laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
פרס שולמית אלוני

פרס שולמית אלוני הוא הוא פרס ישראלי המוענק ליוצרים של יצירה המקדמת זכויות אדם, צדק חברתי וחיים משותפים של יהודים וערבים, שלוש סוגיות ערכיות שעליהן לחמה ואותן קידמה שולמית אלוני. הפרס נועד לטפח יוצרים במגוון סוגות יצירה, אשר עשייתם מעלה תרומה משמעותית לביסוס מורשתה של שולמית אלוני, ולמיצובה כתשתית ערכית לחברה ישראלית הומנית, מתוקנת ושוחרת שלום. הוא מוענק ליוצרים הן בתרבות העברית והן בתרבות הערבית בשני תחומי יצירה – האחד פרוזה ושירה; והשני קולנוע, מיצגים אודיו-ויזואליים ותיאטרון. כמו כן מוענקים פרסים על מפעל חיים ליחידים שפועלם התרבותי והאמנותי מקדם זכויות אדם, צדק חברתי, שוויון וחיים משותפים. את הפרס יזם יוסי פרוסט, מי שליווה את אלוני כראש מינהל התרבות, ואליו הצטרפו הנהלת תיאטרון יפו, המשפחה והחברים. הנהלת הפרס יושבת בתיאטרון יפו, וחברים בה: פרופ' גבריאלה שלו (המכהנת כיו"ר הוועד המנהל); מיכל רפאלי-כדורי ופרופ' עמית שכטר (שעבדו עם אלוני כשהייתה שרת החינוך והתקשורת, ומשמשים כמנהלים שותפים של הנהלת הפרס); ענת סרגוסטי (המשמשת כיו"ר ועדת השופטים); אכרם חילו; ארנון בן יאיר (היועץ המשפטי); תמר גיא; יגאל עזרתי; יוסי פרוסט; פרופ' נמרוד אלוני (בנה של אלוני); נהאד סקיס; ח'אלה דיבסי; שרי ישראלי (המשמשת מנהלת טקס, אירועים, הנצחה ומורשת); שירין נאטור-חאפי; ואבתיסאם מראענה. הפרס מוענק מדי שנה ביום זכויות האדם הבינלאומי (המצוין ב-10 בדצמבר) או בסמוך לו, בטקס שנערך בתיאטרון יפו. את אירועי הפרס מפיקה גלית ברסקי. 2018 רננה רז על ההצגה "השימוע" (על פרשת אדם ורטה). רנא אבו פריחה על הסרט "אחרייך". סמי מיכאל – פרס מפעל חיים. סוהיל רדואן, מנצח תזמורת נצרת – פרס מפעל חיים. 2019 דורית קלנר על הספר "עונות מעבר". איאת אבו שמיס על הספר "אני זה שניים". אחינועם ניני – פרס מפעל חיים. סעיד אבו שקרה, מייסד ומנהל הגלריה לאמנות אום אל-פחם – פרס מפעל חיים. 2020 הפרס לא חולק עקב מגפת הקורונה. 2021 מירה עווד על סדרת הטלוויזיה "מונא". אבי מוגרבי על הסרט "54 השנים הראשונות". אמל מורקוס – פרס מפעל חיים. דוד טרטקובר – פרס מפעל חיים. 2022 דניאלה כרמי על הספר "זית הזהב של הקוקטייל הציוני". ג'רייס חורי על הספר "לנגן על הצרימה". נביל עבוד אשקר, מנהל עמותת "פוליפוני" לחינוך מוזיקלי בנצרת – פרס מפעל חיים. דויד ברוזה – פרס מפעל חיים. 2023 אליעזר יערי על הסרט "שומרות הסף". ראידה אדון על היצירה "זרות" (וידאו ארט). רמי פחל על הסרט "מלוחיה". תיאטרון אלמבהאש, רהט, על ההצגה "גופה על המדרכה". אתר פרס שולמית אלוני אתר תיאטרון יפו בכירים בענף התקשורת מקימים קרן להנצחת שולמית אלוני, באתר הארץ, 10 ביוני 2018 אתר פרס שולמית אלוני מיה אשרי, רננה רז ורנא אבו פריחה זכו בפרס שולמית אלוני ליצירות עבריות וערביות, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018 ציוץ ברשת X (טוויטר לשעבר) של ערוץ 13 אתר "זו הדרך" שני נחשוני, פרס שולמית אלוני למפעל חיים יוענק לדויד ברוזה ולנביל עבוד אשקר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 17 בנובמבר 2022
יעקב סירקין

יעקב סירקין (ברוסית: Яков Кивович Сыркин‏; (23 בנובמבר 1894, מינסק - 8 בינואר 1974, מוסקבה) היה כימאי ופיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתרמודינמיקה וכימיה קוונטית. יעקב סירקין נולד בשנת 1894 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. בשנת 1912 הוא התחיל ללמוד כימיה באוניברסיטה בננסי. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לרוסיה והחל משנת 1915 למד באוניברסיטה טכנית של ריגה. בשנת 1917 כאשר החזית התקרבה לריגה אוניברסיטה פונתה לאיוואנובו בה סירקין סיים את הלימודים בשנת 1919. סירקין המשיך לעבוד במכון באיוואנובו ובשנים 1925–1930 היה ראש קתדרה ופרופסור. בשנת 1931 סירקין עבר למוסקבה והתחיל לעבוד באוניברסיטה לטכנולוגיה כימית בה עבד עד לשנת 1974. בשנת 1935 הוא סיים פוסט דוקטורט. במקביל הוא עבד במכוני מחקר נוספים. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על פעילותו של סירקין נמתחה ביקורת בעקבת כך שהוא תמך בתאוריית רזוננס כימי. כמו כן נטען שבמאמר "כימיה פיזית" שהוא כתב ביחד עם אלכסנדר פרומקין עבור אנציקלופדיה הסובייטית הגדולה תפקיד של כימאים רוסים לקידום המדע לא מצא ביטוי שנדרש. הוא פוטר ממספר מוסדות בהם עבר ורק באוניברסיטה לטכנולוגיה כימית הוא נותר בסגל הודות להגנה ממנהל האוניברסיטה. בשנת 1957 סירקין היה יכול לחזור לפעילות מלאה ונקלט במכון לחקר כימיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. על פעילותו בתחום מחקרים כימיים לסירקין הוענקו מספר עיטורים, בשנת 1943 הוא קיבל פרס ברית המועצות ובשנת 1964 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות. סירקין נפטר בשנת 1974 ונטמן בבית העלמין פראובראז'נסקויה סירקין היה נשוי למרים ניימן. לזוג נולדה בת פלורה שעסקה לחקר אמנות ובן אלכסנדר, מומחה לחקר הודו. בשנת 1977 הוא עלה לישראל ובתמנה לפרופסור באוניברסיטה העברית. ביוגרפיה (ברוסית)
בלאקי

הבֶּלַאקי (בלטינית: Belaci) היו שבט גאלי קטן ששכן בהרי האלפים קוטיה ׁ(בלטינית: Alpes Cottiae), בסביבות אולקס (אנ') של ימינו שבאיטליה על גבול צרפת, עוד מתקופת הברזל. הם מוזכרים כ-Belacorum על קשת סוסה. (אנ'). השם האתני Belaci הוא אולי קלטי, הנובע מהשורש belo (חזק) המורחב בסיומת - aco -. גרסאות השם המתחילות ב-V עשויות להופיע גם בצורות, כמו ב־Vellaconis, Velaci Velaco, Velagenius, Vilagenio, Vilagenia, Velagenus או Velacena. הטופונים (שם מקום) בֶּאַאוּלַארד ׁ(Beaulard), הממוקם בשטחם, נובע מהשם בלס מוקדם יותר. בני שבט בלאקי התגוררו סביב היישובים אַד מַרטיס (אולקס המודרנית) ודִיוֹבִיָה (ברדונקיה). שטחם היה ממוקם צפונית לשבט הסגובי, דרומית למדולי, מערבית לסגוסיני ומזרחית לגראיוקלי. העיירה הראשית שלהם, אד מרטיס, הייתה ממוקמת על הכביש שחוצה את האלפים קוטיה מעל סגוסיו (היום סוּסה), במפגש של הנהרות דורה די ברדונקיה והדורה ריפריה. שמו נגזר מאתר פולחן המוקדש לאל הרומי מרס, אַד (פַאנום) מַרטיס. היישוב של Ad Fines (פנילס מודרני) אולי שימש כגבול בין שטחי הסגובי והבלאקי. הם מוזכרים כאמור על קשת סוסה. הטרופאום אלפיום Tropaeum Alpium הוא מזכרת ניצחון רומי (tropaeum) לחגיגת ניצחונו המכריע של הקיסר אוגוסטוס על השבטים שאכלסו את האלפים) הם מופיעים גם על קשת סוסה, שהוקמה על ידי קוטיוס (מרקוס יוליוס קוטיוס היה מלך התושבים הקלטים והליגוריים של המחוז הרומי ההררי אז הידוע כאלפס טאורינה וכיום כאלפים הקוטיים בתחילת המאה ה-1 לפני הספירה) בשנים 8–9 לפני הספירה. Barruol, Guy (1969). Les Peuples préromains du Sud-Est de la Gaule: étude de géographie historique. E. de Boccard. OCLC 3279201. Falileyev, Alexander (2010). Dictionary of Continental Celtic Place-names: A Celtic Companion to the Barrington Atlas of the Greek and Roman World. CMCS. ISBN 978-0955718236. Prieur, Jean (1968). La province romaine des Alpes Cottiennes. Impr. R. Gauthier. OCLC 834310867. Talbert, Richard J. A. (2000). Barrington Atlas of the Greek and Roman World. Princeton University Press. ISBN 978-0691031699. Uggeri, Giovanni (2006). "Martis, ad". Brill's New Pauly. doi:10.1163/1574-9347_bnp_e725410. Corpus Inscriptionum Latinarum 5:7231. Falileyev 2010, s.v. Belaci. Barruol 1969, pp. 334–335. Prieur 1968, p. 77. Uggeri 2006. Barruol 1969, p. 32.
אסף יצחקי

אסף יצחקי (נולד ב-14 בדצמבר 1984) הוא סטנדאפיסט ישראלי. ידוע בשל התעסקותו בנושאים הנחשבים לטאבו, בעיקר מיניות. יצחקי נולד וגדל בראשון לציון. כבר בתור ילד שאף להיות בתחום הבידור. התחיל את הקריירה עוד כנער במועדון הקאמל קומדי קלאב. בשל התעסקותו בנושאים הנחשבים לטאבו בעיקר מיניות, לא זכה לחשיפה כלל ארצית דרך הטלוויזיה. בין היתר כיוון שלטענתו הוא לא היה מוכן לעדן את החומר שלו שיהיה עביר לשידור טלוויזיוני. שימש ככותב בתוכניות משחק מכור, מועדון לילה והסטנדאפיסטים. ב-2013 החל לפרסם סרטונים הומוריסטיים ברשת, כאשר הראשון היה בסדרת הרשת "סטס אמן פיתוי". ב-2015 העלה קטעים מהופעותיו שזכו עם השנים למיליוני צפיות ביוטיוב וברשתות החברתיות. בשנת 2023 העלה לרשת את המופע המלא "עמוק יותר", שזכה ליותר ממיליון צפיות תוך פחות משנה. אלו הפכו אותו לסטנדאפיסט מוביל בעיקר בקרב צעירים, במהלך שנות העשרים של המאה ה-21. החל מ-2024 הוא מנחה את ההסכת וסדרת הרשת ב"גג של יצחקי", כאשר כל פרק הגיע תוך שבועות ספורים למאות אלפי צפיות. יצחקי רווק. מתגורר בגבעתיים. אתר האינטרנט הרשמי של אסף יצחקי אסף יצחקי ברשת החברתית יוטיוב אסף יצחקי ברשת החברתית טיקטוק אסף יצחקי ברשת החברתית אינסטגרם אסף יצחקי בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי הפודקאסט בגג של יצחקי בספוטיפיי ספיישל הסטאנד-אפ של יצחקי "עמוק יותר" ביוטיוב אסף יצחקי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית מאחורי כל צחוק עם אלדד שטרית עם אסף יצחקי, 18 באוקטובר 2018 פודקאסט המוג'ו של בן בן ברוך - אסף יצחקי. הועלה בנובמבר 2022 חגית גינזבורג, אסף יצחקי: "לדבר בפתיחות על סקס זה לא סוטה. ההדחקה היא הסטייה", באתר הארץ, 5 באוקטובר 2023 פוסט של יונתן ברק, באתר פייסבוק, ‏14 בדצמבר 2018 גינזבורג, חגית (2023-10-05). "אסף יצחקי: "לדבר בפתיחות על סקס זה לא סוטה. ההדחקה היא הסטייה"". הארץ. נבדק ב-2024-06-13. Assaf Itzhaki (2013-01-24), אסף יצחקי - סטס אמן פיתוי - קורס 1 "איך להוריד לבחורה ביטחון", נבדק ב-2024-06-13 Assaf Itzhaki (2023-07-20), אסף יצחקי - "עמוק יותר" - ספיישל סטנדאפ 2023, נבדק ב-2024-06-14 Assaf Itzhaki, YouTube
נופריים

נוּפָריים (שם מדעי: Nymphaeaceae) היא משפחה של צמחים דו־פסיגיים רב־שנתיים הנפוצה באזורים חמים או ממוזגים בכל רחבי העולם. זו משפחה של צמחים הגדלים במקווי מים מתוקים או מעט מלוחים, כאשר שורשיהם חבויים בקרקעית. הפרחים בודדים, לרוב גדולים ויפים. עלי הכותרת מעט קשיחים ומותאמים להאבקה על ידי חיפושיות. העלים בעלי פטוטרת ארוכה ולרוב צפים על־פני המים, אך לעיתים נדירות גם מורמים מעליהם או נמצאים מתחת לפני המים. הנופריים קרובים במובנים אחדים לחד־פסיגיים. כך, למשל, צרורות הרקמה המובילה (הצינורות) אינם ערוכים בטבעת, אלא פזורים בגבעול, ובתוך הצרורות חסר קמביום. מאפיין זה מעיד על גילה העתיק של המשפחה, ואכן היא בין העתיקות שבמערכת בעלי הפרחים. למעשה, היא שייכת לקבוצת הדו-פסיגיים הקדומים. בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי שלושה מינים: נימפאה לבנה, נימפאה תכולה ונופר צהוב. ייבוש נרחב של הביצות בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20[דרוש מקור] צמצם מאוד את בתי הגידול הטבעיים שלהם, וכיום[דרושה הבהרה] כולם הוכרזו כצמחים מוגנים. מיני נופריים רבים משמשים כצמחי נוי באגמים מלאכותיים, וגידולם אינו מסובך במיוחד. כמו כן, רוב המינים ראויים למאכל על כל חלקיהם - שורש, עלים, פרחים וזרעים. בתרבות ההודית והמצרית העתיקה היה לפרח הלוטוס מקום מיוחד כסמל דתי. למרות ששניהם הם צמחי מים ודומים בפריחה ובגדילה, הלוטוס מצרי והלוטוס ההודי הם שני מינים שונים, הלוטוס ההודי הקדוש נקרא גם נלומבו נאכל (שם מדעי Nelumbo nucifera) ונהוג לאכול אותו במזרח. הלוטוס המצרי נקרא גם נימפאה כחולה (שם מדעי Nymphaea caerulea), וגדל בר בארץ ישראל (בסכנת הכחדה). לוטוס מדיה וקבצים בנושא נופריים בוויקישיתוף נופריים, באתר ITIS (באנגלית) נופריים, באתר NCBI (באנגלית) נופריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) נופריים, באתר Tropicos (באנגלית) נופריים, באתר GBIF (באנגלית) נופריים, באתר IPNI (באנגלית) נופריים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
קרל פוזי

  קארל ג'פרי פוזי הוא פילוסוף ישראלי. הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים בירושלים. קרל פוזי קיבל את תואר הדוקטור שלו מאוניברסיטת ייל בארצות הברית בשנת 1971. תחומי המחקר של פוזי כוללים את הפילוסופיה של המתמטיקה, לוגיקה פילוסופית, ההיסטוריה של הפילוסופיה (במיוחד קאנט וקודמיו). פרסומיו כוללים: פילוסופיית המתמטיקה של קאנט: מאמרים מודרניים, ספרינגר, 1992. ISBN 978-0-7923-1495-0 חישוביות: טורינג, גדל, צ'רץ' ומעבר להם (עם ג'ק קופלנד ואורון שגריר), MIT Press, 2013.מסת"ב 978-0262527484ISBN 978-0262527484 . פוזי הוא מנהל אקדמי לשעבר של הספרייה הלאומית בישראל. "Prof. Carl Posy". נבדק ב-7 בדצמבר 2022. {{cite web}}: (עזרה) "Carl Posy – PhD, Yale University, 1971". People. Israel: Hebrew University of Jerusalem. נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Carl Posy – PhD, Yale University, 1971". People. Israel: Hebrew University of Jerusalem. נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Carl J. Posy". MIT Press. נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Waldoks, Ehud Zion (27 בנובמבר 2007). "National Library to be Established in Jerusalem". נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) Former Academic Director of the National Library of Israel to speak at UNC at Chapel Hill | sils.unc.edu, web.archive.org, ‏2014-07-07 National Library to be established in Jerusalem | LISNews:, web.archive.org, ‏2020-03-03 דף הבית של קרל פוזי קארל פוזי באתר Academia.edu
ויליאם רוס (מושל ויומינג)

ויליאם ברדפורד רוס (באנגלית: William Bradford Ross;‏ 4 בדצמבר 1873 – 2 באוקטובר 1924) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-12 מינואר 1923 ועד מותו. ויליאם רוס נולד בעיר דובר שבטנסי כבנם של אמברוז ב. רוס ושל סו גריי. הוא למד בקולג' למורים פיבודי בנאשוויל. הוא הכיר את נלי דייוויס טיילו כאשר היא ביקרה קרובים בדובר, ולאחר שעברו לשאיין, ויומינג ב-1901, הם נישאו בספטמבר 1902 באומהה, נברסקה, ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים (התאומים ג'יימס וג'ורג, ואלפרד). בשנים 1906–1907 שימש רוס כתובע של מחוז לאראמי, וב-1910 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות למושב של ויומינג בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1918 הוא ניסה להתמודד בבחירות המקדימות למשרת המושל של המפלגה הדמוקרטית מול המושל המכהן פרנק הו, אך נוצח. בשנים 1910 - 1922 שימש רוס כחבר מועצת הבוחנים למשפטים של ויומינג, כולל כמה תקופות כנשיא המועצה. במהלך הבחירות למשרת מושל ויומינג של 1922, הייתה המפלגה הרפובליקנית מפולגת בשל מערכת בחירות מקדימות שנויה במחלוקת בין רוברט קארי לבין ג'ון ו. היי, בהן ניצח היי בהפרש של 443 קולות בלבד, וכאשר פנה למצביעי קארי על רקע עמדותיו הנוקשות בנוגע לחוק היובש, התאפשר לרוס לנצח את היי בבחירות הכלליות בהפרש של 723 קולות. ביוני 1924 שימש רוס כאחד מנציגי ויומינג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית. ב-23 בספטמבר 1924 נשא רוס נאום בלאראמי לטובת תיקון לחוקה על מס על ניצול משאבי הטבע. בשובו לביתו הוא חלה, והתברר שהוא סבל מפלביטיס. ויליאם רוס נפטר בשאיין ב-2 באוקטובר 1924 לאחר שסבל מסיבוכים של ניתוח התוספתן שהתקיים ב-25 בספטמבר. הוא נטמן בבית הקברות לייקויו שבעיר. מזכיר המדינה של ויומינג, פרנק לוקאס, הושבע מתוקף תפקידו כמושל, וכיהן עד שנערכו בחירות מיוחדות, בהן נבחרה רעייתו של רוס, נלי טיילו רוס, שבכך הייתה לאישה הראשונה בארצות הברית שנבחרה כמושלת. Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1773-1774. מדיה וקבצים בנושא ויליאם רוס בוויקישיתוף ויליאם רוס באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית) ויליאם רוס באתר The Political Graveyard (באנגלית) ויליאם רוס, באתר "Find a Grave" (באנגלית) "Gov. W. B. Ross Answers Call". Casper Star-Tribune. 2 October 1924. p. 4. Archived from the original on 10 January 2020 – via Newspapers.com. Binheim, Max (1928). Women of the West; a series of biographical sketches of living eminent women in the eleven western states of the United States of America. pp. 214–215. "The "Other" Governor Ross: William B. Ross". 4 December 2015. Archived from the original on 10 January 2020.
שרית סיון

שרית סיון היא פרופסור להנדסת ביוטכנולוגיה, נשיאת המכללה האקדמית להנדסה בראודה. בשנת 1992 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה, בשנת 1995 קיבלה תואר שני בהנדסה ביו-רפואית, ובשנת 2000 קיבלה תואר דוקטור בהנדסה ביו-רפואית, כולם מהטכניון. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בנגזרות המוגלובין כחומרים נושאי חמצן. בשנים 2003–2005 הייתה בפוסט-דוקטורט בטכניון, ובשנים 2006–2008 הייתה בפוסט-דוקטורט, במלגת מארי קירי, במחלקה לפיזיולוגיה, אנטומיה וגנטיקה של אוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2012 הוענק לה פרס מארי קירי. באוגוסט 2013 הצטרפה לסגל המחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה של המכללה האקדמית להנדסה בראודה, בדרגת מרצה בכיר. בנובמבר 2015 קודמה לדרגת פרופסור חבר. בשנים 2013–2018 עמדה בראש המחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה. בתפקידה זה הקימה את מעבדות המחקר ומעבדת הפיילוט החצי-תעשייתית של המחלקה. באפריל 2018 מונתה למשנה לנשיא המכללה לעניינים אקדמיים. במאי 2024 מונתה לנשיאת המכללה האקדמית להנדסה בראודה. מחקריה עוסקים, בין היתר, בביופיזיקה של רקמות חיבור בבריאות, במחלה ובהזדקנות, ובפיתוח ביוחומרים לרגנרציה ושיקום של רקמות אלה. Assoc. Prof. Sarit Sivan, באתר של המכללה האקדמית להנדסה בראודה פרופ' שרית סיון, באתר המחקר במכללות בישראל עידן חדש: פרופ’/ח שרית סיון מונתה לנשיאת המכללה, באתר של המכללה האקדמית להנדסה בראודה, 22 במאי 2024 שרית סיון, ברשת החברתית LinkedIn שרית סיון, באתר ResearchGate פרס מארי קירי לד”ר שרית סיון מהטכניון על פיתוח תחליפי דיסק כפתרון אפשרי לבעיות גב, באתר הטכניון, 5 בנובמבר 2012
יהודה לרנר (ראש מועצה)

יהודה לרנר (1930, ה'תרצ"א – 16 במאי 2011, י״ב באייר ה׳תשע״א) היה איש ציבור ישראלי שכיהן בין השנים 1975-1974 כראש מועצת גדרה ה-5. יהודה לרנר נולד בגדרה למרדכי ורחל. בצעירות היה מדריך ומרכז בתנועת הנוער מכבי צעיר ומגיל 14 היה חבר בארגון ההגנה שם עבר קורס מפקדי כיתות יחד עם אריאל שרון, ונוטר במשטרת היישובים העבריים. ב-1947 התבקש לרנר לקבל את אוניית המעפילים שבתאי לוז'ינסקי מטעם ההגנה, לאחר שהמבצע כשל נלקח לרנר באוניית הגירוש "אמפייר רייול" למחנות המעצר בקפריסין שם שהה שלושה שבועות עד לשחרורו. ב-1948 בהיותו תלמיד בסמינר למורים בית הכרם בירושלים היה לרנר מדריך גדנ"ע ולקח חלק במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. לאחר שניסגר הסמינר בו למד חזר לרנר לגדרה והתגייס מחדש לגדוד 53 של חטיבת גבעתי שלחמה בסביבת גדרה ובלמה את התקדמות המצרים. בחלוף מלחמת העצמאות התמקצעה בהוראה והפך למורה בבית הספר ע"ש יחיאל מיכל פינס בגדרה, לימים היה גם מנהל בית ספר ביישוב הסמוך גן יבנה. בנוסף לכך לרנר היה חבר באגודות מים שונות והוביל תהליכים בקרב החקלאות בגדרה וחבר במרכז הליכוד. בבחירות לרשויות המקומיות ב-1973 נבחר לרנר לראשות המועצה מטעם סיעת למען גדרה (ל"ג), אותה הסיעה בה כִּהֵן אביו כחבר מועצה תחת אליהו פרנקל. לרנר יזם וייסד הסכם רוטציה עם ראש סיעת ט"ל יוסף גרפי וראש סיעת מפד"ל בגדרה שלום כהן, לרנר טען כי ייסד הסכם זה על מנת לעצור את המתיחות במושבה. בניגוד לתנאי ההסכם לרנר פינה את מקומו כראש המועצה לאחר שנה בלבד מפני שההסכם לא כובד על ידי יוסף גרפי וסיעתו. יהודה לרנר הוא האדם שכיהן כראש מועצת גדרה במשך התקופה הקצרה ביותר (בערך כשנה). לאחר שהודח מתפקידו שימש כמנהל בית ספר בגדרות במשך שנה אחת ומנהל בית ספר בקריית עקרון במשך כ-10 שנים. ב-1985 ייסד יחד עם אשתו נירה לרנר את בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים. ב-16 במאי 2011 נפטר לרנר ונקבר בבית העלמין בגדרה. לרנר היה נשוי לנירה ואב לשני ילדים. חובב לרנר, סיפורי יהודה לרנר וחבריו לרגל יום הולדתו השמונים חובב לרנר (2014-06-10), סיפור יהודה לרנרבירושלים במלחמת העצמאות 1948, נבדק ב-2024-06-14 יהודה ונירה לרנר - מקימיי מוזיאון גדרה, באתר יואל גמליאל יהודה לרנר ז"ל | בית עלמין גדרה, ידיעות אחרונות | 16.05.11, באתר מודעות אבל, ‏2011-05-16
The Brain Prize

The Brain Prize (בתרגום ישיר 'פרס המוח') הידוע גם בשם הקודם שלו פרס גרייט לונדבק האירופאי לחקר המוח (The Grete Lundbeck European Brain Research Prize) או בקיצור פרס לונדבק, הוא פרס מדעי בינלאומי המוענק למדען אחד או יותר ש"הצטיינו בתרומה יוצאת דופן למדעי העצב, אשר עדיין פעילים במחקר". הפרס נוסד בשנת 2011 על ידי קרן Lundbeck, ולזוכיו מוענקים 10 מיליון קורונות דניות, עובדה המעמידה אותו כפרס הגדול בעולם לחקר המוח. המועמדים לפרס יכולים להיות מכל לאום, ומצופה מזוכי הפרס לקיים קשרי מחקר עם קהילת חוקרי המוח הדנים באמצעות למשל מתן הרצאות, העברת כיתות אמן, סמינרים, ופעילויות אחרות שמוסכמות ונתמכות כלכלית על ידי קרן לונדבק . פרס המוח הוקם על ידי קרן לונדבק בשנת 2010 כפרס אירופאי והוענק לראשונה בשנת 2011. נכון לשנת 2024 הפרס הוא גלובלי. בשנת 2024, זכה הפיזיקאי חוקר המוח הישראלי חיים סומפולינסקי בפרס, עבור עבודותיו התאורטיות בתחום פעילות מעגלים עצביים, אשר מהוות חלק מרכזי בתשתית המתמטית לתיאור פעילות מעגלים עצביים. תיאור מתמטי אשר הניבויים הנגזרים ממנו נצפו גם במדידות ביולוגיות בפועל. נכון לשנת 2019, ועדת הבחירה לפרס כללה את החוקרים הבאים: ריצ'רד ג'י מוריס (יו"ר) סטורי לנדיס (סגן יו"ר) ג'וזף טי קויל ג'פרי דונן קתרין דולאק אולה פטר אוטרסן מו-מינג פו פיליפ שלטנס איירין טרייסי 2011: György Buzsáki, Tamás Freund, Péter Somogyi 2012: Christine Petit, Karen Steel 2013: Ernst Bamberg, Ed Boyden, Karl Deisseroth, Peter Hegemann, Gero Miesenböck, Georg Nagel 2014: Stanislas Dehaene, Giacomo Rizzolatti, Trevor Robbins 2015: Winfried Denk, Arthur Konnerth, Karel Svoboda, David W. Tank 2016: Tim Bliss, Graham Collingridge, Richard Morris 2017: Peter Dayan, Ray Dolan, Wolfram Schultz 2018: Michel Goedert, Christian Haass, John Hardy, Bart De Strooper 2019: Marie-Germaine Bousser, Hugues Chabriat, Anne Joutel, Elisabeth Tournier-Lasserve 2020: Adrian Bird, Huda Zoghbi 2021: Lars Edvinsson, Peter Goadsby, Michael A. Moskowitz, Jes Olesen 2022: Silvia Arber, Martyn Goulding, Ole Kiehn 2023: Michael Greenberg, Christine Holt, Erin Schuman 2024: חיים סומפולינסקי, Larry Abbott, Terrence Sejnowski ירון דרוקמן, פרופסור מישראל זכה בפרס הבינלאומי החשוב ביותר בתחום חקר המוח, באתר ynet, 5 במרץ 2024 ישי אלמקייס, ‏פרופ' מהאוניברסיטה העברית זכה בפרס הבינלאומי החשוב ביותר בחקר המוח, בעיתון מקור ראשון אתר הפרס הרשמי
סרובין

סְרוּבִּ֫ין (בערבית: صربّين, בתעתיק מדויק: צרבין) הוא כפר שיעי לבנוני השייך לנפת בינת ג'בייל שבמחוז א-נבטיה. מספר מקורות אפשריים לשם הכפר: על פי אדוארד פאלמר המקור הוא שם פרטי של אדם. שם הכפר מגיע משורש בסורית (ص,ر,ب) שהוראתו צריבה, התכה. שם הכפר קשור למילה הסורית צרבא (صربا) שפירושה מגדל. כפר קטן, שוכן כ-10 קילומטרים צפונית לגבול ישראל (שתולה), כ-10 קילומטרים, בקו אווירי, צפונית-מערבית לבינת ג'בייל, כ-40 קילומטרים דרומית לא-נבטיה, בגובה ממוצע של 590 מטר מעל פני הים. הכפר נמצא בעמק, בשכנות ליאטר (ממערב) ולכפרא (מצפון). בשנת 1852, אדוארד רובינסון ציין את הכפר (Seribbin) בתיאור מסעו באזור. בשנת 1881, משלחת סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את היישוב כ"כפר קטן עם בתי אבן, המאוכלס על ידי כ-80 מתואלים, ממוקם על ראש גבעה, מוקף בכרמי זיתים ושדות. [אספקת מים מ]מעיינות קרובים, בורות מים ובריכות". במהלך מלחמת חרבות ברזל תקפו כוחות צה"ל עמדות ונכסים של חזבאללה, בכפר ובסביבתו. בשנת 2014 נמנו בכפר 971 בעלי זכות בחירה, אם כי חלק מהם לא גרו בכפר. سليمان ظاهر, معجم قرى جبل عامل-ج2, مساحة حرة | المكتبة الالكترونية (בערבית) Edward Henry Palmer (C. R. Conder, , H. H. Kitchener), The survey of Western Palestine : Arabic and English name lists collected during the survey, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 95 Edward Robinson, Later biblical researches in Palestine and the adjacent regions : a journal of travels in the year 1852, London: J. Murray, 1856, עמ' 61 C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London: Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 203 Mahdi Saade, الطيران الحربي الاسرائيلي اغار مستهدفا بلدة صربين | Shafaqna Lebanon | شفقنا لبنان, ‏2024-05-06 (בערבית) أسماء العائلات في بلدة صربين، قضاء بنت جبيل، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
גג (שיר)

"גג" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "ג'ירפות", שהתפרסם ב־2006 כסינגל וכשיר הנושא של אלבומה השני של הלהקה, "גג" (2006). גלעד כהנא כתב את מילות השיר, והלחין אותו בשיתוף עם יאיר קז. השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה. השיר מספר על זוגיות שהייתה לכהנא עם אישה שמאוד אהב. לאחר כשש שנים הזוגיות הגיעה ל"משבר שבע השנים", גם אני הכחשתי וגם היא הכחישה, אבל זה התחיל להיות נוכח, ואת השיר הזה כתבתי בעצם עוד לפני שהבנתי את זה, כי שירים הרבה פעמים מקדימים את הידיעה, כלומר התודעה היא תמיד נגררת לאחר השיר. אתה מספר את זה בשיר, ואז אתה מגלה את זה. והפחד הגדול שלי היה... כשאני הכרתי אותה היא לא הייתה כל כך יציבה, ופחדתי נורא שכשניפרד היא תתאבד. ומה שקרה באמת, היא לא עלתה לגג בכלל, היא פשוט פגשה מישהו אחר [...] פשוט החליפה אותי במישהו אחר לפני שהספקתי למצמץ. — גלעד כהנא, אפריל 2023‏ במשך שנים היה רווח סיפור שהשיר עוסק בחתולה של כהנא שעלתה לגג והוא התחנן לפניה שתרד, אך הסיפור כאמור אינו נכון. "גג" היה לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה. השיר נכלל ברשימת "1001 השירים הישראליים האהובים בכל הזמנים" שהרכיבו מוזיקאים ואנשי תעשייה בכירים ב־2015 לכבוד יום העצמאות. השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־20 באפריל 2006 ולא הצליח להיכנס למצעד שלאחריו. עם זאת, במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ו של רשת ג' השיר היה מועמד, ודורג במקום ה־35. במצעד השנתי הישראלי של גלגלצ הוא זכה להצלחה גדולה אף יותר ודורג במקום השישי. גלעד כהנא – זמרה, קולות רקע אסי ששון – תופים, גיטרה יאיר קז – בס, קולות רקע, תכנות תופים, חליל, הרמוניום, עוד, Vocoder ארז רוסו – כלי הקשה, גיטרה, קולות רקע רותם דרור – פסנתר, קולות רקע גיא דוד – חצוצרה ספי ציזלינג – חצוצרה שלומי אלון – סקסופון יאיר סלוצקי – טרומבון שי מיוור – צ'לו אורן צור – כינור הפקה מוזיקלית ועיבוד מוזיקלי – ג'ירפות עיבוד כלי נשיפה – רותם דרור מיקס – אורי מומו ברק טכנאי הקלטה – יובל שפריר טכנאי הקלטה נוסף – יאיר קז מאסטרינג (דיגיטלי) – טלי כץ מאסטרינג (כללי) – יאיר קז, גלעד כהנא אקורדי השיר "גג" באתר Tab4u סרטון השיר "גג" באתר יוטיוב מילות השיר "גג" באתר שירונט השיר "גג", אודיו, באתר יוטיוב המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 20 באפריל 2006, באתר פזמונט גג (אלבום), באתר Discogs הג'ירפות – גג, שיר בערוץ "כאן מוזיקה", באתר יוטיוב רגע למוזיקה: מאחורי כל שיר מוצלח עומד סיפור, באתר המכללה האקדמית ספיר, 10 ביוני 2021 מפגש עם גלעד כהנא – הופעה שיחה, ראיון בערוץ "בטיפולנט קהילה מקצועית", באתר יוטיוב שי סגל נועם ברדין, ‏1001 השירים הישראלים האהובים בכל הזמנים, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2015 מאקו מיוזיק, ‏1001 השירים הישראלים האהובים בכל הזמנים – המיקסטייפ המלא, באתר יוטיוב, 22 באפריל 2015 המצעד השנתי לשנת תשס"ו של רשת ג', באתר פזמונט המצעד השנתי הישראלי תשס"ו, באתר גלי צה"ל
ויליאם לויד ובר

ויליאם סאות'קומב לויד ובר (באנגלית: William Southcombe Lloyd Webber;‏ 11 במרץ 1914, לונדון - 29 באוקטובר 1982, לונדון) היה נגן עוגב ומלחין. הוא היה מנהל הקולג' המלכותי למוזיקה משנת 1964 עד מותו. המוזיקה של ויליאם לויד ובר נהנתה מגיאות מחודשת בפופולריות, אולי הודות לפרסום שזכו לו בניו, המלחין אנדרו לויד ובר והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. הרקוויאם של אנדרו חובר לזכר אביו. ויליאם לויד ובר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ויליאם לויד ובר, באתר Discogs (באנגלית) ויליאם לויד ובר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.