laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
כספי

כספי (Caspi) הוא שם משפחה שפירושו שמקורו ומשמעותו המתכת כסף (לא אמצעי התשלום) ביידיש. השם לרוב עברות של שם יהודי-לועזי, שמכיל את המילה "זילבר", כגון זילבר, זילברברג או זילברמן. האם התכוונתם ל... הים הכספי – אגם מלוח הגובל ברוסיה, אזרבייג'ן, איראן, טורקמניסטן וקזחסטן אישים ששמם כספי: אייל כספי – נציב כבאות והצלה אסתר כספי – מתרגמת ומשוררת ישראלית אריה כספי – פובליציסט ישראלי דורין כספי – שחקנית וזמרת ישראלית דן כספי – חוקר תקשורת ישראלי דנה כספי – מתרגמת לעברית משפות סקנדינביות זאב כספי – שוער במכבי נתניה, אלוף ישראל והמכביה באתלטיקה. אח הצעיר של יצחק כספי זהבה כספי – חוקרת ספרות עברית ותיאטרון ישראלי יאיר כספי – פסיכולוג ישראלי יגאל כספי – דיפלומט ישראלי, שימש כשגריר ישראל בקוריאה הדרומית ובשווייץ יהושע כספי – ניצב בדימוס במשטרת ישראל. יוסף אבן כספי – פרשן מקרא, פילוסוף ובלשן שחי באזור ארדש וספרד יעקב כספי – מאנשי ראשית הספנות בחיפה ובוני בת גלים יצחק כספי – ראש המועצה השני של רמת השרון יצחק כספי (ספורטאי) – אתלט ישראלי. חלוץ מרכזי במכבי נתניה. אח הגדול של זאב כספי ירונה כספי – בסיסטית, פזמונאית ומלחינה מיכאל כספי – עורך דין ישראלי משה כספי – איש חינוך ישראלי מתי כספי – מלחין, מעבד מוזיקלי, נגן, זמר ותמלילן ישראלי מרדכי כספי – פעיל ציוני, ממקימי שכונת תלפיות עומרי כספי – כדורסלן ישראלי עמיחי כספי – אתלט ישראלי רם כספי – עורך דין ישראלי שי כספי – כדורסלן עבר ישראלי זילבר סילבר
דבורה בן-נר

דבורה בן-נר (קוּזְוִינֶר) (נולדה ב-9 באוקטובר 1932), היא סופרת ומשוררת לילדים ולמבוגרים. בן-נר נולדה בפולין, בעיירה ז'יכלין, ועלתה עם הוריה ארצה בשנת 1933. משפחתה השתקעה בתל אביב, ובן-נר למדה והתחנכה בדרום תל אביב. למדה בבית הספר לבנות ובגימנסיה 'מוריה'. לאחר שירותה הצבאי השלימה לימודי הוראה בסמינר למורות במכללת תלפיות. לאחר כמה שנים השלימה לימודיה בספרות ילדים באוניברסיטת תל אביב. דבורה בן-נר השתקעה עם משפחתה בראש פינה, שימשה כגננת וכמורה לילדי המקום. היא לימדה בנוסף גם בסמינר למורות בעיר הסמוכה צפת. בן-נר כתבה שירים מנעוריה המוקדמים, בתחילה בעיתוני בית הספר ותנועת הנוער. החל משנת 1957 החלו שירי הילדים שלה להידפס בעיתוני הילדים, ובעיקר בדבר לילדים. נופי העיר התחלפו ביצירתה בנופי הגליל העליון, שאליהם נקשרה עם המעבר של המשפחה לראש פינה. יצירתה לילדים כונסה במספר ספרים. חברה באגודת הסופרים ובסומליון. נשואה ואם לשלושה – שכלה את בנה דוד (דדי) במלחמת של"ג (1982). קונצרט בגן, צייר אבי מרגלית, ספרית פועלים, מרחביה, תשל"ג 1973. הידד הצלחתי! , עופר תל אביב, תשל"ט 1979. יום יום צוחקת שמש - שירים לחגים ולעונות השנה , יבנה תל אביב 1993. משקפיים של חלום, איירה נורית יובל, 1996. ציור של שלום, איורים - נורית יובל, 1999. בארץ ההר הלבנה: שירים, תל אביב: גוונים, 2014. דבורה קוזוינר, ברוח הצר, שירה, גיליון מאזניים - חודש אוקטובר 2008, עמוד 23 דבורה קוזוינר, בתוך שעון החול, גיליון מאזניים - שבט תשע"ג, עמוד 36 דבורה בן נר, דף שער בספרייה הלאומית הספרים של דבורה בן-נר, באתר "סימניה" דבורה בן-נר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה דבורה קוזוינר (בן-נר), באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה קורות החיים של דוד קוזוינר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
שינדלר

שינדלר הוא שם משפחה גרמני/אוסטרי, שפירושו יצרן רעפי עץ (Schindel). האם התכוונתם ל... אוסמר שינדלר – צייר גרמני אוסקר שינדלר – חסיד אומות העולם רשימת שינדלר – סרט המבוסס על קורותיו של אוסקר שינדלר אירוין שינדלר – טייס יהודי אמריקאי שסייע בימי מלחמת העצמאות ברכישת מטוסים לחיל האוויר הישראלי. אליעזר שינדלר – סופר יידיש מתיאס סינדלר – כדורגלן אוסטרי מקס שינדלר – קצין במחלקה היהודית של משטרת המנדט בתקופת המנדט הבריטי. שי-לי שינדלר – מנחת טלוויזיה ישראלית. קבוצת שינדלר – יצרנית מעליות ודרגנועים שינדלר נחושתן מעליות – חברת מעליות ישראלית
טריסטרם שנדי

חייו ודעותיו של טריסטרַם שנדי, ג'נטלמן (באנגלית: The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman), או בקיצור טריסטרם שנדי, הוא ספרו החשוב ביותר של הסופר האנגלי לורנס סטרן, שאותו החל לכתוב בשנת 1759. הספר ראה אור בעברית ב-1993 בסדרת הספריה החדשה, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר נכתב על ידי הסופר האנגלי בן המאה ה-18 לורנס סטרן החל משנת 1759 ובמשך עשר השנים שלאחר מכן, ופורסם בתשעה כרכים בשתי הוצאות שונות. הספר כתוב כרומן המודע לעצמו ומשתעשע בקונבנציות שהיו נהוגות בספרות באותה עת (ואף מאוחר יותר). העלילה משתרגת ומתפתלת תוך סטיות לדיונים תאורטיים שונים ועלילות משנה. בספר מופיעות גם מוזרויות עיצוביות שונות כגון דפים ריקים ומושחרים. על אף הנאמר בשמו של הספר, טריסטרם שנדי הוא המספר ולא דמות נוכחת; למעשה, הוא אינו נולד עד לכרך השלישי. רוב הספר מתאר את המצבים והקונפליקטים הנוצרים בשל הבדלי האופי שבין הגיבורים השונים (וטריסטרם עצמו אינו גיבור הנוכח בספר כלל וכלל). כבר ליום לידתו של טריסטרם נדחסים כ-200 עמודים ובהם דיונים שונים על ביצורים, שיטות מיילדות, שמות וחוטמים והשפעתם על אופיו של אדם, דרשות דתיות וויכוחים תאולוגים. הספר עמוס בציטוטים (חלקם מעוותים במתכוון) של הוגים שונים מתקופות שונות. וולטר, אביו של טריסטרם – שכלתן ומריר בעל תאוריות מבוססות עד אבסורד על כל נושא שבעולם, שאותן הוא מזקק תוך שימוש בכללי היסק נוקשים וייחודיים. טובי, דודו של טריסטרם – טוב לב ותמים, בעל אישיות ילדותית ושיגעון בולט לביצורים ולנושאים צבאיים. טרים - נושא כליו של טובי ושותפו למשחקי הביצורים. דוקטור סלופ – רופא המגיע ליילד את טריסטרם. בשנת 2005 הוציא הבמאי הבריטי מייקל וינטרבוטום עיבוד קולנועי יוצא דופן לרומן, בשם A Cock and Bull Story (אנ'). בשנת 1993 יצא תרגום של הספר לעברית במסגרת הספריה החדשה של הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה ומוסד ביאליק בירושלים. את הספר תרגמה אסתר כספי שהוסיפה לו גם הערות. בסוף הספר נוספה אחרית דבר שנכתבה על ידי א"א מנדילוב. עטיפת הספר עוצבה על ידי יעל שוורץ. ויקטור שקלובסקי, "הרומן הפארודי: טריסטראם שנדי של סטרן", הספרות, 24 (1977), עמ' 11–22 (פורסם במקור ב-1925). מדיה וקבצים בנושא טריסטרם שנדי בוויקישיתוף עטיפת הספר טריסטרם שנדי באנגלית 'טריסטרם שנדי' באתר הספריה החדשה טריסטרם שנדי, באתר OCLC (באנגלית) טריסטרם שנדי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנטוניוס מפדובה

אנטוניוס הקדוש מפדובה (בלטינית: Antonius Patavinus;‏ 15 באוגוסט 1195 – 13 ביוני 1231), הקרוי גם אנטוניוס הקדוש מליסבון, הוא קדוש בכנסייה הקתולית שנולד בליסבון כפרננדו מרטינס דה בוליוס למשפחה מכובדת, ומת בפדובה שבאיטליה. אנטוניוס היה נזיר פרנציסקני, מטיף ותאולוג. אנטוניוס הקדוש מפדובה נחשב לאחד ממורי הכנסייה ומכונה לעיתים "עושה הניסים" ועל שמו נקראת העיר סן אנטוניו שבטקסס. אנטוניוס היה בן למשפחה אצילה ומכובדת ונקרא על שם אנטוניוס הגדול. נגד רצון משפחתו, הצטרף בגיל 16 למנזר האוגוסטיני על שם וינסנט הקדוש בליסבון, שם עסק בחקר כתבי הקודש והספרות הלטינית. ביקורי משפחתו וחבריו והמתנות שהביאו עימם הביכו אותו והוא ביקש לעבור למנזר סנטה קרוז (אנ') בקואימברה, שהייתה אז בירת פורטוגל. ב-1220 עבר למסדר הפרנציסקני ויצא לפעול כמיסיונר במרוקו. אנטוניוס נאלץ לעזוב את מרוקו בשל מחלה ונקלע בדרכו, בשל סערה, לסיציליה, וחי זמן מה באסיזי כנזיר מתבודד. קיקרו מוראיס ביצע שחזור ממוחשב של פנים של הקדוש. אנטוני מפאדובה מופיע באומנות בדרך כלל בלוית שושן פורח וספר תפילה, סמל לטהרתו ובלוית התינוק ישו. המקור הוא ציוריו המוקדמים בהם הוא מהרהר בספר הפתוח בעמוד בו מופיע ציורו של התינוק ישוע או שישוע עומד על הספר, עם הזמן נעלם הספר וישוע הופיע כאטריביוט בידיו של סנט אנתוני. נס הפרד אנטוני בלוית שושן פורח וספר תפילה בחזית כנסיית סנט אנטוני מפדובה בשדרות איסתיקלאל באיסטנבול הדגים נאספים לשמוע את אנטוני מטיף באזולז'ו בגימארייש מדיה וקבצים בנושא אנטוניוס מפדובה בוויקישיתוף אנטוניוס מפדובה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטוניוס מפדובה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Forensic experts attempt to reconstruct face of St. Anthony, CNA. 13 June 2014
איוואן פאפאנין

איוואן דמיטרייביץ' פאפאנין (רוסית: Иван Дмитриевич Папанин)‏ (26 בנובמבר 1894 - 30 בינואר 1986), חוקר קוטב סובייטי, אדמירל בצי הסובייטי, פעמיים גיבור ברית המועצות. איוון פאפאנין נולד בעיר סבסטופול בשנת 1894. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצי האימפריה הרוסית. לאחר מהפכת אוקטובר הצטרף לצבא האדום ולקח חלק פעיל במלחמת האזרחים ברוסיה באוקראינה וקרים. במשך 15 שנים ניהל תחנות מחקר בארץ פרנץ יוזף וכף צ'ליוסקין. במרץ 1937 יצאו ממוסקבה 4 מטוסים כבדים ומטוס קל אחד, תחת פיקודו של אוטו שמידט. ב-19 במאי, הגיע המטוס הראשון (של הטייס מיכאיל וודופיאנוב) שהמריא מהאי רודולף, בארץ פרנץ יוזף, אל הקוטב הצפוני ונחת שם על גוש קרח בעובי כ 3 מטר ובשטח 4 קמ"ר, הנחיתה הראשונה בקוטב הצפוני. לאחר שבוע שבו המטוסים לבסיסם, בהותירם מאחור 4 חוקרים שהקימו את תחנת הקוטב הראשונה הקוטב הצפוני 1 "SP-1": פאפאנין, ראש המשלחת פטר שירשוב, ביולוג ימי יבגני פדורוב, אסטרונום ומטאורולוג ארנסט קרנקל, מפעיל רדיו גוש הקרח נסחף במשך 247 יום על פני יותר מ-2600 ק"מ. המדענים חקרו דגימות רבות וביצעו מדידות חשובות, עד אשר ב-19 בפברואר 1938 נסחף גוש הקרח לים גרינלנד והחוקרים חולצו באמצעות שוברת קרח. המשלחת הוכיחה כי אין שטח אדמה או איים קטנים תחת כיפת הקרח של הקוטב הצפוני. התברר כי השכבות התחתונות של אוקיינוס הקרח הצפוני מתחממות בהשפעת קרום כדור הארץ וזרמים מהאוקיינוס האטלנטי. מדידות מזג האוויר שביצעו אפשרו טיסות קבועות מעל אזור הקוטב. עבור משימה זאת זכה יחד עם עמיתיו בתואר גיבור ברית המועצות ובתואר אקדמי. בתואר גיבור נוסף זכה עבור ניהול הצלת שוברת הקרח "גיורגי סדוב". מאוחר יותר בחייו היה אחראי למשלחות והחקר הביולוגי־ימי מטעם האקדמיה הסובייטית למדעים. מדיה וקבצים בנושא איוואן פאפאנין בוויקישיתוף אישים מפורסמים ממורמנסק קורות חייו של פאפאנין (ברוסית) איוואן פאפאנין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטחנת שוקולד

"מטחנת שוקולד מס' 1" (1913) ו"מטחנת שוקולד מס' 2" (1914) (בצרפתית: Broyeuse de Chocolat) הם שני ציורים מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן. הציורים מציגים מכונה לטחינת שוקולד, אותה ראה דושאן בחלון ראווה של חנות שוקולד בעיר רואן שבצרפת, בעת ששהה שם בביקור בבית הוריו. במכונה המקורית נטחנו פולי הקקאו בתוך אגן גדול על ידי גלגלים כבדים. דושאן בחר להוריד את האגן ולהציב את המטחנה על גבי שולחן קטן בעל רגליים מעוקלות. בנוסף, הוסיף דושאן למכונה גלגל שלישי. המטחנה סימלה עבור דושאן כמטפורה לאוננות, בשל האיכויות הסנסואליות שבמכונת השוקולד. בעוד שהציור המוקדם, משנת 1913, מציג איכויות ציוריות כגון תיאור אור וצל וצבעוניות, הרי שבציור המאוחר יותר מתמקד דושאן בתיאור פרספקטיבה ללא התייחסות למרחב בה ניצבת המטחנה. האיכות הגרפית של היצירה מתחזקת על ידי שימוש בחוטים, המשמשים לתיאור גלגלי המכונה. בכל, משקפת היצירה את הנטייה הגוברת בעבודותיו של דושאן לטשטוש ודחייה של רעיון "מגע היד" של האמן. התעניינותו של דושאן במכניקה ובמכשירים מכניים באה לביטוי כבר בעבודות קודמות כגון "מטחנת קפה" (1911) או "כלה" (1912). מטחנת השוקולד הפכה לאלמנט מרכזי בתיאור ה"רווקים" ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915–1923). רפרודוקציה של "מטחנת שוקולד מס' 2" הודפסה בשער הגיליון השני של המגזין "The Blind Man (אנ')", אותו הוציאו דושאן והנרי-פייר רושה (אנ') במאי 1917. מטחנת שוקולד מס' 1, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית) מטחנת שוקולד מס' 2, אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית)
צוף פילוסוף

צוף פילוסוף (נולד ב-2 באוגוסט 1958) הוא מלחין, מוזיקאי ונגן בס ישראלי. נגן בס בלהקת "תיסלם". פילוסוף גדל ברמת השרון. ב-1980 הצטרף ל"תיסלם" לאחר שכבר הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, "רדיו חזק". בתחילה התכוון פילוסוף להצטרף ללהקה רק באופן זמני, אך לבסוף נשאר בה עד שהתפרקה ב-1983. לאחר התפרקות "תיסלם" השתתף פילוסוף בהקלטות של אומנים ישראלים, ובעיקר היה חבר ב"להקה מקומית", להקת הליווי של סי היימן. בין היתר הלחין את השיר "סתיו ישראלי" שביצעה גלי עטרי באלבומה "אמצע ספטמבר" (1986) ובאלבום הבכורה של חברו לשעבר ל"תיסלם", דני בסן. פילוסוף הופיע בלהקת הליווי של רמי קלינשטיין ושל יהודית רביץ. הוא עבד לפעמים עם חברים אחרים ב"תיסלם", ושותף קבוע בהרכב שמלווה את יזהר אשדות בהופעות. ב-1990 הופיעו "תיסלם" בסיבוב איחוד קצר, ובמסגרתו כתב פילוסוף את המילים ללהיט "יש לך אותי". שנה לאחר מכן הקליט גידי גוב שיר שהלחין וכתב פילוסוף, "אין עוד יום", באלבומו "אין עוד יום". לאותו אלבום הלחין פילוסוף גם את "אני שוב מתאהב" למילים של יונה וולך (ב-1990 הקליטה ורדינה כהן את השיר בלחן אחר). ב-1993 הלחין לריקי גל את השיר "יש לי חולשה לרקדנים" לאלבומה "חפש בי". ב-1995 הקים פילוסוף אולפן הקלטות בשם "החדר" יחד עם קובי אייזמן. ב-2005 הלחין וביצע עם עדי רנרט את הפסקול לסרט "אדמה משוגעת". השניים זכו בפרס אופיר לפסקול הטוב ביותר. בנוסף לגיטרה בס, פילוסוף מנגן גם על קונטרבס לאחר שלמד אצל אלי מגן, וכן למד רפואה סינית במכון "ברושים". פילוסוף היה נשוי לעיתונאית מירי חנוך ולהם שתי בנות משותפות: ליה פילוסוף – שחקנית, וגייל, שיצרה סרט במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי ילדים ונוער. לפילוסוף גם בת ובן ממערכת יחסים עם המפיקה שרון שמיר, בתו של פרופ' שמעון שמיר. מדיה וקבצים בנושא צוף פילוסוף בוויקישיתוף יזהר אשדות מארח את צוף פילוסוף והקונטרבס, יוטיוב צוף פילוסוף, באתר שירונט צוף פילוסוף, באתר Discogs (באנגלית) צוף פילוסוף, דף שער בספרייה הלאומית צוף פילוסוף, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) צוף פילוסוף, באתר אישים, אוחזר ב-16 בפברואר 2014. יואב קוטנר, לראות אותם היום, באתר ישראל היום
Piece of Me (שיר של בריטני ספירס)

Piece of Me (בעברית: חלק ממני) הוא הסינגל השני מתוך Blackout, אלבומה של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס. השיר נכתב על ידי בריטני ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד. הסינגל אמנם הושמע ברדיו החל מסוף שנת 2007 בצורה לא רשמית אך הצליח להתברג אל המקום ה-18 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום 2 במצעד הפזמונים הבריטי, וכמו כן לעשרת הגדולים במצעדי מדינות אירופאיות שונות, וכל זאת, לפני יציאתו הרשמית בשלהיי שנת 2008. השיר היווה נקודת מפנה משמעותית בקריירה של ספירס, לאחר המפולת שידעו חייה החל משנת 2006, ואף מסמל את חזרתה של ספירס אל דרך הישר ולפעילות שגרתית, בשל זכייתו בטקס הVMA של שנת 2008 בשלושה פרסים; "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "קליפ הפופ של השנה", והפרס החשוב ביותר "קליפ השנה". בזכות הזכייה בשלושת הפרסים בערב אחד, שבה ההתמקדות מחייה האישיים של ספירס אל הקריירה המשגשגת שלה. השיר, אשר נכתב על ידי ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג וקלס אולנד מספר על חייה של ספירס לאור הזרקורים. השיר עוסק באירועים כמו צילומי הפפראצי של ספירס ללא לבוש תחתון, בכך שבכל יום צצה דרמה נוספת בחייה, בכך שנהגה עם יד אחת על ההגה וביד השנייה החזיקה את תינוקה וגם בכך שצלמי הפפראצי מעצבנים אותה. הפזמון של השיר אומר כי ספירס נתפסת כ"גברת החיים הטובים", שעל כל מעשה שלה נאמר "אלוהים אדירים", על מוכרי עיתוני הרכילות שצועקים מדי יום "Extra! Extra! this just in" ועל הטענות בתחילת הקריירה כי היא סובלת מהפרעות אכילה. לפני יציאת האלבום לאור, בביקורות מוקדמות לאלבום, נכתב כי השיר הוא השיר המועדף על ידי המבקרים. מגזין "Entertainment Weekly" ומגזין ה"בילבורד" שיבחו את השיר, about.com כתב כי השיר מבריק ולכן המאזינים ירצו לשמוע אותו, ומגזין המוזיקה "רולינג סטון" הכניס את השיר למקום ה-15 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2007 וכתבו כי כל אחד חייב להאזין לשיר. הקליפ לשיר צולם בין ה-27 ל-28 בנובמבר במועדון לילה בהוליווד והושקע בו סכום של כ-500,000$. (אחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים) זהו הקליפ היקר ביותר של ספירס מאז הקליפ לסינגל "Toxic" אשר הושקעו בו כמיליון דולרים. הקליפ בוים על ידי ויין איזהם, אשר עבד עם ספירס גם בקליפ ל-"I'm Not a Girl, Not Yet a Woman". הקליפ שודר בהופעת בכורה בתוכנית TRL ב-14 בדצמבר 2007. הקליפ נפתח בספירס המתכוננת למסיבה עם חברותיה, וצלמי פפראצי מחכים מחוץ לביתה. כשספירס יוצאת עם חברותיה, כולן לבושות בפאות בלונדיניות, על מנת להטעות את הצלמים. (בין לבין מופעה ספירס על גבי שערי עיתונים) במסיבה מכירה ספירס בחור ומתחילה לרקוד עמו עד שהיא מגלה שהוא צלם פפראצי במסווה, ואז היא כותבת לו "sucker" (פראייר) על המצח עם שפתון. לקראת סוף הקליפ ספירס וחברותיה נראות רוקדות בשירותי הנשים במועדון ספירס עם שיער אסוף ולהבזקים פזור. לאחר בכן ניראות בדירתה צופות בחדשות המדווחות על האירוע וספירס מגחכת. לקליפ יש שתי גרסאות: גרסת ארצות הברית וגרסה בינלאומית. הגרסה הבינלאומית מכילה סצנות של בריטני עם פאה. הווידאו קליפ זכה ל-119 מיליון צפיות באתר יוטיוב נכון לאפריל 2020. מידע על היצירה "Piece of Me" באתר מיוזיק בריינז גרסאות נוספות ל"Piece of Me" באתר SecondHandSongs בריטני ספירס, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג, אולנד
צמא

המונח "צימאון" מפנה לכאן. לערך העוסק באלבום מאת שלמה ארצי, ראו צימאון (אלבום). תחושת צמא היא תשוקה מודעת לשתיית מים. צמא מהווה חלק חשוב במנגנון ויסות משק המים בגוף, במצבים של הפרת האיזון לכיוון של חוסר במים, מתעוררת תחושת צמא. הגורם העיקרי ליצירת צמא הוא עליה באוסמולריות של נוזלי הגוף, המעידה על ירידה בנפח המים בגוף. במוח נמצאים מספר אזורים שהפעלתם גורמת לתחושת צמא. אלו נמצאים בקדמת החדר השלישי של המוח ובגרעין הפראופטי (Preoptic nucleus) שבהיפותלמוס. אזורים אלו מכונים מרכז הצמא. אל מרכז הצמא שבמוח, מגיעים גירויים מאוסמורצפטורים המנטרים את כמות המומסים בפלזמת הדם ובנוזל מוחי שדרתי. במקביל להשפעתם על מרכז הצמא, גורמים האוסמורצפטורים לשחרור הורמון נוגד השתנה הפועל להקטנת איבוד מים בשתן. מרכז הצמא מופעל גם על ידי ירידה בנפח הדם, עליה ברמת אנגיוטנסין II ותחושת יובש בפה וברירית הוושט. מנגד, הרחבה של דפנות מערכת העיכול המעידה על כניסת מזון ומים, מדכאת את פעילות מרכז הצמא. מכל הגורמים המשפיעים על פעילות מרכז הצמא, המשמעותית ביותר היא רמת האוסמולריות של הנוזל החוץ-תאי. די בשינוי של כאחוז וחצי באוסמולריות כדי לעורר תחושת צמא. חוסר היכולת להרגיש צמא נקראת אדיפסיה, אשר יכולה להיגרם ממספר סיבות: פגיעה מוחית, סוכרת, נטילת תרופות, הפרעות נוירולוגיות והפרעות פסיכולוגיות. התייבשות רעב ענר אוטולנגי, למה אנחנו פחות צמאים ככל שאנחנו מתבגרים?, באתר הארץ, 17 ביוני 2021 צמאון, דף שער בספרייה הלאומית
מישל אקרס

מישל אקרס (באנגלית: Michelle Akers; נולדה ב-1 בפברואר 1966 בקליפורניה) היא כדורגלנית עבר אמריקאית, שנחשבת לאחת משחקניות הכדורגל הטובות בכל הזמנים. כבר כשהתחילה לשחק כדורגל, בתקופת התיכון, זכתה אקרס להיות חברה שלוש שנים בנבחרת ה-All-American של התיכונים. לאחר התיכון, עברה אקרס לאוניברסיטת מרכז פלורידה, שם זכתה להיות חברה ארבע שנים בנבחרת ה-All-American של הקולג'ים. בעונת 1988/1989, היא זכתה בתואר ספורטאית השנה של האוניברסיטה, ובעונה לפני כן זכתה בפרס הרמן. לאחר שעזבה את האוניברסיטה, הוחלט שהחולצה מספר 10 של אקרס, תוצא מהמחזור ואף שחקן לא יוכל ללבוש אותה שוב. ב-18 באוגוסט 1985, זכתה אקרס להיות אחת מהכדורגלניות ששיחקו במשחק הראשון אי פעם של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בהפסד 1-0 לאיטליה. יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. משנת 1985 ועד 1990 כבשה אקרס 15 שערים ב-24 משחקי נבחרת. בשנת 1991 קבעה שיא נבחרת כאשר כבשה 26 שערים בשנה אחת. בגביע העולם 1991, יצרה אקרס ביחד עם חברותיה לנבחרת - אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. היא עצמה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם עשרה כיבושים. בגמר, נגד נבחרת נורווגיה, כבשה אקרס צמד והעניקה את הגביע לארצות הברית. בשנת 1996 הייתה אקרס חברה בנבחרת ארצות הברית שזכתה בטורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת אטלנטה. ב-7 ביוני 1998, זכתה אקרס בתואר המצוינות של פיפ"א (התואר הגבוה ביותר של פיפ"א) על תרומתה לכדורגל העולמי. שנה לאחר מכן, בגביע העולם 1999, הובילה אקרס את נבחרתה לזכייה שנייה בגביע העולמי. זמן קצר לפני אולימפיאדת סידני 2000 החליטה אקרס לפרוש מכדורגל מקצועני. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים. מאז פרישתה ממשיכה אקרס לתמוך בעידוד כדורגל הנשים ובטיפוחו. בנוסף פרסמה מספר ספרים, כולל ביוגרפיה אישית על מלחמתה בתסמונת העייפות הכרונית. בשנת 2002 נבחרה בצוותא עם סון ון הסינית בתואר כדורגלנית המאה מטעם פיפ"א. שנתיים לאחר מכן, בשנת 2004, נבחרה אקרס ביחד עם חברתה לנבחרת, מיה האם, להיכנס לרשימת פיפ"א 100 - 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. אקרס והאם היו שתי הנשים היחידות ברשימה זו. באותה השנה, אקרס נכנסה להיכל התהילה הלאומי לכדורגל, ביחד עם אריק וינלדה ופול קליגיורי. מישל אקרס, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מישל אקרס, באתר Soccerdonna (בגרמנית) מישל אקרס, באתר Soccerway מישל אקרס, באתר WorldFootball.net מישל אקרס, באתר FootballDatabase.eu ביוגרפיה באתר היכל התהילה הלאומי ביוגרפיה באתר האולימפי של ארצות הברית מישל אקרס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
טבח שכא

טבח שכא (בערבית: مذبحة شكا) הוא טבח שביצעו לוחמים פלסטינים מהארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) ב-5 ביולי 1976, בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, בנוצרים מרונים תושבי העיירה שכא שבצפון לבנון. בטבח זה נרצחו למעלה מ-117 נוצרים מרונים, רבים נפצעו, ורכוש רב נהרס והושחת. העיירה שכא שוכנת לחוף הים התיכון, בנפת בתרון שבמחוז צפון לבנון, דרומית לעיר הנמל טריפולי וכ-15 קילומטר מהעיר בתרון. אוכלוסיית העיירה נוצרית מרונית, ובמקום מוסדות דת מרוניים ובתי ספר דתיים. בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון נשלט האזור על ידי מיליציות פלסטיניות, אך העיירה עצמה הייתה מובלעת נוצרית בשליטת המיליציה המרונית "הכוחות הלבנוניים" וכותרה על ידי כוחות עוינים. העיירה הותקפה רבות על ידי לוחמים פלסטינים ומוסלמים, אשר בסיסם היה בעיר טריפולי. התקפות אלה אמנם גבו קורבנות רבים, אך לא הגיעו למצב של טבח בזכות שהייתם של לוחמי "הכוחות הלבנוניים" בכפר וההגנה שסיפקו לתושבים. ב-5 ביולי 1976 החלו יוצאים לוחמים פלסטינים חמושים מטריפולי דרומה, לכיוון העיירה. הפלסטינים, בעודם מתקרבים אל העיירה, פתחו בירי לעבר מכוניות שנסעו בכביש המוביל אל שכא. כאשר נודע לתושבי העיירה על הלוחמים המתקרבים, קיבלו אנשי הכמורה הוראה לצלצל בפעמוני הכנסייה המקומית כאות אזהרה לתושבי העיירה וללוחמים המרונים. כאשר נכנסו הפלסטינים אל העיירה, התפתח במקום קרב בין שתי המיליציות: הפלסטינית והנוצרית. הפלסטינים החמושים, אשר היו רבים מספרית מהלוחמים הנוצרים, גברו על הלוחמים הנוצרים, וכבשו את העיירה. לאחר כיבוש העיירה, החלו הפלסטינים טובחים בתושבים. לפי עדויות של ניצולים, התוקפים ירו ללא הבחנה בתושבים, שחטו אנשים בעזרת גרזנים, ערפו ראשים ואנסו נשים ונערות. כמו כן, ידוע כי התוקפים הציתו מבנים ומכוניות בהם, בין השאר, הסתתרו אזרחים. בכך, נמנעה מתושבים רבים האפשרות להינצל והם נשרפו בעודם בחיים. בטבח זה נרצחו לפחות 117 נוצרים תושבי העיירה ומספר תושבים מהכפרים הסמוכים, אשר עברו באזור. בנוסף לכך, נזרע הרס רב בעיירה, מבנים רבים ניזוקו קשות והכנסייה המקומית הושחתה. לאחר הטבח נשארו הכוחות הפלסטיניים בעיירה, שהייתה עד כה מובלעת נוצרית, וסיפחו אותו לשטח שבשליטתם. לאחר היוודע האירוע לראשי המיליציות הנוצריות, החליט אטיין סאקר לשלוח למקום יחידת לוחמים מהמיליציה שלו, "שומרי הארזים" ואליהם הצטרפו כתגבורת לוחמי הפלנגות הנוצריות, בניסיון לכבוש את העיירה חזרה מידי הפלסטינים. בקרב שהתפתח בין שני הכוחות, ב-10 ביולי כבשו הנוצרים את העיירה והניסו את הכוחות הפלסטיניים לצפונה של העיירה, הגובלת בשטח שבשליטתם, ומאוחר יותר הם הונסו מהעיירה כולה. לאחר הטבח, ועל-מנת למנוע מצב עתידי של טבח נוסף בעיירה, הציבו שומרי הארזים יחידת לוחמים לשמור על העיירה ותושביה. יש הסוברים שטבח זה הוא אחד המניעים לטבח תל א-זעתר אשר ביצעו לוחמי מיליציות מרוניות ב-12 באוגוסט אותה השנה, בתושבי מחנה הפליטים הפלסטינים תל א-זעתר שבפאתי ביירות ובו נהרגו למעלה מ-1,000 פלסטינים. מעשי טבח שבוצעו בנוצרים בלבנון לפי סדר כרונולוגי בתאריך 6 בינואר 2012, בארכיון האינטרנט (באנגלית) תמונות שצולמו לאחר הטבח באתר "שומרי הארזים", בארכיון האינטרנט
מוסמוס

מוסמוס (נקרא גם: מוצמוץ; בערבית: مُصْمُص, תעתיק מדויק - מצמץ) הוא כפר בצפון מזרח ואדי עארה הנכלל במעלה עירון. הכפר משתרע משני צידי כביש 65, מזרח ומערב. הכפר שוכן בגובה 366 מטר מעל פני הים, שטחו בתקופת המנדט הבריטי הגיע לכ-6,000 דונמים והופץ באזורי אלרוחה ומארג' בן עאמר, אך כיום הוא אינו עולה על 400 דונמים. כפר מוסמוס נחשב לראשון מכפרי אום אל-פחם, ונבחרו הראשון היה חאג'י מחמוד איסמעיל. כיום ענייניו מנוהלים על ידי המועצה המקומית, טאלעת ערה, "מעלה עירון", הכוללת ארבעה כפרים נוספים: זלפה, סאלם, מושירפה ואל ביאדה. בכפר מתגוררים כ-4,215 נפש, כולם מוסלמים ערבים. בכפר יש ארבע משפחות (שכונות) גדולות - אגבאריה, אבו שהאב, מחאגנה, שרקאוי. המשורר ראשד חוסיין והאמן פואד אגבאריה נולדו בכפר. במוסמוס נמנו 222 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922 ו-256 תושבים במפקד של 1931. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נכלל הכפר בהערכה של אום אל-פחם וסביבותיה. במסגרת הסכם שביתת הנשק עם ירדן עבר הכפר לשליטת ישראל. בשנת 1954 הוקם בכפר מסגד. הכפר היה מאחרוני היישובים שהיה חסר מעמד מוניציפלי. בשנת 1973 ביקש משרד הפנים להכריז במקום על מועצה מקומית, אך התושבים סירבו והכפר המשיך להיות חסר מעמד מוניציפלי במשך שנים רבות. לבסוף הכפר הוכלל במועצה מקומית מעלה עירון שהוקם בשנת 1996. לכפר קבוצת כדורגל, "בני מוסמוס", המשחקת בליגה ב'. במסגרת תחרות גביע המדינה בכדורגל 2017/2018 הפתיעה הקבוצה כשניצחה את קבוצת בני לוד מהליגה הלאומית. מדיה וקבצים בנושא מוסמוס בוויקישיתוף עירד צפריר, נאסים אגברייה: "בני מוסמוס קבוצה עם אפס תנאים, צריך להוריד את הכובע", באתר הארץ, 21 בדצמבר 2017 על כבישים איטיים ומהירים כביכול, מעריב, 29 באוגוסט 1973 Musmus, Palestine Remembered נחנך מסגד, דבר, 13 בינואר 1955 A Ghetto State of Ghettos: Palestinians Under Israeli Citizenship, page 577 הודעה בדבר הצגת רשימות הבוחרים לכנסת, מעריב, 19 במאי 1986