laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Find

במערכות הפעלה דמויות יוניקס ומערכות הפעלה אחרות, find היא פקודה לחיפוש בתיקיית קבצים אחת או יותר במערכת קבצים. find מאפשרת לבצע חיפוש קבצים על פי קריטריונים מסוימים, ולבצע פעולה על הקבצים המתאימים, כאשר הקריטריון לסינון יכול להיות תבנית מתאימה לשם הקובץ או תבנית מתאימה לתאריך הגישה או השינוי לקובץ. בברירת המחדל, find מחזיר את כל הקבצים בתיקייה הנוכחית. find [-H] [-L] [-P] path... [expression] האפשרויות השונות של הפקודה שולטות בסוג הטיפול בקישורים סימבולים. בברירת המחדל, find אינו עוקב אחר קישורים סימבולים (שקול לדגל -P). הדגל -L מורה לפקודה לעקוב אחר קישורים אלו. ה-path לתיקייה יכול להכיל תבנית מסוג Wildcard, והביטוי בהמשך יכול להכיל אופרטורים שונים ולוגיקה מורכבת יותר. ה-find של פרויקט גנו עשיר יותר וכולל אפשרויות נוספות. ( expr ) מכריח קדימות. ! expr משמש כשער לוגי NOT. expr1 expr2 משמש כשער לוגי וגם. expr1 -a expr2 שקול לביטוי הקודם. expr1 -o expr2 משמש כשער לוגי או. הדגל -type משמש לחיפוש סוג מסוים של קבצים: תיקיות, קישורים וכדומה. אופציות נוספות הן: b - התקן בלוקים (Block Device) c - התקן תווים (Character Device) d - תיקיית קבצים p - צינור (PIPE) f - קובץ רגיל l -קישור סימבולי s - שקע (Socket) find באתר The Open Group find(1) - דף העזרה במערכת ההפעלה לינוקס
פלוריאן יוזפזון

פלוריאן יוזפזון (נולד ב-9 בפברואר 1991) הוא כדורגלן סורינאמי המשחק בעמדת החלוץ בקווילי-רוואן. יוזפזון ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של אייאקס בעונת 11–2010. חתם על הארכת חוזה עם הקבוצה ביוני 2011 ונשלח בהשאלה לעונת אחת לקבוצת נאק ברדה. שנה לאחר מכן עבר לוואלבייק וביולי 2013 חתם בשורותיה של פ.ס.וו. איינדהובן, שם הוא משחק עם המספר 14 על חולצתו, ומופיע לסירוגין גם בקבוצת המילואים של המועדון המתחרה בליגה ההולנדית השנייה. ליוזפזון 10 הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד. בשנת 2021, הצטרף לנבחרת סורינאם. ב-27 במרץ, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד ארובה בו אף כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. אייאקס אמסטרדם אליפות הולנד: 2010/2011 פ.ס.וו. איינדהובן אליפות הולנד (2): 2014/2015, 2015/2016 מדיה וקבצים בנושא פלוריאן יוזפזון בוויקישיתוף פלוריאן יוזפזון, באתר Transfermarkt פלוריאן יוזפזון, באתר Soccerway פלוריאן יוזפזון, באתר WorldFootball.net פלוריאן יוזפזון, באתר National Football Teams פלוריאן יוזפזון, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גריליאנו

גריליאנו (איטלקית: Garigliano) הוא נהר במרכז איטליה. אורכו של הנהר הוא כ-38 ק"מ, ומקורו בנקודת ההתמזגות של נהר לירי ונהר גרי (מהם הוא מקבל את מימיו), כ-6 ק"מ מדרום לקאסינו. הנהר מהווה בחלקו הגדול את הגבול בין מחוז לאציו לבין מחוז קמפניה. בימי הביניים סימן הנהר את גבולה הדרומי של מדינת האפיפיור. במהלך מלחמת העולם השנייה הנהר עמד במרכז "קו החורף", השם הכולל לשלושת קווי מגננה שהקימו הנאצים באיטליה מול בנות הברית. כיוון שהגרילאנו מנקז שניים מהנהרות המרכזיים של מרכז איטליה, אגן ההיקוות שלו עולה בשטחו על 5,000 קמ"ר. הנהר נשפך לים הטירני, סמוך למינטורנא. מדיה וקבצים בנושא גריליאנו בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
SS-20 Saber

SS-20 Saber הוא קוד דיווח נאט"ו של טיל בליסטי לטווח בינוני מתוצרת ברית המועצות שנקרא במקור (ברוסית) РСД-10 «Пионер» (כלומר: ракета средней дальности, טיל לטווח בינוני "פיוניר"). הטיל, בעל יכולת לנשיאת 1–3 ראשי קרב גרעיני, נכנס לשירות בשנת 1976. הצבת טילי ה-SS-20 וכיוונם לעבר מערב אירופה הייתה אחד האירועים שעוררו את "המלחמה הקרה השנייה" בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 וגררה את החלטת נאט"ו לפריסת טילי שיוט וטילים בליסטיים מסוג פרשינג 2 על אדמת אירופה. המערך פורק בעקבות הסכם פירוק נשק גרעיני לטווח בינוני בשנת 1988. לאחר השמדת המערך נרכש מספר לא ידוע של משגרים על ידי קוריאה הצפונית עבור טיל ה-BM-25 מוסודאן שלה. הטיל היה דו-שלבי, מבוסס דלק מוצק, מרובה ראשי נפץ. הטיל לא יועד להרס נרחב וליצירת הלם, כמכה מקדימה או כמכה שנייה, אלא לתקיפת מטרות מדויקות במערב אירופה. טווח הפעולה של הטיל היה 5,500 ק"מ כך שפריסתו בברית המועצות (בעיקר באוקראינה, בלארוס וליטא) טיווחה את כל בסיסי נאט"ו ביבשת. הראש הקרבי במשקל 1.6 טון היה יכול לשאת פצצת אטום בעוצמה של 1 מגהטון TNT או עד שלושה ראשי קרב בעוצמה של 150 קילוטון TNT כל אחד. דיוק הפגיעה גדל משגיאה של כ-500 מ' בדגמים הראשונים לכדי 150 מ' בדגמים המתקדמים יותר. הטיל נועד לשם החלפת הטילים המיושנים R-12 ו-R-14, שיוצרו בשנות ה-60 של המאה ה-20. פיתוח הטיל נמסר למכון מוסקבה להנדסה טרמית (Московский институт теплотехники, МИТ) ב-1968. הטיל יוצר באיגוד המפעלים הפדרליים בווטקינסק (Федеральное государственное унитарное предприятие «Воткинский завод») ואת המשגרים ייצרה חברת כלי הרכב של מינסק (בבלארוסית: Таварыства Мінскі аўтамабільны завод). באוגוסט 1976, לאחר ניסויים באתר קפוסטין יאר, סופקו הטילים המבצעיים הראשונים לחיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה. עד 1986 נפרסו הטילים ב-48 אתרי שיגור בברית המועצות. מומחים במערב נחלקו באשר לצורך הסובייטי בפיתוח הטיל והכוונה המסתתרת מאחוריו. החוקר הנאו-שמרני ריצ'רד פרל סבר שהטילים הם חלק מתוכנית סובייטית לביסוסה כמעצמה עולמית, בעוד חוקרים אחרים סברו שהטילים בישרו נסיגה מגישת ההשמדה הטוטלית באמצעות אימוץ אסטרטגיה מתוחכמת יותר ופניה לכיוון של נשק גרעיני טקטי, המייצר איום ופגיעה מוגבלת ("דוקטרינת אוסטינוב"). נוסף על כך, לאחר שהסכמי סאל"ט הטילו מגבלות על הצבת טילים בליסטיים לטווח ארוך, עלתה חשיבותם של טילים לטווח בינוני, שלא נכללו בהסכם. מדיה וקבצים בנושא SS-20 Saber בוויקישיתוף מידע על טיל, אתר Global Security Russia's ICBM design firm: looking back at a dramatic 60-year story
ניוז לטר

ניוז לטר (באנגלית: The News Letter) הוא אחד העיתונים היומיים הראשיים בצפון אירלנד היוצא לאור בעיר בלפסט בין הימים שני עד שבת. זהו העיתון היומי הוותיק ביותר בעולם בשפה האנגלית שעדיין יוצא לאור, החל משנת 1737. עמדתו הפוליטית המקורית של העיתון הייתה רפובליקנית כמו קהל קוראיו, אך כיום היא יוניוניסטית באופן מובהק. מתחריו העיקריים הם ה"בלפסט טלגרף" וה"אייריש ניוז". הניוז לטר החליף בעלים כמה פעמים מאז אמצע שנות התשעים ומאז 2005 הוא נמצא בבעלות חברת התקשורת הבריטית, "ג'ונסטון פרס". השם המלא הרשמי של העיתון הוא "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter), אף שהמילה "בלפסט" כבר לא מופיעה על העמוד הראשי שלו. העיתון החל לצאת לאור ב-1737 בשם "בלפסט ניוז לטר" (Belfast News Letter) בעיר בלפסט על ידי משפחת ג'וי, משפחה ממוצא הוגנוטי בעלת מעמד בבלפסט של המאה ה-18 ושבלטה במיוחד באיסוף חומרים היסטוריים. פרנסיס ג'וי, אביהם של הנרי ורוברט ג'וי, הגיע לבלפסט בראשית המאה ה-18 מכפר במחוז אנטרים. לאחר הגיעו לבלפסט, הוא נישא לבתו של מושל העיר והחל לעסוק בעריכת דין. ב-1737 הוא קיבל בית דפוס קטן במסגרת הסדר חוב והשתמש בו כדי לפרסם את העיתון הראשון בעיר תחת הכותרת "הטווס" (The Peacock). מאוחר יותר רכשה המשפחה טחנת נייר בעיר ביילימנה שמדרום-מזרח לבלפסט וכך התאפשר לה לייצר מספיק נייר לא רק לצורכי הפרסום שלה, אלא גם לכל הפרובינציה של אלסטר. בתחילת דרכו יצא לאור הניוז לטר בתדירות של שלוש פעמים בשבוע וב-1855 הוא החל להיות עיתון יומי. לפני חלוקת אירלנד ב-1922 הוא היה נפוץ בכל רחבי האי. העיתון פרסם את החדשות על הכרזת העצמאות של ארצות הברית במהדורה שלו מה-23 באוגוסט 1776 עם זאת, העיתון "לונדון כרוניקל" היה הראשון שהדפיס את נוסח ההכרזה במהדורתו מה-15 באוגוסט אותה שנה. עותקים היסטוריים של העיתון, החל משנת 1828 ניתנים לחיפוש ולצפייה בארכיון העיתונות הבריטית (British Newspaper Archive). נכון לשנת 2011 עמדה תפוצתו של הניוז לטר על 23,492 עותקים יומיים. מדיה וקבצים בנושא ניוז לטר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ניוז לטר ניוז לטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ABC figures: How the regional dailies performed". HoldTheFrontPage (UK). 31 August 2011. Retrieved 25 September 2011. Ruth Johnston, Your place and mine: Belfast News Letter, BBC, accessed 25 September 2006 British Newspapers Online Carroll, Francis M. The American presence in Ulster: a diplomatic history, 1796-1996. Retrieved 2009-08-29. The Declaration of Independence - A Global History, Google Books, accessed 6 March 2009 Digitised copies of the Belfast News Letter
חכים

האם התכוונתם ל... אילה חכים – מנהלת ישראלית אליהו חכים – אחד משנים-עשר עולי הגרדום אסנת חכים – שחקנית ישראלית אסתר כרמל-חכים – חוקרת מגדר ונשים ישראלית דורית חכים – במאית ישראלית ג'ורג' חכים – ממנהיגי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית במזרח התיכון לבנה חכים – במאית ישראלית אל-חכים – אחד משמותיו של האל באסלאם חכם (פירושונים) חכימי
זלצמן

זלצמן הוא שם משפחה יהודי אשכנזי וגרמני שמקורו בגרמנית. האם התכוונתם ל... אוגוסט זלצמן – צלם צרפתי שנודע בשל צילומי ארץ ישראל וירושלים שצילם באמצע המאה ה-19, מחלוצי השימוש בצילום לתיעוד ממצאים ארכאולוגיים אריה ליב זלצמן – סופר, משורר ומחזאי יידי שנודע בשם העט לייב מלאך זיגמונד זלצמן – סופר יהודי-אוסטרי שנודע בשם העט פליקס זאלטן יוסף זלצמן – מחלוצי העלייה השנייה, שנרצח על ידי ערבים נינה זלצמן – פרופסור למשפטים ישראלית פנינה זלצמן – פסנתרנית ישראלית, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, כלת פרס ישראל למוזיקה צבי יהודה (זלצמן) – איש ציבור ישראלי, מראשי תנועת המושבים, מפעילי הפועל הצעיר ומפא"י, ממייסדי דגניה ונהלל וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י בכנסת הראשונה רויטל זלצמן – זמרת, שחקנית ומדבבת ישראלית
מרכז היהודים

האם התכוונתם ל... מרכז היהודים (רומניה) – מוסד היודנראט הרומני. מרכז היהודים (סלובקיה) – מוסד היודנראט הסלובקי.
ארמון לה

ארמון לה הוא ארמון מלכות טיבטי המשקיף על העיר לה שבחבל לדאק בהרי ההימלאיה. הוא נבנה במאה ה-17 בידי המלך סנג נאמגיאל בדמותו של ארמון הפוטאלה שבלהסה, טיבט. הארמון הוא בגובה תשע קומות כשבקומות העליונות התגוררו בני משפחת המלוכה והנמוכות שימשו כאורוות ומחסנים. הארמון ננטש כשכוחות הדוגרה השתלטו על לדאק באמצע המאה ה-19, ומשפחת המלוכה עברה לארמון סטוק. חורבות הארמון שוקמו בידי המכון לחקר הארכאולוגי של הודו. הארמון פתוח לציבור ועל גגו ניתן לראות מראה פנורמי של לה והסביבה. הר סטוק קנגריל שברכס הרי זאנגסקאר נראה מדרום מעבר לעמק האינדוס, ורכס הרי לדאק נראה מצפון לארמון. מוזיאון הארמון מכיל אוסף עשיר של תכשיטים, קישוטים, גלימות טקסיות וכתרים טקסיים. יש בו ציורי טנגקה סיניים בני יותר מ-450 שנה השומרים על צבעיהם הבהירים שנוצרו מרסיסי ואבקות אבנים מסוגים שונים, כולל אבני חן. בניית הארמון על גבעת צמו (Tsemo) הייתה יוזמה של צוואנג נאמגיאל, מייסד שושלת נאמגיאל של לדאק בשנת 1553 והוא הושלם בידי אחיינו סנג נאמגיאל. מדיה וקבצים בנושא ארמון לה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארמון לה ארמון Leh Palace באתר ILoveIndia (באנגלית) אתר הארמון אמנות בודהיסטית Frontline Magazine, pg 78, May 13-26, 1989
המוזיאון לאמנות מודרנית

המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (באנגלית: Museum of Modern Art ובראשי תיבות MoMA, מומה) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית, ששוכן באזור מידטאון של רובע מנהטן שבניו יורק ונחשב לאחד ממוזיאוני האמנות הטובים בעולם. המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל המודרניסטי אדוארד דורל סטון ונפתח לציבור לראשונה ב-7 בנובמבר 1929. ב-21 במאי 2002 נסגר המוזיאון לצורך שיפוצים נרחבים, ונפתח מחדש ב-20 בנובמבר 2004 בבניין חדש, שתוכנן על ידי האדריכל היפני יושיו טאניגוצ'י. במהלך השיפוצים הוצג חלק מאוסף המוזיאון במבנה ברובע קווינס, שכונה "מומה קווינס". אוסף המוזיאון נחשב בקרב רבים כאוסף האמנות המודרנית הטוב בעולם. מוצגים בולטים באוסף המוזאון: "ליל כוכבים" של וינסנט ואן גוך, "העלמות מאביניון" של פבלו פיקאסו, "התמדתו של הזיכרון" של סלבדור דאלי, "ברודוויי בוגי ווגי" של פיט מונדריאן, "חבצלות המים" של קלוד מונה, "הריקוד" של אנרי מאטיס, "הרוחצת" של פול סזאן, "דיוקן עצמי עם שער קצוץ" של פרידה קאלו, "מרקי קמפבל" של אנדי וורהול, "הצוענייה הנמה" של אנרי רוסו, "הנאהבים" של רנה מגריט, ומספר יצירות של קוסימה פון בונין ורומן אופלקה. אמנים אמריקאים בולטים שיצירותיהם מוצגות במוזיאון: ג'קסון פולוק, ג'ספר ג'ונס, אדוארד הופר, רוס בלקנר, אנדי וורהול, דון ואן וליט, צ'אק קולז, ראלף באסקי, רפאל אולבינסקי, אדוארד אבדיסיאן, מארק לומברדי ואנדרו וייאת'. כמו כן, למוזיאון אוסף צילומים נרחב. מדיה וקבצים בנושא המוזיאון לאמנות מודרנית בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית) המוזיאון לאמנות מודרנית, ברשת החברתית פייסבוק המוזיאון לאמנות מודרנית, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המוזיאון לאמנות מודרנית, ברשת החברתית אינסטגרם המוזיאון לאמנות מודרנית, סרטונים בערוץ היוטיוב topic/museum-of-modern-art-institution המוזיאון לאמנות מודרנית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) חדרי המוזיאון, באתר "worldvisitguide.com" Kleiner, Fred S.; Christin J. Mamiya (2005). "The Development of Modernist Art: The Early 20th Century". Gardner's Art through the Ages: The Western Perspective. Thomson Wadsworth. p. 796. ISBN 0-495-00478-2. ארכיון מ-10 במאי 2016. The Museum of Modern Art in New York City is consistently identified as the institution most responsible for developing modernist art ... the most influential museum of modern art in the world. {{cite book}}: (עזרה)
חוסה מריה פיגרס

חוסה מריה פיגרס אולסן (בספרדית: José María Figueres Olsen; נולד ב-24 בדצמבר 1954) הוא איש עסקים ופוליטיקאי, שכיהן כנשיא קוסטה ריקה בשנים 1994–1998. פיגרס החל את הקריירה שלו כמהנדס חקלאות. לאחר עשור, נכנס לשירות ציבורי כשר סחר חוץ ולאחר מכן כשר החקלאות. בשנת 1994 נבחר לנשיא קוסטה ריקה והיה לנשיא הצעיר ביותר בתולדות המדינה. בשנת 2000 הצטרף פיגרס לפורום הכלכלי העולמי בשווייץ. ולאחר מכן עבד עם הארגון להשקעה חברתית "קונקורדיה 21" במדריד. בתחילת 2010 מונה ליושב ראש מטה המלחמה בפחמן (Carbon War Room), ארגון עצמאי ללא כוונת רווח המתמקד במעבר העולמי לכלכלת פחמן נמוכה. מדיה וקבצים בנושא חוסה מריה פיגרס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקה המרכזית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מכשירי התופת

מכשירי התופת (באנגלית: Infernal devices) היא טרילוגיית ספרים המקדימה את סדרת בני הנפילים מאת קסנדרה קלייר. מלאך מכני נסיך מכני (יצא בעברית בשבוע הספר 2018) נסיכה מכנית (יצא בעברית ב-1 ביולי 2020) עיר של עצמות עיר של אפר עיר של זכוכית עיר של מלאכים נופלים עיר של נשמות אבודות עיר של אש שמימית זוהי טרילוגיה המתרחשת באותו עולם של ציידי הצללים, שנכתבה על ידי קסנדרה קלייר, אך מקדימה את מאורעות ספרי בני הנפילים ב-100 שנה. הספר הראשון בטרילוגיה - מלאך מכני, פותח את הסיפור עם טסה גריי בת ה-16, אשר מגיעה בספינה מניו יורק ללונדון כדי להצטרף לאחיה. טסה התמימה לא מודעת לעולם הצללים הרוחש ממש מתחת לפני השטח, וכשהיא מניחה את רגלה בפעם הראשונה על אדמת לונדון האפורה, היא לא יכלה להעלות בדעתה עד כמה החיים שלה הולכים להסתבך באופן בלתי הפיך. כשטסה נחטפת על ידי אחיות האופל ועוברת עינויים מצדן של האחיות - חברות אגודת סתרים בשם "מועדון פנדמוניום", היא עד מהרה מגלה שגם היא עצמה מהווה חלק מהעולם האפל, וכי גם לה יש כוחות על טבעיים רבי עוצמה ונדירים במיוחד, כוחות שחברי מועדון פנדמוניום חומדים לעצמם. בודדה, נרדפת וללא חברים טסה מוצאת מקלט בקרב מסדר ציידי הצללים אשר נשבעים לסייע לטסה למצוא את אחיה אם תסכים להשתמש בכוחותיה לטובת מאבקם הנצחי ביצורי האופל. אך האם על טסה לבטוח בהם? האם הם מנצלים אותה? האם אחיה בחיים? מדוע היא חשובה כל כך? אלו רק מעט מהשאלות אשר עוברות במוחה ואם זה לא מספיק, טסה מוצאת את עצמה נקרעת בין שני חברים - וויל כחול העיניים, השנון, הנאה, הגאוותן והאמיץ, שנראה שסודו המסתורי והלא ברור מסוכן מכפי שטסה יכולה לשער. וג'יימס האדיב, אשר סודו לא פחות רחוק מלהיות טראגי וקטלני. יחד הם עוברים הרפתקאות מסמרות שיער, וטסה מגלה שהיא עומדת בפני בחירות בלתי אפשריות. קסנדרה קלייר, מכשירי התופת, מסצ'וסטס: טרילוגיית ספרי פנטזיה, מתח ורומנטיקה, 2013, עמ' 407 ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמון הבדולח

ארמון הבדולח (באנגלית: The Crystal Palace) היה מבנה שהוקם ב-1851 לכבוד "התערוכה הגדולה" - התערוכה העולמית הראשונה למוצרי תעשייה (The Great Exhibition of the Works of Industry of All Nations), שנערכה בלונדון. מטרת התערוכה הייתה לשלב בין התעשייה לאמנות. המבנה תוכנן תוך 8 ימים על ידי ג'וזף פקסטון, אדריכל וגנן במקצועו - עובדה שהשפיעה מאוד על אופי המבנה המזכיר חממה. המבנה היה עשוי ברזל יצוק וזכוכית – מיטב הטכנולוגיה של התקופה הוויקטוריאנית וסמל התעשייה של התקופה, והוקם בתוך 9 חודשים, זמן שיא לתקופתו. השם "ארמון הבדולח" נטבע על ידי המגזין הסאטירי "פאנץ'". לאחר תום התערוכה פורק המבנה והורכב מחדש בפרבר של לונדון, אשר נקרא על שמו עד היום - קריסטל פאלאס. המבנה חרב בשריפה בשנת 1936. יש שסימנו את ארמון הבדולח כתחילתה של האדריכלות המודרנית. השינויים שהביא עמו המודרניזם במאה ה-19 התבטאו בעיקר בתחומי התעשייה והמדע. האדריכלות, לעומת זאת, נותרה שמרנית יחסית מבחינה סגנונית ושלטו בה הנאו קלסיציזם ודומיו עד שלב מאוחר יחסית; רק לקראת סוף המאה החלה האדריכלות המודרנית לתפוס תאוצה. מבחינה זו ניתן לראות בארמון הבדולח מבשרן של חלק מהמגמות העתידות לתפוס מקום חשוב באדריכלות זו, הן בתאוריה והן באופני הביצוע. ניתן לתלות זאת בעובדה שהבניין נועד לאכלס תצוגה תעשייתית - ולפיכך התמקם בקרבת השדה הטכנולוגי, שכבר השתחרר מכבלי המסורת והטעם ונמצא אז בעיצומו של שינוי משמעותי, ושבשלב מאוחר יותר היה בעל השפעה חשובה על האדריכלות. ארמון הבדולח שילב בתוכו צורות מסורתיות כמו קשתות, מדליונים ואף חיקוי של אבני ראשה בחזית הארמון. כפי שהיה מקובל בבניה המסורתית, לעמודי הבניין היו בסיס וכותרת. עם זאת, בעיצוב הארמון נכללו מספר אלמנטים מודרניים חדשים: הזכוכית ממנה נבנה הארמון הייתה חומר חדש שעד אז לא נראה במבנים ציבוריים בהיקפים כאלה. הארמון הורכב מצורות גאומטריות פשוטות – אחד מסימני הזיהוי של העיצוב המודרני בהמשך. למעט הכותרות בעמודים הארמון היה נטול עומס קישוטי. בניגוד לנוהג להסתיר את הקונסטרוקציה מאחורי האורנמנט, קורות הברזל נותרו חשופות ונראו נקודות החיבור שלהן עם קורות אחרות במבנה. הארמון נבנה בצורת בזיליקה, אולם מרכזי אחד גבוה במרכז ולצידו שני אולמות משניים נמוכים יותר. האולם המרכזי נחצה במרכזו במבנה מקומר גבוה יוצר שיצר חלל מרכזי פתוח (בדומה לקפלה). הארמון הורכב מ־3000 עמודים שהיוו את השלד של הבניין. החלק העליון של הבניין והגג היו בנויים מלוחות זכוכית באורך 1.2 מטר ורוחב 25 ס"מ. בגלל החומר שממנו הארמון נבנה, הארמון נראה שקוף וקליל, ולכן השרה תחושה של חלל ענק שמתמזג במרחב. תחושה זו התחזקה מאוד בגלל העובדה שהיו עצים בתוך המבנה ומחוצה לו. בנין זה ערער את המסורת של בנייה כבדה באבן, לא עוד קורות עץ וקירות נושאים התומכים במבנה, אלא שלד ברזל מצופה זכוכית. החדשנות של המבנה והזמן הקצר בו תוכנן גרמו לליקויים רבים שלא נצפו מראש במבנה, מחוסר ניסיון או מחוסר תשומת לב לעניין. דמיונו המבני לחממה ומסכי הזכוכית הגדולים גרמו לכך שהמבנה התחמם מאוד בשעות היום. בתכנון לא נלקח בחשבון נושא האוורור הטבעי של המבנה - מה שגרם לשהות בו להיות בלתי נסבלת למדי אפילו באקלים האנגלי. ארמון התעשייה ארמון הבדולח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) יהודה גרינפלד גילת, צאצאי הזמן ודיירי המרחב - על מקומה של האדריכלות בעולם מתחדש, רסלינג, 2015, עמ' 64
מנואל סלאיה

מנואל סלאיה (בספרדית: Manuel Zelaya; נולד ב-20 בספטמבר 1952). הוא פוליטיקאי מהונדורס שכיהן כנשיאה בשנים 2006–2009. סלאיה נבחר לנשיאות הונדורס בשנת 2006. כנשיא, נתפס כליברל וכאיש שמאל. בזמן נשיאותו כרת ברית עם הברית הבוליברית. ביוני 2009, עברה הונדורס משבר חוקתי. סלאיה ניסה להוביל מהלכים למשאל עם שיוביל לניסוח חוקה חדשה. על אף שבית המשפט הורה לו להפסיק את המהלך, הוא סירב, ובית המשפט העליון של הונדורס הוציא צו מעצר סודי לתאריך 26 ביוני. יומיים מאוחר יותר נכנסו חיילים מצבא הונדורס לבית הנשיא באישון ליל ועצרו אותו. במקום להעמיד אותו למשפט, הצבא העלה אותו למטוס לקוסטה ריקה. מאוחר יותר באותו יום הצביע הקונגרס בהונדורס על הדחתו מתפקידו ומינה את יו"ר הקונגרס להשלים את כהונתו. בשנת 2011, ועדת האמת של הונדורס הגיע למסקנה שסלאיה הפר את החוק בשעה שלא ציית לפסיקת בית המשפט העליון לבטל את משאל העם, עם זאת, גם הרחקתו מהמדינה נחשבה להפיכה צבאית שאינה חוקית. בסוף 2021 זכתה בבחירות לנשיאות רעייתו סיומרה קסטרו והיא החלה לכהן ב-2022. מדיה וקבצים בנושא מנואל סלאיה בוויקישיתוף מנואל סלאיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Honduras Quagmire: An Interview with Zelaya - TIME, web.archive.org, ‏2009-10-02 "Army overthrows Honduras president in vote dispute". Reuters (באנגלית). 2009-06-28. נבדק ב-2023-09-09. "Honduran leader forced into exile" (באנגלית בריטית). 2009-06-28. נבדק ב-2023-09-09. "Honduras Truth Commission rules Zelaya removal was coup". BBC News (באנגלית בריטית). 2011-07-07. נבדק ב-2023-09-09. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בארי בוסטוויק

בארי קנאפ בוסטוויק (באנגלית: Barry Knapp Bostwick; נולד ב-24 בפברואר 1945) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס טוני ופרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "ספין סיטי" בתור ראש עיריית ניו יורק רנדל וינסטון. בוסטוויק הופיע בסרטים "מופע הקולנוע של רוקי" ו"המרגל מת מצחוק". בוסטוויק נולד בעיר סן מתאו שבקליפורניה, בנם של אליזבת והשחקן הנרי בוסטוויק. אחיו הגדול הנרי בוסטוויק נהרג בתאונת דרכים ב-1973. בוסטוויק למד משחק ב"אוניברסיטת אליאנט" שבסן דייגו ואמנויות במה ב"בית הספר לאמנויות טיש" שבניו יורק. לפני שהפך לשחקן מקצועני הופיע בוסטויק כבדרן בקרקס. בוסטוויק החל את דרכו כשחקן תיאטרון מוכשר במהלך שנות ה-70 לאחר הופעה מוצלחת במחזמר "גריז" בתפקיד הראשי של דני זוקו. כישוריו כשחקן תיאטרון הקנו לבוסטוויק את התפקיד הקולנועי הראשון שלו, בראד מייג'ורס בקומדיית האימה המוזיקלית "מופע הקולנוע של רוקי". הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית ובוסטוויק זכה להכרה הראשונית שלו. בוסטוויק זכה בשנת 1977 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי על הופעתו בתפקיד ג'יימי לוקהארט במחזמר "The Robber Bridegroom". השתתף במספר סרטים: "המרגל מת מצחוק" בתפקיד נורם קולמן אויבו של הסוכן דיק סטיל (לזלי נילסן), "סרט סרט" של סטנלי דונן, "לפנות ערב", "ננסי דרו", "צ'אסנט: גיבור סנטרל פארק", "האנה מונטנה: הסרט" ו"חוף מהסרטים". בוסטוויק זכה להערכה רבה בשנות ה-90 בזכות משחקו בקומדיית המצבים "ספין סיטי" בתפקיד ראש עיריית ניו יורק רנדל וינסטון, בוסטוויק זכה על תפקיד זה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. מאז השתתף בוסטוויק בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד הפרקליט אוליבר גייטס ו"קוגר טאון" בתפקיד איש העסקים רוג'ר פרנק. בוסטוויק התחתן בשנת 1987 עם השחקנית סטייסי נלקין והתגרש ממנה בשנת 1991. בשנת 1994 נישא לאשתו השנייה השחקנית שרי ג'נסן, מנישואיו השניים נולדו לו שני ילדים. מופע הקולנוע של רוקי (1975) סרט סרט (1978) מגה פורס (1982) בלהט התשוקה 2 (1994) המרגל מת מצחוק (1996) מועדון הסוכן החשאי (1996) על כלבים וגנבים 2: הרפתקאות פאטץ' בלונדון (2003) צ'אסנט: גיבור סנטרל פארק (2004) ננסי דרו (2007) לפנות ערב (2007) האנה מונטנה: הסרט (2009) מובי דיק: 2010 (2010) FDR: American Badass!‏ (2012) חוף מהסרטים (2013) סיפורי ליל כל הקדושים (2015) Santa Girl‏ (2019) אמריקן פאי: הבנות שולטות (2020) הרווק הנצחי (2021) Outlaw Johnny Blac‏ (2023) אני אכבוש את מנהטן (1987) - מיני-סדרה השדרה החמישית 919 (1996) - סרט טלוויזיה ספין סיטי (1996–2002) סקראבס (2003) חוק וסדר: מדור מיוחד (2004–2007) קוגר טאון (2007–2010) הנורמלים החדשים (אנ') (2012) Still the King‏ (2016–2017) מדריך החברות לגירושין (2016–2018) אמא אמריקאית (2017) ויל וגרייס (2018) הגולדברגים (2020) דוקטור דוגי קאמלואה (אנ') (2021) מדיה וקבצים בנושא בארי בוסטוויק בוויקישיתוף בארי בוסטוויק, ברשת החברתית פייסבוק בארי בוסטוויק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) בארי בוסטוויק, באתר AllMovie (באנגלית) בארי בוסטוויק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) בארי בוסטוויק, באתר MusicBrainz (באנגלית) בארי בוסטוויק, באתר Discogs (באנגלית)
מכתב התאבדות

מכתב התאבדות הוא מכתב ובו מסר שמשאיר אחריו אדם שמתאבד או מנסה להתאבד. המכתב יכול להיות במגוון צורות, כגון פתק כתוב, הקלטת אודיו או וידאו. תוכן המכתב יכול לבטא מגוון מסרים של הכותב, כגון האשמה עצמית או האשמה של הסביבה הקרובה בקשיים וכישלונות שחווה הכותב בחייו, משאלות והוראות של הכותב לאחר מותו, ועוד; לעיתים קרובות התוכן מבטא רגשות עוצמתיים של הכותב. ההערכות הן כי 15%-30% מההתאבדויות מלוות במכתב התאבדות; קיימים הבדלים רבים באחוז זה בין תרבויות שונות. במחקרים נמצא כי כתיבת מכתב במקרה של התאבדות היא נפוצה יותר בקרב נשים וצעירים; מכתביהם של צעירים נטו להיות יותר ארוכים, עשירים ברגשות ולעיתים קרובות כללו בקשת סליחה. מכתבי התאבדות מהווים מושא התעניינות של חוקרי מקרי מוות ושל חוקרים באקדמיה, בין השאר מכיוון שהם יכולים לספק הצצה לעולמו הפנימי של הכותב, תחושותיו ומניעיו בטרם ביצע את ההתאבדות. עם זאת, מכיוון שנמצאו הבדלים בין מאפייניהם של מתאבדים שהשאירו אחריהם מכתב התאבדות, לבין אלו שלא השאירו, נטען כי אין להסיק ממכתבים אלו לגבי עולמם הפנימי של כלל המתאבדים. ישראל אורון (אוסטריי), שלום לחיים! בחרתי במוות: מכתבי פרידה מאת ישראלים שהתאבדו, קריית ביאליק: אח, 2008. מדיה וקבצים בנושא מכתב התאבדות בוויקישיתוף ישראל אורון, על השינוי המתחולל בשגרת הכתיבה של המותירים מכתב-התאבדות, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏24 בדצמבר 2017 Dying words: the last words written by famous people in their suicide notes Incidence of note-leaving remains constant despite increasing suicide rates. Psychiatry and Clinical Neurosciences. 2005 Gelder, M., Mayou, R., & Geddes, J. (2005). Psychiatry. Oxford University Press O'Donnell I, Farmer R, Suicide notes. Catalan J. Br. J. Psychiatry, 1993; 163: 45–48. Kuwavara et al., Differences in characteristics between suicide victims who left notes or not, Journal of affective disorders, 2006, 94(3), 145-149 Ho TP, Yip PS, Chiu CW, Halliday P. Suicide notes: What do they tell us? Acta Psychiatr. Scand. 1998; 98: 467–473. Heim N, Lester D. Do suicides who write notes differ from those who do not? A study of suicides in West Berlin. Acta Psychiatr. Scand. 1990; 82: 372–373