laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הילד בעקבות ריפלי

הילד בעקבות ריפלי (באנגלית: The Boy Who Followed Ripley) הוא הרביעי בסדרת הספרים אודות מעללי הפושע למחייתו טום ריפלי, הידועה בקרב המבקרים וחובבי הספרים הללו בשם "ריפליאדה", שנכתבה בידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר פורסם באפריל 1980. בספר, ריפלי ממשיך לחיות בשלווה באחוזתו הצרפתית "בל אומברה" (Belle Ombre) ומעורב בחיי הפשע רק בעקיפין. האידיליה שלו נהרסת כאשר הוא פוגש בנער מתבגר שמתחבא מהמשטרה. נער אמריקני בן 16, שקורא לעצמו בילי, מגיע לכפר ופונה לריפלי המתגורר בו, בבקשה לעבודה. ריפלי מסכים לספק לנער מעט עבודת גננות ומשכן אותו בחדר האורחים, על אף שנראה לו שהוא מזהה את הנער מהעיתון. בירורים נוספים חושפים ששמו האמיתי של "בילי" הוא פרנק פירסון (Frank Pierson), ושהוא בנו של איל הון אמריקני שנמלט מהמדינה, אשר נפטר לאחרונה. ריפלי מיד מגלה כי פרנק רצח את אביו, והעניין שלו בנער גובר, אולי משום שראה בו נפש תאומה פוטנציאלית. הוא גם מגלה שפרנק חיפש אותו בכוונה בשביל לבקש עצה לאחר ששמע על המוניטין הרע שלו. ריפלי מארגן לפרנק דרכון מזויף, והם נוסעים לגרמניה, שם הם מגיעים למערב ברלין ושוהים אצל חברו של ריפלי, שותפו לפשע בעבר, ריבס מיינוט (Reeves Minot). במערב ברלין פרנק נחטף. ריפלי יוצר קשר עם משפחת פירסון, משפחתו של פרנק, ועם בלש פרטי שנשלח על ידי המשפחה לפריז. המשפחה שולחת את הכופר המבוקש לברלין, וריפלי מעבירו לחוטפים, ובאותה הזדמנות רוצח ספונטנית את אחד מהם. שאר החוטפים נמלטים. ריפלי לוקח את הכסף בחזרה ומארגן מארב בבר הומואים, שאליו הוא מסתנן לבוש כדראג קווין. הוא מזהה שם את החוטפים ועוקב אחריהם לדירה בה הם מחזיקים את הנער, ואותו הוא מציל. ריפלי מחזיר את הכסף למשפחת פירסון, מעודד את פרנק לחזור למשפחתו שבניו אינגלנד ומלווה אותו בחזרתו. על אף שריפלי השיב לו את ביטחונו והדריך אותו, פרנק מלא ברגשות אשמה, ובנוסף על כך – הוא מתאהב בנערה צעירה, ולא זוכה לקבל ממנה אהבה בחזרה. הוא מנסה להתאבד ולקפוץ מצוק, אותו צוק שממנו הוא דחף בעבר את אביו שהיה מרותק לכיסא גלגלים; לאחר ניסיון ראשון לא-מוצלח הוא מנסה בשנית ומצליח. מזועזע ועצוב על מותו של פרנק, ריפלי חוזר לאחוזתו "בל אומברה". הייסמית' מתארת בספר את האווירה המדכאת בגרמניה של המלחמה הקרה והנהנתנות במערב ברלין, בעיקר בקטע שבבר ההומואים. ריפלי מגלה סימפתיה כלפי ההומוסקסואלים שהוא פוגש, בניגוד לתיעוב-העצמי שחש כאשר הוא נמשך בסתר לדיקי גרינליף בספר הכישרון של מר ריפלי. נרמז גם בספר שהתעניינותו של ריפלי בפרנק היא יותר מהתעניינות אבהית, אך הדבר לא נאמר במפורש. מאמציו של ריפלי להגן על פרנק, והעובדה שהוא לא גנב את כספי הכופר שהגיעו לרשותו, בניגוד לאופיו כפושע, מצביעים על סוג של חמלה נטולת רגש שמתעוררת בו, שלא הייתה חלק מאופיו והתנהגותו בספרים הקודמים. הילד בעקבות ריפלי, באתר OCLC (באנגלית)
אזורי חן

אֲזוֹרֵי חֵן היא שכונה בצפון-מערב תל אביב, המהווה חלק משכונת צוקי אביב. השכונה קרויה על שם חנה נאמן, אמו של אברהם נאמן יזם הפרויקט. הבניה במקום החלה במהלך שנות ה-80 והחלק העיקרי של בתי השכונה הוקם במהלך שנות ה-90. השכונה שוכנת בין דרך נמיר במזרח ובין הכביש המוביל אל חוף הצוק ממערב, והיא גובלת מצפון בקריית החינוך של תל אביב (רח' שושנה פרסיץ). ובדרום ברמת אביב החדשה (רח' א"צ פרופס). אזורי חן היא שכונה קטנה. היא כוללת שמונה בניינים הניצבים בצורת ספירלה (602 יחידות דיור). שבעה מהבניינים נקראים על שם שבעת המינים (בית הזית שנבנה ראשון, בית התמר, בית הרימון וכו') ואילו הבית השמיני שאף נבנה אחרון נקרא בית התפוז. בגינת נוי במרכז השכונה נשתמרו מספר עצי שקמה עתיקים. בקדמת השכונה מול גן המייסדים מוצב הפסל הסביבתי בוסתן בתים שיצרה הפסלת ציונה שמשי. בשכונה מתגוררים כ-2,000 נפש, יש בה מרכז מסחרי קטן הכולל מספר בתי קפה, מרכול, סניפי בנק וקופת חולים וכן מועדון קאנטרי. תלמידי השכונה לומדים ברמת אביב החדשה, בשכונת תוכנית ל' ובשכונת הגוש הגדול, והשירותים הקהילתיים ניתנים בשכונות אלה וברמת אביב ג'.[דרוש מקור] מצפון לשכונה הוקם ב-2012 בית הספר תיכונט ע"ש אלתרמן. מדיה וקבצים בנושא אזורי חן בוויקישיתוף דני רכט, אזורי ח"ן, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה" אזורי חן, באתר גוגל מפות אזורי חן, באתר פריים נכסים פרויקט שכונת אזורי חן נטע חוטר, ‏כש"דליקטסן" ו"בראסרי" נפגשים, באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2013 מרכז מסחרי אזורי חן, באתר kenyonim
בנייה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בנייה – תהליך הרכבתו, יצירתו או הקמתו של מבנה בנייה ורנקולרית בנייה באדמה בנייה מעץ בנייה מלבנים בנייה מתועשת בנייה טרומית בנייה ירוקה ובנייה תואמת אקלים חוק התכנון והבנייה היתר בנייה בנייה בלתי חוקית בישראל הבונים החופשיים (בנייה חופשית) - ארגון אחוותי הנפוץ בכל העולם בניית אתר אינטרנט בנייה (גאומטריה) – שרטוט עצמים גאומטריים על פי כללים נתונים בנייה בסרגל ובמחוגה – כללי הבנייה המקובלים בגאומטריה האוקלידית בֶּנְיֶיה (מאכל) (Beignet) – מאכל מטוגן אופייני למדינת לואיזיאנה שבארצות הברית בניה (פירושונים)
29–20 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 29–20 לפנה"ס 29 לפנה"ס – הורדוס מורה להעמיד את מרים החשמונאית למשפט, בו נגזר דינה למוות 28 לפנה"ס – הורדוס בונה תיאטרון בירושלים 28 לפנה"ס – אסטרונומים סיניים מתעדים לראשונה כתם שמש 28 לפנה"ס – אוגוסטוס קיסר נבחר לקונסול בפעם השישית. שותפו מרקוס ויפסניוס אגריפה נבחר לקונסול רומא בפעם השנייה 27 לפנה"ס – הורדוס בונה מחדש את שומרון וקורא לה "סבסטיה". 23 לפנה"ס – הורדוס בונה ארמון בירושלים 23 לפנה"ס – הורדוס נישא למרים בת שמעון הכהן הגדול 22 לפנה"ס – תחילת הבנייה של קיסריה על ידי הורדוס 22 לפנה"ס–15 לפנה"ס – הורדוס בונה את ההרודיון, כ-12 קילומטרים מדרום לירושלים. 20 לפנה"ס – גאיוס קיסר, בנו של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה ונכדו של אוגוסטוס 29 לפנה"ס – מרים החשמונאית 25 לפנה"ס – קוסטובר, גיסו של הורדוס 21 לפנה"ס – דיודורוס סיקולוס, היסטוריון יווני איש סיקיליה מדיה וקבצים בנושא 29–20 לפנה"ס בוויקישיתוף
שכונות עבר הירקון

שכונות עבר הירקון הוא השם הכולל לשכונות הנמצאות מצפון לנחל הירקון, בצפון תל אביב. שכונות אלה משתרעות על פני 21 אלף דונם, המהווים כ־41% משטח העיר, ומתגוררים בהן כ-24% מתושבי העיר. השכונות התפתחו בהדרגה, ובאזור זה נמצאת עיקר הבנייה של תל אביב עד היום. לאזורים אלה של העיר היה ביקוש גבוה מאז קום המדינה בשל היותם קרובים יחסית למרכז העיר אך רחוקים דיו כדי להוות שכונות פרבריות שקטות. גם כיום, למעשה, מתפקדות רובן כפרברי העיר. הן אינן מחוברות אל המרקם העירוני של מרכז תל אביב, או לערים האחרות המשיקות לאזור: רמת גן, בני ברק ורמת השרון. אוכלוסיית השכונות, בממוצע, היא האמידה ביותר בעיר וכן בין האוכלוסיות האמידות ביותר בישראל כולה. עם זאת, קיימים בה גם חלקים כגון שכונת נווה שרת הנבדלת מבחינה זו משאר השכונות. הביטוי "צפוני", או "צפונבוני", אשר התייחס בעבר אל שכונות הצפון הישן של תל אביב אשר יושבו בשנות ה-30 וה-40 על ידי יוצאי אירופה אמידים, מתייחס היום בעיקר לתושביהם העשירים של שכונות אלה כמו גם לערים המבוססות הנוספות שמצפון לעיר (הרצליה, רמת השרון ורעננה). השכונות מחולקות ביניהן לשתי קבוצות: שכונות צפון-מערב הנמצאות ממערב לנתיבי איילון ומוגדרות כרובע מס' 1 בחלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה, ושכונות צפון-מזרח הממוקמות ממזרח לאיילון ומוגדרות כרובע מס' 2. בין שני אזורים אלה מחבר ציר תנועה אחד בלבד - שדרות קרן קיימת לישראל, ובנוסף אליו שדרות רוקח כציר תחבורה עיקרי העובר בין השכונות לנחל הירקון ומחבר אותן עם מרכז העיר. כל שכונות עבר הירקון פועלות באופן עצמאי ממרכז העיר מבחינת כל השירותים הקהילתיים (בתי ספר, גני ילדים, בריאות) ובהן מספר אתרים חשובים המשרתים את כלל העיר ואף את מרחבה המטרופוליני. על אלה נמנים פארק הירקון, אוניברסיטת תל אביב, גני התערוכה, הלונה פארק של תל אביב וקריית החינוך של תל אביב, וכן אזורי התעסוקה אזור תעשייה עבר הירקון וקריית עתידים. ברובע עובר שביל ישראל דרך תל ברוך ופארק הירקון. הדר יוסף מעוז אביב נאות אפקה תל ברוך שיכון דן שכונת רביבים ישגב רמת החייל נווה שרת צהלה גני צהלה רמות צהלה המשתלה תל ברוך צפון רמת אביב נווה אביבים רמת אביב ג' רמת אביב החדשה אפקה נופי ים צוקי אביב (לשעבר ״אזורי חן״. השכונה מאגדת בתוכה את השכונות: אזורי חן, גימל החדשה, מגדלי נאמן וסי אנד סאן) כוכב הצפון תוכנית ל' שייח מוניס הצפון הישן שפך הירקון רובעי תל אביב-יפו ירון בלסלב, העשור הראשון להתפתחות שכונות תל אביב שמעבר לירקון, 1947–1958, מתוך עיונים בתקומת ישראל. 2013 על פי התוכנית האסטרטגית של עיריית תל אביב-יפו, 2004, פרק "אזורים בעיר"
גותית

גותית היא שפה שנכחדה, המשתייכת לענף המזרחי של השפות הגרמאניות במשפחת השפות ההודו־אירופיות. הגותית, שאינה מדוברת כיום, דוברה בפי הגותים באלף הראשון לספירת הנוצרים. בהגיית השפה הגותית ההטעמה הייתה על ההברה הראשונה במילה או על ההברה הראשונה של השורש, בדומה לשאר השפות הגרמאניות. היא נכתבה תחילה באמצעות האלפבית הרוני, שבו נכתבו בתחילה רוב השפות הגרמאניות. במאה הרביעית לספירה, הומצא האלפבית הגותי על-מנת לכתוב את תרגום התנ"ך לשפה הגותית. בגותית ישנן חמש תנועות קצרות ושבע ארוכות. בגותית חמש יחסות להטיית שם עצם: הנומינטיב, יחסת הנושא. הגנטיב, יחסת הקניין. הדטיב, יחסת המושא העקיף. האקוזטיב, יחסת המושא הישיר. הווקטיב, השימוש בו נעשה בפניה כלפי המיוחס של שם העצם. (צורתן זהה ברוב המקרים לנומינטיב) בגותית שלושה מקרים להטיית שם עצם מאיזושהי יחסה, לפי מספר: יחיד זוגי רבים בגותית שלושה מינים דקדוקיים להטיית שם עצם ביחיד: זכר נקבה נייטרלי שם התואר בגותית מוטה בהתאמה לשם העצם אותו הוא מתאר, הסיומות משתנות בהתאם. חוץ מזה ההטיות מתחלקות לשתי קבוצות: הטיה חלשה - מופיעות במקרה ווקאטיבי, ולאחר תוית יידוע. הטיה חזקה - מופיע בכל מקרה אחר. בניגוד לשפות גרמאניות מודרניות אשר בהן שני סוגי תוויות - לשם מיודע ובלתי-מיודע (לדוגמה באנגלית: a/an מול the) בשפה הגותית ישנה רק תווית יידוע המקבילה ל-the באנגלית, ממש כמו בעברית. היידוע נעשה לפי מין ומספר: sa - ליידע שם עצם יחיד זכר. so - ליידע שם עצם יחיד נקבה. þata - ליידע שם עצם יחיד נייטרלי. תוית היידוע בגותית זהה לכינוי הרמז, כך שלכל אחת מהמילים יכולה להיות גם משמעות של "ה" וגם משמעות של "זה/זו" וניתן לדעת רק לפי ההקשר. כינויי הקניין בגותית (לדוגמה: שלי, שלך, שלו) מוטים באופן דומה לשמות התואר. שלי - meins שלך - theins שלו - seins (יכול להיות is) שלה - seins (יכול להיות izos) שלנו - unsar שלכם - izwar של שניכם - igqar שלהם - ize (זכר או נייטרלי) שלהן - izo יש להטות פעלים בגותית לפי שם הגוף (גוף ראשון, שני, שלישי ביחיד או רבים) ולפי הזמן. אני - ik אתה - thu הוא - is (או sa) היא - si זה - ita אנחנו - weis אנחנו שנינו - wit אתם - jus אתם שניכם - jut בגותית ישנם רק שני זמנים הווה ועבר כאשר ההווה משמש גם לצורך התייחסות לעתיד. חוץ מזה אופן ביטוי שונה יכול לגרום לביטוי ציווי, ציון (אמירת ביטוי אובייקטיבי) או פעולה אפשרית או היפותטית. שינוי תנועה בפעלים חזקים. בפעלים חלשים הוספת d (הנשמעת [ð]) או הוספת þ (הנשמעת [θ]). באמצעות הכפלה. לדוגמה: לישון slepan>>sai+slep>>saislepum לפועל בגותית יש צורת פעיל וצורת סביל רק בהווה, על-מנת ליצור סביל בזמן עבר יש להשתמש בפועלי העזר: wisan - להיות או wairþan - ליהפך, וצורת פועל המתארת פעולה שהסתיימה.(פרטיסיפלי) 1 - ains 2 - twa (נייטרלי), twai (זכר), twos (נקבה) 3 - threis (זכר ונקבה), thrija (נייטרלי) 4 - fidwor 5 - fimf 6 - saihs 7 - sibun 8 - ahtau 9 - niun 10 - taihun 11 - ainlif 12 - twalif 14 - fidwor-taihun 15 - fimf-taihun 20 - twai tigjus 30 - threis tigjus 40 - fidwor tigjus 50 - fimf tigjus 60 - saihs tigjus 70 - sibuntehund 80 - ahtautehund 90 - niuntehund 99 - niuntehund jah niun 100 - taihun-taihund ראשון - fruma שני - anthar שלישי - thridja רביעי - fidurda חמישי - fimfta שישי - saihsta שביעי - subunda שמיני - ahtuda תשיעי - niunda עשירי - taihunda גותית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) שפה גותית, דף שער בספרייה הלאומית
שורת בואן

שורת בואן היא מונח בגאולוגיה הבא להסביר מדוע בנויים סלעים מצרופים מסוימים של מינרלים, בעוד שסוגים אחרים של מינרלים כמעט ולא מצויים יחד. את התאוריה הציע הפטרולוג נורמן לוי בואן ולכן היא קרויה על שמו. בואן ערך בתחילת המאה ה-20 סדרת ניסיונות בהם התיך אבקה של סלעים גרוסים, קרר את החומר המותך בהדרגה ואז בחן את סוגי המינרלים שנוצרו בו. המסקנות שאליהן הגיע מקובלות עד היום להסבר תהליך התגבשות המינרלים בהתקררות מאגמה. בואן הראה כי בעת שהמאגמה מתקררת מתגבשים בה תחילה המינרלים שנקודת ההתכה שלהם הגבוהה ביותר. עקב כך חל שינוי בהרכב הכימי של המאגמה הנותרת. ירידה בריכוז יסוד מסוים או עלייה בריכוז יסוד אחר יגרמו בהכרח ליצירת מינרלים אחרים מהמאגמה. תהליך זה שבו חלים במאגמה שינויים מינרליים וכימיים קרוי גיבוש מפריט של המאגמה, וזו הסיבה להיווצרות סלעים שונים מאוד מבחינה כימית ומינרלוגית ממגמת־אֵם אחת. שורת בואן מוצגת בעזרת סכמה המראה את התגבשות המינרלים במאגמה כתוצאה מירידה הדרגתית של הטמפרטורה. הסכמה מחולקת לשני ענפים. הענף הימני מייצג תהליך רציף של יצירת מינרלים בעוד שהענף השמאלי מייצג יצירה לא רצופה של מינרלים. הציר מצד שמאל מייצג את קו הטמפרטורה כאשר החלק העליון מייצג טמפרטורה גבוהה יותר. המינרלים בחלק העליון של השרטוט הם הראשונים להתגבש, כלומר נקודת ההיתוך שלהם גבוהה יותר. בהתבסס על עבודתו של בואן ועל ההרכב המינרלים המצוי בסלע מסוים ניתן לשער מה היו התנאים בעת שנוצר הסלע. השרטוט מראה כי מינרלים מסוימים שנקודות ההתכה שלהם קרובות יתגבשו יחד ולכן ניתן יהיה למצוא צרוף שלהם המרכיב סלע, לעומת זאת מינרל כדוגמת אוליבין שטמפרטורת ההתכה שלו גבוהה, לא ימצא יחד עם קוורץ שטמפרטורת ההתכה שלו נמוכה יחסית. ניתן לחלק את שורת בואן לשלושה תחומים: המינרלים המקדימים להתגבש ייצרו סלעים בסיסיים, לעומתם המינרלים המתגבשים בטמפרטורות הנמוכות ייצרו סלעים חומציים, ובנוסף מוגדר תחום ביניים. השרטוט משמאל מראה חלוקה זו. ניתן להשתמש בשרטוט זה גם על מנת לראות את מידת היציבות של המינרלים לבליה, כשהמינרל היציב יותר, קוורץ, מצוי בתחתית השרטוט, בעוד שהמינרל אוליבין המצוי בראש השרטוט הוא הפחות יציב מכל המינרלים. ההסבר קשור לטמפרטורה על פני כדור הארץ. ככל שהטמפרטורה בה נוצר המינרל רחוקה יותר מהטמפרטורה השוררת על פני כדור הארץ כך הוא יציב פחות. בלשון פשוטה, המינרלים שנקודת ההתכה שלהם הגבוהה ביותר ולכן התגבשו ראשונים במאגמה המתקררת הוא הפחות יציבים על פני כדור הארץ מכיוון שהתנאים על פני כדור הארץ הם השונים ביותר מהתנאים בהם נוצרו. בעוד שהמינרלים שטמפרטורת ההתכה שלהם נמוכה יותר יציבים יותר כיוון שתנאי השטח דומים יותר לתנאים בהם נוצרו. מדיה וקבצים בנושא שורת בואן בוויקישיתוף
Love Songs (אלבום של הביטלס)

Love Songs הוא אלבום אוסף של שירי אהבה של להקת הביטלס מהשנים 1962 עד ל-1970. האלבום יצא ב-19 בנובמבר בבריטניה 1977 וב-21 באוקטובר בארצות הברית. עד שנת 2000 מכר האלבום כ-3 מיליון עותקים. האלבום לא יצא מעולם על תקליטור. כל השירים באלבום נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני למעט אם צוין אחרת. תקליט 1 צד ראשון Yesterday – 2:03 I'll Follow the Sun – 1:47 I Need You (ג'ורג' האריסון) – 2:27 Girl – 2:30 In My Life – 2:24 Words of Love (באדי הולי) – 2:02 Here, There and Everywhere – 2:22 צד שני Something (ג'ורג' האריסון) – 2:59 And I Love Her – 2:28 If I Fell – 2:18 I'll Be Back – 2:20 Tell Me What You See – 2:35 Yes It Is – 2:38 תקליט 2 צד ראשון Michelle – 2:40 It's Only Love – 1:55 You're Going to Lose That Girl – 2:16 Every Little Thing – 2:01 For No One – 1:58 She's Leaving Home – 3:37 צד שני The Long and Winding Road – 3:34 This Boy – 2:12 Norwegian Wood (This Bird Has Flown) – 2:01 You've Got to Hide Your Love Away – 2:07 I Will – 1:46 P.S. I Love You – 2:02 מידע על האלבום Love Songs באתר MusicBrainz האלבום Love Songs באתר Discogs
פריאויקים

פריאויקים (ביוונית: Περίοικοι) היו קבוצה חברתית אוטונומית של תושבי ספרטה שאינם אזרחים. שמם מורכב מצירוף המילים "פרי" (περί, "מסביב") ו"אויקוס" (οἶκος, "בית"), שפירושו "הגרים מסביב". הפריאויקים ישבו בעיקר בערי החוף בלאקוניה. לגבי מוצאם של הפריאויקים קיימת מחלוקת בין החוקרים. המסורת בקרב היוונים הייתה כי הפריאויקים הם צאצאי השכבות העליונות של האכאים שחיו בלאקוניה (או לחלופין, יושבי ההר האכאים), שנשארו במקום כתושבים מדרגה שנייה לאחר הפלישה הדורית, בעוד שהשכבות הנמוכות (יושבי המישור) הפכו להלוטים בחברה הספרטנית. אחרים, כדוגמת איסוקרטס, טענו כי הפריאויקים הם צאצאי הפולשים הדורים שהתיישבו מחוץ למרכז לאקוניה, ולאחר הקמת הפוליס לקאדימון (ספרטה) נכללו כל היישובים שסביבה בתחומה ואיבדו את עצמאותם. כאמור, הפריאויקים השתייכו לעיר המדינה הספרטנית והיו כפופים לשליטתה של הפוליס, אף שלא היו אזרחיה. הם נחשבו למעמד השני בספרטה, נחותים מהספרטנים אך עליונים על ההלוטים. עם זאת, איסוקרטס טען (Panathenaecus, xii) כי "המגורשים (הפריאויקים) לא הפכו אמנם לעבדים, אבל איבדו את כל זכויותיהם... הספרטנים שיעבדו את נשמות הפריאויקים לא פחות מאשר את נשמות ההלוטים". בין תפקידיהם של הפקידים הגבוהים בספרטה, האפורוס, היה פיקוח על הפריאויקים על מנת שלא יתמרדו. הפריאויקים חיו בכמאה יישובים סביב לפוליס הספרטנית. והייתה להם אוטונומיה ביישוביהם ובעלות על חלק מהאדמות שמחוץ לגבולות הפוליס (שנקראו פריאויקיס, Περίοικις), אם כי לא הייתה להם כל השפעה בקביעת מדיניותה או במוסדותיה. הם היוו חלק מהצבא הספרטני כהופליטים, אך לא היו מגיעים לעמדות פיקוד גבוהות. עיקר עיסוקם היה מסחר ומלאכה. היסטוריה של ספרטה המשטר הספרטני הלוטים מותאקס משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, מאגנס, תשנ"ח, עמ' 149-146. (הספר בקטלוג ULI)
המשחק של ריפלי

המשחק של ריפלי (באנגלית: Ripley's Game) הוא רומן מתח שנכתב בשנת 1974 על ידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר הוא השלישי בסדרת הריפליאדה שגיבורה הוא טום ריפלי. הספר עובד לקולנוע פעמיים. ראשית, בשנת 1977 כסרט בשם : "החבר האמריקאי" (בגרמנית: Der Amerikanische Freund) בבימויו של וים ונדרס ובכיכובו של דניס הופר. עיבוד שני לקולנוע הופק בשנת 2002 ונקרא "המשחק של ריפלי", בבימוייה של ליליאנה קבאני ובכיכובו של ג'ון מלקוביץ'. ספר זה הוא השלישי בסדרת הריפליאדה. בספר זה טום ריפלי הוא סוחר עשיר בשנות ה-30 לחייו. הוא מתגורר בוילפרס (Villeperce) שבצרפת, בחווה שנקראת בל אומברה (Belle Ombre), עם אשתו הצרפתייה אלואיז (Heloise). בתחילת הסרט אחד משותפיו, פושע אמריקאי בשם ריווס מינוט (Reeves Minot), מבקש ממנו לרצוח שני בני אדם. ריפלי "השונא לרצוח, אלא אם הדבר מתחייב" מסרב לבצע רצח בתמורה ל-90,000 דולרים. שכנו של ריפלי, ג'ונתן טרוואני (Jonathan Trevanny), הוא בריטי עני העוסק בבניית מסגרות לתמונות וחולה בסרטן הדם. טרוואני מעליב את ריפלי, וריפלי, כנקמה, מבקש ממינוט לשכנע את טרוואני לרצוח את האנשים, ואף מציע למינוט לזייף מסמכים על מנת לשכנע את טרוואני שהסרטן שלו מתגבר ושימיו ספורים. טרוואני, המאמין שימיו סבורים, מנסה למצוא מקור הכנסה לאשתו ולבנו, ומסכים להצעה. טרוואני מבצע את אחד ממעשי הרצח, ומינוט (בעזרתו של ריפלי) מביא עדויות רפואיות נוספות לכך שימיו של טרוואני ספורים ומשכנע אותו להרוג בוס של המאפיה ברכבת. הפעם טרוואני מהסס, וריפלי מופיע ברכבת ומסייע לו לרצוח את הבוס ושומרי ראשו. ריפלי וטרוואני נמלטים מחברי המאפיה הרוצים לנקום את מות ראש הכנופיה, ונעשים חברים. ריפלי לומד מטריוואני איך זה לדאוג לאדם אחר (ונהיה פחות סוציופת) ואילו טריוואני לומד להתגבר על המצפון שלו. אשתו של טרוואני חושדת בבעלה ומאיימת עליו שתעזוב אותו אם לא יודה במעשיו. טרוואני שולח אותה למקום מוגן, ומגיע לבל אומברה במטרה להימלט מהמאפיה. ריפלי שולח את אשתו מהאחוזה על מנת להגן עליה, ושניהם הורגים רוצח שכיר שנשלח על ידי המאפיה להרגם. קבוצה של אנשי המאפיה מגיעה לבית. טרוואני יורה עליהם, קופץ לפני ריפלי ומציל אותו, בעודו נפצע אנושות. טריוואני מת בזרועותיה של אשתו, וריפלי מוודא שמינוט יעביר להם את כל הכסף שהגיע לטרוואני בגין הרציחות, וחוזר לחייו השקטים כאילו לא אירע דבר. המשחק של ריפלי, באתר OCLC (באנגלית)
אורות (מושב)

אוֹרוֹת הוא מושב בשפלה, כק"מ צפונית-מערבית לקריית מלאכי, חלק מהמועצה האזורית באר טוביה. המושב הוקם ביוזמת תנועת "האיכר העובד" להקים מושב עבור עולי ארצות הברית. כבר בשנת 1951 החלה הסוכנות בהקמת צריפים באתר המושב, שנודע אז כבאר טוביה ב', ומיועדים ראשונים להתיישבות במושב הגיעו לישראל בסוף 1951. במהלך שנת 1952 נבנו בתים ראשונים במושב עבור המתיישבים שנרשמו ושלמו. ארבעת המתיישבים הראשונים עלו למושב בספטמבר 1952. בהמשך הצטרפו אליהם עוד כ-20 משפחות, בעיקר מניו ג'רזי. בתחילת 1955 היו במושב 26 משפחות ובסוף שנת 1957 היו במושב כ-40 משפחות בעלי משקים, ונעשו מאמצים להשלים את מספר המשפחות המיועד למושב בידי עולים מארצות הברית, קנדה ודרום אפריקה. המושב שייך לתנועת המושבים. שטחו כ-2,000 דונם. במושב אורות כיום גרים כ-100 משפחות, כאשר 49 משפחות בעלי משקים ושייכים לאגודה חקלאית בעוד השאר שייכים לאגודה מוניציפלית ומתגוררים בהרחבה במשבצות הצהובות שהוקצו לבני המושב הממשיכים. תושבי המושב מוצאים את פרנסתם בחקלאות, בעיקר רפת וצאן, חלקם במטעים: תפוחים, רימונים, זיתים וכדומה, ורובם הגדול עובדים מחוץ למושב. אתר המושב בארכיון האינטרנט מושב אורות, באתר מועצה אזורית באר טוביה פיסת טבע במושב אורות היסטוריה על המפה אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 להקמת מושבי עובדים מעולי דרום וצפון אמריקה, דבר, 14 באוגוסט 1951 מוקם מושב עובדים של יוצאי אמריקה, דבר, 4 בספטמבר 1951 פגישה של מתיישבים מאמריקה, דבר, 9 בנובמבר 1951 לעידוד העלייה מהארצות האנגלו סאכסיות, דבר, 5 בספטמבר 1952 שפע מים במושב אורות, דבר, 29 בספטמבר 1953 יצחק קורן, יהודים מאמריקה למושבי עובדים, דבר, 11 בינואר 1955 משפחות נוספות למושב האמריקאי אורות, דבר, 12 בנובמבר 1953 יוקמו נקודות הכשרה לעולים, דבר, 18 בנובמבר 1957 400 מועמדים להתיישבות יגיעו מארה"ב, הצופה, 18 בינואר 1955 ערך זה הוא קצרמר בנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקטור אוסטרובסקי

ויקטור אוסטרובסקי (נולד ב-28 בנובמבר 1949) הוא עובד "המוסד" לשעבר, צייר וסופר, שלאחר הדחתו מ"המוסד" כתב ספרים על "המוסד" ובהם מידע מסווג. ויקטור אוסטרובסקי נולד בעיר אדמונטון שבקנדה למשפחה שמוצאה במזרח אירופה. הוא גדל והתחנך בישראל, שרת כקצין במשטרה הצבאית, השתחרר בשנת 1971, חזר לקנדה ועסק בעבודות שונות. בשנת 1977 חזר לישראל והתגייס לשירות קבע בחיל הים והשתחרר בדרגת רב-סרן בשנת 1982. לאחר ניסיון להקים עסק עצמאי, גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים לתפקיד קצין איסוף, במהלך קורס צוערים נמצא לא מתאים והודח. בסך-הכל היה חניך כשנתיים ב"מוסד" (1982–1984). לאחר הדחתו היגר עם משפחתו בחזרה לקנדה ושם פרסם ב-1990 ביחד עם העיתונאי הקנדי קלייר הוי את ספרו "בתחבולות תעשה לך מלחמה". הספר חשף את המבנה הארגוני של המוסד, שיטות פעולה ואף שמות סוכני מוסד בתקופתו של אוסטרובסקי (ביניהם יהודה גיל). ראש הממשלה יצחק שמיר הורה למנוע בדרכים משפטיות את הפצת הספר, באמצעות צו-מניעה בבית המשפט בניו-יורק. הניסיון נכשל והשיג מטרה הפוכה, בדומה לאפקט סטרייסנד: הספר זינק לראש רשימת רבי המכר על-פי הניו יורק טיימס באותה תקופה, בקטגוריית ספרי העיון. התגובות של בכירי מערכת הביטחון בישראל היו שרוב הנכתב בספר הם שקרים. אוסטרובסקי עצמו טען בספריו וגם בראיונות שהמניע שלו בפרסום היה להזהיר את העם בישראל מפני מגלומניה ושיטות נפסדות בפעולות המוסד. מאוחר יותר פרסם ספר נוסף העוסק במוסד, אך זה לא זכה לפרסום דומה. כיום חי אוסטרובסקי בארצות הברית, בעיר סקוטסדייל שבאריזונה, מתפרנס כאמן מהצגת ומכירת ציוריו וכן מגיש תוכנית רדיו שבועית בשם "Spy Talk". By Way of Deception יצא לאור בשנת 1990, בהוצאת St.Martin Lion of Judah יצא לאור בשנת 1993, בהוצאת Stoddart Publishing The Other Side Of Deception יצא לאור בשנת 1994, בהוצאת HarperCollins מדיה וקבצים בנושא ויקטור אוסטרובסקי בוויקישיתוף האתר של גלריית האמנות של אוסטרובסקי באריזונה שרה ליבוביץ-דר, ‏חושף השערוריות ופרשות המין במוסד בראיון בלעדי: נשבע שהכול נכון, באתר מעריב אונליין, 21 באוגוסט 2015 עמנואל רוזן, ⁨"אמרנו שהוויקטור הזה עוד יעשה לנו צרות" ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 10 ספטמבר 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il ויקטור אוסטרובסקי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ויקטור אוסטרובסקי, דף שער בספרייה הלאומית