laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מארק סטנלי (משפטן)

מארק רוברט סטנלי (באנגלית: Marc Robert Stanley; נולד ב-27 במאי 1957) הוא עסקן ודיפלומט יהודי-אמריקאי, המכהן כשגריר ארצות הברית בארגנטינה מאז ינואר 2022. סטנלי נולד למשפחה יהודית בדאלאס. בשנת 1979 השלים באוניברסיטת ג'ורג'טאון לימודי תואר ראשון במנהל עסקים, וב-1982 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת טקסס באוסטין. שירותו הציבורי החל כבר בימיו כסטודנט, כאשר עבד ארבע שנים בגבעת הקפיטול בלשכותיהם של חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מו יודול (אנ') מאריזונה ודייל קילדי (אנ') ממישיגן. בנוסף, הוא התמחה בוועדת המנהל של בית הנבחרים האמריקאי תחת יושב ראש הוועדה פרנק תומפסון (אנ'). בתפקיד זה יצר את מדריך הטלפון הראשון של בית הנבחרים, ושישמ כעורך שלו מ-1977 עד 1979. בבחירות 1988 היה מנהל מחוז דאלאס במטה הבחירות של הסנאטור לויד בנטסן, ולאחר מכן היה פעיל במטה הבחירות של גזברית המדינה אן ריצ'רדס ב-1989 וב-1990 לקראת הבחירות לתפקיד מושל טקסס. סטנלי הוא המייסד של "Stanley Law Group", משרד עורכי דין מדאלאס המתמקד בתובענות ייצוגיות ובליטיגציה. הוא היה חבר במועצת המנהלים של איגוד עורכי הדין המשפטיים בטקסס ושל האיגוד העירוני בדאלאס. סטנלי כיהן כחבר מועצת מנהלים ומנהיג של ארגוני צדקה ופוליטיים יהודיים רבים, כולל שש שנים כיו"ר המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית. סטנלי עמד גם בראש ".Legacy Senior Communities, Inc", מוסד ללא כוונת רווח בחסות יהודית המספק מימון לשהייה מתמשכת בקהילות גמלאים וטיפול ביתי לקשישים ובני משפחותיהם. הוא היה גם חבר בוועד המנהל של "הפורום למדיניות ישראל" (אנ'), המקדם את פתרון שתי מדינות לשני עמים עבור הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בעבר כיהן כיו"ר רשות הכספים הציבוריים של טקסס, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 מונה בידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויליאם כהן לחבר בוועד המבקרים של אוניברסיטת אייר. בשנת 2011 מונה סטנלי בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחבר בדירקטוריון מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. ב-6 באוגוסט 2021 הכריז הנשיא ג'ו ביידן הכריז על כוונתו למנות את סטנלי לשגריר ארצות הברית בארגנטינה. ב-10 באוגוסט אותה שנה נשלח מינויו לסנאט של ארצות הברית. שימוע בדבר מינויו נערך בפני ועדת החוץ של הסנאט ב-26 באוקטובר 2021. ב-15 בדצמבר אישרה הוועדה את המינוי, וב-18 בדצמבר התכנסה מליאת הסנאט לאשרר סופית את מינויו. ב-24 בינואר 2022 הגיש סטנלי את כתב האמנתו לנשיא ארגנטינה אלברטו פרננדס. מדיה וקבצים בנושא מארק סטנלי בוויקישיתוף מארק סטנלי, Why Bernie Sanders Should Do the Right Thing and End His Campaign Now, באתר הארץ, 30 במאי 2016 (באנגלית) מארק סטנלי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מארק סטנלי, ברשת החברתית אינסטגרם טוד ג'. גילמן, Biden taps Dallas lawyer Marc Stanley as ambassador to Argentina, באתר דאלאס ניוז, 6 באוגוסט 2021 (באנגלית) משרד דובר הבית הלבן, Nominations Sent to the Senate, באתר הבית הלבן, 10 באוגוסט 2021 (באנגלית) MARC R. STANLEY SUBMITTED CREDENTIALS AND IS OFFICIALLY THE UNITED STATES AMBASSADOR TO ARGENTINA, באתר שגרירות ארצות הברית בארגנטינה, 24 בינואר 2022 (באנגלית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארק סטנלי (משפטן)".
ויליאם גודאינף

אדמירל סר ויליאם אדמונד גודאינף GCB‏, MVO (באנגלית: Sir William Edmund Goodenough;‏ 2 ביוני 1867 – 30 בינואר 1945) היה קצין בכיר בצי המלכותי במלחמת העולם הראשונה. הוא היה בנו של ג'יימס גרהם גודאינף. גודאינף נולד ב-2 ביוני 1867 בפורטסמות' והצטרף לצי המלכותי בשנת 1882. הוא מונה למפקד הקולג' המלכותי הימי בדארטמות' בשנת 1905. הוא קיבל את הפיקוד על הסיירת אה"מ קוצ'ריין ב-1910 ועל אוניית המערכה אה"מ קולוסוס ב-1911. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה ופיקד על שייטת הסיירות הקלות השנייה מ-1913 עד 1916, והשתתף בקרבות מפרץ הלגולנד באוגוסט 1914, שרטון דוגר בינואר 1915, וביוטלנד במאי – יוני 1916. ביום ההולדת של המלך ב-3 ביוני 1916, מונה גודאינף לעמית במסדר האמבט (CB). הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ב-10 ביוני. לאחר המלחמה הוא הפך למפקח במספנת צ'טהאם ולאחר מכן, מ-1920, למפקד העליון בתחנת אפריקה. הוא הועלה לתת אדמירל ב-1923 למפקד צי המילואים ולמפקד העליון של ה-Nore ב-1924. הוא היה עוזר הצי הראשון והראשי של המלך מ-1929 עד 1930, ולאחר מכן פרש לביתו. בפנסיה היה גודאינף נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית מ-1930 עד 1933. הוא נפטר ב-30 בינואר 1945 בקולסדון. King's Collections : Archive Catalogues : Military Archives, kingscollections.org History of War
ועדת הקבינט לביטחון לאומי של אוסטרליה

ועדת הקבינט לביטחון לאומי של אוסטרליה (באנגלית: Cabinet National Security Committee; הידועה בשמה NSC) היא גוף במחלקת ראש הממשלה והקבינט של ממשלת אוסטרליה המופקדת על פיקוח כל הנושאים הקשורים לביטחון הלאומי, תיאום מודיעיני ואסטרטגיה ביטחונית. תפקידיה של הוועדה לביטחון לאומי הם לדון בעניינים הנוגעים לביטחון הלאומי: הכוחות המזוינים, מדיניות החוץ, הגנת גבולות, יחסים בין-לאומיים, קהיליית המודיעין, חוסן, אנרגיה ואבטחת משאבים. לפי החוק האוסטרלי ועדת הקבינט לביטחון לאומי רשאית להחליט על שימוש בסמכויות העומדות לרשות הממשלה. זה כולל סיכול ממוקד. פעולה שכזו עשויה להיות גם התקפית מבחינה צבאית ולא רק הגנתית. ראש ממשלת אוסטרליה משמש כיושב ראש הוועדה. על פי סעיף 61 לחוקת אוסטרליה, הסמכות הביצועית נתונה למלך, הניתנת להפעלתו על ידי המושל הכללי. על פי מוסכמה, סמכות זו מופעלת על פי המלצת שרי ועדת הקבינט לביטחון לאומי. כתוצאה מכך קיימים למושל הכללי מספר סוגים שונים של סמכויות על הכוחות הצבאיים אם כי באופן טקסי, כאשר בפועל נמצאות הסמכויות בידי ועדת הקבינט לביטחון לאומי: סעיף 68 לחוקה מעניק את הפיקוד העליון על כוחות ההגנה של אוסטרליה, ואת הסמכות הקדומה לפרוס את הכוחות המזוינים מעבר לים, לרבות במלחמה ובעימותים אחרים. יתרה מכך, הממשלה אינה נדרשת לאישור הפרלמנט האוסטרלי לפני שהיא מחליטה לממש את זכותה ולפרוס כוחות מזוינים או להכריז מלחמה. עם זאת, עקרון הריבונות הפרלמנטרית מחייב שהפרלמנט שולט בכוח המבצע והביצוע באמצעות פיקוח פרלמנטרי. הרכב ועדת הקבינט לביטחון לאומי כולל: ועדת הקבינט לביטחון לאומי של ניו זילנד המועצה לביטחון לאומי של הממלכה המאוחדת הקבינט הביטחוני מדיני (ישראל) Cameron Moore, The war powers debate: the Governor-General as Commander-in-Chief, The Strategist, ‏29 באוגוסט 2016 (באנגלית) Gabrielle Appleby, Explainer: Australia’s war powers and the role of parliament, The Conversation, ‏2 בספטמבר 2014 (באנגלית)
קאפו די מילאצו

קאפו די מילאצו (באיטלקית: Capo di Milazzo) הוא חצי אי הממוקם בנפת מסינה, בצפון־מזרח האי סיציליה, איטליה. חצי האי קרוי על השם העיר הבנויה בקצהו הדרומי, מילאצו. חצי האי ממוקם לחופי הים הטירני, לכיוון האיים האיאוליים. האי וולקנו מרוחק כ־22 קילומטרים מחצי האי והאי ליפארי מרוחק כ־30 קילומטרים ממנו. בצפון חצי האי מצוי מגדלור. מילאצו מדיה וקבצים בנושא קאפו די מילאצו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צ'יפונדו אמפאסי

צ'יפונדו אמפאסי (באנגלית: Chifundo Mphasi; נולד ב-17 באוקטובר 2004 במלאווי) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת החלוץ באקדמיית שאמואל בזמביה ובנבחרת מלאווי. אמפאסי, יליד מלאווי, משחק באקדמיית שאמואל שבזמביה. ב-14 ביוני 2023 ערך אמפאסי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת מוזמביק במשחק ידידות. צ'יפונדו אמפאסי, באתר Transfermarkt צ'יפונדו אמפאסי, באתר Soccerway צ'יפונדו אמפאסי, באתר National Football Teams צ'יפונדו אמפאסי, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צ'יפונדו אמפאסי".
ליגת העל הרומנית בכדורגל

ליגת העל הרומנית (ברומנית: Liga I) היא ליגת הכדורגל הבכירה ברומניה. הליגה הוקמה בשנת 1932 ועונתה הראשונה הייתה עונת 1932/33. החל מעונת 2006/07 הליגה נקראת "ליגה 1" מפני ששמה המקורי, "Divizia A", התגלה כסימן מסחר אשר נרשם על ידי גורם אחר. נכון להיום ישנן 14 קבוצות בליגה כאשר בתום כל עונה שתי הקבוצות בתחתית הטבלה מורדות ל"דיוויזיה B" ושתי הקבוצות הטובות בטבלת ה"דיוויזיה B" מועלות ל"דיוויזיה A". בעונת 2006/07 הליגה הוגדלה מ-16 ל-18 מועדונים. בעונת 2015/16 הליגה הוקטנה מ-18 ל-14 מועדונים. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות בליגה, בשיטת הבית והחוץ. לאחר שני הסיבובים הראשונים מתקיים פלייאוף אשר במסגרתו מחולקות הקבוצות לשני בתים. 6 הקבוצות אשר סיימו במקומות הראשונים ייקחו חלק בפלייאוף העליון, ו-8 הקבוצות אשר סיימו במקומות האחרונים ייקחו חלק בפלייאוף התחתון. במסגרת הפלייאוף העליון כל קבוצה משחקת מול שאר הקבוצות פעמיים, בבית ובחוץ, ובמסגרת הפלייאוף התחתון כל קבוצה משחקת מול שאר הקבוצות פעם אחת. בסוף העונה מתקיים פלייאוף עליית/ירידת ליגה שבה המקום ה-12 בליגה משחקת נגד המקום השלישי בליגה השנייה והמנצחת נשארת/עולה לליגת העל הרומנית. בתום כל עונה, האלופה והקבוצה במקום השני בטבלת הליגה מעפילות למוקדמות ליגת האלופות, הקבוצה שזוכה בגביע והקבוצות מהמקום השלישי והרביעי מעפילות לליגה האירופית. סטיאווה בוקרשט היא הקבוצה בעלת מספר האליפויות הגבוה ביותר ברומניה כשלזכותה 26 אליפויות, ואחריה דינמו בוקרשט עם 18 אליפויות. להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל הרומנית בעונת 2023/2024: קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הרומני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי. קבוצה המסומנת בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף לגביע הרומני, בסופר קאפ הרומני והשלימה טרבל. אתר האינטרנט הרשמי של ליגת העל הרומנית בכדורגל (ברומנית) האתר הרשמי של הליגה הרומנית נתונים ותוצאות בליגה החל מ-1932 הליגה הושעתה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. התקיימה ליגה לא רשמית בשנים אלו שההתאחדות אינה מכירה בה הליגה הושעתה בעקבות מלחמת העולם השנייה. התקיימה ליגה לא רשמית בשנים אלו שההתאחדות אינה מכירה בה
אברהם בר-אב

אברהם בר-אב (בן-טאטה; נולד ב-1941) הוא סופר ישראלי. בנוסף כתב וביים מחזות לנוער. סיפוריו הקצרים מתפרסמים בביטאונים ספרותיים. נשיא חברת BCI (אותה הקים) המפתחת מערכות תוכנה לאקדמיה. אברהם בר-אב נולד בקהיר שבמצרים. שם למד בבית הספר צרפתי-מצרי "ליסֵה פרנקו-אֶז'יפְסיֶין". ב-1949 עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה השתקעה בקריית אתא. בכיתה י"ב עבד ככתב נוער בעיתון מעריב לנוער. במהלך שירותו הצבאי ביחידת מחשב, למד עיתונות על ידי המכונים הבריטיים להשכלה בכתב והשתתף ככתב אורח בבמחנה נחל ובמחנה גדנע. למד ספרות אנגלית ואמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב. תוך כדי לימודיו הקים עם חברים תיאטרון שוליים קטן בשם "בימת הצוות". הוצגו בו מחזות קצרים שכתב וביים. נשוי ללידיה בר-אב, אב לארבעה ומתגורר במצפה עֲדִי שבגליל. ספר הילדים שלו סבא מציל את הגבעה מומלץ משרד החינוך לכיתות ד'–ו' קובץ סיפוריו הקצרים פושקין מרוקאי זכה בפרס איגוד הסופרים, 2013 רחוב שיח' חאמזה 17, קהיר (רימונים, 2011) מפעל הפה והטלפיים, מחזה (הוצאת בימת קדם, 2015) רוח אדמה ורוח קרקס, מחזה (הוצאת בימת קדם, 2015) פושקין מרוקאי (הקיבוץ המאוחד, 2017) סבא מציל את הגבעה (רימונים, 2019) בומסי (אוריון, 2021) אברהם בר-אב, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל הספרים של אברהם בר-אב, באתר "סימניה" מידע על אברהם בר-אב בקטלוג הספרייה הלאומית אברהם בר-אב, ברשת החברתית פייסבוק אברהם בר-אב באתר נוריתה ורד לי, 5 שאלות לאברהם בר-אב | געגועים לנילוס, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2011 אברהם בר אב מספר על בומסי בתכנית ספרים סופרים ומה שביניהם, סרטון בערוץ "Zohar Noy", באתר יוטיוב (אורך: 20:23) אברהם בר-אב, ‏בעזרת הסיפורים: כך יוצרים חיבור בין-דורי עמוק בין סבים לנכדים, באתר ‏מאקו‏, 6 ביוני 2019 בומסי, באתר אוריון אברהם בר-אב, קיצור תולדות עם ישראל – יציאת מצריים שלנו, באתר הקשר הרב דורי מרב לרנר, מדוע לא שומעים מספיק את סיפור הגירוש של יהודי ארצות ערב מבתיהם?, באתר שבתון – השבועון לציבור הדתי, ‏1 בדצמבר 2018
האספה המחוקקת של גוג'ראט

האספה המחוקקת של גוג'אראט או גוג'אראט וידאן סבהה (בהינדי: गुजरात विधान सभा, בגוג'ראטית: ગુજરાત વિધાનસભા) היא בית המחוקקים המדינתי של גוג'ראט. 182 חברי האספה המחוקקת נבחרים ישירות במחוזות בחירה. האספה נבחרת לתקופה של 5 שנים, אך ניתן לפזר אותה מוקדם יותר. 13 אזורי בחירה שמורים לקסטות ו-27 אזורי בחירה לשבטים. האספה מקימה את ממשלת גוג'ראט. מ־1995, האספה המחוקקת של גוג'אראט נשלטת על ידי מפלגת העם ההודית, המחזיקה ברוב מוחלט. בהושיני גוהאיל, שליט מדינת בהבנגר (אנ'), הקים את אספת נציגי העם, שהורכבה מ-38 חברים שנבחרו על ידו. יורשו, קרישנאקומאר סינה-ג'י, הקים את האספה המחוקקת בהוונאגר ב-1941 עם 55 חברים, המורכבים מ-33 חברים נבחרים, 16 חברים שנבחרו על ידו ו-6 חברים לשעבר. היה להם כוח לשאול שאלות, להעביר החלטות, לדון בתקציב ולהגיש הצעות חוק באספה. אספה זו נהגה להתכנס לפחות פעמיים בשנה. לאספת המדינה של פורבנדר היו אותן סמכויות. סרג'יו גארקיו השלישי, שליט מדינת בארודה, הקים את האספה המחוקקת של בארודה בשנת 1908. החל מ-1921, תושבי אזור של מדינת גוג'אראט הנוכחית פרט למדינות הנסיכותיות שלחו נציגים לאספה המחוקקת של מדינת בומביי. בשנת 1952 הוקמה האספה המחוקקת של סאורשטרה לאחר עצמאותה של הודו, שהיה פעיל עד 31 באוקטובר 1956. מדינת סאוראשטרה מוזגה למדינת בומביי במסגרת חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1956. ב-1 במאי 1960, מדינת בומביי חולקה למדינות גוג'ראט ומהאראשטרה, ובעקבות כך הוקמה האספה המחוקקת של גוג'אראט. האספה הראשונה כללה 132 חברים שהיו חברי האספה המחוקקת של בומביי, שנבחרו ממחוזות הבחירה הטריטוריאליים של גוג'אראט. בעת החלוקה נדבע כי בעת קיום בחירות נוספות לאספה יגדל מספר חבריה מ-132 ל-154, דבר שאירע ב-1962. בשונה מהאספה המחוקקת של בובמביי שהייתה בית תחתון לצד המועצה המחוקקת של בומביי, האספה המחוקקת של גוג'ראט נקבעה כבית מחוקקים חד-ביתי. האספה הוגדלה בשנית ב-1967 ל-168 וב-1975 הוגדלה ל-182. לאחר הקמת מדינת גוג'ראט ב-1960, אחמדאבאד הייתה בירת המדינה, והאספה ישבה בה. עיר הבירה החדשה, גנדינגאר נבנתה בשנת 1971, והאספה הועברה לגנדינגאר ב-11 בפברואר 1971. בניין בית האספה הלאומית הושלם ונחנך ב-1982. 13 אזורי בחירה שמורים לקסטות נספחות, ו-27 אזורי בחירה שמורים לשבטים נספחים. האספה בוחרת את 11 נציגי גוג'ראט ברג'יה סבהה. אתר האינטרנט הרשמי של האספה המחוקקת של גוג'ראט (באנגלית ובגוג'ראטית) Kalia, Ravi (2004). Gandhinagar: Building National Identity in Postcolonial India. University of South Carolina Press. pp. 26, 33, 36, 37, 115. ISBN 9781570035449. Report on the Third General Elections in India, 1962, New Dlehi: Election Commussuon of India, עמ' 3–4 The Bombay Reorganisation Act, 1960, s.13 & 19
שייטת אוניות המערכה החמישית (בריטניה)

שייטת אוניות המערכה החמישית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי המורכבת מאוניות מערכה. שייטת אוניות המערכה החמישית הייתה בתחילה חלק מהצי השני של הצי המלכותי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שונה שם צי הבית ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול"). באוגוסט 1914, שייטת אוניות המערכה החמישית התבססה בפורטלנד, והייתה מורכבת ממספר אוניות מערכה פרה-דרדנוט. אלה היו: אה"מ פרינס אוף ויילס אה"מ באלוורק אה"מ אימפלייסבל אה"מ אירזיסטיבל אה"מ פורמידבל אה"מ לונדון אה"מ קווין אה"מ ונראבל לאחר אובדן אה"מ באלוורק בשנת 1914, האוניות לורד נלסון ואגממנון הועברו משייטת אוניות המערכה השישית. עם כניסתן לשירות של חמש אוניות המערכה המהירות של סדרת קווין אליזבת, שאר הפרה-דרדנוטים נשלחו לים התיכון. אה"מ קווין אליזבת עצמה התעכבה בהצטרפות לשייטת, במקום זאת השתתפה במערכת הדרדנלים עד מאי 1915. ב-1916, שייטת אוניות המערכה החמישית - בפיקודו של אדמירל משנה יו אוון-תומאס הועברה זמנית לצי סיירות המערכה של דייוויד ביטי. ב-31 במאי שירתו ארבע אוניות של השייטת בהצטיינות בקרב יוטלנד. אלה היו: אה"מ ברהאם אוניית הדגל של אדמירל משנה יו אוון-תומאס; קפטן א. ו. קרייג; אה"מ וליאנט קפטן מ. וולקומב; אה"מ וורספייט קפטן א. מ. פילפוטס; אה"מ מלאיה קפטן א. ד. א. ה. בויל; בהתנגשות עם קבוצת הסיור הגרמנית I בפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר, שייטת אוניות המערכה החמישית "ירתה במהירות ובדיוק יוצאי דופן" (על פי ריינהרד שר), והזיקה לסיירות המערכה SMS ליצו ו-SMS זיידליץ ועוד מספר ספינות מלחמה גרמניות. שלוש מאוניות סדרת קווין אליזבת חטפו פגיעות מספינות מלחמה גרמניות במהלך הקרב, ובכל זאת כולן חזרו הביתה, למרות שוורספייט - שההיגוי שלה היה תקוע - ספגה אש ממוקדת מהמערך הגרמני, חטפה 15 פגיעות וכמעט טבעה. לאחר הקרב, אה"מ קווין אליזבת - שהחמיצה את הקרב בגלל היותה בתיקונים - הצטרפה שוב לשייטת.
ממהרת (שיר של איילה אינגדשט)

"ממהרת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית איילה אינגדשט. את השיר הוציאה בשנת 2006 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה התשיעית באלבומה היחידי של הזמרת שנושא את שמה. "ממהרת" נכתב על ידי אינגדשט ורועי אדרי, שגם הפיק את הרצועה. עם ייסוד פלטפורמות הסטרימינג עלה האלבום בו נכללה לספוטיפיי, ושם הצליחה לצבור כ-4,000 השמעות. ב-19 באוקטובר 2006 נכנס השיר למצעד הפזמונים העברי של רשת ג' במקום העשירי. ב-23 בנובמבר עלה לשיא חדש במקום השישי. לבסוף, לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה יצא ב-21 בדצמבר מהדירוג השבועי. כמו כן, הוא הגיע בשיאו למקום ה-18 בגלי צה"ל. המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 19 באוקטובר 2006. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 23 בנובמבר 2006. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 21 בדצמבר 2006. פזמונט
אהבנו (שיר של איילה אינגדשט)

"אהבנו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית איילה אינגדשט. את השיר הוציאה בשנת 2006 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השישית באלבומה היחידי של הזמרת שנושא את שמה. "ממהרת" נכתב על ידי אינגדשט ורועי אדרי, שגם הפיק את הרצועה. עם ייסוד פלטפורמות הסטרימינג עלה האלבום בו נכללה לספוטיפיי, ושם הצליחה לצבור כ-2,000 השמעות. ב-14 בדצמבר 2006 נכנס השיר למצעד הפזמונים העברי של רשת ג' במקום השישי. ב-28 בדצמבר עלה לשיא חדש במקום השני. לבסוף, לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה יצא ב-8 בפברואר 2007 מהדירוג השבועי. כמו כן, הוא הגיע בשיאו למקום השביעי בגלי צה"ל. המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 בדצמבר 2006. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 28 בדצמבר 2006. פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 8 בפברואר 2007. פזמונט
אלן קיי

האם התכוונתם ל... אלן קיי (סופרת) – סופרת פמיניסטית שוודית אלן קיי (מדען) (אנ')
שאבו

האם התכוונתם ל... כינוי יפני למתאמפטמין שפת שאבו במשפחת השפות הנילו-סהרניות
שי חיים

שי חיים הוא שחקן כדורסל כיסאות גלגלים וחבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים. חיים גדל בהרצליה ובנעוריו היה שחקן כדוריד בקבוצת אליצור יאיר הרצליה. הוא שירת בפלחה"ן של חטיבת הנח"ל ובשנת 2002 נפגע מירי צלף במהלך פעילות בשכם, בתקרית שבה נהרג חברו ליחידה. הכדור חדר את אפוד המגן שלבש והוא נפצע במצב בינוני עד קשה מפגיעה בבטן. בעקבות הפציעה הוא מרותק לכיסא גלגלים. במהלך השנים שיחק כדורסל בקבוצות של קסם חדרה, קבוצת איל"ן בנתניה וקבוצת בית הלוחם בחיפה. כחבר נבחרת ישראל השתתף מספר פעמים באליפות אירופה ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008), בהם דורגה הנבחרת במקום השישי. בשנת 2005 נבחר לשחקן המצטיין של הליגה. חיים נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר במושב עולש. פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים באתר הרשמי של IPC (באנגלית) פליקס פריש, חייל חטיבת הנח"ל נהרג בשכם, באתר ynet, 1 באוקטובר 2002 חייל צה"ל סמל ארי וויס ,בן 22 מרעננה, נהרג אמש אחה"צ מאש מחבלים בסמוך לקסבה של שכם אברהם תשובה, ‏נוער: מכבי ת"א אלופה - על חשבון י-ם, באתר ONE‏, 16 במאי 2005
יצחק גרוס

יצחק גרוס (י"ט בסיוון ה'תרע"ד, יוני 1914 - כ"א באייר ה'תשמ"ח, מאי 1985) היה איש התיישבות ופוליטיקאי חרדי-ישראלי, ראש המחלקה להתיישבות של פועלי אגודת ישראל, ממייסדי קיבוץ חפץ חיים וראש המועצה האזורית נחל שורק הראשון. נולד בהרינגן (אנ') שמדינת הסן בקיסרות הגרמנית. אביו יהודה היה סוחר. בצעירותו עזב את הרינגן ועבר לקרלסרוהה, שם התפרנס ממסחר בעצים והצטרף לתנועת עזרא. בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עזב עם כמה חברים את גרמניה ועבר לצרפת, שם הצטרפו להכשרה של יהודים חרדים מגרמניה באימבסהיים (אנ') שבאלזס. לאחר עשרה חודשים בצרפת הצליח להשיג סרטיפיקט, ועלה לארץ ישראל באביב 1934. הוא הצטרף לגרעין "חפץ חיים" של פועלי אגודת ישראל (פא"י) שישב אז בגדרה ולבסוף התיישב במיקומו הנוכחי לא הרחק משם. שימש מזכיר ומזכיר חוץ של הקבוצה, ובשנת 1937 נשלח מטעמה לכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל במרינבד. לאחר הקמת המדינה פעלו תושבי האזור, שכלל כמה יישובים של פא"י (חפץ חיים, יסודות, בני ראם, מעברת מסמיה וקיבוץ נתיבה) לקבל מעמד של מועצה אזורית נפרדת, ואכן במרץ 1950 הוכרזה מועצה אזורית נחל שורק, וגרוס התמנה על ידי שר הפנים משה שפירא לחבר המועצה, ונבחר על ידי יתר החברים לתפקיד ראש המועצה. ב-1952 נבחר בבחירות הכלליות למועצה הוא כיהן בתפקיד למשך 35 שנה, עד 1985. עמד בראש מחלקת ההתיישבות של פא"י, והיה חבר הוועד הפועל של המפלגה. ייצג את פא"י בפורומים ובמות שונים, ויצא בשליחות לארצות הברית ולאירופה. היה חבר מזכירות המועצות האזוריות נפטר במאי 1985, כ"א באייר ה'תשמ"ח, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ חפץ חיים. על שמו נקרא מרכז יום לקשיש "אוהל יצחק" על יד בניין המוצעה האזורית ביד בנימין. היה נשוי לחנה לבית שנרב, ולהם שמונה ילדים. שרגא שטיפל, ר' יצחק גרוס ז"ל, שערים, 11 במאי 1988. הרב קלמן כהנא, ר' יצחק גרוס ז"ל, שערים, 11 במאי 1988. קברו, באתר BillionGraves. המועצה האיזורית נחל-שורק התכוננה, שערים, 16 במרץ 1950 נבחרה הנהלת המועצה האיזורית "נחל שורק", שערים, 1 במרץ 1951 קבלת להרב ד"ר א. יונג, שערים, 25 בינואר 1951 הח' יצחק גרוס בשליחות התנועה לארצות הברית, שערים, 1 במרץ 1951 הח' י. גרוס - חבר מזכירות המועצות האיזוריות, שערים, 29 באפריל 1952
סטול

האם התכוונתם ל... דניאל סטול – אתלט שוודי ליסה סטול – נגנית קרן אלפים שווייצרית פול סטול – כדורסלן אמריקני פיליפ סטול – פוליטיקאי אמריקאי קורי סטול – שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי סטולה סטיל
גל ונטורה

גל ונטורה (נולדה ב-1970) היא חוקרת אמנות מודרנית, פרופסור מן המנין בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים. פרופסור ונטורה מתמחה בהיסטוריה התרבותית של האמנות הצרפתית במאה ה-19. מחקריה מתמקדים בנקודות ההשקה בין תרבות חזותית ובין רפואה, ועוסקים בהיסטוריה של המשפחה, אימהות, הנקה, כאב, מוות ושינה. מאמריה של ונטורה, אשר עוסקים ברפואה, אימהות, עיצוב ואופנה פורסמו במגוון כתבי עת בינלאומיים, בהם Studies in the Maternal; Journal of Social History; Design and Culture; Design for Health; Visual Resources; Nineteenth-Century Art Worldwide, Social History of Medicine, Journal of Design History. פרופסור ונטורה היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בתולדות האמנות ובפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני בהצטיינות בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ודוקטורט בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התואר השני שלה עסקה ב"סוגיות זהותיות ביצירות האמנות של אסד עזי". הדוקטורט שלה (בהנחיית פרופסור זיוה עמישי-מייזלש) עסק ב"דימויי הנקה באמנות צרפתית במאה התשעה עשרה". פרופסור ונטורה מרצה באוניברסיטה העברית משנת 1995. בשנים 2004–2014 היא הרצתה במחלקה לתולדות האמנות בבצלאל. משנת 2022 ונטורה מכהנת כראש החוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית. בשנים 2011–2014 כיהנה ונטורה כחברה בוועדה המקצועית של משרד החינוך להוראת אמנות בבתי ספר תיכוניים. ונטורה כיהנה כחברה בוועדות מקצועיות של פרסים שונים בתחום האמנות: בשנים 2014–2016 היא הייתה חברה בחוועדה המקצועית של פרס ג'רארד לוי לצלם-ת צעיר-ה במוזיאון ישראל. בשנת 2015 היא הייתה חברה בוועדה המקצועית של פרס מירון סימה לאמנות חזותית, בבית האמנים בירושלים. בשנת 2016 היא הייתה חברה בוועדת הפרס של פרס שפילמן הבין לאומי להצטיינות בצילום (SIPES) במוזיאון ישראל. מאז 2021 ונטורה חברה בוועדת הרכישות לאמנות מודרנית של מוזיאון ישראל. גל ונטורה, השד שיצא מן הבקבוק: הנקה ותחליפיה באמנות הצרפתית במאה התשע עשרה (מאגנס, 2013) Gal Ventura, Maternal Breast-feeding and Its Substitutes in 19th-Century French Art (Brill 2018). Gal Ventura, Hush Little Baby: The Invention of Infant Sleep in Modern France (McGill‐Queen's University Press, 2023) אורי ברטל, גל ונטורה, עינת לידר (עורכים), מחשבות על נעליים (רסלינג) בן ברוך בליך, גל ונטורה, דנה אריאלי-הורוביץ, דרור פימנטל, נעמי מאירי-דן (עורכים), פרוטוקולאז' (רסלינג, 2011) דף הבית של גל ונטורה באתר האוניברסיטה העברית. ראיון עם ד"ר גל ונטורה, פוסט פוסט, 6 במאי 2017. דמוקרטיזציה של המוזיאון- מה זה אומר? גיל מרקוביץ ופרופ’ גל ונטורה על תפקידו של המוזיאון כמרחב ציבורי, פודקאסט "המעבדה", כאן הסכתים. דף הבית של פרופ' גל ונטורה במרכז מנדל סכוליון קורות החיים של ונטורה באתר האוניברסיטה העברית
המלכה מרגו

המלכה מרגו (בצרפתית: La Reine Margot) הוא רומן היסטורי סביב דמותה של מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת ובעלה הנודע, אנרי הרביעי, מלך צרפת, שכתב אלכסנדר דיומא האב ויצא לאור בשנת 1845. הספר פורסם תחילה בהמשכים בכתב העת La Presse החל מ-25 בדצמבר 1844 ועד 5 באפריל 1845. ב-1847 המחיז דיומא את הספר למחזה שהוצג באותה שנה. "המלכה מרגו", רומן עב כרס, שפורסם בשני כרכים, הוא חלק מטרילוגיה, שכוללת גם את "הגברת דה מונסורו" ו"הארבעים וחמישה". בכתיבת הספרים דיומא שיתף פעולה עם אוגוסט מקה. עלילת הספר מתחילה עם הנישואים בין הנסיכה מרגו, אחות המלך הצרפתי ובין מלך נאווארה, מי שעתיד להיות מלך צרפת. הנישואים נעשו כמעשה מדיני, שאמור לאחד בין הקתולים ובין הפרוטסטנטים. מאחורי המצג הזה הייתה מזימה להביא לפריז את ראשי הפרוטסטנטים לחתונת ראש המחנה שלהם ולנצל זאת לרציחתם בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש. מלך נאווארה, שניצל הודות לרעייתו הטריה, בורח מפריז, מקים צבא ולאחר שנות מלחמה ארוכות שב כמנצח. מרגו מבלה עם מאהביה. 1910 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Camille de Morlhon 1914 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Henri Desfontaines 1954 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Jean Dréville 1994 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי פטריס שרו. זכה ב-5 פרסי סזאר ובפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן 1996 סדרת טלוויזיה בבימויו של אלכסנדר מורטוב מדיה וקבצים בנושא המלכה מרגו בוויקישיתוף המלכה מארגו ומאהביה חסרי המזל המלכה מרגו