laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
הודיה בונן-אלק

הודיה בונן-אלק (נולדה בשנת 1987) היא סופרת ישראלית. בונן-אלק גדלה בעיר נהריה, בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות בהתמחות בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה, תלמידת מחקר בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה. בונן-אלק כתבה את ספרה הראשון, "כח 12", בגיל 18 בשיתוף עם אבי רט. הספר יצא בהוצאת ידיעות אחרונות וזכה בפרס "ספר הזהב" לשנת 2011 של התאחדות הוצאות הספרים בישראל, לציון מכירת 20,000 עותקים[דרוש מקור: זה פרס אחד בשנה, או כל ספר שעבר מכירות מסוימות?]. שנה לאחר הם המשיכו בשיתוף הפעולה עם ספר לבני נוער, "שלם יותר מלב שבור". במהלך השנים האחרונות היא מעבירה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים מצטיינים. הילדים בסדנאות עובדים לאורך השנה על ספר משלהם ובסופה מוציאים אותו לאור. ספרה השלישי, "שבועיים בכפר", נכתב לאחר מעברה מן העיר למושב בעמק יזרעאל. נשואה ואם לשלוש בנות. מתגוררת במושב שדה יעקב שבעמק יזראל. הודיה-בונן-אלק, אתר סימניה שלם יותר מלב שבור, אתר עברית כח 12, צומת ספרים עדי דוד, נוגע ללב - ביקורת על הספר "שלם יותר מלב שבור", באתר ynet, 15 בינואר 2008 שבועיים בכפר באתר נוריתה
המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014)

משחקי החורף הפאראלימפיים 2014 הם המשחקים הפאראלימפיים ה-11 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 7 במרץ ל-16 במרץ 2014 בעיר סוצ'י שברוסיה. במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 550 ספורטאים מ-45 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים. המשלחת הרוסית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 30 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-28 מדליות כסף וב-22 מדליות ארד ובסך הכל 80 מדליות, כמות המדליות הרבה ביותר. אולימפיאדת סוצ'י (2014) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הקרב ברחוב כייבל

הקרב ברחוב כייבל (באנגלית: Battle of Cable Street) התחולל ב-4 באוקטובר 1936, כאשר סיכלו תושבי האיסט אנד של לונדון קיום מצעד של איגוד הפשיסטים הבריטי בראשותו של אוסוואלד מוסלי, שגובה על ידי שוטרי משטרת המטרופולין של לונדון. מוסלי וכנופיית "החולצות השחורות" שלו ביקשו לקיים מצעד דרך השכונות היהודיות הצפופות של מזרח לונדון (בפרט שכונת סטפני) במטרה להטיל טרור וקיבלו לכך אישור ואף ליווי משטרתי. מול כ-3,000 צועדים המגובים ב-2,000 שוטרים התבצרו מאחורי מתרסים קבוצות מאורגנות של כוחות אנטי-פשיסטיים, בהם יהודים (שהמרו את פי ועד שליחי הקהילות, שדרש מהיהודים להישאר ספונים בבתיהם), אנשי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, סוציאליסטים אנשי מפלגת הלייבור העצמאית, אנרכיסטים ואירים-קתולים. המפגינים האנטי-פשיסטים, תושבי האזור, מנו כ-100,000 איש. סיסמתם הייתה "They shall not pass" ("הם לא יעברו!", תרגום הביטוי בספרדית "no pasaran", סיסמת הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד). במהומות האלימות שהתחוללו עקב ההתנגשות, תקפו המתבצרים את הצועדים ואת השוטרים שהגנו עליהם במקלות, והשליכו עליהם אבנים, שברי ריהוט ואשפה שהכינו מבעוד מועד. קבוצת מפגינים יהודים אף שפכו חביות של גולות, שגרמו לנפילת סוסי המשטרה ולפציעתם ולפציעת השוטרים. בסופו של היום נפצעו כ-175 איש בהם נשים וילדים וכ-150 מפגינים אנטי-פשיסטים נעצרו על ידי המשטרה. המצעד הפשיסטי נעצר והפשיסטים נפוצו לכל עבר. בעקבות הקרב התפרסם "חוק הסדר הציבורי (1936)" - Public Order Act, שאסר לבישת מדים פוליטיים בציבור ותרם להתמוססות תנועתו של מוסלי. מדיה וקבצים בנושא הקרב ברחוב כייבל בוויקישיתוף המיתוס של רחוב כייבל, אתר History Today על הקרב במלאת 70 שנה, אתר BBC עדות משתתף בקרב הקרב ברחוב כייבל, סרטון באתר יוטיוב, סרט דוקומנטרי (כ-9 דק') הקרב האמיתי ברחוב כייבל (Hidden London: The Real Battle of Cable Street), סרטון באתר יוטיוב, סרט דוקומנטרי (כ-40 דק') לרגל יובל 76 שנים לקרב גלריית תמונות מהקרב
אלישע אפריאט

רבי רחמים אלישע אפריאט (ה'תר"ה, 1845 (בערך), צפרו, מרוקו - ט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929, ירושלים) היה רב ודיין, מחכמי יהדות מרוקו ובסוף ימיו בירושלים. נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות. במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי בצפרו, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו. בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל. הוא נפטר בט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע. דוד עובדיה, קהלת צפרו ח"ד, ירושלים, תשמ"ה. עמ' עח-עט. עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו
קלונה

קלונה (באנגלית: Kelowna) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. קלונה שוכנת על הגדה המזרחית של אגם אוקנגן בעמק אוקנגן, בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 117,312 תושבים (נכון ל-2011), ובמטרופולין שלה מתגוררים 179,839 תושבים (נכון ל-2011). הראשון שהתיישב באזור קלונה היה הנזיר הצרפתי הקתולי שארל פנדוזי (Charles Pandosy) ב-1859. הוא קרא למקום ל'אנס או סבלה (L'anse au sable), שם שמשמעותו היא "מפרץ החולות", והוא מתייחס לחוף החולי של אגם אוקנגן. קלונה עצמה נוסדה ב-4 במאי 1905. משמעות השם בשפת אוקנגן המקומית היא "דב גריזלי". בתור העיר הגדולה ביותר בעמק אוקנגן המתויר, כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות. בעיר ובסביבתה יש גם תעשיית ייצור יין ענפה. בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מכללת אוקנגן וקמפוס אוקנגן של אוניברסיטת בריטיש קולומביה. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קלונה, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר. העיר מקושרת לגדה המערבית של אגם אוקנגן על ידי גשר ויליאם ר. בנט. יפן קסוגאי, יפן הולנד ונדם (אנ'), הולנד זמביה סננגה, זמביה מדיה וקבצים בנושא קלונה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קלונה (באנגלית קנדית) קלונה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) קלונה, ברשת החברתית אינסטגרם פרופיל מפקד אוכלוסין למטרופולין קלונה, סטטיסטיקס קנדה.
דורית שביט

דורית שביט (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירת ישראל בארגנטינה. שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו). בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב. היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר. שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית. ב-1974 החלה לעבוד במשרד החוץ, ושימשה חוקרת במרכז למחקר מדיני. ב-1977 עברה לחטיבה המדינית במשרד החוץ. ב-1983 מונתה לסגנית הקונסול הכללי במיאמי. ב-1989 מונתה ליועצת מדינית בשגרירות ישראל בקהיר שבמצרים, ב-1992 מונתה לראש מחלקת המזרח התיכון 1 במרכז למחקר מדיני. ב-1994 מונתה לקונסול כללי בסן פאולו שבברזיל. ב-1999 מונתה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). כמו כן שימשה לאחראית על קידום מעמד הנשים במשרד החוץ עד 2005. בשנים 2001 עד 2003 עמדה בראש חטיבת המזרח התיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2003 מונתה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים. ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015. שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים. דורית שביט, דיפלומט בחצאית, הוצאת ספרי צמרת, 2018 מדיה וקבצים בנושא דורית שביט בוויקישיתוף דורית שביט באתר שגרירות ישראל בארגנטינה הודיה כריש חזוני, ‏בעולם של גברים, בעיתון מקור ראשון, 10 באפריל 2019 ענת סורקיס, מודיעין וספר: "דיפלומט בחצאית" מאת דורית שביט, מבט מל"מ, גיליון 85, דצמבר 2019, עמוד 59 ענת סורקיס, דיפלומטיה נשית בשירות המדינה, IsraelDefense,‏ 21.8.2020
פיוטרקובסקי

פיוטרקובסקי הוא: שם משפחה, הנגזר משמה של העיר פיוטרקוב טריבונלסקי בפולין. האם התכוונתם ל... אברהם פיוטרקובסקי – רב פולני, מחבר "פסקי תשובה" מלכה פיוטרקובסקי – אשת ציבור, ופעילת זכויות נשים ישראלית שלמה פיוטרקובסקי (איש עסקים) – איש עסקים ובנקאי ישראלי שלמה פיוטרקובסקי (עיתונאי) – עיתונאי ופובליציסט ימני ישראלי
M50 אונטוס

M50 או בכינויו M50 אונטוס הוא תותח מתנייע אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 1955-1957. לתותח שישה תול"רים M40, שנועדו לירי רציף ומהיר על מטרות בודדות במטרה להבטיח פגיעה. לאחר שצבא ארצות הברית איבד עניין בפרויקט הוא נבחן בכמה קרבות מלחמת וייטנאם על ידי המארינס ודווח כיעיל ביותר. ייצורו חודש במספרים גדולים יותר והוא השתתף בקונפליקט עד סיומו. בראשית הפיתוח, הM50 היה אמור להיות משחית טנקים המסוגל להיות מוצנח על ידי מטוס תובלה. הM50 היה צריך להיות עם מנוע GMC, מנוע זהה למשאיות הצבאיות של ארצות הברית באותה עת. בסופו של דבר חברת אליס צ'אלמרס קיבלה את החוזה לתחילת הייצור, היא קיבלה אישור לייצור 297 יחידות. תחילה, אליס צ'אלמרס בנתה אב טיפוס פשוט, הוא היה על בסיס הM56 סקורפיון והיה לו צריח מפלדה עם שתי זרועות שבכול אחת מהן 3 תותחים, בגרסאות הראשונות הצריח היה מסוגל להסתובב עד 15 מעלות בלבד. אב הטיפוס השני הכיל מערכת מתלים משוכללת יותר, זחלים טובים יותר וצריח המסתובב עד 40 מעלות, אך עם כול השכלולים החדשניים הוא יכל לשאת אך ורק 18 פגזים בגלל השטח המוגבל שבתוכו. כטנק, היו לו מספר בעיות, המרכזיות שבהן היו שכדאי לטעון את התותחים הצוות צריך לצאת מהטנק עצמו וגכן מספר הפגזים היה נמוך לקרב (18 סך הכול). אמנם הצבא ביטל את הזמנת, אך המארינס היה כול כך נואש לכלי נגד טנקים שהצבא אישר הזמנת 297 כלים. הייצור נמשך משנת 1955 עד שנת 1957, המארינס קיבלו את הכלי הראשון שלהם ב-31 באוקטובר 1956. כטנק שעוצב כמשחית טנקים, התברר שהשריון שלו, בדומה לM113 היה חסין נגד נשק קל אך פגיע ביותר לרימון או מוקש. כתוצאה מכך M50 רבים מוקמו בעמדות ממוגנות. רוב הלוחמים ששירתו בכלים אלו אהבו את הכלי, והמפקדים שיבחו אותו. התותח היה קל יחסית, מה שאפשר לו להיכנס למקומות שכלים אחרים נתקעו בהם. מדי פעם גרמו לפחד אצל האויב בגלל כמות התותחים שעליו. באחת מן המשימות במלחמת וייטנאם הוא היה הכלי היחיד שהצליח לעבור גשר פונטון, ולכן המארינס ראו בו ככלי שימושי ויעיל ביותר. יחידות הM50 הפסיקו לפעול במאי 1969. חלק מהכלים פעלו זמן קצר ואחר כך שימשו בעיקר לחלקי חילוף. רובם הפכו לגרוטאות. בחלק קטן של הכלים, השלדה נמכרה. מדיה וקבצים בנושא M50 אונטוס בוויקישיתוף
מדן (עיר)

מדן (באינדונזית: ‏Medan‏Ⓘ‏) היא עיר הבירה של מחוז צפון סומטרה באינדונזיה. העיר ממוקמת על חופו של מצר מלאקה ונחשבת למרכזו הפיננסי של האי סומטרה, ולאחת מארבע הערים המרכזיות של אינדונזיה, לצד ג'קרטה, סורבאיה ומקאסאר. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.435 מיליון תושבים, ובכך היא העיר המאוכלסת ביותר על האי סומטרה, העיר הגדולה ביותר באינדונזיה מחוץ לאי ג'אווה והחמישית במדינה כולה (אחרי ג'קרטה, סורביה, בקאסי ובאנדונג). משמעות שמה באינדונזית: "ככר / מקום מפגש". ב-1 ביולי 1590 מדן נוסדה ככפר בשם קמפונג מדן על ידי גורו פטימפוס סמבירינג פלאווי (Guru Patimpus Sembiring Pelawi). בתחילת המאה ה-17 סולטנות אצ'ה השתלטה על אזור מדן והקימה בו ממלכת חסות בשם דלי (Deli), אשר בהמשך הפכה להיות סולטנות דלי. בירת הממלכה הועברה בין ערים שונות ובשלב מסוים בהמשך המאה ה-17 גם מדן הייתה הבירה. ארמון השלטאן, ISTANA MAIMUN, "ארמון בן המזל", נבנה על ידי ההולנדים החל משנת 1886, כשקבל השלטאן אז את חסות ההולנדים. בסוף המאה ה-19, כשהולנד השתלטה על שטחי אינדונזיה של היום, מדן חזרה להיות מרכז האזור. היא התפתחה עד שזכתה לכינוי "פריז של סומטרה". כשאינדונזיה קיבלה את עצמאותה ב-1949 היא הייתה תחילה פדרציה של מדינות, ומדן נבחרה להיות בירת מדינת מזרח סומטרה. לאחר שב-1950 אינדונזיה פסקה להיות פדרציה, מדן הפכה להיות בירת מחוז צפון סומטרה. בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת צפון סומטרה, אוניברסיטת המדינה של מדן והאוניברסיטה המתודיסטית של אינדונזיה. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קואלנמו שנפתח ב-2013 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי פולוניה. הנמל נמצא במרחק של 39 קילומטרים מהעיר והוא מציע טיסות ליעדים בתוך אינדונזיה ובשאר חלקי אסיה. יפן איצ'יקאווה, צ'יבה, יפן מלזיה ג'ורג' טאון, פננג, מלזיה קוריאה הדרומית קוואנגג'ו, קוריאה הדרומית הרפובליקה העממית של סין צ'נגדו, סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין ארצות הברית מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית מדיה וקבצים בנושא מדן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מדן Indonesia: North Sumatra Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de זאת מלה שאולה הקימת גם בערבית ולא ברור אם מקורה בערבית או בפרסית או בטורקית. שתי המלים שאולות: "מימון" מערבית.
M59 (נגמ"ש)

נגמ"ש M59 הוא נגמ"ש אמריקאי שיוצר בארצות הברית בין 1953 ועד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא החליף את הנגמ"ש M75 בגלל 3 יתרונות מרכזיים: הוא קטן יותר, זול יותר ואמפיבי. כ-6,300 יחידות יוצרו עד שפסק יצורו. הוא הוחלף על ידי ה-M113. תחילת פיתוחו של ה-M59 החל בשנת 1951 על ידי Machinery and Chemical Corporation ‏(FMC), תחילה יוצרו מספר אבות טיפוס. אב הטיפוס הטוב מביניהם, שנראה הכי מבטיח היה ה-T59 שנבחר להמשך פיתוח ויצור בסופו של דבר. במאי 1953 הצבא נתן אישור ל-FMC להתחיל בייצור. כדי לשמור על עלותו הנמוכה, בניגוד לרוב הנגמש"ים האמריקיים, לא היה לו מנוע אחד אלא שני מנועים עוצמתיים של משאיות, כל אחד בצד אחר של גוף הנגמ"ש. מערכת האנרגיה הלא אמינה והשריון החלש יחסית, בהשוואה עם ה-M75, היו הבעיות העיקריות. ה-M59 הוא בעל גוף פלדה מותך בעובי שני החל מ-0.95 ס"מ עד ל-2.49 ס"מ. ה-M59 בנוי מתא אחד גדול, כשמקדימה בשמאל יושב הנהג ומימינו יושב המפקד, הנהג מצויד בפריסקופ עם ראיית לילה המבוססת על אינפרא אדום, המפקד מצויד בכיפה ובמצויד ב-12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ'). מאוחרי המפקד והנהג נמצאים שני ספסלים המחוברים לגוף הנגמ"ש המסוגלים להחזיק כ-10 לוחמים. ה-M59 עוצב ונועד להיות אמפיבי, כאשר הוא נכנס למים, ישנם אטמי גובי על כול הפתחים כדי למנוע כניסת מים, המהירות של ה-M59 במים היא 6.9 קמ"ש. מדיה וקבצים בנושא M59 בוויקישיתוף
שם טוב גאגין

הרב שם טוב גאגין (באנגלית: Shemtob Gaguine; ירושלים, ט"ו באלול תרמ"ד, 5 בספטמבר 1884 – תשי"ג, 30 ביולי 1953, מנצ’סטר) היה רב, דיין, ראש ישיבה, מחבר ספרים, ומשורר. כיהן כחבר בית הדין הרבני של קהילת קהיר, רב בקהילת הספרדים במנצ'סטר, ואב בית הדין לקהילות הספרדים בלונדון. נולד בירושלים לרבקה ולרב יצחק רפאל יחזקיהו גאגין, בן הרב שלום משה חי גאגין, נצר למשפחת גאגין. בילדותו התחנך ולמד בבית הספר דורש ציון, ובהמשך למד אצל הרב יעקב אלפיה. בגיל 23 הוסמך להוראה ורבנות על ידי הרב חיים ברלין. בסוף שנת 1910 התארס עם פרומה ישינווסקי, אולם נראה שהחתונה בוטלה, והוא נישא בהמשך לרוזה בלטנר, ילידת קהיר. בשנת 1913 (ה'תרע"ג) הוזמן לשמש כדיין בקהילה היהודית בקהיר שבמצרים, ונמנה בתקופה זו גם עם דייני העדה האשכנזית. בתקופה זו הוצעה לו על ידי הרב חיים נחום אפנדי משרת חכם באשי בבגדאד שבעיראק, אך סירב. בשנת 1920 (ה'תר"ף) מונה לשמש כרב הקהילה הספרדית בויתנגטון, מנצ'סטר שבאנגליה, ובימי כהונתו הנהיג סדרים חדשים בקהילה, ובעיקר בחינוך. בתקופת מינויו החל לשמש גם כחבר בית הדין של קהילת האשכנזים בעיר, עד לשנת 1926. בשנת 1920 החל לשמש גם כאב בית הדין של קהילת הספרדים בלונדון עד לשנת 1949, ושימש כמנהיג הרוחני והדתי של שתי הקהילות יחד. בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) החל לשמש כמנהל וראש מכללת וישיבת "אוהל משה ויהודית" ברמסגייט, שהוקמה ב-1869 לזכר יהודית מונטיפיורי בידי בעלה משה מונטיפיורי. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1951. בשנת 1933 (ה'תרצ"ג) מונה בהוראת הממשל לסגן יו"ר ועד הרבנים באנגליה, ולראש ישיבת עץ חיים בלונדון. בשנת 1939 היה מועמד למשרת הרב הראשי לתל אביב, אך לבסוף לא נבחר. הלך לעולמו במנצ'סטר ב-30 ביולי 1953 (י"ח באב ה'תשי"ג). בנו, הרב ד"ר מוריס גאגין, כיהן כרב בקהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בויתנגטון, מנצ'סטר. כתר שם טוב, שבעה חלקים – טעמי המנהגים והשינויים בין נוסחי התפילות של הספרדים במזרח, ובין הספרדים שבמערב, ובין מנהגי האשכנזים חיי היהודים בקוטשין: יכיל בו הגלויות, שגלו בני ישראל, אובדן עשרת השבטים, היהודים בעיר קוטשין ומנהגיהם ספר פרקי שירה: פרק א. תפלות שונות, פרק ב. שירי כבוד ושמחה, פרק ג. שירי אבל וקינות למצבות פרק ד. ניבים צחים בחכמה ומוסר חדושים על התלמוד – פרשנות לתלמוד בבלי יהודית: קובץ דו שנתי : כולל בו מאמרים בעברית ובאנגלית לתורה ולמדעי היהדות, בעריכת: רבי טוב גאגין ספר בקשת הלמדין: לר' אברהם בן ר' יצחק הבדרשי עם פירוש וביאור המלות (מודפס בסוף ספרו "פרקי שירה") פחד יצחק : דרושים לפי רוח הזמן על סדר פרשיות התורה. יצא מכתב יד בשני כרכים על ידי מכון אהבת שלום, ירושלים תשפ"א. רשימת כתבי יד, שטרם ראו אור הערות והארות למדרש רבא ותנחומא שו״ת לשואלים בלונדון וקריית חוצות ביאור על חמישה חומשי תורה התלמיד שואל והרב משיב ביאור לפירוש הריקאנטי גירסא דינקותא - חידושים במסכתות שונות. שירים למילה, פדיון, בר מצווה, חופה, קינות לאנשי שם, תפילות ועוד רשמי מסע בספרד וצרפת משה דוד גאון, שם טוב גאגין, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 189), באתר היברובוקס אתר המוקדש לסדרת ספריו "כתר שם טוב" שם טוב גאגין, באתר "החכם היומי" שם טוב גאגין (1885-1953), דף שער בספרייה הלאומית ברכות, בעיתון החרות ירושלים, 18 בנובמבר 1910 הבוקר, 15 ביוני 1939, באתר עיתונות יהודית היסטורית
שלשול (פירושונים)

האם התכוונתם ל... שלשול – מצב רפואי שבו הגוף מפריש נוזלים בכמות יתרה דרך פי הטבעת. תולעי אדמה – תולעים מסדרת Megadrilacea. קרויות גם "שלשול". הכנסת חפץ קטן לתוך פתח לדוגמה: שלשול פתק לתוך קלפי.
הרשלר

הרשלר הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... אדגר הרשלר (אנ') – פוליטיקאי אמריקאי, מושל ויומינג אריה לייב הרשלר ("ר' לייב דיין") – דיין נודע ביישוב הישן בירושלים בתחילת המאה ה-20 משה הרשלר – סופר, חוקר ועורך תורני רות איילון (הרשלר) – אתלטית ישראלית הרש הירשלר
גאגין

גאגין הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... משפחת גאגין – משפחה ספרדית שבניה היו רבנים, רופאים ואישי ציבור. חיים אברהם גאגין (הרב אג"ן) - מקובל, ראש ישיבת המקובלים בית אל, החכם באשי הראשון בארץ ישראל שלום משה חי גאגין (הרב שמ"ח) - מקובל, ראש ישיבת המקובלים בית אל, בנו של הרב אג"ן שם טוב גגין – רב, דיין, ראש ישיבה, מחבר ספרים, ומשורר
ישראל שבתי שצ'יפנסקי

הרב ישראל שבתי שצ'יפנסקי (או: שיפנסקי; באנגלית: Israel Schepansky; תרפ"ד, 1924, ורשה – כ"ד בטבת תש"ס, 2 בינואר 2000) היה חוקר תורני, מהדיר ספרות הראשונים, חבר האנציקלופדיה התלמודית ועורך כתב העת "אור המזרח" של תנועת המזרחי בארצות הברית. נולד בוורשה לאלחנן שצ'יפנסקי, למד בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, אצל רבי ברוך דב ליבוביץ. שרד את השואה, ולאחר תום המלחמה הגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בה חי ופעל עד פטירתו. הוא פרסם מספר ספרים חשובים מדברי הראשונים, ובחקר המנהגים בישראל והתפתחותם. כמו גם עשרות רבות של מאמרים, בכתבי עת תורניים, כמו "הדרום" ו"אור המזרח" שאותו ערך במשך עשרות שנים (תשכ"ח-תשנ"ט). בשנות המלחמה נגרם לו מום בידו הימנית שלא אפשר לו לאחוז בה עט, בשל כך אימן את ידו השמאלית לכתיבה, וכל מאמריו וספריו נכתבו תוך מאמץ רב בידו השמאלית. בנו, הרב ראובן שיפנסקי, מחבר "בכורי ראובן", הוא חתנו של הרב שמואל בירנבוים, ומכהן כר"מ בישיבת מיר בארצות הברית. ארץ ישראל בספרות התשובות: ענייני ארץ-ישראל הלכה ואגדה, הנמצאים בספרות התשובות מימי הגאונים עד היום הזה, בתוספת מראי-מקומות הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ז-תשל"ט לוח השואה של יהדות פולין. ניו יורק, תשל"ד פירושים פסקים ותשובות של רבינו אפרים תלמיד חבר של הרי"ף. בצירוף מבוא מקיף ותולדות חייו, הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ו התקנות בישראל: חיבור מקיף על התקנות שנתקנו בישראל על ידי נביאים, סופרים, נשיאים, סנהדראות, תנאים, אמוראים, גאונים, ראשונים ואחרונים. 4 כרכים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"א-תשנ"ג שארית ישראל: בענייני הלכה, אגדה והשקפה... דרשות... הספדים... הערות בספרי גדולי הדורות. ברוקלין: הוצאת המחבר, תשנ"ז קונטרס מעמק הבכא: ... ממאורעות חיי בשנות השואה. נספח לספרו "שארית ישראל" הרב יהודה דוד בלייך, שארית ישראל ומורשת ישראל: לדמותו של הגר"י שציפנסקי זצ"ל, אור המזרח, שנה מט גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ד, עמ' 11 ואילך הרב טוביה פרשל, השתתפותו של הרב ישראל שציפנסקי זצ"ל ב"אנציקלופדיה התלמודית", אור המזרח, שנה נ גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ה, עמ' 191 ואילך רשימת המאמרים של ישראל שבתי שצ'יפנסקי באתר רמב"י ישראל שציפנסקי (1923-2005), דף שער בספרייה הלאומית ראובן שיפנסקי, בן יכבד אב - לזכר אבי מורי זצ"ל, אור המזרח, מט (ג-ד), תשס"ד, עמ' 9, באתר אוצר החכמה. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
צווייג

צווייג (בגרמנית: Zweig) הוא שם משפחה, שמשמעותו היא "ענף". האם התכוונתם ל... אגון מיכאל צווייג – פעיל ציוני, מוותיקי קק"ל ארנולד צווייג – סופר יהודי גרמני יוחנן צווייג (אנ') – ראש ישיבה אמריקאי מקס צווייג – סופר ומחזאי יהודי משה יונה צווייג – רב בגליציה ובסרביה, בירושלים באנגליה ובבלגיה פול צוויג – סופר, משורר ומבקר יהודי-אמריקאי שטפן צווייג – סופר אוסטרי-יהודי
המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010)

משחקי החורף הפאראלימפיים 2010 הם המשחקים הפאראלימפיים ה-10 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 12 במרץ ל-21 במרץ 2010 בעיר ונקובר שבקנדה. במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 506 ספורטאים מ-44 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים. המשלחת הגרמנית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 13 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-5 מדליות כסף וב-6 מדליות ארד ובסך הכל 24 מדליות. אולימפיאדת ונקובר (2010) מדיה וקבצים בנושא המשחקים הפאראלימפיים ונקובר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מרשל פולין

מרשל פולין (בפולנית: Marszałek Polski) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין. הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון. במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד. בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי. הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ". מדיה וקבצים בנושא מרשל פולין בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גביע דייוויס 1979

גביע דייוויס 1979 הייתה התחרות ה-68 במניין מאז ייסוד התחרות. לתחרות נרשמו 53 נבחרות. החל משנת 1979 נבחרת דרום אפריקה לא השתתפה בתחרויות וזה היה המצב עד לשנת 1992. הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. שיטת משחקים זו פעלה עד לשנת 1980. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת איטליה שהפסידה בתוצאה של 0:5. בכך נבחרת ארצות הברית זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-26 בסך הכל. הבית כלל 13 קבוצות. לאחר המשחקים המוקדמים, החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר הבית בשנה הקודמת קיבלה זכות לעבור ישירות לרבע הגמר. הבית כלל 29 קבוצות כולל איראן, מצרים, ניגריה, מרוקו וישראל. לאור מספר גדול של הקבוצות הבית פוצל ל-2 ומנצחות תת-הבתים קיבלו זכות לעלות למשחקים בין מנצחי הבתים. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר. משתתפי גמר תת-הבית בשנה הקודמת לא השתתפות במשחקים המוקדמים. בית המזרח כלל 10 קבוצות כולל אוסטרליה וניו זילנד. לאחר המשחקים המוקדמים החלו משחקים על ראשות הבית. משתתפי גמר הבית בשנה הקודמת קיבלו זכות לעבור ישירות לרבע הגמר. משחקי חצי הגמר נערכו במהלך אוקטובר 1979 ומשחק הגמר בדצמבר. ישראל הוגרלה לבית אירופה ב'. במשחק הראשון היא זכתה בניצחון טכני על ניגריה. בהמשך היא שיחקה נגד גרמניה המערבית. מדיה וקבצים בנושא גביע דייוויס 1979 בוויקישיתוף אתר התחרות
קשר סבתא

קשר סבתא (באנגלית: Granny knot) הוא קשר פשוט המשמש לקשירת חבל סביב חפץ. המונח "קשר סבתא" מופיע לראשונה בכתובים באמצע המאה ה-19, ומקורו בשל שימושו הרב בשימוש יומיומי בעבודות הבית, שבוצעו על ידי נשים. לפי סברה אחרת מדובר בתרגום שגוי של המונח granny (מתורגם לרוב כ"סבתא"), שמשמעו דווקא "granary" - "שקי דגנים", והכוונה לכך שהקשר שימש לקשירת שקי דגנים. קשר סבתא הוא קשר פשוט. הוא אינו יכול לשמש לקשירת משקל כבד לנשיאת חפץ, מאחר שהקשר יכול להחליק מהחפץ ולגרום לנפילת הגוף הקשור. מאידך, בעת משיכה חזקה הקשר מתהדק וקשה לפתוח אותו. הקשר מבוצע על ידי שימת חלקו השמאלי של החבל על חלקו הימני, והחלקת החלק השמאלי מתחת לימני ליצירת לולאה סביבו. סוגי קשרים קשר בוהן המונח מופיע בספרו של ויליאם הנרי, "The Sailor's Word Book" משנת 1867, עמ' 346 ג'פרי באדוורת', האנציקלופדיה המאוירת של הקשרים (Illustrated Encyclopedia of Knots), הוצאת ליונס, ניו יורק, 2000
שק (מארז)

שק הוא מארז גמיש בעל צורה מלבנית העשוי יוטה, פוליפרופילן, נייר או חומר אחר, והמשמש לאחסון והובלה של חומרים יבשים. גודל השקים נקבע על-פי שיקולי המשתמש, ובדרך כלל אינו מוסדר ברגולציה. בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, אך על פי הערכה התיקון נועד לשמור על ריכוזיות בענף המלט בישראל להקשות על תחרות, משום שהמקובל בעולם הוא שקים במשקל 50 קילוגרם. אחסון והובלת מזון יבש כקטניות, קמח, פסטה, תבלינים. אחסון והובלת חומרי בניה כמלט, חצץ, חול ביהדות, לבישת שק היא מנהג של אבל הגנה מפני שיטפונות (על ידי שקי חול) הגנה מפני ירי ורסיסים. שקים בשוק במרוקו, מכילים דגנים וקטניות שקי חיטה במחסן באורגון שבארצות הברית משאית עמוסה שקים. באר שבע, 1960 מדיה וקבצים בנושא שק בוויקישיתוף הצעת חוק לתיקון פקודת המלט (מס' 2) (משקלם של שקי מלט), התשע"ד-2013, ה"ח הכנסת 531 מיום 17 בדצמבר 2013 אורה קורן, רגולציה מיותרת שתפגע בתחרות, באתר TheMarker‏, 3 בנובמבר 2013
אבלנשורוס

אבלנשורוס (שם מדעי: Avalanchurus) הוא סוג של טרילוביטים שחיו בתקופת הסילור שבעידן הפלאוזואיקון באמריקה הצפונית. נכון ל-2023 התגלו בסוג חמישה מינים: A. dakon A. garfunkeli (על שמו של ארט גרפונקל) A. lennoni (על שמו של ג'ון לנון) A. simoni (על שמו של פול סיימון) A. starri (על שמו של רינגו סטאר) אבלנשורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אבלנשורוס, באתר GBIF (באנגלית) Avalanchurus במאגר הפלאוביולוגי. ערך זה הוא קצרמר בנושא בעלי חיים פרה-היסטוריים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ז'אקוב

ז'קוב (Jacob) הוא ההיגוי הצרפתי לשם יעקב. האם התכוונתם ל... ז'יל ז'אקוב – מבקר אמנות ובמאי קולנוע צרפתי מקס ז'אקוב – סופר וצייר צרפתי ניקולה ז'קוב – איש צבא בולגרי פרנסואה ז'קוב – ביולוג צרפת