לאה זליגר

לאה זליגר (1883 – 1953) הייתה פעילה להנחלת העברית, עורכת ומתרגמת ישראלית. ממקימות "הסתדרות נשים מזרחי". זליגר נולדה בעיר סניאטין שבמזרח גליציה (אוסטריה; כיום במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבאוקראינה) ליוסף וטובה רוזנקראץ. היא קיבלה בבית חינוך דתי, חסידי לאומי. היא נשלחה לחדר ללמוד יחד עם הבנים, בגיל חמש קראה בחומש ובגיל שמונה למדה משניות וגמרא. בגיל צעיר השיגה שליטה בעברית והייתה לשם דבר בכל הסביבה על שליטתה כנערה במכמני לשון העברית. בגיל 14 התפרסם מאמר שלה בעיתון העברי "המגיד". בשנת 1905 נישאה ליוסף זליגר. בשנים הראשונות לאחר נישואיהם חיו בעוני מחפיר וביחד עסקו בהפצת הרעיון הציוני והיו מעורכי "המצפה". זליגר כתבה בשבועון ותרגמה מכתבי בעלה ואחיה. באלול תרס"ז (1907) עלתה לארץ ישראל, בה נתמנה בעלה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביוזמת חברי אגודת אחוה ביפו, שנקרא "תחכמוני". בגלל קשיים כלכליים של תחכמוני חזרו בני הזוג לפרנקפורט וקרקוב. בשנת תרע"ב ייסדו בקרקוב עיתון יומי עברי בשם "בת קול". בשנת 1914 עלו שוב לארץ ישראל, תחילה למושבה פתח תקווה ואחר כך לירושלים. בשנת 1915, נולדה בתה היחידה, תקוה (לימים תקוה שריג). בתחילת 1919 נתאלמנה מבעלה. היא התגוררה בשכונת גאולה בירושלים. זליגר כתבה בכתב העת הירדן, בשנים 1919-1920, זיכרונות מימי מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל. בשנת 1919 הייתה ממייסדות הסתדרות נשים מזרחי והייתה הנשיאה הראשונה של ההסתדרות. במסגרת ההסתדרות עסקה בסיוע לנזקקים והקימה בית מלאכה לצעירות. כן הייתה מהמייסדות של בית צעירות מזרחי בירושלים. כן לימדה עברית לעולות חדשות. מטרת ההסתדרות הייתה מטרת תנועת המזרחי – "תחיית האומה בארצה וברוח תורתה". בסוף שנות ה-20 פעלה במועצת הארגונים לנשים העבריות. זליגר דיברה נגד מתן זכות בחירה לנשים וביקשה לשמור לאישה את תפקידיה המסורתיים. כך כתבה: "מקום האשה אינו על יד משוט המדיניות הגבוהה, אלא בשדה עבודה ההולמת לה ולתכונתה הנפשית, היינו בחינוך, בעבודת צדקה וחסד, ובהרמת המוסר בקרב הדור הצעיר על ידי השפעת דברים המתקבלים על הלב בכתב ובעל פה. חובתה היא להשניא בעיני בני הנעורים את המותרות, לחבב את העבודה והלמוד." בעקבות הליכת בתה, תקוה, אשתו של נחום שריג ואמם של יוסף ורן שריג, לקיבוץ חילוני, היא פרשה מפעילות ציבורית. כך מתארת זאת בתה: "הליכתי לקיבוץ הביאה שבר גדול בחייה. אמנם, ידעה להעריך דביקותו של זולתה בצו מצפונו, אך המכאוב היה דוקר ומר וגרם לה לעזוב כליל את עבודתה הציבורית ולהסתגר בעבודת תרגום ועריכה של כתבי אחיה ואבי." זליגר תרגמה את כתבי אחיה, ד"ר משה רוזנקרנץ, בהם הרומן "גד החוזה". כן הוציאה לאור את ספרי בעלה. במשך שנים דאגה למסעדה של ישיבת מרכז הרב. בשנות ה-30 עסקה בבניית בית הפועל המזרחי בירושלים והיא נאמה בטקס חנוכת הבניין. במשך עשר שנים התגוררה עם בתה בקיבוץ בית השיטה בה לימדה עברית וניסתה להשפיע על חברי הקיבוץ לשמור מצוות. בשנת 1953 נפטרה ונקברה בבית השיטה, ובשנת 1968 לאחר מלחמת ששת הימים הועברו עצמותיה להר הזיתים אל חלקת הכוללים א לצד בעלה . תקוה שריג, אמא אגדה, הקיבוץ המאוחד, 1980 לאה זליגר ע"ה, הצופה, 2 בנובמבר 1953 פנחס גרייבסקי, הג' לאה זליגר, בתוך בנות ציון וירושלים-ספר זיכרון, תרפ"ט, עמ' 38-41, באתר היברובוקס מכתביה: לאה זליגר, ראש השנה לאילנות, המצפה, 9 בפברואר 1906 לאה זליגר, שתי אחיות, המצפה, 30 במרץ 1906 ר' יוסף רוזנקראנץ, הצופה, 18 במרץ 1941 זקן אחד, לזכרה של לאה רוזנקראנץ זליגר נ"ע, הצופה, 5 בנובמבר 1953 חקירה בדברי הימים מהזמן ההוה, המצפה, 11 בינואר 1907 השבת אבדה, דואר היום, 15 באוגוסט 1934 לילך רוזנברג-פרידמן, שמרנות פורצת דרך: לדמותן של מנהיגות ציוניות-דתיות בתקופת היישוב, עמ' 420, הערה 61 פייגא רחל וויס, הצופה, 26 בפברואר 1942 במחנה הנשים המזרחיות, המזרחי, 27 בינואר 1921 פתיחת הועידה של ה.נ.ע, דואר היום, 2 באפריל 1929 הנשים בקהליה הגרמנית, דואר היום, 4 בפברואר 1921 גד החוזה, דואר היום, 14 בנובמבר 1926 כתבי הרב ד"ר יוסף זליגר, ירושלים, תר"ץ, באתר היברובוקס ירושלים, אזכרה, הצופה, 5 במרץ 1942 מלכה קארלסברג ע"ה, הצופה, 20 במאי 1940 בית הפועלים הדתיים בירושלים, הצופה, 23 בדצמבר 1937