laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שטייגר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שטייגר – מודוסים שעליהם ביססו חזנים במזרח ובמערב אירופה את נוסח התפילה שטייגר – שם משפחה אשכנזי ממקור גרמני (Steiger), שפירושו משגיח במכרה. אישים ששם משפחתם שטייגר או סטייגר דב שטייגר – שמו המקורי של דב שיאון, תת-אלוף בצה"ל, שימש כדובר צה"ל יצחק שטייגר – מנהיג בתנועת הנוער הציוני סבסטיאן שטייגר – חסיד אומות העולם משווייץ רוד סטייגר – שחקן אמריקאי לורנס סטייגר – פרופסור לארכאולוגיה של ישראל באוניברסיטת הארוורד
נושא

האם התכוונתם ל... תמה – רעיון מרכזי הנמצא בבסיס יצירה אמנותית נושא (תחביר) (סובייקט) – בתחביר, רכיב המשפט שאותו מתאר או מאפיין הנשוא יחסת הנושא (נומינטיב) (אנ') – יחסה המסמנת את נושא המשפט Topic and comment‏ (אנ') נושא (מוזיקה) – המלודיה הראשונית או היסודית ביצירה מוזיקלית נעימת נושא (או שיר נושא) – מנגינה המקושרת באופן הדוק לסרט, תוכנית רדיו או טלוויזיה נושא ווריאציות – טכניקת כתיבה בה חומר מוזיקלי עובר שינוי ואליטרציה מוטיב
יונתן לוי

האם התכוונתם ל... יונתן לוי (אופנוען) – רוכב אופנועים מקצועי ישראלי יונתן לוי (כדורגלן) – כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי יונתן לוי (כדורסלן) – כדורסלן ישראלי, ראו הפועל רמת-גן גבעתיים (כדורסל) יונתן לוי (מוזיקאי) – מוזיקאי ישראלי, חבר להקת איזבו יונתן לוי (מחזאי ומשורר) – מחזאי ומשורר ישראלי
זיתוני

זיתוני הוא שם משפחה יהודי שמקורו בספרד ופירושו "עץ זית". האם התכוונתם ל... אורן זיתוני – כדורגלן עבר ישראלי אריה זיתוני – ראש המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה לשעבר לי זיתוני – מדריכת פילאטיס ישראלית שנדרסה למוות בתאונת פגע וברח ב-16 בספטמבר 2011 עפר זיתוני – מתמטיקאי ומהנדס חשמל ישראלי ופרופסור במכון ויצמן למדע זיתון Syrian and Sephardic Surnames
קייסי

קייסי הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אדורם קייסי – כדורגלן עבר ישראלי בוב קייסי – פוליטיקאי אמריקאי דניאל קייסי – שחקן אנגלי ריצ'רד קייסי, ברון קייסי – מדינאי ודיפלומט אוסטרלי ברני קייסי (אנ') – שחקן אמריקאי קייס
באג'י ראו הראשון

באג'י ראו הראשון (Bajirao ‏; 18 באוגוסט 1700 – 28 באפריל 1740) כונה גם ראו (במראטהי =' राऊ '). היה ראש ממשלה (פשווה) של האימפריה המראטהית בשנים 1720–1740. הוא עמד בראש כוחות האימפריה שניהלה קרבות נגד כוחות האימפריה המוגולית ששלטו על חלקים נרחבים מהודו, והצליח להדוף אותם, ולהרחיב את שטחי האימפריה המראטהית באופן משמעותי. הוא העביר את בירת האימפריה לעיר פונה בצפון-מערב הודו. אשתו הראשונה הייתה קאשיבאי (Kashibai). היו להם שלושה בנים, שאחד מהם נענע סאהב הפך ליורשו בתפקיד לאחר מותו בשנת 1740. אשתו השנייה הייתה מאסטני (Mastani). בני משפחתו ההינדית של באג'י ראו התקשו לקבל את הנישואין כי אימה של מאסטני הייתה מוסלמית, וזה הוביל למשבר במשפחה. באג'י ראו רחש אהבה עזה למאסטני, ובנה ארמון לכבודה בעיר פונה. לבני הזוג נולד ילד אחד. באג'י ראו נפטר לאחר שלקה בחום גבוה לפני הגיעו לגיל 40. זמן קצר אחר כך נפטרה גם מאסטני, אשתו. מדיה וקבצים בנושא באג'י ראו הראשון בוויקישיתוף תקציר הסרט "באג'י ראו מאסטני", הופק בהודו בשנת 2015 באג'י ראו הראשון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
זכריה יוסף רוזנפלד

הרב זכריה יוסף רוזנפלד (באנגלית: Zacharya Yosef Rosenfeld או Zechariah Joseph Rosenfeld;‏ ~‏1846 – ראש השנה, א' בתשרי ה'תרע"ו, 9 בספטמבר 1915) היה רב אוקראיני-אמריקאי. רבה של קובל ורב בסנט לואיס. נולד בטוריסק שבווהלין, בנו של הרב משה גבריאל רוזנפלד, רבה של העיירה. התמנה כרבה של קובל, וכיהן במשרה זו בין השנים 1870–1874. מאוחר יותר ירש את מקומו של אביו ברבנות טריסק, ושם זכה למעמד של כבוד גם בין גויי העיר. הוא נודע כרופא מומחה אף שלא הוכשר רשמית לכך; בשל היעדר הסמכה רשמית חשש לרשום מרשמים והיה רוכש את רכיבי התרופות לבדו ומכין אותן בביתו. בשלב מסוים הסתכסך עם חצרו של המגיד מטוריסק בשל אסיפות "מתנגדים" שקיים בביתו, אך הם לא תקפו אותו אישית ומעמדו לא נפגע. במשך שנים נהג לשחרר צעירים, בעיקר תלמידי חכמים, מגיוס לצבא הרוסי, אך בשלב מסוים הסתבך ונאלץ להימלט לארצות הברית. עם הגיעו לארצות הברית התמנה לרב בסנט לואיס. הייתה לו מחלוקת הלכתית עם רב אחר בעיר, הרב שלום אלחנן יפה, לגבי תעתיק שם העיר בעת עריכת גט; לדעת הרב יפה, יש לכתוב: ”סינט לואיז” (באות ז') ולהשמיט את אותיות ה-s וה-p הכפולות משם הנהר: ”דיתבא על נהר מיסיסיפי ועל נהר דופערס ועל מי מעינות ועל מי בארות”. בעוד לדעת הרב רוזנפלד יש לכתוב: ”סינט לואיס, מתא דיתבא על נהר מיססיססיפפי...”. הוא נקבר בבית הקברות של חברת חסד של אמת בסנט לואיס. זכריה יוסף רוזנפלד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) קברו, באתר "קברים" כתביו זכריה יוסף בן משה גבריאל ראזענפעלד (נפטר 1915), דף שער בספרייה הלאומית יוסף תקוה - בעניין מצות מכונה תרס"ו. תקות זכריה - א: בדין מקוה, על הכשר מקוה בסנט לואיס, שם תרנ"ד, באתר היברובוקס (נגד פסקו בחוברת זו יצא הרב שלום אלחנן יפה בספרו "שואל כעניין", ירושלים תרנ"ה תקות זכריה - ב, היתר הטלטול בעירוב בסנט לואיס, שם תרנ"ו, באתר היברובוקס Walter Ehrlich, Zion in the Valley: The Jewish Community of St. Louis, Volume II: The Twentieth Century, Columbia: University of Missouri Press, 2002, p. 160. תשובה הלכתית אליו בעת כהונתו בקובל, בתוך שו"ת מהרי"א הלוי (הרב יצחק אהרן איטינגא) מלבוב, סימן קמ"ד, באתר היברובוקס. לייב אוליצקי, "טריסק: אנשים ונוף", בתוך: ספר טריסק, תל אביב תשל"ה, עמ' 16. (ספר יזכור לקהילת טריסק, בספריית העיר ניו יורק תמונה מס' 21). יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר זכרונותי, 15 בנובמבר 1923, עמ' 158, באתר היברובוקס.
צפע שיחים ניטצי

צפע שיחים ניטצי או צפע שיחים אגמי (שם מדעי: Atheris nitschei) הוא מין של נחש ארסי השייך לסוג צפעוני ההרים שבמשפחת הצפעיים. הוא קרו ע"ש החוקר הנריך ניטצי (1845-1902). צפע השיחים הוא צפע גדול בצבע ירוק המוסווה היטב בין עלי העצים ביערות אפריקה. נחש זה מגיע לאורך 63–73 ס"מ והזכרים בו קטנים מהנקבות. הם בעלי קשקשים גדולים וראש בעל נחיריים רחבים ו"קרניים" קטנות סביב העין השחורה. הצבע ירוק בוהק מלמעלה וצהוב מלמטה. הוא מתפתל לאט על גבי הקרקע בדממה. הנחש חי מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אוגנדה ומזרח טנזניה ודרומה עד צפון מלאווי וזמביה. הנחש חי בסוואנות גבוהות, נחלים מהירים ויערות כולל יערות במבוק בגובה 1,600–2,800 מטרים. הוא מסתווה בין השיחים הגבוהים ועשבי דשא הפיל (Pennisetum purpureum). המזון העיקרי שלו הוא קרפדות וצפרדעים, אך גם יונקים קטנים לא זהירים. לנחש שני תת-מינים: מדיה וקבצים בנושא צפע שיחים ניטצי בוויקישיתוף צפע שיחים ניטצי, באתר ITIS (באנגלית) צפע שיחים ניטצי, באתר NCBI (באנגלית) צפע שיחים ניטצי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפע שיחים ניטצי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפע שיחים ניטצי, באתר GBIF (באנגלית) צפע שיחים ניטצי באתר reptile-database ערך זה הוא קצרמר בנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. צפע שיחים ניטצי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפע לילי מצוי

צפע לילי מצוי (שם מדעי: Causus rhombeatus) הוא מין נחש ממשפחת הצפעיים החי באפריקה שמדרום לסהרה. אורכו הממוצע של נחש זה עד 60 ס"מ ואורכו המקסימלי 93 סנטימטרים. זהו המין הגדול ביותר בסוגו. לנחשים אלה חוטם מעוגל ונחיריים קטנות. הלשון מסוגלת לקלוט ריחות ויש לו חוש אינפרא אדום מצד העיניים. צבעו ירוק-חום עם רצועות חומות כהות דמויות V על הגב. הנחש מתעקל בצורת האות S בצורתו והראש נחבא מעל הגוף. הראש שחור והבטן בהירה. תפוצת נחש זה בטבע במדינות: במזרח בניגריה, סודאן, אתיופיה, סומליה וקניה ודרומה לטנזניה, אוגנדה, רואנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה, זמביה, מלאווי, זימבבואה, צפון בוצוואנה, מוזמביק, סווזילנד והכף המערבי שבדרום אפריקה. זהו מין פעיל החי בסוואנות של אפריקה. כשמו הוא יוצא בעיקר בשעות הערב ובין הערביים, אם כי הם נצפו פעילים ביום. נחש זה מהיר ביותר ומסוגל לגמוא 92 סנטימטרים בשנייה אחת. הוא מצוי על סלעים, אך לא נוטה לטפס על ענפים או לשחות במים. הוא ניזון בעיקר מקרפדות, אך גם מיונקים ועופות קטנים, אותם הוא קוטל בשיני הארס. לנחש זה אויבים רבים כמו גירית הדבש, נמייה, לבלר, חיוויאי וחתולים שונים וכן נחשים אחרים. כשהנחש מאוים הוא מרים את צווארו ושורק כדי להבהיל את התוקפים. הוא גם מכווץ מעט את צווארו כדי להידמות לנחש קוברה. אם זה לא עוזר הוא מכוון את הצוואר לאחור ומתקיף ונושך את התוקף. הארס אינו קטלני בדרך כלל לבני אדם אך גורם לנפיחויות ולכאבים ואף עלול לגרום לנמק. בשבי נחשים אלה רגועים כמעט לגמרי. מדיה וקבצים בנושא צפע לילי מצוי בוויקישיתוף צפע לילי מצוי, באתר ITIS (באנגלית) צפע לילי מצוי, באתר NCBI (באנגלית) צפע לילי מצוי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפע לילי מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפע לילי מצוי, באתר GBIF (באנגלית) צפע לילי מצוי בafricanreptiles (אורכב 10.06.2016 בארכיון Wayback Machine) צפע לילי מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
צפע שיחים מערבי

צפע שיחים מערבי (שם מדעי: Atheris chlorechis) הוא מין של נחש מהסוג צפעוני ההרים שבמשפחת הצפעיים החי ביערות מערב אפריקה. לנחש אין תת-מינים. אורכו הממוצע עד 50 ס"מ ומגיע לאורך מרבי של 70 ס"מ. הוא בעל גוף עם זנב ארוך, ראש קטן עם נחיריים רחבים וקשקשים "קרניים" מעל העיניים השחורות. נחש זה בעל צבע ירוק מובהק ומסתווה בקלות בין עצי היערות של מערב אפריקה. מעט מאוד פסים צהובים חוצים את הגב. תנועתו של הנחש היא "פיתולית", כשהוא זוחל ומתפתל כלפי מעלה. לצעירים צבעים כהים יותר שנעלמים בשלב מוקדם בהתפתחותם. הנחש הוא מין תוקפני המסתווה בין עצי היער וניזון מדוחיים שונים, לטאות, נחשים אחרים ויונקים קטנים. הטרף מוכש ומומת במהירות על ידי שיני הארס. הארס לא מיועד להגנה והנחש ישתמש בו רק כמוצא אחרון. הוא מעדיף להסתמך על הסוואתו כדי לחמוק מטורפים. הנחש חי, כמשתמע משמו, במערב אפריקה ב:גינאה ביסאו, גינאה, סיירה לאון, ליבריה, חוף השנהב, גאנה, טוגו, בנין ובמקומות מבודדים בגבון, קמרון, גינאה המשוונית וניגריה. תפוצתו בטבע מוגדרת: "ללא חשש". מדיה וקבצים בנושא צפע שיחים מערבי בוויקישיתוף צפע שיחים מערבי, באתר ITIS (באנגלית) צפע שיחים מערבי, באתר NCBI (באנגלית) צפע שיחים מערבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) צפע שיחים מערבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) צפע שיחים מערבי, באתר GBIF (באנגלית) צפע שיחים מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קונייצפול

קונייצפול (בפולנית: Koniecpol) היא עיירה במחוז צ'נסטוחובה שבפרובינציית שלזיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. לקונייצפול הוענקו זכויות עיר בשנת 1443. בשנות ה-60 של המאה ה-19 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו בשנת 1927. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר בתי חרושת. יהודים נזכרים בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1764 נמנו בה 110 משפחות יהודיות, והתקיימו בה בית כנסת ובית עלמין. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שחבריה נמנו על החסידות. בשנת 1937 נמנע פוגרום שתוכנן ביהודי העיירה הודות להתארגנות הגנה עצמית של בני הנוער היהודים ביישוב. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, גירשו ממנה אלו באופן זמני את כל יהודיה, תוך ירי במנהיג חסידות אלכסנדר ביישוב ובאשתו. לאחר ששבו היהודים לבתיהם, הוטלו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות ומשפילות, חלקן במחנות עבודה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת מסירת דברי פרווה לשלטונות, תוך ירי במפרים את ההוראות. מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים מראדומסק, וביצעו מעשי שוד והתעללות בקרב יהודיה. במקרה אחד הוציאו הגרמנים להורג משפחה שלמה, בעוון קבורת אחד מבניהם שנורה בידי הגרמנים. במאי 1941 נמנו בעיירה 1,182 יהודים, ומהם 518 פליטים. בספטמבר 1942 הביאו הגרמנים לקונייצפול יהודים נוספים שגורשו מיישובי נפת ראדומסק. ב-6 באוקטובר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וציוו על יהודיה להתרכז למחרת לפנות בוקר בשוק המקומי בה. במהלך האקציה רצחו הגרמנים מספר יהודים בעיירה, וכן כמה עשרות יהודים בכפרים הסמוכים אליה. כ-1,600 היהודים הנותרים הועמסו בתחנת הרכבת המקומית על קרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש, השמידו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה. מכ-1,100 יהודי קונייצפול וממאות היהודים הנוספים שהובאו אליה במהלך המלחמה שרדו את השואה 10 אנשים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שאחד מהם, דוד גרושקה, נרצח בידי פולנים מקומיים. מדיה וקבצים בנושא קונייצפול בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קונייצפול קונייצפול באתר מרכז מורשת יהדות פולין "קונייצפול", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, קונייצפול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 244–245), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קונייצפול (מחוז שלזיה, פולין), דף שער בספרייה הלאומית
גלגו סנגלי

גלגו סנגלי (שם מדעי: Galago senegalensis) הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של אפריקה ופעיל בשעות הערב. הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים גדולות מאוד יחסית לגופו הקטן; אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם. לגלגו רגליים גדולות המסייעות לקפוץ למרחק וזנב שעיר וארוך המסייע באיזון. צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והוא פעיל בחבורות בעיקר בלילה, אז עושה הגלגו שימוש בעיניו ואוזניו הגדולות, בעלות ארבעה שרירים בצוואר, כדי לקלוט את רעשי הסביבה. הנקבות והצאצאים ישנים יחד, בעוד הזכרים מעדיפים להתבודד. הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע. בדומה לרוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מחרקים, כגון פרפרים, עשים, חגביים וזחלים שונים. בנוסף, ניזון הגלגו מאגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, עופות וביצים. תקופת הרבייה נפתחת בתחילת נובמבר (תקופת הגשמים) כאשר הנקבה ממליטה 1–2 גורים הנמצאים בחלל בגזע עץ והם מועברים בפה שלה עד שהם מתבגרים ועוזבים. לגורים טורפים רבים, הכוללים עופות דורסים, נחשים ונמרים וגם להקות שימפנזות. השימפנזות מנסים להרוג אותם באמצעות מקלות חדים באזורים בהם הם ישנים. אפשרות יותר נפוצה שלהם היא זריקת אבנים גדולות על הגלגויים וריסוק עצמותיהם. מדיה וקבצים בנושא גלגו סנגלי בוויקישיתוף גלגו סנגלי, באתר ITIS (באנגלית) גלגו סנגלי, באתר NCBI (באנגלית) גלגו סנגלי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) גלגו סנגלי, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גלגו סנגלי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלגו סנגלי, באתר GBIF (באנגלית) גלגו סנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
פוטו מצוי

פוטו מצוי (שם מדעי: Perodicticus potto) הוא מין של פרימט איטי הפעיל בשעות הלילה ושייך למשפחת הלוריסיים. הוא המין היחידי בסוגו. הפוטו הוא מין פרימיטיבי מאוד בקבוצת הפרימטים ונראה כמו הבסרקיון ממשפחת הראקוניים שבסדרת הטורפים, אך הוא קרוב דווקא ללמורים ולקופים וכן לאדם. הוא יצור איטי בינוני באורך 30–39 ס"מ ושוקל 600–1,600 גרם בממוצע. האצבעות של הפוטו ייחודיות מאוד ובעלי אגודל ענקי האוחז את הענף במקביל לעוד 3 אצבעות ארוכות יותר מהרגיל ואצבע אחת קטנה וחסרת שימוש (האצבע). לפוטו מערכת שיניים של למורים ואף אדום בעל ריריות העוזרות בהרחה. הוא פעיל בלילות ובעל עיניים צהובות הרואות בחושך ואוזניים גדולות, צמודות לעור. בנוסף יש לפוטויים בלוטות ריח לשני המינים, כשקים מתחת לזנבם. החלק האחורי של הגוף לא שימושי כ"כ והוא אינו מנתר כמו שאר קרוביו. אורך הזנב 3–10 ס"מ והפרווה זהובה. הפוטו הוא יצור לילי החי ביערות גשם ויערות הרריים באפריקה הטרופית מגינאה במערב ועד קניה במזרח. הוא ממעט לרדת לקרקע. הפוטויים הם יחידאים ואגרסיביים ויתקפו (למעט בעונת הרבייה) כל פוטו אחר. כמרבית הפרימטים, הפוטו הוא אוכל-כול בעל ידיים זריזות. 65% מתכולת הקיבה של פרט שנותח הכילו פירות והשאר קליפות עץ (21%) וחרקים (10%). הפוטו זריז מספיק כדי לצוד ציפורים או עטלפים חולפים. הוא גם יכול לנשוך קליפות עצים כדי להגיע למוהל העץ והוא ניזון מחרקים שעירים וארסיים שאף יצור אחר לא אוכל. הוא נטרף לעיתים נדירות בטבע. לפוטו רצועת צוואר גדולה בעלת זיז קוצני העלול לגרום לפציעה אם נושכים אותו. הפוטו נצמד לענף ומתקפל כמו פנגולין עד שהזיז מגן עליו. הפוטו הוא שוכן עצים גבוהים ויוצא בלילות, מה שמונע מטורפים כמו עופות דורסים, אריות, נמרים ואף שימפנזות לטפס אליו. עם זאת, נצפתה קבוצה אחת של שימפנזות שהצליחה למצוא את הפוטויים במהלך היום ואז הם דוקרים אותם למוות בענפים. הקטנים עלולים להיטרף גם על ידי נחשי חנק, נמרים, זבד דקלים אפריקני, זבד אפריקני ועיטים שונים. הם נאכלים גם על ידי שבטים מקומיים שונים. Perodicticus potto Perodicticus edwardsi Perodicticus ibeanus Perodicticus stockleyi בעבר היה עוד תת-מין אך הוא הפך למין עצמאי - פוטו חקיין (Pseudopotto martini). מדיה וקבצים בנושא פוטו מצוי בוויקישיתוף פוטו מצוי, באתר ITIS (באנגלית) פוטו מצוי, באתר NCBI (באנגלית) פוטו מצוי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פוטו מצוי, באתר GBIF (באנגלית) מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
גלגו ענק צפוני

גלגו ענק צפוני (שם מדעי: Otolemur garnettii) הוא מין של גלגו גדול מתת-סדרת בעלי אף-לח שבסדרת הפרימטים. הוא גדול יחסית לעומת שאר מיני המשפחה. הגלגו הענק הוא מין הדומה לקרוביו מהסוואנה, אך בעל פרווה עבה יותר והוא גדול יותר באופן כללי ומזכיר את האיי איי ממדגסקר. ארכו הממוצע 23–34 ס"מ ומשקלו 0.5-1 ק"ג בממוצע. הוא בעל זנב ארוך וזעיר ורגליים ענקיות העוזרות לו לקפץ בין הענפים ביער. העיניים גדולות וגם האוזניים, אם כי מעט פחות ממיני גלגו אחרים. צפע הפרווה חום-אדמדם עד אפור (בהתאם לתת-המינים) והזכרים גדולים מהנקבות במעט. לגלגו פנים קתרו עם אף לח ואדום. הגלגו חי רק במזרח אפריקה בסומליה, קניה, טנזניה, מוזמביק וזנזיבר. הם חיים על גבי עצים באזורי גדת נהרות וכן ביערות גשם שופעים. הם כלל לא קיימים בסוואנה. הם פעילי לילות החיים בבדידות וניזונים מהכל החל בפירות וחרקים וכלה בביצים ובאזורים מסוימים הם אף למדו לשלות דגים ורכיכות מהמים. Otolemur garnettii garnettii Otolemur garnettii lasiotis Otolemur garnettii kikuyuensis Otolemur garnettii panganiensis מדיה וקבצים בנושא גלגו ענק צפוני בוויקישיתוף גלגו ענק צפוני, באתר ITIS (באנגלית) גלגו ענק צפוני, באתר NCBI (באנגלית) גלגו ענק צפוני, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) גלגו ענק צפוני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) גלגו ענק צפוני, באתר GBIF (באנגלית) גלגו ענק צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ארנבת הסבך

ארנבת הסבך (שם מדעי: Lepus saxatilis) היא מין ארנבת הייחודית לדרום אפריקה וכן לנמיביה, סווזילנד ולסוטו. היא חיה באזורי סוואנות שיחים נמוכים. אורך הארנבת 45–64 ס"מ ומשקלה 1.5–4.5 ק"ג. הארנבת היא בעלת גוון אפור עם תערובת אדומה-חומה, זנב קטן ואוזניים ורגליים גדולות וארוכות. אוזניה שמוטות רוב הזמן, מלבד כאשר היא מבוהלת ואז הן מזדקפות. אותו דבר הזנב הלבן – הוא יכול להתרומם בשעת סכנה. הארנבות החיות באזורים היותר קרירים הן יותר גדולות ובעלות אוזניים יותר קצרות בהשוואה לאלה באקלימים יותר חמים וצפוניים. הנקבות גדולות מהזכרים. הארנבות חיות בעיר באזורי הכף של דרום אפריקה ומדינות נוספות באזור: נמיביה, לסוטו, ואסוואטיני. בתנאי גידול של סוואנות, ערבות שיחיות ויערות חמים. הן אינן נמצאות במדבריות כמו מדבר נמיב והקלהרי. הן חיות בגובה של עד 1,830 מ' ומסתגלים גם לאזורים חקלאיים. הארנבות חיות בגפן ויוצאות בעיקר בלילה, כשהטמפרטורה קרירה יחסית. מזון: הארנבות ניזונות בעזרת שיניהן הגדולות מעשבים שונים, תלתנים וקני שורש. בתקופות קשות הן יאכלו גם את קליפות השיחים ואף חרקים קטנים. טורפים: טורפי הארנבות רבים. הארנבות משטחות את אוזניהם בעת סכנה כדי שלא יבחינו בהם. מהרגע שהתגלו, הן אצות קדימה בעזרת רגליהן הגדולות כדי לברוח מהטורף. טורפיהן העיקריים הם: תן לבן-פס, צבוע נקוד וחום, הברדלס, הקרקל, האריה ועופות דורסים כמו עיט לוחם, עיט שחור ועיט סוואנות. בנוסף על הטורפים, גם ציידים אנושיים נהנים מבשר הארנבות וכן מפרוותן החמימה. אוכלוסיית הארנבות בטבע נמצאת במגמת ירידה עקב פגיעה בבתי הגידול, המונעת מהארנבת להתגונן מטורפים. הארנבת לא נמצאת בסכנה, אך חלה ירידה של 20% בגידולה היחסי. היא אנדמית לדרומה של יבשת אפריקה והדבר עלול לגרום לה להגיע לסכנה ממשית. מדיה וקבצים בנושא ארנבת הסבך בוויקישיתוף ארנבת הסבך, באתר ITIS (באנגלית) ארנבת הסבך, באתר NCBI (באנגלית) ארנבת הסבך, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) ארנבת הסבך, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ארנבת הסבך, באתר GBIF (באנגלית) ארנבת הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN ארנבת הסבך באתר הרשימה האדומה של IUCN
אסף אוריון

אסף אוריון (נולד ב-26 במרץ 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, המשמש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן בתפקיד ראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת. אביו הוא הפסל והמשורר עזרא אוריון. עם גיוסו לצה"ל, בשנת 1984, שובץ אוריון בחיל המודיעין. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש בתפקידי פיקוד ומטה בחיל - בין היתר ביחידה 8200. בהמשך, שימש כראש מחלקה באגף התכנון וריכז את הקשרים עם צבא לבנון ויוניפי"ל, ושירת במשלחת צה"ל לשיחות המשא ומתן עם הפלסטינים. בתפקידו האחרון שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי בין השנים 2010–2015. אוריון הוא בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במינהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי מאוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר. בשנת 2015 השתחרר מצה"ל, והצטרף כחוקר לנושאי סוריה ומנהל תוכנית סין במזרח התיכון במכון למחקרי ביטחון לאומי. מדיה וקבצים בנושא אסף אוריון בוויקישיתוף קורות חייו של אסף אוריון, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי שי לוי, ‏תמונת הקצין הישראלי שמסעירה את רחובות מצרים, באתר ‏מאקו‏, 18 באוגוסט 2013 ברק רביד, עריקאת סירב להקשיב לקצין צה"ל, מולכו הציע שיעזוב, באתר הארץ, 25 בינואר 2012 מאמרים פרי עטו ספינה על פני ים שאיננו – כח האו"ם בגולן בפתחה של 2016, מתוך "מבט על" - כתב העת של המכון למחקרי ביטחון לאומי - גיליון 785, 10 בינואר 2016 מדו"ח מבקר המדינה על "צוק איתן" אל המערכה הבאה, מתוך "מבט על" - כתב העת של המכון למחקרי ביטחון לאומי - גיליון 909, 26 במרץ 2017 זהירות: על סין, ערים תאומות, אשדוד ודרך המשי, באתר הארץ, 5 במאי 2022 סין - מתחת לרדאר: דיאלוג אסטרטגי ישראל–ארצות הברית בנושא טכנולוגיה, אסף אוריון, שירה עפרון, "מבט על", גיליון 1624, 25 ביולי 2022, המכון למחקרי ביטחון לאומי - INSS אסף אוריון, דף שער בספרייה הלאומית תא"ל אסף אוריון - ראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, באתר ערוץ 7, 19 באוגוסט 2010. עמוס הראל, האמריקאים יכולים לפעול נגד אסד, אבל ממש לא רוצים, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2016. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מעריב (פירושונים)

האם התכוונתם ל... מעריב – עיתון יומי שראה אור בישראל בשנים 1948–2014 מעריב החזקות – חברה ישראלית שעסקה בהוצאה לאור של עיתונים וכתבי עת, ובראשם העיתון "מעריב". בשנת 2014 הפכה לשלד בורסאי, נמכרה ושינתה שמה ל"אלגומייזר" מעריב לנוער – שבועון מבית מעריב, הפונה לבני נוער. השבועון ראה אור לראשונה בשנת 1957 ונחשב למגזין הראשון בישראל שיועד לבני נוער. מעריב לילדים – שבועון מבית מעריב שפונה לילדים מעריב השבוע – עיתון יומי שרואה אור בישראל מאז 2014 מעריב הבוקר – גרסת החינמון של "מעריב השבוע", שעד סוף 2015 נקראה "ישראל פוסט" מעריב אונליין – אתר האינטרנט של "מעריב השבוע" תפילת ערבית – תפילה נאמרת בלילה מערבית – סוג פיוט הנאמר בברכות קריאת שמע של תפילת ערבית ומכונה גם "מעריב"
אסטלת הניצחון של אסרחדון

אסטלת הניצחון של אסרחדון היא אסטלה העשויה מדיאבז שהוקמה על ידי המלך האשורי אסרחדון, המנציחה את ניצחונו על המלך המצרי תהרקה בקרב שהתרחש בצפון מצרים העתיקה בשנת 671 לפנה"ס. האסטלה הוקמה בשער העיר שמאל, היום התל זנג'ירלי הויוק, שבאותה עת הייתה בירת פחווה אשורית. האסטלה התגלתה בשנת 1888 על ידי משלחת ארכאולוגית גרמנית של החברה הגרמנית האורינטלית (Deutsche Orient-Gesellschaft), בראשותם של הארכאולוג האוסטרי פליקס פון לושאן (Felix von Luschan) והארכאולוג הגרמני רוברט קולדווי (Robert Koldewey). האנדרטה מוצגת במוזיאון פרגמון בברלין.  הקרב הקודם בין שני המלכים התרחש בשנת 674 לפנה"ס. בקרב זה ניצח תהרקה. הקרב התרחש לאחר שתהרקה פשט לאזור הלבנט. בעקבות פלישה זו, נכנס אסרחדון לצפון מצרים, אך נהדף על ידי כוחותיו של תהרקה. בקרב הנוסף שהתרחש שלוש שנים לאחר מכן, נסוג תהרקה עם צבאו לממפיס. לאחר שממפיס נכבשה, ברח תהרקה לכוש. הכתובת מתארת את ניצחונותיו ואת מה שעשה למלך המצרי ולבני ביתו לאחר הניצחון. חלק מהכתובת: אשר לתהרקה מלך מצרים וכוש, מקולל אלוהותם הגדולה, הנחלתי לו מפלה כבדה מאִשְחֻפְּרִ עד מוף עיר מלכותו, מהלך 15 יום, יום יום ללא הפסקה. היכיתיו חמש פעמים בחץ ו (עוד) חץ, מכה שאין לה מרפא. על מוף עיר מלכותו צרתי ולכדתי (אותה) בחצי יום באמצעות מנהרות, פרצים (בחומות), ובסולמות. הרסתי והחרבתי ובאש שרפתי (אותה). את אשת המלך, את נשי ארמונות, את אֻשַנַחֻרֻ, יורש העצר, ויתר בניו ובנותיו, נכסיו ורכושו, סוסיו, בקר וצאן ללא מספר הוצאתי כשלל לארץ אשור. עקרתי את שורש ארץ כוש ממצרים ולא השארתי אחד להלל (אותי). בכל ארץ מצרים מניתי מחדש מלכים, פחות, שרים, פקחי-נמלים, מפקחים ופקידים. (תשלום) קורבנות התמיד לאשור ולאלים הגדולים אדוני שמתי עליהם לעד והטלתי עליהם מס ומנחה לאדנותי (המשתלמים) מדי שנה ללא הפסקה — תרגום מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ אִשְחֻפְּרִ (אישחוּפרי) המוזכרת בכתובת לא זוהתה על ידי החוקרים. לגבי תהרקה, למרות שאסרחדון מצהיר שהוא הכה את תהרקה "מכה שאין לה מרפא", המשיך תהרקה להציק לשלטון אשור במצרים. אשור שלטה על מצרים התחתונה וממפיס, ותהרקה המשיך לשלוט במצרים העליונה. שנתיים לאחר מכן, בשנת 669 לפנה"ס, מת אסרחדון, ותהרקה כבש את ממפיס, בעקבות כך נלחם אשורבניפל בנו של אסרחדון בתהרקה וכבש את נוא אמון, ותהרקה ברח לנפאטה, שם מת. גובהה של האסטלה הוא 3.5 מטר. האסטלה מתארת את אסרחדון עומד בצד שמאל בתנוחה אומרת כבוד. הוא מחזיק בידו השמאלית מוט המשמש כנשק, כשזרועו לצידו במחצית הגוף. ידו הימנית פונה לשורה של סמלים המייצגים את האלים. כל חלקו של התבליט ממותני אסרחדון ומטה מכוסה בכתובת המתארת את ניצחונו. בחזית המצבה נראה המלך מחזיק באמצעות חבלים המחוברים למוט שבידו השמאלית, שני אנשים קטני קומה. על פי לבושם, זיהו החוקרים את הדמות הגבוהה יותר כבעל הראשון מלך צור שמוזכר בכתובת אחרת של אסרחדון. הדמות הקטנה יותר מבין השניים הוא אושנחורו, בנו השבוי של תהרקה, שחבל קשור לצווארו. מדיה וקבצים בנושא אסטלת הניצחון של אסרחדון בוויקישיתוף באתר כתובות נהר אל-כלב שבחוף לבנון מוצבת אסטלה המנציחה את ניצחונו של אסרחדון על תרהקה ב-671 לפנה"ס מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט-ו לפסה"נ, בהוצאת ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק ירושלים 2003, כתובת 31, עמ' 92 - 93. עורך: יהודה שיף, עולם התנ"ך - ישעיה, הוצאת דברי הימים הוצאה לאור, 1996-1993, עמ' 98.