laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אביאסף ברנע

אביאסף ברנע (ברנשטיין) (1903, וילנה – 6 בנובמבר 1957, חיפה) היה מלחין, פסנתרן ומורה למוזיקה ישראלי. ברנע נולד בשם אביאסף ברנשטיין בעיר וילנה שבאימפריה הרוסית (ליטא), רביעי מבין שישה אחים ואחיות. אביו, אברהם משה ברנשטיין (1866–1932), היה חזן, מנצח מקהלות ומלחין וילנאי מפורסם, חניך הקונסרבטוריון בווינה, מחבר ה"מוזיקלישער פנקס" ('הפנקס המוזיקלי') – אוסף ניגונים וטקסטים מוערים מן האוצר העממי היהודי (וילנה, המכון האתנוגרפי ע"ש ש. אנסקי, 1927). ברנשטיין הקנה לבנו את יסודות החינוך המוזיקלי והיהודי והנגינה בפסנתר. בהיותו בן תשע נשלח ברנע לברלין ללמוד בקונסרבטוריון, אך נאלץ לחזור לווילנה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. אחרי המלחמה חזר לברלין ומשנת 1922 עד 1927 למד בבית הספר הגבוה הלאומי למוזיקה (Staatliche Hochschule für Musik; כיום במסגרת האוניברסיטה לאמנויות של ברלין, Universität der Künste Berlin‏ (UdK Berlin)). במהלך לימודיו שם זכה בפרס מנדלסון. הוא נישא לשרה אדונסקי, ובשנת 1935 בני הזוג ובתם עלו לארץ ישראל, התגוררו תחילה בתל אביב וכעבור שנה התיישבו בחיפה. במשך השנים עשה לו שם כפסנתרן, מורה למוזיקה ומלחין פורה בתחום המוזיקה הקלאסית הישראלית. באחרית ימיו החל לאסוף ולערוך לחנים שכתב אביו והגיע לרשימה של כמאתיים פריטים, בהם לחנים חילוניים ודתיים, שירי מקהלה, אופרה לילדים ויצירות ליטורגיות. מטרתו הייתה לשקם את העיזבון שאבד עם חורבן הקהילה היהודית בווילנה, אך מותו שם קץ למשימה. נפטר בחיפה ב-1957 בתום מחלה ממושכת, בן 54 במותו. הותיר אחריו אישה, ד"ר שרה ברנע, ושתי בנות. נקבר בבית העלמין הישן - חוף הכרמל. ארכיונו, הכולל יצירות, שמור בספרייה הלאומית. אביאסף ברנע התמקד בדרך כלל במוזיקה אבסולוטית, אך עסק גם בנושאים מן הפולקלור היהודי ומן הניגונים המסורתיים שאסף אביו, וכן שילב ביצירותיו רשמים מנופי הארץ ומענייני היישוב. קונצ'רטי לפסנתר ולכינור "שאקונבה" לצ'לו ותזמורת על נושא יהודי "זכרונות מהגולה" מן הפולקלור היהודי "יזכור" "כנרת", סוויטת מחולות ישראלים "תמונות ישראליות" עיבוד תזמורתי ל"אל יבנה הגליל" של יוסף אחרון "לזכרו של בן יוסף - וריאציות על "יש לי כנרת" של צבי בן-יוסף * מוזיקה למחזור שירים סיניים בתרגום י' ליכטנבוים, לסופרן ותזמורת עיבודים לפסנתר ליצירותיו התזמורתיות "מבואות" לשבעת המודוסים בעיבוד מודרני לכלי נגינה שונים ולתזמורת שירים למקהלה מוזיקה ליטורגית ספרי לימוד ועזר לנגינה פרס קול ישראל פרס התזמורת הפילהרמונית הישראלית אביאסף ברנע, באתר זמרשת אביאסף ברנע, דף שער בספרייה הלאומית משה גורלי, קומפוזיטורים ארץ־ישראליים: אֲבִיאָסָף בֶּרנשטֵין, דבר, 6 ביוני 1947 משה גורלי, מבצע משולש, דבר, 8 בפברואר 1957 משה גורלי, אביאסף ברנע ז"ל: לזכר מורה וקומפוזיטור, דבר, 4 בדצמבר 1957 אוליה זילברמן, לזכרם של שני מוזיקאים, על המשמר, 12 בנובמבר 1957 בני עורי, אביאסף ברנע (ברנשטיין): סיפורו של מלחין שנשכח, בבלוג "עונג שבת", מרץ 2019 האזנה לשירי אביאסף ברנע, באתר זמרשת ישראל שליטא, אנציקלופדיה למוזיקה: אישי המוזיקה הכללית והיהודית (ערך: חנן שטייניץ), מהד' מתוקנת ומורחבת, תל אביב: יבנה, תשל"ז-1977, עמ' 765. Aron Marko Rothmüller, The music of the Jews: an historical appreciation (translated from the German by H. S. Stevens), Cranbury, N.J.: A. S. Barnes & Company, Inc., 1975, p. 260. אביאסף ברנע ברנשטין, דבר, 6 בנובמבר 1957. אביאסף ברנע באתר GRAVEZ זֶמֶרֶשֶׁת: אביאסף ברנע (ברנשטין), באתר www.zemereshet.co.il
יצחק אשכנזי

יצחק (איציק) אשכנזי (נולד ב-26 ביוני 1934), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. אשכנזי נולד בתל אביב ב-1934 ובהשפעת אחיו יוסף, ששיחק בהפועל תל אביב, החל לשחק כרץ ימני בקבוצת השחר תל אביב, ממנה הועבר בגיל 13 לקבוצת הנוער גדנ"ע יהודה, בה הוכתר למלך שערי הקבוצה במשך חמש שנים רצופות. עוד לפני גיוסו לצה"ל, הספיק להופיע שלוש פעמים במדי הפועל רמת גן ובאחד המשחקים כבש פעמים מול הפועל חיפה. לאחר שחרורו מהצבא שיחק בקבוצת הכח תל אביב, משם עבר מספר קבוצות עד שהגיע להפועל חיפה. ב-1958 התמודדה הפועל חיפה שיחקה בגמר "גביע העשור" מול הפועל ירושלים. מלך השערים והחלוץ המרכזי של הקבוצה, אברהם גינזבורג חלה, ואשכנזי נקרא למלא את מקומו בעמדה שהכיר היטב בנעוריו. הוא הצדיק את האמון שנתן בו המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי וכבש צמד, שהעניק להפועל חיפה את הגביע הראשון בתולדותיה. את השער הראשון כבש אשכנזי בבעיטה חזקה לפינת השער, ואת השער השני כבש מקרוב לאחר כדרור מאמצע המגרש. אשכנזי היה שותף מלא גם לזכייה השנייה של הפועל חיפה בגמר גביע המדינה בשנת 1963. במשחק זה הוא שימש כקפטן הקבוצה והחל את המהלך שהוביל לשער הניצחון. ב-1966, שלוש שנים לאחר שהניף את גביע המדינה כקפטן הפועל חיפה, פרש ממשחק פעיל. בתחילת שנות ה-70 אימן אשכנזי את הפועל זכרון יעקב אשר בהדרכתו עלתה לליגת המשנה. לאחר פרישתו אימן אשכנזי במחלקת הנוער של הפועל חיפה במשך 22 עונות. בין השחקנים הבולטים אותם אימן בקבוצות ילדים ונערים היו אלי לוונטל, האחים יוסי ואבי ליפשיץ, יצחק אינצ'י, עדן בן בסט, יובל אבידור ושמעון הרוש. 1958 - זכייה בגביע עשור, הפועל חיפה מול הפועל ירושלים 0:2. השערים: יצחק אשכנזי דקה 69, 72. 1963 - זכייה בגמר הגביע, הפועל חיפה מול מכבי חיפה 0:1. יצחק אשכנזי קפטן הקבוצה מקבל את הגביע מראש העיר אבא חושי. יצחק אשכנזי, באתר הרשמי של אוהדי הפועל חיפה ד"ר סובבויץ' וד"ר קאופמן, הפועל חיפה סיפורה של אגודה, עמ' 63 2 שערים תוך 3 דקות הביאו את גביע העשור לחיפה, מעריב, 9 בנובמבר 1958 הפועל חיפה זכה בגביע המדינה, דבר, 28 במאי 1963
אורה רותם-נלקן

אורה רותם-נלקן (2 באוגוסט 1933 - 9 במאי 2022; י' באב תרצ"ג-ט' באייר תשפ"ב) הייתה פסנתרנית ישראלית שנודעה בביצועיה למוזיקה קלאסית ישראלית. רותם-נלקן נולדה בירושלים ולמדה נגינה בפסנתר, ראשית אצל טובה ברלין-פפיש ואחר-כך בקונסרבטוריון ובאקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הנרייטה מיכלסון. ב-1959 יצאה לאנגליה ושם למדה אצל לואיס קנטנר ואצל רעייתו אז אילונה קאבוש. ב-1961 שבה לישראל. רותם-נלקן עבדה עם מלחינים ישראליים רבים לאורך הקריירה שלה ובהם מרדכי סתר, אנדרה היידו, גדעון לבינסון ואחרים. היא ביצעה את יצירותיהם והקליטה אותן. היא הייתה פעילה גם כמורה לפסנתר, בין תלמידיה נפתלי וגנר. רותם-נלקן נודעת בפרשנותה הייחודית למוזיקה קלאסית ישראלית. אורה רותם-נלקן, דף שער בספרייה הלאומית אורה רותם-נלקן באתר הבמה נעם בן זאב, המלצת השבוע במוסיקה הקלאסית, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009
משרד הפנים (בולגריה)

משרד הפנים של בולגריה (בבולגרית: Министерството на вътрешните работи) הוא משרד ממשלתי בבולגריה האחראי בין היתר על ביטחון הפנים, לחימה בפשע ושמירה על הסדר הציבורי במדינה. המשרד אחראי על מספר גופים העוסקים בביטחון פנים ובכללם משטרת בולגריה, משטרת הגבולות, יחידות ללחימה בפשע המאורגן ושירותי כיבוי האש. שר הפנים הנוכחי (2011) הוא צבטאן צבטאנוב ממפלגת השלטון, אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה. משרד הפנים הבולגרי הוקם ב-5 ביולי 1879 על ידי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה כשטודור בורמוב מונה לראש הממשלה ושר הפנים של הנסיכות. ב-1925 הועבר מנגנון ביטחון הפנים לאחריות הד"ס (השירות החשאי לשעבר של בולגריה). ב-10 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה במדינה ועליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון הוקמה יחידת "המיליציה העממית" והיא שימשה זרוע ביצועית משטרתית של הקומוניסטים בתהליך השתלטותם על בולגריה ורדיפת מתנגדיהם. ב-1991 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בוצעה רפורמה במשרד, בוטלו צווי חירום אשר מכוחם התנהל המשרד וחוקקו חוקים ותקנות המסדירות את התנהלותו. ב-1993 אושר חוק שהסדיר את פעילותה של המיליציה העממית ובכלל זה שינוי שמה למשטרה הלאומית. אתר האינטרנט הרשמי של משרד הפנים (באנגלית) משרד הפנים, ברשת החברתית פייסבוק
מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד

מלקולם השלישי (באנגלית: Malcolm III בגאלית-סקוטית: מאל קולים מק דונכאדה, כלומר מלקולם בנו של דאנקן; נולד בשנת 1031 ונפטר ב-13 בנובמבר 1093) המכונה "הצ'יף הגדול" היה מלך סקוטלנד בין השנים 1058 עד מותו בשנת 1093. מלקולם נלחם מלחמות רבות כנגד ממלכת אנגליה ומלכה וויליאם השני, במטרה לכבוש את ממלכת נורת'מבריה, אך ללא הצלחה. אשתו השנייה של מלקולם, מרגרט הקדושה הייתה הקדושה היחידה מבית המלכות הסקוטי, אך בניגוד לאשתו, למלקולם לא היה שום קשר עם ממסדים דתיים. על פי מקורות היסטוריונים מוסמכים, יש הטוענים שאמו של מלקולם הייתה אחייניתו של סיווארד, רוזן ממלכת נורת'מבריה, אך מכיוון שדבר זה לא מסתדר עם ציר הזמן, שכן סיווארד היה מבוגר במקצת ממלקולם, סביר להניח כי היא הייתה אחותו. שלטונו של אביו של מלקולם, דאנקן הראשון, לא היה מוצלח והוא נרצח על ידי מקבת', אשר חשק במלוכה, ב- 15 באוגוסט 1040. ולמרות שבמחזה של שייקספיר הנושא את השם "מקבת'", מתוארים מלקולם ואביו דאנקן כמבוגרים, למעשה, מלקולם היה רק ילד קטן (בן תשע שנים) בלבד במות אביו. זמן קצר לאחר רצח אביו, נשלח מלקולם ביחד עם אחיו דונלד השלישי (לימים מלך סקוטלנד) לאנגליה. על פי גרסה אחת, במשך רוב שבע עשרה שנות שלטונו של מקבת' בסקוטלנד, מלקולם התחנך החצר המלכות של מלך אנגליה דאז, אדוארד המודה. גרסה אחרת טוענת כי הוא הוסתר בחצרו של ת'ורפין סיגורדסון, רוזן אורקני, שהיה אויב של משפחתו של מקבת' וקרוב משפחה של אביו של מלקולם, דאנקן מנישואים. ב-15 באוגוסט 1057, נרצח מקבת' על ידי מלקולם באברדינשייר, שבצפון אירלנד. ב-8 בספטמבר 1057, בנו החורג של מקבת', לולאך, הוכתר במקומו. מלקולם רצח את לולאך ב-23 באפריל 1058 לאחר כחצי שנה בלבד בשלטון, ומלקולם הושבע למלוכה יומיים אחר כך. לאחר מותו של ת'ורפין סיגורדסון, רוזן אורקני, בשנת 1065, מלקולם נשא את אלמנתו אינגיביורג פינסדוטר לאישה. למלקולם ולאינגיביורג נולד, בין היתר, דאנקן השני שעתיד להיות מלך סקוטלנד. בשנת 1068, מלקולם קלט קבוצה של גולים אנגלים שברחו מאנגליה בעקבות עלייתו לשלטון של ויליאם הראשון. אחת מהם נקראה מרגרט, אשתו לעתיד. בסביבות 1069, אינגיביורג נפטרה, ומלקולם התחתן עם מרגרט. מנישואים אלו נולדו שלושה בנים: אדגר מלך סקוטלנד, אלכסנדר הראשון ודייוויד הראשון אשר היו אף הם מלכי סקוטלנד, בנוסף, נולדו להם שתי בנות: מטילדה שנישאה למלך אנגליה הנרי הראשון ובת נוספת בשם מרי שהתחתנה עם יוסטס השלישי, רוזן בולון. בעודו מהלך לצפון ביחד עם בנו אדוארד, מלקולם נפל למארב של רוברט דה מובריי, רוזן נורת'מבריה, ליד העיר אלנוויק שבאנגליה, ב-13 בנובמבר 1093. מלקולם ואדוארד נהרגו במקום. המלכה מרגרט נפטרה תשעה ימים לאחר שקיבלה את הידיעה על מותם, מרוב צער. גופתו של מלקולם נלקחה לעיר טינמות' שבאנגליה, ושם הוא נקבר. מלקולם השלישי מוזכר במחזה בשם "מקבת'" שנכתב על ידי ויליאם שייקספיר. במחזה הוא מוצג כאדם בוגר למרות שהעלילה התרחשה בתקופה בה היה ילד. מדיה וקבצים בנושא מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד בוויקישיתוף מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד, באתר "Find a Grave" (באנגלית) מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
אסתי קינן-עופרי

אסתי קינן-עופרי (נולדה ב-26 ביוני 1954) היא זמרת, מלחינה וכוריאוגרפית ילידת איטליה. קינן-עופרי נולדה באיטליה וגדלה בישראל. היא למדה מחול ושירה ערבית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. השתלמה בכוריאוגרפיה בניו יורק. יוצרת ומבצעת של מוזיקה ומחול בהשראת מסורות יהודיות. מלחינים רבים, בהם לוצ'אנו בריו, אנדרה היידו, נעם שריף, בטי אוליברו, עודד זהבי, פרץ אליהו, נטע אלוני, מרק קופיטמן וישראל בורוכוב, כתבו ועיבדו יצירות במיוחד עבורה. קינן-עפרי מופיעה עם התזמורת האנדלוסית של טנג'יר, במופעי אימפרוביזציה עם סלבה גנלין, בדואו "קול תוף" ובטריו "קול עוד תוף". בשנים האחרונות מרבה קינן-עופרי להלחין, ויצירותיה בוצעו על ידי אנסמבל "ראס דשן" ואנסמבל "הסירנות". כתבה מוזיקה וכוריאוגרפיה ללהקת המחול "ביתא". מלמדת בקהילות שרות את מסורות השירה של היהודים הספרדים בבלקן ובטורקיה. "צליל שכן", הד ארצי, 1986. Recordi 1989 ביצירה של בטי אוליברו "Folk Songs". "חוגת הזמן", בהוצאת בית התפוצות, 1992. "רגליים שמחות" בהלחנת אנדרה היידו, בהוצאת המכון לאינטגרציה, 1999. "בקצה חלום" עם סלבה גנלין, הוצאת "זוטה", 1999. "ציפורים נודדות" עם סלבה גנלין, הוצאת לאו רקורד אנגליה, 2001. "ברוח המזרח", ביצירות של פרץ אליהו, "מגדה", 2000. "צביה", טריו "קול עוד תוף", הוצאת "מגדה" "דרכי בידי" עם אורן פריד הוצאת אומני ירושלים 2003 "אינקונטרו אה טנג'רי" עם התזמורת האנדלוסית של טנג'יר, 2003. "מזמורים מעולמות עליונים" עם אנסמבל מזרח-מערב, "מגדה", 2006. "עשרים וחמש מדרגות זהב-שירת החכתיה", טריו "קול עוד תוף", הוצאת התו השמיני, 2009. ארז שוייצר, קול עוד תוף: הצהלה והיללה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2009 אתר הבית של קול עוד תוף הקלטות של אסתי קינן באתר קהילות שרות
נגוע (סרט קצר)

נגוע הוא סרט ישראלי קצר משנת 1976 בבימויו של עמוס גוטמן, אשר כתב את התסריט ביחד עם דני לחמן. בסרט מככבים זאב שמשוני ובועז תורג'מן. כשנה וחצי לאחר יצירת סרט זה, ביים עמוס גוטמן את הסרט "נגוע" - סרט באורך מלא אותו כתב ביחד עם עדנה מזי"א ובו כיכב יהונתן סגל. את הסרט יצר גוטמן כסרט הגמר הקצר שלו במחלקה לקולנוע בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסרט מתאר סיפורו של גבר צעיר (זאב שמשוני) החי בבקרים עם אישה, ובלילות הולך לחפש גברים כדי לקיים עמם יחסי מין. הסרט היה מבוסס על חייו של גוטמן, כולל הניסיונות שלו לנהל מערכות יחסים עם נשים. בסוף הסרט מגיע הגיבור להשלמה עם משיכתו לגברים. בסרט זה מופיעה לראשונה סצנת ריקוד בבר, אשר יופיעו מאוחר יותר בסרטיו של גוטמן, בר 51 וחסד מופלא. "נגוע" - סרטו באורך מלא של עמוס גוטמן משנת 1983. הסרט המלא לצפייה באתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים "נגוע", באתר אידיבי "נגוע", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית עמוד 83 בספרו של אריאל שוייצר (2017) "קולנוע ישראלי חדש". ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שמחה ארליך

שמחה ארליך (15 בדצמבר 1915 – 19 ביוני 1983) היה פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. ארליך נולד בח' בטבת תרע"ו ליצחק ולבת-שבע לבית שורצמן למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים בעיירה ביחאווה הסמוכה ללובלין שבפולין. למד בגימנסיה העברית בלובלין והיה פעיל בתנועת הנוער הציוני. באפריל 1939 עלה ארצה באופן בלתי-לגאלי בספינת המעפילים "אסימי", שם הכיר את רעייתו לעתיד, צילה לבית גולדגרם. בתחילה עבד בפרדס בבית עובד ומאוחר יותר עבר לתל אביב, הקים מפעל למוצרי אופטיקה ופשט את הרגל. נכנס לפעילות פוליטית במסגרת מפלגת "הציונים הכלליים" ומטעמה נבחר למועצת עיריית תל אביב בה כיהן בשנים 1955–1969. בשנים 1962–1965 אף כיהן כסגן ראש העירייה. בשנת 1969 נבחר ארליך לכנסת השביעית. במקביל, הוא נבחר לראשות המפלגה הליברלית שהיוותה אז חלק מגח"ל. המפלגה נוצרה מתוך "הציונים הכלליים", לאחר שהתאחדה עם המפלגה הפרוגרסיבית. עם הקמת ממשלת בגין הראשונה אחרי "המהפך" של שנת 1977, נתמנה לשר האוצר וסגן ראש הממשלה. בתפקידו זה החל "המהפך הכלכלי" עם שורת רפורמות שוק חופשי, שכללו את ביטול הפיקוח על מטבע חוץ, ביטול והפחתת מיסים (למשל מס נסיעות שהיה שנוא במיוחד על ציבור הנוסעים לחו"ל) וצעדים נוספים. עם זאת, לצד רפורמות המיסוי לא היה קיצוץ בהוצאות הממשלה, מה שהוביל לאינפלציה דוהרת. ב-1979 נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות האינפלציה הגואה ובמקומו מונה יגאל הורביץ. למרות זאת בגין, שראה בו שותף פוליטי ותיק, השאיר אותו בממשלה כסגנו. עם הקמת ממשלתו השנייה ב-1981 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ושר החקלאות. את הישרדותו הפוליטית לאחר אי-הצלחתו כשר אוצר הוא חב למנחם בגין, שבו ראה את שותפו הפוליטי, ואשר קירב אותו אליו יותר מפוליטיקאים אחרים במפלגתו, ביניהם לא חש עצמו כל כך חופשי. שמחה ארליך נפטר לאחר ניתוח מעקפים בלבו בט' בתמוז תשמ"ג (1983) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק. בערים רבות בארץ נקראו רחובות על שמו. היה נשוי לצילה ולזוג היו שני ילדים. דוד תדהר (עורך), "שמחה אהרליך", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 5420 שמחה ארליך, באתר הכנסת שמחה ארליך, באתר כנסת פתוחה שמחה ארליך (1915-1983), דף שער בספרייה הלאומית
הנס אדולף קרבס

סר הנס אדולף קְרֵבְּס (גרמנית: Hans Adolf Krebs; 25 באוגוסט 1900 – 22 בנובמבר 1981) היה רופא וביוכימאי בריטי, בן לאב יהודי יליד גרמניה, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1953. קרבס נולד בהילדסהיים שבגרמניה לאלמה וגיאורג קרבס. אביו היה מנתח אף אוזן גרון. הוא למד בבית ספר בהילדסהיים ולאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת גטינגן בין השנים 1918–1923. את הדוקטורט ברפואה הוא קיבל מאוניברסיטת המבורג בשנת 1925. עם קבלת הדוקטורט החל קרבס ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין הוא מונה להיות עוזרו של אוטו ורבורג במכון הביולוגי על שם הקיסר וילהלם עד לשנת 1930. עם תום עבודתו באוניברסיטת ברלין, חזר קרבס לעסוק ברפואה באוניברסיטת פרייבורג, שם פענח בשנת 1932 את מעגל האוריאה. בשל מוצאו היהודי, נאסר עליו לעסוק ברפואה בגרמניה הנאצית וכתוצאה מכך בשנת 1933 נאלץ להגר לאנגליה. הוא הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' לעבוד במחלקת הביוכימיה. מאוחר יותר, בשנת 1945 מונה קרבס לשמש כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת שפילד. עבודתו החשובה ביותר הייתה בתחום חילוף החומרים. מחקרו הוביל אותו לגילוי מעגל חומצת הלימון בשנת 1937, שנקרא לעיתים קרובות מעגל קרבס על שמו.בשנת 1954 עבר לאוניברסיטת אוקספורד ושם נשאר עד פרישתו בשנת 1967 בעקבות פענוח מעגל חומצת הלימון, קיבל קרבס בשנת 1953 את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, דבר שתרם לכך שבשנת 1958 הכתירה אותו מלכת אנגליה אליזבת השנייה לתואר סר. קרבס נפטר באוקספורד, שבאנגליה בשנת 1981. מנישואיו של הנס קרבס למרגרט סיסלי פילדהאוס בשנת 1938 נולדו לו שלושה ילדים. בנו סר ג'ון קרבס הוא זואולוג בעל שם עולמי, בעיקר בתחום האורניתולוגיה אשר בשנת 2007 נבחר לשמש כלורד לימי חייו בבית הלורדים בתואר הברון קרבס. מדיה וקבצים בנושא הנס אדולף קרבס בוויקישיתוף הנס אדולף קרבס, באתר פרס נובל (באנגלית) הנס אדולף קרבס, באתר גוגל סקולר ד"ר יוחאי וולף, הכימאי שהבין את הנשימה התאית, במדור "היום לפני במדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 25 באוגוסט 2016 הנס אדולף קרבס, אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר בית התפוצות. הנס אדולף קרבס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הנס אדולף קרבס (1900-1981), דף שער בספרייה הלאומית
דניס (פירושונים)

דניס (Denis, Dennis, Denise) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שנגזר מהשם דיוניסוס. האם התכוונתם ל... דניס – דג קטן ממשפחת הספרוסיים דניס הישרדות – אמנות לחימה המשלבת בין כמה אמנויות לחימה קיימות אישים: אלפרד דניס (אנ') – שחקן אמריקאי חרמן דניס – כדורגלן ארגנטינאי קלייר דניס – שחיינית אוסטרלית קתי דניס – זמרת ומפיקה מוזיקלית בריטית אישים ששמם הפרטי הוא דניס
חומה (פירושונים)

האם התכוונתם ל... חומה – קיר מבוצר להגנה חומה (כדורגל) – מושג בכדורגל חומא (או חומה) – אישה תלמודית שמתו שלושת בעליה מנהלת חומה – יחידה במשרד הביטחון האחראית להגנה אקטיבית נגד טילים ורקטות מחנה חומה (בסיס צבאי) – בסיס צבאי בדרום ישראל חום החומה מבצע חומת מגן
בבה

טיאגו מאנול דיאש קוריירה, הידוע בכינויו בֶּבֶּה (Bebé - תינוק בפורטוגזית, נולד ב-12 ביולי 1990) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בראסינג פרול. הוא משחק בתור קיצוני ויכול לשחק גם בתור חלוץ. בצעירותו נזנח על ידי הוריו, במוצאם ילידי כף ורדה, וגודל על ידי סבתו. בגיל 12 נלקח מהשגחת הסבתא והועבר לגידול על ידי הכנסייה. במהלך השהות שלו בכנסייה, הוזמן ביחד עם נערים נוספים להשתתף בטורניר של כדורגל רחוב שהתקיים בבוסניה, טורניר בו קנה את עולמו כאשר צד את עיניהם של סוכני שחקנים. אולם אף על פי שכיכב והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים לזכות נבחרת פורטוגל, נבחרתו לא הגיעה רחוק ולא הצליחה לעבור את השלב השני של הטורניר. בקיץ 2009, אחרי סיום המשחקים בטורניר הרחוב, חתם בקבוצת אסטרלה אמדורה מהליגה השנייה בפורטוגל, בה הבקיע ארבעה שערים במהלך העונה. בקיץ 2010 עבר השחקן לקבוצת ויטוריה דה גימארייש. בעקבות ההופעות שלו במשחקי טרום העונה, התקבלה הצעת מעבר מקבוצת מנצ'סטר יונייטד עוד לפני תחילת עונת המשחקים. לבסוף עבר השחקן תמורת סכום משוער של 7.4 מיליון פאונד. במהלך העונה רשם מספר הופעות בליגה, גביע, גביע הליגה וליגת האלופות. בתחילת עונת המשחקים 2011/2012 הושאל השחקן לקבוצת בשיקטש הטורקית. בתחילת שנת 2013 הושאל לקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגזית. ב-3 בספטמבר 2013 הושאל בבה לעונה בפאסוס הפורטוגלית. ב-25 ביולי 2014 עבר לבנפיקה ליסבון לארבע שנים. ב-9 בינואר 2015 הושאל השחקן לקורדובה הספרדית עד לתום העונה. ב-10 ביולי 2015 הושאל לראיו ואיקאנו לעונה אחת. ב-12 ביולי 2016 חתם לארבע שנים באייבר. ב-31 בינואר 2018 הושאל לראיו ואיקאנו. ב-21 בינואר 2023 הושאל לריאל סרגוסה עד לסוף העונה. בשנים 2010–2011 רשם בבה 6 הופעות בנבחרת פורטוגל הצעירה בהן כבש שער אחד. מאחר שלא הצליח להשתלב בנבחרת פורטוגל, בבה הביע עניין בנבחרת כף ורדה. ב-23 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד גוואדלופ, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל נבחרת כף ורדה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023. מדיה וקבצים בנושא בבה בוויקישיתוף בבה, באתר Transfermarkt בבה, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) בבה, באתר Soccerway בבה, באתר BDFutbol בבה, באתר WorldFootball.net בבה, באתר National Football Teams בבה, באתר FootballDatabase.eu אוריאל דסקל, מנצ'סטר יונייטד רכשה הומלס ב-7.4 מיליון ליש"ט, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2010 The rags to riches story of Man Utd's Bebe באתר ה-BBC
כריס סמולינג

כריסטופר לויד "כריס" סמולינג (באנגלית: Christopher Lloyd "Chris" Smalling; נולד ב־22 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם באל פאייח מליגת העל הסעודית . סמולינג החל את הקריירה בקבוצת החובבים מיידסטון יונייטד(אנ'), שם ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 2007. הוא הפך במהרה לשחקן חשוב בקבוצה ולאחר סדרה של הופעות מרשימות הצטרף למועדון פולהאם שהייתה אז בפרמייר ליג באפריל 2008. סמולינג ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-24 במאי במשחק האחרון של עונת 2008/2009 בהפסד 0–2 לאברטון, ובעונה שלאחר מכן כבר הפך לשחקן מפתח בהרכב פולהאם. יכולתו הגבוהה הביאה להתעניינות מצד קבוצת מנצ'סטר יונייטד, ובחודש ינואר 2010 הודיע המועדון כי סמולינג חתם בשורותיו, אך יישאר בפולהאם עד לסיום אותה עונה. סמולינג הצטרף רשמית למנצ'סטר יונייטד ב-1 ביולי 2010, והופעת הבכורה שלו במועדון הייתה במשחק מגן הקהילה ב-8 באוגוסט בניצחון 1–3 על צ'לסי שבו יונייטד זכתה בתואר. בעונתו הראשונה בקבוצה שימש סמולינג בעיקר כשחקן מחליף, אך מספר פציעות של שחקני הגנה אחרים הובילו אותו בהמשך העונה לתפוס מקום בהרכב. עם תחילת עונת 2011/2012 סמולינג הפך לשחקן משמעותי יותר בקבוצה, שהוא מתפקד כבלם או בעמדת המגן הימני, וכבש את שערו הראשון בפרמייר ליג ב-18 בספטמבר 2011, במשחק הניצחון 1–3 מול צ'לסי. בעונת 2016/2017 בליגה האירופית, תחת המאמן ז'וזה מוריניו, זכה סמולינג עם קבוצתו בתואר האירופי, וזאת לאחר שפתח במשחק הגמר בו ניצחה קבוצתו 0–2 את אייאקס. סמולינג מנהל החל מ-2018 אורח חיים טבעוני. ב-30 באוגוסט 2019 הושאל לקבוצת רומא. ב-25 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לאטאלנטה. ב-30 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון 0–4 לאודינזה. ב-5 באוקטובר 2020 חתם באופן קבוע ברומא לשלוש שנים. ב- 2 בספטמבר 2024 חתם באל פאייח מליגת העל הסעודית בחוזה לשנתיים. סמולינג ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-2 בספטמבר 2011, במשחק מול נבחרת בולגריה. מנצ'סטר יונייטד פרמייר ליג (2): 2010/11, 2012/13 גביע ה-FA (1): 2015/16 גביע הליגה האנגלית (1): 2016/17 מגן הקהילה (3): 2010, 2011, 2013 הליגה האירופית: 2016/17 רומא הקונפרנס ליג (1): 2021/22 שחקן משחק גמר הקונפרנס ליג (1): 2022 נבחרת העונה של הקונפרנס ליג (1): 2021/22 מדיה וקבצים בנושא כריס סמולינג בוויקישיתוף כריס סמולינג, ברשת החברתית פייסבוק כריס סמולינג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) כריס סמולינג, ברשת החברתית אינסטגרם כריס סמולינג, באתר Transfermarkt כריס סמולינג, באתר Soccerway כריס סמולינג, באתר BDFutbol כריס סמולינג, באתר WorldFootball.net כריס סמולינג, באתר National Football Teams כריס סמולינג, באתר FootballDatabase.eu כריס סמולינג באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד כריס סמולינג: "מאז שאני טבעוני אני נפצע פחות", באתר ynet, 5 באוגוסט 2018 'מדוע מנצ'סטר יונייטד נתנה לו ללכת?' – כריס סמולינג זכה לשבחים על התצוגה שלו במשחק גמר הקונפרנס ליג באתר הסאן נבחרת העונה בקונפרנס ליג 2021/22
משולם טוכנר

משולם טוֹכנר (10 באפריל 1912 – 9 באוגוסט 1966) היה מורה וחוקר ספרות ישראלי. נולד בשנת 1912 בעיירה מינקוביץ שבאוקראינה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בגיל 4, עבר עם משפחתו לעיירה בריטשאן (בריצ'ני) שבבסרביה. נפגע בעמוד השדרה כתוצאה מיידוי אבנים עליו. בגיל 13 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והמשפחה השתקעה בירושלים. למד בבית הספר תחכמוני והמשיך בגימנסיה הריאלית. למד ספרות עברית, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובגיל 25 סיים לימודיו וקיבל תואר שני. בגיל 27 נישא לרחל לבית רבינוביץ, חברתו ללימודים. עסק בהוראה בבתי ספר בטבריה, בעפולה ובירושלים, ולאחר מכן, מגיל 36 ועד לפטירתו, הורה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים. בשנותיו האחרונות עמל על דוקטורט, אך לא השלימו עקב מותו. בצעירותו כתב סיפורים, שהתפרסמו, בין השאר, בעיתון "הארץ", ובהמשך התמקד בכתיבת ביקורת ספרות, בעיקר על יצירתו של ש"י עגנון. נפטר באוגוסט 1966, בהיותו בן 54 שנים, ונקבר בהר המנוחות. עם מספידיו נמנו אברהם אבן-שושן וש"י עגנון. ספרו "פשר עגנון" יצא לאור בשנת 1968, לאחר מותו, ובו קובצו מאמריו ופרקים מהדוקטורט שלא זכה להשלים. במבוא לספר כתב דב סדן על טוכנר: "בהוראתו, שיצא לה מוניטין, עמדו לו בינתו המקיפה והחדה בחזיונה של ספרות וחזיונותיה וכוח הבעתו להקנות דעתו לתלמידיו שומעי לקחו שבעל פה, ככוח הבעתו להקנותה לקוראי דבריו שבכתב." חוקר עגנון הנודע, ברוך קורצווייל ציין: "רבות עשה גם משולם טוכנר במאמריו המעמיקים והיסודיים למען מחקר כתבי עגנון". על משולם טוכנר ז"ל: דברים לזכרו, בית המדרש למורים העברי הממלכתי על שם דוד ילין, 1966. משולם טוכנר, בלקסיקון הספרות העברית החדשה משולם טוכנר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" משולם טוכנר, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" רשימת הפרסומים של משולם טוכנר, בקטלוג הספרייה הלאומית חיים תורן, משולם טוכנר ז"ל, דבר, 9 בספטמבר 1966 דן מירון, ציון-דרך ותמרור-אזהרה בביקורת עגנון, מאזנים, אפריל-מאי 1968, באתר JSTOR - על "פשר עגנון" משולם טוכנר באתר GRAVEZ ספרו של חכם ירושלמי, מעריב, 23 בינואר 1968 משולם טוכנר למנוחות, דבר, 11 באוגוסט 1966 ברוך קורצווייל, מסות על סיפורי ש"י עגנון, הוצאת שוקן, 1963, עמ' 8.