laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דב כ"ץ

הרב דב כ"ץ (ב' בטבת תרס"ג, 1 בינואר 1903 - ט' בטבת תש"מ, 29 בדצמבר 1979) היה מנהל בתי הדין הרבניים, חוקר תנועת המוסר ומחבר סדרת "תנועת המוסר" על תולדותיה ואישיה. חתן פרס הרב קוק. נולד לרב יעקב כ"ץ, שכיהן כמשגיח בישיבת טלז. בתחילת שנת תרפ"ה (1924) עלה לארץ ישראל. בבחרותו למד בישיבת חברון. בתחילת שנות ה-30 נישא לאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. לאחר נישואיו למד בישיבת היכל התלמוד בתל אביב, שבה למדו אברכים בוגרי ישיבת חברון. במשך מספר שנים בשנות ה-40 שימש כר"מ ומנהל ישיבת תל אביב. לאחר הקמת המדינה היה הרב הצבאי של אזור תל אביב. לאחר פרישתו החל לעבוד במשרד הדתות, תחילה כיהן כמנהל המחלקה לרבנות ושיפוט רבני, ומשנת תשי"ז (1957) כמנהל בתי הדין הרבניים. בתפקידו, יזם לראשונה את פרויקט תיעוד פסקי הדין, "פסקי דין רבניים". הרב כ"ץ המשיך לכהן בתפקיד זה הרבה מעבר לגיל הפרישה משום שלא הושגה הסכמה בין שר הדתות והרבנים הראשיים על זהות מחליפו. חקר את תנועת המוסר וחיבר את חמשת הספרים בסדרת "תנועת המוסר", המשמשים ספרי יסוד בנושא זה. על סדרת ספריו זכה בפרס הרב קוק לשנת תשט"ו-תשי"ז. כמו כן חיבר את הספר "פולמוס המוסר", העוסק בפולמוס שבין תומכי תנועת המוסר ומתנגדיה. הרצה על תנועת המוסר בכנסים ובימי עיון, בישיבות ובמוסדות חינוך, גם מטעם משרד החינוך. כמו כן פרסם עשרות מאמרים בנושא בבמות שונות. אחר פטירתו כונסו מאמריו בספר "דברי הגות וראות". היה מחותן כפול של הרב רפאל קוק, רבה של טבריה. לרב כ"ץ נולדו שני בנים ושבע בנות. בהם: בנו הרב יעקב כ"ץ, מראשי ישיבת הכותל בנו הרב יהושע כ"ץ, רבה האשכנזי של מעלה אדומים בתו מאירה, אשת שמשון אפשטיין, נכד הרב משה מרדכי אפשטיין, היה רב בית הכנסת 'המגדל' בשכונת בית וגן בירושלים. בתו יהודית קוק, אשת הרב שלמה קוק, רבה של רחובות. בתו טובה פרידמן, נשואה לשלמה פרידמן, התגוררו בימית ובנוה דקלים. בתו נעמי, אשת עו"ד יחזקאל רוטנברג, בנו של סמנכ"ל משרד הפנים לשעבר שכנא רותם-רוטנברג. בתו דבורה, אשת הרב משה שלזינגר, שכיהן שנים כר"מ בישיבה התיכונית בכפר מימון ובישיבת ההסדר בשדרות. בתו שרה, אשת הרב שמעון בר-נוי הרב הצבאי של מחוז ירושלים ורב קהילת יפה נוף שבשכונת בית הכרם בירושלים. בתו שפרה, אשת יחזקאל כַהן, שלימד בת"ת המסורה בירושלים, גבאי ראשי בבית כנסת הרמב"ן. תנועת המוסר (5 כרכים) פולמוס המוסר דברי הגות וראות (2 כרכים) פסקי הדין הרבניים (אחד עשר כרכים). פסיקת בתי הדין והחוקים אור הצפון - שיחות הסבא מסלבודקה, שלושה כרכים; יחד עם רבי מאיר חדש. ספר הזיכרון לקדושי ישיבת חברון כנסת ישראל, ירושלים תר"צ (ביחד עם הרב יצחק הוטנר) הרמח"ל (חוברת) רבי ישראל מסלנט (חוברת לבני הנעורים) רשימת הפרסומים של דב כ"ץ, בקטלוג הספרייה הלאומית פולמוס המוסר, ירושלים תשל"ג 1973, באתר היברובוקס הרב אליעזר מלמד, סדרת 'תנועת המוסר'. דב בן יעקב כץ (1903-1979), דף שער בספרייה הלאומית ע"פ החוברת "ונאמן ביתך וממלכתך" , עמ' 4. ב"ישיבת תל אביב", הצופה, 13 בספטמבר 1943 טוביה מנדלסון, צדוק בכיפה שחורה, דבר, 11 בפברואר 1977
יעקב כ"ץ (רב)

הרב יעקב כ"ץ (תרכ"ב, 1862 לערך - יום הכיפורים תרפ"ג, 1922) היה רב בליטא, שימש כמשגיח בישיבת טלז ור"מ בישיבת אור החיים בסלבודקה, כמו כן כיהן כרב העיירות קליקול (שבמחוז שאוול) וזאגר-ישן. נולד ברומשישוק שליד קובנה, לישראל כ"ץ, מצאצאי הרב רפאל כ"ץ מהמבורג, ולאיטה לבית מ"ץ. אחיו של ישראל כ"ץ היה הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של רדין. בצעירותו היה יעקב כ"ץ מקבוצת התלמידים שכינס הסבא מסלבודקה בבית המדרש "הלוויית המת" שבסלבודקה, שם התקרב לרבי יצחק בלאזר, שמסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידים. בשנת תר"נ (1890) נשא את בתו של יהושע לייב גוטמן מפיביאן. לאחר נישואיו למד שנתיים בישיבת וולוז'ין, עד לסגירתה. לאחר מכן עבר ללמוד בתלמוד תורה אצל הסבא מקלם, עד לפטירתו בשנת תרנ"ח (1898). בשנת תרס"ג (1903), לאחר שהרב יהודה לייב חסמן עזב את משרתו כמשגיח בישיבת טלז, בעקבות ההתנגדות שקמה בישיבה לתנועת המוסר, התמנה הרב כ"ץ למלא את מקומו. הוא הצליח להרגיע את הרוחות בישיבה, אולם לאחר כשנה וחצי החליט לפרוש מתפקידו. כעבור זמן התמנה כר"מ ראשי [דרושה הבהרה]בישיבת אור החיים בסלבודקה של הרב צבי הירש לויטן, לאחר שהר"מ הקודם[דרושה הבהרה], הרב נפתלי טרופ, עזב את הישיבה לטובת ישיבת ראדין. הרב כ"ץ מסר שיעורים ושיחות מוסר לתלמידי הישיבה וכן לקבוצות תלמידים שהסבא מסלבודקה היה שולח מישיבתו. בשנת תרס"ו (1906) התמנה הרב כ"ץ כרב בעיירה קליקול שבמחוז שאוול. בשנת תרע"ה (1915), כשנה לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלץ לעזוב את עירו והתיישב עם משפחתו בריגה שבה שהו פליטים יהודים רבים. כעבור זמן נאלצו היהודים בפקודת השלטונות לעזוב את העיר והרב כ"ץ נסע להומל, שם התגורר ידידו מתקופת קלם, הרב ראובן דב דסלר. בתקופת שהותו בהומל יזם הרב כ"ץ הקמת ישיבה מקומית על פי שיטת קלם, ובין תלמידיו נמנו אליהו אליעזר דסלר (בנו של הרב ראובן דב דסלר), הרב מנחם מנדל זקס (לימים חתנו של החפץ חיים) והרב צבי קופשיץ. בתחילת שנת תרע"ז (1916), בשל שיקולי הסוואה מעיני השלטונות, נחלקה הישיבה לשתיים, חלקה נותר בהומל תחת הרב יעקב כ"ץ וחלקה עבר לעיר טולה תחת הרב ראובן דב דסלר. בסוף שנת תרע"ז התאחדה הישיבה מחדש והקבוצה שבטולה שבה להומל. אולם השלטון הקומוניסטי הצר את צעדיה של הישיבה ובשנת תרע"ט (1919) נאלץ הרב כ"ץ לפזר את תלמידי הישיבה. בשנת תר"פ (1920) עזב הרב כ"ץ את הומל והגיע לווילנה, שהייתה כבושה אז בידי הפולנים. משם שב לרבנותו הישנה בעיירה קליקול, וכעבור זמן עזב את קליקול כדי לכהן כרבה של זאגר-ישן. הוא תכנן להקים ישיבה בעיר אולם אז חלה והוא עזב את זאגר-ישן לעיר המרפא וילדינגן שבגרמניה. נפטר ביום הכיפורים תרפ"ג (1922) ונקבר בגרמניה. אחותו של הרב יעקב כ"ץ נישאה למרדכי לופיאנסקי. בנם הוא הרב יהושע דב לפין, שהיה חתנו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי וחותנם של הרב משה מרדכי חדש ונחום אריאלי. בניו הם: הרב שלמה כ"ץ, שכיהן כדיין בפתח תקווה, והרב דב כ"ץ, מנהל בתי הדין הרבניים ומחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר". 'כ"ץ, ר' יעקב ב"ר ישראל', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 59 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1257).
צלב הגבורה הניכרת

צלב הגבורה הניכרת (באנגלית: Conspicuous Gallantry Cross מוכר גם בראשי תיבות: CGC) הוא עיטור מדרגה שנייה הניתן על ידי הצבא הבריטי לחיילי הצבא או לחיילי בעלות בריתה של בריטניה. העיטור ניתן על מעשה גבורה ניכרת בשירות פעיל ובעת לחימה, העיטור ניתן בפעם הראשונה במהלך הלחימה בבוסניה במאי 1995 ומאז ניתן סך הכל 61 פעמים. צלב הגבורה הניכרת נועד לאחד את מדליית ההתנהגות המצוינת, אות גבורה שהיה ניתן לדרגות נמוכות בצבא, ואת מדליית הגבורה הניכרת, אשר היה ניתן לדרגות נמוכות בחיל האוויר והצי המלכותי. שני אותות אלו הוענקו עד שנת 1993 לציון גבורה לדרגות הנמוכות, כאשר גבורה ניכרת בדרגות קצונה הייתה מצוינת על ידי הענקת אות השירות המצוין. החל משנה זו צלב הגבורה הניכרת איחד את כל השלושה לציון גבורה והוענק לכלל הדרגות בכל זרועות הכוחות המזוינים. אות מסדר השירות המצוין פעיל כיום לציון פיקוד יוצא דופן בלבד. העיטור הוא צלב עשוי כסף המעוטר משני צדדיו בענפי דפנה. במרכז הצלב מוצג כתר אדוארד הקדוש. מהצד השני של העיטור מצוין שם המקבל ודרגתו. העיטור תלוי על סרט לבן בעל שני פסים כחולים משני אגפיו ופס אדום במרכזו, זהו גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור הנענדת לא באירועים פורמליים). לעיטור אפשר להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור. מדיה וקבצים בנושא צלב הגבורה הניכרת בוויקישיתוף תיאור העיטור באתר משרד הביטחון הבריטי (באנגלית).
במול

במוזיקה, בֵּמוֹל (או נָחֵת) הוא סימן היתק המורה על הנמכת הצליל הבא אחריו בחצי טון, והוא מסומן ב-♭ (הדומה לאות הלועזית b), משמאל לתו. באוקטבה תקנית דו במול זהה דיאטונית לסי, ופה במול זהה דיאטונית למי. קיים גם סימן במול כפול הנראה כך: 𝄫 והוא מנמיך תו נתון בטון שלם. בתיווי מוזיקלי במאה העשרים ישנן גם סימני במול מיוחדים המורים על הנמכת צליל ברבע טון או בשלושת רבעי הטון. תו היוניקוד '♭' (266D הקסדצימלי) עשוי להציג את סימן הבמול במחשבים מסוימים. סדר הבמולים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: סי במול, מי במול, לה במול, רה במול, סול במול, דו במול, פה במול. המלה "במול" מקורה באיטלקית: bemolle שפירושו "(האות)b-רך". מקורה של משמעות המונח היא במוזיקה עתיקה, בה נהגו להנמיך את הצליל סי במודוסים מסוימים. באותה עת, ערך ההנמכה של הבמול היה קטן מחצי טון, כך שאותה הנמכה הייתה למעשה קטנה, ושנתה בעיקר את החריפות שיצר הצליל סי עם צלילים מסוימים (פה, ודו, למשל), והקנתה לו גוון רך יותר, ומכאן מקור השם. דיאז בקר (סימן היתק) מדיה וקבצים בנושא במול בוויקישיתוף
יהודית קוק

יהודית קוק (י"ד באלול תרצ"ב, ספטמבר 1932 – כ"ח בכסלו תשל"ב, דצמבר 1971) הייתה הוגת-דעות וחוקרת חסידות. נהרגה בתאונת דרכים עם בעלה הרב שלמה קוק ושניים מילדיהם. נולדה בארץ ישראל לרב דב כ"ץ, מחבר סדרת ספרי "תנועת המוסר", ולאסתר, בתו של הרב זאב גולד, ממנהיגי תנועת המזרחי ומחותמי מגילת העצמאות. נישאה לרב שלמה קוק, רבה של רחובות, ונולדו להם שישה ילדים. היא למדה בסמינר למורות ובאוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן שימשה כמורה בבתי ספר ובסמינרים למורות. כמו כן פעלה להצלת בנות שנפלו לרשת המיסיון. בצד עיסוקה בחינוך ובהוראה חקרה את עולם המחשבה היהודית והחסידות, והתמקדה בתורת ברסלב וסיפורי רבי נחמן מברסלב. לאחד מבניה קראה נחמן נתן, על שם רבי נחמן מברסלב ותלמידו רבי נתן שטרנהרץ. את רוב זמנה בשנותיה האחרונות הקדישה לחיבור פירוש לסיפורי רבי נחמן מברסלב, וביומה האחרון עוד הספיקה לראות את הספר מסודר כולו לדפוס. בחנוכה תשל"ב שבה עם בעלה ושלושה מילדיה במכוניתם מירושלים לרחובות, נהרגו בהתנגשות עם רכבת ההורים ושני הילדים הבוגרים. בתם הקטנה יוכבד, שהייתה אז בת עשר, ניצלה. לאחר מותה יצאה לאור אסופת מאמרים שלה בנושאי הגות ומחשבה. בניה הם: הרב בן ציון קוק שעוסק בפסיקה הלכתית, מחבר ספרים והיה נחשב למקורבו של הרב יוסף שלום אלישיב. הרב אוריאל קוק איש חינוך שהקים רשת תלמודי-תורה ברחבי הארץ ועומד בראש 'בית ועד למחנכים' - ארגון להכשרת מחנכים ומורים במגזר החרדי. חתניה הם: הרב אליאב מאיר, רב המועצה האזורית חבל מודיעין ולשעבר רבו של היישוב גמזו. הרב דוד וילמן, המכהן כר"מ בישיבה בירושלים. נכדיה הם העיתונאים ידידיה מאיר ושלמה קוק והזמר יצחק מאיר. גיסיה הם האחים הרב שמחה קוק, הרב הראשי של רחובות, והרב אברהם יצחק הכהן קוק, ראש ישיבת מאור התלמוד. רבי נחמן מברסלב: עיונים בסיפוריו המשפחה בישראל מחשבת יהודית: כתבים "ראיתי בני עלייה" - ספר זיכרון לזכרם של בני משפחת קוק יהודית קוק (1932-1971), דף שער בספרייה הלאומית ידידיה מאיר, ‏אסון הרכבת של משפחתנו, באתר כיכר השבת, 12 באוגוסט 2010 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וולאס

האם התכוונתם ל... אלפרד ראסל וולאס – ביולוג וחוקר טבע בריטי רלית וולאס – עוף מסדרת העגוראים הקרוי על שמו דגרתל וולאס – עוף ממשפחת הדגרתיליים הקרוי על שמו שועל-מעופף וולאסי – עטלף פרי הקרוי על שמו בובי וולאס – כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בן וולאס – כדורסלן אמריקאי המשחק בליגת ה-NBA בן וולאס (פוליטיקאי) – מזכיר ההגנה של בריטניה ג'ורג' וולאס – פוליטיקאי אמריקאי אשר התמודד על תפקיד נשיא ארצות הברית ארבע פעמים ג'רלד וולאס – כדורסלן אמריקאי המשחק בליגת ה-NBA די וולאס (אנ') – שחקנית אמריקאית דייוויד פוסטר וולאס – סופר אמריקאי הנרי וולאס – חוקר בתחום האגרונומיה וסגן נשיא ארצות הברית בכהונתו השלישית של פרנקלין דלאנו רוזוולט ויליאם וולאס – אביר סקוטי הידוע כמנהיג מרד העם הסקוטי נגד המלך אדוארד הראשון לו וולאס – סופר אמריקאי מייק וולאס – מנחה טלוויזיה אמריקאי ראשיד וולאס – כדורסלן עבר אמריקאי ואלאס סוזה סילבה – כדורגלן ברזילאי ולס
פרשת ויקהל פקודי

האם התכוונתם ל... פרשת ויקהל – פרשת השבוע העשירית בספר שמות. פרשה זו עוסקת בעיקרה בעניינים הנוגעים להקמת המשכן. פרשת פקודי – פרשת השבוע האחת-עשרה והאחרונה בספר שמות. בשבת פרשת פקודי מסיימים את קריאת התורה של ספר שמות בקריאת "חזק חזק ונתחזק".
בעל החלומות

בעל החלומות הוא סרט הנפשה ישראלי באורך מלא, אשר יצא לאקרנים בשנת 1962. מוכר כסרט האנימציה באורך מלא הראשון שנעשה במזרח התיכון. הסרט הוקרן בשנת 1963 בפסטיבל קאן ובפסטיבל בווינה (1963). הוא נעשה על ידי זוג הבמאים יורם ואלינה גרוס ועובד לתסריט על ידי אחיו של יורם, נתן גרוס. הצגת הבכורה החגיגית נערכה בירושלים בפברואר 1962 בנוכחות נשיא המדינה, יצחק בן-צבי. הסרט עוקב אחר יוסף, ומספר את סיפור יוסף וכותונת הפסים המקראי. יוסף ניחן בכישרון לראות בחלומותיו את העתיד, מה שגורם לו ליחסי איבה וקנאה מצד 11 אחיו. הוא נבגד ונמכר לשיירת ישמעאלים. ומגיע לעמדת מפתח בממלכה המצרית. הסרט נעשה בטכניקת סטופ מושן. הצילומים נמשכו כשנתיים ונערכו במחסן בשוק של בת ים, שהציבה העירייה לרשות בני הזוג גרוס. הוא דובב על ידי כוכבי הבימה: עמיקם גורביץ, שלמה בר-שביט, שמואל עצמון, שושנה רביד, אברהם רונאי, אילי גורליצקי, שרגא פרידמן ועודד תאומי. את הבובות והתפאורה עיצב ג'ון בייל. המוזיקה היא פרי עטו של אדי הלפרן. ערכה את הסרט הלגה קראנסטון. עלות ההפקה עמדה על 180,000 לירות. 60,000 מן הסכום כוסו על ידי הלוואה ממשלתית מקרן הון חוזר, את השאר כיסה גרוס מרווחים שעשה על פרסומות ומהלוואות נוספות שלקח. הסרט הוקרן באופן מסחרי רק במשך שבועיים בתל אביב. לאחר מכן הוא הוקרן לבתי ספר. את הסרט ראו בהצגות קולנוע למעלה מ-400,000 צופים ומשרד החינוך אף המליץ להציג אותו כסרט חובה בבתי הספר בישראל. כשנה לאחר הקרנת הבכורה הוזמן הסרט במפתיע לפסטיבל סרטים תנ"כיים בווינה. בפסטיבל השתתפו רק שבעה סרטים מובחרים והוא הוקרן שם שלוש פעמים עם תרגום סימולטני. "בעל החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "בעל החלומות", באתר AllMovie (באנגלית) "בעל החלומות", באתר ספר הקולנוע הישראלי "בעל החלומות", באתר אידיבי "בעל החלומות", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "בעל החלומות", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית Joseph the dreamer, בעל החלומות, הסרט המלא עם דיבוב באנגלית, סרטון בערוץ "YoramGross", באתר יוטיוב (אורך: 01:00:32) "בעל החלומות" במאגר BCDB פולה אפנשלאק, אמנים ובעלי-חלומות, על המשמר, 2 במרץ 1962 אורי קיסרי, לקהל אין כישרון..., מעריב, 15 במרץ 1962 צילומי סרט ההנפשה "בעל החלומות", 1961, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 'סוג: אמנון לורד מראיין את נתן גרוס, ג'ון בייל וצביקה אורן' אינו ערך חוקי יוסף בעל החלומות, היו סרטים- שנות ה-50, אמנון לורד מראיין את נתן גרוס, ג'ון בייל וצביקה אורן בערוץ "כאן חינוכית", באתר יוטיוב (אורך: 26:44), 1996 פתיחה חגיגית ל-"בעל החלומות", סרטון בערוץ "YoramGross", באתר יוטיוב (אורך: 01:26)
מלכת הפודינגים

מלכת הפודינגים (באנגלית: Queen of Puddings - קווין אב פודינגס) היא מנת קינוח מסורתית במטבח הבריטי. המנה כוללת פודינג אפוי שעליו ריבה ומרנג. הפודינג עשוי חלב, קליפת לימון, סוכר, חמאה ופרורי לחם שבושלו ולאחר מכן עורבבו עם ביצים, ונאפו באמבט מרים. לאחר מכן מכוסה תערובתה הפודינג האפוי בריבה (לרוב ריבת ענבי שועל (קסיס) או פטל אדום) והריבה מכוסה במרנג הנאפה בשנית. נהוג לאכול את המאכל שהוא חם, והוא מוגש לצד רוטב וניל. מקורו של המאכל במאה ה-17 במנהג להכין פודינגים באמצעות הרתחת פירורי לחם וחלב. שמו של המתכון מקורו באמצע המאה ה-19, עת פותחה הגרסה הנוכחית שלו במטבח ארמון בקינגהאם עבור המלכה ויקטוריה. מדיה וקבצים בנושא מלכת הפודינגים בוויקישיתוף מתכון באתר ה-BBC תיאור המאכל ומתכון באתר British Food ההיסטוריה של המאכל, ומתכון באתר The Great British Kitchen מתכון של דיליה סמית'
ג'ים פאלמר

ג'יימס אלווין "ג'ים" פאלמר (באנגלית: James Alvin "Jim" Palmer; נולד ב-15 באוקטובר 1945) הוא שחקן עבר בבייסבול האמריקאי. בשנת 1990 נבחר להיכל התהילה של הבייסבול. פאלמר שיחק במהלך כל הקריירה שלו בליגה האמריקאית MLB, בין השנים 1965–1984, בקבוצה אחת, בולטימור אוריולס. פאלמר שיחק בעמדת המגיש (פיצ'ר) הפותח. במהלך הקריירה שלו ניצח עם קבוצתו ב-268 משחקים, והפסיד ב-165. ממוצע נקודות הנגד שלו היה 2.86, והוא השיג 2,212 סטרייק-אאוט. במהלך הקריירה השיג מספר שיאים אישיים. הוא ניצח 20 משחקים בעונה 8 פעמים: בשנים 73–1970 ו-78–1975. פאלמר הוא היחיד בהיסטוריה שניצח משחק בסדרת גמר בשלושה עשורים: 1966, 1970-1 ו-1983. הוא לא נתן לאף חובט לחבוט הום ראן עם רצים על כל הבסיסים (Grand Slam). כן היה הצעיר ביותר (קצת לפני גיל 21) לזרוק משחק שלם בלי לחטוף נקודה (shutout) במשחק גמר, ב-1966. העונה הטובה ביותר שלו הייתה בשנת 1975. למרות שקבוצתו לא הגיעה לשלב משחקי הפלייאוף, הייתה זו עונה אישית טובה לפאלמר, בה השיג 23 ניצחונות ו-11 הפסדים, ממוצע נקודות נגד של 2.09, עשרה משחקים שלמים בלי לחטוף נקודה, וכן זכה בתואר הפיצ'ר הטוב ביותר בליגה. מאז פרישתו של פאלמר ב-1984, קבוצת בולטימור לא הגיעה עדיין לסדרת גמר, כפי שהיה במהלך הקריירה שלו. מדיה וקבצים בנושא ג'ים פאלמר בוויקישיתוף ג'ים פאלמר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ג'ים פאלמר, באתר Baseball-Reference.com MLB ג'ים פאלמר, באתר Baseball-Reference.com ליגות אחרות ג'ים פאלמר, באתר ESPN.com MLB ג'ים פאלמר, באתר MLB.com ג'ים פאלמר, באתר The Baseball Cube
כותרת (בית ספר)

כותרת היה בית-הספר לעיתונאות ולתקשורת שהוקם באוניברסיטת תל אביב בשנת 1990, והתמזג לתוך החוג לתקשורת בשנת 2015. בית הספר הוקם בשנת 1990 על ידי דב יודקובסקי, לשעבר העורך הראשי של "ידיעות אחרונות" ו"מעריב", בשיתוף קרן ברטלסמן הגרמנית. תחילה שכן בית הספר בבניין ברחוב ברודצקי ברמת אביב, עד שעבר בשנת 2006 למתכונת חדשה כחלק מאוניברסיטת תל אביב. מ-1991 ועד 2007 ניהל את בית הספר העיתונאי רומן פריסטר. יודקובסקי שימש כיו"ר מועצת המנהלים של "כותרת", עד מותו ב-2010. בשנת 2015, לאחר ירידה במספר הסטודנטים ולאחר שבית הספר נקלע לקשיים כלכליים, הוחלט על מיזוגו של בית הספר לתוך מסגרת החוג לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, וזאת במסגרת רפורמה בתוכנית הלימודים לתואר ראשון בחוג. בשנת 2016 החל החוג לתקשורת "פיילוט" להקמת מגזין מקוון, ובשנת 2017 הושק באופן רשמי מגזין "כותרת" של החוג לתקשורת, אליו יוצרים סטודנטים תכנים עיתונאיים באופן שבועי ושוטף. בית הספר מציע שתי תוכניות לימודים: לימודי עיתונאות, המשלבים סדנאות רדיו, טלוויזיה וכתיבה עיתונאית, וכוללים שיעורים עיוניים לצד תרגול מעשי. הלימודים מתבצעים בשני מסלולים: מסלול דו שנתי, לסטודנטים הלומדים לתואר ראשון בכל מוסד אקדמי מוכר, ומסלול חד-שנתי לבוגרי תארים. לימודי ייעוץ תקשורת, דוברות ויחסי ציבור, המשלבים סדנאות מעשיות לצד שיעורים עיוניים. הלימודים מתקיימים במסלול חד שנתי, לבעלי תואר ראשון ומעלה. מורי בית הספר הם אנשי תקשורת מוכרים, וכיום מלמדים שם, בין היתר, העיתונאי הוותיק זאב פרי, איש הרדיו קובי מידן, עיתונאי "מעריב" לשעבר ד"ר רפי מן, כתבי "חדשות 10" צבי יחזקאלי וברוך קרא, ויו"ר מועצת הרשות השנייה לשעבר נורית דאבוש. את בית הספר מנהל כיום העיתונאי ואיש התקשורת הוותיק דוד גלבוע. בית הספר נחשב לגוף המוביל בארץ בהכשרת עיתונאים: כ-84 אחוז מהבוגרים מועסקים כיום בכלי התקשורת. אתר "כותרת", מגזין החוג לתקשורת. רן רימון, ‏לאחר 17 שנה: בית הספר לעיתונות "כותרת" מעתיק את מושבו לתוך אוניברטיסת ת"א, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2006 בית הספר לתקשורת "כותרת" לקראת סגירה, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2014. סטודנטים ילמדו עיתונות במקביל ללימודי תואר ראשון, מעריב, 2 באוגוסט 1990 ענת באלינט, ביה"ס לעיתונות "כותרת" יאומץ בידי אוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 8 ביוני 2006 עופר אדרת, העיתונאי שניהל יחסים מלאי תשוקה עם ישראל, פולין ואינספור נשים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2015 ביה"ס "כותרת" ניצל: יתמזג עם אוניברסיטת תל אביב, באתר וואלה, 28 בינואר 2015
ביסקוויט פסחא

ביסקוויט פסחא (באנגלית: Easter biscuits) הם מאכל מסורתי במטבח האנגלי. מאכל זה ניתן לרוב כמתנה ומוגש לאורחים ביום ראשון של חג הפסחא. מקורו של הביסקוויט, כמו גם של המנהג לאכלו בפסחא, באזור "הארץ המערבית" של אנגליה. הביסקוויט עשוי קמח, חמאה, ביצה, אבקת אפיה וסוכר. מתכונים מסורתיים כוללים גם שמן קינמון. צורתו של הביסקוויט עגולה, והוא גדול מהביסווקיטים הנמכרים בחנויות בדרך כלל (קוטרו של הביסקוויט 10 ס"מ). קולוראקיה מנהגי פסחא באנגליה אתר ה- Times BBC מתכון באתר ה-BBC מתכון באתר Great British Kitchen
קולורקיה

קולורקיה (ביוונית: κουλουράκια) הוא מאפה מסורתי מהמטבח היווני המוגש כקינוח ונאכל בעיקר ביום ראשון של חג הפסחא. המאפה עשוי בצק מקמח, חמאה שעליו זיגוג ביצה וזרעוני שומשום. למאפה טעם וניל, ולרוב צורתו עגולה או צורת נחש ארוכה (ולעיתים מפותלת). לעיתים מוספים למאפה ציפורן. ביסקוויט פסחא מדיה וקבצים בנושא קולורקיה בוויקישיתוף ההיסטוריה של עוגיות הקולורקיה מסורות חג הפסחא ביוון
האזור המערבי של אנגליה

האזור המערבי של אנגליה או "הארץ המערבית" (באנגלית: The West Country - וסט קנטרי) הוא כינוי לא רשמי של אזור החופף במידה רבה לאזור דרום-מערב אנגליה. בדרומו של האזור מצויה התעלה האנגלית ובמערב ובצפון מערב מצויה תעלת בריסטול אולם במזרח גבולות האזור אינם מגודרים בצורה ברורה. מקובל לכלול באזור זה את המחוזות קורנוול, דבון, דורסט, סאמרסט, ואת העיר בריסטול. לעיתים האזור כולל גם את המחוזות גלוסטרשייר ווילטשייר. יש המגדירים את גבולות האזור בהתאם לגבולות ההיסטוריים של ממלכת וסקס (ממלכות ההפטרכיה), כאשר על פי ההגדרה זו האזור כולל גם את המפשייר, ברקשייר, אוקספורדשייר ואת האי וייט, אך לא את קורנוול. זהו אזור כפרי ברובו, ובו מספר מועט של ערים גדולות: בריסטול, פלימות', סווינדון וגלוסטר. כלכלת האזור מתבססת בעיקר על חקלאות (בעיקר משק חלב) ועל תיירות. האזור מישורי ביצתי והוא מכוסה סלעי גרניט במערבו, ואבני גיר ואדמת חרסית במזרחו. הסופרת אגאתה כריסטי היא ילידת מחוז דבון בדרום מערב אנגליה. ספרי המתח שלה שעלילתם היא באנגליה, ממוקמים לרוב בדרום מערב אנגליה. מדיה וקבצים בנושא האזור המערבי של אנגליה בוויקישיתוף
יחיעם (הווי בקיבוץ)

יחיעם (הווי בקיבוץ) או יחיעם (חיים בקיבוץ) הוא ציור שמן מאת הצייר הישראלי יוסף זריצקי. הציור מתאר הפשטה של נוף בקיבוץ יחיעם, ונחשב לאחת מיצירות האמנות החשובות של הצייר, ושל האמנות המופשטת בישראל. הציור "יחיעם (חיים בקיבוץ)" הוא הציור הגדול ביותר מבין מסדרה של כ-24 ציורים לפחות, הנושאים את השם "יחיעם". עבודות אלו נוצרו בין השנים 1949–1951, תקופה בה זריצקי שימש כמרצה לאמנות בקיבוץ במסגרת סמינרים שארגן "הקיבוץ הארצי". ברישומי האקוורל הרבים בסדרה בולטת הנטייה להשטחה ולהפשטה של הצורות בטבע לכדי משטחים גאומטריים, ואילו מספר הדמויות המופיעות בעבודות תורגמו לסימנים המזכירים הירוגליפים. ציור זה, כמו ציורי שמן אחרים בסדרה, לא נוצר כהתבוננות ישירה בטבע, אלה הוא עיבוד המוטיבים מציורי האקוורל. משטח הציור מחולק לצורות גאומטריות ולגושים בולטים של משיכות מכחול בולטות, בעלות אופי אנכי או אופקי, המתפקדות כשכבה עליונה על משטח הציור הגדול. בציור בולטים גוונים ירקרקים וחומים עם כמה כתמים בולטים באדום וצהוב. למרות האופי המופשט של הציור, ניתן להבחין בציור בכמה דמויות, המתוארות בעזרת קו חופשי וכללי. במרכז הציור מופיעה דמות של אם האוחזת בבנה, ואילו במרכז חלקו התחתון של הבד מופיע ייצוג של סוס, המתואר בקו לבן על גבי משטח חום. בשנת 1952 יצר זריצקי עוד קבוצת עבודות הנושאות את השם "יחיעם" והן מהוות פיתוח והפשטה של אותה סדרה. הציור הוצג, תחת השם "הווי בקיבוץ", בתערוכה החמישית של קבוצת "אופקים חדשים", שנערכה בנובמבר 1953 במוזיאון תל אביב. בשנת 1975 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון תל אביב, בתרומתם של רבקה ויוסף מאירהוף מארצות הברית. רפרודוקציות של הציור הופיעו במספר ספרים ובהם ספרה של גילה בלס על "אופקים חדשים" (1980), על כריכת קטלוג תערוכת הרטרוספקטיבה של זריצקי במוזיאון תל אביב (1984), אותה אצר מרדכי עומר וכן היא פותחת את קטלוג התערוכה "העשור הראשון: הגמוניה וריבוי" (2008), המתארת את האמנות הישראלית בעשור הראשון למדינת ישראל, שנערכה במשכן לאמנות עין חרוד. בעת הצגתו, בתערוכה החמישית של "אופקים חדשים", נתפש הציור כדוגמה לתהליך ההפשטה שעבר זריצקי באותה תקופה. ד. נחום תיאר את יצירתו של זריצקי במאמר בידיעות אחרונות כמעמידה את המסתכל בניסיון קשה. "זריצקי", טען נחום, "מורד במוסכמות ולא רק שהוא מנתק את עצמו מדעת ובכוונה מן הנושא, אלא גם מכל סימן של צורניות". על פי מרדכי עומר, מהווה הציור עדות יחסים של קרבה והתרחקות מן הטבע. במעבר מציורי האקוורל אל ציור השמן הופכות הצורות למופשטות יותר ויחסן אל הטבע הולך ומטשטש. עוד מציין עומר כי בשונה מייצוג ה-"הווי הקיבוצי" של התקופה, כמו למשל בציורי יוחנן סימון או בכרזות השומר הצעיר, הרי הדמויות חסרות הזהות בסדרה מבטאות יחס בלתי אמצעי של האדם אל הטבע. פתיחת התערוכה החמישית של "אופקים חדשים" במוזיאון תל אביב לאמנות (נובמבר 1953) משמאל: יעקב וכסלר, מרדכי אריאלי, אהרן כהנא. ברקע הציור "יחיעם (הווי בקיבוץ)". ברקע הציור "יחיעם" בעת פתיחת התערוכה "המוזיאון מציג את עצמו", 1 בנובמבר 2011 "יחיעם (הווי בקיבוץ)(הקישור אינו פעיל)" באתר מוזיאון תל אביב לאמנות. המספר הוא על פי רשימת העבודות בקטלוג: עומר, מרדכי, זריצקי, מוזיאון תל אביב, תל אביב, 1984. ידיעות אחרונות, 30.10.1953. מצוטט בתוך: בלס, גילה, אופקים חדשים, פפירוס, תל אביב, 1980, עמ' 53. הראו: עומר, מרדכי, זריצקי, מוזיאון תל אביב, תל אביב, 1984, עמ' 84.
קרליץ

קרליץ (ביידיש: קארעליץ), הוא שם משפחה אשכנזי, המעיד לרוב כי אבותיו של נושאו הגיעו מהעיירה קרליץ (בפולנית: Korelicze) כיום בבלארוס האם התכוונתם ל... אברהם ישעיה קרליץ – החזון אי"ש - רב חרדי, אחיו הצעיר של מאיר קרליץ משה קרליץ – רב בליטא, אחיו של מאיר קרליץ שמריהו יוסף קרליץ – אביהם של מאיר קרליץ ומשה קרליץ מאיר קרליץ – מראשי ועד הישיבות בפולין ובארץ ישראל חיים שאול קרליץ – רב ומנהיג ציבורי חרדי ליטאי, בנו של מאיר קרליץ מרדכי קרליץ – ראש עיריית בני ברק, בנו של נסים קרליץ נסים קרליץ – פוסק הלכה חרדי קרליץ (עיירה) – עיירה בבלארוס משפחת קרליץ – משפחת יהודית ליטאית