laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
איי הנסיכים

איי הנסיכים (בטורקית: Kızıl Adalar) הם ארכיפלג של תשעה איים הנמצאים בים מרמרה כעשרים עד שלושים קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר איסטנבול שבטורקיה. בתקופת האימפריה הביזנטית שימשו האיים מקום להגליית נסיכים ונסיכות מבית המלוכה והיוו למעשה כלא מלכותי. במנזר באי בויוקאדה נכלאו שלוש קיסריות ביזנטיות. האי המכונה "אי הכלבים" שימש מקום בו נפטרו שלטונות העיר מהכלבים המשוטטים של איסטנבול. במאה ה-19 הפכו האיים לאתר נופש של עשירי איסטנבול ותיירים רבים באותה עת נהגו לנפוש בבתים הבנויים באיים בסגנון קולוניאלי ויקטוריאני. לאחר הגלייתו מברית המועצות בפברואר 1929, התגורר לאון טרוצקי באי בויוקאדה במשך ארבע שנים. האי בּוּיוּקָאדָה (Büyükada – "האי הגדול" או בשמו היווני 'פרינקיפוס', Πρίγκιπος) הוא הגדול והמאוכלס באיים, עם שטח של 5.46 קמ"ר. על אי זה נמצא מנזר מן המאה ה-12. האיים הגדולים האחרים הם הייבליאדה (Heybeliada) עם שטח של 2.4 קמ"ר, בורגזדה (Burgazada) עם שטח של 1.5 קמ"ר וקינליאדה (Kınalıada) עם שטח של 1.3 קמ"ר. בכל האיים יש גבעות, והגבוהה ביותר היא גבעת איה יורגי של בויוקאדה, עם גובה של 203 מטרים. כיום נחשבים האיים לאתר תיירות מבוקש. ניתן להגיע אליהם במעבורות היוצאות הן מצידה האירופי של איסטנבול והן מצידה האסיאתי. באיים אסורה תנועת כלי רכב ממונעים, והתיירים המטיילים באיים עושים זאת באמצעות רכיבה על חמורים, סוסים או בנסיעה בכרכרות ובאופניים. באיים אקלים ים-תיכוני (Csa/Cs) לפי שיטת קפן לסיווג אקלימים. האיים כוללים כמה מהחורפים המתונים ביותר באיסטנבול, בעוד שחום הקיץ פושר יחסית, מכיוון ששוררים השפעות ימיות ומחסור באיי חום עירוניים. לכן, האיים מסווגים כ-USDA אזור עמידות 9b, ו-AHS אזור חם 3. מדיה וקבצים בנושא איי הנסיכים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איי הנסיכים (בטורקית) איי הנסיכים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) איי הנסיכים Adalar - Weather History & Climate Data - Meteostat. meteostat.net
אלפונס חלימי

אלפונס חלימי (בצרפתית: Alphonse Halimi;‏ 18 בפברואר 1932 – 12 בנובמבר 2006) היה מתאגרף יהודי-צרפתי ממוצא אלג'יראי, אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול. חלימי כונה "הטרור הקטן" (la Petite Terreur). הוא עוטר במדליית לגיון הכבוד שהוענקה לו על ידי שארל דה גול, וזכה להנצחה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט. חלימי נולד בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה, האחרון מבין 13 ילדים. בגיל 10 ברח לראשונה מבית הוריו, וגם בשנים הבאות הרבה להסתלק מביתו, לשוטט ולהתמודד עם הקשיים ברחובות הקשוחים של העיר. בגיל 12 החל לעבוד כשוליית חייט בעיר הבירה אלג'יר. בנערותו הצטרף כחניך למועדון הכדורגל המקומי, ולמרות שהצטיין גם בשחייה נמשך לעבר האיגרוף. כבר בתחילת דרכו כמתאגרף הבליט חלימי את יהדותו כאשר על מכנסיו רקם את סמל המגן דוד. לאחר פרישתו מאיגרוף מקצועני התגורר בפרברי פאריס וניהל בית קפה. במקביל עסק תקופה קצרה באימון אך התבקש לפרוש לאור הדוגמה השלילית שנתן לחניכיו. חלימי הפך למאמן שחייה. בסוף חייו עבר לבית אבות כאשר הוא סובל מאלצהיימר. חלימי קיים כ-100 קרבות באלג'יר עד שאותר כבעל פוטנציאל והוזמן לעבור לצרפת. בשנים 1953 ועד 1955 זכה באליפות צרפת לחובבים במשקל תרנגול. בשנת 1955 זכה גם באליפות משחקי הים התיכון ולאחריהם הפך למקצוען. ב-1 באפריל 1957 זכה חלימי בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל תרנגול לאחר ניצחון על האלוף המכהן, האיטלקי מריו ד'אגטה, לאחר החלטה שנויה במחלוקת להמשיך את הקרב למרות פציעתו של ד'אגטה מכוויות שנוצרו כתוצאה מפיצוץ זרקור. ב-6 בנובמבר 1957 הפך חלימי לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל תרנגול לאחר ניצחון בלוס אנג'לס על ראול מרסיאס שנתמך בקהל בן 20 אלף צופים. בתקופה זו ניהל חלימי חיים בלתי ספורטיביים, התרועע עם עבריינים והיה מעורב בהימורים. בשנת 1959 הפסיד בקרב בלוס אנג'לס את כתר אליפות העולם לחוזה בסרה, אך בשנת 1960 הפך לאלוף אירופה לאחר ניצחון בלונדון על פרדי גילרוי. ב-26 ביוני 1962 התמודד חלימי שוב על תואר אלוף אירופה בקרב המקצועני הראשון והיחיד שהתקיים בתל אביב מול פיירו רולו, ניצח והפך שוב לאלוף אירופה באיגרוף במשקל תרנגול. השבועון טיים כתב על חלימי כי: ”סגנונו הוא כשל לוחם רחוב שרכש את מיומנותו ברחובות אלג'יריה....הוא מכה כמו מתאגרף במשקל כבד....לא משנה היכן נוחתת המכה היא בוודאי כואבת”. עד שנת 1989 וזכייתו של רנה ז'אקו במשקל קל-בינוני, לא הוכתר אלוף עולם צרפתי נוסף באיגרוף. אלפונס חלימי, באתר BoxRec "השבוע לפני: האנשים שעשו היסטוריה בספורט", באתר nrg‏, 18 בפברואר 2013. https://web.archive.org/web/20071020124408/http://www.maxboxing.com/mulcahey/mulcahey111406.asp אלפונס חלימי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מועדון ספורט כפר כמא

מועדון ספורט כפר כמא, היא קבוצת כדורגל ישראלית מהיישוב הצ'רקסי כפר כמא, המתמודדת בליגה ג' מחוז יזרעאל. המועדון נוסד בשנת 2006 על בסיס השחקנים של הפועל כפר כמא שהתפרקה. הקבוצה משחקת במגרש הכדורגל המקומי בכפר כמא, המכיל 2,000 מקומות ישיבה . לאורך השנים קבוצת הכדורגל המקומית נקראה "הפועל כפר כמא". כדורגל היה ענף הספורט הבולט בתחומי הכפר ובשבתות נהגו תושבים רבים לתמוך בקבוצה המקומית במשחקיה. בעונת המשחקים 1967/77 הקבוצה העפילה לראשונה מליגה ג' לליגה ב'. בעקבות זאת רצו צעירים רבים להצטרף לשורותיה, אולם מספר המקומות המוגבל לרישום שחקנים הוביל להקמת מועדון כדורגל נוסף בכפר בשם "בית"ר כפר כמא". שני המועדונים סבלו מבעיות והתפרקו ובמשך שנים רבות לא הייתה קבוצת כדורגל בכפר. בשנות ה-90 חודשה הפעילות של קבוצת הכדורגל הפועל כפר כמא אך היא לא הצליחה להעפיל בחזרה לליגה ב' עד לעונת 2004/5 שנה בה איש העסקים הצ'רקסי ניאז נפסו לקח את הקבוצה לניהולו. כבר בשנה הראשונה תחת ניהולו של ניאז הקבוצה העפילה לליגה ב'. אולם נקלעה לקשיים כלכליים ולא הצליחה להציג תקציב מאושר ובעקבות כך הקבוצה התפרקה. לאחר מאמצים ורצון של קבוצת צעירים להשיב את הכדורגל לתחומי הכפר, הוקמה בשנת 2006 קבוצת כדורגל על בסיס תושבים מקומיים בלבד, והקבוצה נרשמה לליגה האזורית. לאחר שנה של פעילות נענה ג'לאל נפסו ראש המועצה דאז, לבקשתו של אתשמוז קוג'אן שהיה אחד ממייסדי הקבוצה החדשה לרשום את הקבוצה בהתאחדות לכדורגל בישראל תחת השם מועדון ספורט כפר כמא. הקבוצה החלה את דרכה בליגה ג' מחוז עמק יזרעאל, כאשר מטעם המועצה נבחר מנהל מחלקת הספורט של הכפר, שווג מוראד ללוות את הקבוצה ולפקח על ניהולה התקין של עמותת הקבוצה שנרשמה תחת השם העמותה לקידום הספורט הצ'רקסי בישראל. בעונת המשחקים 2009/2010 הצליחה הקבוצה להעפיל לליגה ב' אחרי התמודדות ארוכה ומתישה בליגה מול קבוצת מכבי עין מאהל/ג'אמל. השמחה הייתה כפולה לאור העובדה כי בשורות הקבוצה שיחקו רק שחקני בית תושבי הכפר. את הקבוצה אימנו שני שחקנים, תחאוכו נתי וגרכד מוסא. אולם, אחרי שלוש עונות בלבד, הקבוצה ירדה לליגה ג' בעונת 2012/2013 למחוז יזרעאל. אחרי ניסיונות רבים לחזור לליגה ב' ללא הצלחה, בעונת 2019/2020 הקבוצה התמודדה על העלייה לליגה ב' עם קבוצת אחי ביר אל מכסור, והאחרונה זכתה באליפות והעפילה לליגה ב' כאלופה ואילו מ.ס. על פי החלטה של ועדת הליגה והגביע של ההתאחדות לכדורגל, ב-9 בספטמבר 2020, שובצה הקבוצה לעונת המשחקים 2020/2021 לליגה ב' צפון ב', ובכך העפילה בפעם השלישית בהיסטוריה של הקבוצה לליגה ב'. בשנת 2022 ירדה הקבוצה חזרה לליגה ג', והיא משחקת במחוז יזרעאל. מחלקות הנוער והילדים של מ.ס כפר כמא עברו איחוד עם מחלקות הנוער והילדים של כפר תבור ומועצה אזורית גליל תחתון. בשורות הקבוצות משחקים ילדים מהיישובים כפר כמא, כפר תבור, ושאר יישובי הגליל התחתון. אחד העקרונות שנחרתו על דגלה של הקבוצה היא ליצור דו קיום בין העמים השונים במסגרת הספורט, קבוצה רב לאומית אשר בשורותיה משחקים ילדים צ'רקסים, יהודים, ערבים, בדואים ודרוזים. הקבוצה נוטלת חלק בפרויקט כדורגל למען השלום - Football 4 Peace ומארחת במגרשה המקומי קבוצות ילדים מאזורים שונים כדי לגשר את הפערים החברתיים בין העמים השונים. את הפרויקט מנהלים נציגים מאוניברסיטת ברייטון, אנגליה. מועדון ספורט כפר כמא, ברשת החברתית פייסבוק מועדון ספורט כפר כמא באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל קמא מהקרשים, אתר דאבל פס "חסרה לנו איכות בחומר השחקנים, בעיקר בחלק ההתקפי", אתר גולר, 6 באפריל 2022
ציפקה אפרת

ציפורה אפרת (27 בספטמבר 1914 - 3 במאי 2012) הייתה חברת השומר הצעיר בקן וילנה וחברת ההנהגה הראשית, לאחר עלייתה לארץ ישראל הייתה ממעצבי מערכת החינוך במוסד החינוכי הרי אפרים. אפרת נולדה בווילנה לרבקה וניסן וולק. ב-1923 בהיותה בת תשע, הצטרפה לקן השומר הצעיר ובגיל 15 נהפכה מדריכה ולאחר מכן ראש גדוד. בין חניכיה היו אבא קובנר. בשנת 1931 הייתה ראש קן וילנה, שאז מנה 1,200 חניכים. באותה שנה גם סיימה את לימודיה בגימנסיית תרבות. כהכנה לחיים בארץ ישראל, השתלמה בצבעות. אביה רצה שתמשיך בלימודים גבוהים, ואף גרם לבית ספר לרפואה בבריסל לקבל אותה כסטודנטית, אך ציפקה לא הייתה מוכנה לעזוב את התנועה. באמצע שנת 1933 יצאה להכשרה, שם גייסו אותה בשנת 1934 להנהגה הראשית בוורשה. ב-27 בספטמבר 1936, יום הולדתה ה-22, הגיעה ציפקה עם בן זוגה אהרן אפרת לארץ ישראל, לקיבוץ "אמריקה בניר" חדרה, שהיה אחר כך לקיבוץ עין השופט. משפחתה של ציפקה נרצחה בפונאר. ב-1943 התגייסה לטפל בילדי טהראן ודאגה לחלקם בין הקיבוצים. בין 1944 ל-1947 הייתה מחנכת של חברת הנוער הישראלית הראשונה - נערים שהתגייסו לפלמ"ח, לחמו במלחמת העצמאות ולימים הקימו את קיבוץ הראל. ב-1951 לאחר השתלמות של שנתיים בסמינר הקיבוצים בתל אביב החלה ציפקה את תפקידה בחינוך והוראה במוסד החינוכי הרי אפרים, תפקיד שהמשיכה בו עשרות שנים. מ-1985 ועד שנת 2011 עבדה במטבח בקיבוצה. ציפקה כתבה מספר ספרים: שיחות עם מדריכים, 1978 חברת הנעורים - אתגר ומציאות, 1981 ואוסיף ללכת, 1990 - ספר לזכרו של בעלה מדורות - השוה"צ בווילנה ובגליל - ספר בו השתתפה כעורכת לריב אפשר רק בשניים, 1998 - חוברת ציפקה אפרת באתר ההנצחה של קיבוץ עין השופט מידע על צפורה אפרת בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של צפורה אפרת, באתר "סימניה" צפורה אפרת (1914-2012), דף שער בספרייה הלאומית
נבו ארז

נבו ארז (נולד ב-22 בנובמבר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד יחידת דובדבן ומפקד שייטת 13, ולאחר השירות בצה"ל עבר ל"מוסד". נבו ארז נולד בקיבוץ מזרע. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. בדצמבר 1988 פיקד על כוח מהיחידה במבצע כחול וחום, פשיטה בעומק לבנון לאחר שסא"ל אמיר מי-טל, מפקד כוח גדוד 12 נהרג בפעולה זו, נשא ארז את גופתו על גבו עד לחילוץ הכוח. בשנים 1994–1996 שימש כמפקד יחידת דובדבן. בתקופת פיקודו על היחידה היה מעורב בתקרית בה מצא את מותו אזרח ישראלי, אריה חורי, שנורה למוות בידי לוחמי היחידה לאחר שעבר מחסום של היחידה ביהודה ושומרון. אחר חקירת מצ"ח, הואשם ארז יחד עם שלושה קצינים נוספים בגרימת מוות ברשלנות, הוא נטל על עצמו אחריות בלעדית במהלך המשפט, הודה בהתרשלות במסגרת עסקת טיעון שנחתמה ב-1999 ונגזרה עליו נזיפה. במהלך המשפט עוכב קידומו בדרגה, והוא פיקד על אח"י עצמאות. הוא שב לשייטת כמפקד פלגת ההדרכה בדרגת רב-סרן. בהמשך מונה למפקד פלגת הלוחמים בדרגת סא"ל. ב-2004 מונה למפקד שייטת 13, במהלך כהונתו הושעתה פעילות השייטת ביהודה ושומרון באופן זמני, לאחר שארגון "בצלם" האשים את החיילים בכך שבמהלך פעולה בג'נין ירו במבוקש ששכב פצוע ולא היווה סכנה לחיילים. לארז נרשמה בעקבות האירוע הערה פיקודית בשל פער בנהלים המקצועיים. במלחמת לבנון השנייה פיקד על השייטת במספר מבצעים, ובהם הפשיטה בצור. לאחר המלחמה שלח אל"ם ארז מכתב חריף לרמטכ"ל דן חלוץ ולמפקד חיל הים דודו בן בעש"ט, ובמרכזו טענה כי בן בעש"ט גילה הססנות במהלך המלחמה ומנע את קיומם של מבצעים חיוניים אותם ביקשו לוחמי היחידה לבצע. בפברואר 2007 סיים את שירותו כמפקד שייטת 13. לאחר שחרורו מצה"ל שירת כראש אגף ב"מוסד" עד 2022. לארז תואר שני מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.. עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310 יועז הנדל, נ´ ממזרע הולך, ד´ מהקיבוץ הדתי מגיע, מקור ראשון, 16 בפברואר 2007, כפי שהועלה באתר "פרש". דוד חרמץ, "אימא שלי לי לא הרשתה לי ללמוד שחייה", באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 ביולי 2023 יוסי מלמן, "אם מירי רגב רוצה להכניס אותי לכלא, אז בבקשה. אני לא חושש", באתר הארץ, 27 ביולי 2023 אהוד ערן, "תמצית געגוע - ארז גרשטיין והמלחמה בלבנון", הוצאת ידיעות אחרונות, 2007, עמ' 109. מיכאל (מייק) אלדר, "שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי", ספריית מעריב, 1993, עמודים 657–663. יואב לימור ואלון בן–דוד, מקום שלישי: דובדבן, באתר ynet, 28 בינואר 2008. יואב לימור, "המזל הרע רודף אחרינו", באתר nrg‏, 17 בפברואר 2002.‏. אמיר בוחבוט, הערה פיקודית למפקד השייטת, באתר nrg‏, 4 בינואר 2005. אמיר בוחבוט ואיתמר ענברי, השייטת פשטה על צור; 8 לוחמים נפצעו, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2006. עמוס הראל, מפקד הקומנדו הימי הפורש: מפקד חיל הים הגביל פעילות התקפית במלחמה, באתר הארץ, 21 בפברואר 2007. עמוס הראל, מפקד שייטת 13 לשעבר לצה"ל: לא אגיע למילואים מהשבוע עקב ההפיכה המשטרית, באתר הארץ, 16 ביולי 2023
בוקר בהיר וצח

בוקר בהיר וצח (אנגלית: Bright Shiny Morning) הוא רומן שנכתב על ידי ג'יימס פריי, ופורסם בשנת 2008. הספר עוקב אחרי חייהן של מספר דמויות: אברטון וקייסי, סלבריטאים נשואים; זוג צעיר, מאדי ודילן; משרתת ממוצא מקסיקני בשם אספרנסה וחסר בית המכונה ג'ו הזקן. הספר עוקב לא רק אחר חייהם של הדמויות הראשיות אלא כולל גם פרופיל של דמויות משניות אחרות, כמו גם התייחסות למחוז לוס אנג'לס. הספר קיבל ביקורת טובה בניו יורק טיימס, שתיאר את ג'יימס פריי כך: "הוא קיבל הזדמנות נוספת. תראו מה הוא עשה איתה. הוא הפך להיות מספר סיפורים טוב הפעם." מבקר אחד כתב: "שורה תחתונה: אם, על אף השערורייה, אהבת את הספר מיליון רסיסים קטנים, סביר להניח שתרצה לטרוף את בוקר בהיר וצח. כמו מחברו, הוא יכול להיקרא בהרבה שמות, אבל אף פעם לא משעמם. או ביישן." קרא לזה "דף טרנר", אך הצהיר גם כי פריי "מוביל אותך אל הגבעות הגבוהות מעל הוליווד, מראה לך את הנוף המרהיב ביותר של הכיעור הזה שהוא לוס אנג'לס, ולאחר מכן נוטש אותך לבצע את הבחירה היחידה שבאפשרותך: לקפוץ ". ב-2 באוגוסט 2008, העיתון Guardian פרסם "אירווין וולשי מוקסם מסיפור הגאולה של ג'יימס פריי-'הקאמבק הספרותי של העשור' ג'יימס פריי הוא בוודאי אחד הכותבים הטובים ביותר והחשובים ביותר שהתגלו בשנים האחרונות." בוקר בהיר וצח, באתר OCLC (באנגלית)
שלמה פינטו

שלמה פינטו (1954 – יוני 2011) היה ספורטאי פאראלימפי. הוא אלוף ושיאן עולם פאראלימפי. השתתף בחמישה משחקים פאראלימפיים משנת 1976 ועד שנת 1992 וזכה ב-18 מדליות בתחרויות השחייה, מהן 7 מדליות זהב. פינטו שירת בחטיבת גולני ולחם במלחמת יום הכיפורים. במהלך הקרבות על החרמון נפצע ושותק בפלג גופו התחתון. בתקופת שיקומו החל להתאמן בבית הלוחם והיה ספורטאי בענפים שונים: שחייה, בדמינטון וכדורסל כיסאות גלגלים. במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) זכה פינטו ב-3 מדליות, זהב, כסף וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 3x50 מטר מעורב בתוצאה של 2:07.83 דקות, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 32.51 שניות ומדליית ארד במשחה ל-25 מטר פרפר בתוצאה של 20.76 שניות. במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים, במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.75 דקות וסיים במקום רביעי במשחה ל-25 מטר פרפר בתוצאה של 17.84 שניות. עם נבחרת הכדורסל היה שותף לזכייה במדליית זהב. במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכה ב-5 מדליות, מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:57.78 דקות ובמשחה שליחים בסגנון מעורב (עם אסף אגמון ויוסף ונגר) וב-4 מדליות כסף. במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכה בשש מדליות, מהן שלוש מדליות זהב ושתי מדליות כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.12 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:06.40 דקות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 36.49 שניות. מדליות כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:47.11 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:44.07 דקות. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) סיים פינטו במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 30.87 שניות, 16 מאיות השנייה לאט ממדליית ארד ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.79 דקות. בנוסף זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4X100 בסגנון חופשי (עם שלום אייגר, חנוך בודין וערן שמש). לאחר שפרש פינטו מספורט פעיל, המשיך בריקוד בכיסא גלגלים. פינטו נפטר ביוני 2011, מספר שבועות לאחר שעבר אירוע מוחי. היה נשוי ואב לשני ילדים. מדיה וקבצים בנושא שלמה פינטו בוויקישיתוף קורות החיים של שלמה פינטו, באתר "יזכור" של משרד הביטחון פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) המשך פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) אברהם תשובה, נפטר שלמה פינטו, מגדולי ספורטאי הנכים בארץ, באתר ynet, 18 ביוני 2011 שלמה פינטו, מבכירי ספורטאי הנכים בישראל, נפטר, באתר ONE‏, 18 ביוני 2011
אדית אוונס

דיים אדית מרי אוונס (באנגלית: Dame Edith Mary Evans; ‏8 בפברואר 1888 - 14 באוקטובר 1976) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א ומועמדת 3 פרסי אוסקר. אוונס נולדה בלונדון, בתם של קרוליין אן פוסטר ואדוארד אוונס. בצעירותה עבדה בהכנת כובעים. הופיעה לראשונה על במה בגיל 12 במחזה של ויליאם שייקספיר "הלילה השנים עשר". התגלתה על ידי המפיק וליאם פול והופיעה בפעם הראשונה באופן מקצועי בהצגה "שאקונטלה". אוונס זכתה לתשבחות ואהדה רבה בתחילת דרכה על הופעתה במחזה השייקספירי "טרוילוס וקרסידה". אוונס החלה את דרכה בקולנוע הבריטי בגיל 17 במספר סרטים שקטים. התגלתה כשחקנית בגיל מאוחר בעיבודים הקולנועיים למחזה "חשיבותה של רצינות" בו שיחקה בתפקיד ליידי אוגוסטה בראקנל הנוקשה (חשיבותה של רצינות) ולאופרה "פיק דאם" בתור הרוזנת רנווסקיה. ב-1959 הועמדה אוונס לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה של פרד זינמן "סיפורה של נזירה" והופיעה בסרטו של טוני ריצ'רדסון "הבט אחורה בזעם". אוונס הועמדה פעמיים לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בתחילת שנות ה-60 על הופעותייה בסרטים "טום ג'ונס" בתפקיד מיס וסטרן דודתה של סופי וסטרן (סוזנה יורק) ו"גן הגיר". בשנת 1963 קיבלה אוונס בטקס האוסקר את פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר בשמו של טוני ריצ'רדסון שלא נכח באירוע. ב-1965 זכתה לגלם את דמותה של המחזאית ליידי אוגוסטה גרגורי בדרמה "קאסידי הצעיר". בשנת 1967 זכתה אוונס בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ובפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל ברלין על תפקידה בסרט "הלוחשים" בתור הגברת רוס. את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לו הייתה מועמדת הפסידה אוונס לקתרין הפבורן. התפרסמה בשנותיה האחרונות בסרטים המוזיקליים המצליחים "סקרוג'" בתפקיד רוח חג המולד של העבר, "סנדל הזכוכית והורד" בתפקיד המלכה האלמנה ובעיבוד הקולנועי למחזה "בית בובות". אוונס הייתה נשואה במשך 10 שנים לג'ורג' בות' אותו הכירה במסגרת עבודתה עד למותו ממחלת סרטן. בשנת 1946 זכתה לתואר ממסדר האימפריה הבריטית על תרומתה לתחום המשחק. קיבלה תוארי כבוד גם מהאוניברסיטאות המובילות ביותר באנגליה. אוונס המשיכה לשחק ולהופיע על במות עד לפטירתה ב-14 באוקטובר 1976 בגיל 88. מלכת העלים (1949) חשיבותה של רצינות (1952) הבט אחורה בזעם (1959) סיפורה של נזירה (1959) טום ג'ונס (1963) גן הגיר (1964) קאסידי הצעיר (1965) הלוחשים (1967) פיטצווילי (1967) האישה והגלולה (1968) האישה הכועסת משאיו (1969) סקרוג' (1970) בית בובות (1973) סנדל הזכוכית והורד (1976) מדיה וקבצים בנושא אדית אוונס בוויקישיתוף אדית אוונס, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אדית אוונס, באתר AllMovie (באנגלית) אדית אוונס, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אדית אוונס, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אדית אוונס, באתר MusicBrainz (באנגלית) אדית אוונס, באתר Discogs (באנגלית) אדית אוונס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אדית אוונס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
NFC

האם התכוונתם ל... National Football Conference – אחת משתי החטיבות בליגת ה-NFL חדשות מחלקה ראשונה – אתר חדשות ישראלי הנקרא באנגלית: News First Class תקשורת טווח אפס – תקן לתקשורת אלחוטית קצרת טווח הנקרא באנגלית: Near Field Communication
חיים סומפולינסקי

חיים סוֹמפּוֹלינסקי (נולד ב-14 באוקטובר 1949) הוא פיזיקאי וחוקר מדעי המוח המתמחה ברשתות נוירונים. כיהן כראש המרכז לחישוביות עצבית שבמרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח באוניברסיטה העברית בירושלים, וכיום במכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה. סומפולינסקי נולד לדוד ופרדי, למשפחה יוצאת דנמרק. אביו, פרופ' דוד סומפולינסקי, שנמלט מידי הנאצים ועזר להבריח יהודים לשוודיה במהלך השואה, ייסד את המעבדה המיקרוביולוגית בבית החולים אסף הרופא, ניהל את המעבדה בבית החולים מעייני הישועה ועוד. למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב ובישיבת פוניבז'. לאחר מכן למד פיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, עד לסיום הדוקטורט ב-1980. בשנים 1980–1982 עבד על פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1987 התמנה כפרופסור. כיום סומפולינסקי הוא חוקר במכון רקח לפיזיקה, חבר בהנהלת המרכז למדעי המוח ועומד בראש תוכנית שוורץ לחקר המדעים והמוח באוניברסיטת הרווארד. זוכה פרס לנדאו למדעי המוח לשנת 2007 חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים משנת 2008. זוכה פרס שוורץ למדעי מוח תאורטיים וחישוביים לשנת 2011, עבור "מחקריו החלוציים בפיתוח מודלים מתמטיים ומסגרת תאורטית להבנה של תהליכים ברשתות נוירונים". בשנת 2010 דורג כאחד מ-100 האנשים המשפיעים בישראל. באוקטובר 2013 זכה יחד עם פרופ' לארי אבוט בפרס עמותת "טכנולוגיות מוח לישראל", בגין תרומתו לקידום הבנה מתמטית ובניית מודלים תאורטיים להבנת המנגנונים העצביים, ההתנהגות והחשיבה. בשנת 2016 זכה בפרס א.מ.ת. בתחום חקר המוח. בשנת 2022 זכה בפרס גרובר במדעי המוח, המוענק מטעם אוניברסיטת ייל. במרץ 2024 זכה בפרס לונדבק, הפרס החשוב ביותר בעולם בתחום חקר המוח, המוענק על ידי קרן לונדבק הדנית. סומפולינסקי גורס כי ממחקר מדעי המוח עולה שאין בחירה חופשית, וכי החלטות של בני-אדם מתקבלות באופן דטרמיניסטי. נשוי לאלישבע (לבית קירשנבאום) ואב לחמישה. בתו אביטל סומפולינסקי משמשת כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה למשפט חוקתי. חיים סומפולינסקי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) חיים סומפולינסקי, באתר dblp חיים סומפולינסקי, באתר ResearchGate חיים סומפולינסקי, באתר גוגל סקולר פרופ' חיים סומפולינסקי, באתר האוניברסיטה העברית קורות חיים באתר מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח פרופ' חיים סומפולינסקי,ב אתר Center for Brain Science The Neurophysics Lab - תיאור מחקרו של סומפולינסקי, באתר מרכז אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח חוקרים מהאוניברסיטה העברית מציעים פתרון לתעלומת המנגנון המוחי האחראי על פענוח הדיבור, באתר האוניברסיטה העברית פיזיקה, מוח ורצון חופשי (אורכב 27.03.2013 בארכיון Wayback Machine), באתר פרויקט "מדוע" הרצאות של חיים סומפולינסקי, באתר יוטיוב מוח וקולנוע: פרופ' חיים סומפולינסקי, סרטון בערוץ "ELSC Video", באתר יוטיוב (אורך: 03:02) חיים סומפולינסקי (1949-), דף שער בספרייה הלאומית בד"ה: הפרופסור החרדי נפטר בגיל 100, באתר בחדרי חרדים, 14 באוקטובר 2021 Haim Sompolinsky, American Academy of Arts & Sciences Prof. Haim Sompolinsky was honored as one of the Israel's most influential people of 2010. פרופ' חיים סומפולינסקי זכה בפרס בסך 100 אלף דולר מטעם עמותת טכנולוגיות מוח לישראל, אתר האוניברסיטה העברית. חיים סומפולינסקי באתר קרן הפרס. האוניברסיטה העברית, ‏פרס גרובר לחקר המוח מטעם אוניברסיטת ייל הוענק לפרופ' חיים סומפולינסקי מהאוניברסיטה העברית, באתר "הידען", 20 במאי 2022 ירון דרוקמן, פרופסור מישראל זכה בפרס הבינלאומי החשוב ביותר בתחום חקר המוח, באתר ynet, 5 במרץ 2024 ynet (2024-06-02). "מלך דנמרק העניק פרס יוקרתי לפרופסור ישראלי". Ynet. נבדק ב-2024-06-03. חוקר מוח דתי: אין בחירה חופשית!, סרטון באתר יוטיוב
לכבוד החנוכה

לכבוד החנוכה הוא שיר ילדים עברי לחג החנוכה מאת המשורר חיים נחמן ביאליק. השיר פורסם לראשונה בשנת 1916 באודסה. מילות השיר זכו למספר עיבודים, בין השאר של הסופר ש. בן-ציון, והולחנו בלחן עממי על ידי המלחין יצחק אדל. הדובר בשיר הוא ילד, הפונה אל רבים, ושואל שאלות דידקטיות, אשר התשובות עליהן מלמדות על מנהגי חג החנוכה: מצווה מדרבנן - הדלקת נרות חנוכה בחנוכייה, ומנהגי ישראל: משחק ב„כִּרְכָּר” - שם שהמציא המשורר לסביבון, הכנת לביבות או סופגניות, והענקת "דמי חנוכה" לילדים. המנהגים מתוארים כפעולותיהם המשמחות והמהנות, בהווה החג, של דמויות קרובות ומוכרות: ההורים, האב והאם, הדוד והמורה. צמד המילים "עוֹפֶרֶת יְצוּקָה" נלקחו מהשיר אל שמו של "מבצע עופרת יצוקה" של צה"ל, שהתחיל בתקופת חנוכה, בדצמבר 2008 - ינואר 2009. מידע על היצירה "לכבוד החנוכה" באתר מיוזיק בריינז "לכבוד החנוכה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "לכבוד החנוכה" והאזנה לו באתר זמרשת ח.נ. ביאליק, שירים ופזמונות לילדים, הוצאת דביר, תרצ"ג 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית מילות השיר "לכבוד החנוכה" והאזנה לו, באתר זמרשת ענת רובינשטין, נתגלה לחן בן מאה שנה לשיר של ביאליק, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, דצמבר 2018 שירי חנוכה: בימים ההם בזמן הזה, היסטוריום: רגע היסטורי למורים ותלמידים, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית מידע על לכבוד החנוכה בקטלוג הספרייה הלאומית לכבוד החנוכה בתרגום לאנגלית, באתר Hebrew Songs
המצודה

האם התכוונתם ל... המצודה (עיתון) – עיתון של מחתרת האצ"ל שראה אור בשנים 1932–1933 המצודה (רומן) – רומן מאת ארצ'יבלד ג'וזף קרונין המצודה (סרט, 1938) – סרט קולנוע בריטי משנת 1938, על פי ספרו של קרונין המצודה (סרט, 2017) – סרט קולנוע אוקראיני מסוגת הפנטזיה בבימויו של יורי קובאליוב מצודת זאב – המכונה בקצרה "המצודה", היא מגדל משרדים בסגנון ברוטליסטי השוכן ברחוב המלך ג'ורג' בתל אביב מצודה (פירושונים)
כף קנוורל

המונח "קייפ קנוורל" מפנה לכאן. לערך העוסק בנמל החלל, ראו נמל החלל קייפ קנוורל. כף קנוורל (למפת ארצות הברית מוגדלת)   וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י ה ש ק ט מפרץ מקסיקו קנדה מקסיקו איי בהאמה כף קנוורל (למפת ארצות הברית רגילה)   וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י ה ש ק ט מפרץ מקסיקו קנדה מקסיקו איי בהאמה כף קנוורל (למפת פלורידה רגילה)   טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי כף קנוורל (למפת פלורידה מוגדלת)   טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי כף קנוורל כף קנוורל (באנגלית: Cape Canaveral, מספרדית: Cabo Cañaveral), שנודע בין 1963 ל-1973 ככף קנדי, הוא לשון יבשה במחוז ברווארד, פלורידה, ארצות הברית. הכף נמצא מזרחית לאי מריט, ומופרד ממנו על ידי נהר הבננה (אנ'). הכף הוא חלק מחוף החלל ושוכן בו נמל החלל קייפ קנוורל. מכיוון שחלליות ומשימות חלל רבות של ארצות הברית שוגרו מהנמל וממרכז החלל קנדי (שנמצא באי מריט), המונחים "קייפ קנוורל" (או כף קנוורל), "קנוורל" או "הכף" הפכו למטונימיה המתייחסת לאתר לשיגור חלליות. קוד המחוז של הכף, שניתן לו על ידי נציבות השירות הציבורי של פלורידה ב-1999, הוא "321" כהוקרה לספירה לאחור שלפני כל שיגור. מדיה וקבצים בנושא כף קנוורל בוויקישיתוף נמל החלל קייפ קנוורל מרכז החלל קנדי כף קנוורל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.