laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חוסה דה קורדובה

דון חוסה דה קורדובה (בספרדית: José de Córdova y Ramos; ‏26 בספטמבר 1732 אטרורה - 3 באפריל 1815 קדיס) היה חוקר ואדמירל ספרדי. קורדובה נולד באטרורה למשפחת מלחים וכבר בגיל 13 התגייס לצי הספרדי ואט אט עלה בסולם הדרגות. הוא ערך מסעות מחקר לכל רחבי העולם ונלחם בקרבות מול האלג'יראים האנגלים והצרפתים. הוא נסע מספר פעמים לאזור הפיליפינים שם פיקח על בניית ספינות האוצרות שהביאו אספקה מהמושבות. הוא השקיע סכום ניכר בקניית פירות כדי שמלחיו לא יחלו במחלת הצפדינה. באוקטובר 1796 הכריזו צרפת וספרד מלחמה על בריטניה. בים התיכון היה הצי הבריטי בנחיתות בולטת 15 אוניות קו בריטיות מול 11 צרפתיות ו-27 ספרדיות. הבריטים התפנו מבסיסיהם באלבה וקורסיקה וקבעו את בסיסם מול פורטוגל. הצי הספרדי תחת פיקודו של קורדובה עגן בקרטחנה וב-1 בפברואר 1797 הפליג לקדיס כדי להתאחד עם הצי הצרפתי שעגן בברסט. אולם רוח מזרחית חזקה שנשבה בין גיברלטר לקדיס סחפה את הצי הספרדי רחוק מן המתוכנן. קורדובה נתן הוראה לחזור לקדיס אולם שם המתינו הבריטים שהתקשו בתחילה לראות את האויב בשל הערפל הכבד אולם לרוע מזלן הספינות הספרדיות נאלצו לאותת זו לזו בעזרת יריות סרק שאפשרו למפקדי הצי הבריטי ג'ון ג'רוויס והוריישו נלסון לאתר אותן. היתרון הבריטי נבע מכך שהבריטים כבר היו ערוכים בעוד שהספרדים היו מפוזרים. אולם המפקדים הבריטיים היו מתוחים בעוד שהספרדים היו אופטימיים למדי. קורדובה לא האמין שלג'רוויס יש יותר מתשע ספינות ולכן התעלם מאיתותיו של מפקד ספינת התצפית הקיצונית של הספרדים. זה האחרון התמלא חימה מכך שמתעלמים מאזהרותיו ולכן כדי לנער את מפקדו מאדישותו סימן שראה ארבעים ספינות קרב מה שגרר פסימיות ויאוש אצל מפקדי הצי. קרב כף סנט וינסנט היה כישלון מוחץ מבחינת הצי הספרדי למרות נחיתותו המספרית של הצי הבריטי 4 ספינות ספרדיות נלכדו 250 איש נהרגו ו-550 נפצעו. קורדובה סולק מן הצי ונאסר עליו להראות את פניו בחצר המלוכה. מדיה וקבצים בנושא חוסה דה קורדובה בוויקישיתוף
אנריקה (כדורגלן)

אנריקה אדריאנו בוס (בפורטוגזית: Henrique Adriano Buss; נולד ב-14 באוקטובר 1986 בפרנה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי אשר משחק בעמדת הבלם באל-איתיחאד כלבה. לזכותו 6 הופעות במדי נבחרת ברזיל. אנריקה החל את הקריירה שלו בקוריטיבה. בשנת 2008 עבר לפלמיירס. בשנת 2008, לאחר דיווחים בתקשורת, הוא חתם בברצלונה. ברצלונה הסכימה להחתים את אנריקה מפלמיירס עבור 8 מיליון €, עם תוספות בונוסים של 2 מיליון €, על חוזה של חמש שנים בחסות המועדון כאשר הוא יושאל לבאייר לברקוזן. ההעברה הושלמה יום למחרת. אנריקה ערך 27 הופעות בעונתו הראשונה והיחידה במדי לברקוזן, באותה עונה, הוא הגיע עמם לגמר הגביע הגרמני 2008-09. הוא חזר לברצלונה ביוני 2009 וקיבל את חולצתו בברצלונה עם המספר 23. ב-31 באוגוסט 2009, עוד לפני ששיחק משחק רשמי במדי ברצלונה, אנריקה הושאל לראסינג סנטנדר. ההשאלה חודשה ב-26 ביולי 2010 לעוד עונה בראסינג. ב-15 ביולי 2011, הוא חזר לברזיל. ב-2 ביוני 2012 ברצלונה סיימה את החוזה עם אנריקה ששוחרר. אנריקה התאחד מחדש עם פלמיירס ועבר לקבוצה לאחר העברה בעונת 2011-12. במהלך טורניר הגביע הברזילאי 2012, המאמן לואיס פליפה סקולארי שם את אנריקה בעמדת הקשר והשחקן פרח בעמדה החדשה, עם זכייתם של פלמיירס בגביע. אנריקה גם הפך לקפטן השני בסגל הקבוצה אחרי מרקוס אסונסאו. ב-30 בינואר 2014, אנריקה חתם רשמית בנאפולי מהסרייה א'. הוא הועבר עבור 4 מיליון € לחוזה של שלוש וחצי שנים. ב-3 במאי, הוא זכה עם נאפולי בגביע האיטלקי ושיחק את כל 90 הדקות במשחק הגמר שהסתיים בניצחון 3-1 נגד פיורנטינה. ב-11 בינואר 2016 חתם לשנתיים בפלומיננסה. ב-21 במרץ 2008, אנריקה קיבל את זימונו הראשון לנבחרתו הלאומית, לאחר שהמגן חואן הוצא מהסגל עקב פציעה בקרסולו. ב-16 באפריל 2013, אנריקה זומן שוב, הפעם על ידי לואיס פליפה סקולארי, מאמנו הקודם בפלמיירס, למשחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה ב-24 באפריל במינייראו, אך ב-19 באפריל במשחקם של פלמיירס נגד טיחואנה, אנריקה הוצא מהרשימה ובמקומו רודריגו מולדו זומן. באותו היום, CONMEBOL הזיזה את משחקה של פלמיירס, ואנריקה זומן מחדש ומולדו נשאר ברשימה. ב-7 במאי 2014, הוא נבחר להיות חלק מסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2014 שנערך בארץ מולדתו. הליגה הברזילאית השנייה: 2007 אליפות סאו פאולו: 2008 הגביע הברזילאי: 2012 הליגה הברזילאית השנייה: 2013 קופה איטליה: 2013/14 הסופר קאפ האיטלקי: 2014 מדיה וקבצים בנושא אנריקה בוויקישיתוף אנריקה, באתר Transfermarkt אנריקה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) אנריקה, באתר Soccerway אנריקה, באתר BDFutbol אנריקה, באתר WorldFootball.net אנריקה, באתר National Football Teams אנריקה, באתר FootballDatabase.eu
לה פאס (מקסיקו)

לה פאס (בספרדית: La Paz) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת באחה קליפורניה הדרומית במקסיקו. הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס הגיע לאזור ב-3 במאי 1535, לאחר ששלח אליו בשנים שלפני כן שתי משלחות. הוא ניסה להקים במקום עיירה בשם סנטה קרוס, אך היא ננטשה כעבור מספר שנים. ב-1596 היישוב במקום התחדש על ידי החוקר הספרדי סבסטיאן ויסקאינו שחקר את אזור מפרץ קליפורניה, וקרא להתיישבות לה פאס. ב-10 בינואר 1854 לה פאס הפכה להיות בירת רפובליקת סונורה, שהייתה ניסיון של שכיר החרב האמריקאי ויליאם ווקר להקים מדינה בשטחי חצי האי באחה קליפורניה, אך כעבור מספר חודשים הרפובליקה צורפה מחדש למקסיקו. ב-1974 הפכה באחה קליפורניה הדרומית למדינה במקסיקו, ולה פאס נקבעה כבירתה. הכלכלה המקומית מסתמכת על חקלאות, כריית כסף, דייג, שליית פנינים, תעשייה ותיירות. בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של באחה קליפורניה הדרומית והאוניברסיטה הטכנולוגית של לה פאס. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי מנואל מארקס דה לאון, המציע טיסות לערים מרכזיות במקסיקו וכן ללוס אנג'לס בארצות הברית. הנמל הימי (Puerto de Pichilingue) מרוחק 17 קילומטרים מהעיר. מקסיקו טיחואנה, באחה קליפורניה, מקסיקו ארצות הברית רדונדו ביץ', קליפורניה, ארצות הברית ג'יבוטי ג'יבוטי, ג'יבוטי מדיה וקבצים בנושא לה פאס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של לה פאס (בספרדית) לה פאס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פליקס בריך

פליקס בריך (בגרמנית: Felix Brych; נולד ב-3 באוגוסט 1975) הוא שופט כדורגל גרמני. בריך שופט משחקים בגרמניה, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א. שפט בגמר הליגה האירופית 2014 ובגמר ליגת האלופות 2017. בריך נולד במינכן, והחל לשפוט בבונדסליגה ב-2004. 3 שנים לאחר הכשרתו לשופט בבונדסליגה, קיבל בריך את תג פיפ"א לשופטים, והפך לשופט בינלאומי. באוקטובר 2007 רשם בריך את משחקו הבינלאומי הראשון כשופט, במשחק מוקדמות יורו 2008, בין רומניה ללוקסמבורג. בריך היה אחראי להחלטה השנויה במחלוקת להרחיק את נמניה וידיץ' במהלך המשחק בין אוצלול גאלאץ לבין מנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות ב-2011. בריך התפרסם ברחבי העולם לאחר שאישר שער שגוי בעת ששפט משחק בונדסליגה בין באייר לברקוזן להופנהיים. במהלך המשחק נגח חלוץ לברקוזן סטפן קיסלינג את הכדור לעבר השער והחטיא את המסגרת אך הכדור חדר דרך חור ברשת. בריך לא הבחין בכך והסיק מחגיגת שחקני לברקוזן שמדובר בשער חוקי ואישר את השער. הפרשה כונתה "שער הרפאים". משחקיו היוקרתיים ביותר של בריך כשופט הם גמר הליגה האירופית 2014, בין סביליה לבנפיקה ליסבון, ו-גמר ליגת האלופות 2017, בין ריאל מדריד ליובנטוס. בריך שפט בטורניר הכדורגל באולימפיאדת לונדון 2012, גביע הקונפדרציות ב-2013 ומונדיאל 2014. כמו כן, בריך נמצא בין 20 שופטי העילית של אופ"א. מחוץ לכדורגל, בריך מחזיק בתואר דוקטור למשפטים, ואת הדוקטורט שלו כתב על ספורט. מדיה וקבצים בנושא פליקס בריך בוויקישיתוף פליקס בריך, באתר Soccerway פרופיל השופט, באתר Transfermarkt פליקס בריך באתר פיפ"א. פליקס בריך באתר WorldReferee. סרטון של פיפ"א על פליקס בריך לקראת מונדיאל 2014. ynet ספורט, גרמניה: לברקוזן ראשונה עם שער שערורייתי, באתר ynet, 18 באוקטובר 2013 ynet ספורט, "לא הייתה שום אינדיקציה שזה לא שער", באתר ynet, 19 באוקטובר 2013 פליקס ברייך הגרמני ישפוט בגמר ליגת האלופות, באתר ONE‏, 12 במאי 2017
פרננדו סנטוש

פרננדו מנואל פרננדש דה קוסטה סנטוש (בפורטוגזית: Fernando Manuel Fernandes da Costa Santos; נולד ב-10 באוקטובר 1954 בליסבון, פורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי המאמן את נבחרת אזרבייג'ן. בעבר אימן גם את נבחרת פורטוגל עימה זכה ביורו 2016. כיליד ליסבון החל פרננדו סנטוש את דרכו ככדורגלן בקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון ב-1966. הוא שיחק 4 עונות בבוגרים בקבוצות מאריטימו ואשטוריל מליגת העל הפורטוגזית. לאחר שפרש מכדורגל, למד לתואר בהנדסת אלקטרוניקה ותקשורת בבית ספר גבוה למהנדסים של ליסבון (Instituto Superior de Engenharia de Lisboa) אותו קיבל בשנת 1977. לאחר 10 שנים שבהן עבד כטכנאי הוא החל לאמן בשנת 1987. ב-1987 אימן את אשטוריל. במשך 7 העונות בהם אימן את הקבוצה הצליח להעלות אותה מהליגה השלישית בפורטוגל לליגת העל הפורטוגזית. ב-1994 עבר לאמן את אמדורה וב-1998 את פורטו. עם פורטו זכה באליפות ובסופר קאפ הפורטוגזי בעונתו הראשונה, והיה המאמן שזכה באליפות החמישית ברציפות עם פורטו, הרצף הארוך ביותר בליגה הפורטוגזית. בעונה לאחר מכן, הפסיד את האליפות השישית במחזור האחרון לספורטינג ליסבון אך זכה בגביע הפורטוגזי ובסופר קאפ והגיע לרבע גמר ליגת האלופות. בשנת 2000 דורג במקום התשיעי בדרוג פיפ"א למאמנים. ב-2001 עבר לאמן את א.א.ק. אתונה איתה זכה בגביע היווני והפסיד לאולימפיאקוס את האליפות בגלל הפרש שערים. שנה לאחר מכן עבר לאמן את פנאתינאיקוס ושנה לאחר מכן את ספורטינג ליסבון. הוא חזר לא.א.ק. אתונה ב-2004 איתה הגיע למקום השלישי בליגה ולחצי גמר הגביע. ב-2006 עבר לבנפיקה ליסבון אך נכשל באותה עונה ועזב לפאוק סלוניקי אותה אימן עד 2010. ב-2010 עזב את פאוק לטובת אימון יוון. אותה אימן ביורו 2012 והגיע עד לרבע הגמר, ובטורניר מונדיאל 2014, בו הגיעה לשמינית הגמר. יום לאחר הדחת יוון מהמונדיאל תם חוזהו של סנטוש בנבחרת. לאחר שעזב את יוון, חתם סנטוש בפורטוגל, אותה הוביל לזכייה באליפות אירופה 2016. עם סיום מונדיאל 2022, התפטר מתפקידו כמאמן נבחרת פורטוגל. ב-24 בינואר 2023 חתם סנטוש על חוזה בן שלוש וחצי שנים בנבחרת פולין עד לשנת 2026, אך פוטר בספטמבר באותה שנה. ב-17 בפברואר 2024 חתם סנטוש על חוזה בן שנתיים בנבחרת אזרבייג'ן עד פברואר 2026. פורטו אליפות פורטוגל: 1999 הגביע הפורטוגזי (2): 2000, 2001 סופר קאפ (2): 1999, 2000 א.א.ק. אתונה הגביע היווני: 2002 פורטוגל אליפות אירופה (1): 2016 תארים אישיים מאמן השנה ביוון (4): 2002, 2005, 2009, 2010 מאמן העשור ביוון (1): 2000–2009 מדיה וקבצים בנושא פרננדו סנטוש בוויקישיתוף פרננדו סנטוש, באתר Transfermarkt פרננדו סנטוש, באתר WorldFootball.net פרננדו סנטוש, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt פרופיל השחקן באתר ForaDeJogo פרופיל המאמן באתר ForaDeJogo רומן קצר: פרננדו סנטוס פוטר מאימון נבחרת פולין, באתר ONE‏, 13 בספטמבר 2023
סבו סיטי

סֶבּוּ סיטי (בפיליפינית: Lungsod ng Cebu, "לונגסוד ננג סבו"; בסבואנו: Dakbayan sa Sugbo, "דקבאיאן סה סוגבו") היא בירת מחוז מרכז ויסאיאס בפיליפינים. העיר נמצאת בחופו המזרחי של האי והפרובינציה סבו, הנמצא במרכז אזור איי ויסאיאס; העיר מתפקדת גם כבירת הפרובינציה סבו, למרות שאינה חלק ממנה. ב-2010 התגוררו בעיר 866,171 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה בפיליפינים, אחרי קסון סיטי, מנילה, קלואוקן ודבאו סיטי, ובמטרופולין שלה התגוררו למעלה מ-2.5 מיליון תושבים, מה שהופך אותה למטרופולין השנייה בגודלה בפיליפינים, אחרי מטרופולין מנילה. לפני בוא הספרדים לפיליפינים במאה ה-16, הייתה סבו סיטי מרכז מסחרי וחלק מראג'נות קטנה בשם ראג'נות סבו. היא נוסדה על ידי אנשים מהאי סומטרה כמה עשרות שנים לפני בוא הספרדים. ב-1521 נחת מגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן באי והתקבל על ידי הראג'ה המקומי. כעבור זמן מה יצא מגלן להילחם בתושבים ילידים באי הסמוך מקטן, אך הוא נהרג בקרב ושאר אנשי המשלחת שלו עזבו את סבו. ב-1565 הגיעו הספרדים, בפיקודו של מיגל לופס דה לגאספי, שוב לאי, אך עזבו אותו לאחר שהותקפו על ידי המקומיים. לאחר מספר קרבות נחתם באותה שנה הסכם בין המקומיים לספרדים ובמקום הוקמה העיירה "וייה דה סן מיגל דה סבו", אשר שמה שונה בהמשך ל"וייה דל סנטיסימו נומברה דה חסוס", על אף שהשם סבו נותר נפוץ. ב-1569 הפכה ההתיישבות הספרדית בסבו לנמל חשוב ונקודת מוצא למגלי ארצות שיצאו לשאר האיים באזור. לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 עבר האי סבו, כמו יתר הפיליפינים, לשליטת ארצות הברית. ב-24 בפברואר 1937 זכתה סבו סיטי במעמד של עיר. ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה סבו על ידי יפן, ביחד עם שאר הפיליפינים. העיר שוחררה על ידי הכוחות האמריקאים בקרב סבו סיטי ב-1945. בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות גדולות, כמו אוניברסיטת סן קרלוס, אוניברסיטת סבו נורמל ושלוחת סבו של אוניברסיטת הפיליפינים. נמל התעופה הבינלאומי מקטן-סבו משרת את סבו סיטי ומציע טיסות לערים מרכזיות בפיליפינים וכן ליעדים בינלאומיים באזור. הנמל נמצא באי מקטן, הצמוד לסבו סיטי ומקושר אליה בגשרים. התחבורה הציבורית בסבו סיטי מסתמכת בעיקר על אוטובוסים, מוניות וג'יפנים. העיירה המקומית בודקת היתכנות של יצירת מערכת אוטובוסים מהירה שתקל על העומס של התחבורה הציבורית בעיר. ישראל באר שבע, ישראל אינדונזיה באנדונג, אינדונזיה ספרד ברצלונה, ספרד קוריאה הדרומית פוסן, קוריאה הדרומית ארצות הברית צ'ולה ויסטה, קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית מקסיקו גוודלחרה, מקסיקו הולנד הארלמרמיר, הולנד הרפובליקה העממית של סין שיאמן, הרפובליקה העממית של סין טאיוואן גאושיונג, טאיוואן בלגיה קורטרייק, בלגיה הפיליפינים בוטואן, הפיליפינים הפיליפינים מנילה, הפיליפינים אתר האינטרנט הרשמי של סבו סיטי סבו סיטי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרן למדא

קרן למדא (באנגלית: Lambda Foundation) היא מלכ"ר קנדי רשום שמטרתו להעניק מלגות, פרסים, ומענקים לתמיכה בלימודי להט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) והעלאת מודעות לזכויות הלהט"ב, כדי לקדם שוויון וזכויות אדם. הקרן מנוהלת על ידי דירקטוריון ארצי, ונשיאת הקרן הנוכחית היא ברברה פרימן. פעילות הקרן התחילה מתוך מועדון לא רשמי של בעלי מקצוע להט"בים אשר חיפשו דרכים לקדם אינטרסים עסקיים וחברתיים של חברי הקהילה. ככל שפעילותו של הארגון משכה תשומת לב מצד הרשויות ומצד ארגונים פורמליים אחרים, כך גדלה השפעתה, עד שהחליטו חברי המועדון להפוך למלכ"ר רשמי ולגייס כספים למלגות. הם פעלו מתוך רצון לקדם שוויון וזכויות אדם בקנדה ולשפר את פני המדינה. המלכ"ר התחיל בפעילות משותפת עם חמש אוניברסיטאות ברחבי המדינה, וכיום גדלה וכבר עובדת עם אוניברסיטאות ותיכונים ברחבי כל מחוזות קנדה, ופועלת גם בתחומי המחקר, החינוך, והספרות. תוכנית המלגות של קרן למדא היא הראשונה מסוגה, ומעניקה כל שנה מלגות לסטודנטים בתחום לימודי הלהט"ב. בכל אוניברסיטה בה יש מלגת למדא, ישנה וועדה הבוחנת מועמדים ופרויקטים, ומאשרת אותם על סמך מצוינות המועמד ורלוונטיות הפרויקט לקהילת הלהט"ב. הנטייה המינית של הסטודנט שמבקש את המלגה אינה קריטריון. ב-2007 החלה קרן למדא לעבוד יחד עם מנהיגי קהילה מקומיים לייסד מלגה גם לתלמידי תיכון. המלגות מוענקות לסטודנטים במגוון רחב של תחומי לימוד, כולל האמנויות, ספרות, מדעי החברה, המדעים, משפטים, בתי ספר מקצועיים, ותיכונים. המלגות מסמנות את החשיבות של לימודי להט"ב הן בתוך הקהילה הלהט"בית והן מחוצה לה. בשיתוף עם המועצה הלאומית לאמנויות, הקרן מימנה תוכנית Writer-in-Residence בשנות 2007-2008; ב-2008 הקרן שיתפה פעולה עם ארגון Queer Peace International ‏(QPI) להוציא לאור את הספר Breaking Free: Sexual Diversity and Change in Emerging Nations אשר בוחן את הדרכים בהן מיעוטים מבחינת זהות מינית או מגדרית מעצימים את עצמן במדינות מתפתחות, כיצד הם מחנכים את קהילותיהם, ואיזו עבודה משותפת הם עושים עם ארגונים בינלאומיים. קרן למדא, ברשת החברתית פייסבוק קרן למדא, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אתר האינטרנט הרשמי של קרן למדא אודות קרן למדא רשימת זוכי המלגות Robert Mizzi, ed. Breaking Free: Sexual Diversity and Change in Emerging Nations (Queer Peace International, October 2008) 106 pages, eBook 978-0-9810801-0-9.
פאבלו ארמרו

פאבלו אסטיפר ארמרו (בספרדית: Pablo Estifer Armero; נולד ב-2 בנובמבר 1986) היה כדורגלן קולומביאני ששיחק בעמדת המגן השמאלי בנבחרת קולומביה ובמשספר קבוצות אירופיות וברזילאיות. ארמרו החל את הקריירה המקצועית שלו באמריקה קאלי מהליגה הקולומביאנית הראשונה בה שיחק 4 עונות וסייע לה לזכות באליפות בשנת 2008. בשנה שלאחר מכן עבר לפלמיירס מהליגה הברזילאית איתה הגיע לחצי גמר אליפות סאו פאולו. ב-2010 היה אמור לעבור לפארמה, אך הקבוצה לא יכלה להחתים שחקנים זרים נוספים, והחוזה בוטל. לבסוף, באוגוסט 2010 חתם באודינזה מסרייה א' והיה המגן השמאלי במערך הקבוצה. הוא התחרה על מקום בהרכב עם גבריאל סילבה, אך לרוב זכה. בעקבות ההצלחה בליגה האיטלקית הוא נבחר לנבחרת העונה של הסרייה א' בעונת 2010/2011. בינואר 2013 ארמרו הושאל לנאפולי עד תום העונה עם אפשרות לרכישה בתום העונה. נאפולי ניצלה אופציה זו ורכשה חצי מזכויות המכירה של השחקן תמורת 4 מיליון אירו. בינואר 2014 ארמרו הושאל לוסטהאם יונייטד עד תום העונה ושיחק 5 משחקים. ביוני 2014 אודינזה קנתה בחזרה מנאפולי את כרטיס השחקן של ארמר והוא נכלל בהרכב הראשון על חשבון גבריאל סילבה. כעבור עונה והוא הושאל למילאן לעונת 2014/2015. באפריל 2015 הושאל לפלמנגו. בינואר 2017 חתם בבאהיה. בינואר 2018 חזר ארמרו לאחר עשור לקבוצת נעוריו אמריקה קאלי שם שיחק עונה אחת. בסום העונה הוא שוחרר ובמרץ 2019 חתם בקבוצת סנטרו ספורטיבו אלגואנו. שלושה שבועות לאחר החתימה שלו הוא נמצא מבלה במועדון לילה והקבוצה החליטה לשחרר אותו. הוא חתם כהעברה חופשית בקבוצת גוארני מליגת המשנה הברזילאית הוא שיחק שלושה משחקים עד תום העונה ואז שוחרר מהקבוצה. ארמרו שיחק בנבחרות קולומביה הצעירות והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 2003, בו קולומביה הגיע למקום הרביעי. ב-2008 שיחק לראשונה בהרכב נבחרת קולומביה במשחק ידידות נגד ונצואלה שהסתיים בניצחון קולומביה 2-5. הוא נמנה עם סגל הנבחרת לקופה אמריקה 2011, ואת שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-22 במרץ 2013 במשחק נגד בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ארמרו הופיע עם קולומביה בכל משחקי המוקדמות מלבד אחד, וזומן גם למונדיאל 2014. ארמרו הבקיע את השער הראשון של נבחרתו במונדיאל במשחק נגד יוון בשלב הבתים. ארמרו זומן ושיחק מספר משחקים בודדים עד שנת 2017. אמריקה קאלי אליפות קולומביה: 2008 נאפולי גביע איטליה: 2014 אישיים נבחרת העונה של סרייה א': 2010/11 מדיה וקבצים בנושא פאבלו ארמרו בוויקישיתוף פאבלו ארמרו, באתר Transfermarkt פאבלו ארמרו, באתר Soccerway פאבלו ארמרו, באתר BDFutbol פאבלו ארמרו, באתר WorldFootball.net פאבלו ארמרו, באתר National Football Teams פאבלו ארמרו, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר גול Armero Set To Join AC Milan, באתר forzaitalianfootball ‏, 8 באוגוסט 2014 (באנגלית)
ססאר ארסו

ססאר ארסו אמפוסטה (בספרדית: César Arzo Amposta; נולד ב-21 בינואר 1986 בויאריאל שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם. ארסו החל לשחק במחלקת הנוער של ויאריאל מעיר הולדתו, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך ב-23 במרץ 2003 במשחק נגד ריאל סוסיאדד, אך לא הצליח לבסס את מעמדו בסגל הפותח של הקבוצה. במקביל שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ספרד, ובמדי הנבחרת הצעירה ערך ארבע הופעות. בעונת 2006/2007 הושאל ארסו לרקראטיבו ולבה, העולה החדשה לליגה הספרדית, ובעונה שלאחר מכן הושאל לריאל מורסיה. לקראת עונת 2008/2009 שוחרר מוויאריאל וחתם ברקראטיבו ולבה, במדיה שיחק עונה נוספת. לאחר עונה אחת ברקראטיבו עזב ארסו את הקבוצה וחתם לארבע עונות בריאל ואיאדוליד. לאחר שלוש שנים במועדון עבר ארסו לגנט מליגת העל הבלגית. אחרי שלוש עונות בבלגיה, חזר ארסו לספרד בינואר 2014, וחתם בריאל סרגוסה מהליגה הספרדית השנייה. ב-25 ביוני 2014 הגיע ארסו לישראל וחתם לעונה אחת בבית"ר ירושלים. ב-13 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 להפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-13 בספטמבר 2014 ערך ארסו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1-1 מול הפועל באר שבע במסגרת המחזור הראשון של עונת 2014/2015. ב-1 בינואר 2015, ארסו היה מעורב בעימות עם שחקן הקבוצה עומר אצילי ועם המאמן מנחם קורצקי, בעקבותיו הוצא ארסו מאימון הקבוצה. לאחר מכן, התנצל ארסו בפני אצילי וקורצקי והוחלט כי ארסו יעמוד לדין משמעתי פנימי ויחזור לאימונים. ב-1 באפריל 2015 נפצע ארסו במהלך משחק אימון פנימי, קרע את המיניסקוס ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. בתום העונה, החליטה בית"ר שלא לממש את האופציה שהייתה לה על ארסו ובכך סיים הבלם את דרכו במועדון. ב-26 ביוני 2015 חתם ארסו בקבוצת א.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית. לאחר עונה אחת, עבר לקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית בחוזה לשנתיים. ב-29 בדצמבר 2017 חזר ארסו לספרד וחתם בז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה, שם שיחק עד לפרישתו ממשחק פעיל בדצמבר 2018 עקב פציעה בברך. מדיה וקבצים בנושא ססאר ארסו בוויקישיתוף ססאר ארסו, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ססאר ארסו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל ססאר ארסו, באתר Transfermarkt ססאר ארסו, באתר Soccerway ססאר ארסו, באתר BDFutbol ססאר ארסו, באתר WorldFootball.net ססאר ארסו, באתר FootballDatabase.eu לא רק ארשבין: ססאר ארסו צפוי לשחק נגד מכבי תל אביב באירופה, באתר וואלה, 6 ביולי 2016 העברות בעולם, 31.12: לאון גורצקה קרוב להצטרף לבאיירן מינכן, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2017 אופיר סער‏, ססאר ארסו הודיע על פרישה: "רוצה לעזור לבית"ר ירושלים עם סקאוטינג", באתר וואלה, 2 בדצמבר 2018
סארלואי

סארלואי (בגרמנית: Saarlouis, בצרפתית: Sarrelouis) היא בירת מחוז סארלואי שבמדינת חבל הסאר שבגרמניה. כפי שנגזר משם העיר, היא שוכנת על הנהר סאר והיא נבנתה כמבצר בשנת 1680 ונקראה על שמו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. על פי הסכמי ניימכן שנחתמו ב-1678–1679, עברה דוכסות לורן לידיה של צרפת. ב-1680 הורה לואי הארבעה עשר לבנות מבצר להגנת הגבול המזרחי החדש על גדות הנהר סאר. מבצר זה נקרא סארלואי (Sarre-Louis). המהנדס הצבאי המפורסם סבסטיאן דה וובאן בנה את העיר שתוכננה על ידי המושל הראשון שלה טומס דה שוסיי (Thomas de Choisy). ב-1683 ביקר לואי הארבעה עשר במבצר והעניק לו את סמלו. על הסמל מופיעים השמש העולה ושלושה פלר דה ליס. המוטו שעל הסמל הוא "Dissipat Atque Fovet" (היא (השמש) מפזרת (את העננים) ומחממת (את הארץ)). ב-1697, על פי הסכם רייסווייק, רוב חלקיה של דוכסות לורן השיגו שוב את עצמאותם, אך סארלואי וסביבתה נותרו כמובלעת צרפתית. במהלך המהפכה הצרפתית שונה שמה של העיר לסאר ליברה (Sarre-Libre), אך שמה המקורי הושב לה ב-1810. על פי חוזה פריז (1815) עברו סארלואי וכל השטח שנודע מאוחר יותר כחבל הסאר, לשליטתה של פרוסיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה כבשו כוחות צרפתים את סארלואי. חבל הסאר הפך להיות מדינת חסות של חבר הלאומים למשך 15 שנים. ב-1933 הציפו רבים מחברי המפלגה הנאצית את חבל הסאר, מאחר שהיה זה החלק היחידי של גרמניה שנותר מחוץ לשליטת הרייך השלישי. כתוצאה מכך, קבוצות אנטי-נאציות הובילו מערכה לדרישה שהחבל יישאר תחת שליטת חבר הלאומים כל עוד אדולף היטלר שולט בגרמניה. יחד עם זאת, רגשות אנטי-צרפתיים היו מושרשים בסאר זה מכבר, ומעטים היו בגלוי בעד צרפת. ב-13 בינואר 1935, עם חלוף 15 השנים, נערך משאל עם בחבל ו-90% מהמצביעים הביעו את רצונם להסתפח לגרמניה. בין השנים 1936–1946 סארלואי נקראה סארלאוטרן (Saarlautern, לאוטרן היא סיומת מקובלת למקומות יישוב בגרמניה), מתוך ניסיון של הנאצים לתת לשם העיר צליל גרמני. לאחר מלחמת העולם השנייה נכבש החבל שוב על ידי צרפת. במשאל עם שנערך ב-1955 הצביעו רוב התושבים בעד איחוד עם גרמניה המערבית וב-1 בינואר 1957 נעשה החבל למדינה העשירית שלה. ב-1980 חגגה סארלואי 300 שנים לייסודה. גם כיום, שולט המבצר על המבנה המשושה של העיר. בנוסף למבנים שנבנו על ידי וובאן, נותרו כמה חלקים של הבנייה שנעשתה במאה ה-19, כאשר הפרוסים קיבלו את השליטה על העיר. לאחר 1887 כמה חלקים של המבצר נפגעו, אך כמה מהם, כמו עמדות הירי, הקסרקטינים, הביצורים בצורת משולש והאנדרטה לזכרו של מישל נה שהיה מרשל צרפת, נותרו בשלמותם. סארלואי ידועה במפעלי הפלדה והברזל שלידה ובמכרות שלה. כיום, חברת פורד היא המעסיק הגדול בעיר, והמפעל של החברה מייצר את המכוניות פורד פוקוס ופורד קוגה. הנמל של סארלואי הוא השמיני בגודלו מבין הנמלים הפנימיים של גרמניה. העיר שוכנת במרחק של 20 דקות נסיעה מהגבול עם צרפת ו-45 דקות נסיעה מלוקסמבורג, בירת לוקסמבורג. צרפת סן-נאזר, פיי דה לה לואר, צרפת (מ־1969) גרמניה אייזנהיטנשטאדט (אנ'), גרמניה (מ־1986) ניקרגואה מטיגואס (אנ'), ניקרגואה פולין בוכניה, פולין מדיה וקבצים בנושא סארלואי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סארלואי סארלואי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סארלואיס (גרמניה), דף שער בספרייה הלאומית
גליום ניטריד

גליום ניטריד (Gallium Nitride, GaN) הוא מוליך למחצה בינארי ממשפחת III-V (אנ') המורכב מהיסודות גליום וחנקן. לגליום ניטריד פער אנרגיה ישיר המקנה לו יתרונות ביישומים אלקטרואופטיים. השימוש הנפוץ ביותר של הגליום ניטריד הוא בדיודות פולטות אור (LED), מאז שנות התשעים. גליום ניטריד הוא חומר בעל קשיות גבוהה והוא בעל מבנה גבישי הקסגונלי המכונה וורצייט (אנ') (Wurzite). גבישים טהורים של גליום ניטריד שקופים לאורכי הגל הנראה. לגליום ניטריד פער אנרגיה רחב של 3.4 אלקטרון וולט, המאפשר יישומים מיוחדים באלקטרואופטיקה והתקנים להספק גבוה ולתדרים גבוהים. גליום ניטריד הוא המצע המאפשר דיודות פולטות אור בצבע סגול (באורך גל של 405 ננומטר), מבלי הצורך להשתמש במניפולציות אופטיות. גליום ניטריד הוא בעל קשיות גבוהה ויציבות מכנית. כמו כן, הוא בעל מוליכות תרמית וקיבול חום גבוהים. גליום ניטריד הוא מוליך למחצה בעל פער אנרגיה ישיר רחב של 3.4 אלקטרון וולט. ניתן לגדל שכבות אפיטקסיאליות של גליום ניטריד על מצעים כגון ספיר או סיליקון קרביד. החומר אינו נסדק למרות אי התאמה בפרמטר הסריג עם מצעים אלה. ניתן לאלח (לסמם) גליום ניטריד באמצעות אטומים של חמצן או סיליקון ליצירת מוליך למחצה מסוג N, ולאלח באמצעות מגנזיום לקבלת מוליך למחצה מסוג P. עם זאת, הוספת סיליקון ומגנזיום עלולה לגרום לחומר להיות פריך יותר. בדומה לניטרידים אחרים של הטור השלישי (אנ') בטבלה המחזורית, לגליום ניטריד רגישות נמוכה לקרינה מייננת. עובדה זו הופכת אותו למתאים ליישומים של תאים סולריים עבור לוויינים ויישומים נוספים בחלל. מפני שהתקני גליום ניטריד מסוגלים לתפקד בטמפרטורות ובמתחים גבוהים יותר מאשר גליום ארסניד, הוא שימושי מאוד עבור מגברי הספק בתדרי מיקרוגל. גליום ניטריד מהווה את אחד האבות של המוליך למחצה הטרנרי אלומיניום גליום ניטריד (AlGaN), המשמש לעיתים ביחד עם גליום ניטריד בהתקנים. מדיה וקבצים בנושא גליום ניטריד בוויקישיתוף תכונות אלקטרוניות של גליום ניטריד ערך זה הוא קצרמר בנושא כימיה ובנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.