laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שלמן

שלמן (בפיניקית: 𐤔𐤋𐤌𐤍), שלמנו או שולמנו (באכדית: Šalmānu,‏ Salmānu או Šulmānu, כלומר "החברותי") הוא אל מסופוטמי (אשורי) וכנעני־פיניקי. האל מופיע בדת האשורית, אולי כהתגלות חברותית (כמשמעות שמו) של האל הלאומי אשור. האל מוכר גם מהעולם הדתי הכנעני־פיניקי, כמו משמות תיאופוריים מכתבי אוגרית ומהקיפוס של עבדמסכר (מתוארך למאה ה־3 לפנה"ס) שהוקדש לו; כאל כנעני הוא מתועד גם באסטלה מצרית מהשושלת ה־21 או ה־20 (1189–945 לפנה"ס) ובה הקדשה לשלמן. אל בשם "סלמן"/"שלמן" נמצא בתדמור, חטרא וכתובות צפון־ערביות (אנ') ודרום־ערביות. האל מוכר מהרכיב התיאופורי בשם המלכותי שלמנאסר (באכדית: Salmanu-ašared, אך סביר שה־S הפותחת נהגתה כ־שׁ'), שמתועד מהמאה ה־13 לפנה"ס (שלמנאסר הראשון) עד המאה ה־8 לפנה"ס (שלמנאסר החמישי); הצורה הכנענית "שלמן" מתועדת, בעקיפים, בכתיב המקראי "שלמנאסר". השמות המלכותיים השמיים צפון־מערביים Sa-la-ma-nu (מלך מואב בימי תגלת־פלאסר השלישי), שלמנעבד (מלך אדום) ואולי גם שלמה (Σαλωμων – סלומון או שלומון בתרגום השבעים) מפורשים כשמות תאופוריים המזכירים את שלמן. KAI 282 (הקיפוס של עבדמסכר) Keiko Yamada, Shiego Yamada, Shalmaneser V and His Era, Revisited, in: Amitai Baruchi-Unna, Tova Forti, Shmuel Aḥituv, Israel Ephʿal, Jeffrey H. Tigay (eds.), "Now It Happened in Those Days": Studies in Biblical, Assyrian, and Other Ancient Near Eastern Historiography, כרך 2, Eisenbrauns, 2017, עמ' 388–389, ISBN 978-1575067612 למשל בלוחות KTU2 4.412 III, 4.624, וכנראה גם 4.33; ראו F. Gröndahl, Die Personennamen der Texte aus Ugarit, Roma, 1967, עמ' 193, 414 נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 42–43 R. Stadelman, Syrisch-palästinensische Gottheiten in Aegypten, Leiden, 1967, עמ' 55 Karel van Der Toorn, Bob Becking, Pieter W. van der Horst, Dictionary Of Deities And Demons In The Bible, Brill, 1999, עמ' 757–758 Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 122–123 ערך זה הוא קצרמר בנושא דת ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
STS-68

STS-68 היא המשימה השביעית של מעבורת החלל אנדוור ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-30 בספטמבר 1994. צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ. מפקד המשימה: מייקל בייקר טייס: טרנס וילקאט (Terrence W. Wilcutt) מפקד מטען: סטיבן סמית', (Steven L. Smith) מומחה למשימה: דניאל בורש (Daniel W. Bursch) מומחה למשימה: פיטר ויסוף (Peter J.K. Wisoff) מומחה למשימה: תומאס ג'ונס (Thomas D. Jones) שיגור המעבורת היה מתוכנן ל-18 באוגוסט. כ-2 שניות לפני ההמראה מערכות אוטומטיות הפסיקו את הספירה לאחור. המעבורת הועברה מכן שיגור להחלפת חלקים פגומים. תחילה היה תכנון לשגר אות באוקטובר, אך בהמשך מועד השיגור הוקדם ל-30 בספטמבר והוא עבר ללא בעיות. המעבורת המריאה ב-9 בספטמבר 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי. כמו במשימה STS-59 במעבורת הותקנה מערכת SRL-2 של ספייסלאב. ביום ראשון של המשימה צוות הפעיל Spaceborne Imaging Radar ו-X-Band Synthetic Aperture Radar (נבנה בגרמניה ואיטליה). הצוות ביצע מדידות זיהום תוך שימוש ב- Measurement of Air Pollution from Satellite (MAPS) שהיה מצויד בחיישן פחמן חד-חמצני. במשך הטיסה בוצעו תצפיות על אזורים שונים. כמו כן בוצעו תצפיות השוואיות של אזורים שכבר נצפו במהלך משימה STS-59. ב-4 באוקטובר החלו ניסויים בתחום אינטרפרומטריה. המעבורת נחתה ב-11 באוקטובר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס. מדיה וקבצים בנושא STS-68 בוויקישיתוף סיכום המשימה באתר נאס"א דף המשימה באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרטון על המשימה
רוברט ברנס (צייר)

רוברט ברנס (באנגלית: Robert Burns;‏ 1869–1941) היה צייר ומעצב סקוטי. הוא היה נציג מוקדם של סגנון אר נובו בסקוטלנד ואמן דקורטיבי מצטיין. ברנס נולד באדינבורו בשנת 1869. אביו היה ארצ'יבלד ברנס, חלוץ הצילום במקור מהמילטון. המשפחה התגוררה זמן מה בבית בגבעת קלטון, במה שהיה הסטודיו של דייוויד אוקטביוס היל. הוא עבר לגלאזגו כאדם צעיר והשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות של גלאזגו. לאחר שהמליץ לו על כך אדוארד ארתור וולטון להמשך הקריירה באמנות. הוא עזב את סקוטלנד ללונדון שם נרשם כתלמיד בבית הספר של פרדריק בראון בווסטמינסטר. בשנת 1889 הוא עבר לפריז ובמשך השנתיים הבאות למד באקדמיה דלקלוז בניהולו של אוגוסט ג'וזף דלאנס, ואדוארד פרדריק ארץ. הוא נבחר לנשיא אגודת האמנים הסקוטים בשנת 1901. לאחר טיול למרוקו ב-1920, הוא חזר לאדינבורו. הוא עקב אחר הדוגמה של אמני תנועת האמנויות והאומנות, והשתמש במגוון חומרים בעבודות מלאכת יד במטרה לקדם את הקשר בין אמנויות, מסחר ותעשייה. ברנס היה קשור לתנועת תחייה התרבותית הסקוטית של פטריק גדס במעבר המאות התשע עשרה והעשרים. הוא תרם איורים לכל ארבעת הכרכים של הספר "ירוק עד העונות בצפון" The Evergreen: A Northern Seasonal שפורסם על ידי פטריק גדס ועמיתיו בין 1895 ל-1897. העיצובים המפורסמים והמלאים ביותר של ברנס היו עבור חדר התה של קרופורד (1926), שהיה ממוקם ברחוב האנובר באדינבורו. ברנס שילב עבודה מסחרית והוראה, והפך לראש תחום הרישום והציור במכללת אדינבורו לאמנות, שם לימד בין השנים 1908 ל-1919. בתחילת המאה ה-20 ברנס כבר הצליח למדי, מה שאיפשר לו לרכוש בית עירוני ג'ורג'יאני גדול בעיר החדשה של אדינבורו, שם הפך את עליית הגג לחלל סטודיו גדול. נערה עם נץ מחכה למעבורת דיאנה ונמפאות מדיה וקבצים בנושא רוברט ברנס בוויקישיתוף Martin Andrew Forrest, Robert Burns (1869 - 1941) in Willcocks, Clive (Ed.) (2014), Sir Patric Spens: The Background of the Ballad and the Vision of the Artist - Robert Burns, Limner, Dunfermline Heritage Community Projects, pp. 80 & 81 Martin Andrew Forrest (1982), Robert Burns (1869 - 1941), in Michael Cuthbert (Ed.) (1982), On the Side of Life: Patrick Geddes 1854 - 1932), Edinburgh College of Art, p. 10 The Evergreen: A Northern Seasonal: The Book of Spring, Patrick Geddes and Colleagues, Edinburgh (1895) "Robert Burns (1869–1941)". Art UK. Retrieved 10 February 2018. Artists, The Fine Art Society Ltd (באנגלית) Edinburgh and Leith Post Office Directory 1911–12
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית 2019

אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית נערכה ברחובות ב-11 בינואר 2019. איגוד ההאבקות בישראל | תחרות | אליפות ישראל לבוגרים סגנון יווני-רומי, באתר איגוד ההאבקות בישראל
סולומון סניילביץ'

סולומון סניילביץ' (ברומנית: Solomon Sanielevici‏; 1878–1917) נולד בעיר בּוטושַנִי ברומניה למשפחה יהודית בת תשע נפשות. סניילביץ' למד אומנות באקדמיה המלכותית במינכן, גרמניה והתפרסם כצייר אימפרסיוניסטי. עבודותיו כללו ציורי נוף, פורטרטים ותחריטי עץ. בתחילת דרכו, סניילביץ עבד כמאייר עבור הירחון Ilustraţiunea Română ועבור אגודת הסופרים של רומניה. הוא היה חבר בחוג "הנוער האמנותי" (ברומנית: Tinerimea Artistica), שהוקם בשנת 1901, והציג ציורי נוף בתערוכות שאורגנו על ידו בין השנים 1910 – 1914. עבודותיו זכו לביקורות טובות מצד הסופר טודור ארגזי ומצד מבקרי אומנות שכתבו במוסף לספרות "אוּניבֶרְסוּל לִיטֵרַאר" של העיתון היומי " אוּניבֶרְסוּל". בשנת 1916 נערכה תערוכה מעבודותיו ביוזמת החוג "לִיבּרְטַטֶאָה" (ברומנית: Cercul Libertatea), ארגון שהוקם בשנת 1915 "על ידי היהודים בני הארץ במטרה להפיץ את התרבות הרומנית ולהדק את הקשר בין היהודים לרומנים באמצעות התרבות". ב-14 באוגוסט 1916 גויס לצבא הרומני, על אף שמעולם לא הוענקה לו אזרחות רומנית. הוא שירת ברגימנט 46 רגלים כחובש ונפטר ב-15 במרץ 1917 לאחר שחלה בטיפוס. סניילביץ נקבר בבית הקברות היהודי בעיר הולדתו בוטושני. הוא השאיר אחריו אישה ושלושה ילדים. ציוריו המשיכו להתפרסם גם לאחר מותו, לדוגמה פורטרט של המשורר מיחאי אמינסקו פורסם בכתב העת וָאטְרָה שיצא בקראיובה בשנת 1939 ופורטרט נוסף של המשורר הופיע בשנת 1987 על שער כתב העת לספרות מַנוּסְקְרִיפְּטוּם, כתב עת רבעוני של מוזיאון הספרות הרומנית ביאשי. עבודותיו נמכרות עדיין במכירות פומביות בגלריות שונות בעולם. סולומון סניילביץ', נוף עם עץ סולומון סניילביץ', נוף קייצי סולומון סניילביץ, קרני שמש יוסף סניילביץ' מדיה וקבצים בנושא סולומון סניילביץ' בוויקישיתוף Radio Romania International - Print, www.rri.ro פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה, תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה (ברומנית), ‏בוקרשט, 1996 Henric Sanielevici, Military Wiki Realitatea Evreiasca, Infiintarea Cercului Libertatea Solomon Sanielevici, Portrete (ברומנית) Pietre funerare, pagini de istorie evreiască, adevarul.ro (ברומנית)
ישראל הבוקר

ישראל הבוקר היא תוכנית הבוקר של עכשיו 14, בהגשתם של טל מאיר, עידו טאובר ורונה לוי בימים ראשון עד שישי. התוכנית מתחילה עם מונולוג 'כותרות הבוקר' מ-6:00 עד 7:00 והתוכנית עצמה בין השעות 7:00-9:30, התוכנית משלבת כתבים פרשנים ואורחים על ענייני היום. בימי שישי מוגשת התוכנית על ידי טאובר ולוי היא משודרת בין השעות 06:00-10:00. עורך התוכנית הוא אורן שטרנברג. מנובמבר 2021 הגיש שי גולדן את התוכנית יחד עם הדר מילר, השניים הנחו את התוכנית במשך כמה חודשים. ב-23 בפברואר 2022 הודיעה מילר על סיום תפקידה כמגישת התוכנית.בתחילת אוגוסט 2023 החלה להגיש לצידו דנה ורון באופן קבוע. במהלך מלחמת חרבות ברזל החלה להגיש את התוכנית טל מאיר לצידו של שי גולדן כמו כן, הוארכה התוכנית בחצי שעה נוספת ומאז היא מתחילה ב-06:00 במקום ב-06:30. כמו כן, החלה התוכנית להיות משודרת גם בימי שישי בהגשת עידו טאובר עד השעה 10:00. מאוגוסט 2024 התוכנית משודרת בהנחייתם של טל מאיר, עידו טאובר ורונה לוי. במרץ 2023 עקפה התוכנית את תוכנית העולם הבוקר עם גאולה אבן-סער בערוץ 13 עם רייטינג של 2.3%. במהלך יום הזיכרון תשפ"ג שחל ב-24.04.23 קבעה התוכנית שיא רייטינג חדש של 2.5% והגדילה את הפער מול התוכנית "העולם הבוקר" בערוץ 13 שהסתפקה ב-1.6% רייטינג. ע"פ נתוני ועדת המדרוג, "ישראל הבוקר" הפכה לרצועת הבוקר השנייה מבחינת נתוני הצפייה, במהלך ארבעת החודשים הראשונים של מלחמת "חרבות ברזל" (חודשים אוקטובר-ינואר), עם נתון ממוצע של 2.5%. אתר האינטרנט הרשמי של ישראל הבוקר "זו הנדסת תודעה": צפו בעימות שיצא משליטה באולפן ישראל הבוקר, באתר עכשיו 14, 1 במרץ 2023 ערוץ 14 ינצח את רשת 13 גם בבוקר? "זקוק לכם", באתר אייס, 4 במרץ 2023 דוד ורטהיים‏, מורשת כלכלית: כמה יעלה לכם אייטם בתוכנית הבוקר של "עכשיו 14"?, באתר וואלה, 16 במאי 2022 ציוץ של הדר מילר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 23 בפברואר 2022 הדר מילר עוזבת את ערוץ 14, מי תגיש בבוקר?, באתר אייס, 23 בפברואר 2022 תתחיל לקום מאוחר? הדר מילר תפסיק להגיש את תוכנית הבוקר בערוץ 14, באתר כיפה, 23 בפברואר 2022 ציוץ של רן בוקר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 17 במרץ 2023
שגרירות ישראל באדיס אבבה

שגרירות ישראל באדיס אבבה היא הנציגות הדיפלומטית של ישראל באתיופיה. ב-1956 פתחה ישראל נציגות ראשונה באתיופיה, בדרג קונסוליה. במאי 1962 הועלה דרג הנציגות לשגרירות. בפברואר 1963 מונה נספח צבאי בשגרירות, הראשון ביבשת אפריקה. בנובמבר 1967 נהרג שגריר ישראל באתיופיה חיים בן-דוד, בתאונת מטוס, בעת שטס מאדיס אבבה לחווה חקלאית שנוהלה בידי ישראלים במסגרת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם. ב-23 באוקטובר 1973, אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל. ישראל החזיקה נציגות חשאית באתיופיה לאחר סגירתה הרשמית של השגרירות, אך לאחר גילוי קיומה על ידי שר החוץ משה דיין בראיון ב-1978 לתקשורת השווייצרית, היא נסגרה. בינואר 1990 נפתחה מחדש שגרירות ישראל באתיופיה. במרץ 1990 התפוצץ מטען במלון הילטון, בו התגורר השגריר מאיר יפה, שנחשד כנועד לפגוע בו. בעקבות האירוע הכריזה אתיופיה על שני דיפלומטיים לוביים שנחשדו במעורבות באירוע כאישיות בלתי רצויה. יולי 1991 פתחה השגרירות סניף בחבל גונדר. השגריר דורון גרוסמן נמצא ירוי בביתו במרץ 2005, כשהערכה היא שהתאבד. השגרירות מואמנת גם לבורונדי, מחידוש היחסים עם ישראל ב-1995. השגרירות ייצגה את ישראל ברואנדה מחידוש היחסים בינה לבין ישראל ב-1994, אך ב-2019 נפתחה שגרירות ישראל ברואנדה. השגרירות מואמנת גם לאיחוד האפריקאי שמושבו באדיס אבבה, ושגריר ישראל באתיופיה אללי אדמסו הגיש ביולי 2021 כתב האמנה לארגון כמשקיף, אך חלק מחברות הארגון התנגדו למהלך וטענו שמדובר ב"מחטף". בפברואר 2022 הוחלט להקים וועדה שתדון בעניין. אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות ישראל באדיס אבבה שגרירות ישראל באדיס אבבה, ברשת החברתית פייסבוק שגרירות ישראל באדיס אבבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) שגרירות ישראל באדיס אבבה, ברשת החברתית פייסבוק שגרירות ישראל באדיס אבבה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) יעקב ארז, שגרירות ישראל - הניידת ביותר בחבש, מעריב, 5 באפריל 1970 ⁨הקונסול החבשי הגיש כתב־האמנתו ⁩| ⁨על המשמר⁩ | 6 ביוני 1956 | אוסף העיתונות, באתר הספרייה הלאומית הוקמו יחסים קונסולריים עם חבש, למרחב, 5 ביוני 1956 הקונסוליה הישראלית באתיופיה - שגרירות, דבר, 22 במאי 1962 אורי דן, לישראל ולחבש דאגות משותפות הנספח הצבאי באדיס־אבבה - הראשון ביבשת אפריקה, מעריב, 25 בפברואר 1963 טקסים באתיופיה לזכרו של שגריר ישראל - ח. בן דוד, הצופה, 28 בנובמבר 1967 שגריר ישראל באתיופיה נהרג בתאונת מטוס - היה בדרכו לחווה חקלאית נסיונית, למרחב, 23 בנובמבר 1967 ע"ר, אתיופיה מנתקת קשריה עם ישראל, דבר, 24 באוקטובר 1973 אפריקה: בספטמבר יהיה המיבחן, כותרת ראשית, 3 באוגוסט 1983 אילן בכר, שגרירות ישראל נפתחה באתיופיה, מעריב, 23 בינואר 1990 דיפלומטים לובים גורשו מאתיופיה לאחר התפוצצויות במלון "הילטון", מעריב, 1 באפריל 1990 סניף של שגרירות ישראל יפתח גם בחבל גונדר, מעריב, 9 ביולי 1991 דורון שפר ואטילה שומפלבי, שגריר ישראל באתיופיה, דורון גרוסמן, הלך לעולמו, באתר ynet, 3 באפריל 2005 שגריר ישראל באתיופיה נמצא ירוי, באתר www.makorrishon.co.il הודעת מזכיר הממשלה בתום ישיבת הממשלה מיום 3 באפריל 2005 פתיחת שגרירות ישראל ברואנדה, באתר GOV.IL איתמר אייכנר, אחרי סילוק הנציגה הישראלית: הממונה על שגרירות דרום אפריקה יזומן לנזיפה, באתר ynet, 19 בפברואר 2023 הודיה כריש חזוני, ‏ה"איחוד האפריקאי": נדחה הדיון במעמד המשקיפה של ישראל בארגון, בעיתון מקור ראשון, 6 בפברואר 2022 שגריר ישראל באתיופיה הגיש כתב־האמנתו לנשיא מנגיסטו, מעריב, 25 במרץ 1990
בית רחל ובית לאה

בית רחל ובית לאה הם שני מבנים יהודיים בחברון, בסמוך למערת המכפלה ועל רחוב השוהדא. המבנה היה בבעלותו של שמסי זעתרי, שמסר ייפוי כוח לבנו, יוסף זעתרי ביחס לכל רכושו, ויוסף זעתרי מסר ייפוי כוח ביחס מתחם לידי חברת 'קרן גאולת קרקע ליד מדרשת א"י' ב-2009, שהעבירה את הזכויות לחברת 'אלעאידון ללעקראת (טלמון) בע"מ' ב-2012. הכניסה הראשונה של יהודים למבנה נעשתה ב-21 בינואר 2016, והם פונו לאחר מספר ימים בהוראת שר הביטחון משה יעלון בעקבות טענות בני משפחת זעתרי כי המבנים בבעלותם וכי הם לא מכרו אותם. ההחלטה גררה תגובות חריפות בקואליציה, וחבר הכנסת אורן חזן איים כי לא יצביע עם הקואליציה. לאחר מספר ימים, ב-26 בינואר 2016 הגיש יוסף זעתרי תלונה במשטרה, במסגרתה טען כי ייפוי הכוח משנת 2008 זויף; לאחר כשנה וחצי, נסגר תיק החקירה שנפתח בשעתו בעניין מחוסר ראיות. ביולי 2017 ריתך צה"ל את דלתות המבנים, כדי למנוע פלישה אליהם. בשנת 2017 הורה השר לביטחון פנים, גלעד ארדן על חקירה מיוחדת, וזו דחתה את טענות הפלסטינים. ב-26 במרץ 2018 חתם ראש המנהל האזרחי על היתרי עסקה, לאחר שהמכירה נמצאה תקנית בעיניו, ואושרה שהיית יהודים במבנה. ביולי 2019 דחה בג"ץ עתירה פלסטינית שדרשה את פינוי היהודים מהמבנים כפולשים וקבע כי הרחיבי היא המחזיקה בנכסים, ולא העותרים. מוכר המבנה, יוסף זעתרי, נעצר ונחקר על ידי המשטרה הפלסטינית בשל המכירה. ברוך מציב גבול אלמנה, אושרה רכישת 'בית רחל ולאה' בחברון, באתר היישוב היהודי בחברון פסק-דין בתיק בג"ץ 4470/18 חגית רוזנבאום, על הגאולה ועל התמורה, באתר ערוץ 7, 12 בנובמבר 2020 פסק-דין בתיק בג"ץ 4470/18 חופי עמוס, המומ והשיפוץ הסודי: איך נרכשו הבתים בחברון, באתר nrg‏, 29 בינואר 2016 הקואליציה שוב גועשת: "רחל ולאה פונו בחברון" - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏5 בundefined 2016 חופי עמוס, המשטרה חקרה את המוכר הפלסטיני של בית רחל ולאה בנוכחות הביטחון המסכל, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2017 עדו בן פורת, חברון: שני בתים שרכשו יהודים יאוכלסו בקרוב, באתר ערוץ 7, 6 בינואר 2017 אלישע בן קימון, חברון: מתנחלים נכנסו לבית רחל ולאה, באתר "ידיעות אחרונות", 27 במרץ 2018} מערכת עכשיו 14, צפו: תושבים חזרו לבית רחל ובית לאה סמוך למערת המכפלה, באתר עכשיו 14, 26 במרץ 2018 ערוץ 7, יהודים נכנסו לשני בתים חדשים בחברון, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2018 העתירה לא עסקה בשאלת הבעלות. יאיר אלטמן, בג"ץ דחה עתירה פלשתינית לפינוי בתים בחברון, באתר ישראל היום, 21 ביולי 2019} בית רחל ובית לאה ישארו ביד המתיישבים, באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2019
מאיר דלויה (רב)

הרב מאיר דלויה (מכונה: 'מהר"ם דלויה'; סביב ה'ש"ס, 1600 - סביב ה'ת"ם, 1680) היה דרשן, פרשן מקראי ודיין במרקש במאה השבע עשרה. נולד במרקש למשפחת דלויה שהייתה ממגורשי ספרד. לימים התמנה לדיין בבית הדין של מרקש, ככל הנראה בראשותם של הרב יהודה בן ישראל ורבי יהודה בנבנישתי. עסק בפירוש המקראות, ובפירוש מדרשי חז"ל. והיה משיב ליהודי העיר על שאלותיהם במקרא. שיטתו דומה לשיטת האברבנאל והאלשיך, לשאול מספר שאלות דקדוקיות ולענות עליהן במהלך אחד כולל. בפירושיו נטה ללמד זכות על אישי התנ"ך, ולא לבקר אותם. האמין בתורת הגלגולים. כבר בחייו, כתביו זכו לפרסום והעתקות שונות, וכתביו הגיעו גם לערי צפון מרוקו, כדוגמת מקנס וצפרו. נפטר במרקש סביב שנת ה'ת"ם, 1680. לרבי מאיר ארבעה בנים תלמידי חכמים: רבי יצחק שכיהן כרבה של מרקש. רבי יעקב שהיה דרשן, רבי משה שהיה מורה צדק במרקש, ורבי יהודה שלימים נרצח על קידוש השם. ביאור על המקרא ביאור על מדרשי חז"ל דרשות מקבץ משארית כתביו הנ"ל, נדפסו בתוך ספר 'תורת משפחת דלויה' - 'ביאורי מהר"ם דלויה' עמ' 137–261. 'מבוא ראשון - תולדות משפחת דלויה וחכמיה', נדפס בספר 'תורת משפחת דלויה' עמ' 33–47. ראו 'קורא הדורות' (נדפס בתוך: אוסף כתבי היד הרבניים עמ' 208-211). ראו ביאורו לפרשת מקץ, ספר תורת משפחת דלויה עמ' 172. ראו: ספר תורת משפחת דלויה עמ' 37-8. ראו 'ביאורי מהר"ם דלויה', דרשה 'לנפטר ביסורין' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 240-245). ראו כ"י בניהו, מאיר, ירושלים, ישראל Ms. G 32. ראו פירוש על ההושענות מאת רבי יהודה טולידאנו, מבוא א', עמ' 16, הוצאת מכון טולדיאנו. ראו גם הקדמה לספר 'מראה עיניים' לרבי אלעזר בהלול, מקנס, תע"ב. ראו: 'קבוץ גליות' דפים ו-ז, מאת רבי ישעיה דיאבילא. (נדפס בתוך: 'מלל לאברהם'). רבי מאיר מזכיר את בנו בביאוריו לפרשת 'לך 'לך' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 143). ראו: 'לשון למודים' קמו, לרבי יעקב אבן צור. ראו: לשון למודים קמח, לרבי יעקב אבן צור.
דוד ורטהיים

דוד מזרחי ורטהיים (נולד ב-21 בספטמבר 1975) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, שהיה כתב ועורך בהארץ, וואלה!, נענע10 וגלובס. ורטהיים נולד בחדרה ולמד באוניברסיטת תל אביב. ב-2003, היה עורך חדשות ב-MSN, כתב תקשורת וצרכנות בהארץ ועורך האתר 'אולמרקטינג'. ביוני 2008 מונה לכתב ועורך ערוץ המדיה של נענע 10. ב-2012 החל לערוך את מדור 'וואלה ברנז'ה' באתר וואלה!. ב-2015 במקביל לתפקידו בוואלה, הגיש בגל"צ בתוכניתו של אראל סגל, וב-2018 עבר יחד איתו לרדיו 103fm. באוקטובר 2018 הודיע על פרישתו מתפקידו. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת ניהל את קמפיין מפלגת מרצ. ב-2019 החל לערוך את מדור נתח שוק ואת מגזין ומוסף המדיה 'פירמה' בגלובס, ובשנים 2019–2020 הגיש את הפודקאסט 'אוף דה רקורד' בגלובס. ביוני 2021 חזר לוואלה, ומדור הברנז'ה חודש לאחר שלוש שנות השבתה. לוורטהיים ילד בהורות משותפת. דוד ורטהיים, ברשת החברתית פייסבוק דוד ורטהיים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הכתבות של דוד ורטהיים באתר וואלה! הכתבות של דוד ורטהיים באתר גלובס דוד ורטהיים באתר 103fm דוד ורטהיים נגד תקשורת השמאל: "פחות ליברלים מהימין", באתר אייס, 4 באפריל 2022 ורטהיים ותל אביב כבר לא, באתר תל אביב אונליין, ‏2 במאי 2022 אלכסנדר כץ, יוצאי נענע10 מתמקמים באבן גבירול: דוד ורטהיים מונה לעורך וואלה ברנז'ה, באתר אייס, 1 באפריל 2012 ענת קם‏, ג'אנקי ביזנס, באתר וואלה, 29 ביוני 2008 אראל סג"ל עם דוד ורטהיים, סרטון בערוץ "103FM", באתר יוטיוב (אורך: 52:44) נתי טוקר, אחרי 13 שנה: מדור התקשורת וואלה ברנז'ה ייסגר, באתר TheMarker‏, 10 באוקטובר 2018 ענת ביין-לובוביץ', ‏אחרי 7 שנים: דוד ורטהיים, עורך וואלה ברנז'ה, פורש מתפקידו, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2018 אלכסנדר כץ, הבחירה של דוד ורטהיים: ינהל את הדיגיטל בקמפיין מרצ, באתר אייס, 9 בינואר 2019 פודקאסט 'אוף דה רקורד' באתר גלובס מדור וואלה! ברנז'ה יחזור לאוויר בעריכתו של דוד ורטהיים, באתר מעריב אונליין, 16 ביוני 2021 וואלה! כסף‏, ערוץ וואלה! ברנז'ה חוזר וגם דוד ורטהיים, באתר וואלה, 15 ביוני 2021 פרק #866 – דוד מזרחי ורטהיים בגיקונומי
חנה בדולח

חנה בדולח-אפשטיין (נולדה בשנת 1932) משוררת ישראלית. שירתה בפלמ"ח בחטיבת יפתח. הייתה ממקימי קיבוץ עמיעד. נולדה בירושלים להורים עולי עיראק וגדלה בקיבוץ חולדה ובתל אביב. במלחמת תש”ח הייתה חברת קיבוץ עמיעד וגרה שם חמש שנים. לאחר מכן עברה עם בעלה שלמה לגבעת-שמואל ושם עבדה כמחנכת בבית הספר המקומי במשך שנים רבות. בדולח למדה בסמינר הקיבוצים ובאוניברסיטת בר-אילן. החלה לפרסם משיריה במוספי-הספרות ובביטאונים ספרותיים ב-1967. היא ערכה והנחתה מפגשים ספרותיים בגבעת-שמואל. היא לימדה במערכת החינוך במסגרות מגוונות הכוללות הוראה בכיתות רגילות, ניהול אולפני עולים והדרכת טיולים. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים. היא אם לשלושה. בדולח זכתה בפרס עידוד מטעם האגודה לקידום המחקר והיצירה (אח"י). נחל ערוגות שלי: שירספור (תל אביב: תגא, 1983) מרווח בטוח: שירים (תל אביב: אל"ף, 1986) תחבולת הקקטוס: שירים (תל אביב: עקד, 1989) בהילוך איטי (תל אביב: ספרית פועלים, 1993)  המיתר השביעי: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, 1998) שפיות העגורים (תל אביב: עקד, 2003) פעימות חדשות (תל אביב: עקד, 2011) חנה בדולח-אפשטיין באתר עברית. חנה בדולח באתר הספרייה הלאומית. חנה בדולח באתר סימניה. דבורה סילברסטון-סיון, בין הגינה וחנות התכשיטים באתר מעמקים גיליון מס' 12 - כסליו תשס"ח 11/07. ריינגולד ליאורה, בדולח-אפשטיין חנה באתר הקשרים מתאריך 8.1.2018. הרצל ובלפור חקק, שקט וסערה - וטבע מלא הארה באתר News1 מתאריך 25.3.2019. ד״ר אלי אשד, הצופה השקטה בטבע :על חנה בדולח, באתר יְקוּם תַּרְבּוּת, ‏25.5.2011 בדולח-אפשטיין חנה, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חנה בדולח".
מייקל בייקר

מייקל בייקר (באנגלית: Michael Allen Baker;‏ נולד ב-27 באוקטובר 1953, ממפיס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. מייקל בייקר נולד בעיר ממפיס שבמדינת טנסי וגדל בקליפורניה. בשנת 1975 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טקסס באוסטין. לאחר סיום הלימודים בייקר סיים קורס טיס. בשנת 1978 הוא הוצב בנושאת מטוסים "מידוויי (CV-41)" בה היה טייס במטוס "ווט A-7 קורסייר II". בשנת 1981 הוא סיים קורס טייסי ניסוי. בשנת 1983 בייקר חזר לבית ספר לטיסה והיה מדריך. בהמשך הוא היה מדריך בבית ספר של חיל האוויר המלכותי. בסך הכול הוא עשה כ-5400 שעות טיסה ב-50 מטוסים שונים. בשנת 1985 בייקר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-43 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ג'ון בלאהה היה מפקד צוות). המשימה כללה הצבת לוויין TDRS במסלול. במשימת STS-52 בשנת 1992 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל קולומביה. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. בשנת 1994 בייקר היה מפקד צוות של STS-68 במעבורת החלל אנדוור. המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ. בשנת 1997 בייקר טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-81 על מעבורת החלל אטלנטיס. המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר, הביאה אספקה והחזירה לכדור הארץ ממצאי המחקרים. בשנת 1995 בייקר היה נציג נאס"א במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנת 1997 הוא מונה לתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון. מספר שנים הוא היה נציג נאס"א ברוסקוסמוס. באוגוסט 2001 הוא חזר למרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2017 בייקר פרש מנאס"א ונקלט בתעשייה פרטית. מדיה וקבצים בנושא מייקל בייקר בוויקישיתוף קורות חיים
רוהרבאך (מחוז)

רוהרבאך הוא מחוז בצפון מדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה. בירתו היא העיירה רוהרבאך, ויש בו 41 עיירות ועיר אחת. שכניו הם המחוזות: בדרום מזרח אורפאר, בדרום אפרדינג ובדרום מערב גריסקירכן ושרדינג, ובצפון מדינת גרמניה. שטחו משתרע על 828 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 57,909 תושבים נכון לשנת 2001. רוהרבאך מדיה וקבצים בנושא רוהרבאך בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוהרבאך המחוז באתר אוסטריה תחתית
ג'וזף קרוהול

ג'וזף קרוהול (באנגלית: Joseph Crawhall;‏ 20 באוגוסט 1861 – 24 במאי 1913) היה אמן אנגלי שנולד במורפת', נורת'מברלנד. קרוהול היה הילד הרביעי ובנם השני של ג'וזף קרוהול השני ומרגרט בויד. קרוהול התמחה בציור בעלי חיים וציפורים. הוא נולד ב-20 באוגוסט 1861 במורפת', נורת'מברלנד. הוא התאמן בקינגס קולג' בלונדון לפני שנסע לפריז ב-1882. בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, עבודתו נקשרה לחבורה של גלאזגו. הוא הושפע מאוד מהאימפרסיוניסטים, ויצירתו, כמו שלהם, נדחתה על ידי הממסד האמנותי, במקרה שלו בדמות האקדמיה המלכותית הסקוטית. ב-1887/88 הוא ביקר בטנג'יר עם פולוק ניסבט, רוברט אלכסנדר ובנו של רוברט אדווין. בשנות ה-80 הוא טייל ברחבי מרוקו וספרד, נטש את ציור השמן ועבר לצבעי מים עם פלטה בהירה יותר. באפריל 1894 סוחר האמנות אלכסנדר ריד העניק לקרוהול את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בתערוכת הפתיחה בגלריה החדשה של ריד ברחוב סנט וינסנט 124 במרכז גלאזגו. הקונה העיקרי של עבודתו של קרוהול מתערוכה זו היה ויליאם בורל. ריד הציג את קרוהול ובורל במסיבת ארוחת ערב פרטית בביתו ב-13 באפריל. רבות מיצירותיו של קרוהול נמצאות בגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב ובאוסף בורל. יצירותיו מעטות כי ידוע שהוא הרס את אלה שהוא לא היה מרוצה מהם. הוא מת בלונדון במאי 1913. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף קרוהול בוויקישיתוף כתבי ג'וזף קרוהול בפרויקט גוטנברג (באנגלית) Who's Who 1914, p. xxi Tate, Joseph Crawhall 1861–1913, Tate (באנגלית בריטית) Artists, The Fine Art Society Ltd (באנגלית) Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol1 "Mr. Joseph Crawhall". The Times. 29 May 1913. p. 11