laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
השעיית הספק

השעיית הספק הוא מונח מתחומי הספרות, המחזאות והתסריטאות המתייחס ליכולת ולנכונות להתעלם בעת הקריאה או הצפייה ממידת הסבירות, המציאותיות או ההיגיון של הנחות יסוד או של פרטים בסיפור. מונח זה שימושי ביצירות סוריאליסטיות, פנטסטיות וביצירות מדע בדיוני. את המונח טבע המשורר סמואל טיילור קולרידג'. יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין שִדרגה את סוגת הפנטזיה בהציגה עולם דמיוני שלם עם מערכת שלמה של חוקים, עמים, היסטוריה, אמונה ושפות. טולקין עצמו טען שהמונח "השעיית הספק" איננו מתאים לנכונות הקורא להעמיד מערכת משנית של אמונות. במאמר שפרסם סופר הקומיקס מרדכי חלמיש במגזין "קומיקס" בחודש טבת תשע"ג, הוא מציין ארבע דוגמאות של טכניקות מצויות להשעיית הספק: ריאליזיציה טכנית - שימוש בפרטים טכניים, לעיתים אף בצורה מוגזמת, על מנת לתאר מציאות לא טבעית, מקלים על קבלתה. לדוגמה: כאשר בא הסופר לתאר ענק רב ממדים המגיח לפתע מול בני אדם, הוא עשוי להיתפס במכוון לפרטים טכניים של נתוני גובה, צבע, צורת האצבעות וכדומה, על מנת להעניק אמינות לדמות הענק. הצמדה לריאליה - שיטה נוספת היא "חיבור" האירוע הבדיוני והטלאתו אל אירועים ומצבים ריאליים ברורים. כך למשל, הסופר המתאר את הגעתה של חללית לחצר בית באישון לילה, יקדים ויתאר את משב הרוח ואת העצים הנעים, יעבור לתיאור החללית הנוחתת, ואז ישוב ויתאר את נביחותיו של הכלב הביתי. סגנון ה"פינג-פונג" בין ריאליה לבדיון ובחזרה, משעה את הספק ומקל על הקוראים לקבל כאחת את ההתרחשות כולה הכוללת את האירוע הבדיוני. הרחבה רגשית - בבואם לתאר מצבים בלתי ריאליים, עוברים חלק מן הסופרים לתיאורי רגש נרחבים, ובכך "מקלים" על הקוראים לקבל את המצב שנוצר. לדוגמה: סופר המכניס לפתע דמות של ענק לסיפור, יתאר בהרחבה את תחושותיהם של בני האדם לנוכח היצור המפלצתי שלמולם. תיאורי הרגשות המורחבים משמשים כרקע המקל על השעיית הספק. הכרזת הספק - סופרים רבים נוהגים "להודות" כביכול על מציאותו של הספק, ובכך באופן פרדוקסלי להעניק לו אמינות. לדוגמה: כאשר מתרחש מצב דמיוני ובלתי ריאלי, יציין הסופר ויכתוב כי גיבורי הסיפור לא האמינו למראה עיניהם. לעיתים הוא אף מוסיף מפיהם של גיבורי הסיפור, את התייחסותם למצב הבלתי הגיוני הזה. לצורך תיאור מקרים דמיוניים אף יותר, עשוי הסופר אף להקדים ולציין בטרם ההתרחשות, כי איש ממשתתפי הסיפור לא היה מאמין שיתרחש דבר מעין זה. לדוגמה: "היה זה ערב רגיל כאשר פסעתי אל ביתי בשעה עשר, ואילו היה אומר לי מאן-דהו כי הערב ישתנו חיי לחלוטין, לבטח הייתי פוטר אותו בבת צחוק". אריאנה מלמד, צריך לקרוא כדי להאמין, באתר ynet, 29 באוגוסט 2006 עופרה עופר אורן, מה גרם לסמואל קולרידג' לשקוע בהזיות, ואיזה שיר כתב כשהתעורר, באתר Xnet‏, 30 ביולי 2017 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירוס טוביה

אִירוּס טוּבְיָה או אירוס עוזיהו (שם מדעי: Iris regis-uzziae) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג סקורפאירוס (Scorpiris). אירוס טוביה הוא גאופיט רב שנתי. בעל מספר עלים קטן, העלים מרזביים, כפופים אחורנית, סדורים בשני צידי עמוד הפריחה, אורכם כ-20 ס"מ וגונם ירוק-אפרפר. גובה עמוד הפריחה כ-10 ס"מ והוא נושא שניים או שלושה פרחים. עלי הכותרת לבנים, בעלי עורק בולט בצבע צהוב עז. הפרחים נכונים, עלי הכותרת מוארכים ופונים החוצה כבשאר הפרחים בני הסקציה. הבוטנאית נעמי פיינברון נתנה למין זה את השם המדעי Iris regis-uzziae על שם המלך עוזיהו שעליו נאמר: "ויבן מגדלים במדבר" אך לאחר מכן שונה שמו העממי לזכרו של הבוטנאי הארץ ישראלי טוביה קושניר, שנפל בשיירת הל"ה ושאסף את הפריטים הראשונים של המין עוד ב-1943. המין אנדמי לאזור ארץ ישראל, צומח רק בהר הנגב המרכזי - בעיקר צפונית למכתש רמון ובהרי אדום. המין נדיר, וככל מיני האירוסים בארץ ישראל, הוא מוגן על פי חוק. מדיה וקבצים בנושא אירוס טוביה בוויקישיתוף אירוס טוביה, באתר NCBI (באנגלית) אירוס טוביה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אירוס טוביה, באתר צמח השדה אירוס טוביה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס טוביה, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס טוביה, באתר GBIF (באנגלית) אירוס טוביה, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס טוביה, באתר IPNI (באנגלית) אירוס טוביה, באתר למטייל אירוס טוביה - אגדות ומידע מפורט מתוך האתר טיולים בארץ מגדיר צמחים אירוס טוביה, באתר הרשימה האדומה של רשות הטבע והגנים אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חירות דרמטית

חירות דרמטית (באנגלית: Dramatic license) היא מונח המתייחס בעיקר לאמנויות נרטיביות כגון: מחזאות, סיפורת ותסריטאות, ומשמעותו - החופש של מחבר היצירה לחצות את גבולות המציאות וההיגיון המוכרים לנו, ולברוא מציאות פנימית חלופית בתוך היצירה, המצייתת לחוקים אחרים. היוצרים נהנים מחירות דרמטית הודות למוסכמת השעיית הספק, וזאת בתנאי שיהיו עקביים, יצייתו לחוקי המציאות הפנימית ביצירה ויעניקו לנמענים תמורה ראויה, בדרך כלל בדמות חוויה רגשית כלשהי. דוגמאות: סופרמן וגיבורי על אחרים - קוראי הקומיקס ומאוחר יותר צופי הסרטים והסדרות מאמינים שסופרמן יכול לעוף ושחולשתו היחידה היא קריפטונייט. המספריים של אדוארד - הודות לאופי התסריט והבימוי, אין הצופים שופטים את הדמות של אדוארד על פי כללי של המציאות אלא לפי כללי העיירה הציורית והאגדית שטווה טים ברטון. צירופי מקרים מוגזמים - למשל בסרט פסיכו של היצ'קוק, כאשר הגיבורה מזייפת כאב ראש כדי לצאת מוקדם מהעבודה, ומאוחר יותר בדיוק כשהיא חוצה את הכביש בעיר, במכונית שעומדת ברמזור נמצא הבוס שלה. סוג נוסף של חירות דרמטית הוא "חירות המשורר" (בלטינית: licentia poetica). מונח זה מתייחס לחופש הניתן למשוררים וסופרים לסטות ביצירתם מכללי הדקדוק והסגנון הנורמטיביים לשם השגת אפקט לשוני או מקצבי כלשהו. לדוגמה, אחת השורות בשיר "הנני כאן" של חיים חפר היא: "אני חולם וער בך בו בזמן", אף על פי שבעברית התקנית הפועל עו"ר אינו גורר אחריו מושא. דוגמה נוספת היא ספרו של הסופר הצרפתי ז'ורז' פרק, "היעלמות" (La Disparition) ‏(1969), שבה מושמטת בעקביות האות e. פרק היה חבר בחוג הספרותי אוליפו, שנעשה בו שימוש בשעשועי לשון כאמצעי אמנותי ואשר על חבריו נמנה גם הסופר איטלו קאלווינו.
שלום קאליאס

שלום קאליאס (ביוונית: Η Ειρήνη του Καλλία) הוא חוזה שלום שנחתם בין פרס לאתונה ב-449–448 לפני הספירה, לאחר מותו של קימון שדגל במלחמה. סעיפי ההסכם שנקרא על שם ראש המשלחת האתונאי לפרס הם: ויתורי הפרסים: הפוליס היווניות של אסיה הקטנה תשוחררנה מעול השלטון הפרסי, אסור למושלים הפרסים להתקרב לחופים של הפולייס באסיה הקטנה, ונאסר על אוניות הפרסים להפליג באזור; ויתורי אתונה: לא לשלוח את צבאה לשטח שבשליטת מלך פרס, והוצאת כוחותיה מקפריסין. כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מי שפקפקו בעצם קיומו של הסכם זה וטענו כי מדובר בשקר היסטורי. בפועל הצי הפרסי לא נכנס לים האגאי. בשנים מאוחרות יותר האתונאים הציגו את שלום קליאס כניצחון גדול, ותרומה משמעותית של אתונה לטובת הכלל. אחריה תקופה משמעותית של שלום בין היוונים לבין הפרסים, אך היא התפרקה בסוף המאה, וסביבות 400 לפני הספירה הספרטנים היו מעורבים במלחמה נגד הפרסים באסיה הקטנה (המלחמה הפרסית-ספרטנית). שלום קאליאס, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) Peace of Callias, 448 BC, historyofwar.org ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רבין (פירושונים)

רבין הוא שם משפחה יהודי שפירושו הוא רב. האם התכוונתם ל... רבין (אמורא) – רבי אבין, אמורא בן הדור השלישי והרביעי שבא מארץ ישראל לבבל רבי אבין (השני) – אמורא בן הדור הרביעי והחמישי יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל לשעבר, ובני משפחתו: נחמיה רבין – אביו של יצחק רבין, פעיל ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, מועצת פועלי תל אביב, ופעיל מרכזי ב"הגנה" לאה רבין – אשתו של יצחק רבין דליה רבין – בתו של יצחק רבין, חברת כנסת לשעבר משפחת הכהן רבין: בן ציון הכהן רבין – רבה של העדה הבוכרית בישראל חזקיה הכהן רבין – הרב ראשי וראש אבות בתי הדין בבוכרה יהודה הכהן רבין – רב בוכרי ישראלי יצחק חיים הכהן רבין – רבה של בוכרה בשנים תרי"ח–תרנ"ו פנחס הכהן רבין – רבה של בוכרה אישים אחרים ששם משפחתם רבין: ישראל אברהם רבין – היסטוריון וחוקר הספרות העברית העתיקה אסתר רבין – אשתו של ישראל אברהם רבין, פעילת ציבור וסופרת ילדים יהודייה-גרמנייה-ישראלית חיים רבין – בנו של ישראל אברהם רבין, חוקר הלשון העברית מיכאל רבין – בנו של ישראל אברהם רבין, חוקר מדעי המחשב, איש האוניברסיטה העברית טל רבין – בתו של מיכאל רבין, חוקרת מדעי המחשב שרון רבין-מרגליות – בתו של מיכאל רבין, פרופסור למשפטים טרבור רבין – מוזיקאי, פזמונאי גיטריסט ומלחין סרטים יהודי-דרום אפריקאי יוסף רבין – סופר בשפה האידית יורם רבין – פרופסור למשפטים; היועץ המשפטי למבקר המדינה; לשעבר דיקן בית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למנהל יצחק רבין (פיזיקאי) – פרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן ברמת גן יצחק רבין (קצין) – תת-אלוף בצה"ל, קצין שריון ראשי, מנכ"ל ברינקס ישראל מיכאל רבין – כנר יהודי-אמריקאי מתיו רבין – כלכלן אמריקאי, זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק עוזר רבין – משורר עברי חתן פרס ביאליק אתרים הקרויים על שם יצחק רבין: כיכר רבין – כיכר בתל אביב, לשעבר "כיכר מלכי ישראל" מרכז רפואי רבין – מרכז רפואי בפתח תקווה מרכז יצחק רבין לחקר ישראל – מרכז לחקר ישראל בתל אביב תחנת הכוח אורות רבין – תחנת הכוח בחדרה מחלף רבין – מחלף הידוע גם בשמו הקודם: מחלף כפר שמריהו מחנה רבין – מחנה צבאי בקריה פארק יצחק רבין – פארק מיוער באזור שער הגיא תחנת רבין – תחנת רכבת קלה בקו הירוק של הדנקל בתל אביב מונחים על שם מיכאל רבין: הצפנת רבין – שיטת הצפנה אסימטרית אלגוריתם מילר-רבין – אלגוריתם לבדיקת ראשוניות חתימה דיגיטלית רבין – חתימה דיגיטלית המבוססת על הצפנת רבין רבינוביץ (דף פירושונים) דרך יצחק רבין
חוזה מילטוס

חוזה מילטוס הוא השם שניתן במחקר המודרני לברית אשר נכרתה ב-412 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין ספרטה לבין מלך פרס. החוזה מסדיר את יחסי פרס-ספרטה במלחמתם המשותפת באתונה ואת חלוקת השטחים שייכבשו מידיה. הברית נחתמה בעקבות מפלתה הצבאית של אתונה בסיציליה שנה קודם לכן, אז התערער לזמן מה שלטונה על חברות הברית האתונאית. נוסח ההסכם, שהיה הראשון להיחתם בין פרס לבין ספרטה, מובא על ידי תוקידידס. ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שלום ניקיאס

שלום ניקיאס היה חוזה שנחתם ב-421 לפנה"ס בין ערי המדינה ספרטה לאתונה העתיקה וחתם את החלק הראשון של המלחמה הפלופונסית. בשנת 425 לפנה"ס, ספרטה נחלה תבוסה בשני קרבות חשובים (קרב פילוס, וקרב ספקטריה) חלק מתוצאת הקרב הייתה העובדה שכוחות אתונה החזיקו בשבי כ-292 איש, לפחות 120 מהם היו ספרטנים. ב-424 לפנה"ס ספרטה התאוששה וכבשה את העיר אמפיפוליס. באותה שנה נחלה אתונה תבוסה גם בבויאוטיה בקרב דליום. וב-422 הובסו האתונאים בקרב אמפיפוליס כאשר ניסו להשתלט שנית על העיר ובשני הצדדים נהרגו אישי מפתח. כתוצאה מסדרת קרבות ותבוסות אלו היו שני הצדדים נכונים להסכם אי-לוחמה. הסכם השלום נקרא על שם המדינאי והמצביא האתונאי ניקיאס, אשר נשא ונתן עליו עם פלייסטואנאקס מלך ספרטה. הסעיף העיקרי שלו היה שאתונה וספרטה ישמרו על מה שהיה להם, אם כי היו כמה התאמות: ספרטה תחזיר את אמפופוליס לאתונה, והאתונאים יוותרו על כיבוש פילוס. תוקידידס, שהוקסם מבעיות הכרונולוגיה, מציין כי האמנה נחתמה "עשר שנים בלבד, בהפרש של כמה ימים, לאחר הפלישה הראשונה לאטיקה ותחילת המלחמה הזו". השלום לא היה יציב מלכתחילה, ולכל היה ידוע שהוא לא יחזיק מעמד זמן רב בשל ההתעלמות מהאינטרסים של בעלות הברית ובעיות רבות אחרות שלא באו על פתרונן. אכן, תנאי ההסכם לא נשמרו, וכעבור שש שנים התחדשה המלחמה. Thucydides on the Peace of Nicias, Livius.org ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות והסכמים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קסניה

קסניה (ביוונית עתיקה: ξενία, "יחסי אורחות') הייתה אחד המוסדות החברתיים שהסדירו את יחסי האנוש הבסיסיים במסגרת החברה השבטית והפוליס הקדומה ביוון העתיקה וגם לאחר מכן. הקסנייה היא הסכם בין האנשים, שחיבר ביניהם בקשרי דם אחד כלפי השני. לולא הקסנייה לא היה נפרץ מחסום ההסתגרות בתוך הקבוצה המשפחתית. הקסנייה נשמרה בזכות אמונתם של היוונים בעזרה הדדית ובידידות מתוך הסכמה. על המורד במוסד הקסנייה הוטלו סנקציות חמורות, שבעת העתיקה היו אמצעי הרתעה יעילים. לאזרח היווני הייתה נאמנות ומחויבות כלפי הפוליס שלו, אך עם זאת, במהלך השנים התקיימה נאמנות רוחבית שחצתה בין ערים שונות, למעמדות שווים ולפיכך, היא עלתה על עקרון הפוליס (הגנה על המדינה שלך). היחסים של הקסניה כללו תנאים, כאשר אחד מהם היה אי פגיעה באורח בידי המארח ולהפך, כך במלחמות בין ערים יכלו אנשים להימנע מלחימה מול אנשים מסוימים כיוון שהיו להם יחסי אורחות. הקסניה יכלה גם לעבור מדור לדור. דוגמה לכך נמצאת ב"איליאדה" כאשר גלאוקוס, שלחם עבור טרויה, מגלה כי סבו פלרקונס היה ביחסי אורחות עם אביו של האיש שלחם מולו, דיומדס. לפיכך, מחליטים השניים לא להילחם זה מול זה והם מחליפים ביניהם את הבגדים. הקסניה הייתה פרוטקול ארוך שדרש הזדהות מהאורח, תחינה בפני המארח, דיאלוג ארוך, השתתפות במשתה ובספורט כדי לבדוק האם האורח אכן מסוגל לקבל על עצמו את הנטל של הקסניה. בתום הקסניה היה האורח מקבל מתנות. מדי פעם שימשה הקסניה כסוג של טקס מעבר עבור נערים. כלומר, אם היה הנער אחראי מספיק כדי להיות מסוגל להיות בביתו של המארח שלו, היה בכך סימן לבגרות. כפי שמתואר ב"אודיסאה", כאשר טלמכוס, בנו של אודיסאוס, מבקש אורחות אצל נסטור, מארח אביו. בדרך כלל, היה הבן לומד את הפרוטוקול על ידי חיקוי האב. כיוון שאביו לא היה חלק מחייו, לווה טלמכוס בידי אתנה (שהייתה בדמותו של מלטס). במלחמת טרויה, מנלאוס קושר קשרי קסניה עם פאריס נסיך טרויה, וזה מפר אותם עת הוא חוטף/עוזב עם אשתו הלנה (השאלה האם זו עוזבת מרצונה או נחטפת נותרת פתוחה, שעה שישנן גרסאות שונות של הסיפור). הפרת הקסניה היא מבין ההצדקות הבולטות לגורלה של העיר. איליאדה ספר 6 – על גלאוקוס ולדיומדס היו בעלי יחסי אורחות שעברו בדורות. פלרקונס, סבו של גלאוקוס התארח אצל אביו של דיומדס. אודיסיאה שיר 3 - טלמכוס אצל נסטור. אודיסיאה ספר תשיעי - אודיסאוס אצל הקיקלופ אודיסאוס ספר 6 - התקבלות אודיסאוס ביד נאוסיקאה אודיסאוס ספר 7 - התקבלות אודיסאוס בארמון אלקינואוס אודיסאוס ספר 8 - התקבלות בפומבי בממלכת אלקינאוס ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
תסמופוריה

תסמופוריה (ביוונית עתיקה: θεσμοφόρια) היה שמו של חג דתי שנחוג ביוון העתיקה. התסמופוריה נחוג רק על ידי נשים לכבוד דמטר ובתה קורה/פרספונה. חג זה נועד להגברת הפוריות, וכמו כן היה לו קשר לחקלאות. החג היה נפוץ ביוון כולה, נחוג בעונת הזריעה, כלומר בסתיו, ובמהלך החגיגות הוקרבו קורבנות. באתונה החג נחוג במקום בשם תסמופוריון וכלל שלושה ימים של מגורים משותפים ופולחן משותף של נשים נשואות או אלמנות בלבד. חג זה, בהיותו חגן של הנשים, אפשר מפגש בין אימהות לבין בנותיהן הנשואות. על פי המקובל באותה תקופה, נשים היו נישאות לבית בעליהן ובכך התנתקו מביתן. היו בעלים שהתנגדו לביקור החותנת ו/או התנגדו לביקור נשותיהן בבית בו גדלו, וכך נותר החג כשסתום ביטחון חברתי ממוסד למפגשים אלו. מדיה וקבצים בנושא תסמופוריה בוויקישיתוף תסמופוריה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי

הוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי (ברוסית: Антисионистский комитет советской общественности,‏ АКСО) הוקם ב-29 במרץ 1983 על ידי מזכירות הוועד המרכזי שאישרה החלטה 101/62ГС ”לתמוך בהצעה של אגף התעמולה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והק.ג.ב. בדבר הקמה של ועד אנטי ציוני...”. בתחילת שנות ה-80 פיתחו השלטונות הסובייטים נשק תעמולתי חדש למלחמה הקרה, כמו גם לתנועת הדיסידנטים המתגברת בתוך ברית המועצות, כדי להוביל לאי-לגיטימציה של הציונות ולצמצם את העלייה היהודית מברית המועצות לישראל. יהודים אתניים היוו את ליבו של הוועד. אחת מחברות הוועד, הבלרינה מאיה פליסצקאיה הייתה תחת איומים מצד השלטונות שאם לא תהיה חברה בוועד יישלל ממנה דרכונה ולא תוכל להופיע מחוץ לברית המועצות. השימוש ביהודים כדי להרוס מוסדות ותרבות יהודיים היה כדי למנוע האשמות של אנטישמיות מצד השלטונות. היהודים שהיו חברים בוועד כונו בקרב בני עמם "יהודי כיס" ("карманные евреи"). בראש הוועד האנטי-ציוני עמד גנרל דוד דרגונסקי, פעמיים גיבור ברית המועצות שלחם במלחמת העולם השנייה והיה ידוע בברית המועצות ומחוצה לה. לפי הצעותיהם, הכי קיצונים בגישתם מתוך חברי הוועד היו צזאר סולודר ובלאייב, בעוד זיבס וזימאנאס נחשבו מתונים יותר. הוועד היה מקיים כנסים בו היו מבקרים את הציונות ומחליטים על דרכים לפעול נגדה. בנוסף לתעמולה השוטפת באמצעי תקשורת הוועד תכנן גם לערוך "סימפוזיום בינלאומי על הבעיות העכשוויות של האנטי-ציונות" ואף לקיים "קונגרס אנטי-ציוני בינלאומי". במרץ 1985, עם עליית מיכאיל גורבצ'וב לשלטון, איבד הוועד מחשיבותו, והתפרק סופית באוקטובר 1994. חלק מחומריו שימשו את התנועה הרדיקלית פאמיאט. דוד דרגונסקי - יושב ראש הוועד. מארק קרופקין - סגן יושב ראש. קרופקין עבד סגן עורך בהוצאה לאור "נובוסטי". יורי קולסניקוב - סגן יושב ראש. באופן רשמי הוצג כסופר. שמו האמיתי - יונה גולדשטיין. היה קולונל דימוס בקג"ב. במהלך מלחמת העולם השנייה היה מפקד יחידת פרטיזנים סובייטים ולאחריה ביצע משימות ריגול ברומניה ובארץ ישראל, שם פעל במסווה של עולה מרומניה. סמואל זיבס - פרופסור בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה. גריגורי בונדרבסקי - פרופסור בפקולטה להיסטוריה. אלינה ביסטריצקאיה - שחקנית תיאטרון וקולנוע. מרטין קבצ'ניק - פרופסור לכימיה, חבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. תאודור אויזרמן - פרופסור לפילוסופיה, חבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. מטוויי בלנטר - מלחין. טטיאנה ליאוזנובה - במאית קולנוע. אהרן ורגליס - משורר יידי. צזאר סולודר - משורר ועיתונאי. בוריס שיינין - תסריטאי ובמאי קולנוע. גנריך גופמאן - סופר. במהלך מלחמת העולם השנייה היה טייס קרב, גיבור ברית המועצות. יעקב פישמן - הרב של בית הכנסת הכורלי של מוסקבה. אולץ להצטרף וכשנפטר כעבור זמן קצר, הוחלף על ידי יורשו בתפקיד, הרב אדולף שייביץ'. ולדימיר קודריאבצב - משפטן, חבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. הלא יהודי היחיד בין חברי הוועד. בנימין פינקוס יהודי ברית המועצות google books Benjamin Pinkus - The Jews of Soviet Union - the history of a national minorityCambridge University Press 1988 בנימין פינקוס, עמוד 56
אפיירון

אפיירון (ביוונית עתיקה: Άπειρον) על פי משנתו של הפילוסוף הקדם-סוקרטי אנכסימנדרוס, הוא שמו של היסוד הראשוני בעולם - הראשית (ארכי, ἀρχή). כשייך לאסכולה המילטית, אנכסימנדרוס עסק בשאלה מהו הארכי, כלומר מהו העיקרון החומרי, או החומר האחד הקבוע, העומד ללא שינוי מאחורי העולם המשתנה. קודמו של אנכסימנדרוס, תאלס, טען כי חומר זה הוא המים ואילו ממשיכו אנכסימנס טען כי חומר זה הוא האוויר. לעומת זאת אנכסימנדרוס טען כי לא ייתכן שחומר זה יהיה מהמוכרים והידועים לנו, וכי הוא בלתי מוגבל ואין סופי (ולכן מבטיח המשכיות), ללא תכונות המבדילות אותו משאר היסודות, והוא כולל את כל התכונות המצויות בשאר היסודות ללא הגבלה והפרדה. ייתכן ואנכסימנדרוס העדיף יסוד כזה, כיוון ששאר היסודות מנוגדים זה לזה, ואם אחד מהם היה היסוד, השאר היו נבלעים בתוכו. אפיירון בעצם מוגדר כ"לא מוגדר" לאור העובדה שממנו נוצר הכל והוא הבסיס הוא לא יכול להיות משהו שנמצא תחת הגדרה. ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קלפסידרה

קלפסידרה (ביוונית עתיקה: κλεψύδρα, בלטינית: clepsydra) הוא שעון מים ששימש באתונה העתיקה בבתי הדין ובאסיפות, לקציבת זמן הנואמים. הייתה זו קערה שמולאה כמות מדודה של מים, זמן התרוקנות הקערה היה משך הזמן שניתן לנואם לשאת את דבריו. הקלפסידרה נתגלתה בפינה הדרום מערבית של האגורה. כמות המים בכלי היא כ-6.4 ליטר. מניסויים שערכו מסתבר כי כמות זו הספיקה לנאום בן כ-6 דקות. על דופן הקערה מופיע שם השבט לו השתייכה. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
באנאוסוי

באנאוסוס (ביוונית עתיקה: βάναυσος, בלשון רבים βάναυσοι - באנאוסוי) היה כינוי לעובדי הכפיים או בעלי המלאכה באתונה העתיקה. הבאנאוסוי היוו את עמוד התווך של המשטר הדמוקרטי באתונה ונהנו מזכויות פוליטיות והשתתפות בכל מוסדות המדינה. פריקלס עודד אותם לאקטיביזם פוליטי על ידי תשלום על השתתפותם בבתי הדין, באספה הכללית ובהצגות התיאטרון. עקב עבודות הבנייה הגדולות באזור האגורה הועסקו בעלי מלאכה רבים בעיר, ביניהם נמנו קדרים, עובדים בשיש וברונזה, בנאים, נגרים וכורים. ערך זה הוא קצרמר בנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ון טולנד

ג'ון טולנד (באנגלית: John Toland;‏ 30 בנובמבר 1670 – 11 במרץ 1722) היה מראשוני הדאיסטים הבריטים, האדם הראשון שכינה את עצמו הוגה חופשי ומתומכי האמנציפציה ליהודים. טען שהיהודי הוא ככל האדם, שכן אין הבדל בין דת וגזע, ואין זה מעניינה של הכנסייה לכפות את הדת על אזרחי המדינה. הראה שהיהודים הם העם העתיק היחידי שלא נעלם, לעומת המצרים, היוונים ואחרים שנעלמו מהעולם. הוא התבסס על כתביהם של ג'ון לוק, הובס ושפינוזה ועל כתבי אפולוגטיקה של שמחה לוצאטו ומנשה בן-ישראל. אחת ממטרותיו הייתה שהיהודים יקבלו אמנציפציה ואזרחות בריטית. מדיה וקבצים בנושא ג'ון טולנד בוויקישיתוף פרסומים עם אזכורים לג'ון טולנד בגוגל סקולר ביוגרפיה שלו באתר encyclopedia.com (עודכן לאחרונה ב-14 באוקטובר 2019) ג'ון טולנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ג'ון טולנד בפרויקט גוטנברג (באנגלית) שנאת ישראל מהולדת הנצרות עד מסעי הצלב, כרך ג', עמוד 46 כהן, ירחמיאל, עורך, מחקרים בתולדות ישראל בעת החדשה : לקט מאמרים, חלק ראשון, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנ"ה, עמ' 53 ערך זה הוא קצרמר בנושא פילוסופים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהאן כריסטוף וגנזייל

יוהאן כריסטוף וגנזייל (בגרמנית: Johann Christoph Wagenseil;‏ 26 בנובמבר 1633 – 9 באוקטובר 1705) היה הבראיסט נוצרי-גרמני בן המאה ה-17. יוהאן כריסטוף וגנזייל סבר מחד גיסא שליהודים נעשה עוול במהלך השנים, שהתנכלו להם בתואנות שווא, ושעלילות הדם היו שקריות, ואי לכך יצא להגנת היהודים מפני ההאשמות שהוטחו בהם. לטענתו הנוצרים הם שהביאו את היהודים לעסוק בהלוואה בריבית. הוא קרא לנהוג ביהודים בסובלנות וברחמנות מפני הצדק האלוהי וגם משום שהיהודים שמרו את כתבי הקודש של הברית הישנה וראויים על כך לתודה. מטרתו של וגנזייל הייתה להביא לניצורם של היהודים בדרכי נועם, ולא מתוך לחץ ומתוך כפייה. מאידך גיסא, וגנזייל פרסם ביקורות תאולוגיות על היהדות, בעיקר בספרו מ-1681 "Tela ignea satanae" – "חצי האש של השטן: הם הספרים הנסתרים והנוראים של היהודים נגד כריסטוס, אלוהים והדת הנוצרית". לאחר שקרא בספר תולדות ישו, פנה לשליטים בדרישה לגבש הסכם שימנע את חילול שם ישו בפי היהודים. הוא התבסס בהגותו ובדבריו על עיון בכתבים בלשון העברית ובתרבות היהודית שלאחר התנ"ך. בער שמואל יששכר פרלהפטר, השבתאי, היה מורו לשפה ולספרות עברית. עמד בקשרים גם עם רבי חגי חנוך פרנקל. וגנזייל כיהן כפרופסור להיסטוריה, למשפט קאנוני ולשפות המזרח באוניברסיטת אלטדורף. הוא נודע באוסף הספרים שלו שכלל מאות כרכים, מחציתם כתובים עברית ורבים מהם כתבים בשפות הסורית, הפרסית, האתיופית והערבית. מדיה וקבצים בנושא יוהאן כריסטוף וגנזייל בוויקישיתוף יוהאן כריסטוף וגנזייל באנציקלופדיה היהודית (באנגלית) יוהן כריסטוף וגנזיל, דף שער בספרייה הלאומית ד"ר יעקב רוטשילד, הספרות האנטישמית, באתר "דעת" ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אירוס הביצות

אִירוּס הַבִּיצוֹת או אִירִיס הַבִּיצוֹת (שם מדעי: Iris grant-duffii) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג לומנאירוס (Limniris), בסקציה לומנאירוס (Limniris). אירוס הביצות הוא גאופיט עשבוני רב שנתי. קנה שורשו רחב וקצר, עטוף סיבים קוצניים וקשים. העלים ארוכים - כ-50 ס"מ - וצרים, צומחים בשושנת סביב עמוד הפריחה, גונם ירוק כהה והם מתפתלים מעט. עמוד הפריחה בינוני - כ-40 ס"מ אורכו, נושא פרח יחיד. עלי העטיף צהובים, נוטים לירקרק או ללבן. על מרכז העלה מסורטטים עורקים כהים המורכבים נקודות שחורות או סגולות, המתרכזים בלוע הפרח. הפריחה בחורף, ההבשלה בקיץ. הפרי הוא הלקט הנפתח לשלוש קשוות, בתוכו עשרות זרעים בקוטר של כ-3 מ"מ. הזרעים מתפזרים לאחר פתיחת ההלקט במשך מספר שנים. תואר המין נקבע על שמו של בוטנאי שאסף והגדיר את הצמח בשנות ה-20 בעמק יזרעאל. תואר המין העברי נקרא על שם בית הגידול העיקרי של המין. אירוס הביצות צומח באזור ארץ ישראל, סוריה וטורקיה. שטח גידולו המקורי - אדמות כבדות ועמוקות - הפך ברובו לשטח חקלאי, כיום הוא צומח בארץ ישראל רק במרכז רמת הגולן, שם הוכרזה שמורת טבע אירוס הביצות נוב למען שימורו. ניסיונות הנבטה נעשים גם בשמות אפק https://www.ynet.co.il/environment-science/article/s1frwrhva המין נדיר, וכשאר מיני האירוס הוא מוגן על פי חוק. אירוס הביצות בשמורת הטבע נוב אירוס הביצות בשמורת הטבע נוב אירוס הביצות בשמורת הטבע נוב אירוס הביצות בשמורת הטבע נוב אירוס הביצות בנחל סנין שמורת טבע אירוס הביצות נוב מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI) אירוס הביצות, באתר צמח השדה אירוס הביצות, באתר צמחיית ישראל וסביבתה אירוס הביצות, באתר Tropicos (באנגלית) אירוס הביצות, באתר GBIF (באנגלית) אירוס הביצות, באתר The Plant List (באנגלית) אירוס הביצות, באתר IPNI (באנגלית) אירוס הביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח