laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
מחוזות המנדט הבריטי

מחוזות המנדט הבריטי - בתקופת המנדט הבריטי, ארץ ישראל חולקה למחוזות באופן שהשתנה מספר פעמים. בימי השלטון הצבאי הבריטי חולקה הארץ לעשרה מחוזות: נצרת, חיפה, ג'נין, שכם, טולכרם, יפו, ירושלים, חברון, עזה ובאר שבע. עם המעבר לשלטון האזרחי, חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: גליל, כנען, שומרון, יפו, ירושלים, עזה ובאר שבע. ביולי 1922 חולקה הארץ לארבעה מחוזות: מחוז כנען והגליל (שאוחדו), מחוז שומרון (אליו הועברו נפות בית שאן, ג'נין וטולכרם), מחוז ירושלים-יפו (שאוחדו) ומחוז הדרום (שכלל את נפות עזה, חברון ובאר שבע). ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון, כך שנותרו שלושה מחוזות: מחוז צפון, מחוז ירושלים-יפו ומחוז דרום. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחדו מחוז ירושלים-יפו ומחוז הדרום. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה למחוז נפרד, כך שהארץ חולקה למחוז צפון, מחוז ירושלים ומחוז דרום. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים. בשנת 1937 חולק מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה. ב-1 ביולי 1939 הוחלט לעבור לשישה מחוזות, כדי שכל מחוז יהיה בעיקר עירוני או בעיקר כפרי. מחוז ירושלים העירוני בעיקרו נותר ללא שינוי, וכך גם מחוז הגליל הכפרי בעיקרו. מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני ומחוז עזה הכפרי. מחוז חיפה והשומרון פוצל למחוז חיפה העירוני ומחוז שומרון הכפרי. בשנת 1945 בוטלו נפות יריחו ובית לחם וכך החלוקה האחרונה שנערכה בשנת 1946 קבעה שישה מחוזות ו-16 נפות: כל מחוז נוהל על ידי מושל המחוז (District Commissioner) שהיה לרוב קצין בצבא הבריטי. כל נפה נקראה על פי העיר המרכזית ששכנה בה. כל נפה נוהלה בידי עוזר מושל המחוז (Assistant District Commissioner) שנעזר בקצין המחוז (District Officer). הקצין האזורי היה ערבי או יהודי, לפי הרוב האתני שהרכיב את אוכלוסיית הנפה. מדיה וקבצים בנושא מחוזות המנדט הבריטי בוויקישיתוף דין וחשבון שנתי של ה.מ. הנציב העליון, דואר היום, 6 באוקטובר 1921 הסדור מחדש של המחוזות, דואר היום, 2 ביולי 1922 Official Gazette, No. 116, June 1, 1924, pp. 684–690 הנהלה מחוזית, דואר היום, 23 במרץ 1924 בממשלה המחוזית, דבר, 19 באוגוסט 1925 New Partition of Districts, פלסטיין בולטין, 21 בספטמבר 1925 החליפות בממשלת ירושלים, דואר היום, 10 בנובמבר 1926 לפני עשר שנים, דבר, 3 בנובמבר 1936 שנויים בהנהלת המחוזות, דבר, 9 במרץ 1932 Dividing the Northern District for Administrative Purposes, פלסטיין פוסט, 15 ביולי 1937 [ http://www.nevo.co.il/law_html/law21/PG-e-0900.pdf Notice regarding the Division of Palestine into six Administrative Districts], Palestine Gazette, July 1, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of 1st July, 1939 Supplement No. 2 to the Palestine Gazette extraordinary of December 30, 1939 Some Villages!, פלסטיין פוסט, 11 ביוני 1945 Supplement No. 2 to The Palestine Gazette No. 1415 of 7th June, 1945, pp. 621–629 Gudrun Krämer (2008) A History of Palestine: From the Ottoman Conquest to the Founding of the State of Israel Translated by Gudrun Krämer and Graham Harman, Princeton University Press, ISBN 0691118973p 16
ג'יין אייר (סרט) (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ג'יין אייר (סרט, 1934) – סרט קולנוע בכיכובה של וירג'יניה ברוס ג'יין אייר (סרט, 1943) – סרט קולנוע בכיכובם של ג'ואן פונטיין ואורסון ולס ג'יין אייר (סרט, 1970) – סרט קולנוע בכיכובם של סוזאנה יורק וג'ורג' סי סקוט ג'יין אייר (סדרה, 1973) – סדרת טלוויזיה בכיכובה של סורקה קיוזק ג'יין אייר (סדרה, 1983) – סדרת טלוויזיה בכיכובם של זילה קלארק וטימותי דלטון ג'יין אייר (סרט, 1996) – סרט קולנוע בכיכובם של שארלוט גינסבורג וויליאם הרט ג'יין אייר (סרט, 1997) – סרט סלוויזיה בכיכובם של סמנתה מורטון וקירן היינדס ג'יין אייר (סדרה, 2006) – מיני סדרה בכיכובם של רות וילסון וטובי סטיבנס ג'יין אייר (סרט, 2011) – סרט קולנוע בכיכובם של מיה וסיקובסקה ומייקל פסבנדר הסרט מבוסס על הספר ג'יין אייר - רומן מאת שרלוט ברונטה
הארמייה השביעית (האימפריה הגרמנית)

הארמייה השביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה יוזיאס פון הרינגן. במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף השמאלי הקיצוני, באזור אלזס. עם פרוץ המלחמה, הדפה הארמייה את הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז. לאחר מכן בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914 בלמו הארמייה והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. לאחר הכישלון בקרב על המארן הועברה הארמייה צפונה, והגיעה בדיוק בזמן לבלום את כוחות מדינות ההסכמה בקרב על האן. הארמייה השתתפה במרוץ אל הים, ובכלל זה בקרב אראס. ב-28 באוגוסט 1916 מונה פון הרינגן למפקד מפקדת הגנת החופים, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל ריכרד פון שוברט. ב-11 במרץ 1917 פרש פון שוברט מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון בהן. באפריל 1917 הותקפה הארמייה השביעית בידי כוחות צרפתיים במהלך מתקפת ניוול, ובכלל זה בקרב השני על האן. במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון בהן למפקד קבוצת ארמיות פון בהן, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מגנוס פון אברהרדט. ב-15 באוקטובר 1918 חזר פון בהן לפקד על הארמייה עד לסיום המלחמה. לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה השביעית ב-1 בינואר 1919. בקרב לורן באוגוסט 1914, כללה הארמייה את היחידות הבאות: בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות: יוזיאס פון הרינגן (2 באוגוסט 1914 - 28 באוגוסט 1916) ריכרד פון שוברט (28 באוגוסט 1916 - 11 במרץ 1917) מקס פון בהן (11 במרץ 1917 - 6 באוגוסט 1918) מגנוס פון אברהרדט (6 באוגוסט 1918 - 15 באוקטובר 1918) מקס פון בהן (15 באוקטובר 1918 - 1 בינואר 1919) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה הארמייה השביעית (וורמאכט) Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
עונת 1956/1957 ב-NBA

עונת 1956/1957 היא העונה ה-11 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הראשונה של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שגברה בסדרת הגמר על סנט לואיס הוקס בתוצאה 4-3. טום היינסון, בעונת הרוקי שלו, הוביל את קלעי האלופה בסדרת הגמר עם 24 נקודות בממוצע למשחק, ועזרו לו ביל שרמן ובוב קוזי עם 21.9 ו-20.7 נקודות למשחק, בהתאמה. ביל ראסל, גם כן כרוקי, העמיד במהלך הסדרה ממוצעים של 13.3 נקודות ו-22.9 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה זכה קוזי בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, לאחר שקלע 20.6 נקודות וחילק 7.5 אסיסטים למשחק לאורך העונה. בדראפט ה-NBA, שהתקיים ב-30 באפריל 1956 בעיר ניו יורק, נבחרו בסך הכול 92 שחקנים, מתוכם 28 שיחקו בליגת ה-NBA. לפני הדראפט בחרה בוסטון סלטיקס כבחירה טריטוריאלית את טום היינסון, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. בבחירה הראשונה לקחה קבוצת רוצ'סטר רויאלס את סיהוגו "סי" גרין. ביל ראסל נבחר על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה השנייה, אך הועבר לסלטיקס בתמורה לאד מקאולי וקליף הייגן. בבחירה הרביעית נבחר שחקן האולסטאר וילי נאולס, ובבחירה ה-13 נלקח קיי סי ג'ונס. היינסון, ראסל וג'ונס הוצגו לאחר פרישתם בהיכל התהילה של הכדורסל, כמו גם הבחירה ה-58 סם ג'ונס והבחירה ה-90 אלג'ין ביילור, שחזרו למכללות למרות שנבחרו בדראפט. ג'ונס נבחר שנית בדראפט 1957 (בחירה שמינית), וביילור בדראפט 1958 (בחירה ראשונה). להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 14 סיבובים): משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-15 בינואר 1957 בבוסטון, מסצ'וסטס. את סגלי הקבוצות בחרו עיתונאים מרחבי ארצות הברית, ואת החמישיות הפותחות בחרו מאמני קבוצות האולסטאר. המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ובובי וונזר מרוצ'סטר רויאלס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, ביל שרמן, פול אריזין, הארי גלאטין ודולף שייז, וחמישיית המערב כללה את סלייטר מרטין, דיק גרמייקר, ג'ורג' יארדלי, מוריס סטוקס ובוב פטיט. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 109–97, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה בוב קוזי, שקלע 10 נקודות וחילק 7 אסיסטים עבור הקבוצה המנצחת. ‏*כוכבית מסמנת קבוצה שהעפילה לפלייאוף. MVP של העונה הסדירה - בוב קוזי, בוסטון סלטיקס רוקי העונה - טום היינסון, בוסטון סלטיקס סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, בוב קוזי, ביל שרמן, טום היינסון, פרנק רמזי, ג'ים לוסקוטוף, ארני רייזן, אנדי פיליפ, ג'ק ניקולס ודיק המריק. מאמן ראשי: רד אאורבך. מדיה וקבצים בנושא עונת 1956/1957 ב-NBA בוויקישיתוף סיכום עונת 1956/1957, באתר nba.com סטטיסטיקת סדרת הגמר, באתר basketball-reference.com רשימת הנבחרים בדראפט 1956, באתר basketball-reference.com סיכום משחק האולסטאר 1957, באתר nba.com
פרסי בחירת הנוער 2010

טקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2010 התקיים ב-8 באוגוסט 2010 באמפיתיאטרון גיבסון שבקליפורניה ושודר בערוץ פוקס. את הטקס הנחו הזמרת קייטי פרי וצוות שחקני הסדרה "Glee"; מארק סאלינג, קורי מונטית', כריס קולפר וקווין מק'הייל. לאורכו של הטקס הופיעו האומנים ג'ייסון דירולו, טרווי מקוי, ברונו מארס, קייטי פרי, ג'סטין ביבר ודידי דרטי מאני. מספר המועמדויות הרב ביותר: הסדרה "Glee" - 13 מועמדויות מספר הזכיות הרב ביותר: הסרט "דמדומים 2: ירח חדש" - 8 זכיות פרסי בחירת הנוער 2010, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מועמדויות וזכיות בפרסי בחירת הנוער 2010, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) פרסי בחירת הנוער 2010, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מחוזות וירג'יניה

במדינת וירג'יניה שבארצות הברית ישנם 95 מחוזות, יחד עם 38 ערים עצמאיות המקבלות מעמד שווה של מחוז מבחינה מנהלית. הגדול שבמחוזות וירג'יניה הוא מחוז פיצילבניה (2,533 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז ארלינגטון (67 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא פיירפקס (1,118,602 תושבים נכון ל-2010). בירת וירג'יניה ריצ'מונד היא במעמד של עיר עצמאית. מדיה וקבצים בנושא מחוזות וירג'יניה בוויקישיתוף במחוז ארלינגטון אין ערים או עיירות מאוגדות, והמחוז מנוהל כיחידה מנהלית אחת, ולכן מושב המחוז הוא המחוז עצמו. שכונת קורט האוס (Court House) מכונה לפעמים "מושב המחוז" באופן בלתי פורמלי בגלל שמבנים של ממשל המחוז ובית המשפט המקומי שוכנים בה.
יוכי בן-נון

יוכבד (יוכי) בֶּן-נוּן (27 בספטמבר 1946, תל אביב – 5 באוגוסט 2015, רעננה) הייתה פסיכולוגית התפתחותית ורפואית ישראלית, כיהנה כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל. יוכבד בן-יעקב נולדה בשנת 1946 בתל אביב. קיבלה תואר מוסמך בפסיכולוגיה קוגניטיבית מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטה זו ב-1979 (נושא העבודה: "שלבים בתהליך עיבוד המשפט: מדד אישון למעמס קוגניטיבי עקב דו משמעות מילונית"). המשיכה לפוסט-דוקטורט בפסיכולוגיה רפואית של ילדים באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. ב-1988 הוסמכה כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה התפתחותית, וב-2001 כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה רפואית. בן-נון הייתה ממקימי המכון להתפתחות הילד במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא, ומשנת 1983 כיהנה כפסיכולוגית אחראית במכון וכפסיכולוגית הראשית של מרכז רפואי מאיר. כן הייתה ממקימי החטיבה לפסיכולוגיה התפתחותית בהסתדרות הפסיכולוגים בישראל. כיהנה כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים עד מרץ 2014. הייתה ממקימי כתב העת המקצועי של הסתדרות הפסיכולוגים, "פסיכואקטואליה", עורכת וחברת מערכת בכתב העת. בן-נון הייתה חברת במספר ועדות מקצועיות של משרד הבריאות, בהן יו"ר הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה רפואית במועצת הפסיכולוגים. בשנים 1974–1986 הרצתה בחוג לפסיכולוגיה ובחוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1995 במסלול לגיל הרך בסמינר הקיבוצים. ב-1973 נישאה ליצחק בן-נון. הייתה אם לשניים. התגוררה ברעננה. יוכי בן-נון נפטרה ב-2015, בגיל 68. נטמנה בבית העלמין בעירה. יוכי בן-נון, באתר פסיכולוגיה עברית יוכבד בן-נון באתר prabook (באנגלית). הודעה על פטירתה של ד"ר יוכי בן-נון, הסתדרות הפסיכולוגים. בן נון יוכבד בפנקס הפסיכולוגים. פסיכואקטואליה, באתר הסתדרות הפסיכולוגים ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מייק ג'קסון

מייקל דייוויד "מייק" ג'קסון (באנגלית: Michael David "Mike" Jackson; נולד ב-21 במרץ 1944) הוא גנרל לשעבר בריטי יוצא הצבא הבריטי אשר שימש כראש המטה הכללי. לאחר פנייתו להתגייס לצבא הבריטי התקבל ג'קסון לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שאותה סיים בשנת 1963. הוא אמנם השלים קורס קציני מודיעין אולם התנדב לרגימנט המוצנח ושירת כמפקד מחלקה. ג'קסון שימש במספר תפקידי מטה ופיקוד ברגימנט המוצנח ולקח חלק בפעילות מבצעית בלחימה בצפון אירלנד. על האופן בו פעל בלחימה באירלנד בשנת 1978 עוטר על אומץ ליבו. בשנת 1984 שימש כמפקד גדוד הצנחנים ה-1. בהמשך התאמן במשותף עם חיל הנחתים המלכותי ופיקד על חטיבת הרגלים ה-39. לאחר מכן שימש כמפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-3 ועל כוח התגובה המהירה של נאט"ו, בין היתר במבצע כוח מאוחד. על האופן בו פיקד על הכוח הוענק לו אות השירות המצוין. בתפקידו הבא שימש כמפקד כוחות היבשה של הצבא הבריטי. בשנת 2003 מונה לראש המטה הכללי ושימש בתפקידו בין היתר במהלך מלחמת עיראק. ג'קסון פרש לגמלאות בשנת 2006. מדיה וקבצים בנושא מייק ג'קסון בוויקישיתוף מאת שרון שדה, הרמטכ"ל הבריטי: נגלה את הנשק האסור או את התוכניות לפיתוחו, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2003. ynet, גנרל בריטי לשעבר: הממשלה מזניחה את חייליה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2006. מערכת וואלה! NEWS‏, בריטניה: נוכל להתערב בסודן במהירות, באתר וואלה, 24 ביולי 2004. nrg מעריב, בכירי הצבא הבריטי נגד המפלגה הקיצונית, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2009. עפר שלח, "המגש והכסף", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003, עמוד 96. עפר שלח, "המגש והכסף", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2003, עמוד 97. רויטרס, זעזוע בבריטניה מתמונות של חייל משתין על עצור עיראקי, באתר ynet, 1 במאי 2004.
ליאור איתן

ליאור איתן (נולד ב-1963) הוא חלילן ישראלי ונגן הפיקולו הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. ליאור איתן נולד בישראל. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל וב–1985 סיים בהצטיינות את לימודיו במסגרת האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב בהדרכת אורי שוהם. באותה שנה התמנה לתפקיד החלילן הראשי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע. ב-1988 התמנה לנגן הפיקולו הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. מקום נכבד בפעילותו הוא מקדיש לקידום היצירה הישראלית. מאז 1985 נכתבו עבורו ובוצעו על ידו בביצועי בכורה למעלה מחמישים יצירות ישראליות מקוריות. ב–1995 הקליט דיסק ראשון ובו יצירות קלאסיות בעיבוד לחליל ולנבל. כחבר באנסמבל החלילים הישראלי השתתף בהקלטת שלושה תקליטורים עבור חברת Centaur. כמו כן הקליט עם נגן הגיטרה ראובן סרוסי תקליטור עבור חברת Meridian ובו יצירות מאת באך, מוצרט, בטהובן ושוברט, בעיבוד לפיקולו וגיטרה. הוא השתתף בהפקת תקליטור כפול מיצירות המלחין הישראלי יחזקאל בראון, ביחד עם בתו של המלחין, הפסנתרנית והמלחינה רתם לוז, ועם נגן הבסון עוזי שלו, שהופק על ידי חברת Romeo records. התקליטור האחרון בו השתתף יצא ב - 2014 בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית. בתקליטור משתתפות גם הפסנתרנית מוניקה פאלון והחלילנית רות רון. פעיל מזה שנים רבות כסולן וכנגן מוזיקה קאמרית. בנוסף לפיקולו וחליל, הוא מנגן גם בחליל אלט וחליל באס. לצד הקריירה שלו כנגן מבצע פעיל ליאור איתן גם כמעבד וחלק מהעיבודים שכתב ראו אור בהוצאת Svitzer בדנמרק. ליאור איתן, ברשת החברתית פייסבוק ליאור איתן, ברשת החברתית LinkedIn ליאור איתן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) ליאור איתן, דף שער בספרייה הלאומית ליאור איתן באתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוליה רובינסקי

יוליה רובינסקי (נולדה ב-1968) היא נבלאית ישראלית המכהנת כנגנית הנבל הראשית בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2003. נולדה בסנט פטרסבורג ולמדה בבית הספר המיוחד למוזיקה. היא סיימה את לימודיה לתואר שני באקדמיה למוסיקה על שם רימסקי קורסקוב בסנט פטרסבורג. ב-1988 זכתה בתחרות הנבל הלאומית במוסקבה. מאז עלייתה לישראל ב-1991 רכשה לה מקום מרכזי על בימות הקונצרטים בארץ, והיא מופיעה לעיתים קרובות במסגרת אנסמבל מוזיקה נובה. השתתפה בפסטיבל כפר בלום, פסטיבל משגב ופסטיבל אבו גוש, ומרבה בנגינת מוזיקה קאמרית בהרכבים שונים. הופיעה כסולנית עם התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן ערכה סיורי קונצרטים בארצות הברית ואמריקה הדרומית, סינגפור ותאילנד, קייב וסופיה. בשנת 2002 זכתה בפרס ראש הממשלה לביצוע יצירה ישראלית. בשנת 2016 מונתה למנהלת המוזיקלית של תחרות הנבל הישראלית הבינלאומית. נעם בן זאב, נבל העשור, באתר הארץ, 4 במאי 2012 הפסטיבל ה-4 למוזיקה קאמרית הפסטיבל הרביעי למוזיקה קאמרי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2018 חגי חיטרון, לנקה פטרוביץ' — הזוכה בתחרות הנבל הישראלית הבינלאומית ה–20 , באתר הארץ, 27 באוקטובר 2018 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רקוויאם מס' 1 (כרוביני)

רקוויאם מס' 1 בדו מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה היא הראשונה מבין שתי מיסות הרקוויאם שהלחין כרוביני, השנייה היא הרקוויאם מס' 2 ברה מינור. היצירה היא אחת הידועות ביצירותיו של כרובני, נחשבת לטובה מבין שני הרקוויאמים, ועודנה מבוצעת היום. לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס ורוברט שומאן העריכו מאוד יצירה זו והושפעו ממנה. לאחר נפילתו של נפוליאון בונפרטה התמנה לואי ה-18 למלך צרפת. הוא עסק בשיקום מעמדו של בית המלוכה ובתור שכך, ה-21 בינואר, יום עריפת ראשו של המלך לואי ה-16 היה ליום אבל לאומי בצרפת. כרוביני נתבקש בשנת 1815 לכתוב רקוויאם ליום השנה ה-23 למותו של לואי ה-16, וכתב כך את הרקוויאם הראשון שלו בדו מינור. הרקוויאם בוצע לראשונה ב-21 בינואר 1817. ארבע שנים מאוחר יותר בוצע הרקוויאם בהלווייתו של צ'ארלס פרדיננד, הדוכס מברי שנרצח ב-14 בפברואר 1820, כרוביני כתב להלוויה זו גם מארש לוויות ומוטט נוסף. בשנת 1834 אסר הארכיבישוף הראשי של פריז על השמעת הרקוויאם, זאת בשל העובדה שהוא כלל גם קולות נשיים במקהלה. הדבר הביא לדרישה מכרוביני לכתוב רקוויאם נוסף, והוא, שכבר היה מבוגר, כתב את הרקוויאם השני שלו, שכלל רק קולות גבריים. עם זאת, הרקוויאם הראשון נחשב לטוב מבין שני הרקוויאמים של כרוביני והוא מושמע רבות גם היום, בניגוד לרקוויאם השני, הנשכח יותר. מלחינים ידועי שם שמעו רקוויאם זה והעריכו אותו, ביניהם בטהובן, ברהמס ושומאן שביקרו אותו לטובה. היצירה השפיעה גם על מלחיני רקוויאמים מאוחרים יותר כמו הקטור ברליוז (למרות זאת, מעניינת העובדה שכרוביני עיכב את הזמנת הרקוויאם שלו). הרקוויאם עשוי בסגנון פוליפוני שמרני, זאת על אף שהרקוויאם של מוצרט והרקוויאם של מיכאל היידן, החדשניים יותר היו ידועים כבר בזמן כתיבתו. עם זאת, התזמור של הרקוויאם ייחודי, אין ברקוויאם סולנים, בניגוד למרבית הרקוויאמים, אין חלילים בתזמור וקטעי התזמורת בפתיחה נעדרים צלילים גבוהים. בנוסף, נעשה ביצירה שימוש בגונג, כלי ייחודי יחסית לזמנו. ביצוע ממוצע של היצירה לוקח כ-50 דקות. היצירה נכתבה למקהלה מעורבת של ארבע קולות ולתזמורת הכוללת: 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 2 חצוצרות, 2 קרנות, 3 טרומבונים, טימפני, גונג וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושתי ויולות, צ'לי וקונטרבסים). Introitus et Kyrie Graduale Dies Irae Offertorium Sanctus Pie Jesu Agnus Dei עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 170-177. ביצוע בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות בנוכחות האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר
הארמייה ה-17 (האימפריה הגרמנית)

הארמייה ה-17 הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. לאחר חתימת חוזה ברסט-ליטובסק, התפנו לגרמנים כ-50 דיוויזיות, והם החליטו להטילם למתקפה גדולה על מנת להכריע את המערכה לפני שארצות הברית תספיק להתערב באופן מאסיבי בלחימה בצרפת, ולסייע למדינות ההסכמה באספקה ובחיילים. לקראת המתקפה הקימו הגרמנים 3 ארמיות חדשות (ה-17, ה-18, וה-19), שהורכבו מהדיווזיות החדשות, ואומנו באופן מיוחד לקראת המתקפה. ב-1 בפברואר 1918 הוקמה הארמייה ה-17 תחת פיקוד גנרל אוטו פון בלוב, על בסיס המפקדה של הארמייה ה-14 שפורקה. הארמייה פעלה במסגרת קבוצת הארמיות של רופרכט מבוואריה. הארמייה השתתפה במבצע מיכאל שהתנהל באזור אראס בין ה-21 במרץ ל-5 באפריל 1918. ב-12 באוקטובר 1918 עבר פון בלוב לפקד על הארמייה הראשונה, ובמקומו מונה מפקד הארמייה הראשונה גנרל ברונו פון מודרה שפיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה. לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה ה-17 ב-19 בינואר 1919. בסוף המלחמה, כללה הארמייה את היחידות הבאות: אוטו פון בלוב (1 בפברואר 1918 - 12 באוקטובר 1918) ברונו פון מודרה (12 באוקטובר 1918 - 19 בינואר 1919) החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה הארמייה ה-17 (ורמאכט) Die höchsten Kommandostellen des Heeres. אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה
יובל אלוביץ

יובל אלוביץ (נולד ב-5 ביולי 1966), פרופסור במחלקה להנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נולד בבאר שבע לדן ולמירלה אלוביץ. אלוביץ למד לתואר ראשון ולתואר שני באוניברסיטת בן-גוריון במחשבים והנדסת חשמל. את התואר השלישי עשה בהנחייתו של פרופ' ניב אחיטוב באוניברסיטת תל אביב, בפקולטה לניהול, במסלול מערכות מידע. אלוביץ משמש כמנהל מעבדות דויטשה טלקום וראש תחום סייבר במחלקה להנדסת מערכות מידע באוניברסיטת בן-גוריון. שימש כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון בתחום אבטחת מידע. תחום התמחותו הוא מחשוב וביטחון ברשת, פרטיות ואנונימיות בחברה אלקטרונית, רשת חברתית מאובטחת, רשתות מורכבות וזיהוי של קוד זדוני באמצעות טכניקות למידת מכונה. בשנת 2013 מצאו אלוביץ ועמיתיו פרצה במכשירים הסלולרים של תאגיד האלקטרוניקה סמסונג. בעקבות ממצאיהם, פרסמה החברה הודעת התנצלות וחסמה את הפרצה. בשנת 2014 מצאו אלוביץ ועמיתיו באוניברסיטת בן-גוריון דרך לפרוץ למחשבים ללא חיבור לאינטרנט. בעקבות תגלית זו החל אלוביץ לשקוד על פיתוח סטרטאפ בסינגפור, מטעם חברת דויטשה טלקום. אלוביץ מתגורר במושב ערוגות יחד עם אשתו אורנית אלוביץ וארבעת ילדיו. אתר האינטרנט הרשמי של יובל אלוביץ יובל אלוביץ, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה יובל אלוביץ, באתר dblp יובל אלוביץ, באתר ResearchGate יובל אלוביץ, באתר גוגל סקולר פרופיל (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר אוניברסיטת בן-גוריון (באנגלית) מידע על יובל אלוביץ בקטלוג הספרייה הלאומית חוקרים במעבדות הסייבר: "מצאנו פרצת אבטחה בטלפונים הניידים של סמסונג", באתר אוניברסיטת בן-גוריון, 24 בדצמבר 2013 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
העמותה לחקר התמותה

העמותה לחקר התמותה הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, שיצא באוגוסט 1990 על ידי חברת התקליטים CBS ישראל. האלבום נוצר ברובו על ידי גיטריסט הלהקה שלומי ברכה, שכתב את שיריו תוך כשלושה חודשים. סולן הלהקה יובל בנאי האזין לסקיצות השירים והציע הערות ותיקונים, מה שהתבטא בקרדיט כתיבה משותף לבנאי ולברכה בחלק משירי האלבום. בנאי השתתף גם בהלחנת שיר אחד, "קאנטרי ג'ו". שירי האלבום הוקלטו בתוך כשבועיים, באולפני "המון". טכנאי ההקלטות היה יעקב מורנו, שמאז השתתף בהקלטת כל אלבומיה של הלהקה. את עטיפת האלבום צילם ברי פרידלנדר, שצילם גם את ארבע עטיפות אלבומיה הראשונים של הלהקה. פרידלנדר צילם את התמונה עם עדשת סינמסקופ, שהעניקה לתמונה מראה של סרט מערבון. כשראה מתופף הלהקה איגי דיין את התמונה אמר עליה "הנה, זאת העמותה לחקר התמותה", וכך נבחר שם האלבום, כשם השיר הפותח אותו. האלבום, שזכה לביקורות חיוביות, הניב להיטים כגון "אז למה לי פוליטיקה עכשיו", "העמותה לחקר התמותה", "מכונית", "הכוכבים דולקים על אש קטנה" ו"אחכה לך בשדות". זהו אלבומה האחרון של הלהקה שבו השתמשו חבריה בשירותי חברת הוצאה לאור מסחרית. לאחר אלבום זה הקימו את הלייבל "זברה תקליטים", בו יצאו שאר אלבומי הלהקה. האלבום נמכר בכ-54,000 עותקים. כל המילים והלחנים מאת שלומי ברכה, אלא אם צוין אחרת. כל העיבודים מאת חברי "משינה". העמותה לחקר התמותה (3:09) (מילים: שלומי ברכה ויובל בנאי) השיר בא ללעוג לפוליטיקה של התקופה, ועל ריבוי הקמת העמותות אז. אז למה לי פוליטיקה עכשיו (4:09) בנובמבר 1989 נסע ברכה לבקר חברים בניו יורק ובסן פרנסיסקו שבארצות הברית, זמן קצר אחרי רעידת האדמה "לומה פריאטה" בסן פרנסיסקו. ביקור זה התבטא בשתי שורות בשיר, "בניו יורק המציאו זן חדש של מחלה" ו"בסן פרנסיסקו הגשרים זקוקים להחלמה". בשיר מוזכרים שני אירועים נוספים שהתרחשו ב-1989, תאונת רכבות במוסקבה שברוסיה ונפילת חומת ברלין. זהו השיר הראשון שכתב ברכה עבור האלבום. ברכה כתב את השיר במקור באנגלית עם מילים שלא קשורות לגרסתן העברית. ברכה לא היה מרוצה מהתוצאה וכבר התכוון לוותר על השיר, אך בעידודו של סולן הלהקה יובל בנאי הקליטה הלהקה את השיר. השיר דורג במקום השביעי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן, והוא נחשב לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של האלבום. הכוכבים דולקים על אש קטנה (3:30) על פני השטח (3:25) אכזבה (3:10) בואי וניפול (4:34) (מילים: שלומי ברכה ויובל בנאי) אחכה לך בשדות (3:59) (מילים: שלומי ברכה ויובל בנאי) המשפט (2:37) (מילים: שלומי ברכה ויובל בנאי) קאנטרי ג'ו (4:47) (מילים ולחן: שלומי ברכה ויובל בנאי) מכונית (3:05) שורת השיר "ממשלה קורסת באביב" נכתבה בעקבות התרגיל המסריח ונפילת ממשלת ישראל העשרים ושלוש במרץ 1990. הספסל ההוא מול האגם (4:13) אז למה לי פוליטיקה עכשיו (וידאו מיקס) (4:09) שירה: יובל בנאי גיטרה: שלומי ברכה בס: מייקל בנסון תופים: איגי דיין קלידים וסקסופון: אבנר חודורוב קולות: חברי "משינה" מידע על האלבום העמותה לחקר התמותה באתר MusicBrainz אחכה לך בשדות, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube הספסל ההוא מול האגם, מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube יוסי חרסונסקי, משינה, העמותה לחקר התמותה (אן.אם.סי, 1990) דרור נחום (עורך), עסקי הרוקנ'רול, פרק 6: 1990 - עסקי הרוקנרול, זברה תקליטים, 2010 ביוגרפיה, אתר "משינה" משה זונדר, "70 דברים שלא ידעתם על משינה", 12 במאי 1995, סופשבוע (מעריב) (קישורים)