laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עיצור וילוני, מקורב

עיצור וילוני מקורב הוא צליל הקיים במספר שפות מדוברות, ביניהן צ'רוקי (לדוגמה [ɰatsi]), הולנדית, צרפתית (לדוגמה [aɰa]), יוונית (לדוגמה [maɰaˈzi]), גוואראני (לדוגמה [ɰɨˈɾe̞sia]), איסלנדית (לדוגמה [ˈsaɰa]), אירית (לדוגמה [N̪ˠɰIː]) ועוד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יואש רובין

יואש רובין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד רותם וכמפקד חטיבת הנגב. עם גיוסו לצה"ל שובץ רובין בחטיבת גולני. בגולני עבר רובין מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1983 פיקד על פלחה"ן גולני, והוביל אותה בעת הלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד גדוד רותם, לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. בשנים 1992-1991 פיקד על חטיבת הנגב. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל בתאילנד. עם שחרורו מצה"ל עבד בסיב"ט. יואש רובין (1983), מתוך אתר גדוד הסיור של חטיבת גולני. אמנון ברזילי, "אינטרסים כלכליים, זה כל הסיפור", הארץ, ‏ 16.11.2004. ערך זה הוא קצרמר בנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו. ]
קומאיאגואה

קומאיאגואה (בספרדית: Comayagua) היא בירת מחוז קומאיאגואה בהונדורס. קומאיגואה נמצאת במרכז הונדורס, במרחק של כ-80 קילומטרים מבירת המדינה טגוסיגלפה. הקונקיסטאדור הספרדי אלונסו דה קאסרס ייסד את העיר ב-1537 תחת השם "סנטה מריה דה לה נואבה ואיאדוליד", אך קומאיאגואה, השם הילידי של המקום, הוא זה שהשתרש. קומאיאגואה קיבלה מעמד של עיר מפליפה השני, מלך ספרד, ב-1557 והיא הייתה בירת אזור הונדורס של ימינו במשך רוב התקופה הקולוניאלית. לאחר קבלת העצמאות מספרד ופרישת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה מהאימפריה המקסיקנית הראשונה ב-1823, העיר שימשה כבירת מדינת הונדורס, שהייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה התפרקו והונדורס הפכה למדינה עצמאית לחלוטין ב-1838, כשקומאיאגואה משמשת כבירתה. עם זאת, בשנים שלאחר מכן הבירה עברה הלוך ושוב בין קומאיאגואה וטגוסיגלפה עד שלבסוף היא התקבעה בטגוסיגלפה ב-1880. העיר נמצאת במרכז הדרך בין טגוסיגלפה וסן פדרו סולה, שני המרכזים הכלכליים החשובים במדינה, מה שתורם למצבה הכלכלי של העיר. הכלכלה המקומית מתבססת על חקלאות, הכוללת גידול תירס, אורז, שעועית, קפה, דורה וסויה, תעשייה ותיירות. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית הפדגוגית פרנסיסקו מורסאן וקמפוס של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס. מדיה וקבצים בנושא קומאיאגואה בוויקישיתוף קומאיאגואה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סיריזה

קואליציית השמאל הרדיקלי (ביוונית: Συνασπισμός Ριζοσπαστικής Αριστεράς), שידועה בעיקר בשמה המקוצר סיריזה (Syriza), היא מפלגת שמאל יוונית בראשות אלכסיס ציפראס, שהוקמה בראשיתה כברית של תנועות ומפלגות שמאל שונות, שהגדולה בהן הייתה סינאספיסמוס. בינואר 2015 מפלגה שימשה כמפלגת שלטון עקב ניצחונה בבחירות 2015, חזרה לאופוזיציה עקב ההפסד בבחירות 2019 בו הפסידה לדמוקרטיה חדשה. סיריזה הוקמה בשנת 2004 כברית של תנועות שמאל יווניות בעלות אידאולוגיות שונות: ניאו קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ירוקות, טרוצקיסטיות, מאואיסטיות, סוציאל-דמוקרטיות. בראשות הקואליציה עמדה התנועה סינאספיסמוס, שעזבה את המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE) בשל תמיכתה החוזרת ונשנית של האחרונה בברית המועצות. בבחירות לפרלמנט היווני בשנת 2012 זכתה סיריזה ליותר מ-1.6 מיליון קולות ול-71 מנדטים, והפכה למפלגה הגדולה באופוזיציה, והשנייה בגודלה בפרלמנט. לאחר הצלחתה המסחררת של סיריזה בבחירות 2012, הוחלט לאחד את הפלגים השונים למפלגה אחת. בבחירות לפרלמנט האירופאי בשנת 2014 זכתה למספר הקולות הרב ביותר ביוון, 1.5 מיליון, שהניבו 6 מנדטים. מנהיגה ציפראס אף היה המועמד של השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק (מפלגה באיחוד האירופי) לתפקיד נשיא הפרלמנט. ב-29 בדצמבר 2014, לאחר שהפרלמנט היווני כשל בבחירת נשיא חדש למדינה, הפרלמנט פוזר, ועל פי החוקה היוונית הוחלט שיתקיימו בחירות בזק ב-25 בינואר 2015. המפלגה הובילה במרבית הסקרים, בעיקר בגלל מצעה שהתנגד למדיניות הצנע שהוטלה על יוון על ידי האיחוד האירופי. הפופולריות הגואה והעלייה בסקרים הדאיגו את מדינות האיחוד האירופי כמו גם משקיעים זרים ביוון. עם אחוזי הצבעה גבוהים במיוחד (98%), המפלגה זכתה בבחירות 2015 ב-36% שתורגמו ל-149 מתוך 300 המושבים בפרלמנט היווני, מה שהפך אותה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. כבר למחרת הבחירות נחתם הסכם קואליציוני עם מפלגת "היוונים העצמאיים" (שזכו ב-13 מושבים), מפלגה שמרנית לאומית המתנגדת אף היא למדיניות הצנע שהוטלה על יוון. באוגוסט 2015 הודיע מנהיג המפלגה, אלכסיס ציפראס, על התפטרותו מראשות הממשלה, עקב מחלוקות פנימיות במפלגה על רקע הסכם החילוץ שהוצע ליוון. ב-20 בספטמבר 2015 נערכו בחירות לפרלמנט היווני, בהן זכתה המפלגה ב-145 מושבים. ב-21 בספטמבר 2015 הושבע ציפראס בשנית לראש ממשלת יוון, לאחר שעלה בידו להקים קואליציה עם מפלגת "היוונים העצמאיים". בבחירות לפרלמנט ההלני שנערכו ב-7 ביולי 2019, זכתה סיריזה ב-86 מושבים בלבד, לעומת 158 של מפלגת דמוקרטיה חדשה השמרנית. מדיה וקבצים בנושא סיריזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סיריזה (ביוונית מודרנית) רויטרס, מכה למתווה החילוץ: יוון תלך לבחירות בזק כבר בחודש הבא, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2014 הבחירות ביוון: מפלגת השמאל סיריזה תקים ממשלה עם מפלגת היוונים העצמאים הימנית, באתר הארץ, 26 בינואר 2015
ואש (מחוז)

ואש (בהונגרית: Vas, בגרמנית: Eisenburg, בסלובנית: Železna županija או županija Železna) הוא מחוז במערב טרנסדנוביה שבהונגריה. ממערב גובל המחוז באוסטריה ומדרום מערב בסלובניה. מצפון הוא גובל במחוז גיור-מושון-שופרון, ממזרח במחוז וספרם ומדרום במחוז זאלה. בירת המחוז היא סומבטהי. מחוז ואש ההיסטורי היה מבין הראשונים שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה על ידי אישטוון הראשון. ב-1920, בעקבות הסכם טריאנון, הועברו חלקים מהמחוז לאזור בורגנלנד שבאוסטריה. חלק קטן נוסף הועבר ליוגוסלביה של אז ונמצא היום בתחומה של סלובניה באזור פומורסקה. פני השטח של המחוז מגוונים: מחצית משטחו הוא מישורי במערבו הוא הררי ובדרום מערב הוא מכוסה בגבעות. במחוז 12 ערים ובסך הכל 261 יישובים. רוב אוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים. כ-60% מהיישובים הכפריים הם כפרים קטנים או זעירים בני פחות מ-500 תושבים. במחוז מתגורר מיעוט סלובני קטן סמוך לגבול עם סלובניה. מדיה וקבצים בנושא ואש בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ואש ואש, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורסולה (בת הים הקטנה)

אורסולה או אורסולה מכשפת הים (באנגלית: Ursula) היא דמות בדיונית והנבל העיקרי בסרט "בת הים הקטנה" של חברת וולט דיסני משנת 1989. אורסולה מבוססת על דמותה של מכשפת הים בסיפור "בת הים הקטנה" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן, ויצרו אותה האנימטורים רון קלמנטס וג'ון מוסקר. בסיפור המקורי מכשפת הים הייתה דמות נייטרלית, אך היא נהפכה בעיבוד של דיסני לנבל העיקרי ומגלמת תפקיד גדול ומשמעותי יותר בסיפור הכולל. באנגלית דובבה אורסולה על ידי השחקנית פאט קרול, שגם דיבבה את אחותה מורגנה בסרט ההמשך, ובדיבוב העברי על ידי השחקנית והזמרת רחל אטאס. בסרט "היורשים 2" גילמה את דמותה וופי גולדברג. השחקנית מליסה מקארתי מגלמת את דמותה של אורסולה בסרט "בת הים הקטנה", רימייק לייב אקשן לסרט המצויר המקורי. ב-2010 עלה בישראל המחזמר "בת הים הקטנה" ומיקי קם גילמה בו את דמותה. עיצוב דמותה של אורסולה מבוסס על הדראג קווין האמריקאית דיוויין.[דרוש מקור] תסריט הסרט נכתב במקור עבור השחקנית ביאטריס ארתור שמוכרת בזכות גילום דמותה של דורותי זבורנק בסדרה "בנות הזהב" אף היא בבעלות דיסני. לאחר שארתור דחתה את התפקיד, שחקניות כמו ג'ואן קולינס, ננסי מרשאן, ננסי וילסון, רוזאן בר, שרלוט ריי, ואיליין סטריץ' היו מועמדות לתפקיד. סטריץ' לוהקה בסופו של דבר כאורסולה, אך בעקבות עימות בינה לבין המלחין הווארד אשמן בדבר הסגנון המוזיקלי של הסרט היא הוחלפה על ידי קרול. מדיה וקבצים בנושא אורסולה בוויקישיתוף
ששת המרושעים

ששת המרושעים (באנגלית: Sinister Six) היא קבוצה בדיונית של נבלי-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man Annual #1 מינואר 1964, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו. קבוצת ששת המרושעים המקורית הייתה מורכבת מדוקטור אוקטופוס, אלקטרו, מיסטריו, קרייבן הצייד, סאנדמן והנשר, והיא התאספה כדי לנקום באויבם המשותף של ששת המרושעים, גיבור-העל ספיידרמן. הקבוצה עברה שינויים רבים בהרכבה, ואף נוצרו גרסאות מקבילות לה - כגון תריסר המרושעים, עשרת המרושעים וששת המרושעים - אך מטרתה נותרה זהה. ששת המרושעים הופיעו בסדרות הטלוויזיה ומשחקי הווידאו השונות והשונים, וזכו לאזכורים שונים בסרט "ספיידרמן המופלא 2". סרט ספין אוף בכיכוב הקבוצה היה בשלבי הפקה, אך סדרת סרטי "ספיידרמן המופלא" בוטלה והפרויקט נגנז. מדיה וקבצים בנושא ששת המרושעים בוויקישיתוף דף הקבוצה באתר הרשמי של מארוול קומיקס דף הקבוצה בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס ערך זה הוא קצרמר בנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צבי אטקין

צבי אטקין (18 בספטמבר 1915 - 12 ביולי 1996) היה מחלוצי הוראת השפה הערבית הפלסטינית בבתי הספר הממלכתיים בישראל, ומחברם של מספר ספרי לימוד בתחום זה. אטקין נולד בעיירה היהודית גורדוניה שבאוקראינה, למשפחה יהודית חסידית ציונית. המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1925 והתגוררה תחילה בתל אביב ובעכו ולאחר מכן עברה לרחובות והשתקעה בה. כנער היה פעיל בתנועת הצופים ולאחר מכן בתנועת השומר הצעיר. בשנת 1931 הצטרף לארגון ההגנה, בו היה פעיל עד לשנת 1948 ובמסגרתו עבר הכשרות שונות ומילא תפקידים מגוונים. בנוסף שירת כגפיר במשטרת היישובים העבריים ונוטר בנפת ראשון לציון. בשנת 1937 הצטרף לגרעין "ארץ ישראלי ג" של השומר הצעיר, אשר הקים בשנת 1946 את קיבוץ חצור (חצור אשדוד). בשנת 1944 נשלח על ידי ארגון ההגנה לשמש בתפקיד מוח'תאר ביישוב מצפה גבולות. במבצע ההתיישבות במוצאי יום הכיפורים ה'תש"ז (5 באוקטובר 1946) במסגרתו הוקמו בן לילה יישובים עבריים חדשים בנגב (מבצע 11 הנקודות), היה אטקין האחראי הביטחוני על שתי נקודות יישוב: נירים ואורים. בשנת 1947 התמנה לקצין הש"י של נפת הנגב. בשנה זו גם נישא לשושנה הופמן, פעילה בתנועת השומר הצעיר בארצות הברית, שעלתה לישראל שנה קודם לכן. בתקופת מלחמת העצמאות שירת בחיל המודיעין כקצין אחראי על חקירות שבויים בחזית הדרום. לאחר תום המלחמה חזר להתגורר ולעבוד בקיבוץ. בקיבוץ עבד באריזת הדרים, ביציקת בלוקים ובמסגרות. לאחר תקופת לימודים בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, החל לעבוד בהוראת השפה העברית באולפן חצור, ובהוראת השפה הערבית בבית הספר שבקיבוץ. בהמשך עבד במכון ללימודים ערביים במרכז היהודי-ערבי לשלום בגבעת חביבה, שם עסק בהוראת השפה הערבית המדוברת והקים את מפעל ההשתלמויות "מזרחנים צעירים", אותו ניהל במשך כעשרים שנה. בתקופה זו חיבר מספר ספרי לימוד לשפה הערבית המדוברת. בנו הבכור, עמרם אטקין, יליד 1951, נהרג בתאונת דרכים בכביש הערבה בשנת 1973. הותיר אחריו שני בנים נוספים, כולל עפרון אטקין. בשנת 1975 זכה בפרס ע"ש מולה אגין לעידוד עבודות מחקר והגות בנושאי השלום ואחוות עמים. ב-1980 זכה בפרס מטעם הוועד הבין-דתי בישראל על פעילותו לקידום השלום וההבנה בין העמים. ב-1987 זכה בפרס "הקרן החדשה לישראל" על מפעלו להנחלת הלשון הערבית בין תושבי הארץ. ב-1994 קיבל משר החינוך והתרבות, פרופ' אמנון רובינשטיין, אות הוקרה ושבח על מפעל חיים בהנחלת הלשון הערבית ותרבותה בבתי הספר העבריים במדינת ישראל. נפטר בשנת 1996 ונקבר בבית הקברות בקיבוץ חצור. על ספל קפה לקט סיפורים בערבית מדוברת, גבעת חביבה: המכון ללימודים ערביים וספריית פועלים, 1976. לקט לחנים - שירים מן ההווי הערבי, ירושלים: מינרוה בית הוצאה לאור והמכון ללימודים ערביים בגבעת חביבה, 2013 (הוצאה מחודשת). סיפורים מומחזים: קובץ סיפורים מומחזים בערבית מדוברת, גבעת חביבה: המכון ללימודים ערביים, 1988. סיפור חיים – צבי ושושנה אטקין, גבעת חביבה: המכון ללימודים ערביים, 2002. צבי אטקין, דף שער בספרייה הלאומית
חציון גאומטרי

חציון גאומטרי של קבוצת נקודות במרחב אוקלידי היא הנקודה שסכום מרחקיה (במרחב האוקלידי) מן הנקודות הנתונות הוא הקטן ביותר. כלומר, החציון של הנקודות   x 1 = ( x 1 1 , … , x n 1 ) , … , x m = ( x 1 m , … , x n m ) {\displaystyle \ x^{1}=(x_{1}^{1},\dots ,x_{n}^{1}),\dots ,x^{m}=(x_{1}^{m},\dots ,x_{n}^{m})} הוא הנקודה y = ( y 1 , … , y n ) {\displaystyle y=(y_{1},\dots ,y_{n})} שעבורה הסכום ∑ j = 1 m ∑ i = 1 n ( x i j − y i ) 2 {\displaystyle \sum _{j=1}^{m}{\sqrt {\sum _{i=1}^{n}(x_{i}^{j}-y_{i})^{2}}}} הוא מינימלי. לכל קבוצת נקודות סופית יש חציון גאומטרי יחיד, אלא אם מדובר במספר זוגי של נקודות המסודרות על ישר אחד. במקרה החד-ממדי החציון הגאומטרי הוא החציון המקובל. להבדיל ממרכז המסה שמחושב כממוצע חשבוני של הנקודות, אין נוסחה סגורה לחישוב חציון גאומטרי, ובמקום זה מקרבים אותו בשיטות איטרטיביות. ערך זה הוא קצרמר בנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקטור מורנו

הקטור אלפרדו מורנו אררה (בספרדית: Héctor Alfredo Moreno Herrera; נולד ב-17 בינואר 1988) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק באל-ע'ראפה. את נבחרת מקסיקו ייצג בשלושה גביעי עולם: 2010, 2014 ו-2018, וכן בקופה אמריקה 2016. מורנו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסידד נסיונל בשנת 2006 עלה לקבוצה הבוגרת. אחרי שזכה עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 בשנת 2005 זכה להזדמנות בהרכב של המועדון. ב-12 בדצמבר 2007 חתם מורנו ל-4 שנים וחצי בא.ז. אלקמאר. במשחקו ה-8 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו. בעונת 2008/2009 זכה עם הקבוצה באליפות הולנד. ב-7 בפברואר 2010 הבקיע את שער הניצחון בדקה ה-87 עבור קבוצתו. ב-22 ביוני 2011 עבר מורנו לאספניול. ב-28 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד מאיורקה. ב-26 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 1–3 נגד לבאנטה. בסיום עונת 2011/2012 נבחר ל"שחקן העונה" באספניול. ב-15 באוגוסט 2015 חתם בפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית. ב-13 ביוני 2017 חתם ברומא האיטלקית. ב-31 בינואר 2018 חתם לשלוש וחצי שנים בריאל סוסיאדד. ב-29 ביולי 2018 חתם לשלוש שנים באל-ע'ראפה הקטרית. בצעירותו מורנו שיחק בנבחרות הנוער של מקסיקו. בשנת 2005 זכה עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17. ב-17 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2–3 נגד גואטמלה. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010, וזכה עם הנבחרת בגביע הזהב 2011. ב-12 ביוני 2012 בניצחון 1–2 נגד אל סלוודור. נכון ל-8 במאי 2016 נכון ל-29 במרץ 2016 אלקמאר אליפות הולנד: 2008/2009 הגביע ההולנדי: 2008/2009 פ.ס.וו איינדהובן אליפות הולנד: 2015/2016 מגן יוהאן קרויף: 2016 מקסיקו גביע העולם בכדורגל עד גיל 17: 2005 גביע הזהב: 2011 מדיה וקבצים בנושא הקטור מורנו בוויקישיתוף הקטור מורנו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הקטור מורנו, באתר Transfermarkt הקטור מורנו, באתר Soccerway הקטור מורנו, באתר WorldFootball.net הקטור מורנו, באתר National Football Teams הקטור מורנו, באתר FootballDatabase.eu
מירה פוכרר

מירה פוכרר (בפולנית: Mira Fuchrer;‏ 1920 – 8 במאי 1943) הייתה פעילה בתנועת ההתנגדות היהודית בגטו ורשה, חברה בארגון היהודי הלוחם ולוחמת במרד גטו ורשה. מירה פוכרר נולדה בוורשה. הייתה פעילה בתנועת השומר הצעיר ובה ככל הנראה פגשה את מרדכי אנילביץ' המבוגר ממנה בשנה והפכה לבת זוגו. מירה ומרדכי חברו יחד, ובספטמבר 1939 נמלטו לווילנה. הם חזרו לוורשה בינואר 1940, ובנובמבר של אותה שנה הצטרפו לגורלם של אזרחים יהודים אחרים בגטו ורשה. בגטו עבדה מירה בחנות תפירה קטנה עם חברותיה טובה פרנקל ורחל זילברברג. בשנת 1942 היא ביקרה בגטאות אחרים כשליחה. במהלך המרד בגטו היא לחמה במה שכונה "הגטו המרכזי". ב-8 במאי 1943 הייתה בבונקר ברחוב מילא 18, יחד עם מרדכי אנילביץ' וקבוצה של כ-120 לוחמים. כאשר הבונקר התגלה והוקף על ידי הגרמנים, הלוחמים שבתוכו סירבו להיכנע. רובם התאבדו בהוראתו של אריה וילנר. השם מירה פוכרר נחרט על גבי עמוד מחט, והוצב לרגלי מדרגות אתר הזיכרון שהוקם על הבונקר בשנת 2006. שמה נוסף לשמם של 51 לוחמים נוספים במרד שאת הנצחתם קבעו היסטוריונים. מדיה וקבצים בנושא מירה פוכרר בוויקישיתוף
אבו שושה

אבו שושה (בערבית: ابو شوشة), פירושו בעל הבלורית הפרועה. האם התכוונתם ל... אבו שושה (רמלה) – כפר ערבי לשעבר בנפת רמלה, בשיפוליו הדרומיים של תל גזר סמוך למזכרת בתיה. נכבש במהלך מלחמת העצמאות במאי 1948. אבו שושה (חיפה) – כפר ערבי לשעבר בנפת חיפה, בקצה הדרומי של עמק יזרעאל, סמוך למשמר העמק. נכבש במהלך מלחמת העצמאות באפריל 1948. תל אבו שושה – הוא תל עתיק, הממוקם כקילומטר מצפון לקיבוץ משמר העמק. ע'ויר אבו שושה – כפר ערבי לשעבר בנפת טבריה אשר שכן בקרבת קיבוץ גינוסר. נכבש במהלך מלחמת העצמאות באפריל 1948.
ארנסט אוילנבורג (הוצאה מוזיקלית)

ארנסט אוְֹיְלֶנְבּוּרג (בגרמנית: Ernst Eulenburg) היה מו"ל מוזיקה, שייסד את הוצאת אוילנבורג בלייפציג בשנת 1874. ההוצאה החלה את דרכה בהוצאת סדרת מחקרים של מורה לפסנתר מדרזדן, אחר התרחבה למוזיקה קלה וליצירות למקהלת גברים, שהיו בזמן הראשון כולן ללא זכויות יוצרים. בשנת 1891 רכש ארנסט אוילנבורג את חברת פיין, שהחלה זמן לא רב קודם לכן לפרסם פרטיטורות מיניאטוריות של יצירות מוזיקה קאמרית, ובכך יצר את הבסיס האיתן לפרטיטורות המיניאטוריות הנודעות, שבגינן מפורסמת הוצאת אוילנבורג כיום. הקטלוג הורחב עוד יותר ב-1908 ברכישת הקטלוג של דונז'ובסקי. בשנת 1905 החל בנו של ארנסט, קורט, לעבוד בחברה, קשר שנמשך עד לפרישתו בגיל 90, בשנת 1968. אחרי מותו של אטרנסט בשנת 1926, תפס קורט את מקומו והחל להוסיף לפרטיטורות עריכות חשובות של מוזיקולוגים מן השורה הראשונה, כגון אלפרד איינשטיין (שערך, למשל, את דון ג'ובאני) ופרידריך בלום (שערך את הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט). בו בזמן החלה הוצאת אוילנבורג להוציא לאור יצירות מאת מלחינים בני התקופה כמו פאול גרנר ויצירת "קלאסיות" מאת המלחין לסרטים מיקלוש רוז'ה. קורט אוילנבורג ובני משפחתו גורשו מגרמניה בשנת 1939, ממש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והשתקעו בציריך. חברת ארנסט אוילנבורג בע"מ, לונדון, נוסדה לאחר משא ומתן עם סוכני אוילנבורג בלונדון, גודווין וטאב; העסק בלייפציג הוצא מרשות המשפחה והמשיך להתנהל תחת השם הורסט זאנדר ק"ג. אחרי המלחמה, בשנת 1945, עבר אוילנבורג ללונדון לקחת לידיו את השליטה בחברה שם, והחל להרחיב שוב בהדרגה את הקטלוג. לקראת סוף שנות ה-50', נרכשה חברת אוילנבורג על ידי הוצאת שוט ושות', שמוציאה כיום הפרטיטורות של אוילנבורג. בימים אלה יוצאים למעלה מ-1200 כותרים תחת השם הוצאת אוילנבורג, פרטיטורות שאין לטעות בזהותן הודות למידתן הקטנה ולעטיפה, הבולטת בצבעה הצהוב העז. Hans-Hubert Schönzeler|Schönzeler, H-H 1979. Kurt Eulenburg at 100. Recollections of a Century in Music Publishing. Musical Times, 120, 127-128. אתר האינטרנט הרשמי של ארנסט אוילנבורג www.schott-music.com
לאופולד יוזף פון דאון

ליאופולד יוזף פון דאון (בגרמנית: Leopold Joseph von Daun;‏ 24 בספטמבר 1705 וינה - 5 בפברואר 1766) היה פילדמרשל אוסטרי ומפקד הצבאות האוסטריים בתקופת מלחמת שבע השנים. פון דאון נולד ב-24 בספטמבר 1705 בווינה לרוזן ויריך פיליפ פון דאון, שהיה ממשפחת אצולה. אביו רצה שיהיה איש דת, אולם הוא התגייס לצבא, ונודע בגבורתו בקרבות מול הטורקים בהונגריה ומול הספרדים בסיציליה. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית השתתף בכמה קרבות מול הפרוסים. בסיום המלחמה הועברה מרבית שלזיה לידי הפרוסים והפולנים. כשנתיים לאחר מכן פתחה אוסטריה במלחמה שנייה כדי להחזיר את השטחים הכבושים. דאון השתתף באחד הקרבות מול כוח צרפתי שנשלח לסייע לפרוסים ולפולנים, לאחר מכן נישא דאון לרוזנת מריה יוספה פוקס ופרש משירות צבאי. ב-1756 פלש מלך פרוסיה פרידריך הגדול אל סקסוניה בעלת בריתה של אוסטריה, ופתח בכך את מלחמת שבע השנים. בעלות בריתה של אוסטריה היו צרפת, רוסיה, ספרד, ושוודיה, ואילו בעלות בריתה של פרוסיה היו בריטניה, הנובר, ובראונשוויג. דאון התגייס שוב ומונה לפילדמרשל, הכוחות האוסטריים תחת פיקודו ניצחו את הצבא הפרוסי וגירשו אותו ממוראביה. לאחר מכן הביס את פרידריך הגדול בקרבות על קולין ופראג ואילץ את הכוחות הפרוסיים לסגת מבוהמיה. מצבם של האוסטרים היה טוב הם והצרפתים פלשו אל תוך פרוסיה. כעת מינתה הקיסרית מריה תרזה את דאון למפקד הצבא. אולם דאון, שחשש לאבד את אמונה, נהג בחשש ובזהירות, והחלטותיו לא היו תקיפות מספיק. הוא גם דיווח לקיסרית בתדירות גבוהה בהרבה מזו של קודמו בתפקיד, הדוכס מלורן. פרידריך הגדול החל שוב מנצח הוא הביס את הצרפתים ברוסבאך, ואז הביס את דאון בלותן, אולם לא לאורך זמן, בהוכקירך מחקו האוסטריים את חטיבת הארטילריה הפרוסית, ופרידריך הגדול נאלץ להסיג את צבאו. בקאי הביסו הרוסים את הפרוסים והחלו מתקדמים במטרה לחבור עם הכוחות האוסטריים. האוסטרים מצידם הביסו את הפרוסים בקונרסדורף. במקסן הביס כוח אוסטרי בפיקודו של דאון גיס פרוסי שלם. רק הצרפתים המשיכו לנחול תבוסות מידי צבא הנובר והצי הבריטי. סופה של פרוסיה היה קרוב. הרוסים והאוסטרים איחדו כוחות והחלו במסע בדרך אל ברלין. בריטניה הפסיקה את תמיכתה, והצרפתים החלו כובשים שטחים לחופי הים הבלטי. אולם אז השתנה המצב כאשר ב-1762 נפטרה הצארינה הרוסייה יליזבטה, ואחיינה פיוטר השלישי שלפני כן היה יורש העצר השוודי מונה לצאר. פיוטר זלזל בתרבות הרוסית והעריץ את הפרוסים, ועוד בזמן המלחמה העביר לצבא הפרוסי מידע מודיעיני רגיש. מיד עם המלכתו כרת ברית עם פרידריך הגדול והחזיר לפרוסיה את כל השטחים שנכבשו בידי רוסיה. תמיכה זו העניקה לפרידריך הגדול את היתרון הדרוש והוא הכריע את הצבא האוסטרי בפיקודו של דאון בפרייברג. בעוד שהצבא ההנובראי הכריע את הצרפתים. לאחר סיום המלחמה הקדיש דאון את שארית חייו לארגון מחדש של צבא אוסטריה, הוא מת ב-5 בפברואר 1766. אנדרטה הוקמה לזכרו בווינה בהוראתה האישית של הקיסרית. מדיה וקבצים בנושא לאופולד יוזף פון דאון בוויקישיתוף לאופולד יוזף פון דאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
עדן אטיאס

עדן אטיאס (נולד ב-9 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס תובלה בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס נבטים. לאחר שחרורו מונה לנספח משרד הביטחון בקנדה. אטיאס נולד בקיבוץ רעים, גדל והתחנך באשדוד. התגייס לקורס טיס בנובמבר 1984, אותו סיים במגמת קרב. במהלך קורס האימון המתקדם הוחלט שיעבור למערך התובלה. הוא שירת בטייסת הדקוטה בבסיס לוד והשתתף במבצע כחול וחום. שימש סמ"ט ב' בטייסת אבירי הציפור הצהובה, סמ"ט א' בטייסת 103, היה ממתכנני ומשתתפי מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה ב-1991, לאחר מכן פיקד על טייסת 100 ועל טייסת 103. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על בסיס שדה דב, יצא לתקופת לימודים ומונה באוגוסט 2008 למפקד בסיס נבטים. עם תחילת כהונתו הועברו הטייסות והיחידות שפעלו עד אז בבסיס לוד לנבטים והבסיס הפך לבסיס המשלב טייסות ממערך התובלה וממערך הקרב. כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2011 והשתחרר משירות הקבע. בנובמבר 2011 מונה לנספח הראשון של משרד הביטחון בקנדה, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014. לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת PARA ZERO העוסקת במערכות לכלי טיס בלתי מאוישים. הוא מכהן כיושב ראש דירקטוריון חברת RBS projcets וכיושב ראש דירקטוריון חברת SkyilnX. אטיאס בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1997), בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה (2008). דנה רוסו, ‏זכרונות עדן, באתר חיל האוויר הישראלי רוני ווינקלר, ‏שינויים בהרגלי הטיסה, באתר חיל האוויר הישראלי New defence attaché eager to build bridges, אתר cjnews.com, ‏23 באפריל 2012 רותם שטרקמן, "אתה תיכנס, תלחץ על כפתור ותגיע למקום שאתה רוצה", באתר TheMarker‏, 7 בדצמבר 2017 אתר החברה ביני אשכנזי, ‏האם בקרוב נקבל משלוחי פיצה דרך האוויר?, בעיתון מקור ראשון, 29 בספטמבר 2021
קארל פריטש

קארל פריטש (בגרמנית: Karl Fritzsch;‏ 10 ביולי 1903 – נעדר מיום 2 במאי 1945) היה קצין וסגן מפקד מחנה ריכוז גרמני בדרגת אס-אס האופטשטורמפיהרר, הראשון שהציע וערך ניסויים בגז ציקלון בה לצורך רצח המוני. קארל פריטש נולד לאב מרכיב תנורים בבוהמיה, ומאחר ומשפחתו הייתה צריכה לנדוד ממקום למקום כדי למצוא פרנסה, הוא מעולם לא זכה להשכלה נאותה. במשך מספר שנים עבד על ספינות שנעו בנהר הדנובה. בשנת 1928 נישא לפרנציסקה שטיך. לזוג נולדו שלושה ילדים, ובהמשך התגרשו. בשנת 1930 הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 261,135) ולאס אס (חבר מספר 7,287). הוא ביקש להתקדם בסולם הדרגות של האס אס ושירת במחנה דכאו בשנת 1934. במאי 1940 היה לקצין הראשון שקיבל דרגת "שוצהפטלאגרפיהרר" (בגרמנית: מפקח מחנה), והחל לשרת במחנה אושוויץ בכפיפות לרודולף הס. שם בנה לעצמו במהרה מוניטין של אימת המחנה. יחד עם הס, היה אחראי על סלקציה של אסירים שיומתו מרעב כעונש על בריחה של אסיר אחר. האסירים הנבחרים ננעלו בתא במרתף הבונקר (שהיה בכלא המחנה בלוק 11 או בלוק 13) עד למותם מהרעבה. ב-29 ביולי 1941, ספירת האסירים העלתה שכמה אסירים חסרים, ופריטש החליט להעניש עשרה אסירים במוות ברעב. עונשו של אחד מהאסירים, פראנצ'ישק גאיובניצ'ק, הומתק לאחר שהכומר הפרנציסקני מקסימיליאן קולבה הסכים לקחת את מקומו. לאחר יותר משבועיים של הרעבה, נותרו בחיים ארבעה אסירים וקולבה ביניהם. הנאצים רצחו אותם בזריקת פנול. יוחנן פאולוס השני הכריז על קולבה כקדוש בשנת 1982. פריטש חיבב גם עינויים פסיכולוגיים. ניצול מאושוויץ סיפר על חג המולד הראשון שחגג מאחורי גדרות התיל במחנה, ב-24 בדצמבר 1940, בו התרחש אירוע נורא. "הנאצים העמידו עץ חג מולד, עם אורות חשמליים, ברחבת המסדרים. מתחת לעץ הם הניחו את גופותיהם של האסירים שמתו בזמן שעבדו או קפאו למוות במסדר. לאגרפיהרר קארל פריטש התייחס לגופות בבסיס העץ כ'מתנה' עבור האסירים החיים, ואסר על שירת מזמורי חג מולד פולניים". לדברי הס, היה זה פריטש שהגה לראשונה את הרעיון להשתמש בגז ציקלון בה למטרת רצח המוני. בזמן שהס לא נכח במחנה בסוף אוגוסט 1941, פריטש בדק את השפעתו של הגז על שבויי מלחמה סובייטים, שנכלאו בתאי מרתף בבונקר לצורך הניסוי. בימים שלאחר מכן פריטש חזר על הניסויים בגז על קורבנות נוספים בנוכחותו של הס. כך נהגתה שיטת הרצח ההמוני שפעלה באושוויץ ובמחנות אחרים מאז. ב-15 בינואר 1942, פריטש הועבר למחנה הריכוז פלוסנבירג בתור מפקח מחנה. מתחילת חודש אוגוסט עד אוקטובר 1942 הוא מילא את מקומו של מפקד המחנה. באוקטובר 1943 נעצר עקב חקירה פנימית של האס אס בנוגע לשחיתות. בית משפט של האס אס האשים אותו ברצח. כעונש הוא נשלח לחזית כלוחם פאנצרגרנדיר. טוענים שהוא נפל במערכה של הקרב על ברלין, אך בפועל לא ידוע מה עלה בגורלו. מקורות סובייטיים טוענים שסוכנות הביון הבריטית, MI6, לכדה אותו בנורווגיה. בספר זיכרונותיו של צ'ארלס ארנולד בייקר, ששירת ב-MI6, הוא מספר על לכידתו של פריטש באוסלו: "תפסנו, למשל, את סגן מפקד אושוויץ, אדם ננסי קטן בשם פריטש, שבאופן טבעי מסרנו לחזקת שומר יהודי - עם הוראות מפורשות שלא לפגוע בו, כמובן". מדיה וקבצים בנושא קארל פריטש בוויקישיתוף