laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
נטקינג

נטקינג היה פורטל אינטרנט ישראלי שהוקם בשנת 1995 ופעל עד שנת 2001. היה מאתרי האינטרנט המסחריים הראשונים בישראל. האתר הוקם כמה שעות לאחר רצח רבין ב-1995 על ידי משרד הפרסום טמיר-כהן, כעמוד זיכרון שכלל אפשרות להדלקת נר זיכרון וירטואלי. ב-1998 האתר נהפך לפורטל תוכן. במשך שנות פעילותו הראשונות נחשב כמתחרה העיקרי לשני הפורטלים הנוספים שפעלו בעברית, אתר וואלה!, שהוקם חודש אחריו ואתר IOL. האתר כלל מבזקי חדשות, אינדקס אתרים, פורומים, צ'אטים, חדשות ספורט, מדור בישול ומשחקים. בספטמבר 1999, בשיאה של בועת הדוט-קום, רכשה חברת השקעות דיסקונט 30% ממניות הפורטל ורשת מדיה 25% לפי שווי של 6.5 מיליון דולר. כמו כן הכריזה על הקמת פורטל לילדים בשיתוף חברת נגה תקשורת ו"סבן אינטרנשיונל" של חיים סבן. מנכ"ל החברה היה יונתן בן-ארצי. בשנת 1999 יזם יריב בן יהודה, איש גלי צה"ל בעבר, שהיה סמנכ"ל התוכן באתר, את הקמת רדיו נטקינג. מנהלת הרדיו, שדרנית גלגלצ בעברה, הייתה לימור דהאן, ובפברואר 2000 השירות הושק. הייתה זו פעם ראשונה שפעל בארץ שירות רדיו מקוון. הרדיו כלל שישה ערוצים ואחר כך שמונה, וגם הופקו בו תוכניות שונות והוא זכה להצלחה גדולה. ביוני 2000 החלה לשדר על גבי האינטרנט את תוכנית המציאות ANY1HOME, אשר הייתה דומה במעט בפורמט שלה לתוכנית האח הגדול, עם טוויסט קטן שבו אפשרה למשתתפים שלה ליצור קשר עם העולם החיצון דרך צ'אט אינטרנטי. בינואר 2001 נמכר האתר לחברת סלקום, כעבור חודש נסוגה סלקום מרכישתה, ואתר נטקינג נסגר. IOL וואלה! תפוז אנשים האתר הרשמי של פורטל נטקינג, בארכיון האינטרנט (נוסף לארכיון ב-19 בנובמבר 2000) ריקי כהן, הקדים את זמנו, באתר ynet, 31 בינואר 2001 יובל דרור, סוף ימי הרדיו, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2001 גבע קרא עוז, לא בוכים על פורטל שנשפך, באתר ynet, 11 בפברואר 2001 ליעד לבנה, שנת הלינקים המתים, באתר nana10, 16 בספטמבר 2001 רשת רוכשת % 25 מנטקינג; דסק""ש צפויה לרכוש % 30, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 1999 נטקינג, נגה תקשורת וסבן אינטרנשיונל יקימו פורטל לילדים, באתר גלובס, 26 בספטמבר 1999 ורד שרון-ריבלין, ‏רדיו נטקינג חי באינטרנט, באתר גלובס, 9 בפברואר 2000 רכישת נטקינג בידי סלקום: מפגש של מגששות, באתר גלובס, 21 בינואר 2001 הפורטל נטקינג נסגר לאחר שסלקום נסוגה מרכישתו, באתר גלובס, 11 בפברואר 2001 ההתכנסות בתחום התוכן נמשכת: רדיו נטקינג יפסיק את שידוריו ביום א' הקרוב, באתר גלובס, 30 בינואר 2001 ליאורה שוסטר, דוט.כלום - רדיו נטקינג נסגר השבוע, זה שיר פרידה, באתר nrg‏, 8 בפברואר 2001
לוגר

לוגר (Luger), בשמו הנוסף פרבלום (Parabellum) הוא אקדח חצי אוטומטי בקוטר 9x19 מ"מ פרבלום. הוגו בורכארדט עיצב את האקדח "בורכארדט C-93" בשנת 1893, שיוצר על ידי חברת הנשק הגרמנית DWM (אנ'). לבקשת החברה, גאורג לוגר (אנ') שיפר את העיצוב של הבורכארדט ויצר את אקדח הלוגר, עליו רשם פטנט ב-1898. האקדח נקרא תחילה בשם "פרבלום", שמקורו בביטוי הלטיני "סִי וִיס פָּאקֶם פָּרָה בֶּלוּם" (Si vis pacem, para bellum) - הרוצה בשלום ייכון למלחמה. ומאוחר יותר נקרא "לוגר" על שם ממציאו. יוצר בכמה דגמים ומדינות על ידי יצרנים שונים משנת 1898 עד 1948. הדגם הראשון נקרא "Parabellum Modell 1900". דגם משופר בשם "Model 1902" הוצג לאחר כשנתיים. אחריו פותח הדגם "Pistole 04" ‏(P04), אשר היה ידוע גם כ-"Marinepistole 1904" או "Marine Modell 1904", שיוצר עבור הצי הגרמני הקיסרי. גרסאות מאוחרות יותר כללו את "Parabellum Pistole Modell von 1908" או "Pistole Modell 1908" ‏(P08), שיוצר על ידי DWM ויצרנים נוספים, ביניהם מאוזר. דגם P08 זכה להצלחה כשיוצר כוולטר P38 (אנ'). אקדח הפרבלום הראשון אומץ על ידי צבא שווייץ במאי 1900. ב-1904 אומץ האקדח על ידי הצי הקיסרי הגרמני ובתצורה P08, בקוטר 9x19 מ"מ על ידי צבא הקיסרות הגרמנית. הלוגר התפרסם על ידי הגרמנים כששימש במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ברפובליקת ויימאר בין המלחמות, וכאקדח שירות במשטרת גרמניה המזרחית שלאחר המלחמה. ב-1943 כתב חיים גורי את השיר הפותח במילים ונושא את השם: "רְשׁוּת הַדִּבּוּר לֶחָבֵר פָּרַבֶּלוּם" בשירו של יוסי גמזו, שהתפרסם בביצועו של יהורם גאון, "איפה הן הבחורות ההן" נכתב: "... הן טמנו בחזה פרבלום וכמה רימונים לשעת אש..." האקדח מופיע בסדרה אחים לנשק, בפרק 7, כאשר אחד מלוחמי הפלוגה, דונלד ב. הובלר, משיג אקדח כזה, מחזיק אותו בכיס מכנסיו, אך כדור שנפלט לירכו גורם למותו כתוצאה מאיבוד דם. האקדח שימש דמויות בדיוניות מרושעות רבות בגלל שיוכו לגרמניה הנאצית ולגרמניה המזרחית. מדיה וקבצים בנושא לוגר בוויקישיתוף לוגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אקדחים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) CPL Donald B. “Hoob” Hoobler, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מיכאל ארדון

מיכאל ארדון (12 בדצמבר 1928 – 31 במרץ 2006) היה כימאי ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית במחלקה לכימיה אי-אורגנית ואנליטית. ארדון נולד ב-12 בדצמבר 1928 בברלין למרים (בנט) ומרדכי ארדון, צייר ישראלי נודע. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל. הוא רכש תואר שני באוניברסיטה העברית בשנת 1953 ואת עבודת הדוקטורט עשה בהדרכתו של פרופסור גבריאל שטיין במחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה ב-1957. בשנת 1959 החל ללמד באוניברסיטה העברית, בשנת 1963 היה מרצה בכיר, בשנת 1966 היה לפרופסור חבר ובשנת 1977 לפרופסור מן המניין. פרופסור ארדון חקר ופרסם עבודות רבות בתחום הבידוד, הזיהוי ואפיון המבנה של יוני מתכות מעבר בתמיסה מימית. חלק מרכזי בעבודתו הוקדש לגילוי ואפיון יונים חדשים של המתכות מוליבדן וכרום וכן תרכובות צבר המכילות מספר אטומי מתכת הקשורים ביניהם בקשרים כימיים משמעותיים. עבודותיו המוקדמות בנושא החימצון של יוני כרום מצוטטות בהרחבה ומופיעות בטקסטים של ספרי הלימוד הקלאסיים בתחום. המחקר בכימיה המימית של מוליבדן נבע, בין השאר, מהעניין בפעילות הביולוגית של מתכת זו ומחקריו של ארדון שפכו אור על מגוון הצורונים בכל דרגות החימצון. בנוסף לעבודתו באוניברסיטה העברית היה עמית מחקר ביוניברסיטי קולג' בלונדון והוזמן ושהה באוניברסיטאות נוספות ובהן קורנל וסטנפורד. במקביל לעבודתו המדעית, היה פעיל באיגוד האקדמאים ויו"ר ארגון הפרופסורים באוניברסיטה העברית. באוגוסט-ספטמבר 1969 היה חבר ועדת החקירה בראשות השופט יואל זוסמן, לחקירת נסיבות הצתת מסגד אל-אקצא. ארדון גם הביע את דעתו בנושאים שונים של הציבוריות הישראלית. הוא הביע התנגדות להקמה ממלכתית של קריית ארבע, נמנה עם קבוצת דן פטינקין שקראה לגולדה מאיר ב-1972 למצות את המשא ומתן עם מצרים כדי למנוע מלחמה ולהשבת עקורי איקרית ובירעם, והיה פעיל במפלגת שינוי. נישא ב-11 בנובמבר 1952 לאורה לבית פלטי, עיתונאית, עורכת וסופרת. היה אב לשלוש. נפטר ב-31 במרץ 2006. Oxygen: Elementary Forms and Hydrogen Peroxide. Michael Ardon ,Hebrew University of Jerusalem. W. A. Benjamin, Inc., New York, 1965. * כימיה אורגנית: לבתי הספר התכוניים ולנבחנים חיצוניים בהתאם לתוכנית בחינות הבגרות הממשלתיות, ספרי לימוד, 1959 מדיה וקבצים בנושא מיכאל ארדון בוויקישיתוף מיכאל ארדון, בחסות האקטיוויזם השיפוטי, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2005 מיכאל ארדון, כשמעבידים את הילידים, באתר הארץ, 15 ביוני 2005 מידע על ארדון, מיכאל, 1928-2006 בקטלוג הספרייה הלאומית מיכאל ארדון (1928-2006), דף שער בספרייה הלאומית רשימת מוסמכי האוניברסיטה, חרות, 2 במאי 1957 ד"ר י. אריאלי וד"ר לאה גולדברג פרופסורים, דבר, 29 ביולי 1963 נבחר וע"פ חדש לאקדמאים, דבר, 17 בספטמבר 1965 בוטלה שביתת הסגל האקדמי, דבר, 7 בפברואר 1966 יחיאל לימור, פרופסורים מאשימים מנכ"ל המכללה בירושלים, מעריב, 24 בנובמבר 1970 מונתה ועדת חקירה, דבר, 22 באוגוסט 1969 מסירת הדו"ח, דבר, 25 בספטמבר 1969 צבי לביא, מסקנות הועדה שחקרה פרשת הדליקה באל אקצה יפורסמו כנראה היום, מעריב, 24 בספטמבר 1969 גילוי דעת, דבר, 10 במאי 1970 חליפת המכתבים בין ג. מאיר והפרופסורים פטנקין ואפנהיימר, דבר, 12 בינואר 1972 דניאל בלוך, הצעה למחווה חד פעמית בעניין בירעם ואיקרית, דבר, 13 באוגוסט 1972 עם חופשי בארצינו, מעריב, 14 באוגוסט 1987 נרשמו לנישואין בירושלים, הצופה, 30 באוקטובר 1952 ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עיקרי האמונה

האם התכוונתם ל... עיקרי האמונה היהודית – ניסיון של פרשני היהדות והוגיה מתקופות שונות לראות בציווים ובהשקפות מסוימים כמרכזיים יותר מציווים והשקפות אחרים אני מאמין (תפילה נוצרית) – עיקרי האמונה הנוצרית
ג'וליוס צ'אן

ג'וליוס צ'אן (אנגלית: Julius Chan; נולד ב-29 באוגוסט 1939) הוא פוליטיקאי מפפואה גינאה החדשה, לשעבר ראש ממשלתה. צ'אן נולד באיי טאנגה. אביו, צ'ין פאק, היה סוחר ממוצא סיני וצ'אן עצמו סיים לימודי קולג' באוסטרליה. בשנת 1970 נבחר למנהיג מפלגת הקידמה העממית ובשנת 1972 נבחר כנציג מחוז נאמאטאני שבניו אירלנד לאספה הלאומית של פפואה גינאה החדשה טרם קבלת עצמאותה. כהונתו נמשכה עד 1997 וחודשה בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2007. הוא כיהן פעמיים כשר הכלכלה (1972 - 1977 ובין 1992 - 1994) ובמספר הזדמנויות כסגן ראש הממשלה (1976, 1985, 1986 ובין 1992 - 1994). בשנת 1976 כיהן גם כשר התעשייה ובשנת 1994 שימש שר ליחסי ומסחר חוץ. בשנים 1980–1982 כיהן כראש הממשלה השני של פפואה גינאה החדשה, לאחר שראש הממשלה מייקל סומארה הודח בהצבעת אי אמון ועד לסיום כהונת האספה הלאומית וקיום בחירות כלליות במדינה. בשנת 1994 חזר לכהן בתפקיד בשנית והחזיק בו עד 1997. סיום תפקידו אירע בעקבות פרשת סנדליין ושכירת שירותם של שכירי חרב כנגד כוחות גרילה שפעלו במדינה. מחאה ציבורית, שביתה של צבא פפואה גינאה החדשה והתפטרות חברים בממשלתו הובילו לקריאת הפרלמנט להתפטרותו ברוב של 59 מול 38. כשלושה חודשים לאחר מכן, ביוני 1997, חזר לכהן כראש הממשלה עד לקיום הבחירות הכלליות שנועדו להתקיים חודש לאחר מכן. בבחירות אלו הפסיד לביל סקייט. לצד כהונתו כחבר האספה הלאומית, בשנת 2007 נבחר צ'אן למושל מחוז ניו אירלנד. בבחירות הכלליות באותה שנה קיבל צ'אן תמיכה רחבה באספה והיה מועמד לראשות הממשלה, אך ראש הממשלה סומארה נותר בתפקידו וצ'אן עומד בראש קבוצת האופוזיציה. צ'אן קיבל תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1981 ומונה לחבר המועצה המלכותית בשנת 1982. צ'אן נשוי ואב לארבעה. בנו ביירון הוא חבר האספה הלאומית משנת 2002. מדיה וקבצים בנושא ג'וליוס צ'אן בוויקישיתוף
1855

שנת 1855 היא השנה ה-55 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1855 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 2 במרץ – אלכסנדר השני מוכתר לצאר הרוסי 17 בנובמבר – דייוויד ליווינגסטון הופך לאירופאי הראשון שמגיע למפלי ויקטוריה 20 בינואר – ארנסט שוסון, מלחין צרפתי (נפטר ב-1899) 13 במרץ – פרסיוול לוול, אסטרונום (נפטר ב-1916) 14 ביוני – רוברט לה פולט, פוליטיקאי אמריקני רפובליקני (נפטר ב-1925) 12 באוקטובר – ארתור ניקיש, מנצח יהודי-הונגרי (נפטר ב-1922) 23 בפברואר – קרל פרידריך גאוס, מתמטיקאי גרמני (נולד ב-1777) 2 במרץ – ניקולאי הראשון, צאר האימפריה הרוסית (נולד ב-1796) 31 במרץ – שרלוט ברונטה, סופרת בריטית (נולדה ב-1816) 18 באוגוסט – תומאס מטקלף, סנאטור מקנטקי ומושלה (נולד ב-1780) 11 בנובמבר – סרן קירקגור, פילוסוף דני (נולד ב-1813) 26 בנובמבר – אדם מיצקביץ', משורר פולני (נולד ב-1798) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1855 התחילה ביום כ"ג בטבת ה'תרט"ו (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-י"א בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1855 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1855 במדע‎ ילידי 1855‎ נפטרים ב-1855‎ מדיה וקבצים בנושא 1855 בוויקישיתוף
חגורה שחורה (כתב עת)

חגורה שחורה (באנגלית: Black Belt) הוא כתב עת אמריקני העוסק באמנויות לחימה וענפי ספורט של לחימה combat sports, הוא נוסד ב-1961 בידי מיטושי אויהארה. במהלך שנותיו הראשונות אוהרה היה בעלים ומוציא לאור שלקח חלק פעיל גם בעריכה. בלאק בלט הוא אחד מהפרסומים הוותיקים ביותר העוסקים בהגנה עצמית ובאמנויות לחימה בארצות הברית. כתב העת מכסה את כל סוגי אמנויות הלחימה וסגנונות הקרבות שיש להם קהל מתעניינים בארצות הברית ובעולם, בכלל זה ג'ודו, טאקוונדו, הפקידו, קראטה, קונג פו, ג'ו ג'וטסו, אייקידו, ג'יט קון דו, פנקרטיון ואמנויות נוספות. המאמרים מתמקדים בטכניקות קרב ובדמויות מעולם אמנויות הלחימה, צעירים וזקנים כאחד. בלאק בלט מדגיש שיטות להגנה עצמית, בכללן טכניקות להגנה עצמית צבאית ומשטרית. הוא מסקר בצמצום אתלטים ברמה אולימפית או תחרויות אולימפיות בג'ודו, טאקוונדו, היאבקות, ואגרוף, אבל מדגיש תחרויות אמנויות לחימה מעורבות הזוכות לחסות מפרסמים ואת המתמודדים הראשיים שלהן. ברוס לי תרם מאמרים רבים לכתב העת במהלך שנות השישים והוא היה חברו של המוציא לאור אויהארה, אמן לחימה בזכות עצמו. כיום המגזין הוא בבעלות Active Interest Media. נכון לשנת 2009 המוציאה לאור היא שריל איינג'להארט והעורך הוא רוברט יאנג. רוב גיליונות בלאק בלט שמצויים בארכיון ניתן לקריאה במלואם בגוגל ספרים. אתר האינטרנט הרשמי של חגורה שחורה (באנגלית) חגורה שחורה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) "Black belt magazine". BlackBelt.com. [[:en:Bruce Lee|1978). Bruce Lee's Fighting Method. Ohara Publications Inc.,. pp. P. Introduction. ISBN 89750-062-8.]] Active Interest Media: Black Belt (c. 2009).
אורנלה מוטי

אורנלה מוטי (במקור: Francesca Romana Rivell; באיטלקית: Ornella Muti; נולדה ב-9 במרץ 1955) היא שחקנית איטלקייה. אורנלה מוטי נולדה ברומא כפרנצ'סקה רומאנה ריבלי לאב נפוליטני ואם אסטונית ממוצא רוסי, הורי אימה ברחו במהפכה מסנקט פטרסבורג שברוסיה. יש לה אחות מבוגרת ממנה, קלאודיה, שנולדה ב-1951. מוטי דגמנה בנעוריה והופיעה לראשונה בסרט "La moglie più bella" ב-1970 בתפקיד של פרנקה ויולה, היא שיחקה בסרט "הנערה האחרונה", 1976 עם השחקן ז'ראר דפארדיה כששניהם הופיעו בעירום מלא עם סצינות מין נועזות. היא שיחקה בעיקר בסרטים איטלקיים והופעת הבכורה שלה בסרט מחוץ לגבולות איטליה הייתה כנסיכה אורה בסרט הבריטי "פלאש גורדון" משנת 1980. היא הופיעה בסרטים אמריקאיים כמו "Oscar" ‏(1991) ו-"Once Upon a Crime" ‏(1992). היא ידועה בעיקר לצרפתים בשל הופעתה בפרסומת הטלוויזיה לפסטה "ג'ובאני פנזאני פאסטה". בשנת 1993 השתתפה בסרט הספרדי "El Amante Bilingüe" של הבמאי ויסנטה ארנדה. ב-1994 מוטי נבחרה ל"שחקנית היפה ביותר בתבל" בסקר קוראים עולמי של המגזין Class. בשנת 2004 שיחקה בסרטה של אסיה ארג'נטו "דפיקות לב", בתפקיד הסבתא. באותה שנה השתתפה בסרט הקומדיה הספרדי "Di que sí" בכיכובה של פאס וגה. ב-2008 השיקה מוטי קו תכשיטים משלה. היא פתחה חנויות בפריז, מילאנו, רומא, ריגה, מוסקבה ואלמה אטה. היא ביטחה את שדיה בסכום של $350,000. מוטי הייתה נשואה פעמיים, לאלסיו אוראנו (עמיתה לסרט La moglie più bella, בשנים 1981-1975) ולפדריקו פאקינטי (1996-1988). למוטי שלושה ילדים, נאיקה ריבלי (נולדה ב-1974), שהיא גם דוגמנית ושחקנית ודומה במראה לאימה, במשך שנים אביה נחשב למפיק הסרטים הספרדי חוזה לואיס ברמודס דה קסטרו אקאסו אך בדיקה גנטית הראתה שאיננו האב ומוטי סיפרה לבתה שאיננה יודעת מי אביה, בנוסף למוטי ישנם שני ילדים מנישואיה לפאקינטי: בן, אנדריאה, ובת נוספת, קרולינה. מאז 1998 מוטי חיה ביחד עם סטפאנו פיקולו, מנתח פלסטי. מדיה וקבצים בנושא אורנלה מוטי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורנלה מוטי אורנלה מוטי, ברשת החברתית פייסבוק אורנלה מוטי, ברשת החברתית אינסטגרם אורנלה מוטי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אורנלה מוטי, באתר AllMovie (באנגלית) אורנלה מוטי, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אורנלה מוטי, באתר Metacritic (באנגלית) אורנלה מוטי, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אורנלה מוטי, באתר Last.fm (באנגלית) אורנלה מוטי, באתר Discogs (באנגלית) The Gawno Magazine Top 23 Insured Celebrity Bodyparts, 11. Jun, 2009
חלון תרמאלי

חלון תרמאלי הוא חלון גדול בעל מתאר חצי עגול, מחולק באמצעות שני פסים מאונכים מקבילים לשלוש מסגרות. מכונה כך על-שם מרחצאות (thermae) הקיסר דיוקלטיאנוס ברומא שם נעשה בהם שימוש, והם שרדו בבניין. את טיפוס החלון הזה זיהה במאה השש-עשרה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בעת ביקורו ברומא, ועשה בו שימוש רב בבנייניו בוונציה ובאזור הוונטו שבצפון איטליה. שימוש רב נעשה בו בצדדיה של כנסיית הגואל (איל רדנטורה) בוונציה. הוא מופיע כחלון מרכזי בראש אחדות מן הווילות שבנה פלאדיו, כגון וילה פיזאני, וילה זנו. המונח הוכנס לשימוש לאחר זמנו של פלאדיו. מדיה וקבצים בנושא חלון תרמאלי בוויקישיתוף חלון תרמאלי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות ובנושא רומא העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
וילה זנו

וילה זנו (באיטלקית: Villa Zeno) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (צ'סאלטו Cessalto שבמחוז טרוויזו, סמוך לכביש המהיר A4 בין ונציה וטריאסטה). הווילה נבנתה בשנות החמישים של המאה השש-עשרה. וילה זנו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". שלא כמקובל בווילות של פלאדיו הבניין ניכר רק בשתי קומות הניכרות בחלונותיהן, במקום השלוש המקובלות. קומת האדון בעלת החלונות המלבניים הגבוהים היא הקומה הראשונה. הקומה השנייה, שמתחת לגג, ניכרת בחלונות רבועים קטנים, והיא נועדה לאחסון תוצרת חקלאית. חזית הבניין המוצגת בספרו של פלאדיו, היא החזית האחורית דווקא, והיא נראית סתמית למדי. בשני טורי החלונות של שתי הקומות, בולט רק פרט בודד בדמות החלון התרמאלי הגדול במרכזה של שורת החלונות העליונה, והוא נפתח לאולם המרכזי שתקרתו גבוהה. החזית העיקרית לבניין ניכרת בגרם מדרגות רחב העולה אל לוג'יה המחולקת לשלושה פתחים בעלי קשתות ומעליהם גמלון. לפי התוכנית בספרו של פלאדיו תוכננה חצר עם סטווי עמודים מאחורי הבניין, ובשני צידי החצר מצויים שני אגפים שנועדו למתקנים, למחסנים ולציוד החקלאי של החווה. הווילות הפלדיאניות בוונטו אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 143. Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 85. L. Puppi, Andrea Paladio, London, 1975, pp. 373-374. מדיה וקבצים בנושא וילה זנו בוויקישיתוף ספר שני, פרק 14, עמ' 69.
קשת סרליאנית

קשת סרליאנית היא מערך אדריכלי הבנוי מעל חלון או מעבר בין עמודים, שבו המרווח האמצעי מקורה בקשת חצי עגולה, וכל אחד מן המרווחים המצויים משני צדדיו מקורה במערכת של קורות אופקיות. טיפוס זה של קשת מכונה על-שם האדריכל האיטלקי סבסטיאנו סרליו שהביא אותה בכתביו. דוגמה נאה לשימוש רב החוזר על עצמו בקשת מסוג זה עשה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו בבניין הבסיליקה הניצבת במרכז העיר ויצ'נזה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עליאן אלקרינאוי

עליאן אלקרינאוי (נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון ולשעבר נשיא מכללת אחווה. מחקריו עוסקים בגישות רב תרבותיות לטיפול פסיכולוגי, בעיקר בקרב החברה הבדואית והערבית. אלקרינאוי, יליד רהט, סיים תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני באוניברסיטה העברית, שניהם בעבודה סוציאלית. ב-1995 קיבל דוקטורט בתחום מאוניברסיטת טורונטו. הוא עמד בראש המרכז לחקר החברה הבדואית והתפתחותה באוניברסיטה. בין השנים 2004 ל-2008 עמד בראש המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 2009 ל-2012 שימש כדיקן בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת ממוריאל של ניופאונדלנד בקנדה. בשנת 2009 הוענק לו פרס קילם והוא התארח בעקבותיו כארבעה חודשים כחוקר אורח באוניברסיטת קלגרי בקנדה. הוא יושב ראש עמותת ליאלי, לקידום החינוך והרווחה בקרב החברה הבדואית. מתגורר ברהט. בשנים 2012 עד 2016 שימש כנשיא מכללת אחווה. אלקרינאוי הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות של יום העצמאות 2013. במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-23 הודיע יו"ר מפלגת העבודה-גשר-מרצ עמיר פרץ כי מפלגתו תדרוש מינוי שר ערבי, וכי מועמדו לתפקיד שר הוא פרופסור אלקרינאוי. בינואר 2021 הצטרף למפלגה הכלכלית החדשה בראשות פרופסור ירון זליכה. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה בבחירות. בשנת 2022, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים ביותר בתחום העבודה הסוציאלית בעולם, דירג את אלקרינאוי במקום ה-10 והגבוה ביותר מבין החוקרים הישראלים ברשימה אלקרינאוי הוא אחיו של ראש עיריית רהט לשעבר טלאל אל קרנאוי. אתנו - פסיכיאטריה בחברה הבדואית-ערבית בנגב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000 Multicultural Social Work in Canada : Working with Diverse Ethno-Racial Communities, by Alean Al-Krenawi (Editor), John R. Graham (Editor), Publisher: Oxford Canada, February 2003 Helping Professional Practice With Indigenous Peoples, by Alean Al-Krenawi, John R. Graham, Publisher: University Press of America, Pub. Date: December 2008 מדיה וקבצים בנושא עליאן אלקרינאוי בוויקישיתוף הדף של פרופ' אלקרינאוי באתר מכללת אחווה הרצאה של פרופ' אלקרינאוי על יחסי יהודים-ערבים בישראל בכנס המכון למחקרי ביטחון לאומי, סרטון באתר יוטיוב אשר קשר, "הפרופ' הבדואי מכריח ערבים לכבד את יום השואה", ידיעות אשדוד, 22 באוקטובר 2015. ידיה של אמא, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2002 עליאן אלקרינאוי, דף שער בספרייה הלאומית Killam Annual Report 2009(הקישור אינו פעיל) פורסמו שמות מדליקי המשואות ביום העצמאות, באתר ynet, 7 במרץ 2013 אריק בנדר, ‏פרץ: "התנאי לכניסתנו לממשלה הוא מינוי שר ערבי", באתר מעריב אונליין, 27 בפברואר 2020 פרופ' דיוויד ר. הודג' מבית הספר לעבודה סוציאלית, אוניברסיטת אריזונה סטייט, פיניקס, אריזונה ופרופ' פטרישיה ר. טרנר מהתוכנית למחקר על דת וחברה אזרחית עירונית באוניברסיטת פנסילבניה, מחקר שדרג את 100 החוקרים המשפיעים בעולם בתחום העבודה הסוציאלית, ‏22.11.22
בולטימור בולטס

האם התכוונתם ל... בולטימור בולטס (1973-1963) – קבוצת NBA ששיחקה בשם זה, והפכה בהמשך לוושינגטון ויזארדס. בולטימור בולטס (1944–1954) – קבוצת כדורסל שהתפרקה בשנת 1954.
דינה ברזילי

"דינה ברזילי" הוא שיר של להקת הנח"ל שנכתב על ידי הפזמונאי חיים חפר בשנת 1958 או 1959 והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר נכלל בתוכניתה של להקת הנח"ל "לא לצאת מהכלים" שהועלתה ב-1959, בה היו חברים בין היתר אריק איינשטיין, יהורם גאון ויוסי פרוסט. השיר מתאר חיילת צה"ל בשם זה, ואת ילקוט השרות האישי של החיילת, כפי שהופיע ברישומי צה"ל. השיר מתאר מספר חיילים אשר נשארו במחלקת הת"ש בשלישות, בזמן שמפקדם (סגן גד רפאלי) הלך לאכול, אשר חושקים בדינה ברזילי אף כי מעולם לא פגשו בה. כל הפרטים שהם יודעים עליה ואשר יוצרים פנטזיה זו, מקורם בילקוט השרות. השיר עוסק בפירוט פרטי החיילת כפי שהופיעו בילקוט שרות אישי זה: צבע עיניים: כחול צבע שיער: ערמוני גובה: 160 ס"מ משקל: 58 ק"ג היקף חזה: 93 ס"מ מספר אישי: 496351 וכך מהווה השיר שיר אהבה לדמות בדיונית המפותחת על פי הפרטים בילקוט השרות. כך לדוגמה על בסיס העובדה שבילקוט השרות מצוין שדינה נולדה ב-20 באוגוסט 1940, משערים החיילים כי "היה זה יום קיץ בשל בוודאי, אשכולות בכרמים תאנים בבוסתן". ועל בסיס העובדה כי דינה ברזילי עוסקת בשחייה, מפנטזים החיילים "הלוואי שהיינו שוחים על ידך צוחקים לגלים וצונחים על החול". המספר האישי שנבחר היה מספר בן שש ספרות שטרם הוקצה לחייל או חיילת. לימים, ב-1963, הוקצה המספר האישי לגבר בשם דרור רוטנברג, שכונה בפי חבריו בצבא דינה ברזילי עקב כך. לימים צולם לווידאו קליפ של להקת הנח"ל, בו הם מחדשים את השיר).[דרוש מקור] כעבור שנים, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי", הגיעה אישה שהתברר שהסוד שלה הוא, שהיא דינה ברזילי הדמות האמיתית, וזה אכן היה ילקוט השרות שלה.[דרוש מקור] בשיר "בנות על שפת הנחל" של להקת הנח"ל מאמצע שנות ה-70 הם מספרים על רינה רפאלי, רמז לבתם המשותפת של דינה וסגן גד רפאלי. חיים חפר כתב חלק ב' לשיר שפורסם בספר "תרנגולים על גשר הירקון", בשיר מתואר שדינה התחתנה עם נהג מחולון וגרה בשיכון רסקו בחולון. גובה: 160 ס"מ משקל: 78 ק"ג השיר מסתיים בשכן חדש שבא לגור בבניין ממול, הוא היה סגן בצבא ושמו אומרים גד רפאלי. מידע על היצירה "דינה ברזילי" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "דינה ברזילי" באתר יוטיוב "דינה ברזילי" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "דינה ברזילי" באתר שירונט השיר 'דינה ברזילי' בביצוע להקת הנח"ל. חברי הלהקה מטיילים כשהתיק בידיהם. באתר יוטיוב מאשה צור גלוזמן, ‏מה יש לך דינה?, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2009 נתי גבאי, הספרייה הלאומית: אז מי את באמת דינה ברזילי? במחנה, 16 באוגוסט 2018 ; קישור נוסף למאמר הסיפור מאחורי המספר האישי הכי מפורסם בצה"ל: אז מי את באמת דינה ברזילי? בנות על שפת הנחל - אתר שירונט
אליאס קוטיז

אליאס קוטיז (אנגלית: Elias Koteas;‏ נולד ב-11 במרץ 1961) הוא שחקן ומפיק קולנוע קנדי. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של קייסי ג'ונס בסרט "צבי הנינג'ה" ובהמשכו "צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים". קוטיז נולד במונטריאול שבקוויבק, קנדה. אביו היה מכונאי ברכבת הלאומית של קנדה ואימו הייתה כובענית. שני הוריו ממוצא יווני וקוטיז מדבר יוונית כשפת אם. קוטיז למד במכללת ונייר שבמונטריאול, וב-1981 החל ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק, אותה סיים ב-1983. בשנים הראשונות בהן חי בארצות הברית, לא ניתנה לו אזרחות על כן הוא לא יכול היה לעבוד בעבודה מסודרת ותחת זאת עבד בשטיפת כלים בניו יורק עבור דולר אחד לשעה. "One Magic Christmas" – ‏1985 "משהו נפלא" – 1987 "בגן של סטון" – 1987 "טאקר: האיש והחלום" – 1988 "ירח מלא של מים כחולים" – 1988 "חברים, אוהבים, משוגעים" – 1989 "דם אדום" – 1989 "צבי הנינג'ה" – 1990 "שעות נואשות" – 1990 "תראו מי מדבר" – 1990 "כמעט מלאך" – 1990 "The Adjuster" – ‏1991 "שרשרת של תשוקה" – 1992 "אקזוטיקה" – 1994 "קמילה" – 1994 "יפויי כוח" – 1995 "הנבואה" – 1995 "זמן לסוכר" – 1995 – סרט טלוויזיה של HBO "הכה אותי" – 1996 "מה קרה בגטקה?" – 1997 "תלמיד מצטיין מדי" – 1998 "חיים בקול רם" – 1998 "הקו האדום" – 1998 "סטרפטיז באיגואנה הכחולה" – 2000 "הפרחים של הריסון" – 2000 "הנשמות האחרונות" – 2000 "ביטוח נזק" – 2002 "סימון" – 2002 "אררט" – 2002 "המשחקים הגדולים שפעם שיחקו" – 2005 "Skinwalkers" – ‏2007 "גלגל המזלות" – 2007 "על הכוונת" – 2007 "נערה בפארק" – 2007 "שני מאהבים" – 2008 "רחובות חשוכים" – 2008 "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" – 2008 "המכושפת בקונטיקט" – 2009 "הסוג הרביעי" – 2009 "השומר" (2009) "I Come with the Rain‏" – 2009 "הרוצח בתוכי" – 2010 "שלושה שכנים" – 2010 "שאטר איילנד" – 2010 "וויני" – 2011 "בית החלומות" (2011) "הרולד וקומר 3: חוגגים את חג המולד" (2011) "קשר שטני" (2013) "ג'ייק בריבוע" (2013) "האשליה" (2013) "הימים האחרונים על מאדים" (2013) "מרסי" (2017) Shot in the Heart‏ – 2001 – סרט טלוויזיה של HBO "טראפיק" – 2004 "האוס" – 2006 "האסיר" – 2007 "ההריגה" – (2013) "שיקגו PD"‏ – 2014–2018 "גוליית" – 2021 "Guilty Party"‏ – 2021 "Harley Quinn and The Joker: Sound Mind"‏ – (2023) – פודקאסט מדיה וקבצים בנושא אליאס קוטיז בוויקישיתוף אליאס קוטיז, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אליאס קוטיז, באתר AllMovie (באנגלית) אליאס קוטיז, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אליאס קוטיז, באתר Metacritic (באנגלית) אליאס קוטיז, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) http://www.canadaka.net/modules.php?name=Famous_Canadians&action=viewperson&person=289 http://www.screenmancer.tv/ELIAS%20KOTEAS.htm http://www.imdb.com/name/nm0000480/bio