laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שגרירות ישראל בקטמנדו

שגרירות ישראל בקטמנדו היא הנציגות הדיפלומטית של ישראל בנפאל. השגריר כיום הוא בני עומר. משה שרת, כשגריר של רצון טוב, ערך מסע באסיה ב-1956, במהלכו ביקר גם בקטמנדו, והציע לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה. ראש ממשלת נפאל השיב כי מדינתו תלך בעקבות הודו, שלא כוננה יחסים עם ישראל באותה התקופה. לאחר קיום בחירות דמוקרטיות בנפאל ב-1959, בהם נבחר בישוושוואר פרסאד קויראלה לראש ממשלת נפאל, החליט קויראלה לקיים יחסים דיפלומטיים עם ישראל. בעקבות כך פתחה ישראל שגרירות בנפאל במרץ 1961. ישראל הקימה שגרירות בנפאל לאחר שנמנע ממנה להקים שגרירות בשכנתה הגדולה של נפאל, הודו. ב-2013 נעצר אזרח איראני לאחר שערך תצפיות על השגרירות, בחשד שזמם לבצע פיגוע במבנה. להלן רשימת השגרירים: 1961–1963 אלישיב בן חורין (לא תושב, נייפיידאו) 1960–1963 1964–1965 משה אראל; משולם ורון 1965–1967 משה אראל 1967–1970 מרדכי אבגר 1970–1975 אבשלורן כספי 1975–1977 יאיר ארן 1977–1981 שממי ז'לאור 1981–1983 שאול קריב 1983–1985 אן מארי פינקלר למברט 1985–1987 ברוך גלעד 1987–1991 שמואל א' מויאל 1991–1993 שלמה דיין 1993–1997 אסתר אפרת-סמילג 1998–1999 בני עומר (אנ') 2000–2003 אברהם ניר 2003–2005 דן בן אליעזר 2005–2010 דן סתיו 2011–2014 חנן גודר-גולדברגר 2014–2017 ירון מאיר 2017–2021 בני עומר 2021–הווה חנן גודר אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות ישראל בקטמנדו שגרירות ישראל בקטמנדו, ברשת החברתית פייסבוק שגרירות ישראל בנפאל, ברשת החברתית פייסבוק מ. יגר (2004) המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת אוניברסיטת חיפה, פרק תשיעי, נפאל מזימת פיגוע: איראני נלכד ליד השגרירות בנאפל, באתר בחדרי חרדים, 22 באפריל 2013 "Nepal". Israel Ministry of Foreign Affairs. נבדק ב-20 במאי 2020. {{cite web}}: (עזרה) "Israel considers recruiting Nepalis". The Himalayan Times. נבדק ב-22 במאי 2020. {{cite news}}: (עזרה)
מלחמת האזרחים הקסטיליאנית

מלחמת האזרחים בקסטיליה הייתה מלחמת ירושה על כתר קסטיליה שנמשכה בין 1351 ל-1369. הסכסוך החל לאחר מותו של המלך אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה במרץ 1350. הוא הפך לחלק מהסכסוך הגדול יותר שהתחולל אז בין ממלכת אנגליה לממלכת צרפת: מלחמת מאה השנים. היא התרחשה בעיקר בקסטיליה ובמימי החוף שלה בין הכוחות המקומיים ובעלות הברית של המלך השליט, פדרו, ואחיו הבלתי חוקי אנריקה מטראסטמארה על הזכות לכתר. פדרו כונה על ידי תומכיו "הצודק" ועל ידי מתנגדיו "האכזר". לדרגים הגבוהים של האצולה, הוא היה עריץ, שכפה את הרצון המלכותי על אנשים חופשיים עד כה. הוא הרחיב מאוד את הסמכות המלכותית ונכנס למלחמה עם כתר אראגון ("מלחמת שני הפדרואים"). אחיו הבלתי חוקי אנריקה השיג במהירות את תמיכתם של לא רק האצולה הבכירה, אלא גם צרפת, אראגון והאפיפיור. בשנת 1366, הוא הדיח רשמית את אחיו כמלך קסטיליה, לאון, טולדו וסביליה והכריז על עצמו כמלך במנזר לאס הולגאס. בשנת 1366, אנריקה, שחי אז בצרפת, כינס במונפלייה צבא גדול, עם מרכיבים צרפתיים וגם אראגונים, ופלש לקסטיליה בתמיכת מלכי צרפת ואראגון (שארל החמישי ופדרו הרביעי בהתאמה). הוא הכריח בהצלחה את פדרו לברוח. פדרו ברח לבאיון, עיר בגסקוניה שבידי האנגלים. שם, הוא עתר לאדוארד, הנסיך השחור, לסיוע ובתמורה לאדמות בקסטיליה, קיבל אותו. עם חיילים אנגלים בראשות הנסיך, הוא חזר לקסטיליה והחזיר את כוחו המלכותי ב-1367, מה שאילץ את אנריקה לחזור לצרפת לאחר הקרב המוצלח על נאחרה (נווארט). עם זאת, הוא סירב להיטיב בעסקיו עם האנגלים ובני בריתו, כולל הנסיך מוויילס עצמו, עזב במהרה. בשנת 1368, חתמו אנריקה ושארל מצרפת על הסכם טולדו לפיו הקסטיליאנים השאילו צי במפרץ ביסקאיה לצרפתים בתמורה לסיוע צבאי ביבשה. אנריקה נכנס לגליסיה, כבש כמה עיירות ואז כבש את העיר לאון באפריל. לאחר מכן, כל מחוז גליסיה עבר לצדו של אנריקה. הוא נכנס שוב לקסטיליה ב-1369 ורצח את פדרו לאחר קרב קמפו דה מונטיאל. הוא הוכר כאנריקה השני ומיד חיזק את שלטונו על ידי הדחת יהודים ממשרות גבוהות. קסטיליה הפכה, בשלב זה, לבת ברית חזקה של הצרפתים במלחמותיהם המתמשכות.
מלחמת האזרחים בנווארה (1451–1455)

מלחמת האזרחים בנווארה בשנים 1451–1455 העמידה את חואן השני מממלכת נווארה מול בנו ויורש העצר שלו, שארל הרביעי. כשהמלחמה החלה, חואן השני היה מלך נווארה מאז 1425 באמצעות אשתו הראשונה, בלאנש הראשונה, מלכת נווארה, שנישאה לו ב-1420. על פי הסכם הנישואין משנת 1419, בנם הבכור של חואן ובלאנש היה אמור לרשת את נווארה עם מותה של בלאנש. כשמתה בלאנש ב-1441, חואן שמר על השליטה באדמותיה ונישל את בנו הבכור, שארל (נולד ב-1421), שכבר מונה לנסיך ויאנה על ידי סבו שארל השלישי, מלך נווארה ב-1423. חואן ניסה להרגיע את בנו עם מינויו למשנה למלך נווארה, אך החינוך הצרפתי של בנו ובני בריתו הצרפתים, בני בומונטה, הביאו את השניים לעימות. חואן נתמך על ידי האגרמונטים. מ-1451 עד 1455, הם היו מעורבים בלוחמה גלויה בנווארה. שארל הובס בקרב איבר ב-1452, נלכד ושוחרר; וחואן ניסה לנטרל אותו על ידי הגדרת בתו אלינור, שהייתה נשואה לגסטון הרביעי מפואה, באופן לא חוקי כיורשתו. בשנת 1451, אשתו החדשה של חואן, חואנה אנריקס, ילדה בן, פרננדו. בשנת 1452, שארל ברח מאביו תחילה לצרפת, שם חיפש לשווא בעלי ברית, ולאחר מכן לחצרו של דודו, אחיו הבכור של חואן, אלפונסו החמישי, מלך אראגון בנאפולי. שארל היה פופולרי בספרד וחואן נהיה יותר ויותר לא פופולרי כיוון שסירב להכיר בשארל כ"נולד ראשון", וכנראה תכנן להפוך את פרננדו ליורשו. מלחמת האזרחים בנווארה הקדימה את מלחמת האזרחים הקטלאנית של 1462 – 1472, שבה התעללותו של חואן בארל הייתה אירוע מזרז. According to Thomas N. Bisson (2000), The Medieval Crown of Aragon: A Short History (Oxford: Clarendon Press), 147, it was Blanche's will that allowed John to postpone his son's succession to Navarre. Bisson, 148. Richard Lodge, The Close of the Middle Ages, 1273–1494 (London: Rivingtons, 1904), 485. In 1459–60, the Sicilian parliament, citing precedent, asked for Charles as their viceroy, but John refused them permission (Bisson, 148).
שגרירות ישראל באוסלו

שגרירות ישראל באוסלו היא הייצוג הדיפלומטי של מדינת ישראל בנורווגיה. השגרירות אחראית גם לאיסלנד. השגריר המכהן מספטמבר 2022 הוא אבי ניר. הנציגות הראשון של ישראל נורווגיה הוקמה במינוי של אברהם קצנלסון, ציר ישראל לשוודיה, כציר לא-תושב לנורווגיה. שגריר ישראל הראשון לנורווגיה היה ראובן ברקת, שמונה לתפקידו במאי 1960. באפריל 1973 הכריזה נורווגיה על קצין הביטחון של השגרירות, יגאל אייל, כאישיות בלתי רצויה. השגרירות שוכנת במבנה שנבנה בשנת 1892 והוא מבנה לשימור. השגרירות עברה לכתובתה הנוכחית במרץ 2000. מדיה וקבצים בנושא שגרירות ישראל באוסלו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שגרירות ישראל באוסלו Préséance-liste av 14. november 2022 på nettsiden Diplomatiske forbindelser ראובן ברקת - שגריר בנורבגיה, למרחב, 17 במאי 1960 יד חזקה באוסלו, מעריב, 15 באוגוסט 1973
ברנאר דה פונטנל

ברנאר דה פונטנל (בצרפתית: Bernard de Fontenelle; ‏11 בפברואר 1657 – 9 בינואר 1757), היה פילוסוף ומדען צרפתי. כיהן כנשיא האקדמיה הצרפתית למדעים. פונטנל נולד בעיר רואן (כיום בירת חבל נורמנדי עלית) לאב שהיה פרקליט בפרלמנט של רואן ולאם שהייתה אחותם של המחזאים פייר קורניי ושל תומא קורניי. הוא למד בקולג' של הישועים ברואן והצטיין בלימודיו. פונטנל נועד להיות פרקליט כאביו, אולם בילה את חייו כפילוסוף וכמדען. הוא החל כמשורר והתחרה על פרס האקדמיה הצרפתית אך ללא הצלחה. ב-1680 היה נוכח בכישלון הטרגדיה שלו "אספאר" שאחרי כן העלה באש. ב-1683 ספרו "דיאלוג חדש של המתים" זכה להצלחה רבה. ב-1686 פרסם את "שיחות על ריבוי העולמות" שביסס את מעמדו כסופר מן המדרגה הראשונה. פונטנל שם לעצמו כמטרה להסביר לציבור את התאוריות האסטרונומיות של רנה דקארט. ב-1687 עבר להתגורר בפריז. הוא התפרסם בחברת המשכילים הצרפתים של התקופה, אך שלא כוולטר נמנע מלהרבות באויבים. ב-1691 נבחר לאקדמיה הצרפתית למרות התנגדותם של ניקולה בואלו ושל ז'אן רסין. ב-1697 נבחר לנשיא האקדמיה הצרפתית למדעים, משרה שבה שימש במשך ארבעים ושתיים שנה. בתפקידו זה כתב את "ההיסטוריה של התחדשות האקדמיה למדעים" שהופיע בשלושה כרכים (1708, 1717, 1722). ברנרד דה פונטנל נפטר בפריז ב-1757. רעיונותיו הפילוסופיים של פונטנל (על תיקון החברה) והמדעיים (על אפשרות של חיים בכוכבים אחרים) היו חידוש בדורו, והוא מציג אותם בספרו "שיחות על ריבוי העולמות". בציטוט מפורסם מספרו נאמר: "אני יכול לראות מכאן כיצד נראים תושביו של נוגה - הם דומים למורים של גרנדה, אנשים נמוכים וכהי עור, שהשמש שזפתם, מלאי חוכמה ומזג לוהט, תמיד מאוהבים, כותבים חרוזים, אוהבי מוזיקה, עורכים פסטיבלים, נשפי מחולות ותחרויות בכל יום ויום." עוד ציטוט מוכר מספרו הוא הגדרתו את המדע כ"שילוב של שני דברים: סקרנות וקוצר ראייה". ברנאר דה פונטנל, באתר MacTutor (באנגלית) ברנאר דה פונטנל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ברנאר דה פונטנל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ברנאר דה פונטנל (1657-1757), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Nulla dies sine linea

Nulla dies sine linea הוא משפט בלטינית, שמשמעו "לא עובר יום בלי קו". הביטוי מופיע לראשונה אצל פליניוס הזקן, בידיעת הטבע XXXV, 84, בהתייחסות לצייר אפלס (Apelles) מקוס והכוונה שם היא שבכל יום הצייר מוסיף קו או משיכת מברשת בעבודתו. משפט זה מצוטט לראשונה על ידי פולידורה וירגילי באוסף הפתגמים הלטיניים Proverbiorum Libellus (Adagia). הסופר אמיל זולא לקח את הביטוי הזה והפך אותו למוטו, חקוק על משקוף האח במשרדו, בביתו שבמדאן. מוטו זה מופיע גם במשרדו של הסופר הפלמי סטרבלס שטיין, בביתו. ז'אן-פול סארטר מצטט זאת ב"לה מוטס": "אני עדיין כותב. מה עוד לעשות? Nulla dies sine linea. זה ההרגל שלי וזה התפקיד שלי". המשורר פיליפ לאוטאר השתמש באופן אירוני בביטוי זה ככותרת של אחד ממאמריו האוטוביוגרפיים ב-1992. המשורר הבלגי רוג'ר פולון בחר בו עבור האקס ליבריס שלו. תערוכת הפתיחה של "מרכז פאול קלה" בברן ב-2005 נקראה Kein Tag ohne Linie (המקבילה הגרמנית לביטוי הלטיני); נוסחה זו, המשמשת את פאול קלה עצמו, מתייחסת לעבודתו האינטנסיבית של האמן בסוף חייו.
סויוז TM-19

סויוז TM-19 (ברוסית: Союз TM-19) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-1 ביולי 1994 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר עם חברי משלחת מס' 16. יורי מלנצ'נקו - מפקד טלגט מוסאבייב - מהנדס טיסה (נולד בקזחסטן הסובייטית, בשנת 2007 חזר לקזחסטן וקיבל אזרחות המדינה) גרמניה אולף מרבולד - אסטרונאוט חוקר (בנחיתה בלבד) אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד ילנה קונדקובה - מהנדסת טיסה "סויוז TM-19" שוגרה ב-1 ביולי 1994 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. עגינה לתחנת החלל מיר בוצע ב-3 ביולי למודול "קוואנט 1" של תחנת החלל ועברה ללא בעיות. בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 15 בפיקוד ויקטור אפנסייב. לאחר ביצוע חפיפה, צוות משלחת מס' 15 עזב את תחנת החלל בחללית סויוז TM-17. משלחת מס' 16 החלה את פעילותה הסדירה, כאשר ולרי פוליאקוב שהיה חבר במשלחת מס' 15 נותר בתחנת החלל והצטרף למשלחת החדשה. חללית "סויוז TM-18" שימש חללית חירום. ב-6 באוקטובר לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TM-20. בכך צוות תחנת החלל גדל ל-6 אנשים. מרבולד החל בביצוע ניסויים במסגרת תוכנית EUROMIR-94. ב-11 באוקטובר עקב קצר במערכת החשמל החלו בעיות באספקת החשמל והיה צורך לדחות מספר ניסויים. התקלה תוקנה ב-15 באוקטובר ולוח זמנים של הפעילות המדעית עבר שינויים בהתאם. ב-3 בנובמבר "סויוז TM-19" התנתקה מתחנת החלל והתרחקה בכ-190 מ'. מטרת התמרון הייתה לבדוק פעילות מערכת עגינה אוטומטית שכשלה כבר פעמיים. הפעם מערכת עגינה פעלה באופן תקין. ב-4 בנובמבר חללית התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה יורי מלנצ'נקו, טלגט מוסאבייב ואולף מרבולד מגרמניה שהגיע לתחנת החלל בחללית "סויוז TM-20". אחריות על תחנת החלל עבר למשלחת מס' 17 בפיקוד אלכסנדר ויקטורנקו. הנחיתה עברה ללא בעיות וחללית נחתה בצפון קזחסטן. מדיה וקבצים בנושא סויוז TM-19 בוויקישיתוף נתוני המשימה נתונים מאנציקלופדיית החלל תוכנית EUROMIR_94
נאן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נאן – סוג של לחם הודי נאן (נהר) – נהר בתאילנד אישים: ג'ון נאן – שחמטאי ומתמטיקאי בריטי קנדריק נאן – כדורסלן אמריקאי נון נען
אלו שעומדים למות

אלו שעומדים למות (באנגלית: Those About to Die) היא סדרת דרמת גלדיאטורים (אנ') אפית אמריקאית, שנוצרה על ידי רוברט רודאט ובוימה על ידי רולנד אמריך; ומבוססת על ספר עיון באותו השם שנכתב על ידי הסופר דניאל פ. מאניקס. הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "Peacock" ב-18 ביולי 2024. עלילת הסדרה מתרחשת בעולמה המושחת והמורכב של רומא העתיקה, בדגש על תרבות קרבות הגלדיאטורים, והיא עתידה לגולל את קורותיהן של דמויות רבות מכל חלקי החברה הרומית, שנפגשות זו עם זו בזירה. אנתוני הופקינס – הקיסר אספסיאנוס דימיטרי לאונידס – סקורפיוס ג'וג'ו מקארי – דומיטיאנוס פלביאנוס גבריאלה פסיון – אנטוניה איוואן רהון – טנאקס שרה מרטינס-קורט – קאלה מו האשים – קוואמי טום יוז – טיטוס פלביאנוס לירז צ'רכי – ברניקי, מלכת יהודה. יוהנס האוקור יוהאנסון – ויגו רופרט פנרי-ג'ונס – מרסוס אנקו סגרדוי פפה בארוסו גונסאלו אלמיידה קישאן וילסון – הילה אלישיה אדוגמה ביולי 2022 שירות הזרמת המדיה "Peacock" הזמין סדרת דרמה אפית, שתתרחש בעולמה של רומא העתיקה ותתבסס על ספר העיון "Those About to Die" מאת דניאל פ. מאניקס; על יצירת וכתיבת הסדרה הופקד היוצר רוברט רודאט, ועל בימויה, הבמאי רולנד אמריך. עוד נמסר כי להפקת הסדרה הוענק תקציב של 140 מיליון דולר, וכי היא עתידה להתחיל את צילומיה בתחילת שנת 2023. בפברואר 2023, נמסר כי הבמאי מרקו קרויצפיינטנר יביים מספר פרקים לצדו של אמריך. בינואר 2023 לוהק אנתוני הופקינס לצוות השחקנים הראשי. בפברואר 2023 לוהקו דימיטרי לאונידס, גבריאלה פסיון, לורנצו רישלמי וטום יוז. עם זאת, במרץ 2023 השחקן הוולשי איוואן רהון החליף את רישלמי, שפרש מטעמי התנגשויות בלוח הזמנים שלו, ולוהקו שחקנים נוספים, בהם לירז צ'רכי, שלוהקה לגילום דמותה של מלכת יהודה ומאהבתו של טיטוס, ברניקי. צילומי הסדרה החלו במרץ 2023, בעיר צ'ינצ'יטה שברומא. "אלו שעומדים למות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אלו שעומדים למות", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אלו שעומדים למות", באתר Metacritic (באנגלית) עמית אטיאס, ‏לירז צ'רכי תככב בסדרת גלדיאטורים חדשה לצד אנתוני הופקינס, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2023 White, Peter (July 26, 2022). "Roland Emmerich To Direct Gladiatorial Drama Series Those About To Die; Peacock Hands Project Straight-To Series Order". Deadline Hollywood. Retrieved March 23, 2023. Whittock, Jesse (February 9, 2023). "Those About To Die: More Cast Join Anthony Hopkins In Peacock's Gladiator Series". Deadline Hollywood. Retrieved March 23, 2023. White, Peter (January 18, 2023). "Anthony Hopkins Joins Peacock's Gladiator Drama Series Those About To Die". Deadline Hollywood. Retrieved March 23, 2023. Whittock, Jesse (March 20, 2023). "Those About To Die: Iwan Rheon Among Nine Cast In Peacock And Roland Emmerich's Gladiator Drama As Shooting Begins". Deadline Hollywood. Retrieved March 23, 2023. וואלה! תרבות‏, לירז צ'רכי תככב בסדרת גלדיאטורים חדשה לצד אנתוני הופקינס, באתר וואלה, 22 במרץ 2023
ג'ורג' אייקמן

ג'ורג' אייקמן (באנגלית: George Aikman;‏ 1830–1905) היה צייר וחרט סקוטי. נולד ב-20 במאי 1830 ווריסטון קלוז, היי סטריט, אדינבורו, היה בנם התשיעי של ג'ורג' אייקמן (1788–1865) ואשתו אליסון מקיי. האב, לאחר העסקתו על ידי ויליאם הום ליזרס החרט, פתח בעצמו עסק חרטות בערך בשנת 1825 בווריסטון קלוז, שם הפיק את הלוחות והאיורים עבור המהדורה השביעית של אנציקלופדיה בריטניקה. רבים מהם צוירו ונחרטו על ידי בנו ג'ורג'. מבית ספר פרטי נשלח אייקמן לתיכון אדינבורו, שם היה בשלושה מפגשים בכיתתו של ד"ר ג'יימס בויד. לאחר מכן הוא למד אצל אביו, שהעביר את העסק שלו לנורט׳ בריד׳ג ולאחר תקופת נסיעות, שבמהלכה עבד במנצ'סטר ובלונדון, הוא התקבל כשותף. כשוליה הוא השתתף בשיעורים של האקדמיה, שניהל רוברט סקוט לאודר, ובשיעור ציור החיים של האקדמיה הסקוטית המלכותית. עד 1850 אייקמן הראה עבודות בתערוכות של האקדמיה הסקוטית, אך רק בשנת 1870 נטש את העסקים לציור. בשנת 1880 הוא נבחר ל-A.R.S.A. בין 1874 ל-1904 הציג בתשע מהתערוכות של האקדמיה המלכותית בלונדון. ב-2 בדצמבר 1859 נשא אייקמן לאישה את אליזבת בארנט, אשר עם שלוש בנות ושני בנים. בשנותיו האחרונות אייקמן התגורר בדירה בחלק החדש של אדינבורו. אייקמן נפטר באדינבורו ב-8 בינואר 1905, ונקבר בבית הקברות ווריסטון. הנושא של אייקמן כצייר היה נוף, במיוחד בהרי פרתשייר ובוורוויקשייר. הוא עשה גם תחריטים במשך רוב חייו, ולקראת הסוף חרט מצוניט, אך רק מעטים מהם פורסמו. אייקמן תרם כמה תרומות ל-The Art Journal, על חרטים וציירים של דורות קודמים. הוא עשה רישומים של בתים עתיקים באדינבורו שנגזר עליהם הריסה, ומוזיאון העיר אסף אוסף מהם. מדיה וקבצים בנושא ג'ורג' אייקמן בוויקישיתוף Meldrum, David Storrar (1912). "Aikman, George". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography (2nd supplement). Vol. 1. London: Smith, Elder & Co. Lee, Sidney, ed. (1912). "Aikman, George" . Dictionary of National Biography (2nd supplement). Vol. 1. London: Smith, Elder & Co. Soden, Joanna. "Aikman, George (1830–1905)". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/30351. (Subscription or UK public library membership required.) Edinburgh and Leith Post Office Directory 1905-6
אוסטריה עילית

אוסטריה עילית (בגרמנית: Oberösterreich) היא מדינה בצפון אוסטריה. בירתה היא לינץ, ושכנותיה הן: בצפון מערב גרמניה וצ'כיה, במזרח אוסטריה תחתית ובדרום שטיריה וזלצבורג. אוסטריה עילית היא הרביעית בשטחה באוסטריה, והשלישית בגודל האוכלוסייה: שטחה הוא 11,980 קילומטר רבוע ואוכלוסייתה מונה כ-1.3 מיליון תושבים. ההתייחסות הראשונה לשם "אוסטריה עילית" מופיעה ב-1264, בעניין אזור מעל לנהר אנס שנקבע על ידי המלך אוטאקאר השני מבוהמיה. השם הרשמי שנקבע לאזור הוא "Österreich ob der Enns", כלומר "אוסטריה שעל נהר אנס". בשנת 1490 המדינה קיבלה מעמד של עצמאות, אך היא נלקחה ממנה על ידי ההבסבורגים. כשאוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית על ידי אדולף היטלר, שם המדינה שונה ל"רייכסגאו של הדנובה העילית", ולאחר מלחמת העולם השנייה שמה שונה לשם המקורי. עם תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה עילית באזור הכיבוש האמריקאי. בדומה לשאר אוסטריה, אוכלוסיית אוסטריה עילית היא בעיקר נוצרית קתולית. מוצאם האתני של כמעט 7.2% מתושבי המדינה אינו אוסטרי, כש-53% מהם מקורם מארצות יוגוסלביה. קבוצות אתניות אחרות מקורן ביוון וטורקיה. לפי מפקד האוכלוסין של 2012 אוכלוסיית אוסטריה עילית מונה 1,416,772 תושבים. אוסטריה עילית מחולקת באופן מסורתי לארבעה אזורים: האוסרוקפירטל, אינפירטל, מילפירטל וטראונפירטל. מנהלית, המדינה מחולקת ל-15 מחוזות ושלוש ערים סטטוטוריות (אנ'). לינץ שטייר ולס בּראָוּנַאוּ אָם אין אֶפֵרדינג פריישטט גמוּנדן גריסקירכן קירכדורף אן דר קרמס מחוז לינץ פֶרג ריד אים אינקראיס רוהרבאך שרדינג מחוז שטייר אורפאר פקלברוק מחוז ולס אתר האינטרנט הרשמי של אוסטריה עילית אוסטריה עילית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אוסטריה עילית, ברשת החברתית פייסבוק אוסטריה עילית, ברשת החברתית אינסטגרם אוסטריה חולקה בין 4 המעצמות, הצופה, 27 ביוני 1945
ג'וזף ג'ייקובס

ג'וזף ג'ייקובס (באנגלית: Joseph Jacobs; ‏29 באוגוסט 1854 – 30 בינואר 1916) היה חוקר פולקלור, מתרגם, מבקר ספרות, חוקר חברה, היסטוריון וסופר של ספרות אנגלית. מלקט ומו"ל נודע של פולקלור אנגלי. מכותבי "האנציקלופדיה היהודית". ג'ייקובס, בן למשפחה יהודית אוסטרלית, נולד בסידני שבניו סאות' ויילס. אביו ג'ון ג'ייקובס היה איש ציבור שהיגר מלונדון בסביבות 1837 ואמו שרה לבית מאיירס. הוא למד באוניברסיטת סידני אך לא השלים את לימודיו ובגיל 18 היגר בחזרה לבריטניה. באנגליה סיים תואר ראשון בקולג' סנט ג'ון (אנ') שבאוניברסיטת קיימברידג' ומשם עבר לברלין שם למד ספרות יהודית וביבליוגרפיה אצל משה שטיינשניידר ופילוסופיה יהודית אצל מוריץ לזרוס. עם שובו לאנגליה, למד אנתרופולוגיה אצל פרנסיס גלטון והחל לפתח עניין עמוק בפולקלור בכלל ובפולקלור הבריטי בפרט. במקביל גילה עניין ביהדותו, וכתב על האנטישמיות באימפריה הרוסית הן בחיבוריו והן במכתבים לעיתונות שסייעו להעלאת המודעות הציבורית לנושא הפוגרומים נגד היהודים. ב-1896 עשה בארצות הברית והעביר סדרת הרצאות על הפילוסופיה של ההיסטוריה היהודית בפילדלפיה ושיקגו. ב-1900 היגר לארצות הברית וקיבל את משרת העורך האחראי של האנציקלופדיה היהודית שהכילה ערכים מ-600 תורמים שונים. הוא נפטר ב-30 בינואר 1916 בביתו ביונקרס במדינת ניו יורק, בגיל 62. מדיה וקבצים בנושא ג'וזף ג'ייקובס בוויקישיתוף פרסיבל סרל (אנ')‏, "Jacobs, Joseph" בתוך: Dictionary of Australian Biography, ‏1949 ג'וזף ג'ייקובס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'וזף ג'ייקובס בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ג'וזף ג'ייקובס, באתר Discogs (באנגלית)
ריאל בורגוס

מועדון הכדורגל ריאל בורגוס (בספרדית: Real Burgos Club de Fútbol) היה מועדון כדורגל מבורגוס שבספרד. ברוב העונות שיחק המועדון בליגות הנמוכות, מלבד שלוש עונות בלה ליגה. המועדון נוסד ב-1983, לאחר פירוקו של מועדון הכדורגל בורגוס. בעונת 1989/1990 ריאל בורגוס הצליחה לסיים במקום הראשון בליגה השנייה ולעלות ללה ליגה בפעם הראשונה, שבע שנים בלבד לאחר הקמתה כמועדון מקצועני. בעונתה הראשונה בליגה הבכירה ריאל בורגוס הפתיעה וסיימה במקום ה-11, לאחר שצברה 37 נקודות. בעונה שלאחר מכן היא הצליחה לסיים במקום התשיעי, לאחר ששוב צברה 37 נקודות. את עונתה השלישית בלה ליגה סיימה הקבוצה במקום האחרון, לאחר שצברה 22 נקודות בלבד, וירדה לליגה השנייה. הקבוצה לא התחרתה בעונת 1994/1995 בשל בעיות פיננסיות, התחרתה בליגה הרביעית בעונת 1995/1996, ומאז הפסיקה את פעילותה. בעונת 2011/2012 הוקמה הקבוצה מחדש, ושיחקה בליגה השישית. היא העפילה עד לליגה הרביעית, ובעונת 2017/2018 סיימה במקום האחרון בליגה. הקבוצה תבעה את ההתאחדות על אי-סדרים במשחקים האחרונים, שלטענת הקבוצה גרמו להדחתה מהליגה. בעונת 2018/2019 לא התחרתה הקבוצה באף מסגרת, ובמאי 2019 קבע בית המשפט כי על ההתאחדות להחזיר את הקבוצה לליגה הרביעית. בספטמבר 2021 התפרקה הקבוצה עקב חדלות פירעון כלכלית. אתר האינטרנט הרשמי של ריאל בורגוס EFE / IUSPORT, El Juez ordena incluir al Real Burgos en Tercera la próxima temporada, IUSPORT: EL OTRO LADO DEL DEPORTE (בספרדית)
עננת אורט

עננת אוּרט (באנגלית: Oort cloud) היא אזור העוטף את מערכת השמש שלנו כקליפה כדורית. קרויה על שמו של האסטרונום ההולנדי יאן אורט. עננת אורט משתרעת על פני שטח עצום של כ-10% עד 20% מהמרחק שבין מערכת השמש לבין הכוכב הקרוב ביותר. היא מכילה כמאה מיליארד גושי קרח ואבק ההופכים לשביטים בשעה שהם מתקרבים אל השמש ומפתחים את הזנב המוכר שלהם. בעננת אורט קיים כאוס (אי סדר) מוחלט בייחס לתנועת החומר שבו ולמעשה גושי החומר מושפעים בתזוזתם בעיקר מהכוחות המגנטיים של השמש. במשך שנים רבות תהו האסטרונומים מהו מקורם של השביטים. כיום התאוריה הרווחת היא שישנם שני מקורות לשביטים: עננת אורט - מקור השביטים ארוכי המחזור חגורת קויפר - מקור השביטים קצרי המחזור קיומה של עננת אורט הוצע לראשונה בשנת 1950 על ידי האסטרונום ההולנדי יאן הנדריק אורט, שחישב את מסלוליהם ההתחלתיים של כ-20 שביטים ארוכי-מחזור, לפני שמסלולם הופרע על ידי כוכבי הלכת. אורט מצא, שהשביטים נעים במסלולים אליפטיים מוארכים, שאורכם נע מ-100,000 עד 150,000 יחידות אסטרונומיות. ממצאיו של אורט התבררו כבלתי מדויקים, וכיום מוערך רדיוס עננת אורט בכ-30,000 עד 50,000 יחידות אסטרונומיות בלבד. כתוצאה מפרטורבציות הפועלות על השביטים שבעננת אורט, נזרקים שביטים אל פנים מערכת השמש. יש שלוש סיבות עיקריות לערעור מקומי, של עננת אורט: השפעת הכבידה של כוכבים חולפים על יציבותה של עננת אורט. מעבר של השמש באזורים של גז ואבק בגלקסיה. השפעה זו מחזורית, בהתאם לסיבוב זרועות הגלקסיה סביבה. השפעת הפוטנציאל הכבידתי של הגלקסיה על עננת אורט עצמה (לפי חוק הכבידה העולמי של ניוטון, כל גוף ביקום משפיע על גוף אחר, ומכאן - כל הגופים בגלקסיה משפיעים על עננת אורט). סדנה היה העצם הרחוק ביותר שהתגלה אי פעם במערכת השמש, עד להכרזה על גילויו של 2012 VP113 בשנת 2014. מסלולו אליפטי מאוד, עם אפהליון שמוערך ב-942 יחידות אסטרונומיות ופריהליון של כ-76.1 יחידות אסטרונומיות. הזמן שלוקח לסדנה להשלים את מסלולו סביב השמש הוא 11,487 שנה. זאת בהשווה לכוכב הלכת החיצוני ביותר של מערכת השמש נפטון שנמצא במרחק 30 יחידות אסטרונומיות. מייקל בראון, החוקר אשר גילה את סדנה בשנת 2003, טוען כי מקורו של העצם לא בחגורת קויפר ולא בדיסק המפוזר, בגלל הפריהליון שלו. יתרה מזאת, האפהליון הגדול מרמז כי סדנה חוצה את עננת אורט ולכן הוא מוגדר כגוף טרנס-נפטוני בעננת אורט (OCO). אף על פי שגודלו וצורתו אינם ידועים בצורה מדויקת, מוערך קוטרו של סדנה ב-1,180 עד 1,800 ק"מ בהשוואה ל-12,800 ק"מ של כדור הארץ, ומעריכים שבסופו של דבר יוגדר העצם ככוכב לכת ננסי, היות שהוא גדול יותר מכוכב הלכת הננסי קרס, בעל קוטר של 975 ק"מ. סדנה כה רחוק מהשמש עד שהטמפרטורות בו לעולם אינן עוברות את 240°C-. תצפיות מראות כי זהו אחד העצמים האדומים ביותר במערכת השמש, אדום כמעט כמו מאדים. ערך מורחב – VP113 ‏2012 VP113 ‏2012 הוא כוכב לכת מינורי בעננת אורט, אשר נמצא אף מעבר לסדנה. הוא נצפה לראשונה ב-5 בנובמבר 2012, אך על גילויו הוכרז רק ב-26 במרץ 2014. מספר חוקרים שיערו שבעננת אורט נמצא כוכב לכת נוסף, טיכה, כוכב לכת בעל קוטר גדול פי 1.4 משל צדק ובעל מסה גדולה פי ארבעה ממנו, והוא הגורם המשפיע העיקרי על הסטיות בתנועת השביטים. האזור שהיה צפוי להימצא בו נסרק לעומק על ידי טלסקופ החלל WISE של נאס"א, וב-2014 נפסלה האפשרות לקיומו. הערך "עננת אורט", באתר אסטרופדיה מאיר ברק, מהו ענן אורט?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 31 אוגוסט 2009 עננת אורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)