laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אל עמי

אל עמי היא תנועה שהקימו תלמידי הרב צבי יהודה הכהן קוק ועוסקת בחינוך לאמונה והפצת היהדות לציבור הרחב. ראשיה היו הרב יהושע צוקרמן והרב אלישע וישליצקי. התנועה ערכה סמינרים והוציאה לאור תוכני לימוד והסברה. בסביבות שנת 1980 יזמה התנועה הקמת גרעין תורני בעיר אילת. סניף התנועה בצפון, שהפך לעצמאי בשנות השמונים, ממשיך את פעילותו כעמותה תחת השם "אל עמי - אל עצמי". בעמותה פועלים 150 איש, בהם עובדים קבועים, מרצים, מדריכים ומתנדבים. העמותה מפעילה בנות שירות לאומי בבתי ספר כחלק מהפעילות של "זהות - איגוד המרכזים לזהות יהודית". המרכז לחינוך יהודי - מופעל בעיקר בעזרת בנות שירות לאומי, המכינות תכנים ופעילויות הקשורים לזהות ישראלית-יהודית-ציונית ומעבירות אותם בבתי ספר יסודיים ממלכתיים ובקהילות. המרכז ובנות השירות מקימות חדרי בריחה, ימי שיא, פעילויות שיעורים חווייתיים ועוד. פרויקט "אל עצמי" התחיל בשנת 2002. הפרויקט כולל תוכנית עשרת הדיברות לכיתות ז', תוכנית חברת מופת לכיתות ח', תוכנית נתינה לכיתות י' ותוכנית הכנה לצה"ל לכיתות י"ב. הפרויקט פועל בכ-100 בתי ספר.  פרויקט דפי לימוד התחיל בסוף 1999 בפרשת 'לך-לך'. מיועד ללימוד משותף של הורים וילדים, המקבלים דפים צבעוניים. הדפים מכילים מקורות וביאורים, שאלות על המקורות וסיפורים המקרבים את הרעיון הנלמד ללב הילדים. דפי הלימוד מתורגמים גם לצרפתית ואנגלית ונשלחים גל לחו"ל. פרויקט קש"ת (קיץ של תורה) התחיל ב-2014 תשע"ד. הפרויקט מבוסס על ספרי לימוד של אל עמי ונועד לספק חוויית למידה לילדים בקיץ. בפרויקט משתתפים בין 12 ל 15 אלף ילדים בשנה. אתר תנועת אל עמי - אל עצמי ערך זה הוא קצרמר בנושא חינוך ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כביש 395

כביש 395 הוא כביש רוחב אזורי מאזור בית שמש לירושלים, מדרום לכביש 1. הכביש מקשר בין מחלף שמשון בכביש 38 לבין כביש 386 בצומת כרם, מדרום לשכונת עין כרם בירושלים. הכביש מתחיל בשוליים המערביים של הרי ירושלים בגובה 260 מטר מעל גובה פני הים, מגיע לשיא של 760 מטר באזור הר הטייסים - רמת רזיאל, ומסתיים בגובה 550 מטר במעגל התנועה של צומת כרם. כביש זה נחשב בעיני רבים לאחת הדרכים הנופיות היפות בארץ ולכביש נהיגה מהנה וספורטיבית, חלק מהדרכות הנהיגה לנהיגה מתקדמת מתבצעת על כביש זה בשל הפיתולים הרבים שבו. הכביש נסלל במהלך מלחמת העצמאות כחלק המזרחי של כביש הגבורה. בעת סלילתו עלה הרעיון שהוא יהיה לדרך פנימית החבויה מתותחי הלגיון הירדני ויוכל לשמש את התנועה לירושלים במקרה שהכביש הראשי משער הגיא ייחסם. בפועל, כמעט לא נעשה בו שימוש לתנועה לירושלים. הכביש זכה לשמות שונים: "כביש מלאיה", "כביש הגבורה" ו"כביש ב'". באוקטובר 1950 החל לנוע עליו שירות אוטובוסים של אגד וקו נוסף, לכיוון עגור, נוסף בפברואר 1951. באוגוסט 1982 הוחל בסלילת קטע עוקף צובה באורך 2 קילומטרים שחיבר את הכניסה לצובה ממערב עם צומת הר איתן וייתר את השימוש בקטע הכביש שעבר דרך הקיבוץ. טיול בכביש 395: להתגנב אל ירושלים מאחור, באתר ynet, 3 באוקטובר 2012 איל שפירא‏, דרך ההפתעות: מעיינות, מבצר ומלון הזוי לאורך כביש 395, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2016 ג. משעולי, נפתולי דרך היושר, מעריב, 28 ביולי 1978 דוד גלעדי, ויסעו מעין שמר ויחנו בכסלון, מעריב, 28 ביולי 1950 היום נחנכת רמת רזיאל, חרות, 18 בינואר 1949 עמוס חוזר לדרך בורמה, מעריב, 9 ביוני 1950 מבוא שלישי מן השפלה לירושלים, דבר, 23 במאי 1955 שירות אגד בכביש מלאיה, דבר, 9 באוקטובר 1950 נחנכה התחבורה ליישובי הפרוזדור, על המשמר, 8 בפברואר 1951 הכביש יעקוף את צובא, מעריב, 18 באוגוסט 1982
אפעל

האם התכוונתם ל... מועצה אזורית אפעל – מועצה אזורית בבקעת אונו עד לפירוקה בשנת 2008 אפעל (קיבוץ) – קיבוץ עירוני שעל שטחו הוקמה רמת אפעל רמת אפעל – שכונה במזרח רמת גן ובעבר בעלת מעמד של ועד מקומי במסגרת מועצה אזורית אפעל סמינר אפעל – מרכז חינוך וכנסים ברמת אפעל ובו יד טבנקין מועדון ספורט רמת אפעל – קבוצת כדורסל ישראלית ישראל אפעל – היסטוריון ישראלי
אפליה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... לערך על המונח הכללי ראו – אפליה אפליה דתית אפליה גזעית אפליה מינית אפליה מתקנת אפליה בשוק העבודה אפליה בשל השמנת יתר גילנות – אפליה על בסיס גיל
סוהיר אסדי

סוהיר אסדי (בערבית: سهیر اسدي, תעתיק מדויק: סהיר אסדי; נולדה ב-1966) היא רופאה, מרצה, חוקרת ומנהלת מחלקת הנפרולוגיה במרכז רפואי רמב"ם שבחיפה. אסדי מונתה לתפקידה בשנת 2009, וכך הפכה לרופאה הערביה הראשונה שמונתה לתפקיד מנהלת מחלקה בבית חולים ציבורי מאז הקמת מדינת ישראל. אסדי סיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה הדסה, האוניברסיטה העברית בירושלים, תואר ראשון במדעי הרפואה (בהצטיינות) בשנת 1988 (דוקטור לרפואה בשנת 1992), וקיבלה את הדוקטורט שלה במדעי הרפואה,בשנת 2008 מהפקולטה לרפואה רפפורט בטכניון-מכון ישראל. היא התמחתה בבית החולים רמב"ם והשלימה התמחות ברפואה פנימית ובנפרולוגיה. היום היא אחת מבין 10% מהרופאים בארץ שמחזיקים בתואר שלישי (PH.D) במדעי הרפואה, בנושא התמיינות תאי גזע עובריים מאדם ובאפשרות למציאת חיסון לסוכרת. במאי 2009 מונתה לתפקידה הנוכחי כמנהלת מחלקת נפרולוגיה ברמב"ם. שימשה במשך מספר שנים כחברה בוועדת סל התרופות. אסדי משמשת כמרצה בפקולטה לרפואה של הטכניון ומשלבת עבודה קלינית עם מחקר בסיסי והוראת סטודנטים. כיום תושבת נצרת. פאדי עיאדאת, נא להכיר: מנהלת המחלקה הערבייה הראשונה בישראל, באתר הארץ, 8 במאי 2009 מרית סלוין, תאים-מפרישי-אינסולין בהזמנה, באתר הארץ, 23 ביולי 2001 https://www.youtube.com/watch?v=Hw32GYMBjZ8 רשימת הפרסומים PumMed פאדי עיאדאת, נא להכיר: מנהלת המחלקה הערבייה הראשונה בישראל, באתר הארץ, 8 במאי 2009 ירון קלנר, אלו האנשים שיכריעו - אילו תרופות ייכנסו לסל 2015, באתר ynet, 21 בספטמבר 2014 הקריה הרפואית רמב"ם-צוות-, באתר www.rambam.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
כפר הנוער נירים

כפר הנוער הטיפולי-אתגרי נירים הקרוי על שמו של לוחם שייטת 13, רס"ל ניר קריצ'מן, נמצא בבוסתן הגליל במקום בו שכן בעבר "כפר הנוער חופים" (פילדלפיה) של הסוכנות היהודית. מבני הכפר, מבני בית הספר ושטחי הנוי שוכנים לשפת הים ומשתרעים על שטח של 170 דונם. חבריו של ניר, רובם קציני ולוחמי שייטת 13, הקימו ב-2003 עמותה בשם "עמותת נירים" המפעילה את הכפר ואת התוכניות החינוכיות שבו בשיתוף פעולה עם אגף שח"ר והמינהל לחינוך התיישבותי במשרד החינוך, משרד הרווחה והאגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון. כפר הנוער נירים הוא מסגרת פנימייתית לנוער בסיכון, והוא מפוקח על ידי רשות חסות הנוער. בכפר שוהים כ-105 חניכים וחניכות המוגדרים כנוער בסיכון, בגילאי 14–18. הם שוהים בכפר במסגרת מסלול של 3–4 שנים. החניכים לומדים בבית ספר תיכון שהוקם בכפר, בכיתות קטנות ועם תוכנית לימודים המותאמת אישית לכל אחד. הם נדרשים להיבחן בבגרות עיונית-מדעית מלאה ומעודדים אותם לשרת שירות משמעותי בצה"ל, ולבטא מעורבות חברתית. זאת במטרה להביא להשתלבות בני הנוער בחברה הנורמטיבית בישראל, כאזרחים שווים ותורמים. ייחודו של הכפר בגישה האתגרית המאפיינת את פעילותו למען השגת מטרה זו, על פי רעיונות המודל של טיפול באמצעות שטח ושילוב שיטות כמו שיטת הסמכות השלמה. החניכים משתתפים בין השאר בטיולים נודדים, ניווטים, סדרות בסגנון הישרדות, סנפלינג ופעילות ים (כגון שיט מפרשיות, קיאקים, סירות מנוע ועוד) המבוצעת בבסיסי חיל הים. חניכי הכפר זוכים בהישגים משמעותיים: 65% מהם בעלי זכאות לתעודת בגרות (הממוצע הארצי הוא 64%, ובקרב בני נוער בסיכון הממוצע נמוך מ-10%); 98% מתגייסים לצה"ל, חלקם במסלול קרבי ופיקוד (הממוצע הארצי הוא כ-70%, ובקרב נוער בסיכון נמוך מ-40%); 20% מבוגרי המחזורים האחרונים התנדבו לשנת שירות קדם צבאית; ו-22% מבוגרי המחזורים הראשונים לומדים במוסדות להשכלה גבוהה. בית הספר נירים זכה ב-2012 במקום השני בפרס החינוך הארצי ובשנת 2022 זכה בפרס החינוך המחוזי לשנת הלימודים תשפ"ב. עמותת נירים המפעילה את הכפר היא אחד מארבעה ארגונים שקיבלו ב-2012 את תו "מידות" לאפקטיביות בהצטיינות. אתר האינטרנט הרשמי של כפר הנוער נירים על הכפר באתר בנק לאומי כתבה בחדשות ערוץ 2 (אורכב 27.06.2020 בארכיון Wayback Machine), אפריל 2009 (12 דקות) העמותה מפעילה גם את תוכנית "נירים בשכונות" הפועלת במסגרת הקהילה ב-10 שכונות מצוקה ברחבי הארץ שיטת הסמכות השלמה ארכיון חדשות נירים, באתר העמותה תו מידות ל"נירים"
האצטדיון העירוני בת ים

האצטדיון העירוני בבת ים הוא אצטדיון הכדורגל בבת ים אשר מכיל כ-2,800 מקומות ביציע אחד לאחר שקיבולתו צומצמה מ-3,100 מקומות ישיבה שהכיל קודם לכן. האצטדיון נבנה בשנת 1991, בדרום מזרח העיר, בקריית הספורט העירונית, והחליף את האצטדיון הישן בעיר, שהיה ממוקם בדרום מערב העיר. המבנה, בסגנון הברוטליסטי, תוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן. בעבר שימש האצטדיון העירוני גם קבוצות כדורגל אחרות בעיר בטרם אלו התפרקו. לעיתים נערכים באצטדיון משחקים במסגרת טורנירי נוער בינלאומיים שונים, טורנירי בתי ספר בעיר, וכן משחקי מבחן לעליית ליגה/הישרדות בליגות נמוכות. קריית הספורט כוללת, מלבד האצטדיון ומגרשי האימונים הסמוכים לו, גם את הקאנטרי קלאב העירוני בו קיימת גם בריכה אולימפית וכן את מרכז הטניס של העיר המכיל 10 מגרשים ובעבר אף תוכנן לצידם היכל הוקי קרח. בינואר 2016 הגישה עיריית בת ים לוועדה המחוזית תוכנית להריסת הקאנטרי קלאב לטובת הקמת פרויקט מגורים של 500 דירות על שטחו לצד מגדלי משרדים ושטחי מסחר כחלק מתוכנית הפיתוח לדרום העיר ורובע "פארק הים" שמתוכנן בו לצד תכנון קאנטרי קלאב חלופי ברובע החדש. אך תוכניות מכירת שטח הקאנטרי קלאב והריסתו בוטלו על ידי העירייה ב-2019. תוכניות פיתוח עתידיות כוללת הקמת ספורטק עירוני חדש בקרבת האצטדיון ברובע "פארק הים" וכן היכל ספורט עירוני. בדצמבר 2015 יצאה עיריית בת ים במכרז להקמת אצטדיון חדש שנועד להכיל עד 30,000 מקומות במקום האצטדיון הנוכחי. באפריל 2016 פורסם שבמכרז זכה אמיר כבירי שבאותה עת היה אף בעליה של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב והתעתד לתכנן את האצטדיון עבורה. אך על אף שהבעלות על הקבוצה נלקחה ממנו, הוא נותר בעל הזכויות לתכנון האצטדיון החדש שתוכנן על ידי תאגיד הנדל"ן הסיני CMEC, שהפך לשותף במיזם. בתחילת 2018 נבחן פרויקט האצטדיון על ידי משרד הפנים ולא אושר בשל תכנון חסר של סביבת האצטדיון המיועדת בית השאר למגורים, מסחר ותעסוקה לצד הפיתוח התחבורתי. על פי הסכם שהתגבש במאי 2019, קבוצת בית"ר תל אביב התאחדה עם "מועדון ספורט בת ים" (הקבוצה המאוחדת של הפועל בת ים ומכבי עירוני בת ים) שיועדה לשחק באצטדיון לאחר שישודרג קלות לדרישות הליגה הלאומית. אף שהאיחוד של בית"ר תל אביב-בת ים נכשל ופורק, האצטדיון בבת ים שודרג לדרישות אירוח בליגה הלאומית ונחנך מחדש באוגוסט 2024. מאז משמש האצטדיון לאירוח משחקי הנוער של הפועל תל אביב. מספטמבר 2024 החל גם לארח את משחקי מועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית. חזית האצטדיון קופות האצטדיון האצטדיון ממבט על מדיה וקבצים בנושא האצטדיון העירוני בת ים בוויקישיתוף רגינה קאשי־רודנשטיין, סוף להזנחה: האצטדיון העירוני של בת ים עובר לניהול תל אביבי, באתר mynet‏ בת ים, 26 בנובמבר 2020 רז זהבי, ‏בעלות של מיליונים: האצטדיון החדש בלאומית, באתר ערוץ הספורט, 12 בספטמבר 2024 איתי בלומנטל, צפו: כך ייראה אצטדיון הכדורגל החדש בבת ים, באתר ynet, 5 בנובמבר 2017 מאור רחמני, ‏האצטדיון בבת ים לא מאושר בשל תכנון חסר, באתר ONE‏, 25 בפברואר 2018 אתר ההתאחדות לכדורגל, משחק של הפועל תל אביב נוער מול מס אשדוד נוער, שוחק באצטדיון בבת ים. ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ישראלי ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלזה טריולה

אלזה טריולה (בצרפתית: Elsa Triolet, ברוסית: Эльза Триоле‏; 11 בספטמבר[דרושה הבהרה] 1896 – 16 ביוני 1970), סופרת יהודיה-צרפתייה ילידת רוסיה. אלזה קאגאן נולדה במוסקבה למשפחה יהודית. אביה, אוריה קאגאן, היה פרקליט ואמה הייתה מורה למוזיקה. היא ואחותה - ליליה בריק - קיבלו חינוך מעולה, דיברו גרמנית וצרפתית וניגנו בפסנתר. אלזה הייתה בוגרת המכון לאדריכלות במוסקבה. היא אהבה שירה וב-1915 התיידדה עם המשורר והצייר ולדימיר מאיאקובסקי, שהתאהב באחותה שהייתה נשואה לסופר אוסיפ בריק. ב-1918, עם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, עברה להתגורר בפריז וב-1919 נישאה לאנדרה טריולה - קצין בחיל הפרשים הצרפתי - שאתו נסעה לטהיטי ושהתה שם במשך שנה תמימה. ב-1921 עזבה את בעלה והתנסתה בחיי נדודים. היא נסעה למוסקבה והתגוררה במשך זמן מה בלונדון ובברלין. בתחילת שנות העשרים תיארה את טהיטי במכתביה לסופר ויקטור שקלובסקי, שהראה אותם למקסים גורקי. האחרון הציע לאלזה לפתוח בקריירה של סופרת. ספרה "בטהיטי" (1925) שנכתב ברוסית מבוסס על מכתבים אלה. ב-1924 עברה להתגורר במונפרנאס שבגדה השמאלית של פריז, ושם הכירה סופרים וציירים שייצרו ברוח תנועת הסוריאליזם. ב-1928 התיידדה עם הסופר הצרפתי לואי אראגון. בשנות השלושים הפכה למעצבת בגדי אופנה, שימשה כעיתונאית של מספר עיתונים רוסיים ותרגמה לצרפתית את כתביהם של סופרים רוסיים. ב-1939 נישאה ללואי אראגון. היא השפיעה עליו להצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית. במשך מלחמת העולם השנייה שניהם היו חברי תנועת ההתנגדות האנטי פשיסטית והמחתרת הצרפתית. ב-1944 הפכה אלזה טריולה לאישה הראשונה שזכתה בפרס גונקור לספרות צרפתית. ב-1946 נוכחה במשפטי נירנברג ודיווחיה משם נודעו בשם "המכתבים הצרפתיים". היא התנגדה למשטר הסובייטי ועשתה ככל יכולתה כדי להביא לתרגום לצרפתית של ספרו של אלכסנדר סולז'ניצין "יום אחד בחייו של איוואן דנישוביץ'". אלזה טריולה נפטרה ב-1970 כתוצאה מהתקף לב בסנט-ארנו-אן-יבלין שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת. בנוסף על ספרה "בטהיטי", פרסמה את הרומן "יערות רעננים" (1926) ואת הרומן "הסוואה" (1928) שנכתבו ברוסית. ספריה אלה משקפים את חיי הנדודים שבהם התנסתה. המדובר באישה הסובלת מבדידות למרות היותה נשואה ומוקפת בחברה. ב- 1938 פרסמה את הרומן הראשון שלה בשפה הצרפתית - "ערב טוב, תרז". ב-1944 פרסמה ספר בשם "הקנס הראשון של 200 פרנק" שהייתה הסיסמה של מבצע דרגון (המערכה נגד גרמניה הנאצית בדרום צרפת). ספר זה הכולל מספר נובלות ובהן "הסוס הלבן" זיכה אותה בפרס גונקור. בהשפעת מלחמת העולם השנייה כתבה את הספר "המפקח על ההריסות" (1948), ואחרי כן, בהשפעת האיום האטומי של המלחמה הקרה - את הספר "הסוס האדמוני". בספרה "המצבה" (1957) היא מותחת ביקורת על הסטליניזם. האופן שבו סולפה הביוגרפיה של ולדימיר מאיאקובסקי ברוסיה הסובייטית, גרם לה לכתוב את הרומן "לעולם לא" (1965) ואת הרומן "הקשב וראה" (1968). אלזה טריולה כתבה למעלה מעשרים ספרים. ב-2010 יצא לאור סרטו דובר הצרפתית של עמוס גיתאי, "ורדים בתשלומים", המבוסס על סיפרה מ-1959 הנושא את אותו השם. אלזה טריולה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלזה טריולה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלזה טריולה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלזה טריולה, באתר Discogs (באנגלית)
מועדון הכדורסל נאנסי

מועדון הכדורסל סטייד לוריין יוניברסיטה נאנסי (בצרפתית: Stade Lorrain Université Club Nancy; מכונה בקצרה גם כ-SLUC Nancy) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר נאנסי. המתמודדת בProA. מועדון הכדורסל נאנסי נוסד בשנת 1967. המועדון החל את דרכו בליגה השלישית החצי מקצוענית ובעונת 1984/1985 העפיל לליגת המשנה. ובעונת 1993/1994 העפיל לראשונה לליגה הבכירה כשעד היום משחק ברציפות בליגה. בעונת 2001/2002, זכה בתואר האירופי הראשון שלו, גביע קוראץ' שניצחה בגמר את לוקומוטיב רוסטוב. החל מאמצע שנות האלפיים, המועדון נחשב לאחד המועדונים הצרפתיים הטובים ביותר לאחר שבארבע העונות האחרונים שלו העפיל לגמר אליפות צרפת, וזכה פעמיים מתוך חמשת הגמרים, בעונת 2007/2008 ובעונת 2010/2011. בעונת 2015/2016 התמודדה הקבוצה במסגרת היורוקאפ. הליגה הצרפתית: אליפות (2): 2008, 2011 מקום שני: 2005, 2006, 2007 הגביע הצרפתי: גמר: 1997, 2009, 2013 הסופרקאפ הצרפתי: זכייה (2): 2005, 2011 גביע קוראץ': זכייה (1): 2002 יורוליג: שלב הבתים: 2009 צרפת ג'וזפה גומיז צרפת וינסנט מוסינגו צרפת כריסטוף ליאון ישראל מאיר טפירו מדיה וקבצים בנושא מועדון הכדורסל נאנסי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מועדון הכדורסל נאנסי
משרד התרבות והספורט

משרד התרבות והספורט הוא משרד ממשלתי בישראל. במשך שנים רבות טופלו בממשלות ישראל נושאי התרבות והספורט במסגרת משרד החינוך והתרבות. במסגרת הממשלה ה-25 הועברו תחומי התרבות והספורט למשרד המדע והטכנולוגיה, ששמו שונה למשרד המדע והאמנויות. לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ושבע המשרד פורק ותחומי פעילותו פוזרו בין משרדי הממשלה השונים. בממשלה ה-28, שבראשות אהוד ברק, עברו נושאים אלה למשרד המדע והטכנולוגיה, ששינה את שמו ל"משרד המדע, התרבות והספורט". בממשלה ה-32, שבראשותו של בנימין נתניהו, פוצלו נושאי התרבות והספורט למשרד חדש, בשם משרד התרבות והספורט. בשנת 2016 הועברה לשכת השרה לירושלים. מטה המשרד שוכן ברחוב המסגר 14, תל אביב-יפו. בראש משרד התרבות והספורט עומד השר מיקי זוהר. כמנכ"ל המשרד מכהן כפיר כהן. תפקידי המשרד הם: אחריות על כלל הפעילות התרבותית בישראל, באמצעות מינהל התרבות. בין היתר מדובר על קולנוע, תיאטרון, מוזיקה, מחול ואמנויות נוספות. אחריות על ענפי הספורט והעיסוק הספורטיבי בישראל, באמצעות מינהל הספורט. בתחום זה נכללים בין השאר תמיכה בספורטאים ישראלים וארגון השתתפות ישראלית באירועי ספורט בינלאומיים כמו האולימפיאדה. מינהל מטה מינהל התרבות מינהל הספורט מרכז ההסברה - המטה לטקסים ולאירועים ממלכתיים אתר האינטרנט הרשמי של משרד התרבות והספורט (בעברית, באנגלית ובערבית) משרד התרבות והספורט, ברשת החברתית פייסבוק משרד התרבות והספורט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) משרד התרבות והספורט, ברשת החברתית אינסטגרם משרד התרבות והספורט, ברשת החברתית טיקטוק משרד התרבות והספורט, סרטונים בערוץ היוטיוב מורן שריר, כך הפך משרד התרבות לכלי ניגוח פוליטי נגד היצירה הישראלית, באתר הארץ, 24 ביולי 2024 ישראל, משרד החינוך והתרבות, דף שער בספרייה הלאומית השרה רגב העבירה את לשכתה לירושלים תבנית:שרי התרבות
ניו יורק ליברטי

ניו יורק ליברטי (באנגלית: New York Liberty ובתרגום חופשי: "חירות ניו יורק") היא קבוצת כדורסל אמריקאית מניו יורק, המשחקת בליגת כדורסל הנשים WNBA. הקבוצה, ממקימות הליגה, קמה ב-1997 ומשחקת בבית המזרחי, בו זכתה באליפות 4 פעמים. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באצטדיון מדיסון סקוור גארדן אשר בניו יורק. נשיא הקבוצה הוא שחקן העבר וחבר היכל התהילה של הכדורסל אייזיאה תומאס. עם הקמת הקבוצה זו רכשה את הזכויות לשימוש בשם "ליברטי" מהתאחדות הכדורסל ליברטי, אשר באותו זמן חדלה מלפעול. עם הקמת הליגה הייתה הליברטי בין הראשונות לגייס שחקניות והחתימה את כוכבת ליגת המכללות לכדורסל נשים רבקה לובו ואת המדליסטית האולימפית תרזה וית'רספון. השתיים הובילו את הליברטי לעונה ראשונה מוצלחת, החל מהמשחק הראשון בליגה, בו ניצחו את לוס אנג'לס ספארקס, ועד לסדרת גמר הליגה, שם הפסידו ליוסטון קומטס. לאחר שבעונה הבאה כשלו להגיע לשלבי הפלייאוף, שבה הקבוצה לסדרת הגמר ב-1999, אך הפסידה שוב לקומטס. הליברטי שבו והופיעו בסדרות הגמר בעונות 2000 ו-2002, אך בשתיהן כשלו שוב ושוב להשיג התואר. הקבוצה נפרדה מווית'רספון לאחר עונת 2003, בה כשלה הקבוצה להגיע לפלייאוף. ברם, החל מעונה זו סבלה הקבוצה מחוסר יציבות וכוכבות רבות מצאו עצמן מועברות על ידי הקבוצה או עוברות בעצמן לקבוצות אחרות בליגה, בזמן שאלו אשר נותרו סבלו מפציעות חוזרות. החל משנת 2003 הצלחות הקבוצה התמעטו, והיא החלה להתקשות להעפיל למשחקי פלייאוף וכאשר הצליחה - לא אחת הפסידה כבר בסיבוב הראשון. עונת 2007 הייתה לשיא חוסר היציבות של הקבוצה. לאחר ששכרה את שירותיהן של מספר שחקניות מבטיחות, ביניהן שי דורון הישראלית ומספר שחקניות מקבוצת שארלוט סטינג אשר התפרקה, ניצחה ליברטי 5 משחקים ברציפות, אך מיד לאחריהם הפסידה 7 ברצף. לקראת סוף העונה מצאה עצמה הקבוצה נאבקת על הכרטיס האחרון לפלייאוף עם וושינגטון מיסטיקס, ולבסוף ניצחה 3 מארבעת משחקיה האחרונים - ובכך זכתה לעלות לחצי הגמר האזורי, שם הפסידה לאלופת העונה הקודמת דטרויט שוק. לקראת עונת 2008 שוב ניסתה הליברטי לחזק את סגל השחקניות. בדראפט אשר קדם לעונה גייסה הקבוצה את אסנס קארסון, אלרנה לארקינס, שתיהן הצטיינו בליגת המכללות. סגל הקבוצה היה לצעיר ביותר בליגה והליברטי זכו ב-19 משחקים בעונה הרגילה, ולאחר מכן הביסו את קונטיקט סאן בסיבוב הפלייאוף הראשון. בגמר הבית המזרחי היו הליברטי קרובים לניצחון, אך הפסידו בהפרש שתי נקודות לדטרויט שוק במשחק השלישי והקובע. מדיה וקבצים בנושא ניו יורק ליברטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניו יורק ליברטי ניו יורק ליברטי, ברשת החברתית פייסבוק ניו יורק ליברטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ניו יורק ליברטי, ברשת החברתית אינסטגרם
המשכן לאמנות במינכן

המשכן לאמנות במינכן (בגרמנית: Haus der Kunst, בית האמנות) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בקצהו הדרומי של הגן האנגלי בעיר, ברחוב הראשי פרינצרגנטנשטראסה. המוזיאון הוקם בהשראתו של היטלר אשר ראה בעצמו כפטרון האמנות והאדריכלות, ובתנאי שתהיה הולמת את תפיסתו וסגנונו. המבנה בתכנונו של האדריכל פאול לודוויג טרוסט, נבנה בשנים 1934–1937 על חורבות גלריה לאמנות ששכנה במקום ונשרפה במהומות בשנת 1931. זהו הבניין הראשון שנבנה בסגנון הנאו קלאסי המאפיין את האדריכלות הנאצית. המבנה מתאפיין בחזית עמודים קלאסית הבנויה באבן, על בסיס של בטון ופלדה. המוזיאון נחנך בשנת 1937 ונקרא אז " המשכן לאמנות גרמנית" (Haus der deutschen Kunst) ומטרתו הייתה הצגה תעמולתית התואמת את תפיסתו של היטלר בדבר ה"אמנות הגרמנית הנשגבת". התערוכות שהוצגו היו אמנות מגויסת, אשר התאימה לתפיסה הנאצית בדבר טוהר תרבותי הנשען על המקורות העממיים של העם הגרמני. האמנות שהוצגה עמדה בניגוד לסגנון האמנות מודרנית אשר כונה על ידם "אמנות מנוונת", ואשר דוגמאות ממנה הוצגו במקביל, במוזיאון אחר בעיר. הסגנון האמנותי המקובל על המשטר כלל בתוכו: תמונות מנופי גרמניה, תמונות המתארות סצנות מלחמה וקרבות גבורה, ציורים המדגישים את חיי המשפחה הארית הטהורה בעיקר כחלק מחיי הכפר, וכמובן פורטרטים של ראשי המשטר והיטלר עצמו במגוון תנוחות ותלבושות. במוזיאון הוצגו גם פסלים העומדים בדרישות אותו סגנון אמנותי שהיה מקובל על המשטר, בעיקר גוף עירום ומושלם, של גברים, נשים ובעלי חיים, במגוון תנוחות עבודה, מלחמה וספורט, ובהבעות פנים חזקות ונחושות. בחודש אוקטובר 1939, ומדי שנה לאחר מכן, יזם השלטון הנאצי, כחלק מהמערך התעמולתי של המשטר וכחלק מתהליך החינוך העממי את יום החג במוזיאון לציון" 2000 שנות תרבות גרמנית". כל בכירי השלטון, כולל היטלר עצמו, נכחו במצעדי ענק של שחקנים המציגים סצנות מאירועים בהיסטוריה הגרמנית. במהלך היום הוקמו לאורך הרחוב דוכני מכירה לציבור של פריטי אמנות המקובלים על המשטר ובין הקונים הנלהבים, כמובן גם היטלר ואנשיו. יום האמנות התקיים גם לאורך כל שנות המלחמה. בתום מלחמת העולם השנייה, נתפס המבנה בידי הצבא האמריקני ושימש כחדר אוכל לקצינים המוצבים שם. בשנים שלאחר מכן, נערכו בו מספר שינויי מבנה פנימיים והוא שימש כאתר תצוגה בתערוכות מסחריות ותערוכות נודדות אחרות. כיום, לאחר שתערוכות מודרניות שהוצגו בו הועברו למוזיאון הפינקוטק המודרני בעיר, משמש המקום שוב כאתר לאירועים תרבותיים ומסחריים מזדמנים, ובחלק ממנו ממוקם מועדון לילה גדול. מוזיאון הפיהרר מדיה וקבצים בנושא המשכן לאמנות במינכן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנות במינכן (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של המשכן לאמנות במינכן (בגרמנית)
מדרשת ראשית ירושלים

ראשית ירושלים הוא מרכז סיור ולימוד הממוקם בירושלים ומשמש כבית ספר שדה העוסק בהדרכת סיורים לימודיים בירושלים וסביבותיה. המרכז נוסד בשנת 1992 ונלמדים בו ארכאולוגיה, היסטוריה, תנ"ך ונושאים נוספים הקשורים לידיעת הארץ. מטרת המרכז היא חינוך לערכי ירושלים וחיבור בין הציבוריות הישראלית לירושלים. המרכז פועל בפיקוח האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך ומשתייך לפורום אשכולות - פורום מרכזי תודעה וזהות ישראלית. המרכז מפעיל הדרכות באזורים: ירושלים, הרי יהודה, שפלת יהודה, במת בנימין, גוש עציון ומדבר יהודה. במרכז פועלות בנות שרות לאומי ומדריכים אשר עברו הכשרה והתמחות בהדרכה ובהכרת ירושלים. בין הפעילויות: סיורים בכל חלקי ירושלים. קורסים וסיורי מבוגרים. סדנאות הכרות עם תקופות שונות בירושלים - משולבות בסיור וממחישות למטיילים כיצד חיו בתקופות שונות (בימי בית המקדש השני, במאה התשע-עשרה, בימי הפלמ"ח ועוד). סיורי עששיות בעיר העתיקה. סיורים מותאמים לבני/בנות מצווה, סיורים מיוחדים למסיבות סידור וחומש, סיורים המותאמים ללוח השנה העברי. מרכז המבקרים של ראשית ירושלים שוכן בנבי סמואל בסמוך לגן לאומי נבי סמואל. במרכז ניתנים שירותי הדרכה ומוקרן בו סרט אודות חייו של שמואל הנביא. המרכז משמש גם כאולם שמחות עבור מבקרים בגן הלאומי ובעיקר לחגיגות חלאק'ה. ראשית ירושלים פועלת יחד עם הוצאת 'שערים לחקר ירושלים' לחקר פינות עלומות ונסתרות בעברה היהודי של ירושלים. הספרים שיצאו לאור מבית היוצר של המרכז: שרגאי נדב, על אם הדרך סיפורו של קבר רחל, ירושלים תשס"ח. שפנייר יוסי ד"ר, עורי צפון (2 חלקים) ההתיישבות מצפון לירושלים במושב עטרות ונווה יעקב, ירושלים תשס"ט. חסיד של ארץ ישראל חייו ופועלו של ר' ניסן ב"ק ושכונת בתי ניסן ב"ק, ירושלים תשס"ח. הרצוג דורון, בדבקות ובאמונה מאתיים שנים לעליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל, ירושלים תשע"ו. אודם רעות, חלוצים בין החומות סיפורה של התנחלות נח"ל מוריה בעיר העתיקה, ירושלים תשע"ו. אתר האינטרנט הרשמי של מדרשת ראשית ירושלים ראשית ירושלים המרכז לסיורים ולימודי ירושלים ערוץ youtube של ראשית ירושלים ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פולרקרייס 18

פולרקרייס 18 (בגרמנית: Polarkreis 18) הייתה להקת פופ גרמנית מדרזדן, סקסוניה. חברי הלהקה נפגשו בבית הספר התיכון, שם הקימו את הלהקה "Jack of all Trades" ב-1998 כאשר היו בני 13. ב-2004, שינו את שם להקתם לפולרקרייס 18. הז'אנרים של הלהקה הם: פופ, סינת'פופ ודאנס. הלהקה מתאפיינת בסגנונה המיוחד המשלב נעימות, אלקטרוניקה, קטעי רוק וקולות רקע. עד היום הלהקה הוציאה שלושה אלבומים: "Polarkreis 18" ב-2007, "The Colour Of Snow" ב-2008 ו- "Frei" ב-2010. האלבום "The Colour Of Snow" היה להצלחה במכירות והגיע למקום ה-14 ברשימת האלבומים הנמכרים בגרמניה. הסינגל הידוע ביותר שלהם הוא "Allein Allein", ("לבד לבד"), שצעד בפסגת המצעדים הגרמניים מ-31 באוקטובר 2008 עד ל-4 בדצמבר 2008, והפך ללהיט גדול בכל רחבי אירופה. השיר מוקלט בהופעה חיה, כאשר רוב מילותיו מושרות באנגלית, ורק הפזמון "אליין אליין" מושר בגרמנית, כשאליו מצטרף הקהל. עוד סינגל מצליח מהאלבום "The Colour Of Snow" הוא הסינגל הנושא את שם האלבום, שהגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הגרמני. לסינגל "Allein Allein" נוצרו גרסאות כיסוי ורמיקסים רבים אך הבולט ביניהם הוא של להקה דנית בשם Nephew שהפך ללהיט בתחנות הרדיו בדנמרק. הלהקה פורקה בשנת 2012. מאז 2013 חברי הלהקה שותפים לקונצרטים של אננו בונגר. פירושו של שם הלהקה הוא "חוג הקוטב 18". יש לשם מקורות סותרים. לפי מקור אחד מדובר בשם אקראי שנבחר בעת ההקלטות. בראין שנתן לודוויג, אחד מחברי הלהקה, למגזין הנוער ראש 1, אמר שהשם מסמל את סגנון המוזיקה של הלהקה. פליקס ראובר: סולן, גיטרה ופסנתר פיליפ מאקוליס: גיטרה ופסנתר כריסטיאן גרוצ'או: תופים אווה פאסורה: בס סילבסטר ונזל: פסנתר, קולות רקע ואלקטרוניקה לודוויג באואר: פסנתר, גיטרה וחצוצרה 2007 - Polarkreis 18 2008 - The Colour of Snow 2010 - Frei מדיה וקבצים בנושא פולרקרייס 18 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פולרקרייס 18 פולרקרייס 18, ברשת החברתית פייסבוק פולרקרייס 18, ברשת החברתית אקס (טוויטר) פולרקרייס 18, סרטונים בערוץ היוטיוב פולרקרייס 18, סרטונים באתר Vimeo פולרקרייס 18, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר Last.fm (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר AllMusic (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר MusicBrainz (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר Discogs (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר Songkick (באנגלית) פולרקרייס 18, באתר SecondHandSongs ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.