laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דוונפורט

דֶווֹנְפּוֹרְט (באנגלית: Devonport) היא עיר על חופו הצפון-מערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת על שפך נהר מרסי (Mersey), כ-50 ק"מ ממזרח לעיר בורני ו-277 ק"מ מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר היא המרכז האורבני העיקרי של צפון האי. אוכלוסיית העיר על פרבריה מנתה 24,615 תושבים במפקד 2011. במהלך שנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו שני יישובים בשם פורמבי (Formby) וטרוקווי (Torquay) על שתי גדות שפך נהר מרסי. טורקווי היה היישוב הגדול מבין השניים ופעלו בו תחנת משטרה, דואר, בית משפט, לפחות שלושה מלונות, מספנה וחנויות. בשנות השבעים של המאה ה-19 ענף הספנות התפתח ובוצעה עבודה כדי להעמיק את שפך הנהר. בשלב זה החל לפעול קו ספינות קיטור למלבורן. ב-1889 הושלמה בנייתו של מגדלור ובסוף המאה חוברה פרומבי לרשת רכבות והיא החלה להתפתח והוקם בה נמל. ב-1890 החליטו תושבי שתי הערים בהצבעה לאחד אותם וכך הוקמה העיר דוונפורט. יפן מינמאטה (אנ'), יפן אוסטרליה פורט פיליפ (אנ'), ויקטוריה, אוסטרליה מדיה וקבצים בנושא דוונפורט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דוונפורט (באנגלית) אתר הבית של מועצת דוונפורט דוונפורט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) דוונפורט במפקד 2011
סויוז 30

סויוז 30 (ברוסית: Союз-30) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-27 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס. פיוטר קלימוק - מפקד פולין מירוסלב הרמשבסקי - קוסמונאוט-חוקר ואלרי קובסוב - מפקד פולין זנון יאנקובסקי - קוסמונאוט-חוקר "סויוז 30" שוגרה ב-27 ביוני 1978 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השלישית, והעגינה בוצעה ב-28 ביוני לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה שהו כבר באותה העת ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב במסגרת פעילות של משלחת מס' 2. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. בנוסף בוצעו צילומי פולין מהחלל. ב-5 ביולי 1978 הקוסמונאוטים חזרו לחללית סויוז 30 נכנסו לתא החללית התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ. הנחיתה עברה ללא בעיות והם נחתו בשטח קזחסטן של כיום כמתוכנן. מדיה וקבצים בנושא סויוז 30 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
בורני

בורני (באנגלית: Burnie) היא עיר נמל על החוף הצפון-מזרחי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של כ-50 ק"מ ממערב לדוונפורט וכ-300 ק"מ מצפון מצפון לבירת המדינה הובארט. העיר נוסדה ב-1827 ונקראה בראשיתה אמו ביי (Emu Bay), אך שמה שונה לבורני על שמו של וויליאם ברוני שבשנות הארבעים של המאה ה-19 היה מנהלה של חברת ארץ ואן דיאמן (שמה הקודם של טסמניה). אוכלוסיית העיר מנתה 19,329 תושבים במפקד 2011. ענפי הכלכלה העיקריים של בורני הם תעשייה כבדה, יערנות וחקלאות. נמלה של העיר יחד עם ענף היערנות מספקים את מקור ההכנסה העיקרי של העיר. לאחר שבורני חוברה למסילת הברזל ב-1897 היא הייתה לנמל הראשי בחוף המערבי של טסמניה. רוב התעשייה בעיר קשורה לרשת הרכבות ולנמל. ענף היערנות מהווה חלק חשוב של כלכלת העיר. ב-1938 הוקם בה מפעל לייצור נייר, שפעל עד לשנת 2010. מדיה וקבצים בנושא בורני בוויקישיתוף אתר הבית של מועצת העיר בורני בורני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בורני במפקד 2011 אתר נמל בורני "Burnie Paper Mill Nearing Completion.". Advocate (Burnie, Tas. : 1890 - 1954) (Burnie, Tas.: National Library of Australia). 4 December 1937. p. 7.
סטרון

סטרון (באנגלית: Strahan) היא עיירה קטנה על חופו המערבי של האי (והמדינה) טסמניה שבאוסטרליה. העיירה היא מרכז תיירות חשוב בסביבתה. העיירה שוכנת במרחק של 300 ק"מ מצפון מערב לבירת המדינה הובארט. אוכלוסיית העיירה מנתה 660 תושבים במפקד 2011. נמל סטרון הוקם במקור כדי לשרת את תעשיית המכרות באזור. המיקום של הנמל היה חיוני לענף היערנות שפעל סביב למפרץ מקקוורי (Macquarie Harbour). בחלק ניכר של המאה ה-19 ושל ראשית המאה ה-20 שימש הנמל גם לקווי נוסעים ומטען. בראשיתו היה נמל סטרון גם בסיס לצי קטן של סירות דיג שפעל בתנאים הקשים של החוף המערבי של טסמניה. העיירה משמשת כשער מעבר לאזור הפרא הדרום-מערבי של האי. סירות, מטוסים ומסוקים משתמשים בעיירה כבסיס לתיירות באזור. מדיה וקבצים בנושא סטרון בוויקישיתוף אתר על העיירה סטרון במפקד 2011
טלסקופ החלל פלאנק

טלסקופ החלל פלאנק (Planck) הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית המודד את קרינת הרקע הקוסמית, עם רזולוציה אופטית גבוהה במיוחד. מצפה החלל קרוי על שמו של הפיזקאי הגרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה מקס פלאנק. הטלסקופ שמשקלו 1,950 קילוגרם, נבנה במרכז החלל שבקאן, ושוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-14 במאי 2009 יחד עם טלסקופ החלל הרשל. הוא סיים את תפקודו ב-23 באוקטובר 2013, לאחר השלמת מטרותיו. בניית החללית בוצעב על ידי Thales Alenia Space. חלק מהמכשירים סופקו על ידי המעבדה להנעה סילונית. תצפיות בוצעו במקביל לפעילות של לוויין המחקר WMAP. שיתוף פעולה זה גרם לשיפורים בקבלת ועיבוד מידע. נתונים שהתקבלו באמצעות הטלסקופ היו בין המקורות לגילוי "ציר הרשע הקוסמולוגי". מדיה וקבצים בנושא טלסקופ החלל פלאנק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טלסקופ החלל פלאנק (באנגלית) טלסקופ החלל פלאנק, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתר המשימה באתר סוכנות החלל האירופית ערך זה הוא קצרמר בנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ירון רוזן

ירון רוזן (נולד ב-26 בנובמבר 1967) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שירת כראש מטה הסייבר בצה"ל, קודם לכן שירת כראש להק השתתפות ומסוקים, מפקד טייסת וטייס מסוקים בחיל האוויר. רוזן נולד ברחובות, סבו מצד אמו הוא ד"ר בנימין דישון-דויטש שנהרג במלחמת העצמאות. בגיל שלוש עבר ליפן והתגורר שם במשך שש שנים במסגרת שליחות של משפחתו. כשהיה בכיתה י"א עברה המשפחה שוב ליפן שם סיים את לימודיו התיכוניים ולאחר מכן שב לישראל להתגייס כחייל בודד לצה"ל. בינואר 1986 התגייס לקורס טיס 115 אותו סיים במגמת מסוקים ב-1988. שירת כטייס יסעור בטייסת דורסי הלילה. ב-1995 מונה לסמ"ט ב' בטייסת (סגן מפקד הטייסת האחראי בין השאר על תוכניות, תרגילים ולוחות זמנים) ומילא תפקיד זה בעת אסון המסוקים בפברואר 1997. בעקבות התאונה ומסקנות ועדת החקירה הודח מתפקידו ונקבע שבמשך שלוש שנים לא ישרת בתפקיד פיקודי. בתקופת השעייתו שירת בחטיבת המבצעים. רוזן עבר הסבה למסוקי AH-1 קוברה ואפאצ'י AH-64, הוא שירת בטייסת 190 ("מגע הקסם") במהלך מלחמת לבנון השנייה. בהמשך שירותו פיקד על טייסת 190, על מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה, שימש ראש ענף השתתפות במטה חיל האוויר ופיקד על היחידה לשיתוף פעולה. בנובמבר 2013 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. בתפקידו הבא מונה לראש מטה הסייבר באגף התקשוב וההגנה בסייבר. רוזן בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודים אסטרטגיים מאוניברסיטת חיל האוויר האמריקאי(אנ'). נשוי ואב לארבעה. רלמ"ס הנכנס: תא"ל ירון רוזן, באתר חיל האוויר הישראלי חגי לוי, ‏יסעורים תחת אש, בטאון חיל האוויר 215, מאי 1997 (ריאיון עם רוזן לאחר אסון המסוקים), באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר אודי עציון, ‏כעבור דקה צלל מסוק הקוברה לים, באתר חיל האוויר הישראלי דו"ח ועדת החקירה בראשות דוד עברי, ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון יואב זיתון, ראש מטה הסייבר ל-ynet: "זה איום ללא גבולות שמכסה את כל שטח ישראל", באתר ynet, 16 באפריל 2017
סויוז 31

סויוז 31 (ברוסית: Союз-31) היא חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1978 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס. ואלרי ביקובסקי - מפקד גרמניה המזרחית זיגמונד יאן- קוסמונאוט חוקר ויקטור גורבטקו - מפקד גרמניה המזרחית אברהארד קולנר- קוסמונאוט חוקר "סויוז 31" שוגרה ב-26 באוגוסט 1978 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. החללית הייתה צריכה לעגון בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור הרביעית, והעגינה בוצעה ב-27 באוגוסט לתא העגינה האחורי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה פעלה משלחת מס' 2. במשך שבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. הקוסמונאוט הגרמני התרכז במחקרים בתחום הנדסת חומרים. ב-3 בספטמבר 1978 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית נכנסו לתא החללית סויוז 29, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ. חללית "סווז 31" נותרה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. החללית "סויוז 31" חזרה לכדור הארץ ב-2 בנובמבר כאשר על סיפונה ולדימיר קובליונוק ואלכסנדר איוואנצ'נקוב (הגיעו לחלל בחללית סויוז 29). לאחר עזיבת החללית תחנת החלל נותרה במשטר לא מאויש. מדיה וקבצים בנושא סויוז 31 בוויקישיתוף נתונים מאנציקלופדיית החלל נתוני המשימה
זיקית (סיפור)

זיקית (ברוסית: Хамелеон) הוא שמו של סיפור קצר שנכתב על ידי הסופר והמחזאי הרוסי אנטון צ'כוב בשנת 1884. הסיפור הוא סאטירה המעלה את נושא אי-השוויון בין המעמדות. הוא מציג את פחדו של אדם בפני סמכות, בפני אדם בעל מעמד גבוה יותר, התנהגות המביאה לידי שינוי עמדות באופן קיצוני ונלעג. הסיפור מדבר על דמותו של מפקח המשטרה, אוצ'ומלוב, אשר נקלע למצב בו הוא צריך להחליט בין אם לשפוט לטובת חריוקין, אדם ממעמד נמוך אשר כלב נשך אותו באצבעו, לבין בעליו של הכלב הנושך. במהלך הסיפור עולה השאלה האם הכלב שיך לגנרל ז'יגאלוב, או לא. אוצ'ומלוב, אשר פוחד להסתבך עם הגנרל, ממהר לשנות באופן קיצוני את עמדותיו, בכל פעם שעולה השערה אחרת בקשר לזהות הכלב. ישנו גם קשר למעמדות בסיפור מכיוון שככה מסופר בסיפור שמפקד המשטרה אוצ'ומלוב פעל לפי כך: הוא שינה את דעתו בגלל שהוא נקלע למצב שבו עלולה הכרעתו לפגוע באדם ממעמד גבוה (לדוגמה: הגנרל, אחיו של הגנרל). הסיפור מדבר על הצביעות של אוצ'ומלוב ולכן קוראים לסיפור זיקית הסיפור (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלי דראי

אלי דראי (נולד ב-30 במאי 1966) הוא תסריטאי, מוזיקאי, מפתח פטנטים ואדריכל נוף ישראלי, בוגר הטכניון. לאחר שעבד שנים רבות בתחום האדריכלות, בתחילה במשרד דן צור כשכיר ובהמשך כעצמאי, בפרויקטים שונים – כגון פיתוח מכון ויצמן, פארק נחל אלכסנדר, פארק נחל הירקון ראש העין, חוף בית ינאי, הגוש הגדול תל אביב, הטיילת בנתניה ובתי החולים הדסה עין כרם ואסף הרופא[דרושה הבהרה] – החל דראי לפתח קריירה בתחום הטלוויזיה. בתחילה עבד כסאונדמן, בתוכניות כגון "שמש" ו"ארץ נהדרת" וכן בסרטים ובפרסומות, וזאת בד בבד עם עבודתו באדריכלות כעצמאי. בהמשך התחיל לעבוד כתסריטאי והצטרף, באופן לא רשמי, לצוות הכותבים ב"שמש" וב"ארץ נהדרת".[דרוש מקור] לאחר מכן החל לכתוב תסריטים לסדרות הטלוויזיה "סברי מרנן", "הפיג'מות", "מנדלבאום בלש פרטי" ו"משפחה שולטת". דראי עובד זה זמן רב בשיתוף פעולה עם רובי דואניאס מחברת טדי הפקות. הוא יצר, ביים וערך את הסרט התיעודי "הנני חי", שעסק בתחום הפטנטים ובעולמם של ממציאי הפטנטים. דראי גם משמש שחקן בתפקידי אורח בסדרות שונות. נוסף על כך היה המתופף בלהקה "שלום גד והיהלומים" והקליט כעשרה אלבומים במשך כ־18 שנה. כמתופף השתתף דראי גם ב"העבד", פרויקט של שלום גד, שבו ניגן ולעיתים שר. בשנת 2016 הוציא את אלבום הסולו ״מזמן״, ובשנת 2018 הוציא את הסינגל ״בסוף״ מתוך האלבום השני ״עלה ברוח״. אלי דראי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אלי דראי, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלי דראי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלי דראי, באתר בנדקמפ יעקב בר-און, ‏בגיל 50: אלי דראי החליט מה הוא רוצה להיות כשיהיה גדול, באתר מעריב אונליין, 29 ביוני 2016 ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קיפודן חרטומני מערבי

קיפודן חרטומני מערבי (שם מדעי: Zaglossus bruijni) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה. קיפודן הנמלים החרטומני סווג לראשונה טקסונומית כ-Tachyglossus bruijni, ורק לאחר מכן הועבר לסוג קיפודן חרטומני. קיפודן הנמלים החרטומני חי בגינאה החדשה, בגבהים של בין 1,300 עד 4,000 מטרים מעל לגובה פני הים. הוא נפוץ מהמישורים הדרומיים עד לחוף הצפוני של גינאה החדשה. הוא חי בעיקר באזורי הטונדרה ההררית וביערות הרריים. בשונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי, שניזון מנמלים וטרמיטים, קיפודן הנמלים החרטומני ניזון משלשולים. קיפודן הנמלים החרטומני גם גדול יותר מקיפודן הנמלים האוסטרלי, ומגיע למשקל של כ-16.5 ק"ג. גם החרטום ארוך יותר, ומתעקל כלפי מטה. פרוותו הארוכה כמעט שמסתירה לחלוטין את הקוצים. הוא נבדל משאר המינים בסוג קיפודן חרטומני במספר הציפורניים שברגליו: שלוש ציפורניים (לעיתים רחוקות ארבע). הוא המין הגדול ביותר במשפחה. קיפודן הנמלים החרטומני שייך לסדרת יונקי הביב, שהמינים בה נבדלים משאר היונקים ביכולתם להטיל ביצים. למרות זאת, הם חולקים עם היונקים מאפיין חשוב משותף: הם מניקים את צאצאיהם בחלב. לקיפודן הנמלים החרטומני יש יכולת נדירה בקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, רק ארבעה מקרובי משפחתו המהווים את סדרת יונקי הביב כולה מחזיקים ביכולת זו. קיפודן הנמלים החרטומני רשום כמין בסכנת הכחדה חמורה (מצב CR) על ידי ארגון IUCN, מכיוון שפעילות אנושית כמו ציד, אכלוס וכריתת יערות פגעו במספר הפרטים ממין זה ובתחום התפוצה שלו. בשרו של קיפודן הנמלים החרטומני נחשב למעדן, ולמרות שציד מסחרי נאסר על ידי חוק, ציד מסורתי הותר. בינואר 2013, משלחת מצאה אוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני בהרי Foja, שנמצאים במחוז פפואה, אינדונזיה. לפי מחקר נוסף, ניתן להוכיח שאוכלוסייה של קיפודן הנמלים החרטומני הייתה קיימת גם בצפון-מערב אוסטרליה, לפחות עד תחילת המאה ה-20. מדיה וקבצים בנושא קיפודן חרטומני מערבי בוויקישיתוף קיפודן חרטומני מערבי, באתר ITIS (באנגלית) קיפודן חרטומני מערבי, באתר NCBI (באנגלית) קיפודן חרטומני מערבי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) קיפודן חרטומני מערבי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) קיפודן חרטומני מערבי, באתר GBIF (באנגלית) אורלי פיישטר, שובו של קיפודן הנמלים החרטומני, ראש גדול, פברואר 2013. קיפודן חרטומני מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
האקדמיה לערפדים

האקדמיה לערפדים (באנגלית: Vampire Academy) היא סדרת רומנים על טבעיים רבת מכר בעלת שישה חלקים מאת רישל מיד (אנ'). הסדרה פורסמה במקור בין השנים 2007–2010. הסדרה עוקבת אחר רוזמרי "רוז" האת'וויי, מתבגרת דמפירית (חצי אדם חצי ערפד) שמאומנת להיות שומרת הראש של חברתה וסיליסיה "ליסה" דרגומיר, שמשתייכת לקבוצת הערפדים מורוי. רוז לומדת כיצד להביס את הסטריגוי (הערפדים האל-מתים הרעים) ב"אקדמיית סנט ולדמיר לערפדים", ומוצאת את עצמה לכודה ברומן אסור עם המורה והמאמן שלה - דימיטרי בליקוב, ובקשר נפשי בלתי-מוסבר עם ליסה. האקדמיה לערפדים (Vampire Academy) דם קר (Frostbite) נשיקת צללים (Shadow Kiss) Blood Promise Spirit Bound Last Sacrifice שלושת הספרים האחרונים לא תורגמו לעברית. רוזמרי "רוז" האת'וויי - דמפירית (ערפדית למחצה) בת 17, הדמות הראשית בסדרת הספרים "האקדמיה לערפדים", וחברתה הטובה ביותר של ליסה דרגומיר. מתאהבת במנטור המבוגר שלה, דימטרי. המגינה של ליסה וסליסיה "ליסה" סבינה רייה דרגומיר - נערת מורוי בת 18, האחרונה משושלת האצולה של משפחת דרגומיר, וחברתה הטובה ביותר של רוז. ליסה, ששולטת בקסם נדיר ביותר (נשמה), יכולה לרפא ולהשיב את המתים לחיים. דימיטרי בליקוב - דמפיר ומגן רוסי בן 24. מאוהב ברוז ומשמש כמורה והמאמן שלה. הופך לסטריגוי בסוף הספר השלישי רוז הולכת לחפש אותו בשביל להרוג אותו ליסה מחזירה אותו להיות דאמפיר בעזרת כוח הנשמה .הופך להיות המגן של כריסטיאן כריסטיאן אוזרה - נער מורוי משושלת האצולה של משפחת אוזרה . בן זוגה של ליסה .כשהיה קטן הוריו הפכו הוריו מרצונם לסטריגוי, מה שמוביל אנשים לחשוד בו. שולט ביסוד האש. אדריאן איבשקוב - מורוי משושלת האצולה איבשקוב אחיין של המלכה טטיאנה, שניהל מערכת יחסים עם רוז. כמו ליסה, גם הוא שולט ביסוד הנשמה. מיה רינלדי - נערת מורוי, שאינה משושלות המלוכה. שולטת ביסוד המים. איברהים "אייב" מאזור - מורוי בעל השפעה, אביה של רוז, שאל קיומו היא מתוודעת רק בספר הרביעי. ג'אנין האתוויי- דמפירית .אמא של רוז ומגינה מפורסמת טטיאנה איבשקוב - מורוי המלכה . טאשה אוזרה - מורוי דודה של כריסטיאן .מאוהבת בדימיטרי .רוצחת את המלכה . ויקטור דאשקוב_ מורוי היה חבר טוב של הוריה של ליסה המכנה אותו דוד מנסה לנצל אותה בשביל הכוחות שלה .אבא של נטלי נטלי דאשקוב-מורוי הבת של ויקטור הופכת לסטריגוי בספר הראשון דימיטרי הורג אותה . מייסון -דאמפיר לומד עם רוז להיות מגן מאוהב בה ונמצא איתה בסוגיות בספר השלישי אך מת רוז ממשיכה לראות אותו בתור רוח רפאים ג'יל מסטראנו-מורוי אחות למחצה של ליסה מאותו אבא סוניה קראפ-מורוי מורה בבית ספר סנט ולדימיר משתגעת והופכת לסטריגוי בת זוגו של המגן מיכאיל אל של ויקטור דאשקוב מחזיר אותה להיות מורוי באמצעות כוח הנשמה ב-2010 הוכרז על סרט המבוסס על הספר הראשון בסדרה. ב-2013 נבחרו השחקנים זואי דויטש, דנילה קוזלובסקי ולוסי פריי לגלם את רוז, דימיטרי וליסה, בהתאמה. הסרט יצא לאור לבתי הקולנוע ב-7 בפברואר 2014, נחשב לכישלון מסחרי ונקטל על ידי המבקרים. בסך הכל גרף הסרט 15.4 מיליון דולר לעומת תקציב של 30 מיליון. אתר האינטרנט הרשמי של האקדמיה לערפדים (באנגלית) אתר הסדרה "Batman Superman Film pushed back to 2016, Vampire Academy moved up". Slanted (באנגלית אמריקאית). 2014-01-17. נבדק ב-2018-07-17. Vampire Academy (באנגלית), נבדק ב-2018-07-17 Forbes Welcome, www.forbes.com (באנגלית)
טאקנה

טאקנה (בספרדית: Tacna) היא בירת מחוז טאקנה בדרום פרו, במרחק של 35 קילומטרים מצפון לגבול עם צ'ילה. עד מלחמת העצמאות של פרו טאקנה הייתה עיירה קטנה. ב-1811 פרנסיסקו אנטוניו דה סלה, רואה חשבון מלכותי, למעשה התחיל את המלחמה בטאקנה עם פתיחת מרד נגד השלטון הספרדי. מ-1836 על 1839 טאקנה הייתה בירת הקונפדרציה הפרואנית-בוליביאנית קצרת הימים. ב-1841 העיר נכבשה על ידי הצבא הבוליביאני, אך הוחזרה לפרו כעבור שנה בהתאם להסכם שנחתם. העיר החלה לשגשג כלכלית עד מלחמת האוקיינוס השקט. במהלך המלחמה, שהחלה ב-1879, צ'ילה פלשה לערים טאקנה ואריקה, שהיו אז תחת שלטון פרואני. עם סיום המלחמה ב-1883 נחתם חוזה אנקון, אשר בו נאמר שצ'ילה תשלוט באזור למשך עשר שנים, שלאחריהן ייערך משאל עם שייקבע את עתיד האזור, אך משאל העם לא התקיים בסופו של דבר. טאקנה נותרה תחת שליטה צ'יליאנית בסביבות 45 שנה, במהלכן ניסה השלטון הצ'יליאני לשכנע את האוכלוסייה המקומית לנטוש את עברה כחלק מפרו ולהשתלב לצ'ילה. לבסוף, ב-1929 הצדדים הגיעו להסכמה, כך שצ'ילה תמשיך להחזיק באריקה, בעוד טאקנה תוחזר לפרו אשר קיבלה גם פיצוי בגודל של כ-6 מיליון דולר. באזור נמצא הר געש טוטופאקה שהתפרץ בעבר מספר פעמים. כלכלת טאקנה מתבססת בעיקר על חקלאות. היא מייצרת למעלה ממחצית יבול הזיתים במדינה. בנוסף פועל באזור מכרה נחושת חשוב. בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית חורחה בסדרה גרומן והאוניברסיטה הפרטית של טאקנה. העיר מקושרת במסילת רכבת לעיר אריקה בצ'ילה. נמל התעופה הבינלאומי קורונל חיל האוויר הפרואני קרלוס סיריאני סנטה רוסה נמצא במרחק של 5 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות לערים אחרות בפרו, כמו לימה, בירת המדינה. צ'ילה אריקה, צ'ילה צ'ילה איקיקה, צ'ילה בוליביה לה פאס, בוליביה ארגנטינה מנדוסה, ארגנטינה אקוודור אמבטו, אקוודור מדיה וקבצים בנושא טאקנה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של טאקנה טאקנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אורורה (אילינוי)

אורורה (באנגלית: Aurora) היא העיר המאוכלסת ביותר במדינת אילינוי שבארצות הברית אחרי שיקגו והיא העיר ה-19 בגודלה במערב התיכון. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2012, אוכלוסיית העיר עמדה על 199,932 תושבים. אורורה גדלה מאוד ב-50 השנים האחרונות, נוסדה במקור בתוך מחוז קיין. בין השנים 2000 עד 2003 לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דירגה את אורורה במקום ה-34 מבחינת גידול אוכלוסייה בארצות הברית. משנת 2000 עד 2009 לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית דירגה את העיר במקום ה-46 מבחינת גידול אוכלוסייה, אוכלוסייה של מעל 100,000 תושבים. בשנת 1908, העיר אימצה רשמית את הכינוי "עיר האורות", בגלל שהייתה אחת מהערים הראשונות בארצות הברית אשר יישמה מערכת תאורת רחוב חשמלית מלאה בשנת 1881. מרכז העיר של אורורה ממוקם על אי קטן בשם סטולפ בנהר פוקס, בעיר נמצאים אוספים מרשימים של ארכיטקטורה, כולל מבנים שעוצבו על ידי פרנק לויד רייט, לודוויג מיס ון דר רוהה, ברוס גוף, וג'ורג' גרנט אלמסיל. לפני הגעתם של המתיישבים האירופאים, היה שם כפר אינדיאני, מה שהיום הוא מרכז אורורה. בשנת 1834 הגיעו האחים מקרתי לאזור ותחילה לקחו בעלות על שני צדי נהר פוקס אך מכרו את האדמות לאחים לייק. האחים לייק הקימו טחנת מים בצד השני של הנהר. בשנת 1837 הוקם שם סניף דואר. אורורה הייתה במקור שני כפרים, מזרח אורורה שנוסדה בשנת 1845 בצד המזרחי של הנהר, ומערב אורורה אשר נוסדה בצד המערבי של הנהר בשנת 1854. בשנת 1857 התאחדו שני הכפרים והקימו את העיר אורורה. על פי לשכת האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, השטח הכולל של העיר הוא 118.6 קמ"ר אשר מתוכם 116.4 קמ"ר אדמה ו-2.2 קמ"ר מים. העיר נחשבת באופן מסורתי כעיר בתוך מחוז קיין, אך גבולות העיר מתפרסות לעוד שלושה מחוזות אחרים, דופייג', קנדל וויל. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, בעיר היו 142,990 תושבים, 46,489 משקי בית ו-34,215 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,433.0 נפש לקמ"ר. בעיר היו 48,797 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 489.0 דירות לקמ"ר. בעיר התגוררו 68.07% לבנים, 11.06% אפרו-אמריקאים, 0.36% אינדיאנים, 3.06% אסיאתים, 0.03% פאסיפים, 14.52% מגזעים אחרים ו-2.0% משני גזעים או יותר. פארק פיליפס אשר בעיר תיאטרון סרטי פרמאונט תחת שיפוץ, מרכז העיר. מדיה וקבצים בנושא אורורה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אורורה (באנגלית) אורורה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הערך אורורה באנציקלופדיה של שיקגו
מנדה נאזר

מנדה נאזר (נולדה ב-1982) היא תושבת בריטניה, מחברת סודאנית ופעילה לזכויות אדם. במשך שמונה שנים, היא הייתה שפחה בסודאן ובלונדון. נאזר נולדה וגדלה בכפר בהרי נובה בסודאן. בגיל שתים עשרה או שלוש עשרה (תאריך לידתה המדויק אינו ידוע), היא נחטפה ונמכרה לעבדות בסודאן לאחר פשיטה על הכפר שלה. משפחתה הצליחה לברוח מהפושטים אל ההרים, אולם היא נלכדה ונמכרה לעבדות. במשך שש שנים, מנדה שימשה כשפחה במשפחה ערבית בח'רטום שם עברה התעללות פיזית. לאחר שש שנות שבי, נאזר נשלחה ללונדון כדי להיות משרתת בית לדיפלומט סודאני, עבד אל אל-קורונקי, הממונה בפועל של סודאן, שהתגורר בווילסדן גרין. לאחר שלושה חודשים, היא הצליחה להימלט בעזרת אחד מבני הקהילה הסודנית בלונדון. עם הימלטה, היא בקשה מקלט. משרד הפנים האנגלי דחה את בקשתה שנתיים לאחר שהוגשה. דחיית הבקשה הביאה לעליה בתמיכה בנאזר, הן מצד ארגוני זכויות אדם והן מצד של ארגונים המתנגדים לעבדות. בין לבין פרסמה נאזר את האוטוביוגרפיה שלה בגרמניה, בשיתוף פעולה עם עיתונאי בריטי מקצועי. בנובמבר 2002, משרד הפנים שינה את החלטתו וקיבל את בקשתה.. בשנת 2005 פורסמה המהדורה האנגלית לאוטוביוגרפיה שלה. בשנת 2010, סיפור חייה הומחז בתוכנית של ערוץ 4, "אני שפחה", בכיכובם של וונמי מוסקו (Wunmi Mosaku), ובמחזה "עבדים - שאלה של חופש". לאחר שהסאנדיי טלגרף פרסם בשנית את סיפורה בספטמבר 2000, אל קורונקי הגיש תביעת דיבה כנגד העיתון. בחודש יולי 2002, לפני שהמקרה הגיע לבית המשפט, העיתון חזר בו מהסיפור, והסכים לשלם פיצויים. נאזר והמחבר המשותף של האוטוביוגרפיה שלה טענו כי תוצאה זו נבעה מאוזלת היד המקצועית של הסאנדיי טלגרף. בפרט, הכתב מעולם לא פגש או דיבר עם נאזרה טרם פרסום המאמר. עוד נטען כי העיתון חזר בו מהסיפור כולו, מבלי לתת לנאזר ההזדמנות להבהיר את אי הדיוקים הנטענים, ולהצביע על האמיתות שבו. "Mende Nazer - from slavery to freedom". אורכב מ-המקור ב-2004-02-21. נבדק ב-2011-07-08. BBC Woman's Hour (2004-01-21). "Mende Nazer". BBC online. נבדק ב-2011-07-10. Guardian. "Foreign Office Investigates Claim That Woman Was Kept As Slave By Diplomat". The Guardian. אורכב מ-המקור ב-2011-02-19. נבדק ב-2011-07-10. Guardian (2003-01-08). "Home Office grants asylum to Sudanese "slave"". The Guardian online. נבדק ב-2011-07-10. Nazer, Mende; Lewis, Damien (2005). Slave: My True Story. PublicAffairs. ISBN 1-58648-318-8. "Statement on the case of Mende Nazer". 2002-10-25. אורכב מ-המקור ב-2002-12-20. נבדק ב-2011-07-10. "Mende Nazer Wins Fight for Asylum". National Coalition of Anti-Deportation Campaigns online. אורכב מ-המקור ב-2010-04-26. נבדק ב-2009-03-17. Szymanski, Tekla (בינואר 2003). "Mende Nazer: Fighting for Asylum". World Press online. נבדק ב-2011-07-08. {{cite web}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא מנדה נאזר בוויקישיתוף World Press Review, January 2003 Guardian, 2003-01-08 Nazer & Lewis 2005 Nazer & Lewis 2005
העתקה בזמן כתיבה

Copy-on-write (נקראת גם COW ולעיתים גם Implicit Sharing או Shadowing) היא אסטרטגיית אופטימיזציה לניהול משאבים, אשר נעזרים בה בתכנות על מנת "להעתיק" אובייקטים גדולים ביעילות (למשל דפי זיכרון, קבצים, אובייקטים גדולים). אסטרטגיית Copy-on-write נפוצה ביותר בניהול זיכרון על ידי מערכת ההפעלה בעת שיתוף זיכרון בין תהליכים שונים. יעילותה נובעת מההבנה שמספר משימות שונות יכולות להשתמש בעותקים זהים של מידע, כלומר אין צורך לבצע עותק של המידע לכל תהליך. במקום זה, ניתן להצביע על אותו המשאב מכל התהליכים הדורשים עותק זה. ורק כאשר אחד התהליכים מנסה לעדכן את המידע פרדיגמת COW תבצע את ההעתקה בפועל כדי לספק שני עותקים שונים לשני התהליכים. דוגמה ל-COW במערכת linux: כאשר קריאת המערכת fork מופעלת, עותק של כל הדפים התואמים לתהליך האב נוצרים ונטענים לאזור זיכרון נפרד על ידי מערכת ההפעלה לטובת תהליך הבן. פעולה זו אינה נדרשת במקרים מסוימים. למשל, במקרה שנבצע דרך התהליך הבן את קריאת המערכת execv או בזמן יציאה לאחר זמן קצר מרגע ה-fork. כאשר תהליך הבן צריך להריץ פקודה לטובת תהליך האב, אין צורך להעתיק את דפי הזיכרון של האב, זאת מפני ש-execv מחליף את כל הזיכרון בכל מקרה. במקרים כאלו, טכניקת COW באה לידי ביטוי. בעזרת טכניקה זו, כאשר מתרחש ה-fork, דפי תהליך האב לא מועתקים לתהליך הבן. במקום זאת, הדפים משותפים בין תהליך האב ותהליך הבן. בכל פעם שתהליך (אב או בן) משנה דף, נוצר עותק נפרד של הדף הספציפי אשר שונה לתהליך הרלוונטי. תהליך זה ישתמש בדף החדש במקום הדף המשותף בכל הפעולות העתידיות. התהליך האחר (זה אשר לא שינה את הדף) ממשיך להשתמש בעותק המקורי של הדף (אשר לא משותף יותר). זוהי בדיוק טכניקת COW מפני שהדף מועתק בזמן שכותבים אליו. מדיה וקבצים בנושא העתקה בזמן כתיבה בוויקישיתוף Implicit Sharing | Qt Core 5.15.17, doc.qt.io Ohad Rodeh, B-trees, shadowing, and clones, ACM Transactions on Storage 3, 2008-02-25, עמ' 2:1–2:27 doi: 10.1145/1326542.1326544 David Hildenbrand, Martin Schulz, Nadav Amit, Copy-on-Pin: The Missing Piece for Correct Copy-on-Write, Proceedings of the 28th ACM International Conference on Architectural Support for Programming Languages and Operating Systems, Volume 2, ASPLOS 2023, Association for Computing Machinery, 2023-01-30, עמ' 176–191 doi: 10.1145/3575693.3575716 ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.