laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
שמואל פלורנטין (האחרון)

רבי שמואל פלורנטין (נפטר בכ"ג באייר ה'תקי"ד, 15 במאי 1754) היה רב ופוסק הלכה מחכמי יהדות סלוניקי, מחבר ספר השו"ת עולת שמואל. מכונה: ר' שמואל פלורנטין "האחרון" או "הבחור" כדי לבדלו מהרב שמואל פלורנטין "הזקן" או "הקדמון" ומדודו הרב שמואל חיים פלורנטין. נולד בסלוניקי לר' דוד שהיה ראש הבודקים בעיר. למד בישיבה של ק"ק "עץ החיים" מפי רבי שלמה הלוי הבחור והיה מתלמידיו המובהקים. קיבל תורה גם מרבו בהלכה, דודו הרב חיים שמואל פלורנטין מחבר "מעיל שמואל". בית הראה, (שלוניקי תקי"ח) - מורה מקום האחרונים וקצת לשונות הרמב"ם עולת שמואל, (שלוניקי תקל"ו) - 72 שאלות ותשובות ופסקי הלכה שכתב בין השנים ה'תע"ט-ה'תק"ט מנחת שמואל, (שלוניקי תקל"ו) - דרושים נבחרים והספדים מיכאל מולכו, בית העלמין של יהודי שאלוניקי, ירושלים תשל"ה. פריט 1253, עמ' 447–448 שניאור זלמן שכטר ומ' זליגסון, ‏"פלורנטין, שמואל בן דוד", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
קאקא (ניו זילנד)

קאקא או נסטור דרומי (שם מדעי: Nestor meridionalis) הוא אחד משני מיני התוכים מהסוג נסטור, האנדמי לניו זילנד. המין השני הוא הקיאה, או נסטור הררי או נסטור צפוני (Nestor notabilis), החי מעט צפונה ממנו. הקאקא מצוי בסכנת הכחדה בטבע. הנסטור הוא תוכי בינוני שאורכו עד 45 ס"מ ומשקלו עד 500 גרם. לנסטור דו-צורתיות זוויגית והזכרים גדולים יותר מהנקבות אך דומים להן בצבעם האפור עם כתמים אדמוניים על הרגלים, הכנפיים והראש, יחד עם כתם כתום על הלחיים והמקור. הם ניזונים בעיקר מזרעים ומצמחייה שונה, לרבות עשב, פרחים, פירות קטנים וחרקים. הם גם יכרסמו קליפות עצים כדי להגיע לחיפושיות הנמצאות בתוך הגזע. התוכי חי ביערות ממוזגים ברחבי שני האיים וכן באי קפיטי (אנ'), האי קודפיש (אנ') והאי ברייר הקטן (אנ'). תוכים אלה נמצאים בסכנת הכחדה, בעיקר עקב יונקים טורפים שלא היו קיימים בניו זילנד והובאו אליה על ידי האדם: בעיקר חולדות, פוסומים וחמוסים, אשר טורפים הן פרטים בוגרים והן צעירים. בנוסף תוכים אלה נפגעים מתחרות עם צרעות פולשות ועם כנימות מגן על צוף של עצים. Nestor meridionalis septentrionalis Nestor meridionalis meridionalis מדיה וקבצים בנושא קאקא בוויקישיתוף קאקא, באתר ITIS (באנגלית) קאקא, באתר NCBI (באנגלית) קאקא, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) קאקא, באתר GBIF (באנגלית) קאקא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קאקא באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרנסואה-לואי קאילר

פרנסואה-לואי קאילר (צרפתית: François-Louis Cailler; 11 ביוני 1796 – 6 באפריל 1852) היה יצרן השוקולד השווייצרי הראשון, ומייסד חברת השוקולד קאילר. המפגש הראשון של קאילר עם שוקולד היה ביריד מקומי כאשר טעם שוקולד איטלקי. לאחר המפגש הראשוני עבר קאילר לטורינו ולמד את אומנות הכנת השוקולד. כאשר חזר לשווייץ, יסד את מפעל השוקולד הראשון בשווייץ בעיירה קורסייה שליד ווה בשנת 1819. ב 1825 פתח מפעל שוקולד שני, שנמכר מאוחר יותר לבנו ג'וליאן וחתנו דניאל פטר. מאז 1899 נמצא המפעל הראשי בעיירה ברוק שבאזור גרוייר, בשווייץ. המצאתו הגדולה הייתה פיתוח של שוקולד חלק שהיה ניתן לצוק לתבניות. המצאה זו הייתה סנסציה עולמית. בשנת 1875 עלה במוחו של דניאל-פטר הרעיון להוסיף לשוקולד את תמצית החלב של שכנו אנרי נסטלה ובכך המציא את שוקולד החלב. משפחת קאילר ופטר חברו בסופו של דבר למיזם של קרל-אמדה קוהלר (ממציא שוקולד האגוזים) על מנת להקים חברה משותפת. בשנת 1929, נסגר מעגל כאשר נסטלה, שהפכה לחברת ענק, רכשה את החברה המשותפת. מדיה וקבצים בנושא פרנסואה-לואי קאילר בוויקישיתוף אתר Cailler ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אנה הדוויג בול

אנה הדוויג בול (בלעז: Anna Hedvig Büll, במקור: Anna Hedwig Buhl;‏ 4 בפברואר [לפי לוח השנה היוליאני: 23 בינואר] 1887 — 3 באוקטובר 1981) הייתה מסיונרית אסטונית (ממוצא גרמני-בלטי) שסייעה להצלת חייהם של כמה אלפי ילדים יתומים ארמנים, בתקופת רצח העם הארמני. בול נולדה למשפחה נוצרית-לותרנית בשנת 1887 בהאפסלו, אסטוניה. בעיירת נופש זו, ניהל אביה אתר מרפא בבוץ שהיה בבעלותו. היא הייתה הילדה השישית מבין שמונה אחים ואחיות. בול למדה בבית ספר ציבורי באסטוניה עד גיל 15, לאחר מכן היא נשלחה לשם השלמת לימודיה לעיר סנט-פטרסבורג, שם למדה במשך שלוש שנים בבית ספר גרמני-פרוטסנטי. במהלך ביקורה בבית המשפחה בשנת 1903, אשר היה בעיירת הולדתה, היא קיבלה השראה מהרצאה שניתנה על ידי אוונגליסט ידוע בשם יוהאן קארגל. דבר זה השפיע על החלטתה להקדיש את חייה למאמץ הסיוע ההומניטרי. לאחר שהשלימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1903, בול בילתה את עיקר זמנה בבית המסיון "Malche", אשר בעיירה הגרמנית "Bad Freienwalde (Oder)". שם היא למדה על גורל הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית. חדורת מטרה לסייע לבני העם הארמני, היא סיימה את לימודיה בבית הספר האוונגליסטי. במהרה היא הוזמנה לשרת בתחנת מסיון ארמנית במארש. עם זאת, בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה היא נאלצה תחילה לעבור התנדבות עם נשים וילדים בכפרים גרמניים ולאחר מספר חודשים להתנסות בסיוע לאביונים בסנט-פטרסבורג. בשנת 1909, ניסתה שוב בול לסייע לארמנים, אך ניסיון זה נקטע באבו בשל התפשטות הידיעה אודות הטבח בנפת אדנה שבקיליקיה (כיום חלק מטורקיה). משלא צלח הדבר בידה, המשיכה בול לסמינר הוראה מסיונרי. בסופו של דבר, לאחר שהוסמכה לחינוך, עברה בול לקיליקיה. באזור זה היא עבדה כמורה בבית יתומים ארמני במארש, בין השנים ‏ 1911-1916. בשנת 1915, הייתה בול עדה למעשה הטבח בקיליקיה ופעלה להצלת חייהם של כמעט אלפיים ילדים ארמנים ונשים ארמניות. בתקופה זו הוכרה העיר מארש כ"עיר היתומים". בול נקראה לחזור מהעיר מארש בשנת 1916 ונדרשה לעזוב. בשנת 1921, נשלחה בול לחלב שבסוריה על ידי ארגון "סיוע נוצרי לאלפו" (בלעז: "Chrétienne en Orient to Aleppo") שהוקם זה מכבר, שם הקימה מחנה פליטים לניצולי רצח העם הארמני. בנוסף לכך, היא קידמה סיוע רפואי לחולי דבר, הייתה שותפה לבניית שני בתי חולים, ארגנה סדנאות אריגה וגינון, לימדה שיעורי ארמנית וכן עסקה ביוזמות נוספות שנועדו לשפר את חייהם ואיכות חייהם של הפליטים. בשנת 1951, בעת שהחלו הפליטים לבקש מקלט בארמניה הסובייטית, בול לא קיבלה אשרה מטעם רשויות ברית המועצות. בהמשך אותה השנה היא חזרה לאירופה. היא נפטרה במוסד סיעודי למסיונרים ב-3 באוקטובר 1981, בפאתי העיר היידלברג שבגרמניה. לאורך 40 שנים מחייה היא השקיעה את מירב מאמציה לשיפור מצבם החברתי של הפליטים הארמנים. ב-29 באפריל 1989, הוקם לוח זיכרון בבית הולדתה שברחוב קולי 5, אשר הוקדש לה על ידי האיגוד לתרבות ארמניה-אסטוניה. בארמניה הוקמה לזכרה אנדרטה, אשר הוצבה בחלל המוזיאון לרצח העם הארמני בירוואן. בפי הפליטים הארמנים, נודעה לעיתים בכינוי "אמא של הארמנים". חייה של בול, כמו חייהן של עוד ארבע פעילות הומניטריות אירופאיות, שהיו עדות לזוועות רצח העם הארמני, מסופרים בסרט "מפת הגאולה" (באנגלית: "Map of Salvation"‏), שיצא ב-2015. מדיה וקבצים בנושא אנה הדוויג בול בוויקישיתוף
זאב הודי

זאב הודי (שם מדעי: Canis lupus pallipes) הוא תת-מין של זאב מצוי מהסוג כלב. הוא דומה מאוד לתת-המינים הקרובים אליו זאב ערבי (Canis lupus arabs) וזאב טיבטי (Canis lupus chanco) וכן לזאב ההימלאיה (Canis lupus chanco). זאבים אלה חיים בדרום אסיה, בעיקר בהודו ובמזרח התיכון, כולל בישראל, בה הוא נפוץ בעיקר ברמת הגולן – שם הוא מזיק גדול למגדלי פרות וכבשים, וכן במרכז, בירושלים וביהודה ושומרון. זאבים אסייתים אלה קטנים יותר מהזאב האירופי (Canis lupus lupus), דקים יותר ממנו ופרוותם בהירה וזהובה עם מעט שערות. לעיתים הפרווה גם מעט אדמונית עם שערות לבנות. זאבים אלה חיים בלהקות קטנות של לא יותר מעשרה זאבים, והם נודדים למרחקים רבים בחיפוש אחר טרף. הם נפוצים בעיקר בשמורות טבע, שם מתקבצות הרבה חיות ויש מים בהישג יד. הזאבים יאכלו כל טרף שימצאו ובדרך כלל צדים בזוגות. הם ניזונים מארנבות, מכרסמים שונים ואנטילופות. הם פחות מותאמים למרוצים ממושכים ויעדיפו לתקוף את האנטילופות ממארב או על ידי מרדף בין השיחים כך שפרט אחד יכול להצטרף באמצע המרדף מבלי להיראות. לעיתים הם גם מבריחים את האנטילופות אל זאב נוסף המסתתר בסבך. לעיתים הם מזדווגים עם דולים בשמורות בהודו. זאבים אלה מופיעים ב"ספר הג'ונגל" מאת רודיארד קיפלינג, בו מתוארים משפחת זאבים שאימצה גור אדם לו קראו מוגלי. הזאבים לא תוקפניים לבני אדם בדרך כלל, אם כי לעיתים נהרגו מספר ילדים בהודו לאחר תקיפות ואף בישראל אירעו בשנת 2017 מקרים של תקיפת ילדים במדבר יהודה. חוקרי זאבים העלו השערה שמדובר בזאב מעורב בכלב או בזאב שהתרגל לנוכחות בני אדם. מדיה וקבצים בנושא זאב הודי בוויקישיתוף זאב הודי, באתר ITIS (באנגלית) זאב הודי, באתר NCBI (באנגלית) זאב הודי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) זאב הודי, באתר GBIF (באנגלית) "עשר תקיפות בארבעה חודשים: הזאבים בדרום הפסיקו לפחד ומנסים לטרוף ילדים". הארץ. נבדק ב-2022-11-26.
סאות'רן קרוס (אונייה)

"סאות'רן קרוס" (באנגלית: SS Southern Cross) הייתה אוניית קיטור ומפרשים לציד כלבי-ים, שפעלה בעיקר בנורווגיה ובשדות הציד בניופאונדלנד ולברדור. האונייה אבדה בים בשובה מציד כלבי-ים ב-31 במרץ 1914, ועמה נספו כל 174 האנשים שהיו על סיפונה. באותה סערה טבעה גם אוניית הקיטור "ניופאונדלנד" עם כל 78 אנשי צוותה. אובדן שתי האוניות על אנשיהן ידוע בשם "אסון ציידות כלבי הים בניופאונדלנד". האונייה תוכננה על ידי בונה האוניות הנורווגי המפורסם קולין ארצ'ר, מי שתכנן את "פראם", אוניית המשלחת של ננסן לקוטב הצפוני (Nansen's Fram expedition). היא נועדה להיות אוניית קיטור ומפרשים לציד לווייתנים, אורכה 45 מ' ותפוסתה ברוטו 520 טון. השם שניתן לה היה "פולוקס" (Pollux), והיא החלה את שירותה ב-1886 מנמל הבית ארנדל שבנורווגיה. ב-1897 נמכרה "פולוקס" לחוקר הקטבים האנגלי-נורווגי קאשטן בורשקרווינק כדי להוביל את משלחת "צלב הדרום" לאנטארקטיקה, ושמה הוחלף ל"סאות'רן קרוס. ב-19 בדצמבר 1898 יצאה האונייה למסעה, במהלכו עברה לראשונה בהיסטוריה דרך חומת הקרח הגדולה אל ים רוס שלא נחקר עד אז. אוניית המשלחת שבה לאנגליה ביוני 1900. ב-1901 נמכרה האונייה לחברת ציד כלבי הים "מארי אנד קרופורד" מגלאזגו (Murray & Crawford), וערכה הפלגות ציד סדירות לחופי ניופאונדלנד. ב-1914 אבדה האונייה עם כל צוותה בסערה לחופי ניופאונדלנד. Higgins, Jenny (2007). "The 1914 Sealing Disaster". In: Heritage - Newfoundland & Labrador. Borchgrevink, Carsten (1901). First on the Antarctic Continent. George Newnes. pp. 10-11. "Carsten Egeberg Borchgrevink (1864–1934)". Antarctic Heritage Trust. 20 November 2009. Archived from the original. "An Antarctic Time Line : 1519–1959". South-Pole. Retrieved August 29, 2008. Paine, L.P. (2000). Ships of Discovery and Exploration. Ships of the World Series. Houghton Mifflin. משלחת צלב הדרום מדיה וקבצים בנושא סאות'רן קרוס בוויקישיתוף Higgins (2007). Borchgrevink (1901). Borchgrevnik (2009). An Antarctic Time Line : 1519 – 1959. Paine (2000), p. 131.
מאיר גלבוע

מאיר גלבוע (נולד ב-3 באוקטובר 1949) הוא קרימינולוג ישראלי וניצב משנה (בדימוס) שכיהן כסגן ראש היחידה הארצית לחקירות פשעים במשטרת ישראל. לאחר פרישתו מהמשטרה, עמד בראש מחלקת החקירות ברשות ההגבלים העסקיים. לאחר מכן שימש יועץ מיוחד לענייני שחיתות למבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס. במהלך 35 שנות שירותו במשטרה ביצע גלבוע תפקידים רבים בתחומי החקירות: את דרכו הפיקודית החל כראש משרד החקירות בתחנת אילת, ומאוחר יותר שימש ראש מחלק חקירות וראש מחלק נוער במרחב ירושלים. משם המשיך לתפקידים נוספים ובהם ראש מפלג חקירות ביחידה הארצית לחקירות הונאה, קצין אגף החקירות במחוז שומרון ויהודה וסגן ראש היחידה הארצית לחקירות פשעים. הוא השתתף במהלך שירותו במשטרה בחקירות של בכירים רבים במערכת השלטונית ובהם אריה דרעי, אהוד אולמרט, רפאל פנחסי, יאיר לוי ויוסי ונונו. למרות ששירת שנים ארוכות במשטרה, הוא מרבה למתוח ביקורת על תפקודה. בשנת 2014 אמר: "היום המשטרה היא עוד גוף שיטור. לצדה יש המון מנגנוני שיטור פרטיים. הדוגמה הכי קיצונית היא בסביון ובצהלה, שם אי אפשר להסתובב בלי שיעצרו אותך וישאלו שאלות. במקום ליהפך לגוף מוביל היא נגררת. הם נראים כמו מי שמסתערים קדימה כשמאחוריהם תפאורה מקלקר של המערב הפרוע. יש לנו היום משטרת קלקר. לפני שנתיים ניסו לפרוץ אלי, ולא פניתי למשטרה. מי שהנזק שלו קצת מעל ההשתתפות העצמית של הביטוח לא פונה". בשנת 2005 מונה למנהל מחלקת חקירות ברשות ההגבלים העסקיים, וכן שימש חבר הנהלת הרשות. בשנת 2008 מונה ליועץ בכיר למבקר המדינה דאז, מיכה לינדנשטראוס, למאבק בשחיתות הציבורית. כעבור שנתיים פרש מהתפקיד לאחר שהבין שלינדנשטראוס מחפש לו מחליף. לאחר שפרש הסביר בריאיון לעיתון הארץ כי בתקופה שבה עבד במשרד המבקר זיהה סימפטומים למה שהוא מגדיר כ"תרבות של שקר", וכי הוא חושש שהסימפטומים הללו עלולים להתפשט בעתיד בגוף הארגון כמחלה. "לצערי, יש במשרד תרבות של דיווח לא נכון ויש תרבות של חוסר דיווח, שזה בעצם אותו הדבר", אמר אז. ב-1998 קיבל את אות "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון. בשנת 2005 קיבל את אות אומ"ץ על מאבקו למען מינהל תקין וצדק חברתי ומשפטי. היה חבר בוועדה לבחינה מחודשת בעניינו של רון ארד בראשות השופט בדימוס אליהו וינוגרד. שימש חבר ב"וועדת טרנר", שבחנה את תפקיד השיטור הקהילתי והמשטרה העירונית במאבק באלימות. גלבוע הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת ניופורט בקליפורניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה "בפוטנציאל להרשעה של חפים מפשע במערכת אכיפת החוק בישראל". כיום הוא מלמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. בעבר לימד גם בבית הספר לממשל ומדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית ובבית הספר לקרימינולוגיה במכללה האקדמית עמק יזרעאל. גלבוע נשוי, אב לשלושה ילדים וסב לשישה נכדים. מתגורר ביישוב עתלית. בנה של פרופ' מנוחה גלבוע. גידי וייץ, למאיר גלבוע, יועץ מבקר המדינה היוצא, יש כמה דברים להגיד על הבוס שלו לשעבר, מיכה לינדנשטראוס, באתר הארץ, 25 ביוני 2010 ענת ג'ורג'י, "המשטרה של היום היא יח"צנות ותדמית, היא משטרת קלקר", באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2014 מתוך עמוד הפייסבוק של מאיר גלבוע חרותי-סובר, טלי (2016-09-26). "הלוחם בשחיתות - והדוקטורט שעשה בהתכתבות". TheMarker. נבדק ב-2016-11-03.
אביטל שטיין

אביטל הלפרין שטיין (נולדה בשנת 1961) היא מנהלת ודירקטורית ישראלית. ד"ר להוראת מדעים, ממייסדי המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, לשעבר מנכ"לית הטכניון ומנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה. הייתה שחקנית נבחרת ישראל בכדורסל נשים. אביטל הלפרין שטיין נולדה בחיפה. ניגנה 12 שנה בפסנתר. מגיל 9 עד 24 שיחקה כדורסל בקבוצות הנשים של מכבי תל אביב, הפועל חיפה ומכבי חיפה. הייתה שותפה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל לנשים. בין השנים 1976–1979 הייתה חברת נבחרת ישראל בכדורסל נשים[דרושה הבהרה]. לאחר מכן התגייסה לצה"ל ושירתה כמדריכת ספורט בחיל הים. עבדה בתחומי בחקר ביצועים וניתוח מערכות. הייתה ממייסדי המכללה האקדמית להנדסה ירושלים, ובין השנים 2009-1999 כיהנה כמנכ"לית וסגנית נשיא שלה. בשנים 2009–2012 כיהנה כמנכ"לית וסגנית נשיא הטכניון והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה. הייתה נציגת הטכניון במכרז שהוציא ראש עיריית ניו יורק, מייקל בלומברג, לקראת הקמת מכללה טכנולוגית חדשה באי רוזוולט. במכרז זכו הטכניון יחד עם אוניברסיטת קורנל ובכך עקפו למעלה מעשר הצעות של מוסדות אקדמיים מובילים בארצות הברית. בין השנים 2012–2013 כיהנה כמנכ"לית המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב. התפטרה אחרי 8 חודשים בתפקיד. בשנת 2013 בחר בה המגזין פורבס כאחת מ-50 הנשים החזקות בישראל בכלל וכאישה החזקה ביותר בתחום החינוך בפרט. בשנים 2016-2015 משמשת כמנטורית ב"תוכנית מנטורים" של ארגון בוגרי מנהל עסקים באוניברסיטה העברית. מתגוררת בכפר בן נון נשואה לעו"ד שוקי שטיין. משנת 2011 מעניקים השניים מדי שנה חמש מלגות לנשים המעוניינות ללמוד בטכניון, אך אינן יכולות בשל קשיים כלכליים. שטיין אם לארבעה. נכנסה להיכל התהילה כדורסל נשים חברויות ציבוריות בעבר ובהווה: דירקטורית חיצונית; מנורה מבטחים, איסתא ואלרן השקעות הטכניון - יו"ר ומנהלת קרן טכניון הזדמנויות השקעה שותפות מוגבלת; דירקטור, אמי"ת – מכון אלפרד מאן; חברת דירקטוריון מוסד הטכניון למחקר ולפיתוח חברת האספה הכללית, מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית חברת חבר נאמנים, המכללה האקדמית להנדסה ירושלים יו"ר ועדת החינוך, מועצה אזורית גזר חברת מועצת המנהלים, תיאטרון ירושלים חברת האספה הכללית, קרן גבריאל שרובר חברת המועצה הציבורית לקידום ספורט הנשים בישראל חברת חבר הנאמנים, בצלאל. אביטל הלפרין שטיין בהיכל התהילה כדורסל נשים ד"ר אביטל שטיין, הרצאה באתר יוטיוב כנס המידע ליוצאים לחו"ל, ד"ר אביטל שטיין, הרצאה באתר יוטיוב עינב בן יהודה, אישה ריאלית, באתר הארץ, 1 במרץ 2006 טלי חרותי-סובר, תנו לה יאסו, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2007 רשמית: הטכניון ואוניברסיטת קורנל יקימו קמפוס טכנולוגיה בניו יורק, באתר כלכליסט, 19 בדצמבר 2011 ליאור דטל, אחרי שמונה חודשים בתפקיד:מנכ"לית המל"ג התפטרה, באתר TheMarker‏, 14 ביולי 2013 תומר ורון, דירוג 50 הנשים החזקות בישראל ב-2013: 16.אביטל שטיין, באתר "פורבס ישראל", 18 במרץ 2013
R בדג זהב

R בדג זהב (R Doradus, נקרא גם HD 29712) הוא ענק אדום משתנה מסוג מירה הנמצא במרחק של 178 שנות אור (54.6 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים דג זהב וקרוב לקבוצת הכוכבים רשת. בהירותו הנראית של הכוכב נעה בין דרגה 6.6 לדרגה 4.8 ורדיוסו הוא 70 ± 515 מיליון ק"מ שהם 50 ± 370 רדיוסי שמש (3.46 יחידות אסטרונומיות). לו הוא היה ממוקם במרכז מערכת השמש הוא היה עולה על מסלולו של מאדים ועל רוב מסלולה של חגורת האסטרואידים. לכוכב קוטר זוויתי מדיד בין הגדולים ביותר בכל השמים (0.052″ – 0.062″). לכוכב עוצמת הארה הגדולה פי 6,500 מזו של השמש ומסה של 1.2 מסות שמש. אורך מחזור השינוי באורו של הכוכב אורך 340 יממות והטמפרטורה שלו היא 2,740 קלווין. הכוכב בעל סיווג ספקטרלי של M8IIIe. מדיה וקבצים בנושא R בדג זהב בוויקישיתוף R בדג זהב, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
טוקיטורה

טוקיטורה הוא תבשיל רומני מסורתי, צלי קדירה עשוי בשר בקר ובשר חזיר ברוטב עגבניות, המוגש באופן מסורתי עם ביצת עין וממליגה. הגרסה המולדובנית נקראת tochitură moldovenească והגרסה הטרנסילבנית נקראת tochitură ardelenească. קיימים מתכונים בשתי גרסאות עיקריות - עם רוטב עגבניות ובלעדיו. המתכון עם רוטב העגבניות אינו המתכון המסורתי אך הוא הנפוץ והמקובל במרבית המסעדות. המתכון ללא רוטב עגבניות מכיל מיצי בשר ושומן חזיר. במתכון המסורתי יש מלבד בשר גם חלקי פנים כגון כבד, כליות, לב, שומן חזיר, בייקון, ונקניקיות מעושנות המטוגנים יחד. המנה מוגשת עם גבינת טלמיה או גבינת בורדוף. טוקאנה Tochitura, plat traditionnel roumaine, באתר http://www.ptitchef.com (בצרפתית)
יוסף מוצפלדט

יוסף טוסי מוצפלדט (נולד ב-24 בנובמבר 1941, בקאקורטוק, גרינלנד) הוא פוליטיקאי גרינלנדי ממוצא אינואיטי וגרמני. כיהן כשר האוצר והחוץ בממשלת גרינלנד בין השנים 2009 - 2013. כיהן גם כנשיא המועצה הנורדית המערבית, חבר הפרלמנט של גרינלנד, מנהיג מפלגת אינואיט אטקטיגיט ויושב ראש הפרלמנט של גרינלנד. בתו היא נוקאקה קוסטר-ולדאו (לשעבר מוצפלדט), זמרת ושחקנית גרינלנדית ואשתו של השחקן הדני ניקולאי קוסטר-ולדאו. מדיה וקבצים בנושא יוסף מוצפלדט בוויקישיתוף יוסף מוצפלדט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
בלגיקה

האם התכוונתם ל... גאליה בלגיקה – פרובינקיה רומית אשר מוקמה בשטחים הדרומיים של הולנד, בלגיה, לוקסמבורג, צפון-מזרח צרפת וצפון-מערב גרמניה. בלגיקה (ספינה, 1884) – אוניית קיטור ששימשה את המשלחת האנטארקטית הבלגית בשנים 1897–1901 ומשלחות לחוג הארקטי בשנת 1905 ומ-1907 עד 1909.
האגודה הבין-לאומית למרכזי הערים

האגודה הבין-לאומית למרכזי הערים (אנגלית: International Downtown Association - IDA) היא ארגון בין-לאומי המוקדש למרכזי הערים ברחבי העולם. מטרת הארגון היא לתת כלים שיאפשרו שיפור התחבורה, המגורים התיירות, והעסקים בעיר באמצעות למידה של המבנה העירוני של הנקודות המרכזיות בערים ועל המבנה הארגוני של מרכז עסקים ראשי ושל האזור הסובב אותו. הארגון נוסד בשנת 2011 וממוקם בעיר וושינגטון הבירה, ארצות הברית ומשתף פעולה עם מוסדות אקדמאיים ברחבי ארצות הברית ובעולם. הארגון מוציא לאור מגזין חודשי בנושא המחקר אודות מרכזי הערים ברחבי ארצות הברית ומארגן כנסים בין-לאומיים בנושא. בנוסף הארגון מאגד תחתיו ארגונים נוספים העוסקים וקשורים למרכזי הערים בעולם בנושא. אתר האינטרנט הרשמי של האגודה הבין-לאומית למרכזי הערים (באנגלית) האגודה הבין-לאומית למרכזי הערים, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ורסואה

ורסואה (צרפתית: Versoix) היא עיר בקנטון ז'נבה שבשווייץ, מצפון לעיר ז'נבה, על גדות אגם ז'נבה. שטח העיר הוא 10.51 קמ"ר, מתוכם 32.2% הם שטחים בנויים או לתשתיות, 29% שטחים חקלאיים, 37.9% יערות ו-0.9% שטח לא בשימוש. העיר נמצאת על גדות אגם ז'נבה, בגבולו הצפוני של קנטון ז'נבה, צמוד לקנטון וו. בשטח העיר עובר ונשפך לאגם נהר קטן ששמו כשם העיר, ומקורו בהרי היורה. יערות מכסים אחוז ניכר משטח העיר, והם מקושרים ליערות הגדולים של רכס הרי היורה וקנטון וו, זאת כתוצאה של מדיניות טיפוח ושימור ארוכת שנים. בשטח העיר עוברת אוטוסטראדה המקשרת את העיר לז'נבה מדרום ולקנטון וו ולוזאן מצפון. בעיר שתי תחנות רכבת המחברות אותה למערכת הרכבות השווייצרית ומשרתות אותה לכיוונים הנ"ל, ובנוסף שני קווי אוטובוס מקשרים את העיר לז'נבה. על גדות האגם נמצאים כמה נמלים ומעגנים, וקווי שיט של "החברה להפלגה על אגם ז'נבה" מקשרים את העיר לערי החוף החשובות בשווייץ ובצרפת. העיר הוקמה לראשונה בשנת 1257. העיר החליפה ידיים מספר פעמים והיוותה מוקד לסכסוכים בין שליטים מקומיים שונים . בתחילת המאה ה-18 נערכות תוכניות לבניית העיר החדשה, מצפון לקיימת, כדי להציב אלטרנטיבה צרפתית שתתחרה בז'נבה. לקראת סוף המאה, לאחר סחבת ארוכה ומותם של היוזמים, ננטשות התוכניות והבניה נפסקת. בשנת 1815, עם קריסת שלטונו של נפוליאון באזור, ובמסגרת ההצטרפות של ז'נבה לקונפדרציה ההלווטית - שווייץ, סופחה העיר יחד עם חמש ערים סמוכות לרפובליקת ז'נבה. סיפוח זה נבע מדרישת שווייץ לגבול משותף של קנטון ז'נבה עם קנטון וו הסמוך. החל מאמצע המאה ה-20 חוותה העיר התפתחות מואצת - העיר החדשה המתוכננת, כולל הנמל, נבנתה מצפון לעיר הישנה, תוך שילוב עקרונות התכנון המודרניסטי עם התוכנית מן המאה ה-18. מספר תושבי העיר עלה בחדות ובשנת 2000 עבר את ה-10,000. בעיר גרים, נכון ל-2015, 13,439 תושבים, בצפיפות של 1,279 לקמ"ר. להלן גרף המתאר את התפתחות האוכלוסייה: תזמורת העיר, הכוללת כ-40 נגנים, מקיימת בעיר גם בית ספר למוזיקה, בהנהגת מוזיקאים מקצועיים. מדי שנה מארגנת העירייה פסטיבל בירה בעזרתו נאסף כסף שמועבר לתמיכה בתרבות ובטובת הילד. בעיר שוכנים מאז המאה ה-19 שני יצרני שוקולד, ומאז 2005 מתקיים כל שנה פסטיבל שוקולד, המאגד יצרני שוקולד קטנים מכל האזור לתצוגת פסלי שוקולד. מדיה וקבצים בנושא ורסואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ורסואה אתר חברת השוקולד פברז'ה, השוכנת בעיר
שמואל זיסקוביץ' שפירו

מִיכָאִיל אָלֶכְּסַנדרוֹבִיץ' שָפִּירוֹ (ברוסית: Михаил Александрович Шапиро; ‏4 באוקטובר 1912 - 12 באפריל 1972) היה יהודי סובייטי, שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נולד תחת שם שמואל בעיר אודסה במשפחת פועלים יהודים. הוא סיים ארבע שנים של בית ספר ועבד יחד עם אביו במפעל לנעליים העירוני. מ-1936 עד 1938 היה בשירות סדיר וגויס שוב עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941. עד דצמבר לחם בחזית הדרומית מספטמבר נפצע באזור רוסטוב על דון. ממאי עד ספטמבר 1942 לחם במסגרת החזית הדרום מערבית שהפכה אז לחזית סטלינגרד שם לחם עד סוף השנה. מאז ינואר 1943 התקדם יחד עם חזית הדרומית המחודשת ובהמשך עם החזית האוקראינית הרביעית והשלישית.ב27 (29) באוגוסט אותה השנה (לפי מקורות אחרים בספטמבר שנה קודם לכן)נפצע ולאחר שיקום מאוקטובר 1944 לחם בחזית הביילורוסית הראשונה. בפברואר 1943 על חשיפת מטרות אויב תחת אש בקרבות מצפון לרוסטוב על דון במסגרת רגימנט 507 של חיל התותחנים נ"ט זכה במדליה על הצטיינות בקרב. בהמשך השתתף בהגנה ומתקפת נגד על נהר מיאוס.על חשיפת מטרות אויב ועוז קיבל מדליית העוז. במהלך שחרור אודסה יחד עם רגימנט שלו תקף את כוחות הוורמאכט מעורף בכיוון צפון מערב. במסגרת השתתפות במבצע יאשי-קישינב ב20 וב23–24 באוגוסט הצטיין בזיהוי מטרות אויב וב29 לחודש גם הרים את לוחמי הרגימנט לקרב פנים מול פנים בו חיסל כעשרה לוחמי וורמאכט. על כך הוצע להעניק לו עיטור הכוכב האדום אך אושר לקבל עיטור התהילה מדרגה השלישית. באוקטובר 1944 יחד עם הארמייה שלו צורף לחזית הביילורוסית הראשונה. במסגרת מבצע ויסלה-אודר ב14–15 בינואר בסמוך לעיר וורקא במהלך צליחת נהר פיליצה זיהה מעל 9 מטרות אויב, פרץ שדה מוקשים. ב23 לאותו חודש בעקבות הסוללה העיקרית חיסל 15 מתוך 65 קציני וורמאכט. בראשון לפברואר חצה נהר אודר כיוון הפגזות הרגימנט שלו ומנע מתקפות נגד. על כך הועמד שוב לעיטור הכוכב האדום וקיבל עיטור התהילה מדרגה שנייה בפקודה מ4 למרץ 1945. נפצע ב-15 בינואר. ב14 - 16 באפריל עם תחילת הקרב על ברלין בגדה השמאלית של אודר איתר מיכאיל (שמואל) כ9 נקודות לירי תותחים שחוסלו בהצלחה כמו כן חיסל מנשק אוטומטי כ-30 חיילי אויב. ב-10 במאי קיבל תעודה על חיסול אישי של יותר מ-100 חיילי ורמאכט ובהחלטה מ-15 במאי הוחלט להעניק לו את עיטור התהילה מדרגה ראשונה. שוחרר מן השירות בסתיו אותה השנה, חזר להתגורר באודסה, עבד בתעשיות שונות בעיר גם כמומחה במרכז לייצור מזון. נפטר ב-12 באפריל 1972. דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית) ציון התאריכים בקבלת עיטור התהילה (רוסית) "ידיעות אודסה" - "אודסקיה איזווסטייה", 15.12.2011 (רוסית) באתר "מעשה גבורה של העם" (רוסית) "פורטו פרנקו מס' 16 (863), "שלושת התהילות של טוראי ראשון שפירו", 4.5.2007 (רוסית) בסיס נתונים "מעשה גבורה של העם" (רוסית) בסיס נתונים "מעשה גבורה של העם" (רוסית) הודעה על הענקת העיטור שהוצגה ברשת חברתית על ידי נכדו (רוסית)