laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דן אמבויר

דן אמבויר (באנגלית: Dan Amboyer נולד ב-28 בדצמבר 1985) הוא שחקן אמריקאי. אמבויאר נולד בדטרויט לקלאודיה וד"ר דונלד אמבויר. הוא למד בבית הספר היסודי "רופר" ובמרכז אינטרלוכן לאמנויות". לאחר מכן המשיך אמבויר את לימודיו בבית הספר לדרמה אוניברסיטת קרנגי מלון. לאחר סיום הלימודים, הוא עבר לניו יורק. אמבויר הופיע בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים ושיחק בתיאטרון בין היתר במחזמר קברט, ובמחזה רומיאו ויוליה. אמבויר הוא חבר מייסד של להקת התיאטרון אקזיט. בשנת 2019, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי במהלך הבכורה העולמית של המחזה "Whirlwind" באוף ברודוויי, אותה כינתה אליזבת וינסנטלי מהניו יורקר "80 דקות מענגות". הוא כיכב בסדרת הלהיט של דארן סטאר יאנגר ובסדרת הספין-אוף של NBC, "רשימה שחורה:גאולה". הוא גם גילם את הנסיך וויליאם מוויילס בסרט הטלוויזיה "ויליאם וקתרין: רומן מלכותי". ב-7 באוקטובר 2017, אמבוייר יצא מהארון והודיע שהוא התחתן עם בן זוגו, אריק פ. ברגר יציאתו של אמבויר מהארון עוררה תשומת לב תקשורתית. דן אמבויר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דן אמבויר, ברשת החברתית אינסטגרם דן אמבויר, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) דן אמבויר, באתר AllMovie (באנגלית) דן אמבויר, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) "Dan Amboyer Biography". TVGuide. Hill, Mary (24 באוגוסט 2011). "Actor with local ties starring in royal love story". Titusville Herald. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2024) Beagle, Ben (10 בספטמבר 2011). "Son of Perry native lands princely role in Hallmark Channel movie". The Daily News Online. אורכב מ-המקור ב-3 בפברואר 2013. {{cite web}}: (עזרה) Owen, Rob (25 באוגוסט 2011). "Yankee ingenuity: CMU grad Dan Amboyer plays the prince in 'William & Catherine: A Royal Romance'". Pittsburgh Post-Gazette. {{cite web}}: (עזרה) http://www.ology.com/post/34155/dan-amboyer-to-play-prince-william-in-hallmark-s-william-kate- (אורכב 30.01.2013 ב Archive.today), Ology.com. Haffey, Sean M. (26 באוגוסט 2012). "TRIPLE DUTY: Meticulous preparation helps actor Dan Amboyer as he juggles three roles at the Old Globe's Shakespeare Festival". The San Diego Union-Tribune. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. {{cite web}}: (עזרה) "Production Information - As You Like It". The Old Globe. אורכב מ-המקור ב-2012-08-25. "Younger's Dan Amboyer Comes Out as Gay (and Gets Married!)". PEOPLE.com (באנגלית אמריקאית). 2017-10-07. נבדק ב-2017-10-08. "Eric Berger, Dan Amboyer". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2017-10-08. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-09-15. "Get to Know Younger's Dan Amboyer Like You Never Have Before". Glamour (באנגלית אמריקאית). 2016-01-01. נבדק ב-2021-09-15. "'Younger' Star Dan Amboyer Comes Out as Gay, Marries Eric Berger | Entertainment Tonight". www.etonline.com. אורכב מ-המקור ב-2020-04-11.
הדיוויזיה ה-185 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-185 (בגרמנית: 185. Infanterie Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה לאחר סיומה. הדיוויזיה הוקמה ב-5 ביוני 1916 על בסיס חטיבת הרגלים ה-185, והיא פעלה אך ורק בחזית המערבית. בתחילה היא השתתפה בקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס, בקרב איפר השלישי ובקרב קמברה. באביב 1918 היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר תום המלחמה היא חזרה הביתה, שם פורקה בינואר 1919. גנרל-לויטננט פאול פון אותמן (5 ביוני 1916 – 1 בפברואר 1918) גנרל-מיור רודולף פון הורן (3 בפברואר 1918 – 9 בינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה ה-185 בוויקישיתוף
מעיין הנדלר

הרבנית מעיין הנלדר היא אשת חינוך-ציונית דתית ישראלית, סופרת ומרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמדרשת שובה. מעיין נולדה בשנת 1985 במעלה לבונה לאביה הרב יהושע שפירא ואשתו נעמי. נישאה לבנו של הרב אריה הנדלר. בין השנים 2004–2011 למדה לתואר ראשון בלשון עברית וספרות עם ישראל ולתואר שני בלשון עברית עם תזה. בשנת ה'תשע"ב (2012) עבדה בתיכון הרא"ה ברמת גן לימוד בית מדרש לחטיבת הביניים (כיתות ז'-ח'). בין השנים ה'תשע"ד-ה'תשע"ז עבדה במעיינותיך בריכוז תוכנית הלימודים לב לדעת וכתיבת חוברות וספרי לימוד על ספר התניא ובתורת הרבי מליובאוויטש. במקביל שימשה כמרצה לחסידות במדרשת שובה ובמדרשת בינת. משנת ה'תשע"ז משמשת כמרצה לחסידות, בדגש על תורת חסידות חב"ד, איז'ביצא - לובלין ובתורת הרב קוק. מעיין מתגוררת במאחז אש קודש במועצה אזורית מטה בנימין. לשון ההגות של הראי"ה קוק - עיונים ותחבירים, עבודת מחקר, ה'תשע"א (2011). סדרת חוברות מועדים לחסידות ביאור על מועדי ישראל בתורת חסידות חב"ד כחלק מתוכנית הלימודים של לב לדעת, בהוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ד (2014). סדרת חוברות פרקים בתניא – ביאור על פרקים בספר התניא במסגרת תוכנית הלימודים של לב לדעת בהוצאת מעיינותייך, ה'תשע"ה (2015). סדרת החוברות מפת הנשמה - קורס ללימוד ספר התניא במסגרת חב"ד בקמפוס (מכון JLI), ה'תשע"ו (2015). דרך ארוכה וקצרה – ביאור ושיטת לימוד בספר התניא בשפה קלילה ופשוטה, הוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ז (מהדורה שנייה: ה'תשפ"א). היא שיחתי - שיחות הרבי מליובאוויטש על פרשת השבוע ומועדי ישראל עם ביאור, ב"כ, הוצאת מעיינותיך, ה'תשע"ז. שיעורים להאזנה באתר מדרשת בינת עמוד מרצה באתר אוניברסיטת בר-אילן. עמוד הספר באתר הספרייה הלאומית עמוד הספר באתר הספרייה הלאומית
דיוויזיית הלנדווהר הרביעית (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הלנדווהר הרביעית (בגרמנית: 4. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה עם גיוס הצבא הגרמני באוגוסט 1914 תחת "הפיקוד העליון של הלנדווהר ה-4" (Höherer Landwehr-Kommandeur 4). הלנדווהר הייתה הקטגוריה השלישית של הצבא הגרמני, אחרי הצבא הסדיר ויחידות המילואים. דיוויזיות הלנדווהר הורכבו מחיילים מבוגרים שעברו מהמילואים, ונועדו בעיקר לשמש כחיל כיבוש ולמטלות ביטחוניות ולא ללחימה כבדה. הדיוויזיה גויסה בעיקר במחוזות הפרוסים של שלזיה עילית ותחתית. דיוויזיית הלנדווהר הרביעית לחמה בחזית המזרחית. היא הייתה בחזית בפולין מהימים הראשונים, והשתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, חצתה את הוויסלה ביולי והתקדמה לעבר הבוג, ובסופו של דבר הגיעה אל קו בין נהרות סרבץ' ושחרה ליד ברנוביץ', שם התייצבה החזית. היא נשארה בקו שם עד שביתת הנשק בחזית המזרחית בדצמבר 1917. לאחר מכן שירתה הדיוויזיה באוקראינה ובכוחות הכיבוש הגרמניים ברוסיה. בנובמבר 1918 הועברו מרכיבי הדיוויזיה לחזית המערבית, אך בקושי הגיעו לקו עד סוף המלחמה. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כבינונית. היא פורקה ב-1919 במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה. גנרל-לויטננט רודולף פון וגנר (2 באוגוסט 1914 – 2 בפברואר 1915) גנרל-מיור אברהרד פון הופקר (3 בפברואר 1915 – 13 בדצמבר 1915) גנרל-לויטננט ארתור פון בריצקה (14 בדצמבר 1915 – 22 באפריל 1917) גנרל-לויטננט יוהנס פון מלאכובקי (22 באפריל 1917 – 16 בספטמבר 1918) גנרל-מיור אוטו אמיל ברלט (17 בספטמבר 1918 – 19 בינואר 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. "1914-18.info". www.1914-18.info. Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 99–100.
מגדלים (שיר של נס וסטילה)

"מגדלים" הוא שיר של הצמד המוזיקלי הישראלי נס וסטילה, אשר יצא לאור ב-14 ביולי 2024. הוא נכתב על ידי הצמד יחד עם צמד היוצרים דולי ופן, שהפיקו את השיר יחד עם סטילה, ומתן חובי. השיר הוא בלדת היפ הופ העוסקת במערכת יחסים המלווה בקשיים וסיבוכים. בהודעה משותפת של הצמד, נאמר על השיר כי הוא נוצר בפגישה עם צמד היוצרים דולי ופן מספר ימים לאחר ששודר מערכון בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" הכולל את דמויותם של נס וסטילה, בה הם החלו "לנגן ולמלמל שטויות", ללא מטרה ליצור שיר, ולדברם "איכשהו הדבר הראשון שנזרק למיקרופון היה הפזמון" והם הבינו כי הם הולכים ליצור שיר העוסק במערכת יחסים רעילה. הצמד הוסיף כי השיר "כולל גם קצת מהסיפור שלנו בעבר". גיל משעלי, ‏נס וסטילה משחררים שיר חדש שנוגע בזוגיות ביניהם: "מה שהיה בעבר הוא רק שלנו", באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2024 בן שלו, גם בשירים החדשים של נס וסטילה ושל איתי לוי כולם משקרים ובוגדים, באתר הארץ, 20 ביולי 2024 דור מאיר מועלם, ‏אושר כהן ונועה קירל במקום הראשון. ישחזרו את הקיץ הקודם של אושר?, באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2024
דיוויזיית הלנדווהר ה-15 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הלנדווהר ה-15 (בגרמנית: 15. Landwehr-Division) הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני הקיסרי במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה הוקמה במקור כדיוויזיית בוריס ב-9 בינואר 1915 בחזית המערבית והפכה לדיוויזיית הלנדווהר ה-15 ב-13 ביולי 1915. היא לחמה בחזית המערבית עד אמצע מרץ 1917 ולאחר מכן הועברה לחזית המזרחית. לאחר שביתת הנשק שם הייתה הדיוויזיה מעורבת בלחימה לתמיכה באוקראינה ולא חזרה הביתה עד אמצע מרץ 1919 לאחר תום המלחמה. גנרל-לויטננט קרל פון בוריס (9 בינואר 1915 – 12 ביולי 1915) גנרל-לויטננט ארנסט לואיס וילהלם זאק (13 ביולי 1915 – מרץ 1919) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
סמואל אופנהיים

סָמוּאֵל אוֹפֶּנְהַיְם (בגרמנית: Samuel Oppenheim;‏ 19 בנובמבר 1857 – 15 באוגוסט 1928) היה אסטרונום אוסטרי–יהודי. אופנהיים נולד בבראונסברג. בשנת 1875 החל ללמוד מתמטיקה, פיזיקה ואסטרונומיה בווינה, ובשנת 1880 נבחן במבחן הממשלתי. בין השנים 1881–1887 עבד במצפה הכוכבים של וינה ובין השנים 1888–1896 במצפה הכוכבים קופנר בווינה. את הדוקטורט באסטרונומיה תיאורית השלים ב-1884 ואת ההביליטציה ב-1910. לאחר שעבד כמורה בפראג, מונה לפרופסור מן המניין לאסטרונומיה באוניברסיטת וינה. שימש נשיא החברה האסטרונומית בעיר. נפטר בווינה. תחום המחקר של אופנהיים היה בעיקר בתחום מכניקת גופי השמים וההיבט המתמטי של האסטרונומיה. הוא כתב מאמרים על שביטים, כבידה, נקיפה, קינמטיקה וסטטיסטיקה של כוכבים. כמו כן, הוא היה עורך שותף בפרק האסטרונומיה של האנציקלופדיה למדעי המתמטיקה של פליקס קליין. "אופנהים, שמואל", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 79), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א. סמואל אופנהיים, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
מנזר הילריון הקדוש

מנזר הילריון הקדוש (בערבית: دير القديس هيلاريون) הוא אתר ארכאולוגי ברצועת עזה, השוכן בתל אום-עאמר בנוסייראת שבנפת דיר אל-בלח, כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לעיר עזה. המקום קרוי על שם הנזיר הנוצרי הילריון, אשר לפי המסורת נולד בקרבת מקום בשנת 291 והמנזר שהקים שכן באתר. בהיותו המנזר הראשון שהוקם בארץ ישראל, המקום הוצע כאתר מורשת עולמית על ידי הרשות הפלסטינית, ומועמדותו התקבלה בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בחודש יולי 2024 בניו דלהי שבהודו, בהליך חירום על רקע השלכות מלחמת חרבות ברזל, ובנוסף הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בסיכון. היישוב הראשון באתר קם בתקופה הרומית סמוך לנחל הבשור ולחוף הים התיכון, והוא מופיע במפת מידבא בשם תבאתא (ΘΑΥΑΘΑ). המנזר הוקם בשנת 340 לערך, 500 מטרים מחוף הים. לפי המסורת פקדו את האתר מבקרים כה רבים, ובמיוחד נשים, עד שהילריון ביכר לברוח מן המקום. המקום שימש כתחנה עבור סוחרים ועולי רגל החוצים את ארץ ישראל לאורכה של דרך הים, כפי שמעידים המבנים שבו. האתר חרב בפלישת הסאסאנים לארץ ישראל בשנת 614. החפירות במקום נערכו בשנים 1995–2005 על ידי הארכאולוג הצרפתי ז'אן-בטיסט אומבר (אנ'). המנזר עצמו התגלה ב-1999. המנזר המשתרע על פני שטח של 7.2 דונם, כמחצית משטח האתר כולו, נתגלו שרידים של כנסייה, קפלה, אתר קבורה, אולם טבילה, בית קברות ציבורי, אולם שימוע, בית מרחץ שבו פריג'ידריום, טפידריום (חדר הביניים, בריכה פושרת) וקלדריום, בית הארחה וחדרי אוכל ששימשו את עולי הרגל. עוד מצויים במקום בורות מים, תנורים ותעלות ניקוז. רצפת המבנה עשויה אבן גיר, שיש ופסיפסים המתארים מוטיבים מעולם הצומח והחי. עוד נראית בפסיפס כתובת ביוונית מעוטרת במוטיבים מעגליים. תאי הנזירים היו עשויים מחומרים מתכלים כגון לבנות בוץ וכפות תמרים ולא השתמרו. תל אום-עאמר, באתר אונסק"ו (באנגלית) דניאלה ברטה ואיברהים ברזק, AP, מי יציל את החפירות של עזה?, באתר ynet, 20 באוגוסט 2013 אי־פי, ארכיאולוגיה בעזה: לא רק מנהרות, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2013 The Monastery of Saint Hilarion/Tell Umm Amer in Palestine is inscribed on the List of World Heritage in Danger Tell Umm Amer The monastery of Hilarion ארכאולוגיה בעזה: לא רק מנהרות
כרזת המשחקים האולימפיים

כרזות המשחקים האולימפיים מהוות חלק ממערך הקידום שמגבשת כל מדינה המארחת את המשחקים האולימפיים, כחלק מהשיווק של אירוע ספורטיבי זה. כרזות המשחקים האולימפיים קשורות באופן הדוק למקום ולזמן של המשחקים ומשקפות את ההקשר החברתי, התרבותי ולעיתים גם הפוליטי של המדינה המארחת. הוועדה המארגנת של המדינה המארחת מכריזה בדרך כלל על תחרות אמנותית ליצירת הכרזות. לאחר מכן, ועדה מיוחדת מחליטה איזו יצירה תהיה כרזת המשחקים הרשמית. תהליך העיצוב נתון לרוב להנחיות מחמירות לגבי התוכן, שכן הוועדה בדרך כלל מחליטה מראש על האלמנטים שהיא מבקשת לכלול בעיצוב ועל המסרים הספציפיים שיש להעביר. על אף שכיום יצירת כרזה נחשבת לצורך הכרחי, במשחקים האולימפיים המודרניים הראשונים לא היו כרזות שתוכננו במיוחד עבור המשחקים. הכרזה הרשמית הראשונה שתוכננה במיוחד עבור המשחקים האולימפיים, בעקבות אישור הוועדה המוסמכת, הייתה הכְּרזה של משחקי 1912 שנערכו בסטוקהולם. הכְּרזה הציגה את מצעד האומות, כאשר ספורטאים נושאים את דגלי המדינות שלהם. כל הכְּרזות הן רכוש הוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC). מדיה וקבצים בנושא כרזת המשחקים האולימפיים בוויקישיתוף Olympic Summer Games Posters from Athens 1896 to London 2012. Athens Info Guide. ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כרזת המשחקים האולימפיים".
יוסף שמואל מודיאנו

רבי יוסף בן שמואל מודיאנו (ה'תס"ד – כ"ו באב תקמ"א, 17 באוגוסט 1781) היה רב סלוניקאי מחבר ספר ראש משביר. נולד לשמואל, למד אצל רבי משה אמארילייו. לפני תק"ד שימש כמרביץ תורה בקהילת "איטלייא ישן". הרב מודיאנו ההדיר את כתבי דודו רבי שמואל יצחק מודיליאנו "שעשוע התלמידים" וארוחת תמיד". החיד"א שלח לו אגרת ובה ביקש שינצל את השפעתו כדי לפשר בין הפקידים בקושטא ליהודי ירושלים. משליחת המכתב נראה שהיה בעל ההשפעה על הפקידים, ייתכן ששלט על העברות הכספים מסלוניקי לירושלים ומכאן השפעתו. נפטר בכ"ו באב תקמ"א. נקבר בבית העלמין בסלוניקי. רבי יוסף יקואל הספידו בסופיה, ורבי יוסף נחמולי בלאריסו. השאיר אחריו מספר בנים ביניהם: יעקב (תשובותיו נדפסו בספר אביו, נפטר בתקע"ח), אברהם ויוסף. גיסו היה הרב אלעזר רפאל נחמיאס מחבר ספר הון רב (סלוניקי תקל"ז), ההקדמה נכתבה על ידי מודיאנו. ראש משביר חלק א, שו"ת על סדר השולחן ערוך, סלוניקי תקפ"א, בעריכת רבי חיים יוסף ארדוט, חלק ב, סלוניקי ת"ר, בעריכת רבי רפאל אשר קובו, באתר היברובוקס ראש מעריב, סלוניקי תק"צ. אוריין תליתאי סלוניקי תקי"ז, ההדרה של חידושי ר"י מיגאש לשבועות, חידושי הרמב"ן לקידושין, וחידושי הריטב"א לעבודה זרה, לספר הוסיף מחידושי דודו למסכת שבועות. לספר הוסיף הערות רבות, החל מדפוס פראג תקפ"ו נשמטו ההערות, נדפסו בכתב העת מוריה. רוב המהדורה נשרפה בשריפה הגדולה של סלוניקי (תקי"ט) ובתקכ"ג הוציא מהדורה חדשה. מידע על יוסף שמואל מודיאנו בקטלוג הספרייה הלאומית מכונה "יוסף שמואל" על שם אביו נהגה לעיתים מודליאנו בן יוסף אחיו של הרב שמואל יצחק מודיליאנו מאיר בניהו (עורך), רבי חיים יוסף דוד אזולאי, חלק ב, מכון בן-צבי ומוסד הרב קוק, ירושלים תשי"ט, עמ' תיא-תיב יצחק שמואל עמנואל, מצבות שלוניקי, מכון בן צבי, ירושלים תשכ"ח, עמ' 766 רבי יוסף יקואל, מטה יוסף, דרוש יז, מה: רבי יוסף נחמולי, אשד הנחלים, קי: יצחק שמואל עמנואל, זיכרון שלוניקי, חלק א, הוועד להוצאת ספר קהילת שלוניקי, תל אביב, תשל"ב, עמוד 104 כך לפי שלמה אברהם רוזאניס, קורות היהודים בתורקיה, חלק ה, סופיה תרצ"ז–תרצ"ח, עמ' 102 חידושים על מסכת קידושין, מוריה, גיליון קצא-קצב, אב תשמ"ט, עמ' יט, באתר אוצר החכמה
הארווי בירדמן, עורך דין

הארווי בירדמן: עורך דין (אנגלית: Harvey Birdman, Attorney at Law) היא סדרה מצוירת קומית המופקת בארצות הברית ומשודרת בCartoon Network במסגרת שידורי הלילה של הרשת המיועדים למבוגרים. הסדרה עוסקת בפעילויות היומיומיות במשרד עורכי דין שרוב העובדים בו הם גיבורי על ודמויות אחרות מסדרות מצוירות של האנה ברברה משנות השישים. כוכב הסדרה הוא גיבור העל לשעבר הארווי בירדמן (קולו של גארי קול), אשר בשל מחסור בעבודה בלחימה בפשע הפך לעורך דין. בכל פרק בירדמן מייצג דמות אחרת ממגוון הדמויות המפורסמות של האנה ברברה, ביניהם פרד פלינטסטון, משפחת סילוני, וסקובי דו. רוב הדמויות הקבועות בסדרה לקוחות מהסדרה הישנה "בירדמן והשלישייה הגלקטית". פיל קן סבן, (קולו של סטיבן קולבר) הבעלים של החברה היה המפעיל של בירדמן בסדרה המקורית. רוב עורכי הדין מולם בירדמן מתמודד כמו רדוקטו, ספיירו וולטורו הם נבלים מהסדרה המקורית. הסדרה זכתה להצלחה יחד עם שאר התוכניות ברצועת השידור שלה Adult Swim, בעיקר בקרב צופים בגיל הקולג'. מספר שחקנים ידועים תרמו את קולותיהם לפרקים בסדרה, ביניהם מארק האמיל, פיטר מקניקול (קייג' מאלי מקביל), לואיס בלק ובילי ווסט. שידורה של הסדרה החל ב-2001. אתר האינטרנט הרשמי של הארווי בירדמן, עורך דין (באנגלית) "הארווי בירדמן, עורך דין", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הארווי בירדמן, עורך דין", באתר Metacritic (באנגלית) "הארווי בירדמן, עורך דין", באתר Hulu סדרות (באנגלית) "הארווי בירדמן, עורך דין", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
וולף אופנהיימר

שמעון וולף אופנהיימר (או: אופנהיים; וינה סביבות ה'ת"י, 1650 – ט"ז בחשוון ה'תפ"ז, 10 בנובמבר 1726) היה איש עסקים ובנקאי יהודי גרמני ויהודי חצר מטעם הבוחר של ברונסוויק-לונבורג בהאנובר. נולד בווינה סביבות ה'ת"י 1650 והיה בנו הגדול של שמואל אופנהיימר שעבד עבור הקיסר לאופולד הראשון. נישא בפעם הראשונה לפריידא ברנדס, בתו של משה יעקב כ"ץ מהנובר, נכדתו של ליפמן כ"ץ (אנ'). ולאחר מותה, נישא לרבקה שפרה בתו של הפרנס מאיר רהיינגאנום. במחצית השנייה של המאה ה-17, הציע הבוחר ארנסט אוגוסט "כמה אנשי כספים וספקים יהודים לחצרו כיהודים מגנים" וגם קרא לשמעון וולף אופנהיימר להנובר. עם זאת, בשל התנגדותם של האזרחים הנוצרים של העיר העתיקה, אופנהיימר הצליח להתיישב רק בקלנברגר נוישטאדט (גר'), שם נבנה "בית כנסת קטן בחצר נסתרת" רק ב-1703. לאחר שייסד את הבנק ובית המסחר שלו בקלנברגר נוישטאדט, ששימש גם כ"סניף" של הבנק הווינאי של אביו, אופנהיימר - האופנהיימרים ההנוברים - הייתה אחת ממשפחות החצר היהודיות המובילות באימפריה הרומית הקדושה של הגרמנים. "שייצגה רשת הקשורה קשר הדוק על ידי קשרים משפחתיים ועסקיים." אופנהיימר פעל כחלק מרשת יהודית בולטת שנראתה כמעט כאריסטוקרטיה, לעיתים קרובות באמצעות נישואים של יהודים חצר קרובים בווינה, ברלין, הנובר, קרלסרוהה ובתי מגורים אחרים של האימפריה. לאחר שנת 1700, הגיע להאנובר המתמטיקאי והאסטרונום רפאל לוי הנובר תפס תפקיד כרואה חשבון של אופנהיימר, ולאחר מכן, בהסכמתו, הפך לתלמידו של גוטפריד וילהלם לייבניץ. נפטר בהנובר ביום ראשון בט"ז בחשוון ה'תפ"ז. אופנהיים נקבר, יחד עם אשתו, בנו יעקב ואשתו ושניים מילדיהם, בבית הקברות היהודי הישן באוברשטראסה (אנ'). לקברו ניתן המספר 186. בנו יעקב וולף אופנהיימר השתלט על עסקי הבנקאות שלו לאחר מותו ב-1726, ולאחר מכן העסיק את מאיר אנשל רוטשילד כשוליה בין השנים 1757 ו-1763. בנו - יעקב וולף אופנהיים (נפטר ב-6 ביולי 1760), בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 189 אשתו הראשונה שרה מרים יעקב אופנהיים לבית דנקוורת, בתו של משה דנקוורת (נפטרה ב-6 באוקטובר 1728), בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 188 אשתו השנייה אדל יעקב אופנהיים (נפטרה ב-14 באפריל 1783), לבית איציג אופנהיים, בתו של יצחק אופנהיים; בית הקברות אוברנשטראסה, מספר קבר 213 Stern, Selma (1950). The Court Jew: A Contribution to the History of the Period of Absolutism in Europe. Transaction Publishers. p. 213. Spingola, Deanna (2011). The Ruling Elite: A Study in Imperialism, Genocide and Emancipation. Trafford. pp. 9–10. ISBN 978-1-4269-5462-7.
תל אום-עאמר

תל אום אל-עמר, הידוע גם בשם תל אום עאמר, הוא אתר ארכאולוגי הממוקם במחנה הפליטים הפלסטיני נוסייראת, בנפת דיר אל-בלח, ברצועת עזה. תל אום אל-עמר ממוקם בין הדיונות מדרום לשפך נחל הבשור באזור מחנה הפליטים אל נוסייראת, כ-10 קילומטרים דרומית לעיר עזה. המרחק לחוף הים התיכון הוא כ-500 מטרים. במזרח ובדרום-מזרח האתר, מטעי תמרים היוצרים גבול עם העיר דיר אל-בלח השכנה. האתר הארכאולוגי משתרע על שטח של כ-4,273 מטר מרובע. אתר תל אום אל-עמר, שנחשף על ידי ארכאולוגים מקומיים ב-1999, היה פעיל מהמאה ה-4 עד המאה ה-8. באתר שוכן מנזר הילריון הקדוש, שבו נמצאו מבני דת נוצריים (ובהם כנסייה ומנזר) ומבני מגורים ששימשו את הנזירים במקום. בנוסף, הארכאולוגים מצאו מתחם בתי מלון ומרחצאות ששימשו כנראה את עולי הרגל שביקרו באתר. בשנת 2013 החל גיוס כספים על מנת שניתן יהיה לבצע חפירות ארכאולוגיות במקום. ביולי 2024, כחלק מהליך מזורז בעקבות מלחמת חרבות ברזל, תל אום אל-עאמר וגם מנזר הילריון הקדוש קיבלו מעמד של אתר מורשת עולמית ונכללו ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון על ידי אונסק"ו. Rami K. Isaac, C. Michael Hall, Freya Higgins-Desbiolles. The Politics and Power of Tourism in Palestine. Routledge. pp. 137–148. ISBN 9781138592285.{{cite book}}: תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link) Elter, René; Hassoune, Ayman (1 בינואר 2008). "Le complexe du bain du monastère de Saint Hilarion à Umm el-'Amr, première synthèse architecturale". Syria. Archéologie, art et histoire (בצרפתית). pp. 129–144. doi:10.4000/syria.474. {{cite web}}: (עזרה) "Tell Umm El-'Amr (Saint Hilarion Monastery)". World Monuments Fund (באנגלית). נבדק ב-2023-11-29. "Sauver Saint-Hilarion à Gaza, le plus vieux monastère de Terre sainte". Le Point (בצרפתית). 2013-06-04. נבדק ב-2023-11-29. "The Monastery of Saint Hilarion/Tell Umm Amer in Palestine is inscribed on the List of World Heritage in Danger". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית). 2024-07-26. נבדק ב-2024-07-26.
ולדימיר גריבוב

ולדימיר גריבוב (ברוסית: Владимир Наумович Грибов‏; 25 במרץ 1930 - 13 באוגוסט 1997) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בפיזיקה גרעינית. ולדימיר גריבוב נולד בשנת 1932 בלנינגרד למשפחה יהודית. בשנת 1938 אביו נפטר ממחלה וולדימיר גדל עם אמה שגידלה שני ילדים לבדה. בשנת 1941 עם התקרבות הנאצים לעיר הם הצליחו להימלט לחלקים הפנימיים של ברית המועצות. הם חזרו ללנינגרד בשנת 1945 ובשנת 1946 הוא סיים לימודי בית ספר. גריבוב גדל בסביבת חובבי תיאטרון ורצה להיות שחקן. אמנם בניסיון להשתתף בצילומי סרט קולנוע התברר שהוא לא מרגיש בנוח מול המצלמה ובעקבות כך החל לימודי פיזיקה באוניברסיטת לנינגרד. גריבוב סיים את הלימודים בהצטיינות בשנת 1952. זו הייתה תקופה של המאבק נגד קוסמופוליטיות ומשפט הרופאים. למרות הציונים הגבוהים ובגלל מוצאו היהודי גריבוב הצליח להתקבל לעבודה רק בבית ספר ערב בה היה מורה לפיזיקה. בשנת 1954 גריבוב החל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה על שם יופה. בשנת 1955 הוא סיים לימודי תואר שלישי, בשנת 1962 עבודת פוסט-דוקטורט ומונה למנהל מחלקה של פיזיקה תאורטית. בשנת 1971 גריבוב עבר לסניף של המכון בעיר גטצ'ינה. סניף זה עסק במחקרים בתחום פיזיקה גרעינית. החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 גריבוב היה משתתף קבוע בסמינרים שאורגנו על ידי לב לנדאו ואיסאק פומרנצ'וק. בשנת 1980 גריבוב עבר למוסקבה והתמנה לתפקיד ניהולי במכון לפיזיקה תאורטית על שם לנדאו. גריבוב עסק בפיזיקת חלקיקים ותורת השדות הקוונטית. על הישגיו בתחום בשנת 1971 הוא קיבל "מדליית זהב על שם לנדאו" של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1972 הוא התקבל כחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1973 לשורות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. כמו כן הוא היה חבר כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים. לגריבוב הוענקו פרסים נוספים. לאחר התפרקות ברית המועצות גריבוד עבר לבודפשט (אשתו הייתה ממוצא הונגרי) והחל לעבוד במכון מחקר בעיר. גריבוב נפטר בשנת 1997 בבודפשט. החל משנת 2001 האיגוד האירופי לפיזיקה מעניק "מדליית גריבוב" למדענים צעירים. בשנת 2013 מדליה הוענקה לזוהר קומרגודסקי ובשנת 2023 לנטע אנגלגרדט. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגרפיה מפורטת (ברוסית) תיאור חייו והישגיו
הדיוויזיה העשירית (בוואריה)

הדיוויזיה המלכותית הבווארית ה-10 (בגרמנית: 10. Königlich Bayerische Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה באוגוסט 1918. הדיוויזיה הוקמה ב-3 במרץ 1915, ואורגנה במהלך השבועות הבאים. היא הייתה חלק מגל של דיוויזיות חי"ר חדשות שהוקמו באביב 1915. הדיוויזיה הוקמה בעיקר מהרגימנטים העודפים של דיוויזיות קיימות אשר עברו שילוש. חטיבת הרגלים הבווארית ה-20 של הדיוויזיה הייתה בעבר חטיבת הרגלים הבווארית ה-1 של דיוויזיית הרגלים הבווארית ה—. רגימנט הרגלים הבווארי ה-16 הגיע גם הוא מדיוויזיית הרגלים הבווארית ה-1; רגימנט הרגלים הבווארי ה-6 הגיע מדיוויזיית המילואים הבווארית ה-5; ורגימנט הרגלים הבווארי ה-8 הגיע מדיוויזיית הרגלים הבווארית ה-4. דיוויזיית הרגלים הבווארית ה-10 שירתה תחילה בחזית המערבית, ונכנסה לקו על הסום במרץ 1915. היא נשארה על הסום בשנת 1916 ונלחמה בקרב על הסום ביוני וביולי 1916. לאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, והגיעה לגליציה באוגוסט. לאחר מכן היא נלחמה במערכה הרומנית, ונלחמה בבוקובינה ובטרנסילבניה. מפברואר עד מאי 1917 שירתה הדיוויזיה בחזית גליציה תחת הארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה נגד הצבא הרוסי, שם ביצעה כמה פעולות של חיילי סער (Stoßtrupp). לאחר מכן היא חזרה לחזית המערבית, הגיעה לאלזס בסוף מאי ונשארה בקו שם במשך מספר שבועות. לאחר מכן היא נלחמה בקרבות בפלנדריה הידועים בדרך כלל כקרב קרב פשנדל. באוקטובר 1917, הדיוויזיה עזבה את הקו וחזרה לחזית המזרחית, התפרסה לאורך הנהרות סטיר העליון וסטוקהוד, אך לפי הדיווחים לא השתתפה בשום פעולה. בסוף נובמבר, היא חזרה לחזית המערבית, ונכנסה לקו בלורן עד מאי 1918. לאחר מכן היא נלחמה ליד סואסון במשך החודשים הבאים ובקרב השני על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה חולקו ליחידות אחרות. המודיעין של מדינות ההסכמה דירג את הדיוויזיה כדיוויזיה מדרג שני. גנרל-לויטננט רודולף רש (14 במרץ 1915 – 22 באפריל 1916) גנרל-לויטננט הרמן ריטר פון בורקארדט (23 באפריל 1916 – 11 באפריל 1917) גנרל-לויטננט כריסטוף ריטר פון קיפהאבר (12 באפריל 1917 – 6 ביולי 1918) גנרל-לויטננט הרמן ביג (6 ביולי 1918 – 2 באוגוסט 1918) Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114. מדיה וקבצים בנושא הדיוויזיה העשירית בוויקישיתוף 10. Bayerische Infanterie-Division (Chronik 1915/1918) Histories of Two Hundred and Fifty-One Divisions of the German Army which Participated in the War (1914-1918), compiled from records of Intelligence section of the General Staff, American Expeditionary Forces, at General Headquarters, Chaumont, France 1919 (1920), pp. 194-196.