laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פוליקרבונט

פוליקרבונט הוא שם כללי למשפחת פולימרים סינתטיים תרמופלסטיים. פוליקרבונט בעל עמידות מעולה לנגיפה, עמידות טובה בחומרים חריפים וחום רב יחסית יחד עם תכונות שקיפות מצוינות, לעיתים טובות יותר משל זכוכית, למשל בסוג הפוליקרבונט הקרוי CR-39 ומשמש לאופטיקה. בשל כך השימוש בו נפוץ הן ליישומים ביתיים והן למוצרים הדורשים עמידויות מיוחדות. פוליקרבונט הוא פלסטיק שבו המונומרים קשורים זה לזה בקשרי קרבונט (-O-(C=O)-O-). ישנם 2 סוגי פוליקרבונט עיקריים : אליפטי וארומטי. פוליקרבונט המבוסס על ביספנול A (פנול מבוסס בנזן) עמיד ביותר לנגיפה עד כי ניתן לייצר ממנו חלונות חסיני ירי. עם זאת, עמידותו בשריטות נמוכה ולכן יש לצפות עדשות משקפיים, למשל, העשויות מפוליקרבונט, בציפוי קשה נגד שריטות. תכונותיו האופטיות של הפוליקרבונט דומות לאלו של פולימתיל מתאקרילט (PMMA, אקריל או בשמו המסחרי "פרספקס") אך הפוליקרבונט אינו שביר ויקר יותר לייצור. הזרקה לתבניות לייצור מוצרים, לדוגמה : תקליטורים, עדשות משקפיים, מארזים לנגני מדיה דיגיטליים, ציוד מעבדה. שיחול לצינורות, מוטות ופרופילים. שיחול בין גלילים לייצור לוחות המעובדים עיבוד משני בוואקום פורמינג, כיפוף בחום, חיתוך לייזר, CNC וכדומה. מוצרים אופייניים מלוחות פוליקרבונט הם מגנים לכוחות שיטור, מסכות להגנה על הפנים, מארזים וקופסאות לציוד רגיש, ראדומים לאנטנות, שלטי פרסומת, גופי תאורה ומארזי מחשב (למשל זה של ה־MacBook) ייצור בקבוקי מים. הפוליקרבונט משמש כיום בתעשיית הסמארטפונים, מכשיר הידוע שחלקי הפלסטיקה שלו מיוצרים מפוליקרבונט הוא ה־Samsung GALAXY s5. בתעשיית הרכב - לדוגמה: בדגם המכונית החשמלית Estrima Birò המיוצרת באיטליה - הדלתות הנשלפות עשויות מ"פוליקרבונט", בדגם מכונית הקונספט לנצ'יה סיבילו אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1978 החלונות עשויים מפוליקרבונט ביישומים החשופים למזג האוויר וקרינה אולטרה סגולה, מצופה הפוליקרבונט בדרך כלל בשכבה חיצונית של פולימר אחר חסין יותר לשריטות ומתוסף בתוספי הגנה כנגד קרינת השמש. שמות מסחריים נפוצים של פוליקרבונט הם Lexan של ג'נרל אלקטריק, Makrolon של באייר, פלסן של פלרם ואחרים. פוליקרבונט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דגמי "Estrima Birò" קיץ וחורף biro.nl/wp-content/uploads/Biro-Prijslijst "לנצ'יה סיבילו" jalopnik.com/the-lancia-siblio-was-nuts-even-by-1970s-concept-car
קנטוריון

קנטוריון (מלטינית: centurio, מהמילה הלטינית centum שמשמעותה מאה) או שר-מאה הייתה דרגה צבאית בצבא הרומאי. בתחילה הייתה הקנטוריון דרגה במערך המניפול, שהורכב מקבוצה הומוגנית של חיילים רגלים, בת שישים או מאה ועשרים חיילים, שעליהם היו מופקדים שני שרי מאה – אחד שימש כמפקד היחידה, והאחר כסגנו. לאחר הרפורמות של גאיוס מריוס פיקד שר המאה על הקנטוריה, יחידה שהורכבה משמונים חיילים, כל קוהורטה הורכבה משש קנטוריות. בקוהורטה הראשונה היו רק חמישה שרי מאה, וכל לגיון הורכב מעשר קוהורטות, כך שבכל לגיון היו 59 שרי מאה. בדרך כלל היו הקנטוריונים חיילים שקודמו משורות הלגיונרים הפשוטים על ידי הטריבונים הצבאיים. פרימוס פילוס (מילולית: הכידון הראשון) נחשב לדרגה הגבוהה ביותר שקנטוריון יכול להגיע אליה. הקנטוריונים הוצבו בקוהורטות לפי בכירותם: שרי המאה הבכירים ביותר היו חלק מן הקוהורטה הראשונה והזוטרים ביותר - חלק מן הקוהורטה העשירית. כאשר קנטוריון קודם, הוא הועבר לקוהורטה הבכירה הבאה. בתחומי אחריותו של הקנטוריון היו ענייני השגרה של החיילים: לאמן אותם לקרב, לוודא שהם שומרים על הציוד שלהם במצב תקין ועל התנהגות ממושמעת. לקנטוריון הייתה סמכות שיפוט על חייליו במקרים של עברות פעוטות והוא יכול היה להטיל עונשים גופניים. ההיסטוריון צבי יעבץ מתאר את תפקיד הקנטוריון כרב-סמל מקצועי. השירות כקנטוריון נתן לחייל אפשרות לניידות חברתית והזדמנות לשפר את מצבו באזרחות, עם השחרור הפך הקנטוריון לשעבר למגיסטראט בכיר במוניקיפיות ועלה בסולם החברתי לדרגת פרש. אחדים מהקנטוריונים אף הפכו לחברי הסנאט. אגאתיוס הקדוש לוקיוס ארטוריוס קסטוס הצבא הרומי מדיה וקבצים בנושא קנטוריון בוויקישיתוף קנטוריון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך מקיף על הקנטוריונים (באנגלית) קנטוריון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא רומא העתיקה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נואל מרטין

נוֹאֵל מרטין (Noël Martin;‏ 1959 – 14 ביולי 2020) היה בריטי, שנפל קורבן לפשע שנאה של תקיפה על ידי ניאו נאצים. מרטין נולד ב-1959 בג'מייקה. לאחר שהיגר לבריטניה, התגורר בברמינגהאם. ב-16 ביוני 1996, בעת ששהה בברנדנבורג, גרמניה, ועבד שם כפועל בניין, הותקף מרטין בגלל עורו השחום בידי ניאו נאצים, שהשליכו לבנת בטון על מכוניתו. הלבנה ניפצה את חלון הרכב והוא נפגע קשות בראשו ובעמוד השדרה, נותר משותק בארבע הגפיים (קואדריפלגיה), ונזקק לעזרה של 24 שעות ביממה. מרטין התפרסם כשביקש בשנת 2006 סיוע בהתאבדות, על ידי המתתו בהמתת חסד. פרסומו גרר הפקה של סרט תיעודי על חייו, שהפיק ערוץ 4 הבריטי בשנת 2009. נפטר ב-14 ביולי 2020. Roman Heflik. "Noel Martin's Final Struggle: Neo-Nazi Victim Battling to the Death", Der Spiegel, September 29, 2006 Neonazi-Opfer Noël Martin gestorben, Der Tagesspiegel, ‏14 ביולי 2020 (בגרמנית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער סאלאריה

שער סלאריה (בלטינית: Porta Salaria - "פורטה סאלאריה") היה שער בחומת אורליאנוס שברומא. השער נהרס בשנת 1871, שוקם שנתיים לאחר מכן, ונהרס בשנית בשנת 1921. שער סאלאריה נבנה כחלק מחומת אורליאנוס על ידי הקיסר אורליאנוס במאה השלישית. השער, ממנו יצאה הויה סאלאריה נובה (דרך סאלאריה החדשה), כלל פתח יחיד ומשני צדדיו מגדלי שמירה בצורת מחצית עיגול. בסמוך לשער היו גני סאלוסטיוס. במהלך המאה החמישית שוקם השער על ידי הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס, ונפתחו מעל הפתח שלושה חלונות גדולים. מלך הויזיגוטים, אלאריק הראשון פרץ לרומא מבעד שער זה במהלך ביזת רומא בשנת 410. במהלך ימי הביניים המשיך השער לפעול בשמו הרומי המקורי, ולא "זכה" לשם נוצרי בדומה לשאר שערי רומא. ב-20 בספטמבר 1870 פרצו חיילי ממלכת איטליה מבעד לחומות העיר בין השער לבין שער פיה. השער נפגע בצורה קשה מחילופי הארטילריה, ונהרס בשנת 1871 בשל הפגיעה הקשה בו. בשנת 1873 נבנה השער מחדש על ידי האדריכל וירג'יניו וספיניאני, אולם בשנת 1921 הוחלט להרוס את השער המשוחזר ולבנות באתר כיכר על מנת להקל על תנועת כלי הרכב. במהלך הריסת השער בשנת 1921 נערכו באתרו חפירות ארכאולוגיות במסגרתן התגלו מערות קבורה שהיו לאורכה של ויה סאלאריה במאה הראשונה לפנה"ס. מדיה וקבצים בנושא שער סאלאריה בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929, בעמ' 416.
ניקולאי ריומין

ניקולאי ריומין (ברוסית: Николай Николаевич Рюмин)‏ (5 בספטמבר 1908, מוסקבה – 1942, אומסק) היה שחמטאי רוסי מהחזקים בשחקנים הסובייטים בשנות השלושים. ריומין היה אלוף מוסקבה בשנים 1931, 1932, 1933/34 וב-1935. ריומין שיחק שלוש פעמים בגמר אליפות ברית המועצות. בשנת 1931 הגיע למקום השני באליפות השביעית של ברית המועצות שהתקיימה במוסקבה עם 10/17 (ניצח: מיכאל בוטביניק). בין היתר ניצח את בוריס ורלינסקי שסיים במקום השלישי ואת פדור בוגאטירצ'וק. בשנת 1933 חלק ריומין מקום 10-11 באליפות השמינית של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד עם 10/19 (ניצח: מיכאל בוטביניק). בשנת 1934/35 חלק ריומין מקום 3-4 עם פדור בוגאטירצ'וק באליפות התשיעית של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד (ניצחו: גריגורי לבנפיש ואיליה רבינוביץ). תוצאתו הבינלאומית הטובה ביותר של ריומין הייתה בלנינגרד בשנת 1934 עת חלק מקום שני עם פטר רומנובסקי ולפני מקס אויבה (ניצח: מיכאל בוטביניק). בשנת 1935 ניצח ריומין בתחרות גטבורג. באותה שנה חלק מקום 11-14 בתחרות במוסקבה. (ניצחו: מיכאל בוטביניק וסאלו פלור). בשנת 1936 חלק מקום 7-10 בתחרות מוסקבה (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1936 בריאותו התערערה והוא מת משחפת במהלך מלחמת העולם השנייה באומסק שבסיביר. שמו של ריומין נקשר לשתי הסתעפויות פתיחה. הסתעפות ריומין בהגנה ההודית של המלכה שנותחה על ידו וכן על ידי אנדור לילינטל : 1. ד4 פו6 2. ג4 ה6 3. פו3 ב6 4. ז3 רב7 5. רז2 רב4+ 6. רד2 רה7 הסתעפות מוסקבה או ראוזר בסיציליאנית קרויה לפעמים הסתעפות ריומין: 1. ה4 ג5 2. פו3 ד6 3. ד4 ג:ד4 4. פ:ד4 פו6 5. ו3 ניקולאי ריומין, באתר צ'סגיימס (באנגלית) תחבולות של ניקולאי ריומין , wtharvey.com ניקולאי ריומין, bidmonfa.com המשחק היחיד שקפבלנקה הפסיד על זמן- לריומין(הקישור אינו פעיל), geocities.com מידע כללי חוסה ראול קפבלנקה מול ניקולאי ריומין, Revenge That Came Too Easy Capablanca vs Riumin Moscow 1936.16.5.1936, ניקולאי ריומין מול חוסה ראול קפבלנקה, 29.5.1936, Study The Endgame! Riumin vs Capablanca Moscow 1936. [1] [2] Hartston, William (1977), "Riumin, Nikolai Nikolayevich", in Golombek, Harry, Golombek's Encyclopedia of Chess, Crown Publishing, p. 276, ISBN 0-517-53146-1 [3] [4] [5] [6] ניקולאי ריומין באתר www.chessgames.com Hooper, David & Whyld, Kenneth (1992), The Oxford Companion to Chess (2 ed.), Oxford University Press, p. 342, ISBN 0-19-280049-3
קריית ספר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קריית ספר – שכונה חרדית בשטחה המונציפלי של העיר מודיעין עילית קריית ספר (דביר) – יישוב תנ"כי בדרום הר חברון, נקרא גם דביר גן קריית ספר – מתחם וגן ציבורי בלב תל אביב קריית ספר (בית ספר) – בית ספר חקלאי שפעל בארץ ישראל בין השנים 1909-1903 קריית ספר (הוצאת ספרים) – הוצאת ספרים שפעלה בארץ ישראל בין השנים 1993-1933 קריית ספר (מפעל ביבליוגרפי) – מפעל ביבליוגרפי המתעד את הביבליוגרפיה הלאומית של מדינת ישראל והעם היהודי, מופעל על ידי הספרייה הלאומית קריית ספר (כתב עת) – כתב עת ביבליוגרפי שיצא לאור בין השנים 1924-2003 במסגרת המפעל הביבליוגרפי "קריית ספר" שבספרייה הלאומית. ספרים בשם זה קריית ספר – ספר על הלכות ספר תורה מאת הרב מנחם המאירי קריית ספר – ספר על משנה תורה לרמב"ם מאת הרב משה מטראני (המבי"ט) קריית ספר – קובץ מכתבים מאת מרדכי אהרן גינצבורג קריית ספר – פירוש על חמש מגילות מאת הרב אלעזר מגרמייזא
Titan (מנוע משחק)

טיטאן הוא מנוע משחק ל-PC שנעשה בו שימוש בעיקר במשחקי אסטרטגיה בזמן אמת בשנות ה-2000 המוקדמות. המנוע פותח על ידי Stainless Steel Studios ועליו בנויים שני המשחקים הראשונים שלהם - Empire Earth ו-Empires: Dawn of the Modern World. אתר האינטרנט הרשמי של Titan ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה ובנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שער טיבורטינה

שער טיבורטינה (בלטינית: Porta Tiburtina, השער הטיבורטיני), או פורטה סן לורנצו (Porta San Lorenzo) הוא שער בחומת אורליאנוס של רומא. בשער זה החלה ויה טיבורטינה (Via Tiburtina). במיקום בו ניצב השער ניצבה קשת שנבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס במפגש שלוש אמות מים – אקווה מרקיה (אנ'), אקווה יוליה (אנ') ואקווה טפולה (אנ') – שעברו מעל ויה טיבורטינה. מבנה הקשת תוקן בימי הקיסרים טיטוס וקרקלה, והקיסר אורליאנוס שילב אותו כשער בחומה שבנה סביב. בעת שלטונו של הקיסר הונוריוס, במאה החמישית שופץ השער ונוסף לו מבנה קדמי. במהלך ימי הביניים נקרא שמו "שער סן לורנצו" משמה של הבזיליקה הסמוכה סן לורנצו פואורי לה מורה (אנ'). השער זכה בכינויים נוספים, בהם "קאפו דה בווה" (Capo de' Bove) או "שער טאורינה" (Porta Taurina), היינו "שער השוורים" על שום תגליפי גולגולות השוורים שבראש השער. בחזית השער נערך קרב ב-20 בנובמבר 1347, שניטש על השליטה ברומא, ובו גבר קולה די ריינצו על יריביו. בסמוך לשער נמצאת כיום כנסיית סנטה ביביאנה (אנ'). על השער שנבנה על ידי אוגוסטוס מצויות שלוש כתובות: בראש השער, על אמת המים אקווה יוליה, מופיעה הכתובת משנת 5 לפנה"ס: IMP(erator) CAESAR DIVI IULI F(ilius) AUGUSTUS PONTIFEX MAXIMUS CO(n)S(ul) XII TRIBUNIC(ia) POTESTAT(e) XIX IMP(erator) XIIII RIVOS AQUARUM OMNIUM REFECIT" אימ (פרטור) קיסר, בנו של יוליוס האלוהי, אוגוסטוס, פונטיפקס מקסימוס, קונסול בפעם ה-12, בעל הסמכות הטריבונית בפעם ה-19, אימפרטור בפעם ה-13, שיקם את התעלות של כל אמות המים. במרכז השער, על אמת המים אקווה טפולה, מופיעה כתובת המיוחסת לקיסר קרקלה אשר שיפץ את המבנה בשנת 212: IMP(erator) CAES(ar) M(arcus) AURELLIUS ANTONINUS PIUS FELIX AUG(ustus) PARTH(icus) MAXIM(us) BRIT(annicus) MAXIMUS PONTIFEX MAXIMUS AQUAM MARCIAM VARIIS KASIBUS IMPEDITAM purgato fonte excisis et perforatis montibus restituta forma adquisito etiam fonte novo Antoniniano in sacram urbem suam perducendam curavit אימפרטור קיסר מרכוס אורליוס אנטונינוס פיוס פליקס, אוגוסטוס, פרתיקוס מקסימוס, בריטניקוס מקסימוס, הביא לעירו את אקווה מרקיה על אף מכשולים רבים, לאחר שניקה את מקור המים, חתך וניקב הרים, שיחזר את דרכה, והביא מקור מים חדש. על אמת אקווה מרקיה (האמה התחתונה) מופיעה כתובת המציינת את שיקום האמה על ידי הקיסר טיטוס בשנת 79: IMP(erator) TITUS CAESAR DIVI F(ilius) VESPASIANUS AUG(ustus) PONTIF(ex) MAX(imus) TRIBUNICIAE POTESTAT(is) IX IMPerator) XV CENS(or) CO(n)S(ul) VII DESIG(natus) IIX P(ater) P(atriae) RIVOM AQUAE MARCIAE VETUSTATE DILAPSUM REFECIT ET AQUAM QUAE IN USU ESSE DESIERAT REDUXIT אימפרטור טיטוס קיסר, בנו של אספסיאנוס אוגוסטוס האלוהי, פונטיפקס מקסימוס, בעל הסמכות הטריבונית בפעם התשיעית, אימפרטור בפעם ה-15, קנסור, קונסול בפעם השביעית, נבחר בפעם השמינית, אבי המולדת, משקם תעלות אקווה מרקיה, אשר ניזוקו בשיני הזמן, והשיב להם את המים שפסקו מלזרום בהם מדיה וקבצים בנושא שער טיבורטינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שער טיבורטינה סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 תמונות השער ומפות המסמנות מיקומו תיאור השער והכתובות עליו (באיטלקית) השער נקרא כך משמהּ של העיירה טיבור שאליה פנתה הדרך שיצאה ממנו "שער לורנצו" משמו של הקדוש הנוצרי לאורנטיוס מרומא תואר כבוד שמשמעו מנצח הפרתים תואר כבוד שמשמעו מנצח הבריטים
גני סאלוסטיוס

גני סאלוסטיוס (בלטינית: Horti Sallustiani - "הורטי סאלוסטיאני") הם גנים שהוקמו על ידי ההיסטוריון הרומאי סאלוסטיוס. הגנים המעוצבים נבנו בצפון מערב העיר רומא, באזור שלימים הפך לרובע השישי של רומא בתקופת אוגוסטוס, בין גבעת פיניקיאן לגבעת הקווירינל, ובסמוך ל"ויה סאלאריה" ולימים גם לפורטה סאלאריה. כיום האזור בו ניצבו הגנים - אזור "סאלוסטיאנו" - משמר את השם המקורי של המקום. שטח הגנים נרכש על ידי סאלוסטיוס ככל הנראה ממשפחתו של יוליוס קיסר במאה הראשונה לפנה"ס. סאלוסטיוס, שהתעשר במהלך כהונתו כמושל פרובינקיית "אפריקה", הקים את הגנים לרווחת משפחתו. הגנים נותרו בבעלות משפחתו של סאלוסטיוס עד תקופת שלטונות של הקיסר טיבריוס אשר רכש את הגנים. הקיסר נרווה נפטר באחת הווילות שבגן בשנת 98. הגנים נהרסו במהלך ביזת רומא על ידי הגותים בשנת 410. במהלך המאה ה-17 רכש לודויקו קרדינל לודוויזי, אחיינו של האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר את שטח הגנים, והקים בהם את וילה לודוויזי. במהלך הקמת הוילה התגלו שרידי הגנים ופסלים רבים שניצבו בהם. הגנים כללו מקדשים רבים וביתנים רבים, בהם מקדש לאלה ונוס, היפודרום ונימפאום. כמו כן הוצבו גנים פסלים רבים, אובליסק מצרי שהיה למעשה העתק רומי ולא אובליסק מצרי מקורי. אובליסק זה ניצב כיום בחזית כנסיית טריניטה דאי מונטי בראש המדרגות הספרדיות. בין היצירות שהתגלו בגנים ניתן למנות את כד בורגזה, שהתגלה במאה ה-16 ומוצג כיום במוזיאון הלובר, את "הגאלי הגוסס" ואת "הגאלי המתאבד" וכן את כס לודוויזי שהתגלה בשנת 1887 ואת כס בוסטון שהתגלה בשנת 1894. הניובידית הפצועה, שהתגלתה באתר בשנת 1873 (מוצגת כיום במוזיאון הלאומי הרומאי) כד בורגזה הגאלי הגוסס המוצג במוזיאון הקפיטוליני כס לודוויזי (מוצג בפאלאצו אלטמפס) הקיסר אורליאנוס, שהתגורר במבנים שבגנים, בנה בגנים את אכסדרת מיליאנסיס (בלטינית: porticus Miliarensis) אשר שימשה אותו לאימונים אישיים ולאימון סוסיו. אכסדרה זו, שמשמה עולה שאורכה היה 1,000 צעדים, לא נתגלתה, וייתכן שלא התקיימה, ומדובר באכסדרה שהייתה חלק מהדומוס אורוס. גני לוקולוס גני למיה מדיה וקבצים בנושא גני סאלוסטיוס בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 היסטוריה אוגוסטה, חיי אורליאנוס, 49
אופוס (הוצאה לאור)

אופוס הוצאה לאור בע"מ, הוקמה בשנת 1989 במטרה לקדם את תחום ספרי המחשבים, מדע בדיוני והפנטזיה בישראל. החברה מוציאה לאור בעיקר רבי מכר מתורגמים לעברית, בתחומים: פנטזיה, מדע בדיוני, העידן החדש, ניהול עסקים ומדריכי שיפור עצמי, סיפורת מתורגמת. אופוס הוצאה לאור בע"מ חברה בהתאחדות המו"לים בישראל. במספר הזדמנויות יצאו ספרים בשיתוף פעולה בין הוצאת אופוס לבין הוצאת כתר. אתר האינטרנט הרשמי של אופוס ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בלמופן

בלמופן (באנגלית: Belmopan) היא בירת בליז שבמרכז אמריקה, היא בין הבירות הקטנות בעולם. בעיר מתגוררים כ-24,294 תושבים בלבד, נכון ל-2019. העיר שוכנת מזרחית לנהר בליז, במרחק של 80 קילומטר מהבירה הקודמת של בליז - בליז סיטי. הבירה הועברה מבליז סיטי לבלמופן לאחר שהוריקן הרס את בליז סיטי בשנת 1961. הממשלה עברה מבליז סיטי לבלמופן בשנת 1970. בניין הפרלמנט החדש נבנה בסגנון פרה-קולומביאני - סגנון מאיה. לאחר שההוריקן האטי הרס 75% מבליז סיטי, החליטה ממשלת בליז לבנות בירה חדשה יותר מרוחקת מהים. מיקומה של בלמופן נבחר בשנת 1962. החלטה זו יצאה לפועל בזכות המימון הבריטי (בשנת 1964 בליז עדיין הייתה מושבה בריטית בשם הונדורס הבריטית). העלות הוערכה ב-40 מיליון דולרים בליזיים (כ-20 מיליון דולרים אמריקאיים), ואף שרק מחצית מהסכום הייתה בקופת המושבה, החלו בעבודות בשנת 1967. לאחר חנוכת הבירה החדשה, מדינות רבות היססו לגבי העברת השגרירויות לעיר, מתוך חשש שהיישוב החדש לא באמת יתבסס כבירה חדשה. רק 11 שנים אחרי חנוכת העיר (1981),הועברה הנציבות הבריטית העליונה ליישוב. בשנת 1984, עם עצמאות בליז, בלמופן הפכה לבירתה. ארצות הברית פתחה את השגרירות שלה בעיר רק בשנת 2006. כיום, (2017) עדיין ישנן ארבע שגרירויות ו-29 קונסוליות בבליז סיטי. שם העיר בלמופן נוצר מצירוף של שתי מילים - "בל" - קיצור של בליז, ו"מופן" - שמו של אחד הנהרות בסביבה. בבלמופן 589 בתי עסק. תחנת אוטובוסים מרכזית ושוק נבנו בעיר בשנת 2003. אוניברסיטת בליז עברה מבליז סיטי לבלמופן לאחרונה, ומצפים כי הדבר ישפיע על גידולה של העיר. בין 2004 ל-2006 כיהן אנתוני צ'ינונה כראש עיריית בלמופן. ב-2006 נכנס לתפקיד סימון לופז. מדיה וקבצים בנושא בלמופן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של בלמופן בלמופן, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) נתוני אוכלוסין בבליז [1] אתר העירייה
כבול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כבול – חומר רקוב חלקית של צמחים המצוי בטבע היכן שרוכזה אדמת סחף או ביצות כבול (יישוב) – השם המקראי של חורבת ראש זית, יישוב ישראלי־פיניקי בגליל כאבול – מועצה מקומית בצפון ישראל (המשמרת את השם הקדום "כבול") קאבול – בירת אפגניסטן כבל
SolidWorks

SolidWorks היא תוכנת תיב"ם (CAD) תלת־ממדית מבית חברת SolidWorks Corporation (כיום חברת בת של חברת דאסו סיסטמס). בישראל משווקת התוכנה על ידי חברת סיסטמטיקס, חברה ישראלית שהוקמה ב-1979, וחברת סולידקם, חברת CAM ישראלית. ומשווקת פתרונות מחשוב ותוכנות שרטוט וניהול לשוק הישראלי. התוכנה יצאה לשוק בשנת 1995, וכיום היא אחת התוכנות המובילות בתחום השרטוט המכני, והיא מערכת התכנון המכני הנמכרת ביותר בישראל. לעומת אוטוקאד המיועדת בעיקר לתחום האדריכלות והבניין, סולידוורקס פונה יותר לתחום המכונות וההנדסה המכנית, אך גם נפוצה בעולם בקרב מעצבים תעשייתיים. מוצרים: SolidWorks Premium SolidWorks Professional SolidWorks Standard SolidWorks for Students SolidWorks Simulations SolidWorks Enterprise PDM 3DVIA DriveWorks SolidWorks Routing CircuitWorks eDrawings Solidworks Visualize מדיה וקבצים בנושא SolidWorks בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של SolidWorks (באנגלית) SolidWorks, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר SolidWorks Corporation אתר SolidWorks ISRAEL אתר נציגה בארץ Systematics ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. על פי נתוני אתר החברה
אהרון בר

אהרון בר (Aron J. Barr; נולד ב-1939) הוא סופר, מתרגם ומו"ל ישראלי. אהרון בר נולד בשנת 1939 בכפר יהושע. בעת שירותו הצבאי, בסוף שנות ה-50, התעוור ואיבד אחת מידיו בעת שעסק בפירוק מוקשים. בשנת 1963 קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ולימודי האסלאם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1963–1968 למד היסטוריה, כלכלה וספרות אנגלית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ובשנת 1970 קיבל תואר שני בפסיכולוגיה מהסיטי קולג' של ניו יורק. בשנים 1969–1974 עבד כפסיכולוג שיקומי בניו יורק, ובישראל (במשרד העבודה ובמשרד הביטחון). בשנת 1973 הקים את הוצאת "תמוז", שאותה הוא מנהל. כאשר הוצאת "תמוז" הוציאה את שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב), בר הוא זה שתרגם את הספר מאנגלית. כמו כן תרגם בר מיצירותיהם של קורט הלבריטר, יז'י קושינסקי, רודיארד קיפלינג, אוסקר ויילד, צ'ארלס ומארי לם. נשוי לאסנת ואב לשלושה ילדים. כתב ספרי שירה, רומנים, סיפורים קצרים וספרי ילדים. כולם, מלבד הראשון, יצאו לאור בהוצאת "תמוז". כמו כן הוציא דיסק בו הוא מבצע שירים ידועים וכמה משיריו. חמשירי זימה (1973) (בשיתוף אריה סתיו) למה לא נעשה זאת בדרכים: שירים קשים (1975) תסריט רומן (1983) אל תיסע לפניקס, הוצאת תמוז, תל אביב, (1996) אלוהים יעמוד בזה (1999) תינוק הזפת (1999) אליה - סיפור אהבה (2002) בית הלבבות המרוסקים (2002) מושחתולי, איירה ליאת בנימיני-אריאל (2005) משהו קרה בדרך לירושלים (2006) תפוז מכני מאת אנתוני ברג'ס אני בסדר - אתה בסדר מאת תומאס א' הריס שלוש עשרה (13) מקטרות, מאת איליה ארנבורג, הוצאת תמוז, 1981. חיסול שירותים, מאת טרונין, הוצאת תמוז, 1983. האביר ואשת הנזיר קוקטייל צרפתי, איורי פנים: יוני בן שלום, הוצאת תמוז, 1984. שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב) מאת ג'רום ק. ג'רום, הוצאת תמוז, 1985 הענק וגנו, מאת אוסקר ויילד, הוצאת סטימצקי-תמוז, 1987. הציפור הצבועה, מאת יז'י קושינסקי, הוצאת תמוז, 1974 גן הנביא, מאת ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, הוצאת תמוז, 1982. ג'וני שב משדה הקרב, מאת דאלטון טרמבו (יחד עם לאה צבעוני), הוצאת תמוז, 1975. אהרון בר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" רשימת הפרסומים של אהרון בר, בקטלוג הספרייה הלאומית הספרים של אהרון בר, באתר "סימניה" אהרון בר, דף שער בספרייה הלאומית אהרון בר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ולדימיר פטרוב

ולדימיר פטרוב (ברוסית: Владимир Михайлович Петров)‏ (27 בספטמבר 1907, ריגה, 26 באוגוסט 1943, קוטלאס) שחמטאי לטבי-סובייטי. על שמו מכונה הפתיחה פטרוב (נקראת גם פתיחה רוסית). פטרוב למד לשחק שחמט בגיל 13, גיל מאוחר יחסית, והתקדם במהירות. בשנת 1926 זכה באליפות ריגה וסיים במקום השלישי באליפות הלאומית. פטרוב חלק מקום 2-5, אחרי יצחק ויסטנייצקי, באליפות הראשונה של המדינות הבלטיות שהתקיימה בשנת 1931. פטרוב ניצח בשנת 1931 בדו-קרב את מובשה פייגין +4 -1 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1932 ניצח את ולדאס מיקאנס +2 -0 =1 והפסיד בהפרש קטן לרודולף שפילמן +1 -2 =5. באליפות לטביה לשנת 1934 חלק פטרוב מקום ראשון עם פריציס אפשניק וניצח באליפויות לטביה בשנים 1935 ו-1937. פטרוב ניצח בתחרות הלסינקי בשנת 1936, וחלק מקום ראשון עם שמואל רשבסקי וסאלו פלור בתחרות קמרי 1937, שם הקדים את אלכסנדר אלכין, פאול קרס, אנדרה שטיינר, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, ראובן פיין, גדעון סטולברג ואחרים. בתחרות זו השיג פטרוב את תוצאתו הטובה ביותר. באותה שנה הגיע למקום השמיני והאחרון בתחרות זמרינג. בתחרות לודז' 1938 חלק פטרוב מקום 3-5, אחרי וסיה פירץ וסבלי גריגורייביץ' טרטקובר. בתחרות מרגייט 1938 הגיע למקום השלישי, אחרי אלכסנדר אלכין ורודולף שפילמן, אך ניצח את אלכין בהתמודדות ביניהם. בשנת 1939 פטרוב הגיע למקום השמיני מתוך 16 בתחרות קמרי-ריגה, וניצח בתחרות רוסאריו, לפני אריך אליסקסיס וולדאס מיקאנס. ברית המועצות סיפחה את לטביה ב-17 ביוני 1940 בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב משנת 1939. פטרוב היה ביקורתי אך שיחק גם תחת המשטר החדש, והגיע למקום העשירי מתוך 20 באליפות ברית המועצות לשנת 1940. בתחרות זו ניצח פטרוב את גריגורי לבנפיש ואלכסנדר קוטוב . באליפות לטביה שהתקיימה בריגה 1941 חלק פטרוב מקום שלישי-רביעי, ובמספר תחרויות חזקות הגיע למקום השני: מוסקבה 1941 אחרי יצחק מזל, מוסקבה 1942 אחרי איגור בונדרבסקי וסברדולסק 1942 אחרי ויאצ'סלאב רגוזין. כאשר גרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות ב-22 ביוני 1941, פטרוב לא היה יכול לחזור לאשתו וביתו בביתם בלטביה. הוא נשאר איפוא ברוסיה, ונעצר ב-31 באוגוסט 1942 תחת סעיף 58 בגין מתיחת ביקורת על ירידת רמת החיים בלטביה מאז הסיפוח הסובייטי. פטרוב נידון לעשר שנות מאסר במחנה עבודה. גורלו התברר רק בשנת 1989, עת נודע כי מת בקוטלאס ב-26 באוגוסט 1943 מדלקת ריאות. פטרוב שיחק בנבחרתה האולימפית של לטביה בשבע אולימפיאדות רשמיות ובאחת בלתי רשמית (מינכן 1936). בשנת 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח הראשון השיג תוצאה של +10 -3 =7 התוצאות של פטרוב בשנת 1939 מרשימות במיוחד: הוא סיים 19 משחקים בלוח הראשון ללא הפסד. בין המשחקים תיקו מול אלוף העולם אלכסנדר אלכין, תיקו מול אלוף העולם לשעבר חוסה ראול קפבלנקה ותיקו מול הכוכב העולה פאול קרס, וניצחונות מול ולדאס מיקאנס, רוברטו גראו, סבלי גריגורייביץ' טרטקובר ומשה צ'רניאק. ערך מורחב – תחרות זמרינג באדן 1937 Andris Fride, Vladimirs Petrovs: A chessplayer's story from greatness to the gulags (Caissa Editions) ולדימיר פטרוב, באתר צ'סגיימס (באנגלית) סקירה מפורטת של הספר על ולדימיר פטרוב,jeremysilman.com מידע כללי
פורטו נובו

פורטו נובו (בצרפתית: Porto-Novo) היא בירתה הרשמית של בנין. בעיר מתגוררים 223,552 תושבים (נכון לשנת 2002). היא עיר נמל השוכנת לחוף לגונת פורטו נובו, במפרץ גינאה באפריקה. שמה של העיר הוא שתי מילים בפורטוגזית שפירושן "נמל חדש". העיר נוסדה בסוף המאה ה-16 על ידי אנשי שבט הגאן. העיר נבנתה על ידי הפורטוגזים במאה ה-17 על מנת להוות עיר נמל ממנה ניתן יהיה לייצא עבדים לאמריקה. הממלכה של פורטו נובו "הסכימה" לקבל הגנה צרפתית על מנת להתגונן מפני הבריטים בשנת 1883, אך הממלכה השכנה אבומה התנגדה לחסות הצרפתית ופרצה מלחמה. ב-1883 פלש הצי הצרפתי לפורטו נובו וקוטונו, והם הפכו לחלק מהמושבה הצרפתית דהומיי. בשנת 1900 הפכה פורטו נובו לבירת דהומיי. פורטו נובו היא העיר השנייה בגודלה בבנין, ומבחינה כלכלית היא שנייה בחשיבותה לקוטונו. העיר מהווה מרכז חקלאי, ומגדלים בסביבתה בעיקר כותנה וקפוק. כמו כן מייצרים בעיר שמן דקלים. המוסד להשכלה גבוהה של בנין מוזיאון פורטו נוב ואתנוגרפיה ארמון המלך טופה. אתר האינטרנט הרשמי של פורטו נובו פורטו נובו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קוטונו

קוטונו (בצרפתית: Cotonou; פון: Kútɔ̀nú) היא עיר ומקום מושבה של ממשלת בנין, אף שהבירה הרשמית של בנין היא פורטו נובו. על-פי נתונים רשמיים מנתה העיר 761,137 תושבים ב-2006, אך יש המעריכים כי המספר גבוה בהרבה - עד 1.2 מיליון תושבים. קוטונו נמצאת בדרום מזרח בנין, בין האוקיינוס האטלנטי ואגם נוקואה לחוף לגונת קוטונו. בקרבת העיר נמצt גאנביה, כפר שנבנה על האגם ואתר תיירותי פופולרי. בשל שדה התעופה של קוטונו ומסילות הברזל, מהווה קוטונו את הבירה הכלכלית של בנין. העיר היא עיר הנמל הגדולה בבנין. בעיר שווקים גדולים, ומייצאים ממנה שמן דקלים, מוצרי טקסטיל, מוצרי בטון ומוצרי נפט. אזור קוטונו היה בתחום בירת ממלכת דהומיי בסוף המאה ה-18. בשנת 1851 כרתו הצרפתים ברית עם מלך דהומיי לפיו הותר להם לבנות נמל ימי בקוטונו. ב־1883 כבש הצי הצרפתי את העיר על מנת למנוע מהבריטים לכבוש את האזור. ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא קוטונו בוויקישיתוף קוטונו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)