laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דער איד

דער איד הוא שבועון ביידיש היוצא לאור בארצות הברית. נוסד בשנת ה'תשי"ג (1953), וכיום יוצא לאור על ידי חסידי סאטמר, אך הוא משמש ציבורים נרחבים דוברי יידיש. לשונו של העיתון והכתיב הנוהג בו תואמים את ניב היידיש המקובל בסאטמר, השונה מהיידיש התקנית המפוקחת בידי ייוו"אָ, שהיא הניב המקובל בספרות האקדמית. עובדה זו באה לידי ביטוי כבר בשם העיתון, שעל פי הכתיב הסטנדרטי צריך היה להיות "דער ייד". העיתון הוקם בשנת תשי"ג (1953) על ידי אהרן רוזמרין, שהיה לפני כן מצוות הכותבים בדער מארגען זשורנאל. יחסית לעיתוני היידיש באותה תקופה, היה דער איד העיתון המזוהה ביותר עם החרדים בארצות הברית. העורך הראשון היה הוגה הדעות אוריאל צימר. בסביבות שנת ה'תשט"ו (1955) מכר רוזמרין את השליטה בעיתון לחסידות סאטמר, מאז ואילך היה האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים מתווה הקו של העיתון; קו חסידי-שמרני ואנטי ציוני, באופי הקנאי של חסידות סאטמר. בתקופה זו יצא העיתון לאור אחת לשבועיים. האדמו"ר מסאטמר מינה את בערל פרידמן (ייד'), בנו של ליפא פרידמן (ייד'), לעורך ראשי של העיתון. העיתון הודפס מעל 40 שנה בבית הדפוס של סנדר דייטש (ייד'). בשנת ה'תשל"ב (1972) שודרג העיתון על ידי חיים משה שטאובר, והוא החל לסקר חדשות עולמיות. מאז החל לצאת לאור בקביעות מידי סוף שבוע. העיתון שימש במשך כ-40 שנה כעיתון החרדי היחידי באמריקה, עד לפרישתו של אברהם פרידמן (ייד'), ששימש כעורך בעיתון, שעזב את המערכת בשנת ה'תשמ"ו (1986) וייסד את העיתון די צייטונג (אנ') הנוקט בגישה א-מפלגתית ומאופיין בסקירה פוליטית רחבה יותר מדער איד. אחרי הפיצול בחסידות סאטמר בשנת תש"ס, נמצא העיתון בשליטת הבן הצעיר הרב זלמן לייב טייטלבוים. חסידי האח, הרב אהרן טייטלבוים, הקימו עיתון מתחרה בשם "דער בלאט". על פי מגזין טאבלט, נכון לשנת 2018 העיתון "דער איד" נמכר ברחבי העולם במחזור של כ-80,000 עותקים. העיתון מפרסם גם מהדורה יומית, שעל פי אתר האינטרנט שלו מנויים בו כ-15,000 קוראים. כמקובל בעיתונות החרדית העיתון נמנע מלפרסם תמונות נשים והוא מצנזר חדשות תרבות וספורט. מעבר לכך, העיתון מוביל קו נוקשה נגד מדינת ישראל והציונים, ואף נגד אגודת ישראל ושאר המפלגות של הציבור החרדי בישראל. לעיתים קרובות הוא אף כותב בסגנון לעגני וסרקסטי נגד אגודת ישראל ותנועות נוספות אותן הוא מזהה כציוניות. העיתון נוטה לסקר מחלוקות פנימיות בין שתי חצרות סאטמר. העורך הראשי של העיתון כיום הוא אהרן פרידמן (ייד'), ומאמר המערכת נכתב על ידי משה יודא (לייב) דייטש (ייד'). בין העורכים נמנים גם וולף דייטש (ייד') ואביו שמואל אהרן דייטש, בנו של סנדר דייטש; והרשל פרידמן (ייד'), אחיו של עורך העיתון אהרן פרידמן, הכותב תחת שמות העט "פ. הירש", "באבד" ושמות אחרים. עיתונות חרדית אתר האינטרנט הרשמי של דער איד אתר המהדורה היומית של "דער איד" ארכיון עיתוני דער איד משנת 1991 ואילך דער איד במכלול היידית דער איד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) היומונים החרדים משיבים מלחמה לנכתב ב"דער איד" באתר לדעת.
שמעון אהרן סופר

רבי שמעון אהרן סופר-שרייבר (תמוז ה'תרנ"ו, 1896 – כ"ה בתשרי ה'תש"ג, 1942) היה ראש ישיבה בסלובקיה ורבה של נובומסטא (אנ'). נספה בשואה. נולד בקרקוב בשנת תרנ"ו למשה סופר מווינה, בנו של רבי יואל סופר ונכדו של רבי רבי שמעון סופר, ולחיה לבית רוזנברג. בנעוריו למד בישיבתו של רבי יוסף צבי דושינסקי בגאלאנטא, ולאחר מכן אצל רבי עקיבא סופר בפרשבורג. הוסמך להוראה בידי מספר רבנים: רבי ישעיהו פירסט מווינה, רבי יוסף נחמיה קורניצר מקרקוב (שהיה דודן של אביו רבי משה), ורבי יוסף צבי דושינסקי. לאחר שסיים את לימודיו עסק במסחר. בסביבות שנת ה'תרפ"ה נשא את מירל בת שמחה כהן מנירנברג, ממנה נולדו לו שמונה ילדים. את כספי הנדוניה שלו הוא השקיע במסחר, אך הפסיד אותם. לאחר שהתרושש מינה אותו רבי שמואל דוד אונגר להיות ראש הישיבה בעירו טירנא בשנת ה'תרפ"ז, ובשנת ה'תרצ"ט בערך נתמנה להיות רבה של נובומסטא. בשנת תרצ"ט התנהל פולמוס בינו לבין רבי ישכר שלמה טייכטל על כשרותו של שמן שמעורב בו שומן המיוצר בעירו נובומסטא, אותו אסר רבי שמעון אהרן בתמיכת רבי עקיבא סופר מפרשבורג בניגוד לדעתו של רי"ש טייכטל. במלחמת העולם השנייה, במהלך אקציה שנערכה בפסח ה'תש"ב, הוא נשלח מביתו עם אשתו ושמונת ילדיו למחנה באזור לובלין. הרב אונגר השתדל להציל אותו משם, אך ללא הועיל. מן המחנה עלה בידי הרב סופר להבריח מכתב, שבין היתר הביע בו את דאגתו לבנו שנהיה בר מצווה, וביקש שיספקו לו תפילין - "דבר שיגרום לו שמחה מרובה בעודו במיצר". מכיוון שרק מעטים מבין היהודים שהגיעו לאותו המחנה שרדו, אין עדות ברורה על הנסיבות שבהן הוא נספה, אך יש הסבורים שהוא נספה בסוביבור או בלוברטוב בתשרי ה'תש"ג יחד עם ילדיו ומשפחתו. מכתבים תורניים ממנו בשו"ת "מקדשי השם", ובקובץ "דבר ההתאחדות" של תלמידי רבי יוסף צבי דושינסקי. הרב שמעון אהרן הי"ד שרייבר סופר, באתר בז"ך לבונה. סופר, שמעון אהרן, באתר רבנים שנספו בשואה. רבי ישכר שלמה טייכטל, משנה שכיר - ב, ירושלים תשנ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). יחיאל גרנטשטיין, אנציקלופדיה מקדשי ה', בני ברק תשס"ו, כרך ב', עמ' 510-511. רבי צבי הירש מייזליש, מקדשי השם - א, ברוקלין תשנ"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). תלמידי ישיבת בית יוסף צבי דושינסקי, דבר ההתאחדות, גיליון י"ז, ירושלים תשל"ט, עמ' 46, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
המטבח הפורטוגזי

המטבח הפורטוגזי מתאפיין בשימוש נרחב בדגים ופירות ים טריים, מבחר רחב של יינות מקומיים וגבינות מקומיות. המטבח הפורטוגזי מפורסם גם בזכות הליקרים והקינוחים שלו, שרבים מהם נקראים "נזיריים", שכן הם נעשו במקור על ידי נזירים ונזירות במנזרים קתולים. קינוחים פורטוגזיים מאופיינים בשימוש נרחב ביותר בחלמונים. נפוצים גם קינוחי שקדים דמויי מרציפן ומאפים מקומיים, הדוגמה המפורסמת ביותר שלהם היא פסטל דה נאטה. אחד הקינוחים הפורטוגזים המסורתיים ביותר הוא מרמלדת חבושים (והמילה הרוסית "מרמלדה" עצמה מגיעה מה"מרמלו" הפורטוגזי – "חבוש"). בחלקים של הארץ המרוחקים מהים, בשר בקר הוא הבסיס למנות שניות. גבינת סרה דה אסטרלה וגבינת קשטלו ברנקו קיבלו כינוי מקור מוגן. שמן זית הוא בסיס חשוב במטבח. לפורטוגל מסורת עתיקה של ייצור יין. הסוג הידוע ביותר הוא "פורט" (פירוש המילה "פורט" המילולי הוא "יין מפורטו"). בדרום פורטוגל להכנת מאכלי ים משתמשים בכלי מיוחד הנקרא "קטפלנה". בפורטוגל קיימת מסורת של מה שמכונה "ליקריה", שבה מבקרים, בעיקר גברים, דנים בענייניהם על כוס ליקר דובדבנים מקומי בשם ג'ינג'ינה. בנוסף, יש מספר רב של בתי קפה ומסעדות. המטבח הפורטוגזי הוא הבסיס ההיסטורי של המטבח הברזילאי, אך כיום הם שונים זה מזה באופן מהותי. המטבח הברזילאי אפילו משתמש במרכיבים אחרים כדי ליצור מנות דומות (ולכן, לאחר שלא מצאו את החבוש האהוב עליהם באמריקה, החלו הפורטוגלים בברזיל להכין מרמלדת גויאבות). בנוסף, המטבח הברזילאי משלב מסורות קולינריות מגלי מהגרים אחרים: איטליה, מדינות אחרות באירופה ויפן, בעוד שהמטבח הפורטוגזי שמרני יותר. בנוסף לברזיל, השפעת המטבח הפורטוגזי (כמו גם התרבות) מורגשת בכל המדינות שהיו בעבר מושבות של האימפריה הפורטוגזית: באנגולה ובמוזמביק, באיי כף ורדה, באי טימור בארכיפלג האינדונזי ובעיר הסינית מקאו (עמדת מסחר לשעבר של פורטוגל). בקליאו הוא הדג הנפוץ במטבח הפורטוגזי. מסחר בדג זה החל עוד במהלך המאה ה-15. דגים נוספים הם סרדינים ולברק חלק. בצפון המדינה נפוצים בטאים מיובשים. המנה הנפוצה בתקופת החורף היא cozido à portuguesa, גרסה מקומית לפוט-או-פה. באזור העיר פורטו נפוצה פרנסזיניה, כריך עם תוספות שונות. קיימות מנות שונות של בשר חזיר. אנוסים היו מוכרחים לאכול מנות אלו כדי להוכיח העברתם לנוצרות. באזור ליסבון נפוצה הכנה ביטוק, סטייק מקומי. סבולאדה הוא מאכל מבוסס בצל ועגבניות מבושלים. דובראדה הוא מאכל בשר שנפוץ בפורטוגל וגם בברזיל. טיג'לדה, בולו דה ארוז ופיליו הם מאפים מתוקים נפוצים בפורטוגל ומדינות דוברות פורטוגזית. אלטריה הוא קינוח נפוץ. מדיה וקבצים בנושא המטבח הפורטוגזי בוויקישיתוף מנות עיקריות תיאור עקרונות המטבח
דהב

דַהַבּ (בערבית מצרית: دهب [ˈdæhæb]) היא עיירה בחופו המזרחי של חצי האי סיני, באמצע הדרך בין שארם א-שייח' לנואיבה. האזור המכונה דהב מורכב מהעיירה עצמה ומשני כפרים בדואים הסמוכים אליה מצפון. הקטן מביניהם נקרא מָשְרָבּה והגדול והצפוני יותר נקרא אָסאלָה. בערבית, פירוש השם דהב הוא "זהב". בזמן השלטון הישראלי היה במקום יישוב ישראלי בשם "די זהב", שכונה כך על סמך זיהוי המקום עם "די זהב" הנזכר בתחילת ספר דברים. במבצע קדש הגיעה לדהב חטיבה 9 לאחר שחצתה את כל מזרח סיני על גבי רכבים. כוח הסיור שנכנס שאנן אל חורשות הדקלים נתקל במספר חיילים סודנים ששהו בדהב ככיתת משמר והתחבאו בין הדקלים עם כניסת הכוח. אחדים מחיילי הכוח הישראלי נהרגו ועוד מספר נפצעו. דהב ידועה בשונית האלמוגים העשירה שמסביבה, אשר הפכה אותה ליעד תיירות פופולרי לישראלים ואירופאים. בין אתרי הצלילה שבסביבתה מוכרים בעיקר "החור הכחול", "הפעמונים" וה-"קניון". באזור דהב מצויים מלונות ומועדוני צלילה רבים. רוב התיירות הממוסדת ממוקמת מסביב לעיירה ואילו התיירות הזולה יותר נמצאת במפרץ הכפר אסאלה. משנות ה-90 דהב מצויה בהתפתחות מהירה בעקבות התגברות התיירות. בעיר, שבעבר הלא רחוק היו בה טלפונים ספורים ואף לא בנק אחד, יש כיום טיילת, בתי קפה עם חיבור לאינטרנט ותשתיות מתקדמות. בטיילת מצוי אתר העתיקות של מצודת דהב, זוהי מצודה נבטית ששמרה על מעגן דהב שככל הנראה היה לו תפקיד במערך המסחר הימי הנבטי. ב-24 באפריל 2006 ביצע ארגון הטרור צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין פיגוע באתרי תיירות בעיר. המתקפה כללה שלושה מחבלים מתאבדים, שמחקירת האירוע התברר שהיו בדואים, אשר פוצצו בו זמנית שלושה מטעני נפץ. בפיגוע נהרגו 23 בני אדם, רובם מצרים, ונפצעו כ-80 בני אדם, בתוכם תיירים מישראל וממדינות רבות נוספות. מדיה וקבצים בנושא דהב בוויקישיתוף אוריאל רייגולד, המסע אל שרם-א-שייך, תל אביב: מעריב, 1966 סדרת פיגועים בדהב: עשרות הרוגים - לא ישראלים, באתר ynet, 25 באפריל 2006
Nextcloud

Nextcloud היא פלטפורמה לאחסון, עריכה ושיתוף קבצים באחסון עצמי נוצרה על ידיי פרנק קרליצ'ק בפברואר 2016. Nextcloud נוצרה מפיצול מOwnCloud עקב סכסוך בין המייסדים ובחרה להתפתח לכיוון כללי יותר של מענה כולל לקבצים כמו Microsoft Office 365 מאשר רק אחסון ושיתוף. Nextcloud מציעה מגוון שירותים וגם מאפשרת לכל אחד ליצור אפליקציה לפלטפורמה שלהם. מערכות לניהול גלריית תמונות שירות מפות שירות מעקב טלפון ומכשירי GPS על מפה בזמן אמת מנהל אודיו ומוזיקה שירות מייל תוסף תואם אופיס מבוסס Collabora המאפשר עריכת קובצי ODF וכן, Microsoft Word, Microsoft PowerPoint, Microsoft Excel צאט ווידאו צאט זיהוי פנים על ידיי בינה מלאכותית בנוסף, קיימות אפשרויות רבות לעיצוב מותאם אישית לממשק משתמש. Nextcloud שואפת לפרטיות וחופשיות מקסימלית למשתמש ומשמשת כתחליף ל-Microsoft Office 365 ול-Google Wordspace של גוגל שהן פלטפורמות קוד סגור שרצות על השרתים של חברות פרטיות וכפופות לתנאי השירות שלהן שיכולים לתת להם גישה למידע אישי של משתמשים. לעומת Nextcloud שהיא קוד פתוח ורצה לוקלית על החומרה של הלקוח כך שאין ל-Nextcloud שום דרך להשיג מידע אישי גם אם הייתה רוצה בכך. מדיה וקבצים בנושא Nextcloud בוויקישיתוף Nextcloud, ברשת החברתית פייסבוק Nextcloud, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Nextcloud, ברשת החברתית אינסטגרם Nextcloud, סרטונים בערוץ היוטיוב About Nextcloud, Nextcloud (באנגלית אמריקאית) כל היישומונים - App Store - Nextcloud, באתר apps.nextcloud.com
בירז'ביה ודומוסטי

בירזבי ודומוסטי (ברוסית: Биржевыя Вѣдомости; מילולית: חדשות הבורסה) היה עיתון פוליטי, כלכלי וספרותי שראה אור בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשנים 1861–1879. לאחר סגירתו פעל בסנקט פטרבורג עיתון נוסף באותו שם, עד שנת 1917. העיתון נוסד בידי איש העסקים והעיתונאי קונסטנטין טרובניקוב (רו'). ב-1862 הפך העיתון לפרסום הרשמי של מחלקת גביית המיסים של ממשלת האיפריה הרוסית הקיסרית. בשנת 1864 הפך העיתון ליומון שראה אור ששה פעמים בשבוע ונוספו לו מוספים ספרותיים ומדעיים. ידיעות מתורגמות מהעיתון צוטטו בקביעות בגליונות "הכרמל". מערכת העיתון שכנה בבית סטונייבה בשדרת קונוגוורדייסקי (רו') שבנפת האדמירליות בעיר. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 השתלט על העיתון איש העסקים וסילי פולטיקה (רו'). תחת הכוונתו של פולטיקה התחדד הקו האופוזיציוני-שמאלי של העיתון. קו זה הביא בתחילה לאזהרות ולבסוף לשינוי שם העיתון ולסגירתו הסופית בשנת 1880. מיד באותה שנה, נוסד בסנקט פטרבורג עיתון חדש באותו שם, עיתון זה מכונה לעיתים בתור המהדורה השנייה או הסדרה השנייה של ה'בירזבי ודומוסטי'. גרסה מאוחרת זו התפתחה באיטיות והפכה ליומון בשנת 1885, קו המערכת החדשה היה מרכזי יותר והעיתון שרד עד 1917, אז נסגר בידי השלטונות הבולשביקיים של העיר בהאשמה השגורה כי עסק ב"תעמולה אנטי סובייטית". מדיה וקבצים בנושא בירז'ביה ודומוסטי בוויקישיתוף בירזבי ודומוסטי, ערך במילון אנציקלופדי של ברוקהאוז ואפרון, באתר ויקיטקסט ברוסית בירזבי ודומוסטי, ערך באנציקלופדיה הרוסית הגדולה (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא האימפריה הרוסית ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ברונט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... ברונט – תואר אצולה ברונט (זמרת) – זמרת ארמנית פיטר ברונט – היסטוריון בריטי ברון ברנט
Archives israélites de France

Archives israélites de France (ארכיבס ישראליטס דה פרנס, מילולית: הארכיון הישראלי של צרפת) היה ירחון צרפתי שראה אור במשך קרוב למאה שנה בפריז בירת צרפת. הוא נוסד בידי העיתונאי והמתרגם היהודי סמואל כַּאהֶן (אנ') (אביו של איזידור) בראשית שנת 1840 והופיע בתמידות עד נובמבר 1935, אז התמזג לתוך כתב העת 'Le Journal juif'. לאחר פטירת סמואל כאהן ב-1862 הפך בנו איזידור לעורך העיתון והחזיק במשרתו זו עד לפטירתו במרץ 1902. ידיעות מתורגמות מהעיתון צוטטו בקביעות בגליונות "הכרמל". אתר האינטרנט הרשמי של Archives israélites de France גליונות כתב העת "Archives israélites de France" באתר הספרייה הדיגיטלית גאליקה ערך זה הוא קצרמר בנושא צרפת ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אורייה

אורייה (ଓଡ଼ିଆ), רשמית נקראת "אודיה", היא השפה הרשמית של מדינת אודישה (לשעבר אוריסה). היא מהווה שפת אם של כ-82% מהאוכלוסייה באודישה, במזרח הודו. היא מדוברת גם באזור מדינפור במדינת מערב בנגל, אזור סאראיקלה קהארסוואן בג'הרקאנד ובגלל הגירה, גם במדינת גוג'ראט, במיוחד בעיר סוראט. השפה מדוברת על ידי כ-35 מיליון בני אדם. שפת האורייה היא שפה הדומה בעיקר לבנגלית, לאסאמית ולמאיטהילי, אבל היא מושפעת גם מפרסית ומערבית. לאורייה יש כתב משלה. מבחינת השפה והדקדוק היא שפה דוונגארית (קבוצת השפות של צפון הודו, הנגזרות מסנסקריט). מבחינת הכתב היא דומה יותר לשפות דרוודיניאיות (קבוצת השפות של דרום הודו, כגון טמילית). אורייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דעות שונות עלו כשאוריסה הפכה לאודישה, באתר אינדיה טודיי (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא שפות ובנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויליאם סומרוויל שאנקס

ויליאם סומרוויל שאנקס (באנגלית: William Somerville Shanks;‏ 28 בספטמבר 1864 – 28 ביולי 1951) היה אמן סקוטי ומורה לציור ורישום בבית הספר לאמנות של גלאזגו במשך 29 שנים. ויליאם סומרוויל שאנקס נולד בגורוק שברנפרושייר בשנת 1864 להלן וג'ון שאנקס (1923-1913), בעל סוסים שעבד כחייט בעיירת הולדתו פייזלי, בה היו דורות ממשפחתו עסוקים באריגה. לפי מפקד האוכלוסין של 1871 הם גרו בג'ורג' פלייס בגורוק עם ארבעת ילדיהם: מרי, ויליאם, אגנס וארצ'יבלד. מפקד האוכלוסין של 1881 מגלה שעדיין המשפחה התגוררה בגלאזגו, שם עבד ויליאם סומרוויל שאנקס כמעצב בדים עבור יצרן וילונות. עם זאת, לוויליאם שאנקס היו שאיפות להיות אמן, ולאחר שהשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בגלאזגו בהדרכת פרנסיס הנרי ניוברי, הוא עשה את הקריירה שלו בציור. ב-1889 נסע לפריז כדי לשפר את כישוריו, ולמד שלוש שנים באקדמיה ז'וליאן אצל ז'אן פול לורה ובנג'מין קונסטנט. בפריז הושפע שאנקס מציוריו של אדואר מאנה. ציורו טידלי ווינקס הוצג במוסד המלכותי בגלאזגו לאמנות יפה בשנת 1897 ובזמן מסוים היה בבעלות אליוט הודג'קין שמכר אותו לסוחרת האמנות שרלוט פרנק, דודתה של אנה פרנק; סר דייוויד מונטגו דאגלס סקוט קנה אותו ממנה ב-1962 תמורת 60 פאונד. הציור היה בהשאלה למוזיאון בקיימברידג' בין השנים 2007 ל-2008. הוא נמכר בסותביס ב-2008 תמורת 181,250 פאונד, שיא עבור האמן. שאנקס היה מציג קבוע במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ובאקדמיה הסקוטית המלכותית. מאוחר יותר שאנקס חזר לבית הספר לאמנות של גלאזגו (GSA) כמורה לציור ורישום, ונשאר שם במשך 29 השנים הבאות. הוא צייר בשמן ובצבעי מים דיוקנאות, וטבע דומם אך העדיף לעבוד בשמנים. הוא עבד בתחומים שונים של הוראה בבית הספר לאמנות בגלאזגו: רישום וציור, ציור עתיקות, ציור חיים, דיוקנאות ותלבושות, ציור וקומפוזיציה. ב-1922 קיבל מדליית כסף באגודת הציירים הצרפתית. אף שלא היה חבר בקבוצת "נערי גלאזגו", הוא הושפע בבירור מעבודתם והכיר את אדוארד אטקינסון הורנל וג'ורג' הנרי. שאנקס נבחר ל-"שותף" של האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1923 ונבחר לחבר ב-RSA ב-1933.‏ מדיה וקבצים בנושא ויליאם סומרוויל שאנקס בוויקישיתוף Shanks, William Somerville, 1864–1951 | Art UK, artuk.org (באנגלית) William Somerville Shanks in the 1871 Scotland Census William Somerville Shanks in the 1881 Scotland Census Gourock artist's painting fetches record £181,000, HeraldScotland, ‏2008-11-21 (באנגלית) McEwan, Peter J M, Dictionary of Scottish Art and Architecture Brief biography of William Somerville Shanks William Somerville Shanks ARSA, RSA', Mapping the Practice and Profession of Sculpture in Britain and Ireland 1851-1951, University of Glasgow History of Art and HATII, online database 2011 ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם סומרוויל שאנקס".
יצחק מאירי

יצחק (איצ'ה) מאירי (1923 – יולי 2020) היה סגן אלוף ביחידה 8200, חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 1961. יצחק מאירי נולד בשנת 1923 בבגדאד, בן שני במשפחה בת ארבעה ילדים. למד ב"חדר", ובגיל 8 עבר לבית הספר "שמש" (בית ספר יהודי שהוקם בתרומת יהודי עיראקי לשעבר ונקרא על שמו), ולמד בו עד יוני 1940. בפרהוד ברח עם משפחתו מביתם שנפרץ ונשדד, והמשפחה עברה לגור בסביבה יהודית בבגדאד. עבד במשרד הרכבת שהיה בניהול בריטי, ובמקביל למד מתמטיקה באופן עצמאי ולמד בהתכתבות ספרות אנגלית. בסוף יוני 1947 נבחן בבגדאד, דרך השגרירות הבריטית, במקצועות ערבית קלאסית, מתמטיקה טהורה ומתמטיקה שימושית וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת לונדון. בפברואר 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה, וכעבור כחודש התגייס לצה"ל והוצב באגף המודיעין, ביחידה ש.מ.2 (שלימים שונה שמה ליחידה 8200) תחת פיקודו של מאיר שפירא, ועסק במחקר שבעיקרו מתמטי. מטעם היחידה עבד על מחשב ויצק של מכון ויצמן למדע, ולאחר מכן על מחשבי ממר"ם הראשונים. בשנת 1961 נמנה עם צוות של יחידה 515 (שם היחידה באותה עת), שזכה בפרס ביטחון ישראל. בשנת 1968 הועלה לדרגת סגן אלוף. ב-1969 יזם רכישה ליחידתו של מחשב מדעי, IBM 360/44, שהיה המחשב הראשון בצה"ל מחוץ לממר"ם. ב-31 באוקטובר 1981 פרש לגמלאות. בשנתו הראשונה בישראל התחתן עם בת-דודתו, סגולה, ונולדו להם שני בנים ובת. התגורר ברמת גן. סא"ל יצחק (איצ'ה) מאירי, באתר תולדות הדיגיטל בישראל
ניר ברטל

ניר ברטל (נולד ב-13 בנובמבר 1977) הוא פוליטיקאי ישראלי. שימש ראש המועצה המקומית אורנית מאז 2018 ועד 2024. נולד לחנה ונתן ברטל (וויטלסון), טייס באל על. שירת כטייס קרב בחיל האוויר. בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ניהל את תחום ביטוחי חבויות ברשות שוק ההון ביטוח וחיסכון. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד בראשות סיעת "אופק" מול ראש המועצה המכהן, שלומי לנגר. רשימתו זכתה ל-6 מנדטים, והוא קיבל כ-66% מהקולות, ונבחר לראשות המועצה. הצטרף למועצת יש"ע, אך יצא בפומבי כנגד הקמפיין שניהלה נגד תוכנית המאה, בטענה שעמדה זו אינה מייצגת את כל חבריה. חבר בארגון מעוז. בספטמבר 2020 הצטרף למפלגת דרך ארץ, והיה ציר מטעמה לקונגרס הציוני ה-38. בתחילת אוגוסט 2023, הודיע ברטל כי לא יתמודד בבחירות לרשויות המקומיות לקדנציה נוספת. ברטל נשוי ואב לשלושה. ניר ברטל, ברשת החברתית פייסבוק ניר ברטל, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איתי גל, טייס אל על מת בעת שרכב על אופניו – איבריו הצילו 4 אנשים, באתר ynet, 26 במרץ 2017 ניר ברטל לראשות מועצת אורנית, ברשת החברתית פייסבוק ניר ברטל, סליחה, מועצת יש"ע, למה את מדברת בשמי?, באתר ynet, 24 ביוני 2020 הודיה כריש-חזוני, מחלוקת סוערת ביו"ש: הריבונות – "פיתיון מסוכן" או "הזדמנות היסטורית"?, מקור ראשון, 24 במאי 2020 ניר ברטל, באתר רשת מעוז. חזקי ברוך, ראש מועצת אורנית ניר ברטל מצטרף למפלגת דרך ארץ, באתר ערוץ 7, 14 בספטמבר 2020 עטרה גרמן, מקורבים, ראשי ערים ונציגות נשית: אלו נציגי המפלגות בקונגרס הציוני, מקור ראשון, 19 באוקטובר 2020 ניר ברטל ראש מועצת אורנית, לפני קצת יותר מחמש שנים "נקראתי לדגל" לשליחות ציבורית כראש מועצת אורנית, נוכח הצורך הרב לשינוי בקרב תושבים רבים. נפלה בחלקי הזכות לקבל את אמונכם ויצאנו לדרך לשנות ולהבריא את הכיוון אליו הישוב צעד., באתר פייסבוק, ‏1.8.2023
מרסל גנס

מרסל שמואל גנס (בהולנדית: Marcel Gans‏; נולד ב-1947) הוא מנהל ישראלי, שהיה ראש המועצה המקומית אלקנה בין השנים 1998–2003. נולד באמסטרדם, הולנד ב-1947 לדוד ושושנה, ניצולי השואה שהיגרו להולנד מגרמניה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. אחיו הגדול נספה בשואת יהודי הולנד. למד בבית ספר ציבורי, והשלים לימודי יהדות ועברית באופן פרטי, והיה חבר בבני עקיבא. עלה לישראל ב-1971. התגייס לצה"ל ושרת בחיל התותחנים. הוא בעל תואר שני במינהל עסקים באוניברסיטה העברית. החל לעבוד במחלקת ניירות הערך של בנק אגוד, ובהמשך עבד בתפקידי ניהול בחברת השקעות ובמקומות נוספים. בשנותיו הראשונות של היישוב אלקנה התנדב לעזור בשמירה על היישוב. ב-1979 עבר עם משפחתו לאלקנה. ב-27 באוקטובר 1998 נבחר לראשות המועצה המקומית. כיהן בתפקידו עד 2003. נשוי ליעל (יוהנה), אחות ותזונאית, ואב לחמישה. מתגורר כיום במושבה הגרמנית בירושלים. גנס יעל ומרסל, באתר ארכיון אלקנה. רות דה יונג, Marcel Gans, מתוך החוברת "Nederlanders in Israël" (בהולנדית). אהבה פז-כהן, אל העיר: מה הסיבה שבני הגיל השלישי עוזבים את יו"ש לטובת ירושלים, מקור ראשון, 1 בפברואר 2023 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ג'ו ארלאוקאס

ג'וזף ג'ון "ג'ו" ארלאוקאס (באנגלית: Joseph John "Joe" Arlauckas; נולד ב-20 ביולי 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ממוצא ליטאי. ארלאוקאס, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד, ידוע כמי שמחזיק בשיא הנקודות למשחק יורוליג בודד בעידן המודרני (מאז 1991/1992) לאחר שקלע 63 נקודות במדי ריאל מדריד במשחק הליגה האירופית של פיב"א מול וירטוס בולוניה בשלב הבתים של עונת 1995/1996. ארלאוקאס נולד ב-20 ביולי 1965 ברוצ'סטר, ניו יורק, לאב מהגר מליטא ולאם איטלקית אמריקאית. הוא למד בבית הספר התיכון תומאס ג'פרסון ברוצ'סטר ושיחק בו כדורסל. ארלאוקאס שיחק כדורסל מכללות במשך ארבע שנים באוניברסיטת ניאגרה מחטיבה I של ה-NCAA, מ-1983 עד 1987. ארלאוקאס נבחר בבחירה ה-74 בדראפט ה-NBA ‏1987 על ידי סקרמנטו קינגס. בעונתו הראשונה ב-NBA השיגו הקינגס מאזן 24–58 שלילי (מקום 10 באזור המערבי), שהחל עם תקופתו הקצרה של חבר היכל התהילה של הכדורסל ביל ראסל כמאמן הקבוצה. בעונתו היחידה בליגה הופיע ארלאוקאס בתשעה משחקים וקלע ארבע נקודות ב-10 דקות בממוצע למשחק. ב-14 בדצמבר 1987 נחתך ארלאוקאס על ידי הקינגס. הוא נסע לאיטליה, שם שיחק במשך 6 חודשים בליגת העל במדי סניידרו קזרטה וזכה עימה בגביע האיטלקי בכדורסל. לאחר שסיים את העונה באיטליה הוא עבר לליגת העל הספרדית, בה שיחק במאלגה, טאו ויטוריה וריאל מדריד. במדי ה"בלאנקוס" הוא יצר את אחד מהקווים הקדמיים המפחידים ביותר בכדורסל האירופי, יחד עם הסנטר ארווידאס סאבוניס, וזכה בליגה האירופית של פיב"א, העליונה במבנה ליגות הכדורסל באירופה, ב-1995 לאחר ניצחון בגמר על אולימפיאקוס. עם ריאל הוא גם זכה בפיב"א יורוקאפ ב-1997. ב-26 בפברואר 1996 קלע ארלאוקאס 63 נקודות, שיא בעידן המודרני של היורוליג, בניצחון 115–96 על וירטוס בולוניה. בשש עונות בריאל, מתוך עשר בספרד, רשם ארלאוקאס יותר מ-20 נקודות בממוצע למשחק. הוא קלע 7,543 נקודות בליגה הספרדית, ממוצע של 20.7 נקודות למשחק. הוא פרש בשנת 2000, בגיל 35, לאחר ששיחק שנתיים ביוון - עונה אחת כל אחת בא.א.ק. אתונה ואריס סלוניקי מליגת העל. לאחר שפרש הפך ארלאוקאס הפך לשדרן ספורט, עבד עבור יורוליג TV וכיום הוא מנחה את פודקאסט היורוליג The Crossover. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר Sports-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA פרופיל, באתר ליגת העל הספרדית בכדורסל (בספרדית) ערן סלע, ג'ו ארלאוקאס - תותחן חסר מעצורים, באתר כדורסלע שרון קביליו, שי לוי ויעל מרגלית, ‏ארלאוקאס: רציתי לשחק במכבי, לא החתימו אותי, באתר ONE‏, 6 במאי 2011 קרס, דאג (31 באוקטובר 1991). "In Spain, a Lithuanian Giant Awakens for the Olympics". נבדק ב-2023-09-08. {{cite web}}: (עזרה) אלעד זאבי, "חשבתי שסוף סוף עברתי את ה-50 נקודות. כששמעתי כמה קלעתי - לא האמנתי", באתר הארץ, 2 במרץ 2019 להמן, שון (6 במאי 2015). "RocJocks: Jefferson grad Joe Arlauckas was hoops star in Spain". Democrat & Chronicle. נבדק ב-2023-09-08. {{cite web}}: (עזרה) The Crossover with Joe Arlauckas, באתר אפל פודקאסטס
מפעיל מחשב

מפעיל מחשב הוא מקצועו של מי שמפקח על פעולתה של מערכת מחשב, ומבטיח שהמחשב והציוד ההיקפי שלו (כגון מדפסת) פועלים כהלכה. כלי העבודה העיקרי של מפעיל מחשב הוא קונסול המערכת, שדרכו הוא מקבל הודעות מהמחשב ונותן הוראות למחשב. פעולות נוספות של מפעיל המחשב: קביעת סדר העדיפויות של המשימות המתבצעות במחשב. הזנת המדפסות המחוברות למחשב בנייר ובדיו. תפעול כוננים של אמצעים נתיקים המחוברים למחשב, כגון כונני סרטים מגנטיים וכונני דיסקים תפעול התקני קלט/פלט נוספים. בחדרי מחשב גדולים פעלו בכל משמרת מפעילי מחשב אחדים, בהם מפעיל ראשי ליד קונסול המערכת, ואחרים שטיפלו בציוד ההיקפי. ימיו של מקצוע זה הם כימי המחשב, אך שינויים בטכנולוגיית המחשוב הובילו לשינוי בתפקידיו של מפעיל המחשב. המעבר מכרטיסים מנוקבים לדיסקטים החליף את תפעול קורא הכרטיסים בתפעול קורא דיסקטים. המעבר מעיבוד באצווה לעיבוד מקוון ביטל את הצורך בקורא הדיסקטים. כונני הסרטים המגנטיים נעלמו בהדרגה מחדר המחשב. המעבר למרכז נתונים הביא להפרדה האזור שבו נמצאים המחשב והשרתים (בדרך כלל חדר מאובטח) והאזור שבו נמצא הציוד ההיקפי, כך שהפעלת המחשב נעשית בתקשורת מרחוק.
אגם מחבת הטיגון

אגם מחבת הטיגון (Frying Pan Lake) או ויימנגו קאלודרון (Waimangu Cauldron)‏ הוא המעיין החם הגדול בעולם, אשר ממוקם בעמק הבקע הוולקני של וואימנגו (אנ') בניו זילנד. טמפרטורת המים של האגם נעה בין 50–60 מעלות צלזיוס (כ-122–140 מעלות פרנהייט). שטח המעיין החם הוא כ-38,000 מטרים רבועים (9.4 acre). כמו כן, העומק הממוצע של המעיין הוא כ-5.5 מטרים (18 רגל), ואילו העומק המקסימלי של המעיין הוא כ-18.3 מטרים (60 רגל). מדיה וקבצים בנושא אגם מחבת הטיגון בוויקישיתוף Keam, R.F (נוב' 1980). "A Bathymetric Survey of the Waimangu Thermal Lakes" (PDF). NZOI records. New Zealand Oceanographic Institute. 4. OCLC 230922418. ארכיון (PDF) מ-2014-01-16. נבדק ב-2023-05-23. {{cite journal}}: (עזרה) "Story: Hot springs, mud pools and geysers". Encyclopedia of New Zealand. ארכיון מ-2016-05-05. נבדק ב-2016-06-18. Brook Sabin (30 באוגוסט 2019). "Hidden in New Zealand: The largest hot spring in the world". Stuff. ארכיון מ-2022-12-25. נבדק ב-31 באוגוסט 2021. {{cite web}}: (עזרה) "Frying Pan Lake". Atlas Obscura. ארכיון מ-2023-04-23.