laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נטשה פולי

נטשה פולי (רוסית: Наташа Поли; נולדה ב-12 ביולי 1985) היא דוגמנית רוסיה. נטליה סרגייבנה פוליבציקובה (ברוסית: Наталья Сергеевна Полевщикова) נולדה בפרם, רוסיה והחלה לדגמן באזור מגוריה בשנת 2000. היא הופיעה לראשונה על המסלול בתצוגה של עמנואל אונגרו ב-2004. זו הייתה שנת הפריצה שלה, היא צעדה ב-54 תצוגות אופנה בין השאר במילאנו, פריז וניו יורק, ותמונתה עיטרה את שערו של ווג הפריזאי פעמיים ברציפות. מאז 2004 הופיעה פולי בפרסומות רבות, בכללן לגוצ'י, לאנוון, לואי ויטון, רוברטו קוואלי, H&M ‏, סוניה ריקיאל, ניין וסט ודולצ'ה וגבאנה וצעדה בתצוגות אופנה של מותגים כמו בלנסיאגה, אלכסנדר מקווין, שאנל, גוצ'י, ורסצ'ה וויקטוריה'ס סיקרט. פולי צעדה בתצוגת האופנה השנתית של ויקטוריה'ס סיקרט פעמיים, ב-2005 וב-2006. פולי הופיעה במאמרי מערכת בווג הרוסי, הצרפתי, האיטלקי, הסיני, היפני והאמריקני. מגזין אמנות האופנה First Face הקדיש את גיליון סתיו 2009 לפולי וצילמו אותה Sølve Sundsbø, טרי ריצ'רדסון ו-Craig McDean. כתב העת גם הביא עבודות של ג'ף קונס, סדריק ריוורן, ריצ'רד פיליפס, Billy Sullivan, מרקו ברמבילה ושנטל ג'וף (Chantal Joffe). היא חתומה בסוכנות הדוגמנות Women Management בניו יורק, פריז ומילאנו, בסוכנות הדוגמנות; Select Model Management בלונדון, בסוכנות Mega Model Agency בהמבורג ובסוכנות Traffic Models בברצלונה. ווג פריז הכריז עליה כעל אחת מ-30 הדוגמניות של שנות האלפיים. מדיה וקבצים בנושא נטשה פולי בוויקישיתוף נטשה פולי, ברשת החברתית פייסבוק נטשה פולי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) נטשה פולי, ברשת החברתית אינסטגרם נטשה פולי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרטים על נטשה פולי, באתר Fashion Model Directory תמונות, פרטים ביוגרפיים וקישורים חיצוניים על פולי, באתר AskMen.com האתר של פולי ברוסית מידע כללי על נטשה פולי, באתר ניו יורק מגזין פרטים על פולי, באתר ניו יורק מגזין שלושים הדוגמניות של שנות האלפיים
ג'ו ג'קובי

ג'וזף ארווין ג'קובי, (באנגלית: Joseph Erwin Jacoby ; נולד ב-6 ביולי 1959 בלואיוויל, קנטקי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל ג'קובי באוניברסיטת לואיוויל שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נרשם לדראפט של שנת 1981. ג'קובי לא נבחר בדראפט וחתם על חוזה שחקן חופשי עם וושינגטון רדסקינס. ברדסקינס היה חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". יחד עם הרדסקינס זכה ג'קובי בשלושה סופרבולים. ב-1993 פרש ג'קובי לאחר 13 עונות ברדסקינס. מדיה וקבצים בנושא ג'ו ג'קובי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלינט דידייר

קלינט בראדלי דידייר, (באנגלית: Clint Bradley Didier; נולד ב-4 באפריל 1959 בקונל, וושינגטון) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. דידייר החל את קריירת הפוטבול אוניברסיטת המדינה של פורטלנד, שם למד עד שנת 1980. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1981 על ידי וושינגטון רדסקינס. יחד עם הרדסקינס זכה דידייר בשני סופרבולים. ב-1988 עבר לשחק עבור גרין ביי פאקרס, שם שיחק עד שפרש ב-1989. ב-2010 התמודד דידייר בבחירות לסנאט של ארצות הברית כמועמד המייצג את מדינת וושינגטון. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איזברבאש

אִיזְבֶּרְבָּאש (ברוסית: Избербаш, באווארית: Избербаш, בדרגינית: Избербаш) היא עיר ברפובליקה דאגסטן שבדרום הפדרציה הרוסית. קיבלה סטטוס של עיר משנת 1949, וכיום היא השביעית בגודלה בדאגסטן. בעיר יש רוב של דרגינים, המהווים 64% אחוז מכלל האוכלוסייה; אחריהם הקומיקים - 14% אחוז; רוסים - 5%; אווארים, המהוים פחות מ-3%; ועוד עמים דאגסטנים שונים.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] העיר ממוקמת על החוף המערבי של הים הכספי, כמו בירת הרפובליקה מחצ'קלה. המרחק בין הערים הוא כ-56 ק"מ. חופי העיר איזברבאש זכו להיות הראשונים שקדחו בהם נפט ממעמקי הים. סמוך לעיר נמצא הר בשם פושקין טאו, על שמו של הסופר הרוסי פושקין, מכיוון שצורת ההר מזכירה את צדודיתו. כלכלת העיר נסובה בעיקר על מפעלי נפט, מפעלים קונדיטוריים ומפעלי שתייה חריפה. בעיר מיוצר הקוניאק המפורסם ברוסיה, איזברבאשסקי קוניאק. מדיה וקבצים בנושא איזברבאש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איזברבאש ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
F-84 ת'אנדרג'ט

F-84 ת'אנדרג'ט (באנגלית: Thunderjet; מילולית: "סילון רעם") הוא מטוס קרב מתוצרת חברת ריפבליק אוויאיישן. נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקאי ב-1947. היה מטוס חד מושבי, בעל כנף ישרה עם מנוע טורבו סילון בעל מהירות מקסימלית תת-קולית. במהלך מלחמת קוריאה שימש כמטוס התקיפה המוביל. בסך הכל בוצעו במטוס מדגם זה 86,408 גיחות, ו-60% מהמטרות שהושמדו על הקרקע נזקפו לזכותו. בשנת 1944 החל המעצב הראשי של חברת ריפבליק אוויאיישן לפתח מטוס קרב שיחליף את מטוס ה-P-47 ת'נדרבולט. הניסיונות הראשונים היו לשרטט מחדש את ה-P-47, כדי להתאים לו מנוע טורבו סילון ולשפר ביצועיו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו. ב-11 בספטמבר 1944, פרסם צבא ארצות הברית את המאפיינים הנדרשים למטוס קרב סילוני. המפרט כלל מהירות של יותר מ-966 קמ"ש, בטווח מינימלי של 1135 ק"מ, וחימוש של 6 מקלעים בקוטר 12.7 מילימטר או 4 מקלעים בקוטר 15.2 מילימטר. כמו כן נדרש להשתמש במנוע טורבו סילון של ג'נרל אלקטריק, מסוג TG-180 צירי, שיוצר בהתחלה כאליסון J-35. באותה שנה (1944) הוזמנו 3 אבות טיפוס. אב הטיפוס היה בעל ביצועים משופרים כך שטיסות הניסוי התקדמו מהר מאוד וחיל האוויר האמריקאי הזמין מטוסים 25 מטוסי טרום-ייצור ו-75 מטוסים מדגם B. כאשר מנהל התעופה הפדרלי ביצע ניסויים במנהרת רוח, הוא גילה שהמטוס נכנס לאי יציבות, בשל מנועו החלש. ניסוי זה גרם לשנות את המנוע במטוס למנוע חזק יותר מסוג J35-GE-15 עם דחף של 4,000 ליברות (17.8 קילוניוטון). ה־F-84 תנדרג'ט נמנה עם הדור הראשון של מטוסי קרב סילונים שנקלטו בחיל האוויר האמריקאי. הוא נכנס לשירות לאחר ה-F-80 והיה למפציץ הקרב ישר הכנף האחרון בשירות מבצעי. מטוסי ה־F-84 נשלחו לקוריאה בדצמבר 1950 וטסו כליווי למפציצי ה־B-29 ולאחר מכן שימשו בתפקידי סיוע אווירי קרוב דגם G הותאם לנשיאת פצצה גרעינית וכ-1936 מטוסים מדגם זה וכ-100 מטוסים מדגם E הותאמו לשימוש בחזית אירופה בתקופת המלחמה הקרה ושימש ככוח מרתיע במערב אירופה בשנים 1951–1957. במבצע קדש פעלו מישראל מטוסי קרב-הפצצה של חיל האוויר הצרפתי אשר תקפו והשמידו את מפציצי ה־IL-28 המצרים שסיכנו את ישראל. F-84F תנדרסטייק הוא תכנון בעל כנפיים רחבות ומשוכות לאחור שפותח על בסיס ה-F-84 הראשונים בעלי הכנפיים הישרות. מנועו היה חזק יותר והוא השיג ביצועים עבר-קוליים. מתוך 2,713 מטוסים שנבנו, 450 נמסרו לחיל האוויר הגרמני שהוקם מחדש ועוד 900 למדינות אחרות באירופה. צוות: 1 אורך: 13.22 מטר מוטת כנפיים: 10.24 מטר גובה: 4 מטר (12 רגל) שטח כנף: 24 מ"ר (260 רגל²) משקל ריק: 5,500 ק"ג (11,470 ליברות) משקל טעון: 9,100 ק"ג (18,080 ליברות) משקל המראה מרבי: 12,300 ק"ג (23,340 ליברות) הנעה: מנוע אחד מסוג אליסון J-35-A-29 טורבו סילון עם דחף של 24.7 קילוניוטון (5,560 ליברות) מהירות מרבית: 1000 קמ"ש מהירות שיוט: 800 קמ"ש טווח: 1500 ק"מ (1000 מייל) טווח עם מכלי דלק נתיקים : 3,000 ק"מ (2,000 מייל) סייג רום: 15,000 מטר (45,000 רגל) קצב טיפוס: 19.1 מטר לשנייה (3,765 רגל לדקה) עומס כנף: 340 ק"ג / מ"ר 6 מקלעים M3 בראונינג בקוטר של 12.7 מילימטר עד 2,720 ק"ג (4,450 ליברות) של פצצות, הכולל את הפצצה הגרעינית סימן 7 מדיה וקבצים בנושא F-84 ת'אנדרג'ט בוויקישיתוף
קרפטי לבוב

קרפטי לבוב (באוקראינית: Футбольний клуб «Карпати» Львів) היא קבוצת כדורגל מהעיר לבוב, אוקראינה.נכון לעונת 2024/2025 הקבוצה משחקת בליגת העל האוקראינית והישג השיא שלה עד היום הוא הגעה למקום השלישי בליגת העל האוקראינית (פעם אחת) וזכייה בגביע הסובייטי (פעם אחת). בעונת 1999/2000 הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאים. הקבוצה שיחקה בסיבוב הראשון של גביע אופ"א, הפסידה לקבוצת הלסינבורג משוודיה והודחה מהטורניר. לאורך השנים, שיחקה הקבוצה באצטדיון אוקראינה המכיל 28,015 מקומות. ב-10 בדצמבר 2011 עברה הקבוצה לארנה לבוב, אשר נבנה לקראת טורניר יורו 2012, ומכיל 34,915 מקומות ישיבה. זמן קצר לאחר מכן שבה הקבוצה לאצטדיונה הישן, עקב עלות שכירות גבוהה מדי של האצטדיון החדש. באוגוסט 2020 הקבוצה איבדה את זכויותיה על הסמל הישן של הקבוצה מהזכויות עליו עברו לידי האוהדים שיזמו באוקטובר 2020 הקמת מועדון כדורגל חדש בעיר לבוב באותו שם. הגביע הסובייטי - 1 (1968/69) - באותה שנה הקבוצה שיחקה בליגה השנייה. סגנית מחזיקת הגביע האוקראיני - 2 (1992/93), (1998/99) ברית המועצותאנדריי באל ברית המועצותואדים טישנקו ברית המועצותוסילי ראץ אוקראינהדימיטרו צ'יגרינסקי אוקראינהאיוון גצקו אוקראינהאולג לוז'ני אוקראינהוסילי קרדש אוקראינהאנדריי גוסין ספרדלוקאס פרס מדיה וקבצים בנושא קרפטי לבוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרפטי לבוב קרפטי לבוב, ברשת החברתית פייסבוק קרפטי לבוב, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
F-100 סופר סייבר

נורת' אמריקאן F-100 סופר סייבר (Super Sabre; אנגלית: "חרב-סיף אדירה") הוא מטוס קרב סילוני על-קולי מתוצרת חברת נורת' אמריקן אוויאיישן. היה בשירות חיל האוויר האמריקאי ומשמר החופים הלאומי בשנים 1954–1971. מטוס זה היה מראשוני סדרת המאה וממטוסי הקרב של הדור השני. במלחמת וייטנאם פעלו דגמי העליונות אווירית כליווי למפציצי הקרב F-105 ת'נדרצ'יף ודגמי מפציצי הקרב שימשו כמטוס סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע עד שהוחלפו במטוס התקיפה ווט A-7 קורסייר II. בינואר 1951 שלחה חברת נורת אמריקאן לחיל האוויר האמריקאי מספר הצעות למטוס קרב יום על-קולי. המטוס כונה סייבר 45, משום שהכנפיים היו בזווית של 45 מעלות. המוקאפ הוצג ונבחן ב-7 ביולי 1951 ולאחר שינויים רבים המטוס אושר לטיסה ב-30 בנובמבר 1951. טיטאניום שולב בצורה נרחבת במבנה המטוס כדי להקל על המשקל ולשפר את הביצועים. בינואר 1952 המריא אב הטיפוס לטיסת הבכורה, ובאותו חודש הזמין חיל האוויר האמריקאי 25 מטוסי טרום-ייצור ועוד 250 מטוסים סדרתיים. סדרת המאה מדיה וקבצים בנושא F-100 סופר סייבר בוויקישיתוף F-100 סופר סייבר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חיל האוויר האמריקאי. 1988 טאיוואן ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בזיליקת נוטרדאם (מונטריאול)

בזיליקת נוטרדאם (בצרפתית: Basilique Notre-Dame de Montréal) היא בזיליקה ברובע ההיסטורי של מונטריאול העתיקה במונטריאול, קוויבק, קנדה. הכנסייה נמצאת ברחוב 110 Notre-Dame, בפינת רחוב סן סולפיס. הוא ממוקם ליד סמינר סן סולפיס ולפני כיכר Place d'Armes. הבזיליקה בנויה בסגנון התחייה הגותית. אדריכלות הפנים של הבזיליקה היא מבין הדרמטיות ביותר בעולם; הפנים שלה הוא גדול וצבעוני, ותקרתו בצבע כחול עמוק, מעוטר כוכבים זהובים, והשאר הקדש הוא בצבעים כחולים, אדומים, סגולים, כסף וזהב. כמו כן, היא מלאה במאות גילופי עץ מורכב פסלים דתיים שונים. בכנסייה חלונות ויטראז לאורך קירות המקדש, שאינם מתארים סצינות תנ"כיות, אלא סצינות מההיסטוריה הדתית של מונטריאול. כמו כן, יש עוגב Frères Casavant, אשר כולל ארבע מקלדות, 97 תחנות, מעל 9,000 צינורות בודדים ודוושת לוח. אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת נוטרדאם (בצרפתית) אתר האינטרנט הרשמי של בזיליקת נוטרדאם (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כנסיות ובנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יובל (נהר)

יוּבַל הוא ערוץ טבעי המוביל מים שאינו זורם ישירות אל אגם, ים או אוקיינוס, אלא נשפך אל נחל או נהר. יובל, יחד עם יובלים אחרים והנחל או הנהר המרכזי, מהווים את אגן הניקוז של הנהר. היובל הארוך ביותר בעולם הוא מדיירה. אורכו 3,380 ק"מ וספיקתו 15 אלף קוב לשנייה[דרוש מקור]. הוא מתחיל בגבול ברזיל–בוליביה, בנקודת המפגש בין נהר בני לבין נהר ממורה, ונשפך לאמזונאס 160 ק"מ מזרחית למנאוס. נחל נהר ערוץ אפיק מדיה וקבצים בנושא יובל בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טאצ'בק

טאצ'בק (באנגלית: Touchback) הוא מצב במשחק פוטבול בו הכדור יוצא מהאנד זון אל מחוץ למגרש כשהכדור לא בשליטת אחד השחקנים. אחרי טאצ'בק, הקבוצה שבאנד זון שלה התרחש הטאצ'בק מקבלת את הכדור בקו ה-20 יארד שלה. מהלך ייחשב לטאצ'בק במקרים הבאים: בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ויוצאת מחוץ לקווי המגרש. בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ונשארת בו או נתפסת על ידי שחקן שלא מחזיר את הכדור ונשאר באנד זאון. חטיפת מסירה על ידי שחקן הגנה באנד זון של הקבוצה שלו, שהופל באנד זון או לא התקדם מהאנד זון. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרה פיליון

מרה פיליון (באפריקנס: Marais Viljoen;‏ 2 בדצמבר 1915 – 4 בינואר 2007) היה נשיא דרום אפריקה החמישי וכיהן בתפקיד זה בין 4 ביוני 1979 ל-4 בספטמבר 1984, וכמו כן כיהן עוד קודם לכך לזמן קצר כנשיא-בפועל, בין 21 באוגוסט ל-10 באוקטובר 1978. פיליון היה המנהיג האחרון שנשא בתואר "הנשיא המדינתי של דרום-אפריקה" (Staatspresident van Suid-Afrika) בגרסתו הטקסית, כלומר, נשיא נטול-כוח; מוסד שהתקיים מאז כינון הרפובליקה ב-1961 ועד שבוטל במתכונתו הפורמלית-הטקסית ב-1984 והפך למשרה ביצועית. עוד קודם לכן שימש פיליון כראש הבית העליון של הפרלמנט הדרום אפריקני בין 22 בינואר 1976 ו-19 ביוני 1979 (מוסד שבוטל גם הוא בינתיים). שם משפחתו הוא הטיה לאפריקנס של שם הוגנוטי צרפתי שעימו מזוהים כל צאצאי בית פרנסואה ויליון מקלרמונט (Villion), חלוץ שהתיישב בכף התקווה הטובה במאה ה-17. פיליון, שטרם כניסתו לחיים הפוליטיים עבד בסניף דואר - ובהמשך בעיתון אפריקנרי בעריכתו של הנדריק פרוורד, נבחר ב-1953 לבית התחתון של בית המחוקקים כנציגה של העיירה אלברטון שבפרוורי יוהנסבורג, ובהמשך כנשיא הבית העליון (הסנאט) וכממלא-מקום נשיא-הרפובליקה, ונחשב מתון יחסית בין חברי המפלגה הלאומית שכוננה את האפרטהייד. לפרקי זמן של שנים אחדות הוא שימש כשר העבודה והמכרות; שר הדואר והתקשורת, ושר לענייני צבעונים. לאחר התפטרותו של ג'ון פורסטר ממשרת הנשיא ב-1979 נכנס מרה פיליון למשרה הלא-ביצועית, שבה החזיק עד לפרישתו ב-1984, כשבשנה קודם לכך תיקנה החוקה את הגדרת תפקיד הנשיאות לתפקיד מנהלי עם יותר סמכויות. עם החלפתו בידי פיטר בותה עזב פיליון את החיים הציבוריים אולם שמר על עניין בפוליטיקה. הוא נפטר בראשית 2007 כתוצאה מכשל בלב, ונטמן בבלומפונטיין לאחר טקס הלוויה ממלכתי שנערך בפרטוריה. מדיה וקבצים בנושא מרה פיליון בוויקישיתוף מרה פיליון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרה פיליון, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
גד ליאור

גד ליאור (נולד באפריל 1953) הוא עיתונאי כלכלי בישראל. משמש ראש המערכת של "ידיעות אחרונות" בירושלים. ליאור נולד בירושלים כגד ליכטנשטיין. הוא החל את דרכו העיתונאית בעיתוני נוער. בגיל 16 עבד במעריב וסיקר תחרויות ספורט. בהיותו בן 18 סיקר את ועדת עציוני לבדיקת השחיתויות בכדורגל בישראל. בהשפעת מות רבים ממשפחתו שנספו בשואה בגרמניה, הוא עסק בקידום יחסי התרבות וההבנה בין ישראלים וגרמנים, כשהַחל משנות השישים נמנה עם מקימי התנועה שהייתה לחלוצה בחילופי-הנוער עם גרמניה. פועלו זה ניבט בהמשך דרך שותפות בכינונה של אגודת הידידות הצעירה ישראל-גרמניה ב-1987, שבמסגרתה מתקיימים חילופי משלחות חינוכיות, קבוצות השתלמות וסטודנטים בין המדינות, כשבהובלת ליאור מתקיימות הרצאות לקבוצות נוער אורחות, עיתונאים ומתנדבים. לאחר שירות קרבי בחיל התותחנים, חזר ליאור לעסוק בכתיבה עיתונאית ועד סוף שנות השבעים שימש ככתב סוכנות עתי"ם ו"מעריב", וחקר במשך שנתיים לצד פרופסור דן כספי את התהוות המקומונים בערים בישראל. בד בבד, ב-1979, החל לשמש כמרצה בנושאי תקשורת ותקשורת המונים במספר מוסדות בארץ, וייסד את הקורס "תקשורת כלכלית" באוניברסיטה הפתוחה שם הוא מלמד עד היום. ל"ידיעות אחרונות" הגיע בשנת 1979 והיה כתב לענייני פלילים ובהמשך כתב מדיני. הוא נכנס בעובי הקורה של סיקור מהלכי הכלכלה המוסדית והשלטונית, ומקץ עשור מונה ככתב הכלכלי הראשי של העיתון. במקביל נהיה ליו"ר תא הכתבים הכלכליים באגודת העיתונאים בבירה. תחת ידיעות אחרונות היה ליאור לעיתונאי הישראלי הראשון שנכנס לארצות שעד אז אסור היה להיכנס אליהן, כערב הסעודית ואיחוד האמירויות. מאז 1995 הוא משמש כראש המערכת הירושלמית של העיתון, וחולק עם סבר פלוצקר את כתיבת מאמרי המערכת במגזין "ממון". בין פרסומיו, עריכת הספר "דיר בלאק, לוסי!" (הוצאת "גשרים"), ומגזין המנהלים "OpenU" של האוניברסיטה הפתוחה; כתב ופרסם את הלקסיקון לאירועי כלכלת ישראל ב-60 שנותיה, בהוצאת מיקסם, וראיונות בלעדיים, בין היתר עם חוסיין, מלך ירדן וגולדה מאיר. ליאור, שנחשב כ"סקופר", הוכתר כעיתונאי מצטיין לשנת 2009[דרוש מקור]. כמו כן בראשית 2010 הוענק לו פרס התקשורת הכלכלית של "האגודה לזכות הציבור לדעת". הוא נשוי ואב לשלושה ומתגורר במבשרת ציון, בנו, אילן, עשה את שירותו הצבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן, החל לשמש כתב ב"הארץ". גד ליאור מאיים לבטל אירוע בבנק ישראל, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2009 מיכאל נחמן, אחד על אחד עם גד ליאור, "זמן מבשרת", 27 במאי 2010 ענת קם‏, עמוס רגב וגד ליאור זכו בפרס האגודה לזכות הציבור לדעת, באתר וואלה, 20 בינואר 2010
מארק ג'קסון

מארק אנתוני ג'קסון (באנגלית: Mark Anthony Jackson; נולד ב-23 ביולי 1963 בשיקגו, אילינוי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל ג'קסון באוניברסיטת פרדו. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1986 על ידי דנוור ברונקוס. עם הברונקוס שיחק בשלושה סופרבולים. ב-1993 עבר לשחק עבור ניו יורק ג'איינטס. ב-1994, עונתו האחרונה של ג'קסון, שיחק באינדיאנפוליס קולטס. לאחר פרישתו עבר ג'קסון לגור בעיר דנוור, בה שיחק ברוב הקריירה שלו. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מארק היינס

מארק היינס (באנגלית: Mark Haynes; נולד ב-6 בנובמבר 1958, קנזס סיטי, קנזס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל היינס באוניברסיטת קולורדו. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1980 על ידי ניו יורק ג'איינטס בסיבוב הראשון כבחירה התשיעית בסך הכל. בשנים 1982, 1983, 1984 נבחר לשחק במשחק הפרובול. ב-1986 עבר לשחק בדנוור ברונקוס שם שיחק עד שפרש ב-1989. ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אריאנה נתיבי אוויר אפגנים

אריאנה נתיבי אוויר אפגנים (בפשטו: آريانا افغان هوايي شرکت; באנגלית: Ariana Afghan Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של אפגניסטן, והיא כיום חברת התעופה הגדולה במדינה. חברת התעופה מפעילה טיסות פנימיות ובינלאומיות ובסיסה בנמל התעופה הבינלאומי של קאבול. החברה בבעלות מלאה של הממשלה האפגנית. אריאנה נוסדה ב-27 בינואר 1955. עד שנת 1970 החזיקה חברת פאן אמריקן ב-49% ממניות החברה, ו-51% הנותרים היו בידי הממשלה האפגנית. באותה תקופה היו בצי החברה מטוסי בואינג 707, בואינג 727 ו-DC-10. בשנת 1996 השתלטו אנשי הטליבאן על המדינה, בעקבות זאת התכנסה מועצת הביטחון של האו"ם ובהחלטה 1267 שלה, אילצה את החברה להשעות את פעילותה בחו"ל. לאחר הפלת שלטון הטליבאן בשנת 2001, וכמחווה של רצון טוב לקראת פיתוח יחסי החוץ עם אפגניסטן, חודשו הטיסות ליעדים הבינלאומיים. בשנת 2006 ערכו שלטונות גרמניה בדיקות למטוסי החברה, במטוסי החברה נמצאו מספר ליקויים. החברה לא הגיבה באופן הולם ובמועד לחקירה בדבר ההיבטים הבטיחותיים של פעילותה, לפיכך החליטה הוועדה לאסור את פעילותה במדינות האיחוד האירופי. ב-21 בנובמבר 1959 התרסקה טיסה מספר 202 מביירות, 24 מתוך 27 הנוסעים נהרגו. ב-5 בינואר 1969 התרסקה טיסה מספר 701 לתוך בית, סמוך לנמל התעופה לונדון גטוויק בלונדון, 50 מתוך 66 הנוסעים נהרגו, זוג נשוי בתוך הבית נהרג, אך תינוק ששהה בו ניצל. ב-10 בדצמבר 1988 הופל מטוס אנטונוב An-26 על ידי צבא פקיסטן. כל 25 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. ב-18 ביוני 1989 התרסק מטוס אנטונוב An-24. שישה בני אדם נהרגו. ב-6 בפברואר 2000 חטפו תשעה אנשי טליבאן מטוס בואינג מדגם 727 ובו כ-180 נוסעים, המטוס הוטס דרך טשקנט ומוסקבה, לנמל התעופה סטנסטד צפונית ללונדון. החוטפים נכנעו כעבור ארבעה ימים וקיבלו מקלט מדיני בבריטניה. באוקטובר 2001, נהרסו כליל 7 ממטוסי החברה בהפצצות שביצע צבא ארצות הברית בקאבול. לא היו אבדות בנפש. ב-23 במרץ 2007, החליק מטוס החברה מסוג איירבוס A300B4-200 ממסלול הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק. לא היו נפגעים בתאונה. ב-8 במאי 2014, החליק מטוס החברה מדגם בואינג 737-400 ממסלול הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של קאבול. לא היו נפגעים בתאונה. צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018: מדיה וקבצים בנושא אריאנה נתיבי אוויר אפגנים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אריאנה נתיבי אוויר אפגנים פרטי צי המטוסים של אריאנה נתיבי אוויר אפגנים, באתר airfleets.net (באנגלית)
ג'ין לאנג

ג'ין אריק לאנג, (באנגלית: Gene Eric Lang; נולד ב-15 במרץ 1962 בפאס כריסטיאן, מיסיסיפי) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל לאנג באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1984 על ידי דנוור ברונקוס. ב-1988 עבר לשחק באטלנטה פלקונס שם שיחק עד שפרש ב-1990. ג'ין לאנג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קירקה

קִירְקֵה (יוונית עתיקה: Κίρκη) היא אלה-קוסמת במיתולוגיה היוונית, המתמחה ברקיחת סמים ומשחות. היא נחשבת בתם של הליוס ופרסה (אנ'), בתו של אוקיינוס ואחותה של פסיפאה. על פי גרסה אחרת בתה של הקטה, אלת הקסמים. באודיסיאה, לאחר שנמלטו בעור שיניהם מהקיקלופים ומהלסטריגונים אוכלי-האדם, אודיסאוס ואנשיו הנותרים מגיעים לאי של קירקה, אייאה. אודיסאוס שולח מחצית מאנשיו אל ביתהּ, והיא מזמינה אותם פנימה. כולם למעט אורילוכוס (אנ') החשדן נענים להזמנתה, והיא מטילה עליהם כישוף והופכת אותם לחזירים. לשמע סיפורו של אורילוכוס יוצא אודיסאוס אל ביתה של קירקה כדי להציל את אנשיו. הרמס, המחופש לגבר צעיר, מספק לו עשב כקמע, שיגן עליו מכשפיה, מנחה אותו כיצד לנהוג עמה, ומייעץ לו לאיים להרוג אותה ובכך להכניע אותה. אודיסאוס נוהג לפי עצתו של הרמס, ולאחר שקירקה מחזירה לאנשיו את דמותם האנושית, הוא חי בביתה חיי תענוגות במשך שנה שלמה. כשהוא יוצא שוב לדרכו, קירקה מייעצת לו לפנות אל טירסיאס שבשאול על-מנת שינבא לו מה יעלה בסופו, ומסבירה לו במפורט איך יעשה את דרכו בים לביתו באיתקה. קירקה וסקילה סקילה הייתה ידועה כנערה יפהפייה, שהתאהב בה גלאוקוס, אך היא דחתה את חיזוריו. גלאוקוס שנעלב מאוד, ביקש מהמכשפה קירקה לעזור לו. קירקה שהייתה מאוהבת בגלאוקוס בעצמה, כעסה של סקילה מאוד. באזור בו סקילה נהגה להתרחץ, הרעילה קירקה את המים, מה שהפך את סקילה למפלצת הים המוכרת. רק שנים אחר כך, התאהבה קירקה באודיסאוס, וכנקמה בקירקה, סקילה אכלה שישה מלחים מהספינה שלו. קירקה היא המקור לשמו של הפרק החמישה עשר ביוליסס, ספרו של ג'יימס ג'ויס - קירקי. פרק זה הוא הארוך בספר, 174 עמודים. הפרק כתוב כולו במבנה של מחזה, רב שיח בין דמויות רבות. את קירקה מייצגת בפרק בלה כהן, מאדאם דבלינאית ממוצא יהודי. ברומן "וזרח השמש", מאת ארנסט המינגוויי מספר מייק על הכינוי שניתן לברט אשלי, הדמות הנשית הראשית [עמוד 169 בתרגום של יואב כ"ץ]: "הוא קורא לה קירקה [...] הוא אומר שהיא הופכת גברים לחזירים. זה ממש מוצלח." קירקה מאוזכרת בקצרה בסדרת ספרי "הארי פוטר", שם היא מופיעה כאחת המכשפות המפורסמות המופיעות על קלפי האיסוף המגיעים עם צפרדעי השוקולד - ממתק מוכר בעולם הקוסמים. בספר השני בסדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים בתור מנהלת ספא מדומה על אי טרופי המכנה את עצמה קיקי, והיא הופכת את פרסי לחזיר ים (במקום לחזיר אמיתי, שכן אלו תופסים יותר מדי מקום). כמו כן, מוזכרת הדמות במספר ספרים נוספים. ביקום DC קומיקס, סירסי היא יריבתה המושבעת של וונדר וומן ובת בריתה של אלת הכישוף הקטה. ביקום מארוול קומיקס, גיבורת-העל סירסי(אנ') מבוססת על קירקה והיא בת לגזע הנצחיים האלמותי. בסדרה כדברא נקראת הדמות הראשית "קירקי" על שמה של קירקה. האסטרואיד 34 קירקה (אנ') שהתגלה ב-1855 על ידי ז'אן שקורנאק נקרא על שמה. הספר "קירקה" מאת מדלין מילר מציג את סיפור חייה של קירקה על ידי סיפור בגוף ראשון מפיה של קירקה עצמה. הספר תורגם לעברית בהוצאת הכורסא ויצא בעברית בשנת 2022. מדיה וקבצים בנושא קירקה בוויקישיתוף קירקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרפרס בזאר

הארפרס בזאר (באנגלית: Harper's Bazaar) ולעיתים רק "בזאר" (Bazaar) הוא כתב עת אמריקאי לענייני אופנה. כתב העת נוסד ב-1867 והיה באותה העת מגזין האופנה הראשון בארצות הברית. כתב העת היה עם הזמן למוביל בעולם האופנה ובשורות כתביו וצלמיו מנה בין השאר את אנדי וורהול, דיאנה פרילנד, דיאן ארבוס, פטריק דמרשלייה וריצ'רד אבדון. כתב העת היה לאחד ממגזיני האופנה הוותיקים והבולטים בעולם, יחדיו עם ווג ו-Elle. במהלך המאה ה-19 הארפרס בזאר היה שבועון אשר יצא תחת בית ההוצאה לאור "הרפר" (Harper), אך החל מ-1901 הפך לירחון. ב-1913 נמכר כתב העת לידי איש העסקים ויליאם רנדולף הרסט, אשר לבסוף העביר השליטה לידי חברת ההוצאה לאור שבבעלותו - הירסט (Hearst). שינוי הבעלות גרר גם לעיתים שינוי בשם - אשר קוצר ל"בזאר" בלבד, אך כתב העת עדיין מוכר בשמו המקורי אשר למותג. בעקבות הצלחתו נוסדו לו גרסאות בינלאומיות, בין השאר באוסטרליה, רוסיה ובבריטניה (שם יצא גם תחת השם Harpers & Queen בעקבות איחוד עם המגזין קווין), אשר היה לתחילת דרכה של עורכת האופנה הנודעת אנה וינטור. מדיה וקבצים בנושא הרפרס בזאר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרפרס בזאר (באנגלית) הרפרס בזאר, ברשת החברתית פייסבוק הרפרס בזאר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הרפרס בזאר, ברשת החברתית אינסטגרם הרפרס בזאר, ברשת החברתית טיקטוק הרפרס בזאר, סרטונים בערוץ היוטיוב אתר כתב העת ארכיון שערי כתב העת באתר MagazineArt
יוסי יסעור

יוסי (יוסף) יסעור (נולד ב-6 בינואר 1944) הוא פרופסור למנהל עסקים במרכז האקדמי רופין המתמחה בתחום של תורת ההחלטות. סיים תואר ראשון בחקלאות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1967, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1972 ודוקטורט במנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1979. בהרווארד למד אצל פרופסור הווארד רייפא ובכך התוודע לתחום תורת ההחלטות. יסעור השתתף בשנת 2017 כמומחה בתוכנית הטלוויזיה "ההחלטה" ששודרה בערוץ עשר. נשוי לנעמי ואב לשלוש בנות ומתגורר בכפר ויתקין. תחום המושב, ספר על קבלת החלטות במושב העובדים בישראל, הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, 1990 ההחלטה לרצוח, ספר על תהליכים המובילים לרצח, הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, 1995 אשליית האפס, רומן על פשע ועל החלטות, הוצאת זמורה ביתן, 2000 היגיון ורגש בקבלת החלטות ובלקיחת סיכונים, הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, 2005 גם לכם לא היו מים חמים? מדריך למניעת כשלים בקבלת החלטות, מטר, 2010 פיצות, איקאה ודילמת האיש השמן, הוצאת מטר, 2019 החלטות משנות חיים ומוות, הוצאת מטר, 2024 אתר האינטרנט הרשמי של יוסי יסעור יוסי יסעור, ברשת החברתית פייסבוק יוסי יסעור, ברשת החברתית LinkedIn יוסי יסעור, סרטונים בערוץ היוטיוב יוסי יסעור, באתר גוגל סקולר הרצאת TEDx פרופ' יוסי יסעור בנושא קבלת החלטות, סרטון בערוץ "RuppinTube", באתר יוטיוב (אורך: 16:52) רמות - היגיון ורגש בקבלת החלטות ובלקיחת סיכונים - יוסי יסעור, באתר www.ramotbooks.co.il גם לכם לא היו מים חמים? - מטר, באתר www.matarbooks.co.il פיצות,איקאה ודילמת האיש השמן - מטר, באתר www.matarbooks.co.il החלטות משנות חיים (ומוות) - מטר, באתר www.matarbooks.co.il