laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ישועה שמעון חיים עובדיה

הרב ישועה שמעון חיים עובדיה (מכונה ישמ"ח; כ"ז באייר ה'תרל"ב, 4 ביוני 1872 - ו' באלול ה'תשי"ב, 27 באוגוסט 1952) היה רבה של העיר צפרו שבמרוקו ומחבר השו"ת ישמח לבב (הרומז לשמו) וספרים נוספים. בצעירותו היה פעיל ציוני. נולד בצפרו שבמרוקו בשם שמעון חיים עובדיה, לג'מול ולרב מסעוד עובדיה ששימש כשליח ציבור בבית הכנסת של הקהילה היהודית בעיר. למד תורה אצל אביו, ואצל הרבנים אבנר ויוסף אג'ייני. בצעירותו למד בחברותא עם הרב רפאל עמרם מאמאן שהיה מרבני מרוקו. בשנת ה'תר"ן (1890) נשא את אסתר בתו של מיימון עזראן. לאחר נישואיו התגורר בצפרו והחל ללמוד בישיבת 'וזאת ליהודה' בעיר, שהוקמה ומומנה על ידי הרב משה מרציאנו. בשנת ה'תרס"א (1901), לאחר פטירת אביו, נתמנה במקומו לשליח ציבור בבית הכנסת של קהילת צפרו. במסגרת תפקידו היה מעביר דרשות מידי שבת בבית הכנסת. בנוסף, הוא שימש גם כגבאי צדקה, ותפקידו היה לטפל בחלוקת כספי הצדקה של הקהילה היהודית. כמו כן היה בקשר מתמיד עם שד"רים שונים, כדוגמת רבי ישועה ואעיש. בשנת ה'תרס"ח, התחיל להתארגן קבוצות יהודים בתוך ערי מרוקו לאגודה ציונית. הם ייסדו את חברת "חיבת ציון" שמטרתה הייתה להעלות צעירים לארץ ישראל בכדי שיעסקו בהפרחת השממה ושכלול היישוב היהודי בארץ ישראל. החברה הורכבה משתי כיתות, כיתה אחת מנתה את האנשים המבוגרים בראשות הרב ישמ"ח עובדיה, וכיתה שנייה בה היו הצעירים, בראשותו של ידידו רבי שלום אזולאי. חברי 'חיבת ציון' היו חברים בתנועת המזרחי, אך לאחר כשלוש שנים, בהשפעתה של ממשלת צרפת, התפרדה החבילה. לאחר שחלה במחלה קשה הוסיפו לו את השם 'ישועה'. בשנת ה'תרצ"ט (1939) החל לכהן ברבנות העיר צפרו (למעט תקופה קצרה שכיהן ברבנות העיר והעביר את הרבנות לידי רבי אבא אלבז). שימש בתפקידו ארבע שנים עד לפטירתו בשנת תשי"ב. בנו, הרב דוד עובדיה, מונה במקומו לרבה של צפרו. הלך לעולמו בו' באלול ה'תשי"ב (1952) ונקבר בבית העלמין בצפרו. חתנו, הרב יעקב בן נון (חותה), כיהן כרבה הראשי הראשון של העיר שדרות, עד לפטירתו. נכדו (בן בתו) הוא הרב מאיר אלבאז, ראש ישיבת "שבות יהודה". הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, שו"ת ישמח לבב, באתר היברובוקס הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, תורה וחיים, באתר היברובוקס הרב ישועה שמעון חיים עובדיה, תשובת השנה, באתר אוצר החכמה חכם ישועה שמעון חיים עובדיה, באתר "החכם היומי" עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו ישועה שמעון חיים עובדיה (1872-1952), דף שער בספרייה הלאומית שו"ת ישמח לבב בהקדמה ראו למשל: קהלת צפרו חלק ה עמ' שט-שיא. ראו: הרב ישמח עובדיה, צבא ימי דף יט, כ, בתוך: תורה וחיים מהד' תשי"ב.
הארמייה השנייה (רומניה)

הארמייה השנייה (ברומנית: Armata a 2-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה השנייה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט. הארמייה השנייה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים. בחורף 1916–1917 עברה הארמייה תהליך של מודרניזציה שנועדה לשקם את הצבא הרומני המותש. בקיץ 1917 הוכנה תוכנית לגירוש הגרמנים מרומניה, שכללה שיתוף פעולה מצד הארמייה השנייה והארמייה הראשונה. באוגוסט יצא המבצע לפועל, והארמייה השנייה תקפה את קווי הגרמנים במאראשטי. התוצאה הייתה קרב מאראשטי שהסתיים בניצחון רומני לאחר שלושה ימי לחימה, וכיבוש של בליטה בגודל של 30 ק"מ רוחב ו-20 ק"מ עומק במרכז קווי הגרמנים. ב-6 באוגוסט פתח אוגוסט פון מקנזן במתקפת נגד עזה שהתפתחה לקרב מאראששטי. הרומנים התגוננו באומץ תחת המוטו "Pe aicea nu se trece" ("הם לא יעברו"). ב-8 בספטמבר נאלצו שני הצדדים להפסיק את הקרב עקב מחסור הדדי ביחידות טריות. הרומנים איבדו מעל 27,000 חיילים, כולל 610 קצינים; הגרמנים איבדו 47,000 איש. הארמייה פורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט. הארמייה הוקמה שוב עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. אם כי פעילותה במהלך מלחמה זו הייתה מעטה. לאחר המלחמה, ביוני 1947, פורקו כל הארמיות של צבא רומניה והומרו ל"אזורים צבאיים". הארמייה השנייה הפכה ל"האזור הצבאי ה-2" שבסיסו היה בעיר הבירה בוקרשט. בצבא רומניה המודרני היורשת של מורשת הארמייה השנייה היא הדיוויזיה ה-2. הארמייה השנייה בטרנסילבניה (באנגלית)
הארמייה הראשונה (רומניה)

הארמייה הראשונה (ברומנית: Armata a 1-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, והמשיכה לפעול עד שנת 2000. עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה הראשונה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. הארמייה חדרה לטרנסילבניה מצד מערב, ומפקדה יואן קולצ'ר עצר מתוך זהירות יתירה את הארמייה, שהתקדמה בשלושה צירים המופרדים על ידי רכסי הרים בלתי עבירים, לפני שהגיעה לאתרים שנקבעו כמטרה. הוא הציע לייצב את החזית על קו הנהר אולט ולהתכונן למגננה, כי חשב שהכוחות היריבים עדיפים. הצעתו נדחתה והפיקוד נלקח ממנו והועבר לגנרל יואן דרגלינה. יום לאחר מכן נפצע דרגלינה והפיקוד נמסר לניקולאי פאטאלה. בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט. הארמייה הראשונה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים. הארמייה לקחה חלק במתקפה הרומנית של שנת 1917, ופורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט. הארמייה הוקמה מחדש בשנת 1941 עם כניסתה של רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. הארמייה כללה את הקורפוסים ה-1 ה-6 וה-7, והוצבה במרכז רומניה. בניגוד לארמיות השלישית והרביעית, היא שימשה כעתודה ולא השתתפה בקרבות. לאחר שבשנת 1944 החליפה רומניה צדדים ועברה לתמוך בברית המועצות, החלה הארמייה הראשונה להיכנס לקרבות כנגד גרמניה הנאצית. היא השתתפה בקרב דברצן, ולאחר מכן במצור על בודפשט כחלק מהחזית האוקראינית השלישית של הצבא האדום. לצד הארמייה הרביעית היא לחמה בקרב על פראג כחלק מהחזית האוקראינית השנייה. הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה רק בשנת 2000, כאשר על בסיסה הוקם הקורפוס הטריטוריאלי ה-1.
ציסטאין

ציסטאין (Cysteine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. יחד עם מתיונין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית. שייר זה מורכב מקבוצת מתילן (CH2) הקשורה לקבוצת סולפהידריל (SH; זוהי בעצם קבוצת הידרוקסיל בה הוחלף אטום החמצן באטום גופרית). קבוצת הסולפהידריל נוטה להתחמצן, לאבד את אטום המימן שלה ולהיקשר לקבוצת סולפהידריל בחומצת ציסטאין אחרת, שאף היא איבדה את המימן שלה. קשרים אלו, בין שיירי ציסטאין הנמצאים במקומות שונים בפפטיד או בחלבון מסוים, נקראים קשרים דיסולפידיים או גשרי גופרית. לקשרים אלו חשיבות עליונה בייצוב החלבונים ובעיצוב המבנה התלת-ממדי שלהם. שתי יחידות ציסטאין שחוברו יחדיו באמצעות קשר דיסולפידי מהוות תרכובת הקרויה ציסטין (Cystine). ציסטאין מסונתזת בגוף ממתיונין ומסרין. ציסטאין נדרשת לתהליכים רבים, ובהם ליצירת הקרטין החשוב לשיער, לעור ולציפורניים (אצל בהמות דרוש הקרטין ליצירת קרניים ופרסות). קיימת נגזרת של ציסטאין בה את אטום הגופרית מחליף אטום סלניום. סלנוציסטאין, אשר סימונה הארוך הוא Sec וסימונה המקוצר הוא U, נמצאת במספר מצומצם של חלבונים ואנזימים בעלי חשיבות עליונה בתיקון נזקים לתאי הגוף, כגון כוויות או פצעים, בתיקון נזקי חמצון (ראו: אל-אווירני), בהגנה נגד קרינה וזיהומים, בניטרול רעלים ובהאטת הזדקנות התאים. צריכה של סלניום במזון חיונית בעיקר בשל הימצאותו של יסוד זה בסלנוציסטאין ובסלנוחלבונים בכלל. מדיה וקבצים בנושא ציסטאין בוויקישיתוף ציסטאין, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הדיוויזיה ה-100 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-100 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. הדיוויזיה הוקמה ב-10 באוקטובר 1940, והועמדה תחת פיקוד ורנר זאנה. הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-100, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית. ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי. ב-17 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בקרואטיה, וביוני אותה שנה הועברה הדיוויזיה לאלבניה. באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות בפולין כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרב על שלזיה עד סוף המלחמה. הדיוויזיה הקלה ה-100 באתר lexikon-der-wehrmacht דיוויזיית היגר ה-100 באתר lexikon-der-wehrmacht
פרדריק סורנסן

פרדריק הילסבורג סורנסן (בדנית: Frederik Hillesborg Sørensen, נולד ב-14 באפריל 1992 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק כבלם בטרנאנה מהסרייה ב' באיטליה. סורנסון נולד בקופנהגן. בשנת 2007 הצטרף לקבוצת הנוער של קבוצת לינגבי. באוגוסט 2010 חתם בקבוצת יובנטוס, כחלק מתוכנית פיתוח הנוער של הקבוצה. בעקבות פציעותיהם של לאונרדו רינאדו וזדנק גריגרה צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-23 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בולוניה. בעקבות הצטיינותו זכה להיות חלק מהסגל הפותח הקבוע לאורך המחצית השנייה של העונה. משחקו הטוב ביותר היה הדרבי מול אינטר מילאנו בו הצליח לנטרל את סמואל אטו לאורך כל המשחק וגם בישל את שער הניצחון של קבוצתו. במאי 2011 נרכש על ידי יובנטוס וחתם על חוזה לארבע עונות. בפתיחת עונת 2011/12 מיעט לקבל דקות משחק ובינואר 2012 הועבר לבולוניה. במהלך העונה שיחק רק בשלושה משחקי ליגה, אך הפך לשחקן משמעותי בעונה לאחר מכן, בה שותף ב-25 משחקים. את עונת 2013/2014 סיימה בולוניה במקום ה-19 וסורנסון חזר ליובנטוס. באוגוסט 2014 החל להתאמן בקבוצת לידס יונייטד האנגלית, אליה היה אמור להיות מושאל. אי הסכמות בין סוכנו ובין בעלי הקבוצה הובילו לביטול ההשאלה. באוגוסט הושאל לעונה להלאס ורונה, במדיה שותף בעשרה משחקים. ביולי 2015, לאחר סיום עונת ההשאלה נמכר סורנסון לפ.צ. קלן תמורת 2.5 מיליון אירו וחתם על חוזה ל-4 עונות. בקיץ 2019 הושאל סורנסן מקלן ליאנג בויז ברן לעונה אחת. בסיום העונה חזק לקלן. הוא שותף בשלושה משחקים בלבד ובינואר 2021 שוחרר מהקבוצה. לאחר השחרור חתם בקבוצת פסקארה מההליגה השנייה באיטליה. סורנסון רשם 15 הופעות בנבחרת הצעירה (עד גיל 21) של דנמרק. הוא נכלל בסגל לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, אך לא שיחק עקב פציעה. ביוני 2015 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק ידידות מול נבחרת מונטנגרו. מדיה וקבצים בנושא פרדריק סורנסן בוויקישיתוף פרדריק סורנסן, באתר Transfermarkt פרדריק סורנסן, באתר Soccerway פרדריק סורנסן, באתר WorldFootball.net פרדריק סורנסן, באתר FootballDatabase.eu יובנטוס השקיעה יותר מ-75 מיליון יורו ברכישת שחקנים, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2011 Sorensen joins Hellas Verona, Rosseti moves to Atalanta, 29 August 2014 העברות בעולם, 11.7: דרמיאן ביונייטד, ריאל נפרדה מקסיאס, רונאלדיניו חוזר לברזיל, באתר וואלה, 11 ביולי 2015
כיכר תחריר (בגדאד)

כיכר תחריר (בערבית: ساحة التحرير; תעתיק מדויק: סאחת א־תחריר - "כיכר השחרור") היא כיכר מרכזית בבירת עיראק, בגדאד. הכיכר, המנציחה את הקמת הרפובליקה העיראקית ב-1958, היא המרכזית והגדולה ביותר בכיכרות העיר, ומהווה סמל משמעותי בתרבות הערבית והעיראקית. הכיכר נמצאת ברובע רצאפה על הגדה המזרחית של נהר החידקל. בכיכר אנדרטת בטון שנבנתה על-ידי הפסל העיראקי המפורסם ג'וואד סלים (אנ'). האנדרטה הופיעה גם על שטר כסף של 250 דינר עיראקי. ב-1969 בכיכר זו התרחש הפוגרום הפומבי "התליות בבגדאד" – שבה הוצאו להורג בתלייה 14 איש, כשרוב של 9 מתוכם – היו מהקהילה היהודית בעיראק, שהואשמו בריגול לטובת מדינת ישראל. ערך זה הוא קצרמר בנושא בגדאד ובנושא גאוגרפיה של עיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גרסון

האם התכוונתם ל... גריר גרסון – שחקנית אמריקאית מייק גרסון – פסנתרן ומלחין אמריקאי מקס גרסון – רופא גרמני יהודי גרסון (קולומביה) – עיר במחוז וילה שבקולומביה גרשון ז'רסון
אושייק

האם התכוונתם ל... אושייק (פודקרפצקיה) – עיירה בפרובינציית פודקרפצקיה בפולין אושייק (שוויינטוקז'יסקיה) – עיירה בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין
בחירות 2016

האם התכוונתם ל... הבחירות בארצות הברית (2016) הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הבחירות הכלליות בכווית 2016 הבחירות הפדרליות באוסטרליה (2016) הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2016 הבחירות לנשיאות אוזבקיסטן 2016
בחירות 2011

האם התכוונתם ל... הבחירות הכלליות בטורקיה, 2011 (אנ') הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2011 הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2011 הבחירות לפרלמנט המצרי (2011–2012)
בחירות 1993

האם התכוונתם ל... בחירות 1993 לנשיאות ישראל הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1993 הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 1993
קרל גרגר

קרל גרגר (בגרמנית: Karl Gröger‏; 7 בפברואר 1918, וינה – 1 ביולי 1943) היה חבר במחתרת ההולנדית וחסיד אומות העולם. הוא נדון למוות על ידי בית דין של האס אס והמשטרה הגרמנית בהאג והוצא להורג. גרגר היה פעיל באגודת תלמידי התיכון הסוציאל-דמוקרטים. לאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת וינה. במרץ 1938 סיים את לימודיו וברח לאמסטרדם, שם המשיך בלימודי הרפואה. במאי 1940, הוורמאכט כבש את הולנד וגרגר הוכרח להצטרף לצבא הגרמני. אחרי כמה חודשים הצבא סילק אותו משורותיו מכיוון שהוכרז כיהודי באופן חלקי. למעשה, אמו פרידה הייתה יהודייה (אם כי התנצרה בשנת 1911) ואביו (שגם שמו היה קרל) היה יהודי למחצה. קרל עצמו הוטבל לאמונה הקתולית בלידתו. גרגר הצטרף לשורות תנועת ההתנגדות של חריט ואן דר פיין, פסל ולימים חסיד אומות העולם על פועלו בתקופת השואה. קרל עבד גם עבור עיתון המחתרת "Rattenkruit" (רעל עכברים), והשתתף בתקיפה על משרד רישום האוכלוסין באמסטרדם ב-28 במרץ. בתקיפה זו לא נהרג איש אך ככל הנראה ניצלו חייהם של אלפי יהודים הולנדים ואזרחים אחרים. חברי קבוצת המחתרת של גרגר פרצו לבניין בתלבושת של שוטרים. הם נטרלו את השומרים ופוצצו את הבניין. בתקיפה זו הושמדו כרטיסיות בהן נרשמו פרטיהם של אלפי הולנדים שנועדו להישלח לעבודת כפייה ולמחנות ריכוז. לאחר מכן נאלץ גרגר לברוח שוב. הוא הסתתר בחווה אבל התגלה על ידי האס אס כששלח הודעה לחברתו. גרגר נעצר על ידי הגסטפו והובא לכלא משטרת אמסטרדם. הוא נידון למוות על ידי האס אס והמשטרה במשפט שהתקיים בהאג ב-1943. עתירה לחון אותו נדחתה על ידי מפקד האס אס היינריך הימלר. גרגר נורה על ידי המשטרה בדיונות ליד אוברווין (אנ') בצפון הולנד. גרגר אמר לעורך הדין שלו כי הוא מקווה שמעשיו ישרתו את יצירתם של יחסים טובים יותר בין הולנד לבין גרמניה. לפני הוצאתו להורג כתב גרגר מכתב פרידה להוריו: "אמא נפלאה, מקסימה אבא. אני אמות מחר. באמת הייתי צריך לפעול כך. לא הייתה לי ברירה אחרת. אלוהים נתן לי את הכוח להשלים עם המצב. הכנתי את עצמי למוות. מעל הכל סירבתי להרגיש שנאה או נקמה. אהיה קשוח, בעזרת אלוהים, ואמות כמו גבר, ברצון האל". במכתבו האחרון לפני הוצאתו להורג כתב: "אני מאמין כי בפעולה אחת זו הבאתי יותר ברכה לאנושות מאשר הייתי עושה בחיים שלמים כרופא." חסידי אומות העולם מדיה וקבצים בנושא קרל גרגר בוויקישיתוף קרל גרגר– פעילותו להצלת חיי יהודים בשואה, באתר יד ושם http://www.gedenkdienst.org/deutsch/gerechte/inhalt.php (גרמנית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרל גרגר".
טימו בול

טימו בול (גרמנית: Timo Boll; נולד ב-8 במרץ 1982) הוא שחקן טניס שולחן גרמני המשחק ביד שמאל. אחד התקוות הארופאיות הגדולות בשנים האחרונות נגד המעצמות האסיאתיות (שבראשן סין). סגנון משחקו הוא מהיר מאוד, התקפה משני צידי השולחן, משחק קרוב לשולחן ותנועות זריזות וקצרות. בשנת 2003 דורג במקום הראשון בעולם. ב-1 בינואר 2006 דורג במקום השני בעולם. בשנים 2002 ו-2005 זכה בגביע העולם בטניס שולחן. בול הוא שחקן נבחרת גרמניה וזכה בשנת 2006 עם קבוצתו הגרמנית באליפות אירופה לקבוצות. הוא אלוף אירופה לשנת 2007 לאחר שניצח בגמר את ולדימיר סמסונוב 1–4. בינואר 2011 דורג במקום ראשון בעולם. כבר מגיל צעיר בול היה ידוע בתור שחקן גדול, בגיל 13 כבר השתתף בתחרות בינלאומית. אביו של בול היה מאמן טניס שולחן (מה שכנראה נתן לו מוטיבציה לשחק).זכה באליפות קטאר הפתוחה לאחר שגבר 4:3 על מה לין בגמר. ב-11 במרס 2014, התייצב בול לקרב טניס שולחן מול רובוט של חברת Kuka robotics . המשחק החגיגי נערך לכבוד פתיחה של מפעל רובוטים של חברת קוקה בשנגחאי. באותו אירוע הפסיד הרובוט של חברת קוקה בתוצאה 9–11. על פי היצרנית הגרמנית קוקה, הרובוט המכונה Agilus, הוא המהיר בעולם. מדיה וקבצים בנושא טימו בול בוויקישיתוף טימו בול, ברשת החברתית פייסבוק טימו בול, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טימו בול, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי טימו בול, באתר olympedia.org טימו בול, באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן The Duel: Timo Boll vs. KUKA Robot, סרטון באתר יוטיוב ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אבינו מלכנו (משה גרשוני)

"אבינו מלכנו" (1984) היא סדרה בת ארבעה הדפסים מאת האמן הישראלי משה גרשוני. סדרת ההדפסים "אבינו מלכנו" מכילה ארבעה הדפסים (DR.379-DR.382) שנוצרו בסדנת ההדפס ירושלים בשנת 1984. הם נוצרו בטכניקה של הדפס רשת על ידי המדפיס גילי מייזלר. ארבעת ההדפסים מכילים דימוי משותף המופיע בגרסאות שונות או על גבי נייר שונה. אחד ההדפסים (DR.381), שהודפס במהדורה של 18 עותקים, מתאר שתי רקפות, המציירות באקספרסיביות ובשטיחות בצבע שחור על רקע של נייר בצבע קרם. ולצידן צייר האמן מגן דוד צהוב ומעליו מעין סמל מכונף, המזכיר סמלים צבאיים כגון נס הלגיונות הרומיים (Signum manipuli). אריק קילמניק טען כי גרשוני אמר לו שסמל זה מסמל "תחת". שני סמלים אלו מוקפים בצבע אדום, המאזכר גם דימוי של להבה. בין הרקפות כתב האמן את הביטוי "אבינו מלכנו", ביטוי הפותח את "תפילת אבינו מלכנו". ברוב ציורי ורישומי הרקפות של גרשוני מאותה עת הרקפות משרטטות בקו מגומגם או חלש. כאן, לעומתן, הן מתוארות כצללית מלאה וברורה. איתמר לוי במאמרו (1986) אודות עבודות יצירות גרשוני, תיאר את סגנון הציור של הרקפות בהדפס זה כסמלי וכמאזכר יצירות אומנות ואמנות עממיות כגון רישומי דיו ישראליים ומגזרות נייר. ההדפס נוסף (DR.382), שהודפס במהדורה של 11 עותקים, מכיל את אותו דימוי, המודפס כאן כולו בשחור על רקע לבן. הדפס זה מדגיש יותר את מוטיב המוות, האופייני ליצירתו של גרשוני באותן שנים. בתוך הסמל המכונף מופיעה הכתובת - "ילד טוב ירושלים", שנמחקה בסדרות האחרות. סביב הדימוי הוסיף האמן מסגרת אדומה עבה ובה דימויים צמחיים בצבע שחור, כמעין זר (גרלנדה) של אבלות. בנוסף, על ההדפס מופיע טקסט באותיות אדומות, הלקוח משירו של חיים גורי "באב אל וואד", הקושר בין פרח הרקפת לבין מות חיילי צה"ל. שני ההדפסים הנוספים בסדרה הודפסו בצבע שחור. הראשון מביניהם (DR.379), הודפס במהדורה של 12 עותקים על נייר עיתון מקומט ואילו השני (DR.380) במהדורה של 8 עותקים על נייר עיתון רגיל. העבודות הוצגו לראשונה בתערוכה "גרשוני בסדנת ההדפס ירושלים" (1984) שהתקיימה בסדנה. ההדפס הראשון (DR.381) נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ואילו ההדפס השני (DR.382) נמצא באוספים שונים כגון אוסף מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומוזיאון חיפה לאמנות. אבינו מלכנו 1984 הדפס רשת גובה 100 ס"מ, רוחב 70 ס"מ DR.379 (מספר סדנה) אבינו מלכנו 1984 הדפס רשת גובה 80 ס"מ, רוחב 60 ס"מ DR.381 (מספר סדנה) שיחה עם אריק קילמניק, מרץ 2016 ראו: בריטברג-סמל, שרה, משה גרשוני*, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 2010, עמ' 233. ראו: לוי, איתמר, "בדמי ובחלבי: על ציורי משה גרשוני 1986-1982", בתוך: צלמונה, יגאל (אוצר), משה גרשוני 1986-1980, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1986. ראו: אברמסון, לארי (אוצר), גרשוני בסדנת ההדפס ירושלים, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1984
פאול פון האזה

גנרל פאול פון האזה (בגרמנית: Paul von Hase; 24 ביולי 1885 – 8 באוגוסט 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ומתנגד לנאציזם שלקח חלק בקשר העשרים ביולי. פון האזה נולד ב-24 ביולי 1885 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס פון האזה לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-1 (אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה), ובשנת 1913 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פון האזה עם יחידתו, וב-18 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל פון האזה את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף פון האזה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה פון האזה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5. ב-1 בפברואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-50. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-24 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-46. בפרוץ המלחמה היה פון האזה מפקד הדיוויזיה ה-46, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת לחם פון האזה עם הדיוויזיה שבפיקודו בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביולי 1940 מונה פון האזה למפקד הדיוויזיה ה-56, וב-25 בנובמבר אותה שנה מונה למפקד ברלין. פון האזה שיתף פעולה עם תנועת ההתנגדות להיטלר, ואף נטל חלק בתכנון ההתנקשות בהיטלר. לאחר הניסיון שנעשה לרצוח את היטלר, הורה פון האזה לאוטו רמר לעצור את שר התעמולה יוזף גבלס. רמר הגיע למשרדו של גבלס עם אקדח במטרה לעוצרו, אך גבלס שכנע את רמר לא לעשות זאת, והתעקש כי היטלר עדיין בחיים. כאשר רמר ביקש הוכחה לכך, ביקש גבלס שיקשרו אותו להיטלר. תוך פחות מדקה היטלר ענה לטלפון, וגבלס העביר את השפופרת לרמר. בטלפון הורה היטלר לרמר לעצור את הבוגדים בו. לאחריה הורה רמר לחייליו לעצור מידית את הקושרים. פון האזה נעצר ונשפט בבית הדין העממי, וב-8 באוגוסט 1944 הוצא להורג בתלייה בכלא פלצנזה. מדיה וקבצים בנושא פאול פון האזה בוויקישיתוף פאול פון האזה באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית
מעבדה לכוחות על: יחידת עילית

מעבדה לכוחות על: יחידה עילית (באנגלית: Lab Rats: Elite Force) היא סדרת בת של הסדרות "מעבדה לכוחות על" ו"מייטי מד", המשודרות בדיסני XD. בסדרה מככבים מ"מעבדה לכוחות על" בילי אנגר וקלי ברגלנד ומ"מייטי מד", בארדלי סטיבן פרי, ג'ייק שורט ופריס ברלס. הסדרה משודרת בארצות הברית החל מה-2 במרץ 2016 ובערוץ דיסני ישראל ב-19 בנובמבר 2016 החלה את שידוריה. הסדרה ממשיכה את עלילות הסדרות הקודמות לה, באיחוד של הדמויות. צ'ייס (בילי אנגר) - צ'ייס הוא ביוני ובין כוחותיו של צ'ייס כלולים טלקינזיס, חוכמת על, חושים מוגברים, "מוט" אנרגיה וכו'. צ'ייס מתואר כשחצן "הורס שמחות" ואוהב להגדיר את עצמו כ"איש הכי חכם בעולם". ברי (קלי ברגנלד) - היא ביונית וכוחותיה הם מהירות על, בלתי נראות ויכולת לחקות כל צליל שהא שומעת. קאז (בארדלי סטיבן פרי) - חבר של אוליבר וסקיילר. די שחצן ומוזר אבל בכל זאת אדם טוב, קיבל כוחות על בסוף מייטי מד ולומד להשתמש בהם במהלך הסדרה. אוליבר (ג'ייק שורט) - חבר של קאז וסקיילר. בגללו נחשף הארקטוריון. אדם טוב ונחמד, קיבל כוחות על בסוף מייטי מד ולומד להשתמש בהם במהלך הסדרה. סקיילר (פריס ברלס) - גיבורת על דמוית אדם מכוכב אחר, יש לה 24 כוחות על. אתר האינטרנט הרשמי של מעבדה לכוחות על: יחידת עילית "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית", באתר דיסני+ סדרות (באנגלית) "מעבדה לכוחות על: יחידת עילית", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שושנה לוי-הוכמן

שושנה לוי-הוכמן (אוגוסט 1913 – אוגוסט 2003) הייתה רופאה ישראלית, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, הרופאה הכירורגית השנייה בארץ. חברת סגל בית החולים הדסה, בירושלים. לוי-הוכמן נולדה בירושלים, בת הזקונים של צפורה לבית ארקין ויצחק בעל חנות בגדים בירושלים. אחיה: אפרים ויהודה ואחותה חיה עזרו בסיוע הפרנסה ועבדו בחנות המשפחתית. סבה מצד אמה, ישראל ארקין, היה ממשפחות הכורמים הוותיקות, במזכרת בתיה. לוי-הוכמן סיימה את הגימנסיה העברית בירושלים, התקבלה ללמודי רפואה בפריז וסיימה את לימודיה ברומא. כשחזרה לארץ ישראל בתום לימודיה, נאלצה לעבוד ללא שכר במעבדה להורמונים בהנהלתו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כשהחלו להתפנות משרות של רופאים התקבלה להתמחות בכירורגיה אצל פרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בבית החולים הדסה בירושלים. חשוב לזכור כי הכירורגית הראשונה בארץ ישראל הייתה ד"ר שושנה שקופ-פרנקל שהתקבלה להתמחות בשנת 1937 בבית החולים הדסה (תל אביב) במחלקתו של פרופ' מכס מרכוס, ולוי-הוכמן הייתה כנראה הכירורגית השנייה שהתמחתה בארץ ישראל. ב-1942 נישאה לד"ר אברהם הוכמן, אותו הכירה מתקופת הלימודים בגימנסיה. הוכמן מחלוצי האונקולוגיה בארץ, ומאוחר יותר פרופסור לאונקולוגיה ומשנת 1949 ניהל את המכון האונקולוגי בבית החולים הדסה. ב- 1947 נסעו בני הזוג להשתלם בארצות הברית. במלחמת העצמאות השתתפה בניתוחים רבים של אזרחים וחיילים פצועים שנותחו במחלקתו של פרופ' ג'וזף. בשנת 1979 התאלמנה. בהמשך השנים עברה לעבוד ככירורגית בקופת חולים עד לפרישתה ב-1974. בשנת 2003 נפטרה בשיבה טובה בגיל 90. השאירה בת (רופאת עור), ובן. נשים חלוצות במקצועות כירורגיים ביישוב ובמדינת ישראל נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1848-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : לוי הוכמן, שושנה עמודים 258–259. אתר "Billiongraves" יוסף רוזנגרטן, פרופ' הוכמן מת בארה"ב, מעריב, 17 במאי 1979
הרמן מץ

גנרל הרמן מץ (בגרמנית: Hermann Metz; 9 ביוני 1878 – 25 במאי 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. מץ נולד ב-9 ביוני 1878 בקאסל, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1897 התגייס מץ לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-8 (ברנדנבורג ה-1 - פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). בשנת 1898 הועבר לרגימנט הרגלים ה-164 (הנובר ה-4), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. לאחר המלחמה הצטרף מץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה מץ לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 במאי 1927 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1931 פרש מץ לביתו, ובשנת 1935 מונה למורה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית בברלין. עם פרוץ המלחמה מונה מץ למפקד פיקוד משמר הגבול בקיסטרין, שהפך תחת פיקודו בסוף אוקטובר 1939 לקורפוס ה-34. ב-1 במרץ 1940 הועלה מץ לדרגת גנרל לויטננט, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם מץ עם הקורפוס שבפיקודו בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב אומן, וב-23 בדצמבר 1941 פרש מץ מתפקידו. ב-11 בינואר 1942 קיבל מץ על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 פרש מץ מהצבא. לאחר שחרורו התגורר מץ בברלין, עד למותו ב-25 במאי 1959. הרמן מץ באתר lexikon-der-wehrmacht (בגרמנית) ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הבכיר ה-34 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIV)