laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שליו-שיחים מיוער

שליו-שיחים מיוער (שם מדעי: Perdicula asiatica), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים (סוג: Perdicula) החי בדרום אסיה. שליו-שיחים מיוער הוא עוף שקט וביישן, הנצפה בדרך כלל בקבוצות משפחה קטנות, של עד ל-12 פרטים. הוא דומה במיוחד, עד כדי תאימות מוחלטת, למין שליו-שיחים סלעי וכמותו הוא מתפרץ בקבוצה בטיסה מהירה מבין השיחים. אורכו 16–17 ס"מ. ראשו של הזכר אדום והוא בעל שפם לבן. הגב חום עדין בחלקו העליון והופך במורד למנומר. החזה גם הוא מנומר בצבעי שחור לבן, והכנפיים רב-גוניות. הנקבה דומה לזכר, אך בחזה המנומר ישנה תוספת של צבעי אדום וורוד. שליו-שיחים מיוער חי בינות לשיחים והוא אוהב לספוג את קרני השמש. הוא ציפור חברותית, אך בעת החיזור הזכר הופך להיות תוקפני וטריטוריאלי. הזכר נוהג להגן על הנקבה ועל האפרוחים. שליו-שיחים מיוער ניזון ממגוון של זרעים, כן הוא אוכל חרקים ורימות. ההטלה סביב חודש אפריל. הנקבה מטילה עד שבע ביצים הבוקעות לאחר כעשרים יום. מדיה וקבצים בנושא שליו-שיחים מיוער בוויקישיתוף שליו-שיחים מיוער, באתר ITIS (באנגלית) שליו-שיחים מיוער, באתר NCBI (באנגלית) שליו-שיחים מיוער, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) שליו-שיחים מיוער, באתר GBIF (באנגלית) שליו-שיחים מיוער באתר הרשימה האדומה של IUCN Jungle Bush Quail , I love India שליו-שיחים מיוער באתר הרשימה האדומה של IUCN
Rocks

Rocks הוא האלבום הרביעי של להקת ההארד רוק האמריקאית אירוסמית'. האלבום, אשר יצא לאור ב-3 במאי 1976, זכה לביקורות מצוינות ונחשב לאחד מן האלבומים הטובים בהיסטוריה, ודורג בין היתר במקום ה-176 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון. לאלבום הייתה השפעה רבה על מוזיקאים שונים מתחום ההארד רוק וההבי מטאל, ובין היתר צוין על ידי קורט קוביין כאחד מן האלבומים האהובים עליו ועל ידי הגיטריסט סלאש כ"אלבום ששינה את חייו". מידע על האלבום Rocks באתר MusicBrainz מידע על האלבום Rocks באתר AllMusic האלבום Rocks באתר Discogs האלבום Rocks באתר ספוטיפיי
עץ או פלסטיין

עץ או פלסטיין הוא סרט תיעודי ישראלי, שהופק בשנת 1962 ובוים בידי נתן אקסלרוד, יואל זילברג ואורי זוהר. הסרט הופק על ידי "סרטי כרמל" וא. דשא (פשנל), והתבסס על מהדורותיו של "יומן כרמל" - יומן חדשות שבועי, משנות ה-30 ועד ליום העצמאות הראשון בשנת 1949. בחירת הקטעים לסרט הציגה את תולדות היישוב בגישה הומוריסטית-נוסטלגית. קטעי הקריינות בסרט נכתבו על ידי חיים חפר והוקראו על ידי חיים טופול. את הפסקול כתב המנצח והמעבד יצחק גרציאני. שמו של הסרט נובע מהשם ששימש בתקופת המנדט, שבה עוסק הסרט, להטלת מטבע. הקרנת עץ או פלסטיין חנכה את סינמטק תל אביב והסרט הוא הראשון שהוקרן עם פתיחת שערי הסינמטק ביום 12.5.1973. "עץ או פלסטיין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "עץ או פלסטיין", באתר AllMovie (באנגלית) "עץ או פלסטיין", באתר ספר הקולנוע הישראלי "עץ או פלסטיין", באתר אידיבי "עץ או פלסטיין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) חיים אתגר, איך נראינו לפני 60 שנה?, באתר "נענע10" ערך זה הוא קצרמר בנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אברהם קורקיס

ד"ר אברהם אדולף קורקיס (Abraham Adolf Korkis;‏ (1865 – 1922) היה מראשוני התנועה הציונית, ממנהיגי ציוני גליציה. קורקיס נולד בגליציה, בעיר המחוז קמיונקה סטרומולבה, ובגיל צעיר עבר ללבוב והתחנך בה. למד משפטים באוניברסיטת לבוב והצטיין בלימודי כלכלה. בשנים אלו החל לעסוק בציונות, ובשנת 1894 ערך את הפרק הכלכלי במחקר שיצא לאור בגליציה תחת הכותרת "מה צריכה להיות הפרוגרמה של הנוער היהודי?". בין השנים 1894–1898 עמד קורקיס בראש ההסתדרות הציונית בגליציה. בשנת 1897 השתתף בקונגרס הציוני הראשון ונבחר במשותף עם אברהם זאלץ כנציג גליציה לוועד הפועל הציוני. בעקבות חילוקי דעות עם הוועד הפועל הציוני בווינה התפטר מתפקידו, אך בשנת 1901 חזר לעמוד בראש ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית, עד לשנת 1903. בשנים אלו ייסד את השבועון הפולני הציוני "Przyszłość" (פולנית: "עתיד"), והשתתף בכתיבת מאמרים גם בעיתוני "Wschod" ("מזרח") ו-"Moriah" ("מוריה"). לפרנסתו שימש כמזכיר הראשי של לשכת המסחר בלבוב. משנת 1903 התרכז בפרסום פובליציסטי שעסק בבעיות כלכליות הנוגעות ללאום היהודי. בשנת 1918 ייסד עם ד"ר גרשון ציפר את היומון הציוני "Chwila" ("כווילא"; פולנית: "רגע"), אשר יצא לאור בשפה הפולנית באזור גליציה המזרחית. לאורך השנים עסק גם בהקמת קורסים ללימוד השפה העברית והשכלה עממית ברוח ציונית, במשותף עם שלמה שילר. קורקיס נפטר בלבוב. Abraham Korkis, Die wirtschaftliche Lage der Juden in Galizien, Der Jude, 2 (1917/1918) (in Compact Memory): ביידיש: קאמינקא; כיום קַמיַאנְקַה-בּוּזְקַה, בירת ראיון קַמיַאנְקַה-בּוּזְקַה שבמחוז לבוב במערב אוקראינה (Kamianka-Buzka). ראו ערך באתר Jewish Gen. ערך זה הוא קצרמר בנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסטריקס ומרבד הקסמים

אסטריקס ומרבד הקסמים (בצרפתית: Astérix chez Rahàzade) הוא הספר ה-28 של סדרת ספרי אסטריקס. ספר זה נכתב ואויר על ידי אלברט אודרזו. הספר תורגם לעברית בהוצאה לאור "דליה פלד מוציאים לאור בע"מ", בשיתוף עם הוצאת הספרים "מודן". לאחר שהרומאים הרסו את הכפר הגאלי ובנו אותו מחדש (בספר הקודם), פייטן הכפר, דורמיקס (חמשיריקס בתרגומים קודמים) נהיה מאושר ופוצח בשירה, מה שמתברר זה שכאשר דורמיקס שר, השמש בורחת ויורד גשם. במהלך הסערה הקשה, נופל בכפר אדם נמוך קומה מהודו בשם מיזהבא. מיזהבא אומר לדגוליקס (בתרגומים קודמים לוחמאמיקס), מנהיג הכפר, כי הממלכה בה הוא גר סובל מבצורת מתמשכת, והגורו של הממלכה, דירבאלה, מאיים כי אם לא ירדו גשמים במשך אלף ואחת השעות הקרובות, הנסיכה תוקרב למוות על מנת להשקיט את חרון האלים. ויטמין, אשתו של דגוליקס, מוצאת שטיח יפה מראה ליד ביתה, אך רבה עם אשתו של מתושלחיקס על בעלות השטיח, כאשר מיזהבא לוקח את השטיח לידיו (כאשר שתי הנשים עומדות עליו באפס מעשה) הוא מרחף באופן פתאומי באוויר, מה שמתגלה כי מיזהבא הוא פאקיר ואכן השטיח שלו. אסטריקס, אובליקס, מבריקס ודורמיקס הולכים עם מיזהבא אל עבר הודו כדי להשיב את הגשם אל המדינה. במהלך דרכם עוברים אסטריקס, אובליקס, מבריקס, דורמיקס ומיזהבא הרפתקאות שונות, עד שהם מגיעים להודו. גם שם לא תמות הצרות שלהם כאשר דורמיקס מאבד את קולו. הוא נחטף ממאלף הפילים פאקאפאקא בידי משרתיו של דירהבאלה וניצל על ידי אסטריקס ואובליקס. בשנייה האחרונה הם מצילים את הנסיכה ומצליחים לגרום לדורמיקס לשיר ולהוריד גשמי ברכה על הממלכה היבשה. מיזהבא - פאקיר הודי שגרם לאסטריקס ואובליקס לצאת למשימה. שוהדא - הנסיכה ההודית. לאורך הספר נמצאת בסכנת של הוצאה להורג, עד שניצלת על ידי אסטריקס. מינהדא - אביה של שוהדא והראג'ה של הודו. דירבאלה - הגורו של הממלכה שהציע להקריב את שוהדא כקורבן. הנבל של הספר. איזופשלה - בן דודו הנוכל של דירבאלה ופאקיר גם הוא. גבתפוס - לגיונר שיכור שנתקל בשטיח המעופף. ציפדינאס - סוחר יווני שמוביל יין. מיזהבא נפל לתוך אחד מכדי היין שלו והשתכר. אורג השטיחים - אורג שטיחים פרסי שמתקן את שטיחם השרוף של מיזהבא. פאקאפאקא - מאלף פילים. באו אליו שיביא להם חלב פילה לאמבט של דורמיקס. חוטפי דורמיקס גנבו את אחד מפיליו. אסטריקס אלברט אודרזו האתר הרשמי של אסטריקס
דרך עזה

דרך עזה (דרב אל-ע'זה) היא דרך מסחר קדומה במזרח חצי האי סיני המובילה מעזה למפרץ אילת למרגלות רכס ההר הגבוה שבנגב. בימי קדם יצאה הדרך מנמל עזה שלחופי הים התיכון, עברה דרך קדש ברנע, דרך האתר בכונתילת עג'רוד (חורבת תימן) והגיעה לעציון גבר לחופי מפרץ אילת. נוסעי המדבר נאלצו לעבור דרך מקורות מים הפזורים בדלילות במרחב שבין עזה לאילת, ולפיכך עוברת דרך עין קודירת, עין קדיס, וכונתילה. הדרך ההיסטורית נחקרה על ידי הארכאולוג זאב משל. הוא מצא לאורכה ממצאים כגון גלעדים ושרידי מבנים שתיארך החל בסוף האלף השלישי לפנה"ס בתקופת הברונזה וכלה בתקופה הרומית. יש המזהים את "דרך הר האמורי", המוזכרת בספר דברים (פרק א') עם דרך עזה. כיום משמש המסלול כחלק מתוואי הדרך של כביש הגבול המצרי. כביש זה עובר בתחומי מצרים מצידו הדרום-מערבי של גבול ישראל-מצרים במקביל לכביש 10 שבנגב, דרך העיירות החקלאיות קוסיימה וכונתילה. זאב משל, תולדות 'דרב אל־ע'זה' – הדרך הקדומה לאילת ולדרום סיני, ארץ ישראל טו, 1981, עמ' 358–371 מדיה וקבצים בנושא דרך עזה בוויקישיתוף זאב משל, תולדות דרכי הנגב בעבר, באתר סנונית אתרי טיול באזור ניצנה ובארותיים (פסקה מס' 8), באתר מדרשת שדה בוקר ערך זה הוא קצרמר בנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
משולש אהבה

משולש אהבה או משולש רומנטי הוא צירוף של קשרי זוגיות המתקיים בין שלושה אנשים, כלומר אחד מבין השלושה מקיים קשר זוגיות עם כל אחד משני האחרים. בקרב בעלי נטייה מינית הטרוסקסואלית ייתכנו שני סוגים של משולשי אהבה: גבר המקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים אישה המקיימת במקביל קשרי זוגיות עם שני גברים. בקהילת הלהט"ב ייתכנו וריאציות נוספות של משולשי אהבה. מידת הידיעה של שלושת השותפים למשולש על קיומו של המשולש יוצרת אף היא וריאציות אחדות. במשולש שבו גבר מקיים במקביל קשרי זוגיות עם שתי נשים, ייתכנו הווריאציות הבאות: שתי הנשים יודעות זו על קיומה של זו (ולכן מתקיימת תחרות גלויה ביניהן על לבו של הגבר). דוגמה לכך היא המשולש המקראי שנוצר בין יעקב ובין שתי נשותיו, רחל ולאה. שתי הנשים אינן יודעות זו על קיומה של זו, כלומר הגבר מציג לכל אחת מהן שהוא מקיים זוגיות אך ורק אתה, ולמעשה בוגד בכל אחת מהן עם האחרת. רק אחת מהנשים יודעת על קיומה של האחרת. זהו המצב במקרה שבו גבר נשוי לאישה אחת ומנהל רומן עם אחרת, היודעת שהוא נשוי. כאשר מונוגמיה היא המצב המועדף, משולש אהבה הוא מצב בלתי יציב, העלול להסתיים בשברון לב לפחות לאחת הצלעות במשולש, וכן לפירוק הקשר בין שתי צלעות במשולש. משולשי אהבה הם נושא פופולרי בספרות, בקולנוע, באופרה, באופרת סבון, ברומן רומנטי ועוד. דוגמאות: "האחים קרמזוב" - רומן מאת הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי שראה אור בשנת 1880, ובו גרושנקה מעוררת הערצה ותאווה באחים פיודור ודימטרי קרמזוב. היריבות בין האחים על אהבתה של גרושנקה היא הסיבה העיקרית שגורמת להרשעתו של דימיטרי ברצח אביו. "החומר האפל" - רומן מאת ענר שלו שראה אור בשנת 2004 ומתאר משולש אהבה בין גבר לשתי נשים. "חוק התשוקה" - סרטו של הבמאי הספרדי פדרו אלמודובר משנת 1987 מתאר משולש רומנטי בין שלושה גברים הומוסקסואלים: אל אהבתם של פבלו וחואן נדחף אנטוניו, המתאהב בפבלו בעקבות מפגש שפבלו ראה כמין מזדמן. "ז'יל וג'ים" - סרטו של פרנסואה טריפו לפי ספר מאת הנרי-פייר רושה, מספר על משולש אהבה בין שני חברים ונערה. "סזאר ורוזאלי" - סרטו של קלוד סוטה, המתאר משולש אהבה בין שני גברים ואישה. "האם את אוהבת את ברהמס?" - רומן של פרנסואז סאגאן - משולש אהבה בין אישה ושני גברים. "השישה ביוני" - סרטו של הבמאי הנרי קוסטר על משולש אהבה בין שני גברים ואישה על רקע מלחמת העולם השנייה. "כח משיכה" - סרטו של נפתלי אלטר משנת 1989, על משולש אהבה בין גבר ושתי נשים.
סופרגול

סוּפרגוֹל הוא שמו של אלבום איסוף מדבקות מאת חברת P.M.I, בשיתוף עם ידיעות אחרונות, שיצא לאור בישראל מדי שנה בין השנים 1998 עד 2018. האלבום הכיל את תמונותיהם של כדורגלני ליגת העל, כדורגלנים בכירים בעולם ועוד. האלבום שווק על ידי חברת בר שיווק והפצה. בנוסף לקלפים שהם נאספים באמצעות רכישת חבילת קלפים, יש גם קלפים מיוחדים המכונים "אסים" אותם ניתן היה להשיג בדרכים שונות, לרוב באמצעות רכישת מוצרים של חברות אשר מעורבות בתהליך האיסוף לצורכי פרסום. האלבום כולל גם תחרויות נושאות פרסים. לאחר 20 שנים שבהם יצאו חוברת הסופרגול, בשנת 2019 לא הופק האלבום והוחלף על ידי גרסה ישראלית של אלבום Adrenalyn XL, מבית חברת Panini Group, אשר זכתה במכרז של מנהלת הליגות לכדורגל. אלבום זה הוחלף בשנה העוקבת בידי אלבום Football Stars. אתר האינטרנט הרשמי של סופרגול חנות המוצרים הרשמית של סופרגול ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מבצע פולי

מבצע פולי (Operation Polly) היה פעולת הפינוי הראשונה של אזרחים בריטים מארץ ישראל לקראת סוף המנדט הבריטי. בשנת 1946 התגברו פעולות המאבק המזוין של היישוב וארגוני המחתרת נגד שלטונות המנדט הבריטי. כוחות ההגנה והפלמ"ח תקפו את משטרות גבעת אולגה, שפרעם, כפר ויתקין ושרונה, פוצצו את מתקן הרדאר בחיפה וחיבלו באוניות הגירוש שהובילו את המעפילים שנתפסו לקפריסין, האצ"ל והלח"י תקפו את שדות התעופה תל נוף, קסטינה, כפר סירקין ולוד וביצעו את ההתקפה על משטרת רמת גן ושיא פעולתם היה פיצוץ מלון המלך דוד. לאחר תלייתו של דב גרונר ב-1 בינואר 1947 נוכחו הבריטים לראות כי ביטחונם בארץ אינו מובטח. ב-31 בינואר 1947 הודיעו שלטונות המנדט על הקמת "אזורי ביטחון" מבוצרים בערי הארץ (שכונו בפי אנשי היישוב "בווינגרד" על שמו של שר החוץ הבריטי ארנסט בווין) והכריזו על מבצע לפינוי הנשים והילדים של פקידי הממשל המנדטורי ושל גברים ששירותם אינו חיוני, מן הארץ. למבצע קראו הבריטים בשם מבצע פולי. כל הנכללים בקטגוריות אלו נדרשו לעזוב את הארץ ופינויים החל ב-31 בינואר 1947. בתחילת המבצע רוכזו אלפי גברים, נשים וילדים בריטים במחנות מעבר בצריפין ובחיפה. חלקם הביעו את אי שביעות רצונם מן הפינוי הכפוי. 1,400 מן המפונים יצאו את הארץ ברכבות למצרים בדרכם לבריטניה. כ-500 מהם הוטסו למצרים במטוסי הליפקס של חיל האוויר המלכותי מבסיס האוויר בעקרון (כיום בסיס חיל האוויר הישראלי תל נוף). הנציב העליון אלן קנינגהם הגיע לבסיס כדי להפרד מן המפונים. אחרים טסו במטוסים אזרחיים משדה התעופה בלוד ללונדון. הפינוי הושלם עד 3 בפברואר 1947. אלו מבני המשפחות שהיו להם קרובים במצרים הורשו להישאר בה. פקידים בריטים שרצו למנוע את משלוח נשיהם וילדיהם מן הארץ העבירו אותם ללבנון עד יעבור זעם. אחרים הסתירו את נשיהם וילדיהם בבתים של אזרחים יהודים וערבים. בראשית חודש יוני 1947 החליטה ממשלת המנדט להתיר את שובן ארצה של בנות הזוג המקומיות של הפקידים הבריטים, יהודיות וערביות וילדיהן. באמצע יולי הרחיבה ממשלת המנדט את ההיתר לחזור לארץ וכללה בו גם נשים בריטיות וילדיהן. כשנתברר למשפחות הפקידים הבריטים שהועברו ללבנון אותם ללבנון כי שהייתם מתארכת והמצב בארץ לא חזר לקדמותו, נאבקו המפונים על החזרתם לארץ ו-17 מן הנשים והילדים החלו בראשית ספטמבר 1947 לקיים שביתת שבת במחנה צבאי נטוש בצד הלבנוני של הגבול ליד ראש הנקרה. בעליהן שנותרו בארץ הגישו עתירה להשבתן והעניין הגיע עד למשרד המושבות בלונדון ולבסוף ב-30 בספטמבר 1947 הוחלט להתיר לאלו מן המפונים הרוצים בכך, שנמצאו בבריטניה ובכל מקום אחר לשוב לארץ ישראל. בכללם היו הנשים והילדים ששהו בלבנון. הקבוצה הראשונה של 20 מן השבים הגיעה לנמל חיפה ב-4 בנובמבר 1947 על סיפון הספינה קורינתיה. בעיתונות הובעה הסברה כי ההיתר לשוב לארץ נועד להראות כי הבריטים אינם עומדים להסתלק מארץ ישראל. מבצע פולי היה האקורד הראשון של עזיבת הבריטים את ארץ ישראל. בסופו של דבר לקראת הכרזת העצמאות עזבו אנשי הצבא והממשל הבריטים ובני משפחותיהם את הארץ. הנציב העליון אלן קניגהם עזב את הארץ ב-14 במאי 1948. כוחות צבא קטנים נשארו עדיין במובלעת במפרץ חיפה עד ל-30 ביוני 1948, מועד בו עזבו את הארץ והדגל הבריטי - היוניון ג'ק הורד מהתורן בנמל חיפה ונכנסו אליו חיילי חיל הים הישראלי. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. בזאת בא הקץ על 31 שנות השלטון הבריטי בארץ ישראל. על המבצע בשבועון טיים. "הפינוי". באתר בריטי(הקישור אינו פעיל) פינוי אזרחים בריטיים במבצע פולי, ארכיון הסרטונים של AP
קו העצים

קו העצים הוא קו גבול התוחם את בית גידול העצים באזור מסוים. מעבר לקו זה, אין ביכולתם של עצים להתקיים, עקב שילוב של תנאי גידול בלתי-הולמים, כגון: טמפרטורה, לחץ אטמוספירי ולחות. לכן, באזורים אלו ניתן למצוא רק עשבים, טחבים וחזזיות. קו העצים בולט במיוחד במקומות שבהם ישנם שינויים חדים בגובה מעל פני הים, למשל בקרבת הר גבוה ותלול - עד לגובה מסוים מכוסים מורדות ההר בעצים, ואילו מעבר לגובה זה אין העצים יכולים להתקיים, וההר חשוף. באזורים מסוימים קו העצים מבדיל בין היער לטונדרה, ויש המגדירים את גבולו הדרומי של האזור הארקטי בקו העצים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. קו עצים אלפיני הוא הרום המרבי בו מתאפשר צימוח עצים; למעלה ממנו קר מדי, או שמשך כיסוי השלג במהלך השנה ארוך מכדי לאפשר קיום עצים. האקלים מעל קו העצים בהרים נקרא אקלים אלפיני, וניתן לתאר את הנוף שם כטונדרה אלפינית. קווי עצים במפנים צפוניים, בחצי הכדור הצפוני, נמוכים מאשר במפנים הדרומיים, בגלל הצל המרובה, המאט את המסת מצבורי השלג, ומקצר את עונת הצימוח של העצים. בחצי הכדור הדרומי, המפנים הדרומיים הם אלה אשר בהם עונת הצימוח קצרה יותר. קו העצים האלפיני מופיע בדרך כלל בהדרגה: לרוב יש אזור מעבר בין היער הסגור שמלמטה, לבין הטונדרה האלפינית חסרת העצים שמלמעלה. שיחים בעלי מופע גמדי הנובע מעקות סביבתיות (מופע קרומהולץ) מהווים את הגבול העליון שלו. מדיה וקבצים בנושא קו העצים בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תנין אמריקאי

תנין אמריקני (שם מדעי: Crocodylus acutus) הוא מין של תנין המצוי בעיקר באמריקה המרכזית. הוא בעל התפוצה הרחבה ביותר מבין 4 מיני התניניים המצויים ביבשת אמריקה. אוכלוסייתו משתרעת מחופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט של דרום מקסיקו ועד פרו וונצואלה שבאמריקה הדרומית. הוא מתרבה אף בקובה, בג'מייקה ובהיספניולה, וקיימת אף אוכלוסייה של כ-2,000 פרטים בפלורידה, ארצות הברית. התנין חי לרוב באזורי החוף. הוא גדול ממיני תנינאים אחרים באזור: הזכרים עשויים להגיע לאורך של 6.1 מטר באמריקה המרכזית והדרומית, אך בדרך כלל אורכם לא עולה על 5 מטר. התנין האמריקני שוכן בבתי גידול כמו מנגרובים, ביצות, אגמי מים מתוקים ומלוחים, אגני ניקוז של נהרות ואף עשוי להימצא בים. מדרום פלורידה, האנטילים הגדולים ודרום מקסיקו ועד קולומביה ואקוודור. אוכלוסייה גדולה שלו מצויה בקוסטה ריקה. לתנין האמריקאי מראה טיפוסי לתנינאי. גופו ארוך ופחוס, כאשר מחצית מאורכו הכולל הוא הזנב השרירי המשמש כמנוע העיקרי בשחייה. עור התנין מכוסה באוסטאודרמים וצבעו אפור-כסוף עם גוונים של ירוק זית וצהוב חיוור, בעיקר בתנינים צעירים. לתנין האמריקאי חרטום ארוך וצר יחסית לתנין הים. התנינים הקטנים בוקעים באורך 22 סנטימטרים ובמשקל 20 גרם. אורכו הממוצע של תנין בוגר זכר הוא 4 מטרים (13 רגל) ומשקלו 382 קילוגרם לזכרים, ועבור נקבות - אורך ממוצע של שלושה מטרים ומשקל של 173 קילוגרם. באזורים מסוימים בקוסטה ריקה נמצאים פרטים באורך 4 ו-5 מטר ואף עשויים להיות באורך של 6 מטרים (20 רגל). תנינים גדולים עשויים לשקול כ-400 עד 500 קילוגרם, כאשר הפריטים באורך 6 מטר ומעלה עשויים להגיע למשקל של 1,000 קילוגרם. התנין האמריקני רגיש לקור יותר מאשר האליגטור האמריקני. רגישות זו לקור היא הסיבה בגינה חושבים שתפוצת התנין לא הצפינה כמו האליגטור האמריקני. התנין האמריקני, לעומת זאת, בעל קצב גדילה גדול יותר מזה של האליגטור והוא הרבה פחות רגיש למים מלוחים ממנו. התנין האמריקני ניזון ממגוון רחב של חיות החל מחרקים הנאכלים על ידי התנינים הקטנים ועד לבקר הנאכל על ידי בוגרים גדולים. תזונתו כוללת בין היתר גם עופות, יונקים, דגים, צבים, סרטנים, צפרדעים ואף לעיתים פגרים. לזכר הבוגר של מין זה אין טורפים טבעיים, והוא מסוגל לטרוף כל בעל חיים המצוי על קצה המים אם כי מרבית מזונו של התנין האמריקני הוא דגים. התנין האמריקאי תוקף בני אדם והוא נחשב לתנין התוקפני ביותר במרכז אמריקה כלפי בני אדם, עם לפחות 200 תקיפות ב-10 שנים. עם זאת, הוא יותר ביישן ופחות תוקפני מתנין היאור ותנין הים ודיווחים על בני אדם שנהרגו על ידי התנין האמריקאי הם נדירים. התנין האמריקני מופיע בספר "פיטר פן", בתור התנין שטרף את היד עם השעון של קפטן הוק ומאז רודף אותו תוך השמעת תיקתוק. בקוסטה ריקה תנין אמריקאי בשם פוצ'ו זכה לפרסום בעקבות מערכת היחסים המיוחדת שפיתח עם ז'ילברט "צ'יטו" שרדן, דייג מקומי שהציל אותו ממוות. תנין אמריקאי צולל במימי קובה מדיה וקבצים בנושא תנין אמריקאי בוויקישיתוף תנין אמריקאי, באתר ITIS (באנגלית) תנין אמריקאי, באתר NCBI (באנגלית) תנין אמריקאי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) תנין אמריקאי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) תנין אמריקאי, באתר GBIF (באנגלית) תנין אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN תנין אמריקני באתר FLMNH תנין אמריקאי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פלי הנמר פלד

פלי-הנמר פלד (נולד בשם ישראל פלד ב-26 ביולי 1947) הוא נשיא קבוצת המדיה והפקות האירועים "אנשים ומחשבים" ומייסדה, והוגה "שיטת הנמר" לאימון אישי לכישורי חיים עסקיים. פלד הוא בוגר החוג לכלכלה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית. לאחר לימודיו שירת בצה"ל ביחידת המחשב יענ"א המסונפת לממר"ם. עם סיום שירותו בצה"ל עבר לחברת יבמ ישראל וכיהן בתפקידי ניהול מכירות ושיווק כ-10 שנים. את שם החיבה "פלי" המציאה אשתו דליה-אסיא פלד. לימים, עם פיתוח "תורת הנמר" ומסע ההרצאות שהוא עורך בארץ ובעולם, שינה את שמו הפרטי - גם במרשם האוכלוסין - לפלי הנמר פלד, והוא מוכר בשם "פלי הנמר". בשנת 1981 הקים את אנשים ומחשבים שלימים התפתחה לקבוצה העוסקת בתקשורת, הפקות ואירועים, אותה הוא מנהל יחד עם אשתו, דליה פלד. הקבוצה מונה עשרות עובדים ועיקר עיסוקה הוא בתחום המדיה, העיתונות, האירועים וההדרכה. לקבוצה מדיה העוסקת בתחומים מקצועיים ופונה למנהלי ומקצועני המחשוב וההיי-טק בישראל בשני ערוצים עיקריים: פורטל אנשים ומחשבים בנושאי מחשוב וטכנולוגיה, ניוזלטר יומי בשם "דיילי מיילי", ובעבר בעידן הפרינט הוציאה לאור גם את השבועון "Information Week". בשנת 2004 הקים פלד את C3 - מועדון המנכ"לים והמנמ"רים של תעשיית הטכנולוגיה בישראל. במועדון חברים כמה מאות מנהלים מחברות וארגונים, הנפגשים כמה פעמים בשנה בישראל ומחוצה לה כדי להעשיר את ניסיונם ולהעמיק את הקשרים הבלתי אמצעיים. מועדונים נוספים הם: CSC למנהלי אבטחת מידע וסייבר, C6 למנהלי תשתיות, טכנולוגיה וחדשנות ופורום WIT Women In Tech. נכון ל-2021 "אנשים ומחשבים" יוזמת, מפיקה ומנהלת מעל 150 כנסים ואירועים בשנה.[דרוש מקור] פלד ייסד ופיתח את "תורת הנמר", פילוסופיה המקנה כלים מעשיים להתמודדות בחיים. פלד כתב שישה ספרים "הטאו של הנמר", "הרוב בסדר בשאר אני מטפל", "אני בוחר להיות נמר", "הנמר זה הסוד שלי", איך לבנות או להרוס את חייך במו ידיך" ו"נמרולוגיה" - בהם הוא מתאר ומסביר את שיטתו. פרט לשימוש במילים וביטויים מחיי הג'ונגל, פלד נוהג ללבוש פריטי לבוש מנומרים, משרדו מקושט בהתאם ויש לו אוסף של אלפי פריטים מנומרים. ברוח שיטתו תרם נמר שנקרא על שמו לספארי ברמת גן.כיום הנמר פלי מפוחלץ בתצוגה מרכזית במוזיאון הטבע על שם שטיינהראט באוניברסיטה ת"א. מאז שיצר את תורת הנמר, מפיץ פלד את משנתו בקורסים ובהרצאות בקרב עובדים רבים בהיי-טק ומרבה להופיע לפני נוער. "הטאו של הנמר", 2007 "הרוב בסדר בשאר אני מטפל", 2009 "אני בוחר להיות נמר", 2010 "הנמר זה הסוד שלי", 2013 "איך לבנות או להרוס את חייך במו ידיך" "נמרולוגיה" "תובנות של נמרים" נשוי לדליה פלד ולהם בן ושתי בנות. הבת דנה נשואה לעורך "הארץ", אלוף בן. תרומת הנמר(הקישור אינו פעיל) באתר הספארי ביבליוגרפיה הטאו של הנמר איתי יעקב, החיים הם ג'ונגל: האובססיה האופנתית של פלי הנמר, באתר Xnet‏, 2 בינואר 2014 מידע על פלי הנמר פלד בקטלוג הספרייה הלאומית פלי הנמר מהספארי הלך לעולמו בגיל 17, "אנשים ומחשבים", 31 בינואר 2017 איך לבנות או להרוס את חייך במו ידיך - הספר המלא פלי הנמר, ‏ספר חדש: "תובנות של נמרים", באתר "אנשים ומחשבים", 1 בינואר 2023
סטן

סְטֵן (באנגלית: Sten) הוא תת-מקלע בריטי, שיצורו החל במלחמת העולם השנייה. בנוסף לבריטניה הוא יוצר בכמויות גדולות גם בקנדה ובישראל. הסטן הצטיין בפשטות ייצור ותפעול חסרת תקדים לזמנו. הסטן נוצר כנשק קל, שאפשר לייצר אותו במהירות ובזול בתנאי החירום של מלחמת העולם השנייה. הבריטים היו זקוקים נואשות לנשק כזה, שניתן לצייד בו יחידות תומכות לחימה, יחידות מוצנחות וקצינים. בנוסף רצו הבריטים שהנשק יירה תחמושת בקוטר 9 מילימטר, על מנת לעשות שימוש בתחמושת שנלקחה שלל מהגרמנים. הסטן היה תת-מקלע פשוט וזול. נאמר עליו שכדי לייצרו נדרשים רק צינור מתכת וקפיץ. פשטות זו הייתה היתרון והחיסרון הגדול ביותר של הסטן. הסטן היה קטן וקל משקל יחסית לתקופה ונראה כמו קנה עם הדק וקת, ללא חלקי עץ או פלסטיק וללא עזרים כלשהם. פשטות הייצור והמחיר הזול (ארבע לירות שטרלינג ליחידה) אפשרו לבריטים לייצר מיליוני סטנים. דגם סימן שלוש של הסטן היה ניתן לייצור ב-5 שעות עבודה בלבד. הדבר איפשר תיקונים בשדה, אלתורים, ואף ייצור מחתרתי על ידי הפרטיזנים במזרח אירופה. יתרון נוסף של הסטן היה ממדיו הקטנים, שחיבבו אותו על יחידות מיוחדות ומוצנחות. על צד השלילה, הסטן היה נשק גרוע מבחינה טכנית: הוא נטה למעצורים רבים, בעיקר בשל מחסניות גרועות, לפליטת כדורים כאשר ספג חבטה, ולו הקלה ביותר ולאי דיוק ניכר. יוצרו 5 דגמים של סטן, כאשר הראשון מורכב יחסית, השני יוצר בכמויות הגדולות ביותר, השלישי היה הפשוט ביותר, הרביעי היה דגם נסיוני, והחמישי כלל שינוי מזערי של החלפת קת המתכת לעץ. לאורך שנות השימוש הבריטי, שנמשך עד שנות השישים, תוקנו חלק מהמגרעות. התכנון הבסיסי נותר פשוט, עדות לתקופת החירום שבה יוצר הנשק. הסטן הוחלף בסטרלינג, שהיה שילוב של פשטות וייצור איכותי ואמין. בשנות הארבעים המאוחרות, כחלק מהכנות ההגנה לקראת לחימה כוללת בערביי ארץ ישראל, החלו היישוב היהודי וההגנה בהקמת תעשייה מחתרתית של ייצור נשק קל תחת אפו של המנדט הבריטי. הנשק שנבחר לייצור בהיקף רחב היה הסטן. הסיבה הייתה ברורה למדי - פשטות וקלות ייצור. בנוסף, קל היה "להסליק" את הסטן בגלל גודלו הקטן והפשטות שבפירוקו למספר חלקים. הסטן יוצר תחת השם תמ"ת - "תת מקלע תוצרת עבודה עברית". נשק זה גם יוצר ביוזמת מחתרת האצ"ל. כמה אלפי יחידות יוצרו בבתי מלאכה עבור הארגון משנת 1947 ועד ששולב הארגון בצה"ל. לוחמי תש"ח מאוד לא אהבו את הסטן עקב מספר סיבות: הכלי לא היה אמין, לא תמיד פעל. לפעמים גרם לתאונות עקב פליטות כדורים. היה מאוד לא נוח לנשיאה על הגוף. הסטנים יוצרו במספרים גדולים יחסית, ויוצרה במחתרת גם תחמושת 9 מ"מ עבורם, בעיקר במפעל סודי שנבנה בעומק של כ-8 מטרים מתחת לאדמה והופעל על ידי חברי קיבוץ מעגן מיכאל שישבו כהכשרה ליד העיר רחובות. אז נקרא המפעל "מכון איילון". כיום נקרא המקום "גבעת הקיבוצים". הסטן שימש את ההגנה ואת צה"ל עד אמצע שנות החמישים (כולל במלחמת העצמאות) עת הוחלף על ידי תת-מקלע העוזי] שפיתח עוזיאל גל. תמ"ק סטן דגם 3: תחמושת - 9 מ"מ פרבלום משקל (ריק) - 3.18 ק"ג אורך כולל - 762 מילימטר אורך הקנה - 196 מילימטר קצב אש - 450 כדור בדקה הזנה - מחסנית חיצונית מתנתקת של 32 כדורים טווח מעשי מקסימלי - 70 מטר M1 תומפסון לנצ'סטר יהודה לפידות, על אימונים בתת-מקלע סטן, כולל תמונה סטן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: ה"עוזי" מוכרז כתת-מקלע של צה"ל, באתר ישראל היום, 23 במאי 2023