laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
תלאטוארכון

תלאטוארכון (שם מדעי: Thalattoarchon) הוא סוג של זוחל ימי נכחד בן לסדרת האיכתיוזאורים, אשר התקיים בימים ובאוקיינוסים של תור הטריאס, בתחילת המזוזואיקון שלפני 247 עד 242 מיליון שנה מהיום. הוא היה מבין ראשוני האיכתיוזאורים הטורפים. מאובניו של התלאטוארכון התגלו בנבדה בשנת 2010 ממצאי שלד כמעט שלם. הוא סווג בשנת 2013 ובסוג נכלל מין יחיד: Thalattoarchon saurophagis, שפירוש שמו מיוונית: "אוכל הלטאות הריבוני של הימים". התלאטוארכון הגיע לאורך 8.3 מטר עם סנפירי חזה חלשים יחסית, אך זנב ארוך ועבה, אם כי חסר אונות כמו של איכתיוזאורים מאוחרים. מבנה הלסתות שלו דמה ללסתות טורף עם שיניים חדות בעלות קצוות מחורצים וכמה שיני כתר ביניהם. מבנה זה היה שונה מהשיניים החרוטיות של האיכתיוזאורים המאוחרים, למעט Himalayasaurus. איכתיוזאור הדומה לו מאוד הוא הסימבוספונדילוס, אשר חי באותה תקופה וגם מעט מאוחר ממנו בטריאס העליון, וגם הוא היה טורף חזק, אך לתלאטוארכון היה חרטום בגודל כפול ממנו. שניהם דמו במבנה שלהם לקטלן מודרני והיו מבין ראשוני הטורפים שיכלו לצוד טרף הקרוב להם בגודלו. מדיה וקבצים בנושא תלאטוארכון בוויקישיתוף תלאטוארכון, באתר GBIF (באנגלית)
האיגוד הישראלי לרפואת הפה

האיגוד הישראלי לרפואת הפה נוסד בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, כחלק מההסתדרות לרפואת שיניים בישראל. באיגוד חברים מומחים, מתמחים ובעלי עניין בתחומים של רפואת הפה ופתולוגיה אוראלית. לקדם את הידע המקצועי והמדעי של חברי האיגוד על ידי ארגון כנסים, מפגשים והרצאות בתחומי רפואת הפה. לעודד את המחקר, ולשמש כפורום לדיון בנושאי רפואת הפה. לקדם את המודעות לנושאי רפואת הפה בקהילה. לפתח לימודים מתקדמים בתחומי רפואת הפה. לגשר בין האיגוד הישראלי לרפואת הפה לבין איגודים בתחומי מומחיות שונים ברפואה, ובין האיגוד הישראלי לרפואת הפה לבין איגודים בינלאומיים ברפואת הפה. תחום רפואת הפה בישראל החל עם הקמת המחלקה לרפואת הפה בבית הספר לרפואת שיניים של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים, על ידי פרופסור אינו שאקי בשנת 1955. תחום רפואת הפה מוכר כתחום התמחות ברפואת שיניים על ידי משרד הבריאות הישראלי. כיום, במרבית בתי החולים בישראל ישנן מחלקות לרפואת הפה, וקיימות 5 מחלקות בעלות תוכניות התמחות להכשרת מומחים ברפואת הפה: בבית הספר לרפואת שיניים של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים, בבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב, במרכז הרפואי לגליל בנהריה, במרכז הרפואי ע"ש ברזילי באשקלון ובמרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל השומר. בשנת 2016 הצטרף האיגוד הישראלי לכאב אורופציאלי לאיגוד הישראלי לרפואת הפה. נכון לשנת 2019, ד"ר אלי מיכאלי משמש כיו"ר של האיגוד. האיגוד הישראלי לשיקום הפה אתר האינטרנט הרשמי של האיגוד הישראלי לרפואת הפה האיגוד הישראלי לרפואת הפה, ברשת החברתית פייסבוק דף האיגוד הישראלי לרפואת הפה באתר ההסתדרות לרפואת שיניים בישראל כתב העת המדעי הרשמי של האיגוד Oral Diseases Scully, Crispian; Miller, Craig S.; Zadik, Yehuda. "Oral medicine (stomatology) across the globe: birth, growth, and future". נבדק ב-2019-12-12. ירון ליפשיץ, המרכז הרפואי לגליל: נחנך המרכז לכירורגיית פנים ולסתות רפואת הפה והשיניים, באתר חדשות 0404‏, 28 בפברואר 2018
אג'האזשפלו

אג'האזשפלו (בהונגרית: Egyházasfalu) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית אג'האזשפלו נמצאת במגמת ירידה מ-904 תושבים בשנת 1990 ועד ל-889 תושבים בשנת 2019 באג'האזשפלו חיו יהודים בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא אג'האזשפלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אג'האזשפלו (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
הפאונה של האורסטן

הפאונה של האורסטן (Orsten Fauna) הם אורגניזמים מאובנים שהשתמרו בצורה יוצאת דופן באנתרקוניט, סוג של אבן גיר ביטומנית בגוון שחור עד אפור הקרוי בשוודית אורסטן, ונתגלו בלאגרשטטן בדרום שוודיה. המאובנים מתוארכים משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש), בייחוד בקינקולה (Kinnekulle) ועל האי אלנד, כולם בשוודיה. האתר הראשוני נתגלה ב-1975 על ידי הפלאונטולוג הגרמני קלאוס מילר (Klaus Müller) ועוזריו בווסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה, משמר באופן יוצא דופן אורגניזמים בעלי גוף רך, ואת הפגיות שלהם, שנשמרו בשלושה ממדים, מבלי שנדחסו. האורגניזמים התאבנו בזרחות ובסיליקטים, ולכן הקוטיקולה הכיטינית העדינה, והחלקים הרכים אינם מושפעים מחומצות הפעולות על נודולות אבן הגיר שבתוכן שרדו המאובנים. החומצות ממיסות את אבן הגיר, וחושפות את המיקרו מאובנים בתהליך שחזור המכונה "צריבת חומצה". על מנת לחלץ את המאובנים המיסו בחומצה יותר מטון וחצי של אבן הגיר אורסטן במעבדה מיוחדת בבון, שעברה אחר-כך לאולם. את השארית סורקים במיקרוסקופ אלקטרונים. הפאונה של האורסטן קידמה את ההבנה של הפילוגנטיקה של בעלי החיים והאבולוציה, בייחוד בקרב פרוקי-הרגליים, בחלקו תודות לשימור הייחודי של הפגיות. אתרי האורסטן חושפים מאובנים של בעלי החיים קטנים העתיקים ביותר שחיו על קרקעית הים. בפעם הראשונה התגלו מאובנים של דובוני מים, וכנראה תולעים חופשית מתת-מחלקת ה-Pentastomida. השכבות מהקמבריון כוללות פצלים של אלום בנודולות אבן גיר (תצורת פצלי אלום), שמשערים כי הם תוצרים של בית גידול עני בחמצן של קרקעית הים של מדף יבשת בעומקים שבין 50 ל-100 מטרים. הקרקעית הייתה עשירה בבלית אורגנית, שיצרה אזור בוצי רך עם הפתתה (Flocculation) בשכבת פני השטח. מאובנים נוספים של בעלי חיים באורסטן נתגלו בנבדה, מזרח קנדה, אנגליה, פולין, סיביר, הרפובליקה העממית של סין והטריטוריה הצפונית של אוסטרליה. מדיה וקבצים בנושא הפאונה של האורסטן בוויקישיתוף תולעים מודרניות מתת-מחלקה זו הם טפילים פנימיים של מרבית בעלי החוליות המודרניים. הפיזור של פיריט באבן הגיר, יחד עם התכולה האורגנית מציינים רמת חמצן שמנעה ריקבון נורמלי Maas, A.; Mayer, G.; Kristensen, R. M.; Waloszek, D. (2007). "A Cambrian micro-lobopodian and the evolution of arthropod locomotion and reproduction". Chinese Science Bulletin. 52 (24): 3385. doi:10.1007/s11434-007-0515-3. C.O.R.E. Örsten site Waloszek, Dieter (19 בפברואר 2016). "'Orsten' on World-Wide Scale". Center of 'Orsten' Research and Exploration. {{cite web}}: (עזרה)
פרטבוז

פרטבוז (בהונגרית: Fertőboz) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. בפרטבוז חיו שני יהודים בלבד בתקופות זמן שונות: מדיה וקבצים בנושא פרטבוז בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פרטבוז (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
אנתרקוניט

אנתרקוניט (באנגלית Anthraconite) המכונה "אבן מסריחה" (Stinkstone) הוא סוג של סלע שיש, קלציט או אבן גיר ביטומני בגוון שחור עד אפור, המייצר ריח לא נעים כשמכים או משפשפים אותו. משערים כי הוא נוצר כאשר אבן גיר מושקעת בתנאים אנאירוביים. כמה מסוגי האורסטן משחררים מספיק נפט כשמכים בהם, כך שהוא עלול להידלק. סלע זה מכונה בשוודית אורסטן (Orsten), ובשכבות סלע זה מאזור וסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה נתגלו מאובנים שמורים בצורה יוצאת דופן משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש). המאובנים שנתגלו בלאגרשטטה זה כונו הפאונה של האורסטן. מדיה וקבצים בנושא אנתרקוניט בוויקישיתוף "Anthraconite". mindat.org. Maas, A.; Mayer, G.; Kristensen, R. M.; Waloszek, D. (2007). "A Cambrian micro-lobopodian and the evolution of arthropod locomotion and reproduction". Chinese Science Bulletin. 52 (24): 3385. doi:10.1007/s11434-007-0515-3.
אוטו קרס פון קרסנשטיין

פאול אוטו פליקס פרייהר קרס פון קרסנשטיין (בגרמנית: Otto Kreß von Kressenstein;‏ 13 בספטמבר 1850 – 19 בפברואר 1929) היה גנרל אוברסט בבוואריה ושר המלחמה הבווארי מ-16 בפברואר 1912 עד 7 בדצמבר 1916. קרס פון קרסנשטיין נולד בגרמרסהיים. לאחר הצטרפותו לצבא המלכותי הבווארי הוא שימש כמועמד לקצונה ברגימנט הפרשים הקלים ה-2 הבווארי (טקסיס). הוא שירת במלחמת מלחמת צרפת–פרוסיה בדרגת לויטננט, ובמהלך השנים 1874–1877 הוא למד באקדמיה הצבאית הבווארית במינכן. בדרגת אובר לויטננט הוא הועבר לפיקוד הכללי של הקורפוס הבווארי השני, ובשנת 1888 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר. בשנת 1891 הוא הועלה לדרגת מיור, והועבר לרגימנט הפרשים הכבדים ה-1 הבווארי (קרל, נסיך בוואריה) בשנת 1893, שם הועלה לדרגת אוברסט לוטננט בשנת 1896. בשנה שלאחר מכן הוא מונה למפקד רגימנט הפרשים הקלים המלכותי ה-6 (אלברכט, נסיך פרוסיה), בשנת 1898 הועלה לדרגת אוברסט, ובשנת 1901 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1902 הוא קיבל את הפיקוד על חטיבת הפרשים המלכותית הבווארית הרביעית. בדרגת גנרל לוטננט קיבל את התפקיד כמפקח על חיילי הפרשים בשנת 1904. בשנת 1906 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-1, ופיקד עליה עד לשנת 1910. לאחר כניסתו לתפקיד שר המלחמה בשנת 1912, הוא הועלה לדרגת גנרל אוברסט ב-1 באוגוסט 1914. קרס פון קרסנשטיין היה הנציג הבווארי באימפריה הגרמנית. הוא התפטר מתפקידו בשנת 1916 ומת במינכן ב-19 בפברואר 1929. אחד מבניו היה הגנרל פרנץ אוטו פרייהר קרס פון קרסנשטיין. מדיה וקבצים בנושא אוטו קרס פון קרסנשטיין בוויקישיתוף Kreß von Kressenstein, Otto Freiherr von (אורכב 24.02.2019 בארכיון Wayback Machine), House of the Bavarian history (HdBG).
עכבר העיר ועכבר הכפר (סדרת טלוויזיה)

עכבר העיר ועכבר הכפר (באנגלית: The Country Mouse and the City Mouse Adventures) היא סדרת הנפשה צרפתית-קנדית, מסוגת קומדיה והרפתקאות, שנוצרה על ידי ג'וזף מלוזי. הסדרה מבוססת על משל בעל אותו שם המיוחס לאיזופוס, ואילו הדמויות הראשיות של הסדרה הופיעו בעבר בספיישל הטלוויזיוני "עכבר העיר ועכבר הכפר: סיפור חג המולד", אשר שודר לראשונה בשנת 1993 בערוץ HBO האמריקאי. הסדרה הופקה על ידי ליסה טיילור והולחנה על ידי ג'יימס גלפנד. הסדרה הופקה על ידי CINAR Films (שתרמה 6 מיליון דולר למימון הפרויקט), France Animation,‏ Ravensburger Film & TV ו-WIC Entertainment, כשבעונה הראשונה לקחו חלק בהפקה גם Reader's Digest,‏ Videal ו-.Motion Pictures, S.A. הפקת העונה הראשונה של הסדרה עלתה כ-9 מיליון דולר. לסדרה הופקו שתי עונות שכל אחת מהן כוללת 26 פרקים באורך 24 דקות. השידור המקורי של הסדרה היה בארצות הברית בערוץ HBO שסיפק מימון לפיתוח הסדרה, כאשר פרק הבכורה שודר ב-1 במרץ 1998 ופרק הסיום שודר ב-27 באוקטובר 1999. שידור הבכורה של הסדרה בצרפת היה בערוץ France 3 ובקנדה בערוץ TVOntario. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בין השנים 1998–2001, כאשר מאוחר יותר היא החלה להיות משודרת בשידורים חוזרים בערוץ לוגי. הסדרה מתרחשת בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ועוקבת אחר שני עכברים בני דודים אמריקאים, אמילי מהכפר ואלכסנדר מהעיר. בכל פרק בני הדודים יוצאים להרפתקאות במדינות שונות ברחבי העולם, בדרך כלל כדי לעזור לבני דודיהם, לפתור תעלומה או לעצור את אומברט שומכלומברט העכברוש הגנב והמרושע. בין המדינות שביקרו בהן אמילי ואלכסנדר נכללות צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, אנגליה, קליפורניה, הודו, יוון, איטליה, שווייץ, קנדה, טיבט, מקסיקו, הרפובליקה העממית של סין, יפן, רוסיה, ניו יורק, אוסטרליה, מצרים, סקוטלנד, איי גלאפגוס, אפריקה, עיראק, פינלנד, ספרד, האוקיינוס האטלנטי, באלי, פנמה, מסצ'וסטס, וושינגטון די. סי., הונגריה, הולנד, סנט לואיס, הונג קונג, קרוליינה הצפונית, תאילנד, ניו זילנד, אירלנד וטרינידד וטובגו. אמילי (Emily) – עכברה כפרית אמריקאית. בת דודה של אלכסנדר. אלכסנדר (Alexander) – עכבר עירוני אמריקאי. בן דוד של אמילי. אומברט שומכלומברט (No-Tail No-Goodnik) – עכברוש גנב ומרושע. לעיתים קרובות לאחר שהוא עושה משהו, הוא משאיר אחריו זנבות מזויפים. במאי ומפיק הדיבוב העברי היה קובי אשל. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי דבי בסרגליק, דור צויגנבום, יהויכין פרידלנדר, מיכל צפיר, קובי אשל ושי חורש. "עכבר העיר ועכבר הכפר", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עכבר העיר ועכבר הכפר", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) עכבר העיר ועכבר הכפר, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית HBO Sets Out on The Country Mouse and The City Mouse Adventures, All-New Animated Family Series Launching in March, באתר טיים ורנר, 12 בפברואר 1998 Review of Operations חוזרים ללימודים עם ערוץ הילדים, באתר ynet, 23 באוגוסט 2001
קרל, נסיך בוואריה

קרל, נסיך בוואריה (בגרמנית: Franz von Bayern;‏ 1 באפריל 1874 – 9 במאי 1927) היה בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה וגנרל מיור בצבא הבווארי במלחמת העולם הראשונה. קרל נולד ב-1 באפריל 1874 בלינדאו, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. בצעירותו התגייס קרל לצבא הבווארי, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ובמהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל מיור. בשנת 1913 עלה אביו לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה. בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה פרצה המהפכה הגרמנית, ובעקבותיה נאלץ אביו להתפטר מתפקידו. לאחר מכן התגורר קרל במינכן, שם חי עד מותו ב-9 במאי 1927. מדיה וקבצים בנושא קרל, נסיך בוואריה בוויקישיתוף קרל, נסיך בוואריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ורג' לורר

ג'ורג' ג'וזף לורר השלישי (באנגלית: George Joseph Laurer III;‏ 23 בספטמבר 1925 – 5 בדצמבר 2019) היה מהנדס אמריקאי, עובד IBM שנודע כמפתח קוד המוצר האוניברסלי (UPC) בשנות ה-70 של המאה ה-20 על בסיס הברקוד, שנרשם כפטנט באוקטובר 1952. על שמו של לורר רשומים 25 פטנטים. ג'ורג' לורר נולד בשנת 1925 בניו יורק. משפחתו עברה לבולטימור, שם עבד אביו כמהנדס חשמל בצי ארצות הברית. בנעוריו חלה בשיתוק ילדים. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארצות הברית. לאחר שחרורו מהצבא למד תיקון מכשירי רדיו וטלוויזיה בבית ספר מקצועי. בתום שנת לימודים שכנע אותו אחד ממדריכיו ללמוד באוניברסיטה. בשנת 1951 קיבל לורר תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מרילנד. הוא לא זנח את חיבתו לרדיו, והמשיך להחזיק ברישיון של חובב רדיו. עם סיום לימודיו הצטרף לחברת IBM כמהנדס מתחיל, והתמיד בעבודה בחברה זו במשך 36 שנים. בשנת 1969 קודם לדרגת מהנדס בכיר ועבר למשרדי החברה ב-Research Triangle Park בקרוליינה הצפונית. בחברה הוטלה עליו המשימה של פיתוח ברקוד לחנויות מכולת. תחילה חתרה החברה לברקוד מעגלי, כפי שהוצע על ידי ממציא הברקוד, נורמן ג'וזף וודלנד, אך לורר הבין שמבנה זה אינו יעיל, ותכנן קוד של פסים אנכיים, שאותו הציע לממונים עליו בשנת 1971 או 1972. שינוי זה אושר על ידי מנהליו, ולורר המשיך, יחד עם וודלנד והמתמטיקאי דוד סביר (David Savir), בשכלול השיטה, ובכלל זה הוספה של ספרת ביקורת. בשנת 1973 אושרה הצעתה של IBM על ידי איגוד של רשתות שיווק מזון. בשנת 1976 הוענק לו אות הוקרה, "Raleigh, N.C. Inventor of the Year", ובשנת 1980 הוענק לו אות הוקרה מטעם חברת IBM, ‏Corporate Technical Achievement award. לורר התגורר בעיירה ונדל הסמוכה לראלי, בירת קרוליינה הצפונית. נישא למרילין סלוקום ונולדו להם ארבעה ילדים. לורר נפטר ב-5 בדצמבר 2019. לפי ארגון GS1, בשנת 2019 נסרקו יותר משישה מיליארד קודי UPC מדי יום. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' לורר בוויקישיתוף Parks, Harold; Musser, Gary; Trimpe, Lynn; Maurer, Vikki; Maurer, Roger (2006). A Mathematical View of Our World (באנגלית). Cengage Learning. ISBN 0495010618. George Laurer, co-inventor of the barcode, dies at 94, BBC, 10 December 2019 Harrison Smith, George Laurer, an inventor of the modern bar code, dies at 94, The Washington Post, 11 December 2019 Savir, David; Laurer, George J. (1975). "The characteristics and decodability of the Universal Product Code symbol". IBM Systems Journal. 14 (1): 16–34. doi:10.1147/sj.141.0016. George J. Laurer, A. James Clark School of Engineering, University of Maryland
סוזוקי קיזאשי

סוזוקי קיזאשי (ביפנית: スズキ・キザシ, באנגלית: Suzuki Kizashi) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר יוצרה בין השנים 2009–2016 (משנת המודל 2010) ביפן. 4 דלתות. 5 נוסעים. מנוע קדמי תוצרת "סוזוקי" סדרה "J engine", דגם מנוע "J24B". סוגי הנעה: הנעה קדמית 4x2, הנעה כפולה 4x4 (כוללת מצב פעולת FWD המופעלת על ידי הנהג לחיסכון בדלק). קיבולת מכל דלק - 64 ליטר. קיבולת תא מטען אחורי - 461 ליטר. פליטה פחמן דו-חמצני - 183-191 גרם / ק"מ. דגמי "סוזוקי קיזאשי" מגיעים כסטנדרט עם ABS, בקרת יציבות, מערכת בקרת משיכה, כריות אוויר קדמיות ואחוריות וכריות אוויר וילון צד. מערכת בקרת יציבות משופרת כלולה עם ההנעה הזמינה לכל הגלגלים. מבחני בטיחות - 5 כוכבים (מתוך 5) ב-"Australasian New Car Assessment Program" (אנ') (ANCAP). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 7.8 שניות (מנוע 2.4 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית). תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.8 שניות (מנוע 2.4 ליטר משודך לתיבת הילוכים רציפה). ביפן שווקו דגמי "סוזוקי קיזאשי" מ-21 באוקטובר 2009. דגמי "סוזוקי APV" יוצאו לארצות הבאות: מספר ארצות בצפון אמריקה (שיווק מ-1 בדצמבר 2009), ארצות הברית (שיווק מ-30 ביולי 2009), אוסטרליה, ניו זילנד (שיווק מ-11 במאי 2010), מספר ארצות באירופה (שיווק משנת 2012) כולל איטליה, הודו (שיווק מפברואר 2011), איראן. "סוזוקי קיזאשי" "סוזוקי קיזאשי", שנת 2011 "סוזוקי קיזאשי", דגם "GTS" שנת 2010 "סוזוקי קיזאשי" "סוזוקי קיזאשי" "סוזוקי קיזאשי" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים "סוזוקי קיזאשי" סוזוקי מוטור מדיה וקבצים בנושא סוזוקי קיזאשי בוויקישיתוף סוזוקי קיזאשי, סרטון באתר יוטיוב סוזוקי קיזאשי, סרטון באתר יוטיוב סוזוקי קיזאשי, סרטון באתר יוטיוב מבחן ראשון: סוזוקי קיזאשי שנת 2010 motortrend.com/cars/suzuki/trail-boss/2010/2010-suzuki-kizashi-test "סוזוקי קיזאשי" archive.is/20130203175425/http://media.suzuki.com/auto/index "סוזוקי קיזאשי" caradvice.com.au/suzuki/kizashi מדגמי "סוזוקי קיזאשי" cars.com/research/suzuki-kizashi "סוזוקי קיזאשי" באיטליה alvolante.it/news/suzuki-kizashi
בית לוינסון

בית לוינסון הוא מבנה לשימור בגדרה. בני הזוג איטה (אליזבטה) אלישבע ודוד לוינסון עלו לארץ מסיביר בעשור השני של המאה ה-20. המשפחה התיישבה בגדרה, בה בשנת 1921 בנו את בית לוינסון, וקנו קרקעות באזור. את הבית יצר האדריכל דב טשודנובסקי, שזה היה המיזם הראשון ששלו בארץ ישראל. דוד לוינסון נפטר בשנת 1925 ורעייתו, אליזבטה, נפטרה בשנת 1948 ושניהם טמונים זה לצד זה בבית העלמין בגדרה. במלחמת העצמאות שימש בית לוינסון כבית חולים שדה. לבני הזוג לוינסון לא היו ילדים ועל אף שאחותה, חנה שרמן, התגוררה אף היא בגדרה, היא ציוותה את ביתה להיות בית מנוחה ומרגוע לסופר ולמורה ובשנת 1952 נפתח במקום בית המרגוע למורה ולסופר ע"ש דוד לוינסון. מדיה וקבצים בנושא בית לוינסון בוויקישיתוף יריב פלג, פוטו גדרה, באתר ישראל היום נעה שרמן-גולדפינגר, על נחישות, על הקרבה וגם על אהבה- סיפורו של בית החולים של חזית הדרום שהוקם בגדרה, ‏4 במרץ 2017 נעה שרמן-גולדפינגר, גדרה כעיירת מרפא, קייט ונופש, ‏14 באוקטובר 2016
שמואל אלמן

סמואל (שמואל) אַלמן (באנגלית: Samuel Alman;‏ 20 בספטמבר 1877, סובוליבקה – 19 ביולי 1947) היה מלחין בריטי יהודי. סמואל אלמן נולד בכפר סובוליבקה, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה. בילדותו למד בחדר ולמד שירה בסורוקי. החל משנת 1895 למד מוזיקה באודסה ובקישינב. בהיותו באודסה ניגן בתזמורת צבאית. בהיותו בקישינב החל אלמן לכתוב מוזיקה לחזנים מקומיים. לאחר פוגרום קישינב בשנת 1903 הוא נסע לוורשה ואחר כך ללונדון. בהיותו בלונדון סיים לימודים בקולג' המלכותי למוזיקה. במיוחד עבור התיאטרון היידי כתב אלמן את האופרה "המלך אחז", על בסיס ספרו של אברהם מאפו "אשמת שומרון". האופרה הוצגה לראשונה בשנת 1912, ואלמן עצמו היה המנצח. בהמשך הקריירה ביצע אלמן לתיאטרון זה תרגומים ליידיש של אופרות שונות. החל משנת 1916 היה אלמן ממונה על המקהלה במספר בתי כנסת בלונדון, לרבות בית הכנסת הגדול. בשנים 1925 ו-1938 פרסם שני כרכים של ספרו "שירים לבית הכנסת". בשנת 1933 עדכן "Blue Book" - אוסף מוזיקה לבתי הכנסת הבריטיים. אליהו אריה שלייפר, "שמואל אלמן: חמישים שנה לפטירתו", דוכן, טו (תש"ס 2000), עמ' 145–151. שמואל אלמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) שמואל אלמן, באתר Discogs (באנגלית) שמואל אלמן באתר המרכז לחקר המוסיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים שמואל אלמן באתר המכון האירופי למוזיקה יהודית (IEMJ) ג'פרי שיסלר, סמואל אלמן באתר Chazzanut Online חיים פרמן, שמואל אלמן: (להופעת ספרו "שירי בית-הכנסת"), העולם, 5 באפריל 1929 שמואל אלמן (1877-1947), דף שער בספרייה הלאומית עם מותו: מנשה רבינא, שמואל אלמן, דבר, 25 ביולי 1947 משה גורלי (ברונזפט), שמואל אלמן: (עם מותו של הקומפוזיטור היהודי), דבר, 25 ביולי 1947 מפרי עטו: ח. נ. ביאליק והמוסיקה העברית, העולם, 16 באוגוסט 1934 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרחון ראליצה

קרחון רליצה (באנגלית: Ralitsa Glacier; בבולגרית: ледник Ралица) הוא קרחון באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 5.5 קילומטרים, ורוחבו 3.5 קילומטרים. הקרחון ממוקם דרומית לקרחון אושאנה, דרומית מערבית ליסטר קרחון, צפונית מערבית לראשו של קרחון פארה, ומצפון לקרחון פאלילולה. הקרחון מנקז את מורדותיו הצפוניים של הר רוקיטאנסקי שבהרי סטריבוג, וזורם לכיוון צפון - מערב ונשפך אל מפרץ גויו. הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980, ובשנית בשנת 2008. הקרחון נקרא על שם הכפרים ראליצה - אחד מהם בצפון מזרח בולגריה והשני בדרום בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) קרחון ראליצה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון ראליצה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי
קרחון פאלילולה

קרחון פאלילולה (באנגלית: Palilula Glacier; בבולגרית: ледник Палилула) הוא קרחון באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה. אורכו של הקרחון 4 קילומטרים ורוחבו 1.1 קילומטרים. הקרחון ממוקם דרומית לקרחון ראליצה, דרומית-מערבית לקרחון פארה, וצפונית-מערבית לקרחון גוריצ'נה. קרחון פאלילולה מנקז את מורדותיו הדרום-מערביים של הר רוקיטנסקי שבהרי סטריבוג; וזורם לכיוון דרום-דרום-מערב ונשפך אל מפרץ לאנוסיי, מזרחית לנקודת דריינקור, וצפונית מערבית לנקודת בייקאל. הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ובשנת 2008. הקרחון נקרא על שם הכפר פאלילולה בצפון מערב בולגריה. הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית) קרחון פאלילולה באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה קרחון פאלילולה באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור באתר copernix גאזט השמות האנטארקטיים של בולגריה מידע גאוגרפי והיסטורי
רבאט אל-בציר

רבאט אל-בציר (אכסניית הסגי-נהור; בשמה המלא: רבאט עלאא' א-דין אל-בציר) הוא מבנה גדול ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. המבנה הוקם בידי עלאא' א-דין אידע'די, שכונה גם 'אל-בציר' (סגי-נהור, רואה היטב) בשל היותו עיוור, וכונה על שמו. עלאא' א-דין קבור במקום. המבנה ממוקם ממערב להר הבית, בסמוך לשער המשגיח, בקצה הצפוני של רחוב עלאא' א-דין (מס. 17). עלאא' א-דין, שהיה "המשגיח על ההקדשים" בראשית התקופה הממלוכית (בין השנים 1260 ל-1284), הקים את המבנה כאכסניה לעולי רגל מוסלמים ב-1267, וההכנסות מהשכרת החדרים בו נועדו לשמש לכלכלת הסופים בירושלים. בשלב כלשהו הפכה האכסניה למקום משכנם של הסופים עצמם. בתקופה העות'מאנית הפך המקום לבית כלא, ונקרא מאז גם: רבאט אל-חבס (אכסניית החבושים, האסורים). שערי וסורגי הברזל נשארו בחלק מהחדרים במבנה גם במאה ה-21. מאז תקופת המנדט שוכנו במבנה תושבים מן המיעוט האפריקני-מוסלמי בירושלים, ולפי מדריך ישראל החדש מתגוררים בני מיעוט זה במקום עד היום. אלונה ורדי (עורכת), מדריך ישראל החדש, כרך 12: ירושלים, עמ' 287. מדיה וקבצים בנושא רבאט אל-בציר בוויקישיתוף לפי תרגומו של זאב וילנאי, ירושלים, ב, עמ' 124–125.
תל קירי

תל קירי הוא אתר ארכאולוגי בקצהו הדרום מערבי של עמק יזרעאל, בתחום קיבוץ הזורע. כיום כל שטחי האתר קבורים מתחת לבתי הקיבוץ. החפירות העיקריות באתר התנהלו לפני הקמת שכונת מגורים חדשה בקיבוץ בשלוש עונות בין השנים 1975–1977 בהנהלת אמנון בן-תור. בחפירות נעשו במסגרת פרויקט של מחקר אזורי בסביבות תל יקנעם. תל קירי היה האתר הראשון שנחפר והחפירות הראו תוצאות משמעותיות. התגלית העיקרית היא שרידי כפר מתקופת הברזל, שהתקיים באופן רצוף ללא הפרעה לאורך כל התקופה ואפשר לחוקרים ללמוד על תושבי ארץ ישראל הכפריים שהיוו מרבית האוכלוסייה, נושא שעד אז לא נחקר במיוחד. תגלית מתקופה זו שקיבלה תשומת לב היא שרידי בית מגורים רגיל ובו עדויות לפולחן ביתי. בנוסף התקיימו באתר יישובים מן התקופה הניאולותית המאוחרת ועד התקופה הרומית-ביזנטית. שטח האתר הוא בין 10 ל-12 דונם, אך בעת תחילת החפירות, שני שלישים מהאתר כבר היו חסומים לחפירה בגלל בניה של בתי מגורים בקיבוץ הזורע ולכן החפירה באתר הייתה למעשה חפירת הצלה לפני שהבתים בקיבוץ כיסו את כל שטח האתר. האתר אינו תל רגיל, אלא טראסה מאורכת למרגלות מדרונו המזרחי של הר הכרמל לכיוון העמק. סחף מהגשם, כמו גם עבדות פילוס למטרת בנייה פגעו קשות באתר והשכבות המאוחרות באתר מימי הביניים נעלמו לחלוטין בחלק מהאתר שנחפר. מקור המים של אותו יישוב הם בנחל השופט הזורם למרגלות האתר והמעיינות המצויים מדרום לו. היישוב מתקופת הברזל נחקר בעיקר בחלקו המזרחי של האתר. שכבות היישוב נערמו לעובי של 3 מטר וכללו שלבי בנייה רבים המתוארכים לבין המאה ה-12 לפנה"ס ועד המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס (מתחילת תקופת הברזל וכמעט עד סוף התקופה עם הכיבוש הפרסי של ארץ ישראל). מאחר שמדובר ביישוב קטן ולא מבוצר, מדובר ביישוב כפרי, אך גודלם של המבנים מעיד על כך שמדובר ביישוב משגשג. יכול להיות גם ששטח האתר שנחפר מייצג רק חלק מהכפר שבו חיו תושבים אמידים יותר. מרבית הבניה נעשתה באבני גוויל (אבנים לא מסותתות), אך היה גם שימוש בלבנים בגדלים שונים. גגות הבתים היו עשויים מקנים וענפים המצופים בטיח. רוב המבנים שנחשפו היה בתי מגורים פרטיים, פרט לשני מבנים גדולים יחסית ומבנה רגיל שבו נמצאו שרידי פולחן. באתר נמצאו מספר רב של מתקנים חקלאיים המתאימים ליישוב חקלאי כגון ממגורות. פרט לכלים יומיומיים שנמצאו באתר נמצאו גם כלי יוקרה, כלים בסגנון פלשתי וכלים בסגנון אשורי. תל קירי (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אמנון בן-תור ואחרים, "מחקר אזורי בתל יקנעם וסביבתו", קדמוניות, חוברת 77/78, 1987, עמ' 3 אמנון בן-תור, "החפירות בתל קירי שבקיבוץ הזורע בשנים 1975-1976", קדמוניות, שנה י', חוברת 1 (37), 1977, עמ' 24 אמנון בן-תור, 1977, עמ' 25–26
מטנוסקה (נהר)

נהר מטנוסקה (באנגלית: Matanuska River) הוא נהר שאורכו כ-121 ק"מ, הנמצא באלסקה, שבארצות הברית. מקור של הנהר הוא קרחון מטנוסקה והוא נשפך למפרץ קוק כ-40 ק"מ מאנקורג'. שם הנהר מבוסס על מילה רוסית Med - שפרושה נחושת. בחלק התחתון של הנהר יש מקומות המתאימים לחקלאות, דבר נדיר באלסקה. במקביל לנהר נסלל כביש מהיר ובמספר מקומות לאורך הנהר נבנו גשרים של מסילת רכבת. הנהר הוא מקום חביב לחובבי מים לבנים שמשתמשמים בעיקר בקיאקים. מדיה וקבצים בנושא מטנוסקה בוויקישיתוף מידע כללי
ישמח חתני (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ישמח חתני – פיוט מזרחי שנהוג לשיר בשבת חתן כאשר החתן עולה לתורה ישמח חתני (שיר) – גרסת כיסוי לפיוט זה ששרה שרית חדד ישמח חתני (סרט) – סרט ששיר הנושא בו הוא גרסת הכיסוי הנ"ל ישמח חתני (סדרת טלוויזיה) – סדרה שמבוססת על הסרט "ישמח חתני", ומשודרת בערוץ קשת 12