laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
זוזאנה היינובה

זוזאנה היינובה (בצ'כית: Zuzana Hejnová; נולדה ב-19 בדצמבר 1986) היא אתלטית צ'כית, פעמיים ברציפות אלופת העולם (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015) ובעלת מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בריצת 400 מטר משוכות. היינובה נולדה בליברץ שבצ'כוסלובקיה. אחותה הייתה אתלטית מצטיינת שייצגה את צ'כיה בקרב שבע אולימפיאדת אתונה והיינובה הלכה בעקבותיה. ב-2002 התחרתה באליפות העולם לנוער וסיימה חמישית עם שיא צ'כי חדש לבני גילה בריצת 400 מטר משוכות. באליפות העולם עד גיל 17 ב-2003 זכתה במדליית זהב בשיא אישי של 57.54 שניות. אליפות אירופה לנוער באותה שנה זכתה במדליית ארד. ב-2004 זכתה במדליית כסף באליפות העולם לנוער (עד גיל 19) וב-2005 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער בזמן של 55.89 שניות, שיא לאומי צ'כי לבוגרות. ב-2006 היא הצטרפה למועדון האתלטיקה USK פראג והחלה ללמוד באוניברסיטת ליברץ, במהלך השנה שיפרה את השיא הצ'כי ל-55.83 שניות בתחרות הגביע האירופי. באליפות אירופה עד גיל 23 זכתה במדליית ארד. באליפות העולם שהתקיימה באוסקה, קבעה שיא לאומי של 55.04 שניות בחצי הגמר שלא הספיק לה לעלות לגמר. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה שביעית בתוצאה של 54.97 שניות. באליפות העולם ב-2009 לא הצליחה להגיע לגמר. היא זכתה עם נבחרת צ'כיה במדליית ארד במרוץ השליחות 4X400 מטר באליפות העולם באתלטיקה באולם ב-2010 (לאחר שניצחון נבחרת ג'מייקה בזהב נפסל בשל אמרוץ). באליפות אירופה סיימה רביעית בתוצאה של 54.30 שניות. בתחילת 2011 התחרתה בקרב חמש באליפות אירופה באולם וסיימה שביעית. באליפות אירופה ב-2012 סיימה רביעית בזמן של 54.49 שניות וזכתה במדליית ארד עם נבחרת השליחות ב-4X400 מטר. באולימפיאדת לונדון זכתה במדליית ארד בתוצאה של 53.38 שניות לאחר הזוכה נטליה אנטיוך וסגניתה לשינדה דמוס. לאחר האולימפיאדה עבר למועדון האתלטיקה דוקלה פראג והחלה להתאמן עם קבוצת גברים. ב-2013 זכתה עם נבחרת צ'כיה במדליית ארד במרוץ שליחות 4X400 באליפות אירופה באולם וסיימה רביעית בתחרות ריצת 400 מטר (לא משוכות). היא זכתה באליפות ליגת היהלום לאחר שניצחה בשבע מתוך שמונה התחרויות במהלך השנה. באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה ב-2013 זכתה במדליית זהב בשיא לאומי חדש של 52.83 שניות. בתום העונה נבחרה לאתלטית השנה באירופה. והייתה הפיינליסטית בבחירה באתלטית השנה בעולם לאחר שלי אן פרייזר. ב-2014 סבלה מפציעות ולא השתתפה בתחרויות המרכזיות. ב-2015 זכתה פעם נוספת במדליית זהב באליפות העולם בתוצאה של 53.50 שניות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 53.92 שניות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 54.20 שניות. אתר האינטרנט הרשמי של זוזאנה היינובה מדיה וקבצים בנושא זוזאנה היינובה בוויקישיתוף זוזאנה היינובה, ברשת החברתית פייסבוק זוזאנה היינובה, ברשת החברתית אינסטגרם זוזאנה היינובה, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי זוזאנה היינובה, באתר olympedia.org זוזאנה היינובה, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית זוזאנה היינובה, באתר ליגת היהלום זוזאנה היינובה, באתר Track and Field (נשים) אתר האינטרנט של זוזאנה היינובה BOHDAN BONDARENKO AND ZUZANA HEJNOVA NAMED 2013 EUROPEAN ATHLETES OF THE YEAR , אתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית Usain Bolt named World Athlete of the Year for fifth time, אתר BBC Hejnova saving herself for Prague, אתר התאחדות האירופאית באתלטיקה, 26 בספטמבר 2014
מיסה לרוסיני

מיסה לרוסיני היא מיסת רקוויאם שהולחנה ביוזמתו של ג'וזפה ורדי על ידי 13 מלחינים איטלקיים לזכרו של המלחין ג'ואקינו רוסיני. המיסה הייתה אמורה להתבצע לראשונה ביום השנה לפטירתו של רוסיני שנפטר בשנת 1868, אך בשל סכסוכים בין מארגני הפרויקט הביצוע לא יצא אל הפועל, ובכורה של המיסה לרוסיני התבצעה רק בשנת 1988. לאחר מותו של ג'ואקינו רוסיני ב-13 בנובמבר 1868, הציע ג'וזפה ורדי למוציא לאור שלו לאסוף מלחינים ולהלחין ביחד מיסת רקוויאם לזכרו של רוסיני. ביצוע הבכורה של הרקוויאם נועד להתבצע בבולוניה, בה חי רוסיני חלק ניכר מחייו, ביום השנה הראשון לפטירתו. מועצת העיר של בולוניה החליטה לתמוך בפרויקט זה ומינתה ועדה שחילקה את הרקוויאם לחלקים וגייסה מלחין שילחין כל חלק. ורדי עצמו הלחין את ה"ליברה מה", הפרק החותם את הרקוויאם. כמיקום הבכורה נבחרה בזיליקת פטרוניוס הקדוש והמנצח המיועד היה אנג'לו מריאני. הלחנת היצירה הסתיימה בקיץ של אותה השנה. התוכנית לבצע את היצירה נתקלה בקשיים. מריאני היה אחראי על הנצחתו של רוסיני בפזארו, עיר הולדתו של רוסיני, ובקשתו מורדי להגיע לקונצרט שם נענתה בסירוב, דבר שהביא למתח בין השניים. באותו הזמן בקשת הוועדה מהאופרה של בולוניה להשאיל תזמורת, סולנים ומקהלה לצורך הבכורה ב-13 בנובמבר 1869 נדחתה, זאת בשל החשש של מנהל האופרה שביצוע הרקוויאם יפגע לו בעונת האופרה. הקשיים הביאו למתחים בין מארגני הפרויקט, ובייחוד בין ורדי למריאני. ורדי התנגד בכל תוקף לשינוי מקום או זמן של הבכורה ורמז שמריאני אשם במצב. בסופו של דבר, ארבעה ימים לפני יום השנה לרוסיני, בוטלה הבכורה והרקוויאם נזנח. ורדי השתמש בליברה מה שהלחין לצורך המיסה לרוסיני, בתיקונים קלים, ברקוויאם שהלחין לזכרו של אלסנדרו מנצוני בשנת 1874. לאחר כישלון ביצוע הרקוויאם הוא נגנז, ונתגלה מחדש בשנת 1970 על ידי המוזיקולוג דייוויד רוזן. ביצוע הבכורה של הרקוויאם נערך בשנת 1988, ומאז בוצע כמה פעמים ואף הוקלט. הרקוויאם הולחן לחמישה סולנים (סופרן, אלט, טנור, בריטון ובס), מקהלה של 6 קולת (ברוב הפרקים מתפקדת כמקהלה של 4 קולות), ותזמורת הכוללת: פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, קרן אנגלית, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 4 בסונים, 4 קרנות, 4 חצוצרות, 3 טרומבונים, אופיקלאידה, 4 תופי טימפני, תוף בס, מצילה, טם טם, עוגב וסקיצת כלי קשת הכוללת: כינור ראשון ושני, ויולות, צ'לי וקונטרבסים (כלי הקשת מנגנים לעיתים באוניסון ולעיתים כסולנים). זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כ-110 דקות.
בז'וסטק

בז'וסטק (בפולנית: Brzostek) היא עיירה במחוז דמביצה שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, כ-19 ק"מ דרומית לדמביצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. התיעוד הראשון ליישוב הוא בתעודות מראשית המאה ה-12, ובמאה ה-14 קיבל זכויות עירוניות. בשנת 1657 נשרפה העיירה בידי כוחותיו של ג'רג' ראקוצי השני. בשנת 1846 פרץ בעיירה מרד האיכרים הגליציאנים. היישוב היהודי בעיירה החל בראשית המאה ה-19, לאחר שבוטלה הבעלות הפרטית במקום. בעיירה ישבו חסידים רבים. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 אירעו מספר מקרים של תקיפת יהודים בעיירה והפצת עלילות דם כנגדם. בעת הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה נבזזו חנויות היהודים בעיירה, כ-40 בתי יהודים הועלו באש, ומספר יהודים בה נרצחו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט, אך מצבה הכלכלי נותר קשה. בין מלחמות העולם פעלו בעיירה תנועות ציוניות, ובהן עקיבא והשומר הצעיר. בתקופה זו נמנו בעיירה קרוב ל-500 יהודים, מתוך כ-1,300 תושבים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה מזרחה. עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים הוטלו על יהודיה עבודות כפייה והיטלים כספיים, וכן הגבלות תנועה. בתחילת 1942 נחטפו יהודים מהעיירה למחנות עבודה. ב-11 ביולי 1942 רוכזו יהודי העיירה, ולמחרת נרצחו רבים מהם ביער פודזאמצ'ה עם יהודים נוספים מהסביבה. האחרים נרצחו ביערות ליד ואז'יצה וסוקולובקה. יהודים שניסו להימלט ליערות הסביבה נתפסו ברובם, והגרמנים המשיכו במצוד אחר יהודיה האחרונים של העיירה בחודשים שלאחר מכן. מדיה וקבצים בנושא בז'וסטק בוויקישיתוף בז'וסטק באתר מרכז מורשת יהדות פולין "בז'וסטק", באתר השטעטל הווירטואלי "בז'וסטק", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, בז'וסטק, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 492–493), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
ויקטור דנקל

ויקטור דנקל (בגרמנית: Viktor Graf Dankl von Krasnik;‏ 18 בספטמבר 1854 – 8 בינואר 1941) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. דנקל נולד בעיר אודינה בצפון מזרח איטליה, אז בתחום האימפריה האוסטרית. בשנת 1874 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי אוסטרו-הונגריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1903 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד החטיבה ה-66, בשנת 1905 מונה למפקד החטיבה ה-16, בשנת 1907 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-36. ב-1912 התמנה למפקד הקורפוס ה-14 וב-1913 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. עם פרוץ המלחמה מונה דנקל למפקד הארמייה הראשונה, ולחם עימה בקרב גליציה, וזכה לניצחון גדול בקרב קרשניק, אך בהמשך נאלץ לסגת עקב כישלון הארמיות האחרות. באוקטובר 1914 השתתף בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליח להגיע לידי הישגים. לאחר מכן הוחזקה הארמייה שבפיקודו בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות. במאי 1915 השתתף דנקל עם הארמייה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלם בקרב אפטא. ב-23 במאי 1915 עם הכרזת המלחמה של איטליה, נשלח דנקל לחזית האיטלקית, שם הוא קיבל את הפיקוד על הכוחות באזור טירול, ועל אף שהכוחות שבפיקודו היו חלשים ונחותים בנשק ובציוד, הצליח דנקל להחזיק את הקו עד תחילת 1916. במרץ 1916 מונה למפקד הארמייה ה-11, וב-1 במאי 1916 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-10 במאי 1916 תקף את האיטלקים במסגרת קרב אסיאגו, בתחילה זכתה המתקפה להצלחה מרובה, אך בהמשך האיטלקים פתחו במתקפת נגד, והוא נאלץ לחזור לקוי ההתחלה. דנקל ספג ביקורת קשה מאוד על תפקודו במהלך הקרב, ועקב כך נאלץ להתפטר ב-17 ביוני 1916 מתפקידו. לאחר שעבר ניתוח בגרונו מונה ב-21 בינואר 1917 למפקד משמר הקשתים המלכותי - מינוי כבוד. בפברואר 1918 מונה למפקד הראשי של חיל המשמר הקיסרי. ב-15 ביולי 1918 הוחלף דנקל בתפקידו על ידי קונרד פון הצנדורף, והוא חזר לשמש כמפקד משמר הקשתים המלכותי. לאחר שביתת הנשק פרש דנקל לביתו ב-1 בדצמבר 1918. ב-1925 מונה דנקל לראש המסדר של מריה תרזה, במקום קונרד פון הצנדורף שמת באותו זמן. במהלך שש השנים הבאות היה דנקל אחראי על עיטור חיילי הצבא האוסטרו-הונגרי ממלחמת העולם הראשונה וביצע משימה זו בהתלהבות רבה. דנקל היה מלוכני מובהק והיה בעד החזרת בית הבסבורג לשלטון, ומאידך התנגד לנאצים באופן מוחלט, ואף לאחר האנשלוס המשיך להתנגד להם, ואף התנגד למלחמת העולם השנייה. דנקל מת באינסברוק ב-8 בינואר 1941, והוא בן 86 שנים, שלושה ימים לאחר מות אשתו. בשל היותו אנטי-נאצי מובהק, הצטווה הורמאכט שלא לכבד את הלווייתו בטקס צבאי. מדיה וקבצים בנושא ויקטור דנקל בוויקישיתוף A biography from Brigham Young University's library First World War.com - Who's Who - Count Viktor Dankl von Krasnik Biography from austro-hungarian-army.co.uk
דיאן ראדוניץ' (כדורגלן)

דיאן ראדוניץ' (בקרואטית: Dejan Radonjić, נולד ב-23 ביולי 1990) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת שיבניק. ראנדוניץ' נולד בטטנאג בדרום גרמניה, הוא החל לשחק בגיל צעיר בקבוצת אולם המקומית, לפני שעבר ב-2008 למחלקת הנוער של באיירן מינכן. ב-2010 הצטרף לקבוצה הבוגרת של רוונסבורג מהליגה החמישית הגרמנית. לאחר מכן עבר לאריסקריץ' בה שיחק שנתיים. בינואר 2013 עבר לזרינסקי אוזליז' בה הבקיע 33 שערים ב-24 הופעות בליגה. בקיץ 2014 ראדוניץ' חתם בדינמו זאגרב אלופת קרואטיה עבור 500,000 יורו. ב-18 ביולי 2014 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 4-0. ב-4 באוגוסט 2014 הושאל לעונה אחת לאיסטרה 1961. ב-26 באוגוסט 2015, יום לאחר שמכבי תל אביב הבטיחה את העפלתה לשלב הבתים של ליגת האלופות 2015/2016, הושאל ראדוניץ' לקבוצה מדינמו זאגרב לעונה אחת עם אופציה להארכה. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה במדי מכבי בתיקו 1:1 נגד עירוני קריית שמונה. ב-27 בינואר 2016 הושאל להפועל רעננה עד לסוף העונה. ב-30 בינואר ערך את הופעת הבכורה בניצחון 1:0 על מכבי פתח תקווה בו בישל את שער הניצחון. ב-9 באפריל כבש את שערו הראשון בקבוצה בהפסד 3:2 לבני סכנין. ב-3 במאי 2016 שוחרר ראדוניץ' מרעננה. ב-25 ביולי 2016 הושאל ראדוניץ' ללוקומטיבה לעונה אחת. בקיץ 2019 עבר לקבוצת קריליה סובייטוב סמרה מליגת העל הרוסית בכדורגל. ב-11 בספטמבר 2020 חתם בקינגדאו הונחאי הסינית. מדיה וקבצים בנושא דיאן ראדוניץ' בוויקישיתוף דיאן ראדוניץ', באתר Transfermarkt דיאן ראדוניץ', באתר Soccerway דיאן ראדוניץ', באתר WorldFootball.net דיאן ראדוניץ', באתר FootballDatabase.eu מיכאל יוכין‏, חי בסרט: דיאן ראדוניץ', חלוץ הרכש המפתיע של מכבי תל אביב, באתר וואלה, 27 באוגוסט 2015 יניב טוכמן‏, מכבי תל אביב החתימה את דיאן ראדוניץ', באתר וואלה, 26 באוגוסט 2015 יניב טוכמן‏, עירוני קרית שמונה ומכבי תל אביב נפרדו ב-1:1, באתר וואלה, 12 בספטמבר 2015 מערכת וואלה! ספורט‏, ליגת העל: הפועל רעננה ניצחה 1:0 את מכבי פתח תקווה, באתר וואלה, 30 בינואר 2016 מערכת וואלה! ספורט‏, ליגת העל: בני סכנין ניצחה 2:3 את הפועל רעננה, באתר וואלה, 9 באפריל 2016 עמית גולדשטיין‏, הפועל רעננה: דיאן ראדוניץ' שוחרר ויחזור לקרואטיה בימים הקרובים, באתר וואלה, 3 במאי 2016 העברות בעולם, 11.9: גונסאלו היגואין הגיע לארצות הברית במטרה לחתום במיאמי, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2020 ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פרסי המוזיקה של MTV ישראל

טקס פרסי המוזיקה של MTV ישראל הוא טקס פרסי המוזיקה הישראלי של ערוץ MTV. למרות שהערוץ החל את שידוריו בישראל עוד בשנת 1990, וב-2011 החל לשדר מהארץ, הטקס התקיים לראשונה בשנת 2014. בטקס מציינים את הישגי המוזיקה הישראלית של השנה החולפת בישראל ומחוצה לה, זאת לצד הופעות מוזיקליות של האומנים הבולטים של השנה האחרונה. האקט הישראלי הטוב ביותר - הזוכה בקטגוריה זו זוכה לייצג את ישראל בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית האמן הטוב ביותר במזרח אירופה. הזוכים לשנת 2014 היו להקת TripL יחד עם מיטל דה רזון על השיר "This Whole Damn World". פרס הלוויין - מוענק להצלחה הגדולה ביותר של המוזיקה הישראלית בחו"ל. הזוכה לשנת 2014 היה עידן רייכל, שקיים סיבוב הופעות נרחב בצפון אמריקה ואירופה, ואף הופיע עם הזמרת אלישיה קיז והזמר הפלסטיני עלי עמר בפסטיבל Global Citizen. לאחר זכייתו הוקרנה קיז על המסך כאשר היא מברכת אותו על הזכייה. קליפ השנה - בשנת 2014 הוענק הפרס ללהקת Garden City Movement (הכוללת את יוני שרוני, ג'ו סער ורועי אביטל) על הווידאו קליפ לשיר "Move On", שהופק ובוים על ידי מיכאל מושונוב ונחל הצלחה בינלאומית. MTV ישראל, האתר הרשמי סופיה טייב, ‏חגיגת פופ בטקס פרסי אמ.טי.וי ישראל, באתר ‏מאקו‏, 2 בנובמבר 2014 טקס פרסי המוזיקה של ישראל, באתר MTV ישראל, 24 באוגוסט 2015 דפנה ארד, אליעד נחום ("מתוק כשמרלי") ייצג את ישראל בטקס MTV אירופה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2015
פתיל השהיה

פתיל השהיה (באנגלית: Delay Safety Fuse) הוא חבל דק ומיוחד המשמש לפיצוץ מטעני חומר נפץ לאחר זמן השהיה. הפתיל עשוי משלוש שכבות: שכבה פנימית של ליבה לבנה מכותנה. מסביב לליבה יש ציפוי של אבק שרפה שחור. בשכבה שלישית חיצונית יש ציפוי בד לבן דק שמצופה בלכה. קוטר הפתיל כ-6 מ"מ והוא מיוצר בדרך כלל בסלילים באורך של כ-20 מטרים, אותו חותכים לפי הצורך. מהירות הבעירה של הפתיל – 1 ס"מ בשנייה. כלומר 60 סנטימטרים בדקה. הפעלתו – על ידי מצת שמורכב על קצה הפתיל ונסגר עליו בעזרת צבת צימות, או על ידי גפרור, מצית או אמצעי הצתה אחר. כאשר מכינים להצתה עם גפרור, חותכים את הפתיל באלכסון. המידע הראשון על שימוש בפתיל השהיה להפעלת מטעני נפץ הגיע מסין והוא מהמאה העשירית לספירה. פתיל ראשוני זה היה עשוי מגליל נייר דק שמולא באבק שרפה. הוא שימש להצתת זיקוקים. שיטה ישנה זו קיימת עד היום בפירוטכניקה מודרנית. פתיל רועם פתיל השהיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מאיר אלמלם

מאיר אלמלם (נולד בשנת 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת יואב, סגן מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד גדוד הסיור המדברי. אלמלם התגייס לצה"ל במרץ 1996, ושובץ בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים. שירת כלוחם בגדוד. בסיום קורס קציני חי"ר, שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקת מסלול. לאחר מכן שימש כסגן מפקד פלוגת החוד בגדוד, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. בהמשך, אף שכבר שימש כמפקד מחלקה, התבקש לשמש כמפקד מחלקת "דרגון" בפלוגה המסייעת בגדוד. לאחר מכן שימש כסגן מפקד הפלוגה המסייעת הגדודית. בהמשך מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 202, והוביל את הפלוגה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של חטיבת הצנחנים. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד גפן בבה"ד 1. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד גדוד 101, וכיהן בתפקיד בין היתר במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן שימש כמפקד מחזור "מצדה" בבא"ח צנחנים. בסיום התפקיד יצא ללימודים בפו"ם. בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד הסיור המדברי, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2011. בהמשך שימש כסגן מפקד עוצבת חירם בין השנים 2011–2013. לאחר מכן חזר לחטיבת הצנחנים, שם שירת כסגן מפקד החטיבה בין השנים 2013–2015, בין היתר במהלך מבצע צוק איתן. ב-26 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת אילת, בתקופת פיקודו שונה שמה של החטיבה, לחטיבת יואב. ב-5 ביולי 2017 סיים את תפקידו, ויצא ללימודים. בשנת 2019 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, תפקיד בו שירת עד שנת 2020. מערכת אתר צה"ל, מפקד חדש לחטיבה המרחבית "אילת": אל"ם מאיר אלמלם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 26 באוגוסט 2015 רותם קארו ויצמן, עת פרקר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 29 ביוני 2010 אבירם אלעד‏, כשמג"ד מזיל דמעה: "בקרב אין ברירה, תהיה חזק ותתאבל אחר כך", באתר וואלה, 5 במאי 2014 יואב זיתון, צפו בתיעוד נדיר: צנחנים ירו טיל "גיל", באתר ynet, 30 באוקטובר 2013 יואב לימור, חזית כפולה, באתר ישראל היום, 2 באפריל 2020
נובה בז'ז'ניצה

נובה בז'ז'ניצה (בפולנית: Nowa Brzeźnica) הוא כפר במחוז פיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין. בכפר זה התקיימה קהילה יהודית עד השואה. בשנת 1287 קיבל היישוב זכויות עירוניות, והוא שימש תחילה את הנזירים בצ'נסטוחובה. במאה ה-17 סבל היישוב מפשיטות, שרפות ומגפות, ובשנת 1870 ניטל ממנו מעמדו העירוני. יהודים הורשו להתיישב בנובה בז'ז'ניצה רק לאחר חלוקת פולין השנייה, ועם קהילת היישוב נמנו גם יהודים ממספר כפרים בסביבתו. בית כנסת ובית מדרש הוקמו ביישוב בראשית המאה ה-19, וכן קודש בו בית עלמין. בשנות השלושים של המאה ה-20 הורע מצבם הכלכלי של יהודי היישוב כתוצאה ממשמרות החרם הפולני על חנויות היהודים, ובשנת 1937 חולל בית העלמין היהודי ביישוב. בהנהגת היישוב בלטו ארגון הציונים הכלליים ואגודת ישראל. אחרוני רבני הקהילה היו הרב ישראל לסקר, ואחריו, הרב יחיאל אורבך, חתנו. בשנת 1921 נמנו בכפר למעלה מ-400 יהודים, מתוך כ-1,900 תושבים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי הכפר לראדומסק הסמוכה, ועם כיבושו בידי הגרמנים עלו בו באש כמה רחובות בהם התגוררו יהודים. הגרמנים האשימו בכך את היהודים, ואסרו חלק מהם. בד בבד, נשלחו גברים יהודים רבים מהכפר לעבודות כפייה ביער הסמוך, במהלכן הוכו והורעבו, ושבעה מהם נרצחו. יתר היהודים שנשארו בכפר סבלו מהתעללויות מצד הגרמנים והפולנים, ורכושם נבזז. הגם שגטו לא הוקם בכפר, יהודיו רוכזו במספר בתים מועט, והועסקו בפירוק הבתים השרופים בכפר. כמו כן, נשים יהודיות מהכפר נחטפו לצורך עבודות כפייה בבתי הגרמנים. בערב תשעה באב תש"א כונסו יהודי הכפר, ונכלאו בבניין תחת משמר. שם נערכה בהם סלקציה, והכשירים לעבודה נשלחו לפיינצ'נו הסמוכה, וממנה הועברו רובם למחנות עבודה באזור פוזנן, שם נספו. בפסח תש"ב הועברו יתר יהודי הכפר לגטו בפיינצ'נו, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. קבוצת נשים שהושארה בכפר לעבודות כפייה שולחה באוגוסט 1942 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבה. לאחר חיסול היישוב היהודי בכפר, רכוש היהודים בו חולק בין תושבי המקום. מדיה וקבצים בנושא נובה בז'ז'ניצה בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת ראדומסק-נובה בז'ז'ניצה, בספריית העיר ניו יורק נובה בז'ז'ניצה ב אתר מרכז מורשת יהדות פולין
אל דיאבלו (קומיקס)

אל דיאבלו (באנגלית: El Diablo, "השטן" בספרדית) הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Western Vol.2 #2 מאוקטובר 1970 ונוצרה בידי הכותב רוברט קניגר והמאייר גריי מורוו. אל דיאבלו הוא אלטר-אגו אותו חלקו שלוש דמויות - לזרוס ליין, רפאל סנדובל וצ'אטו סנטנה. לזרוס ליין פעל במחצית השנייה של המאה ה-19 במערב הישן של אמריקה, והיה פקיד בנק שכמעט נהרג בידי כנופיית גנבים ונפל לתרדמת לאחר שנפגע בידי ברק. לאחר שהוקם לתחייה בידי שמאן אינדיאני, ליין נעשה ללוחם בפשע בשם אל דיאבלו. חוברות הרצת "ג'ונה הקס" השנייה מ-2006 ו-2007 קבעו כי ליין נעשה למארחו של שד זוטר המתחזה לרוח הנקמה, וכי השד "אל דיאבלו" פעיל בעוד ליין בתרדמת. במהלך ההרצה השנייה של חוברות "היצור מן הביצה", במהלך סיפור שמתרחש בשנת 1872, ליין שועבד בידי השמאן שהקים אותו לתחייה. הגיבורים ג'ונה הקס, באט לאש, ג'וני ת'נדר ומאדאם.44 נשלחו בידי הנס פון האמר וג'ייסון בלוד להביס את השמאן ולגנוב ממנו גביש המכיל את רוחו של היצור מן הביצה. כאשר הקבוצה הרגה את השמאן, גופו של ליין התעורר ואל דיאבלו לכאורה גורש. לאחר האתחול המחודש של יקום DC לאחר אירועי "פלאשפוינט", ליין מופיע כדמות משנית בהרצת All-Star Western השלישית. הוא קולל בידי השמאן להפוך למארחו של שד, המתגלה כאשר ליין נרדם או מתעלף. רפאל סנדובל היה חבר זוטר במועצת העיר של העיר הבדיונית דוס ריוס שבטקסס, החליט להפוך ללוחם-בפשע בהשפעת ליין ונלחם בין היתר במבריחי סמים, סוחרי אדם, רוצחים סדרתיים ושאר פושעים. הוא היה חבר זמני בליגת הצדק המאולתרת של אורקל, ובשהותו הקצרה בקבוצה כמעט נהרג בידי הנסיך העלה מכנופיית רויאל פלאש. סנדובל לא הופיע לאחר האתחול. צ'אטו סנטנה הוא פושע זוטר, שזכה ליכולת יצירת ותמרון אש כאשר קיבל את כוחות השד "אל דיאבלו" מליין. לאחר האתחול המחודש של יקום DC, סנטנה נלקח למאסר בכלא בל ריב ונידון לכאורה לעונש מוות בעקבות שריפת בניין מלא באזרחים, אך למעשה עבר עינויים כדי לבדוק את נאמנותו וצורף ליחידת המתאבדים של אמנדה וולר. הושתלו בגופו מיקרו-פצצות כדי להבטיח את ציותו. לאחר שטעה לחשוב כי המיקרו-פצצות נוטרלו, סנטנה החליט לנקום בוולר על שליטתה בו וזו פוצצה את ראשו. אמנם, סנטנה נראה חי ושב לשרת כחבר ביחידה. דמותו של לזרוס ליין כאל דיאבלו הופיעה בסדרת האנימציה "ליגת הצדק ללא גבולות" בדיבובו של נסטור קרבונל. את דמותו של צ'אטו סנטנה/אל דיאבלו גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ג'יי הרננדז. דף הדמות באתר הרשמי של DC קומיקס דף הדמות בפרויקט ויקיה של DC קומיקס
חתול הפמפס

חתול הפמפס או נמרון הפמפס (שם מדעי: Leopardus pajeros) הוא מין של נמרון החי באמריקה הדרומית בארגנטינה, אקוודור, צ'ילה, בוליביה, פרו ואולי בקולומביה. בעבר נחשב לתת-מין של החתול קולוקולו. מקור שמו של החתול הוא מקום חיותו העיקר - הפמפס וערבות העשב של ארגנטינה, שהוא החתול הקטן היחיד החי בה (אף על פי שיש שם פומות). בנוסף הוא חי בכרי מרעה ממוזגים, יערות נמוכים והרים. קיימים חמישה תת-מינים: L. p. pajeros L. p. crespoi L. p. garleppi L. p. steinbachi L. p. thomasi לחתול זה פרווה חומה, חיוורת או אפורה והרגליים, הגחון והזנב מנומרים בפסים חומים כהים, למרות שחלק מהתת-מינים מנומרים לגמרי. אורכו 45-75 ס"מ בממוצע. אלה חתולים חשאיים שמצבם קרוב לסיכון עקב פגיעה בשטחי מחייתם. הם טורפים ליליים הניזונים ממכרסמים שונים, עופות ולטאות. לא הרבה ידוע על חייהם. מדיה וקבצים בנושא חתול הפמפס בוויקישיתוף חתול הפמפס, באתר ITIS (באנגלית) חתול הפמפס, באתר NCBI (באנגלית) חתול הפמפס, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חתול הפמפס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חתול הפמפס, באתר GBIF (באנגלית) חתול הפמפס באתר wotcat
חתול האנדים

חתול האנדים או נמרון האנדים (שם מדעי: Leopardus jacobita) הוא מין של נמרון החי בהרי האנדים הארוכים של דרום אמריקה. הוא מצוי בסכנת הכחדה גדולה ובטבע נשארו פחות מ-2,500 פרטים בוגרים. החתול התגלה בטבע רק ב-1998 על ידי 2 צילומים לא משוכללים. לחתול זה פרווה ופנים בצבע אפור, אך אזור הלחיים לבן ובעל כמה פסים קטנים בקצוות. יש לו אוזניים עגולות, אף ושפמים שחורים. רגליהם בעלי 2 פסים בקצה של כל רגל והזנב מפוספס בטבעות שחורות או חומות כהות. פרוותם צפופה עם שערות באורך 45 מ"מ ומשווה להם מראה גדול מכפי שהם באמת. הם גדולים מעט מחתול בית ואורכם 57-85 ס"מ. משקלם יכול להגיע ל-5.5 ק"ג. החתולים חיים ב-4 מדינות באמריקה הדרומית: בצ'ילה, ארגנטינה, בוליביה ופרו. החתולים הנדירים נחשבים לחיה מוגנת בכל המדינות ועונש מאסר כבד מונח על מי שסוחר בעורות שלהם. אעפ"כ יש לעיתים ציד בלתי חוקי לתעשיית פרוות מפרוותם המשובחת. הם חיים במדרונות הרי האנדים ברום של עד 4,000 מ' ודומים מאוד לחתול הפמפס החי באותם אזורים ושניהם הם שניים מתוך שלושה חתולים החיים בהרי האנדים (השלישי הוא הפומה). קשה להבדיל בין שני המינים שהם באותו הגודל, אותם אזורי מחיה והם גם מתבססים על אותו טרף עיקרי - ויסקאשה דרומית, מכרסם הררי המזכיר מעט ארנבת שמהווה עתים יותר מ-50% מתזונתם. כמו רוב החתולים הם חיים לבדם ולאחר ההזדווגות הנקבה עוזבת את הזכר וממליטה גורים לבדה (ההמלטה מתרחשת בין אפריל לאוקטובר). מדיה וקבצים בנושא חתול האנדים בוויקישיתוף חתול האנדים, באתר ITIS (באנגלית) חתול האנדים, באתר NCBI (באנגלית) חתול האנדים, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) חתול האנדים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) חתול האנדים, באתר GBIF (באנגלית) חתול האנדים באתר הרשימה האדומה של IUCN אתר החברה לשימור חתול האנדים חתול האנדים באתר הרשימה האדומה של IUCN