laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לואיזה, נסיכת סבויה

לואיזה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Luisa di Savoia; ‏11 בספטמבר 1476 – 22 בספטמבר 1531), הייתה אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת. לואיזה נולדה ב-11 בספטמבר 1476 במחוז אַן, כבתם הבכורה של פיליפו השני, דוכס סבויה, ואשתו הראשונה מרגריט מבורבון. אחיה הצעיר, פיליברטו, ירש את אביהם כשליט דוכסות סבויה וכראש בית סבויה. לואיזה נישאה בשנת 1488, בגיל 12, בפריז לשארל, רוזן אנגולם. שארל היה אז בן 29 והיו אלו נישואיו השלישים. לזוג נולדו שני ילדים: מרגריט בשנת 1492, ופרנסואה בשנת 1494. לואיזה הייתה בקיאה בפוליטיקה ודיפלומטיה והייתה מעורה בהתחדשויות האמנותיות והמדעיות שהגיעו מאיטליה של עידן הרנסאנס. היא גם וידאה כי ילדיה יחונכו ברוח הרנסאנס האיטלקי. היא התאלמנה בגיל 19 והקדישה את מאמציה להבטחת עתיד מוצלח לילדיה. לשם כך העבירה את משפחתה לחצר המלך לואי השנים עשר, בן דודו של בעלה. פרנסואה הצעיר הפך לחביב המלך, שהשיא אותו לבתו הבכורה קלוד בשנת 1514, ובכך הפך אותו למעשה ליורשו. עם מותו של לואי בשנת 1515 פרנסואה הוכתר למלך צרפת. כחודש לאחר הכתרתו פרנסואה העניק לאמו את התואר "דוכסית אנגולם" ומאוחר יותר את התואר "דוכסית אנז'ו". אמה של לואיזה, מרגריט מבורבון, הייתה אחותם של דוכסי בורבון האחרונים, שמתו ללא יורשים זכרים. עם מותה של אחייניתה סוזן, דוכסית בורבון בשנת 1521, לואיז החלה לטעון לבעלות על דוכסות אוברן ועל שטחים אחרים שבבעלות בית בורבון. טענות אלו, שנתמכו על ידי בנה המלך, גרמו ליריבות בינם לבין אלמנה של סוזן, שארל השלישי, דוכס בורבון. שארל כרת ברית עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני, מלך אנגליה במטרה לפלוש לצרפת ולהפיל את המלך, אולם פרנסואה גילה את דבר הקנוניה וגירש את שארל מצרפת. כך לואיזה קיבלה גם את דוכסות אוברן. הנסיכה לואיזה שימשה פעמיים כעוצרת הכתר הצרפתי, בזמן שבנה המלך לחם בשווייץ ובאיטליה. כשפרנסואה נלקח בשבי על ידי מלך ספרד בשנת 1525 היא שמרה על חוזקה של צרפת וכן החלה במשא ומתן דיפלומטי למען שחרור בנה. בעזרת הנרי השמיני, מלך אנגליה וסולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית היא הצליחה להחזיר את פרנסואה מהשבי. לואיזה שיחקה תפקיד דיפלומטי חשוב גם כאשר פרנסואה שהה בצרפת. בשנת 1529 היא ניהלה משא ומתן מול גיסתה, מרגרטה לבית הבסבורג, והשתיים הביאו להסכם שלום בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה, הסכם שנקרא גם "שלום שתי הגבירות". לואיזה מתה בשנת 1531 ונקברה בבזיליקת סן-דני. לאחר מותה כל אדמותיה עברו לבנה והפכו לרכוש הכתר הצרפתי. מדיה וקבצים בנושא לואיזה, נסיכת סבויה בוויקישיתוף לואיזה, נסיכת סבויה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דה-קוהרנטיות קוונטית

בתורת הקוונטים, דה-קוהרנטיות קוונטית היא הדרך לתאר את התגובה של מערכות מיקרוסקופיות עם סביבתן. תגובה זו, שלעיתים יכולה להיקרא "מדידה", גורמת לשינויים במערכת הנראים כמו קריסת פונקציית הגל, בהתאם לפירושים מסוימים של תורת הקוונטים. דה-קוהרנטיות קוונטית נגרמת על ידי אבולוציה תרמודינמית שאינה הפיכה, בניגוד לאבולוציה האוניטרית שנגזרת ממשוואת שרדינגר. מערכת קוונטית היא קוהרנטית כל עוד היא אינה שזורה עם סביבתה, כך שהיא יכולה להימצא בסופרפוזיציה של מספר מצבים היכולים להתאבך זה עם זה. ברגע שהמערכת מגיבה עם סביבתה בצורה כזו שלכל מצב של המערכת יש מצב מקביל של הסביבה ומצבי הסביבה אינם חופפים ניתן להגיד שהסביבה "מדדה" את המערכת וזו איבדה את הקוהרנטיות שלה. למושג דה-קוהרנטיות קוונטית יש חשיבות רבה בתחומי האינפורמציה הקוונטית והחישוביות הקוונטית. ההתקדמות האיטית ביישום המעשי של תחומים אלו נובעת בחלקה הגדול מדה-קוהרנטיות קוונטית שגורמת לקושי בשמירה על מצב שזור קוונטית. כתוצאה מאינטראקציה עם הסביבה, מצבים קוונטיים נוטים לאבד מהר מאוד את הפאזות היחסיות המאפיינות אותם, ולקבל פאזות אקראיות. לדה-קוהרנטיות יכולות להיות מספר סיבות ניסיוניות: זמני חיים סופיים של המצבים הקוונטיים רעשים ניסיוניים במערכת אינטראקציה עם הסביבה, כמו בליעה ופליטה של פוטונים מהחדר. דוגמה לדה-קוהרנטיות ניתן למצוא בניסוי שני הסדקים: כאשר חלקיק בודד, בין שהוא פוטון ובין שהוא אלקטרון, עובר דרך שני סדקים ואחר-כך פוגע במסך. על גבי המסך מתקבלת תמונת התאבכות. תמונת ההתאבכות נוצרת מכך שהחלקיק עבר דרך שני הסדקים, ובעושו כן, עבר דרך שונה ולכן צבר פאזה אחרת, כך שהחלקיק התאבך עם עצמו. לעומת זאת אם מתבצעת מדידה שבודקת דרך איזה מהסדקים עבר החלקיק לפני שהוא הגיעו למסך, אזי מדידה שכזאת גורמת לקריסה של פונקציית הגל של החלקיק והורסת את תמונת ההתאבכות. במקרה כזה חלקיק אחד עובר דרך אחד מהסדקים בלבד. גם מדידה חלקית שלא גורמת לקריסה מוחלטת של פונקציית הגל של החלקיקים, תגרום לכך שהפאזות יתערבבו ולכן תשבש בהדרגה את תמונת ההתאבכות. פירוש העולמות המרובים הוא ניסוח אלטרנטיבי של תורת הקוונטים שעל פיו פונקציית הגל של היקום מורכבת מאוסף של פונקציות גל ב"עולמות" מקבילים. דה-קוהרנטיות קוונטית מאפשרת ניסוח מדויק יותר של התאוריה משום שהיא מסוגלת להגדיר את אותם עולמות מקבילים. Mario Castagnino, Sebastian Fortin, Roberto Laura and Olimpia Lombardi, A general theoretical framework for decoherence in open and closed systems, Classical and Quantum Gravity, 25, pp. 154002–154013, (2008). מדיה וקבצים בנושא דה-קוהרנטיות קוונטית בוויקישיתוף דה-קוהרנטיות קוונטית באנציקלופדיה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוכב אופניים

רוכב אופניים הוא ספורטאי העוסק ברכיבה על אופניים. בדומה לשחקני כדורסל או כדורגל, גם רוכבי אופניים מקצוענים קשורים בחוזים עם קבוצתם. מרבית הרוכבים המקצוענים הם בגילאי 20 -35 בעוד רוכבים חובבים ניתן למצוא בכל גיל. הפופולריות של מרוצי האופניים באירופה הביאה לכך שבחלק ממדינות אירופה, כגון צרפת, בלגיה, ספרד ואיטליה, רוכבי אופניים הבולטים הם גיבורים ששמם נישא בפי כול. רוכבי עבר רבים נשארים בתחום האופניים: חלקם יצרני אופניים (כגרג למונד ואדי מרקס), מנהלים ספורטיביים של קבוצות רכיבה (יוהאן ברוינל) או פרשנים בשידורי טלוויזיה של מרוצים (שון קלי, רישאר ויראנק). רכיבת אופני כביש מקצוענית היא ענף אישי, אך קיימת חשיבות רבה לקבוצה אליה משתייך הרוכב. ישנם תפקידים שונים לרוכבים שונים: מטפס - רוכב המתמחה בקטעים הררים. מאיץ - רוכב המתמחה בקטעים מישוריים. נגד השעון - רוכב שהתמחותו במרוצים נגד השעון רב גוני - רוכב המסוגל לשלוט ברוב הטכניקות הללו. פועל - רוכב המשרת את חברי קבוצתו רוכבי אופניים מקצוענים, בעיקר רוכבי הכביש, מנהלים אורח חיים קפדני ביותר: הם מקפידים על כמויות וסוגי המזון שהם צורכים לפי דיאטה קפדנית במיוחד. רוכבים רבים מתנזרים מקיום יחסי מין בתקופות של חודש ויותר לפני מרוץ חשוב. בשיא כושרם, הם נמנעים מהליכה ממושכת, עלייה במדרגות ואף עמידה ממושכת ומנצלים כל פרק זמן שאינו מוקדש לאימונים - למנוחה. אימוניהם מנוטרים באופן שוטף מבחינת המרחק והשיפועים בהם הם מתאמנים, נתונים אישיים כמו דופק מנוחה ודופק בעת אימון, ריכוז כדוריות הדם האדומות ועוד. בקרב רוכבים חובבים תדירות הרכיבה משתנה: יש הרוכבים לעיתים נדירות, ויש המקפידים לרכוב כל יום. רוכבים רבים, בכל התחומים, מגלחים את רגליהם משתי סיבות עיקריות: ברגליים מגולחות קל יותר לטפל בפציעות וחתכים הנגרמים מנפילות, והן יותר אירודינמיות (שיפור קטן אך משמעותי). הפרס השנתי החשוב ביותר לרוכבי אופניים, המוענק לרוכב הטוב ביותר בכל שנה, הוא "אופני הזהב". ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרגא קדרי

שרגא קדרי (טפר) (כ' בטבת תרס"ז, 6 בינואר 1907 – י"ב בסיוון תשמ"ב, 3 ביוני 1982) היה סופר עברי, עורך ואיש ציבור. קדרי נולד בלבוב שבגליציה בשם שרגא טפר, בן לדב עקיבא טפר, חזן. למד בחדר ואחר כך גם בישיבה ובגימנסיה. מגיל צעיר סייע בעבודתו לפרנסת המשפחה. הצטרף בנעוריו לתנועת הנוער הציונית החלוץ המזרחי, ועלה ארצה בשנת 1926, לאחר הכשרה במסגרתה. בארץ היה פועל פרדסים, עבד בבניין ובסלילת כבישים. עלה עם משפחתו למושב כפר פינס, שהיה ממייסדיו. בתחילה היה מקורב לסופרי תנועת העבודה, אך בהמשך חייו התקרב שוב לגופים דתיים לאומיים כגון המפד"ל. משנת 1931 החל לכתוב סיפורת ולפרסם מיצירתו בכתבי העת הספרותיים בארץ, הן של תנועת העבודה: (הפועל הצעיר, דבר) והן של המזרחי והמפד"ל (הצופה, ההד). לאחר שעזב את מושב כפר פינס השתקע עם משפחתו בירושלים. שרגא קדרי התמחה בענייני נוער עבריין ונשא בשורה של תפקידים בכירים בתחום זה. בין השאר היה המזכיר הכללי של משרד הסעד לאחר הקמת המדינה, חבר בוועדה הקרואה שניהלה את ירושלים ועוד. נוסף לכתיבת הסיפורת שלו, סיפורים קצרים נובלות ורומנים, פרסם שרגא קדרי גם מאמרי פובליציסטיקה. בעיקר בשנותיו האחרונות, כאשר תמך בתנועת ארץ ישראל השלמה. שרגא קדרי היה גם עורך, וערך כמה ממאספי ירושלים. על עבודתו הספרותית זכה בשנת 1964 ב"פרס שפירא" לספרות, מיסודה של המפד"ל. היה נשוי לימימה, בתו של קדיש סילמן, ולהם שלושה בנים ובת. אחד מבניו הוא עקיבא קדרי, מרצה למתמטיקה במכללה ירושלים ועורך כתב העת "אלף אפס" לחידות היגיון. אחיו ברוך קדרי היה שחקן ביישוב בשנות ה-20 וה-30, בונה תפאורות בתיאטרון הבימה. ממרתף העולם, סיפורים, הוצאת דבר, תל אביב 1936. אסונה של עלינה, רומן, הוצאת ארץ ישראל, תל אביב 1939. עיניים עצומות, סיפור, עם עובד, תש"ה 1945. הבהוב בשקיעה, תרצ'ט 1939. מי יתן בוקר, סיפור, עם עובד, תש"ך 1960. מגילת כורך ספרים, סיפור, קריית ספר, ירושלים, 1962 שזופי הלחי האחת, סיפורים, אגודת הסופרים ליד הוצאת מסדה, 1967. פרופסור אלקנה ורמי בנו, סיפור, אגודת שלם ירושלים תשל'א 1971. וצאן ידו, סיפורים תרצ"ו - תשל"ו, הביא לדפוס דוד טלזנר, עציון ירושלים, 1977. והבוקר לדרכו עולה, רומן, יחדיו תל אביב 1981. יוסף פרידלנדר, ביקורת על ספרו של קדרי, 'וצאן ידו', סיפורים, נדפס במאזנים, ירחון לספרות, מ"ה, עמ' 267–269, 1977. אריה ליפשיץ, על אירועים ורחשי נפש: סיפורי שרגא קדרי, מאזנים, מט, 1 (תשל"ט) 29-31 1979. אלעזר שרביט, הלכי נפש ומערכי לשון: עיון חוזר ביצירות שרגא קדרי, ירושלים יג, 1-2 (תשל"ט) 111-118 1979. אריה ליפשיץ, לדמותם של שני מספרים ירושלמיים: יהודה יערי ושרגא קדרי, בצרון ה, 17/18 (תשמ"ג) 123-127 1983. אלעזר שרביט, יצירת ש. קדרי בהיבט נוסף, הצופה (1983) 6, 8 1983. יהושע טן-פי, והבוקר לצדו עולה, על ספרו של שרגא קדרי, בתוך 'מבוע', ליצירה דתית בספרות בחברה ובמחשבה, י"ח', עמ' 203–2202, תשמ"ג 1983. גרשון שקד, דיון נרחב ביצירתו של קדרי, בתוך הסיפורת העברית 1880–1980, כרך ג', עמ' 157 – 164, 1988. "שרגא קדרי, הסופר ויצירתו": אוסף מאמרים וסיפורים שנכתבו על ידי שרגא קדרי רשימת הפרסומים של שרגא קדרי, בקטלוג הספרייה הלאומית דוד תדהר (עורך), "שרגא קדרי (טפר)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1766 הספרים של שרגא קדרי, באתר "סימניה" שרגא קדרי, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" שרגא קדרי, דף שער בספרייה הלאומית שרגא קדרי, בלקסיקון הספרות העברית החדשה מפרי עטו: הוא המבט, הצופה, 9 בספטמבר 1953 על פי מאיר אוריין, בספרו על יהודה אבן שמואל, הפרופסור ברומן זה אינו אלא בן דמותו של יהודה אבן שמואל.
יפו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... יפו – עיר נמל עתיקה בארץ ישראל, לחוף הים התיכון, כיום חלק מהעיר תל אביב-יפו תל אביב-יפו – עיר במדינת ישראל יפו העתיקה – חלקה העתיק של יפו יפו א' (דקר) – שכונה במזרח יפו יפו ג' – שכונה בדרום יפו יפו ד' – שכונה בדרום-מזרח יפו שער יפו – אחד מהשערים בחומות ירושלים מכבי יפו – קבוצת כדורגל ישראלית אח"י יפו (ק-42) – משחתת של חיל הים הישראלי אח"י יפו (סער 4) – סטי"ל מדגם סער 4 של חיל הים הישראלי דרך יפו (פירושונים; רשימת דרכים ורחובות בערי ישראל)
תיכון

האם התכוונתם ל... בית ספר תיכון – השלב העליון במערכת החינוך הבסיסית הניתנת לילדים ולנוער במדינות רבות בעולם. תיכון (הנדסה) – בהנדסה: תהליך המעבר מרעיון למוצר תיכון (גאומטריה) – ישר המחבר את קודקוד המצולע עם אמצע הצלע שממולו דן תיכון – פוליטיקאי ישראלי
אבו חסן

מִסְעֶדֶת עַלִי קַרַוַאן – אַבּוּ חַסַן (נכתב גם: כַּרַוַאן; בערבית: علي كروان أبو حسن) היא חומוסייה פופולרית ותיקה, הממוקמת ברחוב הדולפין ביפו ונחשבת לאחת החומוסיות הפופולריות בישראל. החומוסייה מפורסמת בזכות קהל סועדיה הנאמן, המונה יהודים וערבים כאחד, והתור הארוך המשתרך בכניסה אליה בכל יום בשעות הצהריים. את החומוסיה ייסד עלי קרוואן, המכונה אבו חסן. קרוואן החל את דרכו כמוכר חומוס על עגלה ארעית בשכונת עג'מי ביפו, ובשנת 1959 פתח את המסעדה הראשונה בבעלותו ברחוב 60. מסעדת "עלי קרוואן – אבו חסן" הראשונה נפתחה ב-1972 ברחוב הדולפין 1 ביפו והיא פעילה עד היום. לאחר שנים רבות שבהן סירב קרוואן לפתוח סניפים נוספים, הוחלט על פתיחתה של חומוסייה נוספת, גדולה יותר, ברחוב שבטי ישראל 14 ביפו, לא רחוק מהמסעדה המקורית. הצלחתו של הסניף, שעל אף גודלו מתאפיין אף הוא בתור ארוך של סועדים בכניסה, הובילה לפתיחתה של מסעדה שלישית, "פנינת יפו – אחים קרוואן", המציעה לסועדים גם תוספות כגון צ'יפס, פלאפל וסלט. באוקטובר 2007 נפטר קרוואן, לאחר שנים שבהן מעורבותו בניהול הרשת הייתה קטנה ובנו איבראהים הפך למנהלה. בדצמבר 2022 נפטר חסן קרוואן, בנו של עלי. המסעדה קטנה, צפופה וכמעט לא מעוצבת. היא פתוחה משמונה בבוקר ונסגרת בשעה ארבע אחרי הצהריים. בשל התור הארוך הנשרך בכניסה נהוגה בחומוסייה ישיבה משותפת של סועדים סביב אותו השולחן, כנהוג במסעדות פועלים רבות. השירות במסעדה מהיר, יעיל ולעיתים אף אגרסיבי. ההזמנה וההגשה לשולחן מתבצעות במהירות רבה, והמלצרים דוחקים לעיתים קרובות בסועדים שסיימו לאכול לפנות את מקומם לממתינים בתור. תפריטה של המסעדה מצומצם ביותר. המסעדה מגישה ארבע מנות בסיסיות בלבד – חומוס, מסבחה, פול ולבנה – ומנות המשלבות ביניהן. מנת הדגל של המסעדה היא ה"משולש" (בערבית: مثلث – מֻתַ'לַּת'), מנה משולשת הכוללת חומוס, פול ומסבחה. לצד המנות מוגשות פיתות, בצל חי וקעריות רוטב חריף עם מלח לימון. המסעדה לא מציעה לסועדיה תפריט כתוב לעיון סביב השולחן, אלא מציגה את המנות השונות ומחיריהן על קיר המסעדה. נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 185–186 מדיה וקבצים בנושא אבו חסן בוויקישיתוף ynet, אבו חסן - עלי קרוואן, באתר ynet, 18 בינואר 2005 שוקי גלילי, המנה המשולשת של "אבו חסן", באתר ynet, 25 במאי 2007 גרדה גלזר‏, המוסד: חומוס אבו חסן, באתר וואלה, 16 בינואר 2012 אמנון דירקטור, ‏מהפכה: הסניף המרכזי של אבו חסן חוזר משיפוץ ומציע לראשונה תוספת ביצה קשה, באתר "Time Out ישראל", 10 באפריל 2013 לוקש ושומפלבי, הסכסוך ב"אבו חסן": "מיצינו את תהליך הגישור, הפערים עצומים", באתר ynet, 28 בנובמבר 2017 מיכל פלטי, מת אבו חסן - מייסד החומוסייה האגדית, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2007 מערכת וואלה! אוכל‏, חומוס אבו חסן, יפו: חסן קרוואן הלך לעולמו בגיל 60, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2022
מנפרד הונק

מנפרד הונק (בגרמנית: Manfred Honeck; נולד ב-17 בספטמבר 1958) הוא מנצח אוסטרי. בנעוריו למד הונק נגינה בכינור באקדמיה למוזיקה של וינה ובהמשך ניגן בוויולה בפילהרמונית של וינה ובאופרה של וינה. את עבודתו כמנצח החל בתזמורת הצעירה בווינה וכעוזר לקלאודיו אבאדו עם תזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר. משנת 1991 עד 1996 ניצח הונק בקביעות בבית האופרה של ציריך. מעונת 1997-1998 היה מנהל מוזיקלי של האופרה הלאומית של נורווגיה באוסלו. כמו כן עבד בקביעות בשנים 1996 עד 1999 עם התזמורת הסימפונית MDR (אנ') בלייפציג. בשנת 1998 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו. משנת 2000 עד 2006 היה הונק מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה. בעונת 2007-2008 התחיל הונק את תפקידו כמנהל מוזיקלי באופרה של שטוטגרט, בחוזה לארבע שנים. במאי 2006 הופיע הונק לראשונה בארצות הברית, עם תזמורת פיטסבורג. בנובמבר 2006 חזר לפיטסבורג לנצח על התזמורת בעוד קונצרט, שקיבל ביקורות חיוביות. ב-24 בינואר 2007 מונה הונק למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, לאחר פרישתו של סר אנדרו דייוויס מתפקידו כיועץ אמנותי. המינוי נכנס לתוקף בעונת 2008/2009. הונק מתגורר בכפר אלטאך, פורארלברג, אוסטריה עם אשתו כריסטינה וששת ילדיהם. כמו כן הוא הוזכר כאחד מארבעה שעשויים להחליף את זובין מהטה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית באוקטובר 2019. התפקיד ניתן בסופו של דבר ללהב שני. מדיה וקבצים בנושא מנפרד הונק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מנפרד הונק (באנגלית) מנפרד הונק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מנפרד הונק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מנפרד הונק, באתר ספוטיפיי מנפרד הונק, באתר MusicBrainz (באנגלית) מנפרד הונק, באתר Discogs (באנגלית) מנפרד הונק, באתר Songkick (באנגלית) מגזין אופוס, ריאיון עם מנפרד הונק(הקישור אינו פעיל) 19 בדצמבר 2014 http://www.post-gazette.com/pg/07098/775807-42.stm http://www.playbillarts.com/news/article/3370.html http://www.post-gazette.com/pg/06133/689927-42.stm http://www.post-gazette.com/pg/06329/741237-42.stm http://www.post-gazette.com/pg/06327/740613-42.stm http://www.pittsburghlive.com/x/pittsburghtrib/living/music/classical/s_484430.html(הקישור אינו פעיל) http://www.pittsburghsymphony.org/honeckpr.pdf http://www.post-gazette.com/pg/07025/756646-42.stm
אצבעונית ארגמנית

אצבעונית ארגמנית (שם מדעי: Digitalis Purpurea) הוא צמח נוי השייך למשפחת הלחכיים (בעבר שויכה ללועניתיים) הגדל בתנאי אקלים ממוזג של אירופה, אסיה וצפון אמריקה. לאצבעונית יש מחזור חיים מוגדר של שנתיים: בשנה הראשונה הצמח מפתח רק שושנת עלים ולקראת האביב של השנה השנייה הוא מפתח גבעול ועמוד תפרחת וצומח עד לגובה של 1.2 מטר לכל היותר. בישראל מוכרת האצבעונית בעיקר כצמח נוי בשל פרחיה בגווני הוורוד-סגלגל, אולם עיקר תרומתה של האצבעונית הארגמנית היא בערכה הרפואי הרב. אצבעונית ארגמנית היה הצמח הראשון בהיסטוריה שבו הוכחה סגולתו הרפואית, אולם הדרך להוכחה זאת הייתה ארוכה. הראשון שעסק בחקר האצבעונית היה רופא ובוטנאי ממוצא גרמני בשם לאונרד פוקס. בספרו מן המאה ה-17 אודות צמחי מרפא שונים כלל לראשונה את האצבעונית והתייחס לסגולותיה הרפואיות הבאות לידי ביטוי בטיהור גוף האדם, שחרור הפרשות והרזיה. ייתכן מאוד שמחקר זה תרם לכך שמספר שנים מאוחר יותר נכלל הצמח לראשונה בלקסיקון התרופתי של לונדון (הפרמקופיאה של לונדון) ובה כתוב שתמצית מהאצבעונית מועילה כנגד תופעת ה"גודש" - Congestion (מונח רפואי שנקבע במאה ה-17 ותיאר מצב גופני המתבטא בהצטברות נוזלים בגוף וקשיי נשימה). עם זאת, על אף הכנסת הצמח ללקסיקון הרפואי לא הייתה בו שום התייחסות לכמויות ולמינונים הנכונים שעל החולה לקחת, למרות שכמויות גדולות של הצמח יכולות להוביל להרעלה ובסופו של דבר אף לגרום למוות. חוסר הבקרה בנטילת הצמח הביאה בסופו של הדבר להוצאתו מהלקסיקון הרפואי הלונדוני ולזניחתו. לקראת המאה ה-18 רופא בריטי בשם ויליאם וית'רינג (William Withering) חידש את המחקר על האצבעונית תוך מתן דגש על כמויות מדודות לחולים בהם הוא טיפל. ווית'רינג היה הראשון אשר הגיע למסקנה כי שימוש נכון בצמח מרפא את תסמיני ה"גודש", אולם לא יכול היה לומר בוודאות מהו האיבר עליו משפיעה האצבעונית. רק במאה ה-20 כשהצליחו לבסוף לבודד את החומרים הפעילים בצמח הגיעו למסקנה שהאיבר עליו משפיע מיצוי הצמח הוא הלב. שני החומרים הפעילים באצבעונית הארגמנית שייכים לקבוצת התרכובות הסטרואידיות בשילוב עם תרכובות סוכרים ונקראים גליקוזידים של הלב הם הדִיגוֹקְסִין והדִיגִיטוֹקְסִין, שהצמח מייצר בתור מטבוליטים שניוניים לצורך הגנתו. נטילת חומרים אלה מתבטאת בכיווץ חזק של שריר הלב שיכול לגרום בסופו של הדבר למוות. אולם נטילת החומרים הללו בתור תרופה המופקת מעליו של הצמח מסייעת כיום לחולי מחלות אי ספיקת לב והפרעות קצב הלב. שושנת עלי אצבעונית ארגמנית בשנתו הראשונה. צמח אצבעונית ארגמנית בשנתו השנייה. אצבעונית ארגמנית ביער אירופאי טיפוסי. גידול אצבעונית ארגמנית לצורכי נוי. מדיה וקבצים בנושא אצבעונית ארגמנית בוויקישיתוף אצבעונית ארגמנית, באתר ITIS (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר NCBI (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר Tropicos (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר GBIF (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר The Plant List (באנגלית) אצבעונית ארגמנית, באתר IPNI (באנגלית)
הפועל בת ים

האם התכוונתם ל... הפועל בת ים (כדורגל) – קבוצת כדורגל בעבר, בשנת 2018 התאחדה עם מכבי עירוני בת ים. הפועל בת ים (כדורעף) – קבוצת כדורעף. הפועל בת ים (שחייה) – אגודת ספורט בשחייה אחת האגודות הגדולות בישראל.
וילה ברחל אמנו

וילה ברחל אמנו היא מבנה הממוקם בשכונת קטמון בירושלים, ברחוב רחל אמנו 20. הווילה הוקמה על ידי הקבלן הערבי-נוצרי איברהים חאכי. הווילה נבנתה בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 כבית ליוואן. בחזית המבנה גרם מדרגות המוביל למרפסת הקומה הראשונה המעוטרת בקשתות, כמו גם מרפסת הקומה השנייה. בחזית הבית גינת נוי גדולה. החל מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה את קונסוליית צ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים והושכר לשגרירות חוף השנהב אשר עזבה את המבנה בשנת 1980 בשל חקיקת חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. בין 1980–1997 שימש המבנה את מכון הרטמן, ומאז 1997 עד 2019 שימש המבנה את השגרירות הנוצרית הבינלאומית. כיום (2024) שוכן בו בית הספר התיכון על שם הרטמן לבנות. בית מילקן בית לואיזידיס קונסוליית מצרים בירושלים דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, כתר הוצאה לאור, 2002 דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור מדיה וקבצים בנושא וילה ברחל אמנו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אליקים-גוסטב בדיאן

אליקים-גוסטב בדיאן (12 בדצמבר 1925 - 13 בפברואר 2000) היה פעיל ציבורי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. בדיאן נולד בצ'רנוביץ שברומניה, בה סיים את לימודיו התיכוניים והחל בפעילות בתנועה הציונית המקומית. במהלך לימודיו פעל כחבר נשיאות אגודת הסטודנטים הציונים ”חשמוניאה” וכחבר הנהגה של תנועת הציונים הכלליים ”דור חדש”. לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה לעלות לארץ ישראל, אולם עוכב על ידי שלטונות המנדט ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, בו שהה בין השנים 1947–1949 והיה חבר (מטעם הציונים הכלליים) בוועד העליון של יושבי מחנות המעצר בקפריסין. עם פינוי המחנות והעלאת תושביהם לישראל, עלה גם בדיאן לישראל והשתקע בחיפה, בה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. לימים השלים גם תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. פעילותו הציבורית בארץ החלה במסגרת מפלגת הציונים הכלליים. אחרי שהציונים הכלליים התאחדו עם הפרוגרסיבים למפלגה הליברלית, היה חבר בהנהלה הארצית של המפלגה הליברלית משנת 1964 ומטעמה כיהן כחבר מועצת העיר חיפה (בשנים 1965–1969, 1972–1978). מלבד זאת שימש מזכיר הסתדרות המהנדסים הארצית (1968 - 1972, 1974–1977) ויו"ר הסתדרות המהנדסים (1977 - 1980). במקביל, בדיאן נבחר מטעם הליכוד לכנסת התשיעית והיה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה והוועדה לענייני ביקורת המדינה. אליקים-גוסטב בדיאן, באתר הכנסת אליקים-גוסטב בדיאן, באתר כנסת פתוחה
קנדו (כור גרעיני)

כור קנדו (באנגלית: CANDU Reactor) הוא כור גרעיני שפיתחה החברה לאנרגיה אטומית של קנדה בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים, בשיתוף עם חברת החשמל של חבל אונטריו שבקנדה. בכורים אלו משמשים מים כבדים להאטת נייטרונים (moderator) ומים כבדים תחת לחץ גבוה משמשים לקליטת החום שנוצר בתהליך הביקוע הגרעיני. הדלק הגרעיני הוא אורניום לא מועשר. שמו של הכור נגזר מהאותיות הראשונות במילה קנדה (CAN), מהאות הראשונה במילה דאוטריום (D), אחד המרכיבים של מים כבדים, ומהאות הראשונה במילה אורניום (U). כמה מהתכונות הייחודיות של כור קנדו: היכולת לפעול על אורניום טבעי בלתי מועשר. היכולת להטעין לתוכו אורניום חדש ולפנות את האורניום המשומש תוך כדי פעולת הכור, מבלי שיהיה צורך לכבותו. הכור בנוי ממספר רב של צינורות העמידים בלחץ גבוה במקום מכל אחד גדול העמיד בלחץ גבוה כמקובל בכורים אחרים. מוטות אורניום טבעי השרויים בתוך דוד הליבה פולטים חלקיקים שונים בהם נייטרונים. דוד ליבת הכור מלא במים כבדים המאטים את הנייטרונים עד כדי כך שהם נלכדים על ידי אטומים של החומר הבקיע אורניום-235, המהווה 0.72% מהאורניום הטבעי. האטומים האלו אינם יציבים ולכן הם מתבקעים ופולטים עוד נייטרונים, וכך נוצרת תגובת שרשרת מבוקרת. מוטות כיבוי ובקרה מווסתים את כמות הנייטרונים האיטיים ולכן גם את קצב תגובת השרשרת. תהליך הביקוע הגרעיני מפיק חום. החום נקלט על ידי נוזל (בכורי קנדו אלו מים כבדים) המוחזק בלחץ גבוה כדי למנוע את רתיחתו. שחלוף חום מתבצע בתוך דוד קיטור שהוא גם מחליף חום, ובתוכו החום עובר דרך דופן הצינורות מן המים הכבדים אל מים רגילים (מים קלים). מים אלו רותחים ויוצרים קיטור המפעיל טורבינה וגנרטור חשמלי. החום השיורי שאינו בשימוש להפקת חשמל מסולק על ידי מערכות קירור המובילות את החום למאגר מים גדול טבעי כגון ים, אגם או נהר. ארבעה כורי קנדו נוספים שנסגרו זמנית לצורך שיפוץ (נכון לשנת 2008) יגדילו את אספקת החשמל של חבל אונטריו שבקנדה ב-2,530 מגה-ואט עם הפעלתם. שני כורים אחרים באותו חבל-ארץ התיישנו ונסגרו. בפרובינציית מניטובה שבקנדה פעל כור קנדו ניסויי בהספק של 60 מגה-ואט, עד שנסגר ופורק בשלהי המאה העשרים. הכור היה ייחודי בכך שהוא קורר בנוזל אורגני (במקום במים כבדים), שזרם במאונך, ולא במאוזן כרגיל בכור קנדו. בשנת 2008 החברה לאנרגיה אטומית של קנדה ממשיכה לעסוק בתכנון הנדסי של הדור הבא של כורי קנדו. "כור קנדו מתקדם" (באנגלית: Advanced CANDU Reactor, בראשי תיבות: ACR) יקורר במים כבדים, ויתודלק באורניום מועשר במקצת. חידושים אלה יאפשרו את הוזלת הכור בעיקר בגלל גודלו הקטן יחסית והחסכון במים כבדים ובחומרים בכלל. בניית הכור תיעשה בשיטה מודולרית שתאפשר קיצור לוח הזמנים, ובכך ייחסכו גם עלויות עבודה והון. כבכל כור קנדו, מאט הנייטרונים יהיה עשוי ממים כבדים גם בכור המתקדם. כור גרעיני החברה לאנרגיה אטומית של קנדה מים כבדים מדיה וקבצים בנושא קנדו בוויקישיתוף החברה לאנרגיה אטומית של קנדה AECL, אתר החברה קבוצת בעלי כורי קנדו, אתר הארגון
קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג

קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג (באנגלית: Imperial Tombs of the Ming and Qing Dynasties) הוא השם תחתיו בחר אונסק"ו לכנות קבוצה של ארבעה עשר אתרים ומכלולי קבורה המצויים בסין, והשייכים לתקופות שושלות מינג וצ'ינג, כאתר מורשת עולמית. הקברים נכללו ברשימת אתרי מורשת עולמית בשנים 2000, 2003 ו-2004. רשימת האתרים כוללת את הקברים ומכלולי הקבורה הבאים: נוספו שני אתרים עיקריים: אתר קברי שושלת מינג, שבו קבורים 13 מ-16 הקיסרים של שושלת מינג ואתר קבר שיאולינג שבו קבור מייסד שושלת מינג והקיסר הראשון שלה. כל האתרים המסומנים בטבלה מ-006–1004 ועד 010–1004 הם קבריהם של מצביאים שסייעו למייסד השושלת להביס את יריביו ולעלות לשלטון. בהם בולטים שו דה (徐達) ו-צ'אנג יוצ'ון (常遇春, פין-יין: Cháng Yùchūn). קברים אלו הם חלק מקבר שיאולינג, המאוזוליאום של הקיסר הראשון. שלושה קברים קיסריים של שושלת צ'ינג במחוז ליאונינג כוללים את קבר יונגלינג, קבר פולינג וקבר ג'אולינג שכולם נבנו במאה ה-17. הקברים נבנו עבור הקיסרים מייסדי שושלת צ'ינג ואבותיהם, והם בנויים על פי הכללים של תורת פנג שווי הסינית המסורתית. הקברים מתאפיינים בעיטורים עשירים של פסלי אבן וגילופים ואריחים עם מוטיב הדרקון, כשהם ממחישים את התפתחות ארכיטקטורת הקברים של שושלת צ'ינג. שלושת מכלולי הקבורה והמבנים הרבים שבהם, מזווגים מסורות שהגיעו בירושה משושלות סיניות קודמות ומאפיינים חדשים של תרבות המאנצ'ו. מדיה וקבצים בנושא קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג בוויקישיתוף קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג באתר אתרי מורשת עולמית הערכת הגוף המייעץ (עבור הקברים בליאונינג, 22 בינואר 2003) קברים קיסריים של שושלות צ'ינג ומינג באתר הרשמי של China Internet Information Center.