laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תסמונת סוסק

תסמונת סוסק (Susac's syndrome) היא אנצפלופתיה המתאפיינת בפגיעה בכלי דם קטנים במוח ובפרט בעורק הרשתית וגורמת לאיבוד שמיעה, פגיעה בראייה וכאבי ראש ולפגיעה קוגניטיבית. התסמונת נחשבת כמחלה אוטואימונית. המחלה אובחנה לראשונה על ידי ד"ר ג'ון סוסק בשנת 1979. כמחלה אוטואימונית בה הגוף תוקף את עצמו, תסמונת סוסק תוקפת את כלי הדם הקטנים במוח וכתוצאה מכך חוסמת אותם וגורמת למחסור של דם (חמצן) באזורים מסוימים במוח. המחלה נדירה ביותר, אבל בכל זאת מסתמן שהיא פוגעת בעיקר בנשים בגילאים 20–40, אם כי נצפו גם חולים גברים ובגילאים אחרים. הפגיעה העיקרית היא במוח, בשמיעה ובראייה. מוח כאבי ראש דומים למיגרנה אבל מתחזקים לאורך הזמן פגיעה בחשיבה, איבוד זיכרון קצר טווח, חוסר יכולת לחשב פעולות חישוביות בסיסיות. לחולה במצב מתקדם יהיה קשה לענות על שאלות כגון 2+3, סדרות חשבוניות, איות של מילים, מה השנה עכשיו וכו' חוסר מיקוד דיבור לא ברור שינויי התנהגות סחרחורות ובחילות שמיעה ירידה בשמיעה בעיקר בתדרים נמוכים ואמצעיים סחרחורות - וורטיגו טינטונים (צלצולים באוזן) ראיה הופעת חסימות כלי דם בעין שטחים מתים ייתכן כי הסימפטומים לא יופיעו באותה העת, וייתכן כי בפרק זמן קצר יופיעו סמפטומים בשלושת היבטי המחלה. לעיתים הסימפטומים יופיעו רק בשניים מהמרכיבים במשך כל תקופת המחלה. במקרה שבו שלושת התסמינים מופיעים יחדיו, פרק הזמן שעובר עד לאבחון החולה יכול להתקצר. מאחר שהמחלה נדירה קשה יחסית לאבחן אותה. פעמים רבות היא מאובחנת בטעות כמחלה אחרת ובמקרים קלים החולה מחלים מבלי שאובחן. מאבחנים את המחלה על ידי הסימפטומים: בחינה נוירולוגית של יכולת החשיבה, הליכה וכו' MRI לבדיקה של רקמות מוחיות פגועות. באופן טיפוסי נצפים אוטמים זעירים בקורה הרחבית המגשרת בין מחציות המוח הגדול ופחות מכך בחומר האפור בדיקת שמיעה - ליקויי שמיעה בעיקר בתדרים נמוכים בדיקת רשתית פלואורסצנטית (IVFA) למציאת כתמים לבנים או קרישי דם בענפי עורק הרשתית האבחון הרפואי מתבצע בעזרת התמונה הטיפוסית הנצפית ב- MRI (ראה תמונה) עקב הנדירות של המחלה, אין כיום מחקרים קליניים על הטיפול בתסמונת. נמצא שהמחלה שהכי קרובה מבחינה קלינית לסוסק, היא דרמטומיוזיטיס נעורים. הטיפול בסוסק מתבסס על מתווה הטיפול במחלה זו, או על פי הניסיון הקליני של הרופאים המטפלים בדיכוי אנצפלופתיה ו- מחלות חיסון עצמי כגון סוסק. טיפול מקובל הוא מנות גדולות של סטרואידים דרך הוורידים כדי לדכא את המערכת החיסונית. ניתן לתת גם נוגדן תוך ורידי (אמונוגלובולינים) במקביל וכן טיפול כימותרפי בעזרת ציקלופוספמיד. במידת הצורך, יוחלט להחליף חלק מהתרופות בסלספט או מבטרה. כדי לדלל את הדם ולפתוח את הוורידים שנחסמו, מקובל להשתמש גם באספירין ו/או פלביקס וכן בתרופות המגנות על החולה מזיהומים, מאולקוס ואוסטאופורוזיס. ממדגמים שעשו בקרב חולים שאובחנו התסמונת נעלמה בדרך כלל לאחר תקופה של 2–4 שנים. אבחון מוקדם מאוד חשוב על מנת למנוע פגיעה קבועה וחמורה בשלושת מרכיבי המחלה. Cleveland Clinic - Susac's Syndrome Overview Pediatric Rheumatology - treatment of Susac's syndrome הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יוג'ין (אורגון)

יוג'ין (באנגלית: Eugene) היא עיר הממוקמת במרכז־מערב מדינת אורגון בארצות הברית. נכון למפקד שנערך ב-2010 אוכלוסייתה של יוג'ין מנתה 156,185 אנשים והיא העיר השלישית בגודלה במדינת אורגון שבארצות הברית, אף על פי שבעשר השנים לאחר המפקד בוצעו מספר הערכות מטעם המדינה שמשערות שאוכלסיית העיר גדלה מאז המפקד, וכעת מספר התושבים שמתגוררים ביוג'ין גדול יותר ממספר התושבים שמתגוררים בעיר הבירה של אורגון, סיילם שהיא העיר השנייה בגודלה במדינה. העיר שוכנת בקצה הדרומי של עמק וילמאט בסמוך למפגש הנהרות וילמאט ומקנזי, כ-80 ק"מ מזרחית לחוף של אורגון. ביוג'ין שוכנת אוניברסיטת אורגון. יוג'ין מתאפיינת ביופי טבעי. תושבי העיר מקפידים על תרבות פנאי כרכיבה על אופניים, ריצה/ג'וגינג, רפטינג, שיט קיאקים ומתמקדים באמנות ואורח חיים "אלטרנטיבי". ב-40 השנים האחרונות משמשת יוג'ין כ"בירת האתלטיקה העולמית". הסלוגן של יוג'ין הוא: "עיר גדולה לאמנויות וחיק הטבע". התאגיד נייקי נוסד ביוג'ין. כינוייה: עמק האמרלד (עמק הבָּרֶקֶת), עיר האמרלד (עיר הבָּרֶקֶת) ועיר האתלטיקה. דני איינג' - כדורסלן עבר לוק ג'קסון - כדורסלן עבר מארי דקר - רצה, אלופת עולם אשטון איטון - אתלט, אלוף עולם יוג'ין לזובסקי - רופא פולני שהציל יהודים בשואה ל. רון האברד - סופר ופילוסוף, מייסדה של כת הסיינטולוגיה טים הרדין - זמר ומלחין רוסיה אירקוטסק, רוסיה קוריאה הדרומית ג'ינג'ו, קוריאה הדרומית יפן קאקגאווה, יפן נפאל קטמנדו, נפאל מדיה וקבצים בנושא יוג'ין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוג'ין (באנגלית) יוג'ין, ברשת החברתית פייסבוק יוג'ין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יוג'ין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) "U.S. Census Bureau Delivers Oregon's 2010 Census Population Totals". 2010.census.gov. 23 בפברואר 2011. נבדק ב-31 בדצמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) Hill, Christian. "State, federal estimates agree: Eugene's population tops 170,000". The Register-Guard (באנגלית). נבדק ב-2020-01-22. ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל-חיבה

אל-חיבה (למפת מצרים מוגדלת)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום אל-חיבה (למפת מצרים רגילה)   קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח' סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית ל ו ב הים התיכון הים האדום אל-חיבה אל-חיבה (בערבית: الحيبة) היא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה העיר המצרית העתיקה תיו-ג'אית, שם עתיק שמשמעו "חומותיהם", אשר מתייחס לחומות המקיפות הגדולות שבאתר. בקופטית נודעה העיר בשם תאוג'ו, ובתקופת יוון ורומא העתיקות היא נקראה אנקירונפוליס. העיר שכנה בתחומי הנום ה-18 של מצרים העליונה, וכיום האתר הוא בתחומי מחוז בני סוויף. החל משלהי תקופת השושלת העשרים (במאה ה-11 לפנה"ס) ועד לתקופת השושלת העשרים ושתיים (אמצע המאה ה-9 לפנה"ס עד שלהי המאה ה-7 לפנה"ס) הייתה אל-חיבה עיר ספר שסימנה את חלוקת מצרים בין הכהנים הגדולים של אמון ששכנו בתבאי לפרעוני מצרים ששכנו בטאניס. חומה גדולה נבנתה סביב האתר, מלבנים שהוחתמו בשמות הכהנים הגדולים פינג'ם הראשון ומנח'פרה. בתקופה מוקדמת יותר התגורר באל-חיבה הכהן הגדול חרי-חר ופעל משם. בתקופת השושלת העשרים ושתיים בנה שישק הראשון מקדש באתר שהוקדש ל"אמון-גדול-השאגות", ובו רשימה טופוגרפית מלאה של כל הערים שכבש במהלך "מסע הניצחון הראשון" שלו בארץ ישראל. המקדש מעוטר גם בדמות בנו, אוסורקון הראשון. בשנת 1890 התגלתה באתר מגילת ון אמון המספרת את סיפורו של מסע ימי של כהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון. מאז שנת 2001 הייתה אל-חיבה למוקד חפירות ארכאולוגיות של קבוצת ארכאולוגים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אולם, עקב חוסר היציבות במצרים מאז ההפיכה במצרים, הורשו בוזזים לבזוז את האתר באופן שיטתי, כשהם חופרים מאות בורות, חושפים קברים, הורסים חומות ומשאירים אחריהם פסולת. מדיה וקבצים בנושא אל-חיבה בוויקישיתוף
חוב של כבוד

חוב של כבוד (באנגלית: Debt Of Honor) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, השישי בסדרת הספרים על אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA. הספר ממשיך ומתאר את קורותיו של ראיין לאחר התפטרותו מתפקיד סגן ראש ה-CIA, כמסופר בסוף הספר הקודם בסדרה, "כל הפחדים כולם". בתחילת הספר ראיין ממונה ליועץ לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית, ובתפקידו זה עליו להתמודד עם שורת משברים בתחומי הפנים והחוץ, משברים אשר ג'ק ראיין הוא היחיד שיכול להתמודד עמם בהצלחה. עלילת הספר נפתחת כשג'ק ראיין, כעת אזרח פרטי המעביר את ימיו במסחר בבורסה ובשיפור מיומנותו במשחק הגולף, מקבל זימון דחוף לבית הלבן לפגישה עם נשיא ארצות הברית, רוג'ר דארלינג. בפגישה מבקש הנשיא מראיין להצטרף לצוות הממשל כיועץ לביטחון לאומי של הנשיא. חרף היסוסיו, תחושת חובתו של ראיין למדינה גוברת, והוא מקבל את המינוי. במהלך הספר נאלץ ראיין, הנעזר בידידיו הקרובים שממלאים אף הם תפקידים בכירים בממשל האמריקאי, להתמודד עם איום ביטחוני מצד יפן על ריבונותה של ארצות הברית בשטח איי מריאנה, איום שמידרדר בסופו של דבר למלחמה. כמו כן, נאלץ ראיין להתמודד עם מתקפה כלכלית על המשק האמריקני, בהיקף ובתחכום חסרי תקדים. במאבק כנגד האיום החדש, נעזרת ארצות הברית בממשלת הפדרציה הרוסית, שלראשונה משמשת כבעלת ברית לממשלת ארצות הברית. עם זאת, בסופו של הספר נאלצת ארצות הברית להתמודד עם אחד מהאירועים הקשים והטראומטיים ביותר שעברה במהלך קיומה, כאשר אזרח יפני המתנגד למדיניות ארצות הברית מרסק מטוס נוסעים על הקפיטול בוושינגטון, והורג את מרבית חברי הקונגרס, חברי הקבינט, שופטי בית המשפט העליון, ואף את נשיא ארצות הברית רוג'ר דארלינג. כתוצאה מכך הופך ראיין, שזה עתה מונה לסגן הנשיא, לנשיא ארצות הברית החדש. אתר האינטרנט הרשמי של חוב של כבוד הספר "חוב של כבוד", באתר "סימניה" דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית) עודד לויתן, דגים, אמינות וכבוד, הארץ, 11 באוקטובר 1995, כפי שהועלה באתר "פרש". חוב של כבוד, באתר OCLC (באנגלית)
רצח עמוס מנטין

רצח עמוס מנטין היה רצח של עובד "בזק" בידי נער פלסטיני ביוני 2003, בימי השיא של האינתיפאדה השנייה. כעבור עשר שנים חייב בית משפט, באופן תקדימי, את הרשות הפלסטינית ואת מעבידת הנרצח לפצות את משפחתו בגין הרצח. עובד "בזק", עמוס מנטין, הגיע בליווי מאבטח אל היישוב באקה אל-גרבייה לשם תיקון תקלות, בעקבות הזמנות תיקון מאת תושבים מקומיים. בזמן שהמאבטח שוחח עם תושב המקום המתין מנטין ברכבו של המאבטח בחלונות סגורים. נער פלסטיני בן 15 וחצי הגיע למקום, ירה במנטין חמישה כדורים והרגו. המאבטח הצליח לפצוע את המחבל וללכוד אותו. המחבל הרוצח נשפט בבית משפט צבאי ונדון למאסר עולם. עיזבונו של מנטין ואמו הגישו לבית המשפט המחוזי תביעה לפיצויים נגד "בזק" וכמה נושאי משרה בה; נגד לילית אבטחה בע"מ, אשר הכשירה את בן נעים לתפקידו כמאבטח והעסיקה אותו ב"בזק"; נגד הראל חברה לביטוח בע"מ, אשר הוציאה פוליסות ביטוח ל"בזק" ו"לילית"; ונגד הרשות הפלסטינית והמועצה הפלסטינית. בשנת 2013, 10 שנים לאחר הרצח, לאחר משפט ארוך חייב בית המשפט המחוזי בהחלטה תקדימית את הרשות הפלסטינית בתשלום פיצוי של כ-1.4 מיליון ש"ח למשפחת הנרצח, על הנזקים שנגרמו לה, בנימוק: "משהביעה הרש"פ את נכונותה לאמן נער בן 15.5 בשימוש בנשק במשך 50 ימים... הרי שברור שעודדה אותו ליישם את המידע שצבר במשך לימודיו, ונוכח האווירה ששררה באותם ימים, ליבוי השנאה וההסתה כלפי ישראל וכלפי היהודים, אך טבעי היה בעיני המחבל כי עליו לממש את הידיעות שצבר במחנה האימונים של הרש"פ בהפעלת נשק ברוח התקופה, קרי: בדרך של רצח יהודי". נדחתה תביעת המשפחה להטיל פיצויים עונשיים על הרשות הפלסטינית. חברת "בזק" חויבה בתשלום פיצוי של כ-600,000 שקלים למשפחה, לא כולל הוצאות משפט. נדחתה התביעה נגד חברת האבטחה "לילית" ונגד הראל חברה לביטוח. מדובר בפעם הראשונה שבה חברה נושאת באחריות לרצח עובד שלה כתוצאה מפעולת טרור[דרוש מקור]. על פסק הדין הוגשו ערעורים לבית המשפט העליון, ונפסק בהם חיוב של הרשות הפלסטינית בפיצויים עונשיים בסך 3 מיליון ש"ח, בנוסף לפיצויים שבהם חויבה בבית המשפט המחוזי. בקשה הרש"פ לדיון נוסף, נדחתה. הדיון בערעורה של "בזק" טרם הסתיים. כתבי ynet, פלסטיני בן 15 רצח טכנאי של "בזק", באתר ynet, 26 ביוני 2003 ע' איו"ש 346/03 התובע הצבאי נגד ג'ואדרה, ניתן ב-1 ביולי 2004 ע"א 2144/13 עזבון המנוח עמית עמוס מנטין ז"ל ואחרים נ' הרשות הפלסטינית ואחרים, ניתן ב־6 בדצמבר 2017 החלטת הנשיאה חיות, ניתנה ביום 21.04.2021, באתר supremedecisions.court.gov.il ערך זה הוא קצרמר בנושא חוק ומשפט ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמין (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אמין – בכימיה, קבוצה של תרכובות אורגניות אמינות – המידה בה אפשר להאמין לדבר מה אישים: אידי אמין – שליט אוגנדה בשנות ה-70 של המאה ה-20 מיכל אמין – שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה נדא אמין – עיתונאית איראנית טרייסי אמין – אמנית אנגליה מירוות אמין (אנ') – שחקנית מצרייה נוסרת אמין – פוסקת ושופטת איראנית אל-אמין – ח'ליף מבית עבאס בתחילת המאה ה-9 אמיין אימין אישים ששמם הפרטי הוא אמין
פליפה מוניוס

פליפה "פפה" מוניוס קפמס (בספרדית: Felipe "Pepe" Muñoz Kapamas; ‏ נולד ב-3 בפברואר 1951) הוא שחיין מקסיקני בעבר. אלוף אולימפי במשחה ל-200 מטר חזה. השחיין המקסיקני היחידי שזכה במדליית זהב אולימפית. כמו כן משמש כנשיא הוועד האולימפי של מקסיקו משנת 2008. מוניוס נולד במקסיקו סיטי. אביו נולד באגואסקליינטס ואמו, שהיא ממוצא יווני נולדה בריו פריו שבמקסיקו. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה מוניוס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.7 דקות, לפני ולדימיר קוזינסקי מברית המועצות (2:29.2 דקות) ובריאן ג'וב מארצות הברית (2:29.9 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.4 דקות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.0 דקות, את סגנון החזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:08.8 דקות. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי שבפנמה בשנת 1970 זכה מוניוס ב-5 מדליות, מהן 3 זהב ו-2 כסף, במשחה ל-100 מטר חזה (1:10.1 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:27.7 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (4:10.4 דקות). מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:16.8 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:52.0 דקות). במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי שבקולומביה בשנת 1971 זכה מוניוס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.22 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.28 דקות. באולימפיאדת מינכן (1972) סיים מוניוס במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.44 דקות ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:25.99 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.95 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.61 דקות, את סגנון החזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:08.05 דקות. במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטו דומינגו שברפובליקה הדומיניקנית בשנת 1974 זכה מוניוס ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. במשחה ל-100 מטר חזה (1:08.39 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה (2:28.84 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:15.33 דקות). פליפה מוניוס, באתר olympedia.org Central American and Caribbean Games, results PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
גרנודיוריט

גרנודיוריט הוא סלע יסוד פלוטוני הדומה לגרניט, אך נבדל ממנו בתכולתו הרבה יותר של פלגיוקלז לעומת אורתוקלז. רשמית, גרנודיוריט מוגדר לפי דיאגרמת QAPF כסלע יסוד פנריטי שתכולת הקוורץ גדולה מ-20% מנפח הסלע וש-65% מפצלת השדה שלו היא פלגיוקלז. הסלע מכיל בדרך כלל כמויות גדולות של נציצים, ביוטיט והורנבלנדה, אשר משווים לו מראה כהה יותר מגרניט. הנציצים יכולים להיות בתצורה של גבישים משושים מפותחים היטב, ואילו ההורנבלנדה יכול להופיע כגבישים דמויי-מחט. מקור השם גרנודיוריט הוא בשני סלעים הדומים לו: גרניט ודיוריט. את השם הציע ג'ורג' פרדיננד בקר (Becker) במפות של חגורת הזהב בהרי סיירה נבדה שהכין ב-1892. התיאור הראשון של הסלע נעשה בידי ולדמר לינדגרן (Waldemar Lindgren) ב-1893. גרנודיוריט נוצר במחדר פלוטוני של מאגמה עשירה בצורן דו-חמצני, והוא מתקרר בבתוליתים או בסדנים מתחת לפני כדור הארץ. הוא בדרך כלל נחשף על פני השטח לאחר התרוממות טקטונית וסחיפה. הסלע הגעשי המקביל לגרנודיוריט הוא דקיט. גרנודיוריט משמש לרוב בצורת אבן גרוסה עבור תשתית לסלילת כבישים, אולם לעיתים הוא משמש לקישוט. נודעו בהיותם עשויים מגרנודיוריט: אבן רוזטה, שנחצבה מסלע גרנודיוריט, וסלע פלימות', גוש סלע קרחוני תועה של גרנודיוריט. מדיה וקבצים בנושא גרנודיוריט בוויקישיתוף Granodiorite, באתר Geology Science גרנודיוריט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Text-book of petrology
סאבה

האם התכוונתם ל... סבה – אחת ממדינות של מלזיה אומברטו סאבה – שם העט של המשורר והסופר האיטלקי אומברטו פולי יוסיף סאבה – מוזיקולוג ומוזיקאי יהודי רומני לסלי סבה – קרימינולוג ישראלי סאבא (פירושונים) סבא (פירושונים)
וולף חצקביץ'

ווֹלְף חַצְקֵבִיץ' (ברוסית: Вольф Беркович Хацкевич;‏ 21 בינואר 1908, כפר פאָראָפִיֶיבְקָה, בוֹרְזְניאָנְסְקִי אואזד, גוברניית צ'רניגוב, האימפריה הרוסית - 9 בינואר 1959, כפר דאָריינסקויֵה, אורלסקיה אובלסט, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, ברית המועצות; נקבר בבית הקברות דונסקויה, מוסקבה) היה לויטננט קולונל סובייטי יהודי בחיל רגלים הצבא האדום. וולף חצקביץ', בן בֶר (דב) שהיה ממעמד פקידות, נולד בכפר פאראפייבקה של גוברניית צ'רניגוב באימפריה הרוסית. קיבל השכלה יסודית והצטרף למפלגה הקומוניסטית הרוסית ב-1930 בזמן שעבד ברית מעבדי עורות בנובוסיבירסק. בשנת 1931 התגייס לצבא האדום ולאחר שנתיים סיים בלימודי חוץ מבחנים למפקד סגל תיכון. השתתף במלחמת העולם השנייה מאז פלישתם של גרמנים ב-1941. בלילה לקראת 26 בספטמבר 1943 בהיותו מפקד חטיבת 104 של חיל רגלים באוגדה 36 שהייתה חלק מן הארמייה ה-57 בחזית הערבה הוא היה זה שארגן ופיקד על צליחת נהר דנייפר סמוך לכפר סושינקה וכיבוש כביש שחיבר את הכפר עם כפר צ'רבונויה והדף 11 התקפות. על כך זכה לפי פקודה מ-20 בדצמבר אותה השנה לעיטורי גיבור ברית המועצות, עיטור לנין (מס' סידורי 15696) וכוכב הזהב (מס' סידורי 1432). כמו כן במהלך חייו עוטר בשלושה עיטורי הדגל האדום, שני עיטורי הכוכב האדום ואותות נוספים. ב-1946, לאחר המלחמה, סיים קורסים המיועדים לקצינים מצטיינים: "ויסטרל" ("Выстрел") ו"קורס שיפור צוות קצינים" שנוהל על ידי שירות הביטחון הסובייטי. השתחרר למילואים ב-1955 בדרגת קולונל. בהמשך התגורר בכפר דאריינסקויה בצפון-מערב קזחסטן שם גם נפטר. עפרו נטמן בבית העלמין דונסקויה החדש בכפר הולדתו, בבית הספר בו למד, מוצב קיר זיכרון. דף אישי באתר גיבורי ברית המועצות (רוסית)
יאיר בר-קול

יאיר בר-קול (נולד ב-22 באפריל 1938) הוא מנהל מערכות הדרכה וחינוך. מילא תפקידים בכירים בשירות המדינה ובמערכת החינוך וכיהן כיו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי. בר-קול מפרסם מאמרים בנושאי מינהל תקין, אתיקה שלטונית, שירות המדינה, ביקורת המדינה וחינוך, בעיקר בעיתונים "TheMarker" ו"מעריב". הוא חבר הנהלת תנועת אומ"ץ ופעיל ב"ארגון יוצאי מרכז אירופה". בר-קול נולד בנחלת יצחק תל אביב למשה, ורות קולה, אנשי חינוך, בוגרי הסמינר היהודי למורים בווירצבורג, גרמניה, שעברתו את שמם לבר-קול. בר-קול למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה והוא בוגר מחזור ב' בשנת 1956. שירת בצה"ל בחטיבת גולני ובמהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף. סיים תואר שני במינהל החינוך באוניברסיטה העברית בירושלים וכיהן במשך שנים רבות כמורה במכינה הקדם-אקדמית של האוניברסיטה במקביל לעבודתו בשירות המדינה. בר-קול היה ממעצבי תוכניות ההדרכה במקצועות המינהל והתוכניות לפיתוח מנהלים והסגל הבכיר בשירות המדינה. בשנים 1970–1975 שימש כממונה על הדרכה, תכנון וארגון במשרד האוצר. מ-1975 עד 1991 כיהן בנציבות שירות המדינה כממונה על ההדרכה וההשכלה וכחבר הנהלת הנציבות, ובחלק מתקופה זו גם כמנהל בית-הספר המרכזי למינהל וכמנהל המכון לפיתוח הסגל הבכיר. לאחר מכן מילא את תפקיד מנהל המרכזים הפדגוגיים במשרד החינוך, עד שנת 2001, אז עבר לכהן כמנכ"ל המרכז לקידום מערכות חינוך מקבוצת "רכס", עד שנת 2003. במקביל שימש בשנים 1989–2012 כראש מטה ההדרכה של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת. בשנת 2002 נבחר ליו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי, שהיה בין מייסדיה, ובשנים 2005 ו-2008 נבחר לשתי קדנציות נוספות ומילא תפקיד זה עד תחילת 2013. בר-קול היה חבר בצוותי חשיבה ובוועדות ממשלתיות ומילא תפקידים ציבוריים שונים. בין השאר כיהן כיו"ר ועדת ההשתלמות המרכזית בנציבות שירות המדינה, חבר המועצה המרכזית לשיפור השירות לציבור בנציבות וראש מטה ההדרכה, יו"ר קרן השתלמות לאקדמאים במדעי החברה והרוח, מייסד ויו"ר אלומ"א – אגודה להדרכה ולפיתוח משאבי אנוש, חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל) בירושלים, חבר הנהלת ההתאגדות לחינוך מבוגרים, יו"ר מועצת המערכת של העיתון "מבט לחינוך" ושל מועצת המערכת של "הפורום" – עיתון מנהלי בתי הספר בישראל, ויו"ר פורום הסגל הבכיר בירושלים. בר-קול ייצג את עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי בישיבות ועדות הכנסת העוסקות בנושאים הנכללים במטרות ובפעולות העמותה וכיהן כנציג ציבור במכרזים למשרות בשירות המדינה. ב-2005, במלאת 80 שנה לשכונת נחלת יצחק, בה נולד וגדל, פרסם לקט מושגים ושמות מזווית אישית על "נחלת יצחק בשנות ה-40 וה-50". בר-קול היה נשוי לאסתר ממנה נולדו לו שני ילדים. לאחר פטירתה בשנת 1980 נישא בר-קול לרותי רון, מנתחת מערכות בכירה באוניברסיטה העברית שנפטרה ב-2021 וגם ממנה נולדו לו שני ילדים. מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר דה מרקר מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר הארץ מאמרים של בר-קול ואודות בר-קול, באתר מעריב יוסי רנרט, משה אהרן בר-קול (קולה) – מורה בנחלת-יצחק, אתר תיור תל אביב יאיר בר קול, באתר "בהשקט ובבטחה" אל האקדמאים במדעי החברה והרוח, דבר, 6 ביולי 1977 יוסף אחימאיר, אהלן שאפה, מעריב, 26 בינואר 1979 עובדי המדינה הוזמנו ללמוד אנגלית חינם, מעריב, 4 בפברואר 1980 יאיר בר-קול (קולה), מילון מונחים לשכונת נחלת יצחק אסתר בר קול, מעריב, 7 ביולי 1980 רותי בר-קול ז"ל, אתר אבלים
בננות

האם התכוונתם ל... בננות – צורת הרבים של בננה רפובליקת בננות – כינוי גנאי למשטר מושחת ולא דמוקרטי בננות – כינוי סלנג בעברית ישראלית לבנות (עקב הדמיון בצליל) מוזיקה Bananas (בננות) – אלבום של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל מ-2003 בננות (שיר של אגם בוחבוט) – שיר של אגם בוחבוט מ-2019 בננות (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי) – שיר של סטטיק ובן-אל תבורי מ-2019 קולנוע בננות (סרט, 1971) (Bananas) – סרטו של הבמאי האמריקאי וודי אלן בננות (סרט, 2013) – סרטו של הבמאי הישראלי איתן פוקס אחר בננות בפיג'מות – תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בכיכוב צמד בננות מואנשות בננות (אתר אינטרנט) – היה אתר אינטרנט ישראלי שיועד לנשים בננה (פירושונים) בנות (פירושונים) בהתבסס על הסטריאוטיפ של מדינות מרכז אמריקה, הן כמדינות מועדות לשחיתות שלטונית, והן כמדינות בעלות כלכלה לא מפותחת הנסמכות על חקלאות, ובפרט על גידול בננות, אשר האקלים באזור מתאים לגידולן. כאן "בננות" הוא ביטוי דו משמעי, המרמז הן לרפובליקת בננות והן לשיגעון (Goin' bananas). "בננות" כסלנג לבנות.
(What's The Story) Morning Glory?

(What's The Story) Morning Glory? הוא האלבום השני של אואזיס. האלבום יצא באוקטובר 1995 ובמהרה זכה להצלחה רבה. הסגנונות שבהם מתאפיין האלבום הם בריטפופ, רוק ורוק אלטרנטיבי. רבים מחשיבים את האלבום כתמצית הבריטפופ. אואזיס ובלר, שנחשבו לטובי הבריטפופ בתקופה, הכריזו על תחרותם בגלוי כשהוציאו את שני הסינגלים הראשונים שלהם מהאלבום באותו יום. "Country House" של בלר מכר 274,000 עותקים ואילו "Roll With It" של אואזיס מכר רק 216,000 עותקים. אך לבסוף האלבום של אואזיס, "(What's The Story) Morning Glory?", היה מצליח בהרבה מ-"The Great Escape" של בלר. באלבום זה הוחלף המתופף טוני מק'קרול באלן וייט. כל השירים נכתבו על ידי נואל גלאגר ובוצעו על ידי אחיו, ליאם, פרט ל-"Don't Look Back in Anger", אותו מבצע נואל עצמו. מידע על האלבום Morning Glory? באתר MusicBrainz מידע על האלבום Morning Glory? באתר AllMusic האלבום Morning Glory? באתר Discogs האלבום Morning Glory? באתר ספוטיפיי האלבום Morning Glory? באתר Last.fm עמי פרידמן, הזעם שנשאר: 20 ל"מורנינג גלורי" של אואזיס, באתר ynet, 4 באוקטובר 2015
משולש שווה-שוקיים

בגאומטריה, משולש שְׁוֵה שׁוֹקַיִם (בראשי תיבות: מש"ש, שש משש) הוא משולש ששתיים מצלעותיו שוות זו לזו. הצלעות השוות נקראות "שוקיים" והצלע השלישית נקראת "בסיס". במשולש שווה-שוקיים, שתי הזוויות שמול הצלעות השוות, שוות גם הן. ההוכחה שנתן אוקלידס למשפט זה הייתה מסובכת וכללה כמה בניות עזר, עד שהיא כונתה "גשר החמורים" (לטינית: "pons asinorum") כי היא שימשה להבדיל בין מי שיוכל ללמוד גאומטריה למי שלא. לאחר מכן נתגלתה הוכחה פשוטה בהרבה בלי בניות עזר, שהסתמכה על חפיפת המשולש עם עצמו בסדר קודקודים שונה. המשפט ההפוך נכון גם הוא, כלומר, אם במשולש שתי זוויות שוות זו לזו, אז הוא שווה-שוקיים. במשולש שווה-שוקיים, הגובה לבסיס, התיכון לבסיס, חוצה זווית הראש והאנך אמצעי לבסיס מתלכדים. הם מתלכדים גם עם ישר אוילר ועליהם נמצאים מרכזי המעגל החוסם, המעגל החסום ומעגל תשע הנקודות. המשפט ההפוך נכון גם הוא, כלומר אם שניים מהקטעים שהוזכרו לעיל מתלכדים, אז המשולש שווה-שוקיים. במשולש שווה-שוקיים, שני הגבהים לשוקיים שווים זה לזה, וכך גם חוצי זוויות הבסיס והתיכונים לשוקיים. המשפט ההפוך נכון גם הוא, כלומר, אם שני גבהים/תיכונים/חוצי זווית שווים זה לזה אז המשולש שווה-שוקיים. המשפט ההפוך עבור חוצי זווית נקרא "משפט שטיינר להמוס" ומפורסם בקושי שבהוכחתו. משולש שווה-צלעות: משולש שכל שלוש צלעותיו שוות, וכל זוויותיו שוות. משולש כזה הוא משוכלל. "משולש הכסף": משולש שהוא שווה-שוקיים וישר-זווית. זוויותיו הן 90, 45, 45 מעלות, והיחס בין הבסיס לשוק הוא השורש הריבועי של 2. "משולש הזהב": משולש שווה-שוקיים שהיחס בין הבסיס לשוק או בין השוק לבסיס הוא יחס הזהב. זוויותיו הן 108, 36, 36 או 72, 72, 36. טעות נפוצה היא לכנות גם משולש שזוויותיו הן 90, 60, 30 בשם "משולש זהב". משולש שווה-צלעות משולש כסף הפנטגרם מורכב מעשרה משולשי זהב (חמישה מכל סוג) ומחומש משוכלל מדיה וקבצים בנושא משולש שווה-שוקיים בוויקישיתוף משולש שווה-שוקיים, באתר MathWorld (באנגלית) מש״ש ב-kizur.co.il מופיע כך ב רשימת משפטים בגאומטריה בתאריך 2 ביולי 2016, בארכיון האינטרנט בינה מלאכותית מתוך עיתון גליליאו, פברואר 2007, עמוד 67