laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'יימס

ג'יימס (James) הוא אחת הגרסאות האנגליות לשם העברי יעקב. האם התכוונתם ל... ג'יימס – נהר, העובר במדינת וירג'יניה (ארצות הברית) ג'יימס – להקת רוק ממנצ'סטר, אנגליה אישים ששם משפחתם ג'יימס אלכס ג'יימס – כדורגלן אנגלי ששיחק בין השאר בארסנל בראדלי ג'יימס – שחקן בריטי ג'סי ג'יימס – שודד אמריקאי והחבר המפורסם ביותר מכנופיית השודדים ג'יימס-יאנגר דייוויד ג'יימס – כדורגלן אנגלי הארי ג'יימס – מוזיקאי ג'אז אמריקאי הנרי ג'יימס – סופר אמריקאי-אנגלי, מחשובי הסופרים במאה ה-19, אחיו של ויליאם ג'יימס. ויליאם ג'יימס – פילוסוף מאסכולת הפרגמטיזם. לברון ג'יימס – כדורסלן אמריקאי המשחק בליגת ה-NBA מייק ג'יימס (1990) – כדורסלן המשחק בקבוצת צסק"א מוסקבה. מייק ג'יימס (1975) – כדורסלן עבר אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1998–2015. פ.ד. ג'יימס – סופרת אנגליה קווין ג'יימס – שחקן וקומיקאי אמריקאי שון ג'יימס – כדורסלן אמריקאי מלכי סקוטלנד שנשאו את השם ג'יימס: ג'יימס הראשון (1406–1437) ג'יימס השני (1437–1460) ג'יימס השלישי (1460–1488) ג'יימס הרביעי (1488–1513) ג'יימס החמישי (1513–1542) ג'יימס השישי (1567–1625), נודע גם כג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואירלנד. ג'יימס השביעי (1685–1689), ידוע גם כג'יימס השני, מלך אנגליה ואירלנד. אישים ששמם הפרטי הוא ג'יימס
מונה (מכשיר)

מונה הוא מכשיר מדידה, שעוזר למנות כמות של אירועים, תכולות ביצוע או יחידות מניה שונות בפרק זמן נתון. מונה גייגר - מודד את כמות הקרינה המצטברת לה נחשף המונה. יחידת מידה נפוצה: גריי. מונה חשמל - מודד את צריכת זרם החשמל. יחידת מידה נפוצה: קילוואט שעה. מד מים - מודד את כמות המים הנצרכת. יחידת מידה נפוצה: מטר מעוקב. מונה גז - מודד את כמות הגז הנצרכת. יחידת מידה נפוצה: מטר מעוקב. מונה במונית, חרף שמו, אינו מונה, משום שאינו מציג מנייה של גודל כלשהו, אלא את מחיר הנסיעה במונית. מחיר זה מחושב לפי גורמים אחדים, ובהם תשלום התחלתי קבוע, פרק הזמן שבו נמצא הנוסע במונית ומרחק הנסיעה, אך המונה אינו מציג נתונים גולמיים אלה, אלא רק את התוצאה הכספית הנובעת מהם. ערך זה הוא קצרמר בנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
September of My Years

September of My Years הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-43 של סינטרה וה-16 היוצא בחברת ההקלטות ריפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1965. האלבום September of My Years הוא אחד מאלבומיו המוצלחים ביותר של סינטרה בשנות ה-60. האלבום יצב את כוחו כזמר והעביר אותו לשלב חדש בקריירה שלו, בעיקר בכל הקשור לטון ולגוון קולו. האלבום תפס בצורה מושלמת את מצב רוחו והרגשתו של סינטרה באותה התקופה, לאחר שבאותה השנה חגג את יום הולדתו ה-50. המארגן גורדון ג'קינס, איתו חזר סינטרה לשתף פעולה, ארגן אלבום עשיר, בעל צליל הדור אך בעיקר אלבום מלנכולי והתאים את האווירה למצב רוחו של סינטרה, המסכם את שנותיו. כל קטע באלבום מתאים לתחושותיו של סינטרה לגבי הזדקנותו, בבואתו המשתקפת אליו מהמראה והחרטות הממלאים את ליבו. למרות כל זאת סינטרה אינו קופא על מקומו אלה פונה אל העתיד בצפייה להמשך. האלבום זכה בפרס גראמי היוקרתי והשיר, "It Was a Very Good Year", זיכה את סינטרה בפרס הביצוע הטוב ביותר לזמר, בשני הפרסים הוא זכה בשנת 1966. המארגן גורדון ג'קינס זכה גם הוא בפרס בעבור אותו השיר. האלבום החזיר את סינטרה אל צמרת רשימת המכירות, כאשר הגיע אל המקום ה-5 במצעד המכירות האמריקני. פרנק סינטרה - קולות גורדון ג'קינס - מארגן, מנצח The September of My Years How Old Am I? Don't Wait Too Long It Gets Lonely Early Last Night When We Were Young The Man in the Looking Glass It Was a Very Good Year When the Wind Was Green Hello, Young Lovers I See It Now Once Upon a Time September Song מידע על האלבום September of My Years באתר MusicBrainz מידע על האלבום September of My Years באתר AllMusic האלבום September of My Years באתר Discogs האלבום September of My Years באתר ספוטיפיי
בוב גנטון

רוברט פטריק "בוב" גנטון הבן (.Robert Patrick "Bob" Gunton, Jr; נולד ב-15 בנובמבר 1945) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקני. גנטון נולד בסנטה מוניקה שבקליפורניה, בנם של רוז מארי ורוברט פטריק גנטון. אביו היה מנהל באיגוד מקצועי. גנטון למד באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1969 ושירת במלחמת וייטנאם. גנטון, ששוחרר מהצבא ב-1971, עוטר במדליית "כוכב הארד". גנטון נהה אחר קריירת משחק. הוא הופיע במחזות זמר, בהם "Happy End" ב-1977 ו-"Roza" ב-1987. ב-1978 הוא כיכב במחזמר "Evita", שם גילם את דמותו של חואן דומינגו פרון. על תפקידו זה היה מועמד לפרס טוני. 10 שנים לאחר מכן היה מועמד בשנית לפרס טוני על כיכובו במחזמר "Sweeney Todd" ‏(1990). בשנות ה-80 החל לשחק בסדרות טלוויזיה ובהמשך גם בסרטים. בין היתר הופיע בסרטים: 'נולד בארבעה ביולי' (1989), 'גלורי' (1989), "קוקי" (1989), "JFK תיק פתוח" (1991), "הקורבן השמיני" (1992), "איש ההרס" (1993) ו"פאץ' אדמס" (1998), ובסדרות הטלוויזיה: "מסע בין כוכבים: הדור הבא" (קפטן בנג'מין מקסוול, 1991), ניפ/טאק (2005) ו-24 (2007). לאורך השנים הרבה גנטון לגלם אנשים נוקשים וסמכותיים. הוא כנראה מוכר ביותר בשל גילום דמותו של סמואל נורטון הרשע, מנהל בית הכלא "שושנק" בסרט הקולנוע "חומות של תקווה" (1994). בשנת 2001 שיחק בדרמה הטלוויזיונית שביים בילי קריסטל לרשת HBO "61*‏ שקטף שלושה פרסים בטקס פרס אמי לאותה שנה. ב-2004 שיחק בתפקיד קטן בסרט הקומי "אני אוהב האקביז" של הבמאי דייוויד או. ראסל. בשנת 2011 שיחק במותחן המשפטי "סנגור במבחן", שמבוסס על הספר באותו שם מאת מייקל קונלי. בשנת 2015 גילם את הינשוף בעונה הראשונה של הסדרה "דרדוויל". בשנת 2017 גילם את ג'רמייה דייוויס בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפט ושגיאה" של רשת NBC. גנטון נשוי בשנית ואב לבת מאשתו הראשונה. מדיה וקבצים בנושא בוב גנטון בוויקישיתוף בוב גנטון, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בוב גנטון, באתר AllMovie (באנגלית) בוב גנטון, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) בוב גנטון, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בוב גנטון, באתר MusicBrainz (באנגלית) בוב גנטון, באתר Discogs (באנגלית)
נאילה מעווד

נאילה מעווד (ערבית: نائله معوض בתעתיק מדויק: נאא'לה מעוצ'; נולדה ב-3 ביולי 1940) היא פוליטיקאית לבנונית. מחוץ ללבנון היא מוכרת בעיקר בתור אלמנתו של הנשיא רנה מעווד, שנרצח ב-22 בנובמבר 1989. בתוך לבנון, היא מדינאית בכירה בזכות עצמה, אשר כיהנה במספר בתי נבחרים מאז 1991. לאחר בחירתה מחדש ביוני 2005, היא מונתה לתפקיד השרה לעניינים חברתיים. מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש. אביה היה נצר למשפחה מרונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה. מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה. משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient". בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מרונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים. למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין נמשכו ולזוג נולדו 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים. נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי. מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה. כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון. היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך. היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית. מעווד חברה בולטת בארגון קורנת שהוואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית. היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי. כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות. בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר מישל סולימאן. מעווד מתגוררת בחזמייה ובזע'רתא. מדיה וקבצים בנושא נאילה מעווד בוויקישיתוף
My Kind of Broadway

My Kind of Broadway הוא אלבום מאת הזמר פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-44 של סינטרה וה-17 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1965. האלבום מכיל אוסף שירים ממחזות זמר שונים שהוצגו על בימות תיאטרון ברודוויי, השירים הוקלטו על פני תקופה של ארבע שנים וסינטרה השתמש בהם בתשעה מארגנים שונים. דבר זה גרם לחוסר אחידות באלבום, דבר שהיה נדיר באלבומיו של סינטרה. פרנק סינטרה - קולות קאונט בייסי - ותזמורתו ניל הפטי - מארגן, מנצח דון קוסטה קווינסי ג'ונס בילי מיי סיי אוליבר נלסון רידל מידע על האלבום My Kind of Broadway באתר MusicBrainz מידע על האלבום My Kind of Broadway באתר AllMusic האלבום My Kind of Broadway באתר Discogs האלבום My Kind of Broadway באתר ספוטיפיי
A Man and His Music

A Man and His Music הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-45 של סינטרה וה-18 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1965. האלבום שיצא לאור בסביבות יום הולדתו ה-50 של סינטרה, נחשב לאחד הפרויקטים השאפתניים ביותר שלו עד אותו זמן. האלבום הכפול מכיל אוסף שירים שאותם הקליט בעבר לחברות ההקלטה הקודמות בהן עבד, קולומביה רקורדס וקפיטול רקורדס ולמרות כי יכול היה להשתמש בהקלטות אלה, העדיף סינטרה להקליט את רוב השירים מחדש. האלבום מאפשר מבט רטרוספקטיבי על הקריירה המוזיקלית של סינטרה. האלבום זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הגראמי של שנת 1967. פרנק סינטרה - קולות קאונט בייסי - ותזמורתו דון קוסטה - מארגן, מנצח ארני פרימן ניל הפטי גורדון ג'קינס בילי מיי סיי אוליבר נלסון רידל Put Your Dreams Away All or Nothing at All I'll Never Smile Again There Are Such Things I'll Be Seeing You The One I Love Polka Dots and Moonbeams Night and Day Oh! What It Seemed to Be Soliloquy Nancy The House I Live In From Here to Eternity Come Fly with Me (How Little It Matters) How Little We Know Learnin' the Blues In the Wee Small Hours of the Morning Young at Heart Witchcraft All the Way Love and Marriage I've Got You Under My Skin Ring-A-Ding Ding The Second Time Around The Summit The Oldest Established Luck Be a Lady Call Me Irresponsible Fly Me to the Moon Softly, as I Leave You My Kind of Town The September of My Years מידע על האלבום A Man and His Music באתר MusicBrainz מידע על האלבום A Man and His Music באתר AllMusic האלבום A Man and His Music באתר Discogs האלבום A Man and His Music באתר ספוטיפיי
עירון

האם התכוונתם ל... נחל עירון (ואדי עארה) - אחד מיובלי נחל חדרה, בצפון ארץ ישראל טל-עירון – מועצה מקומית לשעבר, שהתקיימה בשנים 1992–2012 (מאז 1995 נקרא שמה "קציר-חריש") מבואות עירון – מוסד חינוכי ישראלי מחלף עירון – מחלף הממוקם מזרחית לקיבוץ ברקאי מעלה עירון – מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל מצפה אילן – לשעבר "היאחזות נח"ל עירון" עין עירון – מושב באזור הצפון אישים: פיליפ עירון – רב חובל וחבר מועצת עיריית אילת שלום עירון – איש צבא ישראלי
משה יהודה לייב פרידמן

רבי משה יהודה לייב פרידמן (ט"ו בשבט תרכ"ה, 1865 - י' באלול תש"ז, 1947) שכונה "פַּאשְקַנער", היה מייסד חסידות פשקאן. היה בנו של רבי יצחק הראשון מבוהוש ונינו של רבי ישראל מרוז'ין. נולד כבנו הרביעי של האדמו"ר יצחק הראשון מבוהוש, מייסד חסידות בוהוש ונקרא על שם סבו, הרב משה יהודה לייב מסאסוב. למד אצל אביו בבוהוש, נישא לבת דודו, אלטע נחמה גיטל פרידמן. לאחר פטירת אביו מונה אחיו הבכור רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (בעל הספר "פאר-ישראל") לממלא מקום אביו בבוהוש, ואילו הוא עבר בתרנ"ז (1897), לפשקאן ופיתח שם מרכז חסידי גדול, שחסידים רבים היו נוהרים אליו מכל רחבי רומניה. לאחר 40 שנה בפאשקאן, פונה על ידי השלטונות בתש"ד (1944) אל דורוחוי ולאחר מכן עבר לבוקרשט והקים שם מחדש את החצר החסידית של פאשקאן. נפטר בבוקרשט ונטמן בחלקת אדמו"רי בוהוש בבוהוש. בנו בכורו, רבי יעקב דוד פרידמן, הנהיג את חסידות פאשקאן לאחר פטירת אביו. נשא את חיה שרה סימה בת דודו רבי פנחס השיל מזינקוב ואשתו מלכה בת רבי יצחק הראשון מבוהוש. בשנת תש"י (1950) הצליח לעלות לישראל והתגורר ביפו. רבים מיהודי רומניה התקרבו אליו והוא קרבם לתורה. נפטר בכ"ב באב תשט"ו. דברי תורתו יצאו בספר "ברכת משה". בניו האחרים של רבי משה יהודה לייב היו רבי יצחק (חתן פעמיים של בן דודו רבי מנדל מבוהוש) ורבי ישראל שלום יוסף. חתניו היו: רבי אבי עזרא זליג שפירא (בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ') ו (בתו חוה) אשת רבי אהרן מתתיהו פרידמן בן אחיו רבי אברהם יהושע השיל פרידמן מאדז'וד ובזיווג שני הרב ברוך אברהמוביץ. נכדו, בן בנו השני רבי יצחק, היה הרב ד"ר ישראל פרידמן בן שלום ראש ישיבת ההסדר "אהבת-ישראל" בנתיבות וד"ר לתולדות עם ישראל, התגורר בשכונת גילה בירושלים והמשיך את דרכו כאדמו"ר אך ללא חצר חסידית מסודרת. לאחר פטירתו ביום העצמאות ה'תשע"ז, החליפו באדמו"רות, בנו, הרב תא"ל הושע פרידמן בן שלום, ראש מכינת בית ישראל. "היהודים מרומניה", הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 156 (ברומנית) "נוכחויות רבניות במרחב הרומני" מאת ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', הוצאת HASEFER, בוקרשט, 2008, ע' 196 - 199 (ברומנית) יצחק אלפסי, "אנציקלופדיה לחסידות- אישים" כרכים א-ג, הוצאת מוסד הרב קוק, 1986, 2000, 2004 יצחק אלפסי, "החסידות ברומניה", הוצאת "סגולה" בתם של רבי נחום בער'ניו מסדיגורה, (בנו של רבי שלום יוסף פרידמן, בכור בניו של רבי ישראל מרוז'ין) ואשתו פערל בת דודו רבי אברהם יעקב מסדיגורה. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דיסידנט

דִּיסִידֵנְט (מלטינית: dissidentem - מרוחק, לא מסכים, נמצא בחוץ. במינוח האקדמיה ללשון העברית: פָּלִיג) בהגדרתו הרחבה, הוא אדם המתנגד לדעה הרווחת, לשלטון או למבנה החברתי המקובל, בעיקר במדינות רודניות וטוטליטריות. המונח שימש במקור לתיאור התנגדות למשטר הסובייטי, והוא רווח כיום בעיקר לתיאור דיסידנטים פוליטיים, היוצאים כנגד משטרים טוטליטריים. רובם נוקטים באמצעי התנגדות בלתי אלימה להבעת ביקורת על המשטר, אם כי חלקם ניסו לגייס תמיכה להפיכה והפלת המשטר הקיים בארצם. לרוב הם נרדפים על ידי השלטון ומופעלים כנגדם אמצעי ענישה: מאסר, פגיעה כלכלית ואף הוצאה להורג. ערב הסעודית היא דוגמה בולטת להתייחסות משטרים טוטאלטריות: מאז היעלמותו של העיתונאי הסעודי, ג'מאל ח'אשוקג'י, עלה נושא ההתנגדות, הדיבור החופשי והביקורת הפנימית בממלכת ערב הסעודית בשיח התקשורתי והפוליטי הבינלאומי. עם זאת, למי שמכיר את ההיסטוריה של הממלכה, ההתנגדות איננה עניין חדש ובוודאי שהיא אינה מוגבלת לביקורתו של ח'אשוקג'י על ההתייחסות כלפי מתנגדים, "שרובם, במקרה הרע, ביקורתיים קלים כלפי הממשלה." רבים מאנשי רוח ומבני המשפחה השלטת שהתבטאו נגד דיכוי וחוסר החירויות בסעודיה הוגלו ואויימו. דיסידנטים נודעים מהמאה העשרים הם נתן שרנסקי, אנדריי סחרוב, אלכסנדר סולז'ניצין, פיוטר יקיר, ולדימיר בוקובסקי, אלכסנדר יסנין-וולפין, אנדריי סיניאבסקי ואנדרי אמלריק, ולריה נובודבורסקיה בברית המועצות, לך ולנסה בפולין, וואי ג'ינגשנג בסין, נלסון מנדלה בדרום אפריקה, ואונג סן סו צ'י במיאנמר. חלק מהדיסידנטים בברית המועצות אושפזו בבתי חולים פסיכיאטריים וקיבלו טיפול תרופתי בכפייה. לאחר התפרקות ברית המועצות כולם קיבלו הכרה כאנשים בריאים מנטלית. בשנות השישים והשבעים נודעו מספר דיסידנטים יהודים בברית המועצות שנודעו בשם אסירי ציון, ביניהם: נתן שרנסקי, אידה נודל, סילבה זלמנסון, יוסף מנדלביץ', אדוארד קוזנצוב ואחרים. פעילותם נבעה ממניעים לאומיים-ציוניים, למען חופש הגירה למדינת ישראל. בעקבות סירוב לתת אישור לעזוב את ברית המועצות וניאמין לויץ' ארגן סמינרים למדענים שרצו לעזוב את ברית המועצות, קיבלו סירוב ופוטרו בהעבודה. בתחילה המונח התייחס לאנשים שחלקו על דעת הכנסייה. החל מתקופת שלטונו של סטלין בברית המועצות ובעיקר בתקופת המלחמה הקרה נעשה בו שימוש בעיקר לתיאור מתנגדים למשטרים קומוניסטיים. מתחילת המאה ה-21, לאחר התפרקות ברית המועצות, נהוג להשתמש בכינוי "דיסידנט" למתנגדי משטר במדינות טוטליטריות כמו סין ומיאנמר. מדיה וקבצים בנושא דיסידנט בוויקישיתוף פָּלִיג במילון שימוש כללי (תשס"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית Katie Wachsberger, The Forum for Regional Thinking, Living on the Kingdom’s Edge: Political Dissident in Saudi Arabia, ‏29-10-2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הרמולודיה

הרמולודיה הוא מושג בפילוסופיה המוזיקלית של אורנט קולמן המתייחס למוזיקה כ"השימוש בהיגיון המנטלי או הפיזי של אדם כדי להציג את האחדות החושית של המוזיקה, של אדם או של קבוצה." המושג מאפיין בעיקר את הזרמים המודרניים של הג'אז כמו ג'אז חופשי ואוונגרד. באופן בסיסי הכוונה היא לשבור את המסורת המוזיקלית האירופית שנותנת למלודיה את החשיבות המרבית, בעוד ההרמוניה והקצב הליווי. בהרמולודיה לכל המרכיבים המוזיקליים: הרמוניה, מלודיה, קצב, זמן, מהירות ופראזות, יש חשיבות זהה. "הצורה של הג'אז בעתיד" (The Shape of Jazz to Come) אלבום של קולמן משנת 1959 נחשב להקלטה הראשונה של הרמולודיה, מוטיב שהלך עמו לאורך כל הקריירה שלו. בשנות השבעים המאוחרות קולמן החל לכתוב ספר בנושא, אך זה מעולם לא פורסם. הפרסום היחיד של קולמן בכתב על הרמולודיה הוא מאמר בשם "זמן מושלם להרמולודיה" ("Prime Time for Harmolodics"). השם "הרמולוידה" גם שימש את קולמן בשביל חברת התקליטים שהקים, שנקנתה על ידי ברבה תקליטים (Verve Records) בשנות התשעים. הגיטריסט ג'יימס בלד אולמר שניגן עם קולמן בשנות השבעים אימץ את הפילוסופיה והתאים אותה לתחום של נגינת גיטרת ג'אז ובלוז.
פאולו לוצ'ו אנאפסטו

פאלו לוצ'ו אנאפסטו (באיטלקית: Paolo Lucio Anafesto; בלטינית: Anafestus Paulucius, ובתעתיק לעברית: אנאפסטוס פאולוקיוס) היה הראשון מבין הדוג'ים ששלטו בעיר ונציה שבצפון איטליה. אנאפסטו היה בן למשפחת אצולה מאראקלאה - העיר הגדולה ביותר בלגונת ונציה בשלהי המאה השביעית. בשנת 697 נבחר לעמוד בראש הממשל המאוחד של ערי הלגונה, במטרה לסיים את הסכסוכים ששררו בין הטריבונלים ששלטו בערים השונות של הלגונה, ולהקים כוח צבאי מאוחד שיגן על יישובי הלגונה מפני הלומברדים והסלאבים. אנאפסטו כיהן בתפקיד עד מותו בשנת 717. לא נשתמרו מקורות מתקופתו המאזכרים אותו. אזכורו הראשון הוא בכתבים מהמאה ה-11. מדיה וקבצים בנושא פאולו לוצ'ו אנאפסטו בוויקישיתוף
מרצ'לו טגאליאנו

מרצ'לו טגאליאנו (באיטלקית: Marcello Tegalliano, בלטינית: מרקלוס - Marcellus) כיהן בתפקיד הדוג'ה - שליט העיר ונציה שבצפון איטליה בין השנים 717–726, והיה השני שכיהן בתפקיד זה. ככל הנראה טגאליאנו היה שר הצבא (מגיסטר מיליטום - magister militum) של הדוג'ה הראשון של העיר פאולו לוצ'יו אנאפסטו, ולאחר מותו של אנאפסטו עלה לשלטון בעיר. ישנם היסטוריונים הסבורים כי מרצ'לו היה שר צבאו של פאלוס שליט העיר רוונה ולא סגנו של אנאפסטו. מדיה וקבצים בנושא מרצ'לו טגאליאנו בוויקישיתוף
אורסו איפאטו

אורסו איפאטו (באיטלקית: Orso Ipato, בלטינית: אורסוס - Ursus; נרצח ב-737) היה הדוג'ה של ונציה בין השנים 726 ועד 737, והדוג'ה השלישי אשר נשא בתפקיד זה. אורסו איפאטו הוא הראשון מבין הדוג'ים אשר קיים תיעוד בן תקופתו לשלטונו. איפאטו נבחר על ידי האצילים הוונציאנים והיה הראשון אשר נשא את התואר "דוקס" (דוכס) - תואר אשר לימים בוונטית הפך ל"דוג'ה". אורסו נולד בהראקלאה. הקיסר הביזנטי לאו השלישי העניק לו את התואר היפאטוס (ὕπατος) - ומכאן שמו "איפאטו". אורסו נרצח ביוזמת אוטיכיוס, שליט רוונה. לאחר מותו שלט בוונציה זמן קצר דומניקו לאוני, המגיסטר מיליטום של ונציה, ולאחר תקופת אינטרגום זו נבחר לתפקיד הדוג'ה בנו של אורסו - תאודאטו איפאטו. מדיה וקבצים בנושא אורסו איפאטו בוויקישיתוף
תאודאטו איפאטו

תאודאטו איפאטו (באיטלקית: Teodato Ipato, בלטינית: תאודאטוס אורסוס - Theodatus Ursus) היה הדוג'ה של ונציה שבצפון איטליה בין השנים 742–755. תאודאטו עלה לשלטון בשנת 742 לאחר אינטרגנום קצר בעקבות מותו של אביו, אורסו איפאטו, הדוג'ה הקודם. בתקופת שלטונו תאודאטו העביר את הבירה של אזור לגונת ונציה מאראקלאה למאלאמוקו. בשנת 751 נכבשה רוונה על ידי הלומברדים, וונציה נותרה אזור השליטה האחרון של האימפריה הביזנטית בצפונה של איטליה, אולם למעשה הייתה ונציה בתקופה זו מדינה עצמאית. תאודוטו הודח בשנת 755 על ידי גאלה גאולו, והוא עוור במצוות גאולו. מדיה וקבצים בנושא תאודאטו איפאטו בוויקישיתוף
מקלט הראם הלבן

מקלט הראם הלבן (בערבית: محمية المها العربي) היה אתר מורשת עולמית בשטח המדברי ולאורך הגבעות שלחוף האוקיינוס ההודי במרכזה של עומאן, אשר נועד להעניק הגנה לחי באזור, ובמיוחד לראם הלבן. האתר השתרע על-פני שטח של 27,500 קמ"ר במרכזה של עומאן, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1994 וההכרזה בוטלה בשנת 2007. בשנת 1972 הוכחד הראם הלבן מהאזור, ומאז התקיים בעולם כולו בתנאי שבי בלבד. בשנת 1982 הובאו לעומאן עשרה זוגות של ראם לבן מארצות הברית. מספר הפרטים עלה ל-33 בשנת 1986 ול-161 ב-1993, וזאת למרות שהאזור לא זכה להגנה בחוק (בשנת 1979 ניתן צו מלכותי, אשר איפשר את ייסודם של פארקים לאומיים ושמורות טבע, אך הדבר לא קרה). מיני בעלי חיים נוספים שהאזור משמש להם כבית גידול טבעי הם היעל הנובי, גירית הדבש, קרקל, הצבי הערבי וחוברת מקווין, ולחלקם נשקף איום. בשנת 1994 הוכרז האזור כאתר מורשת עולמית. בשנת 2004 נודע לארגון אונסק"ו כי עומאן מתכוונת להקטין את שטח האזור המוכרז. פניות אל המדינה למסור מידע ודיווחים בעניין האתר לא נענו, או לא נענו באופן מספק, ולבסוף הסתבר כי המדינה החליטה באופן חד-צדדי לצמצמם את שטח המקלט ב-90%, כך שישתרע על פני 2,824 קמ"ר בלבד. במקום החלו עבודות פיתוח לשאיבת נפט וגז טבעי, הוא נחשף לציד בלתי חוקי ולתנועת כלי רכב עבירים, ולמינים המוגנים קמה תחרות בדמות מרעה יתר של גמלים ועיזים. בבדיקות שנערכו בשנת 2007 הסתבר כי אוכלוסיית הראם הלבן באזור התדלדלה מ-450 ל-65 פריטים בלבד, ונותרו בו רק ארבעה זוגות כשירים להזדווגות. גם אוכלוסיות החוברה המדברית והצבי הערבי הצטמצמו. ממשלת עומאן הביעה את הסכמתה לביטול ההכרזה וכך היה. מקלט הראם הלבן היה התקדים הראשון להסרת אתר מורשת עולמית מהרשימה. World Heritage Committee Thirty first Session החלטת אונסק"ו
יעקב כולי

הרב יעקב כוּלִי (ה'תמ"ט, 1689 לערך - י"ט באב ה'תצ"ב, 1732) היה מחכמי ירושלים ושד"ריה, מחבר ועורך ספרים בהם הספר מעם לועז. רבי יעקב נולד בירושלים לרבי מכיר, שהיה חתנו של רבי משה בן חביב. אביו חינכו מילדותו לחיי נזירות, הסתפקות במועט ומיעוט שינה. בשנת ה'תע"ד נסע רבי יעקב לקושטא (קונסטנטינופול) כדי להדפיס את ספרי סבו רבי משה בן חביב לאחר שערכם בצפת, ושם הכיר את רבי יהודה רוזאניס, שמינה אותו לדיין בבית הדין. לאחר מותו של רבי יהודה, ערך את כתביו והוציאם לאור. בספר של רבי יהודה משנה למלך אף צירף את הגהותיו, והם מצוינות שם על שם "אמר המגיה". להערכה רבה זכה רבי יעקב מגדולי הדורות, ורבה הייתה השפעתו על ההתפתחות התורנית והספרותית של יהדות טורקיה והבלקן. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו: והכרתי תוקף פעולת צדיק מהר"י כולי ז"ל הפלא ופלא, כי היה סופר מהיר ובקי בש"ס ובפוסקים ומפרשים, וכנראה בספר "מעם לועז" אשר חיבר לזכות את הרבים, אשריו ואשרי חלקו. רבי יעקב כולי יזם והוציא לאור את היצירה "מעם לועז" בשפת הלאדינו, אך לא זכה להשלימה. בהיותו בקושטא נתוודע לרבי יהודה מזרחי שהיה עשיר מופלג ואוהב תורה, שהסכים לממן את הוצאת ילקוט מעם לועז על ספר בראשית, והדפיס 1,000 עותקים של חלק זה. תנאי התנה עמו רבי יהודה מזרחי, שמרווחי מכירת הספרים יקבל רבי יעקב שכר טרחו כשד"ר, והשאר למטרות מסוימות של צדקה. כמה מתשובותיו ודרשותיו נדפסו יחד עם ספרי זקנו רבי משה בן חביב. עוד חיבר ספר משנה כסף על הרמב"ם, יצא לאור בשנת תשע"ט על ידי מכון אהבת שלום. חיבר גם את סימנים דאורייתא, אך חיבור זה לא נדפס. דוד הלחמי, רבי יעקב כולי מקושטא, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' ק"ך, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) ילקוט מעם לועז על חומש בראשית בלאדינו, מהדורת איזמיר, תרכ"ד, באתר היברובוקס יעקב כולי, באתר "החכם היומי" יעקב בן מכיר כולי (1689-1732), דף שער בספרייה הלאומית ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החתונה היוונית שלי

החתונה היוונית שלי (באנגלית: My Big Fat Greek Wedding) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, בבימויו של ג'ואל זוויק. הסרט יצא לאקרנים ב-19 באפריל 2002. הסרט גרף כ-368 מיליון דולר, והיה לאחד הסרטים הרווחיים ביותר באותה שנה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. לסרט יצא סרט המשך החתונה היוונית שלי 2. טולה פורטוקלוס (ניה ורדלוס), אמריקאית ממוצא יווני, עוזרת להוריה במסעדה המשפחתית שלהם. היא הגיעה לגיל שלושים ועוד לא התחתנה. פגישה מקרית עם בחור גורמת לה לעשות מהפך בחייה. תחילה היא נרשמת לקורס מחשבים. בעזרת אמה, מריה (לייני קאזאן), היא מצליחה לשכנע את אביה, (מייקל קונסטנטין) לעבור לעבוד בסוכנות הנסיעות של דודתה. במקביל היא משפרת את הופעתה החיצונית. בינתיים טולה והבחור איאן (ג'ון קורבט) מתאהבים ומחליטים להתחתן, אך אביה מאוכזב מכך שבחיר ליבה אינו יווני. פוטלה "טולה" פורטוקלוס - ניה ורדלוס איאן מילר - ג'ון קורבט קוסטס "גאס" פורטוקלוס - מייקל קונסטנטין מריה פורטוקלוס - לייני קאזאן דודה וולה - אנדרה מרטין אטנה פורטוקלוס - סטרולה לוגוד'הטיס ניק פורטוקלוס - לואיס מנדילור בת דודה ניקי - גיה כרדיס בן דוד אנג'לו - ג'ואי פאטוואן רונדי מילר - ברוס גריי האריט מילר - פיונה רייד פריז מילר - אריאל שוגרמן גברת וויט - ג'יין איסטווד הקדימון הראשון לסרט יצא ב-11 בנובמבר 2015, והסרט עצמו יצא לאקרנים בשם "החתונה היוונית שלי 2" ב-25 במרץ 2016. הסרט לא זכה לביקורות חיוביות. ב-2023 יצא הסרט "החתונה היוונית שלי 3" אשר זכה אף הוא לביקורות שליליות. "החתונה היוונית שלי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", באתר נטפליקס "החתונה היוונית שלי", באתר AllMovie (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", באתר Metacritic (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", באתר אידיבי "החתונה היוונית שלי", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "החתונה היוונית שלי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "החתונה היוונית שלי", ביקורת על הסרט באתר "עין הדג" https://www.rottentomatoes.com/m/my_big_fat_greek_wedding_2/ ביקורת סרט ההמשך באתר rotten tomatoes ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.