laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Windows Movie Maker

Windows Movie Maker או Windows Live Movie Maker (בעברית: יוצר הסרטים) היא תוכנה חינמית לעריכת וידאו שפותחה על ידי מיקרוסופט, והייתה כלולה במערכת ההפעלה Windows החל מ־Windows Me ועד Windows 8. הפיתוח של יוצר הסרטים הופסק באופן רשמי ב־10 בינואר 2017, ואת מקומו מילא עורך הווידאו של אפליקציית התמונות ב־Windows 10, ומאוחר יותר תפס את מקומו עורך הווידאו Clipchamp שרכשה מיקרוסופט בספטמבר 2021. הגרסה הראשונה של Movie Maker שוחררה ב-14 בספטמבר 2000 ונכללה עם Windows Me. הגרסה הבאה, גרסה 1.1 נכללה ב-Windows XP ששוחרר כשנה אחרי כן. גרסה זו תמכה ביצירת קובצי DV AVI וביצירת 8 קובצי WMV. גרסה 2.0, הוצאה לאור בנובמבר 2002 והייתה עדכון חינמי לתוכנה. גרסה 2.1 הייתה עדכון קל ונכללה ב-Windows XP Service Pack 2. עם שחרור Windows XP Media Center Edition 2005, שוחררה גרסה 2.5 שכללה אפשרות ליצירת אפקטים בווידאו ותמיכה בצריבת DVD. מיקרוסופט שחררה את גרסה 6.0 כחלק מ-Windows Vista וכללה אפקטים חדשים, מעברים וסוגי קבצים חדשים לשמירה. גרסת הפרימיום כללה אפשרות ללכידת וידאו ממצלמות HDV. עם זאת, גרסת Windows Vista של Windows Movie Maker הסירה תמיכה ביבוא וידאו ממקור וידאו אנלוגי, כגון מצלמת וידאו אנלוגית או מצלמת רשת. כיוון שחלק מהמחשבים הישנים לא יכלו להפעיל את גרסה 6.0, מיקרוסופט שחררה את גרסה 2.6 שהותאמה עבור מחשבים אלו. גרסה זו כללה את האפקטים והמעברים הישנים, כמו גרסה 2.1. עם זאת, בגרסה זו לא הייתה האפשרות ללכידת וידאו. ב-2009 שינתה מיקרוסופט את Movie Maker עד יסודה ולא כללה את תוכנה זו ב-Windows 7. התוכנה הייתה חלק מחבילת Windows Live Essentials. שם התוכנה שונה ל-Windows Live Movie Maker. גרסת הבטא של התוכנה יצאה ב-17 בספטמבר 2008 וגרסתה הסופית שוחררה ב-19 באוגוסט 2009. Windows Live Movie Maker לא תואם לגרסאות קודמות של מיקרוסופט, כגון Windows Vista ו-Windows XP. ב-24 ביוני 2010 שוחררה גרסת הבטא של Windows Live Movie Maker 2011. הגרסה הסופית של התוכנה שוחררה ב-30 בספטמבר 2010. על מנת להתקין את גרסה זו, יש להתקין את גלריית התמונות של חלונות. באפריל 2012 יצאה הגרסה האחרונה, תחת השם Windows Movie Maker 2012.1, לאחר שמיקרוסופט הכריזה על הפסקת התמיכה במותג Windows Live. ב-10 בינואר 2017 הופסקה התמיכה בחבילת Windows Essentials, הכוללת את Windows Movie Maker. עקב כך, לא ניתן להוריד את התוכנה מאתר Microsoft. עם זאת, ניתן להשיג את קובץ ההתקנה של התוכנה מאתרי צד שלישי ולהתקינה גם על חלונות 10 ו-11 ללא בעיות מיוחדות. אתר האינטרנט הרשמי של Windows Movie Maker
כפר הנוער האורנים - פנימיית האורנים

כפר הנוער האורנים (או "פנימיית אורנים") הוא מסגרת טיפולית כוללנית לבני נוער בגילאים 12–18. הוא ממוקם סמוך לצומת גן הוורדים, בין ראשון לציון לנס ציונה. כפר הנוער הוקם באוגוסט 2011, לאחר סגירת פנימיית ניצנים לנוער פוסט-אשפוזי במושב זיתן הסמוך. ביוזמת השירות לילד ונוער במשרד הרווחה ובשיתוף רשת ג.י.א מסגרות לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים, המתמחה בטיפול בבני נוער וצעירים המתמודדים עם קשיים נפשיים ורגשיים. הכפר נועד לאפשר לבני נוער המתמודדים עם קשיים ואתגרים במישורי החיים השונים, לעבור תהליך חינוכי-טיפולי מקיף ואינטנסיבי, במטרה לאפשר להם להתקדם ולתפקד כבוגרים עצמאיים בקהילה. בכפר פועל מערך טיפולי הכולל פסיכיאטר, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מטפלים באומנות ובדרמה, טיפול בעזרת בעלי חיים, וכן קבוצות טיפוליות שונות. לצד זאת מופעל מערך חינוך חברתי הכולל חוגים, יציאה לטיולים, פעילויות מדי שבת וערבי תרבות מגוונים. כפר הנוער ממוקם בלב הפרדסים באזור שבין ראשון לציון ונס ציונה, ומשתרע על פני שטח של כעשרים דונם. בכפר שש קבוצות, בהן מתחנכים כ־110 נערים ונערות בגילאי 11–18. בעבר שכן במקום בו הוקם כפר הנוער בית החולים הפסיכוגראטרי "נאות מרגלית", במקום צולמה סצנת הסיום המרגשת של הסרט נשיקה במצ"ח משנת 1990. כפר הנוער האורנים - פנימיית אורנים, באתר "מקום מיוחד" האורניתון - פרסומי העיתון החודשי של כפר הנוער האורנים אתר האינטרנט של "קבוצת גיא" - הארגון המפעיל את הפנימייה - קבוצת גיא
קסירר

האם התכוונתם ל... ארנסט קסירר – פילוסוף יהודי-גרמני משה קסירר – צייר ואמן ישראלי פאול קסירר – אספן אומנות גרמני קוסט פורר גבאי את קסירר – אחד מארבעת התאגידים הגדולים בעולם לראיית חשבון
מרקו וראטי

מרקו וראטי (באיטלקית: Marco Verratti; נולד ב־5 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן איטלקי שמשחק בעמדת הקשר במועדון אל ערבי מליגת העל הקטרית ובנבחרת איטליה בכדורגל. וראטי ידוע בזכות משחקו האגרסיבי וגובהו, 1.65 בלבד. זוכה פרס בראבו לשחקן הצעיר הטוב באירופה לשנת 2012. נחשב לקשר צעיר ומחונן, עוד מהתקופה בה שיחק בליגה האיטלקית השנייה. בסיום עונתו הראשונה בצרפת, בה זכה באליפות עם פריז סן-ז'רמן, נבחר לנבחרת העונה של הליגה הצרפתית. פסקארה אליפות הסרייה ב': 2011/2012 פריס סן ז'רמן אליפות צרפת (9): 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2018/2019 ,2019/2020, 2021/2022, 2022/2023 גביע הליגה הצרפתית (6): 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020 הגביע הצרפתי (6): 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021 הסופר קאפ הצרפתי‏ (9): 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2022 אליפות אירופה: יורו 2020 אישיים פרס בראבו: 2012 שחקן השנה בסרייה ב': 2011/2012 מדיה וקבצים בנושא מרקו וראטי בוויקישיתוף מרקו וראטי, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מרקו וראטי, ברשת החברתית אינסטגרם מרקו וראטי, באתר Transfermarkt מרקו וראטי, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מרקו וראטי, באתר Soccerway מרקו וראטי, באתר BDFutbol מרקו וראטי, באתר WorldFootball.net מרקו וראטי, באתר National Football Teams מרקו וראטי, באתר FootballDatabase.eu מרקו וראטי, באתר ESPN Marco Verratti, האתר הרשמי של פריז סן-ז'רמן (בצרפתית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חנות הכלבו של האחים באראש

חנות הכלבו של האחים היהודים ארתור וגאורג באראש (Artur & Georg Barasch) בברסלאו (כיום ורוצלב) הייתה חנות הכלבו המרכזית והגדולה ביותר[דרושה הבהרה] בעיר. המבנה הוקם בין השנים 1902 ל-1904. הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורג שניידר (Georg Schneider) בסגנון אר-נובו. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בשנות ה-30, נאלצה המשפחה למכור את רשת בתי הכלבו שלה, לעיתים במחירי הפסד, ביניהם את בניין זה. ארתור באראש (Artur Barasch) נרצח באושוויץ ב-1942. גאורג באראש (Georg Barasch) נפטר בקיטו ב-1943. בתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה העיר ברסלאו (ורוצלב) עדיין בשטח גרמניה, והופצצה קשות על ידי בעלות הברית. כמו כל המרכז ההיסטורי של העיר, גם בניין הכלבו ניזוק קשות מההפצצות בשלב הסופי של המלחמה. בעקבות המלחמה נקבע קו אודר-נייסה, שממזרח לעיר ברסלאו, כגבול המזרחי החדש של גרמניה והגבול המערבי החדש של פולין. כל השטח מזרחית לקו, שהיה שטח גרמני לפני המלחמה, טוהר אתנית מגרמנים אחרי המלחמה, כולל כל תושביה הגרמניים של העיר ברסלאו, עם גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה. בתי התושבים הגרמנים שעזבו, וכן בתי היהודים שרובם נרצחו או נאלצו לברוח, הולאמו, כולל בניין הכלבו של האחים באראש. לאחר הקמת הממשל הפולני ב-1945, החל הבנייה מחדש והבניין הוקצה מחדש לייעודו המקורי ב-7 באוגוסט 1946, בהפעלת חברה פרטית שחכרה את הבניין מהממשלה. בתחילה שוחזרה רק קומת הקרקע ושימשה לעסקים. משנת 1961 שופץ הבניין המשך הבניין, והקומה השנייה והשלישית נוספו לשטח המסחר. בשנת 1965, העסק נפתח מחדש תחת השם Spółdzielczy Dom Handlowy "Feniks" ("חנות הכלבו השיתופית 'פניקס'), המשמשת עד היום. הבניין עצמו נשאר רכוש עירוני עד 1995, אז רכשה אותו החברה לבסוף מהממשל המרכזי. חנות הכלבו של האחים באראש בסגנון אר-נובו בוורוצלב אדריכלות פנים של המבנה Annales Silesiae, XVIII (1988), p. 97-108 מדיה וקבצים בנושא חנות הכלבו של האחים באראש בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מזכיר האוצר של ארצות הברית

מזכיר האוצר של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of the Treasury) הוא ראש מחלקת האוצר של ארצות הברית, האחראי למערכת הפיננסית והכספים של ארצות הברית, ועד לשנת 2003 לכמה סוגיות בנושא ביטחון והגנת המולדת. משרה זו בממשל הפדרלי של ארצות הברית מקבילה לתפקיד שר האוצר במדינות רבות, כולל ישראל. עד לשנת 2003 סוכנויות פדרליות רבות העוסקות באכיפת החוק היו שייכות למחלקת האוצר, וכמשתמע מכך תחת אחריותו של מזכיר האוצר. עם הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הועברו סוכנויות אלו למחלקה זו ולאחרות. בין הסוכנויות שהועברו ניתן למנות את רשות המיסים האמריקנית, הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ, והשירות החשאי של ארצות הברית. בין השאר, אחראי מזכיר האוצר על אישור המטבעות והשטרות האמריקניים, וחתימתו מתנוססת על כל השטרות המודפסים. כמו כן מזכיר האוצר הוא ראש קרן החירום לייצוב הכלכלה של ארצות הברית, שהוקמה בשנת 2008 עם תחילת משבר הסאבפריים. בנוסף, מזכיר האוצר הוא החמישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. משכורת מזכיר האוצר (נכון ל-2013) היא 191,300 דולר לשנה. בין השנים 1784-1789 נוהלה מערכת הכספים על ידי ועד של שלושה מומחים. בשנת 1789 הוחלט למנות במקום הוועד מזכיר. הראשון שכיהן בתפקיד היה אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. בתחילה רצה ג'ורג' וושינגטון למנות לתפקיד את רוברט מוריס, מי שכיהן בתפקיד מקביל בקונגרס הקונטיננטלי. כשסירב מוריס לתפקיד הציע במקומו את המילטון, שלבסוף אכן התמנה לכך. ג'נט ילן היא מזכירת האוצר, ילן היא האישה הראשונה שמכהנת כמזכירת האוצר. אתר האינטרנט הרשמי של מזכיר האוצר של ארצות הברית (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של מזכיר האוצר של ארצות הברית (באנגלית) Tappe, Anneken; Egan, Matt. "Janet Yellen is confirmed as the first female Treasury secretary in US history". CNN.
מפיקת נדנדה

מפיקת נדנדה (מאזנת או סופגת הזעזועים בשוק; באנגלית – swing producer) היא ספק סחורה בשווקים השולט על משאביה בעולם ובעל כושר ייצור עודף מה שמאפשר לו להגדיל או להקטין את תפוקתו במהרה כדי להביא את המחירים כלפי מטה או מעלה, לרמה הרצויה. בתעשיית הנפט, כאשר הביקוש לנפט אופ"ק עולה מעל לתקרת התפוקה שקבע הארגון, מפיקת נדנדה תגדיל את תפוקתה, ואילו כאשר הביקוש לנפט אופ"ק יורד מתחת לתקרה, היא תקטין את תפוקתה. עד לראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה ארצות הברית כמפיקת נדנדה החשובה בעולם, בתוקף היותה מעצמת נפט מספר אחת וטקסס נהנתה מכושר ייצור עודף. בעשורים שבאו לאחר מכן נטלה ערב הסעודית על עצמה את התפקיד הזה. ובתור מפיקה ויצואנית הנפט הגדולה בעולם הפכה לגורם מייצב בכלכלה העולמית. זה בלט בתקופות של עליות במחירי הנפט, ובכלל זה בעתות של משבר פוליטי כאשר הממלכה ניצלה את כושר הייצור העודף שלה הגדול בעולם. בסוף שנת 2012 עמד כושר ייצור הנפט הגולמי של סעודיה על כ-12 מיליון חביות ביום, בעוד שבפועל היא הפיקה בממוצע 9.8 מיליון חביות נפט גולמי ביום בשנה זו. ואולם ירידה בתחזית הביקוש לנפט וצפי לגידול בהיצע הנפט לאור המהפכה הטכנולוגית שתאיץ את התגליות בארצות הברית, בקנדה ובמקומות אחרים, בנוסף לגורמים אחרים כגון האטה כלכלית עולמית ושיפור היעילות בשימוש באנרגיה בתחבורה ובתעשייה, הביאו לפיחות בכוחה של ערב הסעודית. במחצית הראשונה של שנות ה-80, בתקופת השפל במחירי הנפט, הממלכה מילאה את תפקידה כמפיקת נדנדה באופ"ק בכיוון ההפוך – הפיקה הרבה מתחת לכושר הייצור שלה כדי לתמוך במחירי הנפט. דוד רחוביץ, "23 מדינות בעלות עתודות הנפט הגדולות בעולם", 1 בינואר 2013 - OGJ", באתר Petroleum Insights, ‏ 12 בדצמבר 2012. (באנגלית) Saudi Arabia and Oil; What If , באתר האקונומיסט, 27 במאי 2004 ראו למשל, תפקודה של סעודיה בתפקיד "מפיקת נדנדה" בעת המשבר הלובי בפברואר 2011 כשהגדילה את תפוקתה כדי לפצות על אובדן הייצור הלובי: "הסעודים מפיקים עתה מעל ל-9 מיליון חביות נפט ביום" באתר Petroleum Insights ‏ 25 בפברואר 2011 (באנגלית) "הסעודים שוקלים להעלות את כושר התפוקה", PIW ‏, 25 באפריל 2011 כפי שמובא באתר Petroleum Insights ‏ 4 במאי 2011 (באנגלית) U.S. Energy Information Administration, Saudi Arabia Country Analysis Brief, 26 February 2013 אופ"ק, באתר של האנציקלופדיה התמציתית לכלכלה (באנגלית)
אלן ג'יי פאקולה

אלן ג'יי פאקולה (באנגלית: Alan Jay Pakula;‏ 7 באפריל 1928 – 19 בנובמבר 1998) היה מפיק קולנוע, במאי קולנוע ותסריטאי יהודי-אמריקאי. פָּאקוּלָה נולד ברובע הברונקס, ניו יורק לז'אנט גולדשטיין ופול פָּאקוּלָה, שהיגרו מפולין לארצות הברית. הוא למד בבית הספר היהודי בניו יורק וסיים לימודי דרמה באוניברסיטת ייל. העריץ מאוד את אלפרד היצ'קוק האנגלי וז'אן רנואר הצרפתי והושפע מהם מאוד, שהחל לביים סרטים. פאקולה הוא אחת הדוגמאות הנדירות בהוליווד, שבהן מפיק הפך לבמאי. את הקריירה שלו בהוליווד החל במחלקת הסרטים המצוירים של האחים וורנר. ב-1957 היה למפיק באולפני סרטי פרמאונט ובשנות ה-60 הפיק שישה מסרטיו של הבמאי רוברט מאליגן, שגם הוא נולד וגדל ברובע הברונקס. ב-1962 הפיק פאקולה באולפני יוניברסל את סרטו של מאליגן אל תיגע בזמיר, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. ב-1965 הפיק את סרטו של מאליגן "דייזי" בכיכובה של נטלי ווד. בגיל 41, בשנת 1969 ביים את סרטו הראשון, "שבת של אוהבים" The Sterile Cuckoo בכיכובה של לייזה מינלי. במחצית הראשונה של שנות ה-70 הפיק וגם ביים את "טרילוגיית הפארנויה" שלו - שלושה סרטים העוסקים, תמאטית, ברעיון "האדם הנרדף". ב-1971 הפיק וביים את הסרט נערת הטלפון והבלש עם דונלד סאת'רלנד וג'יין פונדה, שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט. ב-1974 יצר את הסרט השני, המעקב (the parallax view) בכיכובו של וורן בייטי, מותחן פוליטי המתייחס לפרשת ווטרגייט. וב-1976 השלים את "טרילוגיית הפרנויה" עם הסרט כל אנשי הנשיא, העוסק באופן ישיר בפרשת ווטרגייט, בכיכובם של רוברט רדפורד ודסטין הופמן. בהמשך שנות ה-70 יצר את "בא פרש בודד ופראי" (1978), מערבון בכיכובה של ג'יין פונדה וב-1979 ביים את "להתחיל מחדש" עם ברט ריינולדס, ג'יל קלייבורג וקנדיס ברגן. ב-1982 כתב, ביים והפיק את הסרט בחירתה של סופי בכיכובה של מריל סטריפ. התסריט שכתב בעקבות הספר בחירתה של סופי מאת ויליאם סטיירון, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. ב-1990 ביים את הסרט בחזקת חף מפשע בכיכובו של האריסון פורד וב-1993 הפיק וביים את הסרט תיק שקנאי, ואף כתב את התסריט לפי ספרו של ג'ון גרישם. בשנים 1963–1971 היה פאקולה נשוי לשחקנית הופ לאנג. מ-1973 ועד מותו היה נשוי להאנה כהן בורסטין (Hannah Cohn Boorstin). ב-19 בנובמבר 1998, בהיותו כבן 70, נהג פאקולה ברכבו בניו יורק, כאשר צינור מתכת שהיה על רכב שנסע לפניו החליק כתוצאה מבלימת חירום, שבר את חלון רכבו ופגע בראשו של פאקולה שמת מייד. מדיה וקבצים בנושא אלן ג'יי פאקולה בוויקישיתוף אלן ג'יי פאקולה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלן ג'יי פאקולה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אלן ג'יי פאקולה, באתר AllMovie (באנגלית) אלן ג'יי פאקולה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלן ג'יי פאקולה, באתר Box Office Mojo (באנגלית) אלן ג'יי פאקולה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביוגרפיה נקרולוג ממבטו של פראנואיד אלן ג'יי פאקולה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלן ג'יי פאקולה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
דורדון

דורדון (בצרפתית: Dordogne) הוא מחוז בדרום-מערב צרפת, בחבל אקיטן החדשה, בין עמק הלואר להרי הפירנאים. המחוז נקרא על שם נהר הדורדון החוצה אותו. בירת המחוז היא פריגו דורדון הוא המחוז השלישי בגודלו בצרפת. מהמחוז יצאו מספר רב של אישים ידועים: ארנאוט דניאל, מישל דה מונטן, אטיין דה לה בואסי, פרנסואה פנלון ואנדרה מורואה. המחוז מפורסם גם באתרים ארכאולוגיים פרהיסטוריים מתקופת האבן, בעלי חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם, בהם מערת קרו-מניון, מערת לסקו, ואתרי לה מוסטייה ואברי דה לה מדלן (צר') שעל שמם נקראו התרבות המוסטרית והתרבות המגדלנית של כלי אבן. מדיה וקבצים בנושא דורדון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דורדון דורדון, ברשת החברתית פייסבוק דורדון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) דורדון, ברשת החברתית אינסטגרם חָוי בן דור , ‏לחלום על ארמון בדורדון: טיול במחוז דורדון, באתר GoTravel ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חשד (סרט)

חשד (באנגלית: Suspicion) הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן רומנטי בבימויו של אלפרד היצ'קוק. בסרט משחקים ג'ואן פונטיין וקרי גרנט. פונטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה בסרט. בנוסף הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר. תסריט הסרט נכתב על ידי סמסון רפלסון, ג'ואן הריסון ועלמה רוויל. התסריט מבוסס על ספרו של אנתוני ברקלי קוקס, "Before the Fact", משנת 1932. הסרט מגולל את סיפורה של לינה מקליידלו (ג'ואן פונטיין) המתאהבת בג'וני אייסגרת' (קרי גרנט) במהלך פגישה אקראית ברכבת. למרות התנגדותו של אביה לינה מחליטה להתחתן עם ג'וני. לאחר ירח דבש לינה מגלה שג'וני מרושש והיא מכריחה אותו לצאת לעבוד אצל קרוב משפחתו, קפטן ג'ורג' מלבק (לאו ג. קרול). ג'וני ממשיך לשקר ללינה והוא לא מגלה לה אודות ההימורים אליהם הוא מכור, מעילה בכספים מחברת קרוב משפחתו ומכירת הכיסאות היקרים של אביה המנוח של לינה. למרות כעסה הרב על ג'וני לינה מחליטה להישאר עמו בעצת חברו הטוב, ביקי טאוויט (נייג'ל ברוס). בהמשך ביקי וג'וני מנסים להקים עסק למורת רוחה של לינה. ג'וני מחליט לבטל את העסק ונוסע בנפרד עם ביקי לפריז. במהלך שהייתו של ביקי הוא נפטר מהרעלה וכך לינה מתחילה לחשוד שג'וני אחראי למותו של ביקי. לינה מתחילה לחשוד שג'וני גם מנסה להרוג אותה. אך לבסוף מתברר שהוא מנסה להתאבד עקב המעילה בחברת קרוב משפחתו והוא בכלל לא היה אחראי למותו של ביקי. ג'ואן פונטיין - לינה מקליידלו קרי גרנט - ג'וני אייסגרת' סדריק הארדוויק - אדון מקליידלו נייג'ל ברוס - ביקי טאוויט מיי ויטי - גברת מקליידלו איזבל ג'ינס - גברת ניוסשאם הת'ר אנג'ל - אתל ארוייל לי - איזבל סדבאק לאו ג. קרול - קפטן ג'ורג' מלבק אלפרד היצ'קוק - (הופעת קמע) הסרט הרוויח 440,000 דולר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר. ג'ואן פונטיין זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, וכך הפכה פונטיין לשחקנית היחידה שהופעתה בבימויו של אלפרד היצ'קוק זיכתה אותה באוסקר. פונטיין גם זכתה בפרס מבקרי הסרטים של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר. בנוסף הסרט זכה בפרס סינמה ג'אנפו לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 1948. מדיה וקבצים בנושא חשד בוויקישיתוף "חשד", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "חשד", באתר נטפליקס "חשד", באתר AllMovie (באנגלית) "חשד", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "חשד", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "חשד", באתר Metacritic (באנגלית) "חשד", באתר אידיבי "חשד", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
ג'רלדין סאמרוויל

ג'רלדין מרגרט אגניו-סאמרוויל (באנגלית: Geraldine Margaret Agnew-Somerville; נולדה ב-19 במאי 1967) היא שחקנית בריטית ילידת אירלנד. ידועה בעיקר מתפקידה כבלשית בסדרה משטרתית "המפצח" ובתפקיד לילי פוטר בסדרת סרטי הארי פוטר. ג'רלדין אגניו-סאמרוויל נולדה במחוז מית' שבאירלנד וגדלה בהאי מאן. היא בתם של סר קוונטין צ'ארלס אגניו-סאמרוויל, ברונט שני, ומרגרט אפריל איירין, ליידי אגניו-סאמרוויל. אמה היא בתו של ג'ון דרומונד הברון ה-15 מסטריינג' (John Drummond, 15th Baron Strange). יש לה אחות מבוגרת ממנה אמיליה רייצ'ל ואח צעיר ממנה ג'יימס לוקט צ'ארלס אגניו-סאמרוויל. מגיל 6 השתתפה סאמרוויל בשיעורי ריקוד, ובגיל 8 נשלחה לפנימייה בטרינג שבהרטפורדשייר (Arts Educational School), שם למדה בלט. בגיל 16 עזבה את בית הספר והמשיכה בלימודיה בלונדון. את הכשרתה כשחקנית רכשה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה. היא שיחקה בתיאטרון והופיעה בפרקים מסדרות טלוויזיה כגון "פוארו" לפי ספריה של אגאתה כריסטי ובסדרת בית החולים "Casualty". ב-1993 החלה להופיע בתפקיד ג'יין פנהליגון (Penhaligon) בסדרה "המפצח" שאותו גילמה עד מות הדמות ב-1995 והפכה לאחת הדמויות הזכורות ביותר בסדרה. ב-1991 השתתפה בסדרת הטלוויזיה התקופתית "אריסטוקרטים" בתפקיד ליידי אמילי לנוקס. ב-2001 גילמה סאמרוויל את דמותה של ליידי סטוקברידג' בסרטו של ג'וליאן פלוז, פארק גוספורד. באותה שנה החלה להופיע בתפקיד לילי פוטר, אמו של הארי, בסדרת סרטי הארי פוטר, ושיחקה בכל אחד מסרטי הסדרה. ב-2007 גילמה את דמותה של הסופרת דפנה דה מוריאה בסדרת דרמה של ה-BBC בשם "דפני". ב-2012 שיחקה בתפקיד ראשי במיני סדרה "הטיטאניק" בו גילמה דמות בדיונית בשם לואיזה, הרוזנת ממנטון. בדצמבר 1998 נישאה לוויליאם אוסבורן-יאנג. לזוג יש שלושה ילדים, הבן הבכור קספר נולד במאי 2002, הבן השני ארתור נולד ב-2004 ובתם רוז נולדה ב-2007. ג'רלדין סאמרוויל, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'רלדין סאמרוויל, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי ג'רלדין סאמרוויל, באתר AllMovie (באנגלית) ג'רלדין סאמרוויל, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Person Page, www.thepeerage.com DS Jane "Panhandle" Penhaligon (Played by Geraldine Somerville)
כביש הטבעת של לונדון

הכביש המהיר M25 (באנגלית: M25 Motorway) או בשמו כביש הטבעת של לונדון, הוא כביש טבעת (ברובו הגדול) מהיר המקיף את העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. ה-M25 הוא כביש מהיר מלבד כ-5 קילומטרים בצד המזרחי, היכן שנקודת ההתחלה וסיום הכביש מחוברים בעזרת כביש ה-A282 (כביש אגרה) המורכב מגשר המלכה אליזבת השנייה ומנהרת תנועה. אורכו של ה-M25 הוא 188 קילומטרים והוא מרכז לתוכו כבישים וכבישים מהירים אשר נכנסים לתוך העיר לונדון, כמו גם כבישים היוצאים לשאר האי הבריטי (כמו ה-M3 וה-M4 שיוצאים דרום-מערבה וה-M40 וה-M1 שיוצאים צפונה למרכז אנגליה). במקור נבנה הכביש עם שלושה נתיבים לכל כיוון, אך בחלקים רבים בכביש הורחבו מספר הנתיבים לכדי ארבעה, חמישה ואף בחלק קטן מהכביש ליד נמל התעופה הית'רו לכדי שישה נתיבים בכל כיוון. רובו הגדול של הכביש מואר כדי להעלות את הבטיחות בנהיגה לאורכו. בתחילת המאה ה-20 החלה להיווצר בעיית תחבורה אמיתית בעיר לונדון. לאורך השנים הועלו מספר הצעות להתמודדות עם הבעיה, עד שבשנת 1938 פורסמו מסקנות לגבי פיתוח כבישים מהירים על ידי המהנדסים צ'ארלס ברסלי ואדוארד לוטיינס. מספר שנים לאחר מכן פטריק אלברקרומבי, מעצב ערים ואדריכל, פרסם שני מחקרים (בין 1943–1944) לגבי הבעיות השונות של לונדון. בין היתר הציע אלברקרומבי להקים מספר כבישי טבעת סביב מרכז העיר, כאשר כל אחד מהם רחוק ורחב יותר מקודמו. תוכניות אלו לא מומשו בתקופה זו משום סיומה של מלחמת העולם השנייה והבעיות הכלכליות שבאו לאחריה. בשנות ה-60 המועצה של לונדון הגדולה הגתה את תוכנית ארבעה כבישי הטבעת סביב העיר. חלקים משתי הטבעות החיצוניות נבנו בתחילת שנות ה-70, אך שתי הטבעות הפנימיות שהיו עתידות להיבנות בתוך החלקים הפנימיים של העיר נתקלו בהתנגדות ורק קטעים בודדים נבנו ולבסוף התוכנית בוטלה בשנת 1973 לאור ההתנגדות הרבה. בשנת 1975 שונו התוכניות המקוריות ושתי הטבעות החיצוניות אוחדו לכדי טבעת אחת שקיבלה את השם M25. כך, החל משנת 1975 ועד 1986 נבנה הכביש בקטעים נפרדים, כאשר כל חלק נבחן וקיבל היתרי בנייה בנפרד. הכביש הגמור נפתח באופן רשמי במעמד ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר ב-29 באוקטובר 1986. כביש הטבעת הפנימי של לונדון עמוד הכביש באתר 'רשות הדרכים' של בריטניה. עמוד הכביש באתר ארכיון הכבישים המהירים (אנציקלופדיית הכבישים המהירים בבריטניה).
IS-7

IS-7 (יוסיף סטלין, ИС-7) היה טנק סובייטי כבד, אשר פותח מעט לאחר מלחמת העולם השנייה. משקלו של הטנק הגיע ל-68 טונות, והוא היה לטנק הכבד ביותר שבנתה ברית המועצות. ה-IS-7, אשר היה חמוש בתותח עוצמתי בקליבר 130 מילימטר, בעל שריון עבה ביותר לתקופה ונהנה מניידות טובה, נחשב כנראה לטנק החזק בשעתו בעולם. למרות זאת, הוא מעולם לא נכנס לייצור סדרתי בגלל גודלו ומשקלו. בקיץ 1945, החלו המהנדסים הסובייטים של מפעל קירוב שבלנינגרד לעבוד על פרויקט לטנק כבד חדש תחת הציון "Object 260" (אובייקט 260), שקיבל מאוחר יותר את השם הרשמי IS-7. על אף שהטנק החדש היה בבסיסו המשך לטנק הכבד IS-3 שנכנס לייצור במאי 1945, הוא הכיל מספר מאפיינים חדשניים ועיצובו היה שונה מזה של טנקים אחרים שפותחו בזמן מלחמת העולם השנייה. דגם אב טיפוס ראשון הושלם ב-8 בספטמבר 1946 והשני ב-25 בדצמבר 1946, ואלה עברו את מבחני השדה בהצלחה. רמת המיגון של ה-IS-7 הייתה גבוהה מאוד לטנקים אחרים בשעתו. זה הושג לא רק בזכות עיבוי לוחות השריון, אלא גם הודות לזוויות החדות בהן הונחו אשר שיפרו את המיגון הבליסטי של הטנק. עיצוב השריון הקדמי היה זהה במידת מה לזה של ה-IS-3, ועוביו הגיע ל-150 מילימטר. צריח הטנק היה גדול מאוד, אך בעל צללית נמוכה עם מיגון של 210 מילימטר בחזית ו-350 מ"מ בבסיס התותח. במבחני שדה שנערכו בקיץ 1948, שריון הטנק הוכיח עצמו כחסין כנגד פגזים חודרי שריון של תותחי הנ"ט החזקים ביותר בתקופה (ביניהם התותח הגרמני בקוטר 128 מ"מ אשר שימש את משחית הטנקים יאגדטיגר, וגם התותח הסובייטי בקוטר 130 מ"מ של ה-IS-7 עצמו). החימוש העיקרי של ה-IS-7 היה תותח טנק מחורק קנה S-70, במקור תותח ימי, בקוטר 130 מילימטר עם אורך קנה של 57 קליבר. פגז חודר שריון שמשקלו עמד על 33.4 קילוגרם היה בעל מהירות לוע של 900 מטר לשנייה, כאשר קצב האש נע בין 6 ל-8 פגזים לדקה. כ-30 פגזים אוחסנו בבטן הטנק. החימוש המשני כלל לא פחות מ-8 מקלעים, כולם נשלטים בשלט רחוק על ידי הצוות מפנים הטנק ללא צורך לחשוף את עצמם. שני מקלעים מדגם KPVT בקוטר 14.5 מ"מ הותקנו, אחד בבסיס התותח והשני על הצריח בתור מקלע נ"מ. בנוסף, שישה מקלעי גוריונוב SG-43 בקוטר 7.62 מ"מ הותקנו, שניים מתוכם כמקבילים לתותח, שניים בצידי הצריח כשהם פונים לאחור, ושניים נוספים על צידי התובה. בקיץ 1948 הושלמו ארבעה טנקי IS-7 במפעל קירוב שבלנינגרד, ואלו נשלחו למבחני שדה ממשלתיים. הטנק הותיר רושם חזק על חברי הוועדה הבוחנת; על אף שמשקלו הגיע ל-68 טונות, הוא הצליח לפתח מהירות סבירה ביותר, היה כמעט חסין לתותחי הנ"ט של התקופה, והיה חמוש בתותח עוצמתי. ב-1949 הורה הצבא למפעל קירוב לייצר כ-50 יחידות של ה-IS-7. אולם מאוחר יותר באותה שנה, הוחלט לעצור את כל ייצור הטנקים שמשקלם מעל 50 טונות, ביניהם ה-IS-7. מדיה וקבצים בנושא IS-7 בוויקישיתוף טנק ה-IS-7 באתר PKKA Last Heavy Tanks of the USSR at Battlefield.ru armor.kiev
גראמן F6F הלקט

הגראמן F6F הלקט (באנגלית: Grumman F6F Hellcat; מילולית: "חתול גיהנום") היה מטוס קרב חד-מנועי מתוצרת ארצות הברית מימי מלחמת העולם השנייה שיועד לפעול על נושאת מטוסים. המטוס נועד להחליף את קודמו F4F ויילדקט בשירות הצי האמריקני. למרות שדמה לויילדקט, F6F הלקט היה עיצוב חדש לגמרי. המטוס הונע על ידי מנוע בודד מדגם פראט אנד וויטני R-2800, בעל 2,000 כוחות-סוס, המנוע אשר שימש את F4U קורסייר ואת P-47 ת'נדרבולט. -F6F נודע בעיקר בזכות היותו מטוס קשוח. כבר לאחר טיסת הבכורה שלו ב-1943 הוא הצליח להתמודד בהצלחה כנגד מטוס ה-A6M זירו היפני, ולעזור בהשגת עליונות אווירית בזירת האוקיינוס השקט. כ-12,200 יחידות של ההלקט יוצרו בפרק זמן של שנתיים. לזכותו נזקפים 5,223 הפלות של מטוסי אויב תחת שירותו בצי האמריקני, חיל הנחתים האמריקני וחיל האוויר המלכותי הבריטי, יותר מכל כלי טיס ימי של בעלות הברית. לאחר המלחמה ההלקט החל לצאת בהדרגה משירות פעיל, אולם המשיך לשרת כמטוס קרב לילי עד 1954. המטוס ידוע כמטוס קרב של משחק מחשב "כנפי הזעם" משנת 1987. מדיה וקבצים בנושא גראמן F6F הלקט בוויקישיתוף (חיל האוויר האורוגוואי) שני לו היה מטוס הקרב P-51 מוסטנג האמריקאי, אשר לזכותו נזקפים כ-4,950 הפלות של מטוסי אויב, והשמדתם של עוד 4,131 מטוסים על הקרקע בזירה האירופית. ערך זה הוא קצרמר בנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.