דז'ה מאגוש

דז'ה מאגוש (במקור מוּנק, בהונגרית: Magos Dezső;‏ בלשדיארמט, 1 במרץ 1884 – אסוד, 10 ביוני 1944) היה אדריכל, מעצב-קבלן יהודי-הונגרי מפורסם ורב פעלים שהשאיר טת חותמו בעשרות יצירות גדולות. דז'ה מונק נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף מונק ושל רֶזי שטרסברגר (שטרסר?). ב-1913 קיבל תואר באדריכלות. בין עבודותיו העיקריות ניתן למנות את תכנון ופיתוח חוף הרחצה העירוני, הדגל הלאומי של איפוימנטה, הוא עיצב את הכנסייה הראשונה של המסדר הסלזיאני בהונגריה. שמו מיוחס לבניין העירייה, להרחבת כמה אגפים בבית החולים, לבניית המחלקה הפסיכיאטרית לנשים, לקזינו, למטה המשטרה, למטה הז'נדרמריה, בית המטבחיים, ובניית "הגשר המעופף". בשנת 1930 הפך לחבר בלשכת המהנדסים הלאומית. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, דז'ה מאגוש בנה מספר פרויקטים צבאיים הונגריים לשביעות רצונו של הפיקוד העליון. לדוגמה, הקסרקטינים ב-Retság ב-Pétervásara, ב-Kőrösmező והביצורים הצבאיים שמסביב לקו ההגנה של זקרפטיה. הוא זכה להערכה רבה ברחבי עיר הולדתו בשל רגישותו החברתית כלפי עובדיו ותמיכתו הכספית הנדיבה באינטלקטואלים צעירים רבים - למשל. הוא "חיבק" והעסיק את זולטן רטי, הצייר והמנצח המאוחר יותר, בייזמויות ובפרויקטים שלו. הוא המיר את דתו לקתולית בשנות ה-20 כדי להמשיך בקריירה. מושל המחוז יוז'ף בארוש, שהיו לו קשרים טובים בחוגים הגבוהים ביותר (הוא היה אחיו של פאל בארוש, שבין שותפיו למשחקי קלפים היה דז'ה מאגוש), דאג להגן על דז'ה מאגוש בתקופת השואה וכתוצאה מכך, על אף שנאלץ לענוד את הטלאי הצהוב, הותר לו להסתובב בחופשיות וקיבל פטור מכניסה לגטו. קבלן הבנייה הגדול גורש על אף שהוטבל לנצרות בעבר, נהנה מהגנה ויכול היה לחיות בחופשיות זמן מה. יוז'ף קמאראש כתב שבפגישתם האחרונה, דז'ה מאגוש יכול היה לומר רק: "יוז'יקה, אתה יודע כמה עשיתי למען העיר הזאת." ביום האחרון ב-10 ביוני 1944 הוא גורש בין חברי הקהילה היהודית של בלשדיארמט שהמתינו לעלייה לקרונות המשא. הוא התאבד כשהרכבת הגיעה לאסוד בדרך לאושוויץ. Közvágóhíd és jéggyár: 1912-ben épült Szeghő Lajos tervei alapján. A kivitelező Munk Dezső volt. Későbbiekben emeletráépítést végeztek, és a PENOMAH (Pest és Nógrád Megyei Állami Húsipari Vállalat) vágóhídjaként működött. Az épület az 1990-es évek eleje óta használaton kívül áll, állaga rendkívül leromlott. Új plébánia és Magyar Korona Gyógyszertár: 1912-ben építette Munk Dezső a régi plébánia épület helyén, Wälder Gyula műépítész, műegyetemi tanár tervei alapján. Jánossy Képtár: A Kaszinó Szálló (később Ipoly Szálló) kertjében – a nyári épület helyére – tervezte és építette Magos Dezső. 1913-ban készült el. Korábban nyitott terasszal rendelkezett, de ezt a későbbiek során beépítették. 1945 után évekig a pártbizottság székháza volt, majd az 1970-es évek elejétől 1989 tavaszáig a Madách Imre Városi Könyvtár működött falai között. Jelenleg kortárs képzőművészeti állandó kiállításnak és gyűjteménynek ad otthont, amely 1975-től 1978-ig a volt Vármegyeháza épületében volt kiállítva, majd 1991-ben került ismét a nyilvánosság számára hozzáférhetővé. Helyi művészek (Farkas András, Jánossy Ferenc, Réti Zoltán) alkotásain túl több jelentős alkotó (pl. Tóth Menyhért, Kokas Ignác, Szabó Vladimír, Patay László, Földi Péter stb.) művei láthatóak itt. Munk-ház: 1910 körül építette családjának ezt a házat, homlokzatán mesterségének címere látható. Jelenleg is magánház. Balassagyarmati városháza: A volt Magyar Király szállót 1914-ben alakították át Wälder Gyula tervei alapján. Több fellelhető forrás Wälder Gyulát jelöli meg a Városháza tervezőjének, ami olyan értelemben igaz, hogy a városatyák elfogadták impozáns tervét, de végül a költségek harmadolása miatt a szálló áttervezése és a tényleges megvalósítás végül Munk Dezső munkájának eredménye volt, ahogy számos más épület tervezése, kivitelezése is a városban. Államrendőrségi és Csendőrségi Palota: 1928-ban építették a Scitovszky (ma Bajcsy-Zsilinszky utca) és a gr. Tisza István (ma Ady Endre) utca sarkán. Évtizedekig a Rendőrség, majd a Határőrség épülete volt. A Határőrség rendőrséggel történt integrációja után közel tíz évig üresen állt. Felújítás után a Balassagyarmati Járási Hivatalnak ad helyet 2018 óta. Bosco Szt. János Szalézi Intézet – Szalézi Templom: Jeszenszky Kálmán esperesplébános a város hitéletének fellendítését valamely szerzetesrend letelepítésében látta. Választása a Szalézi Társaságra esett. Az I. világháború után az 1924-ben üressé vált csendőrlaktanyában 30 hadiárvát helyezett el és megalapította a Szent Imre Fiúárvaházat. Utóda, Kray Pál hívására 1934. augusztus 20-án megérkeztek az első szalézi atyák. Dr. Trikál József pápai prelátus adománya tette lehetővé a csendőrlaktanya átalakítását középiskolai internátussá. Magos Dezső építészmérnök tervezte és Trikál József 1935-ben áldotta meg a szaléziak első magyarországi Don Bosco templomát. A rendszerváltást követően 1992-ben történt meg a ház újraalapítása. Balassagyarmati strandfürdő: A város nyugati szélén, a vágóhíddal szemben létesült 1934-35-ben az első magyar olimpiai bajnok, Hajós Alfréd műépítész tervei alapján. A kivitelező Magos Dezső volt. Egykor országos versenyeket is rendeztek itt. A hajdani öltözők és egyéb építmények deszkáit a második világháború után a lakosság széthordta és eltüzelte. Helyükön ma egyszerűbb kabinsor áll. A strandfürdő néhány évtizedes szünet után, felújítást követően néhány éve ismét működik. Ipolymenti országzászló: Magos Dezső építészmérnök tervezte, kivitelezte 1933-ban. Az emlékmű alá az ország minden vármegyéjéből összehordott föld került és fölé romhányi faragott kövekből készült talapzat emelkedett. Az 1940-es évek vége felé lebontották (köveit a ligetben a szabadtéri színpadhoz vezető lépcsők építésénél használták fel), majd 2004-ben a Vitézi Rend közreműködésével (az országban elsőként) állították helyre. אנדרטה לקרב רומהאני: בקצה הכפר, בפארק ההנצחה בצד ימין של הכביש המוביל ל-Szátok, יש אנדרטה בגובה 8 מ' לקרב רומהאני, שנעשתה ב-1932. על ראש האובליסק יש את ציפור הטורול, ובצדדיו בדלי תבליט של פרנץ ראקוצי ושאנדור קארואי. 93 החיילים השוודים, הפולנים והצרפתים שמתו בקרב מונצחים באמצעות לוח. האירוע המשמעותי ביותר בתולדות הכפר היה קרב רוהאני ב-22 בינואר 1710. זה היה המבצע הגדול האחרון של מלחמת העצמאות של ראקוצי. קזאר, האנדרטה לגיבורי מלחמת העולם הראשונה: 67 אנשים מקזאר התגייסו למלחמת העולם הראשונה, רוב המתגייסים היו חייל גדוד חי"ר 25 מלושונץ, אזור האספקה של גדוד זה היה החלק המזרחי של מחוז נוגראד. את שמותיהם של אלה שלא חזרו ניתן לקרוא בעמוד הזיכרון שנחנך ב-9 בנובמבר 1936, שנוצר על ידי האדריכל דז'ה מרגוש. קסרקטין Rétság: תולדות הקסרקטינים הצבאיים, שמילאו תפקיד מכריע בהיסטוריה של המאה ה-20, נבנה בשנת 1937, שהיה הקסרקטין המודרני ביותר בהונגריהבאותה תקופה. קסרקטין של פטרוואשאר: המתקנים של קו ארפאד : בהנחייתו של דז'ה מאגוש בקרשמזה ובהדרכתו של הבנאי István Réti, בשנים 1941–1942, עובדים רותנים מהארכיבישופות ופועלים רותנים מקומיים בנו את קו הביצורים הצבאי מחומרים המצויים בכפר הרותני ובסביבתו ובאמצעות פתרונות אדריכליים מקומיים. גאבור אצל: בונה הדגל הלאומי (virtus.hu) בלה מיידן: זיכרונות אדריכליים מעיירה הונגרית קטנה (בלשדיארמט, 1989) בלה מיידן: זכר הקהילה היהודית בבלשדיארמט (Balassagyarmat, 2004) לאסלו נאג': האם זה יכול היה להיות אחרת? עיון בתוכניות של מוזיאון פאלוק ובית העירייה ארכיון מחוז נוגראד: מסמכי מחוז נוגראד של השואה יוז'ף פאלינקאש: Ersekvadkertiek. במלחמת העולם השנייה Tamás Zonda: Distinguished Citizens of Balassagyarmat (Balassagyarmat, 2011) אדריכלות הונגרית במאה ה-20. במחצית הראשונה של המאה מורשתם של אדריכלים יהודים הונגרים - מלפני לייטה ומעבר ללייטה (2018, KuK Kiadó) ISBN 9786155361715