laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חסידות קמינקא

חסידות קמינקא הייתה חסידות מזרח גליציאנית. מייסד החסידות היה רבי שלום רוזנפלד. רבי שלום בן הרב יעקב יוסף מראווה היה תלמידם של רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ ושל רבי שלום רוקח מבעלז. היה ידיד טוב של רבי חיים הלברשטאם מצאנז. למעשה לא שימש באדמו"רות אך היה חשוב בדורו ודברי תורתו מפורסמים מאוד. כיהן ברבנות ביאריטשוב ובקמינקא. נפטר בכ' בחשוון תרי"ב. בנו רבי יהושע כיהן בקמינקא. היה חתנו של רבי צבי הירש מדריסקאפליה (גיסו של רבי שלום מבעלז). נפטר בי"ז בחשוון תרנ"ז. חתניו היו רבי שלמה מבאבוב ורבי אלתר מיאריטשוב רבי שלום (השני) מילא את מקום אביו בקמינקא. היה חתנו של רבי אברהם אבא הורוביץ משנדישוב. שבעת בניו כיהנו באדמו"רות: רבי נפתלי צבי רב בפטיטש ואחר כך ממלא מקום אביו בקמינקא. רבי שלום. חתן רבי אהרן רוקח מבעלז. נרצח בשואה. רבי מנחם מנדל. חתן רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט. כיהן בביסטריץ. רבי חיים יעקב. כיהן בלבוב ובקשאנוב. נרצח בשואה. רבי יהושע. חתן רבי שלום רוקח מלובטשוב. כיהן כאדמו"ר מקמינקא בלבוב . רבי יצחק. כיהן בריישא. חתן רבי חיים יעקב מאולינוב. נרצח בשואה. רבי אברהם יהושע העשיל, חתן בן דודו של אביו, רבי חיים אלכסנדר מזסלב. כיהן בזסלב. רבי אהרן דוד. חתן דודו רבי אלתר מיאריטשוב וממלא מקומו. נרצח בשואה. רבי ראובן אב"ד קמינקא. חתן אחיו רבי נפתלי צבי. צאצא של רבי יהושע מקמינקא, רבי שלמה ישראל מייזליש, פתח בית מדרש בוויליאמסבורג בשם "אוהב שלום קמינקא", ומכונה אב"ד קמינקא. רבי אלעזר, בנו של רבי יהושע מקמינקא, כיהן באושפיצין. עלה למספר שנים לארץ ישראל ושב לפולין בשנת תרצ"ט. נפטר באמצע השואה בסוסנוביץ. בניו היו: רבי חיים אלכסנדר (תרמ"ב - בערך תש"ג) מזסלב, חתן דודו רבי יצחק טוביה מצאנז. נרצח בשואה; רבי שלום ראובן (תרמ"ה - י"ט בתשרי תרע"ח) ממלא מקומו באושפיצין. חתן דודו רבי שלום מקמינקא; בנו השלישי רבי נפתלי שמואל צבי, חתן רבי שמואל שמלקה תאומים מקלאסנה (נכד השינאווער), רב באושפיצין. אף הוא נרצח בשואה. חתניו היו קרובו רבי אריה לייבוש ממאשציסק, אחיינו רבי אשר ישעיה מאולינוב (בן רבי מרדכי דוד מאולינוב), אחיינו רבי יונה מיאסלו, אחיינו רבי יעקב צבי הלברשטאם מסוכא (בן רבי ישעיה מטשכויב) ובן אחיינו, רבי דוד הלברשטאם מיאשליסק (בן רבי מנדל מדוקלא). בני רבי חיים אלכסנדר היו: רבי נפתלי, חתן בן דודו רבי חיים יעקב מלבוב-קשאנוב, כיהן בניימארקט וחתנו רבי אברהם אביש בן הרב בן ציון אורנשטיין, אדמו"ר באושפיצין. לאחר השואה כיהן נכדו של רבי אלעזר, רבי אברהם יהושע העשיל ברון מירושלים, בנו של רבי יונה מיסלו, כאדמו"ר מקמינקא - אושפיצין. היה חתנו של הרב נחום ארליך. לאחר פטירתו, חתנו הרב דוד ישראל הכהן וייס (תש"י, 1950 - כ"ט באייר תשע"ח, 2018) פתח בית מדרש בשם "קהל בית יהושע קאמינקא" בבורו פארק, וכיהן שם כאדמו"ר. הוא ומשפחתו השתייכו לחסידות באבוב. לאחר פטירת הרב דוד ישראל הכהן וייס הוכתר בנו הבכור, הרב יחזקאל שרגא יונה, כאדמו"ר מקמינקא. אחיו של רבי שלום, רבי לייביש כיהן ברבנות ואדמו"רות במאשציסק. היה תלמידם של רבי שלום מבעלז ואחריו של רבי חיים מצאנז. בין חתניו של רבי שלום היו רבי יחיאל מקולבסוף, רבי אהרן טייטלבוים ממאשיצסק (בן רבי נחום צבי מדרוהוביטש), רבי שמעון אב"ד קריקיניטש, רבי ישראל כץ דיין במאשציסק. אחריו כיהן בנו רבי אברהם מרדכי ואחריו כיהן בנו רבי אריה לייבוש חתן קרובו רבי אלעזר מאושפיצין. יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 195–197. בן רבי יוסף משה מייזליש אב"ד ווייצן, בנו של רבי צבי הירש מייזליש מווייצן, חתנו של רבי חיים יעקב מלימנוב, חתנו של רבי שלמה מבאבוב, חתנו של רבי יהושע מקמינקא. הרב אברהם יהושע העשיל בארון, אוצר החכמה. הרב נחום ארליך באוצר החכמה.
וורן גולדשטיין

הרב ד"ר וורן גולדשטיין (שמו העברי: זאב, באנגלית: Warren Goldstein; נולד ב-1971) הוא הרב הראשי של דרום אפריקה מטעם איחוד בתי הכנסת האורתודוקסיים (UOS) מאז 2005. יליד פרטוריה, הוא מתגורר כיום ביוהנסבורג. גולדשטיין הוא הרב הראשי הראשון של דרום אפריקה שנולד שם. כמו כן הוא האדם הצעיר ביותר להתמנות לתפקיד זה - בגיל 32, לאחר שהחליף את הרב סיריל האריס שהלך לעולמו ב-2005. גולדשטיין הוא אחד הפעילים הבולטים בדרום אפריקה למען זכויות אדם, הוציא ספרים רבים בתחום ונחשב כמומחה לאפרטהייד וכמי שנלחם בשחיתות. החל משנת 2013 יזם והוביל את פרויקט השבת - מגוון אירועים סביב השבת בקהילות רבות בעולם. למד בישיבה "ישיבה גדולה" ביוהנסבורג במשך יותר מ-15 שנה, ונסמך לרבנות בישיבה על ידי הרב עזריאל גולדפיין; הוא קיבל גם סמיכה כדיין בכולל ארץ חמדה בירושלים. הוא בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת דרום אפריקה ודוקטורט בזכויות האדם ובמשפט חוקתי מאוניברסיטת ויטווטרסראנד. ספר משפט צדק: ביאורים ועיונים לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא בכמה ענייני מסחר. ירושלים, פלדהיים תש"ע. ספריו באנגלית: 'Mandela, Dumani; Goldstein, Warren (2003). 'African Soul Talk: when politics is not enough Jacana Media. ISBN 9781919931548 Goldstein, Warren (2006). Defending the human spirit: Jewish law's vision for a moral society Feldheim Publishers. ISBN 9781583307328. מדיה וקבצים בנושא וורן גולדשטיין בוויקישיתוף האתר הרשמי של הרב הראשי של דרום אפריקה (באנגלית) ההסתדרות הציונית העולמית, המערך לשירותים רוחניים אורתודוקסיים בתפוצות ראיון אישי עם הרב וורן גולדשטיין בתוכנית "שעה של אנשים". מגישים: אסף פאסי ואבי קראוס, רדיו גלי ישראל, 23 באוקטובר 2014. כל הכתבות על הרב גולדשטיין, באתר ערוץ 7 אבי בקר, נשארים בבית, באתר הארץ, 19 ביולי 2006 טלי פרקש, אל תקראו לו לבן: הרב שמסייע לאזרחי דרא"פ, באתר ynet, 18 ביוני 2017
חסידות וולברוז'

חסידות וולברוז' (או לוקעווע וולברוז') היא חסידות פולנית. אבי השושלת היה רבי ישכר דב מוולברוז' (פולנית: Wolbórz). רבי יששכר בעריש הכהן נולד בשנת תקס"ג לרבי משה. היה חתנו של הרב אברהם צבי מוולברוז'. היה תלמידם של רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלינצא, רבי אלעזר מקוז'ניץ ורבי חיים וואלברום תלמידו של החוזה מלובלין. משנת תרכ"ב החל לכהן ברבנות ובאדמו"רות בוולברוז'. היה צם משבת לשבת. נפטר בפיטרקוב בא' בחשוון תרל"ח. חיבר את הספר "עבודת יששכר" "אמרי נועם" ו"סדר הזמנים". לרבי יששכר בעריש היו חמישה בנים ובת ועוד בן ובת שנפטרו בינקותם. בין ילדיו היו רבי יעקב משה, ממלא מקומו בוולברוז', רבי עקיבא מאיר אדמו"ר בלוקווע (לוקובה, lokow) ורבי שלמה יצחק (תלמידם של רבי חיים מצאנז ורבי יצחק אייזיק מקומארנא) שעלה לארץ ישראל. רבי יעקב משה פיזר את כל כספו לצדקה. גידל כנריות בביתו. נפטר בי"ד בכסלו תרע"ח. רבי עקיבא מאיר נולד בשנת תר"ג. חיבר ספר בשם "דברי העם" על תהילים. נפטר בא' בחשוון תרס"ט. בנו רבי נחמיה מנחם הוציא ספר בשם "אהל יששכר" על סבו. בנו של רבי יעקב משה, רבי אלעזר מאיר, מילא את מקום אביו. בשנת תרפ"ד עבר לזדונסקה-וולה. היה פרוש מענייני העולם הזה. נפטר בד' באייר תרפ"ט. חתנו של רבי יעקב משה, רבי חיים ברוך בן הרב בצלאל דמבינסקי (חתן רבי יחיאל מאלכסנדר) כיהן לאחר פטירת חמיו בוולברוז' ואחר כך בטושין שם כיהן גם ברבנות (את מקומו ברבנות וולברוז' ירש בנו רבי יחיאל שמחה). נפטר לפני השואה. בן נוסף היה רבי צמח דוד אב"ד וולברוז', שהיה רב בבלאכטוב והיה חבר תנועת ה"מזרחי". נפטר בי"ד בניסן תרצ"ח. בנו של רבי עקיבא מאיר, רבי יאיר אלימלך, נפטר בחיי אביו. רוב משפחתו נרצחה בשואה, מלבד בניו הרב יעקב דב ורבי צבי. בנו של רבי אלעזר מאיר, רבי ירחמיאל שלום מילא את מקום אביו בזדונסקה-וולה. בזמן השואה העובר לגטו לודז' שם נרצח באלול תש"ב. רבי צבי, בנו של רבי יאיר אלימלך ניצל מהשואה והתגורר בברזיל כשלוחו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק מליובאוויטש. בשנת תשמ"ה עלה לישראל ופתח בית כנסת לוקווע וולברוז' בבני ברק. נפטר בד' בסיוון תשס"א. בנו רבי שמואל ממלא את מקומו על אף היותו חרדי ליטאי. הרב שמואל שימש בעבר כר"מ בישיבה התיכונית קריית הרצוג בני ברק. לרבי שלמה יצחק (בנו של רבי יששכר דב) היה בן בשם רבי אהרן בצלאל שעלה גם הוא לישראל. בנו רבי נתנאל חיים התגורר בירושלים ונהרג בשמחת תורה תש"ט מפגיעת אבן שנזרקה לתוך בית המדרש "קהל יראים" (משכנות הרועים). בניו הם רבי יצחק האדמו"ר מוולברוז'-קראקא בארצות הברית והרב אברהם יעקב ראש כולל וולברוז' בירושלים. והרב משה יהושע נח הכהן והרב בעריש הכהן. נכדו (בן בנו הרב אהרן) הוא הרב נתנאל חיים מירושלים האדמו"ר מוולברוז'. יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 213. קהילת וולברוז' באתר מרכז מורשת יהדות פולין. משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 1/1 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 1/2 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 1/3 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 1/4 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 2/1 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 2/2 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 2/3 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 2/4 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 3/1 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 3/2 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 3/3 משפחת טורנהיים למשפחותם לבית אבותם. 3/4 אלפסי כותב בטעות בנו
קוינטן מסייס

קְוִינְטֶן מַסֵיְיס (נכתב גם מטסיס או מאסיס, בהולנדית: Quinten Massijs;‏ 1466 – 1530) היה צייר פלמי מסורתי ומייסד אסכולת אנטוורפן. מסייס נולד בלוון, שם עבד כנפח בטרם הפיכתו לצייר. מסייס היה פעיל באנטוורפן במשך 20 שנה, ויצר עבודות רבות בעלות שורשים דתיים עם נטיות סאטיריות. הדיווחים המוקדמים ביותר על חייו מורכבים בעיקר מאגדות, וקיים מעט מאוד תיעוד לאופי פעילותו או אופיו. אולם מסייס ידוע כיליד לוון שחי את חייו בצניעות כנפח. נולד ליוסט מסייס (1483) וקת'רין ואן קינסקן בין 4 באפריל ל-10 בספטמבר בשנת 1466. והיה אחד מארבעה ילדים במשפחה עם הכנסה ממוצעת ויציבה. האגדה על חייו מספרת כי נטש את מקצועו כנפח כדי לחזר אחרי אשתו שמצאה את הציור למקצוע רומנטי יותר. שורשי אימונו של מסייס אינם ידועים, אולם סגנונו משקף את האיכויות האמנותיות של דירק באוטס (Dirk Bouts) אשר הביא ללוון השפעות מהאנס ממלינג ורוחיר ון דר ויידן. כאשר מסייס התיישב באנטוורפן, בגיל 25, סגנונו האישי תרם שם רבות להחייאת האמנות הפלמית בנוסח ואן אייק וון דר ויידן, והיה עמית של יואכים פטיניר מייסד סגנון הציור נופי עולם. מסייס עזב את לוון בשנת 1491 והפך למאסטר בגילדת ציירי אנטוורפן. עבודותיו הסטיריות הידועות ביותר הן "הדוכסית המכוערת" (1515), "דיוקן של גבר קשיש" (1513), ו"חלפן הכספים ואשתו" (1514). שכולן מספקות פרשנות על תחושותיה של החברה האנושית. מסייס עסק גם בציורי מזבח על לוחות טריפטיכון שהמפורסם שבהם נבנה עבור כנסיית פטרוס הקדוש בלוון. עבודתו של מסייס נחשבה לבעלת תחושות דתיות חזקות עם מאפיינים פלמיים מסורתיים ומלווה בריאליזם עם העדפה לגרוטסקי. ברשמיו קיימת הקפדה על פרטים עם השפעות של אור וצל ותשומת לב לתכשיטים, שולי הבגדים וקישוטים בכלל. עיקר הדגש בעבודותיו נשען לא על האווירה, אלא על הפשטות הקריקטוריסטית תוך שימת דגש על עידון המלנכוליה של הקדושים. את נטייתו הסאטירית ניתן לראות בציוריו העוסקים בבנקאים סוחרים (מוזיאון הלובר וטירת וינדזור) החושף את חמדנותם ותאוות הבצע שלהם. הדחף השני של מסייס היה להתעכב על רגשות של רוך, כפי שניתן לראות מציוריו העוסקים במדונה והילד. למסייס הייתה מיומנות רבה כצייר דיוקנאות, והוא הושפע בסגנונו מבני דורו לוקאס ואן ליידן ויאן מאביוס (Jan Mabuse). דיוקנאותיו מפגינים מאפיינים רגשיים אישיים עם בדידות רבה המשקפת את דבקותו בריאליזם כטכניקה. בנו, יאן מסייס, היה אף הוא לצייר. מדיה וקבצים בנושא קוינטן מסייס בוויקישיתוף קוינטן מסייס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קוינטן מסייס, באתר Discogs (באנגלית) שמו הפרטי נכתב גם Kwinten או Quentin; ושם המשפחה – Matsijs,‏ Matsys,‏ Massijs,‏ ‏Massys,‏ Metsijs,‏ Metsys,‏ Messijs או Messys.
מרגרטה, רוזנת טירול

מרגרטה, דוכסית טירול או מרגרטה מאולטש (בגרמנית: Margarete Maultasch;‏ 1318 - 3 באוקטובר 1369) הייתה הרוזנת האחרונה של טירול משושלת מיינהרדינר מגוריציה. עם מותה, אוחדה טירול עם אדמות בית הבסבורג. מרגרטה הייתה בתו השורדת היחידה של היינריך, מלך בוהמיה, אז דוכס קרינתיה והרוזן של טירול, ואשתו השנייה אדלייד, בתו של היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. מכיוון ששלושת נישואיו של אביה לא הניבו יורשים זכרים, בשנת 1330 הוא הגיע להסכם עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה לודוויג הרביעי, שאיפשרה למרגרטה לרשת אותו ואת נכסיו. כשהייתה בגיל 12 נישאה ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה, בנו הצעיר בן ה-8 של יוהאן, מלך בוהמיה ואחיו של קרל הרביעי המלך העתידי של בוהמיה. ככל הנראה, היצירה "הדוכסית המכוערת" של הצייר הפלמי קווינטן מאסיס משנת 1513 לערך, מתבססת על דיוקנה של הדוכסית שהייתה ידועה לשמצה בתור "האישה המכוערת ביותר בעולם", ואשר לפי השערות של חוקרים בתחום הרפואה הייתה אולי חולה במחלת פאג'ט (מחלה הגורמת לעיוות בעצמות). היצירה גם היוותה מקור השראה לאיורו של ג'ון טניאל משנת 1869 של "הדוכסית המכוערת" בספרו של לואיס קרול, "עליסה בארץ הפלאות". הדוכסית הייתה גיבורת הרומן של ליון פויכטוונגר, "הדוכסית המכוערת".(Die häßliche Herzogin) משנת 1923. מדיה וקבצים בנושא מרגרטה, רוזנת טירול בוויקישיתוף מרגרטה, רוזנת טירול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מרגרטה, רוזנת טירול, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אלי אשד, "הדוכסית המכוערת", באתר "ארץ הצבי" מארק בראון, "נפתרה התעלומה: הדוכסית המכוערת והקשר שלה לדה וינצ'י", עיתון הגארדיאן, 11 באוקטובר 2008
הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (1994)

הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון היה פיגוע טרור שבוצע ב-26 ביולי 1994 בבניין שגרירות ישראל בלונדון. בפיגוע נפצעו 20 אזרחים. ב-26 ביולי 1994 מכונית תופת מסוג אאודי, בה הוטמנו כ-20 עד 30 קילוגרמים של חומר נפץ בתא המטען של המכונית, חנתה מול בניין שגרירות ישראל בלונדון. מן המכונית יצאה אישה בסוף שנות החמישים לחייה אשר נטשה את המכונית. בסביבות השעה 12:10 בצהריים, דקות ספורות בלבד לאחר שהנהגת נטשה את הרכב, הרכב התפוצץ. בפיגוע זה נפצעו 20 אזרחים. הפיגוע יצא לפועל שמונה ימים בלבד לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בו נהרגו 85 בני אדם ונפצעו 330 נוספים. 13 שעות לאחר הפיגוע בשגרירות, ב-27 ביולי 1994 בשעה 00:46, מכונית תופת נוספת התפוצצה מחוץ ל"בית בלפור" שבצפון לונדון בו נמצאים ארגונים יהודיים וישראלים שונים. בפיגוע זה נפצעו שישה אזרחים. שגריר ישראל ואנשי המודיעין הבריטי ציינו כי הפיגוע בוצע להערכתם על ידי פעילים קיצונים פרו-איראנים אשר קשורים ככל הנראה לארגון הטרור חזבאללה. בינואר 1995 נעצרו חמישה פלסטינים בחשד לכך שהיו מעורבים בפיגועים. בדצמבר 1996, שניים מן החשודים, שניהם בוגרי לימודים מדעיים אשר התחנכו בבריטניה, ג'וואד בוטמה וסאמאר עלמי, נמצאו אשמים בקשירת קשר לביצוע פיגוע בבניין האולד ביילי. השניים נידונו ל-20 שנות מאסר. אף אחד מהם לא הורשע בפועל על מעורבות בפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון. בוטמה שוחרר מהכלא ב-5 באוגוסט 2008. שגרירות ישראל בלונדון פוצצה - דיווח על התקרית ברשת ה-BBC (אנגלית) פיגוע בלונדון פוגע בשגרירות ישראל - פורסם ב-27 ביולי 1994 בניו יורק טיימס (אנגלית)
בסט

האם התכוונתם ל... מחלת בסט – מחלת עיניים גנטית ג'ורג' בסט – כדורגלן צפון אירי כוכב מנצ'סטר יונייטד פיט בסט – מתופף בלהקת הביטלס שהוחלף על ידי רינגו סטאר קבוצת בסט – חברת בנייה ישראלית
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער

תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער הוא תיאטרון רפרטוארי ישראלי המעלה מחזות המיועדים לילדים ונוער. התיאטרון הוקם בשנת 1970 בידי השחקנית אורנה פורת (שהקימה וניהלה קודם לכן את התיאטרון לילדים שליד "הקאמרי", שפעל בשנים 1965–1970), בשיתוף נחום שמיר ושר החינוך, יגאל אלון. התיאטרון הוא מלכ"ר וכל הכנסותיו מיועדות לקידום מטרותיו ומימון פעילותו. הוא זוכה לתמיכת משרד החינוך ונמצא בבעלות עיריית תל אביב-יפו. ייעודו הוא הבאת קהל צעיר וחשיפתו לאמנות התיאטרון, על ערכיה ההומניים, הלאומיים והאוניברסליים במפגש עם יצירה אמנותית. פעילות התיאטרון נערכה בתחילה באולם ע"ש ירון ירושלמי (אחיו של מיקי ירושלמי - יו"ר התיאטרון) במרכז סוזן דלל. ב-2011 עבר התיאטרון לבניין "אהל שם" ברחוב בלפור בתל אביב-יפו. בשנת 2010 יזם התיאטרון את "פסטיבל ירון - עולם של תיאטרון". הוא מתקיים בפורים וכולל הצגות בבכורה עולמית, סדנאות ומפגשים עם סופרים. בשנת 2010 מונו רן גואטה לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, וגיל צרנוביץ לתפקיד המנהל האמנותי. בשנת 2019 מונה השחקן דוד קיגלר לתפקיד מנכ"ל התיאטרון, והמנהלת האמנותית יפעת ית"ח רון מונתה לתפקיד המנהלת האמנותית של התיאטרון. בכל שנה מועלים בו כ-20 מחזות לפני קהל של כ-400 אלף צופים. הצגותיו מוצגות באולמות תיאטרון בישראל ובחו"ל. לתיאטרון מחלקה חינוכית המעבירה סדנאות, ימי תיאטרון ומפגשים לפני ואחרי ההצגות בשם "תיאטרון סיפור" לבני 2–6. מדיה וקבצים בנושא תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, דף שער בספרייה הלאומית תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, באתר מרכז סוזן דלל תיאטרון אורנה פורת, באתר "הבמה" תיאטרון לילדים, דבר, 23 ביולי 1970 א. כנרתי, שנתיים לתיאטרון לילדים ולנוער, דבר, 27 באפריל 1972 חוה נובק, סיכום העונה בתיאטרון לילדים ולנוער, דבר, 11 באוגוסט 1974 חוה נובק, 5 שנים לתיאטרון לילדים ולנוער, דבר, 14 ביולי 1975 חוה נובק, פלא בישראל: תיאטרון ש"הולך לו", דבר, 3 בינואר 1977 טל נתיב, חינוך לתיאטרון מגיל צעיר, דבר, 16 בינואר 1978 חוה נובק, תיאטרון בלי גרעון, דבר, 23 ביוני 1980 עינב שיף‏, הצגת הילדים "פטר והזאב" תייצג את ישראל בהודו, באתר וואלה, 30 בנובמבר 2009 מרלן-אביבה גרינפטר, הרפרטואר הסביבתי של תיאטרון אורנה פורת (אורכב 21.06.2020 בארכיון Wayback Machine), אפוק טיימס, 15 באוגוסט 2010 מאיה נחום שחל, "תרבות הילדים מופלית לרעה", באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2016 מרים גורן, הילד והתיאטרון: ריאיון עם אורנה פורת לרגל פתיחת התיאטרון לילדים של הקאמרי, דבר, 2 באפריל 1965; תקוה וינשטוק, תיאטרון לילדים ולא תיאטרון ילדים, מעריב, 12 באפריל 1965; נסגרה הבימה לילדים של "הקאמרי", דבר, 19 במאי 1970 מירב קריסטל, גואטה יכהן כמנכ"ל תיאטרון אורנה פורת, באתר ynet, 7 באוקטובר 2010 עינב שיף‏, גיל צ'רנוביץ ינהל אמנותית את תיאטרון אורנה פורת, באתר וואלה, 24 באוגוסט 2010 ברוך הבא למנכ״ל החדש, דוד קיגלר, באתר דף הפייסבוק של תיאטרון אורנה פורת, ‏29 במאי 2019 שמחים ומברכים על כניסתה של יפעת ית"ח רון לתפקיד המנהלת האמנותית של התיאטרון, באתר דף הפייסבוק של תיאטרון אורנה פורת, ‏18 בספטמבר 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דופינה

דופינה או דופינה ויינואה (בצרפתית: Dauphiné או Dauphiné Viennois) הוא חבל ארץ היסטורי בדרום-מזרחה של צרפת, ששטחו תואם בערך את שטחי המחוזות הנוכחיים איזר, דרום והאלפים העליונים. גבולותיו נקבעו במאה ה-11, כשבין השנים 1040–1349 היה ישות מדינית עצמאית בשליטתם של הרוזנים של אלבון, לימים דולפינים ("דופן") של ויינואה. בהתחלה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה הגרמנית, סופח החבל לצרפת בשנת 1349, אך שמר על מידה של אוטונומיה עד שנת 1457. הוא הפך לנחלתם של יורשי העצר של מלכי צרפת, שאימצו את התואר דופן (dauphin). השטח של דופינה הלך וגדל במסגרת הממלכה הצרפתית עד שהגיעה לגבולותיו הקבועים במאה ה-15. בעקבות המהפכה הצרפתית, חולק דופינה לשלשה מחוזות: דרום, האלפים העליונים ואיזר. במהלך המאות 19–20 חלק מהשטח של דופינה לשעבר סופח למחוז רון. הבירה ההיסטורית של דופינה היא העיר גרנובל ועריה החשובות הן ויאֱן, ולאנס, מונטלימאר, גאפ ורומאן-סיר-איזר. תושבי דופינה נקראים בצרפתית "דופינואה" (Dauphinois) (בלשון נקבה: דופינואז – Dauphinoises). שם החבל בלטינית היה Delphinatus Viennensis – הדולפינות של וייאן. Dalphinus או Dolphinus היה שם פרטי נוסף של הרוזן מאלבון גיג הרביעי – גיג דולפינוס, שם המוזכר לראשונה בשנת 1110. רוזן אלבון אחר, נקרא אנדרה דולפינוס או דולפינוס. הקצנלריות הזרות התחילו לראות בשם זה תואר אצולה. אכן בשנת 1279 עבור הומברט הראשון כבר היה לשם זה משמעות של תואר. גם אשת הרוזן מתחילה להיקרא דולפינה והישות המשינית שבראשם עמדו התחילה להיקרא דולפינות. בצרפתית – דופינה. שם זה התחיל לשמש עוד מדינה קרובה – הדולפינות אוברן של רוזני קלרמון. בשנת 1237 תמונת דולפין הופיעה על מגן של הרוזן אנדריאס דולפינוס מדיה וקבצים בנושא דופינה בוויקישיתוף Ulysse Chevalier, Regeste dauphinois, ou Répertoire chronologique et analytique des documents imprimés et manuscrits relatifs à l'histoire du Dauphiné, des origines chrétiennes à l'année 1349. Impr. valentinoise, 1913–1926, T1, fascicules 1–3 ראו on line על מקור השם דופינה .Auguste Prudhomme De l'origine et du sens des mots Dauphin et Dauphiné et de leur rapport avec l'emblème du dauphin en Dauphiné, en Auvergne et en Forez Bibliothèque de l'École des chartes Année 1893 54 pp. 429–456 דופינה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) A.Prudhomme A.Prudhomme ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פטי

האם התכוונתם ל... ויליאם פטי – מדינאי בריטי טום פטי – זמר אמריקאי יאיא פטי – כדורגלן קונגולזי עמנואל פטי – כדורגלן צרפתי פיליפ פטי – לוליין ולהטוטן צרפתי פטי מלט – סופרת קנדית, אמו של הזמר ג'סטין ביבר פט אישים ששמם הפרטי הוא פטי
ז'אן מארה

ז'אן אלפרד וילן-מָארֵה (בצרפתית: Jean Alfred Villain-Marais;‏ 11 בדצמבר 1913 – 8 בנובמבר 1998) היה שחקן קולנוע, תיאטרון, סופר, פסל, צייר ובמאי צרפתי. ז'אן מארה נולד בשרבור שבצרפת. מארה השתתף בסרטיו של ז'אן קוקטו שעמו ניהל רומן. מסרטיו המפורסמים של קוקטו שבהם כיכב מארה: "היפה והחיה" (1946) "רואי בלה" (1948) ו- "אורפיאוס" (1950). בשנת 1960 השתתף בטרילוגיה אודות פנטומאס לצד לואי דה פינס כשמארה משחק משחק כפול גם בתור העיתונאי פנדור וגם כפנטומס (בסרטים פנטומס, פנטומס 2 ו-3). מארה התנגד לכפילים וביצע בעצמו פעלולים בסרטים. בתחילת שנות השבעים המעיט להשתתף בסרטים והתמקד בהופעות בתיאטרון. בשנת 1985 שימש כשופט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בשנת 1998 נפטר מארה כתוצאה מהתקף לב בעיר קאן. מדיה וקבצים בנושא ז'אן מארה בוויקישיתוף ז'אן מארה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ז'אן מארה, באתר AllMovie (באנגלית) ז'אן מארה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) ז'אן מארה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ז'אן מארה, באתר MusicBrainz (באנגלית) ז'אן מארה, באתר Discogs (באנגלית) ז'אן מארה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ז'אן מארה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חסידות ליפסק

חסידות ליפסק הייתה חסידות פולנית. מקים החסידות היה רבי יהודה פסח פרימר מליפסק. רבי יהודה פסח נולד לרבי אברהם בשנת תקס"ב. היה תלמידם של אדמו"רי פולין בעיקר של רבי מאיר הלוי מאפטא. בשנת תרט"ו החל לכהן באדמו"רות לציבור קטן של חסידים ונודע כ-"בעל מופת". נפטר בי"ג באב תרכ"ה. בניו כיהנו אחריו. רבי עמנואל מאיר בנו של רבי יהודה פסח כיהן בדוברה. בנו השני היה רבי ירחמיאל מאוסטרובצה. נולד בשנת תקצ"ז. היה חתנו של רבי יצחק שלמה מזליחוב. היה תלמידם של רבי יוסף ברוך מניישטאט (בנו של המאור ושמש), של רבי יצחק מנישכיז ושל רבי נתן דוד משידלובצא. בשנת תרכ"ח החל לכהן באדמו"רות בליפסק. בשנותיו האחרונות עבר לאוסטרובצה. חיבר ספר בשם "אמרי שפר". נפטר בז' בסיוון תרס"ט. בנו של רבי ירחמיאל, רבי משה אליקים בריעה כיהן אחריו בראדום. נולד בשנת תרל"ז. חסידיו היו בעיקר יהודים עממיים. נרצח באקציה בראדום בשנת תש"ב. בנו רבי ישראל אלימלך כיהן בחייו באדמו"רות בלודז'. יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 205.
קפלר-22b

קפלר-22b (אנגלית: Kepler-22b) הוא כוכב לכת חוץ-שמשי שמקיף כוכב דמוי שמש ונמצא באזור ישיב. עד לגילויו של קפלר-69f, היה כוכב לכת זה הקטן ביותר בתנאים אלו שאושר על ידי טלסקופ החלל קפלר של נאס"א. התגלית הוכרזה ב-5 בדצמבר 2011. הרדיוס של כוכב הלכת הוא בערך 2.4 פעמים רדיוס כדור הארץ (כ-0.6 פעמים רדיוס נפטון), מרחקו כ-600 שנות אור מכדור הארץ, והוא מקיף את הכוכב קפלר 22. נכון לדצמבר 2011 המסה והרכב פני השטח של כוכב הלכת עדיין לא ידועים, ועדיין לא ברור אם יש לו קרקע סלעית (בדומה לכדור הארץ) או קרקע נוזלית (בדומה לענקי הגזים). אם הצפיפות שלו זהה לכדור הארץ (5.515 גרם לסמ"ק), מסתו תהיה 13.4 מסות כדור הארץ וכוח הכבידה שלו יהיה פי 2.4 מכדור הארץ. אם הצפיפות שלו תהיה כמו של מים (גרם לסמ"ק), מסתו תהיה 2.5 פעמים כדור הארץ וכח הכבידה שלו יהיה פי 0.43 מכדור הארץ. המרחק של קפלר 22b מכוכב האם שלו הוא כ-127 מיליון ק"מ (כ-85% ממרחק כדור הארץ מהשמש) וזמן ההקפה שלו, 290 יום. עם זאת, מכיוון שפליטת האור של קפלר 22 (כוכב האם) קטנה בכ-25% מהשמש, הטמפרטורה הממוצעת על פני כוכב הלכת אמורה להיות מתאימה לחיים מחוץ לכדור הארץ. מדענים מעריכים שהיא כ-C°‏11- בממוצע אם אין לו אטמוספירה וכ-C°‏22 בממוצע אם יש לו אטמוספירה דמוית כדור הארץ. כוכב לכת חוץ-שמשי OGLE-2005-BLG-390Lb מדיה וקבצים בנושא קפלר-22b בוויקישיתוף המאמר המדעי על הגילוי- קפלר-22b: כוכב לכת בעל 2.4 מסות ארץ שמקיף כוכב דמוי שמש‏ 7 בדצמבר 2011 קפלר-22b באתר טלסקופ החלל קפלר ידיעה בנאס"א ידיעה ב-BBC אבי בליזובסקי, ‏קפלר גילה את כוכב הלכת הראשון הנמצא במרכז איזור החיים, באתר "הידען", 6 בדצמבר 2011 קפלר-22b, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים ידיעה באתר נאס"א Kepler-22b: Facts About Exoplanet in Habitable Zone
חסידות וויליפולי

חסידות וויליפולי היא חסידות פולנית. אבי החסידות היה רבי שלמה זלמן פרנקל. רבי שלמה זלמן יוסף נולד בשנת תקס"ד. היה תלמידם של רבי מאיר הלוי מאפטא ורבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ. היה מסתגף וצם רוב ימיו. נודע כבעל מופת גדול. נפטר בי"ג בכסלו תרי"ח בקרקוב. בדור השני כיהנו במקביל בנו רבי אברהם פרנקל וחתנו רבי נטע ליפשיץ, רבי אברהם היה חתנו של רבי יעקב ממעליץ. נפטר בד' בשבט תרס"ו. בדור השלישי כיהן בנו של רבי אברהם, רבי שלמה זלמן פרנקל (תרי"ז-י"ט בטבת תרצ"ח), כיהן כאדמו"ר גם בידלובה ובדמביץ שם נפטר. במקביל כיהן רבי יצחק ליפשיץ, בנו של רבי נטע, כאדמו"ר בוויליפולי. בדור הרביעי כיהנו בניו של רבי אברהם: רבי שלמה זלמן (תרי"ז-י"ט בטבת תרצ"ח) כיהן בוויליפולי, בידלובה ובדמביץ שם נפטר. רבי יוסף חיים חתן רבי אלתר מסטריזוב כיהן בשנדישוב. בשנת תר"צ ביקר בארצות הברית. נרצח בו' באב תש"ב. בנו של רבי שלמה זלמן, רבי מאיר כיהן בבחרותו משנת תרצ"ו בדמביץ. נרצח בשואה. בן אחר של רבי שלמה זלמן, הרב נפתלי צבי פרנקל עלה לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה. בנו הוא פרופ' יעקב יהושע פרנקל שהיה ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן עד שנפטר בחג השבועות ה'תשמ"א. בנו של רבי יוסף חיים משנדישוב, רבי שלמה זלמן היגר לארצות הברית וכיהן בפלטבוש, ניו יורק, באדמו"רות וויליפולי. בנו רבי יוסף חיים ממלא את מקומו. רבי יוסף חיים חתן של רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון. בין חתניו, הרב ישראל אליעזר אדלר, רב בית הכנסת "מנחה חדשה"-דז'יקוב, בבורו פארק. שלשלת הזהב, ירושלים, תשס"ג.