laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
Anti World Tour

Anti World Tour הוא סיבוב ההופעות השביעי של הזמרת הברבדית ריהאנה שתומך באלבום האולפן השמיני שלה, Anti. על סיבוב ההופעות הודיעו בנובמבר 2015 והוא יצא לדרך ב-12 במרץ 2016, בג'קסונוויל, פלורידה, והגיע לסיומו ב-27 בנובמבר 2016, באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות. נערכו הופעות בצפון אמריקה, אירופה ואסיה עם סך הכל 75 הופעות. בעקבות יציאתו של אלבומה השביעי, Unapologetic ב-2012, וסיבוב ההופעות החמישי שלה Diamonds World Tour, יצאה ריהאנה להפסקה זמנית. בין השנים 2005 ו-2012, הוציאה ריהאנה כל שנה אלבום או מהדורה מחודשת של אלבום. עם זאת, ב-2013, החליטה ריהאנה לקחת הפסקה ממוזיקה ולא הוציאה אלבום חדש בשנה הזו או בשנה שאחריה. במקום זאת ריהאנה בחרה לקחת חלק בפרויקטים אחרים, וכיכבה בסרט האנימציה "בית", לצד ג'ים פרסונס, סטיב מרטין וג'ניפר לופז, וגם הפיקה את אלבום הפסקול שלו. בנובמבר 2015, נודע כי ריהאנה חתמה על חוזה עם חברת סמסונג בשווי 25 מיליון דולר. ריהאנה תקדם את סדרת מוצרי סמסונג גלקסי, בעוד שאלבומה ייצא בחסות סמסונג והחברה תקדם את סיבוב ההופעות של האלבום. ב-23 בנובמבר 2015, הכריזה ריהאנה כי היא תצא להופיע עם סיבוב ההופעות Anti World Tour. הטור ייצא לדרך בפברואר 2016, ומופעי החימום יהיו טרוויס סקוט בצפון אמריקה, וביג שון ודי ג'יי מאסטרד בחלק מההופעות באירופה. סיבוב ההופעות גרף 61.4 מיליון דולר ומכר 717,038 כרטיסים מ-59 הופעות. מדיה וקבצים בנושא Anti World Tour בוויקישיתוף https://data.pollstar.com/chart/2017/01/2016YearEndTop100WorldwideTours_343.pdf
כדור גומי (משחק)

כדור גומי (באנגלית: bouncy ball או rubber ball) הוא צעצוע פופולרי העשוי מגומי אשר נרתע ממשטח קשה באופן יחסי לכמות הכוח של הזריקה. כדור הגומי הומצא על ידי כימאי קליפורני בשם נורמן סטינגלי. בשנת 1965, נורמן ניצל את זמנו הפנוי בהתנסות בגומי. הוא דחס שאריות שונות של גומי סינתטי תחת לחץ של כ-1600 ק"ג לגודל של שניים וחצי סמ"ר. התוצאה הייתה כדור גומי דחוס בעל עמידות קיצונית ויכולת קפיצה. כדור גומיות מדיה וקבצים בנושא כדור גומי בוויקישיתוף
קיירנוז'יה

קיירנוז'יה (בפולנית: Kiernozia) הוא כפר במחוז לוביץ' שבפרובינציית לודז' בפולין, כ-20 ק"מ צפונית ללוביץ', בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1219, ובמשך השנים היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשל מיקומו על הדרך שבין לוביץ' ופלוצק הפך היישוב למרכז מסחר ומלאכה לסביבתו, ונקבעו בו ימי שוק. בשנת 1567 הוענקו ליישוב זכויות עיר, שניטלו ממנו בהמשך. יהודים ישבו בכפר מהמאה ה-19. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-300 יהודים, קרוב למחצית מתושביו, ופעל בו קן של תנועת בית"ר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצץ הכפר בידי הגרמנים, וכ-20 מיהודיו נפגעו. בימים אלו נמלטו מהכפר יהודים רבים מזרחה. עם כניסת הגרמנים ליישוב ב-18 בספטמבר 1939, גירשו אלו את כל תושביו לז'יכלין, שם הופרדו היהודים, הוחזקו תחת כיפת השמיים, והועסקו בעבודות כפייה. כאשר הורשו היהודים לשוב לקיירנוז'יה, מצאו כי בתיהם נבזזו. במרץ 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו צפוף ומגודר שהוקם בו, ממנו נלקחו הגברים מגיל 15 לעבודות כפייה יום-יומיות. ב-1 ביולי 1940 הובאו לגטו שבכפר 240 יהודים נוספים מהסביבה, ובדצמבר 1940 נמנו בו כ-650 יהודים. במרץ 1941 גורשו כל יושבי הגטו שביישוב לגטו ורשה, וגורלם שם היה כגורל יתר יושבי המקום. מדיה וקבצים בנושא קיירנוז'יה בוויקישיתוף קיירנוז'יה באתר מרכז מורשת יהדות פולין קיירנוז'יה (Kiernozia), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קיירנוז'יה", באתר השטעטל הווירטואלי מרטין דין (אנ'), קיירנוז'יה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 386–387), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
פרויקט F/A-XX

F/A-XX הוא שמה של תוכנית לפיתוח ורכישה של מטוס קרב מהדור השישי. הוא מתוכנן להחליף את מטוסי ה-F/A-18 סופר הורנט, החל משנת 2025. ביולי 2009 חשפה בואינג קונספט למטוס קרב מהדור השישי, ה-F/A-XX. הרעיון תיאר מטוס נטול זנב, בעל שני מושבים, שני מנועי סילון וכנף גוף מעורב (אנ'). אף על פי שלמטוס תא טייס בתצורת טנדם, טוענת בואינג כי המטוס יכול להיות מאויש או לא מאויש, בהתאם למשימה. מטוס ה-X-47B של נורת'רופ גראמן, שנבחר לתוכנית UCAS-D (אנ'), הוצע אף הוא לענות על דרישות F/A-XX. במאי 2011 בעת הצגה לקונגרס טען משרד ההגנה האמריקני שהוא מתכנן לרכוש עוד מטוסי F-35C כדי להחליף את 556 מטוסי F/A-18 סופר-הורנט הקיימים. באפריל 2013 הציגה בואינג גרסה מעודכנת של מטוס העונה על דרישות F/A-XX.
ולדיסלב ריימונט

ולדיסלב ריימונט (בפולנית: Władysław Stanisław Reymont;‏ 7 במאי 1867 – 5 בדצמבר 1925) היה סופר פולני נטורליסטי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1924. ולדיסלב ריימונט נולד כבנו של חוכר קרקע חקלאית בקוביילה ויילקיי שנמצא במחוז ראדומסק שבפולין. גדל יחד עם עוד אח אחד ושבע אחיות באווירה דתית קשוחה ומשמעת ברזל. בתנאים אלה העדיף ריימונט לשקוע בקריאה, לחפש בספרים עולם נעים יותר. הוא היה תלמיד גרוע שעבר מבית לספר לבית ספר וחוזר חלילה עד שהדבר נמאס על הוריו שמסרו אותו לבעל מלאכה, להיות השוליה שלו. לאחר כמה שנים ניסה שוב את כוחו בבית הספר ושוב נשר. בגיל שמונה עשרה עזב את בית הספר וברח לעיר הבירה, לוורשה. הוא הוחזר בכוח להוריו ושוב ברח ושוב הוחזר. הוא הצטרף ללהקת שחקנים נודדת בעקבות אחיו הגדול ונדד איתם על פני פולין במשך יותר משנה. לאחר מכן עזב ועבר לגרמניה לעיר ברסלאו כדי להקדיש את עצמו לספיריטואליזם. מגרמניה חזר שוב ללהקה נודדת חדשה שפגש בצ'נסטוחוב עד שקיבל עבודת פקידות ברכבת. את הפנאי הקדיש לכתיבה ספרותית. היצירה הראשונה שהופיעה בדפוס, בשנת 1893, הייתה הסיפור מוות שהופיע בכתב העת גלוס. הסיפור עורר תשומת לב וסיווג אותו בין הנטורליסטים הפולנים. תנאי חייו היו קשים ולא פעם, בהיעדר שולחן שיוכל לכתוב עליו, היה נכנס לכנסייה, מוצא לו פינה מתאימה ויושב שם לכתוב. הוא חי בעוני קשה, עוני שניצל ממנו רק כשנפגע בתאונת דרכים, שבעקבותיה קיבל פיצוי של ארבעים אלף רובל. הוא החלים במהירות והכסף איפשר לו להתמסר לכתיבה. הוא נסע למערב אירופה ולאמריקה. לאחר שגורש על ידי הבולשת (ראו הספר ארץ יעודה) עבר לצרפת והתיישב בעיירה רומיל. המקום שימש כרקע לרומן של אמיל זולא, האדמה. ריימונט, שקרא את הרומן, חשב שהוא מציג את האיכרים בצורה מסולפת וזה הביאו אותה להחלטה לכתוב ספר על חיי האיכרים. מצרפת עבר לאיטליה וכתב רשמי מסע לעיתונים בורשה. הוא ביקר באנגליה, שם התגורר בחדר אחד עם וויצ'חובסקי נשיא הרפובליקה הפולנית לשעבר והוצג בפני מאדאם בלאבצקי, ספיריטיסטית ידועה. רקע זה שימש את הרומן ואן פיר. באופן כללי יחסו ליהודים שלילי. בשנת 1924 הוענק לו פרס נובל לספרות "על האפוס הלאומי הגדול איכרים". אכרים, ספור מימי ההוה, תרגם מפולנית ח"ש בן אברהם, הוצאת שטיבל, תל אביב, 1928. מוות (1893) עלייה לרגל ליאסנה גורה (1895) הקומדיאנטית (1896) תסיסה (1897) הארץ היעודה (1899) שני כרכים של סיפורים קצרים על העיר לודז'. תעשיינים גרמנים, שראו עצמם נפגעים מהכתוב בספר זה, שילמו שוחד לצנזורה והיא מחקה 4000 שורות מהספר. הם גם דאגו שהבולשת תגרש אותו מהמדינה. האיכרים (1901-1909) שנת 1794 טרילוגיה על מרד קוסטיושקו והתקופה שקדמה לו. ואן פיר (1912) פסק הדין (1923) מדיה וקבצים בנושא ולדיסלב ריימונט בוויקישיתוף ולדיסלב ריימונט, באתר פרס נובל (באנגלית) ולדיסלב ריימונט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ולדיסלב ריימונט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ולדיסלב ריימונט בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ולדיסלב סטניס רימונט, דף שער בספרייה הלאומית ולדיסלב ריימונט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ולדיסלב ריימונט, באתר Discogs (באנגלית)
גרציה דלדה

גרציה דלדה (באיטלקית: Grazia Deledda;‏ 27 בספטמבר 1871 – 15 באוגוסט 1936) הייתה סופרת, משוררת ומחזאית איטלקייה, כלת פרס נובל לספרות לשנת 1926. גרציה דלדה גדלה בנואורו, עיירה כפרית בסרדיניה, במקום שבו היה אביה מפקח על השווקים, לכן הכירה מקרוב את חיי האיכרים של מולדתה. כבר בבית הספר עמדו מוריה על כשרונותיה ואחד מהם עזר לה לשלוח סיפורים ורשימות לעיתוני איטליה. הספר הראשון שחיברה, "נפשות ישרות", נשלח מיד לדפוס ויצא לאור ברומא. הספר, המתאר את החיים המאושרים של הוריה ושל הסובבים אותה, התפרסם כשהייתה בת חמש עשרה בלבד. לאור ההצלחה, פרשה מהלימודים בבית הספר והתחילה לרכוש ידע בצורה אוטודידקטית. היא הייתה לבת חסותו של מורה לספרות מאוניברסיטת רומא, קרלו סיגרה, וזכתה להצלחה בעולם הספרות האיטלקי. הסיפור הראשון שזכה להצלחה בקנה מידה אירופאי היה "אליאס פורטולו", שיצא לאור בשנת 1900 ותורגם לשפות רבות. מאותה שנה התיישבה דלדה ברומא. דלדה הייתה גם משוררת רבת כישרון וחיברה יחד עם קאמילו אנטונה טראוורסי מחזה בן 3 מערכות. בשנת 1926 הוענק לה פרס נובל לספרות, בנימוקי ועדת הפרס נכתב שיש בכתיבתה "השראה אידיאליסטית עם צלילות ציורית של החיים באי הולדתה. היא עוסקת בעומק ובאהדה בבעיות אנושיות כלליות". דלדה השתמשה לעיתים קרובות בנוף סרדיניה כמטאפורה לקשיים בחייהן של דמויותיה. דרכיה העתיקות של סרדיניה מתנגשות לעיתים קרובות עם מוסר מודרני, ודמויותיה נאלצות לפתור פתרונות לנושאים המוסריים שלהם. סיפורים מסרדיניה (1893) אחרי הגירושין (1902) אליאס פורטולו (1903) אפר (1903) האוצר (1907) קנים ברוח (1913) האם (1920) הבריחה למצרים (1926) קוזימה (1937) האם, נובלה, (La madre), תרגום ואחרית-דבר שירלי פינצי לב, הוצאת אינדיבוק, 2014 מדיה וקבצים בנושא גרציה דלדה בוויקישיתוף גרציה דלדה, באתר פרס נובל (באנגלית) האיילה, סיפור קצר של גרציה דלדה בתרגום לעברית גרציה דלדה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) גרציה דלדה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי גרציה דלדה בפרויקט גוטנברג (באנגלית) גרציה דלדה (1871-1936), דף שער בספרייה הלאומית גרציה דלדה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) גרציה דלדה, באתר Discogs (באנגלית) Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Grazia Deledda Italian author
קאליניבקה

קאליניבקה (באוקראינית: Калинівка; בפולנית: Kalinówka, קאלינובקה; ביידיש: קאַלענעווקע) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. קאליניבקה נוסדה בתחילת המאה ה-18, ונזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1774. בשנת 1935 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ופיתוחו הואץ עם חיבורו לצומת של מסילות ברזל. בשנת 1897 נמנו בעיר 1,052 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נרצחו בעיר 10 יהודים בפוגרומים שנערכו בה בידי חיילים ופורעים אוקראינים, ורבים אחרים נשדדו. בתקופה הסובייטית נמנו בעיר כ-1,000 יהודים, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. בשנת 1934 סגרו השלטונות את בית הכנסת האחרון שעוד פעל בעיר. ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, ותוך זמן קצר ריכזו את כולם בגטו סגור שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד וממגפות. בהמשך, התארגנה בגטו קבוצת מחתרת, בראשות יפים קמניצקי, אשר יצרה קשר עם יחידות פרטיזנים סובייטיות, אך לא הספיקה להוציא לפועל את תוכנית ההתנגדות שלה. ב-30 במאי 1942 רוכזו כ-500 היהודים שנותרו בגטו שבעיר, וכן כ-200 יהודים נוספים מסביבת העיר, באורווה בקולחוז סמוך, ושם נרצחו. 33 בעלי מלאכה יהודים מהעיר שהושארו בחיים הוצאו להורג באוגוסט 1942. בד בבד, ערכו הגרמנים מצוד ממושך אחר יהודים מסתתרים בעיר ובסביבתה. מדיה וקבצים בנושא קאליניבקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאליניבקה (באוקראינית) קלינובקה (Kalinovka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קלינובקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1532–1534), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קליניבקה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
קמאיאי

קמאיאי (בליטאית: Kamajai; בפולנית: Komaje, קומאיֶה; ביידיש: קאמיַי) היא עיירה קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1541, ובשנת 1635 נבנתה בה כנסיית עץ ראשונה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר נגד האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 944 יהודים. בין מלחמות העולם פעל בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות, והתקיימה בה פעילות ציונית. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה. ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, כאשר עוד טרם כניסתם אליה, ערכו ליטאים מקומיים פוגרום ביהודיה. לאחר הכיבוש רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בבית המדרש בה, וכעבור כמה שבועות גורשו הגברים לרוקישקיס, והנשים והילדים לאזור אובליאי, שם נרצחו בסוף אוגוסט 1941 עם הפליטים היהודים הנוספים שרוכזו במקומות אלו. מדיה וקבצים בנושא קמאיאי בוויקישיתוף קמי (Kamajai), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קמאיאי", באתר JewishGen (באנגלית) מרטין דין, קמאיאי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1065–1066), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קאמאי (ליטא), דף שער בספרייה הלאומית
קמי

האם התכוונתם ל... קמי (פינלנד) (Kemi) – עיר בפינלנד. קמיאי – עיירה בליטא. קרב מגן ישראלי – אמנות לחימה ישראלית שראשי התיבות שלה היא "קמי" ראו גם קאמי
קיפודן חרטומני

קיפודן חרטומני (שם מדעי: Zaglossus) הוא סוג של קדם יונקים פרימיטיביים. סוג זה חי רק באזורי יערות על האי גינאה החדשה והפרטים בו מזכירים בצורתם קיפודים גדולים. הקיפודן החרטומני הוא עיוור ובעל חוטם ארוך ולשון ארוכה. הסוג חי צפונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי ופרטיו גדולים בגופם ממנו. בסוג זה שלושה מינים, נכון לשנת 2015, שאחד מהם (המין המזרחי) נמצא במצב שימור פגיע, והשניים האחרים בסכנת הכחדה קריטית: קיפודן חרטומני אטנבורו (Zaglossus attenboroughi) קיפודן חרטומני מזרחי (Zaglossus bartoni) קיפודן חרטומני מערבי (Zaglossus bruijni) ישנן עדויות לשני מינים נוספים מהסוג, שכבר נכחדו: קיפודן חרטומני האקטי (Zaglossus hacketti) Zaglossus robustus מדיה וקבצים בנושא קיפודן חרטומני בוויקישיתוף קיפודן חרטומני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קיפודן חרטומני, באתר ITIS (באנגלית) קיפודן חרטומני, באתר NCBI (באנגלית) קיפודן חרטומני, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קיפודן חרטומני, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיפודן חרטומני, באתר GBIF (באנגלית)
קרוהלה

קרוהלה (בבלארוסית: Круглае, קרוהְּלאייה; בפולנית: Kruhłe; ברוסית: Круглое, קרוגלויה; ידועה גם כקרוגלה) היא עיירה במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1524, ובמחצית השנייה של המאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1897 נמנו בעיירה 553 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-240 יהודים, כחמישית מתושביה, ופעל בה בית ספר יהודי. ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ערכו רישום של יהודיה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. ב-15 בספטמבר 1941 ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהעיירה, ואלו הוסעו באוטובוסים ליער הסמוך, ושם נורו למוות. את הגברים שלא התייצבו הוציאו הגרמנים להורג לאחר מכן, ובאוקטובר 1941 הוציאו להורג 28 נשים יהודיות מהעיירה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו שהוקם בה, בו שררו רעב וצפיפות, ובו הוצאו להורג בפומבי יהודים מדי יום. עם התדלדלות יושבי הגטו, צומצם שטחו, והוא גודר. בלילה של ה-15 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, תוך ירי בכל יושביו. מקהילת קרוהלה שרד את השואה יהודי אחד. מדיה וקבצים בנושא קרוהלה בוויקישיתוף קרוגלוייה (Krugloye), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "קרוהלה", באתר JewishGen (באנגלית) דניאל רומנובסקי (אנ') ומרטין דין (אנ'), קרוגלויה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1691–1692), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הנס באואר (כדורגלן)

הנס באואר (בגרמנית: Hans Bauer,‏ 28 ביולי 1927 – 31 באוקטובר 1997) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן. באואר שיחק כילד וכנער במועדון MTV מינכן, ובשנת 1946, כאשר היה בן 19, החל לשחק במועדון ואקר מינכן. כעבור שנתיים חתם באואר בבאיירן מינכן, ושיחק במועדון במשך 11 עונות, בהן הבקיע 12 שערים ב-259 הופעות. באואר זכה עם באיירן מינכן בגביע הגרמני בשנת 1957, ובשנת 1959 פרש מכדורגל. לבאואר חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. באואר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1954, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית לראשונה בתואר אלופת העולם בכדורגל. נפטר במינכן שבגרמניה ב-31 באוקטובר 1997. עם באיירן מינכן: הגביע הגרמני: 1957 עם נבחרת גרמניה המערבית: מונדיאל: 1954 הנס באואר, באתר Transfermarkt הנס באואר, באתר WorldFootball.net הנס באואר, באתר National Football Teams הנס באואר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל השחקן באתר weltfussball ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרוסנו

קרוסנו (בפולנית: Krosno) היא עיר מחוז בפרובינציית פודקרפצקיה שבפולין, על גדות נהר ויסלוק, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית בת כ-2,500 יהודים. קרוסנו נזכרת לראשונה במסמך משנת 1282, אך נראה שהייתה מיושבת מהמאה ה-10. באמצע המאה ה-14 הוענקו לקרוסנו זכויות עיר, ובאמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישות השוודים, הטרנסילבנים והטטרים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית. עם גילוי בארות נפט בסביבת העיר באמצע המאה ה-19, הואץ פיתוחה התעשייתי של העיר. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1426, אך בכתב הזכויות של העיר משנת 1568 נאסר על יהודים להתגורר בה. יהודים שבו להתגורר בעיר רק באמצע המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה בה קהילה עצמאית, שרבה הראשון והיחיד היה הרב שמואל פירר (נרצח בשואה). בזמן כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1914, פרעו אלו ביהודיה, ורבים מהם נספו ממגפות שפרצו בעיר באותה עת. יתר היהודים עזבו את העיר בזמן המלחמה, וכששבו אליה, מצאו כי בתיהם נהרסו ונבזזו. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. ב-9 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את העיר, ועד מהרה הוטלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. פליטים יהודים שהגיעו לעיר שוכנו בה במבנה בית הכנסת המקומי. ביוני 1941 נמנו בעיר 2,072 יהודים. ב-6 באוגוסט 1942 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, וכעבור יומיים בלבד פשטו על הגטו שוטרים גרמנים, פולנים ואוקראינים, וערכו ביהודי המקום סלקציה, שלאחריה רצחו את החולים והקשישים ביער סמוך, ושילחו כ-1,000 יהודים, בעיקר נשים וילדים, למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-600 צעירים הועברו למחנה עבודה. לאחר האקציה נערכה סריקה של בתי הגטו בעיר, תוך רצח מיידי של המסתתרים שנמצאו. ב-4 בדצמבר 1942 נערכה בגטו אקציה נוספת, בה רוכזו היהודים בכיכר פרנציסקנסקה בעיר, תוך סריקת בתי הגטו, ורצח המסתתרים, ובהם ילדים. משם שולחו כל היהודים לגטו ז'שוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. מדיה וקבצים בנושא קרוסנו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קרוסנו (בפולנית) קרוסנו באתר מרכז מורשת יהדות פולין קרוסנו (Krosno), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם יואנה שליבה, קרוסנו, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 531–533), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) קרוסנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מיכאל לאמק

מיכאל "אטה" לאמק (בגרמנית: Michael "Ata" Lameck, נולד ב-15 בספטמבר 1949 באסן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבוכום בעמדות המגן השמאלי והקשר השמאלי. לאמק נחשב לאחד מגדולי שחקני בוכום בכל הזמנים, וממוקם במקום התשיעי בדירוג שיאני ההופעות בבונדסליגה, עם 518 הופעות, כולן במדי בוכום, והשלישי בדירוג שיאני ההופעות במועדון אחד. לאמק החל את הקריירה במועדונים בעירו אסן, תחילה ב-TUS אסן-ווסט ואחר כך בשוורץ-וייס אסן, שם שיחק שלוש עונות, בין השנים 1969 ו-1972. בשנה זו עבר לאמק לבוכום, ושיחק בה במשך 16 עונות רצופות, כולן בליגת הבונדסליגה. לאמק נחשב לאחד השחקנים היציבים ביותר בקבוצה, ולמעט עונתו האחרונה בבוכום, הוא שיחק בכל עונה בשלושים משחקי ליגה לכל הפחות. לאמק מעולם לא שיחק עם הקבוצה במסגרות בינלאומיות, והישג השיא שלו עם המועדון היה הגעה לגמר הגביע הגרמני בעונתו האחרונה בקבוצה, שם הפסידה בוכום 0–1 לאיינטרכט פרנקפורט, כשלאמק מחמיץ את הגמר עקב פציעה. בשנת 1988 עזב לאמק את בוכום לאחר שצבר 518 הופעות, בהן הבקיע 37 שערים, וחזר לשחק בליגות האזוריות, תחילה בפאדרבורן-נויהאוס ואחר כך בפ.צ. פרייבורגר, עד לפרישתו בשנת 1990. לאמק שימש מאמן-שחקן בשתי הקבוצות האחרונות בהן שיחק, פאדרבורן-נויהאוס ופ.צ. פרייבורגר. לאמק שיחק בנבחרות גרמניה המערבית הצעירות, ובנבחרת גרמניה המערבית ב', שמטרתה היא להכשיר שחקנים לנבחרת הבכירה, אך מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה המערבית. מיכאל לאמק, באתר Transfermarkt מיכאל לאמק, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית) מיכאל לאמק, באתר WorldFootball.net מיכאל לאמק, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt טבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה באתר worldfootball.net
לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין

לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Luise Charlotte, Prinzessin von Mecklenburg-Schwerin; ‏19 בנובמבר 1779 - 4 בינואר 1801), הייתה רעייתו של אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וסבתו של הנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה. לואיזה שרלוטה נולדה ב-19 בנובמבר 1779 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין וללואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. ב-1 בנובמבר 1795 התארסה לואיזה שרלוטה עם גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, אולם עד מהרה ביטל גוסטב את האירוסין, מכיוון שהופעלו עליו לחצים להתחתן עם אלכסנדרה פבלובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה בתה של יקטרינה הגדולה, ומכיוון שנאמר לו על לואיזה שרלוטה שאינה יפה. עקב ביטול האירוסים דרש אביה פיצוי, ובשנת 1803 העבירה שוודיה לדוכסות מקלנבורג-שוורין את העיר ויסמר. ב-21 באוקטובר 1797 התחתנה לואיזה שרלוטה עם קרובה הרחוק אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אולם, הנישואין לא היו מאושרים, ועל אף שלואיזה שרלוטה רצתה לעזוב אותו, היא נאלצה על ידי משפחתה להישאר עמו. ב-21 בדצמבר 1800 ילדה לואיזה שרלוטה את בתה היחידה לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, שהתחתנה עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אולם, כתוצאה מסיבוכים בלידה, מתה לואיזה שרלוטה שבועיים לאחר מכן ב-4 בינואר 1801. מדיה וקבצים בנושא לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין בוויקישיתוף ספרות על לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, באתר "Find a Grave" (באנגלית) שלא יצאו לבסוף אל הפועל שניהם היו צאצאים של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
בית הדין של אבא

בית הדין של אבא (ביידיש: מיַין טאַטנס בית־דין־שטוב) הוא מקבץ סיפורים אוטוביוגרפי של סופר היידיש חתן פרס נובל לספרות, יצחק בשביס-זינגר. הסיפורים סובבים סביב בית דינו של אבי המחבר, הרב פינחס מנחם זינגר, בבית המשפחה ברחוב קְרוֹכְמַלְנָה 10 (פול') באזור היהודי של ורשה, ובמקומות נוספים אליהם התגלגלה המשפחה. 60 הסיפורים שבספר פורסמו לראשונה בידי בשביס-זינגר בעיתון פארווערטס כסדרה בהמשכים תחת שם העט "יצחק ורשבסקי", וקובצו על ידו בהמשך לספר אחד בשל התיאור הייחודי של סביבת החיים היהודית במזרח אירופה. ב"דבר המחבר" שהקדים לספר, כותב בשביס-זינגר שבית הדין היהודי ותשתית כוחו הוא הדגם האידיאלי למוסד בוררות ופסיקה וכי הוא מאמין ”שהוא עתיד להשתקם ולהתפתח לממדים של מוסד אוניברסלי. אין לי ספק שאם העולם ישתפר מבחינה מוסרית ולא ייסוג לאחור, כל מוסדות השיפוט יאמצו את עקרונותיו”. הסיפורים בספר מבוססים על אירועים שחווה המחבר בילדותו, אך נוסף להם נופך רב של ספרות יפה. הספר ראה אור לראשונה בניו יורק בשנת 1956 ותורגם לאנגלית לראשונה ב-1962 (In My Father's Court). בעברית ראה הספר אור בשם "בית הדין של אבא" לראשונה ב-1979 בתרגומו של צבי ארד, בהוצאת ספרית פועלים. מהדורה זו כללה תרגום של 30 סיפורים נבחרים מתוך הספר ולא הופיע בה דבר המחבר שכתב בשביס-זינגר בראשו. תרגום מלא מחודש, של בלהה רובינשטיין, ראה אור באותה הוצאה בשנת 2011. הספר ראה אור גם בתרגומים לספרדית ולרוסית. הספר בשפת המקור: יצחק באשעוויס, מיין טאטנס בית דין שטוב, ניו יורק: דער קוואל, תשי"ז 1956. יצחק באשעוויס-זינגער, מיין טאטנס בית דין שטוב, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשל"ט 1979. יצחק באשעוויס-זינגער, מיין טאטנס בית דין שטוב: (המשכים-זאמלונג); איינזאמלונג און אריינפיר: חנא שמערוק; צוגעגרייט צום דרוק: ווערא סאלאָמאָן, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס (יידישע ליטעראטור), תשנ"ו 1996. בתרגום עברי: יצחק בשביס-זינגר, בית הדין של אבא; עברית: צבי ארד; ציורים: יחזקאל קמחי, תל אביב: ספרית פועלים, תש"ם 1979. יצחק בשביס-זינגר, בית הדין של אבא; מיידיש: בלהה רובינשטיין, בני ברק: ספרית פועלים, תשע"א 2011. בלהה רובינשטיין, "מבט פנימה, אל שורש ה"אני"", אחרית דבר בסוף המהדורה העברית של 2011, עמ' 382–396. הספר "בית הדין של אבא", באתר "סימניה" סקירות על "בית הדין של אבא"(הקישור אינו פעיל) באתר "ספרות זולה" קטעים מהספר, מושמעים בשפת המקור Thomas Lask, Gone With Ninevah and Tyre, הניו יורק טיימס, May 9, 1966 שירי צור, "בית הדין של אבא" מאת יצחק בשביס-זינגר | הכל נשאר במשפוחה, באתר הארץ, 22 ביוני 2011 תלמה אדמון, הילד המתבונן: על "בית הדין של אבא", באתר nrg‏, 21 בפברואר 2011
נענע (פירושונים)

האם התכוונתם ל... נענע – צמח שמשמש כתבלין נענע 10 – אתר אינטרנט ישראלי (לשעבר "נענע") נענע דיסק – חברת תקליטים NANA – סדרת מאנגה יפנית, אשר עובדה לשני סרטים ולסדרת אנימה ננה
בלנית

האם התכוונתם ל... בלנית (יהדות) – אישה המסייעת לטובלות במקווה לקיים את מצוות הטבילה בלנית (לווייתן) – סוג של לווייתן מזיפות