laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סטרייט ולעניין

סטרייט ולעניין היא קומדיית מצבים, מבית היוצר של הערוץ הראשון, שהופקה ושודרה בין השנים 1993–1994. הסדרה הייתה סדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה אשר הציגה דמות של הומוסקסואל בפריים טיים. העלילה התרחשה בתל אביב והתמקדה בשניים החולקים דירה, שירי (כנרת טריפון רשף) ורוני (רפי ויינשטוק), מעצב גרפי מצליח, שבו שירי מתאהבת למרות נטיותיו המיניות, ובחבריהם ליאורה, מנשה כצנלסון וסמדרה המתגוררים באותו הבניין. הסדרה קיבלה את השראתה מקומדיית המצבים האמריקנית "שלושה בדירה אחת". דמותו של השכן מנשה כצנלסון (אבי יפה) כנער הופיעה מאוחר יותר בסדרה "בצפר". בשנת 2012 שודרה הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ הראשון, ומפעם לפעם שודרה גם ברצועת השידורים הלילית של הערוץ הראשון. לאחר שסיימה את לימודי המשחק והכתיבה באוניברסיטת תל אביב, פנתה כנרת טריפון רשף לכתיבת הפיילוט לסדרה "סטרייט ולעניין", שנקראה תחילה "יוצאים מהכלים". הפיילוט לסדרה צולם בקיבוץ יגור, ובו השתתפו רפי ויינשטוק ואיילת זורר. טריפון נעזרה במפיק מיכה שרפשטיין כדי לערוך את הפיילוט ולפנות לערוץ הראשון. הערוץ החליט לשלב את הסדרה בלוח שידוריו, ולפרויקט צוות ערן ריקליס כבמאי, לאחר שעבד עם שרפשטיין בסרט "זוהר". כשהוחלט על תחילת הצילומים, זורר הייתה בארצות הברית ועל כן הוחלפה בדבי קליידר-ברושי, ורפי ויינשטוק הוטס מאוסטריה לאחר שהחל לשחק שם בתפקיד הראשי בהפקה של "ישו כוכב עליון". לסדרה הופקו שתי עונות, 19 פרקים סה"כ. קוויקי שלושה בדירה אחת "סטרייט ולעניין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סטרייט ולעניין", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית דף הסדרה בארכיון תאגיד השידור הישראלי, באתר כאן ארכיון עופר עין-גל, ההומו העברי על המסך: קווים לדמותו, באתר nrg‏, 2 במאי 2006 אמיר תומר, ‏גיי ולעניין: רפי ויינשטוק על הסדרה הגאה הראשונה בישראל, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011 יסמין מקס, לזפזפ בגאווה, באתר nrg‏, 14 ביוני 2005 אמיר תומר, ‏גיי ולעניין: רפי ויינשטוק על הסדרה הגאה הראשונה בישראל, באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בד"ץ כוללות החסידים בירושלים

בד"ץ כוללות החסידים בירושלים היה הבד"ץ הרשמי של כוללות החסידים בירושלים. הבד"ץ נוסד בשנת תרנ"ב על ידי האדמו"ר הירושלמי רבי דוד'ל בידרמן מלעלוב, אשר העמיד בראש הבד"ץ את רבי שניאור זלמן פרדקין, רבה של לובלין שעלה ארצה. בי"ד מיוחד לכוללות החסידים היה קיים עוד בשנת ה'תרט"ו, אולם כנראה שפעילותו לא הייתה ניכרת, ובית הדין האשכנזי שישב בחורבת רבי יהודה החסיד, היה מורכב מרבנים שהשתייכו לכוללות הפרושים, אם כי גם החסידים נזדקקו לו. בין דייני בית הדין החסידי בשנותיו הראשונות היו רבי יוסף (יעסיל) מקוידנוב, רבי נחום מפלוצק, חסיד חב"ד ורבי משה שלמה שכיהן ברבנות בפיטרקוב. רק בשנת תרנ"ב (1892) כאשר עלה לירושלים, הרב שניאור זלמן פרדקין (לדיער), רבה של לובלין ובעל שו"ת תורת חסד, הוכתר כרבם של כוללות החסידים, ולידו נתארגן מחדש בית דין צדק לכוללות החסידים. בשנת ה'תרנ"ח (1898) עלה רבי דוד ליפמן שובקס, שגדל בבית רבי מנחם מנדל מקוצק, והועמד תחתיו בראש בית הדין. ארגון בד"צ מיוחד לעדת החסידים לא נראה בעיני הפרושים, אך ברבות הימים השלימו עם זאת, ושני בתי הדין התקיימו זה בצד זה, בד"צ פרושים בחורבת רבי יהודה החסיד, ובד"צ חסידים בחדר ליד ביהכ"נ תפארת ישראל. (ממאמר של הסופר בצלאל לנדוי). בדצמבר 1910 לאחר פטירתו של הרב יוסף יהודה שטרזברג, מונה הרב בצלאל ישעיה ברנשטיין במקומו. דבר זה הביא להתמרמרות בקרב אנשי כולל אוסטריה אשר הודיעו על הקמת בית דין נפרד. בשנת תר"פ עם התמנותו של הרב קוק לרבה של ירושלים וכינון הרבנות הראשית חבר בית הדין לבית הדין של הרבנות. הדיינים אז היו הרב ישראל זאב מינצברג, הרב דוד ליפמן שובקס והרב ירוחם פישל ברנשטיין. אחרי פטירת הרב קוק, כאשר הועברה השחיטה לאחריות המועצה הדתית, ובכך הפכה לכפופה בעקיפין לוועד הלאומי, עזבו הדיינים את בית הדין של הרבנות והצטרפו לעדה החרדית. חברי הבד"ץ כוללת החסידים לדורותיהם (חלקי): הרב שניאור זלמן פרדקין מחבר שו"ת תורת חסד הרב דוד ליפמן שובקס (1898-1924) הרב יוסף יהודה שטרזברג (1901-1910) הרב טוביה אריה גולדברגר הרב אברהם בן הרב דוד הכהן (חתנו של הרב עקיבא יוסף שלזינגר). הרב אברהם צבי שור (בנו של הרב שמואל יצחק) הרב בצלאל ישעיה ברנשטיין (1910-1917) הרב מאיר איזראעל ד"ץ הרב ישראל זאב מינצברג (1922-1931) הרב ירוחם פישל ברנשטיין הרב שמואל פסח הלפרין הרב יצחק פרנקל בתי הדין של העדות בירושלים במאה ה-19, יהושע קניאל, אתר דעת שרשור על בד"ץ כוללות החסידים בירושלים - פורום בחדרי חרדים, הייד פארק. מכתבים אל המערכת, מוריה, 6 בדצמבר 1910 בית דין צדק לחסידים, החרות, 7 בדצמבר 1910 הבית דין החדש, מוריה, 16 בדצמבר 1910 האיש על החומה. הרהג יוסף יהודה הלוי שטרסברג זל, מוריה, 2 בדצמבר 1910
בת גלים (פירושונים)

האם התכוונתם ל... בת גלים – שכונה במערב חיפה שדרות בת גלים – שדרה בשכונת בת גלים בחיפה. מתחילה ברחוב העלייה השנייה ומסתיימת בקזינו בת גלים על שפת הים. בסיס בת גלים – מחנה של צה"ל בו שוכן בסיס ההדרכה של חיל הים הישראלי, שוכן בסמוך לשכונת בת גלים. הוקם על ידי חיל הים המלכותי הבריטי בתקופת המנדט תחנת הרכבת חיפה בת גלים – תחנת רכבת ישראל בשכונת בת גלים בעיר חיפה מרכזית בת גלים – תחנת אוטובוסים מרכזית לשעבר בשכונת בת גלים בעיר חיפה פרשת הספינה בת גלים – ספינה ישראלית שנעצרה ב-28 בספטמבר 1954 עת ניסתה לחצות את תעלת סואץ אח"י בת גלים – שמן של שלוש מספינות חיל הים הישראלי לאורך השנים אח"י בת גלים (ת-81) – אוניית אספקה של חיל הים הישראלי שפעלה במפרץ אילת משנת 1967 ועד לטיבועה בשנת 1970 אח"י בת גלים 2 – אוניית גלנוע ששירתה בחיל הים הישראלי בשנים 1978–1984 אח"י בת גלים 3 – אוניית עזר של חיל הים הישראלי, בשנים 2003–2015 בת ים (מיתולוגיה) – יצור אגדי שחציו העליון דמוי אדם וחציו התחתון דמוי דג, קרוי גם "בת גלים".
דלת אש

דלת אש היא דלת שנועדה לסייע במניעת התפשטות שרפה במבנה ולאפשר לאנשים להיחלץ ממנו בקלות. הדלת בנויה ממתכת ומחומרים העמידים בפני אש; לרוב פלדה, גבס (העמיד באש) וורמיקוליט - מינרל בעל יכולת בידוד גבוהה מאוד. היא כוללת שני משטחים מתכתיים משני צידיה וחלל בידוד ביניהם שתפקידו לשמור על צד אחד של הדלת קר יחסית במקרה של אש בצידה השני על מנת שאפשר יהיה לגעת בדלת. הדלת נפתחת תמיד לכיוון היציאה המהירה מן הבניין ולעיתים כוללת ידית בהלה בצידה הפנימי כדי לאפשר לאנשים הנמלטים מהבניין לפתוח אותה בקלות. דלתות אש שבתפקודן היומיומי אמורות להיות פתוחות מוחזקות על ידי אלקטרומגנט. אולם, לעיתים בעת הקמת הבניין נחסכת עלות זאת, וניתן למצוא בניינים בעלי דלתות אש הדורשות פתיחה ידנית יומיומית. בשעת שרפה, מערכת הגילוי החשמלית, הפועלת תמיד על בסיס מקור אנרגיה חלופי ובלתי תלוי במערכת החשמל הרגילה, מנתקת את האלקטרומגנט ובכך גורמת לסגירה אוטומטית של הדלתות, על ידי מנגנון מכני או בכח הכובד. הדלתות נסגרות כדי למנוע התפשטות האש לאורך מסדרונות הבניין אך בו בזמן מאפשרת לאנשים לצאת דרכן ללא בעיה. בבנייני משרדים או בתי מלון בהם מסדרונות ארוכים שלאורכם שטיחים שעלולים ליצור מלכודות מוות בעת שרפה, מותקנות דלתות אש לאורכם כל מרחק מסוים הקבוע בתקני בטיחות של מכבי אש. בדלתות אש כפולות, כלומר דלתות בעלות שתי כנפיים, מותקן תמיד "מתאם סגירה" לדלתות - מנגנון מכני פשוט שתפקידו להבטיח שכנף אחת של הדלת תיסגר לפני הכנף השנייה בהתאם לאופן הסגירה של הדלת, זאת כדי למנוע חריץ שיישאר בדלת שלא נסגרה עד הסוף דרכו יכולה להתפשט האש. פתיחתן של חלק מדלתות האש יכולות להפעיל אזעקה שנשמעת בכל האזור או המבנה שבו התחילה השרפה, מטרת האזעקה היא "להודיע" לאנשים במבנה על השרפה ולגרום להם לצאת המבנה בהקדם האפשרי במדינת ישראל קיים תקן מחייב לדלתות אש, ת.י. 1212. חומת אש מערכת גילוי וכיבוי אש יציאת חירום
אסמאעיל אבו שנב

שייח' אִסמאעיל אבו שנב (בערבית: إسماعيل أبو شنب; 1950 – 21 באוגוסט 2003) היה מראשי תנועת החמאס ברצועת עזה וממייסדיה. אבו שנב שימש כאחד מדוברי התנועה לפני שנהרג בירי טילים ממסוק ישראלי לעבר מכוניתו ב-21 באוגוסט 2003. יחד עמו נהרגו גם שניים משומרי ראשו, האני אבו אלעמארין, ומא'מן רבוד. אבו שנב היה פעיל פוליטי בכיר של החמאס. הוא נמנה עם השייכים אל המעגל המצומצם והקרוב ביותר למנהיג החמאס, שיח' אחמד יאסין, וככזה, לקח חלק בהליכי קבלת ההחלטות בתנועה. אסמאעיל אבו שנב למד הנדסה באוניברסיטת קהיר והוסמך לתפקיד מהנדס. הוא כיהן בעברו כיושב-ראש אגודת המהנדסים ברצועת עזה, ולעיתים גם הרצה בפקולטה להנדסה באוניברסיטה האיסלאמית בעזה. הוא ריצה עונש של 10 שנות מאסר בישראל על מעורבותו בפעילות חבלנית. במסגרת פעילותו בחמאס, הוא הרבה להתראיין בכלי התקשורת השונים, ולייצג את התנועה. בעמדותיו הוא נחשב לסמן מתון יחסית, וכמשתייך לזרם הפרגמטי בחמאס (אשר מוכן לפשרות זמניות מול ישראל ומול הרשות הפלסטינית)- זאת לעומת מנהיגי חמאס בולטים אחרים, כגון עבד אל-עזיז א-רנתיסי ומחמוד א-זהאר, אשר ייצגו את הזרם הדוגמטי והבלתי מתפשר. בתקופה שלפני הריגתו, שררו מאמצים פנים פלסטיניים במטרה לשמור על הפסקת אש (הודנה) חד צדדית מול ישראל. פיגוע התאבדות אשר בוצע ימים ספורים לפני כן על ידי פעיל חמאס באוטובוס קו 2 בירושלים, ובו נרצחו 22 אזרחים ישראלים, תרם להחלטה הישראלית להרוג את אבו שנב. היה זה מסר ישראלי תקיף לחמאס, ולפיו כמו הבכירים הצבאיים בחמאס, גם מנהיגיה הפוליטיים של התנועה ברצועת עזה אינם מחוסנים מפגיעה. הריגת אבו שנב גרם לחמאס להודיע באופן רשמי על סיום ההודנה וחזרה לפעילות צבאית בהיקף מלא. הריגת אבו שנב היוותה תקדים, וסללה את הדרך להתנקשויות וניסיונות להרוג בכירים נוספים בהנהגה המדינית של החמאס, ובכללם שיח' אחמד יאסין, ד"ר עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מחמוד א-זהאר, ואחרים. בנוגע לשאלה מדוע בחרה ישראל להתנקש תחילה דווקא באבו שנב, אשר נחשב כמתון יחסית בעמדותיו ותמך בהפסקת האש, מסתמן כי מדובר היה בבחירה משיקולים מבצעיים - שכן בניגוד לבכירים אחרים בחמאס, אבו שנב לא הקפיד להסתתר ולשנות את שגרת יומו. במסגרת ההתקפות הראשוניות של מבצע עופרת יצוקה ב-27 בדצמבר 2008, נהרג בסיכול ממוקד חסן אבו שנב, בנו של אסמאעיל. שלומי אלדר, להכיר את חמאס, כתר הוצאה לאור, 2012, לפי מפתח בעמ' 403 פליקס פריש ועלי ואקד, צה"ל התנקש בבכיר החמאס בעזה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2003 וולף בליצר, מי היה אסמאעיל אבו שנב?, CNN (באנגלית) ריאיון עם אבו שנב (באנגלית) Hamas terrorist Ismail Abu Shanab, Israel Ministry of Foreign Affairs
מנצ'קין

האם התכוונתם ל... מנצ'קין (הקוסם מארץ עוץ) – ייצור השוכן במזרחה של ארץ עוץ בספר הקוסם מארץ עוץ. מנצ'קין (חתול) – סוג של חתול בעל רגליים קצרות. מנצ'קין (קינוח) – שם מותג לקינוח מבצק מטוגן. מנצ'קין (משחק קלפים) – משחק קלפים היתולי. מנצ'קין (משחקי תפקידים) – כינוי לשחקן אגרסיבי במיוחד במשחק תפקידים.
האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים

האמנה הבין-לאומית להסדרת ציד הלווייתנאים (באנגלית: International Convention for the Regulation of Whaling) נחתמה בלונדון ב-8 ביוני 1937 והפרוטוקולים הנספחים לאמנה נחתמו בלונדון ב-24 ביוני 1938 וב-26 בנובמבר 1945. מטרתה של האמנה היא להגן על בעלי חיים מסדרת הלווייתנאים מציד-יתר, זאת על ידי הקמת מערכת בינלאומית המסדירה את אזורי הציד של הלווייתנאים על פי אמות מידה של שימור בעלי חיים אלה והמשך התפתחותם כמשאב טבע, למען הדורות הבאים. אמצעי הבקרה העיקרי לצורך יישום האמנה היה הקמת הוועדה הבינלאומית על ציד לווייתנאים בה יושבים נציגי כל המדינות החותמות. הוועדה הכניסה במהלך השנים שינויים רבים לדרישות האמנה, המשקפים שינויים בתקנים כלכליים, סביבתיים ומסחריים. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. המדינות החתומות על האמנה הן אוסטריה, אוסטרליה, איטליה, איי שלמה, אירלנד, אנטיגואה וברבודה, ארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, בריטניה, גינאה, גרמניה, גרנדה, דומיניקה, דנמרק, דרום אפריקה, הודו, הולנד, מונקו, מקסיקו, נורווגיה, ניו זילנד, סין (במקור חתמה על האמנה הרפובליקה הסינית), סנגל, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, ספרד, עומאן, פינלנד, פנמה, פרו, צ'ילה, צרפת, קוריאה הדרומית, קניה, קוסטה ריקה, רוסיה, שוודיה ושווייץ. נוסח האמנה
רוברט אינס

רוברט אינס (באנגלית: Robert Thorburn Ayton Innes;‏ 10 בנובמבר 1861 - 13 במרץ 1933) היה אסטרונום סקוטי-דרום אפריקאי, שנודע בכך שגילה בשנת 1913 את פרוקסימה קנטאורי, ומספר כוכבים בינארים. נולד באדינבורו, סקוטלנד. בתחילת דרכו היה סוחר יינות. אינס החל את דרכו באסטרונומיה במעקב אחרי מסלוליהם של כוכבי הלכת מאדים ונוגה. אחר כך הצטרף למצפה הכוכבים בקייפטאון ובו חקר כוכבים כפולים. גילה בשנת 1923 את הכוכב הקרוב ביותר למערכת השמש וכינה אותו בשם פרוקסימה קנטאורי. על שמו נקראים מכתש אינס על הירח ואסטרואיד 1658. מדיה וקבצים בנושא רוברט אינס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פיזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייקל בין

מייקל קוֹנֶל בִּין (באנגלית: Michael Connell Biehn; נולד ב-31 ביולי 1956) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. נודע בעקבות השתתפותו במספר סרטי פעולה ומדע בדיוני בשנות השמונים, כגון "שליחות קטלנית", "שובו של הנוסע השמיני" ו"מצולות", שבוימו שלושתם על ידי ג'יימס קמרון. בין נולד באניסטון שבאלבמה למרשיה ודון בין. אביו היה עורך דין. הוא גדל בלינקולן שבנברסקה, ובנעוריו עברה משפחתו להתגורר במדינת אריזונה, שם החל לעסוק במשחק במועדון הדרמה של בית הספר התיכון שלו. בהמשך למד בחוג לדרמה באוניברסיטת אריזונה במשך שנתיים, ועבר להוליווד. הוא נישא פעמיים, לקרלין אולסן (בין השנים 1980-1987), ולאחר מכן לג'ינה מארש (1988 עד היום). הוא אב לארבעה בנים. תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1978, בקומדיה בשם "מאמן". בהמשך השתתף במספר סרטים בתפקידי משנה תפקידים בקולנוע, וב-1984 גילם את דמותו של קייל ריס בסרט שליחות קטלנית, לצד ארנולד שוורצנגר. בסרט ההמשך, שליחות קטלנית 2 (1991), גילם שוב את ריס, בתפקיד אורח קצרצר שקיבל בסרט. בעקבות פרסומו בסרט שליחות קטלנית, קיבל תפקיד משמעותי בסרט מצולות (1989), עבורו ניסו האולפנים לקדם את מועמדותו לפרס האוסקר, אך לא צלחו בכך. בנוסף שיחק בתפקיד משנה בסרט שובו של הנוסע השמיני. בהמשך קיבל תפקידים ראשיים בסרטים אריות הים (1990), פצצת זמן (1991) ו-K2 ‏(1991). בשנות התשעים שיחק בתפקידי משנה בסרטים כגון אמנות המלחמה והפריצה לאלקטרז. בשנות ה-2000 השתתף גם בסרטי קולנוע עצמאיים כגון "משחקי גנגסטה". כן הופיע במשחקי מחשב כגון Command & Conquer: Tiberium Sun. בין השתתף גם במספר סדרות וסרטי טלוויזיה, בהן הסדרה "בלוז לכחולי המדים", וכן הסדרות קצרות הימים "שבעת המופלאים" (המבוסס על המערבון באותו שם), "הרפתקאות בע"מ" ו"הוואי", שבוטלו בשל רייטינג נמוך. בין ממשיך ומופיע בתפקידי משנה בסרטים קטנים יותר, דוגמת הופעותיו בסרטים "סטילטוס" ו"רחובות הדם". 1978 - מאמן (Coach) 1980 - Hog Wild 1981 - המעריץ 1983 - קצין ללא משמעת (The Lords of Discipline) 1984 - שליחות קטלנית 1986 - שובו של הנוסע השמיני 1987 - Rampage 1988 - האות השביעי 1989 - מצולות 1990 - יחידת אריות הים 1991 - פצצת זמן (Timebomb) 1991 - שליחות קטלנית 2 1992 - K2 1992 - טעם להרוג (סרט של USA) 1993 - קשור ברצועה (סרט של HBO) 1993 - Tombstone 1995 - ג'ייד 1996 - הפריצה לאלקטרז 1996 - ירח מעל המדבר 1997 - Asteroid 1998 - Susan's Plan 2000 - אמנות המלחמה 2000 - צ'רי פולס (Cherry Falls) 2001 -מגידו: קוד אומגה 2 2002 - מעבר לעתיד (Clocktoppers) 2005 - משחקי גנגסטה (Havoc) 2005 - Dragon Squad 2006 - הבלתי מסופקת (The Insatiable) 2007 - "גריינדהאוס" (אנ') 2007 - הם מחכים (They Wait) 2008 - פגיון (Stiletto) 2009 - רחובות הדם (Streets of Blood) 2010 - שכול 2011 - מבודדים 2011 - נקר 2017 - The Shadow Effect שבעת המופלאים (סדרת טלוויזיה - 2000-1998) הרפתקאות, בע"מ (סדרת טלוויזיה 2003-2002) הוואי (2004) נקודת זינוק (2019) מדיה וקבצים בנושא מייקל בין בוויקישיתוף מייקל בין, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מייקל בין, באתר AllMovie (באנגלית) מייקל בין, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) מייקל בין, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
יקונו אמלק, קיסר אתיופיה

יקונו אמלק היה קיסר אתיופיה הראשון מקרב השושלת הסולומונית. אמלק שנולד בארבגאנו שבטרה הנמצאת בשאווה היה בנו של טאספה ייאסוס מלך שאווה. אמלק אומץ וחונך על ידי אזזאז כאלה. אמלק הוכתר כקיסר אתיופיה ב-10 באוגוסט 1270 בעיר דברה ברהן תחת שם אביו "טאספה יאסוס". המסורת מספרת שאמו של אמלק הייתה שפחה של מלך שאווה בעיירה סגרט, אמלק חונך ואומץ על ידי אזזאז כאלה במנזר יסטיפנוס שעל חופה של אגם היאק שבאמבסל שם פגש את הקדוש תקלה היימנות והוא זה שעזר לו יותר מאוחר להדיח את אחרון קיסרי הזאגווה. מסורות אחרות גורסות שזה היה ראש המנזר, ייאסוס מועא אשר עזר לאמלק להדיח את הקיסר. המסורת ממשיכה ומספרת שאמלק הדיח את הקיסר הזאגווי "זא-ילמקנון" ("הלא ידוע") בעיירה מלוט שם הוא הצליח לברוח. לאחר מכן יקונו הצליח לאסוף תמיכה באימפריה בעיקר מצד התגרים והאמהרים הנוצרים והצליח להביס את הקיסר. שמו של הקיסר שהודח לא ידוע והיסטוריונים מתווכחים ביניהם, רובם גורסים שזה היה הקיסר יטברק וחלק נאקוטו לאב. אחת המערכות הצבאיות המתועדות שניהל היה כנגד ממלכת דמות השוכנת דרומית לנילוס הכחול. בתקופתו האימפריה החלה לצאת מהקיפאון במערכת יחסי החוץ והיו קשרים מסחרים עם הקיסר הביזנטי מיכאל השמיני. לעומת זאת מערכת היחסים עם המדינות השכנות המוסלמיות הייתה מעורבת, בתחילה ידידותית, אך לאחר שהיה צורך במינוי אבונא לכנסייה האתיופית, אדם שהגיע ממצרים האסלאמית, שבאותו הזמן סולטאן מצרים ביברס צר על פטאריך אלכסנדריה היה לא לרוחו. לאחר מספר בקשות אמלק החל להאשים את סולטאן תימן בעיכוב השליח למצרים. לאור עובדה זו אמלק שלח את שני בניו לפטאטריך אנטיוכה שזה יימנה אבונא חדש. באותו הזמן הפטריארכים של אלכסנדריה ואנטיוכיה נאבקו ביניהם על מינוי פטריארך ירושלים. עד אז הייתה זו הזכות המיוחדת של פטריארך אנטיוכיה. אמלק קיבל את מבוקשו ופטאריך אנטיוכה מנה צליין אתיופי לאבונא, אך זה מעולם לא קיבל עליו את התפקיד ולכן אמלק החל להסתמך על בישופים סוריים שהגיעו לקיסרותו.. אמלק היה זה שיזם את בנייתה של כנסיית גאנטה מריאם שלד לליבלה שמכילה את הציורים המוקדמים ביותר של וויכוחי דת. יקונו אמלק נפטר בדברה ברהן ב-19 ביוני 1285 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט. מדיה וקבצים בנושא יקונו אמלק, קיסר אתיופיה בוויקישיתוף עיירה הממוקמת בדרום וולו שבאמהרה דהיום. נראה שהמסורת התבלבלה מכיוון שבתקופה הזו מנזר יסטיפנוס היה יותר מפורסם ורק לאחר התקופה הזו מנזרו של תקלה היימנות דברה ליבנוס נהפך למפורסם יותר. Getachew Mekonnen Hasen, Wollo, Yager Dibab, p. 28-29 Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, p. 68 Wallis Budge, A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia, p. 285 Taddesse, Church and State, p. 69 Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia, p. 59
מרכז טיים וורנר

מרכז טיים וורנר (באנגלית: Time Warner Center) הוא מרכז הכולל צמד גורד שחקים הנמצא בניו יורק. הוא עוצב על ידי דייוויד צ'ילדס ומוסטפא קמל אבאדן מסקידמור, אווינגס ומריל, ומקיף כחצי מכיכר קולומבוס שבמרכז מנהטן (מידטאון מנהטן). המרכז כולל מרכז קניות המכיל חנויות יוקרתיות וחנות של רשת הול פודס. שטח המגדלים מחולק בין משרדים (ובעיקר משרדיה של חברת האחים וורנר דיסקברי (אנ')), דירות מגורים ומלון המנדרין אוריינטל. ערכו של הבניין הוא הגבוה בניו יורק. בניית המרכז החלה בשנת 2000, אחרי הריסתו של הניו יורק קוליסאום, והושלם ב-2004. הוא נבנה במקור בשם "מרכז טיים וורנר AOL". הבניינים היו גורדי השחקים הגבוהים הראשונים שהושלמו לאחר פיגועי 11 בספטמבר. בזמן שכמה תושבים הבחינו בדמיון בין המגלים למגדלי התאומים, החברה הבונה את המרכז הכחישה שהדמיון בין המגדלים מכוון. ב-2003 יזם מקסיקני רכש דירת פנטהאוז במגדל ב-54.7 מיליון דולר. כתובתו הרשמית של המרכז היא כיכר קולומבוס 10, אבל החברה הבונה את המרכז השתמשה בשם "סנטרל פארק אחד" כדי לקדם את מכירת הדירות. הכתובת "סנטרל פארק ווסט אחד", לעומת זאת, שייכת למגדל אחר השייך לדונלד טראמפ. כשהמרכז הושלם, טראמפ תלה שלט גדול על בניינו שבו היה כתוב "הנוף שלכם לא כל כך טוב, הלא כן?". עיצובו של המרכז הוא גם מעין מחווה לעיר ניו יורק: הבסיס עוגל לפי התוואי של כיכר קולומבוס, זוויתם של שני המגדלים מתיישרת עם ברודוויי והמרחק בין שני המגדלים יוצר את האשליה שהרחוב ה-59 עובר דרכם. גורדי שחקים בניו יורק מדיה וקבצים בנושא מרכז טיים וורנר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מרכז טיים וורנר (באנגלית אמריקאית) סנטרל פארק אחד - מכירת דירות מגורים ומידע The Related Companies - אתר החברה שבנתה את המרכז http://www.nytimes.com/2007/01/13/nyregion/13property.html בתוך מרכז טיים וורנר ניוזדיי, 19 בפברואר 2004 Gotham agog as plutocrats stage battle of the towers - www.smh.com.au
יאגבה ציון, קיסר אתיופיה

יאגבה ציון (גם יאגבו ציון) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת תור הזהב. ציון היה בנו של הקיסר יקונו אמלק וירש את אביו כאשר נפטר ב-18 ביוני 1285 תחת השם "סלומון הראשון". לפני שהוכתר כקיסר ציון שלט במשותף עם אביו מספר שנים עד שזה נפטר, ציון דגל בתיקון היחסיים עם המדינות המוסלמיות וכן ניסה כמו אביו להשיג מינוי לאבונא חדש על הכנסייה האורתודוקסית האתיופית אך נכשל כמו אביו. בתחילת שלטונו הוא ניהל מאבק צבאי כנגד סולטנות יפאט וממלכות נדרום האסלמיות והפגניות. מרקו פולו הזכיר בכתביו שמישהו מ "הנסיכים" של אתיופיה בשנת 1288 התכון לעלות לרגל לירושלים, יחד עם פמלייה, הוא בסופו של דבר ביטל זאת אך שלח במקומו בישוף. בשובו מעליית הרגל, הבישוף הזה עוכב על ידי "הסולטאן של עדן", שהצליח לאסלאם רבים, אך הוא נכשל עם אותו בישוף, לפני שהוא שחרר אותו הסולטאן דאג שימולו אותו. הבישוף סיפר זאת לאותו "נסיך" והוא צעד לעדן עם צבאו, ועם תמיכה של בעלי ברית מוסלמים הצליח להכניע את סולטאן עדן ולכבוש את בירתו. מספר היסטוריונים גורסים שזהו היה ציון אך מתקנים את הגרסה ושוללים שמדובר ב"עדן" אלא בסולטנות אדאל ובבירתה זילע.. כאשר ציון רצה למנות יורש עצר ולכן החליט שכל אחד מילדיו ימונה לקיסר לשנה, אך היסטוריונים אחרים גורסים שהייתה מלחמה על הכתר בין ילדיו על הכתר. Marco Polo, Travels, book 3, chapter 35 J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia, p. 69 Richard P.K. Pankhurst, History of Ethiopian Towns, p. 55 Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia, p. 60 Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, p. 72
צרה (יהדות)

צרה הוא מונח מתאר את הקשר המשפחתי בין אישה אחת לרעותה כאשר שתיהן נמצאות במקביל בקשר נישואים עם אותו הגבר. נישואים של גבר ליותר מאישה אחת מותרים על פי התורה, אך אסורים מתוקף חרם דרבינו גרשום. בספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק י"ח נכתב איסור מיוחד על נשיאת שתי אחיות: ”וְאִשָּׁה אֶל אֲחֹתָהּ לֹא תִקָּח לִצְרֹר לְגַלּוֹת עֶרְוָתָהּ עָלֶיהָ בְּחַיֶּיהָ”. בעקבות לשון 'צרור' שבפסוק, נשותיו של אדם נקראות "צרות" זו לזו. רש"י כותב שמשמעות המילה צרות ביחס לשתי נשים היא: ביחד - סמוכות, כיוון שנשים אלו סמוכות זו לזו. המצודת ציון מפרש כי נקראות צרות "מלשון צר ואויב כי על פי רוב שונאות זו לזו". בתנ"ך, המקום היחיד שמופיעה המילה "צרה" במשמעות זו היא בתחילת ספר שמואל א', על נשות אלקנה, חנה ופנינה – "וְכִעֲסַתָּה צָרָתָהּ גַּם כַּעַס בַּעֲבוּר הַרְּעִמָהּ". בתלמוד בבלי נפוץ השימוש בביטוי זה ביחס לשתי נשים, בעיקר בעניין צרת הבת במסכת יבמות. פוליגמיה פוליגניה ריבוי נשים ביהדות רש"י על תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ה', עמוד א', ד"ה צרות סמוכות זו לזו מצודת ציון על ספר שמואל א', פרק א', פסוק ו' ספר שמואל א', פרק א', פסוק ו' ערך זה הוא קצרמר בנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לפרקון

לפרקון הוא שד בפולקלור האירי. למקור שמם יש מספר גרסאות. על פי פטריק דינין, היסטוריון ובלשן אירי, מקור שמם מגיע מהמילה האירית "luchorpan" שפירושה הוא: "ננס, סוג של שדון החי בקרבת מקורות מים". פירוש נוסף למקור המילה הוא: חצי גוף, גוף קטן. מילון אוקספורד מבאר לפרקון כ"שדון-סנדלר". הלפרקון מתואר בסיפורי עם כיצור לא מזיק באופן כללי, אך עם זאת הוא שובב וחובב מעשי קונדס, לעיתים נקשר שמו במעשי תרמית והונאה מתוחכמים שהקנו לו תדמית נכלולית - רודפת בצע. על פי סיפורי עם אלה הלפרקונים מבכרים את חיי הבדידות, ומתרחקים מהציוויליזציה, אולם קיימות עדויות המצביעות על כך שייתכן שהם נהנים מחברת יצורים קסומים אחרים. קרוב משפחתו של הלפרקון נקרא "קלוריקון", דמותו מופיעה לעיתים רחוקות, הוא חובב משקאות חריפים, מסיבות פרועות, וחיי הוללות. הלפרקונים הם חובבי ממון מושבעים וידועים בעושרם. את אוצרותיהם הם מחביאים במקומות נסתרים מעיני כל, אך ניתן להתחקות אחר עקבות האוצר אם מגיעים אל המקום בו נוגעת הקשת באדמה. על פי סיפורי העם ישנם מספר גרסאות ללבושו של הלפרקון, אשר יכלול מעיל אדום או ירוק, מצנפת, מגפיים, ואבזם החגור לגופו, כל הפריטים מעוטרים ברקמות זהב. הספר "פיות ועמים", המקבץ את אגדות איכרי אירלנד, שראה אור בשנת 1888 מתאר את הלפרקון כיצור גנדרן, לבוש מעיל אדום - ובמרכזו שבעה כפתורים, דמותו עוטה מצנפת מחודדת ושמוטה שיושבי הארצות הצפון מזרחיות נהגו לעטות לראשם. בפואמה מהמאה ה-18 "הלפרקון; או השדון-הסנדלר" (The Lepracaun; or, Fairy Shoemaker) מתאר בחרוזים ויליאם אלינגהם את מראם: פניהם חרושי-קמטים, הליכתם כפופה, בעלי גיבנת, דומים לאלף מזוקן, משקפיהם שמוטים בקצה אפם, לגופם סינר עור, וחגורת כסף למותניהם. בתיאור זה סטה אלינגטון מהתיאור המסורתי שתיאר את הלפרקון כדמות העוטה גלימת אזמרגד ירוקה המעניקה את הידע למציאת אוצר נסתר. ברבות הימים הפך הלפרקון לאטרקציה תיירותית ולאחד הסמלים של אירלנד. בפוליטיקה האירית כינו תומכי האיחוד עם הבריטים את מתנגדיהם בביטוי המעליב "דוברי לפרקונית". הלפרקון מאוזכרים רבות בסרטי קולנוע, סרטי אימה, סרטי אנימציה, ופרסומות, תוך שהם מסמלים בעיקר את אירלנד או מוצרים שמקורם באירלנד. בספר "הארי פוטר וגביע האש", הרביעי בסדרת ספרי הארי פוטר, הלפרקונים מופיעים כמעודדי קבוצת הקווידיץ' של אירלנד במשחק גמר הגביע העולמי בקווידיץ'. לפרקונים עומדים במרכז עלילת הסרט דרבי אוגייל והאנשים הקטנים ובמרכז עלילת סדרת הספרים "ארטמיס פאול". מדיה וקבצים בנושא לפרקון בוויקישיתוף הלפרקון בתרבות הפופולרית ויליאם אלינגהאם, הפואמה: הלפרקון או שדון סנדלר לפרקון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) לפרקון, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) מקור השם לפרקון