laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמותת רקפת

רקפת – נוער מתמודד עם חרדה חברתית וביישנות היא עמותה שהוקמה בשנת 2013. העמותה מפעילה קבוצות חברתיות רגשיות לילדים, נוער ובוגרים המתמודדים עם קשיים חברתיים על רקע של חרדה חברתית ומופנמות. מקור שם העמותה מגיע מצמח הרקפת. לעיתים קרובות, הרקפת צומחת בין סלעים, ומסיבה זו מואנשת לעיתים קרובות ומוצגת כצנועה וביישנית. עמותת רקפת הוקמה בשנת 2013 במטרה לאפשר למתמודדים עם קשיים חברתיים, בדידות והימנעות, מרחב מוגן בו יחושו ביטחון ללמוד ולתרגל יכולות חברתיות, ומעגל תמיכה ושייכות. בעמותת רקפת מגדירים את החרדה החברתית כתופעה חברתית כואבת אך "שקופה". אדם חשין הוא מייסד ומנכ"ל לשעבר של עמותת רקפת. חשין התמודד בעצמו עם חרדה חברתית. נכון ל-2021,[דרושה הבהרה] המנכ"ל הוא אבנר דפני. כמו אדם, גם אבנר סבל בצעירותו מחרדה חברתית, והיה נחשב לילד לא מקובל אשר לא מצא את מקומו במארג החברתי. החל ממרץ 2020 כל קבוצות "מים שקטים" למתמודדים עם חרדה חברתית בקרב בוגרים, התמזגו לתוך פעילות עם עמותת רקפת, ופועלות מאז כחלק מקבוצות הבוגרים של רקפת. הקבוצות ברקפת מותאמות לילדים, נוער ובוגרים ומתקיימות בחלוקה גילאית ותת חלוקות בהתאם לצורך. מופעלות קבוצות נפרדות לילדים ובני נוער בגילי יסודי (9–10), חטיבה (12–14) ותיכון (15–18), וכן קבוצות בוגרים בחלוקה לגילי 18–24, 25–32, 33–44, ו-44+. לבני נוער מופעלות גם קבוצות אונליין, המתאימות לאלו שלא מצאו קבוצה מתאימה במקום מגוריהם או שאינם מרגישים בנוח להצטרף אליה. לבוגרים מופעלות גם קבוצות לקהילה הגאה, המתאימות לאנשים אשר חשים כי זהותם המינית גורמת להם להרגיש ריחוק וחוסר שייכות. חרדה חברתית בדידות אתר האינטרנט הרשמי של עמותת רקפת עמותת רקפת, ברשת החברתית אינסטגרם עמותת רקפת, ברשת החברתית LinkedIn עמותת רקפת, באתר "גיידסטאר ישראל" מילה של מנכ"ל, באתר עמותת רקפת ריאיון עם אדם חשין בתוכנית ביקור בית בערוץ 10, סרטון באתר יוטיוב קבוצות פעילות – בוגרים, באתר עמותת רקפת עמותת רקפת – חרדה חברתית | קבוצות חברתיות רגשיות לילדים, נוער ובוגרים, באתר עמותת רקפת
דב בער יפה

רבי דב בער יפה (לעיתים: קארליטשער; 1797, תקנ"ז – 1829, ט"ו בשבט תקפ"ט) כיהן כרבה של אוטיאן, ואחד מתלמידיו המובחרים של רבי חיים מוולוז'ין. נולד לרבי יעקב אב"ד קרליץ, משפחתו מגזע רבי מרדכי יפה בעל ה'לבושים'. בצעירותו למד בישיבת וולוז'ין אצל רבי חיים מוולוז'ין, ונחשב מתלמידיו הקרובים. מפי רבו זה למד רבי דוב בער ש"ס ופוסקים, ואף קיבל ממנו את עיקרי תורת הנסתר. נשא לאישה את בתו של הרב נחום הכהן קוק (אחותו של הרב שלמה זלמן קוק, אבי הרב קוק). בהמשך התמנה כרב העיירה אוטיאן. מתלמידיו הרבים, נודע רבי ישראל מיכל ממינסק, שהדפיס את חידושיו לסדר מועד. הוא חיבר ספרים רבים ומגוונים בהם ספר ביאורים וחידושים על הש"ס, וכן שו"ת בהלכה, ספר הכולל ביאורים על התורה על דרך הפשט והמחשבה, וכן חיבורים בקבלה. אך רק חידושיו על סדר מועד נדפסו וכל שאר תורתו – למעט כמה חידושים שהובאו בספרים אחרים בשמו – לא נשתמרה במשך השנים. רבי דב בער נפטר בשנת ה'תקפ"ט, בהיותו בן שלושים ושתים בלבד, כשבנו מרדכי גימפל היה בן תשע. הוא נקבר בבית קברות של העיר וילנה ונטמן בסמוך לקברו של הגאון מווילנא. לאחר פטירתו אמרו שנפטר מרוב צער על גזרת הקנטוניסטים (ילדים שנלקחו על ידי הרשויות ברוסיה של המאה ה-19, חונכו במסגרת צבאית עד שהגיעו לבגרות וגויסו לצבא). בנו, רבי יעקב בנו, רבי חיים זלמן בנו, רבי יוסף יהושע בנו, רבי מרדכי גימפל יפה, רבה של העיירה רוז'ינוי. בתו מרים נישאה לרבי יהונתן לוריא, בנו של רבי משה מישל לוריא. בתו, פרידה בתיה, שנישאה לרב נחום קוק היא סבתו של הרב אברהם יצחק קוק. ר' דוב בער קארעליטשער, ערכו ב'נוספת לאלף הששי', הרחבה ונספח השלמות לספר צמח דוד, באתר היברובוקס ראו 'ר' דוב בער קארעליטשער', ערכו ב'נוספת לאלף הששי', הרחבה ונספח השלמות לספר צמח דוד, באתר היברובוקס.
ארנסט ובר (מהנדס)

ארנסט ובר (בגרמנית: Ernst Weber; ‏6 בספטמבר 1901 – 16 בפברואר 1996) היה מהנדס חשמל אמריקאי יליד אוסטריה. ובר נולד בווינה שבאוסטריה. בשנת 1924 סיים את לימודיו, והחל לעבוד כמהנדס חשמל בחברת "סימנס-שוקרט" (אנ') שבעיר. במקביל, הוא קיבל שני תוארי דוקטור נוספים, מאוניברסיטת וינה ומהאוניברסיטה הטכנית של וינה. בשנת 1929 עבר לעבוד בסניף החברה שבברלין, והחל ללמד באוניברסיטה הטכנית של ברלין. ובר נחשב כחלוץ במחקר גלי המיקרו, ובשנת 1945 הקים באוניברסיטת ניו יורק את "המכון לחקר גלי המיקרו" (אנ'), בראשו עמד עד שנת 1956. ובר אף היה הנשיא הראשון של ה-IEEE וממייסדי האקדמיה הלאומית להנדסה (אנ'). ובר זכה בפרסים רבים, ביניהם המדליה הלאומית למדעים בשנת 1987, תעודת הצטיינות מנשיא ארצות הברית הארי טרומן, מדליית החינוך של ה-IEEE, מדליית המייסדים של ה-IEEE ועוד. בשנת 1985 שונה שם "המכון לחקר גלי המיקרו" שייסד באוניברסיטת ניו יורק ל"מכון המחקר ובר", כאות הוקרה לפועלו. בשנת 1996 שינתה ה-IEEE את שמו של "פרס ההכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE" ל"פרס ארנסט ובר להכרה במנהיגות הנדסית של ה-IEEE". ארנסט ובר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Our History: Roots of Greatness | NYU Tandon School of Engineering, engineering.nyu.edu Ap (1987-06-26). "SCIENTISTS RECEIVE MEDALS FROM REAGAN". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-09-23. "IEEE James H. Mulligan, Jr. Education Medal Recipients" (PDF). IEEE. "IEEE Founders Medal Recipients" (PDF). IEEE. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-01-21.
סקנדל בסורנטו

סקנדל בסורנטו (באיטלקית: ...Pane, amore e - לחם, אהבה ו...) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1955 בבימויו של דינו ריזי עם ויטוריו דה סיקה וסופיה לורן בתפקידים הראשיים. זה סרט המשך ל"לחם, אהבה ופנטסיה" (1953) ו"לחם, אהבה וקנאה" (1954). הפעם הוא צולם בצבע ובסורנטו. הסרט זכה בהערת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין כסרט המצחיק ביותר. ויטוריו דה סיקה זכה בפרס דוד די דונטלו כשחקן הטוב ביותר. המרשל אנטוניו קארוטנוטו (ויטוריו דה סיקה) מסיים את שירותו בקרביניירי ונפרד מתושבי העיירה סליינה. הוא נוסע לסורנטו שם גר אחיו הכומר דון מתיאו (מריו קארוטנוטו) ושם קיבל תפקיד של מפקד המשטרה העירונית. הוא לוקח אתו את העוזרת הנאמנה שלו כרמלה (טינה פיקה). בהגיעו לסורנטו מקבל אותו אחיו ומודיע לו כי האישה ששכרה את דירתו בסורנטו, מסרבת להתפנות משם. האישה היא דונה סופיה (סופיה לורן), אלמנה צעירה ויפה שמתפרנסת כמוכרת דגים צעקנית. יש לה מחזר צעיר בשם ניקולו (אנטוניו צ'יפריאלו). סופיה נפגשת עם אנטוניו. הוא מתרשם מיופייה והיא מבקשת ממנו דחייה בפינוי. דון מתיאו מוצא לאנטוניו וכרמלה מקום מגורים זמני בארמון של יורשת צעירה ומתוסבכת בשם דונה ויולנטה (לאה פדובני). שמסכימה לבקשתו לארח אותם זמנית מתוך כבוד למתיאו שעזר לה בשעה קשה. אנטוניו מתמנה לתפקיד בטקס מרשים ונושא נאום חוצב להבות על חשיבותה של המשטרה העירונית. בינתיים מנסה סופיה לפתות אותו כדי שיבטל את צו הפינוי שלה. הוא נשבה בקסמה ומתאהב בה למרות הפרש הגילים הגדול. הוא גם נענה לבקשתה לקבל את ניקולו המובטל לשירות במשטרה אף על פי שאין לו שום כישורים לכך. הם מגיעים לנשף גדול בו נמצאים ראש העיר ועוזריו הבכירים. סופיה מזמינה את אנטוניו לרקוד "ממבו איטליאנו" והוא מסכים ונראה די מגוחך בעיני ראש העיר ושאר הנכבדים. ניקולו המיואש מתפטר מהמשטרה ועומד להגר לוונצואלה. אנטוניו חש שהוא די פתטי, עוזב את סופיה ונוקט פעולה להתחברות מחודשת של סופיה עם ניקולו. בינתיים הוא חוזר לארמון, שם לובשת ויולנטה בעצתה של כרמלה, שמלה חושפנית יותר ואנטוניו מבין שהיא יותר לרוחו. הם מנגנים ביחד דואט בפסנתר ומתחבקים. מדיה וקבצים בנושא סקנדל בסורנטו בוויקישיתוף "סקנדל בסורנטו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "סקנדל בסורנטו", באתר נטפליקס "סקנדל בסורנטו", באתר AllMovie (באנגלית) "סקנדל בסורנטו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "סקנדל בסורנטו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) סופיה לורן וויטוריה דה סיקה רוקדים ממבו איטליאנו, באתר יוטיוב סופיה לורן מוכרת דגים בשוק ונפגשת לראשונה עם ויטוריו דה סיקה, באתר יוטיוב
ארנסט ובר (כדורגלן)

ארנסט ובר (בגרמנית: Ernst Weber; ‏5 באוקטובר 1948 – 6 באפריל 2011) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי. ובר שיחק ככדורגלן במספר מועדונים מהליגות הנמוכות, אך לא הצליח להעפיל לליגות הבכירות. הוא החל את קריירת האימון שלו בשנת 1981, ובשנת 1985 מונה למאמנה של אייזנשטאדט מהבונדסליגה האוסטרית. לאחר מכן אימן בעוד מספר קבוצות מהליגה הבכירה ומליגת המשנה, כגון ס.ק. קרמסר, אדמירה ואקר מדלינג ול.א.ס.ק. לינץ, אך לא הגיע עימן להישגים משמעותיים, מלבד זכייה בגביע האוסטרי עם ס.ק. קרמסר בעודה בליגת המשנה האוסטרית. בשנים 1996–1999 אימן את נבחרת אוסטריה עד גיל 21. בשנת 1999 מונה למאמן נבחרת הנשים האוסטרית, ובמקביל שימש גם כמאמן חלק מנבחרות הגברים והנשים הצעירות. בשנת 2002 התמודד עם מחלת הסרטן בבלוטת הלימפה. ב-6 באפריל 2011, יום לאחר סיום מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19, ובר מת בפתאומיות, כשההשערה בתקשורת היא כי הוא התאבד. לוובר היה בן אחד, שנהרג ביולי 2018 בתאונת אופנוע. ס.ק. קרמסר הגביע האוסטרי (1): 1987/1988 ארנסט ובר, באתר Transfermarkt ארנסט ובר, באתר WorldFootball.net ארנסט ובר, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ÖFB-Frauen-Teamchef Ernst Weber ist tot, DER STANDARD (ב־Austrian German) Drama um Sohn von ÖFB-Legende, www.oe24.at, ‏2018-07-06 (בגרמנית) PressReader.com - Digital Newspaper & Magazine Subscriptions, www.pressreader.com
אויגן גרימינגר

פרנץ איוגן גרימינגר (בגרמנית:Franz Eugen Grimminger;‏ 29 ביולי 1892 – 10 באפריל 1986) היה חבר בקבוצת ההתנגדות של הוורד הלבן נגד גרמניה הנאצית. איוגן גרימינגר, בנו של נהג רכבת, התנדב במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הועסק כעובד מדינה בקריילהיים. לאחר המלחמה הוא הפך לפציפיסט. הוא קרא ספרים על מהטמה גנדי ובודהיזם ועזב את הכנסייה הפרוטסטנטית. לדברי גרימינגר, הוא דבק באמונות בודהיסטיות. בשנת 1922 נישא לג'ני שטרן בשטוטגרט. הנישואין עם יהודייה לא התקבלו בסביבתו הקרובה. הזוג הצעיר התיישב בשטוטגרט, שם הועסק גרימינגר כמבקר עבודה באיגוד הקואופרטיבים החקלאיים. בשנת 1925 הפך למפקח ענף החלב של העמותה וב-1930 היה מבקר ראשי וראש המחלקה. בשנת 1935 איבד גרימינגר את עבודתו בגלל היותו נשוי ליהודייה. שנתיים לאחר מכן עסק בהנהלת חשבונות כעצמאי. הוא עזר לאנשים לברוח לשווייץ, לשם כך היה צורך במסמכים מזויפים. בשנת 1942 השתלט גרימינגר על משרד הנהלת החשבונות של חברו רוברט שול, שהועמד לדין בגין "הצהרות נגד המדינה" ונאלץ לרצות עונש מאסר של ארבעה חודשים. משרד זה היה ממוקם בבניין המגורים של משפחת שול. כתוצאה מכך פגש גרימינגר את אינגה, הנס וסופי שול ובא במגע עם תנועת ההתנגדות הוורד הלבן. הקבוצה נתמכה על ידי גרימינגר בעיקר על ידי תרומות כסף, שאסף גם ממכריו. הוא תרם לקבוצת ההתנגדות סכום נכבד, כאלף רייכסמארק וסיפק להם נייר להדפסת העלונים ומעטפות. בהמשך תרם גרימינגר מאות מארקים מעת לעת. גרימינגר לא חשף מעולם את מכריו שעזרו בתרומות ואלו לא ידעו לאיזו מטרה מיועדים כספי התרומה. הוא נעזר במזכירתו טילי האן ובכך עזרו להגדיל את תפוצתם של העלונים. ב-18 בפברואר 1943 עצר הגסטפו את הנס וסופי שול על הפצת עלוני תעמולה אנטי נאציים. במהלך החקירות, הוזכר שמו של גרימינגר. ב-2 במרץ 1943 הוא נעצר וב-19 באפריל 1943, במשפט השני נגד חברי הוורד הלבן, הוא נידון לעשר שנות מאסר. התובע הציבורי דרש להטיל על גרימינגר עונש מוות, אולם בסופו של דבר יכול היה להוכיח רק העברת כסף, לא את אופן השימוש בכסף. אשתו היהודייה, שעד אז הייתה מוגנת מרדיפות, נעצרה ב-10 באפריל 1943, ואז גורשה ונרצחה באושוויץ. גרימינגר נכלא בכלא לודוויגסבורג עד אפריל 1945. לאחר המלחמה הפך לנשיא ההתאחדות האזורית של קואופרטיבים חקלאיים בשטוטגרט, ובשנת 1947 נישא לטילי האן. בשנת 1958 פרש לגמלאות. הוא היה מעורב בארגונים למען בעלי חיים והיה יושב ראש האגודה למען בעלי חיים בשטוטגרט במשך שנים רבות. הוא הקים את קרן גרימינגר לחקר האנתרופוזונוזיס למחקר ובקרה של מחלות בעלי חיים שהן ניתנות להעברה לבני אדם. לימים שונה שם הקרן לקרן גרימינגר למחקר מחלות זואונותיות. ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007. קלאוס, יגרפה, צעד אחד לפני הגסטאפו, באתר הארץ, 12 במרץ 2003 Otnad, Bernd (2007). Grimminger, Eugen Franz, in: Baden-Wurttembergische Biographien Bd. 4. Stuttgart : Kohlhammer Verlag. pp. 107–109. ISBN 978-3-17-019951-4. Eugen Grimminger, Gedenkstätte Deutscher Widerstand Kissener, Michael (1993). Geld aus Stuttgart: Eugen Grimminger. In Rudolf Lill, Klaus Eisele, Wolfgang Altgeld, Hochverrat? die "Weisse Rose" und ihr Umfeld. Uni.-Verl. Konstanz. pp. 121–. ISBN 978-3-87940-456-8. ינינה אלטמן, הוורד הלבן: סטודנטים ואנשי רוח בגרמניה לפני ואחרי עלייתו של היטלר לשלטון, פרדס, תל אביב, 2007 עמ' 221–222 Newborn, Jud; Dumbach, Annette (2006). Sophie Scholl and the White Rose (appendix 6). Oneworld Publications. pp. 209–. ISBN 978-1-78074-050-8. Deutsche Biographie: Eugen Grimminger
זיזף פירות גנומי

זיזף פירות גנומי (שם מדעי: Artibeus gnomus) הוא מין של עטלף ממשפחת הזיזפיים החי באמריקה הדרומית במדינות: קולומביה, מזרח אקוודור, צפון פרו, בוליביה, דרום ומזרח ונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, וצפון, מזרח ומערב ברזיל באזור יערות גשם טרופיים. זיזף זה הוא עטלף קטן יחסית למשפחתו, אורכו 4.6 עד 5.4 סנטימטרים, אורך הזרועות 3.4 עד 4 סנטימטרים, אורך הרגליים 0.7 עד 1.2 סנטימטרים, אורך האוזניים 1.5 עד 1.7 סנטימטרים ומשקלו 13 גרמים. צבע הפרווה שחור למעט פסים בצבע לבן ואוזניים בצבע צהוב. עטלף זה חסר זנב והוא בעל 2 שיניים טוחנות בלסת העליונה ו3 שיניים טוחנות בלסת תחתונה. עטלף זה חי במגוון בתי גידול כמו יער גשם טרופי, סוואנה טרופית, שדות ומטעים עד לגובה 530 מטרים וניזון בעיקר מפירות הפיקוס וגם מחרקים. עונת הרבייה משתנה ונעה בין ינואר לאפריל בוונצואלה, גיאנה הצרפתית וברזיל לאוקטובר ונובמבר בוונצואלה ופרו. מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש עקב טווח תפוצה רחב ונוכחותו בכמה אזורים מוגנים. מדיה וקבצים בנושא זיזף פירות גנומי בוויקישיתוף זיזף פירות גנומי, באתר ITIS (באנגלית) זיזף פירות גנומי, באתר GBIF (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בהר דר

בהר דר (מילולית:"ליד הים") (באמהרית: ባሕር ዳር) היא עיר במעמד מחוז בצפון מערב אתיופיה ובירתה של מדינת אמהרה. העיר ממוקמת על חופי אגם טאנה, במקורות הנילוס הכחול (באמהרית: עבי). העיר ממוקמת כ-310 קילומטרים צפונית מערבית לאדיס אבבה. חברת התעופה האתיופית אתיופיאן איירליינס מפעילה טיסות בין שתי ערים אלו. מפלי הנילוס הכחול (באמהרית: טיס עבי, "מים מעשנים") נמצאים כ-30 קילומטרים דרומית לעיר. בעיר ישנו שוק יומי קטן ושוק גדול כל סוף שבוע. בנוסף, ניתן למצוא בבהר דר גם מספר מועדוני מוזיקה. בעיר ממוקמת גם אוניברסיטת בהר דר, אליה נרשמו בשנה האקדמית שהחלה באוקטובר 2006 כ-4,400 סטודנטים. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של אתיופיה נכון לשנת 2007 לבהר דר אוכלוסייה של כ 221,991 תושבים, כ- 113,535 מאוכלוסיית העיר הם נשים ו-108,456 מאוכלוסיית העיר הם גברים. עם שטח של כ-213.43 קמ"ר הצפיפות בעיר היא כ-1,040.11 איש לקמ"ר. בהר דר נוסדה וגדלה בסביבות התנחלות ישועית והוקמה במאה ה-16 או במאה ה-17. בניין מתקופת פאדרו פאז עדיין נמצא בעיר. במהלך מבצע תיאודורוס, לקראת סוף מלחמת האזרחים האתיופית בשנת 1991, העיר נכבשה על ידי החזית העממית לשחרור תיגראי שהייתה חלק מכוחות המורדים שפעלו נגד משטר הדרג. ארצות הברית קליבלנד, ארצות הברית (מ־2004) ישראל אשדוד, ישראל (מ־2011) בהר דר באתר אתיופיה
שומוג'סיל

שומוג'סיל (בהונגרית: Somogyszil) הוא כפר במחוז שומוג', בנפת קאפושוואר. הכפר בן כ-750 תושבים ממוקם 22 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר קאפושוואר ליד הכפר איגאל כ-5 ק"מ ממנו, לאורך כביש 6507 מקוצ'ולה. בימי הביניים הכפר היה חלק ממחוז טולנה ולא שכן במיקומו הנוכחי, אלא בכרם בשם סיקאלו. שמו מוזכר לראשונה בשנת 1138, במכתב אישור של בלה השני, מלך הונגריה (העיוור) שהוציא עבור הפרובוסט (תפקיד בכיר במספר כנסיות נוצריות) של דמש. שמו מופיע מאוחר יותר, בשנים 1332–1337, בפנקס המעשרות של האפיפיורות. לפי פנקס מס האוצר הטורקי משנת 1563 היו בכפר 10 בתים, ובשנת 1580 17 בתים. שם היישוב היה סיל בסוף המאה ה-19. באותה תקופה היה זה כבר יישוב במחוז שומוג'. בשנת 1891 היו בו 2,672 תושבים הונגרים וגרמנים. הכנסייה הרומית-קתולית שנמצאת תחת הגנת שימור היא מימי הביניים. היא נבנתה בסגנון גותי, אך בשנת 1726 שופץ בסגנון הבארוק. מור סגפי, עיתונאי יהודי-הונגרי ומזכיר שר (1825–1896). דיולה היידו, עד 1904 הירשפלד (בהונגרית: Hajdu Gyula; שומוג'סיל, 8 במאי 1886 – בודפשט, 21 באוגוסט 1973) היה משפטן בינלאומי עורך דין יהודי-הונגרי, פרופסור, דוקטור למדע המדינה ודוקטור במשפטים (1957), זוכה פרס המדינה (1970). מרתה פילפ: עבר, הווה ועתיד מתחת לגבעת יוז'ף: מונוגרפיה של שומוג'סיל. ISBN 963-219-532-9 שמו בורובסקי: מחוז שומוג' שומוג'סיל (היסטוריה ותיאור הסמל) ז'וז'אנה פילפ: שומוג'סיל. קאירוס, 2017 (ארצות מולדת שדואגים לגביהם) מדיה וקבצים בנושא שומוג'סיל בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שומוג'סיל (בהונגרית)
סאו שהווא תהאיק

סָאוֹ שֶׁהֱוֵוא תֶּהָאִיק (בבורמזית: စဝ်ရွှေသိုက်;‏ 16 באוקטובר 1895 – 21 בנובמבר 1962) היה פוליטיקאי ואריסטוקרט בורמזי יליד מדינת שהאן. נשיא בורמה הראשון בין 1948, עת השיגה המדינה עצמאות מהאימפריה הבריטית, ל-1952, עת הוחלף בידי בא או. סאו שהווא תהאיק, הידוע במלוא שם האצולה שלו קמבווסארהטה ת'רי פאוואראמאוואונטה תודמארזה, נולד ב-16 באוקטובר 1896. בצעירותו למד בבית הספר שאן צ'יפס, שלימים נקרא מכללת קמבאוזה, בטאונגג'י שבבורמה, באותה העת חלק מן הראג' הבריטי. הוא נכנס לשירות צבא הודו הבריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה, וגם שירת בשירות הגבול הצפון-מזרחי בשנים 1920–1923, לגבולות הרפובליקה הסינית וטיבט. הוא הפך לסאופה (השליט האריסטוקרטי של מדינת שהאן) לאחר מותו של אביו, סאו מאונג, בשנת 1929. הוא שב לשירות הצבאי ב-1939 ושירת עד 1942. הוא התחתן ארבע פעמים, והביא לעולם 11 ילדים. לאחר העצמאות מהבריטים ב-4 בינואר 1948, הוא הפך לנשיא הראשון של איחוד בורמה ושימש כראש המדינה הטקסי – נשיא בורמה, בין 1948 ל-1952. נוסף על כך כיהן בתפקיד יו"ר לשכת הלאומים עד 1962. נאומו הראשון מטעם נשיאות האומה ביום העצמאות, 4 בינואר 1948, תיאר את מעלת האחדות, כשאמר: "היום הוא עבורנו לא רק יום של חופש, אלא גם יום של איחוד מחדש. במשך זמן רב, הגזעים העיקריים של בורמה, הקאצ'ינים והצ'ין נטו להסתכל על עצמם כיחידות לאומיות נפרדות. מאוחר יותר, החזון האצילי, החזון של איחוד בורמה, ריגש את ליבנו, ואנו עומדים מאוחדים היום כאומה אחת הנחושה לפעול באחדות ולהסכים לקידום האינטרסים של בורמה ולהשגתם המהירה. העמדה הראויה כאחת האומות הגדולות בעולם. האחדות היא שהביאה את מאבקנו לעצמאות למימוש מוקדם זה ואולי האחדות תמשיך להיות מילת המפתח של כל חבר ברפובליקה העצמאית הריבונית המכונה מעתה איחוד בורמה." ב-4 בינואר 1949 התקיימה העצרת ההמונית מחוץ לעירייה לציון יום השנה הראשון ליום העצמאות, שהווא תהאיק נשא נאום אזהרה על אלימות שהרסה את החופש, החירות והדמוקרטיה. הוא אמר לקהל: "שיתוף פעולה והבנה לא יכולים להיווצר כל עוד יסוד האלימות או האיום באלימות קיים, שכן לאלימות אין מקבילה בחופש, והחירות מסתיימת במקום בו מתחילה האלימות. הנסיגה הנערכת של הדמוקרטיה בעולם כיום נובעת בעיקר מסגידה של מדינות לפולחן הכוח הפיזי. ההידרדרות בכיוון זה הייתה כזו שהיום כמעט ואין להבדיל בין המדינות הדמוקרטיות הנודדות למדינות טוטליטריות." על פי הביוגרפיה של אשתו סאו נאנג הארן הקם, הוא פנה בנאומיו בדקירה ישירה בחסרונות של מדינתו שלו, הציג את הדרגתיות התהליך הפוליטי המתדרדר עקב התקוממות וסכסוכים מזוינים. במרץ 1962 הצבא ביצע הפיכה, בתואנה שהמדינה מתפוררת בגלל הצעת התיקון הפדרלית בראשות מדינת שהאן. עם ההפיכה סאו שהווא תהאיק נעצר על ידי מועצת המהפכה בראשות הגנרל נה וין ומת בכלא בנובמבר 1962. אחד מבניו, בן 17, נהרג בהפיכה הצבאית במרץ 1962, ככל הידוע היה הנפגע היחיד ביום ההפיכה. מדיה וקבצים בנושא סאו שהווא תהאיק בוויקישיתוף נאום הנשיא סאו שהווא תהאיק – 1 בינואר 1948 (באנגלית) היום שבו ראש ממשלת ונשיא מיאנמר הראשונים נבחרו, "האירוודאי", 25 בספטמבר 2019 (באנגלית)
אבי פרסטנפלד

אבי פרסטנפלד הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר בעבר פיקד על עוצבת ראם. פרסטנפלד התגייס לצה"ל בנובמבר 1987 ושובץ בחיל השריון. הוא עבר הכשרה כלוחם, השתתף בקורס מפקדי טנקים ולאחר מכן השתתף בקורס קציני שריון. לאחר הקורס שימש כמפקד מחלקה בקורס מפקדי טנקים. בשנת 1992 השתתף בקורס מפקדי פלוגות, ומונה למפקד פלוגה בחטיבה 500, בגדוד 433. בהמשך מונה למפקד פלוגה בקורס מפקדי טנקים ולסגן מפקד גדוד 195 בחטיבה 500. בתום תפקידו כסמג"ד יצא לחל"ת, ויצא ללימודי משפטים ומנהל עסקים בשנים 1996–2000. עם תחילת האינתיפדה השנייה, חזר פרסטנפלד מלימודיו ומונה למפקד גדוד 433 של חטיבה 500, ובתפקיד זה שימש בשנים 2000–2002 במהלך הוביל את לחימת הגדוד ביהודה ושומרון ומבצע ״ חומת מגן״. בשנים 2002–2004 מונה לקצין אג"מ של עוצבת הגליל. בשנים 2004–2006 ובמהלך מלחמת לבנון השנייה שימש כסגן מפקד חטיבת ברק. בתום המלחמה הועלה לדרגת אלוף-משנה ופיקד על עוצבת ראם בשנים 2006–2010. במקביל לתפקידו, היה מפקד בקורס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה "ברק". פרסטנפלד נשוי להדס ואב לארבעה.
גזיפור

גזיפור (בבנגלית: গাজীপুর; נקראת גם גזיפור) היא עיר במרכז בנגלדש, הממוקמת במחוז גזיפור, כ-25 קילומטרים צפונית לעיר הבירה דאקה. בעיר מתגוררים כ-1,199,215 תושבים, נכון ל-2011. העיר הוקמה בשנת 1984, ובשנת 2013 הפכה למטרופולין גדול, לאחר שמוזגו אליה עיריות ואזורים כפריים נוספים. בשנת 2020 נאמדה אוכלוסיית המטרופולין בכ-4 מיליון תושבים. בעיר נמצאים מספר גדול של מוסדות חינוך יסודיים, על-יסודיים ואקדמיים, כגון האוניברסיטה הלאומית של בנגלדש, מכון המחקר החקלאי של בנגלדש, ועוד. העיר נחשבת כמרכז תעשיית הטקסטיל של בנגלדש. מדיה וקבצים בנושא גזיפור בוויקישיתוף Bangladesh Agricultural Research Institute - Banglapedia, en.banglapedia.org (באנגלית) Gazipur Sadar Upazila - Banglapedia, en.banglapedia.org (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בנגלדש. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יעקב פליאר

יעקב ולדימירוביץ' פליאר (נהגה: פלִיאֶר או פלִיֶיר; ברוסית: Я́ков Влади́мирович Флие́р; ‏21 באוקטובר 1912 – 18 בדצמבר 1977) היה פסנתרן ומורה למוזיקה יהודי רוסי סובייטי. נחשב כאחד הפסנתרנים החשובים בברית המועצות אך התחיל להופיע ברחבי העולם רק ב-1962 ולכן פרסומו הבינלאומי היה מועט יחסית לעמיתיו אמיל גיללס וסביאטוסלב ריכטר. נולד באורחובו-זויבו, הצעיר בן שבעת ילדיו של שען יהודי. למד מוזיקה בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל קונסטנטין איגומנוב (אנ'). בשנות ה-30 של המאה ה-20 הפך לאחד מפסנתרני הקונצרטים הבולטים ברוסיה הסובייטית. בהופעותיו ביצע בעיקר מוזיקה רומנטית אף על פי שניגן גם כמה יצירות של מלחינים רוסיים בני זמנו כמו קבלבסקי, שוסטקוביץ', פרוקופייב, גלינין (אנ') ורודיון שצ'דרין. במשך שנים רבות לימד בעצמו בקונסרבטוריון של מוסקבה. בין תלמידיו הבולטים: רודיון שצ'דרין, ויקטוריה פוסטניקובה (אנ'), מיכאיל פלטנב (אנ'), לב ולסנקו (אנ'), נטשה ולסנקו (אנ'), טטיאנה ריומינה, יבגני רזאנוב (רו'), בלה דוידוביץ (אנ'), מרק זלצר (אנ'), סרגיי מוסליאן (אנ'), ולדימיר פלטסמן (אנ'), מוזה רובאקיטה (אנ') הליטאית, אילזה גראובינה (אנ') הלטבית ורבים אחרים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הרבה להופיע בפני חיילי הצבא האדום ואף שהה כחודש בלנינגרד הנצורה אליה הוטס בידי חיל האוויר הסובייטי. בשנות הששים והשבעים של המאה העשרים החל פליאר להופיע ברחבי העולם, הוא הופיע בנובמבר 1962 בישראל (פעמיים בהיכל התרבות בתל אביב, פעם בבנייני האומה בירושלים ופעם באולם "ארמון" בחיפה) ובין הופעותיו הקדיש ערב לקונצרט הדגמה לתלמידי האקדמיה הישראלית למוזיקה. בפברואר 1967 הופיע פליאר בישראל בשנית, אך זכה לביקורות מסויגות יותר. במהלך סיבוב הופעותיו בארצות הברית ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 מאת רחמנינוב עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לאונרד ברנשטיין. יעקב פליאר נפטר בשנת 1977 במוסקבה בגיל 65. הוא נקבר בבית העלמין קונצבסקויה. מדיה וקבצים בנושא יעקב פליאר בוויקישיתוף יעקב פליאר, באתר ספוטיפיי יעקב פליאר, באתר MusicBrainz (באנגלית) יעקב פליאר, באתר Discogs (באנגלית) תמר פלג, "עניין לי בכל הנוגע לחיי אדם עלי אדמות...": ראיון מיוחד עם רב-אמן ברית המועצות יעקב פליאר, קול העם, 9 בנובמבר 1962 יעקב פליאר, בשירות הזרמת המוזיקה "ספוטיפיי" יעקב פליאר, באתר "Find a Grave" (באנגלית) פליר לפני תלמידי האקדמיה למוסיקה, דבר, 14 בנובמבר 1962 באולמי הקונצרטים: יעקב פליאֶר, הצופה, 3 במרץ 1967.
תור מריוס גרומסטאד

תור מריוס גרומסטאד (בנורווגית: Tor Marius Gromstad;‏ 8 ביולי 1989 – 12 במאי 2012) היה כדורגלן נורווגי ששיחק בעמדת הבלם. בשנת 2007 עבר גרומסטאד מארנדל אל סטאבק מליגת העל הנורווגית. ב-21 ביולי 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על פרדריקסטאד במסגרת המחזור ה-14 בליגה לעונת 2017. בסך הכל הוא ערך 36 הופעות ליגה במועדון, ושבע הופעות נוספות בגביע הנורווגי. גרומסטאד נראה לאחרונה ב-12 במאי 2012 בשעה 07:26 בבוקר, לאחר שלילה לפני כן דווח כי נעלם. הוא לא נשא עמו את מכשיר הטלפון שלו ואת הארנק שלו בעת היעלמותו. ב-14 במאי בבוקר נמצאה גופתו, לאחר שנעדר כ-36 שעות. לפי פרסום באתר הרשמי של קבוצתו, גרומסטאד נהרג כתוצאה מתאונת נפילה באתר בנייה סמוך. תור מריוס גרומסטאד, באתר Transfermarkt תור מריוס גרומסטאד, באתר FootballDatabase.eu SAVNET STABÆK-SPILLER FUNNET DØD באתר VG, ‏ 15 במאי 2012 (בנורווגית) Stabæk Fotball > Gromstad funnet død באתר הרשמי של סטאבק, 14 במאי 2012 (בנורווגית) ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תור מריוס גרומסטאד".
קהילת יהודי שדה לבן

האם התכוונתם ל... קהילת יהודי בילה צרקווה – קהילה יהודית בעיר בילה צרקווה (שדה לבן) שבמחוז קייב באוקראינה קהילת יהודי בילה צרקווה (מחוז זקרפטיה) – קהילה יהודית בכפר בילה צרקווה (שדה לבן) שבדרום מערב אוקראינה (חבל מרמורש)