laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
באה מאהבה

באה מאהבה הוא אלבום הסולו השישי של הזמרת יהודית רביץ שיצא בשנת 1987. רביץ הלחינה שישה שירים (מתוך שמונה בסך הכל). את המילים כתבו יענקל'ה רוטבליט (חמישה שירים), שלום חנוך, מיקי שביב וצרויה להב (אחד כל אחד). את שירי האלבום עיבד והפיק מוזיקלית ירון בכר, מלבד השיר "עוד על אהבה", שעובד על ידי מיקי שביב. הלהיטים הגדולים של האלבום היו "באה מאהבה" שנבחר לשיר השנה, "רחבת הריקודים" (שבו התארחו חברי להקת "משינה" ששרו קולות רקע), "שבתות וחגים" (שנבחר במצעד גלי צה"ל לשיר הטוב ביותר של רביץ) ו"סוף לסיפור" (ששימש כרקע מוזיקלי בקמפיין של האמנים נגד התמלוגים הנמוכים). פרט להם, בלטו גם השירים "פחד" ו"הוא הולך ממך", שבוצע עם קולות רקע של רביץ עצמה. בעקבות האלבום יצאה רביץ לסיבוב הופעות שכלל אולמות ופארקים - מקומות גדולים בהרבה מאלו שהופיעה לפניהם (מלבד ב"הכבש השישה עשר"). בנוסף חברה לסיבוב הופעות ביחד עם נורית גלרון, איתה הקליטה גרסת כיסוי לשיר "כשאת בוכה את לא יפה". בשנת 2008 יצאה רביץ לסדרת מופעים בסימן 20 שנים ל"באה מאהבה"' שתועדה באלבום הכפול "באה מאהבה - קיסריה 2008" וכן בגרסת DVD. אלון נדל - גיטרה בס יענקל'ה רוטבליט - כותב מילים יהודית רביץ - גיטרה אקוסטית, מלחינה ז'אן פול זימבריס - תופים, כלי הקשה ארז נץ - גיטרות ירון בכר - קלידים, תכנותים, אמולטור, מעבד, מפיק מוזיקלי טמירה ירדני - מפיקה מידע על האלבום באה מאהבה באתר MusicBrainz
השושלת הגונדרית

השושלת הגונדרית הייתה שושלת קיסרים אמהרים, ששלטו באימפריה האתיופית משנת 1606 עד שנת 1855. שושלת זו היא צאצאית של השושלת הסולומונית ומהווה ענף נפרד המכונה "הענף הבוגר" בניגוד לשושלת השאוונית המכונה "הענף הצעיר". ייסוד השושלת מיוחס לקיסר סוסניוס שהיה נינו של הקיסר דווית השני ונכדו של בנו יעקב אשר התחבא במערה בתקופת פלישת גארן כאשר המוסלמים רצו להכרית את השושלת הסולומונית. נינו השני של דווית השני ונכדו של בנו יעקב, ייסד את השושלת השאוונית. סוסוניוס נלחם בקיסר שהיה בתקופתו יעקב אשר היה חצי יהודי, וזאת מכיוון שאמו הקיסרית הראגו אמלק הייתה אחותו של מלך ביתא ישראל משושלת הגדעונים, גדעון השביעי. יעקב שהיה היורש החוקי והיה יורש העצר היה בנו של הקיסר סרצה דנגל. ההסתה כנגד הקיסר החצי יהודי החלה בראשותו של הפטריארך הפורטוגזי-קתולי אפונסו מנדז אשר התנגד לשלטון הקיסר היהודי ואמו ה"יהודייה חדשה". ההסתה של הישועים הפורטוגזים אשר בתקופתם התרחשה גם האינקוויזיציה הפורטוגזית ואי הסבלנות ליהודים, גרמה להם לשנוא את הקיסר היהודי ואת קהילת יהודי אתיופיה, ביתא ישראל ולהסית את תושבי אתיופיה לפגוע ביהודים. בסופו של דבר סוסוניוס הצליח להוציא להורג את הקיסר יעקב ולכבוש את שטח הממלכה היהודית בין השנים 1624–1627. לאחריו עלה בנו פאסילידס שהיה ההפך הגמור מאביו הוא בישר תקופה חדשה (תקופת התחייה האתיופית) כאשר ייסד את עיר הבירה הקיסרית גונדר - ומכאן שם השושלת. השושלת החדשה העמידה מספר קיסרים חשובים עד שהפכה לשושלת בובה כאשר ראס תיגראי מיכאל סהול רצח את הקיסר יואס הראשון והחל את תקופת השופטים האתיופית בה קיסרי שושלת זו היו בובות והשלטון בפועל נמצא בידי סגני הקיסרים. בייחוד באמצע התקופה ולקראת סיומה משרה זו נשלטה על ידי שושלת יג'ו המוסלמית. בסופו של דבר בשנת 1855 הקיסר האחרון של השושלת הגונדרית הודח על ידי קאסה היילו והשושלת באה אל קצה. האמהרים היוו את הבסיס ויותר מאוחר היו נשואים מעורבים עם בני האורומו ועם התגרים.
יאנוש גאראי

יאנוש גאראי (בהונגרית: Garay János; ‏23 בפברואר 1889 – 5 במרץ 1945) היה סייף הונגרי-יהודי, שנחשב לאחד הטובים בעולם בשנות ה-20 היה אלוף אולימפי. גאראי נספה במחנה מאוטהאוזן אליו גורש. גאראי זכה באליפות הונגריה בסיף ב-1923. באולימפיאדת פריז זכה במדליית הכסף הקבוצתית ביחד עם נבחרת הונגריה, וכן במדליית הארד במקצוע החרב בתחרות האישית, בה זכה ב-5 מבין שבעת הקרבות בגמר, לרבות ניצחון על חברו לנבחרת זולטן אוזוראי שנקר. ב-1925 וב-1930 זכה באליפות אירופה בסיף במקצוע החרב. ב-1930 הוביל את נבחרת הונגריה לזכייה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב באליפות אירופה. בתקופה זו לא נערכה אליפות עולם בסיף, ואליפות העולם הראשונה נערכה רק בשנת 1937. אליפות אירופה נחשבה לתחרות החשובה בעולם הסיף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב. הנבחרת ההונגרית לאולימפיאדה זו שכללה את עמיתיו היהודים של גאראי, אטילה פטשאואר ושנדור גומבוש, לא נוצחה בתחרות זו. הם הביסו את נבחרת ארצות הברית 14-2, את נבחרת בריטניה 13-3, את נבחרת גרמניה 12-4, ונבחרת צרפת 12-4. בגמר הביסו את פולין 14-2 ואת איטליה 9-7. גאראי זכה ב-10 מתוך 12 הקרבות בהם ייצג את נבחרת הונגריה. לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל גירושה של יהדות הונגריה למחנות ההשמדה. גאראי גורש למחנה מאוטהאוזן ושם נספה, זמן קצר לפני תום המלחמה. בשנת 1990 הונצח גאראי ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. בנו, יאנוש גאראי הבן, היגר לקנדה עם ארוסתו ולריה ג'נגה, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם בשחייה. בן נוסף, יוהאן גאראי(אנ'), שחיין אולימפי נולד וגדל בארגנטינה, ייצג את ארגנטינה באולימפיאדת לונדון (1948). יאנוש גאראי, באתר olympedia.org דוד דודסון, על החרב: ענף הספורט שסטר בפרצופם של הנאצים, באתר nrg‏, 27 בינואר 2014 ביוגרפיה מאתר הספורט היהודי ביוגרפיה מאתר יהודים בספורט היכל התהילה של מכבי ההונגרית(הקישור אינו פעיל) היכל התהילה לספורטאי היהודי
זיהום הסביבה

זיהום הסביבה הוא כלל תופעות הזיהום הפוגעות בסביבה. תופעה נחשבת זיהומית כשהיא מפרה את האיזון האקולוגי, באזור מסוים או בעולם כולו. המונח זיהום הסביבה מתייחס בדרך כלל לזיהום הנובע מאסון סביבתי ומפעילות התעשייה. ישנן שתי צורות עיקריות של זיהום סביבה: זיהום מקומי וזיהום גלובלי. בעבר האמינו כי רק זיהום מקומי הוא בעייתי - למשל, שחרור של עשן בעת בערת פחם, הגורם לזיהום האוויר. כיום מכירים בכך כי צורות זיהום שונות הן בעלות השפעה גלובלית. אפקט החממה המוביל להתחממות עולמית הוא הנזק המוכר ביותר הנגרם בשל זיהום גלובלי. לעיתים, דבר-מה הקיים בטבע באופן טבעי נחשב לזיהום סביבה כשהוא מגיע למקום אחר. למשל, אצות הגדלות באגמים ובחופי ימים נחשבות לזיהום כשהתרבותן נובעת מריבוי שיירים מתעשיות שונות, המשמשים להן כמזון; אותן אצות מתחרות בצורות החיים ששהו במקום בטרם הזיהום, ומפרות את האיזון האקולוגי. דרך נוספת לחלק את זיהומי הסביבה היא לזיהום אישי וזיהום מסחרי. על אף שהזיהום המסחרי הוא תוצאה מובהקת של פעולות אישיות, רוב ההפגנות הן כנגד זיהום מסחרי, זיהום שבו תאגידים מזהמים את הטבע, לדוגמה מפעלים ששופכים את הפסולת שלהם לים, מייצרים עשן וכדומה. זיהום הסביבה פוגע בסופו של דבר בבני האדם. במקרה של זיהום גלובלי, ההשפעות הן על העולם כולו. לדוגמה, הפשרת הקטבים תיצור בעיה כלל עולמית. אבל גם זיהום מקומי הוא הרסני לאדם: הוא גורם מגוון בעיות, החל בקשיים טכניים (כגון זיהום אור שמונע שימוש בטלסקופים באזורים עירוניים) ועד למחלות קשות: חומרים מזהמים באוויר, באדמה ובמים גורמים למחלות רבות ושונות, ובהן סרטן, זאבת, מחלות חיסוניות, אלרגיה ואסתמה. בשנת 2016 פרסם ארגון הבריאות העולמי דו"ח לפיו 1 מכל 4 ממקרי התמותה בעולם מקורו בזיהום סביבה, וכמות מקרי המוות מגיעה ל-12.6 מיליון איש בשנה שמתים בגלל סיבות המקושרות לזיהום הסביבה. זיהום אוויר זיהום אור זיהום מים זיהום נפט זיהום מי תהום זיהום תרמי זיהום רעש מסכת סינון אוויר שטח הפסולת של האוקיינוס השקט מגדר וזיהום סביבתי מדיה וקבצים בנושא זיהום הסביבה בוויקישיתוף הערך "זיהום", באתר אקו-ויקי מה אנו מעוללים לציפורים? - סרטון על מצוקת הציפורים באטול מידווי, כתוצאה מזיהום תעשייתי מבחן הבוחן את רמת זיהום הסביבה של אדם, eco footprint אתר הקרן לבריאות וסביבה ארגון הבריאות העולמי: נזקי הסביבה הורגים 12.6 מיליון בשנה, באתר סמאללה, 16 במרץ 2016 זיהום הסביבה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) זיהום, דף שער בספרייה הלאומית איתי גל, דו"ח עולמי: 1 מכל 4 מקרי מוות נגרם מזיהום הסביבה, באתר ynet, 14 במרץ 2016
שמואל שילה

האם התכוונתם ל... שמואל שילה (שחקן) – שחקן קולנוע ושחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע ישראלי שמואל שילה (אדריכל) – אדריכל ישראלי שמואל שילה (משפטן) – פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים
לוץ לונג

קרל-לודוויג הרמן "לוץ" לונג (בגרמנית: Carl-Ludwig Hermann "Luz" Long; ‏27 באפריל 1913 – 13 ביולי 1943) היה אתלט גרמני שזכה במדליית כסף אולימפית בקפיצה לרוחק. נהרג בסיציליה במלחמת העולם השנייה. נולד בלייפציג ליוהנה ולקרל הרמן לונג, בעל בית מרקחת בעיר. בשנים 1919–1923 למד בבית ספר פרטי, המשיך בגימנסיה וסיים לימודיו עם תעודת בגרות ב-1934. בסתיו אותה שנה החל בלימודי משפטים באוניברסיטת לייפציג. ב-1937 הצטרף לאגודת הסטודנטים הנאצית והיה פעיל גם באס אה. בינואר 1938 סיים בהצלחה את לימודיו ובשנים 1938–1939 עשה התמחות בצוונקאו. הישגו הראשון של לוץ היה מדליית ארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בטורינו ב-1934. באולימפיאדת ברלין שהתרחשה ב-1936 היה אחד המועמדים הבולטים של גרמניה לזכייה במדליה. בשלב המוקדמות, הוא שבר את השיא האולימפי, בעוד האמריקאי ג'סי אוונס, שזכה קודם לכן במדליית הזהב בריצת 100 מטר, נפסל בשתי הקפיצות הראשונות שלו ונותר לו ניסיון קפיצה אחד. לוץ ניגש אליו, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת. אוונס קיבל את המלצתו, והעפיל לשלב הגמר. בשלב הגמר, השיגו לוץ ואוונס תוצאה זהה של 7.87 מטר. בניסיון הקפיצה האחרון שלו, קפץ אוונס למרחק של 8.06 מטר, וזכה בזהב, בעוד לוץ נותר עם מדליית הכסף. חרף הפסדו, שמח לוץ בשמחתו של אוונס, וחגג איתו את ניצחונו. זאת, למגינת לבם של הנאצים, שחזו באוונס האפרו-האמריקאי מנצח את לוץ הבלונדיני בעל המראה הארי. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.62 מטר. הסצנה עם אוונס מוזכרת בסרט "מרוץ", שהתפרסם ב-2016 ועוסק בחייו של אוונס. בשל הגינותו הספורטיבית, הוענקה ללוץ לאחר מותו מדליית פייר דה קוברטן. הוא היה הראשון שמדליה זו הוענקה לו. על מעשהו של לוץ אמר אוונס: "נדרש ממנו אומץ רב להתיידד עמי לנגד עיניו של היטלר גם אם תתיכו את כל המדליות והגביעים שזכיתי בהם, הם לא יגיעו לכדי הידידות בת 24 הקאראט בין לוץ לונג לביני". ב-1938 זכה שוב במדליית הארד באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפריז בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.56 מטר. במחצית השנייה של 1939 החל בעבודת הדוקטורט. לונג עבר ב-1940 להמבורג, שם עבד כעורך דין בבית הדין המקומי לעבודה. ב-1 באפריל 1940 הוא הצטרף למפלגה הנאצית. באפריל 1941 הוא גויס לוורמאכט והוצב בוויסמר. ביולי 1941 נשלח לברלין, שם שימש כמורה לספורט של הוורמאכט. באפריל 1943 עבר הכשרה כמפעיל תותח נ"מ ונשלח לחזית דרום איטליה. מן החזית כתב לונג לידידו אוונס על תחושותיו: ”חברי היקר ג'סי! ... אני חושש למות עבור הדבר הלא הנכון. אני מקווה כי אשתי והבן שלי יצליחו לשרוד. אני מבקש אותך בתור חברי היחיד מחוץ לגרמניה שתבקר אותם באחד הימים ותספר להם מדוע נאלצתי לפעול כפי שפעלתי וכמה מאושרים היינו בימים שהעברנו יחד.” במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה, ב-10 ביולי 1943, נפצע בירך מירי, אולם הוורמאכט הנסוג נאלץ להשאירו מאחור. לונג נפל בשבי הצבא הבריטי ומת בבית חולים צבאי מאובדן דם שלושה ימים אחר כך. אוונס הגשים את בקשתו של לונג ובא לגרמניה לבקר את אלמנתו ובנו. כמו כן, שימש אוונס כשושבין בחתונתו של הבן קאי. על שמו של לונג נקראו רחובות בלייפציג ובכפר האולימפי שהוקם במינכן לקראת המשחקים האולימפיים של 1972. מדיה וקבצים בנושא לוץ לונג בוויקישיתוף לוץ לונג, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי לוץ לונג, באתר olympedia.org לוץ לונג, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לוץ לונג, באתר Track and Field (גברים) לוץ לונג, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Larry Schwartz, "Owens Pierced a Myth" באתר ESPN.
כרוניקה

המונח "קורות" מפנה לכאן. לערך העוסק בכתב עת, ראו קורות (כתב עת). כרוניקה (בלטינית: Chronica, מיוונית: χρονικά), או "קורות", היא דיווח היסטורי על עובדות ואירועים בסדר כרונולוגי. באופן טיפוסי ניתן בכרוניקה משקל זהה לאירועים חשובים יותר וחשובים פחות, מאחר שהמטרה היא בפשטות תיעוד האירועים שהתרחשו. זאת בניגוד לסיפר (נרטיב) או להיסטוריה, אשר מתמקדים באירועים חשובים, מניחים אותם בהקשר ובצימוד לפרשנות משמעותית, ובד בבד מדּירים את האירועים שאינם נראים חשובים בעיני המחבר. חוקרים מסווגים את סוגת הכרוניקה לשתי תת-קבוצות: כרוניקות מתות וכרוניקות חיות. כרוניקה מתה היא כזו שמחברה מלקט את האירועים שהתרחשו עד לזמן הכתיבה, ואינו מתעד אירועים נוספים תוך כדי התרחשותם. כרוניקה חיה היא כרוניקה שמחברהּ או מחבְּריה מוסיפים לה באופן קבוע מידע המתעד אירועים עכשוויים זמן קצר לאחר התרחשותם. בשל מיידיות תיעוד האינפורמציה, נוטים היסטוריונים להעריך כרוניקות חיות, כגון ספרי השנים, יותר מאשר כרוניקות מתות. המונח "כרוניקה" מתייחס לעיתים קרובות לספר אשר נכתב בידי כרוניקן בן ימי הביניים ואשר מתאר אירועים היסטוריים בארצו או את חייהם של אצילים או של אנשי דת, אך גם של אירועים כלליים. עיתונים שונים אימצו את התיבה "כרוניקה" (Chronicle) כחלק משמם. סיפורים בדיוניים שונים אימצו גם הם את "כרוניקה" כחלק משמם, במטרה להשרות רושם אפי. כרוניקה המתחקה אחר ההיסטוריה העולמית מכונה "כרוניקה אוניברסלית". הכרוניקה – הורתה של ה"היסטוריות" המודרניות – הייתה בבסיסה דיווח, בצורת סיפורת או שירה, על אודות אירועים לאומיים או עולמיים אשר התרחשו לאורך תקופת זמן ניכרת. אם הכרוניקה דנה באירועים שהתרחשו שנה בשנה, היא מכונה על פי רוב "ספר שנים". שלא כמו ההיסטוריונים המודרניים, מרבית הכרוניקנים נטו ללקט כל פרט מידע שהניחו עליו את ידיהם, ולא עשו מאמץ ניכר להפריד בין אגדה ועובדות. הרמנויטיקה היסטוריוגרפיה כרונולוגיה ספרי השנים כרוניקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
כל הנחלים זורמים לים

כל הנחלים זורמים לים (באנגלית: All the Rivers Run) היא מיני סדרה אוסטרלית פופולרית שהופקה בשנים 1983 ו-1990, ומבוססת על רומן היסטורי מאת ננסי קאטו אשר פורסם לראשונה בשנת 1958. בסדרה כיכבו סיגריד ת'ורנטון וג'ון ווטרס בתפקידים הראשיים. החלק הראשון של הסדרה כולל ארבעה פרקים באורך שעתיים. החלק השני של הסדרה כולל שני פרקים באורך שעתיים. בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 1 בסוף שנות השמונים. בטלוויזיה סובייטית הסדרה שודרה ב-12 פרקים, שעה כל אחד. הסדרה עוקבת אחר חייה של נערה בריטית בשם פילדלפיה גורדון מילדותה כאשר הספינה עליה הייתה שקעה בסערה והיא נסחפת לחופי ויקטוריה בשנת 1890 ומגלה שהיא הניצולה היחידה מהאוניה. גורדון מעבירה את רוב חייה בעיירה אצ'וקה שבויקטוריה, על גדות נהר המארי, ומשקיעה חלק מכספי הירושה שלה בספינת נהר בעלת משוטה (גלגל ענק בעל משוטים). חייה משתנים לגמרי כאשר היא פוגשת בקפטן ספינת הנהר ברנטון אדוארדס. השניים מתחתנים לבסוף וגורדון מוותרת על קריירה כציירת במלבורן על מנת לחיות באצ'וקה על ספינת הנהר יחד עם ברנטון. "כל הנחלים זורמים לים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "כל הנחלים זורמים לים", באתר AllMovie (באנגלית) "כל הנחלים זורמים לים", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
מייק פאוול

מייקל אנתוני פאוול (באנגלית: Michael Anthony Powell; נולד ב-10 בנובמבר 1963) הוא אתלט עבר אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף עולם (טוקיו 1991 ושטוטגרט 1993), פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988 וברצלונה 1992), ושיאן העולם הנוכחי (2024) בקפיצה לרוחק מאז אוגוסט 1991. פאוול נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, ובהמשך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא. באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פאוול במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.49 מטר, אחרי קרל לואיס (8.72 מטר) ולפני לארי מיריקס (אנ') (8.27 מטר), שניהם מארצות הברית. באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1991 זכה פאוול במדליית זהב בשיא עולם חדש של 8.95 מטר ושבר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שנקבע על ידי בן ארצו בוב בימון 23 שנים קודם לכן. בתחרות זו גבר על בן ארצו המפורסם קרל לואיס שקפץ למרחק 8.91 מטר עם רוח ו-8.87 מטר ללא רוח גבית ובמדליית הארד זכה לארי מיריקס (8.42 מטר). בשנה זו זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן המוענק לספורטאים אמריקנים, וכן נבחר לאישיות השנה בספורט (שאינה בריטית) של BBC.‏ באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פאוול פעם נוספת במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.64 מטר, אחרי קרל לואיס (8.67 מטר) ולפני בן ארצו ג'ו גרין (אנ') (8.34 מטר). באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-1993 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר, לפני סטניסלב טרסנקו מרוסיה (8.16 מטר) וויטלי קירילנקו מאוקראינה (8.15 מטר) ובכך הגן על תוארו. באליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה ב-1995 האו זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איוון פדרוסו מקובה (8.70 מטר) וג'יימס בקפורד (אנ') מג'מייקה (8.30 מטר). באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר ושלישי מבין האתלטים האמריקאים והודיע על פרישתו. ב-2001 הוא שב להתאמן כדי להתחרות באולימפיאדת אתונה (2004), אך לא צלח את מבחני הכניסה לנבחרת האולימפית של ארצות הברית. פאוול שימש כפרשן ספורט של אולימפיאדת בייג'ינג (2008). מדיה וקבצים בנושא מייק פאוול בוויקישיתוף מייק פאוול, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי מייק פאוול, באתר olympedia.org מייק פאוול, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית James E. Sullivan Award BBC Sports Personality of the Year Overseas Personality l Dec.10.2006
בית הכנסת הגדול (רעננה)

בית הכנסת הגדול ברעננה נמצא במרכז העיר, ברחוב אחוזה 101, לצד בית העירייה. בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים, התפללו חברי המושבה הצעירה בחדר שהיקצה המתיישב פטרוז'נסקי בצריף משפחתו. בהדרגה גדלה המושבה ובתים החלו לקום לאורך רחוב אחוזה. מספר המתפללים גדל ולבית הכנסת הוקצה חדר בבניין בית העם שבנייתו נסתיימה בשנת 1927. בימי חג ומועד, כאשר החדר היה צר מלהכיל את מספר המתפללים, נהגו לקיים את התפילה באולם המרכזי של בית העם. לימים הוקם צריף בסמוך לבית העם ולשם הועתק בית הכנסת. בשנות ה-30 הוחל בבנייתו של בית הכנסת הגדול אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ'. בנייתו נמשכה שנים רבות והוא נחנך ברוב עם בשנת 1939. במשך השנים הוכנסו בבניין שינויים וחזיתו צופתה באבני שיש שעליהם מנורה גדולה. הבניין משמש עד היום כבית הכנסת המרכזי של העיר. בתחילה שימש הרב אפרים סוקולובר כרב בית הכנסת ואחריו שימש בתפקיד הרב שלמה מלץ. שניהם היו גם הרבנים הראשיים של העיר. כיום נוהג רבה הראשי הנוכחי של העיר, הרב יצחק חיים פרץ, לפקוד את בית הכנסת לעיתים קרובות. בית הכנסת מורכב מאולם מרכזי גדול ומעליו עזרת נשים. משני צידי הכניסה הראשית ישנם שני אולמות תפילה קטנים המשמשים למניינים שונים ועריכת קידושים. בשנת 1961 צוירה תקרת בית הכנסת בציוריו של אדריכל מאיר בן אורי. המטיבים בציורים הפיוט "לחי עולמים" ופירות הדר ענפים ופרחים. בית הכנסת המרכזי ברעננה — פאר המושבה, הצופה, 19 באוקטובר 1961
פרינס (פירושונים)

פרינס (Prince) היא מילה באנגלית שפירושה נסיך. האם התכוונתם ל... פרינס – יוצר, גיטריסט וזמר אמריקאי הנסיך הפרסי (סדרת משחקים) – סדרת משחקי מחשב, מוכרת בשם המקוצר "Prince" אישים ששם משפחתם הוא פרינס: טיישון פרינס – שחקן כדורסל מליגת ה-NBA דון פרינס-יוז – אנתרופולוגית, פרימטולוגית ואתולוגית אמריקאית ריצ'רד פרינס – צייר, פסל וצלם אמריקאי
המלון הקליפורני הגדול של דיסני

המלון הקליפורני הגדול של דיסני (באנגלית: Disney's Grand Californian Hotel ) הוא בית מלון הממוקם באתר הנופש דיסנילנד במדינת קליפורניה שבארצות הברית. המלון נבנה במהלך הרחבת אתר הנופש שנערכה בשנת 2001 וכיום הוא מהווה את המפואר והגדול במלונות אתר הנופש. במלון כעת כ-745 חדרים, ומתוכננת הרחבה נוספת בשנת 2009. המלון נבנה על ידי חברת וולט דיסני כמלון מקביל למלון הפלורידיאני הגדול של דיסני אשר מהווה מלון הדגל של אתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה. המלון נבנה בסמוך לפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, ולו כניסה ישירה אל הפארק. המלון תוכנן על ידי האדריכל פיטר דומיניק ונבנה בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות (תנועת עבודת היד באמנות) אשר נפוצה בראשית המאה ה-20. סוויטות המלון נבנו בסגנון המזכיר את עיצובו של פרנק לויד רייט, וחלונות מסעדת המלון נבנו בעיצוב המזכיר את עבודותיו של צ'ארלס רני מקינטוש מתנועה זו. על אף גודלו של המלון הקפידו מתכנניו לשמור על אופייני התנועה - קורות תמיכה עשויים עץ בתקרות המבנה, שימוש בצבעים המשתלבים עם הטבע, שמירה על שטחים פתוחים במלון (בסמוך למלון נשתל יער האופייני לאזור). אולם הקבלה של המלון משחזר למעשה את תוכה שלכנסיית סוודנבורגיאן שבסן פרנסיסקו (האולם גדול יותר ממבנה הכנסייה, אולם שומר על הפרופורציות שלה). לאחר אולם הכניסה נבנה חדר מגורים המשמש כלובי המלון ובו אח רב ממדים ורהיטים בסגנון הארטס אנד קרפטס. מדיה וקבצים בנושא המלון הקליפורני הגדול של דיסני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המלון הקליפורני הגדול של דיסני המלון הקליפורני הגדול של דיסני, ברשת החברתית פייסבוק
פאול

האם התכוונתם ל... עבירה (ספורט) – נקראת בלועזית "פאול" (Foul) ארטמיס פאול (Fowl) - גיבור סדרת ספרי הפנטזיה לנוער אשר נכתבה על ידי הסופר האירי אואן קולפר וולפגנג פאול – פיזיקאי גרמני שלום מ' פאול – חוקר מקרא ישראלי פאולה פולה פול (פירושונים) פאוול אישים ששמם הפרטי הוא פאול
יער עמינדב

יער עמינדב (למפת ירושלים מוגדלת)   יער עמינדב (למפת ירושלים רגילה)   יער עמינדב (למפת הרי ירושלים רגילה)   יער עמינדב (למפת הרי ירושלים מוגדלת)   יער עמינדב יער עמינדב הקרוי גם יער שלמון הוא יער נטוע על ידי קק"ל ממערב לירושלים ולמושבים אורה ועמינדב. שטח היער כ-7,000 דונם, והוא מכסה כמעט את כל שטחי מדרונות הרכס הבולט (רכס שורק) שבין שני הוואדיות הגדולים בהרי ירושלים – נחל שורק ונחל רפאים. בדרום תוחם את היער נחל רפאים, בו עוברת מסילת הרכבת מירושלים לתל אביב, בצפון - נחל שורק וכביש 386 העובר בו, במערב מפגש שני הנחלים, ובמזרח – הדסה עין כרם, המושבים אורה ועמינדב והשכונות הדרום-מערביות של ירושלים. בשל הקרבה שלו לעיר ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שבו, יער עמינדב הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי ירושלים והיישובים סביב לה. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, שבילי אופניים בדרגות קושי שונות, ומסלולי טיול ברגל (שהידוע ביניהם הוא שביל המעיינות שבין חרבת סעדים לעין חנדק). היער עלה לכותרות בשנת 2002 כאשר אלי פימשטיין רצח את בתו הודיה קדם וקבר אותה בתחום היער. בתום החקירה נמצאה גופתה בבור שחפר. ב-26 ביולי 2010 פרצה שרפה ביער. השריפה בערה במשך כל צהרי אותו היום, חרף מאמצי הכיבוי הרבים. מעל ל-1,000 דונמים של חורש כולו בשריפה. אתרים בשטח היער: חרבת סעדים – שרידים מהתקופה הביזנטית, בקרבת מושב עמינדב. במקום מספר גדול של מסלולי טיול, שולחנות פיקניק ואף גן פסלים. יד קנדי – אנדרטה לזכר הנשיא האמריקני קנדי, מעוצבת בצורת עץ גדוע וממוקמת בראש פסגה החולשת על היער. מצפה רובינשטיין – תצפית על כל היער וההרים סביב לו בקרבת יד קנדי. במקום נטמן אפרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין. שביל המעיינות – שביל באורך 2 ק"מ היוצר מחרבת סעדים, עובר דרך מספר רב של מעיינות שכבה עד שמגיע לבסוף לעין חנדק – מעיין יפה שלו אחת הנקבות הארוכות בהרי ירושלים. חוות הגתות – שרידים של גתות ובתי בד מהתקופה הביזנטית, בראש הפסגה המערבית של הרכס. מדיה וקבצים בנושא יער עמינדב בוויקישיתוף יער עמינדב באתר קרן קיימת לישראל רונן מדזיני, שריפת הענק בהרי ירושלים: נערים הציתו אש, באתר ynet, 25 ביולי 2010.
לוסיאנו פביאן מונסון

לוסיאנו פביאן מונסון (בספרדית: Luciano Fabián Monzón; נולד ב-13 באפריל 1987 ברוסאריו) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי באתלטיקו טוקומאן. מונסון החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במהלך טורניר הקלאוסורה לשנת 2008 (ב-9 במרץ 2008) והפך לשחקן הרכב במהלך טורניר האפרטורה של אותה שנה. אחרי 21 משחקים בלבד במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ריאל בטיס הספרדית תמורת 9 מיליון אירו. בהופעת הבכורה שלו בבטיס הוא הבקיע שער בהפסד החוץ לברצלונה. ביולי 2009 הסתיים חוזה השאלתו לבטיס והוא חזר לבוקה ג'וניורס. בשנת 2011 שיחק עונה אחת בקבוצת ניס ובשנת 2012 שיחק עונה אחת בקבוצת אולימפיק ליון במהלכה הושאל לקבוצת פלומיננסה. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קטניה. ב-2015 הושאל לקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס וזכה עמה באליפות. בינואר 2016 עבר לאוניברסידד דה צ'ילה. ביולי 2019 חתם באתלטיקו טוקומאן. מונסון צורף לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה למשחקים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא היה שחקן הרכב קבוע, ושותף בכל משחקי הנבחרת עד הזכייה במדליית הזהב. לוסיאנו פביאן מונסון, ברשת החברתית אינסטגרם לוסיאנו פביאן מונסון, באתר Transfermarkt לוסיאנו פביאן מונסון, באתר Soccerway לוסיאנו פביאן מונסון, באתר WorldFootball.net לוסיאנו פביאן מונסון, באתר National Football Teams לוסיאנו פביאן מונסון, באתר FootballDatabase.eu דף השחקן באתר הרשמי של בוקה ג'וניורס
אנדלקטצ'או מקונן

ליג' אנדלקטצ'או מקונן (באמהרית: እንዳልካቸው መኮንን,‏ 1927 - 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הרביעי לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי וראש הממשלה האחרון שמונה על ידי קיסר זה. מקונן נולד בעיר הבירה אדיס אבבה, והיה בנו של ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או, ראש ממשלת אתיופיה הראשון. מקונן בוגר אוניברסיטת אוקספורד כיהן בתפקידים רבים לפני מינויו לראש ממשלה, מקונן היה שגריר אתיופיה בבריטניה לאחר מכן שגריר אתיופיה לאו"ם והיה אחד מהאנשים שהובילו בבחירות למזכ"ל האו"ם ב-1972 לפני מינויו של קורט ולדהיים, מקונן יותר מאוחר כיהן גם כשר הדואר והתקשורת ולאחר מכן כנשיא אגודת ימק"א הבינלאומית. ערך מורחב – המהפכה האתיופית מקונן שהתמנה לראש ממשלה לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד אקלילו הבט-וולד ניסה והחל ברפורמות על מנת להוריד את רמת ההפגנות מצד הסטודנטים ואזרחים אחרים. הרפורמה החשובה ביותר שהתרחשה הייתה כאשר הקיסר, היילה סלאסי הסכים לשינוי באחד מהסעיפים של החוקה, ולפיכך ראש הממשלה נהפך לאיש אשר בוחר את הבית התחתון של האספה הלאומית. רפורמות נוספות שביצע מקונן היו בתחומים רבים כגון: חינוך, רפורמה אגררית ושנוי תקציב הצבא. למרות שינויים אלו ההתנגדות המשיכה הפעם מצד קיצוניים מהצבא האתיופי, לכן מקונן החל לנהל משא ומתן עם גורמים אלו שנקראו הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים שבראשם עמד אלוף-משנה עלם טסמה ב-23 במרץ. יומים לאחר שנפגשו עלם קיים את חלקו והורה לעצור מספר חיילים וקצינים בבסיס חיל האוויר האתיופי בדברה זאיט, ב-30 באפריל הגיע תורו של מקונן לקיים את חלקו במשא ומתן ואישר מעצרים של שרים ופוליטיקאים ששירתו בממשלתו של אקלילו הבט-וולד באשמת שחיתות שלטונית. תמיכתו של טסמה בראש הממשלה לא הציגה את כל הפלגים בוועדה ולכן מספר קצינים הדיחו את טסמה ב-22 ביוני והוא ברח לגוג'אם, עוד באותו החודש מונה אטנפו אבטה ליושב ראש הוועדה ונתן פקודות לכל היחידות בצבא ובמשטרה לשלוח שלושה נציגים למפקדה של החטיבה הרביעית לפגישת פסגה שכונסה ב-28 ביוני, וועדה זו שינתה את שמה ל-הוועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה (בקיצור: דרג). ערך מורחב – הטיהורים (אתיופיה) האירוע המשמעותי בכהונתו של מקונן החל ה-26 ביוני כאשר מספר מחברי בית הנציגים עתרו לקיסר שישחרר את האנשים אשר הוצא כנגדם צו מעצר, הקיסר הסכים אך הוועדה הצבאית לא הסכימה ולכן הוועדה שלחה מספר אנשים שעצרו כ-50 אנשים שנחשדו בשחיתות ב-30 ביוני תוך כשבועיים יותר מ-150 איש מהממשלה הקודמת, הנוכחית, מושלי מחוזות, אצילים חלק מהמשפחה הקיסרית ובנוסף את נכדו של הקיסר אסכנדר דאסטה, לבסוף מקונן נעצר גם הוא ובמקומו מונה מיכאל ימרו לראש ממשלה ב-22 ביולי מקונן ונכלא, בבית הכלא מנליק. בערב של ה-23 בנובמבר מקונן הוצא להורג יחד עם מספר אנשים המכונים "השישים", להוציא הקיסר. Bahru Zewde, A history of modern Ethiopia, 1855-1974, J. Currey, 1991. Marina Ottaway, David Ottaway, Ethiopia: empire in revolution, Africana Pub. Co., 1978.