תאודור רטיסבון

תֶּאוֹדוֹר רַטִיסְבּוֹן (בצרפתית: Marie-Théodore Ratisbonne; 28 בדצמבר 1802 – 10 בינואר 1884) היה יהודי צרפתי שהתנצר לדת הקתולית, שהפך לכומר ומיסיונר ולימים הקים את מסדר האחיות ציון. הוא היה אחיו של אלפונס רטיסבון, שפעל יחד איתו בהקמת המסדר והקמת מנזרים בירושלים. תאודור רטיסבון היה אחד מ-13 הילדים שנולדו בשטרסבורג באלזס שבצרפת, לאוגיסט רטיסבון ולאשתו, אדלייד סרף בר (בתו של סרף בר), שהיו בני משפחת בנקאות יהודית ידועה. אביו שימש בנוסף כנשיא הקונסיסטוריה של הריין התחתון. בגיל 22 הכיר רטיסבון קתולית מקומית, לואיז אומן, שהייתה מדריכת אמונה ופעילה בעבודות צדקה. לאחר שחבריו, אמיל דרייפוס, אלפרד מאייר ושמשון ליברמן התנצרו, בילה תאודור שנתיים בהדרכתה בלימוד כתבי הקודש, הן את הכתבים העבריים והן את הברית החדשה, מה שהוביל אותו לבסוף לאמץ את הנצרות. הוא הוטבל ב-1826, אז הוסיף את השם מארי לשמו הפרטי, והוסמך ככומר ב-1830. צעד זה גרם לנידויו ממשפחתו. בצעד זה תאודור רטיסבון הצטרף לגל התנצרויות שהתרחש אז בקהילה היהודית בצרפת, שנבע מהתחושה שהיהודים אינם יכולים להשיג השתלבות מלאה בחברה הצרפתית כל עוד הם נשארו יהודים. הוא הגיע למסקנה שיש חוסר התאמה מהותי בין היהדות לאזרחות צרפתית. עד להתנצרות הוא היה פעיל ב-Societe d'Encouragement au Travail en Faveur des Israelites du Bas-Rhin ("החברה לקידום בני ישראל בריין התחתון"). מאוחר יותר הוא חש כי מעורבות זו בעניינים קהילתיים יהודיים הייתה צעד הכנה להטבלתו. תאודור רטיסבון פרסם ביוגרפיה של ברנאר מקלרבו, "חייו של ברנאר הקדוש", בשנת 1841. האפיפיור גרגוריוס השישה עשר העריך מאוד יצירה זו, ובמהלך ביקור ברומא בשנה שלאחר מכן, האפיפיור העניק לו מעמד של אביר של מסדר סילבסטר הקדוש (אנ') כהוקרה על תרומתו לאמונה הקתולית. רטיסבון עדיין היה מודע מאוד לשורשיו היהודיים ולאופן שבו מורשתו הייתה הבסיס לאמונתו כקתולי. הוא רצה לפעול כדי לעזור ליהודים אחרים שיתנצרו. לאחר שאחיו אלפונס התנצר לפתע הוא הציע לאחיו להקים בתי ספר למתן חינוך נוצרי לילדים יהודים. האפיפיור נתן את ברכתו והרשאתו למשימה זו. עם השנים גברה קנאותו לדת ולהמרת דתם של יהודים וב-1845 פרצה שערורייה כאשר בני משפחתו של לאזר טרקם, אחיו של המתמטיקאי אולרי טרקם, טענו כי ניצר בכוח את לאזר על ערש דווי. אדולף כרמיה ייצג תביעה שבה מחו נציגים של הקונסיסטוריה בפני השלטונות נגד ההמרה הכפויה לכאורה לקתוליות, אבל הפסידו במשפט. הצעד הקונקרטי הראשון הושג עם הקמת מסדר האחיות ציון (במקור Congrégation de Notre-Dame de Sion, "הקהילה של גבירתנו של ציון") בשנת 1847, כאשר החברות הראשונות היו שתי אחיות יהודיות שהתנצרו והתחייבו לחינוך ילדים יהודים במסגרת נוצרית. זמן לא רב לאחר הסמכתו של אלפונס בשנת 1850 ככומר ישועי, הוא עזב את המסדר שלו כדי להצטרף לאחיו בחזון המשותף שלהם. בשנת 1852 תאודור ואלפונס הובילו את הקהילה הקטנה של גברים שהתאספו כדי להשתתף בעבודה להקמת קהילה חדשה, Peres de Sion ("אבות ציון"), הסניף הגברי של מסדר האחיות ציון. האחים רטיסבון קיבלו אישור לעבוד כמיסיונרים בירושלים. לשם הלך אלפונס להקים מנזר לאחיות שיבצע את שליחותן בלב המולדת היהודית. האחיות הגיעו לירושלים בשנת 1856, בזמן שביקש לרכוש את כנסיית Ecce Homo ההרוסה כדי לשמש להם כבית. האחיות הקדישו אז את חייהן לזירוז "מימוש ההבטחות הנוגעות ליהודים ולגויים" תוך הימנעות מכל פרוזליטיזם באמצעות חינוך בנות ללא קשר לאמונה. ההנחיה של רטיסבון הייתה: "הישאר איתן באמונתך מבלי לנסות לכפות זאת על אחרים". יורשיו של האפיפיור גרגוריוס היו שותפים להערכה שקיבל רטיסבון. הוא זכה לכבוד שוב ושוב על ידי האפיפיור פיוס התשיעי וזכה לתואר אפוסטולי פרוטונוטרי (אנ') על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר. על ערש דווי קיבל רטיסבון את הסקרמנט האחרון מהארכיבישוף של פריז (אנ'), ז'וזף-איפוליט גיבר (אנ'), וברכה אחרונה מהאפיפיור לאו השלושה-עשר. הוא מת בפריז ב-10 בינואר 1884 Essai sur l'éducation morale (1828) Histoire de saint Bernard et de son siècle (1841) Méditations de saint Bernard sur le présent et futur (1853) Le Manuel de la mère chrétienne (1860) Questions juives (1868) Nouveau Manuel des mères chrétiennes (1870) Le Pape (1870) Miettes évangéliques (1872) Réponse aux questions d'un israélite de notre temps (1878) Mes souvenirs, Sources de Sion, Presses monastiques, rééd. 1966 מדיה וקבצים בנושא תאודור רטיסבון בוויקישיתוף Maria Theodor Ratisbonne, Catholic Encyclopedia (1913) תואר לכומר לא-אפיסקופלי הגבוה ביותר בקוריה הרומית או, מחוץ לרומא, כבוד שהאפיפיור מעניק לו את התואר הזה וזכויות מיוחדות נלוות. Notre Dame de Sion-Ein Karem (אורכב 12.07.2012 בארכיון Wayback Machine) Sistes of Our Lady of Sion, Australia Philippines Province "Our History" (אורכב 26.02.2012 בארכיון Wayback Machine) Maria Theodor Ratisbonne, Catholic Encyclopedia Berkowitz, Jay R. (2004). Rites and Passages: The Beginnings of Modern Jewish Culture in France, 1650–1860. Philadelphia, Pennsylvania: University of Philadelphia Press. p. 156. "History". www.cjre.net. אורכב מ-המקור ב-4 ביולי 2007. {{cite web}}: (עזרה)