יהושע סובול

יהושע סוֹבּוֹל (נולד ב-24 באוגוסט 1939) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, תסריטאי, סופר, עיתונאי ופזמונאי ישראלי. סובול גדל בתל מונד. למד בתיכון חדש בתל אביב. באמצע שנות ה-60 כתב סיפורים שהתפרסמו בכתב העת "קשת". שלח מחזות לתיאטרוני ישראל, אך לא זכה לכל תגובה מצדם. למד ספרות והיסטוריה בסמינר אורנים ופילוסופיה בסורבון בפריז. כשלמד בפריז שמע על עלילת דם שהתפתחה נגד סוחרים יהודים בעיר. הוא כתב על הנושא וכתוצאה מכך החל להיות כתב "על המשמר" בפריז. כשחזר לארץ כעבור שנה החל לעשות כתבות שטח לאותו עיתון. כתבותיו על שכונות מצוקה בשנות ה-70, שימשו מאוחר יותר כחומר רקע לכתיבת המחזה "קריזה". מחזהו הראשון היה "הימים הבאים" (1971) בתיאטרון חיפה. לאחר מכן עבד שם כמחזאי וכעוזר למנהל האמנותי של התיאטרון. בשנת 1984 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון חיפה ובעקבות זאת פרש מכתיבה עיתונאית והחל בפרסום מאמרים פובליציסטיים. מחזהו "גטו" מ-1983 זכה להצלחה בינלאומית. המחזה תורגם לעשרים שפות, הוצג בתיאטראות המובילים בעשרים וארבע מדינות, כולל הפקות של התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, בברודוויי בניו יורק, בבריסל ובפריז, וזכה לביקורות משבחות ובשלל פרסים. ב-1988 לאחר המחאה הציבורית שעורר מחזהו "סינדרום ירושלים", התפטר מתפקידו כמנהל אמנותי של תיאטרון חיפה והחל להתמקד יותר בכתיבת מחזות ובבימוי. בשנים 1995–2000 עבד באירופה, בין השאר על המחזות "אלמה" ו"פלקו" שזכו להצלחה. כתב מספר פזמונים להצגותיו, בהם "ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא" בביצוע להקת הברירה הטבעית (למחזה "קריזה"), ו"השיר על הארץ" אותו ביצעה נורית גלרון, המוחה על אובדן ערכי החברה ("איפה הארץ ההיא שקראו לה קטנטונת? ..איפה אותם החיים עם שמחת הפשטות?"). בנוסף, שירו "והחיים" הולחן על ידי ערן צור והוקלט לאלבומו "חותך בחתך הזהב" בשנת 2006. בשנת 2006, בגיל 67, עלה סובול לראשונה על הבמה כשחקן במחזהו של אנטון צ'כוב. בשנת 2007 כתב את התסריט לסרט "אסקימוסים בגליל". באותה שנה גם כתב עבור אלכס אנסקי את הצגת היחיד שלו "אני לא דרייפוס", שהועלתה גם בבבולגריה. הוא נשוי למעצבת הבמה עדנה סובול. בנו הוא הזמר יהלי סובול, ובתו נטע סובול הייתה שחקנית וכיום מרצה לפילוסופיה. מתגורר בתל אביב. סובול כתב מאמרים פובליציסטים רבים בעיתונות, בעיקר בנושאים חברתיים וכנגד השליטה הישראלית בשטחים. בשנת 2005 יצא לאור ספרו "ויסקי זה בסדר" וב-2006 יצא ספרו "כאן ועכשיו - עמיר פרץ והמצב הישראלי", בו ניתח סובול את המצב החברתי הקשה בישראל דרך סיפורם של אנשי מעמד הפועלים בימינו ודרך סיפורו של עמיר פרץ, בו הביע תמיכה. הספר יצא לאחר מסע במפעלים ובערי הפריפריה ובו מותווה עמיר פרץ כתקווה הגדולה של השמאל הישראלי. בשנת 2008 הצטרף להנהגה הרעיונית של מפלגת אור. בעשור הראשון של המאה ה-21 נמנה עם העותרים לשינוי הלאום שלהם מ"יהודי" ל"ישראלי", עתירה שנדחתה בבית המשפט העליון בפסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים. בשנת 2010 נמנה עם החותמים על עצומת השחקנים ויוצרי התיאטרון שטענו כי יסרבו להופיע בעיר אריאל "כמו גם בכל התנחלות אחרת". ביוני 2018 אמר שאם היה ילד פלסטיני ברצועת עזה גם הוא היה משלח עפיפוני תבערה על ישראל. סובול הוצב במקומות סמליים ברשימת מפלגת מרצ לכנסת, בבחירות לכנסת ה-19 במקום 107, ובבחירות לכנסת ה-20 במקום ה-111. הוא חבר במועצה הציבורית של יש דין. סובול זכה בפרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים בטקס שהתקיים במאי 2010. במרץ 2022 זכה באות יקיר העיר תל אביב-יפו. ב-13 ביוני 2023 קיבל סובול תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. מחזותיו של סובול עוסקים בשלושה נושאים עיקריים: ביקורת חברתית: המחזה "קריזה" (1976) עוסק בקיפוח המזרחי, בעוני ובאנשי ישראל השנייה; "סינדרום ירושלים" (1987) עוסק בפונדמנטליזם הדתי דרך אנלוגיה בין ההווה הישראלי לסוף ימי בית שני; "גיבור מעמד הפועלים" (2006) מבוסס על מקרה אמיתי בו שבתו נהגי אוטובוס בבאר-שבע לאחר שהחברה שהעסיקה אותם הופרטה. אירועים שהתרחשו בהיסטוריה של העם: שלושה מחזות בטרילוגית השואה: המחזה "גטו" (1983) מבוסס על קבוצת התיאטרון שפעלה בגטו וילנה ובדילמות של אנשי היודנראט שם, שני המחזות הנוספים בטרילוגיה הם "אדם" ו"במרתף"; "ליל העשרים" ו"כפר" עוסקים בראשית ההתיישבות בארץ. נגיעות אקטואליות: "עד ראייה" (2003) עוסק בנושא הסרבנות בצבא, דרך סיפור חייו של פרנץ יגרשטטר, אוסטרי שסירב לשרת בצבא הוורמכט; "זמן אמת" (2005), עוסק בפקודה בלתי חוקית בעליל. "החיים הקסומים" (2007, עלה בווינה), עוסק בקבוצת מדענים שהתכנסו על מנת לנסות על עצמם תכשיר שיעילותו מוטלת בספק ונועד להאריך חיים בהנדסה גנטית. הימים הבאים, הוצג בתיאטרון חיפה, 1971 המושבה שלנו (עיבוד עברי למחזה "העיירה שלנו" מאת תורנטון ויילדר), הוצג בתיאטרון חיפה, 1972. סטטוס קוו ואדיס, הוצג בתיאטרון חיפה, 1973 סילווסטר 1972, הוצג בתיאטרון חיפה, 1974 ג'וקר, הוצג בתיאטרון חיפה, 1975 ליל העשרים, הוצג בתיאטרון חיפה, 1976, בבימוי נולה צ'לטון. בהבימה, בספטמבר 1990, בבימוי אופירה הניג. קריזה (במקור "עצבים"), הוצג בתיאטרון חיפה, 1976 חזרה בתשובה, הוצג בתיאטרון צוותא, 1977 גוג ומגוג שואו, הוצג בתיאטרון חיפה, 1977 דיירים, הוצג בתיאטרון חיפה, 1978 הביתה, הביתה, בימוי עמרי ניצן, מוזיקה פולדי שצמן, תפאורה אלי סיני, הוצג בתיאטרון הבימה, 1978. ההצגה הועלתה 163 פעמים. ליל כלולות, מתוך "ימי בית קפלן", טרילוגיה. במאי עמרי ניצן, תפאורה אלי סיני, הוצג בתיאטרון הבימה, 1978, ההצגה הועלתה 76 פעמים. ויהי חור, צוותא, 1979 (נכתב עם הלל מיטלפונקט) סטריפטיז אחרון , צוותא, 1980 (נכתב עם הלל מיטלפונקט). אחרון הפועלים, הוצג בתיאטרון בית לסין, 1980 מלחמות היהודים, הוצג בתיאטרון החאן, 1981 נפש יהודי, הוצג בתיאטרון חיפה, 1982 עמוד העץ, צוותא, 1983 (נכתב עם הלל מיטלפונקט) מרד הימאים, תיאטרון בית לסין, 1983 גטו, הוצג בתיאטרון חיפה, 1984 פאסודובלה, הוצג בתיאטרון צוותא, 1984 הפלשתינאית, הוצג לראשונה בתיאטרון חיפה, 1985 בכיכובם של סלווה נקארה וליאורה ריבלין. המחזה הוצג שוב בתיאטרון הטכניון ב-1998 והפקה זו הופיעה בפסטיבל בקלן באותה שנה. המחזה הוצג פעמים רבות במדינות שונות באירופה, ביפן ובארצות הברית. לרוב בבימויו של יהושע סובול. ספירה לאחור, הוצג בתיאטרון צוותא, 1986 מלך ישראל, הוצג בתיאטרון חיפה, 1986 סינדרום ירושלים, הוצג בתיאטרון חיפה, 1987 אדם, הוצג בתיאטרון הבימה, 1989. במרתף, הוצג ב-Yola Rep (ארצות הברית), 1991 סולו, הוצג בתיאטרון הבימה, 1991. אלף בית, הוצג בדורטמונד (גרמניה), 1991 עין בעין, הוצג במנהיים (גרמניה), 1994 טוני היפה, הוצג בתיאטרון החאן, 1994 אהבה בגרוש, הוצג בתיאטרון יידישפיל, 1994 שניידר ושוסטר, הוצג בבזל (שווייץ), 1994 מושל פולין, הוצג בווינה (אוסטריה), 1995 חתום בדם, הוצג בווינה (אוסטריה), 1996 כפר, הוצג בתיאטרון גשר, 1996 אלמה, הוצג בווינה (אוסטריה) ב-1996, וב-2009 בירושלים. לצלצל פעמיים, אוסלו (נורווגיה), 1996 דבש, הוצג בתיאטרון חיפה, 1977 מה ני מה ממה, הוצג בתיאטרון צוותא, 1977 זרים, 1999. הוצג בהבימה, במאית נולה צ'לטון, תפאורה עדנה סובול, מוזיקה שלמה יידוב, מאי 1999 נשף מסיכות, הוצג בתיאטרון חיפה, 2001 עד ראייה, הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-2003 ואחר כך ברחבי העולם מחזה לילה, פסטיבל תיאטרון קצר, 2003 כל נדרי, הוצג בתיאטרון הרצליה, 2005, ובתיאטרון הקאמרי ב-2020 זמן אמת, הוצג בתיאטרון הבימה, 2005 גיבור מעמד הפועלים, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 2006 17 גג, הוצג בתיאטרון בהולנד ב-2001, ובמסגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, 2006 חיים כפולים, הוצג בתיאטרון תמונע, 2007 שעתו האחרונה של קול, הוצג בתיאטרון תמונע, 2008. עובד ב-2019 לסרט על ידי דורון ערן. דארפור בבית, הוצג בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב, 2009 קולות בלילה, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 2009 חוזרים על סינדרום ירושלים, גרסה מעודכנת של "סינדרום ירושלים" שעלתה בתיאטרון תמונע, 2010 בעל למופת, עיבוד למחזהו של אוסקר ויילד, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 2011 חוטאים, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 2011 כוכבים תועים (על פי שלום עליכם), הוצג בתיאטרון יידישפיל, 2016 אהבות דוד, אופרה, הוצג בצוותא, 2022 "ליל העשרים", הוצאת במעגל, תל אביב 1978, הוצאת אור-עם 1990 "נפש יהודי - הלילה האחרון של אוטו ויינינגר", הוצאת אור-עם, תל אביב 1982 "גטו", הוצאת אור-עם תל אביב 1984 "הפלשתינאית",הוצאת אור-עם תל אביב 1985 "עד ראייה" (בהשראת פרשת פרנץ יגרשטטר) הוצאת אור-עם תל אביב 2004 "גיבור מעמד הפועלים", הוצאת אור-עם תל אביב 2006 "אני לא דרייפוס", (מונודרמה), הוצאת אור-עם תל אביב 2008 "שעתו האחרונה של קול" (מונודרמה), הוצאת אור-עם תל אביב 2008 "דבש : הלילה השלישי", הוצאת אור-עם תל אביב 2008 "קולות בלילה" (Libera Me), הוצאת אור-עם תל אביב 2009 "הביתה הביתה", הוצאת אור-עם תל אביב 2010 "בעל למופת", הוצאת אור-עם תל אביב 2011 (בהשראת An Ideal Husband מאת אוסקר ויילד) ״איש המאה״, הוצאת אור-עם תל אביב 2018 "שתיקה", (רומן) הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2000 "ויסקי זה בסדר" (סיפור), הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2005 בעריכת מנחם פרי "כאן ועכשיו : עמיר פרץ והמצב הישראלי" (מונוגרפיה), הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, ספרי חמד, 2006 "חופשת שחרור", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017 נורית נתנאל, "מראות נשברות - ייצוג הישראליות ועיצובה במחזותיהם של יהושע סובול והלל מיטלפונקט", הוצאת הקיבוץ המאוחד ומכון מופ"ת, 2012. (הספר בקטלוג ULI) יהושע סובול, גיבור מעמד הפועלים, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 249–255, הוצאת כרמל, 2017. יהושע סובול, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יהושע סובול, באתר AllMovie (באנגלית) יהושע סובול, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יהושע סובול, באתר שירונט יהושע סובול, באתר MusicBrainz (באנגלית) יהושע סובול, דף שער בספרייה הלאומית יהושע סובול, בלקסיקון הספרות העברית החדשה יהושע סובול, בארכיון הבימה יהושע סובול, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" יהושע סובול, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית" יהושע סובול, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) מילים לשירים של יהושע סובול, באתר "שירונט" מירון רפופורט, המעריץ מספר 1 של עמיר פרץ, באתר הארץ, 14 בפברואר 2006 ירעם נתניהו, שליפות עם יהושע סובול, באתר nrg‏, 10 ביולי 2007 מרב יודילוביץ', התיאטרוק של קפלן וסובול, באתר ynet, 29 בדצמבר 2008 יונתן אסתרקין, משחק טעון, באתר nrg‏, 24 בספטמבר 2009 יונתן אסתרקין, חבר בחברת עצמו: יהושע סובול חוגג 70. ראיון, באתר nrg‏, 10 באוקטובר 2009 יהלי סובול, עכבר העיר אונליין, יצירה, כיבוש, שואה, מרד ואבהות, באתר הארץ, 27 במרץ 2010 יהושע סובול, ‏המותג הקטלני: יהושע סובול על ההבדל בין הצגה חיה להצגה מתה, באתר גלובס, 19 ביולי 2010 "תפקידה של הספרות הוא להעיד על פשע", באתר ynet, 5 בדצמבר 2010 מרט פרחומובסקי, ‏מה המחזאי מבין? – ריאיון עם יהושע סובול, באתר "במחשבה שנייה", 10 באוגוסט 2011, פורסם שבוע קודם לכן בטיים אאוט תל אביב קובי בן-שמחון, הסיבות שבגינן צריך להיפטר מאלוהים, באתר הארץ, 27 ביולי 2012 איילת שני, אני בשיחה - למה יהושע סובול לא יורד מהארץ, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2012 בן עופר, "המתנחלים שולטים במדינה, הפכנו לבני ערובה", באתר Xnet‏, 5 בדצמבר 2013 תום שגב מראיין את יהושע סובול בתוכנית "היו ימים" של ערוץ הכנסת, באתר YouTube, ‏29 ביוני 2014 אהרון ברנע מראיין את יהושע סובול בתוכנית "מחוץ לזמן" של ערוץ הכנסת, באתר יוטיוב, 22 בנובמבר 2015 יואב גינאי משוחח עם יהושע סובול בתוכנית "לגעת ברוח", בערוץ ה-YouTube של רשות השידור ליאת רון, ‏"השלטון משסה מגזרים זה בזה, וכשהשלטון משסה, האזרחים משתסים", באתר גלובס, 23 בפברואר 2017 יהל פרג', ‏"אם אלפי אנשים יגיעו לפת לחם, יפרוץ פה מרי אזרחי גדול", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 במאי 2020 ציפי שוחט, העיתונאים מנסים את מזלם בתיאטרון, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2010 ויקטור לוי, שבחים להפקה הבריטית של "גטו", חדשות, 30 באפריל 1989 הבכורה של "גטו" בברודוויי קיבלה ביקורות מעורבות, חדשות, 2 במאי 1989 ציפי רום, "גטו" – בשבת בכורה בבריסל, חדשות, 15 בדצמבר 1986 חיים נגיד, פריס אהבה את "גטו", מעריב, 18 במאי 1986 מיכאל הנדלזלץ, "גטו": הרשע בהתגלמותו, באתר הארץ, 23 במרץ 2010 ראובן בן-צבי, יהושע סובול וגדליה בסר התפטרו מתפקידיהם בתיאטרון חיפה, מעריב, 12 בינואר 1988 תמרה שרייבר, ‏למה לי פוליטיקה עכשיו, באתר גלובס, 19 בדצמבר 2006 אורון שמיר, עכבר העיר, סבתא וסבא משתכשכים, באתר הארץ, 22 בפברואר 2007 טלי רבן-הכט, עכבר העיר, אלכס אנסקי מאשים, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2007 ציפי שוחט, הצגה חדשה: אני לא דרייפוס, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2007 ציפי שוחט, "אני לא דרייפוס" של אלכס אנסקי תעלה בבולגריה, באתר הארץ, 17 במרץ 2008 ההנהגה הרעיונית והנהלת מפלגת אור 103FM, ‏יהושע סובול: "ירינו ב-120 פלסטינים שבאו להפגין מול הגדר", באתר מעריב אונליין, 6 ביוני 2018 שירות גלובס, ‏פרס על מפעל חיים למחזאי יהושע סובול, באתר גלובס, 12 באפריל 2010 חבר הנאמנים העניק 11 תוארי דוקטור לשם כבוד לחוקרות, חוקרים ומנהיגים מהארץ ומהעולם משה בן שאול, איילת-השחר עולה על באר-חיים, מעריב, 24 בפברואר 1972 חוה נובק, "ליל העשרים" בחיפה, דבר, 23 בינואר 1976 גדעון עפרת, העוני כלהיט, דבר, 26 בנובמבר 1976 עדית זרטל, פולקלור חביב במסווה מחאה, דבר, 29 בנובמבר 1976 יהושע סובול, נס המרד, באתר כלבו – חיפה והצפון, 29 באוקטובר 2019 ביקורת: שוש אביגל, בלי שרירים ובלי עמוד שדרה, כותרת ראשית, 26 באוקטובר 1983 דיאנה שואף, האנשים שמחקו את עצמם, חדשות, 13 באפריל 1984 ביקורות: מנחם פרי, יהודיה משחקת יהודיה שמשחקת ערביה, חדשות, 28 באוקטובר 1985 אליקים ירון, נפש פלשתינאית, מעריב, 25 באוקטובר 1985 יוסי עוזרד, בכורה - אין סיבה למהומה, חדשות, 11 בינואר 1988 רחלה זנדבנק, תיאטרון - השקט שאחרי הסערה, כותרת ראשית, 13 בינואר 1988 ביקורות: טל פרי, ‏שוברים מסך, באתר גלובס, 29 בספטמבר 2009 ניר חסון, אלמה: ההצגה הופסקה, הקהל נשלח לביתו, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2009 שרית פוקס, אלמה ולמה: ביקורת תיאטרון, באתר nrg‏, 9 באוקטובר 2009 מיכאל הנדלזלץ, אלמה: הגרסה למאותגרי הליכה, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2009 מיכאל הנדלזלץ, אפוקליפסה אתמול, באתר הארץ, 12 באפריל 2001 ענת באלינט, "עד ראייה" לסיבוב הופעות בעולם, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2004 ציפי שוחט, ביקורות משבחות ל"עד ראייה" של סובול בגרמניה, באתר הארץ, 22 במאי 2005 ציפי שוחט, שבחים ל"עד ראייה" של סובול בלוס אנג'לס, באתר הארץ, 1 במאי 2006 דוד שליט, ‏אל תיתנו לקונצנזוס לנצח, באתר גלובס, 20 בפברואר 2003 ציפי שוחט, הרגע שבו מחליפים את הבגדים, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2005 דוד רוזנטל‏, זה מחזה שלא יודע מה ומי הוא, אבל עדיין מספר סיפור מרתק, באתר וואלה, 6 בפברואר 2020 מיכאל הנדלזלץ, אני אחזור לזמן השקר, באתר הארץ, 1 ביוני 2005 מיכאל הנדלזלץ, על הקפיטליזם החזירי, באתר הארץ, 17 באפריל 2006 איתן בר יוסף, עכבר העיר תל אביב, גיבור על חלשים, באתר הארץ, 26 ביוני 2006 הארץ, בכורה למחזה של סובול בהולנד, באתר הארץ, 14 במאי 2001 ציפי שוחט, מחזה חדש של יהושע סובול יועלה בתמונע, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2008 מיכאל הנדלזלץ, קול מאוב, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2008 נירית אנדרמן, "שעתו האחרונה של מר קול" מתקשה לשמור מתח עם שחקן בודד, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2019 טל פרי, ‏"בשנים האחרונות הפכתי לסוג של יוצר שוליים", באתר גלובס, 8 בדצמבר 2009 מרב יודילוביץ', סובול: "אפשר לומר קדיש על המוסר היהודי", באתר ynet, 9 בדצמבר 2009 מיכאל הנדלזלץ, קולות בלילה: דרך החיים, באתר הארץ, 26 באפריל 2009 קובי ניב, ‏תפקיד האב, באתר גלובס, 3 במאי 2009 רון שוורץ, ‏הסינדרום של סובול, באתר גלובס, 27 בספטמבר 2010 מיכאל הנדלזלץ, "חוזרים על סינדרום ירושלים": קשה מנשוא, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2010 מיכאל הנדלזלץ, "בעל למופת", העיבוד של יהושע סובול למחזהו של אוסקר ויילד, כושל ולא מוצדק, באתר הארץ, 21 ביוני 2011 טל פרי, ‏הדרך אל היושר, באתר גלובס, 20 באפריל 2011 יובל בן-עמי, עכבר העיר, "חוטאים": איראן זה שם, באתר הארץ, 26 בינואר 2012 מיכאל הנדלזלץ, סוקלת את צעדיה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2011 מיכאל הנדלזלץ, "כוכבים תועים": די מוצלח, באתר הארץ, 8 בפברואר 2016 יהושע סובול, שיר מ"אהבות דוד": לִשְׁמֹעַ מָה־טוֹב מָה־נָעִים שִׁירֵי תְּהִלָּה לָרֶצַח, באתר הארץ, 22 במרץץ 2022 מתוך האתר "לקסיקון הספרות העברית החדשה"[1]