laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ז'ורז'ה טיישיירה

ז'ורז'ה פיליפה אבלינו טיישיירה (בפורטוגזית: Jorge Filipe Avelino Teixeira, נולד ב-27 באוגוסט 1986 בליסבון) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אווש. טיישיירה גדל במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. לאחר שסיים את דרכו בנוער, ב-2005, הוא לא הוחתם בקבוצה הבוגרת ובמקום זאת הצטרף למועדון אחר מהעיר ליסבון, קאזה פיה א.ק., ובהמשך עבר גם למועדון אודיבלש ולס.ד. פטימה, שלושה מועדונים מהליגות הנמוכות בפורטוגל. בשנת 2008 עבר טיישיירה לקבוצת אטרומיטוס ירוספיקו מליגת העל הקפריסאית, ובראשית 2009 עבר לא.א.פ. פאפוס מאותה הליגה. ביוני 2009 עבר טיישיירה לקבוצת מכבי חיפה מליגת העל הישראלית, במדיה העפיל לראשונה בקריירה שלו לליגת האלופות. טיישיירה היה מרכיב מרכזי בהגנה של חיפה, שספגה רק 16 שערי ליגה ב-35 מחזורים. במסגרת משחקי גביע המדינה הורחק טיישיירה ל-6 משחקים בפועל ו-8 על תנאי בעקבות התבטאויות כנגד השופט איתן תבריזי. ב-15 במאי 2010 הבקיע טיישיירה את שערו היחיד במדי מכבי חיפה, כשהשווה ל-1-1 מול בני יהודה במחזור האחרון, תוצאה שמנעה מחיפה את האפשרות לזכות באליפות בעקבות ניצחונה של הפועל תל אביב במשחק המקביל. לקראת עונת 2010/2011 חתם טישיירה בפ.צ. ציריך מליגת העל השווייצרית. בינואר 2013 הושאל לקבוצת סיינה האיטלקית. בתום העונה ירד טישיירה עם הקבוצה לליגת המשנה, וחזר לפ.צ. ציריך, במדיה שיחק עונה נוספת. לקראת עונת 2014/2015 חתם טישיירה בסטנדרד ליאז' מליגת העל הבלגית ובאמצע עונת 2015/2016 עבר לצ'רלטון את'לטיק מהצ'מפיונשיפ. ב-15 ביולי 2017 חתם לשלוש שנים בסנט טרוידן הבלגית. ב-29 ביוני 2023 לאחר 16 שנה חזר לפורטוגל וחתם באווש מהליגה השנייה. מדיה וקבצים בנושא ז'ורז'ה טיישיירה בוויקישיתוף ז'ורז'ה טיישיירה, באתר Transfermarkt ז'ורז'ה טיישיירה, באתר Soccerway ז'ורז'ה טיישיירה, באתר FootballDatabase.eu עמוד השחקן באתר הרשמי של מכבי חיפה "מכה למכבי חיפה: טישיירה הורחק מ-6 משחקים", מאתר nrg, מיום 31 במרץ 2010
מינוטאור (ספר)

מינוטאור הוא רומן שכתב בנימין תמוז. הספר יצא לאור בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1980. מינוטאור הוא סיפור על סוכן חשאי בשנות הארבעים לחייו האוהב אהבה נואשת צעירה שראה בנסיעה באוטובוס בלונדון. הצעירה לא פגשה בו מימיה והקשר ביניהם הוא קשר של מכתבים שהסוכן כותב לה לביתה והיא כותבת לסניף הדואר למישהו בשם פרנץ קאפקא. השניים מנהלים חליפת מכתבים מסועפת. אלכס אברמוב, המתגלה כסוכן החשאי, חניך בית ספר חקלאי, לוחם פלמ"ח ואיש המוסד. אלכסנדר בנו של יהודי ממוצא רוסי בעל חווה גדולה בשרון שהתחתן בגיל מבוגר עם אשה נוצרית ממוצא גרמני. אלכסנדר עורך מסע ארוך של כיסופים אל הרומנטיקה האירופאית, ותיאה, הנערה האנגלייה, היא מחוז הכיסופים הללו, הרחוק מחייו החיצוניים כרחוק מזרח ממערב. אלכסנדר נורה ונפצע על ידי מתנקש במדריד ופעם שנייה בבית הקפה בלונדון מול ביתה של תיאה שם הוא מרבה לשבת ולצפות באהובתו. שתי היריות בבית הקפה בלונדון שמות קץ לחייו זמן קצר לפני שהוא מתכנן להציג עצמו, לאחר שנים של התכתבות, לפני תיאה אהובתו, תוך הבנה שבכך הוא מאבד את הקשר עם אשתו וילדיו בישראל וכנראה גם את ביתו ואת פרנסתו. הספר כולל ארבעה פרקים המציגים את העלילה מנקודות ראייה שונות. דמותו של הסוכן החשאי המופיע ללא שם בתחילת הספר נגלית לעין הקורא ומוצגת במפורט בפרק הרביעי. פרקי הספר הם: סוכן חשאי, ג.ר., ניקוס טריאנדה, ואלכסנדר אברמוב. ג.ר. וניקוס טריאנדה מחזרים כל אחד בזמנו אחרי תיאה ומתחרים בכך באהבת המכתבים של אלכסנדר. ג.ר. עומד להתחתן עם תיאה. אלכסנדר מחבל במכונית שלו, מתחרט מחזק חיבורים שרופף תחת מכסה המנוע אך כנראה לא הייטיב לתקן וגורם למותו של ג.ר. בתאונה. אלכסנדר, כאיש ביטחון פוגש את המחזר השני של תיאה הוא ניקוס טריאנדה כשבא לבקר בישראל שנים לפני שהכיר את תיאה. לימים, בלונדון הוא מזהה את האיש שפגש לפני שנים. הספר מסתיים בטרגדיה כפולה. אלכסנדר נורה ותיאה נרדמת לעולמים. לאחר שנורה, אלכסנדר אברמוב ראה את עצמו מהצד "וכמו בהנף יד-מכשפת החל משתנה לאטו עד שהפך להיות חיה גדולה, אילמת, שראשה ענקי, ראש פר או איל, שמכתפיו ולמטה הוא אדם לכל דבר. כמו בתחריט של פיקאסו, מתוך הסוויט וולאר ... ראה אלכסנדר כיצד התכופפה תיאה מן היציע וידה מגששת וקרבה לגעת בראשו הגווע." הרישום על עטיפת הספר הוא תחריט של פיקאסו מתוך "סוויט וולאר", 1933. המינוטאורוס היא דמות מפורסמת מהמיתולוגיה היוונית שחציה התחתון אדם וחציה העליון שוֹר. פירוש המילה מינוטאורוס הוא השור של מינוס. הוא נולד כשאשתו של מינוס שכבה עם פר לבן יפה שיצא מהים ומינוס הפר את הבטחתו לפוסידון להקריבו. המינוטאורוס שכן בלבירינת - מבוך נרחב ומשוכלל שנבנה עבור מינוס מלך כרתים על ידי דיידלוס כדי לכלוא את המפלצת. המינוטאורוס הומת על ידי הגיבור היווני תסאוס. על בסיס הספר ביים בנו של המחבר, יונתן תמוז, סרט קולנוע בשנת 1997. בסרט מככבים מילי אביטל, דן תורג'מן וג'וש לוקאס. בנימין תמוז, מינוטאור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980. Benjamin Tammuz, Minotaur , translated from the Hebrew by Kim Parfitt and Mildred Budhy, New York : Europa Editions, c1989. Benjamin Tammuz, Il minotauro, Edizioni e/o, 1997 נורית גוברין, "במבוך. בנימין תמוז: 'מינוטאור'", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 156–166. בנימין תמוז, "מינוטאור" בפרויקט בן-יהודה מינוטאור, באתר OCLC (באנגלית)
קלרנס סידורף

קלרנס קלייד סידורף (בהולנדית: Clarence Clyde Seedorf; נולד ב-1 באפריל 1976 בסורינאם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל. סידורף נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. סידורף שיחק רוב הקריירה כקשר מרכזי התורם הן למשחק ההגנתי והן למשחק ההתקפי. סידורף הוא השחקן היחיד שזכה בליגת האלופות עם שלוש קבוצות שונות: אייאקס (1995), ריאל מדריד (1998) ומילאן (2003, 2007). הוא שיחק גם בסמפדוריה ובאינטר מילאנו. בנבחרת הולנד הופיע סידורף 86 פעמים והבקיע 11 שערים. הוא שיחק עם הנבחרת ביורו 1996, מונדיאל 1998, יורו 2000 ויורו 2004. ב-14 בינואר 2014 הודיע סידורף על פרישתו ממשחק פעיל, ובאותו יום מונה למאמן קבוצת מילאן. ב-9 ביוני 2014 סיים את תפקידו בקבוצה. ב-5 בפברואר 2018 מונה סידורף למאמן דפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית. ב-4 באוגוסט 2018 מונה למאמן נבחרת קמרון. נבחרת קמרון הגיעה למשחקי גביע אפריקה לאומות 2019 כאלופת הטורניר הקודם אך הודחה כבר בשלב שמינית הגמר. כתוצאה מכישלון הנבחרת פוטר סידורף ב-15 ביולי 2019 על ידי שר הספורט של המדינה. אייאקס אליפות הולנד (2): 1993/94, 1994/95 הגביע ההולנדי (1): 1992/93 מגן יוהאן קרויף (2): 1993, 1994 ליגת האלופות (1): 1994/95 ריאל מדריד אליפות ספרד (1): 1996/97 הסופר קאפ הספרדי (1): 1997 ליגת האלופות (1): 1997/98 הגביע הבין-יבשתי (1): 1998 מילאן אליפות איטליה (2): 2003/04, 2010/11 קופה איטליה (1): 2002/03 הסופר קאפ האיטלקי (2): 2004, 2011 ליגת האלופות (2): 2002/03, 2006/07 הסופר קאפ האירופי (2): 2003, 2007 גביע העולם למועדונים (1): 2007 מדיה וקבצים בנושא קלרנס סידורף בוויקישיתוף קלרנס סידורף, ברשת החברתית אינסטגרם קלרנס סידורף, באתר Transfermarkt קלרנס סידורף, באתר Soccerway קלרנס סידורף, באתר BDFutbol קלרנס סידורף, באתר WorldFootball.net קלרנס סידורף, באתר National Football Teams קלרנס סידורף, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ynet ספורט, "סיידורף אישר: אשמש כמאמן מילאן", באתר ynet, 14 בינואר 2014 "רשמית: קלרנס סיידורף מונה למאמן דפורטיבו לה קורוניה", באתר וואלה, 5 בפברואר 2018 קלרנס סיידורף מונה למאמן נבחרת קמרון, באתר ynet, 4 באוגוסט 2018 שילם את מחיר הכישלון: קלרנס סיידורף פוטר מאימון נבחרת קמרון, באתר וואלה, 16 ביולי 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בורט

האם התכוונתם ל... בוראט – תרכובת כימית בוראט סאגדייב – דמות של סשה ברון כהן בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן – סרט קולנוע אמריקאי משנת 2006 בוראט 2 או בוראט: מתנה של קוף פורנוגרפי לסגן הנשיא מייק פנס כדי להרוויח מהאומה הקזחסטנית שמעמדה פחת לאחרונה - סרט המשך משנת 2020 מיכאל בורט – אדריכל ישראלי ברט
טבת (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טבת – החודש הרביעי בלוח העברי בשנה המתחילה בחודש תשרי, והעשירי בשנה המתחילה בחודש ניסן טבת (עיר מקראית) (ספר שופטים, פרק ז', פסוק כ"ב) - פרופ' אברהם מלמט זיהה אותו עם טובאס אישים ששמם טבת: נחום טבת – פסל ומורה ישראלי לאמנות עקיבא טבת – במאי, מפיק ומנהל ישראלי שבתי טבת – עיתונאי וסופר ישראלי, זוכה פרס ישראל לשנת תשס"ה (2005) אברהם מלמט, ‏מלחמת גדעון במדין, באתר "דעת"
ייטס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'ון בטלר ייטס – אמן אירי; אביהם של ג'ק, ויליאם, אליזבת ולילי ג'ק בטלר ייטס – אמן אירי ויליאם בטלר ייטס – משורר, מחזאי ומיסטיקן אירי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1923 אליזבת ייטס – מחנכת, מעצבת אמנות, ציירת ומוציאה לאור אירית, פעילה בארטס אנד קראפטס לילי ייטס – רוקמת אירית, פעילה בארטס אנד קראפטס מייקל ייטס – סנאטור ועורך דין אירי, בנו של המשורר והמחזאי ויליאם בטלר ייטס, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1923 גראניה ייטס – אשתו של מייקל ייטס, זמרת ונבלנית אירית. אן ייטס – ציירת ומעצבת תפאורות אירית, בתו של המשורר ויליאם בטלר ייטס סאלי ייטס – משפטנית אמריקאית פרדריק ייטס – שחמטאי אנגלי שזכה באליפות אנגליה שש פעמים פרנסיס ייטס – היסטוריונית של המדע, נאופלאטוניזם וחכמת הנסתר בראשית העת החדשה קאסי ייטס (אנ') – שחקנית אמריקאית ריצ'רד ייטס – סופר אמריקאי ייטס – מכתש פגיעה שנקרא על שמו של ויליאם בטלר ייטס
ציפורי סטימפליה

ציפורי סטימפליה (ביוונית: Στυμφαλίδες ὄρνιθες) הן ציפורים אוכלות־אדם במיתולוגיה היוונית, אשר שימשו כחיות המחמד של ארס, אל המלחמה. היו להן כנפי פליז ונוצות מתכת חדות שיכלו לשלח בקורבנותיהן, וצואתן הייתה רעילה. הציפורים נמלטו מאימת להקת זאבים לאגם סטימפליה שבארקאדיה, שם התרבו במהירות והשתלטו על השטח, משחיתות את עצי הפרי ואת הגידולים במקום. שחרור הארץ מטופריהן של הציפורים היה השישי מבין שנים-עשר מעללי הגבורה של הרקולס. מדיה וקבצים בנושא ציפורי סטימפליה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המדינות והטריטוריות של אוסטרליה

אוסטרליה היא מדינה בעלת שלטון פדרלי המורכב משש מדינות ועשר טריטוריות (שלוש יבשתיות ושבע חיצוניות). במקורן היו מדינות אוסטרליה מושבות בריטיות נפרדות. מושבות אלה התאחדו לפדרציה אחת בשנת 1901. הסמכויות השונות הנתונות למדינות מוגנות על ידי חוקת אוסטרליה. בטריטוריות נתונות הסמכויות לממשל הפדרלי. בראש כל מדינה עומד מושל הממונה על ידי המלך צ'ארלס השלישי, אולם נהוג כי המלך יתייעץ עם ראש השרים של כל מדינה ומדינה בטרם המינוי. המושלים של הטריטוריות השונות ממונות על ידי המושל הכללי של אוסטרליה. לטריטוריית הבירה האוסטרלית אין מושל או מנהל, והיא בשליטת המושל הכללי. לכל מדינה יש פרלמנט דו-ביתי, פרט לקווינסלנד בה בוטל הבית העליון בשנת 1922. בכל המדינות, למעט אוסטרליה הדרומית וטסמניה, נקרא הבית התחתון "האספה המחוקקת" (Legislative Assembly). בטסמניה הוא נקרא: "בית האספה" (House of Assembly). הבית העליון נקרא: "המועצה המחוקקת" (Legislative Council). לטריטוריות השונות בית מחוקקים אחד (אין בית עליון). בראש ממשלת המדינה עומד ראש שרים (Premier) הממונה על ידי מושל המדינה. בדרך כלל ימנה המושל את האדם שמפלגתו זכתה בבחירות במירב הקולות או עומד בראש קואליציה של מפלגות, אולם הוא רשאי למנות גם ראש מפלגה קטנה יותר או כל אדם אחר. לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה תיבות דואר בלבד. דגלי אוסטרליה סמלי אוסטרליה מדיה וקבצים בנושא המדינות והטריטוריות של אוסטרליה בוויקישיתוף מפות אוסטרליה תושבים זמניים
פרנס בריכן

פרנס בריכן (בהולנדית: Frans Brüggen;‏ 30 באוקטובר 1934 – 13 באוגוסט 2014) היה מנצח, חליליתן וחלילן בארוק. בריכן נולד באמסטרדם. בשנת 1954, כשהיה בן 20, סיים לימודיו בביצוע בחלילית ובחליל בליציאום למוזיקה של אמסטרדם, בימים בהם קריירת נגינה מקצועית בחלילית כלל לא הייתה קיימת. כמו כן למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1955, בן 21, התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג. בהמשך קיבל משרת פרופסור "ארסמוס" באוניברסיטת הרוארד ומשרת פרופסור "עם הכבוד הגבוה ביותר" (Regents' Professor) באוניברסיטת ברקלי. בשנים 1962–1979 הקליט בין היתר עם גוסטב ליאונהארדט ואנר בילסמה מגוון יצירות, חלקן מאת מלחינים נשכחים שלא הוערכו כמלחינים מן המעלה הראשונה, אך בתבונתו המוזיקלית הצליח בריכן יחד עם עמיתיו להפיח בהן חיוּת שאינה כתובה בתווים, לעמוד על כוונת המלחין, ואף על ערכן האמיתי של היצירות. בשנות ה-60 מספר מלחינים בני התקופה, בהם בריו, כתבו יצירות לחלילית בהשראתו. בשנת 1971 הוא ייסד יחד עם שניים מתלמידיו, ולטר ון האווה (Walter van Hauwe) וקייס בוקה (Kees Boeke), את שלישיית האוונגרד "Sour Cream" ("שמנת חמוצה"), יחד הופיעו בנגינת יצירות בארוק, רנסאנס ומוזיקת אוונגרד. בשנת 1980 הקליטו את תקליטם הראשון ובו מוזיקת קונסורט מימיו של הנרי השמיני. בריכן הגיע להישגים נכבדים בקריירת סולן ברפרטואר בארוקי. בשנת 1981 ייסד את תזמורת המאה ה-18. בד בבד הפסיק להופיע כנגן חלילית וטרברסו. עם התזמורת הרחיב את רפרטואר הביצוע שלו, והקליט אף יצירות מאת מלחינים רומנטיים בני המאה ה-19. ב-1992 נתמנה למנצח אורח ראשי, יחד עם סיימון ראטל, של תזמורת עידן האורות. כמו כן ניצח על תזמורות מסורתיות ובכלים תקופתיים ברחבי העולם, בהן תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, עיר הולדתו. ב-1993 שב לקצרה לנגן בחלילית יחד עם טריו החליליות מיסודו "Sour Cream" באלבום השני של ההרכב "The Passion of Reason". דניאל בריכן, סולן חלילית וחבר ברביעיית "לוקי סטארדסט" של אמסטרדם, הוא אחיינו. המקור המרכזי לערך: Lindsay Kemp, Frans Brüggen Edition, Das Alte Werk-Warner Classics, 2012 מדיה וקבצים בנושא פרנס בריכן בוויקישיתוף פרנס בריכן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרנס בריכן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) פרנס בריכן, באתר ספוטיפיי פרנס בריכן, באתר Last.fm (באנגלית) פרנס בריכן, באתר AllMusic (באנגלית) פרנס בריכן, באתר MusicBrainz (באנגלית) פרנס בריכן, באתר Discogs (באנגלית) פרנס בריכן, באתר Songkick (באנגלית) חגי חיטרון, פראנס בריכן שיגר חלילית, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2014 Bach-cantatas.com: Frans Brüggen Website of the Recorder Home Page: Frans Brüggen SonyBMG Masterworks: Discography(הקישור אינו פעיל) About the Orchestra - Orchestra of the Eighteenth Century - Orkest van de Achttiende Eeuw, www.orchestra18c.com (ארכיון) Frans Brüggen, Kees Boeke, Walter Van Hauwe, Sour Cream - Henry VIII. & La Musica Speculativa: The Baldwine Manuscript (באנגלית), נבדק ב-2022-11-01
סיכה

סיכה היא אביזר המשמש להצמדת עצמים, עשוי תיל שקצהו מחודד כדי לאפשר נעיצה, וראש רחב וקהה לבטיחות המשתמשים. סיכות עשויות לרוב פלדה, נחושת או פליז. סיכות משמשות כבר למעלה מ-4000 שנה. אצל השומרים הן היו עשויות ברזל ועצם ושימשו להצמדת בדים. מאוחר יותר הן שימשו גם להחזקת דפים, על ידי נעיצתן בפינה העליונה. סיכה ויקינגית (סיכת נחושת עם טבעת בראשה) שהתגלתה בחוף בנורטון, סאוונסי, ויילס, מוכיחה לדברי ארכאולוגים מקומיים כי הוויקינגים הגיעו לוויילס . סיכות יוצרו בעבר מפליז, מתכת רכה. מאוחר יותר נעשה שימוש בפלדה, החזקה יותר. כיוון שלא היה קיים תהליך קל למניעת החלדת פלדה, סיכות איכותיות צופו בניקל, אך מתכת זו נטתה להישבר ולהתפורר בלחות גבוהה, כך שהתאפשרה היווצרות חלודה. למרות זאת שימשו סיכות פלדה לשימושים ביתיים של הצמדת אריגים כעזר לתפירה. באנגליה לא היו הסיכות מוכרות עד לקראת סוף תקופתו של הנרי השמיני (אמצע המאה ה-16). הסיכות הראשונות היו בלתי איכותיות עד כדי כך שנאסרו בצו מלכותי. בין המאה ה-17 למאה ה-19 היה אזור גלוסטר ובריסטול באנגליה מרכז חשוב של יצרני סיכות. ב-1863 הוערך כי האומה האנגלית צורכת 20 מיליון סיכות ביום. בימינו ראשן של סיכות תפירה עשוי לעיתים פלסטיק צבעוני, בצורת עיגול או כדור (בדומה לחלק מסוגי הנעצים) כדי להוזיל עלויות יצור, להקל על האחיזה ולאפשר סימון בולט. קיימות גם סיכות מעוטרות למטרות קישוט, למשל בעלות ראש דמוי פנינה. כרית סיכות היא אביזר קטן דמוי כרית לאחסון סיכות, המקל על שליפתן המהירה תוך כדי עבודת תפירה. סיכת ביטחון סיכת בגד מחט מדיה וקבצים בנושא סיכות בוויקישיתוף סיכה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Petroski, Henry, "From Pins to Paper Clips", The Evolution of Useful Things, Knopf, New York, 1993, p. 53 Viking Pin, Swansea Museum A Brief History of the Pin ,Uniclectica Doreen Street, "Not worth a pin" - A history of pin making in Kingswood area לאשה, פרחי אהבה: כך תכינו בעצמכם זר לכלה, באתר ynet, 17 ביולי 2008
ויקטור ורום

ויקטור ורום (באנגלית: Victor Vroom; נולד ב-9 באוגוסט 1932) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת ייל. ורום הוא פסיכולוג שהציע הסבר חלופי להסברו של פרדריק הרצברג להבנת מנגנון ההינע. על פי הסבר זה המכונה בשם "תורת הציפיות", הנעה נוצרת באמצעות ציפייה של היחיד שלפיה התנהגותו תביא לתוצאה המיוחלת. "תורת הציפיות" של ורום עוסקת במוטיבציה ובניהול. התאוריה מניחה כי התנהגות העובד היא בחירה מודעת בין מספר חלופות. מטרת הבחירה היא למקסם את ההנאה ולמזער את הכאב. ורום הציע כי הקשר בין התנהגות העובד ומטרותיו אינה פשוטה כפי שתוארה על ידי מדענים אחרים. ורום הבין שהביצועים של העובד מבוססים על גורמים אינדיבידואליים כגון אישיות, כישורים, ידע, ניסיון ויכולות. ציפיות מסוימות אצל אנשים עלולות להניע קבוצה שונה של מטרות אישיות. ציפיות בתורת הציפיות: קיים מתאם חיובי בין מאמץ לביצוע. ביצועים חיוביים יובילו לפרס נחשק. הפרס יספק צורך חשוב. הרצון לספק את הצורך הוא חזק דיו על מנת להצדיק את המאמץ. תורת הציפיות מבוססת על שלוש הנחות היסוד הבאות: ערכיות - מתייחס לערך הרגשי שאנשים מחזיקים ביחס לתוצאות (תגמולים). הרצון של העובד ביחס לתגמול חיצוני (כסף, קידום, זמן פנוי והטבות) ולתגמול פנימי (שביעות רצון). ההנהלה צריכה לזהות מה העובדים מעריכים יותר. ציפיות - לעובדים יש ציפיות ורמת ביטחון עצמי שונה ביחס לביצועים שלהם. ההנהלה צריכה לזהות מה העובדים צריכים - הדרכה, הקצאת משאבים ופיקוח. כלי להשגת מטרה - לפי תפיסת העובד - האם הוא יקבל מה שהובטח לו? ההנהלה חייבת להבטיח הבטחות שניתן לקבל ולהכיר בעובדה שהעובדים מודעים לכך. שלושת ההנחות קשורות ברמה הפסיכולוגית, וביחד יוצרות הגדלה ברמת המוטיבציה למיקסום ההנאה ולמיזעור הכאב. ויקטור ורום, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא פסיכולוגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אל דסאו

אל דסאו (בספרדית: El Deseo - תשוקה) היא חברה להפקת סרטי קולנוע, בבעלותם של האחים פדרו ואגוסטין אלמודובר. החברה הוקמה בשנת 1986, ומאז הופקו בה כל הסרטים בבימויו של פדרו אלמודובר: חוק התשוקה (1987) נשים על סף התמוטטות עצבים (1988) קשור אותי! אהוב אותי! (1990) עקבים גבוהים (1991) קיקה (1993) פרח הסוד שלי (1995) אהבת בשר ודם (1997) הכל אודות אמא (1999) דבר אליה (2002) חינוך רע (2004) לחזור (2006 חיבוקים שבורים (2009). השליטה בחברת ההפקה מקנה לאלמודובר חופש אמנותי שקשה להשיגו במסגרת השגרתית, שבה המפיק מציב לבמאי אילוצים כלכליים המשפיעים על אופן צילום הסרט. בנוסף הופקו בחברה סרטים של במאים אחרים. בשנת 2009 נפגעה החברה מההונאה של ברנרד מיידוף, לאחר שחברה שבה הושקעו כספי "אל דסאו" נפגעה מהונאה זו. אתר האינטרנט הרשמי של אל דסאו (בספרדית) האתר של El Deseo (בספרדית) אל דסאו, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) http://www.zimbio.com/Bernard+Madoff/articles/72/Pedro+Almodvar+Hit+Madoff+Financial+Scandal
הדרך הירוקה לתקווה

הדרך הירוקה לתקווה (פרסית: راه سبز امید; או ראזא: בפרסית رسا) היא חזית פוליטית חדשה באיראן, שיוסדה בידי המועמד המובס לבחירות לנשיאות איראן, מיר חוסיין מוסאווי, ב-15 באוגוסט 2009, בעקבות המהומות שלאחר הבחירות לנשיאות איראן ב-2009. 'הדרך הירוקה לתקווה' טוענת כי היא שואפת להמשיך את המחאות כנגד הלגיטימיות של נשיאותו של מחמוד אחמדינז'אד, תוך נהיגה בדרך חוקית ובלתי אלימה, וקיום מלא אחר החוקה, כפי שמוסאווי אומר: "אתה לא יכול לנהוג רק לפי חלקים מסוימים מהחוקה ולזרוק את השאר לאשפה". מוסאווי לא הכריז על התנועה שלו כמפלגה פוליטית או אפילו תנועה, אלא כינה אותה "הדרך" (הירוקה לתקווה) (או במשמעות אחרת "הנתיב" או "השביל" הירוק לתקווה), בגלל שעל פי החוק האיראני מפלגות ותנועות צריכות לקבל אישור מידי משרד הפנים ומכיוון שהן מוסאווי אינו מכיר בלגיטימיות הממשלה ולא סביר גם שמשרד הפנים יעניק לו אישור שכזה, הוא בחר את השם הנ"ל, על מנת לעקוף את החוק. מוסאווי צוטט כאומר על הקמת התנועה: " 'הדרך הירוקה לתקווה' יוסדה למען הדרישות הצודקות של האנשים ולמען תביעת הזכויות שנשללו מהם... הצבע הירוק הוא הסמל של התנועה הזו; הססמה שלה דורשת יישום ללא רבב של החוקה, ואין ספור מוטיבציה עצמית של חוגים עצמאיים מגוף תנועה זו". על פי נציגי הארגון התנועה מתפקדת על בסיס קמפיין הכולל מפלגות פוליטיות, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. בהתייחסו לתנועה החדשה, מוסאווי אמר כי "הדרך הירוקה לתקווה יוסדה למען הדרישות הצודקות של האנשים ולמען תביעת הזכויות שנשללו מהם". הוא הצביע על כך שרשתות חברתיות אוטונומיות וספונטניות בקהילה הן חלק מתנועה זו, "במהלך הבחירות [לנשיאות איראן], בחרנו ונשארנו עם מוטואים של המסגרת החוקתית, כיום אנחנו נאמנים לססמאות אלו", מוסאווי צוטט כאומר, "אנו מאמינים כי אם דרישות האנשים היו מקבלות יחס הוגן ובמקום להשתמש בתקשורת כדי לקשר בין תנועות ספונטניות לזרים, והממשל היה מקדם את האמת על ידי בקורת הוגנת, הם היו יכולים לרצות את דעת הקהל", הוא הוסיף. "הדרך" איגדה בתוכה שישה חברי "המועצה המרכזית", אשר קשורים למפלגות ותנועות רפורמיסטיות באיראן, ארגונים לא ממשלתיים, ורשתות חברתיות. הגוף המרכזי מיועד להיות המפגינים הפשוטים. דרך הפעולה היא יצירה של לחץ מהשכבות התחתונות של החברה וחיבור שכבות אלו לרשתות הברתיות, ובכך להוביל מחאות בדרך חוקית. לדרך הירוקה לתקווה יש שלושה מנהיגים מרכזיים. לחוסיין עלי מונתזרי היה גם כן תפקיד מרכזי בתנועה בימיה הראשונים. על פי יועצו של מוסאווי, עלי רזא בהאשיטי, מוסאווי עצמו הוא שבחר את השם. הוא בחר להשתמש במילה "הדרך (הירוקה לתקווה), כדי שלא יצטרך להשתמש במילים "התנועה" או "המפלגה", וכן בחר ב"ירוק", בגלל שירוק היה הצבע שהיה לסמל בידי המפגינים, ו"תקווה", בשל הבטחתו להקים ממשלה של "תקווה" אם ייבחר. התנועה הירוקה באיראן מיר חוסיין מוסאווי הבחירות באיראן ותנועת המחאה (2009) אתר האינטרנט הרשמי של הדרך הירוקה לתקווה דודי כהן, אחרי שנכווה בבחירות: מוסווי מקים תנועה חדשה, באתר ynet, 15 באוגוסט 2009 parlemannews.ir Mousavi announces new political party, יונייט פרס אינטרהשיונאל, 16 באוגוסט 2009 Mousavi issues first statments on "Green path of hope", סוכנות ידיעות איראנית אילנא, 18 באוגוסט 2009 Green path of hope, Mousavi's new organization, סוכנות ידיעות איראנית אילנא news.gooya.com
ג'סיקה זור

ג'סיקה קארן זור (באנגלית: Jessica Karen Szohr; נולדה ב-31 במרץ 1985) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. זור מוכרת בעיקר בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת", בתפקיד ונסה אברהמס. זור נולדה במנאומסן, ויסקונסין להורים ממוצא הונגרי ואפרו אמריקאי. כשהייתה בת 17 הוריה התגרשו. היא הבכורה מתוך חמישה ילדים (מייגן, דניאלה, ניק וסאדי). בתקופת התיכון היא שיחקה כדורגל, הייתה חברה במועצת התלמידים ולקחה חלק בקבוצת המעודדות. בגיל 6 החלה זור לדגמן והקמפיין הגדול הראשון שלה היה בגיל 10 בפרסומת לחברת קוואקר, ולאחר מכן הופיעה במודעות פרסום של חנות הכלבו "קוהל'ס", שנכון להיום היא רשת הקמעונאות הגדולה ביותר בארצות הברית. כשהתבגרה החלה זור להתפרסם מעבודתה. בין היתר, היא דגמנה לחברת התיקים "ג'אנספורט", לחברות תכשיטים ולחברות מזון ושתייה. בין היתר הופיעה בעיתון האופנה Seventeen. לאחר מכן היא דגמנה ל"מארק ג'ייקובס" ול"שאנל". גם החברות הידועות "דיזל" ו"גוצ'י" הביעו בה התעניינות, אך זו סירבה להם מפני שקיבלה את התפקיד ב"אחת שיודעת" ולוח הזמנים שלה היה אינטנסיבי ועמוס. כשהייתה בת 18, החלה ג'סיקה לשחק. היא הופיעה בסדרת : "אשתי והילדים", "אחיות או לא להיות", "דרייק וג'וש", "כל כך רייבן", "מה עובר על בריאן" ו"CSI: Miami". בשנת 2007, קיבלה תפקיד בסדרה "אחת שיודעת", בה היא משחקת את ונסה אברהמס. שיחקה גם בסרט "אהבה, חתונה, נישואין" את אחותה של אווה, וגיסתו של צ'ארלי. בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "מעודדים צמודים" של וויל גלאק. בשנת 2011 הופיעה בוידאו קליפ לשירם של הצמד האנגלי הרטס "Sunday", בשנת 2013 הופיעה בקליפ לשירה של טיילור סוויפט "22", בשנת 2014 בקליפ לשירם של ההרכב A Great Big World ‏"Already Home", ובשנת 2016 השתתפה בגרסה המחודשת של בלאק אייד פיז לשירם "Where's the Love?". בשנת 2013 השתתפה בדרמת הפשע "מהלך גורלי" (אנ'), לצד ניקי ריד, ובסרט "Brightest Star" לצד כריס לואוול. בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "ממלכה", שיחקה בקומדיה הרומנטית "סטוץ כפול" לצד מיילס טלר, והשתתפה בסרט הפשע "אקדח 10 מ"מ". בשנת 2015 שיחקה בסדרת הדרמת פשע "סיבוכים" של רשת USA Network, בגילום דמותה של גרטשן פולק, אחות אשר עובדת לצד ג'ון. בשנים 2008–2013 הייתה זור בת זוגו של אד וסטוויק, ששיחק לצידה בסדרה אחת שיודעת. כיום היא נמצאת בזוגיות עם שחקן ההוקי הקנדי בראד ריצ'רדסון, ולהם בת שנולדה בינואר 2021. מדיה וקבצים בנושא ג'סיקה זור בוויקישיתוף ג'סיקה זור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'סיקה זור, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'סיקה זור, באתר AllMovie (באנגלית) ג'סיקה זור, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ג'סיקה זור, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) שחף שלר, אחת שרותחת, מעריב לנוער, 9 במרץ 2011