laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
טריטולי

הטריטולי (בלטינית: Tritolli) היו שבט גאלי ששכן בפרובנס התחתון, דרומית לנהר דורנס, בתקופת הברזל. הטריטולי מתועד אך ורק על ידי פליניוס הזקן כ-Tritollorum במאה ה-1 לספירה. משמעות השם הגאלי טריטולי נותרה מעורפלת. האלמנט הראשון הוא כנראה הקידומת tri - (שלוש), אבל קשה לזהות את הרכיב השני. פליניוס מתאר את הטריטוריה של הטריטולי כממוקמת בין הטריקורי (ליד הים התיכון) לבין הווקונטי (מצפון לדורנס). ייתכן שהם חיו באזור ההררי של Saint-Maximin, Barjols ו-Rians, ממזרח ל-Salyes, אם כי חסרות ראיות חזקות לכך. על פי ההיסטוריון גיא בארוול, הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית. Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Pliny. Naturalis Historia, 3:34. Barruol 1969, p. 210. Falileyev 2010, s.v. Tritolli. Barruol 1969, pp. 187–188.
קונגו

קונגו הוא אזור באפריקה המשוונית בו ישנן בימינו שתי מדינות גדולות. האם התכוונתם ל... מדינות הקיימות כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו - מדינה במרכז מערב אפריקה שבעבר נקראה זאיר, קונגו הבלגית וקונגו לאופולדוויל. הרפובליקה של קונגו – מדינה במרכז מערב אפריקה, שנקראה קונגו-ברזוויל. מדינות בעבר ממלכת קונגו – ממלכה שהתקיימה מהמאה ה-14 ועד 1914, בשטחן של הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה של ימינו מדינת קונגו החופשית – מדינה שנשלטה באופן אישי על ידי המלך לאופולד השני משנת 1885 עד 1908 קונגו הבלגית – מדינה שהייתה תחת שלטון האימפריה הבלגית משנת 1908 ועד 1960 אזורים גאוגרפיים נהר קונגו, שהוא הנהר השני באורכו באפריקה - מפריד בין שתי המדינות הקיימות כיום - הרפובליקה של קונגו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אגן הקונגו – אזור יערות גשם השני בגודלו בעולם מונחים נוספים: קונגו (קבוצה אתנית) – קבוצה אתנית ברפובליקה של קונגו וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו קונגו (שפה) – שפה המשתייכת למשפחת שפות הבנטו, המדוברת על ידי כחמישה מיליון נפשות באזור קונגו ואנגולה קונגו (ספר) – ספר של מייקל קרייטון משנת 1980 קונגו (סרט) – סרט קולנוע משנת 1995 המבוסס על הספר "קונגו" פטיש אוויר – כלי עבודה גדול, נקרא בעגה "קונגו" תופי קונגה – כלי הקשה הנקרא לפעמים "קונגס" או "קונגוס" סיירות המערכה מסדרת קונגו – סדרת סיירות מערכה יפניות ממלחמת העולם השנייה אוניית המערכה קונגו - אוניית מערכה יפנית מסדרת קונגו
אנוור עאמר

אנוור עאמר (בערבית: أنور عامر; נולד ב-30 באפריל 1967) הוא ראש המועצה המקומית חורפיש. נולד וגדל בכפר חורפיש. למד בבית ספר יסודי בכפר ובתיכון במעלות-תרשיחא. בשנת 1985 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הרגלים. בשנת 1989 התגייס למשטרה וביצע מגוון תפקידים והבולטים שבהם: קצין סיור מרחב שומרון, מפקד מחלקה בקורס קצינים, סגן מפקד וממלא מקום מפקד תחנת נהריה, סגן מפקד תחנת עירון, סגן מפקד וממלא מקום מפקד תחנת עכו, ק' אג"מ תחנת זבולון, ק' אג"מ תחנת חיפה ובתפקידו האחרון שימש כמפקד תחנת טירת כרמל. בשנת 2023 פרש מהמשטרה בדרגת סגן ניצב. בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול מוניב בדר מאג'ד עאמר, שפיק פארס ושכיב שנאן וניצח עם 53.6% מהקולות. הוא בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא נשוי ואב לשישה. מתגורר בכפר חורפיש. אנוור עאמר, ברשת החברתית פייסבוק אנוור עאמר, ברשת החברתית אינסטגרם אנוור עאמר, באתר מועצה מקומית חורפיש סגן ניצב ארז לחמיש מחליף את סגן ניצב אנואר עאמר, באתר פורטל כרמל והצפון אנוור עאמר נבחר לראש מועצת חורפיש, באתר פורטל הכרמל
הימים האחרונים

הימים האחרונים (באנגלית: The Last Days) הוא סרט דוקומנטרי משנת 1998 בבימויו של ג'יימס מול ובהפקת יוני בילור וקנת ליפר. סטיבן שפילברג (בתפקידו כמייסד קרן שואה והמכון להיסטוריה חזותית וחינוך) היה אחד מהמפיקים בפועל של הסרט. הסרט מספר את סיפוריהם של חמישה יהודים הונגרים בתקופת השואה, תוך התמקדות בשנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה, כאשר גרמניה הנאצית כבשה את הונגריה והחלה בגירוש המוני של יהודים במדינה למחנות ריכוז והשמדה, (בעיקר לאושוויץ). הוא מתאר את זוועות החיים במחנות, אך גם מדגיש את האופטימיות וההתמדה של הניצולים. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-71 במרץ 1999. הוסרט נערך שוב ועלה לשידור בנטפליקס ב-19 במאי 2021. הסרט כולל קטעי ארכיון, תצלומים ומסמכים, כמו גם ראיונות חדשים עם ניצולי השואה ביל באש, איירין זיסבלט, רנה פיירסטון, אליס לוק כהנה, טום לנטוס, רנדולף ברהם ודאריו גבאי. יוצרי הסרט אף הטיסו חלק מהמרואיינים (שהיגרו כולם לארצות הברית לאחר המלחמה), בחזרה לביקור בעיר הולדתם ובאתרי המחנות שאליהם נשלחו. אחד המראויינים, טום לנטוס, היה ניצול השואה היחיד שנבחר אי פעם לקונגרס של ארצות הברית, כשכיהן בנציג דמוקרטי מטעם קליפורניה בבית הנבחרים. הוא ניצל על ידי הדיפלומט השוודי ראול ולנברג, שהסתיר את לנטוס בבודפשט. במהלך הסרט יש גם ראיונות עם יוצאי צבא ארצות הברית פול פארקס וקאטסוגו מיהו, ואנשי GI שסייעו בשחרור מחנה הריכוז דכאו. בסרט רואיין גם רופא האס-אס לשעבר הנס מינך, שזוכה מפשעי מלחמה במשפטי נירנברג. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי קולנוע, וזכה לדירוג חיובי של 92% באתר Rotten Tomatoes, על סמך 24 ביקורות. ב־Metacritic, לסרט יש ציון של 85 מתוך 100, על ב על 25 מבקרים. מדיה וקבצים בנושא הימים האחרונים בוויקישיתוף "הימים האחרונים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הימים האחרונים", באתר נטפליקס "הימים האחרונים", באתר AllMovie (באנגלית) "הימים האחרונים", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הימים האחרונים", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הימים האחרונים", באתר Metacritic (באנגלית) "הימים האחרונים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) Simonpillai, Radheyan (2021-05-18). "'There is still so much hatred': looking back on Holocaust documentary The Last Days". The Guardian. נבדק ב-2021-06-25. Savlov, Marc (1999-03-05). "The Last Days". The Austin Chronicle. נבדק ב-2021-06-25. "New York Times • The Last Days". The New York Times. 2007. אורכב מ-המקור ב-2007-12-04. נבדק ב-2008-11-22. Leonard, John (2000-05-29). "Speak, Memory". New York. נבדק ב-2021-06-25. Gorondi, Pablo (2018-02-01). "Statue of late Rep. Tom Lantos unveiled in Hungary". The Mercury News. נבדק ב-2021-06-25. "The Last Days". Rotten Tomatoes. נבדק ב-25 ביוני 2021. {{cite web}}: (עזרה) "The Last Days". Metacritic. נבדק ב-2021-06-25.
נזכרים באנה פרנק

נזכרים באנה פרנק (באנגלית: Anne Frank Remembered) הוא סרט תיעודי בריטי משנת 1995 שהופק ובוים על ידי ג'ון בלייר ועוסק בחייה ויומנה של אנה פרנק. הסרט הופק בשיתוף עם בית אנה פרנק, ערוץ דיסני ו-BBC, וכולל קריינות מאת קנת בראנה וקטעים מיומנה של פרנק שהוקרא על ידי גלן קלוז. הוא שודר במקור בטלוויזיה באפריל 1995 לפני שהוקרן בקולנוע על ידי Sony Pictures Classics בפברואר 1996. מיפ גיס, האישה שעזרה להגן על המשפחה, ושהצילה את היומן לאחר שהקבוצה הוסגרה, שיתפה פעולה עם בלייר ומתראיינת על זיכרונותיה מהסתרת משפחת פרנק. בסרט יש גם ראיונות עם חנה גוסלר ("הנלי") וג'קלין ואן מארסן, שתיים מחברותיה של אנה פרנק, ואף ישנם ראיונות ארכיוניים גם אוטו פרנק, אביה של אנה. בלייר צילם במיקומים האמיתיים של חייה של פרנק, כולל השכונה שבה גדלה, תעלת פרינסנחראכט באמסטרדם, ומחנות הריכוז וסטרבורק ואושוויץ. מכיוון שהסרט נוצר בשיתוף עם בית אנה פרנק, הסרט אף כלל את צילומי הסרט הידועים היחידים שצולמו של אנה פרנק. קטע הסרט הקצר צולם ב-1941 בחתונה בפרבר של אמסטרדם שבו התגוררה משפחת פרנק. אנה פרנק מצולמת למשך 7 שניות במהלך הסרטון. אתר האינטרנט הרשמי של נזכרים באנה פרנק מדיה וקבצים בנושא נזכרים באנה פרנק בוויקישיתוף "נזכרים באנה פרנק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נזכרים באנה פרנק", באתר נטפליקס "נזכרים באנה פרנק", באתר AllMovie (באנגלית) "נזכרים באנה פרנק", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "נזכרים באנה פרנק", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "נזכרים באנה פרנק", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק

שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק (בהולנדית: Laatste Zeven Maanden van Anne Frank) הוא סרט טלוויזיה תיעודי הולנדי משנת 1988 בבימויו של ווילי לינדוור על שבעת החודשים האחרונים בחייה של אנה פרנק. לסרט התראיינו שבע נשים שהיו אסירות במקביל לפרנק במחנה המעבר וסטרבורק, ובמחנות הריכוז אושוויץ וברגן-בלזן. בין המרואיינות ניתן למנות את חנה גוסלר, חברת ילדותה של אן ואסירה עמיתתה בברגן-בלזן, ויני ברנדס-ברילסלייפר, שהייתה אסירה ביחד עם אנה פרנק בכל שלושת המחנות. לפי ההערכות, שתי הנשים היו מהאחרונים שראו את אנה פרנק בחיים. גם בלומה אייפרס-עמדין התראיינה לסרט. הסרט התיעודי זכה בפרס אמי הבינלאומי. הראיונות הופיעו כספר ב-1992 תחת אותו השם, מאת ווילי לינדוור יוצר הסרט. ווילי לינדוור רצה לצלם את הסרט בבית אנה פרנק, אך סורב על ידי ההנהלה. מדיה וקבצים בנושא שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק בוויקישיתוף סרט מלא שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק עם כתוביות בעברית "שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) Lindwer, Willy (1992). The Last Seven Months of Anne Frank (paperback ed.). Anchor. ISBN 0-385-42360-8. Gerstenfeld, Manfred. "Abusing Anne Frank's memory". Israel National News.
אמיליה וייס

אמיליה וייס (בהונגרית: Weiss Emília;‏ בודפשט, 21 ביולי 1927 – בודפשט, 28 ביולי 2014) הייתה דוקטור למשפטים של האקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור אמריטה של המחלקה למשפט אזרחי בפקולטה למדע המדינה ולמשפטים של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE). במשך עשרות שנים הייתה מרצה לדיני משפחה במחלקה למשפט אזרחי. אמיליה וייס נולדה במשפחה יהודית, אביה היה עורך דין ואמה רופאה. היא שרדה את השואה והשלימה את לימודיה באוניברסיטה בין 1945 לבין 1950 באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה הקודם של אוניברסיטת אטווש לוראנד) בפקולטה למשפטים ולמדע המדינה. כבר ב-1949 עבדה כמתרגלת במחלקה למשפט אזרחי בפקולטה, לימים כמרצה, מרצה בכירה ופרופסור חבר באוניברסיטה. היא מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטה בדצמבר 1979. מאז פרישתה, קיבלה כפרופסור אמריטה. היא הייתה חברה בוועדת העריכה של המשפט האזרחי החדש ממועד הכנת עבודות הקודיפיקציה שלו. היא הובילה את קבוצת העבודה לדיני משפחה ואת קבוצת העבודה לדיני ירושה. עובדות ביוגרפיות יבשות אלו אינן משקפות במידה מספקת את מסלול חייו המקצועי. היא לימדה דורות. מי שלא פגש אותה אישית יכול היה ללמוד מספריה וממאמריה על הקשרים בין המשפט האזרחי, דיני המשפחה ודיני הירושה מהיסודות ועד לרמה האקדמית. היא לקחה חלק בהכנה והצגה של הקוד האזרחי החדש ברעננות שסתרה את גילה ובגישה מודרנית. היא עבדה גם ממיטת חוליה בבית החולים, כדי לסיים את ספרה בדיני הירושה. אמיליה וייס הובאה למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה. את הדוקטורט (PhD) שלה במדע המדינה ובמדעי המשפט קיבלה בשנת 1979 (עד אסז הייתה רק דוקטור למשפטים) בעבודת הדוקטור שלה שכותרתה "מצבו המשפטי של בן הזוג הנותר בחיים בדיני ירושה - היווצרותו ההיסטורית ומגמות התפתחותו". פרסומיה התפרסמו בתחומים רבים של המשפט האזרחי ודיני המשפחה, בתחום דיני המשפחה ודיני הירושה הן בגרמנית והן באנגלית. גב' ג'ודית בודנר פיזינגר: ד"ר אמיליה וייס. Notarius Hungaricus - כתב העת של לשכת הנוטריונים הלאומית ההונגרית 7. (2015) אמיליה וייס נפטרה elte.hu ראיון איתה YOUTUBE ajk.elte.hu mint önálló tantárgy ma ELTE ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמיליה וייס".
מיה שרה

מיה סראפוצ'ילו (נולדה ב-19 ביוני 1967), אשר מוכרת בעיקר בשם הבמה מיה שרה, היא שחקנית אמריקאית. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בתפקיד הנסיכה לילי בסרט הפנטזיה של רידלי סקוט "אגדה" משנת 1985. בנוסף לכך היא זכתה להצלחה רבה כאשר גילמה בשנת 1986 את סלואן פיטרסון בסרט הקומדיה שובר הקופות "שמתי ברז למורה". בשנת 1994 גילמה תפקיד בולט כאשר היא גילמה גם את מליסה ווקר בסרט המדע הבדיוני טיימקופ, אשר עליו זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. מיה שרה נולדה למשפחה איטלקית-אמריקאית קתולית בברוקלין הייטס אשר בברוקלין שבניו יורק. היא בתם של הסטייליסטית והצלמת דיאנה, והצלם והאמן ג'רום סראפוצ'ילו. היא למדה בבית הספר סנט אן אשר בברוקלין. תפקיד הבכורה שלה היה הנסיכה לילי בסרט הפנטזיה של רידלי סקוט משנת 1985 "אגדה", בו כיכבה לצד טום קרוז. בשנת 1986 שיחקה בסרט שובר הקופות "שמתי ברז למורה" בו היא גילמה את חברתו של פריס בולר, סלואן פיטרסון. בשנת 1987 שיחקה במיני סדרה "Queenie" וב-1992 שיחקה בסרטו של סידני לומט "זרה בתוכנו". ב-1994 היא שיחקה לצד ז'אן קלוד ואן דאם בשובר הקופות טיימקופ - תפקיד אשר עליו זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2001 היא גילמה את מולי קונור בסרט "The Impossible Elephant". כמו כן, בשנת 2001 השתתפה גם בסרט "ג'ק והשעועית: הסיפור האמיתי" בבימויו של בריאן הנסון (בנו הבכור של יוצר החבובות ג'ים הנסון). לאורך השנים גילמה גם דמויות שונות בסדרות טלוויזיה בהם אנני נוקס בסדרת המדע הבדיוני הנוסע בזמן (1993–1994) וד"ר הארלין קווינזל בסדרה של רשת WB ‏"Birds of Prey" ‏(2002–2003). במרץ 1996 נישאה לג'ייסון קונרי, בנו של השחקן שון קונרי, איתו הופיעה בסרט "Bullet to Beijing". ביוני 1997 נולד להם בן. בני הזוג התגרשו בשנת 2002. בשנת 2005 נולדה לה ולבריאן הנסון (בנו של ג'ים הנסון) בת. שרה והנסון נישאו בשנת 2010. Borama, Jennifer (21 במרץ 2020). "Whatever Happened To Mia Sara?". tvovermind.cop. נבדק ב-1 בינואר 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Rose Fantozzi". Nazafuneralhome.com. אורכב מ-המקור ב-6 במאי 2014. נבדק ב-8 בספטמבר 2012. {{cite web}}: (עזרה) "Mia Sara Biography (1967–)". Filmreference.com. נבדק ב-27 ביולי 2009. {{cite web}}: (עזרה) Scott, Vernon (25 ביולי 1986). "Mia Sara Lands Plum Roles Despite Lack of Training". Schenectady Gazette. נבדק ב-12 בפברואר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Past Saturn Awards : Film Awards : Best Supporting Actress". Academy of Science Fiction, Fantasy and Horror Films. אורכב מ-המקור ב-12 במאי 2011. נבדק ב-12 בפברואר 2011. {{cite web}}: (עזרה)
נחל צקלג

נחל צקלג הוא נחל אכזב בנגב הצפוני. אורכו מעל 11 קילומטרים. מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־480 מטרים מעל גובה פני הים, בין הר להבים לתל חליף, כ־200 מטרים מערבית לקיבוץ להב. כיוון זרימתו מערבה. בתחילה הוא זורם במקביל מדרום לכביש 325 ומצפון לנחל תילה. לאחר מכן חולף מתחת למסילת הדרום ולמחלף רהט ומייד לאחר מכן נכנס לתחומי רהט. הנחל חולף בשכונות ה מזרחיות של העיר תוך פניית התוואי דרומה. מרחק קצר משם הוא נשפך לנחל גרר, בגובה 220 מטרים מעל פני הים. חוות הר שמש באר צקלג באר בוסתן נחל צקלג, באתר המפות הישראלי חוות הר שמש, באתר עמוד ענן – המדריך השיתופי לידיעת הארץ באר צקלג, באתר עמוד ענן – המדריך השיתופי לידיעת הארץ באר בוסתן, באתר עמוד ענן – המדריך השיתופי לידיעת הארץ ערך זה הוא קצרמר בנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פפין הזקן

פפין (Pepin, Peppin) או פיפין (Pippin) הראשון מלנדן, הנקרא גם פפין הזקן (סביבות 580 – 27 בפברואר 640), היה המאיורדומוס (מנהל הארמון) של ממלכת אוסטרזיה תחת המלך המרובינגי דגוברט הראשון בין השנים 623–629. משנת 639 ועד מותו היה המאיורדומוס של סיגברט השלישי (אנ') מלך אוסטרזיה. על פי הכרוניקה של פרדגריוס (כרוניקה פרנקית מהמאה ה-7, המקור העיקרי לחייו של פפין), אביו נקרא קרלומן. שמו מגיע ממקום הולדתו הסביר: העיר לנדן (אנ'), כיום בבלגיה. אולם, לפי גודפרויד קורת' (אנ'), רק במאה ה-12 החלו כותבי הכרוניקות של הטריטוריה של בראבנט (אנ') לשייך אותו למקום זה. כינוייו "פפין הראשון" ו"פפין הזקן" נובעים מהיותו ראש שושלת הפיפינידים, המכונה על שמו. הוא היה שליטו של חלק גדול של בראבנט, ומושל אוסטרזיה, כאשר מלכם, תאודברט השני, הובס על ידי תאודוריך השני, מלך בורגונדיה (אנ'). בשנת 613 נטשו כמה אישים רבי השפעה מובילים של ממלכות אוסטרזיה ובורגונדיה את ברונהילדה, הסבתא רבתא והעוצרת של מלכם, סיגברט השני, מלך אוסטרזיה (אנ'), ופנו אל כלותאר השני מנויסטריה לתמיכה, והבטיחו שלא להתקומם בהגנה על המלכה העוצרת ולהכיר בכלותאר כעוצר החוקי של המלך הצעיר. בראש האנשים המובילים הללו עמדו ורנכר השני (אנ'), ראדו (מאיורדומוס) (אנ'), ארנולף ממץ ופפין. שני האחרונים תוארו על ידי הכרוניקה של פרדגריוס כ"שני הברונים החזקים ביותר של אוסטרזיה" והם עשו הסכם כלשהו עם כלותאר באנדרנאך (אנ'). עם זאת, בעוד שראדו אושר כראש הארמון באוסטרזיה וורנכר כראש הארמון בבורגונדיה, פפין לא קיבל את גמולו עד לשנת 623, אז מונה לראש הארמון באוסטרזיה, לאחר שהמלך כלותאר עשה את בנו הצעיר דגוברט מלך שם. ארנולף, חברו לאורך חייו, מונה ליועץ המלך החדש. פפין זכה לשבחים מבני זמנו על שלטונו הטוב וייעוצו הנבון. אף על פי שכמה אויבים ניסו להסית את המלך נגדו, מזימותיהם סוכלו ופפין נשאר ביחסים טובים עם המלך עד 629, כאשר מסיבות לא ידועות הוא פרש (או אולץ לפרוש) לאחוזותיו, שם הוא נשאר במשך העשור הבא, עד מותו של דגוברט. עם מותו של דגוברט, חזר פפין מפרישתו כדי לקבל על עצמו את ראשות הארמון (מאיורדומוס) באוסטרזיה תחת היורש סיגברט השלישי, ולפקח על חלוקת האוצר בין סיגברט ואחיו, כלוביס השני (אנ'), לבין אמו החורגת ננתילד (אנ'), ששלטה מטעם כלוביס בנויסטריה ובבורגונדיה. חלקו של סיגברט בירושה נמסר בידידות, בין היתר בגלל הידידות בין פפין לבין המאיורדומוס של בורגונדיה, אגה (אנ'). פפין ויורשו של ארנולף כיועצו הראשי של המלך, קוניברט (אנ'), בישוף קלן, קיבלו את האוצר בקומפיין והביאו אותו למץ. פפין מת בשנת 640. הוא היה כל כך פופולרי באוסטרזיה, שלמרות שמעולם לא הוכרז כ"קדוש", הוא נרשם כקדוש בכמה מרטירולוגיות (אנ'). יום החג שלו כקדוש היה ב-21 בפברואר. פפין התחתן עם איטה ממץ (אנ') ונולדו להם שתי בנות ובן: בגה (אנ'), גרימואלד וגרטרוד (אנ'). מדיה וקבצים בנושא פפין הזקן בוויקישיתוף פפין הזקן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Godefroid Kurth, "The Franks", The Catholic Encyclopedia Vol. 6. New York: Robert Appleton Company, 1909 Alban Butler, Lives of the Saints, Vol. II, 1866, February 21: B. Pepin of Landen
הפרלמנט האירופי העשירי

הפרלמנט האירופי העשירי נבחר במהלך הבחירות לפרלמנט האירופי של 2024, וצפוי לכהן עד הבחירות הבאות, בשנת 2029. 6-9 ביוני 2024 בחירות לפרלמנט האירופי העשירי 16-19 ביולי 2024 ישיבת המליאה המכוננת של הפרלמנט האירופי העשירי בחירות לנשיאות הפרלמנט ותפקידי הנהגה נוספים צפויות להתרחש בחלק הראשון של תקופת הכהונה. הנשיא של הפרלמנט האירופי נבחר במהלך הצבעה על ידי חברי הפרלמנט האירופים, ומכהן כהונה של 2.5 שנים, עם אפשרות לבחירה-מחדש. אחריויות הנשיא רבות וביניהן לפקח על דיבייטים פרלמנטריים ולייצג את הפרלמנט האירופי באירועים בין־לאומיים וגם באירועים מקומיים. נוסף על כך, נבחרים בתהליך אחר לאחר מכן 14 סגני-נשיא הפרלמנט. הפרלמנט האירופי מפלגות בפרלמנט האירופי מוסדות האיחוד האירופי מדיה וקבצים בנושא הפרלמנט האירופי העשירי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא האיחוד האירופי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ליגאוני

הליגאוני (בלטינית: Ligauni) היו שבט קלטו-ליגורי ששכן ליד חוף הים התיכון בתקופת הברזל ובתקופת האימפריה הרומית. הם מוזכרים בתור Ligaunorumque על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה). גם תעודה נוספת מתעדת אותם בראשית ימי הביניים (814 לספירה). השם האתני Ligauni הוא כנראה קלטי, הנובע מ־Ligamnī מוקדם יותר. הוא נגזר מהשורש līg - (להכות), כלומר העם Ligauni נקראים "המכים", או מ־liga - (בוץ, משקעים, סחופת). לפי הבלשנית פטריציה דה ברנרדו סטמפל (אנ') שמות שבטיים קלטיים כאלה מבחינה לשונית מעידים על כך שלניב הקלטו-ליגורי היה תפקיד חשוב בין השפות שדוברו בליגוריה העתיקה. הטריטוריה שלהם הייתה ממוקמת מזרחית לדקיאטס, מערבית לוורוקיני, דרומית לסואטרי, וצפונית לאוקסיבי. לפי ההיסטוריון גיא בארוול, הם היו חלק מהקונפדרציה הסלובית (אנ'). Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. de Bernardo Stempel, Patrizia (2006). "From Ligury to Spain: Unaccented *yo > (y)e in Narbonensic votives ('gaulish' DEKANTEM), Hispanic coins ('iberian' -(sk)en) and some theonyms". Palaeohispanica. 6: 45–58. ISSN 1578-5386. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Rivet, A. L. F. (1988). Gallia Narbonensis: With a Chapter on Alpes Maritimae : Southern France in Roman Times. Batsford. ISBN 978-0-7134-5860-2. Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699. Pliny. Naturalis Historia, 3:35. Falileyev 2010, s.v. Ligauni. Barruol 1969, p. 215. de Bernardo Stempel 2006, p. 46. Talbert 2000, Map 16: Col. Forum Iulii-Albingaunum. Barruol 1969, p. 188. Rivet 1988, p. 16.
MG 4

MG4 היא מכונית משפחתית קטנה חשמלית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הסינית SAIC Motor תחת שם מותג הרכב הבריטי MG. היא שווקה לראשונה ביוני 2022 כ- MG Mulan בסין (שמה שונה ל-MG4 EV באוגוסט 2023), הוא הושקה באירופה ביולי 2022. ה-MG 4 הוא הרכב הראשון שמתבסס על פלטפורמת הסוללה המודולרית Scalable Platform של SAIC. ה-MG4 EV פותח תחת שם הקוד EH32. המוכנית תוכננה כדגם רכב עבור השוק עולמי מחוץ לסין, כשהשוק האירופי הוגדר כשוק המטרה העיקרי. ל-MG4 EV כי יש חלוקת משקל של 50:50 ומרכז כובד נמוך של 490 מילימטר. לרכב יש סוללה דקה ושטוחה יותר בהשוואה לרכבים חשמליים טיפוסיים עם מערכת הסוללות שלה הקרויה "One Pack". הסוללה היא בעובי של 100 מילימטרים בלבד עבור, מה שמקטין את גובה המכונית. סוללת "One Pack" נועדה גם היא להחלפה. הפלטפורמה המודולרית המדרגית מאפשרת מבחינה טכנית טכנולוגיית טעינה של 800 וולט, המאפשרת למכונית להגיע לטווח של 200 ק"מ לאחר חמש דקות של טעינה ולהגיע לרמה של 80 אחוז תוך 15 דקות. לדגמים המצוידים בטכנולוגיית הטעינה הרגילה של 400 וולט, יספיקו חמש דקות טעינה כדי להגיע לטווח של 100 ק"מ ולקחת 30 דקות לטעינה לרמה של 80 אחוז. החל מיולי 2023 זמין דגם בעל מנוע כפול, עם הנעה לכל הגלגלים, מוכוון ביצועים בשם XPOWER. השינויים החיצוניים שלו בהשוואה ל-MG4 הסטנדרטי כוללים חישוקי סגסוגת 18 אינץ', קליפרים בלמים צבועים בכתום, הדגשות ועיטורים ואפשרות לצביעה חיצונית בצבעים עזים. מערכת ההנעה משלבת מנועים חשמליים כפולים, 150 קילוואט (201 כ"ס; 204 metric horsepower) בחלק הקדמי ו170 קילוואט (228 כ"ס; 231 metric horsepower) מאחור - לתפוקה משולבת של 320 קילוואט (429 כ"ס; 435 metric horsepower) ו 600 ניוטון-מטר (61 kilogram metre; 440 pound-feet) של מומנט. הוא מצויד במערכת בקרת פינות דינמית המשלבת דיפרנציאל נעילה אלקטרוני עם וקטור מומנט . MG טענה 0–100 קמ"ש (0–62 מייל לשעה)נתון ב-3.8 שניות. הוא משתמש גם במערך שלדה שונה, על ידי שימוש במתלים קשיחים ב-25 אחוזים עם קפיץ ובולמים מכוילים מחדש ומוטות נגד גלגול קשיחים יותר, היגוי חד יותר, 345 מילימטרים (13.6 אינץ') גדול יותר בלמי דיסק, והגדרה חזקה יותר לבלימה רגנרטיבית. בשנת 2023, נמכרו 152,337 מדגם ה-MG 4 ברחבי העולם, שהשוק הבריטי היה היעד מספר 1 עם 21,715 מסירות, שם היה דגם הרכב החשמלי השני הנמכר ביותר, אחרי טסלה דגם Y. עם 138,736 יחידות שיוצאו מסין, ה-MG4 EV הוא גם ה-EV הסיני המיוצא ביותר ב-2023. בסין נמכרו 11,186 כלי רכב ובגרמניה 13,263 באותה שנה. ה-"MG 4" משווקת בישראל החל ממאי 2023. MG ZS MG 3 MG 7 מדיה וקבצים בנושא MG 4 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של MG 4 (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של MG 4 (בסינית) דובי בן גדליהו, ‏הסינית שהצליחה במקום שבו הרבה אחרות נכשלו. ובמחיר סביר, באתר גלובס, 7 ביוני 2024 דניאל שמיל, במחיר כזה, זו המכונית החשמלית המהנה ביותר לנהיגה, באתר TheMarker‏, 21 במאי 2023 דניאל שמיל, השקט שנשאר: MG4 היא מכונית חזקה, אך מדגימה כמה קשה ליהנות היום מהנהיגה, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2024 Pappas, Thanos (5 ביולי 2023). "MG4 XPower Electric Hot Hatch Has 429 HP, Lands In The UK With Competitive Pricing". Carscoops. {{cite web}}: (עזרה) Nearly 315,000 new electric cars registered in the UK in 2023 דניאל שמיל, מ-82 אלף שקל עד 1.35 מיליון: אלה המכוניות החשמליות שהגיעו לישראל, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2023
קופה אמריקה 2028

קופה אמריקה 2028 (בספרדית: Copa América de 2028) יהיה הטורניר ה-49 של קופה אמריקה, גביע אליפות אמריקה הדרומית לנבחרות בכדורגל המאורגן על ידי CONMEBOL. המארחת של קופה אמריקה 2028 טרם הוכרזה, אך מועמדות פוטנציאליות הן אקוודור, שלפי מחזור האירוח הישן של CONMEBOL אמורה לארח את הטורניר, ארצות הברית, שאירחה גם את קופה אמריקה 2024 ולפי דיווחים פדרציית הכודרגל שלה מחזיקה בחוזה עם CONMEBOL לאירוח הטורניר גם ב-2028, ואורוגוואי, ארגנטינה ופרגוואי שעשויות לארח את הטורניר כהכנה למשחקי הפתיחה של מונדיאל 2030 שיתקיימו במדינות אלו. כל עשר נבחרות הכדורגל הלאומיות של CONMEBOL ישתתפו בטורניר, לצד נבחרות נוספות מקונפדרציות אחרות שעשויות להצטרף. אורוגוואי אקוודור ארגנטינה בוליביה ברזיל ונצואלה פרגוואי פרו צ'ילה קולומביה מדיה וקבצים בנושא קופה אמריקה 2028 בוויקישיתוף Ecuador manifestó su deseo de organizar la Copa América 2028, ESPN, [אקוודור הביעה את רצונה לארגן את קופה אמריקה 2028], ‏22 בפברואר 2024 (בספרדית) El Centenario recibirá el primer partido y sueño de Copa América 2028, La Prensa, [אל סנטנריו יקבל את המשחק הראשון והחלום על קופה אמריקה 2028] (בספרדית)
גריגורי דימשיץ

גריגורי דימשיץ (ברוסית: Григорий Моисеевич Дымшиц‏; נולד ב-2 במרץ 1943) הוא ביולוג סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בביולוגיה מולקולרית גריגורי דימשיץ נולד בשנת 1943 בנובוסיבירסק למשפחה יהודית. אביו היה מתכנן ראשי של מפעל לייצור מטוסים ואמו הייתה רופאה. לאחר סיום בית ספר דימשיץ החל בשנת 1961 ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת נובוסיבירסק אותה סיים בשנת 1966. לאחר סיום הלימודים הוא נותר באוניברסיטה ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1971. בשנת 1986 דימשיץ החל במקביל לעבודה באוניברסיטה לעבוד במכון לגנטיקה של אקדיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1992 דימשיץ סיים עבודת פוסט-דוקטורט ובשנת 1993 מונה לפרופסור. בשנת 2001 הוא מונה לראש קתדרה. מחקרים של דימשיץ התמקדו בחקר דנ"א. בין היתר הוא פיתח שיטות לחקר סיבות למחלות שונות והשפעת שינויים בדנ"א על פיתוח מחלות. גריגורי דימשיץ כתב כ-250 מאמרים מדעיים ו-2 ספרים. הוא היה שותף לכתיבה ועורך של 5 ספרי לימוד בנושא ביולוגיה. בשנת 2012 הוא פרש לגמלאות. ביוגרפיה (ברוסית) פרסומים של דימשיץ