laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
סרנאקי

סרנאקי (בפולנית: Sarnaki) הוא כפר במחוז לושיצה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר לראשונה בשנת 1430, ובשנת 1754 הוענקו לו זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בעקבות מרד ינואר, בשנת 1869. חיבור הכפר לקו מסילת הברזל בסוף המאה ה-19 הביא להתפתחותו הכלכלית. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, ומהמאה ה-19 היוו רוב בקרב תושביו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,000 יהודים, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, שרבים מאנשיה היו חסידים. בכפר פעל גם בית ספר עברי. ב-21 בספטמבר 1939 נכנס למקום הצבא האדום, כעבור שבוע נסוגו הסובייטים מזרחה בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב והגרמנים נכנסו לעיירה. רבים מיהודי העיירה עזבו מזרחה עם הצבא האדום. בבתיהם הנטושים שוכנו פליטים פולנים. עם כניסת הגרמנים ליישוב, גייסו אלו את יהודיו לעבודות כפייה, וביצעו מעשי התעללות ורצח בקרב הקהילה. בשנת 1940 הובאו ליישוב כ-1,000 יהודים שגורשו מיישובי הסביבה. בספטמבר 1941 רוכזו כ-1,180 היהודים שנותרו בכפר בגטו שהוקם בו. במאי 1942 שולחו כולם לגטאות לושיצה ומורדי, מהם גורשו באוגוסט 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-70 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בגטו שביישוב לביצוע עבודות כפייה נרצחו ב-21 ביולי 1942. מספר צעירים יהודים מהכפר שהצליחו להימלט ליערות הסביבה לפני האקציה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים. מדיה וקבצים בנושא סרנאקי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סרנאקי ספר יזכור לקהילת סארנאקי, בספריית העיר ניו יורק סרנאקי באתר מרכז מורשת יהדות פולין סרנקי (Sarnaki), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סרנאקי", באתר השטעטל הווירטואלי טרזה פולין ומרטין דין (אנ'), סרנאקי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 426–428), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לה פמיליה (סדרת טלוויזיה)

לה פמיליה (בספרדית: La Familia - "המשפחה") היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בעבר בערוץ עשר החל מנובמבר 2015, והחל מיוני 2019 משודרת בערוץ 13. משודרת גם בערוץ זום החל משנת 2020 בערוץ ההומור של שידורי קשת, המשדר ב-HOT וב-yes. הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצעת ממודיעין. בעל ואישה אשר מתמודדים עם שלל סיטואציות משפחתיות מוכרות ומצחיקות: הקושי בגידול הבנות המתבגרות, הקשיים עם הבן הצעיר המוזר, התינוק שנולד זה עתה, משבר גיל 40 של האב, והשחיקה במערכת היחסים בין ההורים. בכל פרק נפגשים בני הזוג אצל מטפל משפחתי, שעוזר להם להתגבר על הבעיות. דרך שיחתם עם הפסיכולוג רואים מה באמת קורה בהתנהלות היומיומית של משפחת גרנות. חגית "חגה" גרנות (רותם אבוהב) – אם המשפחה, עורכת דין במקצועה, אוהבת לחזק את הקשר עם בעלה, תמיד רוצה לדעת מה אומרים עליה. מנסה "לצאת" בסדר בכל עניין. שונאת את יגאל. מכונה חגה על ידי רמי. רמי גרנות (מריאנו אידלמן) – אב המשפחה, ילדותי ורגיש מאוד. חבר של יגאל. מיקה גרנות (שירה נאור) – נערה מתבגרת, בת 18, מתמידה בלימודים, אחותה התאומה של ליבת וגדולה ממנה בחצי שעה, שונה מאחותה ליבת. הבת האהובה על חגית ורמי. ליבת גרנות (ניב סולטן) – נערה מתבגרת, בת 18, אחותה התאומה של מיקה, ילדה שלא לומדת ושונה מאחותה מיקה. יואב גרנות (יונתן גוטליב) – הבן השלישי, בן 12, ילד קצת מוזר שגורר אחריו ילדים ומסתבך, לא טוב בלימודים. הראל גרנות – בן הזקונים, בן 3. מיכאלה גרנות (חנה לסלאו) (עונה 1) - אימו של רמי, חגית מאוד מתעבת אותה. בעונה השנייה נודע שהיא נפטרה. יערה (שרלין חזיזה) - אחותו של רמי, קמצנית. ד"ר מיכאל (נורמן עיסא) – המטפל הזוגי של חגית ורמי. רושם כל דבר שהם אומרים ולא מנקה את הכוסות שלו אף פעם. יגאל (יניב ביטון) – חבר של רמי, חגית לא אוהבת אותו. מייעץ לרמי בכל מיני סיטואציות לרוב על מצב הזוגיות עם חגית. בעלה של נורית. וולגרי, גס ולא חכם במיוחד. נוהג להתפרץ לדירתם של חגית ורמי ללא דפיקה בדלת. נורית (שיפי אלוני) – אשתו של יגאל, חברה טובה של חגית. מדברת עם חגית בסוף כל פרק, לוקחת ממנה מוצרים מהמקרר ופוגשת פליטי ריאליטי אלמוניים בעבודות מזדמנות. אסנת אלקיים (מיקי קם) (עונה 2) – אמהּ של חגית. אורי (שי אידלסון) - גיסו של רמי. אמיר (משה אשכנזי) וענת (קארין סרויה) - זוג החברים המוצלח של חגית ורמי. הסדרה עלתה לשידור ב-7 בנובמבר 2015, שפרק הבכורה זכה למדורג של 12.3%. העונה השנייה צולמה בסתיו 2016 ועלתה לשידור ב-18 בפברואר 2017. העונה השלישית צולמה בסוף 2017 ועלתה ב-15 ביוני 2019. פורמט הסדרה נמכר ל-7 מדינות ובינן, הודו, איטליה, קנדה וצרפת. אתר האינטרנט הרשמי של לה פמיליה "לה פמיליה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לה פמיליה", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ביקורות: דנה שמש, "לה פמיליה": שחקנים גדולים בתפקידים קטנים, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2015 עידו ישעיהו‏, משפחה בוחרים: הקונספט והביצוע המרושלים של "לה פמיליה" הורגים אותה, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2015 עמי פרידמן, "לה פמיליה": המשפחה שלכם מצחיקה יותר, באתר ynet, 8 בנובמבר 2015 יונתן כיתאין, ‏הסדרה הקומית "לה פמיליה" נמכרה לשידור גם בהודו, באתר גלובס, 17 באפריל 2018
סובוליבקה

סובוליבקה (באוקראינית: Соболівка; בפולנית: Sobolówka, סובולובקה; ברוסית: Соболевка, סובולבקה) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית. בשנת 1897 נמנו בכפר 1,121 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית הצטמצמה האוכלוסייה היהודית ביישוב, והגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-400 איש. בתקופה זו פעלו בכפר מועצת יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ובספטמבר שלאחר מכן רוכזו כל יהודיו בגטו שהוקם בו, בו הועסקו בעבודות כפייה. באפריל 1942 שולחו כמאה יהודים מהגטו שבכפר למחנה עבודה, וב-27 במאי 1942 נרצחו 382 היהודים שנותרו בגטו. סובולווקה (Sobolevka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סובוליבקה", באתר JewishGen (באנגלית) אלכסנדר קרוגלוב (רו'), סובולבקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1569), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
סובייניה יז'יורי

סובייניה יז'יורי (בפולנית: Sobienie-Jeziory) הוא כפר במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. היישוב נזכר מהמאה ה-13 ככפר בבעלות בישופים, ועד חיבורו בשנת 1879 למסילת הרכבת בקו לובלין-ורשה היה יישוב דל. מסוף המאה ה-19 נודע היישוב בשל ירידי הסוסים השבועיים שנערכו בו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בסוף ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובד בבד הגיעו אליו אלפי פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספריו יהודיו הגיע לכ-3,680 איש. בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו מדי יום מאות יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה בכפר וילגה הסמוך. בשל רעב ומגפות מתו רבים מיושבי הגטו, וכן הוצאו להורג יהודים שניסו להבריח אליו מזון. בספטמבר 1942 הובאו לגטו שביישוב יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש. ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן, שרפו הגרמנים את בתי הגטו ואת בית הכנסת המקומי. מדיה וקבצים בנושא סובייניה יז'יורי בוויקישיתוף סובייניה יז'יורי באתר מרכז מורשת יהדות פולין סובייניה יז'יורי (Sobienie-Jeziory), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סובייניה יז'יורי", באתר השטעטל הווירטואלי אדוורד קופובקה (אנ') ולאורה קרגו, סובייניה יז'יורי, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 436–438), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סוביינייה יאזיורי (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
סוויסלוץ'

המונח "סוויסלץ'" מפנה לכאן. אם הכוונה למשמעות אחרת, ראו סוויסלץ' (פירושונים). סוויסלוץ' (בבלארוסית: ‏Свiслач‏Ⓘ‏, סוויסלץ'; בפולנית: Świsłocz, שוויסלוץ'; ברוסית: Свислочь; ביידיש: סיסלעוויטש) היא עיירת מחוז במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1256, ובאמצע המאה ה-14 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1523 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, כבשו הגרמנים את העיירה, והחלו במעשי התעללות ורצח ביהודיה, בסיוע האוכלוסייה המקומית. בו ביום גם חויבו יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב. ביולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו חוו מעשי שוד והתעללות, ונלקחו לעבודות כפייה. ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול. כ-300 יהודים בעיקר מבוגרים וילדים נלקחו במשאיות ליער וישניק הסמוך, המבוגרים נורו בבורות ירי והילדים נקברו עמם חיים. בין המוצאים להורג היה רבה האחרון של העיירה, הרב חיים יעקב מישקינסקי. כ-3,000 היהודים הנותרים הועברו למחנה ריכוז ליד וולקוביסק, בו מתו רבים מהם. כעבור מספר שבועות שולחו מהמחנה למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ. כמה מרבני העיירה התפרסמו: הרב יחזקאל קצינאלפוגין (הנכד), כיהן בסוויסלוץ' בסביבות 1810 הרב מאיר יונה ברנצקי - מהדיר ספר העיטור הרב יוסף רוזין - רב ברוסיה הלבנה ובארצות הברית, כיהן כראש אגודת הרבנים של צפון אמריקה הרב מרדכי דב איידלברג - מתלמידי החפץ חיים, מחבר "דובב שפתי ישנים", רבן של ערים רבות, נספה בשואה הרב חיים יעקב מישקינסקי - רבה האחרון של העיירה הרב צבי הירש אורליאנסקי מגיד ודרשן מדיה וקבצים בנושא סוויסלוץ' בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוויסלוץ' ספר יזכור לקהילת סוויסלוץ', בספריית העיר ניו יורק סוויסלוץ' (Świsłocz), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סוויסלוץ'", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), שוויסלוץ', אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 966–968), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
סוחדניוב

סוחדניוב (בפולנית: ‏Suchedniów‏Ⓘ‏) היא עיירה במחוז סקרז'יסקו-קמיינה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. סוחדניוב נוסדה בתחילת המאה ה-13 בידי מתיישבים גרמנים, ומשך מאות שנים ישיבת יהודים בה נאסרה, בשל היותה יישוב כנסייתי. במאה ה-18 הפכה העיירה למרכז תעשייתי בתחום הברזל והפלדה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר. יהודים התיישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, עם ביטול ההגבלות על מגוריהם בה. הרב הראשון של הקהילה היה שמחה טייטלבוים, ובין השנים 1872 ל-1912 כיהן בה הרב אלימלך יעקב יצחק רבינוביץ', מצאצאי הרבי מפשיסחא. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. ב-7 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, וחייבו אותם בענידת טלאי צהוב. בפברואר 1941 הובאו לעיירה כ-2,000 יהודים שגורשו מפלוצק. ביוני 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם במרכזה, אליו הועברו גם אלפי יהודים נוספים מהסביבה, וממנו נלקחו יהודים לעבודות במחנות עבודה סמוכים. ב-22 בספטמבר 1942 לפנות בוקר, יום כיפור תש"ג, פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, וביצעו בו אקציה. כ-200 יהודים שולחו למחנה עבודה, וכ-4,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-30 יהודים מכ-5,000 יהודי גטו סוחדניוב שרדו את השואה במקומות מסתור. מדיה וקבצים בנושא סוחדניוב בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוחדניוב סוחדניוב באתר מרכז מורשת יהדות פולין סוחדניוב (Suchedniów), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סוחדניוב", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, סוחדניוב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 324–325), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
מפרץ מיקאווה

מפרץ מיקאווה (ביפנית: 三河湾) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן. המפרץ שוכן מדרום למחוז אאיצ'י ומוקף ממערב על ידי חצי האי צ'יטה וממזרח ודרום על ידי חצי האי אצומי. שטחו של המפרץ כ-604 קמ"ר. מימיו הרדודים של המפרץ נתונים לבעיה של זיהום. המפרץ מחובר למפרץ איסה הגדול ממנו. שינוג'ימה (篠島) הימאקהג'ימה (日間賀島) סאקושימה (佐久島) טאקהשימה (愛知県) קאג'ישימה (梶島) בוצו מיקאווה הגדול מיקאווה הקטן מדיה וקבצים בנושא מפרץ מיקאווה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סולובקיבצי

סולובקיבצי (באוקראינית: Солобківці; בפולנית: Sołodkowce, סולודקובצה; ברוסית: Солобковцы, סולובקובצי) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית. העיירה נזכרת מהמאה ה-16, והייתה נתונה להתקפות תכופות מצד הטטרים. מסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,307 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כחמישית מתושביה, ובתקופה הסובייטית התקיים בסמוך לעיירה קולחוז יהודי, ופעלו בעיירה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. ב-9 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו שהוקם בה. בסתיו 1942 נרצחו בין 700 ל-800 היהודים שנותרו בגטו זה ביער סמוך בידי שוטרים אוקראינים וגרמנים. מדיה וקבצים בנושא סולובקיבצי בוויקישיתוף סולובקובצי (Solobkovtsy), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם סולובקיבצי באתר JewishGen סולוביצ'ה (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
מפרץ טויאמה

מִפְרַץ טוֹיָאמָה (ביפנית: 富山湾) הוא מפרץ בחופו המערבי של האי הונשו ביפן. המפרץ, אשר מהווה חלק מים יפן ותחום בשטחם של מחוזות טויאמה ואישיקווה, הוא השלישי בשטחו ביפן.[דרושה הבהרה] המפרץ מנקז אליו מספר נהרות, ובהם נהר קורובה, נהר ג'וגנג'י, נהר ג'ינזו ונהר שו. עומקו המרבי הוא יותר מ-1,200 מ'. המפרץ ידוע במיראז'ים הנראים באופק בחודשי החורף, וכן בהיותו אתר ההשרצה של אחד ממיני דיונוני גחלילית. מדיה וקבצים בנושא מפרץ טויאמה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סוקולקה

סוקולקה (בפולנית: Sokółka) היא עיירת מחוז בפרובינציית פודלסיה שבפולין, בסמוך לגבול בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. בשנת 1609 הוענקו לסוקולקה זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום שלטון פרוסיה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, וכן פעלו בה בית ספר עברי וישיבה. רבה של סוקולקה באותם ימים היה הרב יצחק הלוי שוסטר, כיהן בה משנת תרס"ח (1908) ועד שנספה יחד עם הקהילה במרץ 1942 בשואה. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיירה לשליטה סובייטית, ובתקופה זו הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין. בתקופה הסובייטית נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה. ב-24 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי שוד ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה הגבלות תנועה, והם חויבו בענידת טלאי צהוב. מעת לעת חטפו הגרמנים יהודים מהעיירה לעבודות כפייה מפרכות, בהן חלקם מתו. בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בצפיפות רבה גטו מגודר שהוקם בה, אשר מעת לעת הוצאו בו להורג יהודים. במרץ 1942 נעצר ונרצח רב הקהילה, יצחק הלוי שוסטר. ב-5 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה שולחו רוב יושביו למחנה המעבר הקשה קלבסין שליד הורדנה, אשר ממנו שולחו כעבור כחודש וחצי למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-400 יהודים שהושארו בגטו שבעיירה, וכן יהודים נוספים מהסביבה שהובאו לגטו, שולחו ב-23 בפברואר 1943 לאושוויץ. מדיה וקבצים בנושא סוקולקה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סוקולקה ספר יזכור לקהילת סוקולקה, בספריית העיר ניו יורק סוקולקה (Sokółka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סוקולקה", באתר השטעטל הווירטואלי לאורה קרגו, סוקולקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 955–957), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סוקולקה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
אחימן ששי ותלמי

אֲחִימַן, שֵׁשַׁי וְתַלְמַי הם דמויות מקראיות המצוינות כבני הענק אשר בחברון היא קריית ארבע. במקרא הם מוזכרים שלוש פעמים. פעם אחת בפרשת המרגלים: ”וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב וַיָּבֹא עַד חֶבְרוֹן וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק וְחֶבְרוֹן שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה לִפְנֵי צֹעַן מִצְרָיִם.” (במדבר י״ג, כ״ב).על פי הפסוק, ישבו שלושת בני הענק בחברון לפני שכבשו בני ישראל את העיר. פעם נוספת הם מוזכרים בהקשר לכיבוש חברון: ”וַיֹּרֶשׁ מִשָּׁם כָּלֵב אֶת שְׁלוֹשָׁה בְּנֵי הָעֲנָק אֶת שֵׁשַׁי וְאֶת אֲחִימַן וְאֶת תַּלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק” (יהושע ט״ו, י״ד) ופעם שלישית באותו הקשר, אך שם לא מצוין את שמו של כלב אלא רק את שבט יהודה שכלב היה נשיאו ”וַיֵּלֶךְ יְהוּדָה אֶל הַכְּנַעֲנִי הַיּוֹשֵׁב בְּחֶבְרוֹן וְשֵׁם חֶבְרוֹן לְפָנִים קִרְיַת אַרְבַּע וַיַּכּוּ אֶת שֵׁשַׁי וְאֶת אֲחִימַן וְאֶת תַּלְמָי.” (שופטים א', י'). קמפינסקי משער שהסיפור על שלושת בני הענק שבחברון הוא שריד של מסורת היסטורית קדם ישראלית שידעה לספר על השושלת הקדומה של שליטי חברון, בדומה לאגדות שנטוו סביב הדמויות ההיסטוריות של גלגמש וסרגון הגדול. לשיטתו, אפשר למצוא אחיזה למסורת מקומית זו בכך ששניים מתוך שלושת השמות של ילידי הענק ששי ותלמי הם שמות חוריים שכמותם מוצאים בתקופה הכנענית התיכונה בארץ ישראל. יתר על כן, בשם ששי נקרא אחד מחשובי המלכים של שושלת ט"ו החיקסוסית שמשל במצרים ובדרומה של ארץ ישראל. אפשרות נוספת היא שמדובר בשם של האבות של שלוש משפחות בעיר ראשית זו שבהר יהודה. לפי רש"י, רמב"ן, ספר הזוהר ורבי יצחק אברבנאל בני הענק הם הנפילים שנולדו מזיווגם של בני האלוהים ובנות האדם בספר בראשית פרק ו'. משמעות היסוד של השם אחימן אינה ברורה. מרטין נות סבור שזהו קיצור או שריד של שם. אפשרות אחרת שהעלה בנימין מזר היא שבהתבסס על השם הפרטי האוגריתי אבמן, השם שֻמַנַ (זה של מַנַ, איש מַנַ) הנמצא בלוחות נוזו קדומים, ולפי השמות הפוניים (א)חמן ו(ג)רמן, אולי יש לפרשו כשם או תואר של אלהות. יחזקאל קוטשר סבר על יסוד הכתוב: העורכים לגד שלחן והממלאים למני ממסך (ישעיהו ס"ה, יא ) שמדובר על אלהות הגורל הערבית מני (מנוה, כלומר : מנאת, בקראן), היא מנתו של הכתובות הנבטיות. לדעת הריס הכוונה היא לאלהות המצרית מן. השם תלמי הוא שם חורי. היסוד החורי Talmi- פירושו גדול בתעודות חתיות ואכדיות מבוע'זכויי ואוגרית מצוי השם הפרטי Talmiya' ובתעודות מאוגרית מצוי גם השo התיאופורי המקוצר - Tal-ma-'i. גם השם ששי הוא ממקור חורי. חז"ל פירשו את משמעות שמותם של שלושת בני הענק באופן דרשני: ”אחימן מיומן שבאחיו, ששי שמשים את הארץ כשחתות, תלמי שמשים את הארץ תלמים תלמים. דבר אחר אחימן בנה ענת, ששי בנה אלש, תלמי בנה תלבוש, ילדי הענק שמעניקין חמה בקומתן.” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה דף לד:). מסורת מדרשית נוספת נמצא בבמדבר רבה: ”אחימן ששי ותלמי, למה נקרא שמו אחימן, שהיה אומר אחי מן יבא עלי. ששי שהיא בריא כשיש, תלמי שהיה עושה תלמים בארץ” (במדבר רבה טז ח) אנציקלופדיה מקראית, "תלמי", כרך ח', עמ' 575 אנציקלופדיה מקראית, "אחימן" כרך א', עמ' 218-219
סטביסקי

האם התכוונתם ל... סטוויסקי – עיירה פולנית שהתקיימה בה קהילה יהודית עד השואה אלכסנדר סטביסקי – פיננסייר ונוכל צרפתי ממוצא ליטאי-יהודי סטביסקי (אנ') – סרט מאת אלן רנה על חייו של אלכסנדר סטביסקי פרשת סטביסקי – פרשת שחיתות הקשורה בשמו של אלכסנדר סטביסקי
רפלקס הלפיתה

רפלקס הלפיתה (ידוע גם בשם רפלקס האחיזה) הוא רפלקס מולד, המתבטא בכיווץ של כף יד התינוק, כאשר חפץ נוגע בה ולאחיזה באותו חפץ. הרפלקס מופיע החל מהגיל העוברי של 16 שבועות ונעלם עד גיל חמישה או שישה חודשים. העדרו של הרפלקס בילוד או אי-היעלמותו לאחר גדילת התינוק עשויים להעיד על מחלה עצבית מולדת. אי היעלמות רפלקס זה מפריעה גם בתפקוד הידיים התקין לשם תמרון חפצים. על פי הדעה הרווחת בקרב חוקרי האבולוציה, רפלקס זה הוא שריד מנוון של הרפלקס, שניתן לראות בקרב חיות מפותחות ופרוותיות, כגון קופים. אצל אותן חיות, רפלקס זה הוא קריטי להשרדות, כי הוא מאפשר אחיזה בפרוות האם ומונע נפילה מגוף האם המצוי בגובה רב, או מונע אובדן של היילוד. מדיה וקבצים בנושא רפלקס הלפיתה בוויקישיתוף
סטולין

סטולין (בבלארוסית: Сто́лін; בפולנית: Stolin) היא עיירה במחוז ברסט שבבלארוס, בסמוך לנהר הורין ולגבול אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. ראשיתה של סטולין במאה ה-11, והיא נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1555. במאה ה-16 הועברה העיירה לבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. ערך מורחב – קהילת יהודי סטולין יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובסוף המאה ה-18 נוסדה בה חצר חסידות קרלין-סטולין. בעיירה התגורר רבי לייב, תלמידו של רבי שלמה מקרלין. כמו כן פעל בעיירה רבי יחיאל מיכל פצ'ניק מברזנה. רבי מרדכי מלעכוויטש נפטר ונקבר בעיירה. בשנת 1898 נוסדה בעיירה אגודה ציונית ראשונה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הקימו יהודי העיירה קבוצת הגנה עצמית, עקב פרעות מצד האוקראינים באזור. בשנת 1917 נפתח בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה. בתקופה זו פעל בעיירה קיבוץ הכשרה, שכ-20 מחבריו עלו לארץ. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית מספר משפחות יהודיות פעילות פוליטית מהעיירה לעומק ברית המועצות. עם נסיגת הצבא האדום מהאזור בסוף יוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, ניסו תושבים מקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר סוכל בעזרת שוחד. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, ואיסור על יצירת קשר עם לא-יהודים. בסוף אוגוסט 1941 הגיעו לעיירה כ-1,500 נשים וילדים יהודים שגורשו מדויד הורודוק. בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים את כל יהודי הכפר חמין, הסמוך לעיירה, בתגובה על פעילות פרטיזנים באזור, ובהשתדלות היודנרט בעיירה, נמנע טבח דומה בסטולין במועד זה. במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, אשר מספר יושביו הגיע לכ-7,000 איש, והועסקו בעבודות כפייה. ב-11 בספטמבר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה לאחר רצח חברי היודנרט, שולחו כל יהודי הגטו ליער הסמוך, ונרצחו בבורות ירי. בשעת האקציה נרצחו בגטו עצמו חולים ומסתתרים. בית כנסת בסטולין, ראשית המאה ה-20 החורבות של בית הכנסת אנדרטה לזכר הרוגי הגטו, במקום בו נמצאים בורות הירי אנדרטה נוספת לזכר הרוגי הגטו מדיה וקבצים בנושא סטולין בוויקישיתוף ספר יזכור לקהילת סטולין, בספריית העיר ניו יורק סטולין באתר מרכז מורשת יהדות פולין סטולין (Stolin), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סטולין", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין, סטולין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1478–1480), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) סטולין (בלארוס), דף שער בספרייה הלאומית
אדוארד פון בלו

אדוארד פון בלו (בגרמנית: Eduard von Below;‏ 29 בדצמבר 1856 – 13 בינואר 1942) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוסים ואחר כך על פלגת ארמייה בחזית המערבית. פון בלו נולד ב-29 בדצמבר 1856 בזלכו שהשתייכה לממלכת פרוסיה לאדוארד פרידריך וילהלם פון בלו, ולמריה אנה פרדריקה לבית פון קוישטורפ. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד החטיבה ה-17, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד הדיוויזיה ה-9, שהייתה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. ב-13 במאי 1915 מונה פון בלו למפקד זמני של הקורפוס ה-5, וב-2 בפברואר 1917 מונה למפקד הקבוע של הקורפוס ה-5. ב-9 בנובמבר 1918 מונה פון בלו למפקד פלגת הארמייה C, ופיקד עליה עד ה-19 בדצמבר 1918, ולאחר מכן פרש לביתו. על הצלחתו בקרבות קיבל פון בלו ב-18 באוגוסט 1917 את העיטור פור לה מריט. ב-13 בינואר 1942 מת פון בלו באויטין, והוא בן 85 שנים. הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה מדיה וקבצים בנושא אדוארד פון בלו בוויקישיתוף
סטופניצה

סטופניצה (בפולנית: Stopnica, ביידיש: סטאָבניץ) היא עיירה במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, כ-55 ק"מ דרומית מזרחית לקיילצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. סטופניצה נוסדה במאה ה-12, ובשנת 1362 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה, והיא שוקמה רק בתחילת המאה ה-18. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17, אז קיבלו היהודים היתר לבנות במקום בית כנסת ולקדש בית עלמין. בשנת 1754 התכנסו בעיירה נציגי גליל סנדומייז'-קרקוב של ועד ארבע הארצות. בשנת 1919 נערך פוגרום ביהודי היישוב, בו הוכו ונשדדו יהודים רבים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,300 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הציתו את בתי הרובע היהודי בה, ורצחו בה מספר יהודים. בד בבד בזזו פולנים מקומיים את חנויות ודירות היהודים ביישוב. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר. בערב פסח ת"ש, אפריל 1940, רצחו הגרמנים 13 יהודים מהעיירה שהסבו לשולחן הסדר. בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בהמשך, הובאו לגטו זה מאות פליטים יהודים מרחבי פולין, ומספר יושביו הגיע לכ-5,300 איש. כתוצאה מרעב וממגפות, מתו כ-400 מיהודי הגטו. ב-5 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים פולנים ואוקראינים, ורצחו בו למחרת כ-400 יהודים, רובם קשישים. כ-1,500 יהודים שולחו למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה, וכ-3,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. מדיה וקבצים בנושא סטופניצה בוויקישיתוף סטופניצה באתר מרכז מורשת יהדות פולין סטופניצה (Stopnica), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "סטופניצה", באתר השטעטל הווירטואלי "סטופניצה", באתר JewishGen (באנגלית) יולנטה קריימר, סטופניצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 321–323), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)