laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ברברה מרקס האברד

ברברה מרקס האברד (באנגלית: Barbara Marx Hubbard;‏ 22 בדצמבר 1929 - 10 באפריל 2019) הייתה סופרת יהודיה אמריקאית, שנודעה ברעיונותיה העתידניים מנוע האחוד (The Synergy Engine)‏ והלידה של האנושות (The ‘birthing’ of society).‏ האברד נולדה בבית יהודי אגנוסטי. אביה היה יצרן הצעצועים המפורסם לואיס מרקס (Louis Marx). בשנת 1952 הוזמנה האברד לבית הלבן (דרך הקשרים שהיו לאביה), ובביקור היא שאלה את הנשיא אייזנהאואר: "מה המשמעות של כל הכוח שיש לנו שהוא טוב?". מטרת השאלה הייתה לעורר מודעות לאחד הרעיונות העיקריים של ברברה – ניצול האינטליגנציה והידע הצבאיים למטרות שלום. מאז היא כתבה חמישה ספרים, והייתה המרצה העיקרית ביותר משמונים הרצאות. שימשה כנשיאת "הארגון לאבולוציית המודעות", שהיא ייסדה בשנת 1990 עם סידני לניאר. היא העבירה קורסים במודעות. האברד הייתה מושא ספרו הביוגרפי של ניל דונלד ולש "האם של כל ההמצאות", שבו מתוארים חוויותיה הרוחניות, בהם נטען כי האברד יכלה לראות אימג'ים כביכול מהעתיד, אשר הוו את ההשראה לרעיונותיה. נפטרה ב-10 באפריל 2019. The Hunger of Eve: One Woman's Odyssey Toward the Future. Island Pacific Northwest, 1989. ISBN 0-942133-00-5 The Evolutionary Journey: A Personal Guide to a Positive Future (with Barry Weins and Wabun Wind.) Evolutionary Press, 1993. ISBN 0-943408-01-6 The Revelation: Our Crisis is a Birth (The Book of Co-Creation). Foundation for Conscious Evolution, 1993. ISBN 0-9631032-0-2 The Revelation: A Message of Hope for the New Millennium. Nataraj Publishing, 1995 (2nd ed.) ISBN 1-882591-21-6 Excerpts reprinted by permission of Hay House in the Monthly Aspectarian, available online: Part I, August 1996 and Part II, September 1996 Conscious Evolution: Awakening the Power of Our Social Potential. New World Library, 1998. ISBN 1-57731-016-0 Emergence: The Shift from Ego to Essence. Hampton Roads Publishing Company, 2001. ISBN 1-57174-204-2 Birth 2012 & Beyond: Humanity's Great Shift to the Age of Conscious Evolution. Shift Books, 2012. ISBN 978-0984840700 הרצאה של ניל דונלד וולש וברברה מרקס האברד, אנגלית בתרגום לצרפתית, בתאריך 19 באוגוסט 2012. ברברה מרקס האברד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Dekel, G. The Synergy Engine.‏ Lessons from Neale Donald Walsch ‘The Mother of Invention: The Legacy of Barbara Marx Hubbard and the Future of You’. Part 1, page VII.‏ Donald Walsch, Neale, "The Mother of Invention: The Legacy of Barbara Marx Hubbard and the Future of You." Hay House, London, 2011 (page 187). A Passionate Seeker barbaramarxhubbard.com ערך זה הוא קצרמר בנושא ארצות הברית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אמריקנו (קוקטייל)

אמריקנו (באנגלית: Americano) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מ-30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום והשלמה של מי סודה. את המרכיבים מוזגים לתוך כוס אולד פאשן עם קרח במזיגה ישירה ומקשטים בפלח תפוז או לימון. האמריקנו הוגש לראשונה בשנת 1860 על ידי גאספר קמפרי שהקים את קבוצת קמפרי בקפה קמפרי. בתחילה, קוקטייל זה נודע בשם מילאנו-טורינו בגלל המקור של מרכיביו: קמפרי ממילאנו והורמוט האדום צ'ינזאנו מטורינו. בתחילת 1900 האיטלקים שמו לב כי אמריקנים רבים מזמינים את הקוקטייל הזה, על כן שונה שמו לאמריקנו. אמריקנו הוא הקוקטייל הראשון שהזמין ג'יימס בונד בספר הראשון בסדרה של איאן פלמינג - קזינו רויאל. בסרט רצח בעיניים בונד מזמין שוב את הקוקטייל הזה. נגרוני מדיה וקבצים בנושא אמריקנו בוויקישיתוף קוקטייל אמריקנו, באתר יו-טיוב (בעברית)
נגרוני

נגרוני (באנגלית: Negroni) הוא קוקטייל איטלקי המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב משלושה רכיבים ביחסים שווים: 30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום ו-30 מ"ל ג'ין. באיטליה נהוג להוסיף לנגרוני מעט מי סודה כדי לעדן את טעמו של המשקה. הרכיבים נמזגים ישירות לתוך כוס ערבוב ומעורבלים יחד עם קרח, הן לשם צינון המשקה והן לשם מהילת רכיביו במים. לאחר הערבוב נמזג המשקה לכוס אולד פאשן עם קרח המקושטת בפלח או קליפת תפוז. אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, אך הסברה הרווחת ביותר היא שהרוזן קמיליו נגרוני שחי בפירנצה שבאיטליה ביקש בשנת 1919 מפוסקו סקארסלי - הברמן של קפה ג'יאקוסה לחזק את הקוקטייל האהוב עליו - אמריקנו על ידי הוספת ג'ין. נגרוני שגוי (באיטלקית: Negroni sbagliato) הוא קוקטייל פופולרי שמקורו מצפון איטליה, במילאנו במיוחד, בו מערבבים יין מבעבע יבש במקום הג'ין. באופן זה הופך הנגרוני לקל יותר, בזכות הנוכחות המופחתת של אלכוהול. אמריקנו (קוקטייל) בולברדייה מדיה וקבצים בנושא נגרוני בוויקישיתוף רועי ירושלמי, נגרוני - המתכון המקורי והקלאסי שמכינים עם 2 מרכיבים בלבד - ובקלי קלות, באתר רקס, 15 בנובמבר 2020 הקוקטייל נגרוני באתר מעריב, באתר nrg קוקטייל אמריקנו, באתר יו-טיוב (בעברית) רבקה פפלר, נגרוני הוא קלאסיקה, אבל גם אותו מותר לשנות, באתר הארץ, 3 באפריל 2024 ערך זה הוא קצרמר בנושא משקאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העברי

האם התכוונתם ל... "עברי" הוא כינוי מקראי לבני ישראל, על שם עבר בנו של שלח העברי (ארצות הברית) – שבועון ציוני-דתי מיסודו מאיר בר-אילן, (1892-1902), (1910-1921), הופץ בברלין ובניו-יורק. דפוס העברי – בית הדפוס של יחיאל ורקר בירושלים עברי אנכי (נקרא גם "העברי") - שבועון משכילי בגליציה מיסודו של ברור וֶרבֶּר העברי (שרהזאהן) ראו גם עברי (פירושונים)
מונפור

האם התכוונתם ל... מונפור – מבצר צלבני בגליל העליון אגם מונפורט – פארק בישראל בית מונפור (Maison de Montfort-l'Amaury) – משפחת אצולה צרפתית סימון דה מונפור
שאול יוסף ויינגרטן

הרב שאול יוסף ויינגרטן (תרצ"א, 1931 - תש"ע, 2009) היה רבה הראשי האשכנזי של בת ים במשך עשרים ושש שנים. נולד בפולין לאיסר ופרידה ויינגרטן. במלחמת העולם השנייה שהה בסיביר. בשנת 1949 עלה לישראל והתגורר בצפריה. למד בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת 1962 נישא לרבקה שפירא, בתו של הרב ישראל איסר שפירא, בנו של הרב רפאל שפירא, ראש ישיבת וולוז'ין. מיד לאחר נישואיו נבחר לרב שכונת רמת יוסף ורמת הנשיא בבת ים. בשנת 1983 התמנה לרבה הראשי של העיר. שנה לאחר תחילת כהונתו כרבה של בת ים נפטרה רעייתו. בשנות ה-90, בעקבות גלי העלייה הגדולים מחבר המדינות, יזם הקמת מחלקה מיוחדת במועצה הדתית של בת ים לקירוב העולים החדשים ליהדות. הוא עצמו הרבה בפעילות רוחנית בקרב העולים, כמו כן טיפל בתחום הגיורים והוסמך על ידי הרבנות הראשית לעסוק בבירור יהדות. היה אחראי מטעם הרבנות הראשית בתחום הנישואין וכן בתחום כשרות שחיטת הבקר, ולשם כך שהה פעמים רבות במדינות דרום אמריקה. חודשיים לפני פטירתו נפטר בנו הצעיר. נפטר בגיל 78, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. גיסו הוא הרב בצלאל דבורץ, מחבר ספרי "חכמת אליהו" על ביאור הגר"א לשולחן ערוך. דיינים ורבנים חדשים בישראל, ברקאי תשמ"ה, באתר היברובוקס ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מיכל טיקוצ'ינסקי

מיכל טיקוצ'ינסקי (נולדה בט' באדר תשכ"ט, 26 בפברואר 1969) היא דיקנית הסטודנטים במכללה האקדמית הרצוג, עוסקת בהוראת תלמוד והלכה. נולדה בבני ברק לשלום ורות כהנא. למדה משפטים לתואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן ותלמוד במכון התלמודי העיוני במת"ן - מכון תורני לנשים. בעבודת הדוקטורט שלה במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן חקרה את יסודות השיטה הלמדנית של ה"מנחת חינוך". בשנת 2003 החלה ללמד גמרא והלכה בבית מורשה וב-2006 מונתה לראש בית המדרש לנשים. ב-2015 החלה ללמד ולשמש בתפקיד ניהולי במכללה האקדמית הרצוג. עוד מלמדת במרכז האקדמי שלם ובמדרשת מגדל עוז. מעבירה שיעורים בגבעת שמואל ובלוס אנג'לס[דרוש מקור]. בעבר לימדה טיקוצ'ינסקי במכללת אפרתה. כן שימשה כעורכת דין ובמקביל עסקה בפעילות חינוכית בארץ, ובחו"ל - בקהילה היהודית באנטוורפן. כותבת טור שבועי בעלון השבת שבתון. נשואה לרב יקיר טיקוצ'ינסקי, ראש אולפנה בבית שמש, ואם לשבעה ילדים. מתגוררת בנוף איילון. בן דודה הוא הרב מאיר כהנא. משפטיך למדני: ניצני הלמדנות המשפטית בספר 'מנחת חינוך' ואצל מחברו ר' יוסף באב"ד, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר - הפקולטה למשפטים - האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2020 קראתי בכל לב: קריאות בפרשת השבוע, מגיד (קורן), 2022 תזהירם מן הפילגש, אקדמות יז (2006), עמ' 11-31 (עם רחל שפרכר-פרנקל) קונטרס הספקות: מתודה מגמה ומשמעות, שנתון המשפט העברי כה (2008), עמ' 1-44 האשה מטבלת את האישה: טבילת אישה לגרות בפני בת דין, אקדמות כא (2008), עמ' 65-82 אחריות משותפת - עיון בסוגיית שניים שעשאוה, אקדמות כג (2009), עמ' 161-180 על הרפורמה בקרקעות המדינה - מבט הלכתי, אקדמות כד (2010), עמ' 19-37 שיעור העיסה החייבת בחלה, בד"ד 23 (2010), עמ' 111-135 'חברותיי, נברך': תגובה לשאלת צירופן של נשים לזימון בחוג המשפחה, אקדמות כו (2011), עמ' 33-39 גדולה מסך חלקיה: צניעות כעקרון יסוד (תגובה לנדב שנרב), אקדמות כט (שבט, 2014), עמ' 77-69 "מים חיים": לשאלת טבילת נשים עם מוגבלות, המכון הישראלי לדמוקרטיה, אב תשע"ד כיצד יברך מי שאינו יכול לברך? על ברכת אישה בעבור בעלה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, אדר תשע"ה מיכל טיקוצ'ינסקי, עקרון הצניעות, מקור ראשון, מוסף "שבת", 6 באפריל 2014, 06/04/14 מאמרים הלכתיים בנושאי טבילה וכיסוי ראש, מגזין גלויה, תש"ף מאמרים של הרבנית ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, באתר ספריית אסיף אתר בית מורשה חיותה דויטש, פסיקת הנשים כבר כאן, באתר ynet, 10 במאי 2009 תמר פרלשטיין, הלכה למעשה: סל תרבות עם מיכל טיקוצ'ינסקי, באתר מקור ראשון, ב' בסיוון תשע"ט רבקי גולדפינגר, עניין אישי והפעם עם הרבנית עו"ד ד"ר מיכל טיקוצ'ינסקי, בעיתון בשבע גרסה קצרה של המאמר פרסמה טיקוצ'ינסקי בעיתון מקור ראשון תחת הכותרת "עקרון הצניעות: רבנים, צאו לנו מארון הבגדים" ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טיקוצ'ינסקי

האם התכוונתם ל... הרב יחיאל מיכל טיקוצ'ינסקי - ראש ומנהל ישיבת "עץ חיים", זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. יצחק טיקוצ'ינסקי – ראש כולל ויזם העיר מודיעין עילית-קריית ספר מיכל טיקוצ'ינסקי – עורכת דין וראש בית המדרש לנשים בבית מורשה בירושלים הרב משה טיקוצ'ינסקי - המשגיח והמנהל הרוחני של ישיבת סלבודקה בבני ברק. הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי - היה ראש הישיבה בירוחם. יוסף תקוע (טיקוצינסקי) שגריר ישראל באו״ם מרדכי טיקוצ'ינסקי חלל צה"ל שלמה טיקוצ'ינסקי – היסטוריון ישראלי
X-11

האם התכוונתם ל... X-11 (מטוס ניסוי) – מטוס ניסוי אמריקאי X-11 (מערכת הפעלה) – מערכת הפעלה של Windows
חבל לכיש

חבל לכיש הוא גוש התיישבות בדרום, בין הרי יהודה במזרח ובין אשקלון במערב. במרכזו העיר קריית גת. האזור נקרא על שם העיר הקדומה לכיש. לפני מלחמת העצמאות היו בו מספר כפרים ערבים (אל-פאלוג'ה, עיראק אל-מנשייה ואחרים) והוקמו בו שלושה קיבוצים – (נגבה, גת וגלאון), ולאחריהם הוקמו מספר יישובים נוספים. תכנון ההתיישבות המרוכז בחבל החל בראשית שנות ה-50 ובשנים 1955–1961, ובעקבותיו הוקמו 20 יישובים נוספים. ההתיישבות המסיבית בחבל לכיש החלה ב-1954, כאשר הסוכנות היהודית הקימה את "רשות חבל לכיש". מטרת ההתיישבות הייתה לקלוט את העלייה הגדולה בשנות החמישים, וכן ליצור רצף התיישבותי בין רצועת עזה להר חברון. היישובים תוכננו כיחידות אחידות מבחינה עדתית, כלקח מניסיונות היישוב הקודמים. כמו כן, היישובים נוהלו תחילה בשיטת "משק מעבר מנוהל" ובהדרגה הם הפכו למושבים בניהול עצמי. זאת מכיוון שרוב העולים הגיעו ממרכזים עירוניים, ולא היה להם רקע חקלאי. חבל לכיש זכה לתנופת התיישבות מחודשת בשנים 2006–2012, כאשר היה חבל הארץ העיקרי בו שוכנו מפוני גוש קטיף, בעיקר ביישובים שקף, אמציה, שומריה, בני דקלים, ונטע. יישובי חבל לכיש משתייכים מבחינה מוניציפלית לשבע מועצות אזוריות: לכיש, שפיר, יואב, מטה יהודה, שער הנגב, חוף אשקלון ובאר טוביה. שלוש המועצות האזוריות שנמצאות במרכז חבל לכיש הן לכיש, יואב ושפיר. תחילה תוכננו להיות מועצה אחת אך הוחלט לחלק אותן לשלוש בהתאם לצביון היישוב, צורת ההתיישבות והתנועה המיישבת (כפי שהיה מקובל באותה תקופה): יואב – קיבוצים, צביון חילוני, תנועות קיבוציות. לכיש – מושבים וכלל צורות ההתיישבות (יישוב קהילתיים, מושבים שיתופיים וכפרים שיתופיים), צביון מסורתי. תנועת המושבים ותנועת העובד הציוני (כולל איחוד הקבוצות והקיבוצים), לכיש היא גם המועצה הגדולה ביותר במרחב זה ובתחומה נכללים גם רוב השטחים הפתוחים, החוות החקלאיות והגנים הלאומיים. שפיר – מושבים, קיבוצים בעלי צביון דתי, השתייכות לתנועת הפועל המזרחי. עם זאת, חלוקת היישובים אינה מחייבת לפי הגדרות אלה, לדוגמה המושבים סגולה ונחלה העדיפו להיות במועצה בעל צביון חילוני ולכן הם נמצאים במועצה האזורית יואב אף על פי שהם מושבים שמשתייכים לתנועת המושבים. קיבוץ עין צורים שהוא קיבוץ דתי העדיף להשתייך למועצה אזורית שפיר. חלוקה זו גם מזיקה באופן מסוים ליישובים ולמועצות מהבחינה הכלכלית-ארגונית, ויוצרת מצבים שבהם קיימים גושים או יישובים בודדים ללא רצף טריטוריאלי עם המועצה שלהם, כגון הקיבוצים נגבה ושדה יואב, השוכנים במרחק של 25 דקות נסיעה מישובי המועצה האזורית יואב, או מושב מנוחה, השוכן במרכז גוש יישובים ששייך למועצה האזורית יואב אך משתייך למועצה אזורית לכיש. בחבל לכיש 95,798 תושבים, 35,217 מהם חיים ב-47 יישובים שאינם ערים, והשאר, 60,581, בעיר קריית גת. יישובי הגוש הם: רבקה גובר, לכיש: מקראה ספרותית היסטורית, לעשור ההתנחלות בחבל; המביאה לבית הדפוס: רבקה גובר, תל אביב: עם הספר, 1965 לכיש – במחצית היובל להתנחלות בחבל (תשט"ו–תש"מ), הביאה לבית הדפוס: רבקה גובר, עם הספר, תל אביב, תש"מ–1980 אריה (לובה) אליאב, קפיצת הדרך – יישוב חבל לכיש, הוצאת עם עובד, תש"ל–1970 מדיה וקבצים בנושא חבל לכיש בוויקישיתוף אכרזה על היותם של תושבי אזור קירית־גת לעירייה, קובץ התקנות 2932, עמ' 263–264, 16 בנובמבר 1972 שרון, סמדר, "כך כובשים מולדת", פרדס, 2017 חיה רגב, אביגיל אורן, התיישבות העולים בראשית שנות החמישים, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח, 1995
ג'ימנמה

ג'ימנמה סילבסטר (שם מדעי: Gymnema sylvestre) הוא צמח מטפס ממשפחת האסקלפיים ומקורו במרכז ובדרום הודו. הצמח משמש ברפואה ההודית כתרופה טבעית לסוכרת מזה כאלפיים שנה. החומר הפעיל בצמח מורכב מקבוצת מולקולות מסוג טריטרפן סאפונין הידועות כחומצות ג'ימנמיק. חומצות אלה הן אנטי-סוכרתיות ונוגדות דלקות. במחקר משנת 1967 בודדה חומצת A1 מעלי הצמח וזוהתה כמרכיב משמעותי ופעיל לוויסות סוכר. מחקרים מתקדמים משנת 1971 דנים בהשפעת החומצה על שינוי טעם הסוכר. מחקרים בני ימינו מראים כי שימוש לטווח ארוך בעלי הצמח מפחית את רמות הסוכר בדם וכמו כן מנטרל את הטעם המתוק בפה. החומר הפעיל האחראי לכך נמצא בחומצות הג'ימנמיק שפועלות כמווסתות וכתחליף לסוכר. מחקר על עכברים משנת 2003 מתאר כי הצמח חוסם קולטני טעם מתוק. חומצות הג'ימנמיק משמשות כרכיב פעיל במחקרים כימיים רבים הבוחנים את אנטומית הטעם ובמחקרים על סוכרת. החומצות זוהו כמפחיתות רמות סוכר וחומצות אמינו במעיים. מחקר שבוצע על עכברים משנת 2005, הראה כי תמיסה בריכוז של 00.125 (mg/ml) המופקת מעלי הצמח, גרמה לשינויים הפיכים ולגידול ברמות אינסולין וסידן בתאי בטא. ממצאים אלו מציעים כי מרכיבי התמיסה מסייעים במעבר האינסולין אל תוך התא. בסדרת מאמרים רפואיים משנת 1990 פורסם כי חומצות הג'ימנמיק מסייעת בבניית תאי בטא של הלבלב ועל כן כתרופה מסייעת לחולי סוכרת ב'. מדיה וקבצים בנושא ג'ימנמה בוויקישיתוף ג'ימנמה, באתר ITIS (באנגלית) ג'ימנמה, באתר NCBI (באנגלית) ג'ימנמה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ג'ימנמה, באתר Tropicos (באנגלית) ג'ימנמה, באתר GBIF (באנגלית) ג'ימנמה, באתר The Plant List (באנגלית) ג'ימנמה, באתר IPNI (באנגלית) [Duke, James A. The Green Pharmacy. Emmaus, PA: Rodale Press, Inc., 1997 ] Gymnemic acid, the antisaccharine principle of Gymnema sylvestre. Isolation and heterogeneity of gymnemic acid A1 - Journal of Agricultural and Food Chemistry (ACS Publication... J. Agric. Food Chem., 1973, 21 (5), pp 899–903 פטנט, עיקרי חומצות ג'ימנמיק כאנטי סוכרתיים J. Agric. Food Chem., 1969, 17 (4), pp 704–708 מבנה חומצות ג'ימנמיק ממתיקים אלטרנטיבים Differential Gurmarin Suppression of Sweet Taste Responses in Rat Solitary Nucleus Neurons | Journal of Neurophysiology [1] An Error Occurred Setting Your User Cookie Inhibitory effect and mechanism of aca... [World J Gastroenterol. 2001] - PubMed - NCBI from: English גירוי הפרשת אינסולין על ידי תמצית ג'ימנמה (מחקר) Journal of Ethnopharmacology 1990;30; 295-300 מאמרים מדעים Stimulation of insulin secretion by an aqueous extract of Gymnema sylvestre: role of intracellular calcium
מרגרט קורט

מרגרט סמית' קורט (באנגלית: Margaret Smith Court, נולדה ב-16 ביולי 1942) היא טניסאית עבר אוסטרלית מהטובות ביותר בהיסטוריה, שהחלה להשתתף בתחרויות בשנות ה-60 של המאה ה-20. היא דורגה במקום הראשון בעולם. היא הייתה האישה השנייה בהיסטוריה והראשונה בתקופה הפתוחה שזכתה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם בשנה אחת (1970). היא זכתה ב-64 תוארי גראנד סלאם (שיא זכיות), מהם 24 ביחידות (שיא זכיות), 19 בזוגות נשים ו-21 בזוגות מעורבים (שיא זכיות). בשנים 1965 ו-1969 משחק זוגות מעורבים באליפות אוסטרליה לא שוחק ושני הזוגות העולים לגמר זכו בתואר. במהלך הקריירה המקצוענית שלה, מאזן ניצחונות-הפסדים שלה בקריירה הוא הטוב בהיסטוריה של הטניסאים כולם: 1177 – 106 (91.74%). בשנת 2000 זכתה במדליית הספורט האוסטרלית (אנ'). בשנת 2001 זכתה במדליית סנטנרי (אנ'). בשנת 2007 זכתה במינוי לחברה במסדר של אוסטרליה (AO). לאחר פרישתה מטניס מקצועני, פנתה קורט לפוליטיקה. היא נשואה לברימור קורט ואם לילדים. קורט היא כומרה בכנסייה פנטקוסטליסטית בעיר פרת', כנסייה הלוחמת ומטיפה נגד הומוסקסואליות, רואה בהומופוביה שליחות, ומעודדת טיפולי המרה להומואים, לסביות וטרנסג'נדרים. בקיץ של שנת 2017 עוררה קורט סערה, כאשר סירבה לטוס בטיסה של חברת התעופה קוואנטס, בטענה שהחברה תומכת בנישואים חד מיניים. בהמשך התבטאה בריאיון ברדיו נגד מתן זכויות ללהט"בים, וכן תמכה בשלילת זכויות אקטיבית מלהט"בים בטור שפרסמה בעיתון The West Australian, הבהירה שהיא רואה בכך איום על סדר היום של החיים במדינה, והשוותה את האיום בקיומם כלפי האנושות לאיום שהיה מצד היטלר. דבריה של קורט הביאו לגינויים נרחבים של אנשי ציבור מכל קצות המפה הפוליטית, כולל גינוי של ראש ממשלת אוסטרליה. טניסאית העבר מרטינה נברטילובה, פנתה וביקשה להסיר את שמה של קורט מאולם הטניס באליפות אוסטרליה הפתוחה, הקרוי על שמה.. קורט אף לא הוזמנה לאליפות אוסטרליה בטניס לשנת 2018. מדיה וקבצים בנושא מרגרט קורט בוויקישיתוף מרגרט קורט, באתר ה-WTA מרגרט קורט, באתר ה-ITF מרגרט קורט, באתר גביע הפדרציה מרגרט קורט, באתר היכל התהילה של הטניס מרגרט קורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) COURT, Margaret, itsanhonour.gov.au מערכת WDG, אגדת הטניס האוסטרלית: נישואים גאים יובילו לביטול חג המולד, אתר WDG‏, 16 בספטמבר 2017 מרגרט קורט: "טניס הנשים מלא בלסביות", msn‏, 1 ביוני 2017 שי אלון, נברטילובה נגד קורט: להסיר את שמה מהמגרש, אתר one‏, 1 ביוני 2017 רועי פרייס, תשארי בבית: המחלוקת סביב מרגרט קורט, וואלה, 13 בינואר 2018 יאיר קטן, קורט של מבוכה: הפדיחות של אגדת הטניס, באתר ynet, 9 בפברואר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרחש

פִּרְחֵש (שם מדעי: Orius insidiosus) הוא פשפש המשמש להדברה ביולוגית, בשל אכילת ביצים של מזיקים, ובעיקר של בני סדרת התריפסאים. שמו העברי הוא הלחם בסיסים של פשפש ופרח מכיוון שניתן למצוא אותו על פרחים. חרק זה אוכל חרקים אחרים, ובייחוד ביצי חרקים, על ידי עקיצת החרק המותקף בחדק חד, והחדרת נוזל המסה, ואחר כך שאיבת תוכן החרק או הביצים. הפרחש עוקץ גם בני אדם, ובאנגלית הוא נקרא "פשפש שודד הים" בשל יכולתו להכאיב למרות היותו זעיר, ועקיצתו כואבת במיוחד. סביב העקיצה עשויה להתפתח נפיחות קלה. הפרחש נמכר על ידי מדבירים אקולוגיים, שימושו נפוץ בחממות והוא משמש למניעת מזיקים שונים, ובייחוד תריפס הפרחים המערבי (התריפס הקליפורני). מדיה וקבצים בנושא פרחש בוויקישיתוף פרחש, באתר ITIS (באנגלית) פרחש, באתר NCBI (באנגלית) פרחש, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פרחש, באתר GBIF (באנגלית) פשפש האוריוס (פרחש) – באתר ההדברה הביולוגית של קיבוץ יד מרדכי ערך זה הוא קצרמר בנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
איבון גולגונג

איבון פיי גולגונג קאולי (באנגלית: Evonne Fay Goolagong Cawley, נולדה ב-31 ביולי 1951) היא טניסאית עבר אוסטרלית ממוצא אבוריג'יני. היא דורגה במקום הראשון בעולם. היא זכתה ב-14 תוארי גראנד סלאם, מהם 7 ביחידות (4 באליפות אוסטרליה הפתוחה, 2 באליפות וימבלדון ו-1 באליפות צרפת הפתוחה), 6 בזוגות לנשים ו-1 בזוגות מעורבים. גולגונג נולדה למשפחה אבוריג'ינית, השלישית מבין שמונה ילדים, בעיירה ביירלן שבניו סאות' ויילס. בשנותיה הראשונות כטניסאית צמרת התעלמה ממוצאה וסירבה לפניות פעילים פוליטיים אבוריג'ינים להירתם לקידום ענייני האבוריג'ינים באוסטרליה. לאחר שהות ארוכה בארצות הברית (1991-1975), חזרה גולגונג לאוסטרליה לאחר מות אימה, התוודעה לשורשיה וטענה כי היא גאה במוצאה ובהיסטוריה האבוריג'ינית. ב-1993 הוציאה ספר אוטוביוגרפי, "Home! The Evonne Goolagong Story". בשנת 1971 זכתה בתואר 'אשת השנה של אוסטרליה' (אנ'). בשנת 1972 זכתה במינוי לחברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE). בשנת 1982 זכתה במינוי לחברה במסדר של אוסטרליה (AO). מדיה וקבצים בנושא איבון גולגונג בוויקישיתוף איבון גולגונג, באתר ה-WTA איבון גולגונג, באתר ה-ITF איבון גולגונג, באתר גביע הפדרציה איבון גולגונג, באתר היכל התהילה של הטניס Evonne Goolagong - Australian Tennis Great Goolagong discusses aborigine roots, The Day, ‏ 1 בנובמבר 1980 WE LOVE EVONNE!-A Tribute to Evonne Goolagong Australian of the Year Awards, Australian of the Year 1971, Evonne Goolagong Cawley AO MBE Cawley, Evonne (1951-), trove.nla.gov CAWLEY, Evonne Fay, Award:Officer of the Order of Australia, It's an Honour Website ערך זה הוא קצרמר בנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שן זהב

שן זהב היא תחליף מלאכותי, שנקבע בפה תחת שן טבעית שנשרה או נעקרה. לעיתים, שיני זהב משמשות למטרות קוסמטיות. רופאי השיניים, השתמשו בזהב (לפני שתערובת הכספית הפכה למצויה) לשם מילוי חללים, יצירת כתרים סביב השיניים ולמטרות נוספות. יתרונות השימוש בזהב על-פני מתכות אחרות, הם משום שזהב היא מתכת נזילה, חסינה כמעט לחלוטין מפני שיתוך (תהליך כימי הרסני במתכת), קשה מספיק כדי לאפשר משטח נשיכה ויכולה להחזיק במשך שנים רבות. בתקופה העתיקה התייחסו אל שיניים חסרות כאל פגם אסתטי בלבד, ולפיכך הייתה תכלית תיקונן על ידי תותב מלאכותי לשם שיפור ההופעה. כיום יש להשלמת שיניים חסרות, גם הבטים מכניים וביולוגיים. לאחר 1980, השימוש בשיבוצי זהב הפך לנדיר ברחבי העולם המערבי. באזורים מסוימים בעולם, במיוחד במזרח אירופה, מדינות ברית המועצות לשעבר, מרכז אסיה ובקווקז, שיני זהב נחשבות כסמל לעושר[דרוש מקור]. השימוש בזהב נעשה לפעמים במקום שן מקורית או ככתר על שיוף שן בריאה. מרבית האנשים המשתמשים בשיני זהב למטרות אסתטיות, עושים זאת על ידי שימוש בציפוי מזהב נשלף המיוחד לשן. כיום השימוש בשיני זהב נשלפות, הפך לפופולרי בעולם ההיפ-הופ בארצות הברית. השימוש בשיני זהב, מופיע רבות בקולנוע ובספרות. כאשר סופר או במאי של סרט, משתמש בדמות בעלת 'שן מזהב' - לרוב יהיה מדובר בדמות מפוקפקת עם נטייה לעבריינות. תותב מדיה וקבצים בנושא שן זהב בוויקישיתוף
הרקולס והלילה הערבי

הרקולס והלילה הערבי (באנגלית: Hercules and the Arabian Night) הוא שמו של פרק 44 בעונה הראשונה של סדרת האנימציה של דיסני, "הרקולס", המבוססת על סרט בעל אותו שם. בפרק יש קרוסאובר עם דמויות מסרט האנימציה של דיסני, "אלאדין", ביניהן אלאדין, הנסיכה יסמין, ג'אפר ואבו. הפרק בוים על ידי פיל ויינשטיין, ונכתב על ידי ביל מוטז ובוב רוט. הפרק שודר לראשונה בארצות הברית ב-10 בפברואר 1999. אורך הפרק הוא כ-27 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית. הכישוף של נאסירה שכובל את נשמתו של ג'אפר לעולם החיים מתבטל, וזה גורם לנשמתו של ג'אפר להגיע לשאול (עולם המתים). ג'אפר מנסה לשכנע את אל המתים, האדס, להחזירו לחיים. בהתחלה האדס אדיש אליו, אך לאחר שהם מגלים שלשניהם יש מכנה משותף, (ג'אפר רוצה לשלוט באגרבה במקום הסולטאן, אך אלאדין הצליח להביס אותו, והאדס רוצה לשלוט באולימפוס במקום זאוס, אך הרקולס הצליח להביס אותו) האדס מחזיר לחיים את ג'אפר, והשניים משתפים פעולה נגד אלאדין והרקולס. ג'אפר מנסה לתקוף את הרקולס בעוד שכאב ופחד מנסים לתקוף את אלאדין, אך הרקולס גובר על ג'אפר, ואלאדין גובר על כאב ופחד. לאחר מכן, ג'אפר והאדס חוטפים את איקרוס ואבו, ומפלילים את אלאדין והרקולס במעשה. כתוצאה מכך אלאדין והרקולס נלחמים זה בזה, אך לבסוף הם הופכים לחברים, לאחר שהם מגלים שג'אפר והאדס הם אלה שחטפו את איקרוס ואבו. אלאדין והרקולס יוצאים להציל את איקרוס ואבו, והם מצליחים להביס את ג'אפר. ג'אפר חוזר להיות נשמה, והנשמות שבסטיקס (נהר המתים) מושכות אותו אל תוך הסטיקס. ערך מורחב – אלאדין (דיסני) - דמויות ערך מורחב – הרקולס (דיסני) - דמויות הרקולס - טייט דונובן אלאדין - סקוט ויינגר האדס - ג'יימס וודס ג'אפר - ג'ונת'ן פרימן הנסיכה יסמין - לינדה לרקין פילוקטטס - רוברט קוסטנזו איקרוס - פרנץ' סטיוארט אבו - פרנק ולקר כאב - בובקט גולדהוויט פחד - מאט פריור דבר היוצא דופן בפרק זה הוא שמצוין שאלאדין והרקולס התקיימו בערך באותו הזמן, למרות שהגיוני להסיק שהם חיו בהפרש של לפחות אלף שנה זה מזה (הרקולס הוא מיוון העתיקה ואילו אלאדין הוא מעידן בית עבאס). מצד שני, מספר אויבים של אלאדין כמו: מכנהיכליז, המלכה היפסודה ודומינוס טוסק, יכולים להיות באותה תקופה של הרקולס. גם במהלך השיר "עולם חדש" שהיה בסרט "אלאדין" משנת 1992, אלאדין ויסמין רואים את יוון. דבר נוסף שיש לציין הוא שבסרט "שובו של ג'אפר" הג'יני מספר שהוא רץ עם הרקולס. הנסיכה יסמין מזכירה במהלך הפרק שהיא ואלאדין נשואים, דבר המעיד שהפרק מתקיים לאחר אירועי הסרט "אלאדין ומלך הגנבים". דבר זה גם מסביר את היעדרותו של יאגו, וגם למה אלאדין לובש את התלבושות שלו מהסרט. דבר מוזר הוא שהיה סרט וסדרת טלוויזיה לאחר מותו של ג'אפר. ייתכן שהזמן עובד אחרת בעולם התחתון, וג'אפר נאלץ לעבור קו המתנה לפני הפגישה עם האדס, כפי שציון בכתבים רבים עתיקים, כמו "אינאיס" של ורגיליוס, נשמות צריכות לחכות הרבה זמן בשביל לעבור את הנהר. במשחק הווידאו "אלאדין ונקמתה של נאסירה" (שמתרחש לאחר מותו של ג'אפר, אך לפני סדרת הטלוויזיה והסרט השלישי של אלאדין) נאסירה הטילה על אחיה ג'אפר כישוף שכובל את נשמתו לעולם החיים. כישוף זה נמשך זמן רב ובוטל רק לאחר אירועי הסרט השלישי של אלאדין, וזה מסביר כנראה למה ג'אפר הגיע לשאול (עולם המתים) רק לאחר זמן רב. הרקולס (סדרת טלוויזיה) "הרקולס והלילה הערבי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)