laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קלינטק גרופ

קלינטק גרופ (Cleantech Group) היא חברה המשווקת מידע, אירועים ושירותי ייעוץ במטרה להכיר לעסקים חידושי קלינטק, ולהאיץ התפשטות של שימוש בטכנולוגיות נקיות מרחבי העולם בתחומים כגון מים ושפכים, אנרגיה מתחדשת, דלקים, רכבים חשמליים. באוקטובר 2012 התמזגה "קלינטק גרופ" עם חברת "GreenOrder". קלינטק גרופ מזוהה כזו שהטביעה את הביטוי "קלינטק", והוא גם שייך לה כסמל מסחרי רשום. המונח קלינטק, מתייחס לטכנולוגיה ולמודלים עסקיים מסוימים המציעים תשואות תחרותיות עבור משקיעים ולקוחות, תוך מתן פתרונות לאתגרים גלובליים. קלינטק גרופ מספקת לתאגידים גדולים, משקיעים ואחרים, מחקרי שוק, מחקרי השקעות, מגמות בשוק, ופרופילי חברות. החברה משתמשת לשם כך ב"פלטפורמת ה-i3", מאגר נתונים של יותר מ-8,000 חברות קלינטק, משקיעים ומנהלים. תוכנת ה-i3 מספקת עדכונים מידיים על השקעות בטכנולוגיה נקייה, הנפקות, מיזוגים, רכישות, קשרים עסקיים ופעולות פיננסיות אחרות. ללקוחות החברה ניתנת גישה מלאה למאגר זה, המציג נתוני השקעות החל משנת 2005. קלינטק גרופ מפיקה כנסים העוסקים בנושא הקלינטק באירופה ובארצות הברית. החברה ממוקמת בסן פרנסיסקו. cleantech.com - אתר האינטרנט של החברה Pulfer, Rachel, "Canada in 2020 - Energy: Mr. Clean" ,Canadian Business magazine, October 27, 2008
אלאן גרסיה

אלאן גבריאל לודוויג גרסיה פרס (בספרדית: Alan Gabriel Ludwig García Pérez; ‏ 23 במאי 1949 - 17 באפריל 2019) היה פוליטיקאי פרואני, מנהיג מפלגת APRA ונשיא פרו בשנים 1990-1985 ו-2011-2006. גרסיה הושבע לראשונה לנשיא ביולי 1985, בגיל 36, ובכך היה צעיר נשיאי פרו. הוא נבחר לנשיאות מטעם המפלגה הלאומית APRA (אפרה), והיה הראשון והיחיד שנבחר לנשיאות מטעם המפלגה. גרסיה נבחר כמועמד פופוליסטי-לאומני, שנטה לכיוון ברית המועצות. בתקופה בה נבחר גרסיה סבלה פרו ממשבר כלכלי קשה, תסיסה ואלימות, שכללה מרידות מצד ארגון המחתרת הנתיב הזוהר. בעת שהושבע הוא הצהיר שהוא מוותר על רוב שכרו כדוגמה לצעדי הצנע הנדרשים כדי להתגבר על המשבר הכלכלי בפרו. בחודשים הראשונים בשלטון ניסה לשכנע את קרן המטבע הבינלאומית לדחות את פירעון ההלוואות שלקחו קודמיו, שהכניסו את פרו לחדלות פרעון. בשנת 1987 ביקש גרסיה להלאים את הבנקים הפרטיים במדינה, צעד שעורר ביקורת רבה מימין. גרסיה לא הצליח להתגבר על הבעיות הכלכליות של פרו, ולקראת הבחירות באפריל 1990 הייתה פרו מוכת שביתות ואינפלציה. חוקת פרו אסרה על הנשיא לכהן שתי כהונות רצופות, ולכן גרסיה לא התמודד בבחירות בשנת 1990. בבחירות לנשיאות פרו בשנת 2001 הוא התמודד שוב, אך הפסיד בסיבוב השני לאלחנדרו טולדו. גרסיה חזר והתמודד בבחירות בשנת 2006, והפעם בהצלחה וחזר לכהן כנשיא בשנית. הוא סיים את תפקידו בשנת 2011. החל משנת 2016 התנהלה נגד גרסיה חקירה בחשד לשחיתות, בקשר לחברת הבנייה הברזילאית אודברכט, אך הוא הכחיש את מעורבותו בפרשיית השוחד. בשנת 2018 ביקש גרסיה מאורוגוואי מקלט מדיני לאחר שנאסר עליו לעזוב את פרו מחשש שיברח או יפריע להליכי החקירה, אך אורוגוואי דחתה את הבקשה. ב-17 באפריל 2019 הוחלט לעצור את גרסיה, אך הוא ירה לעצמו בצוואר והתאבד לפני הגעת המשטרה. הוא נלקח לבית החולים קסימירו אולה, שם נכנס לתרדמת מיד לאחר ניתוח החירום להצלת חייו. לאחר כמה דקות הוא נפטר מפצעיו. מדיה וקבצים בנושא אלאן גרסיה בוויקישיתוף אלאן גרסיה, ברשת החברתית פייסבוק אלאן גרסיה, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מיכאל טוכפלד, לימה, ‏התאבדות הנשיא בפרו: קצה קרחון של שחיתות היסטורית מסועפת, בעיתון מקור ראשון, 30 באפריל 2019 אלאן גרסיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אלאן גרסיה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) בירת פרו שותקה בהשבעת הנשיא, מעריב, 29 ביולי 1985 מאיר טהנאי, הבעיה העיקרית - התבוללות, מעריב, 6 באוקטובר 1985 אליעזר ניב, פרו - משבר כלכלי חמור מקבל את פני הנשיא החדש, מעריב, 3 בספטמבר 1985 העם החליט: יותר יפני מפרואני, מעריב, 13 באפריל 1990 שמעון טהנאי, כלכלת פרו מתפוררת - שבועיים לפני הבחירות לנשיאות, מעריב, 23 במרץ 1990 דרמה בפרו: הנשיא לשעבר התאבד רגע לפני מעצרו, באתר ynet, 17 באפריל 2019 ערך זה הוא קצרמר בנושא פוליטיקאים ובנושא פרו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלחמי

הלחמי הוא כינוי הנגזר מיחוסו המקראי של דוד המלך לעיר בית לחם ("בית הלחמי"). האם התכוונתם ל... דוד הלחמי – היה רב וסופר, מראשי פועלי אגודת ישראל חיים הלחמי – מראשוני במאי הסרטים בארץ ישראל יעקב יוסף הלחמי – במאי ומפיק טלוויזיה, חוקר עצמאי והיסטוריון קולנוע לחמי אחי גָּלְיָת הַגִּתִּי, אשר לפי ספר דברי הימים א', פרק כ', פסוק ה' נהרג בידי אלחנן בן יעור בית הלחמי
שריר העין החוגי

שריר העין החוגי (TA: Musculus orbicularis oculi) הוא אחד משרירי הפנים. שריר העין החוגי הוא שריר סוגר הסובב את העין. כיווץ השריר מצר את פתח העין וסוגר את העפעפיים בזמן עצימת עיניים או מצמוץ. הכיווץ מסייע בריקון שק הדמעות, הנעת נוזל הדמעות ופיזורו על פני גלגל העין. כיווץ חזק של השריר מקמט את עור הפנים מסביב לעיניים. סיבי שריר העין החוגי עוטפים את השוליים הארובתיים ואת העפעפיים במבנה מעגלי. לשריר שלושה חלקים. החלק הארובתי (Pars orbitalis musclusorbicularis oculi) הוא הגדול בהם והוא עוצם את העיניים בחוזקה. החלק העפעפי (Pars palpebralis musclusorbicularis oculi) סוגר את העפעפיים בעדינות ומשמר את לחלוחית העין. החלק העמוק של החלק העפעפי (Pars profunda partis palpebralis musclusorbicularis oculi) או חלק שק הדמעות מניע את העפעפיים וחלקים ממערכת הדמעות בדרך שתגרום לנוזל לזרום ולכסות את העיניים. שריר העין החוגי מעוצבב על ידי ענף העול של עצב הפנים (CN VII). מדיה וקבצים בנושא שריר העין החוגי בוויקישיתוף
כפתוריים

כפתוריים (שם מדעי: Neuradaceae) היא משפחה של פרחים דו-פסיגיים. במשפחה זו שלושה סוגים בהם כ-10 מינים הנפוצים מצפון-מערב אפריקה עד להודו. המשפחה קרויה על שם הסוג כפתור והתפתחה לפני 70 מיליון שנה בתקופת הקרטיקון. סוגים במשפחה: Grielum כפתור Neurada ובו המין כפתור החולות (N. procumbens), היחיד מהמשפחה הצומח בישראל. Neuradopsis מדיה וקבצים בנושא כפתוריים בוויקישיתוף כפתוריים, באתר ITIS (באנגלית) כפתוריים, באתר NCBI (באנגלית) כפתוריים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) כפתוריים, באתר Tropicos (באנגלית) כפתוריים, באתר GBIF (באנגלית) כפתוריים, באתר IPNI (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
בית קסלטאון

בית קסלטאון (אנגלית: Castletown House) הוא המבנה הפלדיאני הגדול ביותר באירלנד. המבנה שוכן בכפר סלבריג' במחוז קילדייר. בנייתו החלה בסביבות 1722 עבור ויליאם קונולי, שהיה היושב ראש של הבית התחתון של הפרלמנט האירי. חזית הבית עוצבה על ידי הארכיטקט האיטלקי אלסנדרו גליליי. החזית של הבלוק הראשי של הבית עוצבה על ידי גליליי בסגנון פלדיאני, שהיה סגנון של בית כפרי איטלקי במאה ה-16, מה שלא התאים בהכרח למזג האוויר הקריר של אירלנד. גליליי חזר לאיטליה בשנת 1719, ולכן ולא היה מעורב בתכנון שאר הבית. מכאן עברה עבודת התכנון לאחריותו של סר אדוארד לובט פירס, ארכיטקט אירי צעיר שמונה בשנת 1724 לסיים את הפרויקט. אדוארד פירס חזר באותה תקופה מאיטליה, שם פגש באלסנדרו גליליי. פירס הוסיף אכסדרה שקישרה בין האגפים המערבי והמזרחי של הבית לחלקו המרכזי. תכנון פנים הבית נקטע עם מותו של ויליאם קונולי ב-1729, וחודש רק בשנת 1758 לאחר שאחד מצאצאי המשפחה, טום קונולי (אחיין דור שני), ירש את הבית. בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-18 תוכננו חדרי הבית בסגנון נאו-קלאסי מאופק על ידי הארכיטקט סר ויליאם צמברס. היכל הכניסה הוא היכל בעל שתי קומות, הרצפה בעלת מרצפות שחור לבן כמו בלוח שחמט. ההיכל תוכנן על ידי פירס ולא השתנה כלל מאז בניית הבית. האח בחדר עשוי משיש קיקלני שחור. גרם המדרגות שנתמך על ידי אבן גיר שהובאה מהאי פורטלנד, עם מעקה שעשוי מעמודי פליז שנבנה בשנת 1760. על העמודים עצמם חרוטה השנה 1760 ושם החברה המייצרת. העבודה נעשתה תחת הנחייתו של סימון וירפיל, שהיה בן טיפוחיו של סיר ויליאם צמברס. קירות החדר מעוצבים בסגנון רוקוקו וכוללים פורטרטים של בני המשפחה, פסל ראש של טום קונולי וארבעה ציורי ראשים שמייצגים את ארבע עונות השנה. חדר האוכל - תכנונו הסתיים בשנת 1767 על ידי ליידי לואיזה אשתו של טום קונולי, התכנון הושפע מעצותיו של הדוכס מלנסטר שהיה גיסה ואשר גר בקארטון האוס, בכפר מיינות' השכן. החפצים שהשתמרו הם שני שולחנות עץ מוזהבים ושלוש מראות קיר גדולות מקושטות ומוזהבות. חדר המזווה - מכיוון שהמטבח היה מרוחק, והאוכל היה מתקרר עד שהמשרתים היו מביאים או לחדר האוכל, אז צמוד לחדר אוכל היה מזווה בו חיממו את האוכל. חדר ההדפסים (print room) - חדר זה היחיד מסוגו שהשתמר במלואו כיום באירלנד, הוא חדר מהמאה ה-18 אשר על קירותיו מודבקים גזרי עיתונים והדפסים אחרים כמו שהיה מקובל באותה תקופה. את ההדפסים הדביקו ליידי לואיזה ואחותה שהייתה נשואה לדוכס מליינסטר. חדרים נוספים: החדר האדום, החדר הירוק, חדר לימוד החום, הגלריה הארוכה ועוד.. זהו מבנה שטות (folly) שמכונה קונולי פולי או האובליסק אשר נבנה כדי לסגור את הנוף שנשקף מהגלריה הארוכה. האובליסק נבנה בשנת 1740 ותוכנן על ידי ריצ'רד קאסל משפחת קונולי חיה בבית עד שנת 1965 אז הבית נמכר עם כל הרכוש. בשנת 1967 נקנה הבית על ידי הון דזמונד גינס והחלו עבודות שחזור והבית נפתח לציבור. בשנת 1994 עבר הבית עם האובליסק והחצר מסביב שכוללת מבני פנאי כמו פגודה, בית מרחץ וכו' לראשות המשרד לעבודות הציבור (OPW). בחודשי הקיץ מתקיימים בבית קונצרטים ופסטיבלים המשחזרים את התקופה בהם אנשים מתחפשים לאצילים מהמאה ה-18. ניתן לבקר בתוך הבית בסיורים מודרכים בחודשי הקיץ. המבנה עצמו כולל בית קפה שפתוח כל השנה וכן החצר מסביב לבית פתוחה לציבור כל השנה. מדיה וקבצים בנושא בית קסלטאון בוויקישיתוף
האוניברסיטה לאמנויות בברלין

האוניברסיטה לאמנויות בברלין (בגרמנית: Universität der Künste Berlin, UdK, באנגלית: Berlin University of the Arts; עד נובמבר 2001 נקראה בית הספר הגבוה לאמנויות בברלין (Hochschule der Künste Berlin)) היא אחת מארבע האוניברסיטאות הגדולות בברלין בירת גרמניה. האוניברסיטה כוללת ארבעה קולג'ים, המתמחים באמנות חזותית, אדריכלות, תקשורת ועיצוב, ומוזיקה ואמנויות הבמה. מספר הסטודנטים הוא כ-3,600. האוניברסיטה לאמנויות בברלין היא אחת משלוש האוניברסיטאות בגרמניה, לצד האוניברסיטה לאמנויות בברמן ואוניברסיטת פולקוואנג לאמנויות, שאיחדו את הפקולטות לאמנות ולמוזיקה במוסד אחד. שורשי האוניברסיטה נטועים בייסוד האקדמיה לאמנות הציור והאדריכלות, שהייתה בהמשך לאקדמיה הפרוסית לאמנויות בחסות הנסיך הבוחר פרידריך השלישי מברנדנבורג. שני הארגונים שקדמו לה היו בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין, שנוסדה בשנת 1869 בהנהלת יוזף יואכים ואימצה גם את מסורת קונסרבטוריון שטרן המפורסם, ובית הספר הממלכתי לאמנויות של ברלין, שקם בשנת 1875. בשנת 1975 התמזגו שני בתי הספר לאמנויות תחת השם "בית הספר הגבוה לאמנות בברלין". התואר אוניברסיטה הוענק למוסד ב-1 בנובמבר 2001. תוכנית חילופי סטודנטים של האוניברסיטה היא תוכנית הרשמה ישירה, המוצעת למשך הסתיו, האביב והשנה האקדמית לסטודנטים, המגלים עניין באמנויות בלוויית ארבעה סמסטרים של לימודי גרמנית. בכל שנה אקדמית מקבל בית הספר 100 סטודנטים הנבחרים בקפידה מרחבי העולם במסגרת חילופין על בסיס הסכמים מוסדיים. הסטודנטים המשתתפים בתוכנית נדרשים לממן בעצמם את הוצאות המגורים והמחיה, כמעט ללא עזרה מבית הספר. (רשימה חלקית) קלאודיו אראו פסנתרן אדוארד פרנק לאופולד גודובסקי, פסנתרן כריסטיאן לדן, אתנו-מוזיקולוג, מלחין אוטו קינקלדיי (1878–1966), מוזיקולוג, חלוץ בתחום ספריית המוזיקה האקדמית אוטו קלמפרר, מנצח מוריץ מושקובסקי, פסנתרן איזבל מונדרי, מלחינה איגנץ ואגהלטר, מלחין, מנצח ברונו ולטר, מנצח קורט וייל, מלחין (רשימה חלקית) עמנואל פויירמן 1929–1933 יוזף יואכים 1869–1907 אורל ניקולה 1926 דניאל ריכטר 2005–2006 אליזבת גרימר 1965–1986 ארנולד שנברג 1922–1933 קלרה שומאן 1819–1896 היינץ טיסן 1925–1945 מקס ברוך 1890–1910 מדיה וקבצים בנושא האוניברסיטה לאמנויות בברלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האוניברסיטה לאמנויות בברלין (בגרמנית ובאנגלית) האוניברסיטה לאמנויות בברלין, ברשת החברתית פייסבוק האוניברסיטה לאמנויות בברלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האוניברסיטה לאמנויות בברלין, ברשת החברתית אינסטגרם האוניברסיטה לאמנויות בברלין, ברשת החברתית LinkedIn Berlin University of the Arts https://web.archive.org/web/20121105190100/http://study-art-or-music-in-berlin.info/EN/index.html ברטיטה לאונרץ הרדינג, "קונצ'רטו: סיפורה של קלרה שומאן", ג. ג. האראפ, 1962, עמ' 191
נור א-דין מחמוד

נור א-דין מחמוד (בערבית: نورالدين محمود; 1899–1981) היה קצין עיראקי ממוצא כורדי ששימש כמפקד חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות, מפקדם מטעם הליגה הערבית של כלל הצבאות הפולשים למדינת ישראל במלחמת העצמאות, וכן כראש ממשלת עיראק למספר שבועות ב-1952 ו-1953. מחמוד נולד במוסול. התגייס לצבא עיראק. בשנת 1948 היה בדרגת לואא' המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל, ושימש כמפקד דיוויזיה 1 של הצבא העיראקי. הנהגתה של עיראק הובילה קו קיצוני כנגד הקמת מדינת ישראל ושליטי עיראק תיאמו את פלישת מדינות ערב לשטח המדינה החדשה. את ההכנות הוביל קצין אחר בדרגת לואא' בשם איסמעיל ספואת, אך משפרצה המלחמה מונה מחמוד למפקד הכוחות הפולשים. מחמוד נשא בתואר "מפקד הצבאות הפולשים בפועל", כאשר בתואר "מפקד הצבאות הפולשים" נשא עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-8 במאי נפגש מחמוד עם עבדאללה, על מנת להכין את הכוחות ללחימה, ולאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל פלשו מדינות ערב לשטח המדינה החדשה. למעשה, לא היה לכוחות הפולשים פיקוד אחיד, ופיקודו של מחמוד היה פורמלי בלבד, והוא לא שלט בפועל בניהול הקרבות. על חיל המשלוח העיראקי פיקד בפועל זעים טאהר אל-זביידי ועל הכוח העיראקי הממוכן פיקד עקיד מוחמד רפיק עארף. חיל המשלוח העיראקי כשל במשימותיו, ולא הצליח להשתלט על האזורים אותם יועד לכבוש, באזור בית שאן ועפולה בעקבות כישלונו במהלך הקרב על קיבוץ גשר במאי 1948. עם זאת, הצליח לבלום את הסתערות כוחות צה"ל על ג'נין במהלך הקרב על ג'נין. ב-1949, לאחר סיום המלחמה, הוחזר חיל המשלוח לעיראק. בשנת 1952 שימש מחמוד כרמטכ"ל הצבא העיראקי. בנובמבר 1952 התפטרה ממשלת עיראק, בעקבות מהומות סטודנטים, והעוצר עבד אל-אילה הטיל על הפוליטיקאי הוותיק ג'מיל אל-מדפעי להקים ממשלה, אך הוא כשל בנסיונותיו. ב-23 בנובמבר 1952 מינה עבד אל-אילה את מחמוד לראש ממשלה. מחמוד דיכא את המהומות ביד קשה. ממשלתו של נור א-דין נועדה מלכתחילה להיות ממשלת מעבר קצרת ימים, והוא עצמו לא היה בעל שאיפות פוליטיות, פרט לשאיפה לשמר את שלטון בית המלוכה ההאשמי, לו היה נאמן. בעקבות המהומות נערכו בחירות חדשות, והשלטון נערך להעברת השלטון מהעוצר עבד אל-אילה למלך פייסל השני שהגיע לבגרות. במסגרת זו הוטלה הרכבת הממשלה על אל-מדפעי, ששב והחליף את מחמוד כראש ממשלה ב-29 בינואר 1953. הוא מת בשנת 1981. אנציקלופדיה של מוסול (הקישור אינו פעיל, 1 באוקטובר 2022) ירושלים, ירושלים עמ' 306 פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה, הוצאת מערכות, 2009, עמ' 58 הליגה מכינה את הפלישה, על המשמר, 14 במאי 1948 אל"מ (מיל) אברהם איילון, ‏המעורבות העיראקית במלחמת העצמאות, מערכות 246, ספטמבר 1975 מלובני, עמ' 58 פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה, הוצאת מערכות, 2009, עמ' 58 מיכאל אפל, המזרח התיכון בימינו: עראק, מלוכה, מהפכה, רודנות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005 עמ' 121 רמטכ"ל עיראק נטל לידו את השלטון במדינה, על המשמר, 24 בנובמבר 1952 אל -מידפעי בראש ממשלת עיראק, על המשמר, 30 בינואר 1953
שיבלבה

שיבלבה (Xibalba) היא שמו של העולם התחתון של המוות והריקבון במיתולוגיה של המאיה. היא מתוארת כאולם מתחת לפני האדמה אשר נשלט על ידי 12 אלי המאיה. שיבלבה ידועה כמקום מלא מבחנים ומלכודות, כשכבר בשביל המוביל אליה קיימים מכשולים. בשיבלבה מצויים לפחות שישה בתים מלאי מלכודות כמו הבית האפל, הבית הקפוא, בית שמלא יגוארים, בית שמלא סכינים ועוד. שיבלבה, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רנאן ברסאן

רנאן בארדיני ברסאן (בפורטוגזית: Renan Bardini Bressan; נולד ב-3 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי המחזיק באזרחות בלארוסית המשחק בקלוב דה רגאטס. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת בלארוס. ברסאן, יליד טובאראו, ברזיל, גדל במחלקת הנוער המקומית של אתלטיקו טובאראו. באפריל 2007 עבר להומל מליגת העל הבלארוסית. ב-28 בינואר 2010 עבר ברסאן לבאטה בוריסוב. בעונתו הראשונה הבקיע ברסאן 15 שערים בדרך לתואר מלך השערים של העונה בליגה הבלארוסית, ואף נבחר לקשר העונה בליגה. ב-2 באוקטובר 2012 הבקיע ברסאן את שערו הראשון בקריירה בליגת האלופות בניצחון 1–3 על באיירן מינכן הגרמנית כאשר הבקיע את השער השלישי בדקה ה-94. בדצמבר 2012 חתם באלניה ולדיקווקז. ב-2012 קיבל ברסאן אזרחות בלארוסית כדי לשחק בנבחרת בלארוס. את הופעת הבכורה שלו ערך ברסאן נגד מולדובה ב-29 בפברואר 2012. ברסאן אף נטל חלק במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון. את שערו הראשון בנבחרת האולימפית כבש נגד מולדתו ברזיל בהפסד 1–3. מדיה וקבצים בנושא רנאן ברסאן בוויקישיתוף רנאן ברסאן, ברשת החברתית פייסבוק רנאן ברסאן, ברשת החברתית אינסטגרם רנאן ברסאן, באתר Transfermarkt רנאן ברסאן, באתר Soccerway רנאן ברסאן, באתר WorldFootball.net רנאן ברסאן, באתר National Football Teams רנאן ברסאן, באתר FootballDatabase.eu ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
נס (סרט)

נס הוא סרט עלילתי קצר משנת 2006, שביים יבגני רומן והיה סרט הגמר שלו במסגרת לימודי הקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הסרט מספר על ואלרה (ולדימיר פרידמן), אב שמגדל את מקס (אלכס קלניוק), בנו בן העשר לבדו, אחרי שאשתו נדיה נהרגה בתאונת דרכים שמונה שנים קודם לכן. ואלרה מעוניין לקחת את בנו לטיול שורשים למכורתו רוסיה. מכיוון שהוא אינו יכול להרשות לעצמו את הטיול, הוא מנסה לגייס כסף בדרכים שונות. במהלך ניסיונותיו נודע לו שבנו כנראה אינו בנו הביולוגי והוא מנסה לברר את האמת. הסרט שודר בערוץ 2 ובסינמטקים ונרכש לשידור על ידי "YES". "נס", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "נס", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) נס באתר פרויקט קולנוע
מנוע עיוות

מנוע עיוות או מנוע פיתול (באנגלית: Warp drive) הוא מערכת הנעה היפותטית בעלת יכולת לנוע במהירות הגבוהה יותר ממהירות האור, אשר נמצאת ביצירות מדע בדיוני רבות, בעיקר במסע בין כוכבים. חללית המצוידת במנוע עיוות יכולה לטוס, לכאורה, במהירויות הגדולות מזו של אור, תוך עקיפת הבעיה היחסותית של התארכות הזמן. למעשה החללית עצמה עומדת במקום כאשר החלל מלפניה מתכווץ בעוד שהחלל מאחוריה מתרחב וכך היא משנה את מיקומה בחלל הרגיל מבלי לנוע בעצמה. מנוע העיוות אינו מתיר נסיעה מיידית בין שתי נקודות. טכנולוגית מנוע העיוות יוצר "בועה" מלאכותית של מרחב-זמן רגיל, שמקיף את החללית. כתוצאה מכך, חללית במהירות עיוות יכולה להמשיך ולקיים אינטראקציה עם אובייקטים ב"חלל הנורמלי". מנוע עיוות הוא אחד המאפיינים הבסיסיים של זיכיון מסע בין כוכבים ואחת הדוגמאות הידועות ביותר של מנוע עיוות בסיפורת. פרק הפיילוט הראשון של מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית, הוא מכונה "היפרדרייב". מנוע העיוות במסע בין כוכבים הוא אחת הטכנולוגיות הבדיוניות המפורטות ביותר שיש. בהשוואה לדחפי ההיפר-חלל של יקומים בדיוניים אחרים, היא שונה בכך שספינת חלל אינה עוזבת את רצף המרחב-זמן הרגיל ובמקום זאת המרחב-זמן עצמו מעוות, כפי שמתאפשר בתורת היחסות הכללית. העיקרון הפונקציונלי הבסיסי של מנוע העיוות במסע בין כוכבים זהה לכל ספינות החלל. מקור אנרגיה חזק, בדרך כלל מה שנקרא ליבת עיוות או לפעמים תא תערובת, מייצר פלזמה בעלת אנרגיה גבוהה. פלזמה זו מועברת אל מה שנקרא מחוללי שדה עיוות באמצעות צינורות. הגנרטורים הללו הם בעצם סלילים בנבכי עיוות הבולטים מהחללית. אלה מייצרים שדה תת-חלל, מה שנקרא שדה עיוות או בועת עיוות, המעוותים את המרחב-זמן ומניעים את הבועה והחללית בבועה קדימה. ניתן לעצב את ליבת העיוות בצורות שונות. בני אדם ורוב הגזעים הבדיוניים האחרים משתמשים בתגובה מתונה של אנטי-דאוטריום ודאוטריום. האנרגיה המופקת עוברת דרך מטריצה, העשויה מיסוד כימי בדיוני, הנקרא דיליתיום. עם זאת, נראה כי מינים אחרים משתמשים בשיטות שונות להנעה מהירה מהקל. הרומולאנים, למשל, משתמשים בחורים מיקרו-שחורים מלאכותיים הנקראים סינגולריות קוונטית. בין היצירות הבדיוניות אשר עושות שימוש בטכנולוגית מנוע העיוות: "סטארקראפט", "לוחמי החלל" ו"דוקטור הו". מיגל אלקוביירה - פיזיקאי שעסק בפיתוח מודלים תאורטיים בנושא. עפר מתוקי, מנוע עיוות - צעדים ראשונים, באתר סטארבייס972, 11 בנובמבר 2012
Nothing's Gonna Change My Love for You

"Nothing's Gonna Change My Love for You" (בתרגום חופשי לעברית: "שום דבר לא ישנה את אהבתי אליך") היא בלדת פופ מלודית שנכתבה על ידי ג'רי גופין ומייקל מאסר ובוצעה במקור על ידי ג'ורג' בנסון בשנת 1985 במסגרת אלבומו 20/20. גרסת הכיסוי בביצוע גלן מדירוס משנת 1987 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית וברחבי עולם, והשיר אף הגיע, בין היתר, למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך יולי 1988. מדירוס פרסם במקור את גרסת הכיסוי שלו לשיר באמצעות חברת תקליטים מקומית קטנה בהוואי (Amherst Records) בהיותו בן 16 בלבד, לאחר שזכה בתחרות כישרונות מקומית שהתקיימה במדינת מוצאו, הוואי. מנהל רדיו מפיניקס שבאריזונה, אשר ביקר באותה העת בהוואי, שמע במקרה את השיר בביצועו של מדירוס והחליט לקחת עמו עותק של הביצוע חזרה לפיניקס. בעקבות כך הפך השיר בתחילה פופולרי בפיניקס ובהמשך הפך ללהיט ברחבי ארצות הברית (הגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד האמריקני), ומדירוס אף ביצע את השיר בתוכנית האירוח של ג'וני קארסון בהיותו בן 17 בלבד. בהמשך הפך השיר ללהיט בינלאומי גדול אשר בין היתר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ונשאר במיקום זה במשך 4 שבועות רצופים במהלך יולי 1988. בוידאו קליפ לשיר בביצועו של מדירוס, נראה מדירוס מטייל לאורך חוף הים עם חברתו. הווידאו קליפ מסתיים כאשר הוא מנשק את חברתו מול השקיעה. מדירוס הקליט בהמשך גם גרסה של השיר בספרדית בשם "Nada cambiará mi amor por ti". לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו ריצ'רד קליידרמן, ווסטלייף, סטיבי וונדר, אנגלברט המפרדינק ולהקת הצלליות. מידע על היצירה "Nothing's Gonna Change My Love for You" באתר מיוזיק בריינז מידע על הסינגל "Nothing's Gonna Change My Love for You" באתר מיוזיק בריינז סרטון השיר "Nothing's Gonna Change My Love for You" באתר יוטיוב עמוד השיר באתר songfacts.com (באנגלית) Glenn Medeiros - Nothing's Gonna Change My Love For You (Vinyl) at Discogs Glenn Medeiros - Biography
המכון המאוחד למחקר גרעיני

המכון המאוחד למחקר גרעיני (ברוסית: Объединённый институт ядерных исследований (ОИЯИ) מכון מחקר בינלאומי בממוקם בעיר דובנה שבמחוז מוסקבה. המכון הוקם בשנת 1956 וחברים בו 18 מדינות. תחומים עיקריים של המחקרים המבוצעים במוסד הם פיזיקה גרעינית, פיזיקת חלקיקים ופיזיקת מצב מעובה. לאות הוקרה לפעילות המכון ליסוד כימי מס' 102 ניתן שם דובניום (על שם העיר בו ממקום המכון) וליסוד כימי מס' 114 ניתן שם פלרוביום (על שם אחד ממייסדי המכון). החל משנת 2012 בראש המכון עומד ויקטור מטבייב. מדינות השותפות למכון הם: אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, בולגריה, וייטנאם, גאורגיה, קזחסטן, קוריאה הצפונית, קובה, מולדובה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובקיה, אוזבקיסטן, אוקראינה, צ'כיה. בנוסף לכך במעבדות המכון עובדים מדענים ממדינות אחרות לפי הזמנה מיוחדת. המכון הוקם על בסיס הסכם שנחתם ב-26 במרץ 1956 על ידי נציגי 11 מדינות של הגוש הסובייטי. מטרת הקמת המכון היה לאחד את המאמצים בתחום הגרעין. עוד משנות ה-40 בעיר דובנה היה ממוקם מכון מחקר גרעיני של האקדמיה למדעים של ברית המועצות שברשותו היה מאיץ חלקיקים ופעלה מעבדה אלקרו-פיזית שעסקה במחקרים בתחום בניית מאיצי חלקיקים. הקמת המכון הייתה תגובה סובייטית להקמת CERN בשנת 1954. במעבדות המכון עבדו פיזיקאים נודעים כמו ניקולאי בוגוליובוב, איגור קורצ'טוב, איגור תם, גאורגי פליורוב. ניקולאי בוגוליובוב עמד בראש המוסד בשנים 1965-1988 ועיצב את דמותו ותחומי פעילות העיקריים. החל משנת 1966 סין הפסיקה את השתתפותה במחקרי המכון. נכון לשנת 2012 במכון חברים 18 מדינות. ברשות המכון נמצאים מספר מאיצי חלקיקים ומרכז מחשבים מתקדם. במכון עובדים כ-6000 מדענים ומהנדסים מהם כ-1000 בעלי תואר שלישי. בכל שנה במשרדי המכון מתקיימים כ-40 וועידות בינלאומיות בתחום הפיזיקה. המכון משתף פעולה עם CERN בפרויקט של מאיץ LHC וסיפק לפרויקט מספר מרכיבים. מעבדה לפיזיקה נייטרונית על שם איליה פרנק מעבדה לפיזיקה תאורטית על שם ניקולאי בוגוליובוב מעבדה לפיזיקה של אנרגיות גבוהות על שם ולדימיר וקסלר ואלכסנדר בלדין מעבדה לבעיות גרעיניות על דם דג'לפוב מעבדה לריאקציות גרעיניות על שם גאורגי פליורוב מעבדה לטכנולוגיות מידע מעבדה לביולוגיה גרעינית 1959 - מחקרים בתחום מעבר גרעיני 1960 - גילוי סיגמה בריון 1963 - גילוי יסוד כימי מס' 102 נובליום 1964 - גילוי יסוד כימי מס' 104 רתרפורדיום 1968 - גילוי יסוד כימי מס' 105 דובניום 1998 - גילוי יסוד כימי מס' 114 פלרוביום 2000 - גילוי יסוד כימי מס' 116 ליברמוריום 2003 - גילוי יסוד כימי מס' 113 ניהוניום 2010 - גילוי יסוד כימי מס' 117 טנסין סינתזה של כל יסודות כימיים כבדים שהתגלו במעבדות אחרות. מחקרים בתחום תאוריית הקווארקים גילויים שונים בתחום הכוח הגרעיני החלש מדיה וקבצים בנושא המכון המאוחד למחקר גרעיני בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המכון המאוחד למחקר גרעיני המכון המאוחד למחקר גרעיני, ברשת החברתית פייסבוק המכון המאוחד למחקר גרעיני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) המכון המאוחד למחקר גרעיני, ברשת החברתית VK המכון המאוחד למחקר גרעיני, סרטונים בערוץ היוטיוב האתר הרשמי של המכון
רשתות טלוויזיה ברוסיה

הטלוויזיה בפדרציה הרוסית הוא אמצעי התקשורת הפופולרי ביותר ברוסיה, ופועלות בה כ-300 רשתות טלוויזיה ארציות, בהן שלוש רשתות עיקריות המכסות כ-90% משטחי רוסיה: הערוץ הראשון, רוסיה-1 ו-אן-טה-וה, הנמצאות בבעלות ישירה או עקיפה של הממשלה. רוב הרשתות הן רשתות טלוויזיה מסחרית. הרשת הראשונה, הערוץ הראשון החלה לשדר בשנות ה-40 שידורי טלוויזיה תעמולתיים על חיי התרבות הסובייטיים, תחת השם הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, כאשר הרשת השנייה — רוסיה-1 — שכונתה בעבר "הערוץ השני", נוסדה ב-1960 לצד 15 ערוצי טלוויזיה לכל אחת מן הרפובליקות של ברית המועצות. בשנות ה-70 וה-80 הייתה הטלוויזיה אמצעי התקשורת העיקרי במשקי הבית הסובייטיים וכ-75 מיליון משקי בית החזיקו טלוויזיה באותה עת. ב-1991 כללה מערכת הרדיו והטלוויזיה של ברית המועצות ארבע רשתות טלוויזיה ארציות, 52 תחנות טלוויזיה ברפובליקות הסובייטיות ו-78 תחנות אזוריות בשטחי הרפובליקה הרוסית. מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 פועלות מספר חברות של שירותי טלוויזיה בכבלים המעניקות שירותי טלוויזיה רב-ערוצית, כשהגדולות שבהן הן חברת Tricolor TV ולה מנויים ב-12 מיליון בתי אב ומחזיקה ב-30% משוק הטלוויזיה המסחרית וחברת NTV Plus, הנחשבת לוותיקה ביותר ברוסיה (הוקמה ב-1996). לצדן פועלות חברות נוספות כחברת STV,‏ MTC וחברת אוריון אקספרס שלה יותר ממיליון מנויים. כיום, ישנם 15,000 משדרים ברחבי רוסיה. החבילה הראשונה כוללת ערוצים של שידור דיגיטלי שספק השרות חייב לספק ללא תשלום החבילה השנייה כוללת ערוצים עם שידור דיגיטלי ללא תשלום אך אין חובה לספק אותם. רשתות טלוויזיה בארצות הברית מדיה וקבצים בנושא רשתות טלוויזיה ברוסיה בוויקישיתוף בולטימור סאן, הטלוויזיה הרוסית לא מאמינה בעצמאות, גלובס, 9.9.2003 Amendments to the Media Law May Complicate Foreign Broadcasting in Russia הטלוויזיה הרוסית לא מאמינה בעצמאות
לוטי

האם התכוונתם ל... בננה לוטי – קינוח תאילנדי מפורסם לוטי (מטבע) – ההילך החוקי בלסוטו סרטי לוטי – סוגת קולנוע איראני, ששיא הצלחתה היה באמצע המאה ה-20 אישים: אנטוניו לוטי – מלחין איטלקי בן המאה ה-17 הלמוט לוטי – זמר-יוצר בלגי לורנצו לוטי – פסל ואדריכל איטלקי לוט