laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'וזפה דורדוני

ג'וזפה "פינו" דורדוני (באנגלית: Giuseppe "Pino" Dordoni;‏ 19 במאי 1939 – 24 באוקטובר 1998) היה אתלט איטלקי בתחום של הליכה תחרותית. אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ואלוף אירופה (בריסל 1950) בהליכה ל-50 ק"מ. אלוף איטליה בהליכה ל-10 ק"מ (11 זכיות), בהליכה ל-20 ק"מ (10 זכיות) ובהליכה ל-50 ק"מ (5 זכיות). ג'ודפה דורדוני נולד ב-1926 בפיאצ'נצה, איטליה. ב-1943 הצטרף לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית הפשיסטית ועם כיבוש איטליה, ב-1945, על ידי בעלות הברית הושם במעצר במחנה קולטנו (איט') שאכלס כ-32,000 מחברי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית וכן משתפי פעולה עם הגרמנים. ב-1945 שוחרר מהמחנה והחל להתאמן בהליכה תחרותית כשכבר ב-1946 ניצח לראשונה באליפות איטליה בהליכה ל-10 ק"מ. הקריירה הספורטיבית של דורדוני נמשכה עד 1960 ובמהלכה השתתף בארבע אולימפיאדות. לאחר פרישתו השתלם כטכנאי והחל מ-1962 אימן את נבחרת איטליה בהליכה תחרותית וליווה אותה בעוד שבע משחקים אולימפיים. חניכו המוכר ביותר היה אבדון פמיק שזכה בשתי מדליות אולימפיות. באולימפיאדת לונדון סיים דורדוני במקום התשיעי בהליכה ל-10 ק"מ. באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה זכה דורדוני במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:44:43 שעות לפני ג'ון לינגרן (אנ') (4:43:25 שעות) וורנר לינגרן (4:49:28 שעות), שניהם משוודיה. במשחקי הים התיכון שנערכו באלכסנדריה, מצרים זכה דודוני במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 51:39.6 דקות לפני את'נסיוס אפוספוריס מיוון (54:28.0 דקות) ווהיב סלח ממצרים (1:02:20.9 שעות). באולימפיאדת הלסינקי זכה דורדוני במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בשיא משחקים של 4:28:07.8 שעות לפני יוזף דולז'ל (אנ') מצ'כוסלובקיה (4:30:17.8 שעות) ואנטל רוקה (אנ') מהונגריה (4:31:27.2 שעות). באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ לא הצליח דורדוני לסיים את תחרות הליכה ל-50 ק"מ. במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה, ספרד זכה דודוני במדליית זהב בהליכה ל-10 ק"מ באליפות משחקים של 48:21.8 דקות לפני רולנד גריסה (48:44.2 דקות) ולואי שבלייה (אנ') (49:47.4 דקות), שניהם מצרפת. באולימפיאדת מלבורן סיים דורדוני במקום התשיעי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:35:00.4 שעות. באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה סיים דורדוני במקום השישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:36:16.2 שעות. באותן תחרויות לא סיים דורדוני את התחרות בהליכה ל-50 ק"מ. באולימפיאדת רומא סיים דורדוני במקום השביעי בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:33:27.2 שעות. באליפות אנגליה שנערכה ב-1961 זכה דורדוני במדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:46.2 דקות אחרי קן מת'יוז מאנגליה (13:24.6 דקות) ולפני קולין וויליאמס מאנגליה (14:12.8 דקות). 2015: היכל התהילה של ספורטאי איטליה (אנ') 2018: היכל התהילה של הפדרציה האיטלקית לספורט (אנ') מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה מדיה וקבצים בנושא ג'וזפה דורדוני בוויקישיתוף ג'וזפה דורדוני, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי ג'וזפה דורדוני, באתר olympedia.org ג'וזפה דורדוני, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית ג'וזפה דורדוני, באתר Track and Field (גברים) ג'וזפה דורדוני, באתר worldathletics.org מעריכים שגם עזרא פאונד, שנתפס באיטליה, שהה תקופה קצרה במחנה זה לפני שהועבר לארצות הברית
ליגת העל הכוויתית

ליגת העל הכוויתית נקראת מסיבות מסחריות גם STC פרימייר ליג היא ליגת הכדורגל הבכירה בכווית. הליגה הוקמה בשנת 1961, והזוכה הראשונה בתואר הייתה אל-ערבי (אנ'). שיאנית הזכיות היא אל-כווית. התיעודים הראשונים לליגה כלשהי היא ליגה שהתקיימה במשך 8 שנים ללא הכרה רשמית (מ-1951 ועד 1959), בה שיחקו קבוצות שלא נרשמו תחת ההתאחדות. הליגה הכיוותית לכדורגל התחילה רשמית בעונת 1961/1962, ובעונה הראשונה השתתפו 8 קבוצות (ביניהן: אל-ערבי, אל-קדיסיה, אל-כווית, קבוצת הכדורגל של תיכון קיפאן, קבוצת הכדורגל של בית הספר שוויקה, קבוצת הכדורגל של המכללה התעשייתית, וקבוצת הכדורגל של המשטרה הכוויתית). אל-ערבי זכתה באליפות הראשונה של ליגה זו ללא הפסד. בעונת 1965/1966 הוסרו מהליגה קבוצות הכדורגל של בתי הספר, וקבוצות חדשות הצטרפו במקומם: אל-שלמיה, אל-פאחאהיל, ואל-שבאב. בשנות ה-70 ובשנות ה-80 שלטו בליגה בעיקר "שלושת הגדולות": אל קדיסיה, אל-ערבי ואל-כווית, למעט אל-שלמיה שזכתה ב-1980/1981, קאזמה שזכתה ב-2 אליפויות באמצע שנות ה-80, ואל ג'אהרה שזכתה באליפות הראשונה והיחידה שלה ב-1989/1990. ב-1990/1991 לא התקיימה ליגה עקב מלחמת המפרץ ופלישת כוחות עיראקיים לכווית שעצרו את הליגה. בהמשך העשור האליפות התפצלה בין ארבע הזוכות מהעשורים הקודמים. בשנות ה-2000 שלטו בליגה בעיקר אל-קדיסיה ואל-כווית שזכו ב-8 אליפויות בעשור זה. בשנות ה-2010 שלטה אל כווית שזכתה ב-6 אליפויות נוספות, כשהזוכה השנייה בשאר 4 האליפויות בעשור היא אל-קדיסיה. הליגה כוללת 10 קבוצות המתחרות ביניהן לאורך עונה הכוללת שני מפגשים אחד בבית ואחד בחוץ (18 מחזורים). קבוצה מקבלת שלוש נקודות על ניצחון, נקודה אחת על תוצאת תיקו ואפס נקודות על הפסד. הקבוצות מדורגות לפי: נקודות, הפרש שערים ולאחר מכן שערים שהובקעו. אם בכל הפרמטרים הנ"ל ישנו שוויון בין קבוצות, הן חולקות ביניהם את המקום הגבוהה. אם יש שוויון בין הטוענות לאליפות (מקום ראשון ושני), או בין הטוענות להישארות בליגה (מקומות 8–10) או במיקום לכרטיס לגביע בינלאומי, משוחק משחק פלייאוף נוקאאוט בודד במיקום נייטרלי לקביעת המיקומים. הקבוצות שדורגו לבסוף ב-2 המקומות האחרונים יורדות לליגת המשנה הירדנית שנקראת "הליגה הכוויתית הראשונה", ובמקומן עולות שתי הקבוצות הראשונות בליגת המשנה. הקבוצה שזוכה במקום הראשון ובאליפות הליגה מעפילה לשלב המוקדמות של ליגת האלופות האסיאתית, והקבוצה שסיימה במקום השני והקבוצה שזכתה בגביע האמיר הכוויתי מעפילות לשלב הבתים של גביע AFC (השני בחשיבותו באסיה). הקבוצות הכיוותיות הן בין המצליחות ביותר בגביע ה-AFC עם 4 זכיות בסך הכל. קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע האמיר הכוויתי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הכוויתית עקב מלחמת המפרץ
ג'ון וובר

ג'ון וובר באנגלית: John Webber ‏ (6 באוקטובר 1751 – 29 במאי 1793) היה אמן אנגלי שליווה את קפטן קוק במשלחת השלישית שלו באוקיינוס השקט. הוא ידוע בעיקר בזכות תמונותיו של אוסטרליה, הוואי ואלסקה. וובר נולד בלונדון, התחנך בברן ולמד ציור בפריז. אביו היה אברהם ואבר, פסל שווייצרי שעבר ללונדון, ושינה את שמו לוובר לפני שהתחתן עם גברת מרי קוואנט ב-1744. וובר שימש כאמן רשמי במסע הגילוי השלישי של ג'יימס קוק ברחבי האוקיינוס השקט (1776–1880) על סיפון HMS Resolution. במפרץ ההרפתקאות בינואר 1777 הוא צייר "איש מארץ ואן דימן" ו"אישה מארץ ואן דימן". הוא גם צייר הרבה סצנות בניו זילנד ובאיי הים הדרומי. במסע זה, שבמהלכו איבד קוק את חייו בקרב בהוואי, הפך וובר לאמן האירופי הראשון שיצר קשר עם איי הוואי, שנקראו אז איי סנדוויץ'. הוא צייר נופים רבים בצבעי מים של האיים קוואי והוואי, וגם תיאר רבים מאנשי הוואי. באפריל 1778, עגנו ספינותיו של קפטן קוק "רזולוציה" ו"דיסקברי" בוונקובר איילנד, קנדה כדי לבצע תיקונים. הצוות ערך תצפיות ותעד מפגשים עם האנשים המקומיים. וובר צייר נופים בצבעי מים. רישומיו וציוריו נחרתו לדין וחשבון שהודפס לאדמירלות הבריטית על המשלחת, שפורסם ב-1784. באנגליה בשנת 1780 הציג וובר כ-50 יצירות בתערוכות של האקדמיה המלכותית בין השנים 1784 ל-1792, ונבחר למקורב של האקדמיה המלכותית ב-1785 וקיבל תואר "אמן מלכותי" בשנת 1791. רוב עבודתו היו נופים. לפעמים נכללו דמויות, כמו בציור - "מותו של קפטן קוק" ציור נודע בזכות התחריט שלו. גרסה נוספת של תמונה זו נמצאת בגלריה של ויליאם דיקסון בסידני. ציוריו נמצאים באוספים רבים: מוזיאון אנקורג' להיסטוריה ואמנות (אלסקה), מוזיאון האלאוטים (אלסקה), מוזיאון הבישוף (הונולולו), מוזיאון הונולולו לאמנות, מוזיאון פיבודי אסקס (סאלם, מסצ'וסטס), הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל, המוזיאון הבריטי, המוזיאון של סר ג'ון סואן (לונדון), המוזיאון הימי הלאומי (לונדון), המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגרווה, ספריית ג'ון קרטר בראון וספריית מיטשל (אוסטרליה) הם בין האוספים הציבוריים מחזיק בעבודות של ג'ון וובר. מדיה וקבצים בנושא ג'ון וובר בוויקישיתוף William Hauptman, "Webber before Cook: two water-colours after Sterne," The Burlington Magazine, Vol. 136, No. 1903 (Apr 1994), p. 237. Percival Serle, ed. (1949). "Webber, John". Dictionary of Australian Biography. Angus and Robertson. Gray, Charlotte", The Museum Called Canada: 25 Rooms of Wonder, Random House, 2004 "A young woman of the Sandwich Islands". British Museum. Retrieved 8 July 2018.
קצין קשר

קצין קשר הוא קצין מטה במפקדה. הוא שאחראי על מערכות הקשר, התקשורת, הרדיו, ההצפנה, המחשבים, הסלולר, הטלפוניה והנל"ן. במסגרת הצבא הישראלי קצין הקשר אחראי על ביצוע הוראות קשר"ר, רישום הציוד, פריסת הטלפונים הירוקים והאדומים במשרדים השונים, תקינות המרכזיות, חלוקת מכשירי סלולר לבעלי התפקידים השונים, חלוקת המחשבים הנייחים למשרדים השונים, מחשבים ניידים לבעלי התפקידים ומחשבים טקטים, אחראי על מערכות ההצפנה השונות ועל החלפת צופני האבטחה, אחראי למערכות הקשר הנייחות, המוסועות והנישאות, ומערכות רדיו שונות. קצין הקשר אחראי למכשירי הקשר הנמצאים בחדר המלחמה. קצין הקשר אחראי גם להכשרות מקצועיות של היחידות ובעלי המקצוע לתפעול מכשירי הקשר השונים. נקודה לנקודה ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גמר גביע העולם למועדונים 2022

גמר גביע העולם למועדונים 2022 היה המשחק האחרון בגביע העולם למועדונים 2022, טורניר כדורגל בין-לאומי לקבוצות כדורגל שהתארח במרוקו. זה היה הגמר ה-19 של גביע העולם למועדונים, שהוא טורניר מאורגן של פיפ"א בין המועדונים שזכו באליפויות בכל אחת משש קונפדרציות פיפ"א, כמו גם אלופת הליגה המקומית של המדינה המארחת. משחק הגמר נערך באצטדיון הנסיך מולאי עבדאללה (אנ') ברבאט ב-11 בפברואר 2023. על התואר התמודדו המועדון הספרדי ריאל מדריד, המייצג את אופ"א כאלוף המכהנת של ליגת האלופות, והמועדון הסעודי אל-הילאל, המייצג את קונפדרציית הכדורגל של אסיה. ריאל מדריד ניצחה במשחק 5–3, וזכתה בגביע העולם החמישי שלה, ובאליפות העולם השמינית, יחד עם הגביע הבין-יבשתי. עם שמונה שערים, המשחק היה הגמר הפורה ביותר בתולדות גביע העולם למועדונים. אל-הילאל הפך למועדון האסיאתי השלישי שהגיע לגמר גביע העולם למועדונים, במהדורה ה-19 של הטורניר. הם גם המועמדים הראשונים מה-AFC לעשות זאת, שכן ההופעות של קבוצות מאסיה בגמר 2016 וב-2018 (שתיהן הפסידו לריאל מדריד) היו שתיהן של אלופת הליגה המארחת. מדיה וקבצים בנושא גמר גביע העולם למועדונים 2022 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גמר גביע העולם למועדונים 2022 "Salé, Rabat-Salé-Kénitra, Morocco Weather History". Weather Underground. 11 בפברואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Draw determines seven sides' paths to Club World Cup glory". FIFA. 13 בינואר 2023. נבדק ב-13 בינואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) עקב בעיות בלוח הזמנים, אושר שגמר ליגת האלופות האסיאתית 2022, שתוכנן במקור לאוקטובר 2022, לא יושלם עד מאי 2023. כיוון שגביע העולם למועדונים 2022 כבר יתקיים עד אז, AFC אישרה ב-23 בדצמבר 2022 שאל-הילאל תהיה נציגתו בגביע העולם למועדונים 2022, בתור האלופה המכהנת של ליגת האלופות 2021. "Vinicius and Valverde dazzle as five-star Madrid conquer". FIFA. 11 בפברואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) Leme de Arruda, Marcelo; Di Maggio, Roberto (27 בינואר 2023). "FIFA Club World Cup". RSSSF. נבדק ב-8 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה) "Regulations for the FIFA Club World Cup 2022" (PDF). FIFA. 23 בדצמבר 2022. נבדק ב-24 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) לכל קבוצה רק שלוש הזדמנויות לבצע חילופים, עם הזדמנות רביעית בתוספת הזמן, למעט חילופים שבוצעו במחצית, לפני תחילת ההארכה ובמחצית בתוספת הזמן. "Real Madrid – Al-Hilal Saudi". SofaScore. 11 בפברואר 2023. נבדק ב-11 בפברואר 2023. {{cite web}}: (עזרה)
רוברט סמירקה

רוברט סמירקה (באנגלית: Robert Smirke;‏ 15 באפריל 1753 – 5 בינואר 1845) היה צייר ומאייר אנגלי, התמחה בציורים קטנים המציגים נושאים הלקוחים מהספרות. הוא היה חבר באקדמיה המלכותית. סמירקה נולד בויגטון ליד קרלייל, בנו של אמן נודד. כשהיה בן שתים עשרה למד אצל צייר בלונדון, ובגיל עשרים החל ללמוד בבית הספר של האקדמיה המלכותית. ב-1775 הפך לחבר באגודת האמנים המשולבת, איתה הציג גם ב-1777 וב-1778. ב-1786 הציג את "הנרקיס, הגברת והסברינה" באקדמיה המלכותית. אחריהם באו יצירות רבות, לרוב קטנות בגודלן, הממחישות את המשוררים האנגלים, במיוחד את ג'יימס תומסון. בשנת 1791 נבחר סמירקה לחבר נלווה של האקדמיה המלכותית, שבה הציג את "האלמנה". הוא הפך לחבר מן המניין ב-1793, כאשר צייר את עבודתו "דון קישוט וסנצ'ו". תרומתו האחרונה לאקדמיה הייתה ב-1813, אך הוא המשיך להציג מדי פעם במקומות אחרים עד 1834. ב-1804 הוא היה מועמד לרשת את ג'וזף וילטון כראש האקדמיה המלכותית, אך ג'ורג' השלישי סירב לאשר את המינוי בשל דעותיו הפוליטיות המהפכניות, והמינוי עבר במקום זאת להנרי פוסלי. בשנת 1815 המוסד הבריטי הרגיז אמנים בריטים רבים על ידי ההקדמה לקטלוג של תערוכת המאסטרים הישנים, מה שרימז בצורה חזקה למדי שלאמנים הבריטים, יש הרבה מה ללמוד מהישנים. כנראה, סמירקה בשנים 1815–1816 חיבר סדרה של סאטירות, אשר הצביעו על החסות הגדולה של האמנות הבריטית. מבין בניו, ריצ'רד סמירקה (1778–1815), היה אמן עתיקות בולט. רוברט וסידני הפכו שניהם לאדריכלים בולטים ונבחרו שניהם חברים באקדמיה המלכותית. בנו הרביעי, אדוארד, היה עורך דין. סמירקה מת בלונדון, ב-5 בינואר 1845, בגיל 92, ונקבר בבית הקברות קנסל גרין. תמונותיו של סמירקה היו בדרך כלל בגודל קטן וצבועות במונוכרום, וכך הותאמו לחריטה. הוא עיצב איורים לתנ"ך, ליצירות של שייקספיר (1783), לילות ערב (1811), הרפתקאות הגיבן (1814), דון קיחוטה. כמו כן אייר יצירות של משוררים וסופרים בריטים שונים. סמירקה גם צייר כמה תמונות עבור גלריית שייקספיר של ג'ון בוידל ועבור תולדות אנגליה של בוייר. יצירות אלו כללו את קתרין ופטרוצ'יו, ג'ולייט והאחות, הנסיך הנרי ופלסטף ושבעת העידנים. מדיה וקבצים בנושא רוברט סמירקה בוויקישיתוף רוברט סמירקה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Robert Smirke, R.A." The Art Journal. 43: 345–346. 1891. Fiske, Tina (2004). "Smirke, Robert (1753–1845)". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/25762 Robert Smirke Online, www.artcyclopedia.com Egerton, Judy. The British School (National Gallery Catalogues, new series, 1998) p. 382. Paths of Glory. Friends of Kensal Green Cemetery. 1997. p. 91
מחמרה

מְחַמַּרַה (בערבית: محمرة, "מואדם") או מוחמרה נקרא בשוגג גם מוהמרה הוא מטבל חריף העשוי מאגוזי מלך, פלפל אדום, דבשת רימונים ופירורי לחם. הוא מזוהה עם העיר חלב בסוריה, אך ניתן למצוא אותו גם בטורקיה, במיוחד באזורים דרום-מזרחיים, שם מאכלים ערביים נפוצים יותר במטבח המקומי בגלל ההשפעה התרבותית הסורית, כך גם במטבח הארמני המערבי. בטורקיה, מחמרה נקראת אקוקה והיא מוגשת כמתאבן. המרכיבים העיקריים הם בדרך כלל פלפלים טריים או יבשים, מסורתית פלפל חלבי (אנ'), אגוזי מלך טחונים, פירורי לחם ושמן זית. הוא עשוי להכיל גם שום, מלח, מיץ לימון, דבשת רימונים, ולפעמים תבלינים (כגון כמון). ניתן לקשט אותו בעלי נענע או פטרוזיליה. את המחמרה אוכלים כמטבל עם לחם, כממרח לטוסט וכרוטב לקבב, בשרים על האש ודגים. אג'יקה, מטבל במטבח הקווקזי, המוכן מהרתחה של פלפל אדום חריף, שום, עשבי תיבול ותבלינים אריסה, ממרח במטבח התונסיאי העשוי מפלפלים חריפים זחוק, רוטב חריף במטבח המזרח-תיכוני, העשוי מפלפלים חריפים טריים המתובלים בכוסברה, שום ותבלינים שונים מדיה וקבצים בנושא מחמרה בוויקישיתוף תפריט מסעדת חומוס אליהו Wright, Clifford (2003). The Little Foods of the Mediterranean: 500 Fabulous Recipes for Antipasti, Tapas, Hors D'Oeuvre, Meze, and More. Harvard Common Press. p. 59. ISBN 9781558322271. Arabs will reflexively tell you that the famous muḥammara comes from Aleppo. Cornell, Kari; Turkoglu, Nurcay (2004). Cooking the Turkish Way: Culturally Authentic Foods Including Low-fat and Vegetarian Recipes. ISBN 9780822521730. Heather Arndt Anderson (2016). Chillies: A Global History. Reaktion Books. ISBN 9781780236827. "Nefis acuka tarifi". Milliyet.com.tr. Leah Koenig, The little book of Jewish appetizers : 26 recipes for the perfect nosh, San Francisco, 2016, ISBN 978-1-4521-6308-6 "Muhammara". ottolenghi.co.uk. נבדק ב-2020-09-29. Muhammara (אורכב 09.06.2007 בארכיון Wayback Machine)
טוסט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טוסט כריך טוסט טוסט גבינה צהובה טוסט נקניק
יהדות לפי מדינה

מיהו יהודי יהדות יהודים יהדות התפוצות אוכלוסיית היהודים בעולם לאורך ההיסטוריה היסטוריה של עם ישראל מדיה וקבצים בנושא יהדות לפי מדינה בוויקישיתוף
אסטרלידה מצויה

אסטרלידה מצויה (שם מדעי: Estrilda astrild) היא מין של ציפור שיר ממשפחת האסטרילדיים, אשר חיה בטבע במרבית אפריקה אף שהופצה גם לכמה מאיי האוקיינוס השקט והיא אינה נתונה בסכנת הכחדה, כשלעיתים היא מגודלת בשביה. היא תוארה למדע ב-1758 בידי החוקר קארולוס ליניאוס. ציפור זו קטנה מאוד ומגיעה לאורך של 11 עד 13 ס"מ, בעלת מוטת כנפיים של 12 עד 14 ס"מ ולמשקל של 7 עד 10 גרם בקירוב. היא בעלת נוצות אפורות עד חומות עם לחיים ומקור אדומים עזים. המקור גדול ומותאם לפיצוח זרעים. שני הזוויגים דומים אך הנקבות חסרות כמה פסים על בטנן. הציפור היא פעילת יום החיה לאורך רוב אפריקה שמדרום לסהרה (למעט חלק ממערב אפריקה), אך מתרחקת מיערות עבותים או ממדבריות ונפוצה בעיקר בערבות עשב מוריקות, סוואנות וקני סוף לאורך נהרות. הציפור מחפשת זרעים ונבטים טריים, אך גם חרקים. מאחר שמזונה דל בנוזלים היא חייבת לשתות דרך קבע. היא מקננת בין הענפים הנמוכים ומטילה ארבע עד שבע ביצים עליהם היא דוגרת כ-11 עד 13 ימים. הגוזלים עוזבים לאחר 17 עד 21 ימים מהבקיעה. לעיתים נטפלת אליהם אלמנה חדת-זנב. מין זה כולל 15 תת-מינים: E. a. kempi E. a. occidentalis E. a. peasei E. a. macmillani E. a. adesma E. a. massaica E. a. minor E. a. cavendishi E. a. niediecki E. a. angolensis E. a. jagoensis E. a. rubriventris E. a. damarensis E. a. astrild E. a. tenebridorsa מדיה וקבצים בנושא אסטרלידה מצויה בוויקישיתוף אסטרלידה מצויה, באתר ITIS (באנגלית) אסטרלידה מצויה, באתר NCBI (באנגלית) אסטרלידה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אסטרלידה מצויה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אסטרלידה מצויה, באתר GBIF (באנגלית) אסטרלידה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנדריי פופוב

אנדריי פופוב (ברוסית: Андрей Попов;‏ (13 באוקטובר 1832–1896) היה צייר ז'אנר רוסי בסגנון ריאליסטי. את שיעורי האמנות הראשונים שלו קיבל מאביו, שהיה צייר אייקונים מקומי. בשנת 1846, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל מקסים וורובייב ובוגדן וילוולדה. בשנת 1849 הוענק לו מענק מטעם החברה לעידוד אמנים. לתערוכה שם ב-1857, הוא זכה להצלחה ביקורתית ראשונה עם "מרק הדגים של דמיאן", המבוסס על אגדה מאת איוואן קרילוב. מ-1858 עד 1859, הוא עבד באקדמיה כעוזר לאיוון ויסטליוס (1802–1872), שהיה מורה של ג'יימס מקניל ויסלר הצעיר במהלך שהותו בסנט פטרסבורג. בשנת 1860, עבודתו, "מחסן התה ביריד ניז'ני נובגורוד" זיכתה אותו במדליית זהב ובתואר "אמן", מדרגה ראשונה. הוא גם קיבל מענק שאיפשר לו להמשיך את לימודיו בפריז (1863–65) וברומא (1865–67). הוא חזר לרוסיה ב-1867, בתחילה התיישב בקלוגה אך בסופו של דבר עבר לניז'ני נובגורוד. בשנות השבעים של המאה ה-19, בריאותו החלה להתדרדר - אולי סוג של שחפת, ולעיתים קרובות הוא היה חלש מכדי לעבוד. כתוצאה מכך, הוא צייר מעט והתייאש לחלוטין מציור בתחילת שנות ה-80. התערוכה הידועה האחרונה שלו הייתה הפאן-רוסית לאמנות ותעשייה במוסקבה בשנת 1882. הוא מת בעוני. מדיה וקבצים בנושא אנדריי פופוב בוויקישיתוף Kenneth, Andrei Andreyevich Popov, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) Русские художники. Попов Андрей Андреевич., www.artsait.ru Whistler and Russia | The Tretyakov Gallery Magazine, www.tretyakovgallerymagazine.com, ‏2016-01-09 (באנגלית)
אלמנה חדת-זנב

אלמנה חדת-זנב (שם מדעי: Vidua macroura) היא מין ציפור ממשפחת האלמנתיים, החיה ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. הציפור גם הופצה בידי האדם לפורטוגל, דרום קליפורניה, פוארטו ריקו וסינגפור. האלמנה מגיעה לאורך 12 עד 13 ס"מ ואורך שובל הזנב של הזכר כפול באורכו, עוד 20 ס"מ. עדיין זו ציפור קטנה יחסית. היא בעלת נוצות שחורות-לבנות כשהכנפיים, למעט פס לבן לאורכם, והכיפה שחורים וכן נוצות הזנב הארוכות, הייחודיים לזכרים. שאר הגוף לבן והמקור חזק, קהה ואדום. הזכרים במשך רוב השנה בעלי נוצות אפורות עם סרטוט כשל דרור, עם מקור אדום והם מחליפים נוצות בעונת הרבייה. הצעירים בעלי מקורים אפורים וקטנים יותר. זוהי ציפור השוכנת בערבות עשב או בסוואנות בעלות עשבים גבוהים או שיחים. היא פעילה במשך היום ומחפש זרעים וחרקים למאכל. הזכרים טריטוריאליים ומחפשים נקבות על זירות הכוללות מספר נקבות. הזכרים מרחפים מעליהם ופורשים את נוצות זנבותיהם הארוכים כדי להרשימם והם אינם דואגים לנקבות לאחר מכן. בדומה לשאר האלמנות הנקבה אינה מכינה קן אלא נטפלת לתטולה של ציפור אחרת, לרוב מאסטרילדיים קרובים. היא מטילה 2 עד 4 ביצים המזכירות את ביצי הפונדקאים אך בניגוד לטפילי קינון אחרים אינה הורגת אותם. זכר בנוצות רגילות מדיה וקבצים בנושא אלמנה חדת-זנב בוויקישיתוף אלמנה חדת-זנב, באתר ITIS (באנגלית) אלמנה חדת-זנב, באתר NCBI (באנגלית) אלמנה חדת-זנב, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אלמנה חדת-זנב, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אלמנה חדת-זנב, באתר GBIF (באנגלית) אלמנה חדת-זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
שוניתן לימוני

שוניתן לימוני (שם מדעי: Pomacentrus moluccensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי. הדג תואר למדע ב-1825 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר. דג זה מגיע עד לאורך של 9 ס"מ והוא בעל מבנה מעוגל ומוגבה מעט. ראשו מעט ארוך ועיניו גדולות יחסית, הוא בעל סנפיר גבי נמוך הזקור אחורה והזנב וסנפירי החזה מעוגלים וקטני אונות. כפי ששם הדג מרמז הוא בעל גוון צהוב-לימון ויש לו מספר כתמים כתומים לצד סנפירי החזה. זהו דג הניזון מפלנקטון ימי ואצות והוא חי סביב האלמוגים בשוניות בקבוצות קטנות. הוא יוצר זוגות בעונת הרבייה והנקבות מטילות ביצים על מצע לצד אלמוג קשיח, עליהם הזכר שומר מטורפים ומאוורר כדי שיקבלו חמצן באמצעות חבטות זנבו. דג זה נטרף בידי כרישים, מספר דקריים והצבעון מהמין Pseudochromis fuscus והוא מתגונן מהם באמצעות הסתחררות סביב האלמוגים החדים. הדג אינו נמצא בסכנת הכחדה בטבע אך התברר שהאוכלוסיות שלו ירדו עקב הלבנת אלמוגים לאורך בתי גידולו. מדיה וקבצים בנושא שוניתן לימוני בוויקישיתוף שוניתן לימוני, באתר ITIS (באנגלית) שוניתן לימוני, באתר NCBI (באנגלית) שוניתן לימוני, באתר FishBase (באנגלית) שוניתן לימוני, באתר GBIF (באנגלית) שוניתן לימוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
שוניתן אמבון

שוניתן אמבון (שם מדעי: Pomacentrus amboinensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת השוניתיים, אשר חי בשוניות אלמוגים לאורך מערב האוקיינוס השקט לאורך דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה באזור הטרופי. הדג תואר למדע ב-1868 בידי החוקר הגרמני פיטר בליקר. שוניתן מגיע לאורך של 9 ס"מ והוא דומה במראהו לשוניתן הלימוני, אך מעט יותר בהיר. צבעו צהוב עד סגלגל בהיר והבטן לבנה. הוא בעל עיניים גדולות, ראש מוארך מעט וסנפירים מעוגלים וקצרים יחסית. הצעירים גם מכילים כתם "עין" מעל סנפיר הגב המשמש אותם לחקיינות עצמית כנגד טורפים, אך הם מאבדים אותו בבגרות. הדג יכול להחליף את מינו מזכר לנקבה בבגרות. השוניתן מצוי לרוב בין האלמוגים או על קרקעית הים, עליה הוא מקנן. הוא חי בקבוצות קטנות בראשם זכרים בודדים ונקבות הנשארות לצידו, כשהצעירים עוזבים את הלהקה הראשית ומחפשים אחרת. מזונו כולל בעיקר פלנקטון ואצות ימיות. הוא עצמו נטרף בידי דגי ים גדולים יותר כמו דקריים. דג זה משתמש בצבעים כדי להבדיל בינו לבין דגי שונית אחרים ולמטרות חברתיות. מדיה וקבצים בנושא שוניתן אמבון בוויקישיתוף שוניתן אמבון, באתר ITIS (באנגלית) שוניתן אמבון, באתר NCBI (באנגלית) שוניתן אמבון, באתר FishBase (באנגלית) שוניתן אמבון, באתר GBIF (באנגלית) שוניתן אמבון באתר הרשימה האדומה של IUCN
הפיגוע במחסום שועפאט (2023)

הפיגוע במחסום שועפאט הוא פיגוע שאירע ב-13 בפברואר 2023 במחסום שועפאט שבצפון ירושלים ובו מחבל דקר לוחם מג"ב שעלה לבצע בידוק שגרתי באוטובוס. בפיגוע נהרג לוחם מג"ב, סמל ראשון אסיל סואעד, שנורה בעת נטרול המחבל. ביום שני בערב, 13 בפברואר 2023, סמוך לשעה 18:15, הגיע אוטובוס למחסום שועפאט. לוחם מג"ב ומאבטח עלו לאוטובוס על-מנת לבצע בידוק בנוסעיו, כאשר המחבל מוחמד באסל פתחי זלבאני בן ה-13 דקר את לוחם מג"ב בפניו. המאבטח פתח באש לעבר המחבל ופצע אותו. כתוצאה מהירי לוחם מג"ב, סמל ראשון אסיל סואעד, בן 22 מחוסנייה, נפצע באופן אנוש בירך, ומספר שעות לאחר מכן נקבע מותו. בזמן מלחמת חרבות ברזל לוחמי משמר הגבול, שוטרי מחוז ירושלים וכוחות צה״ל במטרה להרוס את בית משפחת המחבל בן ה-14 מוחמד זלבאני. במהלך הפעילות נפגעו 4 חיילים במצב קל מהפרות סדר. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. הפיגוע במחסום שועפאט (2022) גל הטרור בישראל (2023) מדיה וקבצים בנושא הפיגוע במחסום שועפאט בוויקישיתוף שלומי הלר‏, שני פיגועים בשעתיים: לוחם מג"ב נהרג מירי חברו במזרח ירושלים, המחבל נורה, באתר וואלה, 12 בפברואר 2023 אלון חכמון וטל לב רם, ‏הפיגוע במחסום שועפאט: נקבע מותו של לוחם מג"ב שנפצע אנושות, באתר מעריב אונליין, 12 בפברואר 2023 סמ"ר אסיל סואעד בן ה-22 נפל בפיגוע במחסום שועפט: "נלחם כדי לחתום קבע", באתר ynet, 13 בפברואר 2023 הושלמה הריסת בית משפחת המחבל מוחמד זלבאני שרצח את לוחם מג"ב אסיל סואעד, באתר חדשות 0404‏, 8 בנובמבר 2023
דונאג'האזה

דונאג'האזה (בהונגרית: Dunaegyháza) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית. שמה של הכפר דונאג'האזה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1560. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 חיו יהודים בכפר, עד שנת 1944 היו היהודים חלק מקהילת אפושטג אז נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה. מדיה וקבצים בנושא דונאג'האזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דונאג'האזה (בהונגרית) נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי אפשוטג בפנקס הקהילות הונגריה תיעוד יהודי דונאג'האזה שנרצחו בשואה מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993