laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לואיג'י אלמנדי

לואיג'י אלמנדי (באיטלקית: Luigi Allemandi;‏ 8 בנובמבר 1903 – 25 בספטמבר 1978) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת הבלם. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1934. אלמנדי נולד בסן דמיאנו מקרה שבאיטליה. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצה לגנאנו, ובהמשך שיחק ביובנטוס עימה זכה בליגה האיטלקית של עונת 1925/26. עם זאת, זכור אלמנדי בעיקר בגלל שערוריית השחיתות שהייתה במשחק בין טורינו ליובנטוס שקבע את זהות האלופה לעונת 1926/27. מנהל טורינו הציע לאלמנדי 50,000 לירות כדי שימנע מקבוצתו יובנטוס לנצח, כשחצי מהסכום יקבל בתחילת העסקה והחצי השני לאחר המשחק. טורינו ניצחה בסיום המשחק 1–2 וזכתה באליפות, אך אלמנדי סירב לקבל את הכסף שלאחר המשחק. בסופו של דבר זכייתה של טורינו בוטלה עקב הפרשה ואלמנדי עזב את יובנטוס בסוף אותה שנה לאמברוסיאנה. עם אמברוסיאנה זכה בליגה של עונת עונת 1929/30, ופרש מכדורגל בשנת 1939 לאחר שגם שיחק בקבוצות רומא, ונציה ולאציו. אלמנדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בשנת 1925. במוקדמות מונדיאל 1934 זכה להחליף בתפקיד המגן השמאלי את אמברטו קליגריס שפרש באותה שנה מהנבחרת. תחת המאמן ויטוריו פוצו אלמנדי זכה עימה במונדיאל 1934 שנערך על אדמת איטליה, כששיחק בכל משחקי הטורניר. היה קפטן הנבחרת בין השנים 1935–1936. הוא ערך בסך הכל 24 הופעות. לאחר מלחמת העולם השנייה עבד אלמנדי כנציג מכירות בעיירת החוף הקטנה פייטרה ליגורה, שם נפטר ב-25 בספטמבר 1978 בגיל 74. יובנטוס אליפות איטליה: 1925/26 אמברוסיאנה אליפות איטליה: 1929/30 נבחרת איטליה מונדיאל: 1934 מדיה וקבצים בנושא לואיג'י אלמנדי בוויקישיתוף לואיג'י אלמנדי, באתר Transfermarkt לואיג'י אלמנדי, באתר WorldFootball.net לואיג'י אלמנדי, באתר National Football Teams לואיג'י אלמנדי, באתר FootballDatabase.eu
הר ניקולס

הר נִיקוֹלְס (באנגלית: Mount Nichols) הוא הר במרכז הרי הרולד בירד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה. גובהו של ההר 670 מטרים מעל פני הים. ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. ההר נקרא על שמו של ויליאם ל. ניקולס (William L. Nichols), מכונאי ציוד מכני הנדסי בתחנת בירד בחורף 1957. הר ניקולס באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר ניקולס באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי
משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה

המונח "ANARE" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו אנארי. משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה (באנגלית: Australian National Antarctic Research Expeditions; בראשי תיבות: ANARE - אנארי) הוא שמה של התוכנית האוסטרלית לחקר אנטארקטיקה. התוכנית מנוהלת על ידי המחלקה האנארקטית של האוסטרלית (Australian Antarctic Division) במשרד לאיכות הסביבה של ממשלת אוסטרליה. אף שבאופן רשמי הפסיקו את השימוש בשם זה בראשית שנות האלפיים. עם זאת, משלחות חקר אוסטרליות לאנטארקטיקה ממשיכות להשתמש בשם, במטרה להזדהות עם ההיסטוריה הארוכה והמתמשכת של משלחות אוסטרליה לאנטארקטיקה: משלחות שהחלו עם משלחתו של דאגלס מוסון שעמד בראש משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בשנת 1911. מחקר נוסף של אוסטרליה ליבשת האנטארקטית נערך במסגרת משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בשנים 1929–1931. תוכנית משלחות המחקר הלאומי האנטארקטיות של אוסטרליה החלו בשנת 1947 עם משלחות לאי מקווארי ולאי הרד. בשנת 1948 הוקמה המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה לניהול תוכנית המשלחת. מיד לאחר שהתמנה דוקטור פיליפ לו לתפקיד מנהל המחלקה האנטארקטית של אוסטרליה, בשנת 1949, ביקש מאשתו, נל, שהייתה אמנית, ליצור סמל עבור משלחות החקר. לו דרש כי הסמל יהיה עגול, במרכזו יהיה תרשים של יבשת אנטארקטיקה (כאשר הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית תהיה מודגשת). פיליפ לו דרש כי סביב הסמל יהיו תיאורים של בעלי חיים וצמחים באנטארקטיקה ובאיים שסביבה. הסמל שנוצר היה מסובך מכדי להציגו על גבי כלי טיס, כלי רכב, או על דש בגד, ולכן הציע פיליפ לו סמל בצורת כלב ים נמרי. הסמל העגול המשיך לשמש את ANARE עד שהוחלף לסמל אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בוויקישיתוף אתר רשמי של המחלקה האנטארקטית האוסטרלית משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה באתר ממשלת אוסטרליה היסטוריה של משלחות החקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה סמלי ANARE
אנארי

האם התכוונתם ל... ראשי תיבות של שמה של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה הרי אנארי – רכס הרים בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה מעבר אנארי – מעבר הרים בצפון הרי אנארי שבאנטארקטיקה
הר בושר

הר בושר (באנגלית: Mount Bewsher) הוא הר נישא ברכס אראמיס, בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה. ההר ממוקם 11 קילומטרים מזרחית להר מקמהון. גובהו של הר בושר 1,973 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 200 מטרים מעל המישור שממערב לו, ולגובה של 55 מטרים מעל המדרון שממזרח לו. הראשונים שהגיעו אל ההר היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1957, בפיקודו של וו. ג. בושר (W.G. Bewsher), שהיה מפקד תחנת מוסון בשנת 1956. ההר נקרא על שמו של בושר, שמשלחתו הייתה הראשונה שהגיעה אל ההר. הר בושר באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הר בושר באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה הר בושר באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה מידע גאוגרפי והיסטורי מידע גאוגרפי
מצעד הסינגלים הבריטי (2020 ואילך)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו מאז שנת 2020. מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.   ♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה בילבורד הוט 100 (2020 ואילך) המצעד הבריטי 15 באוקטובר 2021 – 21 באוקטובר 2021, באתר חברת המצעדים הרשמית, בדיקה אחרונה ב־12 בדצמבר 2021
מצעד הדאנס הבריטי (2020 ואילך)

ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Dance Chart" שנערכו מאז שנת 2020. מצעד הדאנס הבריטי מתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית. במצעד משוקללים נתוני המכירות בבריטניה (על גבי תקליטורים פיזיים ושל קובצי מוזיקה דיגיטליים) ונתוני זמן האוויר שמקבל הסינגל בתחנות הרדיו הבריטיות.
פורד LTD II

"פורד LTD II" (באנגלית: Ford LTD II) היא מכונית סלון, מתוצרת קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בארצות הברית, בין השנים 1977–1979. סדאן - 4 דלתות. קופה - 2 דלתות. סטיישן - 5 דלתות. סה"כ שווקו 457,507 יחידות. 238,399 יחידות - שנת 1977. 170,544 יחידות - שנת 1978. 48,564 יחידות - שנת 1979. "פורד LTD II" דגם סטיישן "פורד LTD II", דגם סדאן 4 דלתות, שנת 1977 "פורד LTD II", דגם סדאן 4 דלתות "פורד LTD II", קופה, שנת 1977 "פורד LTD II", קופה, שנת 1978 פורד פורד טאורוס מדיה וקבצים בנושא פורד LTD II בוויקישיתוף פורד LTD II, סרטון באתר יוטיוב פורד LTD II, סרטון באתר יוטיוב 1977 Ford LTD II Brougham - האח הפחות מצליח של "הרעם" (18 באוקטובר 2014, מאמר: Tom Klockau) "פורד LTD II", שנת 1977 - ברושור lov2xlr8.no/brochures/ford/fld "פורד LTD II", שנת 1978 - ברושור lov2xlr8.no/brochures/ford "פורד LTD II", שנת 1978 - ברושור storm.oldcarmanualproject.com/fordltd1978 "פורד LTD II" הרדטופ שנת 1979 carfolio.com/specifications/models "פורד LTD II" סטיישן car.info/en-se/ford/ltd "פורד LTD II" סטיישן car.info/en-se/ford/ltd-ii/ltd-ii-wagon-1st-generation
קרוליין קרוגר

קרוליין קרוגר (בנורווגית: Karoline Krüger; נולדה ב-13 בינואר 1970) היא זמרת נורווגית. קרוגר נולדה בברגן. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בגיל אחת עשרה בתוכנית הילדים והנוער "Halvsju". ב-1986 החלה להופיע בתוכנית מוזיקה של NRK. פריצתה הגדולה הייתה בהיותה תלמידת תיכון בת שמונה כשזכתה ב"מלודי גראנד פיקס", תחרות המוזיקה הבוחרת את נציגות נורווגיה לאירוויזיון עם שירה "For vår jord". היא השתתפה באירוויזיון 1988 שנערך בדבלין והייתה במקום החמישי. בסוף 1988 גם יצא אלבומה הראשון "Fasetter", שנמכרו ממנו בצרפת כ-300,000 עותקים. היא שרה את שיר הנושא לסרט הקומדייה הרומנטית הצרפתי "L'Étudiante", בו שיחקה סופי מרסו. לאחר מכן בוצע השיר בגרסת כיסוי על ידי ריצ'רד סנדרסון. ב-2008 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Mannen som elsket Yngve", סרט להט"ב אודות נער התאהב בבן כיתתו. פרס ה-Karolineprisen, המוענק מדי שנה לתלמידי תיכון בעלי הישגים בתחום הספורט, האמנות והתרבות נקרא על שמה. היא נשואה לזמר סיגווארד דאגסלנד (Sigvart Dagsland) ולהם שתי בנות. אתר האינטרנט הרשמי של קרוליין קרוגר (באנגלית) קרוליין קרוגר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קרוליין קרוגר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קרוליין קרוגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) קרוליין קרוגר, באתר Discogs (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סבויה מרקטי SM.75

סבויה-מרקטי SM.75 (באיטלקית: Savoia-Marchetti SM.75) היה מטוס נוסעים ומטוס תובלה צבאי איטלקי, אשר שירת בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20. האחרון בסדרת מטוסי תובלה שתכנן אלסנדרו מרקטי, ושיוצר במפעלי יצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי. ה-SM.75 היה מטוס מהיר וחזק, שהיה מסוגל לטוס לטווחים ארוכים ולשאת עד 24 נוסעים למרחק של כ-2,200 ק"מ. מטוס ה-SM.75 שימש את חיל האוויר האיטלקי במבצע ראווה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר ביוני 1942 הטיס אנטוניו מוסקטלי (איט') את המטוס SM.75 RT מאיטליה לזפוריז'יה שבאוקראינה, ומשם דרך שטח האויב של ברית המועצות בדממת אלחוט, דרך מדבר גובי עד לנחיתה בשטח מונגולי, בשליטה יפנית. טיסה זו נועדה לצורכי הסברה ולחיזוק הקשר בין מעצמות הציר, אך גם להעברת קודי אלחוט חדשים, בשל העובדה שהאיטלקים האמינו כי קוד האלחוט היפני נפרץ בידי הבריטים ויש להחליפו. המטוס חזר על מסלולו גם בדרך ההפוכה, הגיע לאודסה, וממנה שוב לאיטליה. הפעולה גררה תרעומת מהצד היפני, שלא היה במצב מלחמה עם הרוסים, והאיטלקים לא חזרו שנית על טיסה מעין זו. אורי דרומי, ערפל הקרב : מלחמת העולם השנייה שלא הכרתם, ירושלים: כרמל, 2013. עמ' 14–16 מדיה וקבצים בנושא סבויה מרקטי SM.75 בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא תעופה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלסנדרו מרקטי

אלסנדרו מרקטי (באיטלקית: Alessandro Marchettí; ‏16 ביוני 1884 – 5 בדצמבר 1966) היה מהנדס ומתכנן מטוסים איטלקי. מרקטי נולד בקורי (אנ') ומת בססטו קלנדה (אנ') שבאיטליה. סבו, אבי אמו היה המהנדס האיטלקי רפאלה קנווארי (איט'). ב-1909 נכח במפגן ראווה של וילבור רייט ברומא ומאז נכבש בתשוקה לעיצוב ובניית מטוסים. הוא נודע בשל שותפותו ביצרנית המטוסים האיטלקית סבויה-מרקטי, תכנן את המטוס הימי סבויה-מרקטי S.55 וקנה את שמו בזכות המפציץ הבינוני סבויה מרקטי SM.79 שהיה פעיל במלחמת העולם השנייה. מטוס "סבויה מרקטי SM.75" היה המטוס האחרון שהוא תכנן. מדיה וקבצים בנושא אלסנדרו מרקטי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא תעופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירינה ויינגרטן

אירינה ויינגרטן (נולדה בשנת 1979) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בריצת 800 מטר (2006 ו-2007), בריצת 1500 מטר (2007) ובריצת 3000 מטר מכשולים (2007) ושיאנית ישראל בעבר בריצת 3000 מטר מכשולים, במשך כ-12 שנים (2005–2017). ויינגרטן בתה של גלינה ויינגרטן, אתלטית מצטיינת בריצות למרחקים בינוניים. היא התאמנה בקבוצת מכבי ראשון לציון. בתחרות שנערכה ב-4 ביוני 2005 זכתה ויינגרטן במדליית זהב בריצת 3000 מכשולים בשיא ישראלי חדש של 10:41.56 דקות/ שיא זה החזיק מעמד כ-12 שנים, עד שנשבר על ידי אדוה כהן (10:16.20 דקות). באליפות ישראל שנערכה בהדר יוסף ביולי 2006 זכתה ויינגרטן במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2.11.83 דקות, לפני סבטלנה גנזדילוב ודועה חטיב. באליפות ישראל בריצת 3000 מטר מכשולים שנערכה במאי 2007, זכתה ויינגרטן במדליית זהב בתוצאה של 11:23:43 דקות. באליפות ישראל שנערכה ביולי 2007 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר ובכך הגנה ויינגרטן על תוארה, ובריצת 1500 מטר. ריצת 3000 מטר מכשולים: 10:41.56 דקות (2005), שיא ישראל בעבר דני בורשבסקי‏, אתלטיקה מתכלה, באתר וואלה, 6 ביולי 2007 גיליון חודש יוני של מגזין עולם הריצה יצא השבוע למדפים., ‏sportweb‏ 9 ביולי 2019 Галина Вейнгартен,‏rusathletics‏, 1971 (ברוסית) ניר שועלי, ניקי פאלי קבע את תוצאת השנה לנוער בקפיצה לגובה, באתר nrg‏, 13 ביולי 2006 דני בורשבסקי‏, איתי מגידי זכה באליפות הארץ ב-3,000 מכשולים, באתר וואלה, 15 במאי 2007 דני בורשבסקי‏, ניקי פאלי סיים הפעם בלי שיא, באתר וואלה, 4 ביולי 2007 מיכל גרונדלנד, ‏ניקי פאלי זכה במקום הראשון ויצא מאוכז, באתר ONE‏, 4 ביולי 2007
עבד א-רחמאן אל-חאג'

עבד א-רחמאן אל-חאג' (בערבית: عبد الرحمن الحاج; בתעתיק מדויק: עבד אלרחמן אלחאג'; 1870 – 1946) היה פוליטיקאי ערבי (פלסטיני) בארץ ישראל, ראש עיריית חיפה משנת 1920 ועד יוני 1927. עבד א-רחמאן אל-חאג' נולד בחיפה למשפחה לארץ ישראל ממצרים העליונה במאה ה-19. אבות המשפחה התיישבו בכפר ג'ינדאס (גנתון) בחוצות לוד, ולאחר מכן היגרו לכפר לאם (כיום מושב הבונים) וממנה עברו לחיפה. אביו עבדאללה אל-חאג' היה בעליהן של אדמות בכפר לאם, טירה ועין ע'זאל. ב-1881 נבחר אביו למועצת עיריית חיפה. המשפחה החזיקה נכסים גם בעיר העתיקה בחיפה. א-רחמאן אל-חאג' נולד בחיפה בשנת 1870.לאחר סיום לימודיו בבית הספר של הוועד המוסלמי של חיפה, עבד כפקיד בית הדין השרעי בחיפה. בעת כהונתו כראש עיר, תחת השלטון המנדטורי הבריטי, מועצת העיר כללה שישה ערבים ושני יהודים. בעת כהונתו הותקנה בעיר מערכת ביוב, וכן הוקמה תחנת החשמל הראשונה בעיר. אל-חאג' היה פעיל ב"איגוד המוסלמי" בהנהגתו של שייח' מוחמד מורד שהתנגד למדיניות הבריטית של יישום כתב המנדט - הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. בשל עמדותיו הנחרצות בעניין הלאומי הפלסטיני ותמיכתו במופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני, היה יחסו אל התנועה הציונית קיצוני. בין השנים 1934–1936 כיהן במועצת העיר חיפה והיה ראש הווקף (ההקדש המוסלמי) בחיפה. לאחר הרצחו של אברהים אל-ח'ליל בשנת 1937, מונה אל-חאג' כממלא מקומו בתפקיד מנהל הווקף. בשנת 1944 הקים תנועה לבחירת ראש עיר ערבי במקום שבתי לוי. נפטר ב-1 בפברואר 1946. ביתו עדיין עומד על תילו בעיר התחתית של חיפה ברחוב מעלה השחרור 13. 1995 - בית הספר הקהילתי "גשר" בחיפה נקרא על שמו. שרה ומאיר אהרוני, אישים ומעשים בחיפה והסביבה, 1993 عبد اللطيف الكنفاني. 15 شارع البرج – حيفا. بيروت: بيسان, 1996 תמיר גורן. שיתוף בצל עימות: ערבים ויהודים בשלטון המקומי בחיפה בתקופת המנדט הבריט. רמת גן : אוניברסיטת בר-אילן, 2008 מאג'ד ח'מרה, עבד אלרחמאן אלחאג:' ראש עיריית חיפה ([ )1, חיפה: עיריית חיפה, 1988 ממלא מקומו של אברהים ביי חליל, דבר, 21 בספטמבר 1937
ולטר טבנס

ולטר קספר טבנס (בגרמנית: Walter Caspar Többens וכן Walther Többens; ‏19 במאי 1909, מפן (אנ')‏ – 16 בנובמבר 1954) היה הבעלים של ה"טבנסוורקה" בגטו ורשה. טבנס, איש עסקים במקצועו, עבד בבית קפה בברמן עד 1934. מאז 1932 רכש שבע חנויות שהיו שייכות בעבר לאזרחים יהודים, במסגרת האריזציה. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הנאצית. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה היה טבנס מנהל קבוצת עסקים סיטונאית וקמעונאית בברלין. הוא עבד תחת ניהולו של ד"ר לאוץ (Lautz), מטעמו היה סיטונאי בטומשוב מזובייצקי בפולין. במפעליו הועבדו עובדי כפייה יהודים. בשנת 1941 הובא טבנס לגטו ורשה, שוב מטעם לאוץ, על מנת לבצע פקודות של הוורמאכט כחבר בוועדת ייצור גרמנית. הוא היה חסר הון עצמי, ולכן השתמש בתוצרתם של מפעלים יהודים בגטו ורשה כדי לצבור הון ולפתח עסק עצמאי. הוא הקים את "מפעלי טבנס" (Többenswerke) בגטו ורשה. מפעלים אלה כללו בית מלאכה לחייטות, בית מלאכה לנעליים, מפעל כובעים ומפעל גומי. כ-25,000 עובדי כפייה יהודים נאלצו לעבוד בעבודות כפייה במתקני הייצור הללו בתנאי מגורים ועבודה ירודים. אקציות התקיימו באופן קבוע ועובדים גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה. בתחילת 1943 דרש הימלר ממפקד האס-אס ומשטרת הביטחון בגנרלגוברנמן, פרידריך-וילהלם קריגר, לבצע ביקורת במפעלי טבנס. טבנס הצליח למנוע את הביקורת ובתחילת 1943 מונה על ידי אודילו גלובוצניק לנציג מורשה לשם העתקת החברות היהודיות בוורשה, למטרת העברתם של עובדי המפעלים שלו וקרוביהם למחנה באזור לובלין. כך נמנע מהאס-אס להשתלט על עסקיו ונמנעה העברת העובדים היהודים למחנה הריכוז מיידנק. במקביל, אחרי מרד ינואר 1943 בגטו ורשה, ביקשו הגרמנים להימנע מאבדות שהיו כרוכות בכניסה לגטו. כחלופה ביקשו הגרמנים מטבנס להציע ליהודי הגטו לצאת בדרכי שלום למפעליו. טבנס נכנס לגטו להציע זאת ליהודים, אך לא נענה בהתנדבותם, עקב האווירה ששררה בגטו אחרי האקציה ההמונית של קיץ 1942, בה נשלחו להשמדה כרבע מיליון מתושבי הגטו. באפריל ומאי 1943, במהלך מרד גטו ורשה, הועברו 10,000 עובדי כפייה ובני משפחה של פלוגות טבנס למחנה עבודות הכפייה פוניאטובה. מתקני הייצור של מפעלי טבנס הועברו גם הם לפוניאטובה. ב-4 בנובמבר 1943 נורו כ-15,000 יהודים ממחנה העבודה במסגרת "אקציית ארנטפסט". לאחר מכן הקים טבנס מתקן ייצור חדש בוורשה ובפברואר 1944 קנה מפעל בברמן. בסוף 1944 העביר טבנס את מפעליו לדלמנהורסט. ב-11 בספטמבר 1945 נעצר טבנס ונכלא על ידי אנשי חיל המודיעין הנגדי בברמן. בינואר 1946 הצליח להימלט ממאסר. ביוני 1946 נתפס שוב, אך נמלט מהכלא בדרמשטט ב-22 בנובמבר 1946. בית המשפט בברמן הצהיר, בהיעדרו, כי הוא פושע מלחמה נאצי. לאחר תום הדה-נאציפיקציה הסגיר עצמו טבנס לרשויות באפריל 1951 ובהסתמך על הצהרות של עובדים לשעבר, סווג רק כ"אוהד הנאצים" במאי 1952. טבנס נהרג בנובמבר 1954 בתאונת דרכים עם מזכירתו. בית החרושת שולץ
יעקב לייקין

יעקב לייקין (בפולנית: Jakub Lejkin; ‏1906 - 29 באוקטובר 1942), היה יהודי-פולני, מפקד שירות הסדר היהודי בגטו ורשה. לוחמי מחתרת אצ"י בגטו התנקשו בו בשל אכזריותו לתושבי הגטו. יעקב לייקין היה עורך דין פולני. אביו היה סוחר עשיר. לייקין סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי הפולני בירוצין. לייקין שימש כסגן מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, תחת פיקודו של יוסף שרינסקי. לייקין הצטיין בחריצותו וביחסו הרציני לתפקידו. הגרמנים כינו אותו "נפוליאון הקטן" והעריצו את אכזריותו. במאי 1942, עקב מעצרו הזמני של מפקד השירות יוסף שרינסקי בידי הגסטפו, בעוון הברחת פרוות מהגטו לצד הארי של העיר, התמנה לייקין במקומו כמפקד שירות הסדר היהודי, תפקיד בו כיהן עד יולי 1942. ללייקין היה תפקיד מוביל בגירוש יהודי גטו ורשה למחנות ההשמדה. לייקין היה מהראשונים שהוצאו להורג על ידי לוחמי מחתרת שפעלו בתוך הגטו. פרטי ההתנקשות לוטים בערפל. על פי גרסת לוחמי אי"ל, שני לוחמי המחתרת (אמיליה לנדאו וישראל גוטמן) עקבו אחריו, רשמו את הרגליו ולמדו את מסלול הליכתו ושגרת יומו. אחרי האקציה הראשונה בגטו, שנמשכה 58 ימים ובמהלכה גורשו 300,000 גברים, נשים וילדים להשמדה במחנה טרבלינקה, ב־29 באוקטובר 1942, נורה לייקין לאור היום ב־ 18:10, בידי לוחם ההתנגדות היהודי אליהו רוז'ינסקי, ברחוב גדשה (Gęsia) בוורשה. על-פי גרסת לוחמי אצ"י, ההתנקשות בוצעה על ידי חברי המחתרת, שהיו אחראים לחיסולם של מרבית הבוגדים בגטו. ההתנקשות ביעקב לייקין שימשה כמסר לחבריו במשטרה, ופסק-דין המוות שגזרו עליו ישראל פירסט ודוד שולמאן, היווה אזהרה ליודנראט. יעקב לייקין נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. Getto Warszawskie, warszawa.getto.pl (ארכיון) משה ארנס, דגלים מעל הגטו, ספרי חמד Marian Apfelbaum, Two Flags: Return to the Warsaw Ghetto, Gefen Publishing House Ltd, 2007, ISBN 978-965-229-356-5. (באנגלית)
יוסף שרינסקי

יוסף אנדז'יי שרינסקי (בפולנית: Józef Andrzej Szeryński וגם Josef Szynkman‏; 8 בנובמבר 1893 או 1892 – 24 בינואר 1943) היה קולונל במשטרה בפולין בין מלחמות העולם, מפקח מחוז לובלין ולאחר מכן - במהלך מלחמת העולם השנייה - מפקד שירות הסדר היהודי בוורשה בהמלצת אדם צ'רניאקוב. הוא נעצר על ידי הגסטפו ב-1 במאי 1942 בגין הברחת פרוות מגטו ורשה לשם הפקת רווחים כספיים אישיים. הוא שוחרר בתנאי שיוביל את פעולת הגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה ביולי 1942. בחודש שלאחר מכן ניסתה המחתרת היהודית להתנקש בחייו, ללא הצלחה. הוא נשאר בראש ההנהגה של שירות הסדר היהודי בגטו עד סוף האקציה הגדולה שגבתה את חייהם של למעלה מרבע מיליון אסירי הגטו - גברים, נשים וילדים. שרינסקי התאבד מיד לאחר גל הגירושים הבא, בינואר 1943. יוזף שינקמן (Szynkman; לעיתים קרובות כתוב בכתיב שגוי "שנקמן"; Szenkman) נולד למשפחה יהודית. הוא שינה את שמו לשרינסקי בשנות ה-20 של המאה ה-20, הצטרף למשטרה הפולנית והגיע לדרגת אלוף-משנה (קולונל). במהרה פיתח אוטואנטישמיות, במסגרתה תייג יהודים כ"חיות" ו"פרות". לאחר הפלישה הגרמנית לפולין נעצר לזמן קצר על ידי הגרמנים. לאחר שחרורו עבר שרינסקי מלובלין לוורשה עם משפחתו והתיישב בגטו ורשה. ב-9 בנובמבר 1940 הפקיד אדם צ'רניאקוב בידי שרינסקי את ארגון שירות הסדר היהודי בשיתוף פעולה עם הגרמנים. שירות הסדר בפיקודו של שרינסקי היה אחראי לרדיפת תושבי הגטו והשתתף בחיפושים ובמעצרים ובאיסוף המגורשים באומשלגפלץ לפני שנשלחו אלה למחנות ההשמדה. כמפקד המשטרה היהודית, היה שרינסקי תושב בעל זכויות יתר בגטו ואף היה פטור מהדרישה לענוד סרט זרוע עם מגן דוד. הוא נחשב בעיני רבים בגטו כמושחת שעוסק בפעילות בשוק השחור. ב-1 במאי 1942 עצרו הגרמנים את שרינסקי והאשימו אותו בגנבת מעילי פרווה שהוחרמו מאוכלוסיית הגטו. סגנו יעקב לייקין תפס את מקומו באופן זמני כמפקד המשטרה היהודית. עם זאת, שרינסקי שוחרר ב־26 ביולי 1942, כשהגרמנים הבינו שהם זקוקים לשירותיו כדי לארגן את הגירושים רחבי ההיקף של יהודי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה, גירוש שבוצע בין 23 ביולי ל-21 בספטמבר 1942. ב-21 באוגוסט 1942 נורה שרינסקי במהלך ניסיון התנקשות שביצע ישראל קאנאל, איש שירות הסדר היהודי, שהיה במקביל חבר במחתרת הארגון היהודי הלוחם. שרינסקי נפצע אך שרד. ב-18 בינואר 1943 נכנסו כוחות גרמנים לגטו כדי לבצע פעולת גירוש מסיבית נוספת. באפריל החלו בפעולה שמטרתה הייתה לשלוח את כל תושבי הגטו שנותרו עד אז בחיים למחנות השמדה ועבודה. ימים ספורים לאחר חידוש הגירושים התאבד שרינסקי באמצעות בליעת ציאניד. Holocaust Encyclopedia (10 ביוני 2013). "Treblinka: Chronology". United States Holocaust Memorial Museum. אורכב מ-המקור (Internet Archive) ב-5 ביוני 2012. נבדק ב-12 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה) CBZŻ (2011). "Józef Andrzej Szynkman-Szeryński". Warsaw Ghetto database. Archival records, bibliography, and citations. Centrum Badań nad Zagładą Żydów (Centre for Jewish Holocaust Studies). אורכב מ-המקור ב-2018-10-30. נבדק ב-16 במאי 2015. "Dziennik getta warszawskiego" 1939-1942 by Adam Czerniaków; also in Stanisław Gombiński: "Moje wspomnienia". {{cite web}}: (עזרה) Hilberg, Raul (2003). The destruction of the European Jews (3rd ed.). New Haven, CT: Yale University Press. p. 532. ISBN 9780300095579. Josef “Andzi” Szerynski. Jewish Virtual Library. Retrieved 2012-05-30.
דן גור

דניאל "דן" ג'ושוע גור (נולד ב־28 באפריל 1975) הוא תסריטאי קומדיה ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא השתתף בכתיבתן של מספר תוכניות אירוח קומיות-סאטיריות אמריקאיות ביניהן: הדיילי שואו והלייט נייט עם קונאן או'בריאן. כמו כן הוא עבד כתסריטאי, מפיק ובמאי בסדרת הפריים טיים של רשת NBC האמריקנית מחלקת גנים ונוף, וכן שימש כמפיק בפועל ואחד היוצרים של תוכנית הקומדיה האמריקאית ברוקלין 99. בשנת 2003 התחתן עם אשתו בטקס חתונה בין דתי יהודי-הינדי. ברוקלין 99: מחלקת גנים ונוף: מחלקת גנים ונוף (2009-2015)- 2 פרקים ברוקלין תשע-תשע (2013-עדיין רצה)- 3 פרקים מחלקת גנים ונוף (2009-2015)- 84 פרקים המקום הטוב (2016-2020)- 2 פרקים ברוקלין תשע-תשע (2013-עדיין רצה)- מפיק בפועל דן גור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דן גור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דן גור, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי דן גור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) דן גור, באתר MusicBrainz (באנגלית) "WEDDINGS/CELEBRATIONS; Purvi Shah, Daniel Goor". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2003-06-22. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-11. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוגו צ'רגה

הוגו צ'רגה (במקור הניג, בהונגרית: Csergő Hugó; בודפשט, 18 בינואר 1877 – מחנה ריכוז זקסנהאוזן, 1 בינואר 1945) היה משורר, סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי, שנרצח בשואת יהודי הונגריה. לאחר סיום לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטה קיבל תואר דוקטור גם במדע המדינה ובחר להיות עיתונאי. תחילה עבד ב"דפי המטרופולין", אחר כך בפשטי נפלו. בשנת 1905 היה העורך של העיתון "פולגאר", עיתונו של וילמוש ואז'וני. לבסוף הפך לחבר צוות בפשטי הירלאפ. בשנת 1907, כהוקרה על פעילותו הספרותית, הוענק לו "פרס פרנץ יוזף" של הבירה בודפשט בליווי פרס כספי של 2000 כתרים. תקופה ארוכה עבד במגזין של יוז'ף קיש "השבוע". בשנת 1911 התחתן בבודפשט עם רוזליה וייסמן, בתם של סוכן הבורסה יוז'ף ויצמן ושל ינקה קירשבאום (1845-1917), אחותה של זמרת האופרה ארנקה פודור. בשנת 1914 ארגן, עמד בראש וניהל עד שנת 1921 את מחלקת הרווחה של עיריית בודפשט. מאוחר יותר שימש כמזכיר הראשי של הקהילה היהודית של פשט. הוא נבחר לסגן יו"ר מועצת התרבות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בנובמבר 1939. בתקופת הכיבוש הגרמני היה מזכירו של שאמו שטרן, נשיא המועצה היהודית המרכזית המקומית (יודנרט) בבודפשט. הוא גורש למחנה הריכוז זקסנהאוזן ונרצח שם כרבים מקורבנות השואה. צ'רגה השאיר אחריו שירים רבים, סיפורים קצרים ומחזות. הוא הצליח בכל ענפי הספרות היפה. הוא ויוז'ף בלשה אספו וערכו את כתבי וילמוש ואז'וני (שני כרכים, 1927). הוא ערך את האנתולוגיה של "מאה שנים של משוררים יהודים הונגרים". שירים (1904) המערכה האחרונה (סיפורים קצרים; בודפשט, 1900) האביר (דרמה, שהוצגה על ידי תיאטרון הקומדיה של בודפשט; 1906) שלושים שנה (שירים; בודפשט, 1908) מכתבים שלא כתבנו (רומן; בודפשט, 1910) אשת ליבנו (1916) הספר האדום של העוני בבודפשט (בודפשט, 1919) השחר הראשון (מחזה, שהוצג על ידי תיאטרון הרנסאנס; בודפשט, 1923) עבודותיו של הוגו צ'רגה 1897–1927 (כרכים I-II; בודפשט, 1928) סונטת הסתיו (אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, בודפשט, 1943). לקסיקון יהודי הונגרי. הוגו צ'רגה. לקסיקון ביבליוגרפי הונגרי. הוגו צ'רגה דיולה סיני: "השחר הראשון" (הדרמה של הוגו צ'רגה בתיאטרון הרנסאנס) "ניוגט" 1923. גיליון 24. אלכסנדר דומא "הגברת עם הקמליות" בתרגום הוגו צ'רגה הספרייה האלקטרונית ההונגרית מדיה וקבצים בנושא הוגו צ'רגה בוויקישיתוף "Csergő Hugó". Magyar Életrajzi Index. Házassági bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári akv. 1536/1911. folyószáma alatt familysearch.org (Hozzáférés: 2017.08.29.) [1] (אורכב 08.12.2013 בארכיון Wayback Machine)Hegedűs D. Géza kiállítási megnyitóbeszéde, 2013-03-24. {{{תיאור}}}, בארכיון האינטרנט ( רנדולף ל. ברהם (1997). A népirtás politikája: a holocaust Magyarországon. ford. Zala Tamás és mások (2. kiadás ed.). Budapest: Belvárosi Kvk. p. 460., 965. נבדק ב-2014-07-08.