזית: Jose Tadeu Carneiro Cardoso; נולד ב-1956[דרושה הבהרה]), הידוע בכינויו מסטרה קמיזה, הוא לוחם קפואירה ברזילאי ונשיא קבוצת אבאדה קפואירה, בעל דרגת מאסטר בקפוארה. קרדוסו נולד ב-1955 בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, בברזיל. כשהיה צעיר הוא היה משחק קפואירה ברחובות העיר. קרדוסו הצטרף ללהקת קפואירה שכללה את המסטרה שלו ואת אחיו. הוא הצטרף לבית הספר לקפואירה של מסטרה בימבה, אמן הקפוארה שקרדוסו הכי אהב, ושימש לו השראה ומודל לחיקוי בעולם הקפוארה. קרדוסו התקדם בית הספר וקיבל ממנו את כינויו "קמיזה", שפירושו בפורטוגזית "חולצה". במקביל ללימודיו בבית הספר, המשיך קמיזה להופיע בלהקת הקפוארה של אחיו, ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הלהקה הייתה בסיבוב הופעות בריו דה ז'ניירו. במהלך סיבוב ההופעות נודע לקמיזה כי אחיו ואימו מתו ממחלה, והוא החליט להישאר בריו דה ז'ניירו. הוא מצא מרכז חוגים בריו וביקש מבעל הסטודיו ללמד קפוארה בסטודיו שלו. שם הוא החל ללמד קפואירה ואט אט הפך לחוג מבוקש עם תלמידים רבים. הוא החל לחשוב על הצורך לעצב מבנה רשמי לשיעורים, ולהכין תוכנית שיעור בסיסית, ליצור מקום לדיון בטכניקות ולדיון על מושגים. בנוסף, הוא הרגיש את הצורך לתת מבנה דמוי משפחה לכל כך הרבה אנשים שהותירו מאחור את הערים שלהם ואת חבריהם ומשפחותיהם והחליטו להקדיש את עצמם לקפואירה. היה לו דחף העיקרי ליצור ארגון חדש של קפואירה. וב-1988 הוא הקים את קבוצת אבאדה קפוארה (Associação Brasileira de Apoio e Desenvolvimento da Arte-Capoeira). מאז תחילת 1980, קמיזה ניסה לפתח את הסגנון שלו ולבנות את אבאדה. הטכניקה והמתודולוגיה הייחודית שלו שיפרו את ההיבט הצבאי של קפואירה, והקים את הקבוצה כמאסטר הקפוארה המוביל בעולם. כשהקים את אבאדה קפואירה קבע את סמל הקבוצה כגלובוס, משום שתכנן שהקבוצה תהיה עולמית. הוא תכנן דרגות וחגורות לקבוצה שלו אבל כשאחיו הגדול קמיזה ראשה והוא נהיו באותה רמה קמיזה החליט שזה לא מכבד שהאיש שהכניס אותו לקפואירה והוא נמצאים באותה רמה, הוא המציא חגורה חדשה שכולה לבנה שתהיה רק לאח שלו, וכשאחיו נפטר הוא לקח לעצמו אתה חגורה והוא עדיין לובש אותה. אבאדה קפואירה כוללת מיליוני תלמידים ברחבי העולם, משקיעה בפרויקטים לאיסוף אוכל לנזקקים ושמירה על כדור הארץ והיא נחשבת לאחת מקבוצות הקפוארה בגדולות בעולם. מסטרה בימבה מסטרה בורגייס מסטרה פשטיניה ריאיון עם מסטרה קמיזה
טאתב צ'אקיאן

טאתב צ'אקיאן (בארמנית: Տաթև Չախեան; ‏נולדה ב־1 ביולי 1992).היא משוררת, אמנית, עורכת, ומתרגמת ארמנית, המתגוררת בפולין. אוסף השירים הראשון שלה, Dowód (nie)osobisty (תעודת אי-זהות, (2016)), היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018. היא העורכת של כתב העת לשירה iranliter.com. ציוריה הוצגו בתערוכות בבריסל ובארמניה. צ'אקיאן נולדה בירוואן וסיימה תואר ראשון באנתרופולוגית באוניברסיטת ירוואן. תחומי העניין האקדמיים שלה כוללים את הסמיוטיקה של העיר, "קריאה" של העיר כטקסט. צ'אקיאן משלבת שירה עם אמנות חזותית, למשל, בקולאז ' ים מנייר, אותם היא הציגה בתערוכות בארמניה ובריסל. היא עורכת את ז'ורנל השירה האינטרנטי iranliter.com המתמקד בתרגומים של שירה איראנית עכשווית. צ'אקיאן זכתה בפרס התחרות הספרותית דיוניצי מליצייבסקי (Dionizy Maliszewski) לשנת 2014, בפרס גאזטה אובווטלסקה (Gazeta Obywatelska) לשנת 2016, בפרס "הגברת הראשונה" של הספרות הארמנית וכן פרס סאהאק פרטב, המוענק על ידי הכנסייה הקתולית בארמניה. אוסף השירה הראשון שלה היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018., פרס המוקדש ל"כיבוד וקידום תופעות בשירה המתמודדים עם אחד הנושאים העכשוויים החשובים עבור הקוראים – חירות– ואשר, באותו הזמן, מאופיינים בערכים אמנותיים יוצאי דופן." מדיה וקבצים בנושא טאתב צ'אקיאן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טאתב צ'אקיאן טאתב צ'אקיאן, ברשת החברתית פייסבוק ארמניה, הכפרים על הדרך (שיר) "Tatev Chakhian". Versopolis. נבדק ב-22 במרץ 2018. {{cite web}}: (עזרה) IKM. "Nominations 2018". europejskipoetawolnosci.pl (בפולנית). נבדק ב-2018-03-22. IKM. "Dowód (nie)osobisty". europejskipoetawolnosci.pl (בפולנית). נבדק ב-2018-03-22. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טאתב צ'אקיאן".