laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרונוס

פְּרוּנוּס (שם מדעי: Prunus) הוא סוג של עצים ושיחים בעלי פרחים, הכולל את האפרסק, שקד, דובדבן, שזיף ומינים רבים אחרים. קיימים למעלה מ-430 מינים שונים של פרונוס, הצומחים בכל אזור בעל אקלים ממוזג בעולם. את המינים בסוג זה נהוג לחלק למספר תת-סוגים, שהבולטים בהם הם הבאים: אמיגדלוס (Amygdalus): תת-סוג הכולל את האפרסק, הנקטרינה והשקד. פריחה מגיעה בשלישיות ניצנים, בראשית האביב. הפרי עצמו מחורץ לאורכו, כאשר הגלעין הקשה בעל פנים מחוספסות ומחורצות. פרונוס (Prunus): תת-סוג בעל אותו שם, תחתיו מצויים השזיף והמשמש. ניצנים יחידים, פורחים באביב. הפרי מחורץ בצדו, הגלעין קשה ועגול. דובדבן (Cerasus): תת-סוג המונה את הדובדבן, הדובדבן החמוץ ורבים אחרים. ניצנים בודדים, הפרי לא מחורץ וגלעינו קטן, קשה ועגול. דובדבנים גמדיים (Lithocerasus) דובדבני ציפורים (Padus) דובדבני דפנה (Laurocerasus) עצים ושיחים ממשפחת פרונוס תורבתו פעמים רבות באירופה ובאסיה, ונוצרו מבין זני הבר מספר רב של זנים מתורבתים, חלקם כבר לפני אלפי שנים. עקב כך, הסוג נפוץ ביבשות ואזורים רבים כגידול חקלאי, על אף שאינו גדל בהם בר. עלי העצים מסוג זה משמשים כמזון בלעדי למספר רב של פרפראים, חלקם אוכלים אך ורק עלי סוג זה, כגון משפחות העשים Coleophoridae ו-Bucculatricidae. פרונוס נקרא בשמו כבר במאמרו המפורסם של קארולוס ליניאוס "Hortus Cliffortianus" מ-1737, והופיע לאחר מכן ב-1753 בספר "Species Plantarum", כאשר מקור השם נשאב מהכינוי הלטיני לפרי השזיף. המילה פרונוס עצמה הגיעה ללטינית מהכינוי היווני של הפרי. בעברית נקבע לעת עתה השם הלועזי Prunus כרשמי (תחת הניקוד פְּרוּנוּס), אף על פי שבאנגלית פרונוס הוא כינוי לשזיף (ומכאן המילים Prune ו-Plum), והמין שזיף הוא פרונוס מתת-סוג פרונוס מסוג פרונוס. האקדמיה ללשון העברית קבעה כך במאמרה "בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946". בארץ ישראל גדלים חמישה מינים מסוג זה: תחת תת-הסוג פרונוס גדל מין אחד, והוא שזיף הדב (Prunus ursina) תחת תת-הסוג אמיגדלוס גדלים שני מינים: שקד ערבי (Prunus arabica) ושקד מצוי (Prunus communis) תחת דובדבן גדלים דובדבן שרוע (Prunus prostrata) ודובדבן קטן-פרי (Prunus microcarpa). פרונוס, באתר ITIS (באנגלית) פרונוס, באתר NCBI (באנגלית) פרונוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרונוס, באתר Tropicos (באנגלית) פרונוס, באתר GBIF (באנגלית) פרונוס, באתר IPNI (באנגלית) פרונוס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
בניו של יאגבה ציון

סינפה ערד הרביעי היה הקיסר בין 1294 – 1295 הוכתר בשם "סינפה אסגד". חיזבה אסגד היה הקיסר בין 1295 – 1296. קידמה אסגד היה הקיסר בין 1296 – 1297. ג'ין אסגד היה הקיסר בין 1297 – 1298 הוכתר בשם "ג'ס אסגד". סבא אסגד היה הקיסר בין 1298–1299. בניו של הקיסר יאגבה ציון כל אחד מהם שלט כשנה באתיופיה. היסטוריונים מתווכחים מה בדיוק המצב הפוליטי בזמן זה. חלק טוענים שיאגבה ציון לא יכול היה להחליט על יורש ולכן בניו כיהנו שנה כל אחד, אך חלק גורסים שהמצב היה שונה מכיוון שכל אחד מהבנים טען לעצמו את הכתר והיה מצב של בלבול ואנרכיה באימפריה ולכן הקיסרים התחלפו כמעט כל שנה. בתקופה זו החל גם השימוש בבית סוהר באמבה גישן על ידי ג'ין אסגד לקרובי משפחה בעיתיים של הקיסר, כאשר הוא הוכרח לאסור את אחיו המסוכן סבא אסגד, באותו הזמן הוא כלא שלושה מבניו ומאחיו באמבה גישן. לא ידוע במדיוק מתי הסתיימה תקופה זו שבסיומה עלה לכס הקיסרות וודאם ערד. Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia, p. 60 Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, p. 72 E. A. Walis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 287.
יואנס זונאראס

יואנס זונאראס (ביוונית: Ιωάννης Ζωναράς, בלטינית: Ioannes Zonaras) היה היסטוריון ומחבר קנונים ביזנטי, שחי משלהי המאה ה-11 עד אמצע המאה ה-12. זונאראס שירת כמפקד המשמר והמזכיר האישי של הקיסר אלכסיוס הראשון קומננוס, ועם מותו פרש למנזר באי של אַיִיָה גְלִיקֶרִיָה (אנ') (Αγία Γλυκερία, כיום Incirli Adasi), שם בילה את שארית ימיו בכתיבת ספרים. חיבורו החשוב ביותר, "תמצית ההיסטוריה" (Επιτομή Ιστορίων) בשמונה-עשר ספרים, מקיף את קורות העתים מבריאת העולם עד מות הקיסר אלכסיוס (1118). החלק העוסק בהיסטוריה הקדומה מבוסס במידה רבה על יוסף בן מתתיהו; לכתיבת ההיסטוריה של רומא עד שנת 146 (ספרים 7–9) הסתמך בעיקר על דיו קאסיוס, שעשרים הספרים הראשונים של חיבורו אינם ידועים ממקום אחר. ניקטאס אקומינאטוס המשיך את חיבורו ההיסטורי של זונאראס מן המקום בו נפסק. חיבורים תאולוגיים שונים יוחסו לזונאראס – פירושים על האיגרות הקנוניות של אבות הכנסייה ועל הפואמות של גרגוריוס מנזיאנזוס; חיי הקדושים; ומסה על הקנונים האפוסטוליים (אנ') – ואין כל סיבה להטיל ספק כי אומנם הוא שכתבם. ברם, הלקסיקון שהגיע לידינו ונושא את שמו נכתב קרוב לוודאי על ידי אדם בשם אנטוניוס מונאכוס (Antonius Monachus). הערך John Zonaras, באנציקלופדיה הקתולית, מהדורת 1913 (באנגלית) Fergus Millar, A Study of Cassius Dio, Oxford: Clarendon, 1964, Appendix I: Xiphilinus' and Zonaras' Epitomes of Dio Book 54, pp. 195-203 מדיה וקבצים בנושא יואנס זונאראס בוויקישיתוף תמצית ההיסטוריה באתר ה-Open Library. יואנס זונאראס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, נספחים: סופרים עתיקים, עמ' 598. ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהערך Zonaras, Joannes מהמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, הנמצאת כיום בנחלת הכלל
FTP-MOI

FTP-MOI‏ היה ארגון מחתרתי שפעל במסגרת תנועת ההתנגדות הצרפתית, נגד גרמניה הנאצית בתחומי צרפת, ממרץ 1942 עד נובמבר 1943. FTP-MOI הם ראשי תיבות של Francs-Tireurs Partisans ושל Main d’Oeuvre Immigrée, השם שהחליף את השם הקודם, Mouvement Ouvrier International. "תנועת העובדים הבינלאומית" (Mouvement Ouvrier International) הוקמה בשנות השלושים של המאה ה-20 על ידי המפלגה הקומוניסטית. לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, כשקידום המהפכה הקומוניסטית ברחבי העולם עבר למצב לטנטי ופינה את הבמה, בסדר היום של ההנהגה הסובייטית, לטובת "המלחמה הפטריוטית" נגד הכובשים, שונה שם הקבוצה ל"כוח הפועלים המהגרים" (Main d’Oeuvre Immigrée), בהתבסס על כך שרבים מאוד מבני הקבוצה היו מהגרים או בני מהגרים, מארצות שונות ורבים ביניהם היהודים. השם החדש שמר על ראשי התיבות של השם הקודם. המפקד הצבאי הראשון של הקבוצה ומייסד הסקציה הפריזאית היה בוריס הולבן (Boris Holban), יהודי יליד בסרביה. הארגון היה מחולק ל-4 קבוצות משנה, האחת של יוצאי רומניה, השנייה של יהודים יוצאי פולין, השלישית של איטלקים והרביעית של מומחים לחבלה במסילות רכבת וכן השתתפו גם שלושה יהודים-הונגרים (ביניהם אימרה בקש גלאס וטמאש אלק ויוז'ף בוצור). הולבן פיקד על הקבוצה ממרץ 1942 ועד אוגוסט 1943, כשהוחלף על ידי מיסאק מנוחיאן. הולבן הוחלף לאחר שסירב להגביר את תדירות הפעולות - הוא חשב שהדבר יביא לחשיפתם. המפקד החדש, מיסאק מנוחיאן, הוביל את הקבוצה לפעולות נוספות עד להיחשפותה ולכידת מרבית פעיליה בנובמבר 1943. הקבוצה, שכללה כשלושים פרטיזנים ועוד כארבעים מסייעים, חלקם מוותיקי מלחמת האזרחים של ספרד ורבים ביניהם היהודים, ביצעה 229 פעולות מזוינות נגד הגרמנים, הנודעת ביותר הייתה הריגת הגנרל אס אס יוליוס ריטר (Julius Ritter), האחראי לשילוחם של מאות אלפי צעירים צרפתים לעבודות כפייה בגרמניה. לא ידוע מה הביא ישירות ללכידת הקבוצה על ידי הגסטפו, אך העובדה היא שבנובמבר 1943 נלכדו 24 חברי הקבוצה, 23 גברים ואשה אחת, גולדה בנצ'יק. בני הקבוצה נשפטו ביום 18 בפברואר 1944 ונידונו למוות - הגברים הוצאו להורג ביריה, אך לא כך גולדה בנצ'יק, כי החוק הצרפתי אסר על הוצאה להורג של נשים. גולדה בנצ'יק הועברה לשטח גרמני, שם נשפטה מחדש לפי החוק הגרמני ונידונה למוות בעריפה. ראשה נכרת ב-10 במאי, יום הולדתה. שלטונות הכיבוש הגרמניים בצרפת והמשטר של וישי ניצלו את תפיסת הקבוצה ואת ההרכב המגוון שלה - בני פולין, רומניה, הונגריה, ספרד, איטליה, גרמניה וצרפת, 12 מתוך ה-24 היו יהודים - לצורכי תעמולה. הם הפיקו כרזה אדומה (l’affiche rouge) עם תצלומיהם של עשרה מחברי הקבוצה. המפיקים בחרו את התצלומים של אותם חברי קבוצה ששמותיהם ופניהם נראו ונשמעו רחוקים יותר מהמקובל בצרפת וזאת כדי לעורר קסנופוביה כלפיהם. הכרזה הציגה את מעשיהם כפשעים נגד האוכלוסייה ולעגה להתימרותם להיות "משחררים". את הכרזה הפיצו בכל המקומות בהם התגודדו אנשים וצבעה העז משך תשומת לב רבה. בשנת 1974 הפיק הבמאי הצרפתי, יליד מרוקו, פרנק קאסנטי, סרט קולנוע על הפרשה - הסרט נשא את השם המתבקש, "הכרזה האדומה". גולדה בנצ'יק מדיה וקבצים בנושא FTP-MOI בוויקישיתוף Adrian Irvin Rozei - מאמר ב"אלטרמדיה" על אולגה בנצ'יק - המאמר כולל את תמונתה ודיון שהתפתח בעקבות פרסומו ברומנית
מרד קאחתי-חבסורתי

מרד קאחתי-חבסורתי (בגאורגית: კახეთ-ხევსურეთის აჯანყება) היה מרד כנגד הכוחות הבולשביקים בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה, שהתרחש בשנת 1922 במחוזות קאחתי וחבסורתי בגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). מרד החל אחרי מרד שהתרחש באותה שנה במחוז ההררי סוואנתי ונקרא מרד סוואנתי, ואורגן על ידי הוועד לעצמאות גאורגיה והוועדה הצבאית שלו, שהורכבה מקצינים לשעבר ברפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. מנהיג המרד היה הנסיך ככוצה צ'ולוקאשווילי, קולונל בצבא הגאורגי, פולקובניק (полко́вник) (קולונל) בצבא האימפריה הרוסית וגיבור קרב סארקמיס (Sarıkamış) במהלך מלחמת העולם הראשונה. מאביב 1921 החל צ'ולוק'שווילי לארגן מיליציה חזקה בקאחתי וחבסורתי, מהאצילים הגאורגים שברחו בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה ובכללם מ. לשקראשווילי, סימון בגרטיון-מוחרנלי, ל. לקווינדזה, ס. אנדרוניקאשווילי, א. סומבאטאשווילי, ש. ואצ'נדזה, פ. שלוואנדישווילי, ש. שלוואנדישווילי ועוד. למיליציה היה קשר קרוב לפטריארך הקתולי, אמברוסה ונהנה מתמיכתם של השבטים ההרריים של מזרח גאורגיה. בתחילה חסמה המיליציה את כל כבישי המובילים לתושתי, פשאבי וחבסורתי ולאחר הניצחון בקרב בז'ינוואלי, עבר הצבא לחבסורתי. הבולשביקים השתמשו בצורה נרחבת בחיילים לא מנוסים ובכללם שימוש במטוסי קרב, כנגד אנשי המיליציה וסבלו אבדות כבדות בנפש כאשר לכוחותיו של צ'ולוק'שווילי היו מעט אבדות ואף, בכמה מן המקרים, ללא אבדות. ההנגשות הראשונה התרחשה ליד העיר סיר'נגי ביוני 1922. בקיץ של אותה שנה, צ'ולוק'שווילי ותומכיו ארגנו מרד כפריים במחוז ההיסטורי חבסורתי. היחידות של הצבא הסובייטי שרפו כמה כפרים עד לאפר, אולם צ'ולוק'שווילי ארגן את בריחתם לשכניהם הצ'צ'נים. בסופו של דבר נחלש המרד, כתוצאה משתי סיבות. הראשונה הייתה חילוקי דעות שנתגלעו בין המפלגות הפוליטיות השונות בגאורגיה. בין יתר הוויכוחים סברו הסוציאל-דמוקרטים כי צ'ולוק'שווילי, עקב היותו אציל, לא צריך להנהיג את הצבא הפרטיזני. הסיבה השנייה הייתה פעילותם המוצלחת של הבולשביקים במעצר והוצאתם להורג של תומכי המיליציה בכארתלי ובקאחתי והעבירו דיוויזיות נוספות לאזור מגרוזני. שילוב של עוינות של צ'ה קה (קדם לק.ג.ב.) כנגד האוכלוסייה בגאורגיה והוויכוחים בין המפלגות הפוליטיות השונות, הכריח, כאמור, את צ'ולוק'שווילי לברוח לצ'צ'ניה השכנה. הוא חזר בנובמבר, ערך מספר פלישות ותקף את הכוחות הבולשביקים שוב. אחיו סווימון צ'ולוק'שווילי נהרג באחד הקרבות. חברי משפחת צ'ולוק'שווילי נעצרו ואביו החורג הוצא להורג בידי הסובייטים. הפלישות מנעו מהבולשביקים את האפשרות לקנות אחיזה בהרי מזרח גאורגיה לפני המרד הגדול באוגוסט 1924. סטיפן ג'ונס (1988), "התבססות הכוח הסובייטי בעבר הקווקז: המקרה של גאורגיה 1921-1928", ביטאון לימודי סובייטיות 40, No. 4: 616-639 אקקי סורגולדזה ופ. סורגולדזה, "היסטוריה של גאורגיה, 1783-1990", טביליסי, 1992 ולרי בנידזה (1991), "מרד 1924 בגאורגיה", עמ' 10, טביליסי, סמשובלו, (בגאורגית)
התנהגות פסיבית-אגרסיבית

התנהגות פסיבית-אגרסיבית (באנגלית: Passive-aggressive behavior; על פי האקדמיה ללשון העברית: התנהגות תוקפנית-סבילה) משמעותה חוסר משמעותי בביטויי כעס ישירים. במקום לכעוס באופן ישיר, אדם יבטא את כעסו בשתקנות, עקשנות, סרבנות, ולעיתים בצורות של דחייה וחוסר יעילות קיצוני והתנגדות פסיבית לציות להנחיות של סמכות, במצבים בין-אישיים או מקצועיים; או אי-ביצוע מתמשך של משימות שתחת אחריותו (המפורשת או הנרמזת) של אותו אדם. לדוגמה, כאשר אדם פסיבי-אגרסיבי נדרש ללכת לאירוע (למשל מסיבה) שאינו מעוניין להשתתף בו, הוא יזדקק לזמן רב להתארגן, עד כדי כך שהאירוע יהיה לקראת סיום כאשר הוא יגיע אליו. השארת פתקים או הודעות, כדרך להימנעות מוויכוח או עימות, היא גם סמן של התנהגות פסיבית-אגרסיבית. המונח "התנהגות פסיבית-אגרסיבית" נטבע לראשונה על ידי צבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר פסיכולוגים צבאיים הבחינו אצל חיילים בהתנגדות פסיבית ובחוסר רצון לציית לפקודות. הפרעת אישיות סבילה-תוקפנית הייתה הפרעת אישיות שנכללה בשלוש הגרסאות הראשונות של ה-DSM (מדריך האבחון של האיגוד הפסיכיאטרי האמריקני), אך הוצאה מהגרסה הרביעית בגלל היעדר תמיכה אמפירית מספקת בתוקף ובמהימנות שלה. עם זאת, השיח המקצועי מוסיף להתייחס אליה, הואיל והיא מתארת דפוס אישיות שכיח שמעורר קשיים בין-אישיים ניכרים. הפרעת אישיות פאסיבית אגרסיבית קיימת בכל זאת - ב ICD 10, משמעות הדבר היא שבאופן עקרוני פסיכיאטר בישראל יכול לתת אבחנה כזו. אדם המאופיין על ידי דפוס אישיות זה יתקשה מאוד לסרב לבקשות או לדרישות באופן גלוי והוא יעשה זאת בדרך סבילה. ההשערה הפסיכואנליטית העומדת מאחורי דפוס זה היא שבצורה סבילה זו מבטא האדם הסביל-תוקפני מידה רבה של תוקפנות. היות ש-DSM הוא מדריך אבחוני התנהגותי, שבו מקובל לספור קריטריונים התנהגותיים בני צפייה ומדידה לצורך אבחון, קשה להתייחס לתוקפנות העומדת מאחורי ההתנהגות הסבילה. אדם כזה יכול, למשל, להרגיש מנוצל על ידי המעסיק שלו ולכן יימנע מלבצע מטלה מסוימת. עם זאת, הוא לא יסרב באופן מפורש וגלוי, אלא "יעניש" את המעסיק על דרשנותו בכך שיבטיח לבצע את התיקון, אך ידחה את הביצוע עד אין קץ, יקשה על המנהל ויפיק מכך הנאה סמויה ולא מודעת. אדם כזה לא יתעמת לעולם בצורה ישירה עם מצב בעייתי, אלא יפגין את התנגדותו בצורת התמהמהות, שכחנות וכדומה. כך, מצד אחד הוא יביע את תוקפנותו בצורה עקיפה ומצד שני, יעורר כלפיו את תוקפנות הסביבה (אשר לעיתים קרובות תבוטא אף היא בצורה עקיפה, משום שההבטחה לבצע את המשימה עדיין קיימת ברקע). אדם פסיבי-אגרסיבי עשוי להראות רק חלק מהתכונות הרשומות להלן, ותכונות נוספות שאינן משויכות להתנהגות פסיבית אגרסיבית. Sharon C. Ekleberry, ‏הפרעת אישיות פסיבית-אגרסיבית (באנגלית) הגדרה של התנהגות פסיבי-אגרסיבית, באתר MedicineNet.com (באנגלית) Scott Wetzler, Living with the Passive-Aggressive Man How do you Know if this Person is Passive Aggressive? תּוֹקְפָנִי-סָבִיל במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית הגדרה של התנהגות פסיבי-אגרסיבית, באתר MedicineNet.com חנן מוניץ (עורך), 20 - הפרעות אישיות, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, מהדורה שישית, דיונון, 2013, עמ' 496 הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אקוורין

אֶקְווֹרִין (Aequorin) הוא חלבון הנמצא במדוזות לומינסנטיות, כדוגמת מינים שונים מהסוג Aequorea, בהם Aequorea victoria, ובמגוון אורגניזמים ימיים נוספים. אקוורין מורכב משתי יחידות נפרדות: האפופרוטאין אפואקוורין (apoaequorin), שמשקלו המולקולרי הוא כ-22 kDa, וקבוצה פרוסטטית קואלנטראזין (coelenterazine), שמשקלה המולקולרי 472, והשייכת למשפחת מולקולות הלוציפרין. בנוכחות חמצן מולקולרי שני המרכיבים את האקוורין עוברים שינוי ספונטני, המביא לחלבון פעיל. בחלבון קיימים מספר אזורי EF hand, אשר מתפקדים כאתרי קישור ליוני Ca2+‎ : כאשר יוני Ca2+‎ נקשרים לאתרים אלו בחלבון, עובר החלבון שינוי קונפורמציה והקבוצה הפרוסטטית קואלנטראזין הופכת בתהליך של חמצון לקואלנטראמיד מעורר ולפחמן דו-חמצני. כאשר חוזר הקואלנטראמיד המעורר למצב לא מעורר, אור כחול (באורך גל של 469 ננומטר) נפלט. מאחר שאת האור הנפלט קל למדוד באמצעות מכשיר לומינומטר, באקוורין נעשה שימוש רב בביולוגיה מולקולרית לשם מדידת רמות יוני סידן תוך תאי. תאים מתורבתים המבטאים את גן האקוורין יכולים לשמש להפקה יעילה של החלבון: עם זאת, ביטוי רקומביננטי מניב רק את האפופרוטאין, ולפיכך נדרשת הוספה של קולנטראזין אל מדיום הגידול של התאים לשם השגה של חלבון פעיל שיכול לשמש למדידת ריכוז יוני סידן. מדיה וקבצים בנושא אקוורין בוויקישיתוף
רפאל סוביס

רפאל אוגוסטו סוביס (נולד ב-17 ביוני 1985 בארכים שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בעבור מועדון סיארה מהליגה הברזילאית. סוביס החל בקבוצות הנוער של אינטרנסיונל ובמהרה זכה למקום בקבוצה הראשונה. סוביס הבקיע 19 שערים ב-35 משחקים בעונת 2005 בגיל 19. בשנה שלאחר מכן, הוא היה אחד הברגים המרכזיים בהרכב קבוצתו שהגיעה עד למקום השני בליגה הברזילאית, ונבחר על ידי ארגון הכדורגל הברזילאי ב"קבוצת הכוכבים" בסוף העונה. עונת 2006 החלה באיטיות עבורו, שכן התמודד עם סדרה של פציעות. הוא החזיר את מקומו לקבוצה הראשונה ועזר לקבוצה לזכות בגביע ליברטדורס אחרי שהבקיע שני שערים במשחק הגמר הראשון נגד סאו פאולו. לאחר התעניינות מצד קבוצות כמו מילאן וסנטאנדר, חתם סוביס בריאל בטיס באוגוסט 2006 עבור 8 מיליון אירו, ולמשך שמונה שנים. הוא הוצג רשמית לעיתונות ב-8 בספטמבר 2006, והופעת הראשונה שלו בליגה הייתה במשחק מול אתלטיק בילבאו יומיים לאחר מכן, משחק בו בטיס ניצחה 3-0. סוביס הבקיע את שעריו הראשונים בספרד נגד היריבים העירוניים סביליה ב-17 בספטמבר, משחק בו בטיס הפסידה 3-2. סוביס הצליח להבקיע שער נגד סלטה ויגו, במשחק הבכורה של המאמן החדש לואיס פרננדז. בעקבות פציעה במשחק מול מיורקה הוא נעדר מהליגה למשך חודש. סוביס תרם רבות לעיצוב העונה כאשר שער השוויון שלו בדקות הסיום נגד ברצלונה הוריד אותה למקום השני. ביוני 2007 בטיס דחתה הצעה של ארבעה עשר מיליון אירו מספרטק מוסקבה. סוביס החל את עונתו השנייה בעיר סביליה היטב, כאשר הבקיע שלושה שערים בשישה משחקים, כולל שערים נגד ולנסיה, אספניול ומיורקה. ב-2 בספטמבר 2008 עבר לאל-ג'זירה, קבוצת כדורגל מאבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות, תמורת 10 מיליון אירו. הופעת הבכורה של סוביס עבור נבחרת ברזיל הייתה ב-3 בספטמבר 2006 נגד נבחרת ארגנטינה באצטדיון האמירויות של ארסנל. ברזיל ניצחה 3-0, וסוביס נכנס כמחליף בדקות האחרונות. הוא שיחק שוב עבור נבחרתו כאשר הביסה את נבחרת ויילס 2-0. הוא גם נבחר כחלוץ המרכזי במשחק ידידות נגד נבחרת פורטוגל. סוביס השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג. הוא הבקיע שער אחד בשלב הבתים ואת שער היתרון בהארכה של רבע הגמר מול נבחרת קמרון. לבסוף זכתה נבחרתו במדליית ארד. מדיה וקבצים בנושא רפאל סוביס בוויקישיתוף רפאל סוביס, באתר Transfermarkt רפאל סוביס, באתר Soccerway רפאל סוביס, באתר BDFutbol רפאל סוביס, באתר National Football Teams רפאל סוביס, באתר FootballDatabase.eu הפרופיל של השחקן באתר סמבה-פוט סוכנויות הידיעות, עונש קשה לרג'ינה, מילאן רוצה חלוץ, באתר ynet, 18 באוגוסט 2006 סוכנויות הידיעות, ניצחון דרמטי לברצלונה, 2:3 על סלטה ויגו, באתר ynet, 28 באוגוסט 2006 תומר גנור, דפורטיבו ניצחה את ריאל, אוואט: "לא נתנו להם לנשום", באתר ynet, 7 בינואר 2007 Sobis troca Bétis pelo Al-Jazira ‏ 2 בספטמבר 2008
ג'ול

גּ'וּל (נהגה לעיתים גַּ'אוּל) היא יחידת מידה ממערכת היחידות הבין-לאומית (SI) לאנרגיה ועבודה וסימנה J. היא קרויה על-שם הפיזיקאי האנגלי ג'יימס פרסקוט ג'ול. ג'ול אחד שווה ערך לאנרגיה הנדרשת להפעלת כוח של ניוטון למרחק של מטר כך שניתן לכנותה גם ניוטון מטר. ניתן להמחיש את היחידה כעבודה הנדרשת להרים מסה של 102 גרם לגובה של מטר בהשפעת כוח המשיכה של כדור הארץ. הספק עבודה בת ג'ול אחד לכל שנייה אחת, מוגדר כהספק של ואט אחד. ובנוסחה: J = N ⋅ m = ( k g ⋅ m s 2 ) ⋅ m = k g ⋅ m 2 s 2 = P a ⋅ m 3 = W ⋅ s = C ⋅ V {\displaystyle J=N\cdot m=\left({\frac {kg\cdot m}{s^{2}}}\right)\cdot m={\frac {kg\cdot m^{2}}{s^{2}}}=Pa\cdot m^{3}=W\cdot s=C\cdot V} ההגייה המומלצת של שם היחידה, על פי מערכת היחידות הבין-לאומית, היא גּ'וּל, אך רבים מבטאים גַּ'אוּל, כפי שביטאו לפעמים בעבר את שם משפחתו של המדען. ניוטון מטר יחידות מידה לאנרגיה יחידות מידה על שם אישים ג'ול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
יומי

יוּמי (弓 Yumi) הוא המינוח היפני לקשת (המכיל בתוכו את הקשת הארוכה ואת הקשת הקצרה) המשמשת את העוסקים בקיוּדוֹ, קשתות יפנית. היומי יוצאת דופן באורכה (יותר משני מטרים), והיא עוברת את גובה הקשת (iteh 射手). היומי הן קשתות מורכבות, ובאופן מסורתי הן עשויות במבוק, עץ ועור, בטכניקות שלא השתנו זה מאות שנים, על אף שכיום ישנם קשתים, בעיקר מתחילים, המשתמשים ביומי סינתטי. ייתכן כי עיצוב היומי הוא פיתוח יפני של הקשתות המורכבות שהיו נפוצות במשך מאות שנים בצפון אירואסיה ותקופת ג'ומון ביפן. היומי הוא אסימטרי; נקודת האחיזה נמצאת בשליש המרחק בין הקצה התחתון לעליון, והכיפוף העליון והתחתון שונים זה מזה. ישנן מספר השערות בנוגע לחוסר סימטריה זה. יש המאמינים כי היומי נועד לשימוש תוך רכיבה על סוס, וצורתו מאפשרת לעבור מצד אחד של הסוס לשני בקלות. אחרים מאמינים כי האסימטריה נועדה על-מנת לאפשר ירי ממצב כריעה. טענות נוספות מדברות על מאפייני העץ, לפני פיתוח השיטה המורכבת. מיתר היומי עשוי באופן מסורתי קנבוס, אך כיום יעדיפו הקשתים להשתמש במיתרים העשויים חומרים סינתטיים, למשל קבלר, שכן אלה מחזיקים מעמד זמן רב יותר (כאלף חצים). המיתרים לא מוחלפים עד שהם נקרעים; זה גורם ליומי להתכופף בכיוון הנגדי לכיוון המשיכה, דבר הנחשב "בריא" לקשת. נקודת העגינה על המיתר מעובה בתוספת של קנבוס ודבק, זאת על-מנת להגן על המיתר ולספק לו עובי, העוזרים לייצוב החץ בעת מתיחת הקשת. עוסקי קיודו רציניים מתייחסים ליומי בכבוד רב, ככלי בעל עוצמה רבה, וכמורה בעל ידע רב להעביר לתלמיד. מאמינים כי היומי טומן בחובו חלק מנשמתו של האדם שיצר אותו. אסור לתלמיד קיודו לעבור מעל יומי השכוב על הרצפה כי הדבר נחשב לחוסר כבוד כלפי היומי, ויש לנהוג בו כשם שהתלמיד רוצה שינהגו בו - לשמור עליו בתנאי טמפרטורה ולחות נעימים ולשאת אותו כראוי. נגיעה ביומי של אדם אחר ללא רשותו נחשבת כחוסר כבוד משווע. גם משניתנה רשות, אין לגעת בנקודת האחיזה של יומי של אדם אחר. יומי העשוי במבוק דורש תשומת לב רבה. אם ייזנח, היומי עלול לאבד מכושרו, ואף להפוך לבלתי שמיש. צורת היומי תשתנה עם שימוש תדיר בו, אך ניתן להחזירו לצורתו המקורית בעת הצורך, על ידי הפעלת לחץ או השארת המיתר, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש. צורת הקימורים מושפעת מאוד בהתאם להשארת המיתר רתום, או הסרתו, כאשר הקשת אינה בשימוש. ההחלטה על השארת המיתר או הסרתו נובעת מצורתו הנוכחית של היומי. יומי יחסית "שטוח" כאשר לא רתום, יישאר לא רתום כאשר לא בשימוש (לעיתים מתייחסים ליומי כזה כ"עייף"). יומי בעל קימורים מוגזמים כאשר לא רתום, בדרך-כלל משאירים רתום גם לא בשימוש לתקופת זמן מסוימת, וזאת על-מנת "לאלף" את היומי. יומי המטופל במסירות יכול להחזיק מעמד מספר דורות, בעוד שאורך חייו של יומי שלא מטופל כיאות הוא מאוד קצר. חץ וקשת קשת מורכבת קשת ארוכה קשת אופקית Herrigel, Eugen (1999). Zen in the Art of Archery. Vintage. ISBN 0-375-70509-0. The Neolithic Age in Eastern Siberia. Henry N. Michael. Transactions of the American Philosophical Society, New Ser., Vol. 48, No. 2 (1958), pp. 1-108. doi:10.2307/1005699 Onuma, Hideharu and Dan DeProspero, Jackie DeProspero, Kyudo: The Essence and Practice of Japanese Archery. Kodansha International, 1993. ISBN 4770017340. מדיה וקבצים בנושא יומי בוויקישיתוף
אוהיו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... אוהיו – מדינה בארצות הברית הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו – סדרת צוללות טילים בליסטיים אוהיו (נהר) – נהר בארצות הברית
360

המונח "360" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו 360 (פירושונים). שנת 360 היא השנה ה-60 במאה ה-4. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 360 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 360‎ נפטרים ב-360‎ מדיה וקבצים בנושא 360 בוויקישיתוף
361

שנת 361 היא השנה ה-61 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 361 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 3 בנובמבר – קונסטנטיוס השני, קיסר רומא (נולד ב-317) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 361‎ נפטרים ב-361‎ מדיה וקבצים בנושא 361 בוויקישיתוף
362

שנת 362 היא השנה ה-62 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 362 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. מסרוב משדוץ, נזיר ובלשן, ממציא האלפבית הארמני בבא רבה להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 362‎ נפטרים ב-362‎ מדיה וקבצים בנושא 362 בוויקישיתוף
363

שנת 363 היא השנה ה-63 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 363 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. על פי עדויות היסטוריות מסוימות, בשנה זו, בי"ח באייר, החלו יהודי ירושלים לבנות את יסודות בית המקדש השלישי (ביודעם כי בחודש זה החלה בניית שני בתי המקדש הקודמים), באישורו של הקיסר הרומי יוליאנוס הכופר. בערבו של היום סוכלה כוונתם בשל רעש אדמה חזק מאוד ונודע כי הקיסר נרצח ואישורו בוטל. כמו כן, נמצאה עדות בלתי תלויה לרעידת אדמה שהתרחשה בי"ח באייר בשנה זו וגרמה לחורבנה של סוסיתא. וו ליו סונג (Emperor Wu of Liu Song), מייסד שושלת לְיוּ-סונְג (Liu Song dynasty), תקופת השושלות הדרומיות, סין הקיסרית. 26 ביוני – יוליאנוס הכופר, קיסר רומא הפגאני האחרון (נולד ב-331 או 332) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 363‎ נפטרים ב-363‎ מדיה וקבצים בנושא 363 בוויקישיתוף בן עמי, ירון. 2014. משדר ל"ג בעומר - ד"ר אורי אמיתי מהחוג להיסטוריה כללית משוחח עם ירון בן-עמי על אירועי החג פרק ב, הועלה למרשתת בתאריך 15/5/14.
364

שנת 364 היא השנה ה-64 במאה ה-4. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 364 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 17 בפברואר – יוביאנוס, קיסר רומא (נולד ב-332) להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 364‎ נפטרים ב-364‎ מדיה וקבצים בנושא 364 בוויקישיתוף
365

שנת 365 היא השנה ה-65 במאה ה-4. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 365 ניתן לה בדיעבד. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני. 22 בנובמבר – פליקס השני, אנטי אפיפיור להלן לוח שנה יוליאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. ילידי 365‎ נפטרים ב-365‎ מדיה וקבצים בנושא 365 בוויקישיתוף