laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרנסיס טרשם

פרנסיס טרֶשַם (באנגלית: Francis Tresham‏; 1567 – 23 בדצמבר 1605), בנם הבכור של סר תומאס טרשם מראשטון הול ומריאל ת'רוקמורטון, היה חבר בקבוצת הקתולים המחוזיים האנגליים שתכננה את מזימת אבק השרפה של 1605, מזימת התנקשות בחיי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שהידוע מבין קושריה היה גאי פוקס. טרשם הצטרף למרד הכושל של הרוזן מאסקס נגד הממשלה ב-1601, ובשל כך נכלא. רק התערבות משפחתו וכספו של אביו הצילו אותו משלילת זכויות עקב מאסר או עונש מוות. למרות זאת, נעשה מעורב בשתי משלחות לספרד הקתולית שיצאו להשיג תמיכה לקתולים האנגליים (שבאותה עת נרדפו קשות), וכן לקושרי "אבק השריפה". על פי הודאתו, טרשם הצטרף למזימה באוקטובר 1605. מנהיגה, רוברט קטסבי, ביקש ממנו לספק 2,000 £, ואת השימוש בראשטון הול, אבל טרשם ככל הנראה לא סיפק אף אחד מהשניים, ובמקום זאת נתן 100 £ לעמיתו הקושר תומאס וינטור. טרשם גם הביע חשש כי אם המזימה תצליח, שניים מגיסיו ייהרגו. מכתב אנונימי שנמסר לאחד מהם, וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4 מצא את דרכו אל מזכיר המדינה, רוברט ססיל, אירוע אשר בסופו של דבר היה מכריע בכישלון הקשר. היסטוריונים חושדים מזה זמן כי טרשם הוא זה שכתב את המכתב, אך השערה זו לא אומתה. קטסבי ווינטור חלקו את אותו חשד, ואיימו להרוג אותו, אך הוא הצליח לשכנע אותם שלא הוא זה שכתב. הוא נעצר ב-12 בנובמבר ונכלא במצודת לונדון. בווידויו, ניסה לשכך את החשדות בקשר למעורבותו בעלילה, אולם מעולם לא הזכיר את המכתב. טרשם היה האחרון שגויס למשימה. ב-14 באוקטובר 1605 הוזמן להצטרף לקשר על ידי מנהיג המזימה, רוברט קטסבי, שהיה בן דודו – השניים התחנכו יחד. טרשם היה גם יורשו של הונו הגדול של אביו, שדולדל כתוצאה מקנסות שהוטלו על מתנגדי הכנסייה האנגליקנית, טעם יקר, ומעורבותם של הדודנים, פרנסיס טרשם ורוברט קטסבי, במרד אסקס. פרטי התוכנית הושלמו באוקטובר בטברנות ברחבי לונדון ודבנטרי. אך כמה מהקושרים הביעו דאגה לביטחונם של עמיתיהם הקתולים שיהיו נוכחים בפרלמנט ביום המתוכנן לפיצוץ, 5 בנובמבר 1605. טרשם הביע דאגה לגיסיו שאחד מהם היה וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4. בשבת ה–26 באוקטובר קיבל הברון מונטיגל מכתב אנונימי בעת שהיה בביתו, ונכתב בו כך: "אדוני, מתוך האהבה שאני חש לכמה מחבריך, יש בי דאגה לביטחונך. לכן הייתי מייעץ לך, כשם שאתה חס על חייך, להגות תירוץ כלשהו ולהעתיק את נוכחותך מפרלמנט זה; שכן אלוהים ואדם חברו להעניש את הרשעות בת הזמן. ואל תחשוב אפילו מעט על הודעה זו, אלא תפרוש לאזורך שבו תוכל לצַפּוֹת לאירוע בבטחה. שכן אף שלא תופיע כל תסיסה, עדיין אני אומר שהם יקבלו מכה נוראה בפרלמנט זה, ובכל זאת לא יראו מי פוגע בהם. תוכנית זו בל תגונה, שכן היא עשויה לעשות לך טוב, ולא תוכל לגרום לך כל נזק; שכן הסכנה תחלוף ברגע שתשרוף את האיגרת. ואני מקווה שאלוהים ייתן לך חסד לעשות בה שימוש טוב, לאלה שעל הגנתם המקודשת אני ממליץ." הברון מונטיגל העביר את האיגרת לרוברט ססיל (הרוזן סולסברי), מזכיר המדינה, והמזימה נחשפה וסוכלה. טרשם לא ברח מלונדון כשאר הקושרים ברגע שנודע להם כי גאי פוקס נתפס. הוא נשאר, נעצר ונכלא במצודת לונדון, שם מת ב–23 בדצמבר 1605 מזיהום בדרכי השתן. מדיה וקבצים בנושא פרנסיס טרשם בוויקישיתוף
בית החולים אבן סינא

אבן סינא הוא בית חולים בבגדד, עיראק שנבנה על ידי ארבעה רופאים – מודפאר אל שאת'ר, קדים שובאר, קסים עבדול מג'יד וקלמנט סרקיס – באמצע שנות ה-60. בית החולים נרכש במחיר נמוך מערכו על ידי הממשלה העיראקית לשימושו של סדאם חוסיין, למשפחתו ולצמרת של מפלגת הבעת'. עודאי חוסיין, בנו הבכור של סדאם חוסיין מאשתו הראשונה, אושפז שם באמצע שנות ה-90 אחרי שנפצע בניסיון רצח שכשל.  בית החולים נמצא באזור הבינלאומי של בגדד ('האזור הירוק') ונתפס על ידי כוחות ארצות הברית זמן קצת אחרי הפלתו של סדאם חוסיין ב-2003. הצבא האמריקאי היה שם עד 30 בספטמבר 2009. רוב הצוות של בית החולים היה מצבא ארצות הברית ויחידות הצלה ניידות (בית חולים שדה) הנספחות לשדות הקרב כדי להגיש עזרה לחיילים ולאזרחים שנפצעו אנושות, כולל מורדים או תומכים במורדים. במהלך התקופה שבה ניהל צבא ארצות הברית את בית החולים הגיעו לחדר המיון שלו כ-300 מקרי טראומה בחודש. ב-1 באוקטובר 2009 הוחזר בית החולים באופן רשמי לממשלה העיראקית כחלק מהסגת כוחות צבא ארצות הברית מבגדד.  בית החולים אבן סינא התפרסם לאחר הקרנת הסדרה הדוקומנטרית של ערוץ ה-HBO על המלחמה בעיראק דרך סצינות מבית חולים צבאי שם. הסדרה התמקדה בצוות הרפואי של הקרב ה-86 שבסיסו בפורט קמבל, קנטוקי, שהוא הבסיס של הדיוויזיה המוטסת ה-101 והייתה אחת ממספר יחידות רפואיות שאיישו את בית החולים. מדיה וקבצים בנושא בית החולים אבן סינא בוויקישיתוף
NP-קשיות

NP-קשיות (NP קשה), היא מחלקה של בעיות בתורת הסיבוכיות, שהן, באופן לא פורמלי, "קשות לפחות כמו הבעיות הקשות ביותר ב-NP". באופן מדויק יותר, נאמר שבעיה H היא NP-קשה, אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H. כלומר: אם נניח שהפתרון של H לוקח יחידת זמן אחת, אז ניתן לפתור את L (תוך שימוש בפתרון ל-H) בזמן פולינומי. בעיה שהיא NP-קשה אינה בהכרח בעיה ב-NP, שכן ייתכן שלא קיימת מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית המסוגלת להכריע אותה בזמן פולינומי, אך עדיין ניתן לבצע אליה רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה ב-NP. בעיה שהיא NP-קשה וגם ב-NP היא בעיה NP-שלמה. ההנחה הרווחת כיום היא שלא קיים אלגוריתם פולינומי לבעיות NP-קשות, על אף שזוהי השערה שלא הוכחה. אם קיים אלגוריתם הפותר בעיה NP-קשה כלשהי בזמן פולינומי בגודל הקלט, אז מהגדרת המחלקה נובע ש-P=NP, כאשר המחלקה P היא מחלקת הבעיות הניתנות לפתרון בזמן פולינומי בגודל הקלט.  בעיית הכרעה H היא NP-קשה אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H. דוגמה לבעיה NP-קשה היא בעיית הסכומים החלקיים: בהינתן קבוצה של מספרים שלמים, האם קיימת תת-קבוצה לא ריקה שלהם שסכומה אפס? דוגמה נוספת היא בעיית הסוכן הנוסע: מציאת המסלול הקצר ביותר המבקר בכל הקודקודים בגרף ממושקל נתון. בעיית העצירה היא דוגמה לבעיה שהיא NP-קשה אבל לא NP-שלמה (ואפילו לא כריעה). NP-קשיות, באתר MathWorld (באנגלית) Handbook of Theoretical Computer Science. Vol. A, Algorithms and complexity. Amsterdam: Elsevier. 1998. ISBN 0262720140. OCLC 247934368. Knuth, Donald (1974). "Postscript about NP-hard problems". ACM SIGACT News. 6 (2): 15–16. doi:10.1145/1008304.1008305. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite journal}}: (עזרה)
עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-13 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-20 בספטמבר 1967 ותחרות הסתיימה ב-29 במאי 1968. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של מנצ'סטר יונייטד בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם הראשונה שקבוצה אנגלית ניצחה בתחרות. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. זו הייתה התחרות הראשונה שמחזיקת הגביע היית הצרכיה לא קיבלה העפלה ישירה לשמינית הגמר. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. לראשונה הוכנס חוק "שער חוץ", אך לא במשחקי רבע הגמר וחצי הגמר. בהארכה במשחק הנוסף יובנטוס ניצחה 1:0 גמר גביע אירופה לאלופות 1968 מדיה וקבצים בנושא עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1967/1968 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"א
אצטדיון קינג פאוור

אצטדיון קינג פאוור (באנגלית: King Power Stadium) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בלסטר שבאנגליה, אשר מכיל 32,312 מקומות ישיבה. האצטדיון נמצא בבעלות קבוצת לסטר סיטי, אשר עושה בו שימוש במשחקיה הביתיים. האצטדיון נפתח בשנת 2002 ונקרא תחילה "אצטדיון ווקרס" על שם חברת "ווקרס" שנתנה חסות לאצטדיון לעשר שנים. ב-4 באוגוסט 2002 נחנך האצטדיון במשחק ידידות בין לסטר סיטי לאתלטיק בילבאו אשר הסתיים בתיקו 1-1. במשחק זה הפך טיקו לכובש הראשון בתולדות האצטדיון וג'ורדאן סטיוארט הפך לכובש הראשון אי פעם של לסטר באצטדיון. משחק הליגה ראשון באצטדיון הפגיש את לסטר עם ווטפורד בו ניצחה לסטר 0–2. ב-3 ביוני 2003 אירח האצטדיון משחק בינלאומי לראשונה בתולדותיו כאשר נבחרת אנגליה ניצחה 0–2 את סרביה ומונטנגרו במסגרת משחק ידידות. ב-24 באפריל 2005 אירחה קבוצת הרוגבי לסטר טייגרס את טולוז למשחק במסגרת חצי גמר גביע היינקן שהיה גם משחק הרוגבי הראשון שנערך באצטדיון. ב-1 במרץ 2013 רכשה חברת קינג פאוור התאילנדית את זכויות שיום האצטדיון ושמו שונה ל"אצטדיון קינג פאוור". ב-27 בספטמבר 2016 אירח האצטדיון לראשונה משחק בשלב הבתים של ליגת האלופות שבו ניצחה לסטר בתוצאה 0–1 את פורטו. מדיה וקבצים בנושא אצטדיון קינג פאוור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אצטדיון קינג פאוור (באנגלית)
עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-14 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1968 ותחרות הסתיימה ב-28 במאי 1969. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. משחק הגמר נערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד. התחרות הסתיימה בניצחון של מילאן בפעם השנייה בתולדות המועדון. בתחרות השתתפו 32 קבוצות. זו הייתה התחרות הראשונה שמחזיקת הגביע היית הצרכיה לא קיבלה העפלה ישירה לשמינית הגמר. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", הורחב לכל שלבי התחרות. בנוסף לכך הוחלט לאפשר החלפת שני כדורגלנים במהלך המשחק, כל המשחקים נערכו בימים מחייבים וכולם נערכו בימי רביעי. בעקבות החלטת אופ"א לשבץ את כל הקבוצות ממזרח אירופה לשחק אחד נגד השנייה, מספר קבוצות סירבו להשתתף בתחרות לאחר הסיבוב הראשון. במשחק הנוסף אייאקס ניצחה 3:0 בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1969 מדיה וקבצים בנושא עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1968/1969 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"א
ג'ון רייט

ג'ון אמט רייט (אנגלית: John Emmett Raitt;‏ 29 בינואר 1917 – 20 בפברואר 2005) היה שחקן וזמר אמריקאי, שהיה ידוע בעיקר בשל הופעותיו במחזות זמר. ג'ון רייט נולד בסנטה אנה, קליפורניה, לארצ'י רייט (Archie John Raitt), שעבד כמזכיר ב-YMCA, וסטלה וולטון (Stella Eulalie Walton). את דרכו בתיאטרון החל כתלמיד בבית הספר התיכון פולרטון (Fullerton), אז הצטיין דווקא באתלטיקה קלה ופוטבול. אחרי התיכון למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ולאחר מכן באוניברסיטת רדלנדז (University of Redlands), בה למד חינוך גופני. הוא סיים את לימודיו ב-1939. את דרכו המקצועית החל בשנת 1940. בשל היותו קווייקר, רייט היה סרבן מצפון ולכן לא שירת במלחמת העולם השנייה. הוא ידוע ביותר בשל תפקידי הבמה שלו במחזות הזמר "קרוסל" (אנ'), "אוקלהומה!", "The Pajama Game"‏ (אנ'),‏ "Carnival in Flanders"‏ (אנ'),‏ "Three Wishes for Jamie"‏ (אנ') ו-"A Joyful Noise" (אנ'), שבו קבע את הסטנדרט של גברים חזקים, נאים, בעלי קול חזק בתקופת עידן הזהב של מחזות הזמר של תיאטראות ברודוויי. התפקיד הראשי היחיד שלו בקולנוע היה בגרסה הקולנועית של "משחקי הפיג'מה" לצדה של דוריס דיי. רייט השתתף פעמים רבות בתוכנית הטלוויזיה "The Bell Telephone Hour" (אנ'). רייט הקליט מספר הקלטות אולפן של מחזות זמר של ברודוויי, ובהם אוקלהומה! (בתפקיד קורלי) וספינת השעשועים (בתפקיד גיילורד רייבנל). בשנת 1945 ג'ון רייט היה אחד ממקבלי הפרס העולמי של התיאטרון (Theatre World Award) הראשון, על הופעת הבכורה שלו ב"קרוסלה". ב-1965 הוא כיכב בהפקה לכבוד 20 שנה למחזמר במרכז לינקולן. לרייט יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. אשתו הראשונה הייתה מרג'ורי היידוק (Marjorie Haydock), ממנה התגרש ב-1971. שלושת ילדיו של רייט נולדו לו מאשתו הראשונה: הזמרת והגיטריסטית בוני רייט ושני בנים נוספים, סטיבן ודייוויד. ב-1972 התחתן עם אשתו השנייה, קת'לין סמית' לאנדרי (Kathleen Smith Landry), וגם נישואין אלו הסתיימו בגירושין. בשנת 1981 גילה כי רוזמרי קריימר (Rosemary Kraemer), אהובתו מימי בית הספר התיכון התאלמנה. מאחר שזמן לא רב קודם לכן התגרש מאשתו השנייה, יצר עמה קשר. מאוחר יותר נישאו. בתו, בוני, שרה בחתונתם. רייט מת בשנת 2005 (בגיל 88) בביתו בפסיפיק פליסיידס (Pacific Palisades) (אנ'), לוס אנג'לס, מסיבוכים שנגרמו עקב דלקת ריאות. מדיה וקבצים בנושא ג'ון רייט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון רייט ג'ון רייט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) ג'ון רייט, באתר AllMusic (באנגלית) ג'ון רייט, באתר MusicBrainz (באנגלית) ג'ון רייט, באתר Discogs (באנגלית) ג'ון רייט, באתר Songkick (באנגלית) ג'ון רייט, באתר בילבורד (באנגלית) ג'ון רייט במסד הנתונים IBDB (באנגלית) תמונה של ג'ון רייט עם דודו הרופא, ג. אמט רייט, 1964(הקישור אינו פעיל) ג'ון רייט, באתר "Find a Grave" (באנגלית) John Raitt, 88, Star of 'Carousel' and 'Pajama Game,' Dies, באתר הניו יורק טיימס, 21 בפברואר 2005 John Raitt, באתר הלוס אנג'לס טיימס Broadway Mainstay John Raitt Dies at 88, באתר הוושינגטון פוסט, 21.2.2005
אות מצטיין הרמטכ"ל

אות מצטיין הרמטכ"ל הוא אות הצטיינות הגבוה ביותר למשרתי הקבע בצה"ל; קצינים ונגדים, אנשי מערך המילואים ואזרחים עובדי צה"ל. האות מוענק בטקס על ידי ראש המטה הכללי של צה"ל ואלוף אכ"א ובמעמד אלופי צה"ל, פורום המטה הכללי, מפקדי החילות והאגפים ונכבדים נוספים. האות מוענק מדי שנה ביום העצמאות ל-60 נגדים וקצינים מצטיינים שנבחרו מכל יחידות צה"ל. במעמד קבלת האות, המצטיינים מקבלים תעודת הצטיינות אישית, תשורה וסיכת מצטיין הרמטכ"ל החל משנת 2013 מוענקת למקבלי האות סיכה מיוחדת. בוועדות קבלת אות מצטיין הרמטכ"ל האות על המועמד לעמוד בקריטריונים הבאים אשר נקבעו על ידי אכ"א: קצינים בהתאם להחלטת ראש אכ"א, או נגדים מדרגת סמ״ר ומעלה; בעל יתרת שירות של שנה, לפחות, מיום הטקס בעל תפקוד יוצא דופן מתמשך, שניתן להצביע על רכיביו; בעל ערכים ועקרונות – בעל מוסר עבודה גבוה, השקעה, אחריות אישית עם תחושת מחויבות לצה"ל ומהווה מודל לחיקוי ודוגמה אישית ליתר המשרתים בצבא הפגין מקצועיות ראויה לציון שבאה לידי ביטוי, בין היתר, בתרומה משמעותית ייחודית למערכת או בפיתוח וקידום נושאים חדשים דורג בשליש העליון בדירוג החילי או סומן כבולט לחיוב בחוות הדעת התקופתית, ובתנאי שלא דורג בעשירון התחתון בדירוג החילי במהלך השנה האחרונה לא נבחר למצטיין שר הביטחון או הרמטכ"ל בעבר מצטייני הרמטכ"ל לשנת 2018 לילך שובל, אות ומופת, באתר ישראל היום, 19 במרץ 2013 מצטייני הרמטכ"ל, באתר הגבורה מצטייני הרמטכ"ל לשנת 2015 אחיקם משה דוד, לראשונה: סיכות למצטייני הרמטכ"ל החדשים, באתר nrg‏, 18 במרץ 2013
עונת 1969/1970 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

עונת 1969/1970 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-15 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-21 באוגוסט 1969 ותחרות הסתיימה ב-6 במאי 1970. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. משחק הגמר נערך בסן סירו, מילאנו. התחרות הסתיימה בניצחון של פיינורד בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זה היה הפעם הראשונה שקבוצה הולנדית זכתה בגביע. בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר. בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", הורחב לכל שלבי התחרות. סוכם שבכל מקרה לא יהיה משחק נוסף, ובמקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח יקבע על ידי הטלת מטבע. בהארכה בהטלת מטבע בהארכה, בזכות שער חוץ גמר גביע אירופה לאלופות 1970 מדיה וקבצים בנושא עונת 1969/1970 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של עונת 1969/1970 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל (באנגלית) נתונים מאתר אופ"א
ביום של הפצצה

ביום של הפצצה (באנגלית "Rami 1") הוא אלבום הבכורה של הזמר רמי קלינשטיין, שיצא בשנת 1986. הפריצה של קלינשטיין הגיעה עם הוצאת האלבום שיצא בחברת התקליטים החדשה של רוני בראון, הליקון והגיע במהירות למעמד "אלבום זהב". האלבום נחשב לאחד האלבומים המצליחים ביותר של קלינשטיין. קלינשטיין הלחין ועיבד את כל שירי האלבום, שביניהם הצליחו מאוד: שיר הנושא וכן "את שרה ברדיו", "אש", "הניחי לי", והדואט "שבועה" עם ריטה. ההרכב הבסיסי בהקלטות כלל בין היתר את: נאור דיין בגיטרות וקולות, צוף פילוסוף בבס וקולות, ואלון הלל בתופים וכלי הקשה, והם גם ליוו את קלינשטיין בהופעותיו הטלוויזיוניות, בהן הוא משך תשומת לב מיוחדת כשניגן בקלידים שלו כשהם תלויים על צווארו כמו גיטרה חשמלית. בשירת קולות באלבום הצטרפו גם ריטה, דן תורן, מיקי שביב ואחרים. הרבה שירים שולבו בתוכניות פופ שונות בטלוויזיה, כשלחלקם, למשל: "זמן גשום", "אש" ו-"שיר מִדְבָּר" יצרו אהרון קפלן ואמיר מלמד גם קליפים. בעקבות הצלחת האלבום יצא קלינשטיין לסיבוב הופעות בשם "אש על הבמה". בתקליט: שירים 1–5 - צד 1, שירים 6–9 - צד 2. שירים: "אורה" ו-"ככה את רצית אותי" נכללו בהוצאת התקליטור ולא נכללו בהוצאת התקליט. עיבודים והפקה מוזיקלית: רמי קלינשטיין. סייעו בהפקה: נאור דיין, צוף פילוסוף, ראובן שפירא וריטה. פסנתר, אורגן, סינתיסייזר, קלידים, שירה, קולות: רמי קליינשטיין. גיטרות: נאור דיין. גיטרה בס: צוף פילוסוף. תופים וכלי הקשה: אלון הלל. כלי הקשה ב-"במקום שבו אני עומד": אלון הלל, איגי דיין ורמי קלינשטיין. גיטרה בס ב-"זמן גשום": מיקי שביב. קולות: ריטה, נאור, הוד ואיגי דיין, מייקל בנסון, דן תורן, מיקי שביב, צוף, אהרן וירמי קפלן, מתי גודמן ורמי קלינשטיין. מפיקות: תמי סטמרי ומיכל ברנט. יחסי ציבור: נעמי שפר. הוקלט באולפני "טריטון", "די.בי.", "סינטרון". 1986, ת"א. טכנאי הקלטה, מיקס ועריכה: ראובן שפירא. עוזר טכנאי: פבלו ושלר, עודד פרח, דרור פלנצמן, תימורה גיל, גיל סמנטה. עריכה דיגיטלית: אולפני "טריטון". הכנה דיגיטלית לחיתוך: אולפני "קולינור" - אמיל בר, דודו רודן. חיתוך: גיא יפה. עיצוב עטיפה: דוד גרוסמן + יקי מולכו. צילום עטיפה: בן לם. איפור: אסנת עילם-קדמי. הדפסה: קרליט בע"מ.
וונדה פלאזה

וונדה פלאזה (סינית: 昆明西山万达广场) הם צמד גורדי שחקים הממוקמים בעיר קונמינג שבמחוז יונאן שבסין. המגדלים זהים בגובהם ומתנשאים לגובה של 307 מטרים (1,007 רגל). בניית המגדלים החלה ב-3 ביוני 2012 והסתיימה בשנת 2016. כל אחד מהמגדלים כולל 67 קומות עיליות ו-3 קומות תת-קרקעיות. שני המגדלים משמשים כמגדלי משרדים. המגדלים הגבוהים בעולם מרכז ההון מגדל צ'אנג פו ג'ין מאו וושי מאוי סיטי - מלון מריוט מדיה וקבצים בנושא וונדה פלאזה בוויקישיתוף http://www.skyscrapercenter.com/building/wanda-plaza-1/14406 http://www.skyscrapercenter.com/building/wanda-plaza-2/14407
בני פילהאבר

בני פילהאבר (באנגלית: Benny Feilhaber; נולד ב-19 בינואר 1985) הוא כדורגלן יהודי-אמריקאי-ברזילאי המשחק בעמדת הקשר. פילהאבר נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל לאביו, בן למשפחה יהודית שנמלטה מווינה הנאצית בשנת 1938. כשהיה בן 6 היגרה משפחתו לסקארסדאלה, מחוז וסצ'סטר, ארצות הברית. פילהאבר התחיל לשחק כדורגל בגיל 11 בקבוצת הכדורגל של בית הספר בו למד אותו הוליך לאליפות מדינת ניו יורק. בשנת 2003 הצטרף למכללת ברוינס. בשנת 2005 השתתף עם נבחרת ארצות הברית במשחקי המכביה ה-17. בקיץ 2005 חתם בהמבורג מהבונדסליגה. בעונתו הראשונה במועדון, שיחק בקבוצת המילואים של המועדון מהליגה הרביעית בגרמניה. ב-12 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בהמבורג בבונדסליגה בהפסד 2-1 לשאלקה 04. ב-18 באוגוסט 2007, פילהאבר חתם בדרבי קאונטי מהפרמייר ליג. ב-17 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור דרבי בניצחון 0-1 נגד ניוקאסל יונייטד. בעקבות חילופי מאמנים במהלך העונה, מעמדו של פילהאבר התערער ופילהאבר היה מועמד להצטרף למכבי תל אביב וניו אינגלנד רבולושן, אך הוא נשאר בדרבי עד לסיום העונה. ב-15 באוגוסט 2008, חתם בארהוס מליגת העל הדנית. ב-1 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 נגד נורסאלנד. ב-27 ביולי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במשחק הליגה נגד ראנס בו נבחר גם לאיש המשחק. פילהאבר הפך לדמות נערצת בארהוס ואף שוכנע לרוץ בבחירות המקומיות בעיר, אך קיבל רק 347 קולות בטענה שהוא אינו אזרח דני. בעונת 2009/2010 סבל מפציעות ובסיום העונה ירדה ארהוס לליגה הדנית השנייה, אך פילהאבר החליט להישאר במועדון. במהלך העונה סבל פילהאבר מפציעה שבעקבותיה ירד לספסל. ב-16 באפריל 2011 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. בעונת 2012 החליטה ניו אינגלנד לא לחדש את חוזהו של פילהאבר וכעבור עונה חתם בספורטינג קנזס סיטי עימה זכה בגביע ה-MLS באותה עונה. פילהאבר זומן לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית בנובמבר 2005 לקראת משחק הידידות נגד סקוטלנד. בנובמבר 2006 קיבל הצעה לייצג את נבחרת אוסטריה בעקבות שורשיו האוסטרים, אך הוא הודיע כי בכוונתו לחכות להזדמנות בנבחרת ארצות הברית. ב-25 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האמריקאית במשחק נגד אקוודור. ב-2 ביוני 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד סין. ב-24 ביוני 2007 כבש את שער הניצחון עבור ארצות הברית בגמר גביע הזהב 2007 נגד מקסיקו. לאחר שמעמדו בדרבי התערער פילהאבר איבד גם את מקומו בנבחרת, אך הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008). פילהאבר זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 עימה סיים במקום השני אחרי ההפסד 3-2 לברזיל. פילהאבר לקח חלק גם במונדיאל 2010. ב-1 בפברואר 2014 ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומים בניצחון 0-2 נגד קוריאה הדרומית. ספורטינג קנזס סיטי גביע ה-MLS:‏ 2013 אליפות ארצות הברית הפתוחה: 2015, 2017 נבחרת ארצות הברית גביע הזהב: 2007 אישיים נבחרת האולסטאר ב-MLS:‏ 2015 נבחרת העונה ב-MLS:‏ 2015 מדיה וקבצים בנושא בני פילהאבר בוויקישיתוף בני פילהאבר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) בני פילהאבר, באתר Transfermarkt בני פילהאבר, באתר Soccerway בני פילהאבר, באתר BDFutbol בני פילהאבר, באתר WorldFootball.net בני פילהאבר, באתר National Football Teams בני פילהאבר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
הגיבורים של בוסטון

הגיבורים של בוסטון (באנגלית: Patriots Day, "יום הפטריוטים") הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פיטר ברג, אשר גם כתב אותו יחד עם מאט קוק וג'ושוע זטומר על בסיס הספר "בוסטון חזקה". הסרט מספר על הפיגוע במרתון בוסטון שבוצע בשנת 2013 והמשך המצוד אחר המחבל שהובל על ידי משטרת בוסטון. בסרט מככבים מארק וולברג, מישל מונאהן, ג'ון גודמן, קווין בייקון, ג'ק פיקינג ומליסה בנויסט. הצילומים החלו ב-29 במרץ 2016 בקווינסי ובוסטון, מסצ'וסטס. הסרט יצא בהפצה מוגבלת ב-21 בדצמבר 2016, ובהפצה רחבה ב-13 בינואר 2017. מדיה וקבצים בנושא הגיבורים של בוסטון בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הגיבורים של בוסטון הגיבורים של בוסטון, ברשת החברתית פייסבוק הגיבורים של בוסטון, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הגיבורים של בוסטון, ברשת החברתית אינסטגרם "הגיבורים של בוסטון", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר נטפליקס "הגיבורים של בוסטון", באתר AllMovie (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר Metacritic (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר אידיבי "הגיבורים של בוסטון", תסריט הסרט באתר Scripts.com (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", באתר Hulu סרטים (באנגלית) "הגיבורים של בוסטון", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורות דני לרנר, הגיבורים של בוסטון: כרוניקה של אסון ידוע מראש, באתר nrg‏, 23 בינואר 2017 שמוליק דובדבני, "הגיבורים של בוסטון": אנושיות בצל טרור, באתר ynet, 23 בינואר 2017 נעמה רק, ‏אסון לאומי, באתר ‏מאקו‏, 24 בינואר 2017 אבנר שביט‏, "הגיבורים של בוסטון" הוא דרמת פעולה אפקטיבית, פטריוטית ואנטי-איסלמית, באתר וואלה, 25 בינואר 2017
ארווין נהר

ארווין נהר (בגרמנית: Erwin Neher‏; נולד ב-20 במרץ 1944) הוא ביופיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1991. נהר נולד בלנדסברג שבבוואריה, בנם של פרנץ, מנהל חברת חלב, ואליזבת, מורה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנים 1963–1966. בשנת 1966 זכה במלגת פולברייט ללימודים בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במשך כשנה, וקיבל תואר שני בביופיזיקה. לאחר מכן למד לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, שם הכיר את אווה-מריה, מדענית. הם נישאו ב-1978 ונולדו להם חמישה ילדים: ריצ'רד, בנג'מין, קרולה, זיגמונד ומרגרט. בשנת 1991 זכה נהר בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם ברט זקמן, על פיתוח שיטות המדגימות כי תעלות יונים קיימות בכל קרומי התא ומאפשרות לימוד תכונותיהם. בשנת 2000 הוענק לנהר תואר כבוד מאוניברסיטת פאביה. מדיה וקבצים בנושא ארווין נהר בוויקישיתוף ארווין נהר, באתר פרס נובל (באנגלית) ארווין נהר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות (סטוקהולם), פרס נובל ברפואה לשני גרמנים על גילויים בפיזיולוגיה של התא, חדשות, 8 באוקטובר 1991
ג'וליוס פלטיאל

ג'וליוס פלטיאל (4 ביולי 1924 - 7 במרץ 2008) היה אחד מבין 26 מיהודי נורווגיה שנשלחו לאושוויץ ושרדו, מתוך משלוח של 750 יהודים למחנה. במהלך חייו, נתן עדויות רבות יחד עם אשתו למה שהתרחש במחנה, ועל כן זכו במדליית מסדר אולף הקדוש, פלטיאל בשנת 2004 ואלמנתו בשנת 2016. הוא היה קרוב משפחה של דוד פלטיאל. בזמן מלחמת העולם השנייה, משפחתו של פלטיאל ניהלה מפעל טקסטיל בעיר טרונדהיים. ב-6 באוקטובר 1942, נעצר יחד עם משפחתו ונשלח למחנה הריכוז פלסטד, שם הוחזקו עד לגירושם למחנה אושוויץ ב-24 בפברואר 1943. כאשר הצבא האדום התקרב לגבול פולין בינואר 1945, הנאצים החלו לפנות את 66,000 האסירים שנשארו במחנה בצעדת מוות לעבר בוכנוואלד. בתום הצעדה, משקלו של פלטיאל היה 39 קילוגרמים בלבד. יום אחד, האסירים קיבלו ידיעה שכל האסירים הסקנדינביים יישלחו בחזרה לארץ מוצאם, אך לרוע מזלו של פלטיאל, וידקון קוויזלינג, נשיא משטר קוויזלינג הפרו-נאצי, ביטל את אזרחותם של יהודי נורווגיה. ב-11 באפריל 1945 הוא שוחרר מהמחנה על ידי חיילים אמריקאים יחד עם עוד ארבעה יהודים מנורווגיה. פלטיאל נפטר בגיל 83 ונקבר בעיר הולדתו טרונדהיים. ממשלת נורווגיה שילמה את הוצאות קבורתו ובהלוויתו נכחו האראלד החמישי, מלך נורווגיה, שר התרבות טרונד קיסגה ועוד. הותיר אחריו אישה, הסופרת הדנית ורה קומיסר, ושני ילדים. מדיה וקבצים בנושא ג'וליוס פלטיאל בוויקישיתוף