laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ויה סקרה

ויה סקרה או סקרה ויה (בלטינית: Via Sacra - "הדרך הקדושה") הייתה הרחוב הראשי של רומא העתיקה. הדרך הובילה לאורך הפורום הרומאי, צפונית לגבעת הפלטין לעבר פסגת גבעת הקפיטולין. לאורך הדרך נערכו התהלוכות הדתיות ותהלוכות הניצחון. השם Via מעיד על כך שהדרך בראשיתה הייתה מחוץ לעיר, מעבר לפומריום של רומא. ההיסטוריון אפיאנוס מאלכסנדריה מספר שהתואר "קדוֹשה" הוענק לדרך בשל הברית שכרתו רומולוס וטיטוס טאטיוס מלך הסבינים (Sabini), שאחריה מלכו על רומא במשותף. הדרך החלה באוכף בגבעת וֶליה (אנ'), שם נקרא הנתיב בשם Summa Sacra Via, סמוך למקום בו עמד מקדש יופיטר סטאטור (אנ'), ולימים במקום בו הוצב שער טיטוס, והמשיכה מערבה לקצה המזרחי של הפורום, בסמוך למקדש וסטה. גובהה של הדרך נע בין 28.3 מטרים בקצה המזרחי, ל-11.9 מטרים או 12.5 מטרים מעל פני הים, במרכז הפורום, 14 מטרים בסמוך למקדש רומולוס וכ-27 מטרים מעל פני הים בסמוך לגבעת הפלטין. בסמוך לדרך ניצבו מקדשים רבים וכן בית הבתולות הוסטליות. במערב הדרך נמצאים מקדשי יוליוס קיסר וקשת אוגוסטוס. לאחר בניית הרגיה (אנ') ומקדש יוליוס האלוהי בשנת 36 לפנה"ס עברה הדרך מצפון למבנים אלה, ופנתה דרומה לעבר מקדש קסטור. בתקופת הקיסר אוגוסטוס היה רוחבה של הדרך כ-5 מטרים. לימים הוצרה הדרך, ונבנו מבנים על חלקיה. בתקופת נירון שונה נתיב הדרך במקצת, בשל מפעלי הבנייה שהקים בפורום. נוסף על מקדשים ומבני ציבור, היו לאורך הדרך מבני מגורים וחנויות, בעיקר חנויות תכשיטים. בתקופות שונות נהרסו חלק ממבני המגורים והחנויות שהיו לאורך הרחוב והדרך הורחבה ל-23 מטרים, ובתקופת קונסטנטינוס, עת הוקמה בזיליקת קונסטנטינוס, אף ל-30 מטרים. מדיה וקבצים בנושא ויה סקרה בוויקישיתוף סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929 מיקום הדרך בפורום
תיאודור טיילור

סר תיאודור טיילור (באנגלית: Theodore Henry Tylor;‏ 13 במאי 1900 - 23 באוקטובר 1968) היה עורך דין ושחמטאי בריטי ברמה בינלאומית. הישגיו בשחמט היו מרשימים במיוחד בשל היותו עיוור כמעט לחלוטין. בשנת 1965 הוענק לטיילור תואר אבירות כהוקרה על שירותיו לקהילת העיוורים. הוא היה מרצה למשפטים באוקספורד במשך קרוב לארבעים שנים. טיילור למד לשחק שחמט בגיל 7, ויכולתו השתפרה כאשר למד בקולג' לעיוורים בווסטר בין השנים 1909–1918. ב-1918 הוא התחיל ללמוד באוקספורד, שם התמנה לקפטן מועדון השחמט. טיילור סיים ב-1922 בהצטיינות את לימודי המשפטים, וב-1923 החל ללמד בקולג' בליול באוקספורד. ב-1928 קיבל משרה קבועה כמרצה. טיילור התמודד 12 פעמים באליפות בריטניה בשחמט; בהופעה הראשונה שלו, בשנת 1925 סיים במקום הרביעי. את התוצאה הטובה ביותר השיג בשנת 1933 כאשר סיים שני (ניצח: מיר סולטאן חאן). טיילור חלק מקום ראשון עם ג'ורג' קולטנובסקי בתחרות המשנית של הייסטינגס בשנת 1929/30 והקדים את סאלו פלור, קונל יו אודונל אלכסנדר, מילן וידמר, יוסף רג'פיר, לודוויג רלסטאב ודניאל נוטבום. החל משנת 1930/31 שיחק טיילור בתחרות הראשית של הייסטינגס, שם השתתף תשע פעמים. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שישי בשנת 1936/37. טיילור שיחק בנבחרתה האולימפית של אנגליה באולימפיאדת השחמט 1930, אולימפיאדת השחמט השלישית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בהמבורג בין 13 ביולי לבין 27 ביולי 1930. טיילור שיחק בלוח מילואים ראשון והשיג תוצאה של +1 -2 =4. (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) [1] טיילור ניצח שלוש פעמים באליפות אנגליה בשחמט בהתכתבות, בשנים 1932, 1933 ו-1934. הוא שיחק בתחרות השחמט בנוטינגהאם 1936. טיילור היה נשיא מועדון השחמט של Midland Counties בין השנים 1947–1950 אך עבודתו האקדמית ופועלו למען רווחת העיוורים הגבילו את הזמן שיכל להקדיש לשחמט. טיילור גם נהנה ממשחק הברידג'. ערך מורחב – תחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 ניצחונו של טיילור נגד ג'ורג' קולטנובסקי. ניצחונו של טיילור נגד סאלו פלור. ניצחונו של טיילור נגד ויליאם וינטר. תיאודור טיילור, באתר צ'סגיימס (באנגלית) קטע קצר ותמונה של טיילור משחק מול מיר סולטאן חאן,bcmchess.co.uk Whyld, Ken (1986), Chess: The Records, Guinness Books, p. 168–9, ISBN 0-85112-455-0 Keene, Raymond (1977), "Tylor, Sir Theodore Henry", in Golombek, Harry, Golombek's Encyclopedia of Chess, Crown Publishing, p. 327, ISBN 0-517-53146-1 Sunnucks, Anne (1970), The Encyclopaedia of Chess, St. Martin's Press, p. 508, LCCN 78-106371
אל קאסר אס-סגיר

אל קאסר אס-סגיר (פורטוגזית: Alcácer Ceguer, ערבית: القصر الصغير, ספרדית: Alcazarseguer - עיר קטנה) הוא מבצר השוכן במצר גיברלטר, בין סאוטה לטנג'יר שבמרוקו. האזור נקרא ככל הנראה על ידי הפיניקים שישבו במקום "חק ש עלשת", כלומר "הנמל של דידו". אזור אל-קאסר אס-סגיר נכבש במאה הראשונה על ידי הרומאים שבנו במקום מפעל לייצור מלח. לא הייתה התיישבות באזור בימי הביניים המוקדמים. ב-708, נבנה במקום מבצר, קאסר מסמודה, שהתקיים באותו מקום בו נמצא המבצר הנוכחי. תחת השושלת האידריסידית, האזור עבר לשליטתו של קאחם איבן אידריס השני. ההיסטוריה של המבצר הנוכחי החלה במאה ה-11. האלמורדיבים השתמשו במבצר (אז, עוד מבצר מסמודה) כדי להכין את הכוחות המוסלמים לקראת המעבר לספרד. אל-מוואחידון כבשו את המקום ושינו את שמו לקסאר אל-מג'אז. השושלת המרינידית, תחת הסולטאן אבו יוסוף יעקוב, שינתה את שמו לקסאר אל-מג'אר והשתמשו בו כבסיס לכוחותיהם לקראת המסע לאנדלוסיה. פני האזור השתנו במאה ה-15, כשהפורטוגזים נחתו במקום בשנת 1458 וכבשו את המבצר. לאחר הכיבוש הפורטוגזי, הפך המבצר למקום מפלט למוריסקואים שברחו מאנדלוסיה. משום חוסר חשיבותה האסטרטגית ובשל המשבר הכלכלי, החליט ז'ואו השלישי לנטוש את המבצר. העיר אל-קאסר אס-סגיר נבנתה בסגנון שגרתי לבניית ערים בצפון אפריקה של ימי הביניים. העיר משתרעת על כחמישה קמ"ר, וגובהה נע בין שני מטרים לחמישה מטרים. חומות העיר מוגנות על ידי 29 מגדלים המסודרים בצורה מעגלית, ובהן יש שלושה שערים; באב אל בחר, באב סבטה ובאב פז. לאחר הכיבוש הנוצרי בשנת 1458, עברה העיר המוסלמית בנייה מחודשת ששינתה את פניה. במהלך שינויים אלו נבנתה בעיר כנסייה גדולה בשם כנסיית סנטו סבסטיאו. מדיה וקבצים בנושא אל קאסר אס-סגיר בוויקישיתוף
ויליאם וינטר

ויליאם וינטר (באנגלית: William Winter;‏ (11 בספטמבר 1898 – 18 בדצמבר 1955) היה שחמטאי בריטי. וינטר ניצח באליפות הפתוחה של בריטניה בשחמט בשנת 1934, ובאליפות בריטניה בשחמט בשנים 1935 ו-1936, תוך הבסת צמרת שחקני העולם, כולל אהרון נימצוביץ' ומילן וידמר. וינטר היה מחבר מוערך של ספרי שחמט. וינטר היה קומוניסט. במשחק בסיבוב האחרון של תחרות השחמט בנוטינגהאם 1936, כאשר היה בעמדה עדיפה, הסכים לתיקו מול מיכאל בוטביניק, דבר שעורר תמיהות. וינטר היה אלוף בריטניה היחיד שנכלא בבית סוהר בגין פעילותו הפוליטית. זיכרונותיו בתחום השחמט פורסמו בהמשכים בביטאון "CHESS" בסוף שנות החמישים. וינטר היה אחיין של ג'יימס מתיו ברי, מחבר הספר פיטר פן. וינטר שיחק בנבחרתה האולימפית של אנגליה בארבע אולימפיאדות: תחרות השחמט בנוטינגהאם 1936 Chess for Match Players, originally published in 1936 by Lawrence & Wishart (באנגלית) Kings of Chess , Hardinge Simpole Chess Classics (באנגלית) The world chess championship : 1951; Botvinnik v. Bronstein. with R. G. Wade, Turnstile Press (באנגלית) ויליאם וינטר, באתר צ'סגיימס (באנגלית) המשחק מול בוטביניק ערך זה הוא קצרמר בנושא שחמטאים ובנושא אנגלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כשל התובע

כשל התובע (באנגלית: prosecutor's fallacy) הוא אחד ממספר כשלים בהסקה סטטיסטית, הרווחים בטיעונים משפטיים. כשל זה מתבטא בייחוס סבירות גבוהה לטענה מסוימת על סמך ראיות שההסתברות לקבלתן היא נמוכה אם הטענה אינה נכונה. הוא מהווה מקרה פרטי בלתי-פורמלי של כשל הסתברות קודמת. שני מקורות של כשלים כאלה הם: חוסר הבנה של הסתברות מותנית: לדוגמה, תובע המגבש חומר ראיות נגד נאשם כלשהו (כגון זיהוי על פי טביעת אצבע) ומציג דעת מומחה המעידה על סיכוי נמוך לקיומן של ראיות שכאלה אם הנאשם זכאי (למשל, אם הסיכוי שלשני אנשים יש טביעות אצבע דומות הוא נמוך). הכשל יהיה להסיק כי הסבירות שהנאשם זכאי נמוכה גם היא. טענה זו נכונה רק אם הסבירויות המיוחסות מלכתחילה להיותו זכאי או אשם הן שוות. הסבירות האמיתית לזכאות תלויה בנסיבות המקרה. אם הנאשם ידוע כעבריין סדרתי, או שהוא קושר כבר קודם למקרה על ידי ראיות נוספות, הסבירות להיותו אשם גדלה. לחלופין, אם אין ראיות אחרות המקשרות את הנאשם לפרשה, הסבירות לאשמה של נאשם זה צריכה להיגזר גם מהסבירות לביצוע העברה מתוך האוכלוסייה הכללית, שיכולה להיות נמוכה מאוד. חוסר הבנה של רעיון הניסוי המרובה, כמו במקרה של השוואת הראיות מול מאגר נתונים גדול. ככל שהמאגר גדול יותר - הסיכוי הפוטנציאלי למצוא התאמה, גם אם מקרית בלבד, גבוה יותר. לדוגמה, ראיה על פי זיהוי DNA תקבל את מלוא עוצמתה רק כשההתאמה נעשית מול הנאשם באופן ישיר, בניגוד למציאתו בתוך מאגר בו יש סיכוי גבוה לקבל התאמה מקרית בלבד (סיכוי התאמה מקרית של בדיקה גנטית בין שני אנשים הוא כאחד למיליון). המחשה טובה של הכשל היא בהגרלת הפיס. הסיכוי של אדם מסוים לזכות הוא מאוד נמוך אך כמובן שניתן לחפש את הזוכה בדיעבד ואז סיכויי הזכייה הראשוניים כבר לא רלוונטיים אצלו. המונחים "כשל התובע" ו"כשל הסנגור" נטבעו לראשונה על ידי ויליאם תומפסון ואדוארד שומן במאמרם הקלאסי העוסק בפרשנות ראיות סטטיסטיות במשפט הפלילי. כשל הסתברות קודמת Thompson, William C., and Edward L. Schumann. Interpretation of Statistical Evidence in Criminal Trials: The Prosecutor's Fallacy and the Defense Attorney's Fallacy. Law and Human Behavior, vol. 11, no. 3, 1987, pp. 167–187. JSTOR ערך זה הוא קצרמר בנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלקטור

האם התכוונתם ל... נסיך בוחר (Kurfürst) – מעמד של בכירים באימפריה הרומית הקדושה של האומה הגרמנית שהיו משתתפים בבחירת הקיסר שלה. חבר האלקטורים – הגוף האמריקאי הבוחר את הנשיא. אלקטור (אפליקציה) – יישומון המשמש לאיסוף מידע ולהנעת מצביעים פוטנציאליים ביום הבחירות
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן

קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן (באנגלית: X-ray crystallography) או עקיפה של קרני רנטגן (באנגלית: X-ray diffraction) היא תחום מחקר שעוסק במציאת מבנה של גבישים, תוך שימוש במדידת התבניות שיוצרות קרני רנטגן לאחר שהן עוברות דרכם. הקרניים עוברות עקיפה בתוך הגביש כתוצאה מהאינטראקציה שלהן עם האטומים, והן משנות את כיוון תנועתן. תבנית ההתאבכות הנוצרת מרמזת על המבנה הפנימי של החומר. באופן זה, השיטה מסייעת לקביעת מבנים מולקולריים ביצורים החיים, תוך הקניית ידע מבני על אתרים פעילים של אנזימים. קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, בשיטות שלא השתנו הרבה מאז תחילת המאה העשרים, מהווה עד היום כלי מרכזי במדע הקריסטלוגרפיה. השיטה איפשרה תגליות רבות ומשמעותיות, למשל גילוי מבנה ה-DNA. אחד הצילומים הידועים ביותר שנעשה בשיטה זו הוא תצלום 51, צילום של DNA שהיה הגורם המכריע בגילוי המבנה שלו ונעשה על ידי רוזלינד פרנקלין בסוף 1952. חקר מבנהו ופעולתו של הריבוזום, עליו ניתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009 לעדה יונת, ונקטרמן רמאקרישנן ותומאס סטייץ, נעשה אף הוא באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מדיה וקבצים בנושא קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן בוויקישיתוף מערך שיעור בנושא עקיפה של קרני רנטגן (באנגלית) מאיר ברק, מהי קריסטלוגרפיה וכיצד היא קשורה למציאת מבנה הריבוזום?, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 8 אוקטובר 2009 הפקולטה למדעי החיים ע"ש מינה ואבררד גודמן קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מטמורפוזה של נרקיסוס

מטמורפוזה של נרקיסוס הוא ציור של הצייר הסוריאליסטי הספרדי סלבדור דאלי. תמונה זו היא מתקופת שיטת הפרנויה-קריטית של דאלי, אותה פיתח. לפי המיתולוגיה היוונית, נרקיסוס התאהב בבבואתו באגם. משניסה לחבק את דמותו - טבע במים, והאלים הנציחו אותו כפרח. דאלי סיים את הציור בשנת 1937, במהלך שובו לפריז מארצות הברית. התמונה מראה את נרקיס בוהה כלפי המים, מסתכל מטה. לא רחוק ממנו ניצב סלע בדמות יד המחזיקה כדור או ביצה, ממנה נובע פרח הנרקיס. ברקע ניתן לראות קבוצה של דמויות עירומות, ובאופק יש דמות נוספת הנראית אף היא כדמות נרקיסוס. דאלי כתב פואמה ארוכה המלווה את הציור. ביולי 1938 נטל אותו עימו למפגש עם זיגמונד פרויד, ולמחרת היום כתב פרויד לשטפן צווייג, שנכח במפגש, כי "יהיה מעניין מאוד לחקור באורח אנליטי את צמיחתה של תמונה כזו". ציור ה"מטמורפוזה של נרקיסוס" נרכש ב-1979 על ידי גלריית טייט בלונדון מידי קרן גאלה-סלבדור דאלי (אנ'). על "מטמורפוזה של נרקיסוס" מאת סלבדור דאלי באתר גלריית טייט, לונדון "Freud, Dalí and the Metamorphosis of Narcissus", תערוכה במוזיאון פרויד, לונדון, במלאת שמונים שנה למפגש שבו הציג דאלי את הציור בפני פרויד
מחוז הצפון

לחצו כדי להקטין חזרה לחצו להגדלה מחוז הצפון הוא אחד משבעת המחוזות המנהליים אליהן מחולקת מדינת ישראל לפי חלוקת משרד הפנים. המחוז משתרע מרמת הגולן והגליל העליון בצפון ועד עמק בית שאן ורמות מנשה בדרום. העיר הגדולה ביותר במחוז היא נצרת. המחוז גובל ממערב בים התיכון, מצפון בלבנון, ממזרח בסוריה ובירדן ומדרום במרחב התפר של צפון יהודה ושומרון. גודלו של המחוז הצפוני הוא 4,473 קמ"ר. כמה מאתרי הפולחן והנופש המרכזיים בישראל, לרבות אלה שסביב הכנרת והר חרמון, שוכנים בתחומי המחוז הצפוני. המחוז חופף פחות או יותר לאזור הגליל במובנו הרחב המקובל, בנוסף לאזור הגולן. חלוקה למחוזות משתנה בין משרדי הממשלה וגופים ממשלתיים שונים. אוכלוסיית המחוז, נכון לשנת 2018, מונה כ-1,448,100 תושבים. לפי חלוקה לדתות: 43% יהודים – 603,400 תושבים. 39% מוסלמים – 545,500 תושבים. 8% דרוזים – 112,200 תושבים. 7% נוצרים – 98,100 תושבים. 3% ללא סיווג דת – 42,100 תושבים. הצפיפות במחוז הצפון עומדת על כ-261 אנשים לקמ"ר. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2021, היו במחוז כ-1,469,424 תושבים ישראלים ב-419 יישובים. מדיה וקבצים בנושא מחוז הצפון בוויקישיתוף ""8. אוכלוסייה ביישובים ובאזורים סטטיסטיים, לפי דת, סוף 2019"". Central Bureau of Statistics (Israel). אוכלוסייה, לפי מחוז, נפה ודת, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה(הקישור אינו פעיל, 1 במרץ 2022) שנתון סטטיסטי לישראל 2020, יישובים ואוכלוסייה לפי מחוז, באתר הלמ"ס שנת יסוד העיר מעלות. היישוב תרשיחא נזכר כבר במאה ה-12
הסכם ווצ'אלה

הסכם ווצ'אלה (באמהרית: የውጫሌ ውል, בתעתיק מדויק: הסכם ווְצַ'לֶ; באיטלקית: Trattato di Uccialli – הסכם אוצ'יאלי) היה הסכם שנחתם בין מנליק שהיה בזמנו מלך שוואה (ומאוחר יותר קיסר אתיופיה) לאיטליה בראשות פייטרו אנטונלי ב-2 במאי 1889 בעיירה האתיופית ווצ'אלה. מחלוקת על הפרשנות לאחד מסעיפי ההסכם הובילה למלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה. ההסכם "הסכם הידידות והמסחר" של ווצ'אלה כולל מספר סעיפים, בהם: מנליק הכיר בריבונות האיטלקית על המחוזות באגוס, חמסיאן, אקלה גוזאי, סאריה, וחלקים מתיגראי (קולוניית אריתריאה). בתמורה האיטלקים תמכו במנליק כלכלית, צבאית (אספקת נשק) ופוליטית (צידדו במנליק במאבק הירושה בין מנליק לבנו של יוהנס הרביעי הראס מנגשה). ההסכם החליש את ראס מנגשה יוהנס וראס אלולה במאבק על הכתר האתיופי לאחר מות יוהנס הרביעי מכיוון שהמחוזות שניתנו לאיטלקים היו מאוכלסים בתגרים והיוו מקור תמיכה לראס מנגשה. מחלוקת על משמעות סעיף 17 בהסכם הייתה מהסיבות לפרוץ מלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה, שש שנים לאחר חתימת ההסכם. בנוסח האיטלקי של ההסכם נכתב שאתיופיה חייבת לנהל את יחסי החוץ שלה דרך איטליה, ואילו בנוסח באמהרית נכתב שאתיופיה יכולה לפעול כך. במלחמה ניצחה אתיופיה (קרב עדווה), ולאחריה נחתמה בין הצדדים אמנת אדיס אבבה המבטלת את הסכם ווצ'אלה. הסכם ווצ'אלה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרכבת התחתית של טביליסי

הרכבת התחתית של טביליסי (בגאורגית: თბილისის მეტროპოლიტენი - "תבּיליסיס מֶטרוֹפּוֹליטֶני") היא מערכת להסעת המונים בעיר טביליסי. הקו הראשון של הרשת נחנך בחלקו בשנת 1966, ובכך הפכה טביליסי לעיר הרביעית בברית המועצות שלה רכבת תחתית. הקמת הרכבת התחתית בעיר החלה בשנת 1953 וב-11 בינואר 1966 נחנכו שש התחנות הראשונות של קו 1 שהיה באורך של 6.3 ק"מ. קו 1 הוארך באופן מתמיד ונוספו לו תחנות חדשות בשנים 1967, 1971, 1985 ו-1989. חמש התחנות הראשונות של קו 2 נחנכו ב-3 בספטמבר 1979 ובשנת 2000 נוספה לו התחנה השישית. חלק מהתחנות זכו בשמות חדשים לאחר עצמאותה של גאורגיה, אך קשיים כלכליים גרמו להתדרדרות מצבה של הרכבת התחתית בעיר, ולחוסר סדירות בפעילותה בשל הפסקות חשמל. עוד הפכה הרכבת התחתית למוקד של פשע, ואירעו בה מספר פיגועים, בהם שוטר לשעבר שפוצץ את עצמו בתחנת דידובה ב-9 באוקטובר 1997, רימון יד שהושלך לאחת התחנות ב-14 בפברואר 2000, והרעלה כתוצאה מגז בלתי מזוהה במרץ 2004. מאז שנת 2004 השתפר מצב הביטחון ברכבת התחתית בשל מספר צעדים שננקטו לשם כך, ונשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי הורה ב-25 באוקטובר 2005 להתאים את הרכבת התחתית למקובל באירופה. עד סוף שנת 2007 אכן שופצו שבע תחנות ו-52 מהקרונות, אך עבודות הבנייה להוספת תחנה נוספת ליד אוניברסיטת טביליסי בקצה הדרומי של קו 2, ולהקמתן של חמש תחנות בקו 3 החדש, נמצאות במצב של קיפאון, חלקן מאז התקופה הסובייטית. כיום כוללת המערכת שני קווים באורך כולל של 26.3 ק"מ ולאורכם 22 תחנות, שכולן, למעט שתיים, הן תת-קרקעיות. שני הקווים נפגשים בתחנת ואגזליס מוֹאֶדָני (ვაგზლის მოედანი, כיכר וגזלי), סמוך לתחנת הרכבת של טביליסי, ובכל אחד מהם פועל דפו. רוב התחנות בנויות בעומק רב מתחת לפני הקרקע, כפי שהיה מקובל בברית המועצות. תחנת רוסתוולי שוכנת 60 מטר מתחת לפני הקרקע ודרגנועים באורך של 120 מטר מובילים אל רציפיה. הרכבות עצמן מורכבות משלושה או מארבעה קרונות, אף שרציפי התחנות באורך של 100 מטר בממוצע, מתאימים לרכבות בנות חמישה קרונות. הרשת מופעלת באמצעות 156 קרונות מסך של 199 שבבעלות החברה, המשמשים ב-705 רכבות ביום. בשנת 2006 עשו 110 מיליון נוסעים שימוש ברכבת התחתית, ובכל יום היא מובילה כ-301,000 איש בממוצע. הרכבת התחתית פועלת בין 06:00 ל-01:00 במרווחים של 2.5 עד 4 דקות בין הרכבות, ומעסיקה 2,750 עובדים. קו אחמטלי-ורקתילי או בשמותיה הקודמים "קו דידובה-סאמגורי" או "קו גלאדני-ורקתילי" הוא קו שחלק ממנו היה הקו הראשון של המטרו וכיום חוצה את העיר בציר מצפון לדרום. קו סבורתלו נפתח לראשונה בשנת 1979, והורחב מאז לכיוון מערב. החשמלית של טביליסי הפוניקולר של טביליסי הטרוליבוס של טביליסי מדיה וקבצים בנושא הרכבת התחתית של טביליסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הרכבת התחתית של טביליסי הרכבת התחתית באתר Urbanrail הרכבת התחתית באתר מטרו סויוזה Georgian President Wants Tbilisi Metro To Be Brought Within European Standards האתר הרשמי לגבי התחתית של טביליסי, אין לי ידע ספציפי על אופן תפעול הדפו של המערכת הזאת. Urbanrail Train fleet Metro in figures
גיא קנטור

גיא קנטור (נולד ב-6 בפברואר 1974 ברמת השרון) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הרכז. משמש כיום כמאמנה של א.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית בכדורסל. קנטור החל לשחק כדורסל בקבוצת הנוער של א.ס. רמת השרון, אותה הוביל, יחד עם יואב בר, לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לקבוצת הנוער של מכבי תל אביב, שבשורותיה שיחק עודד קטש. בעונת 1991/1992 הצטרף קנטור לסגל הקבוצה הבוגרת של רמת השרון, ששיחקה אז בליגת העל, אך לא זכה לדקות משחק משמעותיות. בסיום העונה ירדה רמת השרון לליגה הלאומית, וקנטור המשיך לשחק בשורותיה עד 1994. באותה שנה שב לליגת העל, לקבוצת הפועל אילת תחת הדרכתו של ישראל לב. הוא שיחק שנתיים בקבוצה זו, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל גליל עליון, ממנה שוחרר במהלך העונה, ובמכבי ראשון לציון. באף אחת משלוש הקבוצות האלה לא היה שחקן משמעותי. המפנה בקריירה שלו הגיע בעונת 1997/1998, אז הצטרף לקבוצת הפועל חולון. קנטור שיחק בקבוצה זו במשך שתי עונות, בהן היה רכז הקבוצה והישראלי הבכיר בה. ב-1999 עבר למכבי רעננה, וגם בה היה שחקן מוביל. במהלך ארבע העונות ששיחק בקבוצה (גם לאחר מיזוגה עם בני הרצליה והפיכתה לבני השרון), שיחק בשורותיה גם במסגרות אירופיות שונות, ובהן הסופרוליג. בעונת 2000/2001 הוביל את שחקני ליגת העל באחוזי קליעה מקו העונשין (89.7%). בעונת 2003/2004 שב קנטור לקבוצת נעוריו, שעלתה בינתיים בחזרה לליגת העל, כא.ס. רמת השרון. הוא היה אחד הקלעים הבולטים בקבוצה, ומשחק מוצלח בניצחונה של הקבוצה במלחה, בו קלע 22 נקודות, היה אחד הגורמים להחתמתו בהפועל ירושלים בעונה הבאה. את שיא הקריירה שלו קבע במשחק מול קבוצתו לשעבר, בני השרון, בו קלע 30 נקודות. עם סיום משחקי הליגה בישראל חתם בקבוצת לה האבר הצרפתית, ושיחק במדיה מספר משחקים. ב-2004 עבר קנטור להפועל ירושלים. בקבוצה זו לא הצליח להציג את יכולותיו מהשנים הקודמות. אחוזי הקליעה שלו ומספר הנקודות הממוצע שלו ירדו, ועמם גם דקות המשחק שלו. גם כששב לשחק במדי מכבי ראשון לציון, בשנת 2006, לא הצליח לשחזר את יכולותיו. בשנת 2007 הצטרף לשורותיה של מכבי הוד השרון מהליגה הלאומית. במקביל, החל לעבוד בתחום ההיי טק. לאחר עונה אחת בקבוצה זו, הצטרף לשורותיה של אליצור יבנה, אף היא מהליגה הלאומית. כיום מאמן קנטור את א.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית בכדורסל קנטור היה חלק מהסגל הרחב של נבחרת העתודה, כשפיני גרשון אימן אותה, אך נופה ולא השתתף באליפות אירופה. הוא שולב פעמים רבות בסגל הנבחרת הבוגרת, אך שיחק בשורותיה משחק אחד בלבד. מדיה וקבצים בנושא גיא קנטור בוויקישיתוף (הקישור אינו פעיל) דנה סידי, גיא קנטור: "הגעתי להרבה יותר ממה שחלמתי", באתר ynet, 25 באוגוסט 2007
זוז

זוּז (מכונה גם דינר) הוא מטבע עתיק ששימש בארץ ישראל ובסביבתה מהתקופה ההלניסטית ועד שלהי העת העתיקה. מקור המילה באכדית, zuzu. הוא נזכר במכתבי יב, במגילות מדבר יהודה, במשנה ובתלמודים. יש עדות כי ״זוז״ היה שם כללי לכמה סוגים של מטבעות, הן של כסף והן של זהב. אולם ערכו של הזוז בתקופת המשנה היה רבע השקל המקראי (הסלע מזמן המשנה) כאשר פועל היה משתכר בין 3 ל4 זוז ביום (תלמוד בבלי בבא מציעא עו.). הזוז מופיע לעיתים קרובות במשנה. למשל במסכת כתובות נקבע ש"המשיא את בתו לא יפחות לה מחמישים זוז", ובמסכת פאה נקבע "מי שיש לו מאתיים זוז לא יטול לקט, שכחה, ופיאה, ומעשר עני". הוא היה עשוי כסף טהור. על שמו המעה נקראת בארמית "דנקא" - שישית, של הדינר. בתלמוד הבבלי משמש הזוז לציון הדרכמה הסאסאנית. צורת הריבוי "זוזֵי" משמשת גם עבור כסף באופן כללי, לדוגמה: "רב כהנא יהב זוזי אכיתנא" (רב כהנא השקיע כסף בפשתן; בבא קמא קג ע"א). "תרֵי זוּזֵי" - שני זוזים - הם המחיר ששילם האב עבור הגדי בפיוט הפסח הידוע חד גדיא. זוזין אלו האמורים כאן הן הדינרין .. - פירוש המשנה לרמב"ם בבא בתרא י ב (מהדורת קאפח), שלא בכל מקום הזוז שווה לדינר דינר זהב הוא עשרים וחמשה דינרי כסף - פירוש המשנה להרמב״ם, מסכת קדושין פרק ד משנה א (בהערות ר״י קאפח מצוין למסכת כתובות (י ג) ()
קבלה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קבלה – תורת הסוד והמיסטיקה היהודית קבלה נוצרית – תנועה רוחנית שהתפתחה בחוגים נוצריים מסוף המאה החמש-עשרה. דברי קבלה – כינוי לתקנות המופיעות בספרי הנביאים וכתובים. קבלה טובה – כינוי להחלטה בהתחזקות רוחנית. קבלה (הנהלת חשבונות) – מסמך המאשר קבלת תשלום קבלת הדם – אחד משלבי הקרבת קרבן. קבלה (רגש) קבלה (מלונאות) – עבודת הפקיד המפקיד את מפתחות החדרים בידי המתארחים קבלה (כתב עת) – כתב עת לחקר המיסטיקה היהודית בדיקות קבלה – בדיקות שלקוח מגדיר עבור מוצר כלשהו כתנאי לקבלתו קבאלה – עיר באוגנדה קיבלה (פירושונים)
Gothic (אלבום)

Gothic הוא אלבום מטאל מסוגת הדת'-דום, של להקת פארדייז לוסט. האלבום נחשב לאחד האלבומים מהם נולד המטאל הגותי. זה היה מראשוני האלבומים בהם נעשה שימוש בשירה נשית מלודית לצד הגרואלינג הגברי ובכך פתח את הדרך לווקאליות "היפה והחיה" האופיינית למטאל הגותי. למרות היותו חלוץ במטאל הגותי רוב האלבום הוא אלבום דת'-דום. השיר המפורסם ביותר באלבום הוא השיר הראשון, "Gothic", המשלב בין גרואלינג של דת' מטאל של ניק הולמס לשירה נשית מלודית של שרה מריון. ב-2003 הופץ האלבום מחדש, בתוספות שני רמיקסים מהאלבום "Lost Paradise", דבר שהגדיל את אורכו ל-49 דקות ו-30 שניות. רמיקסים וגרסאות מהופעות חיות של השירים "Eternal", "Gothic" וה-"The Painless" הופיעו בגרסת 2003 של האלבום "Lost Paradise". ניק הולמס - שירה שרה מריון - שירה גרגור מקינטוש - גיטרה אהרון אאדי - גיטרה סטיבן אדמונדסון - גיטרה בס מתיו ארצ'ר - תופים מידע על האלבום Gothic באתר MusicBrainz מידע על האלבום Gothic באתר AllMusic האלבום Gothic באתר Discogs האלבום Gothic באתר ספוטיפיי ביקורות על האלבום Paradise Lost - Gothic 2013 (חידוש לשיר Gothic, דת'-דום גותי) ,ביוטיוב (הערוץ הרשמי של Century Media Records)
אמיל אוז'ייה

אמיל אוז'ייה (בצרפתית: Émile Augier‏; 17 בספטמבר 1820 – 25 באוקטובר 1889) היה מחזאי צרפתי. אמיל אוז'ייה, שהיה נכדו של הסופר גיום פיגו-לברון, נולד בעיר ואלאנס (כיום בחבל רון-אלפ בצרפת) למשפחה בורגנית. כאשר היה בן שמונה עברה משפחתו להתגורר בפריז. הוא קיבל חינוך מעולה בבית הספר אנרי הרביעי שבגדה השמאלית של העיר, התמחה כפרקליט וכתב מחזות בחרוזים. מחזהו הראשון "כוס התרעלה" (1844) נדחה על ידי התיאטרון קומדי פראנסז, אך הוצג בהצלחה על ידי תיאטרון אודיאון בפריז. מכאן ואילך הקריירה שלו כמחזאי הוכתרה בהצלחה רבה, וב-31 במרץ 1851 נבחר כחבר האקדמיה הצרפתית. באותה שנה כתב את הליברטו לאופרה "סאפו" מאת שארל גונו. ב-1862 כתב את המחזה "בניו של גיבייה" שבו תקף את חוגי הכנסייה הקתולית, ואשר הועלה על הבמה רק אחרי התערבותו האישית של הקיסר נפוליאון השלישי. הוא הוסיף וכתב מחזות רבים שהאחרון שבהם, "לה פורשאמבו", הוצג בפריז ב-1879. כפי שהוא מעיד על עצמו, חייו היו חסרי מאורעות סוערים, וב-1889 הוא נפטר בביתו בפרבר של פריז קרואסי-סור-סן. ב-1897 הוצבה לזכרו בעיר מולדתו אנדרטה רחבת ממדים שנהרסה ב-1942 במלחמת העולם השנייה, והכובשים הגרמנים עשו שימוש לצורכיהם במתכת שנותרה ממנה. חרוזיו של אמיל אוז'ייה מצטיינים בתכונות דרמטיות וכתיבתו מצטיינת בשנינות ובעוצמה. הוא עוסק בעיקר בנושאים חברתיים ופוליטיים. "כוס התרעלה", הראשון שבמחזותיו, נכתב בתקופה שבה הייתה הדרמה הרומנטית במצב של נסיגה, ומחזהו החשוב הראשון "ההרפתקנית" (1848) כבר מצביע על התנתקותו מן האידיאלים הרומנטיים. במחזה "גבריאל" (1849) הבעל, ולא המאהב, זוכה ליחס אוהד. במחזה "נישואיה של אולימפיה" (1855), בשונה מן "האישה עם הקמליות" של הסופר אלכסנדר דיומא הבן, הפרוצה איננה זוכה לאהדה עוד. במחזות "החצופים" (1861) ו-"בניו של גיבייה" (1862) באות על ביטוין תאוות הממון והתשוקה לעוצמה ולשלטון. במחזה "אריות ושועלים" (1869), שנכתב בשיתוף עם ז'ול סאנדו, מגיע אוז'ייה לשיא יצירתו. במחזה "ז'אן דה טומרה" (1873), שנכתב אחרי מפלת צרפת מלחמת צרפת–פרוסיה ( 1870–1871), צליליו המחודשים של הפטריוטיזם נשמעים ברמה. מדיה וקבצים בנושא אמיל אוז'ייה בוויקישיתוף אמיל אוז'ייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אמיל אוז'ייה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אמיל אוז'ייה, באתר MusicBrainz (באנגלית)