laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט

דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט (בגרמנית: Die bitteren Tränen der Petra von Kant) הוא סרט גרמני משנת 1972, בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר, המבוסס על מחזה פרי עטו. לסרט לוהקו נשים בלבד, ועלילתו מתרחשת בביתה של הדמות הראשית, פטרה פון קאנט. הסרט עוקב אחרי ההתפתחויות והשינויים במערכות יחסיה עם נשים אחרות. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-22. פטרה פון קאנט היא מעצבת אופנה ידועה, מברמן. הסרט מתרחש כמעט כולו בחדר השינה שבביתה. פטרה הייתה נשואה פעמיים, ונישואיה הסתיימו במוות או בגירושים. בעלה הראשון, פייר, היה אהבתה הגדולה, והוא נהרג בתאונת דרכים בזמן שפטרה הייתה בהריון. נישואיה עם בעלה השני נגמרו במרירות הדדית. פטרה חיה עם מעצבת אחרת, מרלן, ומתייחסת אליה באופן סדיסטי, כאל שפחה. בפתיחת הסרט, מרלן מעירה את פטרה, ועוזרת לה להתלבש. פטרה מדברת עם אמה בטלפון, בזמן שהיא ממשיכה לדרוש שירותים ממרלן, כולל שתרקוד עבורה ריקוד מפתה. פטרה מזמינה אליה אורחים, אותם מרלן מאחרת. בין האורחים, קארין, שהגיעה לאחרונה מאוסטרליה. פטרה מייד נמשכת אליה, ומזמינה אותה לבוא לחיות אצלה כדי ללמוד לדגמן. השתיים מתאהבות, אך אי התיאום ביניהן ניכר מהר מאוד. הרקעים המשפחתיים שלהן שונים מאוד - לקארין סיפור משפחתי טרגי, בעוד לפטרה הייתה ילדות מאושרת. קארין מספרת לפטרה שהשאירה את בעלה בסידני, ומתכוונת להתגרש ממנו. אך לאחר זמן קצר מתברר שהם נשארו בקשר, והוא הגיע לציריך. קארין רוצה לנסוע אליו, ומבקשת מפטרה לממן לה את הנסיעה. פטרה נותנת לה יותר כסף מאשר בקשה, ומשתכרת. ביום הולדתה, פטרה שותה לשוכרה, ומחכה לטלפון מקארין. בת דודה, סידוני, מגיעה לביקור ומספרת לה שקארין נמצאת בברמן. בידיה מתנת יום הולדת, בובה קטנה עם שיער בלונדיני, כמו של קארין. פטרה שופכת את כעסה על אימה, ולרי, ובפרץ זעם שוברת את הכלים שמרלן הכניסה לחדר להגיש בהם כיבוד לאורחות. היא טוענת שיש לה זכות לשבור כל מה שהיא קנתה, ושהרגשות שלה כלפי קארין אינם שיגעון חולף, אלא אהבת אמת. ולרי, שעד כה לא הייתה מודעת לקיומה של קארין, נמצאת בהלם מהמחשבה שבתה מאוהבת באישה. מאוחר יותר, פטרה שוכבת על מיטתה ומתפייסת עם ולרי. היא מודה שרצתה להחזיק בקארין ולא באמת לאהוב אותה. קארין מתקשרת מפריז ורומזת לפטרה ששתיהן יוכלו שוב להיות ביחד. פטרה אומרת למרלן שיש לה הרבה על מה להתנצל בפניה, אך מרלן - אשר הגשימה את הפנטזיות המזוכיסטיות שלה דרך פטרה - אורזת מזוודה, לוקחת את הבובה, ועוזבת. פטרה פון קאנט - מארגיט קרסטנסן מרלן - אירם הרמן קארין תים - חנה שיגולה ולרי פון קאנט - ג'יסלה פקלדיי גבריאל פון קאנט - אווה מאטס סידוני פון גרסנאב - קטרין שאקה המחזה, בגרסת התרגום לאנגלית של דניס קלנדרה, עובד לאופרה על ידי ג'רלד בארי. הופעות הבכורה של האופרה היו בדבלין ולונדון ב-2005. "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", באתר נטפליקס "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", באתר AllMovie (באנגלית) "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", באתר אידיבי "דמעותיה המרות של פטרה פון קאנט", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יהושע ביצור

יהושע ביצור (14 בינואר 1926 - 1 ביולי 1988) היה עיתונאי ופובליציסט, כתב וראש מערכת "מעריב" בירושלים. נולד בווינה, מוצא משפחתו מפולין ורומניה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם הוריו ולמד בגימנסיה גאולה בתל אביב. לאחר סיום לימודיו שירת בנוטרות (תחת פיקודו של משה דיין) ובמשטרת היישובים העבריים. ב-1947 יצא ללימודים בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובקורס לעיתונות של קולג' אוניברסיטת קולומביה. עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל שב וחויל לצה"ל עם ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות. ב-1950 שוחרר ולמד באוניברסיטה העברית גאוגרפיה, היסטוריה ויחסים בינלאומיים. במקביל למד בבית המדרש למורים בית הכרם, שם הכיר את רעייתו צביה. ב-1954 הציע לו עורך מעריב, עזריאל קרליבך, לקבל על עצמו את משרת כתב העיתון הצעיר בדרום הארץ, לפני שקיבל תואר אקדמי. אחת ממשימותיו הראשונות הייתה סיקור טבח מעלה עקרבים וחגיגות חמש השנים לשחרור אילת, בהן ראיין את דוד בן-גוריון. כן עקב מקרוב אחר העלייה ההמונית ומפעלי ההתיישבות בנגב ובחבל לכיש, מהן שיגר כתבות אנושיות וסיקורים נוקבים. ב-1956, לאחר מותו של קרליבך, החליף ביצור את כתבו הפרלמנטרי של העיתון, שלום רוזנפלד, שמונה למשרת סגן עורך. מאז סיקר ביצור במשך שנים ארוכות את פעילות הכנסת כסופר הפרלמנטרי של מעריב. בשל נוכחותו הקבועה במשכן כינו אותו גבריאל שטרסמן ויוסף אחימאיר "חבר הכנסת ה-121". בנוסף, שיקף ביצור את הווי חיי העיר ירושלים החצויה בכתבות שהאירו פנים שונות, שפורסמו במדורו "חולין בעיר הקודש". ב-1962 קיבל את פרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון. ב-1966 כיהן כשנה ככתב עיתונו בלונדון ולאחר שסיים את תפקידו שב לירושלים. בשנת 1975 קיבל את פרס סביסלוצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית. ב-1979 מונה לראש מערכת העיתון בירושלים. במקביל לדיווח אובייקטיבי מפעילות הכנסת ומשרדי הממשלה, הביע בטוריו הפובליציסטיים את תפיסת עולמו הרוויזיוניסטית. התגורר בשכונת טלביה, בשיכון העיתונאים (ירושלים). על שמו רחוב בירושלים, בשכונת גבעת משואה. ברוך מאירי ויוסף אחימאיר (עורכים), מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989. ספר זיכרון, כולל דברים לזכרו מאת נשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג, יושב ראש הכנסת, שלמה הלל ואחרים בפרט: בצלאל עמיקם, קורות חיים, שם עמ' 33-32 דוד תדהר (עורך), "יהושע ביצור", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3120 שלט הרחוב, באתר עיריית ירושלים מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989.עמ' 25 מאת יהושע ביצור: מבחר כתבים וקווים לדמותו, ספרית מעריב, 1989.עמ' 30 פרס אגרון הוענק לי ביצור, מעריב, 23 באפריל 1962 פרס סביסלוצקי — ליהושע ביצור וליצחק שור, מעריב, 6 במאי 1975
אוהד כהן

אוהד כהן (נולד ב-10 ביוני 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן השוערים של קבוצת הפועל כפר סבא. כהן גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ולאחר מכן שיחק בהפועל מחנה יהודה, הפועל בית שאן, בית"ר ירושלים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא. בשנת 2005 שיחק כהן במדי נבחרת ישראל במשחק ידידות לא רשמי מול צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית. כהן זומן פעמים נוספות לסגל הנבחרת, אך לא זכה להופיע במדיה במשחק רשמי. לאחר שחזר לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, שיחק בה שנים ארוכות ושימש לעיתים קרובות כקפטן הקבוצה. לקראת חלון ההעברות של ינואר 2010 הוחלט לשחרר את כהן, והוא חתם בהפועל חיפה. ביוני 2010 חתם כהן בהפועל באר שבע, שם נקלע לעימות עם אוהדי הקבוצה. בקיץ 2011 חתם כהן בקבוצת הפועל ראשון לציון לאחר שזו עלתה לליגת העל, אולם בסוף אותה עונה ירד כהן עם הקבוצה לליגה הלאומית. בקיץ 2012 חתם בקבוצת הפועל רעננה מהליגה הלאומית. כהן סייע לקבוצה לסיים במקום השני בטבלה ולהעפיל לליגת העל. לקראת עונת 2013/2014 חזר כהן לקדנציה שנייה בקבוצת הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לליגה א'. בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה הלאומית, ובתום עונת 2014/2015 העפיל עמה לליגת העל. ב-19 במאי 2016, בהיותו בן 41, הודיע על פרישה ממשחק פעיל. ב-25 במאי 2016 מונה למאמן השוערים בקבוצת הפועל כפר סבא. במקביל לקריירת הכדורגל, למד כהן משפטים ובשנת 2008 הוסמך כעורך דין. אוהד כהן, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל אוהד כהן, באתר Transfermarkt אוהד כהן, באתר Soccerway אוהד כהן, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt גור מוטולה ומשה גוזגל, הנבחרת מחר מול צסק"א: בכורה לאוהד כהן בהרכב, באתר ynet, 1 בפברואר 2005 דורון בן דור, ‏שוער עולה: אוהד כהן חתם בהפועל חיפה, באתר ONE‏, 13 בינואר 2010 זיו אברג'יל, ‏אוהד כהן נפגע, אך התנצל בפני אוהדי ב"ש, באתר ערוץ הספורט, 8 במרץ 2011 גלעד שוברט, ב"ש: שיחת הבהרה בין קלינגר לאוהד כהן, באתר ynet, 22 במרץ 2011 נרי ברנר, הפועל ראשון לציון: אוהד כהן סיכם לשנה, באתר ynet, 30 במאי 2011 אורטל עמר, ‏אוהד כהן חתם ברעננה: מקווה לתרום מהניסיון שלי, באתר ONE‏, 26 ביוני 2012 זאב גולדשמיט, אוהד כהן חתם בהפועל כפר סבא, באתר ynet, 5 באוגוסט 2013 עינת הירש, ‏אוהד כהן הודיע על פרישה: "זה רגע מייסר", באתר ערוץ הספורט, 19 במאי 2016 זאב גולדשמיט, אוהד כהן מונה למאמן השוערים של כפ"ס, באתר ynet, 25 במאי 2016 לי בוץ ואיזי עין דור, מעתה אימרו: עו"ד אוהד כהן, באתר ynet, 10 ביוני 2008
מוסידורה

ז'אן רוק (בצרפתית: Jeanne Roques; ‏ 23 בפברואר 1889 – 11 בדצמבר 1957) המוכרת בעיקר בשם הבמה שלה מוסידורה (ביוונית: "מתנת המוזות"), הייתה שחקנית, במאית ותסריטאית צרפתייה. מוסידורה נולדה בפריז בשנת 1889. אמה הייתה פעילה פמיניסטית, ואביה סוציאליסט. היא החלה לעסוק באמנות בגיל צעיר. בגיל 15 כתבה את הרומן הראשון שלה, ובגיל 16 אימצה את שם הבמה שלה מתוך הספר "Fortunio" של תאופיל גוטייה, ושיחקה במחזה שכתבה חברתה הטובה, הסופרת קולט. מוסידורה החלה את הקריירה הקולנועית שלה כבר בימיו הראשונים של הקולנוע הצרפתי. הופעתה הקולנועית הראשונה הייתה בסרט Les miseres de l'aiguille של הבמאי רפאל קלאמור בינואר 1914. היא המשיכה בשיתוף פעולה עם הבמאי הצרפתי לואי פוייד ובשנת 1915 החלה לשחק בסדרת הסרטים המצליחה שלו "הערפדים" בתור זמרת הקברט אירמה ופ, ובהמשך כיכבה בסדרת הסרטים Judex. מבקרים רבים שיבחו את "הערפדים" ואת "Judex" והכריזו עליהם כעל ראשית קולנוע האוונגרד. מוסידורה נחשבת לאחת מדמויות הואמפ הבולטות, והיא השפיעה על דמויות ואמפ רבות נוספות, ביניהן על דמותה של תידה בארה. מלבד משחק, מוסידורה כתבה הפיקה וביימה סרטים רבים. מסוף שנות העשרה ועד תחילת שנות העשרים ביימה מוסידורה עשרה סרטים, כולם אבדו פרט לשניים: Soleil et Ombre משנת 1922 ו-La Terre des Taureaux משנת 1924, שניהם צולמו בספרד. לאחר שקריירת המשחק שלה דעכה, התמקדה מוסידורה בכתיבה ובהפקה. סרטה האחרון, La Magique Image, יצא בשנת 1950 והיה סרט מחווה ללואי פוייד. מוסידורה נפטרה בפריז בשנת 1957 ונקברה בבית הקברות בבואה-לה-רואה. מדיה וקבצים בנושא מוסידורה בוויקישיתוף מוסידורה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מוסידורה, באתר AllMovie (באנגלית) מוסידורה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מוסידורה בפרויקט חלוצות הקולנוע מוסידורה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מוסידורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מוסידורה באתר "find a grave" מוסידורה באנציקלופדיה בריטניקה. היסטוריה של מוסידורה באתר irmaveplab. הערפדים, מוסידורה ועולם הואמפ, בישופ ת. אלן גרינפלד, 2007.
הגביע היווני

האם התכוונתם ל... הגביע היווני בכדורגל הגביע היווני בכדורסל
בוריס זיידמן

בוריס זיידמן (נולד ב-1963) הוא סופר, מתרגם ומורה ישראלי יליד ברית המועצות. נולד בקישינב שבברית המועצות (מולדובה של ימינו) ב-1963 לאם מורה ואב צלם. משפחתו עלתה לארץ כשהיה בן 12 וחצי וכילד הוא חווה את חבלי הקליטה, עליהם כתב בספריו. למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב. לאחר שירותו בצה"ל בחיל רגלים ובחיל שריון, למד תקשורת חזותית בבצלאל. הוא קופירייטר, ארט דיירקטור, מעצב גרפי, מרצה ומורה. בתחום הפרסום עבד בין השאר, במשרדי הפרסום שלמור אבנון עמיחי, טמיר כהן (היום JWT) ואדלר חומסקי. לימד בבצלאל, ויצו חיפה, במכללת עמק יזרעאל ובמכללת הגליל המערבי. היה מרצה לתולדות התקשורת החזותית בסמינר הקיבוצים ומורה בחטיבה עליונה - מגיש לבחינות בגרות - בתולדות האמנות ואמנות בין-תחומית בבית הספר התיכון כפר סילבר. בצד אלה הוא עוסק בכתיבה ובתרגום. בין השנים 2016–2017 זיידמן לימד בבית הספר העל יסודי תיכונט על שם אלתרמן. לימד בתיכון עירוני ד', בו למד כנער. כעת, מלמד בתיכון חדש. אב לשני ילדים. המינגווי וגשם הציפורים המתות, עם עובד, תשס"ז 2006. זוכה פרס אקו"ם ליצירות ביכורים לשנת 2004, בין חמשת הזוכים במענקי פרס ספיר לספרות עברית לשנת 2008. שפה שסועה, זמורה ביתן, תש"ע 2010. תחנות ביניים, פרדס, תש"פ 2020 אלכסנדר פושקין, בת הקפיטן, מודן ואוקיינוס, "סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה", 2010 בוריס זיידמן, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל בוריס זיידמן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" בוריס זיידמן, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" בוריס זיידמן, גילוי לב, באתר ynet, 19 בנובמבר 2010 נעה ידלין, אני בוגד, באתר nrg‏, 23 בפברואר 2007 רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: השפה השסועה של בוריס זיידמן, באתר nrg‏, 3 ביוני 2010 שירי לב-ארי, הסופר בוריס זיידמן: "אתה מלח הארץ? קוראים לך בוריס", באתר כלכליסט, 16 בדצמבר 2021 בת הקפיטן, באתר "הרפתקה" יובל ליבנה, נוף עברוסי, מעלה כתב עת לביקורת, מרץ 2021 בוריס זיידמן, דף שער בספרייה הלאומית בוריס זיידמן, בלקסיקון הספרות העברית החדשה זוכי פרס אקו"ם לשנת 2004 מועמד פרס ספיר (רשימה קצרה)
פורס מז'ור

פורס מז'ור (צרפתית Force Majeure – "כוח עליון") הוא סרט דרמה-סאטירי שוודי של הבמאי רובן אוסטלונד, שהופץ בשנת 2014. במקורו כונה הסרט בשם Turist ("תייר"). הסרט עוסק במשפחה שוודית העושה בחופשת סקי בבית מלון יוקרתי באתר סקי באלפים הצרפתיים, במשך שישה ימים: האב תומאס (יוהנס קונקה), האֵם אֶבָּה (ליסה לובן קונגסלי) ושני ילדיהם, וֶרָה והארי. ביומה השני של החופשה, עת המשפחה סועדת במרפסת מסעדת הרים, מתרחשת מפולת שלגים מבוקרת בקרבת מקום. בני המשפחה וסועדים אחרים במסעדה צופים באירוע בהתפעלות, אך בתוך מספר שניות קרב גל השלג אל המסעדה והשוהים במקום נתקפים בבהלה. תומאס נוטל את הטלפון הנייד שלו ונס על נפשו אל תוך הבניין, כשהוא מותיר את אבה ואת ילדיהם במרפסת. מטח של אבק שלגים נוחת על המסעדה, אך לא נגרם נזק לאיש. מיד לאחר מכן שב תומאס אל שולחן האוכל והמשפחה ממשיכה בסעודה. האירוע מטיל צל על המשך החופשה – אבה והילדים מתקשים להתגבר על מנוסתו של תומאס, והמשבר מתגבר לנוכח חוסר יכולתו להודות במעשיו, וחושף סדקים במערכת הנישואין בין בני הזוג, וביחסיהם עם ילדיהם. לקראת סופה של החופשה חווה תומאס משבר רגשי, מתוודה על מעשיו ומביע חרטה, ואבה ושני הילדים סולחים לו ומנסים לתמוך בו. בסצנת הסיום נמלטת אבה עצמה בבהלה מן האוטובוס, הנתון לתחושתה בסכנת הידרדרות, בלי לתת כלל את דעתה על בעלה וילדיה שנותרו בתוכו. הסרט צולם באתר הסקי לז ארק בצרפת והוא חושף את שגרת היום יום של חופשות סקי. הסרט מלווה במוזיקה מקורית ובקטעים מהיצירה ארבע העונות של אנטוניו ויוואלדי. הסרט זכה בפרס צוות השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרס גולדבאג ה-50 בשנת 2014, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2014. ב-2024, עלתה בתיאטרון הקאמרי הצגה בשם "כוח עליון" המבוססת על הסרט בכיכוב יניב ביטון ונטע גרטי. אתר האינטרנט הרשמי של פורס מז'ור "פורס מז'ור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "פורס מז'ור", באתר נטפליקס "פורס מז'ור", באתר AllMovie (באנגלית) "פורס מז'ור", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "פורס מז'ור", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "פורס מז'ור", באתר Metacritic (באנגלית) "פורס מז'ור", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "פורס מז'ור", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Force Majeure UN CERTAIN REGARD 2014 AWARDS 72ND ANNUAL GOLDEN GLOBE® AWARDS NOMINEES ANNOUNCED Force Majeure – Sweden's 2014 entry for the Oscars ננו שבתאי, "כוח עליון": זה לא עובד כדרמה או קומדיה, סתם הצגה על דוש ממוצע ואשתו העייפה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2024
אברהם שטרן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אברהם שטרן (יאיר) (1907–1942) – מייסדו ומפקדו הראשון של ארגון לוחמי חירות ישראל (לח"י), מוכר בכינויו המחתרתי "יאיר" אברהם שטרן (ממציא) (~1762–1842) – ממשכילי ורשה, מתמטיקאי אוטודידקט וממציא מכונות חישוב אברהם שטרן (רב) (1884–1944) – רב, פוסק, ומחבר ספרים פורה בהונגריה, אביהם של הרבנים בצלאל ומשה שטרן אברהם יצחק שטרן (1935–1997) – מזכ"ל בני עקיבא לשעבר, חבר הכנסת בשנים 1996–1997 שטרן (פירושונים)
מירופיל

מירופיל (באוקראינית: Миропіль) היא עיירה בנפת רומניב שבמחוז ז'יטומיר, אוקראינה. היא שוכנת על גדת נהר הסלוץ', וממוקמת 70 קילומטר ממערב לבירה המחוזית ז'יטומיר ו-200 קילומטר ממערב לקייב. במאה ה-12 שכנה באזור עיר הגבול המבוצרת קמניץ ווהלין, מוצב של נסיכות ווהלין, שנזכרה ברשומות לראשונה ב-1196. היא נשרפה על ידי באטו חאן ב-1240 ובמקום שרד רק כפר קטן. ב-1585 הוא נזכר שוב במסמכי האיחוד הפולני-ליטאי כחלק מנחלות בית אוסטרוגסקי. בימי מרד חמלניצקי ב-1648 פעלו במקום מורדים קוזאקים, אך העיירה הושבה לפולין-ליטא בהסכם אנדרוסובו ב-1667. ב-1711 גירש צבאו של פיוטר הגדול את תושבי הגדה המערבית של הדנייפר כדי למנוע תמיכה מאיוואן מזפה, והכפר נותר שומם. בעשורים הבאים הוא יושב מחדש, בין היתר על ידי יהודים רבים. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, נמצא האזור בשליטת האימפריה הרוסית. בתקופה זו היו במקום ארבעה יישובים: מירופול (מירופיל באוקראינית), מירופול ישן, מירופול חדש וקמינקא. ב-1897 נערך במקום מפקד אוכלוסין: נמנו 4,914 איש, מרביתם נוצרים אורתודוקסים; היו גם 1,912 יהודים. לאחר מהפכת פברואר סופח הפלך לרפובליקה העממית של אוקראינה, אך נכבש על ידי ברית המועצות ונכלל בשליטתה תחת תנאי הסכם ריגה. רבים מהמקומיים מתו ברעב הגדול של 1932–1933. ב-6 ביולי 1941 נפל החבל לידי גרמניה הנאצית, וכמעט כל היהודים נרצחו בירי בימי השואה. ארבעת הכפרים שוחררו ב-6 בינואר 1944. ב-1957 הם אוחדו ליצירת עיירה אחת, מירופיל. מאז 1991 היא משתייכת לאוקראינה העצמאית. בתולדות ישראל, היא ידועה כמקום משכנם של האדמו"רים מקמינקא-מיראפאל. ש. אנ-סקי ביקר בה ב-1912 וביסס את דמות הצדיק ממחזהו "הדיבוק" על סיפורים ששמע אודות האדמו"ר שמואל השני; אותה דמות מתגוררת בעיירה מירופול. מדיה וקבצים בנושא מירופיל בוויקישיתוף מירופול (Miropol), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו'), מירופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1545–1546), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
גנדר

גנדר (באנגלית: Gander) היא עיירה בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. גנדר נמצאת בצפון האי ניופאונדלנד, על הגדה הצפונית של אגם גנדר. בעיירה מתגוררים 11,054 תושבים (נכון ל-2011). העיירה מפורסמת בעיקר בזכות נמל התעופה הבינלאומי גנדר, שהיה בעבר נקודת עצירה חשובה ביותר לטיסות טרנס-אטלנטיות. ב-1935 הוחלט להקים נמל תעופה באזור גנדר בעקבות מקומו האסטרטגי הקרוב לקצה המזרחי של יבשת צפון אמריקה. בניית הנמל החלה ב-1936 ובערך באותו זמן החלה להתפתח העיירה בקרבתו. ב-11 בינואר 1938 נחתה הטיסה הראשונה בנמל. במהלך מלחמת העולם השנייה ישבו בגנדר כ-10,000 אנשי צבא קנדים, בריטים ואמריקאים. העיירה ונמל התעופה שלה הפכו לבסיס של פיקוד ההעברה האווירית של חיל האוויר המלכותי (RAF Ferry Command) ובמסגרת כך עברו בגנדר כ-20,000 מטוסי קרב ומפציצים שיוצרו בקנדה וארצות הברית בדרכם לאירופה. לאחר המלחמה הנמל חזר לפעילותו האזרחית ובשנות ה-50 העיירה הוזזה כדי לשמור מרחק בטיחותי מהנמל. במקביל הנמל הפך לתחנת תדלוק חשובה ביותר לטיסות טרנס-אטלנטיות, עד שהפך לאחד מנמלי התעופה החשובים בזמנו. כעבור מספר עשורים החל הייצור של מטוסים ארוכי-טווח שלא היו זקוקים לעצירת תדלוק והנמל החל לרדת מחשיבותו. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 רשות התעופה הפדרלית סגרה את המרחב האווירי של ארצות הברית. המטוסים שהיו מיועדים להגיע לארצות הברית הופנו עקב כך לנמלי תעופה בקנדה במסגרת מבצע סרט צהוב (Operation Yellow Ribbon). לנמל התעופה של גנדר הופנו 38 מטוסים, כמות שנייה רק למספר המטוסים שהופנו לנמל התעופה הבינלאומי הליפקס סטנפילד בהליפקס. המטוסים הביאו אתם למעלה מ-6,600 נוסעים ואנשי צוות, כמות השווה לשני שלישים מאוכלוסיית גנדר באותו זמן, אשר נאלצו לשהות בגנדר מספר ימים עד לפתיחת המרחב האווירי וחידוש הטיסות. תושבי העיירה כולה התגייסו ועזרו באירוחם, האכלתם והנעמת זמנם של אלפי הנוסעים עד שעזבו. אף על פי שנמל התעופה של גנדר ירד מגדולתו, הוא עדיין פעיל ומציע טיסות למספר יעדים, בעיקר בחלקה המזרחי של קנדה. מדיה וקבצים בנושא גנדר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גנדר גנדר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרופיל מפקד אוכלוסין, סטטיסטיקס קנדה.
לקסיקון של ימי הביניים

הלקסיקון של ימי הביניים (בגרמנית: Lexikon des Mittelalters; נהוג לצטטו בקיצור: LMA, LexMA) הוא אנציקלופדיה מקיפה בגרמנית על ההיסטוריה והתרבות של ימי הביניים. הלקסיקון נכתב בידי מחברים מכל רחבי העולם והוא כולל 36,000 מאמרים המכונסים ב-9 כרכים, ומקיפים את ציר הזמן שבין שלהי העת העתיקה לשנת 1500, בתחומי האימפריה הביזנטית והעולם הערבי. ששת הכרכים הראשונים של הלקסיקון יצאו לאור בהוצאת ארטמיס (ובהמשך ארטמיס & וינקלר) במינכן ובציריך. שלושת הכרכים האחרונים יצאו במינכן בהוצאת "LexMA" המפיקה את הלקסיקון. בנפרד, פרסמה חברת ברפולס (אנ'), גרסה דיגיטלית של הלקסיקון, המשווקת על גבי תקליטור. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה ובנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מאסיווא

מאסיווא (בלטינית: Massiva; המאה ה-2 לפנה"ס) היה אציל נומידי, בנו של גולוסה ונכדו של המלך מסיניסה. רציחתו בשנת 110 לפנה"ס שימשה עילה למלחמת יוגורתה. מאסיווא היה בנו של גולוסה, שהיה בנו של מסיניסה. גולוסה מת ממחלה וכך גם אחיו אסטנבעל, וכך תפס האח השלישי מיקיפסה את השלטון. למיקיפסה היו שני בנים, היימפסל ואדהרבעל. וכן הוא אימץ את יוגורתה, בנו של אסטנבעל. לאחר מותו של מיקיפסה חילק את ממלכתו בין השלושה. אולם יוגורתה נפטר מהיימפסל, ואדהרבעל ניצל רק תודות להתערבות הרפובליקה הרומית. נומידיה חולקה לשתי ממלכות, אדהרבעל קיבל את החלק המערבי כולל הבירה קירטה, ויוגורתה קיבל את החלק המזרחי. אולם יוגורתה תקף לבסוף את אדהרבעל והביס אותו. מאסיווא שהיה ממקורביו של אדהרבעל, נמלט מקירטה זמן קצר לפני שיוגורתה בזז את העיר ורצח את אדהרבעל. מאסיווא נמלט לרומא, שם קיבל אותו הקונסול ספוריוס אלבינוס בזרועות פתוחות. אלבינוס שאף להפוך את מאסיווא למלך נומידיה המערבית. יוגורתה שחשש מכך הטיל על שלישו בומילקר לחסל את מאסיווא. בומילקר ואנשיו ארבו למאסיווא ורצחו אותו. אולם בומילקר נתפס והודה במעשה. יוגורתה נאלץ לחזור לנומידיה, ונפתחה מלחמת יוגורתה. סאלוסטיוס קריספוס, קאטילינא-יוגורתה - קטעים מדברי הימים, ירושלים, 1968, תרגמה שרה דבורצקי.
Pretty Hurts

Pretty Hurts (בעברית: יופי כואב) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה החמישי, Beyonce. השיר נכתב על ידי הזמרת האוסטרלית סיה. השיר יצא כסינגל הרביעי מן האלבום ב-10 ביוני 2014. השיר הופק על ידי אמו וביונסה. שיר זה נכתב תחילה לזמרת קייטי פרי ולאחר מכן הוצע לזמרת ריהאנה, שתיהן דחו את ההצעה וכתוצאה מכך השיר נשלח אל ביונסה שנענתה לה. זהו שיר מסוג power pop, בלדת נשמה. השיר והווידאו שלו מתארים התמודדויות עם ההשלכות של הסטנדרטים הגבוהים של חברת היופי ביניהם הפרעות אכילה. השיר זכה לביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה ששבחו את הביצועים הקוליים של ביונסה. כמן כן, השיר זכה בקטגוריה עבור השיר הטוב ביותר עם מסר חברתי בטקס פרסי MTV אירופה 2014 ואף בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV לשנה זו. בנוסף Pretty Hurts זכה להצלחה מוגבלת מבחינה מסחרית. השיר לא הצליח להיכנס לBillboard Hot 100 והגיע לשיא כאשר הגיע למקום ה-63 במצעד ה-UK Singles Chart. עם זאת, השיר הוא השיר ה-21 של ביונסה בראש מצעד ה-Hot Dance Club Songs של ארצות הברית. ואף הוצב במקום ה-4 בתרשים השנתי של מצעד זה. בקליפ השיר נראית ביונסה מתחרה בתחרות מלכת יופי. הקליפ נסקר באופן חיובי על ידי מבקרים שהחמיאו למשחק של ביונסה ואף לקשר בין הקליפ לשיר. מגזין הרולינג סטון הכניס את קליפ השיר לרשימת סוף השנה על הקליפים הטובים ביותר. ביונסה ביצעה את השיר בסיבוב ההופעות העולמי המשותף שלה יחד עם בעלה ג'יי זי On the Run Tour. נכון לאוגוסט 2015, לקליפ השיר מעל 100 מיליון צפיות ביוטיוב. מידע על היצירה "Pretty Hurts" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Pretty Hurts" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Pretty Hurts" באתר יוטיוב
האנציקלופדיה הדנית הגדולה

האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית: Den Store Danske Encyklopædi; מצוטטת בקצרה: SDE, ומתוארת לעיתים: "האנציקלופדיה הלאומית הדנית" - "Danmarks Nationalleksikon") היא האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום בשפה הדנית. היא כוללת 23 כרכים. 20 כרכי האנציקלופדיה פורסמו בין השנים 1994 ו-2001, כרך השלמות יצא לאור בשנת 2002, ושני כרכי מפתח יצאו ב-2003. האנציקלופדיה כוללת 115,000 ערכים, החל מהפניות בנות שורה אחת, וכלה בערכים מרובי עמודים (כמו למשל הערך דנמרק המשתרע על פני 130 עמודים). המאמרים נכתבו בידי צוות של כ-4,000 מומחים מן האקדמיה, והעורך הראשי היה יורן לונד (Jørn Lund). ערכים ארוכים חתומים בידי מחבריהם, ורבים מהם מלווים באיורי המחשה. האנציקלופדיה הופקה בידי חברת "Danmarks Nationalleksikon A/S" (האנציקלופדיה הלאומית של דנמרק), חברת בת של בית ההוצאה לאור הדני "גילדנדל" ("Gyldendal") (אנ'), שהוקמה במיוחד עבור פרויקט זה. היא מעוצבת בפורמט דומה ל"נשיונלאנציקלופדין" השוודית, שהייתה לה למודל. ממשלת דנמרק סיפקה ערבות למנויים ששילמו מראש על האנציקלופדיה, ולמעשה עם תום הפקתה, נמכרו כ-35,000 עותקים. אתר האינטרנט הרשמי של האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית) האנציקלופדיה הדנית הגדולה, באתר OCLC (באנגלית)
האנציקלופדיה הלאומית (שוודיה)

האנציקלופדיה הלאומית של שוודיה (בשוודית: Nationalencyklopedin, בראשי תיבות: NE) היא האנציקלופדיה העכשווית המקיפה ביותר בשפה השוודית. הגרסה המודפסת של האנציקלופדיה כוללת 20 כרכים המכילים 172,000 ערכים, שנבחרו מתוך כ-400,000 ערכים מוצעים. במקביל כוללת גרסת האינטרנט של האנציקלופדיה ערכים רבים שלא נכנסו למהדורה המודפסת (ביוני 2005 כבר היו בה 260,000 ערכים). ב-2015 חתמה ההוצאה לאור של האנציקלופדיה על הסכמי ידע עם אנציקלופדיות אחרות ביבשת כמו אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית, והיא מציעה למנויה גישה לערכים רבים יותר במגוון שפות אירופיות. הפקת האנציקלופדיה הלאומית התאפשרה באמצעות הלוואה נוחה שהעניקה ממשלת שוודיה למו"ל בסך 17 מיליון קרונות שוודיות בשנת 1980; ההלוואה נפרעה בדצמבר 1990. האנציקלופדיה הלאומית השוודית היוותה השראה למו"ל האנציקלופדיה הלאומית הדנית שעיצב אותה בדמות זו השוודית. מדיה וקבצים בנושא האנציקלופדיה הלאומית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האנציקלופדיה הלאומית (בשוודית) האנציקלופדיה הלאומית, באתר OCLC (באנגלית)
מכתב זינובייב

מכתב זינובייב הוא מכתב שנשלח כביכול מממשלת ברית המועצות (מגריגורי זינובייב לכאורה) אל הקומוניסטים הבריטים, בעיצומה של מערכת בחירות כלליות בשנת 1924 בממלכה המאוחדת, וקרא להם לפעול באופן מוגבר "לפיתוח הלניניזם בבריטניה ובמושבות", ובכך להביא להפיכה. המכתב פורסם ב"דיילי מייל" הבריטי וכפי הנראה זוייף, אך פרסומו היה מזיק במיוחד היות שמועד פרסומו אירע ב-25 באוקטובר 1924, כארבעה ימים לפני הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, פרסומו קשר את מפלגת הלייבור למזימה בולשביקית ליצירת מהפכה קומוניסטית בבריטניה, שבסופה גברה המפלגה השמרנית ועלתה לשלטון על חשבון יריבתה מפלגת הלייבור מהצד הליברלי. יצוין כי באותה העת הייתה מפלגת הלייבור נתונה למאבק תדמיתי על ידי תעמולה שהציגה את אותה כגוף קיצוני בעל נטיות נוסח הבולשביקים שברוסיה. כיום משמש "מכתב זינובייב" כביטוי לאדם שנרקחה סביבו עלילה בגין כתיבת מכתב אנונימי בעוד שהוא טוען לחפותו. מסמך גלנט מדיה וקבצים בנושא מכתב זינובייב בוויקישיתוף 'תגליות' חדשות על מכתב זינובייב, דבר, 7 במרץ 1928 אריה חשביה, מכתב זינובייב, דבר, 20 בנובמבר 1970, המשך אריה חשביה, מכתב זינובייב, דבר, 27 בנובמבר 1970 ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.