כריסטופר רובין מילן

כריסטופר רובין מילן (באנגלית: Christopher Robin Milne;‏ 21 באוגוסט 1920 – 20 באפריל 1996) היה בנו של הסופר אלן אלכסנדר מילן. כילד, שימשה דמותו כהשראה ליצירת דמותו של כריסטופר רובין, בסדרת הספרים שכתב אביו, פו הדב ובספר השירים לילדים פעוטים היינו. כריסטופר רובין מילן נולד בבית מספר 11 ברחוב מלרוד שבשכונת צ'לסי שבלונדון, אנגליה, לאביו, הסופר אלן אלכסנדר מילן ולאמו דורותי לבית סלינקורט. הוריו ציפו שתיוולד להם בת ובחרו בשם רוזמרי. כאשר התברר שנולד להם בן, הם התכוונו בתחילה לקרוא לו בשם בילי, אך החליטו ששם זה יהיה בלתי רשמי מדי. הם העניקו לו שני שמות פרטיים כדי להבחינו מבני משפחה אחרים, כל אחד מהם בחר בשם. אף על פי ששמו הרשמי היה כריסטופר רובין, קראו לו הוריו לעיתים קרובות בשם בילי. כאשר הוא החל לדבר, הוא הגה את שם משפחתו כ"מון" (Moon) במקום מילן. מאז כונה מילן לעיתים קרובות בכינויים "בילי", "מון" או "בילי מון". בבגרותו הוא כונה פשוט "כריסטופר". ביום הולדתו הראשון קיבל מילן דוב צעצוע מתוצרת חברת פרנל (אנ') שאותו הוא כינה "אדוארד". צעצוע זה, יחד עם דובה שחורה בשם ויניפג, שאותה ראו מילן ואביו בגן החיות של לונדון, הפכו להשראה לדמותו של פו הדב. כילד זלזל מילן ביכולותיו השכליות וכינה את עצמו פעמים רבות "טיפש", אך הוא היה ילד נבון מאוד לגילו. הוא הפחית מערך עצמו מאחר שהוא היה מסוגל לפתור תרגילי חשבון מסובכים כמעט ללא שום קושי, אך היה עליו להתרכז כדי לפתור תרגילים פשוטים. מאמו ירש מילן את הכישרון למלאכות יד. ברשותו הייתה ערכת כלי עבודה קטנה, שבאמצעותה הוא פירק את מנעול דלת חדרו כאשר הוא היה בן שבע. בגיל עשר הוא ידע לתקן שעון מטוטלת ולגרום לאקדח קפצונים לירות כדורים אמיתיים. בית הספר הראשון בו למד מילן היה בית ספר גיבס, בית ספר פרטי בלונדון. ב-1929, כאשר היה בן תשע, הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי בוקסגרוב שבעיירה גילדפורד שבמחוז סארי ובגיל 13 הוא החל ללמוד בבית הספר הפרטי לבנים סטאו שבבקינגהאמשייר, שם הוא למד איגרוף כדרך התגוננות מפני ההקנטות שסבל מאת חבריו לספסל הלימודים. ב-1939 הוא זכה במלגת לימודים למתמטיקה בטריניטי קולג' בקיימברידג'. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מילן את לימודיו כדי להתגייס לצבא, אך הוא נפסל בבדיקות הרפואיות. אביו הפעיל את השפעתו כדי שהוא יוצב בגדוד האימונים השני של חיל ההנדסה המלכותי וביולי 1942 הוא הוצב עם יחידתו בזירת הים התיכון. בעת שירותו הצבאי הוא החל לסלוד ממה שהוא ראה כניצול ילדותו על ידי אביו והחל לשנוא את הספרים שחשפו אותו לעיני הציבור. לאחר שחרורו מהצבא הוא חזר לקיימברידג' כדי להשלים את לימודיו. הוא סיים את לימודי השפה האנגלית כמצטיין בדרגה שלישית. ב-24 ביולי 1948 נשא מילן לאישה את בת דודתו, לסלי סלינקורט. אמו של מילן לא הייתה שבעת רצון מנישואין אלו, בין השאר בשל יחסיה הלא טובים עם אחיה, אביה של לסלי. שאיפתה הייתה שבנה יישא לאישה את חברת ילדותו, אן דרלינגטון. ב-1951 עקרו מילן ורעייתו לעיר דארטמות' שבמחוז דבון כדי להקים חנות ספרים. החנות הפכה לסיפור הצלחה, אף על פי שאמו של מילן הייתה סבורה שזה רעיון מוזר, שכן לא נראה היה שהוא מוכשר לעסקים ושכמוכר ספרים הוא ייתקל באופן תדיר בחובבי ספרי פו הדב. אף על פי ששתי הסוגיות האלו גרמו להם לתסכול, ניהלו מילן ורעייתו את החנות שלהם במשך שנים ללא צורך להיעזר בתמלוגים ממכירת ספרי פו הדב. לאחר שמילן פרש מעסקי מכירת הספרים, פתחה אשתו יחד עם שותף לעסקים חנות למכירת ספרים יד שנייה. לאחר שבריאותו של אביו התרופפה, ביקר אותו מילן לפעמים, אך לאחר מותו של אביו הוא לא שמר על שום קשר עם אמו ב-15 השנים עד למותה. גם כאשר הייתה אמו על ערש דווי, היא סירבה לראות את בנה. ב-1956, חודשים ספורים לאחר מותו של מילן האב, נולדה למילן בת בשם קלייר. קלייר מילן אובחנה כמי שסובלת משיתוק מוחין ולימים היא ניהלה קרן צדקה לסיוע לנכים שנקראה על שמה. ב-1974 פרסם מילן את הראשונה מתוך שלוש האוטוביוגרפיות שלו. בספר זה, "המקומות הקסומים" (The Enchanted Places), הוא סיפר על ילדותו ועל הבעיות שבהן הוא נתקל בהקשר לספרי פו הדב. מילן העביר את הבובות הממולאות המקוריות ששימשו כהשראה לספרי פו הדב למוציא לאור של הספרים, שתרם אותם לספריית העיר ניו יורק. בספרה "חברים דמיוניים וכיצד ילדים יוצרים אותם", ציינה מרג'ורי טיילור שרבים היו מאוכזבים מצעדו זה של מילן, שהסביר כי הוא מעדיף להתרכז בנושאים המעניינים אותו. מילן סלד מהמסחור של ספרי וסרטי פו הדב. בשנותיו האחרונות סבל כריסטופר רובין מילן מתסמונת מיאסטניה גראביס ומת בשנתו ב-20 באפריל 1996, בגיל 75. בשנת 2017 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות משפחת מילן המתמקד בדמותו של כריסטופר רובין מילן בשם "להתראות כריסטופר רובין" (Goodbye Christopher Robin). "המקומות הקסומים" (The Enchanted Places) 1974. "השביל בינות העצים" (Path Through the Trees) 1979 "המכתש על הגבעה" (Hollow on the Hill) 1982 "הנפילה" (The Windfall) 1985 "הגן הפתוח" (The Open Garden) 1988 מדיה וקבצים בנושא כריסטופר רובין מילן בוויקישיתוף "Biography of C.R. Milne, with photographs of him at various ages throughout his life". Archived from the original on 18 June 2007. Retrieved 2015-07-12. History of Winnie the Pooh. Just-Pooh.com – Discover the magic world of Pooh. Retrieved 9 August 2012 "Winnie", Historica Minutes: The Historica Foundation of Canada; retrieved 30 May 2008. אתר הקרן Taylor, Marjorie (1999). Imaginary Companions and the Children Who Create Them. Oxford University Press. p. 120 Heathcote, Graham (31 August 1980). "Christopher Robin turns 60". Kingman Daily Milner. p. 10. Ann Thwaite. "Obituary: Christopher Milne". The Independent. Retrieved 2017-06-06 Mark Kermode (October 1, 2017). "Goodbye Christopher Robin review – delightful take on the difficult birth of Winnie-the-Pooh". The Guardian.