laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אלפיס

במיתולוגיה היוונית, אֶלְפִּיס (ביוונית עתיקה: ἐλπίς ) היא רוח התקווה, האחרונה ששוחררה מתיבת פנדורה. היא הוצגה כאישה צעירה, בדרך כלל נושאת בידיה פרחים או את קרן השפע. אלפיס היא ביתה של ניקס אלת הלילה הקדומה, ואמה של Pheme, אלת התהילה. על פי הסיודוס, הטיטאן אפימתאוס היה אחראי על מתן תכונה חיובית לכל חיה. אך כאשר הגיע הזמן לתת לאדם תכונה חיובית - לא נשאר דבר. פרומתאוס, אחיו, הרגיש שכיוון שהאדם עליון לכל החיות האחרות, עליו לקבל מתנה ייחודית. לכן, גנב פרומתאוס את האש מזאוס ומסר אותה לאדם. זאוס התרגז, ויצר את האישה כעונש לאדם. האלים קראו לה פנדורה (פאן-דורה), שפירושו "מתנת כל האלים". היא קיבלה מהם את מתנותיהם: הפיסטוס עיצב אותה מחימר ונתן לה צורה, אפרודיטה נתנה לה יופי, ואפולו נתן לה כישרון מוזיקלי ואת היכולת לרפא. אחריהם נתן לה זאוס תיבה, אמר לה לא לפתוח אותה לעולם, ונתן לה את הסקרנות. פרומתאוס הזהיר את אחיו אפימתאוס לא לקבל מתנות מהאלים, אך האחרון לא הקשיב לאחיו, וכשפנדורה הגיעה אליו, הוא התאהב בה והתחתן איתה. עד אז, המין האנושי חי בעולם מושלם ללא דאגות. אפימתאוס אמר לפנדורה לא לפתוח את התיבה לעולם. אולם, יום אחד, סקרנותה של פנדורה גברה עליה, והיא פתחה את התיבה. במעשה זה שחררה פנדורה את כל האסונות (כדוגמת הדבר, העצב, העוני והפשע) לעולם. פנדורה מיהרה לסגור את התיבה, אך לא רק שלא הועילה כלל בסגירת התיבה, מכיוון שכל האסונות כבר השתחררו ממנה, הסגירה אף הזיקה, מכיוון שכלאה בתוך התיבה את התקווה שהייתה בה. העולם נשאר עגום וקר לתקופה ארוכה, עד שפנדורה פתחה את התיבה בשנית ושחררה את התקווה (אלפיס, ἐλπίς) לעולם. סיפור זה אמור להסביר את המקור לאסונות בעולם ואת המקור לתקווה שבאה חרף האסונות. בתם של אפימתאוס ופנדורה היא פירה, שהתחתנה עם דאוקליון. שניהם היו היחידים ששרדו את המבול. הם יצרו מחדש את בני האדם מאבנים שזרקו מאחורי גבם. מקבילתה של אלפיס במיתולוגיה הרומית הייתה ספס. האסטרואיד 59 Elpis נקרא על שמה. Borderlands: סרט ההמשך! מתרחש באלפיס, הירח של כוכב הלכת הבדיוני פנדורה. Final Fantasy XIV: Endwalker כולל פרח בשם אלפיס שמגיב לאנרגיה רגשית. סופת אלפיס, שהתחילה ביוון ובטורקיה בינואר 2022 ובהמשך הגיעה לישראל. מיתולוגיה יוונית סופת אלפיס West, ML Hesiod, Theogony, ed. עם פרולגומות ופרשנות (אוקספורד 1966). West, ML Hesiod, Works and Days, ed. עם פרולגומות ופרשנות (אוקספורד 1978). Godchecker (מיתולוגיה יוונית) - אלפיס להבדיל מאלה לפני הגעת "אלפיס" לישראל: סופות שלגים משתקות את יוון וטורקיה, באתר וואלה, 25 בינואר 2022 הסופה "אלפיס": אלפי נהגים נתקעו בשלג ביוון, באיסטנבול הושבת נמל התעופה, באתר ynet, 25 בינואר 2022
טוביה גרינבאום

טוביה גרינבאום הוא שחקן ובמאי, מראשוני הקאמרי. גרינבאום נולד בגרמניה לאב כימאי. הוריו לא הסכימו שילך לבית ספר למשחק, ולכן בגיל 18 הוא הצטרף לתיאטרון מקצועי במינכן. לאחר שנתיים הוא התקבל לתיאטרון בהמבורג בו ביים ושיחק במשך 4 שנים. לאחר מכן עבר לברלין ושיחק בסרט "אופרה בגרוש". לאחר מכן שיחק ארבע שנים בציריך. אז הצטרף לתיאטרון של האגודה היהודית לתרבות שפעלה בחסות הנאצים. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל הצטרף לקיבוץ יגור ועבד בתחילה בעבודה פיזית. אך לאחר שחלה נתנו לו עבודות יותר קלות והוא הדריך את הנוער ובין השאר העלה אתם הצגה. בשנת 1945 עזב את הקיבוץ, הצטרף לקבוצה שייסדה את התיאטרון הקאמרי ושיחק בארבע ההצגות הראשונות של התיאטרון. הוא שיחק את פנלופו במשרתם של שני אדונים, את האב בחתונת הדמים, ותפקיד נוסף ב"דודתו של צ'רלי". בשנת 1947 הוא ביים את ההצגה ז'אן. בהמשך הוא שיחק את השופט בנטלי בהצגה "נערת הפקר", את הורודניצי ברביזור וכן שיחק בכולם היו בניי ובוולפונה ולאחר מכן הוא ביים את ביבר הזכוכית. בשנת 1952 הוא ביים את אופרה בגרוש עבור תיאטרון אהל. באמצע שנות ה-50 הוא ירד לגרמניה ונשכח מהתודעה של הציבור הישראלי. אורי קיסרי כתב עליו: "היה שחקן בעל פרצוף סוגסטיבי, בעל כתפיים רחבות מעין כתפיו של ינינגס, או וורנר קראום. כוחו העיקרי היה בלשונו, בעיניו, בקולו. מת דרוש יותר מזה? הוא לא עיצב תפקידים, אפילו לא דמויות. הוא עיצב אנשים.". על משחקו בדודתו של צ'רלי כתב אשר לרנר בהמשקיף: "טוביה גרינבוים הוא אולי היחידי היודע לכוון את המידה הדרושה ומשחקו מחושב לכל פרטיו. הוא גרוטסקי בהליכתו, בכל תנועותיו ואפילו בדבורו. בהיותו שחקן ותיק לא קבל כנראה על עצמו בכל חומר הדין את מרותו של הבמאי והוא התכוון לא רק להצחיק, אך בעיקר לשחק." טוביה גרינבאום, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב טוביה גרינבאום, דבר, 1 בפברואר 1952 אינגה דויטשקורן, תיאטרון יהודי בברלין הנאצית, מעריב, 25 במרץ 1977 אשר לרנר, במה אמנותית חדשה, המשקיף, 2 בנובמבר 1945 יעקב הורביץ, תחת כנפי הירח והמות, הארץ, 9 באוגוסט 1946 א. לרנר, דודתו של צ'רלי התיאטרון הקאמרי, המשקיף, 18 באוקטובר 1946 אשר לרנר, ז'אן בתיאטרון הקאמרי, המשקיף, 27 ביוני 1947 י. ברג, נערת הפקר בתיאטרון הקאמרי, קול העם, 14 בנובמבר 1947 רביזור מאת גוגל בתיאטרון הקמארי, חרות, 4 באוגוסט 1950 הצגה לעולם חוזרת, מעריב, 3 בספטמבר 1976 ב"אהל", על המשמר, 22 באוגוסט 1952 אורי קיסרי, עידן הקאמרי, מעריב, 16 בינואר 1970
זארה רתרפורד

זארה רתרפורד (באנגלית: Zara Rutherford; נולדה ב-5 ביולי 2002) היא טייסת בלגית-בריטית. בגיל 19, היא שברה שני שיאי עולם: האדם הצעיר ביותר שהקיף את העולם במטוס אולטרה לייט, והאישה הצעירה ביותר שטסה מסביב לעולם. אחרי טיסה בת חמישה חודשים שהחלה ב-18 באוגוסט 2021, מקורטרייק, בלגיה, והסתיימה ב -20 בינואר 2022. זארה רתרפורד נולדה ב-5 ביולי 2002, בבריסל שבבלגיה. אביה סם רתרפורד (Sam Rutherford) הוא בריטי וטייס במקצועו, ואימה ביאטריס דה סמט (Beatrice de Smet) היא עורכת הדין בלגית, ועוסקת בטייס כתחביב. רתרפורד למדה בבית ספר לבנות בווינצ'סטר שבמחוז המפשייר, אנגליה. כנערה צעירה, רתרפורד הייתה מלווה את אביה בטיסות, ולפעמים הטיסה את המטוס בחלק מהטיסה בעצמה. בגיל 14 החלה ללמוד לקראת רישיון טיס, אותו קיבלה ב-2020. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ראו עוד מידע בערך בוויקיפדיה האנגלית(אנ'). טרוויס לודלו ⁣ - האדם הצעיר ביותר שטס מסביב לעולם מדיה וקבצים בנושא זארה רתרפורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של זארה רתרפורד (באנגלית) זארה רתרפורד, ברשת החברתית אינסטגרם זארה רתרפורד, ברשת החברתית LinkedIn "Teenage pilot Zara Rutherford completes solo round-world record". BBC News. 20 בינואר 2022. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2022. נבדק ב-20 בינואר 2022. {{cite news}}: (עזרה) Levaux, Christian; Cotton, Johnny (20 בינואר 2022). "British-Belgian teen becomes youngest woman to fly solo round the world". Reuters (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2022. נבדק ב-21 בינואר 2022. {{cite news}}: (עזרה) רויטרס, בת ה-19 שמתכננת להקיף את העולם במטוס אולטרה לייט, באתר ynet, 27 ביולי 2021 Zara Embarks On World Record Flight Attempt Teenage pilot Zara Rutherford begins solo round-world record bid
טיבור סמואלי (היסטוריון)

טיבור סמואלי (בהונגרית: Szamuely Tibor; מוסקבה, 17 במאי 1925 – לונדון, 10 בדצמבר 1972) היה איש מדע המדינה, היסטוריון, פרופסור באוניברסיטה, יהודי-הונגרי אחיו של לאסלו סמואלי הכלכלן, אחיינו (בן אחיו) של טיבור סמואלי, קומיסר העם. בתו הייתה הלן סמואלי (2017-1950) טיבור סמואלי נולד במוסקבה, אביו היה ג'רג' סמואלי (1899–1938), שהיה אחיו של טיבור סמואלי. מכיוון שאביו נסע בקביעות לחו"ל בגלל תפקידו ועיסוקו, טיבור למד בבית ספר בבריטניה (1932–1934). אביו נעצר ב-1937 ולאחר מכן הוצא להורג. טיבור לחם בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן נרשם לאוניברסיטה, שם קיבל דוקטורט. הוא נעצר בשנת 1950 או 1951 ונכלא במחנה וורקוטה. שוחרר שנתיים לאחר מכן. אז קיבל אישור להתיישב בהונגריה עם משפחתו. הוא התיישב בבודפשט בו עבד במחלקה לפילוסופיה ובמחלקה להיסטוריה המודרנית של אוניברסיטת אטווש לוראנד כפרופסור באוניברסיטה וסגן רקטור דאז של האוניברסיטה. בשל הסכסוך שלו עם הנהגת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית הודח מתפקידו באוניברסיטה. מ-1960 עד 1964 היה חוקר בכיר במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים. בסוף 1963 או מאוחר יותר נשלח לגאנה כדי ללמד במכון לאידאולוגיה של קוואמה נקרומה. משם היגר לבריטניה, שם הפך לפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת רדינג שהיא אוניברסיטה ציבורית ברידינג, ברקשייר, אנגליה וכן כמומחה לענייני ברית המועצות. הוא פרסם בקביעות בכתבי עת שונים. תחום מחקרו העיקרי היה ההיסטוריה האוניברסלית המודרנית, וברוח זו פרסם פרסום מקור על התקופה שבין 1870 לבין 1918, בשם Documents on Modern Universal History, 1870–1918 (בודפשט 1962). הוא גם חקר את ההיסטוריה של הנציונל-סוציאליזם בהונגריה ובאירופה. הוא היה שותף בכתיבת מספר ספרי היסטוריה עבור בתי ספר תיכוניים. הקמת ה-KMP (מפלגת הקומוניסטים בהונגריה) ומאבקה לדיקטטורה של הפרולטריון (Bp., 1964) נציונל-סוציאליזם, סוציאליזם לאומי (Bp., 1964) Socialism and the Great War: The Collapse of the Second International (London, 1972) (סוציאליזם והמלחמה הגדולה: קריסת האינטרנציונל השני (לונדון, 1972)) The Russian Tradition (London, 1974) (המסורת הרוסית (לונדון, 1974)) Socialism and liberty (London, 1977) (סוציאליזם וחירות (לונדון, 1977)) דיולה בורבאנדי: לקסיקון ספרותי מערבי הונגרי וביבליוגרפיה בודפשט, 1992, ISBN 963 04 1859 2 ) Magyar életrajzi lexikon II. (L – Z) (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969). טיבור שמואלי. המוזיאון הספרותי פטפי צ'אבה נאג': לקסיקון של ספרות מהגרים הונגרית. Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi המוזיאון הספרותי והמרכז לספרות עכשווית, 2000. לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי. איסטוון קולגה טרשוי. הוצאה על שם באביץ' סקסארד, 1996 לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. בודפשט, מועדון הספר ההונגרי. עיתון ספרותי (לונדון, פריז); גיליון מספר 11973 "Szamuely László önéletrajza". אורכב מ-המקור ב-2016-03-04. נבדק ב-2014-10-09. Borbándi Gyula: Nyugati magyar irodalmi lexikon és bibliográfia (HITEL Lap-, Könyvkiadó és Kereskedelmi Kft., Budapest, 1992, ISBN 963 04 1859 2 335. oldal) A politikai elnyomás, Moszkvában és a Moszkvai területen agyonlőtt és eltemetett áldozatainak mártirológiája 1938-53 – Szamuely György
דוב שפירא

דוב (ברנרד) שפירא (באנגלית: Bernard Schapiro;‏ 1885 – 31 בדצמבר 1966) היה יהודי אורתודוקסי ואחד מהרופאים האנדרולוגים הראשונים במאה ה-20. שפירא נולד בשנת 1885 בדווינסק שבלטביה למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא למד בישיבת כנסת ישראל בקובנה, ונחשב תלמיד חכם ועילוי וספג את האידיאלים של תורת המוסר, אידיאלים שהשפיעו עליו כל חייו. הרב יוסף רוזין - "הרוגוצ'ובר" תמך ברצונו של שפירא ללמוד רפואה ואף שכנע את הוריו לאפשר זאת ולסמוך עליו שישמור על המצוות וערכי היהדות. לאחר שהות קצרה בפרנקפורט הוא רכש בכוחות עצמו את הידע הכללי הדרוש כדי להתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת ציריך, שם למד בין השנים 1913–1919. עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ציריך ב-1920 הייתה בנושא יחסים בין אריתמה נודולרית ושחפת. הוא עבר התמחות של שנה במחלקה לרפואת עור בברסלאו, שלזיה, ושנתיים בהכשרה ברפואת עור באוניברסיטת ברסלאו תחת יוזף יאדאסון Jadassohn, רופא עור גרמני ידוע. בתום הכשרתו עבר ד"ר שפירא לברלין והתמנה למנהל-משותף במכון לסקסולוגיה של מגנוס הירשפלד. בתחילה טיפל במחלות המועברות במגע מיני, ובהמשך בסוגיות של התפתחות מינית גברית (למשל אשכים טמירים) והפרעות בתפקוד המיני כולל אימפוטנציה ושפיכה מוקדמת. כחלק מעבודתו פיתח את התרופות Praehormon‏, Testifortan ו-Praejaculin. הוא היה הראשון שתיאר את ההשפעה ההורמונלית של בלוטת יותרת המוח על אשכים טמירים, טיפול הורמונלי שהוא הבסיס לטיפול המודרני באשך טמיר. עם עליית היטלר לשלטון בינואר 1933, המכון לסקסולוגיה נפרץ ונבזז ולאחר מכן נסגר על ידי הנאצים. בהיותם אזרחים שווייצרים, ד"ר שפירא החליט לעבור עם משפחתו לציריך, שם הקים מרפאה פרטית שכללה טיפול בזוגות עם בעיות פוריות בגישות רפואיות ופסיכותרפיות כאחד. באותה תקופה ייסד את הסניף השווייצרי של תנועת המזרחי, תנועה ציונית דתית (גברת מרגרט רופין, המטפלת של ילדיו של ד"ר שפירא הייתה אחותו של ארתור רופין, שהיה מנהיג ציוני וכלכלן ידוע שעלה לישראל ב-1908). ד"ר שפירא ומשפחתו עזבו את אירופה ב-1940 והיגרו לניו יורק, ארצות הברית. עם הגיעו לארצות הברית היה עליו לחזור על בחינות ההסמכה לרפואה. לאחר זמן הצליח לבסס קריירה חדשה כאנדרולוג. עיסוקו שגשג בין היתר בקהילה היהודית היות שסמכו עליו לטפל בחולים יהודים על פי ההלכה. בשנת 1951 ד"ר שפירא ואשתו עלו לישראל וגרו בירושלים, שם עבד בבתי החולים הדסה ושערי צדק ובנוסף ניהל גם מרפאה פרטית. ד"ר שפירא היה מקור להתייעצות בשאלות של אתיקה רפואית והלכה (המשפט העברי). ד"ר שפירא נפטר ב-31 בדצמבר 1966 בירושלים, נקבר בהר המנוחות ועל מצבתו נכתב: 'הוא נותר תלמיד סלבודקה כל ימי חייו'. שפירא התחתן עם תהילה לבית פויכטוונגר בשנת 1922. נולדו להם ארבעה ילדים בברלין – נעמי, חנה, רפאל, ורות. בשנת 1970 בנו רפאל ומשפחתו עלו לישראל ומשפחות ילדיהם ונכדיהם גרים בישראל עד היום. ברנרד שפירו באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית ‏Institute for Sexual Science (1919-1933) באתר מכון הירשפלד בברלין ברנרד שפירו באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית דוב שפירא באתר GRAVEZ
אובאנגי-שארי

אובאנגי-שארי (בצרפתית: Oubangui-Chari) הייתה מושבה צרפתית במרכז אפריקה, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית. המושבה נקראה על שם הנהרות אובנגי ושארי שלאורכם היא יושבה. המושבה הוקמה ב-29 בדצמבר 1903 מאובאנגי עילית (Haut-Oubangui) ושארי עילית (Haut-Chari) שהיו חלק מקונגו הצרפתית. שמה של המושבה שונה לרפובליקה המרכז-אפריקאית (CAR) ב-1 בדצמבר 1958, וב-13 באוגוסט 1960 המושבה קיבלה עצמאות. הפעילות הצרפתית באזור החלה בשנת 1889 עם הקמת המאחז בנגי בראש הניווט על האובאנגי. אובאנגי עילית הוקמה כחלק מקונגו הצרפתית ב-9 בדצמבר 1891. למרות אמנה של צרפת–מדינת קונגו החופשית שקבעה גבול בסביבות קו הרוחב 4 צפון, האזור היה במחלוקת בין השנים 1892–1895 עם מדינת קונגו החופשית, אשר תבעה את האזור Oubangui-Bomou). אובאנגי עילית הייתה מושבה נפרדת מ-13 ביולי 1894 ועד 10 בדצמבר 1899, אז היא צורפה בחזרה לקונגו הצרפתית. אזור שארי עילית הוקם כחלק מקונגו הצרפתית ב-5 בספטמבר 1900. באותה שנה השתלטה חברת סולטנות אובאנגי עילית על 140,000 קמ"ר באובאנגי עילית בויתור . השטחים אוחדו כמושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי ב-29 בדצמבר 1903, לאחר התבוסה הצרפתית של עבאס השני ממצרים, שתבע את האזור.[דרוש מקור] ב-11 בפברואר 1906, מושבה זו התמזגה עם ההתנחלויות הצרפתיות סביב אגם צ'אד והפכה לטריטוריית אובאנגי-שארי-צ'אד (Oubangui-Chari-Tchad). בשנת 1909 היא קיבלה את הממשל על סולטנות זמיו ורפאי מקונגו הבלגית. ב-15 בינואר 1910 אוחד ממשל זה עם קונגו הצרפתית וגבון כאזור אובאנגי-שארי של אפריקה המשוונית הצרפתית (FEA). ב-12 באפריל 1916 היא הפכה שוב למושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי, אך ב-1920 איבדה את השטח סביב אגם צ'אד, וב-30 ביוני 1934 שוב צורפה לאפריקה המשוונית הצרפתית. כחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, היא הוכרזה כטריטוריה מעבר לים ב-31 בדצמבר 1937. בין השנים 1915 ו-1931 הודפסו בולים לשימוש באובאנגי-שארי, ולאחר מכן הודפסו במיוחד עבור המושבה. במהלך מלחמת העולם השנייה, המושבה נותרה נאמנה לצרפת של וישי מ-16 ביוני עד 29 באוגוסט 1940, לפני שנכבשה על ידי צרפת החופשית. היא קיבלה אוטונומיה כרפובליקה המרכז אפריקאית ב-1 בדצמבר 1958, ועצמאות תחת אותו שם ב-13 באוגוסט 1960. מדיה וקבצים בנושא אובאנגי-שארי בוויקישיתוף World Statesmen. "Central African Republic." Accessed 29 Mar 2014. Richard Bradshaw and Juan Fandos-Rius, Historical Dictionary of the Central African Republic (Scarecrow Press, 2016), p. 176. World History at KMLA. "Central African Republic". Accessed 29 Mar 2014.
גזינה קריגר

גזינה קריגר (בגרמנית: Gesine Krüger; נולדה ב-25 בפברואר 1959) היא גנרל חיל הרפואה בלופטוואפה. אחת מחמש הנשים הראשונות שקיבלו דרגת גנרל, לצד ורנה פון ויימארן, אריקה פרנקה, אלמוט נולטה וניקול שילינג. קריגר נולדה ב-25 בפברואר 1959 בהלמשטדט. היא למדה בבית ספר תיכון במקנהיים, וב-1977 עברה הכשרה כעוזרת רפואה בבית החולים פטרוס בבון. היא למדה רפואה באוניברסיטת בון בין השנים 1980–1986. ב-1987 התגייסה ללופטוואפה ושרתה כקצינת רפואה בכנף ההפצצה 31, וב-1989 עברה הכשרה נוספת בכירורגיה בבית החולים של הבונדסוור בהאם ולאחר מכן בבית החולים הצבאי בקובלנץ. ב-1992 מונתה לראש אגף רפואה בכנף הפצצה 35. בין השנים 1994–1995 עמדה בראש המרכז הרפואי בהיידה. לאחר מכן מונתה לראש אגף הרפואה בגדוד האימונים ה-3 של הלופטוואפה. ב-1996 החלה לשמש כיועצת לחובשים צבאיים. ב-1998 עברה הכשרה כמנתחת טיסה. בין 2001–2005 שימשה כראש אגף הרפואה בדיוויזיית הלופטוואפה ה-3. בין השנים 2002–2003 שימשה כיועצת רפואית בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. ב-2007 מונתה כראש היחידה הרפואית ב-EUFOR. שנה לאחר מכן חזרה לגרמניה ושימשה בתפקידים בכירים בחיל הרפואה ולמדה באקדמיית נאט"ו ברומא. ב-2016 הועלתה לדרגת גנרל חיל הרפואה והפכה לאשה השנייה בבונדסוור שקיבלה דרגת גנרל, אחרי אריקה פרנקה. במקביל הפכה למפקדת האקדמיה הרפואית של הבונדסוור במינכן. ב-2021 פרשה מהבונדסוור והעבירה את הפיקוד על אקדמיית הרפואה לידי הנס-אולריך הולטרם. מדיה וקבצים בנושא גזינה קריגר בוויקישיתוף Die Generalin, saechsische.de, 1. Juni 2017
אולריקה פיצר

אולריקה פיצר (בגרמנית: Ulrike Fitzer; נולדה ב-1982) היא מיור בלופטוואפה, והאשה הראשונה שהפכה לטייסת קרבית בגרמניה. פיצר נולדה ב-1982 באיידלינגן, כאולריקה פלנדר (Flender) היא בתם של מהנדס חשמל ומהנדס אזרחי. בילדותה היא חלמה להיות אסטרונאוטית, וכבר בבית הספר החלה ללמוד טיסה. ב-2003 סיימה את לימודיה ולפי הצעת אביה הגישה בקשה להיות צוערת קצינה בלופטוואפה. היא השלימה את טיסתה הקרבית הראשונה במאי 2005 עם טייסת האימונים ה-3 של הלופטוואפה במרכז אימוני התעופה אריזונה (Airline Training Center Arizona) בנמל התעופה פיניקס גודייר (אנ') בגודייר באריזונה שבארצות הברית במטוס מדחף מסוג גרוב G-120 חד מנועי. היא המשיכה באימוני הטיסה שלה במשך שלושה עשר חודשים החל מפברואר 2007, בבסיס חיל האוויר שפרד ליד ויצ'יטה פולס שבטקסס. בתקופה זו התאמנה על מטוסים מסוג ססנה T-37 וT-38 טאלון. ב-22 בספטמבר 2007 קיבלה את רישיון הטיס הצבאי שלה והפכה לטייסת הקרבית הראשונה של הלופטוואפה. היא אמרה על כך: ”לא רציתי להיות הראשונה בכלל, רק רציתי לעוף.” לאחר מכן היא התאמנה על מטוס פאנאוויה טורנדו בבסיס חיל האוויר הולומן ליד אלמוגורדו בניו מקסיקו. באותה שנה הופק סרט תיעודי בשם Mission am Limit העוסק בחייה. בשנת 2008 היא הוצבה בכנף הפצצה 32 בבסיס אוויר לכפלד ליד אאוגסבורג. באוקטובר 2013 סיימה את ההסבה לטייסת יורופייטר טייפון והפכה לאשה הראשונה בעולם שהטיסה מטוס זה. לאחר מכן היא הוצבה בכנף 73 של חיל האוויר הטקטי "שטיינהוף", ומאז נובמבר 2014 היא משמשת כמדריכת טיסה. אולריקה פיצר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Weibliche Fluggesellschaft Erste Frau der Luftwaffe im Jet-Cockpit Die erste Frau im Tornado-Cockpit
התקופה המזוליתית

התקופה המזוליתית (מ-Mesolithic - ביוונית: μέσος - מזוס (אמצע), λίθος - ליתוס (אבן), דהיינו תקופת האבן התיכונה), היא מושג המשמש באירופה להגדרת התקופה הארכאולוגית שבין התקופה הפלאוליתית והתקופה הנאוליתית. כלומר, זו תקופת המעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים נוודים לאורח חיים של חקלאים, היושבים בכפרי קבע. תחילת התקופה משתנה ממקום למקום אך מקובל ליחסה לתחילת תור ההולוקן, לפני כ-11,000 שנים. זהו מושג מקביל מבחינות מסוימות למונח התקופה האפיפלאוליתית (התקופה שאחרי הפלאוליתית) בלבנט ובארץ ישראל, ובמקומות נוספים באגן הים התיכון. עם זאת, התקופה האפיפלאוליתית התחילה כ-10,000 שנים מוקדם יותר, עדיין בתור הפליסטוקן, והמעבר לכפרי קבע קדם-חקלאיים היה מודגש יותר (למשל התרבות הנאטופית של סוף התקופה האפיפלאוליתית בארץ ישראל). השינוי האקלימי באירופה של המעבר מהפליסטוקן להולוקן הביא לשינוי בהרגלי התזונה: בתקופה זו התפתח הדיג כדי לספק את הצרכים הגדלים של האוכלוסייה ושינוי בכמות הציד. במקביל לגיוון המזון בציד חלה התפתחות משמעותית בהסתמכות על מזון מן הצומח. לקראת סוף התקופה הזו החל האדם מביית מיני צמחים. במרבית האזורים, התקופה המזוליתית מאופיינת בכלי צור מורכבים קטנים. ציוד דיג, קרדומי אבן, וחפצי עץ כגון סירות קאנו וקשתות נמצאו בכמה אתרים. החל ייצור כלים מורכבים בעלי ידית שבה משובצים להבוני צור מסותתים – מיקרוליתים. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים שנוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים. עם האתרים המזוליתיים הראויים לציון נמנים: פרנצ'תי ביוון לפנסקי ויר בסרביה קרמונד, בית הוויק וסטאר קאר בממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא התקופה המזוליתית בוויקישיתוף התקופה המזוליתית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איאן סמפל, שן הבינה שגילתה צייד־לקט ספרדי תכול עיניים, באתר הארץ, 28 בינואר 2013
אלכסנדר קלנטירסקי

אלכסנדר יבסייביץ' (סשה) קלנטירסקי (ברוסית: Александр Евсеевич Калантырский;‏ 30 ביולי 1941 – 19 בינואר 2022) היה מהנדס ישראלי ממוצא רוסי ששימש בתפקיד מפתח בבנייתו של "הסרקופג", כיפת הבטון שנוצקה מעל הכור הגרעיני הדולף באסון צ'רנוביל. לאחר עלייתו לישראל כיהן קלנטירסקי כיושב ראש עמותת "ברית ליקווידטורים צ'רנוביל" שפעלה לקידום זכויותיהם של העוסקים במלאכת איטום הכור ונטרולו. קלנטירסקי נולד במוסקבה. בעת מלחמת העולם השנייה התגורר עם משפחתו בכפר בבשקורטוסטן, ולאחר תום המלחמה שבו לביתם במוסקבה. את לימודיו עשה במכון להנדסה ובנייה, ולאחר מכן השתלב במכון קורצ'טוב, שהיה אז מכון מחקר ופיתוח מוביל בתחום האנרגיה האטומית בברית המועצות. ב-26 באפריל 1986, יום אסון צ'רנוביל, סייר קלנטירסקי בין אתרי בנייה במוסקבה. כאשר שב למשרדו התקשר אליו אחד מחבריו ועדכן אותו בפרטי האירוע. לאחר כשבועיים, הוטלה על קלנטירסקי ומשרדו הקמתה של כיפת בטון גדולה שתכסה את הכור הדולף ותבלום את התפשטות הקרינה. בין החודשים יוני ונובמבר 1986 עבדו (באופן כולל) תחת שרביטו של קלנטירסקי כ-10,000 פועלים ב-12 מחלקות, אשר עבדו שבעה ימים בשבוע, ללא חופשות. על תפקידו, כך סיפר, נאבקו עשרות אנשים, וזאת מתוך תחושת פטריוטיות. העוסקים במלאכת איטום הכור ונטרולו כונו "ליקווידטורים" (ברוסית: ликвида́торы). קלנטירסקי תיאר את החוויה באזור מוכה האסון: ”כשנמצאים הרבה זמן באזור של קרינה מרגישים את זה בפה. טעם של ברזל”. אכן, התברר כי קלנטירסקי ספג רמות קרינה גבוהות, מעבר למותר, אך לא ביקש שחרור מהמשימה. בשלב מסוים לקה בדימום פנימי ואושפז בבית חולים במוסקבה, ולמשך שארית חייו סבל מהפרעת קצב. עם זאת, לא סבל ממחלת הסרטן, בניגוד לרבים מהליקווידטורים. בשנת 1992 עלה קלנטירסקי לישראל עם רעייתו ז'נטה ושתי בנותיהם והמשפחה התיישבה בעיר בת ים. למרות השכלתו וניסיונו, וכמו רבים מהעולים באותן שנים, לא מצא קלנטירסקי עבודה כמהנדס והועסק בעבודות שונות. הוא עמד בראש עמותת "ברית ליקווידטורים צ'רנוביל" המאגדת כ-1,400 ליקווידטורים שעלו מברית המועצות לשעבר וחיים בישראל. במסגרת פעילותו בעמותה, נלחם למתן מעמד רשמי לליקווידטורים ולהעברת סיוע כספי עבורם, מאבק שצלח וסיומו בחקיקת "חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשס"א–2001", פרי הצעתו של חבר הכנסת יורי שטרן. כמו כן, נאבק בסירוב של חברות הביטוח בישראל לבטח את חיי הליקווידטורים, ופעל למען ביטוחם בחברת הביטוח הממשלתית ענבל, יחד עם חברת הכנסת קסניה סבטלובה. בשנת 2016 שב קלנטירסקי לראשונה לאזור האסון יחד עם הרופאה פולינה פולסקי וצוות חדשות. הוא הלך לעולמו בינואר 2022, לאחר שלקה בשבץ, ונטמן בבית העלמין ירקון. חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, התשס"א–2001 David Horowitz, Alexander Kalantyrsky, leader in Israel of ‘liquidators’ who battled Chernobyl, dies, Times of Israel, ‏20 בינואר 2022 אלי אשכנזי‏, המהנדס שנלחם בגופו באסון בצ'רנוביל ולמען ההכרה בנפגעים, באתר וואלה, 22 בינואר 2022 מריאנה בננסון, דב גיל הר‏, האנשים שהצילו את העולם, באתר וואלה, 13 באפריל 2016 כאן 11, נפרדים מגיבור: המהנדס שהציל את אירופה מאסון צ'רנוביל הלך לעולמו, באתר יוטיוב, ‏22 בינואר 2022 דוד טברסקי, ‏אלכסנדר קלניטרסקי, האיש שאטם את הגג של הכור בצ'רנוביל, הלך לעולמו, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 בינואר 2022
טנשוגייראס

טנשוגייראס (בגליסית: Tanxugueiras) היא שלישייה מוזיקלית שהוקמה על ידי איידה טריו והתאומות מאניירו, אולאיה וסבלה. ההרכב מבצע את שיריו בעיקר בשפה הגליסית, המזוהה עם מקום מגוריהן של השלושה, גליסיה. הן החלו להוציא מוזיקה לאור באופן מסחרי בשנת 2016. הלהקה מתמחה במוזיקה הגליסית המסורתית. אולם בשילוב עם צלילים מודרניים, הז'אנר המתקבל הוא שילוב של המוזיקה המסורתית עם מוזיקת עולם ואף פופ. היא מאדירה את נושא הפמיניזם והעצמה נשית. חברות טנשוגייראס התפרסמו כשווידאו בו הן מופיעות לצד "Banda das Crechas" בהופעתם בגלאזגו הופץ בשלהי 2016 והפך לוויראלי ברשתות החברתיות. בשנת 2018 הוציאה הלהקה לאור את האלבום הבכורה שלה, Tanxugueiras, שזכה בפרס MIN בקטגוריית "האלבום הגליסיני הטוב ביותר". באותה השנה, לאחר כמה שיתופי פעולה עם אמנים רבים דוגמת NAO וסונדארואה, יצאה לסיבוב הופעות עולמי במדינות כמו קובה, הודו, שווייץ וסקוטלנד. בשנת 2019 קיבלו חברות טנשוגייראס את פרס Martín Codax da Música. בנובמבר אותה השנה יצא אלבומן השני, Contrapunto. בשנת 2021 הכריזה רשות השידור הספרדית כי הלהקה תשתתף בקדם הלאומי לאירוויזיון 2022, בנידורם פסט. שירה לאירוע, "Terra", יצא לאור ב-21 בדצמבר. ב-26 בינואר 2022 ביצעה הלהקה את "Terra" בחצי הגמר הראשון של הקדם. היא הגיעה למקום השני עם 93 נקודות, והעפילה לשלב הגמר. עם תום ספירת הקולות בגמר הגיעו חברות טנשוגייראס למקום השלישי עם 90 נקודות. 2018: Tanxugueiras 2019: Contrapunto מדיה וקבצים בנושא טנשוגייראס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טנשוגייראס (בגליסית) טנשוגייראס, ברשת החברתית פייסבוק טנשוגייראס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) טנשוגייראס, ברשת החברתית אינסטגרם טנשוגייראס, ברשת החברתית טיקטוק טנשוגייראס, סרטונים בערוץ היוטיוב טנשוגייראס, ערוץ באתר Twitch.tv טנשוגייראס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) טנשוגייראס, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) טנשוגייראס, באתר ספוטיפיי טנשוגייראס, באתר Last.fm (באנגלית) טנשוגייראס, באתר AllMusic (באנגלית) טנשוגייראס, באתר MusicBrainz (באנגלית) טנשוגייראס, באתר דיזר טנשוגייראס, באתר Discogs (באנגלית) טנשוגייראס, באתר Genius טנשוגייראס, באתר טיידל (באנגלית) טנשוגייראס, באתר אמזון מיוזיק Las gallegas Tanxugueiras se vuelven virales desde Escocia Tanxugueiras comeza a xira de presentación do seu primeiro disco Tanxugueiras gaña o Premio MIN de disco en galego do 2018 Edicións anteriores "Benidorm Fest: Estos son los 14 artistas y canciones de la preselección de España para Eurovisión 2022". rtve.es (בספרדית). RTVE. 10 בדצמבר 2021. נבדק ב-21 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link) "Escucha todas las canciones del Benidorm Fest, en exclusiva en RTVE Play". rtve.es (בספרדית). RTVE. 21 בדצמבר 2021. {{cite web}}: (עזרה)