laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אורנבורג (מחוז)

מחוז אורנבורג (ברוסית: Оренбургская область; תעתיק: אורנבורגסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. העיר המרכזית במחוז היא אורנבורג. המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934, והוא גובל עם קזחסטן. נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 1,828,655 תושבים. הנהר המרכזי שעובר בשטח במחוז הוא נהר האורל. המחוז מחולק לכ-35 אזורים מבחינה אדמיניסטרטיבית. ההתיישבות המקורית באזור הייתה של העמים הטורקים השונים. ההתיישבות הרוסית באזור החלה במאה ה-18 אחרי העברת שליטה על השטח לאימפריה רוסית.. באותה תקופה הוקמו מבצרים על נהר יאיק, אשר היה באותה תקופה הגבול של המדינה הרוסית. ב-1743 הוקמה העיר אורנבורג והחל פיתוח מסיבי של האזור. עד מהרה העיר נעשתה מרכז של גוברניית אורנבורג ששטחה היה גדול בהרבה מהמחוז הנוכחי. באותה תקופה גבול הגוברניה היה הים הכספי וימת אראל והיא כללה שטחים של קזחסטן של כיום. בתקופה של ברית המועצות גבולות של מחוז השתנו מספר פעמים והוא אף נכלל ב"חבל וולגה התיכונה" בשנת 1928. בשנת 1934 המחוז הוקם מחדש. בשנת 1938 שמו שונה ל"מחוז צ'קלובסק" ושמה של אורנבורג שונה בהתאם. לעיר ומחוז הוחזרו שמות היסטוריים בשנת 1957. בשנת 1954 בשטח המחוז נערך תרגיל צבאי תוך שימוש בנשק גרעיני. ב-15 בפברואר 2013 התפוצץ מטאור באוויר במחוז וגרם לפציעתם של כ-1,200 תושבים בכל האזור. הרשות המחוקקת של המחוז היא "האספה המחוקקת של מחוז אורנבורג" שכוללת 47 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה בת חמש שנים. משנת 2019 מושל המחוז הוא דניס פסלר. בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השנייה. מבחינה מנהלית המחוז כולל 35 ראיונים, 12 ערים בעלי מעמד מחוזי ועיר סגורה שנמצאת בניהול חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה. נכון לשנת 2024 מתגוררים במחוז 1,828,655 תושבים. זאת לעומת כ-2.2 מיליון בשנת 1996. בערי המחוז מתגוררים כ-60.6% מאוכלוסיית המחוז. בהתאם לנתוני ממפקד אוכלוסין משנת 2021 רוסים מהווים כ-74%, טאטארים כ-6.2% וקזחים כ-5.8% מכלל אוכלוסיית המחוז. בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה במחוז התגוררו כ-50 אלף גרמנים, רובם עזבו את רוסיה ועתה מתגוררים במחוז רק כ-6 אלף גרמנים. דתם של רוב תושבי המחוז היא נצרות אורתודוקסית, ואילו ישנו מיעוט מוסלמי. מחוז אורנבורג הוא אחד ממרכזי החקלאות ברוסיה, האקלים הנוח ששורר בו מאפשר גידול של אורז, שיפון, חמניות, תפוחי אדמה, אפונה, שעועית, תירס ודלעת. בשטח המחוז התגלו מחצבים רבים, והייצוא מהמחוז כולל דלק, גז, ברזל, נחושת, ניקל, אזבסט וכרום. לצד מחצבים אלו המחוז מייצא גם מנועים חשמליים, רדיאטורים וחלקי מכונות שונים. בשטח המחוז עוברות מספר מסילות ברזל. קו אורנבורג-סמארה פועל משנת 1877. דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית כולל R-240 אופה-אורנבורג, M5 "אוראל" מוסקבה-צ'ליאבינסק וכבישים שקושרים את הפדרציה הרוסית עם קזחסטן. בעיר אורנבורג פועל נמל תעופה בין-לאומי. דרך המחוז עוברת צנרת גז טבעי לייצוא גז למדינות אירופה ואוזבקיסטן. מדיה וקבצים בנושא אורנבורג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורנבורג (ברוסית) אורנבורג, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
נבי ימין

נבי ימין הוא אתר הנחשב כקברו של בנימין בן יעקב, על פי זיהוי מוסלמי עממי מהמאה ה-14, המצוי במזרח כפר סבא סמוך למושב נווה ימין. במתחם פועלת כיום ישיבה ולמקום באים מתפללים רבים במהלך כל ימות השנה. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. בספר "ייחוס האבות" משנת 1537, מתואר קבר בנימין באזור זה, הנקרא שם "סראקה", כנראה על שם אתר הקבורה הסמוך. נוסע ערבי שעבר במקום הזה בשנת 1714 קורא לו "סידי בניאמין" - אדוני בנימין. עד לשנת 1948 היה האתר בתחומי הכפר הערבי כפר סאבא, וב-13 במאי 1948, נכבש האזור תוך שעתיים על ידי חטיבת אלכסנדרוני (מבצע מדינה). למרות הכיבוש המהיר, בסמוך למתחם הקבר נערך קרב עקוב מדם בין הערבים לבין חיילי החטיבה (סך הכל נפלו בקרב 29 מחיילי החטיבה). בשנת 1981 תואר המקום על ידי אורי אור בדבר: "בינות לערימות אשפה, נמצא מבנה הנראה כקבר של שייך. המבנה פרוץ, מנותץ ומלוכלך. בחצרו עשבים שוטים וערימות אשפה. בכניסה שלט — "קבר בנימין". היום המבנה משמש קבוצת חסידי ברסלב המפעילה את המקום ולומדת לימודי קודש. מתחם הקבר מורכב ממבני קבר בעל כיפה, סביל שאינו פעיל כיום ומבנה בעל שלוש קשתות. על מבנה הסביל קבועה כתובת ערבית קדומה המתוארכת לשנת 1312 והמזכירה את שמו של המושל הכללי של ארץ ישראל בימי השלטון הממלוכי תנכיז אלחוסאמי. את המתחם כולו מקיפה גדר אבן, והוא מתוארך לתקופה הממלוכית. אל מול המתחם מצוי מבנה קבר קטן בעל כיפה הנקרא מקאם נבי סוארכה. לפי מסורת אחת, זהו קברו של שיח' בדווי מהנגב. לפי מסורת אחרת, שם האתר הוא נבי סראקה (ה"גנב"). שני המבנים הוקמו כנראה בתקופה הממלוכית. בסמיכות לשני קברים אלו מצויות שרידיה של חווה חקלאית קדומה שפעלה במקום עד לשנת 1948. האזור כולו שוכן על אתר ארכאולוגי מהתקופה הרומית והביזנטית, שכולל שתי בארות. רק חלקים קטנים מהמתחם נחפרו ונחקרו. המצבה בקבר בנימין בצד הגברים, עליה נחרטה ברכת משה לבנימין (ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק י"ב) המצבה בקבר בנימין בצד הנשים מקאם נבי סוארכה סביל בחזית המתחם, 10/07 זאב וילנאי: מצבות קודש בארץ ישראל, הוצאת אחיעבר, 1985: חלק א' עמוד 182. אריה יצחקי: מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ, כרך השרון, דרום מישור החוף וצפון הנגב, הוצאת משרד הביטחון, 1979: עמוד 30. הסבר והצעה לסיור באזור באתר "אלתר-נתיב" נבי ימין באתר מועצה אזורית דרום השרון תוצאות החפירה באזור, באתר רשות העתיקות ספי בן יוסף, טלטולי קברו של בנימין בן יעקב, באתר ynet, 5 באוגוסט 2004 ספי בן יוסף, מחלף אייל: אין דרך חזרה, באתר ynet, 23 במרץ 2006 אורי אור, קבר בנימין, דבר, 14 באפריל 1981
אוריול (מחוז)

מחוז אוריול (ברוסית: Орловская область; תעתיק: אורלובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. המחוז הוקם ב-27 בספטמבר 1937, תוך פיצול ממחוז קורסק והוספת שטחים ביחידות מנהליות אחרות. בהמשך עקב חלוקת שטחים נוספים לטובת המחוזות השכנים, הפך המחוז לאחד הקטנים ברוסיה. נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 692,486 תושבים. בתקופת רוס של קייב האזור היה חלק של נסיכות צ'רניגוב. בשנת 1238 ישובי האזור נבזזו על ידי צבאות של באטו חאן. בהמשך האזור סבל ממתקפות תכופות של הורדת הזהב. בשנת 1408 השטחים סופחו לדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך המאה ה-16 האזור עבד בהדרגה לשליטה של נסיכות מוסקבה. בשנת 1566 בפקודת איוואן האיום הוקם מבצר גבול "אוריול". בהמשך עם התרחקות הגבול מהאזור החלה התיישבות חקלאית. בתקופת הצרות באזור התחוללו קרבות רבות. בשנת 1719 השטח היה בניהול של פרובינציית אוריול שהייתה חלק של גוברניית קייב. גורברניה נפרדת עם מרכזה באוריול הוקמה בשנת 1788. בשנת 1928 גוברניית אוריול בוטלה ושטח היה חלק של יחידה מנהלית "מחוז מרכזי של אדמות שחורות". בשנת 1937 הוקם מחוז אוריול על בסיס שטחים של מספר יחידות מנהליות בעיקר מחוז קורסק, מחוז סמולנסק ומחוז וורונז'. בשנת 1939 למחוז התווספו שטחים נוספים. בתחילת אוקטובר 1941 בשטח נכבש על ידי כוחות ורמאכט. השטח שוחרר בקיץ 1943 כחלק של מבצע קוטוזוב. בשנת 1944 חלק מאזורי המחוז הועברו למחוז בריאנסק ומחוז קלוגה שהוקמו באותה שנה. בשנת 1954 חלק מהמחוז הועבר למחוז ליפצק החדש. הרשות המחוקקת של המחוז הינה "אספת נציגי העם של מחוז אוריול" שכוללת 50 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה של 5 שנים. בשנת 2018 לתפקיד נבחר אנדריי קליצ'קוב, בשנת 2023 הוא נבחרה לכהונה השנייה. המחוז כולל 24 ראיונים ו-3 ערים בעלות חשיבות מחוזית. נכון לשנת 2024 במחוז מתגוררים 692,486 תושבים. בשנת 1970 במחוז התגוררו 930 אלף תושבים. כ-68% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - אוריול מתגוררים כ-330 אלף תושבים. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 2021 הרוסים מהווים כ-88.5% מאוכלוסיית המחוז. כלכלת המחוז מבוססת על חקלאות. בעיר אוריול הוקמו מספר מפעלים. במחוז הוקמה רשת מסילות ברזל ודרכו עוברת מסילה מוסקבה-סימפרופול. דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית M2 מוסקבה - אוקראינה, R-120 אוריול - ויטבסק ועוד. בעיר אוריול פעל נמל תעופה שהחל משנת 2023 נמצא בשדרוג ואינו פעיל. מדיה וקבצים בנושא אוריול בוויקישיתוף אוריול, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אוריול (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גבעת מצודת לונדון

גבעת מצודת לונדון (באנגלית: Tower Hill), הידועה בקיצור גם כגבעת המצודה, היא גבעה השוכנת צפונית־מערבית למצודת לונדון, במרחק קצר מהגבול עם הסיטי של לונדון, ברובע טאוור האמלטס. הגבעה הייתה בעבר חלק מליברטי טאוור ובניהול ישיר של המצודה. הגבעה היא אחד מהאזורים העתיקים ביותר בלונדון, ובחפירות הארכאולוגיות שנערכו בה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מתקופת הברונזה, וכפר מהתקופה הרומית שנשרף עד היסוד במהלך המרד של בודיקיאה. על פי "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae) קבור בגבעה ברוטוס מטרויה (באנגלית ובולשית: Brutus), דמות אגדית המוזכרת בפולקלור הבריטי והולשי כמייסד בריטניה. הכנסייה הסמוכה, כנסיית כל הקדושים שליד המצודה, ידועה בשרידי האדריכלות הרומנסקית שבה, המתוארכים לשנת 680 בקירוב. בגבעה נמצאים גם אנדרטת גבעת מצודת לונדון, תחנת הרכבת הקלה טאוור גייטוויי, ותחנת הרכבת התחתית טאוור היל. הרחוב הקרוי טאוור היל הוא קטע קצר של כביש A3211 בין רחוב בייוורד וצומת המחברת בין מיינוריז וטאוור היל טראס. פרסומה של גבעת המצודה נובע מההוצאות להורג שנערכו בשטחה. בין האישים הידועים שהוצאו להורג בגבעה ניתן למנות את: 1381 - סיימון סדברי, הארכיבישוף מקנטרברי (ראשו נערף על ידי המון זועם) 1381 - סר רוברט היילס 1388 - סר סיימון דה ברלי 1397 - ריצ'רד פיץ אלן, הרוזן האחד-עשר מארונדל 1462 - ג'ון דה ור, הרוזן השנים עשר מאוקספורד 1470 - ג'ון טיפטופט, הרוזן הראשון מווסטר 1495 - סר ויליאם סטנלי 1497 - ג'יימס טאצ'ט, מפקד מרד קורנוול ב-1497 1499 - אדוארד פלנטג'נט, הרוזן השבעה-עשר מווריק 1510 - אדמונד דאדלי 1510 - סר ריצ'רד אמפסון 1521 - אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם 1535 - ג'ון פישר, הבישוף של רוצ'סטר 1535 - סר תומאס מור, לשעבר הלורד צ'נסלור 1536 - ג'ורג' בוליין, אחיה של אן בולין 1537 - תומאס דארסי, ברון דארסי הראשון 1538 - הנרי קורטני, הרוזן מדבון 1540 - תומאס קרומוול, הרוזן מאסקס 1547 - הנרי הווארד, הרוזן מסארי 1552 - סר ראלף ויין 1552 - אדוארד סימור, דוכס סומרסט 1554 - סר תומאס ואייט הצעיר 1554 - לורד גילדפורד דאדלי 1572 - תומאס הווארד, הדוכס הרביעי מנורפוק 1615 - סר ג'רווייס הלוויס 1631 - מרווין טאצ'ט, הרוזן השני מקאסלהבן 1641 - תומאס ונטוורת', הרוזן הראשון מסטאפורד 1645 - ויליאם לוד, הארכיבישוף מקנטרברי 1662 - סר הנרי ויין 1683 - אלג'רנון סידני 1685 - ג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמות' 1716 - ג'יימס רדקליף, הרוזן השלישי מדרוונטווטר 1746 - ויליאם בויד, הרוזן הרביעי מקילמרנוק 1747 - סיימון פרייזר, הלורד האחד-עשר מלובאט מדיה וקבצים בנושא גבעת מצודת לונדון בוויקישיתוף
פנזה (מחוז)

מחוז פנזה (ברוסית: Пензенская область; תעתיק: פנזנסקיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של הוולגה. המחוז הוקם ב-4 בפברואר 1939. מבחינה אדמיניסטרטיבית, מחולק המחוז ל-29 אזורים. השטח היה מאוכלס על ידי שבטים טורקיים, וסופח לרוסיה בשנת 1552, לאחר כיבוש קזן על ידי הרוסים. אזור המחוז היווה את גבולה הדרום-מזרחי של רוסיה במהלך המאה ה-17, ושימש בתקופה זו כקו הגנה מפלישות מאזורי הקווקז ואזוב. עם הזמן, לאור הרחבת רוסיה דרומה, הפך האזור לחלק פנימי של המדינה. בערים מתגוררים כ-70% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - פנזה, מתגוררים כ־500 אלף תושבים. העיר השנייה בגודלה היא קוזנצק עם כ-80,000 תושבים. הרוסים מהווים כ-86.8% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את המורדבה (4.1%), והטטרים (6.4%). מושל מחוז פנזה מדיה וקבצים בנושא פנזה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פנזה (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רוברט הניג

רוברט הניג (נולד ב-17 בספטמבר 1945) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי. הניג נולד ברומניה ועלה לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20 והתגורר בחיפה עם הוריו. נשוי ואב לשתי בנות. הוא סיים ב-1971 את לימודיו בבית הספר למשחק בית צבי ושיחק בשורה ארוכה של הצגות וסרטים. הניג השתתף בהצגות התיאטרון הבאות: תיאטרון הבימה: "רומנטיקה", "טרטיף", "משרתם של שני אדונים", "זעקי ארץ אהובה", "חלון בלהות", "החייל האמיץ שווייק", "יוליוס קיסר", "לב טוב", "שלוש אחיות", "ביקור הגברת הזקנה", "מראה מעל הגשר", "המכשפה", "הקוקוריקו", "נודניק", "הזוג המוזר", "הקמצן", "אבא גוריו", "סיפור פשוט", "פילומנה", "ספינינג" (בהשראת "הקומה הראשונה" מתוך "שלוש קומות" של אשכול נבו). תיאטרון באר שבע: "הלילה השנים עשר", "טרטיף", "קומדיה של טעויות", "עלי כינור", "הצל", "אנדורה", "הקומיקאים", "המיזנתרופ", "חלום ליל קיץ", "הספר מסיביליה", "אילוף הסוררת", "צריך פיאט בחיים", "אותו ואת בנו", "תמונות ציד מבוואריה התחתית", "רק בימי ראשון", "מותו של סוכן", "ברווז הפרא", "דודתו של צ'ארלי", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "שידוכים", "הביצה", "כותרת ראשית". תיאטרון בית ליסין: "טנזי", "קומדיה שחורה", "משפחה חמה","בבצ'יק". התיאטרון הקאמרי: "ברנשים וחתיכות", "שירה". התיאטרון לילדים ולנוער: "הלילה השנים עשר", "הקמצן", "מעלה קרחות". הניג השתתף בסרטי הקולנוע "הכלה הסורית", "צעד קטן", "תהילים", "עבדי השם", ובסדרות הטלוויזיה "קרובים קרובים", "מסיבת גן", "שמש", "המשאית", "החיים זה לא הכל", "פרודים", "מגן דוד דרום", "ילדים ביער" ועוד. כיכב בתפקיד בכמה סרטים של טומי לנג, בסרט "טייארה" שהיה מועמד לפרס אופיר לשנת 2012 בקטגוריית הפרינג', בסרט ההמשך "זוג או פרד (2012), ב"פטר השלישי" ו"הולכת שבעה" (2016) וב"גזוז" (2023). הניג היה הקול מאחורי "שבי השבלול" בפרק אחד בסדרה "פרפר נחמד" והיה בין המדבבים של הסדרות "עולם סחרחר" ששודרה בערוץ 2, "אבירי האור הקסום", ששודרה בערוץ הראשון ו"המיליונרים הצעירים", בתפקיד וורן באפט. כמו כן דיבב בסרט "פיטר פן" בתפקיד קפטן הוק, ב"יו יו האקושו", "ספיידרמן המדהים", "רובוטס", "גארפילד 2" ועוד. חבר בוועד התיאטרון הארצי לילדים ונוער על שם סמי לוי. רוברט הניג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רוברט הניג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) רוברט הניג, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי רוברט הניג, באתר ספר הקולנוע הישראלי רוברט הניג, באתר AllMovie (באנגלית) רוברט הניג, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) רוברט הניג, בארכיון הבימה ערן סויסה, שחקן נשמה: ריאיון עם רוברט הניג, באתר nrg, ‏10 בינואר 2011
פסקוב (מחוז)

מחוז פסקוב (ברוסית: Псковская область; בתעתיק: פסקובסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי. המחוז גובל עם אסטוניה, לטביה ובלארוס. המחוז הוקם ב-23 באוגוסט 1944. כלכלת המחוז מבוססת בעיקר על חקלאות. על התיישבות רוסית באזור ידוע עוד מהמאה ה-6. פסקוב היא אחת הערים הוותיקות ברוסיה ושמשה מבצר חשוב בגבולה הצפוני-מערבי של המדינה עוד מימי הביניים. במהלך המאות ה-14 וה-15 העיר וסביבתה היוו חלק מרפובליקת פסקוב. בתחילת המאה ה-16 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. במשך כל התקופה הזו, עד למאה ה-18 היה השטח במרכז הקרבות עם שוודיה, פולין, ליטא וליבוניה על השליטה באזור. הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית המחוז. בערים מתגוררים כ-72% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - פסקוב מתגוררים כ-210 אלף תושבים (נכון ל-2017). בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1926 בשטח המחוז התגוררו 1,677,000 תושבים, זה ירד לכ-מיליון תושבים בשנת 1950 ול-688,563 בשנת 2010. מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-24 אזורים מוניציפליים (ראיונים) ושתי רשויות עירוניות בעלות חשיבות מחוזית, שהן יחידות מנהליות טריטוריאליות בפני עצמן. רשימת הרשויות העירוניות בעלות חשיבות מחוזית: העיר פסקוב העיר וליקיה לוקי רשימת האזורים המוניציפליים של מחוז פסקוב: נפת בז'ניצקיי נפת וליקולוקסקיי נפת גדובסקיי נפת דדוביצ'יי נפת דנובסקיי נפת קרסנוגורודסקיי נפת קוניינסקיי נפת לוקניאנסקיי נפת נבלסקיי נפת נובורז'בסקיי נפת נובוסוקולניצ'סקיי נפת אופוצ'צקיי נפת אוסטרובסקיי נפת פלקינסקיי נפת פצ'ורסקיי (עד 1945 הייתה שייכת לאסטוניה) נפת פלוסקיי נפת פורכובסקיי נפת פסקובסקיי נפת פוסטושקינסקיי נפת פושקינוגורסקיי נפת פיטלובסקיי (עד 1945 הייתה שייכת ללטביה) נפת סבז'סקיי נפת סטרוגוקרסננסקיי נפת אוסביאטסקיי מדיה וקבצים בנושא פסקוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של פסקוב (ברוסית) פסקוב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שוליית הקוסם

שוליית הקוסם (בגרמנית: Der Zauberlehrling) היא בלדה בת 14 בתים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה שנכתבה בשנת 1797. בהשראתה חיבר כמאה שנה אחר כך המלחין הצרפתי פול דיקא פואמה סימפונית באותו השם. בכתיבת הבלדה התבסס גתה על סיפור שמצא בכתביו של לוקיאנוס מסאמוסאטה. ככל הנראה, מקורותיו של הסיפור קדומים אף יותר ונעוצים באגדה מצרית עתיקה. הסיפור מתחיל בכך שקוסם זקן עוזב את הסדנה שלו ומשאיר את שולייתו לבד עם מטלות שעליו לבצע. בעת העדרו של הקוסם, השוליה, שמתעייף מלהעביר מים לתוך האמבט של הקוסם, מחליט להשתמש בכישוריו שעדיין אינם מפותחים דיים ומכשף את המטאטא כדי שיעשה את העבודה במקומו. עד מהרה הרצפה מוצפת במים והשוליה נוכח לדעת שהוא אינו יכול לעצור את המטאטא משום שאינו יודע את מילות הקסם שיגרמו למטאטא לחדול. לאחר ניסיונות כושלים של השוליה לעצור את המטאטא, ביאושו, לוקח השוליה גרזן ושובר את המטאטא לשניים, אך כל אחת מן החתיכות "קמה לתחייה" וממשיכה להביא מים, עכשיו אפילו בקצב יותר מהיר. כשהכול נראה אבוד, והמים ממשיכים לעלות ולהציף את הסדנה, חוזר הקוסם, מבטל את הכישוף ומציל את המצב. בגרסאות מסוימות, הקוסם מסלק את השוליה בגלל הבלגן שיצר. בגרסאות אחרות, הקוסם, שמשועשע מן הלקח החשוב ששולייתו קיבל לגבי שליטה בקסם, נוהג בו ביד קלה יותר. תרגום מאת שמשון מלצר – התפרסם בעיתון ילדים תרגום מאת חנניה רייכמן – ראה אור בספרו משירת העולם: קובץ תרגומים לקורא ולקריין, י. שרברק, תשכ"ה 1964 תרגום מאת יוסף האובן (נבו) – התפרסם בתוך יוהאן וולפגנג פון גתה, הבלדות, תרגום יוסף האובן (נבו), תל אביב: ירון גולן, תשס"ו, 2006 תרגום מאת שמואל שקולניקוב – התפרסם במוסף "ספרים" של הארץ, 2018 תרגום מאת אמיר אור – התפרסם במגזין הרשת "יקום תרבות", 2019 בשנת 1940 עובד שוליית הקוסם לקטע אנימציה בסרט המוזיקלי "פנטסיה" של אולפני וולט דיסני. בעיבוד זה דמות שוליית הקוסם מגולמת על ידי מיקי מאוס. בשנת 2010 יצא סרט נוסף של דיסני, "שוליית המכשף", שבו מככב ניקולס קייג' כמכשף. תרגומים עבריים: שיר | פֶּלֶא, פֶּלֶא, לֵךְ וָשׁוֹב, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2018 – תרגום מאת שמואל שקולניקוב גתה, שוליית הקוסם, תרגום מאת אמיר אור, "יקום תרבות", 21 בינואר 2019 גתה, שוליית הקוסם, תירגמה רות הכהן־פינצ'ובר, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021 גתה, שוליית הקוסם, "יקום תרבות", 21 בינואר 2019. שיר | פֶּלֶא, פֶּלֶא, לֵךְ וָשׁוֹב, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2018.
גרין פארק

גרין פארק (באנגלית: Green Park, בתרגום לעברית: פארק ירוק) הוא אחד מהגנים המלכותיים של לונדון. פארק גרין נמצא בין הייד פארק לבין פארק סנט ג'יימס. בניגוד לפארקים האחרים בלונדון, אין בפארק זה פסלים, אגמים או מזרקות. הפארק הוא אזור מיוער הסובב את דרך קונסטיטושן ("דרך הבריאות" - על שם הצעדות שנהג המלך לעשות בפארק מדי בוקר) המובילה לארמון בקינגהאם. במקור שימש אזור זה מקום קבורה למצורעים שנפטרו בבית החולים סנט ג'יימס שעמד בסמוך. הפארק תוחם לראשונה במאה ה-16 על ידי הנרי השמיני. באותה עת היה האזור חלק מאחוזת משפחת פולטני (Poulteney). בשנת 1688, עת שהאזור כונה שדה סנדפיט (Sandpit Field), הועבר האזור לחזקת המלך (באותה עת המלך צ'ארלס השני), והשטח הפך לפארק מלכותי. צ'ארלס הורה על בניית השבילים בגן, והשתמש בו לצייד איילים. כמו כן המלך הורה על בניית בית קרח על מנת לספק קרח לארמונות המלכותיים שהיו בסמוך. לאחר שרעיית המלך ראתה את המלך קוטף פרחים לפילגשו, הורתה בצו מלכותי לעקור את כל הפרחים מהפארק, ומאז, בהתאם לצו זה, לא נשתלים בפארק פרחים. במהלך שלהי המאה ה-18 והמאה ה-19 היה הפארק אתר של הפרחת כדורים פורחים ושל מופעי זיקוקים. בשנת 1749 הלחין גאורג פרידריך הנדל את היצירה "מוזיקה עבור מופע זיקוקים מלכותי" עבור זיקוקים שהופרחו בפארק. מדיה וקבצים בנושא גרין פארק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של גרין פארק גרין פארק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הגנים המלכותיים
קסימפאשה

מועדון ספורט קסימפאשה הוא מועדון ספורט טורקי מאיסטנבול. המועדון הוקם בשנת 1921 בשם "אלטינטוג". מועדון ספורט קסימפאשה נוסד בשנת 1921. קבוצת הכדורגל הבוגרת של המועדון שיחקה בליגת הכדורגל של איסטנבול בין השנים 1939–1945 ו-1946–1959. בשנת 1959 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה לראשונה בתולדותיה, שם שיחקה 5 עונות, כשאת הישג השיא שלה רשמה בעונת 1961/1962 כאשר סיימה במקומות החמישי. ב-30 במאי 2007 העפילה הקבוצה לליגה הטורקית הבכירה בפעם השנייה בתולדותיה, כאשר גברה במשחק הפלייאוף העלייה על קבוצת אלטאי מאיזמיר בתוצאה 4–3. בסוף עונת 2010/2011 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל הטורקית וירדה לליגת המשנה. עונה לאחר מכן חזרה לליגה הראשונה. נכון ל-20 בספטמבר 2022 טורקיה פאתיח אקייל טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן הולנד מרוקו חאליד סינו הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין ארטץ' טאשקירן מאלי מאמוטו קוליבאלי שווייץ ארן דרדיוק ארגנטינה אוסקר סקאריונה מדיה וקבצים בנושא קסימפאשה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קסימפאשה קסימפאשה, ברשת החברתית פייסבוק קסימפאשה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קסימפאשה, ברשת החברתית אינסטגרם קסימפאשה, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר WorldFootball.net
רפי פרידן

רפי פרידן, קצין במשטרת ישראל, שהפך לחוקר פרטי ועמד במרכזן של כמה פרשיות פליליות שהסעירו את מדינת ישראל. בהיותו בעל משרד חקירות, ניהל עם שותפו, החוקר יעקב צור, מעין "בנק האזנות סתר" שהיה, לדברי חוקרי משטרה, הגדול במדינת ישראל (הוא צותת והקליט, באופן פלילי, עשרות אישים וגופים). בראשית שנות התשעים נעצרו פרידן וצור במה שכונה לאחר מכן "פרשת נמרודי א'" (או "פרשת האזנות הסתר"), כמי שצותתו, ללא רשות, למערכות העיתונים "ידיעות אחרונות", ו"מעריב", בשליחותם של משה ורדי ושל עופר נמרודי. בתום משפט סנסציוני, נשלחו נמרודי הבן ופרידן למאסר - נמרודי לשמונה חודשים ופרידן לארבע שנים. כן נדון פרידן לשנתיים מאסר על תנאי בגין עבירות מסוימות ושנה מאסר על תנאי בגין עבירות אחרות. פרידן ערער על הרשעתו ועל חומרת העונש, כשנימוקו העיקרי הוא טענת הגנה מן הצדק, אך ערעורו נדחה. בקשת רשות ערעור שהגיש לבית המשפט העליון נדחתה אף היא. מתוך מעצרו החל פרידן להעביר חומרים לפרקליטות ולמשטרה, ופתח בכך את "פרשת נמרודי ב'", שבמרכזה טענתו של פרידן (שהופרכה בבית המשפט) כי עופר נמרודי הזמין ממנו את רצח נוני מוזס ועמוס שוקן, בעלי "ידיעות אחרונות" ו"הארץ", בהתאמה. עופר נמרודי נעצר עד תום ההליכים ופרידן הפך, ביחד עם שותפו יגאל תם ועוד כמה קציני משטרה, לעד מדינה. בעת מתן עדותו של פרידן, הגיע אליו הסופר אריה קרישק, ידידו של איש העסקים ובכיר לשעבר במוסד- יעקב נמרודי, אביו של עופר,(ואדם בעל רקע מודיעיני) ובאמתלה של הכנת ספר על פרידן, ניסה לשאוב ממנו מידע, בכוונה לשבש את משפט הבן. המשטרה עצרה את קרישק ואת נמרודי האב ("פרשת נמרודי ג'") וגם הם הועמדו למשפט והורשעו. פרידן עצמו השתחרר לאחר ריצוי מלא של עונשו. מקורות במשטרה קשרו אותו גם לפרשיות אחרות - ציתות לראשי ערים וניסיונות סחיטה (בישראל וגם מעבר לים), כמו גם סיוע שהעניק לנשיא פרו הנמלט, אלברטו פוג'ימורי. בראשית נובמבר 2007, נעצר פרידן על ידי המשטרה, ביחד עם החוקר אביב מור, כחשודים בהפעלת האזנות-סתר כנגד השר אביגדור ליברמן ואיש העסקים מיכאיל צ'רנוי. בספטמבר 2010 הוגש נגד פרידן כתב-אישום בפרשה זו, ובעבירות נוספות. בהגנתו, חשף פרידן את עובדת היותו מודיע וסייען של משטרת ישראל. בנובמבר 2011 נגזרו על פרידן שישה חודשי עבודות-שירות וקנס כספי כבד. תפ (ת"א) 3172/94 מדינת ישראל נ' רפי פרידן רע"פ 3747/99 רפי פרידן נ' מדינת ישראל, ניתן ב-29.7.99
וודו (פירושונים)

האם התכוונתם ל... וודו – דת אפריקאית וודוא – טקס רחצה מוסלמי בובת וודו – בובה המייצגת את האובייקט שעליו רוצים להשפיע בדרך מאגית וודו גלוו סקאלס – להקת סקא Voodoo – סדרת כרטיסי מסך שיוצרו על ידי חברת 3dfx Voodoo Lounge – אלבום של להקת הרולינג סטונז מ-1994 F-101 וודו – מטוס קרב מתוצרת McDonnell חומה של וודו (אנ') – להקת רוק אמריקאית