laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
גרוטסקה

גרוֹטֶסקה (מצרפתית: Grotesque) הוא מונח בעל מספר פירושים: אמצעי ספרותי ממשפחת האמצעים הספרותיים הקומיים, שעיקרו עיוות המתואר לשם הגחכתו. פסל דמוי גרגויל - פסלי המפלצות הנמצאים על גבי קתדרלות גותיות נקראים "גרוטסק" (בעוד המונח "גרגויל" מתייחס רק למרזבים מקושטים). במיתולוגיה, תחת השם "שד מערות". ציורי קיר או ציורים מסוג אחר, האופייניים לרנסאנס, המורכבים בתערובת מחלקי צמחים, בעלי חיים, בני אדם, מפלצות, עצמים שונים, ללא שמירה על פרופורציות וללא פרספקטיבה, אם כי לעיתים תוך שמירה על סימטריה. ההשראה לגרוטסקות נובעת מציורי הקיר שהתגלו בבית הזהב (אנ') (Domus aurea) ברומא, שרידי ארמון הקיסר נירון. מקור המושג בימי הרנסאנס, כאשר נתגלו בחפירות ברומא העתיקה, בבית הזהב, במפלס נמוך שהתפרש כמערה אם כי כלל לא היה מערה (באיטלקית Grotto), ובהן ציורי קיר ענקיים, דמיוניים ומגוחכים בעיני אנשי תקופת הרנסאנס. (pittura grottesca פירושו ציור מהסוג המתואר לעיל). הפופולריות של העיטור בגרוטסקות, ששימש בעיקר כמילוי שטח בפרסקאות גדולים, מסביב לתמונות ראשיות, חיבר בתוכו גם את מסורת המפלצות על הקתדרלות של ימי הביניים, ואת גילוי ציורי הקיר בבית הזהב, שהיה לפי רוח הרנסאנס, מקור השראה מתרבות העת העתיקה. ציורי גרוטסקות היו נפוצים מאוד במאה ה-16 וה-17, וגרוטסקות רבות, בהן הגרוטסקות בווילה ד'אסטה בטיבולי ובקסטל סנט-אנג'לו ברומא, מופיעות ברחבי אירופה, והיו ציירים שהתמחו בסוג עיטור זה. שימושים ראשונים בגרוטסקה כציון לאמצעי ספרותי קומי, ובגרוטסק כאמצעי ספרותי ממש, נעשו בצרפת, בשלהי המאה ה-15. הגרוטסקה הספרותית עברה כמה שינויים של משמעות מאז המאה ה-15 ועד ימינו. בתחילה הייתה הגרוטסקה מיועדת לתיאור דמיוני מפחיד ומבעית, ולהטלת אימה ספרותית. לימים חלו בה שינויים לכיוון הקומי, לחידוד העיוות של המתואר, בעיקר דמויות של גיבורים, אך גם מקומות, נופים וערים. במאה העשרים, בגרמניה הווימארית, הגיעה הגרוטסקה לשיאים אמנותיים חשובים, באמנות הציור, הכרזה, הרישום והדפוס, וגם באמנות השיר הפוליטי והמחזה האוונגרדי. בין גדולי אמני העולם שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם היו המחזאי האיטלקי לואיג'י פיראנדלו, הסופר הרוסי ניקולאי גוגול ופרנץ קפקא. בין היוצרים הישראליים שעשו שימוש נרחב בגרוטסקה ביצירתם ניתן למנות את הסופר חיים הזז, את המחזאי חנוך לוין, ואת המשוררים דוד אבידן ונתן זך. כסוגה ספרותית מצטרפת הגרוטסקה לסוגות קרובות של משפחת האמצעים הספרותיים הקומיים, ובהם הסאטירה, האירוניה, הפרודיה, הקומדיה. גרוטסקה הוא פסל של מפלצת, חיה, דרקון או שד, הרווח באדריכלות הגותית. הגרוטסקה נפוצה בייחוד בקתדרלות וכנסיות. לפיסול הגרוטסקי היו מספר מטרות: להטיל מורא על פשוטי העם. להגן על הכנסייה מפני שדים רעים. הגרוטסק נבדל מגרגויל בכך שגרגויל משמש כמרזב ואילו הגרוטסק הוא פסל בלבד. שד המערות שואב נשמות מבני-תמותה וניזון מהן, אך לא יכול לפגוע בבני אלמוות. גרוטסקה באמנות, דף שער בספרייה הלאומית
ברייתא

בָּרַיְתָא היא מאמר של תנאים שלא הוכנס לסדר המשניות, ולכן נותרה חיצונית להן. פירוש המילה "ברייתא" בארמית הוא "חיצונית" – "בר" הוא "חוץ". לא קיים כתב יד מקורי המכיל את כל הברייתות. רוב הברייתות מפוזרות בתלמודים ומיעוטן מצוי בקבצים כמו התוספתא ומדרשי ההלכה. את הברייתות המפוזרות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי ליקט מיכאל היגר וכינס את כולן בעבודתו אוצר הברייתות המקיפה עשרה כרכים. כמו המשנה, גם הברייתא כתובה בתמציתיות, ללא פירוט, הרחבה וליבון, ולכן ברייתות רבות קשות ללימוד ללא פירוש או ידע מוקדם בנושא. ברייתות מובאות בתלמוד, בין השאר, לחיזוק או סתירה של דברי אמוראים, להבאת סתירות בין משנה לברייתא ויישובן. ברייתא יכולה גם לסייע בפרשנות של משנה קיימת, או להשלים ידע חסר במקרה שלא קיימת התייחסות של המשנה לנושא. לפי כללי הלימוד של חכמי התלמוד, הברייתא היא מקור תנאי שווה ערך למשנה, ובמקרה של מחלוקת אין סיבה להעדיף אחת על השנייה. עם זאת, ישנן ברייתות אשר איננו יודעים מי אמרן ומה הייתה סמכותו של האומר. כמו כן, חלק מהברייתות היו פחות מוכרות מהמשניות ולכן ניתן למצוא בתלמוד את הביטוי "ברייתא לא שמיע ליה" ובנוסחאותיהן היה יותר חשש לשיבושים, ועל כן האמוראים מעדיפים לעיתים את דברי המשנה. ד"ר מיכאל היגער, במדרש שמואל ומדרש משלי, תלפיות ה, ניו יורק: ישיבה יוניברסיטי, תשי"ב, עמ' 669 ד"ר מיכאל היגר, הברייתות במדרש רבה, מתוך כתב העת "חורב", ניו-יורק, תשי"א-1951, באתר היברובוקס הערך "ברייתא", באתר המכלול ברייתא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לעיתים הגמרא דוחה את דעותיהם של אמוראים באופן מהיר וללא ניסיונות נוקשים ליישב את דעתם (כשהיא משתמשת במילים: 'תיובתא דרבי פלוני תיובתא', הכוונה שדבריו של האמורא נדחו לגמרי ואין תירוץ לקושיה נגדו). הדבר נובע מכך שהגמרא הגיעה למסקנה שאותו אמורא פשוט לא הכיר את אותה הברייתא, ולכן אמר את מה שאמר (שאם היה מכיר את הברייתא, גם הוא לא היה טוען את מה שטוען). לא כן הדבר עם המשניות, ששם הגמרא בטוחה בוודאות שהאמוראים מכירים את דברי המשנה, ולכן היא מיישבת את דברי האמוראים גם שנראים סותרים לגמרי את אותה המשנה. תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ט, עמוד ב' תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף צ"ט, עמוד ב'
כאזמיה

כאזמיה (בערבית: الكاظمية, תעתיק: אלכאט'מיה) היא שכונה צפונית בבירת עיראק, בגדאד, שבעבר הייתה עיר נפרדת, הנמצאת כ-5 ק"מ ממרכז העיר הגדולה. האזור הוא מקום עלייה לרגל של השיעים, לקברם של שניים מהאימאמים שלהם, בייחוד בתקופה הקרובה לעאשוראא'. זוהי העיר היחידה הקרויה על שמו של אחד מהאימאמים השיעים (מוסא אל-כאזם). שכונת כאזמיה נמצאת כיום באזור בו נקברו בני שבטו של הנביא מוחמד, שבט קורייש. הח'ליף הארון א-רשיד מבית עבאס הקצה את החלקה לצורך זה. במקום נקבר מוסא אל-כאזם, האימאם השיעי השביעי ב-799, ולאחר מכן נקבר בה גם נכדו, האימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי ב-835. במקום קבורתם נבנה מקדש מפואר, אליו עולים השיעים בזיארה (עלייה לרגל שאינה למכה או למדינה). במהלך ההיסטוריה הקדומה, העיר הייתה מרכז דתי שיעי, ובתקופה מסוימת הייתה המרכז הדתי הראשי עבור השיעה. אולם לאורך הזמן, ערים אחרות דוגמת נג'ף וסאמרא לקחו את מקומה. מיקומה של העיר, בקרבה לבגדאד (שהייתה בירת הח'ליפות לאורך זמן, ועיר שלטון מרכזית) גרמה להריסתה ובזיזתה לאורך ההיסטוריה. אחת מהפעמים בהם העיר ומקדשיה נפגעו באופן רציני הייתה במהלך הפלישה המונגולית לבגדאד ב-1258, במהלכה נשרף המקדש של האימאמים. האזור גם היה מרכז להתנגדות העיראקית לכיבוש הבריטי לאחר מלחמת העולם הראשונה. במסגרת הלחימה הבין-עדתית שנגרמה מנפילת משטרו של סדאם חוסיין ב-2003 עם הפלישה האמריקנית, בוצעו מספר פיגועי טרור של מיליציות סוניות במקום. הפיגוע המפורסם ביותר, בשל מספר הרוגיו העצום - 965 איש, התרחש ב-30 ביולי 2005 (יום השנה למותו של מוסא אל-כאזם, במהלכו עלו שיעים רבים לרגל למקום) על הגשר מעל נהר הפרת, בין שכונת כאזמיה לבין השכונה הסונית עזמיה. שמועות שהופצו, כנראה על ידי סונים קיצוניים, המזוהים עם אל-קאעדה, טענו כי מחבל מתאבד נמצא על הגשר, מנוסת אלפי האנשים שהיו על הגשר, גרמה לקריסת הגשר, ולמחיצתם של אנשים רבים למוות[1]. לאחר הקמת המסגד המפואר לפני האימאמים ב-947, החלו שיעים לאורך השנים לעבור להתגורר במקום, כיום מרבית תושבי השכונה הם שיעים. בשכונה מסגדים רבים, ובתי קברות בהם נטמנו מספר מוסלמים חשובים. שטח השכונה אינו גדול, ועל פי מרבית הסימונים עומד על כ-13.3 דונמים. גידורה המערבי של השכונה הוא נהר הפרת, וגבולותיה ממזרח הם שורה של מפעלים. ב-1943 חוברה כאזמיה למערכת הרכבות של בגדאד. מדיה וקבצים בנושא כאזמיה בוויקישיתוף סקירת ה"ניו יורק טיימס" אודות המצב הביטחוני של השכונה ב-2007
פקודה (מחשב)

במחשבים, פקודה היא הוראה למחשב לבצע פעולה מסוימת. למושג זה יש משמעויות אחדות, ספציפיות יותר. ערך מורחב – סט פקודות לבו של המחשב הוא המעבד, המבצע רצף של פקודות מכונה (instruction) הניתנות לו. פקודת מכונה היא רצף של סיביות, שהמעבד מבצע בהתאם להן פעולה מתאימה, בדרך כלל פעולה פשוטה ביותר. פקודות המכונה כוללות: חישובים אריתמטיים במספרים שלמים (חיבור, חיסור, כפל, חילוק). פעולות בינאריות לוגיות (AND, OR, NOT, XOR). פעולות הסטת סיביות. פעולות בקרת זרימה, המשנות את כתובתה של הפקודה הבאה שתתבצע. העברת אינפורמציה לזיכרון ומהזיכרון. פעולות מורכבות יותר, כגון הוצאת שורש, אינן מתבצעות באמצעות פקודת מכונה בודדת, אלא באמצעות אלגוריתם המורכב מפקודות מכונה רבות. לפקודות המכונה מבנה פשוט למדי, הכולל את קוד הפקודה (האופרטור), ואת כתובת הנתונים שעליהם פועלת פקודה זו (האופרנדים). אוסף כל פקודות המכונה של מעבד מסוים הוא סט הפקודות שלו. כתיבתן של פקודות מכונה נעשית באופן ישיר למדי באמצעות שפת סף, ובאופן עקיף באמצעות שפה עילית, שהמהדר מתרגם אותה לפקודות מכונה. שפת תכנות כוללת אוסף של פקודות (statements) שבאמצעותן נכתבת תוכנית בשפה זו. עוצמתן של פקודות בשפה עילית (מרבית שפות התכנות הן שפות עיליות, להבדיל משפת סף) גדולה במידה ניכרת מזו של פקודות המכונה, וכל פקודה בשפה עילית מתרגמת, באמצעות המהדר, לפקודה אחת או סדרה של פקודות בשפת מכונה. פקודות בשפות תכנות מתחלקות למספר קטגוריות: פקודת השמה, המשנות ערך של משתנה פקודות הקשורות לבקרה הזרימה של התוכנית: פקודת break – יציאה מלולאה פקודת המשכה (continue) – דילוג אל סוף האיטרציה הנוכחית בלולאה פקודת חזרה (return) – חזרה מפרוצדורה או פונקציה פקודת "עבור" (goto) קריאה לפרוצדורה (או פונקציה שטיפוס ההחזרה שלה הוא בעל ערך יחיד, כדוגמת void) פקודות מורכבות – עשויות להכיל יותר מפקודה אחת, או בלוק של פקודות: פקודת תנאי (if) פקודת switch פקודת לולאה – "כל עוד" (while), "בעבור" (for), repeat מערכת הפעלה מקבלת מהמשתמש הוראות לביצוע פעולות שונות. גזור, העתק והדבק הן מהפעולות הנפוצות על ידי המשתמש הביתי במעבד תמלילים. בממשק משתמש גרפי ניתנות הוראות אלה פעמים רבות באמצעות העכבר. בממשק שורת הפקודה (כדוגמת זה של מערכת ההפעלה DOS) ניתנות ההוראות באמצעות פקודות (command). פקודה בממשק זה מתממשת בשתי צורות: הפעלת תוכנית הנכללת במערכת ההפעלה. הפעלת שירות של מערכת הפעלה הנמצא בחלקה של מערכת ההפעלה השוכן דרך קבע בזיכרון המחשב. דוגמאות לפקודות במערכת ההפעלה DOS: COPY – העתקה של קובץ DIR – הצגת רשימה של הקבצים בתיקיה מסוימת. SORT – מיון של קובץ CD – החלפה של התיקייה הפעילה.
המפרי מרשל

המפרי מרשל (באנגלית: Humphrey Marshall;‏ 13 בינואר 1812 - 28 במרץ 1872) היה חבר הקונגרס האמריקאי במשך ארבע קדנציות לפני פרוץ מלחמת האזרחים, ובריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה וחבר הקונגרס של הקונפדרציה במהלכה. מרשל נולד בפרנקפורט שבקנטקי למשפחה מכובדת. הוא נקרא על שם סבו, שהיה חבר בית הנבחרים של מדינת קנטקי. דודו, ג'יימס בירני היה תומך נלהב בביטול העבדות, ושניים מדודניו - ויליאם בירני ודייוויד בירני שירתו כגנרלים בצבא האיחוד. דודן אחר שלו היה לימים סגן המושל של מדינת מישיגן. מרשל סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית "וסט פוינט" ב-1832 וקיבל דרגת לוטננט משנה (המקביל לסגן משנה בצה"ל). ב-1833 עזב את השירות הצבאי והחל בלימודי משפטים. באותה שנה הצטרף ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין במשך שנתיים בעיירת הולדתו, לפני שעבר ללואיוויל. הוא שירת במיליציה של המדינה, וב-1846 קודם לדרגת קולונל (מקביל לאלוף-משנה) ברגימנט חיל הפרשים השני של קנטקי, ונטל חלק במלחמת מקסיקו. הוא השתתף בקרב בואנה ויסטה במסגרת צבאו של זאכרי טיילור. בתום המלחמה עבר לעסוק בחקלאות. ב-1849 נבחר כנציג מפלגת הוויגים מטעם המחוז השביעי של קנטקי לקונגרס ה-31 וה-32. הוא כיהן בתפקיד עד 4 באוגוסט 1852, עת נשלח כנציג דיפלומטי לסין. הוא שב לקנטקי ב-1854 ונבחר שוב לקונגרס, הפעם מטעם תנועת שאינם יודעים דבר. לאחר שתי כהונות נוספות סירב מרשל להתמודד על כהונה חמישית. בבחירות של 1860 תמך מרשל במועמדותו של ג'ון ברקנברידג', והטיף לשמירה על הנייטרליות של קנטקי במאבק בין מדינות הדרום למדינות הצפון, אך מאמציו העלו חרס וקנטקי נכבשה על ידי חיילי האיחוד. בעקבות זאת התגייס מרשל לצבא הדרום בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף). הוא הוצב במערב וירג'יניה, אך השתתף בלחימה מועטה בלבד. בינואר 1862 הוא נוצח בקרב שולי במזרח קנטקי מול כוחותיו של ג'יימס גרפילד, והסיג את כוחותיו. ב-15-17 במאי הוביל מרשל לניצחון בקרב אחד בוירג'יניה המערבית, וציפה שבעקבות הניצחון יינתן לו תפקיד בולט יותר בלחימה. משלא קיבל תפקיד כפי שביקש, פרש מהפיקוד ביוני 1862. עד מהרה הוא שב לצבא והשתתף במבצעיו של ברקסטון בראג בקנטקי בסתיו 1862. לאחר שפרש שוב מהצבא ביוני 1863, עבר מרשל לריצ'מונד שבווירג'יניה, וחזר לעסוק בעריכת דין. בנובמבר אותה שנה הוא נבחר לקונגרס הקונפדרציה השני כנציג המחוז השמיני של קנטקי, אך עם התמוטטות מדינות הדרום הוא ברח לטקסס. בתום המלחמה עבר מרשל לניו אורלינס, ואזרחותו הושבה לו על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון בדצמבר 1867. לאחר מכן שב ללואיוויל ופתח שם משרד לעריכת דין. הוא נפטר בלואיוויל ונקבר בעיירת הולדתו פרנקפורט. מדיה וקבצים בנושא המפרי מרשל בוויקישיתוף המפרי מרשל, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) המפרי מרשל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
צפרדעים (על משפחה)

צפרדעים (בלטינית: Ranoidea) היא על־משפחה של חסרי זנב החיים באזורים לחים ורטובים בעולם ומכילים את רוב הצפרדעים כולל משפחת הצפרדעיים (Ranidae). מאפיינם העיקרי של הצפרדעים הוא חזה רחב הפונה למעלה ושימוש בבית השחי במהלך חיבוק הכלולות של הזכר והנקבה. צפרדעים אלה כוללות את המינים הגדולים ביותר בסדרה, כשהגדול מכולם הוא צפרדע גוליית (Conraua goliath), שאורכו 32 ס"מ ומשקלו 3.3 ק"ג. בניגוד לקרפדות, הצפרדעים בעלי עור לח והם פעילים בעיקר באזורים לחים ורטובים, בהם הם שומרים על העור שלא יתייבש. הבדל נוסף הוא שהצפרדעים קולניות הרבה יותר ובעלות שקי תהודה מתחת לצווארן המגביר את הקול שלהן. הקבוצה כוללת את המשפחות: המיסוטיים (Hemisotidae) היפרוליים (Hyperoliidae) מנטליים (Mantellidae) פטרופדיים (Petropedetidae) צפרדעיים (Ranidae) רקופוריים (Rhacophoridae) פיקסיספלידיים (Pyxicephalidae) צרטובטרצ'ידיים (Ceratobatrachidae) צפרדעי גוליית (Conrauidae) דיקרוגלוסיים (Dicroglossidae) צפרדעים מרקדות (Micrixalidae) ניקטיבטריכיים (Nyctibatrachidae) אודונטובטרכיים (Odontobatrachidae) פרינוברצ'יים (Phrynobatrachidae) פטיצ'דניים (Ptychadenidae) רניקסיאלידיים (Ranixalidae) צפרדעים, באתר ITIS (באנגלית) צפרדעים, באתר NCBI (באנגלית) צפרדעים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעשייה אישית

מעשייה אישית (אנגלית: Personal fable) היא תופעה פסיכולוגית בה אדם מבדיל את רגשותיו מרגשות אחרים, וכך רוכש אמונה מוטעית בייחודיות שלו. מתוך אמונה זו, צומחות שתי תפיסות שגויות: הוא חווה רגשות אשר האחרים לא חווים באותה הדרך והעוצמה הוא לא נתון לאותם קשיים וסכנות להם נתונים האחרים (בלתי־פגיע, כל־יכול) המונח הונחל על ידי דייוויד אלקינד (David Elkind) ב־1967‏ כדי לתאר תופעה האופיינית למתבגרים צעירים. המשמעות המילולית של המושג מתארת את האגדה (השקרית) שהמתבגר בונה מאירועי חייו, בהן רואה את עצמו מבחוץ כגיבור הנאבק למען מטרות נעלות בעולם מוזר ומנוכר. אצל מתבגרים, התופעה יכולה להתבטא בהצהרות כגון "אתה לא יודע איך זה מרגיש", בכתיבת יומן אישי בו המתבגר מתאר את רגשותיו וחוויותיו כבעלות משמעות אוניברסלית, ובאמונה באל אישי מדריך ותומך. בהקשר לתופעה, ישנן תאוריות שונות: הופעה: לפי אלקינד, התופעה מתפתחת בשלב האופרציות הפורמליות בתאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של פיאז'ה (גילאים 12-13), השלב בו החשיבה המופשטת מופיעה לראשונה. לפי לפסלי ומרפי, התופעה מתפתחת בשלב השלישי בתאוריית לקיחת נקודת-המבט החברתית וההבנה הבינאישית, שלב שבו האני המתבונן מופיע לראשונה (גילאים 10-15). היעלמות: לפי אלקינד, התופעה פוחתת עם הכניסה לשלב האינטימיות, בו האדם מחליף יחסים אנוכיים ביחסים הדדיים (גיל 19 ומעלה). לפי לפסלי ומרפי, התופעה פוחתת בשלב הרביעי בתאוריית לקיחת נקודת-המבט החברתית וההבנה הבינאישית, השלב שבו האדם מקבל את היכולת לתאם בין מספר נקודות-מבט שונות כדי ליצור השקפה חברתית כללית (גילאים 12 עד בגרות). לפי אלקינד, התופעה היא אחות לתופעת הקהל המדומה, ואת הקשר בין התופעות ניתן להגדיר בפשטנות בכך שאדם הראוי לתשומת לב מכל הסובבים אותו מוכרח להיות אדם מיוחד. התופעה, יחד עם תופעת הקהל המדומה (שגם אותה הגדיר אלקינד), מתיישבת לתוך הטענה הרחבה, לפיה מתבגרים צעירים נוטים לאגוצנטריות. חיוניות: לפי אלקינד, התופעה שלילית וההיפטרות ממנה מסמנת התבגרות מוצלחת: לעיתים קרובות, האמונה במעשיה האישית ותחושת הבלתי־פגיעות ("לי זה לא יקרה") שנלוות לה דוחפת את המתבגר לסכנות מיותרות (כאשר הדוגמאות הקלאסיות הן הריון לא רצוי ועבריינות נוער). לפי לפסלי, התופעה היא אמצעי המסייע בהתבגרות: הדגשת תחושות של ייחודיות, כל־יכולת ובלתי־פגיעות (כלומר, הגייה של מעשיה אישית) עוזרת למתבגר להתגבש אישיותית במנותק מקשרים משפחתיים. Revisiting The Imaginary Audience And Personal Fable Constructs Of Adolescent Egocentrism: A Conceptual Review מאת Lesa Rae Vartanian Elkind, D. (1967). Egocentrism in Adolescence. Child Development, 38, 4, 1025-1035. Daniel K. Lapsley ו־Murphy M.N. Theory of Social Perspective Taking, Robert R. Selman, 1980 כפי שהיא מוגדרת בתאוריית השלבים של אריקסון התמקדות מוגזמת של האדם בעצמו Lapsley, D. K (1993). Toward an integrated theory of adolescent ego development: The "new look" at adolescent egocentrism. American Journal of Orthopsychiatry, 63, 562-571.
אדם בתוך עצמו

אדם בתוך עצמו הוא אלבום הסולו הראשון בעברית של המוזיקאי שלום חנוך, משנת 1977. זהו אלבומו המצליח ביותר של שלום חנוך, שנמכר בלמעלה מ-80 אלף עותקים מאז צאתו. בשנת 2002, לרגל 25 שנה ליציאת האלבום, הוציאה חברת NMC מהדורה חדשה של האלבום. המהדורה כללה רצועת בונוס, גרסה מחודשת של חנוך לשיר "כל פעם קצת יותר" מתוך "ערב ערב", שהוקלטה על ידי טומי פרידמן, טכנאי ההקלטות של האלבום המקורי, באולפנו הביתי, בהשתתפות דויד ברוזה בגיטרה קלאסית. המהדורה המחודשת הוקדשה על ידי חנוך לזכרו של פרידמן. בשנת 2010 כחלק מסדרת הדיסקים סימני דרך יצא האלבום במהדורה מחודשת נוספת הכוללת שני שירי בונוסים ו-DVD מהופעה בצוותא מסיבוב ההופעות שליווה את צאת האלבום משנת 1978, הכוללת מספר שירים מהאלבום, ושירים אחרים מהקריירה של שלום חנוך. לאחר שובו של חנוך משהות בת מספר שנים בבריטניה בניסיון כושל לפיתוח קריירה בינלאומית, הקים את להקת תמוז שהקליטה אלבום אחד והתפרקה לאחר זמן קצר. "אדם בתוך עצמו" הוא יצירה אישית ומקורית של חנוך אשר שיקפה את מצבו האישי באותה העת. חנוך חווה באותה העת מספר כישלונות הן בצד המקצועי (כישלון אלבום הסולו הראשון שלו שהוקלט באנגלית בבריטניה) וכישלון קשריו הזוגיים (גירושיו מאשתו), וחנוך העיד כי חלק משיריו נכתבו בהשפעת הבדידות והניכור שחש בתקופה זו, שירים ארוכים, מורכבים וברובם עצובים יחסית ("השביתה" נמשך כ-7 דקות, "לילות שקטים" כ-8 דקות, ו"טיול ליפו" יותר מ-10 דקות כולל משפטי מפתח על החיים, חיי הנישואין והפרסום). חנוך הלחין ועיבד את כל שירי האלבום וגם כתב את מילותיהם חוץ מ"שביתה" (מילים: מאיר אריאל) ו"בואי לרקוד" (מילים: יענקל'ה רוטבליט, דורי בן זאב, אריאל וחנוך). כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך (למעט היכן שמצוין אחרת).  שלום חנוך: שירה, גיטרות אקוסטיות. אלונה טוראל: פסנתר, פנדר רודס, קלידים, כלי הקשה, קולות. חיים קריו: גיטרה חשמלית ואקוסטית. אוהד אינגר: גיטרה בס, קולות. אלון הלל: תופים, כלי הקשה, קולות. אפרים ואסתר שמיר: קולות לואי להב: מפיק מוזיקלי, טכנאי הקלטה. טומי פרידמן: טכנאי הקלטה. הוקלט באולפני "טריטון" אלונה איינשטיין: צילום העטיפה. מידע על האלבום אדם בתוך עצמו באתר MusicBrainz דויד פרץ, ניתוח השיר 'אדם בתוך עצמו', באתר "תרבות•il" ארי קטורזה, ובסוף, הכל פתוח, באתר ynet, 25 בנובמבר 2002
ז'ורז' דומזיל

ז'ורז' דומזיל (בצרפתית: Georges Dumézil; ‏4 במרץ 1898, פריז – 11 באוקטובר 1986, פריז) היה פילולוג השוואתי צרפתי, המוכר בעיקר בזכות ניתוחי יחסי ריבונות וכוח בדת ובחברה ההודו-אירופית. נחשב לאבי אחת השיטות הסטרוקטורליסטיות וההשוואתיות במדעי החברה, ולאחד התורמים המרכזיים למיתוגרפיה. על בסיס השיטה שפיתח, הגדיר דומזיל שלושה תפקודים חברתיים קבועים ב"ציוויליזציה" ההודו-אירופית: ריבונות, מלחמה וייצור. ז'ורז' דומזיל נולד בפריז כאחד משני ילדיהם של זאן-אנטול דומזיל (1857–1929), לימים גנרל, ושל מרגריט דוטייה (1860–1945). סבו מצד האב, בעל מלאכה יוצר חביות מהאזור ז'ירונד, הסכים בזמנו שבנו ימשיך בלימודי תיכון. ואכן הגנרל דומזיל למד בנעוריו שפות חיות ולטינית ואף נעשה חובב של שירת רומא העתיקה. הוא הוריש לבנו אהבה זו לשפות ולספרים. כילד ז'ורז' הצטיין בלימודי יוונית ולטינית וכבר בגיל 9 יודע לקרוא את ה-"אינאיס" של ורגיליוס. הוא למד בילדותו גם את השפה הגרמנית ובעידוד אביו קרא על המיתולוגיה היוונית. בעת לימודיו בתיכון אחד מחבריו ללימודים הציג אותו בפני סבו, הבלשן ממוצא יהודי מישל בריאל, שהתרשם מאוד מכישוריו לשפות של דומזיל. דומזיל התעמק בדקדוק ההשוואתי של השפות ההודו - אירופיות של פרנץ בּופּ (Bopp) שבריאַּל תרגם לצרפתית. בריאל העניק לו במתנה עותק של מילון סנסקריט-צרפתי שחיבר, והמליץ לו לפנות לתלמידו ויורשו בתחום, אנטואן מייה (Meillet). עוד לפני כניסתו לאוניברסיטה למד דומזיל סנסקריט וערבית וקרא את כל כתביו של מייה. דומזיל היה בוגר בית הספר הפריזאי היוקרתי אקול נורמל סופרייר, אליו התקבל בשנת 1916 כראשון בין המועמדים. מהלך לימודיו נקטע בזמן מלחמת העולם הראשונה, ולאחר שהצליח בבחינות הסיום בשנת 1919, הקדיש את זמנו למחקרים על המיתולוגיות. בשנת 1921 נשלח כמרצה לצרפתית לאוניברסיטת ורשה. הוא השלים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1924, בנושא "משתה האלמותיות: מחקר השוואתי במיתולוגיה הודו-אירופאית". בין השנים 1925–1931, להזמנתו של נשיא טורקיה, אטאטורק, לימד דומזיל תולדות הדתות באוניברסיטת איסטנבול. מטורקיה עבר לשוודיה, לאוניברסיטת אופסלה, שם חקר את המיתולוגיה הנורדית. דומזיל היה גם בלשן, ובמסעותיו הרבים למד שפות שונות, מעבר לשפת אמו, צרפתית: יוונית עתיקה, לטינית, ערבית, גרמנית, סנסקריט, פולנית, רוסית, טורקית, שוודית וקצ'ואה. דומזיל התמנה לפרופסור באקול פראטיק דה אוטז אטיד (École Pratique des Hautes Études) בפריז בשנת 1933, ונבחר לכהן כראש הקתדרה לציוויליזציה הודו-אירופית בקולז' דה פראנס בשנת 1949, ממנו פרש לגמלאות בשנת 1968. בשנת 1978 נבחר לכהן באקדמיה הצרפתית. בין תלמידיו בולט הפילוסוף מישל פוקו. כפי שסיפר בריאיון לדידייה אריבו ב-1987, בעת שירותו בצבא בשנות המלחמה (1918-1917), ואחר כך בשנות העשרים והשלושים, ניהל דומזיל קשרים רומנטיים הומוסקסואליים פעילים. הוא המשיך בכך בדיסקרטיות גם אחרי נישואיו לאשתו שאותה העריך ואהב. בדעותיו הפוליטיות היה דומזיל בזמנו אוהד של התנועה הימנית-לאומנית "אקסיון פראנסז". פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. לכט, ג'ון, 50 הוגים מרכזיים בני-זמננו: מסטרוקטורליזם עד פוסט-מודרניות, תל אביב-יפו: הוצאת רסלינג, 2003, עמ' 105–112 "Ex Equo fev. 1997 Didier Eribon - Georges Dumezil מדיה וקבצים בנושא ז'ורז' דומזיל בוויקישיתוף ז'ורז' דומזיל (בצרפתית)
יוז'נו-סחלינסק

יוז'נו-סחלינסק (ברוסית: Ю́жно-Сахали́нск, ביפנית: 豊原) היא עיר ברוסיה באי סחלין, אשר באוקיינוס השקט. בירת מחוז סחלין. העיר נמצאת בחלק הדרום-מזרחי של האי על נהר סוסויה. העיר נוסדה בשנת 1882 ככפר מהגרים מאזור אירקוצק ומחנה פושעים בשם ולדימירובקה. ב-1890 ביקר בעיר הסופר הרוסי אנטון צ'כוב ותיאר אותה בספרו "המסע לסחלין". בשנת 1905 נכבשה, יחד עם כל דרום האי, על ידי האימפריה היפנית, שמה שונה לטיוהרה והיא שימשה כמרכז מחוז קרפוטו מאוגוסט 1908. מ-1920 עד 1930 גדלה אוכלוסיית המחוז פי שלושה והגיע ל-293,000 תושבים, ובשנת 1940 כבר ל-360,000. רוב המהגרים שהגיעו באו גם מיפן עצמה, אך גם מקוריאה ומנצ'וריה והועסקו בעיקר בסלילת כבישים. בשנת 1945 הוחזרה לרוסיה, וצורפה למחוז חברובסקי, רוב המהגרים היפניים אולצו לשוב למולדתם. ב-4 ביולי 1946 שונה שמה ליוז'נו-סחלינסק והעיר הפכה גם למרכז חבל סחלין. אתר האינטרנט הרשמי של יוז'נו-סחלינסק (ברוסית) יוז'נו-סחלינסק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מספר קסם

האם התכוונתם ל... מספר קסם (תכנות) – בתכנות מחשבים, קבוע מספרי שרירותי או שרירותי לכאורה מספר קסם (מדע) – בפיזיקה ובכימיה, מונח המתאר תופעות בהן עבור מספרים ספציפיים של חלקיקים מתקבלים גופים יציביים במיוחד מספר משוכלל ריבוע קסם
No Vacation from the World

No Vacation from the World הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני Orange Whipe Studios שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית. יותם בן חורין- גיטרה בס ושירה ישי ברגר - גיטרה חשמלית גיא כרמלי - גיטרה חשמלית עידו בלאושטיין - תופים האלבום No Vacation from the World באתר Discogs האתר הרשמי של להקת יוסלס איי.די האתר הרשמי של אולפני קונג-פו ערך זה הוא קצרמר בנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בוקי בן יגלי

האם התכוונתם ל... נשיא שבט דן – ”וּלְמַטֵּה בְנֵי-דָן, נָשִׂיא--בֻּקִּי, בֶּן-יָגְלִי” (במדבר ל"ד, כב) ד"ר יהודה לייב קצנלסון, שכינויו הספרותי היה "בוקי בן יגלי"