laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קרולינה הררה

קרולינה הררה (באנגלית: Carolina Herrera;‏ נולדה ב-8 בינואר 1939) היא מעצבת אופנה אמריקאית ילידת ונצואלה. הררה ידועה בגלל סגנונה הייחודי ועיצוביה נלבשו על ידי ג'קלין קנדי-אונאסיס ומישל אובמה. הררה נולדה תחת השם מריה קרולינה ג'וזפינה פקנינס נינו ב-8 בינואר 1939 בקראקס, ונצואלה, לאביה, גילרמו פקנינס אסבדו, קצין בחיל האוויר שהיה מושל קרקאס בעברו ואמה מריה כריסטינה נינו פסיונס. סבתא של הררה הכירה לה את עולם האופנה ונהגה לקחת אותה לתצוגות אופנה של בלנסיאגה וקנתה לה בגדים של לנווין ודיור. בשנת 1957, בגיל 18, נישאה לגילרמו הרנס טלו, בעל אדמות ונצואלי, שעמו היו לה שתי בנות. מאוחר יותר השניים התגרשו. בשנת 1968 היא נישאה לריינלדו הררה גבארה שירש את התואר הספרדי המרקיז החמישי של בית טורה לאחר מות אביו ב-1962. ריינלדו היה מנחה של תוכנית בוקר ונצואלית ובנוסף עורך משנה במגזין ואניטי פייר. לזוג יש שתי בנות ושישה נכדים. בשנים 1965–1968 עבדה בחנותו של המעצב וחברה הטוב אמיליו פוצ'י בקרקאס. לאחר נישואיה לריינלדו החלה לטפח את סגנון החיים של המעמד הגבוה והקפידה להתלבש בעיצובים האחרונים של בתי אופנה ידועים כדוגמת איב סן-לורן, ולנטינו גאראווני וארמני. בנוסף לסגנון הלבוש היא נהגה להסתובב עם מפורסמים כמו מיק ג'אגר ואנדי וורהול במקומות כמו סטודיו 54 ומועדונים ידועים ברחבי העולם, מה שגרם לה להתפרסם בסגנון הייחודי והדרמטי שלה. ב-1972 נכנסה לראשונה לרשימת המתלבשים הטובים העולמית. ב-1980 הציעה העורכת הראשית של המגזין ווג בזמנו, דיאנה פרילנד שהררה תעצב קו בגדים משלה. הררה החלה לעצב ולהציג את עיצוביה בניו יורק. באותה שנה התרחשה תצוגת האופנה הראשונה של הררה שכלל את דוגמנית העל אימאן. המותג של הררה פעיל משנת 1980 בעיר ניו יורק. בין לקוחותיה הידועות ביותר נמנות ג'קלין קנדי-אונאסיס שביקשה ממנה לעצב שמלה לחתונת בתה, קרוליין קנדי, השחקנית רנה זלווגר ומישל אובמה. בסוף שנות השמונים רכשה חברת בישום בשם "Puig" את הזכויות ליצור קו בישום תחת המותג קרולינה הררה. החברה אחראית בין היתר על ניחוחות מבתי אופנה כמו ז'אן-פול גוטייה, נינה ריצ'י ופראדה. בשנת 2008 השיקו מותג סגנון חיים הקרוי "CH" ונכון לשנת 2012 קיימות 18 חנויות של המותג ומוצריה של הררה נמכרים ב-280 חנויות ב-104 מדינות. במהלך הקריירה שלה, הפיצה הררה 138 בשמים בסך הכול, כשחלקם נכללים ב-13 סדרות שונות. שלוש הסדרות הבולטות ביותר הן "Good Girl",‏ "212" ו-"212 VIP". סדרת ה-"Good Girl" הפכה לאחת מסדרות הבשמים המצליחות בהיסטוריה. היא הושקה לראשונה בשנת 2016 והבושם הראשון שיצא במסגרתה היה "Good Girl", שהפך לאחד מהבשמים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, תוך שהנפיק סכום כולל של למעלה מ-200 מיליון דולר, בפרק זמן קצר מצאתו והיה לבושם הנמכר ביותר במדינות רבות במשך שלושה חודשים. אירוע ההשקה שלו היה אחד מאירועי ההשקה הגדולים בעולם הבישום והבושם עצמו זכה להצלחה ולהכרה בינלאומית. אתר האינטרנט הרשמי של קרולינה הררה (באנגלית) קרולינה הררה, ברשת החברתית פייסבוק קרולינה הררה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קרולינה הררה, ברשת החברתית אינסטגרם קרולינה הררה, באתר פינטרסט Rachel Strugatz, Rachel Strugatz, Carolina Herrera’s Good Girl Fragrance Breaks Records, Comes to U.S., WWD, ‏2017-01-18 (באנגלית)
נבחרת לוקסמבורג בכדורגל

נבחרת לוקסמבורג בכדורגל (בלוקסמבורגית: Lëtzebuergesch Foussballnationalekipp) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של לוקסמבורג. נבחרת לוקסמבורג נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באופ"א, והיא מעולם לא העפילה לטורניר גמר כלשהו. הדירוג הנוכחי של נבחרת לוקסמבורג ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-87 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,261.95 – ירידה של 3 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 82 נמדד לראשונה בספטמבר 2018, והדירוג הנמוך ביותר 195 נמדד לראשונה באוגוסט 2006. למרות חולשתה לאורך השנים, הנבחרת כמעט והעפילה לאליפות אירופה בכדורגל ב-1964, כשבאותו טורניר השתתפו רק ארבע נבחרות. הנבחרת ניצחה את הולנד בשלב שמינית הגמר, אך הפסידה לדנמרק בשלב רבע הגמר (הנבחרות שהעפילו לשלב חצי הגמר השתתפו בטורניר). משנת 1995 ועד 2007 לא הצליחה לוקסמבורג לנצח בשום מסגרת, והתדרדרה בדרוג פיפ"א עד למקום ה-195. בפברואר 2007 השיגה לבסוף ניצחון 1–2 במשחק ידידות מול נבחרת גמביה.  באוקטובר אותה שנה, ניצחה לראשונה במשחק רשמי אחרי 12 שנה את בלארוס 1-0 במוקדמות יורו 2008. ניצחון סנסציוני נוסף רשמה לוקסמבורג בספטמבר 2008, במשחק חוץ של מוקדמות מונדיאל 2010 נגד שווייץ 2-1, היה זה ניצחונה הראשון בטורניר מוקדמות המונדיאל מאז 1972. ב-3 בספטמבר 2017 סיימה לוקסמבורג בתוצאה 0-0 בחוץ נגד נבחרת צרפת, מה שנחשב גם כן בתור אחת התוצאות הטובות ביותר של הנבחרת בכל הזמנים. ב-8 בספטמבר 2018 ניצחה לוקסמבורג 4-0 את מולדובה ובכך קבעה למעשה את הניצחון השני הכי גבוה שלה בהיסטוריה והכי גבוה שלה ב-70 שנים האחרונות במשחק רשמי. ב-11 בספטמבר 2018 ניצחה לוקסמבורג את נבחרת סן מרינו בכדורגל בתוצאה 3-0 והשיגה את רצף הניצחונות הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה - 3. 1930 - לא הוזמנה 1934 עד 2022 - לא העפילה 1960 - לא נרשמה 1964 עד 2024 - לא העפילה משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה גאי הלר ג'ף סטרסר מנואל קרדוני קרלו וייס דניאל דה מוטה אורליאן ז'ואקים לואי פילו מריו מוטץ' נכון ל 26 במרץ 2023 כתב מודגש מסמל שחקן פעיל בנבחרת. מדיה וקבצים בנושא נבחרת לוקסמבורג בכדורגל בוויקישיתוף דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
רוית הכט

רוית הכט (נולדה ב-23 ביוני 1980) היא עיתונאית ישראלית ועורכת בעיתון "הארץ", בעלת טור שבועי במדור הדעות. רוית הכט נולדה וגדלה בקריית ביאליק. בתום לימודיה התגייסה לצה"ל ושירתה בתפקיד כתבת בעיתון "במחנה". לאחר שחרורה מהשירות הצבאי החלה לעבוד במערכת העיתון "ידיעות אחרונות" בתפקידי עריכה וכתיבה (בתחומי כלכלה, צרכנות, מוסף "זמנים מודרניים" ועוד). בשנת 2003 החלה ללמוד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. לאחר חמש שנות לימודים ויצירת סרט גמר ("חופשת מחלה", 2008), חזרה לעולם התקשורת והחלה לעבוד בתפקידי עריכה וכתיבה שונים באתרי חדשות ובטלוויזיה. הכט עבדה כעורכת חדשות ב"חברת החדשות של ערוץ 2" ובאתר האינטרנט של "חדשות 2"; וכראש דסק "עסקים" באתר "וואלה". בשנת 2010 עברה למערכת עיתון "הארץ", ובמשך שנתיים הייתה סגנית עורך במוסף "ספרים" וכתבה ביקורות ספרים ומאמרי דעה. בשנת 2012 התקדמה לתפקיד עורכת מדור הדעות בזירה הדיגיטלית, ממלאת מקום עורך מדור הדעות במהדורה המודפסת ואחראית על כתיבתם ועריכתם של מאמרי המערכת. כיום, הכט בעלת טור שבועי במדור הדעות בנושאי כלכלה וחברה, פוליטיקה, תרבות ופמיניזם. כמו כן, מפרסמת ראיונות פוליטיים. ב-2013 החלה ללמד כתיבה מתקדמת במכללה האקדמית ספיר ובמכללת הדסה בירושלים. מגישה תוכנית שבועית בגלי צה"ל בשם "רוית הכט מדברת עם". רוית הכט, ברשת החברתית פייסבוק רוית הכט, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רוית הכט, ברשת החברתית אינסטגרם רוית הכט, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית רוית הכט, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) מאמרי רוית הכט, באתר "הארץ" סיני גז, השאלון עם רוית הכט על הסרט "חופשת מחלה", 2008, אתר הפסטיבל הבינלאומי ה-6 לסרטי נשים ברחובות רוית הכט מדברת עם, באתר גלי צה"ל
גרעין שילה

גרעין שילה היה גרעין התיישבות של תנועת גוש אמונים. חבריו הקימו את היישובים עפרה ושילה והיו הראשונים לחדש את ההתיישבות היהודית מצפון לירושלים אחרי מלחמת ששת הימים. גרעין שילה החל להתארגן בשנת 1974 ונרשמו אליו 139 חברים, חלקם בעלי משפחות. אנשיו שאפו להקים יישוב יהודי בקרבת שילה הקדומה, ולחדש את ההתיישבות היהודית בהרי בנימין. הם קיימו פגישות עם גורמים מדיניים וביטחוניים, ביניהם ישראל גלילי, לבדיקת אפשרות להקמת היישוב על הר בעל חצור או בכוכב השחר. בנוסף עשו ניסיונות לעלות לקרקע ללא אישור. ניסיון ראשון לעלייה לקרקע נעשה בשילה והסתיים בפינוי על ידי הצבא. ניסיון שני נעשה במזרעה א-שרקיה ב-10 במרץ 1975 וקיבל את השם "מבצע מנוחה ונחלה". כ-100 מחברי הגרעין התבצרו במערה ששימשה בונקר נשק של הלגיון הירדני והתקינו בפתחה שער ברזל כדי למנוע מהצבא לפנותם. לבסוף, פרצו חיילי צה"ל את השער ופינו את המתנחלים אחד-אחד מן המקום. האירוע תועד בעיתון "הארץ" ובעיתון "מעריב" בימים שלאחריו. במכתב ממזכירות גרעין שילה לחברי הגרעין נכתב, כי אם גרעין אלון מורה, הגרעין השני של גוש אמונים, יעלה לקרקע קודם לעליית הגרעין לשילה, יעלו חברי גרעין שילה להזדהות עם אנשיו ויתמכו בו בפומבי. חברי גרעין שילה אכן השתתפו ב-8 ניסיונותיו של גרעין אלון מורה להתיישב באזור שכם, אך הצליחו להקים יישוב של קבע כחצי שנה לפניו. ב-20 באפריל 1975 נכנסו חברי גרעין שילה למבנים נטושים ב"מחנה עין יברוד" - מחנה צבאי ירדני למרגלות הר בעל חצור שבנייתו נקטעה עם פרוץ מלחמת ששת הימים. ליישוב החדש קראו עפרה, על שמה של עפרה הקדומה שבנחלת שבט בנימין המזוהה עם הכפר הפלסטיני א-טייבה הסמוך. אתר היישוב עפרה. כתבה בעיתון דבר. תוכנית "גרעין שילה" לקליטת עלייה בישוב ארכיון עפרה, תיק 31: גרעין שילה. ספר יהושע, פרק י"ח, פסוק כ"ג
אנדרטת נורדיה

אנדרטת נורדיה היא אנדרטה שהוקמה בשנת 1955 לזכרם של חללי האצ"ל. האנדרטה מיוחדת לזכרם של חברי הגרעינים המיישבים "מרגולין" ו"ווג'וד" שמסרו נפשם על הקמת מדינת ישראל. האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל אביאל כ"ץ, לוחם ומפקד באצ"ל, ונבנתה על ידי אנשי נורדיה בראשות יעקב דיטקובסקי בתרומת של"ח, ארגון למען שיקום לוחמי חופש, שדאג להנציח את חיילי האצ"ל. האנדרטה בנויה כשער ובמרכזו סמל האצ"ל. האנדרטה נמצאת בלב היישוב נורדיה, באזור של "המוסדות הציבוריים" חדר התרבות, המרפאה, מגדל המים, בית הפיס ומועדון הוותיקים. האזור מהווה מקום מפגש לחברי מושב נורדיה בחיי היומיום ובאירועים מיוחדים. האנדרטה בנויה מאבן מקומית "אבן ירושלמית" בשילוב ברזל - המשמש ליצירת סמל האצ"ל. האותיות הן מנחושת ויוצרו במפעל של דייגי שהיה במושב. שביל המוליך לכיוון האנדרטה, מכניס את מבקר דרך קשת שגובהה 5 מטר. במרכז הקשת בחלקה העליון נמצא סורג עשוי מברזל ובמרכזו סמל האצ"ל מעבר לקשת נמצאת רחבה המרוצפת מאותה אבן מקומית. משני צידיה ערוגות פרחים. בקצה הרחבה נמצא קיר, בצורת חצי גורן, גובהו כ-1.20 מטר ואורכו כ-6 מטר. על גבי הקיר נמצאות כתובות ההנצחה והזיכרון. מצד ימין כתובת עשויה מאותיות נחושת "לחיילי הארגון הצבאי הלאומי חברי הגרעינים ווג'ווד ומרגולין מניחי היסוד לנורדיה". במרכז הקיר מופיעים שמות החללים. השמות מופיעים בשמות בודדים ומתחת לכל שם לוחית נחושת עליה חרוט מקום הנפילה ותאריך הנפילה העברי. מצד שמאל הכתובת "תהילת נצח למשחררי האומה שמסרו נפשם בשדות הקרב ובמעלה הגרדום". על האנדרטה חקוקים שמותיהם של לוחמי האצ"ל חברי הגרעינים המיישבים: שולגאסר יעקב - גרעין מרגולין נפל באיטליה. ברוך מזרחי - גרעין מרגולין נפל בגנין. דב כהן - גרעין ווג'וד נפל בפריצה לכלא עכו. דב גרונר - גרעין ווג'וד הועלה לגרדום. יוסף חיימוביץ - גרעין ווג'וד נפל במשמר הירדן. זאב שטאל - גרעין ווג'וד נפל במשמר הירדן. שמריהו פרנצוס - גרעין ווג'וד נפל במשמר הירדן. יעקב אייזיקוביץ - גרעין ווג'וד נפל במשמר הירדן. בשנת 1981 נוספו לאנדרטה אלמנטים להנצחתם של שלושה בני נורדיה שנהרגו בשורות צה"ל. משני צידי הקיר הקיים נבנה קיר בצורת טרפז שגובהו 1.80 מטר ורוחבו בחלק העליון 70 ס"מ. בקיר בצד שמאל מופיע סמל צה"ל ונר התמיד בקיר בצד ימין מופיעים שמות החללים באותיות ברזל בודדות. וכך הייתה לאנדרטה היחידה בישראל בה מופיעים חללי האצ"ל לצדם של חללי צה"ל: ויסנר אלכסנדר, בש שרה, ומרגלית עופר. הציור של האנדרטה שימש עד שנות התשעים כסמל של המושב. מצדה האחורי של האנדרטה ומשני צדיה נשתלו עצי ברוש המשווים למקום ערך טקסי. בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שנערך למרגלות האנדרטה, נוהגים לשיר לכבודם את שיר בית"ר, השיר שליווה אותם בדרכם האחרונה. שירת שיר בית"ר בטקס ממלכתי עוררה ביקורת ציבורית בקרב תושבי שכונת נאות נורדיה הסמוכה לנורדיה. האנדרטה לזכר דב גרונר אנדרטאות בישראל, הוצאת משרד הביטחון מדיה וקבצים בנושא אנדרטות בנורדיה בוויקישיתוף
בית העם

האם התכוונתם ל... בית העם בירושלים, בו נערך משפט אייכמן בית מינץ - מוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים – בו שכן בית העם של גדרה בית העם (בוקרשט) – ארמונו של ניקולאה צ'אושסקו בבוקרשט בית העם (ראשון לציון) – נפתח ב-1898 בראשון לציון. בית העם העברי הראשון בארץ בית העם (תל אביב) – נפתח ב-1925 בתל אביב בית העם הטמפלרי: בית העם הטמפלרי (חיפה) במושבה הגרמנית בחיפה בית העם הטמפלרי (ירושלים) במושבה הגרמנית בירושלים בית העם הטמפלרי (שרונה) במושבה שרונה (כיום חלק מתל אביב)
סלטזאורוס

סלטזאורוס (שם מדעי: Saltasaurus; מילולית: "הלטאה של סלטה") הסלטזאורוס נמצא באזור סלטה בארגנטינה על שם כך קרוי שמו. הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מאמריקה הדרומית שחי בקרטיקון עליון. המאפיין החשוב ביותר של הסלטזאורוס הוא היותו מכוסה בשריון של קשקשים גרמיים עגולים וגדולים (הנקראים "Osteoderms") על גופו. הסלטזאורוס היה הזאורופוד בעל השריון הראשון שנתגלה, ומאז נתגלו עוד זאורופודים עם שריון על גופם. הסלטזאורוס היה זאורופוד קטן יחסית: אורכו היה 12 מטרים ומשקלו כ-10 טון. ראשו היה דומה לזה של דיפלודוקוס וכלל שיניים רק בחזית הפה, שתפקידן היה לתלוש צמחייה ועלים. כיוון שבאותה תקופה חיו באמריקה הדרומית טורפי ענק ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים, לא היווה גודלו הקטן יחסית של הסלטזאורוס הגנה מספקת ולכן ככל הנראה פיתח שריון גרמי על מנת להגן על גופו. השריון כלל קשקשים בגודל חלוקי אבן שכיסו את עורו וביניהם שובצו קשקשים גרמיים גדולים יותר בגודל כף יד. ייתכן שמקשקשים גדולים אלה בלטו גם דוקרנים, אך ממצב המאובנים שנתגלו לא ניתן לדעת בוודאות. הסלטזאורוס נתגלה ותואר על ידי חוסה בונפרטה וחיימה פוול ב-1980 באזור סלטה שבארגנטינה. מאוחר יותר נתגלו מאובני סלטזאורוס גם באורוגוואי. כמו כן נמצאו קנים וביצים של סלטזאורוס, כולל עוברים משומרים. ככל הנראה נהגו הסלטזאוריים לקנן בקבוצות גדולות (של מאות פרטים) באזורי קינון קבועים. כל נקבה חפרה קן באדמה והטילה בו ביצים בקוטר 11–12 ס"מ, ואז כיסתה אותן בעפר וצמחייה יבשה (כדי לשמור על חומן של הביצים, החום היה נוצר מתסיסה שנגרמה עקב הריקבון של הצמחים בקן). להקה של סלטזאורוס מופיעה בסדרה כוכב הדינוזאורים שם היא מקננת אך הפרטים הצעירים נטרפים על ידי נוטוסוכוסים ואלברזאורוסים כשהבוגרים נטרפים על ידי אוקזאורוסים וקרכרודונטוזאורוסים (ייתכן שמדובר בגיגאנוטוזאורוס). בנוסף הוא מופיע בסדרה הדינוזאורים!. הוא מופיע גם במשחק פארק היורה 3: בניית פארק. השוואת גודל של סלטזאורוס קשקשי שריון של סלטזאורוס עדר סלטזאורוסים, אחריו עוקבים קבוצת קווילמזאורוסים ונואזאורוסים סטיב פארקר, The Complete Book of Dinosaurs, הוצאת אפל, 2004 - עמ' 244 מדיה וקבצים בנושא סלטזאורוס בוויקישיתוף סלטזאורוס, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סלטזאורוס, באתר GBIF (באנגלית) Saltasaurus במדריך הדינוזאורים The Dino Directory של המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון)
אוזנן אפור

אוזנן אפור (שם מדעי: Plecotus austriacus) הוא מין של עטלף. הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות. האוזנן הוא עטלף חרקים הנפוץ בעיקר באירופה. האוזנן הוא עטלף חרקים גדול יחסית (אך קטן ביחס לעטלפי פירות), שצד בלילה עשים וחרקים אחרים, ובכך תורם לחקלאות. את החרקים הוא צד באמצעות אקולוקציה (איכון הד, איתור באמצעות קול) כאשר הוא משחרר קריאות קול בתדרים 18-45 קילוהרץ וכל קריאה נמשכת כ-5.8 מילישניות. ההדים מגלי הקול החזקים שלו מגיעים לאוזניו הגדולות במיוחד, דבר המאפשר לו לאתר את מיקומו של החרק בדייקנות רבה. באנגלית נקרא האוזנן "Grey long-eared bat" והוא נבדל מבן מינו הקרוב האוזנן החום, הנפוץ יותר באירופה, בביטנו האפורה והבהירה יחסית. בעבר סברו שהאוזננים החיים בארץ ישראל השתייכו למין זה אך מחקרים שנערכו בתחילת המאה ה-21 מצאו ששתי האוכלוסיות העיקריות שלו בישראל הן מינים נפרדים: אוזנן הנגב (Plecotus christii) ואוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris), שניהם נמצאים בסכנת הכחדה בישראל. מדיה וקבצים בנושא אוזנן אפור בוויקישיתוף אוזנן אפור, באתר ITIS (באנגלית) אוזנן אפור, באתר NCBI (באנגלית) אוזנן אפור, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) אוזנן אפור, בבסיס הנתונים ARKive (באנגלית) אוזנן אפור, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) אוזנן אפור, באתר GBIF (באנגלית) אוזנן - מידע ותמונות באתר עמותת מן השדה תמונות של אוזנן עטלפים באתר החברה להגנת הטבע (מידע ותמונה של אוזנן) אוזנן אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN Obrist, M.K., Boesch, R. and Flückiger, P.F. (2004) 'Variability in echolocation call design of 26 Swiss bat species: Consequences, limits and options for automated field identification with a synergic pattern recognition approach.' Mammalia., 68 (4): 307-32. יורם יום-טוב, הרואים את הקולות: עטלפים - בין מיתוס למציאות, החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, 2018 ישראל. ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נועה (שדה גז)

נועה הוא שדה גז טבעי בים התיכון, מול חופי אשקלון. הוא התגלה ב-1999 והיה שדה הגז הישראלי הראשון שהתגלה בים. כמות הגז בשדה הייתה נמוכה והוא פותח רק בשנת 2012 לאחר שהמאגר הסמוך "מרי" התכלה לקראת סוף שנת 2012, הגז הוזרם מקידוח "נועה צפון" בשנים 2012 ו-2013. המאגר התגלה על ידי שותפות ים תטיס, שהוקמה על ידי שותפויות האנרגיה "דלק קידוחים" ו"אבנר חיפושי נפט", בשיתוף חברת "נובל אנרג'י" האמריקנית בשנת 1999. רזרבות הגז הטבעי שאותרו בקידוח הראשון, "נועה 1", הוערכו בתחילה כ-330 מיליארד רגל מעוקב (כ-9.5 מיליארד מ"ק), מהן ניתן להפיק, על פי ההערכות אז, גז בשווי 700 מיליון דולר. במאי 2000 בוצע קידוח הגז "נועה דרום" ואחר כך קידוח "נועה צפון". מאגר "מרי", שהתגלה בסמוך בפברואר 2000, הכיל 10 מיליארד מ"ק גז ברמת ודאות גבוה, לכן הוחלט לא לפתח את שדה נועה. מאגר מרי היה מקור הגז העיקרי של חברת החשמל לישראל ובתי הזיקוק (בז"נ) בעשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2010 סיפק מאגר מרי 60% מצריכת הגז הטבעי של ישראל לצד אספקת הגז ממצרים. עקב הפסקת הזרמת הגז המצרי לישראל בפברואר 2011, הפך לספק בלעדי של גז טבעי לישראל. מאגר מרי התכלה במהירות גבוהה מהמתוכנן והוחלט לפתח גם את מאגר נועה. הזרמת הגז לבז"נ ממאגר "נועה צפון" החלה ביוני 2012. במקביל החלה הזרמת גז לחברת החשמל והיא הסתיימה בדצמבר 2013. מאז שדה נועה איננו פעיל עוד. את שדה הגז איתר הגאולוג ד"ר אלי רוזנברג, חלוץ חיפושי הגז בים התיכון ומייסד חברת "אבנר חיפושי נפט". רוזנברג קרא למאגר "נועה" על שם בתו הצעירה, ד"ר נועה רוזנברג. חשיבות הגילוי של מאגר נועה הייתה בכך שהוא היה העדות הממשית הראשונה למימוש הפוטנציאל הגדול של מאגרי הגז בים התיכון, סמוך לחופי ישראל. עמירם ברקת, ‏חברת החשמל שוקלת לרכוש זכויות במאגר הגז נועה, באתר גלובס, 6 באפריל 2011 הארץ, ‏שווי הגז להפקה בקידוח "נועה 1" מוערך ב-700 מיליון דולר, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999 דוד חיון, ‏הערכות: תוצאות חיוביות לקידוח הגז "נועה דרום", באתר גלובס, 3 במאי 2000 דוד חיון, ‏מומחי גז: התגלית בקידוח הימי "מארי 1" - ברמה שטרם היתה בארץ, באתר גלובס, 28 בפברואר 2000 איי אונליין, מפעיל 'מרי 1' : ניתן להפיק 100 מיליון רגל מעוקב גז ביממה, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2000 איי אונליין, מאגר גז גדול התגלה גם בקידוח 'מרי 2' של אבנר ודלק קידוחים, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2000 אבי בר-אלי, מצרים ביטלה את הסכם הגז עם ישראל; EMG: "זו הפרה של הסכם השלום", באתר TheMarker‏, 22 באפריל 2012 קובי ישעיהו, ‏אבנר ודלק קידוחים: החלה הזרמת הגז הטבעי מ"נועה צפון", באתר גלובס, 24 ביוני 2012
ישראל שלום יוסף פרידמן

רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (י"ג בתשרי תרט"ז, 1855 -כ"ג בניסן תרפ"ג, 1923, הפאר ישראל) היה האדמו"ר השני מבוהוש. נולד בפוטיק, אחוזת רבי ישראל מרוז'ין, לרבי יצחק פרידמן האדמו"ר מבוהוש ולשיינא רחל, בתו של רבי דוד הגר מזבלטוב. נקרא על שם אבי סבו, רבי ישראל מרוז'ין ובנו רבי שלום יוסף מסדיגורה, שנולד ביום לידתו. נישא למלכה, בתו של רבי משה אברהם צוקרמן מרשקוב. לאחר נישואיו התגורר אצל חמיו, וקיבל ממנו את הטלית והתפילין של הבעל שם טוב, שקיבלם בירושה מרבי ברוך ממז'יבוז'. לאחר פטירת אביו מונה לממלא מקומו. כל זמן שאחיו שהו בבוהוש, סירב להתנהג בגינוני אדמו"רות, מלבד נטילת קוויטלאך. בי"ז בשבט תרס"ו התאלמן ונישא בשנית למלכה בת רבי יוסף מרימנוב. בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה תקופה ברימנוב אצל חמיו, שם לא התנהג באדמו"רות, אך לאחר תקופה החלו להגיע אליו חסידים רבים והוא עזב את העיר. יחד עם אחיו עמד בנשיאות כולל רומניה ובימיו נבנו בארץ ישראל שישה בתי כנסת של חסידי בוהוש, ארבעה בצפת, וכן בטבריה ובירושלים. הקים ישיבה ראשונה באזור בוהוש, בשם "בית ישראל". הישיבה הייתה תחת פיקוחו האישי, וחתניו (לימים ממלאי מקומו) כיהנו כמשגיחים. דברי תורתו יצאו בשנת תשל"ט, מכתבי החסידים, בספר פאר ישראל ובהוצאה מחודשת בשנת תשס"ט. בין חסידיו היה רבי אליעזר זוסיא פורטוגל מסקולען. לא השאיר בנים ושני חתניו-אחייניו, רבי מנחם מנדל פרידמן (בעלה של בלומה רייזל) ורבי דוד טברסקי (בעלה של גיטל), מילאו את מקומו. שתי בנות נוספות היו חוה לאה אשת רבי יעקב יוסף טברסקי מסטניסלב, בנו של רבי מנחם נחום מרחמסטריווקה שהתאלמן בחיי חמיו והשנייה אשת רבי גדליה אהרן רבינוביץ ממונוסטריץ'.
קאריס ואן האוטן

קאריס אנוק ואן האוטן (בהולנדית: Carice Anouk van Houten; נולדה ב-5 בספטמבר 1976) היא שחקנית וזמרת הולנדית, המוכרת בעיקר בשל תפקידה בתור מליסנדרה בסדרה "משחקי הכס" מבית HBO; עבורו הייתה מועמדת לפרס אמי לשנת 2019. ואן האוטן נולדה בליידרדורפ שבהולנד. אמהּ, מרג'י סטסי, חברת במועצת הטלוויזיה החינוכית של הולנד, ואביה, תיאודור ואן האוטן, הוא סופר ושדרן. אחותה הצעירה, ילקה ואן האוטן, אף היא שחקנית. היא למדה בתיכון באוטרכט, שם שיחקה בתפקיד הראשי במחזה טיל אולנשפיגל. ואן האוטן למדה באקדמיה לאומניות באמסטרדם. תפקידה הראשון של קאריס ואן האוטן היה בסרט הטלוויזיה, "סוזי קיו" (Suzy Q). ואן האוטן זכתה בפרס עגל הזהב הראשון שלה בתפקידה כסוזי. היא זכתה בפרס עגל זהב נוסף על תפקידה בסרט Undercover Kitty, בשנת 2001. באותה שנה, הופיעה גם בסרט "אמנזיה" שהוקרן אף בארצות הברית. ואן האוטן זכתה בפרס עגל זהב נוסף על סרטו של הבמאי ההולנדי המוערך פול ורהובן "ספר שחור" (Zwartboek) בפסטיבל הסרטים ההולנדי בשנת 2006 שעל תפקידה בו זכתה לשבחים רבים. בסרט גילמה ון האוטן זמרת יהודיה, החברה במחתרת ההולנדית בזמן מלחמת העולם השנייה. סרטה דובר האנגלית הראשון של ואן האוטן היה "דורותי" (Dorothy) של הבמאית הצרפתיה אגנס מרלה. היא גם הופיעה בשנת 2008 לצידו של טום קרוז בסרט "מבצע ואלקירי" ולצידו של ג'וד לאו בסרט Repo Man בשנת 2010. בשנת 2008, אף הופיעה בסרט קצר בשם Zingen in het Donker ("שרים באפילה"). באותה שנה, הוכרזה כאשת שנה על ידי הניו יורק מגזין, והצטלמה למגזין ואניטי פייר בגיליון מרץ 2008. בשנת 2009 הופיעה בסרט Black Death, ובסרט ההולנדי Stricken. ביולי 2011, לוהקה ואן האוטן לדמותה של הכוהנת המסתורית מליסנדרה בעונה השנייה של סדרת הפנטזיה של רשת HBO, "משחקי הכס". בשנת 2019 קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה. בשנת 2012, הוציאה אלבום בשם See You On The Ice, ואף הוציאה קליפ. בשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "התגלמות הרוע", לצד קטלינה סנדינו מורנו וארון אקהרט. בשנים 2005–2009 הייתה בזוגיות עם השחקן הגרמני סבסטיאן קוך, שכיכב עימה בסרט Zwartboek. בשנים 2013–2015 הייתה בזוגיות עם קיס ואן ניווקרק. מאז 2015 בזוגיות עם השחקן האוסטרלי גיא פירס, ובאוגוסט 2016 נולד בנם הראשון. מדיה וקבצים בנושא קאריס ואן האוטן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קאריס ואן האוטן קאריס ואן האוטן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קאריס ואן האוטן, ברשת החברתית אינסטגרם קאריס ואן האוטן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קאריס ואן האוטן, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי קאריס ואן האוטן, באתר AllMovie (באנגלית) קאריס ואן האוטן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) קאריס ואן האוטן, באתר AllMusic (באנגלית) קאריס ואן האוטן, באתר MusicBrainz (באנגלית) קאריס ואן האוטן, באתר Discogs (באנגלית) קאריס ואן האוטן, באתר Songkick (באנגלית) קאריס ואן האוטן, באתר Genius De Wereld Draait Door‏, 7 בספטמבר 2006 Carice van Houten slaat in als een bom‏, 4 בספטמבר 2006 Game of Thrones' casts sorceress Melisandre and Stannis Baratheon"., אתר EW.com‏, 19 ביולי 2011
מיק ברנרד

מיק ברנרד (באנגלית: Mick Barnard) היה הגיטריסט של להקת הרוק הבריטית, The Farm. הוא היה גם הגיטריסט של ג'נסיס לזמן מה, לאחר עזיבתו של הגיטריסט המקורי, אנתוני פיליפס, האירוע אשר בגללו ברנרד ידוע כחבר בג'נסיס. ההופעה האחרונה בהרכב של Trespass (פיטר גבריאל, טוני בנקס, אנתוני פיליפס, מייק ראת'רפורד וג'ון מייהו) היה ב-18 ביולי 1970, ולאחר מכן פיליפס עזב את הלהקה. מה-6 באוגוסט עד ל-17 בספטמבר 1970, הלהקה ניגנה כארבעה. לאחר מכן, מייהו הוחלף על ידי פיל קולינס, והלהקה ניגנה כארבעה עם קולינס מה-2 באוקטובר עד ה-23 באוקטובר. מיק ברנרד לאחר מכן הצטרף ללהקה. ההרכב שהורכב מגבריאל/בנקס/קולינס/ראת'רפורד/ברנרד ניגנו בהופעות מה-3 בנובמבר 1970 ל-10 בינואר 1971. הלהקה סה"כ ניגנה ב-30 הופעות, והופעה אחת בטלוויזיה. ברנרד לאחר מכן הוחלף על ידי סטיב האקט. ברנרד הופיע עם הלהקה בטלוויזיה לערוץ ה-BBC בתוכנית שנקראה Disco 2. ההופעה צולמה ב-14 בנובמבר 1970. הצילום עכשיו אבוד. טוני בנקס דיבר על ברנרד ובו אמר: הוא היה בסדר, אבל לא חזק מספיק באמת. אני זוכר שאנחנו כבר עשינו מבחן בד לסטיב אך אנחנו עדיין עשינו חזרות עם מיק מה שלא היה נחמד מצדנו, ביצענו את החלק האחרון של "The Musical Box" והוא ניגן קטע קטן בגיטרה ואנחנו חשבנו שזה היה ממש טוב. אז כמה זמן לפני שבדיוק עמדנו לפטר אותו מהלהקה, הוא עשה משהו מאוד טוב. — Paul Russell (2004). Genesis: Play Me My Song: A Live Guide 1969 to 1975. London: SAF Publishing. מיק ברנרד, באתר MusicBrainz (באנגלית)