laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרי לנקה במשחקים האולימפיים

סרי לנקה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מונטריאול (1976). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. כבר בפעם הראשונה בה השתתפה במשחקים, זכה ספורטאי סרי לנקי במדליה אולימפית - האתלט דנקן וייט שזכה במדליית הכסף בריצת 400 מטר משוכות. בהמשך ידעו הספורטאים הסרי לנקים הישגים צנועים יותר, הטוב שבהם היה המתאגרף חאטה קארונטארנה, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). 52 שנים אחרי המדליה הראשונה, זכתה סוסאנתיקה ג'יאסינגה במדליית הכסף השנייה לזכות סרי לנקה, לאחר שסיימה במקום השני בריצת 200 מטר באולימפיאדת סידני (2000), בהפרש של מאית השנייה מהמנצחת, פולין דייוויס-תומפסון. ג'יאסינגה גם העפילה לחצי הגמר בריצת 100 מטר, וסיימה במקום העשירי. נבחרת השליחים ל-400X4 מטרים העפילה אף היא לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום ה-12. באולימפיאדת אתונה (2004) נשאה ג'יאסינגה את דגל סרי לנקה בטקס הפתיחה, אך לא התחרתה עקב פציעה. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) לא הצליחה לשחזר את הצלחתה מסידני, וסיימה במקום ה-14 בריצת 200 מטר. באולימפיאדות הקיץ: בענפי הקיץ: סרי לנקה במשחקים הפאראלימפיים סרי לנקה במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא סרי לנקה במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף אתר הוועד האולימפי הלאומי של סרי לנקה "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-7 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-7 במאי 2022. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
שטצדאים

שטצדאים או קפזרגלאים (שם מדעי: Amphipoda) היא סדרה של סרטנאים במחלקה סרטנים עילאיים שאין להם שריון. משמעות השם Amphipoda הוא "בעלי רגליים שונות", שם המבטא את המבנה של השטצדאים, בניגוד למבנה של סדרת שווה רגלאים. הסדרה כוללת כ-7,000 מינים, כאשר כ-5,500 מינים כלולים בתת-הסדרה Gammaridea והשאר נמצאים ב 2–3 תת-סדרות אחרות. גודלם נע בין 1–340 מילימטרים וברובם הם הטרוטופים הניזונים מנשורת אורגנית או אוכלי נבלות. הם מתקיימים כמעט בכל סביבה מימית. באזור ים המלח נמצאים שלושה מינים אנדמיים של השטצדאים: Bogidiella copia, Habraeobogidiela bromleyana, Metacrangonyx ortali. Hyperia macrocephala Ampelisca brevicornis Lepidepecreum longicornis Pariambus typicus Hyperia galba Talitrus saltator מדיה וקבצים בנושא שטצדאים בוויקישיתוף שטצדאים, באתר ITIS (באנגלית) שטצדאים, באתר NCBI (באנגלית) שטצדאים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שטצדאים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) שטצדאים, באתר GBIF (באנגלית) שטצדאים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מסמך מדיניות לעתיד ים המלח, חלק ב', נספחים, מרץ 2005, נספח 3ד, עמוד 26 אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 4 – "החי במים", בעריכת לב פישלזון, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 27 ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בשר מן החי

בשר מן החי הוא איסור מהתורה, בו נאסרו הן עם ישראל והן אומות העולם, לאכול בשר, שנתלש מבעל חיים בעודו חי, בדומה לאיסור אבר מן החי. רבי יוחנן וריש לקיש חלוקים אודות מקור האיסור. לפי רבי יוחנן, האיסור נלמד מהפסוק ”וּבָשָׂר בַּשָּׂדֶה טְרֵפָה לֹא תֹאכֵלוּ”, ולפי ריש לקיש האיסור נלמד מ”לא תאכלו הנפש עם הבשר”, אותו פסוק ממנו נלמד איסור אבר מן החי. למחלוקת מהיכן נלמד דין זה יש משמעויות הלכתיות רבות, כמו למשל בקשר לאדם האוכל אבר מן החי מבעל חיים המוגדר כטרפה, לפי רבי יוחנן הוא עובר על איסור אחד - טרפה, שכן בשר מן החי ואיסור טרפה, שניהם שוים, ולפי ריש לקיש הוא יעבור על שני איסורים. מחלוקת דומה היא, כאשר אדם אוכל אבר מן החי ובשר מן החי, גם אז נחלקים רבי יוחנן וריש לקיש אם הוא עבר על שני איסורים או על אחת, אם כי אז הדעות הפוכות כל אחד לפי שיטתו. אף לפי רבי יוחנן (שהלכה כמותו) שאיסור בשר מן החי נלמד מהפסוק שנאמר לישראל, האיסור קיים גם בבן נח ולגביהם הוא נלמד מהפסוק ”אך בשר בנפשו דמו לא תאכלו”. כמו אבר מן החי, גם בשר מן החי אסור באכילה, אך בניגוד לאבר מן החי אינו מטמא. בפסוק כתוב "וכי ימות מן הבהמה", ומכאן לומד רב יהודה בשם רבו רב כי לא רק הבהמה עצמה מטמאה, אלא גם אם מקצת מגוף הבהמה "מת" ונפרד ממנה, כלומר אבר ממנה, גם הוא מטמא. לא ניתן לטמא בשר על סמך פסוק זה, לפי רבי יוסי, מכיוון שהלימוד בו נלמד איסור אבר מן החי הוא מהפסוק "מן הבהמה", הכלל הוא שדווקא חתיכה כזו, שהיא כעין הבהמה עצמה, שמותה היא בלתי ניתן לשינוי - בניגוד לבשר הצומח לאחר תלישתו מהחי, מטמא. הסבר אחר מספר רבי עקיבא שדווקא חתיכה כעין הבהמה שיש בה גידים ועצמות - בניגוד לחלק מבהמה שנתלש שאין בו גידים ועצמות. שיטה דומה היא זו של רבי יהודה הנשיא, אלא שזה האחרון סובר שהכלל הוא שצריך להיות בחתיכה הנתלשת בשר, גידים, ועצמות. אבר מן החי שנחלק לשניים לאחד שנתלש ואינו אבר מן החי, נחלקו הרמב"ם והתוספות, האם הוא אסור מעתה והלאה מדין "בשר מן החי". הרמב"ם מתיר וסובר שהאבר שנחלק אין עליו איסור אבר מן החי כלל, והתוספות אוסר מדין אבר מן החי. מחלוקת נוספת בין הרמב"ם לתוספות היא, בדין איסור אכילת בשר מן החי. לפי הרמב"ם הוא אסור מדין- "ובשר בשדה טרפה לא תאכלו", ולפי התוספות הוא אסור מדין בשר מן החי, מסוגת איסור אבר מן החי. רבי חיים סולובייצ'יק תולה את שתי המחלוקות זו בזו: הרמב"ם, שסובר כי בשר מן החי הוא איסור נפרד שאינו קשור לאבר מן החי, סבור שמכיוון שבשעה שהאבר נתלש מגוף הבעל החיים לא היה עליו איסור בשר מן החי, לא ייתכן שלאחר שהוא כבר נתלש מגוף בעל החיים, יחול עליו איסור של בשר מן החי. אך לפי התוספות, בשר מן החי הוא אותו איסור של אבר מן החי, ולכן אבר מן החי שנחלק, יוותר בו איסור בשר מן החי, למרות שאינו אבר יותר אלא בשר. הרמב"ם והראב"ד נחלקו, האם איסור בשר מן החי שנלמד מהפסוק "ובשר בשדה טרפה לא תאכלו", הוא מהמילה "טרפה" - וכך היא שיטת הרמב"ם הסבור שבשר מן החי הוא איסור טרפה וניתן לצרף חצי כית ממנו עם חצי כזית של טרפה, או שמא האיסור הוא מדין "ובשר בשדה" - כשיטת רש"י ותוס'. אבר היוצא מאכלי בעלי חיים בעודם חיים משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ט', הלכה י' רשב"א חולין קכט, ב בשם הרמב"ן. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ח, עמוד ב'. ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ט. חידושי הגר"ח (סטנסיל) סימן שפ"ו. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ב, עמוד א'. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אבר היוצא

אבר היוצא הוא איסור אכילה, שאסרה התורה על אבר של עובר בן פקועה שיצא מחוץ לבית הרחם לפני השחיטה. בניגוד לבן פקועה, אבר כזה אינו ניתר בשחיטת אמו. בגמרא נלמד איסור זה מהפסוק ”ובשר בשדה טריפה לא תאכלו”, כיוון שיצא בשר ממחיצתו - נאסר. כלומר: כאשר בשר יוצא מחוץ למחיצה, המתרת אותו באכילה, אין לו תקנה, וגם אם יחזור למקומו הוא לא יוּתַּר בשחיטת אמו או בשחיטת העובר עצמו. הגמרא משווה דין זה לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצתו. הראשונים נחלקו בגדר דין זה. הרמב"ם פוסק, שאבר כזה, של עובר שיצא מבית הרחם, נחתך לאחר השחיטה, ואכלו - אינו לוקה. מסביר רבי חיים סולובייצ'יק, כי בניגוד לבשר קדשים שיצא חוץ למחיצות העזרה שאסור מכיוון שיצא חוץ למחיצתו וזהו כל איסורו, איסור זה של יציאה מחוץ למחיצות בית הרחם אינו איסור לעצמו, אלא גורם לכך שאיסור אבר מן החי לא יוּתַּר. ולכן, אם נחתך לאחר שחיטת הבהמה, שהותר כבר איסור אבר מן החי מהעובר עצמו, לא ייתכן שיחול איסור אבר מן החי על האבר שנחתך. הגר"ח מביא ראיה לדבריו מהסתפקות הגמרא, האם מותר לאכול חלב, של עובר זה שאבר ממנו יצא חוץ למחיצתו. הנימוקים לכאן ולכאן הם: האם, כשם שעל חלב רגיל אין חל איסור אבר מן החי, למרות שהוא יוצא מהחי, כך גם חלב כזה לא נאסר, או שמא חלב כה חמור מחלב רגיל; שכן הוא יוצא מעובר, שאין לו תקנה לאיסורו על ידי השחיטה. לדבריו של הגר"ח מבריסק, אם איסור אבר היוצא היה מדין "ובשר בשדה טריפה", לא הייתה סיבה בעולם שיוכלו לאכול את החלב, שכן קיים כלל קבוע האומר כי כל היוצא מהטמא טמא, ומכיוון שחלק מהעובר אסור, אסור גם לאכול את החלב היוצא ממנו. רק מכיוון שאיסור אבר היוצא הוא גם מדין אבר מן החי, קיימת סברא כל שהיא שעל פיה ייתכן לומר, שכשם שחלב רגיל לא נאסר מדין אבר מן החי, כך גם חלב כה לא נאסר מדין בשר מן החי. מכיוון שמקור האיסור הוא בפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", נמצא שאיסור זה ואיסור טריפה הם אותו איסור. השאלה היא האם ניתן לצרף שני חצאי כזית, מבשר של אבר היוצא, לבשר מן החי. רבי חיים מבריסק תולה את במחלוקת הבאה: הרמב"ם והראב"ד נחלקו, האם איסור בשר מן החי שנלמד מהפסוק "ובשר בשדה טריפה לא תאכלו", הוא מהמילה "טריפה" - וכך היא שיטת הרמב"ם הסבור שבשר מן החי הוא איסור טריפה וניתן לצרף חצי כזית ממנו עם חצי כזית של טריפה, או שמא האיסור הוא מדין "ובשר בשדה" - כשיטת רש"י ותוס'. ייתכן שהראב"ד סבור שהאיסור הוא מדין "ובשר בשדה", ולכן ניתן לצרף חצי כזית של בשר מן החי לחצי כזית של אבר היוצא. הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שאיסור זה אינו לבן נח, שכן הוא נלמד מהפסוק ובשר בשדה טריפה לא תאכלו, פסוק שנאמר רק לישראל ולא לבן נח. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ס"ח, עמוד א'. מגנזי הגר"ח עמ' קסו. משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק ה', הלכה י"א. תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ק"ב, עמוד א'. מגנזי הגר"ח עמ' קסז. שו"ת צמח צדק סימן ס"ג עמ' 116. הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
הרשות לבקרת תקציבים

הרשות לבקרת תקציבים הוא הגוף האחראי על הבקרה התקציבית של קבוצות הכדורגל בליגות המקצועניות בישראל. הרשות היא יחידת סמך של ההתאחדות לכדורגל ותפקידה לפקח על האיזון התקציבי של קבוצות הכדורגל המקצועניות. לשם כך, מפקחת הרשות על ניהול הפעילויות בתקציבי הקבוצות, חוזי השחקנים, תיעוד מסמכים חיצוניים הקשורים לקבוצות וכל המסמכים הנוצרים במהלך רישום ואישור תקציב הקבוצות. הרשות הוקמה על ידי ההתאחדות לכדורגל בתחילת שנות ה-90 בעקבות המלצותיה של ועדה ציבורית שקמה על ידי ההתאחדות למציאת פתרון למצבן הכלכלי הקשה של מספר רב של מועדוני כדורגל בישראל. הרשות מורכבת מיושב ראש וועדה המורכבת מארבעה בעלי תפקידים בנוסף ליושב ראש. תפקיד הוועדה הוא להכריע במקרים בהם אין הסכמה בין יושב ראש הרשות לבין הקבוצות אשר מתנהלות מולו. בראש הרשות לבקרה תקציבית בהקמתה עמד יאיר רבינוביץ'. בשנת 2009 החליף אותו עופר אורליצקי. בשנת 2019 מונתה סיגלית סייג ליושבת ראש. חברי הוועדה הם אבי גרא, גיא עמוסי וינון עוז-ארי. על כל הקבוצות המקצועניות הרשומות בהתאחדות לכדורגל להגיש לרשות לבקרה תקציבית לפני ה-1 ביולי בכל שנה דו"ח כספי מבוקר על ידי רואה חשבון המתייחס לעונת הכדורגל שחלפה והסתיימה ב-31 במאי, ואת תקציב המועדון לעונת המשחקים הקרובה. הרשות סוקרת את הדוחות שהוגשו ובוחנת האם המועדונים עמדו בתקציב העונה החולפת, והאם התקציב לעונה הקרובה תואם את צפי ההכנסות של המועדון. בנוסף, על המועדונים להעביר את חוזי השחקנים והמאמנים לאישור הרשות, ובהתאם לתקציב לעונה הקרובה כפי שנכתב בדו"ח שהוגש. ללא אישור הוועדה, שחקן או מאמן לא ייקח חלק במסגרת רשמית המנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל. משנת 2006, בעקבות החלטת אופ"א לאסור על קבוצות להשתתף בטורנירי אופ"א ללא מאזן נקי מחובות לשחקנים ובעלי תפקידים בתוך המועדון, משמשת הרשות כמפקחת על הקריטריון הפיננסי של אופ"א. הרשות לבקרת תקציבים באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל לי בוץ, יו"ר הרשות לבקרת תקציבים - עפר אורליצקי, באתר ynet, 16 במרץ 2009 אור בוקר, יו"ר הרשות לבקרת תקציבים עופר אורליצקי יסיים את תפקידו, סיגלית סייג תחליפו, באתר הארץ, 7 באפריל 2019
יעקב פזי

יעקב פזי (1927 – 9 ביולי 2002) היה פעיל לזכויות להט"ב וממייסדי האגודה לזכויות הפרט (לימים אגודת הלהט"ב) בישראל. פזי נולד בפרנקפורט שבגרמניה ב-1927 למשפחה יהודית דתית ואמידה, שעברה לצרפת בשנה השלישית לחייו. לאחר כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה בידי הנאצים, נשלח אביו למחנה ריכוז, שם נרצח. פזי נדד עם אימו ומשפחתו ממקום למקום עד שלבסוף התיישבו במחנה פליטים בשווייץ. בסיום המלחמה עלה לארץ ישראל, התיישב בקיבוץ יסודות ויצא בשאלה. פזי שמר על קשר עם בני משפחתו הדתית שניצלה מהשואה. בשנת 1956 פגש פזי את בן דודו תיאו מאינץ בטיילת מתחת למלון דן בתל אביב, מקום בו נפגשו הומוסקסואלים בזמנו ("השְׁטְרִיךְ", ה"קו" בגרמנית). כבני דודים וכפעילים באגודה, שמרו השניים על קשר קרוב והדוק לאורך חייהם. באותם ימים כונה פזי "מאדאם וספה", משום שהיה בבעלותו קטנוע מסוג וספה – מיצרך מותרות נדירות במדינת ישראל דאז. בשנת 1975 הקימו יעקב פזי, בן דודו תיאו מאינץ, ועוד כעשרה נוספים את האגודה לזכויות הפרט – שלימים נקראה אגודת הלסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) – הגוף ההומו-לסבי הראשון בישראל. יושב ראש הארגון הראשון של האגודה היה אבי אנגל; במסמכים שהוגשו למשרד הפנים הוא רשום כיושב ראש של הוועד המייסד של הארגון. בשנים הראשונות של האגודה התקיימו רוב המפגשים בביתו של פזי. לדברי מאינץ, הקמת האגודה הייתה חוויה עמוקה מאוד עבורו. השניים עשו רבות לחיזוק ולביסוס האגודה ותחזקו אותה לאורך שנים, בין היתר בעידוד הצטרפות חברי הקהילה הגאה לשורותיה. כמו כן, פזי היה אחראי לארגון טיולים ברחבי הארץ מטעם האגודה. פזי הסתיר את נטיותיו ההומוסקסואליות באופן חלקי – הנושא מעולם לא עלה על הפרק בפני משפחתו, והוא העדיף להישאר חלקית בארון, אך הוא לא נתן לעובדה זו לפגוע בהשתתפותו המלאה בכל פעילויות האגודה. פזי היה פעיל שנים רבות בוועד למלחמה באיידס, במסגרתו התמחה בטיפול בחולי איידס, להם הוא סייע בהתאם לצרכיהם בביתם וגם אל מול המוסד לביטוח לאומי. פזי עסק בהוראת רכיבה על אופנוע והיה מבעלי בית הספר "חלוץ" לנושא . לאחר שפרש מן המקצוע טיפל בקשישים עד ליומו האחרון. לקראת סוף ימיו היה פזי חולה מאוד והפך למשותק לחלוטין. עם אשפוזו בבית חולים סיעודי, הוריש פזי את כל רכושו לאגודה. בין רכושו הייתה דירה ברחוב כרמיה, דירה זו נמכרה לאחר מותו. "בית פזי״ ברחוב נחמני בתל אביב, אשר נתרם ע״י אלמוני, ואשר שימש שנים רבות כבית האגודה נקרא על שמו. יניב הלפרין, נפטר יעקב פזי, ממייסדי האגודה, באתר GoGay,‏ 14 ביולי 2002 דן ינוביץ', יעקב פזי (1927-2002), באתר אגודת הלהט"ב, 10 בינואר 2009
העצם

העצם (בצרפתית L'os) מחזה תיאטרון על פי סיפור מאת בירגו דיופ שהועלה בסוף שנות ה-70 בתיאטרונו של פיטר ברוק, "תיאטרון בוף דה נור" בפריז. המחזה עובד ונכתב מחדש באמצעות ז'אן-קלוד קרייר ופיטר ברוק. הועלה בשנת 1995 בתיאטרון הטכניון בבימוי אוריאל זוהר ובתרגומו. מתנפש הוא אבי המשפחה בכפר קטן מאוד בסנגל. הוא מנסה לשלוח הודעה לחברו מוסא, הנמצא מרחק הליכה של ארבעה ימים ולילות. מתנפש מכתיב את ההודעה לבנו, אך בנו איננו יכול לכתוב את המכתב הזה, משום שאין בו מילים. למעשה, מתנפש מעביר לבנו צעקות, המבוססות על שפת ג'יבריש שאין לה מובן מילולי. ולכן בנו שאיננו מיומן בשפה זו, איננו מבין כיצד לכתוב הודעה שכזו. לכן אביו כועס ומסלק אותו מביתו, למרות התנגדותה של אוה, רעייתו. הוא מזמין חבר מהכפר, בשם נדיוגו דין. נדיוגו דין מבין את ההודעה, וגם מסוגל לחזור עליה, בדיוק נמרץ, ובאותם טונים של זעם וכעס. נדיוגו דין יוצא למסע אל כפרו של מוסא. בהגיעו לכפר כעבור ארבעה ימים ולילות, הוא איננו מצליח לשכנע את מוסא, בדבר המסר. שהרי זהו מסר בלתי-מילולי, ומוסא מתנהג כאילו איננו מבין את משמעותו. ברור שהוא כן מבין, אך הבקשה או הדרישה מצד מתנפש, כנראה איננה מוצאת חן בעיניו. במהלך הדיון הסוער, נשמעת לפתע געיית פרה. והיא, אם כן, הפתרון למצב. נדיוגו דין לוקח את הפרה וחוזר לכפרו. שעה שמוסא ואימו כואבים את אובדן הפרה. אימו מסבירה למוסא, שכל רכושו הוא רכושו של מתנפש, אבל גם כל רכושו של מתנפש הוא רכושו של מוסא. מוסא מבין את המסר ויוצא גם הוא בדרכו לכפרו של ידידו מתנפש, על מנת לנסות להחזיר לעצמו את הפרה. כאשר מתברר למתנפש שהגיעה פרה לכפר, הוא עדיין לא יודע שזו הפרה שמוסא שלח אליו. לכן הוא טוען שעליהם לחלוק ביניהם אותה. כפי שנהוג בכפר, כל פעם שמגיעה פרה כולם מתחלקים בה. גם אם היא שייכת לאדם אחד. כמובן, בתנאי שהוא יקבל את חלקו, עצם הירך. אלא שאז מתברר שנדיוגו דין חזר ועימו הפרה. ברגע זה משתנה תפיסת עולמו של מתנפש. ואפילו ראש הכפר מגיע על מנת לשכנעו לחלוק את הפרה עם כל הכפר. לאחר מאמצי שכנוע ארוכים וקשים משכנעים אותו. והוא, כמובן מאליו, יקבל את עצם הירך. בתמונה הבאה רואים את אנשי הכפר שיכורים. הם אכלו את הפרה ושתו לשכרה. ואליהם מגיע מוסא. הוא מחפש את חברו מתנפש, אך כולם מזהירים אותו שזו לא השעה הנכונה לבוא אליו, מסיבות ברורות. מוסא איננו מבין. והולך אל ביתו של מתנפש. בביתו, מתנפש מסביר לאוה רעייתו, מה יהיה עליה לעשות כדי לבשל את העצם והבשר סביבה. היא מקבלת את כל הסבריו ומנסה לבצע בהתאם. ואז מגיע משפט מפתח, שבו משתמש מתנפש בדברו עם אוה על העצם: "מתנפש: 'אוה, היכן העצם?' אוה: 'העצם כאן'"... באותו רגע ממש, מגיע מוסא אל ביתו של מתנפש. האחרון נבהל ומנסה להימנע מלפגוש אותו. אלא שמוסא נכנס, ומנסה להסכיר למתנפש את יחסיהם מן העבר. אלא שחברו, מתנפש, מסתייג ממנו ומזכרונותיו. ומאחר שהוא רואה שמוסא, ידידו מן העבר, איננו עוזב את ביתו, הוא מתחזה לחולה. ציטוט מתוך העמוד האחרון של המחזה "העצם"
מצודת המישור

מצודת המישור (בצרפתית: Chateau de Plain, נקראת גם בלטינית Castellum Balneorum, 'כפר המרחצאות') היא מצודה צלבנית שהוקמה בשנת 1099 על ראשה של הגבעה הניצבת כיום במרכזה של המועצה המקומית אזור. המצודה שימשה כתחנת מעבר, מנוחה, והגנה על עולי הרגל בדרך לירושלים. המצודה חרבה סופית בשנת 1268, ועל חורבותה הוקם מסגד. האתר מזוהה ככל הנראה עם מצודת Casellum Balneorum (כפר המרחצאות) המתואר בטקסט מהמאה ה-12. הצלבנים הקימו מבצר צלבני על ראשה של הגבעה הניצבת כיום במרכזה של אזור. המבצר הוקם בשנת 1099 במהלך מסע הצלב הראשון, וזכה לשם "מצודת המישור" (Chateau de Plain), שכן חלש על המישור המקיף את הגבעה. בשנת 1187 החריב צלאח א-דין את המצודה, אך ב-1191 שב ריצ'רד לב הארי והקימה מחדש. לאחר מכן נמסר המבצר לידי המסדר הטמפלרי. המצודה נכבשה מחדש בשנת 1192 על ידי המוסלמים שהרסו אותה. היא נשארה בחורבנה עד המאה ה-13, אז הוקמה מחדש. עם כיבוש ארץ ישראל בידי הממלוכים בשנת 1268, הרס ביברס את המצודה באופן סופי, וכיום נותרו ממנה רק שרידים, הניצבים במרכזו של גן. השרידים הארכאולוגיים הנראים לעין כוללים את חלקו התחתון של מגדל שנבנה במאה ה-12 לספירה וקטע של קיר תוחם מצפון מזרח למגדל. בחלקה המערבי של הגבעה מסגד שנבנה ככל הנראה בתקופה העות'מאנית. באתר נמצאים גם אבני ריחיים, מכתש קורה ובורג ועוד מספר סוגי מכתשים שני מגדלים (כיום נראים השרידים שלהם; מופיעים בתמונות) ולוחות הסבר. Denys Pringle，Yazor, Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological gazetteer, Cambridge University Press, 1997, p. 108 Denys Pringle， Yazor, The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: L-Z， Cambridge University Press, 1998, p. 387 מדיה וקבצים בנושא מצודת המישור בוויקישיתוף המצודה הצלבנית באזור, באתר המועצה המקומית באזור אתר העתיקות באזור באתר רשות העתיקות סיור במצודת המישור סיור בתצוגת המתקנים החקלאיים בחצר מצודת המישור כיום שטחי מקוה ישראל הם חלק מפארק אריאל שרון אתר העתיקות באזור באתר רשות העתיקות אפרים תלמיפינות במולדת, הוצאת עמיחי 1967 ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שי כהן

האם התכוונתם ל... שי כהן (פעיל חברתי) (יליד 1975) – מראשי הארגונים "כוח לעובדים", "המכללה החברתית-כלכלית" ו"מרכז ישראלי לקידום צדק חברתי" שי כהן (מוזיקאי) (יליד 1968) – מלחין, מורה ונגן ג'אז ישראלי
דיוקן אשת האמן (זריצקי)

"דיוקן אשת האמן" הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי יוסף זריצקי. זהו אחד מציורי הדיוקן הידועים של זריצקי, והוא משקף את השינוי שעברה יצירתו במהלך שנות העשרים של המאה ה-20 אל עבר התרחקות וניתוק מן המציאות הפיזית. זה הוא ציור פורטרט של שרה (סוניה) זריצקי. היא מתוארת בציור ישובה מאחורי אגרטל פרחים. זריצקי בחר לטשטש כמעט לחלוטין את גוף המודל, והשאיר רק את ראשה וידה של הדמות. שאר הציור מחולק לכתמי צבע חופשיים, בעיקר בגווני לבן ואדום. כתמים אלו מבטלים את ממד העומק של התיאור והופכים אותו לתיאור לירי. יוסף זריצקי, דיוקן אשת האמן, באוספי המוזיאון, באתר מוזיאון ישראל
היפרקובייה

היפרקובייה או קוביית-על היא הכללה של הצורה הגאומטרית קובייה לממדים רבים. למרות שנהוג להשתמש במושג היפרקובייה ביחס לקובייה ממימד גבוה מ-3, הגדרתה הפורמלית של היפרקובייה מתייחס לכל מימד, מ-0 ומעלה. הקובייה המצויה היא היפרקובייה מממד 3. ריבוע הוא היפרקובייה מממד 2, וקטע הוא היפרקובייה מממד 1. הטסרקט הוא היפרקובייה מממד 4. ניתן להגדיר את ההיפרקובייה על ידי רקורסיה. לצורך ההגדרה נשתמש במספור בינארי. עבור d = 0 {\displaystyle d=0} , ההיפרקובייה מכילה קודקוד בודד ומספרו יהיה ריק. בהנחה שהגדרנו את ההיפרקובייה עבור המימד d − 1 {\displaystyle d-1} , ההיפרקובייה במימד d {\displaystyle d} , תוגדר כך: ניקח שני עותקים של ההיפרקובייה עבור d − 1 {\displaystyle d-1} . נסמן אותם על ידי: Q d − 1 ( 0 ) = ( V d − 1 ( 0 ) , E d − 1 ( 0 ) ) , Q d − 1 ( 1 ) = ( V d − 1 ( 1 ) , E d − 1 ( 1 ) ) {\displaystyle Q_{d-1}^{(0)}=\left(V_{d-1}^{(0)},E_{d-1}^{(0)}\right),Q_{d-1}^{(1)}=\left(V_{d-1}^{(1)},E_{d-1}^{(1)}\right)} . לכל קודקוד של העותק Q d − 1 ( 0 ) {\displaystyle Q_{d-1}^{(0)}} של ההיפרקובייה נוסיף ביט 0 {\displaystyle 0} לראש המספור, ולכל קודקוד של העותק Q d − 1 ( 1 ) {\displaystyle Q_{d-1}^{(1)}} של ההיפרקובייה נוסיף ביט 1 {\displaystyle 1} לראש המספור. כעת נוסיף צלעות באופן הבא: קודקוד בעותק Q d − 1 ( 0 ) {\displaystyle Q_{d-1}^{(0)}} מחובר לקודקוד בעותק Q d − 1 ( 1 ) {\displaystyle Q_{d-1}^{(1)}} אם ורק אם המספור של השניים זהה, פרט לביט הראשון. במדעי המחשב נעשה שימוש במבנה ההיפרקובייה לצורך בניית רשתות מעבדים לעיבוד מקבילי. יתרונותיה של ההיפרקובייה, על פני רשתות מעבדים אחרות, הן הקוטר הנמוך שלה והגמישות הרבה בחלוקת הרשת לתתי רשתות. מדיה וקבצים בנושא היפרקובייה בוויקישיתוף היפרקובייה, באתר MathWorld (באנגלית) קֻבִּיַּת-עָל במילון מתמטיקה (תשמ"ה, 1985), באתר האקדמיה ללשון העברית
הברית האנגלו-יפנית

הברית האנגלו-יפנית הראשונה נחתמה בלונדון ב-30 בינואר 1902, על ידי לורד לנסדאון (השר לענייני חוץ הבריטי) והייאשי טדאסו (שר יפני), במטרה לחזק את האינטרסים המקומיים של השתיים בנוגע לסין וקוריאה. כהישג דיפלומטי, הברית התחדשה והוארכה פעמיים, ב-1905 וב-1911, לפני שהברית איבדה את מעמדה ב-1921, והסתיימה רשמית ב-1923. בשנת 1894 הייתה בריטניה למדינה הראשונה שהסכימה לבטל את החוזים הלא-שוויוניים שלה עם יפן. לפני מלחמת סין–יפן הראשונה הסכימה בריטניה להישאר נייטרלית ולשכנע את יתר מדינות המערב לנקוט עמדה דומה. האפשרות לברית בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד לבין יפן נשקלה ב-1895, כאשר בריטניה סרבה להצטרף להתערבות המשולשת של צרפת, גרמניה ורוסיה נגד הכיבוש היפני של חצי האי ליאוטנג. אירוע זה היווה בסיס מעורער לברית, המקרה חוזק על ידי העזרה שבריטניה סיפקה ליפן בתהליך המודרניזציה והמאמצים המשותפים לדיכוי מרד הבוקסרים. עיתונים רבים של שתי המדינות הביעו תמיכה בברית. בבריטניה, פרנסיס ברינקלי הכותב של הטיימס ואדווין ארנולד הכותב של הטלגרף היו הכוח המניע לתמיכה, בעוד ביפן הרצון לברית שהובעה על ידי הפוליטיקאי אוקומה שיגנובו השפיעה על העיתונים מאיניחי ויומיורי וגרמה גם להם להביע תמיכה בברית. האמנה האנגלו-יפנית של מסחר וניווט שנוצרה ב-1894 גם כן סללה דרך לשוויון ביחסים בין אנגליה ליפן ולאפשרות של הברית. בסוף, האינטרס המשותף שקידם את הברית היה ההתנגדות להרחבתה של רוסיה. משא ומתן החל כאשר רוסיה התקדמה לעבר סין. מדיה וקבצים בנושא הברית האנגלו-יפנית בוויקישיתוף הברית האנגלו-יפנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הברית האנגלו-יפנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כמעט 2000

כמעט 2000 - כתב עת למדע וטכנולוגיה הוא רבעון למדע פופולרי לנוער, שיצא לאור ביוזמתו של המרכז להוראת המדעים של האוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף עם מוזיאון המדע בירושלים. כתב העת יצא לאור ב-27 גיליונות, מחורף 1994 ועד קיץ 2000. בגיליון של סתיו 2000 שינה כתב העת את שמו למדע 2000. כל גיליון של כתב העת הוקדש לנושא מסוים, כגון צעצועים או תעשיות, ובנוסף היו בו מדורים קבועים: סקירת ספרים, חדשות וחידושים, חידות ותשבץ היגיון. ערכה את "כמעט 2000" מירה משולם, ועם חברי מועצת המערכת נמנו פרופ' נאוה בן-צבי, פרופ' רפאל איקן, פרופ' פיטר הילמן ועוד. כמעט 2000 / מדע 2000, באתר "סנונית"
פעמים

פעמים הוא רבעון בין-תחומי לחקר קהילות ישראל במזרח, היוצא לאור מטעם מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח החל משנת 1979. המאמרים ב'פעמים' עוסקים בנושאים מגוונים הקשורים לקהילות היהודיות בספרד, באגן הים התיכון ובמזרח. בחלק מן הגיליונות המאמרים מוקדשים לנושא מרכזי אחד. עד היום (חורף תשע"ט) התפרסמו 167 גיליונות. מייסד כתב העת ועורכו הראשון היה ד"ר יצחק בצלאל (1994-1979). בתחילת שנת ה'תשנ"ה (גיליון 61) החל לערוך את הרבעון פרופ' שלום רצבי ואחריו ערכוהו דוד מלכיאל ואבריאל בר-לבב. מזכיר המערכת הראשון ואחר כך עורך המשנה היה מיכאל גלצר (2013-1979). כיום עורך את כתב העת יאיר עדיאל. ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח. 'פעמים' בראשית הדרך, גיליון 1, אביב תשל"ט, 1979 יצחק בצלאל, בעקבי 'פעמים' – על הדרך ויעדיה, גיליון 61, סתיו תשנ"ה אתר הבית של כתב העת "פעמים" עיון מקוון בגיליונות העבר של "פעמים" גיליונות "פעמים" במאגר JSTOR (הצגת דף זה מתאפשרת לאחר הזדהות באתר הספרייה הלאומית, וכניסה לכתב עת כלשהו בדף המוצג. הרישום לאתר הספרייה הוא חינם) שאול שקד, ‏מורשת יהדות המזרח ומחקרה – מגמות ובעיות, פעמים 1, אביב תשל"ט, 1979 ד"ר יעל שנקר, ופרופ' חיים וייס, כיצד הופרדה "הזהות המזרחית" מההיסטוריה של קהילות ישראל במזרח, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2006 ד"ר יצחק בצלאל, "הפעם בפעמים", פעמים 60 (עמ' 2–3), קיץ ה'תשנ"ד פרופ' שלום רצבי, "הפעם בפעמים", פעמים 61, סתיו ה'תשנ"ה ערך זה הוא קצרמר בנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיסם שיניים

קֵיסָם שיניים הוא חפץ מחודד המשמש לניקוי שיירי מזון שנותרו בין השיניים לאחר אכילת מזון מוצק. כיום נפוצים סוגים רבים של קיסמי שיניים, העשויים מעץ או מפלסטיק. המוכרים יותר אלו קיסמי העץ המחודדים בצד אחד או בשני קצותיהם. נהוג להשתמש בקיסם באופן חד-פעמי, ולזורקו אחרי השימוש. יש אמצעים נוספים לטיפול בשיירי מזון בין השיניים, כמו חוט דנטלי, מברשות מיוחדות לניקוי בין השיניים (להבדיל ממברשת שיניים המיועדת לניקוי משטח השן), שימוש במכשיר היוצר סילון מים חזק, ועוד. לשם השלמת פעולת ניקוי הפה משיירי מזון, מקובל לצחצח שיניים ולשטוף את הפה. בשל צורתו של הקיסם, הוא משמש גם לצרכים אחרים, כמו להחזיק מנות מזון קטנות (למשל רולמופס או זיתים במרטיני), או לשמש כ"ידית" למטרייה זעירה בעיטור במשקאות אלכוהולים. לקיסמים פשוטים לניקוי השיניים לאחר הארוחה אין מגע מספיק טוב עם חלקי השן שחוט דנטלי מגיע אליהם. בעבר היה נהוג לחשוב שקיסמי פלסטיק שעוצבו במיוחד למטרה זו הם חלופה לחוט אולם כיום מסתייגים מהם, ועומדים על עדיפות השימוש בחוט. הטענה היא שהחוט הדנטלי מגיע ליותר נקודות ובנוסף לכך, הוא סופח אליו הרבה יותר טוב את החומרים שמעוניינים לסלק מהשן ומהחניכיים. בספרו של דאגלס אדמס, "היו שלום ותודה על הדגים", אדם בשם "וונקו השפוי" הבין שכל האנושות יצאה מדעתה לאחר שקרא את הוראות השימוש המפורטות על אריזת חפיסה של קיסמי שיניים. רפואת שיניים ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.