חטיבת גבעתי (תש"ח)

חטיבת גבעתי (חטיבה 5) הייתה חטיבת חי"ש מובחרת שהוקמה בתל אביב, על בסיס חי"ש פרברים (נוער עובד), פלוגות ה"נחשונים" (משוחררי הצבא הבריטי) ועולים חדשים. היא הוקמה בסתיו 1947 על ידי ארגון ההגנה כחטיבת חי"ש, ועם הקמת צה"ל במאי 1948 צורפו אליה לוחמי אצ"ל ומגויסים ואחרי פרשת אלטלנה הצטרפו עוד רבים מאנשי האצ"ל והיא הפכה לחטיבה צה"לית. החטיבה נקראה על שם הכינוי המחתרתי של מפקדה הראשון שמעון קוך אבידן. בפברואר 1948 הוצאה החטיבה מתל אביב, כדי לתפוס את חזית הדרום, ואת מקומה תפסו גדודי חטיבת קרייתי. רוב החטיבה הועברה לדרום, 200 מחייליה הועברו לחטיבת הנגב, שהורכבה ברובה מחברי פלמ"ח, ו-200 חיילים הועברו לירושלים בשביל לחזק את חטיבת עציוני. ערב קום המדינה מנתה החטיבה 3,229 חיילים ומפקדים. גבעתי נחשבת חטיבת החי"ש המצטיינת במלחמת העצמאות, שבה לחמה בכ-180 קרבות. נהרגו בהם 675 חיילים משורותיה ונפצעו כ-2,000 לוחמים. בסתיו 1947 מיד לאחר עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר, כאשר הותקף היישוב היהודי וכוח המגן העברי, הקימה 'ההגנה' ארבע חטיבות חי"ש מרחביות, אשר הפכו בהמשך לשש. בתל אביב הוקמה חטיבה שהייתה מורכבת מאנשי חי"ש המובחרים, המאומנים והמגובשים ביותר, חברי חי"ש פרברים ופלוגות ה"נחשונים", משוחררי הבריגדה היהודית. המטה הארצי של ההגנה הטיל את משימת הקמתה של החטיבה על שמעון אבידן - שהיה מפקד ותיק בהגנה ובפלמ"ח. השם "גבעתי" היה שמו המחתרתי של שמעון אבידן בתקופה שקדמה לקום המדינה. עוד בתקופת התגבשותה בתל אביב השתתפו כוחות חי"ש שלימים היוו את שלד החטיבה בפעולת תגמול כנגד הכפרים א-ריש שתקף את חולון ובת ים וסלמה שתקף את שכונת התקווה והגנה על דרך הביטחון מתל אביב לראשון לציון. כמו כן השתתפה החטיבה במבצע חמץ לכיבוש יפו והכפרים והשכונות הערביים שמדרום לתל אביב. ב-28 באפריל 1948, נסוג גדוד 52 של החטיבה מפני מתקפת נגד של כוח מצבא ההצלה על תל א-ריש תוך שהוא סופג אבדות כבדות. משימתה הבאה של החטיבה הייתה הדרך לירושלים. מפקד החטיבה, שמעון אבידן, מונה במקביל גם למפקד מבצע נחשון. לקראת המבצע פשט כח של גדוד 52 מהחטיבה על מפקדת חסן סלאמה, מראשי הכנופיות הערביות באזור רמלה. הכוח השמיד את המפקדה, ששכנה ליד באר יעקב, גרם לאויב אבדות קשות ושיבש, לפחות זמנית, את פעילות חסימת הדרך באזור לוד ורמלה. בראשית מאי השתתפה החטיבה במבצע מכבי לפריצת הדרך לירושלים, יחד עם פלמ"ח-הראל. בהמשך, כחלק מתוכנית ד', פעלו כוחות גבעתי במבצע ברק לכיבוש הכפרים הערביים במרחב גדרה - תל נוף - צריפין - באר טוביה ובכך נוצר רצף טריטוריאלי בין דרום יהודה למבואות הנגב. המבצע הופסק באמצעו וחלק ניכר מן החטיבה הועבר לאזור חולדה - לטרון לצורך אבטחת שיירות לירושלים. לאחר פלישת צבאות ערב הוטל על חטיבת גבעתי להילחם בחזית הדרומית מול הצבא המצרי. תחילה, מאמצע מאי ועד כמעט לסוף החודש, ביצעה החטיבה מעין "השלמה" למבצע ברק שהופסק, כאמור. ב־29 במאי 1948, שבועיים לאחר פלישת צבאות ערב, החל חיל המשלוח המצרי לנוע ממג'דל צפונה. בטור היו יותר מ-500 כלי רכב - מכוניות משא, זחלים, טנקים בינוניים ותותחים מכל הסוגים. אלה עברו ב"מצעד" על הכביש הראשי ממערב לניצנים ופניהם לעבר העיירה איסדוד הטור הגיע לאיסדוד וחלקו נכנס לעיירה, בעוד חלק אחר המשיך צפונה כ־3 ק"מ ונעצר ליד הגשר המפוצץ על נחל לכיש (גשר עד הלום). גשר זה פוצץ על ידי חבלני גבעתי ב-12 במאי 1948 במסגרת מבצע ברק. המרחק לתל אביב היה 32 ק"מ בלבד, וגשר זה מהווה את הנקודה הצפונית ביותר אליה חדרו המצרים בגזרה זו. אם כי ההתקפה על איסדוד נכשלה תוך אבדות כבדות, היו שרשמו לזכות החטיבה תרומה בבלימת הצבא המצרי והיו שלא. במקביל נחסמה דרכו של הצבא המצרי עם השתלטות החטיבה על יבנה. במבצע פלשת לחמה חטיבת גבעתי ביחד עם חטיבת הנגב, בימים 1 ביוני - 3 ביוני 1948, לתקיפת הצבא המצרי שנעצר בציר החוף. ב"קרבות עשרת הימים" (אמצע יולי) אם כי החטיבה השתלטה על מספר כפרים ועמדה בפני התקפות נגד עזות (כרתיה, עיבדיס), נשמר בדרך כלל הסטטוס-קוו של החטיבה מול המצרים, והנגב נותר מנותק. לאחר מכן פעלה החטיבה לחיבור הנגב למדינת ישראל במבצע יואב, כולל כיבוש משלטי "הצומת" (כיום צומת גבעתי), ומבצע גי"ס בהם לכדו את הצבא המצרי בכיס פלוג'ה. ב-13 בספטמבר 1948 נערך ברחובות מסדר חגיגי של חטיבת גבעתי, ובו השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם. על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה, תג היחידה של גבעתי, חרב ומשני צדיה עלי צבר. ב-13 בספטמבר 1948 נערך ברחובות מסדר חגיגי של חטיבת גבעתי, ובו השתתפו אלפי חיילים על נשקם וכלי רכבם. על כתף שמאל של כל חייל התנוסס, לראשונה - תג היחידה של חטיבת גבעתי ה'תש"ח - המציגה חרב לוחם סימטרית ומשני צדי הניצב של החרב עלי צבר (ראו תמונה לעיל). בנובמבר 1948 צורפו לחטיבה כוחות אצ"ל בפיקודו של איתן לבני והיא הועברה לרמת הכובש להתמודדות מול הכוחות העיראקיים. בתום המלחמה הועברו מרבית חטיבות צה"ל לצבא המילואים שזה עתה הוקם, ואילו גבעתי הפכה לחטיבה הסדירה של פיקוד המרכז. בשנת 1955 התבצע בפיקוד החטיבה ומפקדה חיים בר-לב, מבצע ירקון, לשם חיפוש דרכים עבירות מאילת ועד שארם א שייח. בקיץ 1956 הוחלט על פירוק החטיבה הסדירה כשגדוד 51 הועבר לחטיבת גולני, וגדוד 52 הועבר לחטיבה 7. לאחר שלושה חודשים הוקמה שנית כחטיבת מילואים מרחבית בחזית המרכז תחת השם "חטיבה 17", אך המשיכה לשאת במקביל את השם "גבעתי". מאוחר יותר שונה שם החטיבה מחדש לחטיבה 5, שמה הרשמי הראשון של החטיבה במלחמת השחרור, והיא הפכה לחטיבת חי"ר מתמרנת במילואים. ערך מורחב – הקרב על ניצנים בדומה לפלמ"ח, ובניגוד לשאר חטיבות החי"ש היה לגבעתי קצין תרבות (פוליטרוק, בלשון הפלמ"ח) בדמותו של אבא קובנר, קובנר הוציא במהלך הקרבות "דפים קרביים", מנשרים שחולקו לחיילים ונועדו לרומם את רוחם ולנטוע בהם מוטיבציה. אחד הדפים האלה שחוללו סערה שגליה מכים עד היום היה הדף שכתב בעקבות כניעת ונפילת ניצנים. נפילת ניצנים הייתה מכה קשה לחטיבת גבעתי והשפעה קשה על היישובים בדרום. החטיבה החליטה להילחם נגד הלך רוחות זה באמצעות הדף הקרבי הראשון שנכתב בידי קובנר ואושר על ידי מפקד החטיבה שמעון אבידן. בחטיבה נוצר הרושם המוטעה שניצנים נכנעה בטרם כלו כל הקיצין. רושם זה הוליד חשש פן יחדור הלך רוח מסוכן ותבוסתני של הליכה בשבי אל לבות הלוחמים ותושבי היישובים שבמרחב החטיבה. הדף נכתב בצורה תוקפנית ולא סלחנית, ברוח דפי הקרב של הצבא האדום. אחת השורות המייצגות בדף הקרבי נוסחה כך: ..."טוב ליפול בחפירת הבית מלהיכנע לפולש הרצחני. להיכנע - כל עוד חי הגוף והכדור האחרון נושם במחסנית - חרפה היא! לצאת לשבי הפולש - חרפה ומוות!". חברי קיבוץ ניצנים נפגעו מאוד מן הדפים שכתב בעקבות הקרב על ניצנים, ולא סלחו לקובנר על כתיבתו עד יומו האחרון. ניסיונות לפיוס בין הקיבוץ לקובנר שנעשו ברבות השנים לא צלחו. רק בשנות השמונים התנצל יצחק פונדק בפני חברי ניצנים. בגבעתי הוקמה להקת החישטרון, להקה צבאית במתכונת הדומה לזו שהייתה נהוגה בצבא הבריטי. חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מהחטיבה העלו תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים, על סמך זמנם הפנוי. הפיקוד סייע במידה מועטה באמצעים טכניים ובמימון זעום. מקים הלהקה והרוח החיה בה היה טולי רביב (מחבר השיר "אל נא תאמר לי שלום"), הזמרת המפורסמת ביותר בלהקה הייתה יפה ירקוני ושירתו בה גם בובי פנחסי ואהובה צדוק. ערך מורחב – שועלי שמשון בחטיבת גבעתי פעלה יחידת ג'יפים למשימות מיוחדות, שנהוג לכנותה "הסיירת הראשונה של צה"ל". "שועלי שמשון" היה כינויה של פלוגה ב' של גדוד 54, בפיקודו של אריה שפק. הפלוגה הפכה ליחידה ממוכנת בדומה ליחידת ג'יפים בשם "חיות הנגב" שפעלה בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, על בסיס ג'יפים שגויסו מאזרחים תל אביביים. השם "שועלי שמשון" נבחר על ידי אבא קובנר. שמעון אבידן 1947-1949 יעקב פרי (פרולוב) 1949 יהודה ואלך צבי זמיר 1951-1953 עודד מסר 1953 - 1954 חיים בר-לב אפריל 1954 - 1955 יוסף גבע אוקטובר 1955 - ספטמבר 1956 מרדכי נאור (עורך ראשי), לקסיקון כח המגן ההגנה, 1992 יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, תל אביב 1949 - תולדות קרייתי, גבעתי ואלכסנדרוני בן-ציון דינור (עורך ראשי), ספר תולדות ההגנה. הוצאת מערכות, 1955-1972 כרכים ג' ו-ד' מאיר פעיל, התפתחות כוח המגן העברי, אוניברסיטה משודרת, 1987 משה (מוסא) אשד, חיל השדה ("הח"יש") במחוז תל אביב: אוסף סיפורי חברות וחברים, תל אביב, 2001. ו-גדוד 54 גבעתי במלחמת העצמאות, תל אביב, 2004 ראו גם סקירה על המחבר מאת אלי אשד חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1958 אריה חשביה, "עד הלום: סיפורו של גדוד 53 מחטיבת גבעתי", משרד הביטחון, 2005 יצחק פונדק, "גדוד 53 (הפרברים) בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות" הוצאת ירון גולן, 2006 מרדכי בר-און, 'גבעתי' כמו כולם: קורות גדוד 55 במלחמת העצמאות, העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, 2009 מדיה וקבצים בנושא חטיבת גבעתי בוויקישיתוף אתר גבעתי תש"ח - אתר עשיר בעדויות ובתמונות (למשל גלריית תמונות גדוד 51) שישים ושש שנים ליחידת "שועלי שמשון" בגבעתי ומצעד חטיבת גבעתי במושבה רחובות. חגיגה לכבוד לוחמי הדרום, יום חטיבת גבעתי ברחובות, ספטמבר 1948, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים פולה כהן, אתרי הנצחה של גבעתי במלחמת העצמאות, באתר הארץ, 25 ביולי 2019 חן מלול, דפי הקרב שחיבר אבא קובנר במלחמת העצמאות, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוקטובר 2021 ישראל, צה"ל. חטיבת גבעתי, דף שער בספרייה הלאומית רעות גוויסר, מי שחלם גבעתי: גלגוליה של החטיבה הסגולה, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 15 בנובמבר 2023 דוד בן-גוריון, מדינת ישראל המחודשת, כרך א', עמוד 106. דוד טל, מי בלם את המצרים במלחמת 1948?, עיונים בתקומת ישראל 10, 2000, עמ' 102–121 ראו למשל הביוגרפיה של אורי אבנרי: "שירת בפלוגת-הקומנדו המפורסמת "שועלי שמשון", הסיירת הראשונה בצה"ל" גדוד 56 היה גדוד של חיילי חטיבת קרייתי אשר הוכפף זמנית לגבעתי על מנת לסייע במבצע פלשת