laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עינאב

עינאב (בערבית: عيناب)  היא עיירה בנפת עאליי במערב הר הלבנון שבמרכז לבנון. היא צופה לעיר ביירות ונמצאת במרחק של 25 קילומטר ממנה. העיירה הוקמה בשנת 1910 ואחת הראשונה בנפת עאליי. עינאב מזוהה כעיירה בה בוצעו קרבות רבים ברבות השנים. בזמן מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון בשנת 1958 נלחמו על שליטה בעיירה הכוחות הדרוזים בראשות כמאל ג'ונבלאט מול הממשל הלבנוני. בזמן מלחמת לבנון הראשונה כוחות חטיבת הצנחנים נלחמו באזור כנגד כוחות סוריים, הכוחות הדרוזים של המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והפלנגות הנוצריות. במרץ 1989, חיל האוויר הישראלי תקף בית ספר בעיירה במהלך פעולה נגד בסיס של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין באזור שלמאן. בפעולה נהרגו 3 אנשים ונפצעו 22 תלמידי בית הספר. מאוחר יותר באותה שנה צה"ל תקף שוב בעקבות שיגורי רקטות לעבר צפון ישראל. מדיה וקבצים בנושא עינאב בוויקישיתוף Ainab municipality website Associate Press (21 בנובמבר 1982). "Building Bombed in Sidon". Eugene Register-Guard. p. 6A. {{cite news}}: (עזרה) Hijazi, Ishan A (1 במרץ 1989). "Israeli Bomb Hits Lebanon School". New York Times. p. 6. נבדק ב-15 בספטמבר 2009. {{cite news}}: (עזרה) Associated Press (15 ביולי 1986). "Israeli aircraft rocket and bomb Palestinian guerrilla positions". Pittsburgh Post-Gazette. p. 3. {{cite news}}: (עזרה)
אנטוניו סטרדיווארי

אנטוניו סטרדיווארי (באיטלקית: Antonio Stradivari;‏ 1644 - 18 בדצמבר 1737) היה יצרן-אומן איטלקי של כלי קשת. הצורה הלטינית של שמו, "סטרדיוואריוס", היא שם המותג של מוצריו אז והיום. הידיעות על אנטוניו סטרדיווארי שאובות בעיקר מחיבורם המקיף של ארתור, אלפרד וויליאם היל מ-1902. סטרדיווארי נולד בעיר קרמונה שבאיטליה ב-1644 (לפי גרסאות אחרות ב-1649 או 1650) לאלסאנדרו סטרדיווארי ואנה מורוני. ייתכן שבין השנים 1667 ו-1679 הוא שימש כשוליה מתלמד בסדנתו של אחד מבוני הכינורות הנודעים בתקופתו, ניקולו אמאטי, אך מחקרים שבדקו זאת לא אימתו השערה זו. ביולי 1667 נישא לאלמנה הצעירה פרנצ'סקה פרבושי ( Ferraboschi), ונולדו להם שישה ילדים. פרבושי נפטרה ב-1699, וסטרדיווארי נישא לאנטונינה מאריה זמבלי, להם נולדו חמישה ילדים. ב-1680 הוא הקים סדנה משלו בפיאצה סן דומיניקו בעירו קרמונה וקנה עד מהרה שם ותהילה. הוא החל לשפר את הדגמים המוכרים של אמטי. הקימורים שופרו ועובי העץ במקומות השונים בכלי הוגדר מחדש במדויק. השבלול בקצה צוואר הכלי עוצב מחדש וגם טכניקת הצביעה והלכה. אנטוניו סטרדיווארי מת ב-18 בדצמבר 1737 וקבור בבזיליקה סאן דומיניקו בעירו קרמונה. על כל אחד מהכלים מצויה כתובת בלטינית הכוללת את שנת הייצור: ".... antonius stradivarius cremonensis faciebat anno" הכלים שיוצרו בין השנים 1698 ל-1725 נחשבים לטובים והאיכותיים ביותר. זוהי "תקופת הזהב" של סטרדיוואריוס ששיאה בשנת 1715. הכלים שיוצרו בין השנים 1726 ו-1730 טובים מעט פחות. על הכלים שיוצרו בשנים שלאחר 1730 מצויה הכתובת sub disciplina stradivarii שמעידה ככל הנראה שהכלים יוצרו על ידי בניו של סטרדיווארי, אומובונו (1697–1742) ופרנצ'סקו (1671–1743), כנראה תחת השגחתו של האב, או על ידי קארלו ברגונצי, אמן כינורות שעבד בסדנתו של סטרדיווארי. מלבד כינורות ייצר סטרדיווארי גם צ'לו, ויולות, גיטרות מנדולינות ואפילו נבל אחד. בסך הכול יוצרו 1,100 כלים מהם שרדו עד היום כ-650 כלים. כלי המיתר שיצר נחשבים לטובי הכלים ונמצאים בבעלותם של גדולי הנגנים כיום או מוחזקים על ידיהם בהשאלה. הצ'לו "דוידוף סטראד" נמצא בבעלות הצ'לן יו-יו מה, הצ'לו "דופונט סטראד" היה אצל מסטיסלב רוסטרופוביץ', הכינור "הדוכסית פוליניאק" שייך לכנר הישראלי גיל שחם, והכינור "סוייל סטראד" - כינור מ-1714 - בבעלותו של יצחק פרלמן. זה האחרון נחשב לגדול הכלים של סטרדיוואריוס. האוספים החשובים ביותר של כלי סטרדיוואריוס המוצגים לקהל מצויים כיום ברשות ארמון המלוכה הספרדי - שלושה כינורות, שני צ'לו וויולה, ובספריית הקונגרס האמריקני - שלושה כינורות, צ'לו וויולה. "קרן סטרדיוואריוס" מחזיקה אוסף גדול יותר המושאל בחלקו לגדולי המבצעים כיום. מצויים בשוק כלי מיתר שהם חיקויים מוצהרים של כלי סטרדיוואריוס, והדבר מצוין עליהם, ובמקביל להם גם זיופים ברמות איכות שונות. סטרדיוואריוס מדיה וקבצים בנושא אנטוניו סטרדיווארי בוויקישיתוף stradivarius society (אורכב 30.12.2017 בארכיון Wayback Machine) - קרן סטרדיוואריוס אנטוניו סטרדיווארי, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אנטוניו סטרדיווארי, באתר "Find a Grave" (באנגלית) אנטוניו סטרדיווארי, באתר MusicBrainz (באנגלית) אנטוניו סטרדיווארי, באתר Discogs (באנגלית)
תיאה (כוכב לכת משוער)

תֵיאָה (באנגלית: Theia) הוא כוכב לכת משוער שהיה קיים בראשית מערכת השמש. על פי ההשערה המקובלת של ההתנגשות הענקית, התנגש כוכב לכת זה בכדור הארץ הקדום לפני כ-4.533 מיליארדי שנים. תיאה היה בערך בגודלו של כוכב הלכת מאדים. לאחר ההתנגשות בכדור הארץ התקבצו השברים ופסולת החלל של תיאה והתאספו יחד סביב כדור הארץ, מה שיצר את הירח המוקדם. יש מדענים המאמינים שלאחר שהפסולת מההתנגשות עפה הרחק בחלל, נוצרו שני ירחים שונים שמאוחר יותר התמזגו ויצרו ירח יחיד. תיאה הוא על שמה של הטיטאנית תיאה מהמיתולוגיה היוונית. במיתולוגיה היוונית הייתה תיאה אמה של סלנה, אלת הירח. שם אחר לכוכב לכת זה הוא אורפאוס; אומנם נעשה שימוש בשם זה בעבר, אך הוא נשכח במידה רבה. מסלול ההקפה של תיאה סביב השמש עבר בנקודה L4 או L5 של מסלולו של כדור הארץ כיום. תוך כדי תנועת כוכב הלכת המשוער תיאה בתוך מערכת השמש המוקדמת, עמוסת האסטרואידים, הוא צבר מסה וגודלו הגיע בערך לגודלו של מאדים. לאחר שהושפע מפרטורבציה כבידתית על ידי כוכבי הלכת נוגה וצדק, נכנס תיאה למסלול התנגשות עם כדור הארץ הקדום. תיאה התנגש אלכסונית בכדור הארץ ופלט חתיכות פסולת רבות שלו ושל כדור הארץ. על פי השערה אחת, יצרו חתיכות הענק האלו גוף אחד גדול שהתמזג ויצר את מה שמכונה כיום הירח. על פי השערה אחרת, לאחר שחתיכות הפסולת התקבצו ביחד נוצרו שני ירחים שונים אשר הקיפו את כדור הארץ ובסופו של דבר התמזגו ויצרו את הירח. אילו פגע תיאה בכדור הארץ חזיתית, הייתה ההתנגשות מביאה להרס מוחלט של שני כוכבי הלכת, ויוצרת חגורת אסטרואידים זמנית בין מסלולי ההקפה של נוגה ומאדים. משחר האסטרונומיה המודרנית, הוצעו לפחות ארבע השערות למקורו של הירח כגון: גוף יחיד איכשהו חולק לכדור הארץ והירח, הירח נתפס בכוח המשיכה של כדור הארץ (כמו שרוב ירחיהם של כוכבי הלכת השונים במערכת השמש החיצונית נתפסו), כדור הארץ והירח נוצרו בו זמנית כאשר הדיסקה הקדם-פלנטרית גדלה, ותרחיש ההתנגשות הענקית של תיאה. לאחר משימות אפולו המאוישות לירח בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה העשרים חזרו האסטרונאוטים מהמשימות עם דגימות של סלעים ואבק מהירח, לאחר בדיקות במעבדה נמצא כי הרכב הסלעים דומה להרכבו של קרום כדור הארץ, השערת המדענים היא כי הסלעים עפו אל תוך החלל כתוצאה מההתנגשות הענקית והתאספו יחד מאוחר יותר בהיווצרות הירח. מדיה וקבצים בנושא תיאה בוויקישיתוף "The Theia Hypothesis: New Evidence Emerges that Earth and Moon Were Once the Same", The Daily Galaxy
האופרה של לייפציג

האופרה של לייפציג (בגרמנית: Oper Leipzig) הוא בית אופרה ולהקת אופרה בכיכר אוגוסטוס בלייפציג, גרמניה. שנת ייסוד האופרה של לייפציג היא 1693, ומכאן שהיא השלישית לוותק באירופה, אחרי לה פניצ'ה[דרושה הבהרה] בוונציה, איטליה והאופרה הממלכתית של המבורג בגרמניה. המנצח על רבות מן האופרות המוקדמות הללו בבית האופרה המקורי היה גאורג פיליפ טלמן. לאופרה של לייפציג אין תזמורת אופרה משלה - תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג ממלאת תפקיד זה. הקשר הזה החל בשנת 1766 בביצועי הזינגשפיל Die verwandelten Weiber של יוהאן אדם הילר. התיאטרון הקודם (Neues Theater, בגרמנית) נחנך ב-28 בינואר 1868 ב"פתיחה ליובל" מאת ובר והפתיחה לאיפיגניה באאוליס של גלוק, וכן המחזה איפיגניה בטאוריס מאת גתה. משנת 1886 עד 1888 היה גוסטב מאהלר משנה למנצח; ארתור ניקיש היה המנצח הראשי. חילוקי הדעות בין השניים היו רבים, וגם כאשר החליף אותו מאהלר בתפקיד עקב התערערות בריאותו של ניקיש, נתקל ביחס עוין מצד התזמורת. בהפצצה אווירית בליל ה-3 בדצמבר 1943, חלק מהפצצת לייפציג במלחמת העולם השנייה, נהרס התיאטרון, כמו כל שאר התיאטראות בלייפציג. בניית בית התיאטרון המודרני החלה ב-1956. התיאטרון נחנך ב-8 באוקטובר 1960 בביצוע המייסטרזינגר מנירנברג של וגנר. מאז 2009, אולף שירמר הוא המנהל המוזיקלי הכללי; בשנת 2011 נבחר למנהל אמנותי לתקופה של חמש שנים. ארתור ניקיש (1878) גוסטב מאהלר (1888-1886) אוטו לוהזה (1912) גוסטב ברכר 1923 פאול שמיטץ 1932 הלמוט זיידלמן 1951 פאול שמיטץ 1964 לותאר צגרוסק 1992-1990 יירי קוט 1993 מיכאיל יורובסקי 1999 ריקרדו שאיי 2008-2005 אולף שירמר 2009 - ממשיך מדיה וקבצים בנושא האופרה של לייפציג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של האופרה של לייפציג Interview with Damien Diaz, Principal Dancer under Uwe Scholz פיטר פרנקלין, "גוסטב מאהלר" 6 במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית

טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית (באנגלית: Guatemalan Redrump, שם מדעי: Brachypelma sabulosum) היא מין של טרנטולה יבשתית מהסוג ברכיפלמה הנפוצה באזור יערות הגשם של פטן-וראקרוס, בעיקר באזור גואטמלה וכפי הנראה גם בצד המקסיקני של היערות. המחקר על מין זה מועט יחסית, אך מסביבת המחיה שלו ניתן להסיק כי הוא מעדיף אזורים לחים יותר ממינים אחרים בסוג ברכיפלמה. אדומת האחוריים הגואטמלית דומה לטרנטולה האדומה הקוסטה-ריקנית (Brachypelma angustum), אך לגואטמלית יותר שערות אדומות על הרגליים ובאזור הבטן. צבעה הכללי שחור, וגודלה בבגרות מגיעה ל-12 עד 15 ס"מ (נקבה). מזגה של הטרנטולה נחשב נוח במיוחד, היא אינה נוטה לנשוך, אך היא נוטה לבעוט שערות צורבות מבטנה או לאיים ברגליים מורמות כשהיא מרגישה מאוימת. תכונות אלה הפכו אותה לחיית מחמד פופולרית. בדומה לכל המינים בסוג ברכיפלמה, גם אדומת האחוריים הגואטמלית מופיעה בנספח II של CITES ואין להוציא פרטים מהטבע ולסחור בהם. בפועל רוב הטרנטולות הנמכרות המסווגות תחת מין זה הן בנות כלאיים של מין זה ודומיו עם מינים דומים נוספים כגון B. vagans, B. sabulosum, B. epicureanum, B. angustum ו-B. albopilosum. מדיה וקבצים בנושא טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית בוויקישיתוף טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית, באתר ITIS (באנגלית) טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית, באתר NCBI (באנגלית) טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית, באתר GBIF (באנגלית) טרנטולה אדומת אחוריים גואטמלית באתר הרשימה האדומה של IUCN The habitat of Brachypelma sabulosum CITES Appendices I, II and III
שדרות בן מימון

שדרות בן מימון היא שדרה מרכזית בשכונת רחביה בירושלים, הקרויה על שם הרמב"ם – רבי משה בן מימון. שדרות בן מימון תוכננה בשנת 1928 על ידי זוג האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר. שדרה זו דומה במאוד לשדרות שנבנו בתל אביב דוגמת שדרות רוטשילד לרבות מבנה הקיוסק באמצע השדרה. שמה של השדרה בן-מיימון ניתן על שם הרמב"ם, והיא נקראה בשם זה ולא בשם הרמב"ם למנוע בלבול בינה לרחוב המקביל לה הנקרא ע"ש הרמב"ן. בשדרה ניטעו עצי חרוב הנמצאים בה עד היום. המשך השדרה מתחבר לרחוב עזה וקטע זה נקרא גם הוא בשם שדרות בן מיימון עד לכיכר צרפת. קטע רחב זה של שדרות בן מיימון, הסמוך לבית ראש הממשלה ידע הפגנות ועצרות רבות במשך השנים, כמו הקמת מוקדי מחאה שונים. במהלך האינתיפאדה השנייה התרחש בפינת שדרות בן מיימון ורחוב עזה הפיגוע בקפה מומנט בו נרצחו 11 אזרחים ישראלים. שדרות בן מימון מאכלסים מספר בניינים ייחודיים בהם התגוררו אישים ידועים. בן מימון 46 - בית יוליוס ג'ייקובס – נבנה על ידי יוליוס ג'ייקובס ואשתו. לאחר מותו בפיצוץ מלון המלך דוד הוא הועבר לסוכנות היהודית. לאחר קום המדינה הוא שימש למגורים של מספר ראשי ממשלה בהם דוד בן-גוריון, לוי אשכול וגולדה מאיר בה הקימה את "המטבח" המפורסם שלה. כיום הוא משמש כבניין של יד לוי אשכול. בן מימון 35 - בית עקיבא ארנסט סימון שנבנה על ידי משפחת סימון בסגנון צנוע בשנת 1930. בן מימון 30 - בית משפחת פונר-היימן, שתוכנן על ידי זוג האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר, מתכנני השדרה. גם הוא נבנה בסגנון הבינלאומי. בן מימון 9 - משכנה של גלריה נורה. בן מימון 6 - וילה לאה – מבנה מגורים גדול שנבנה גם הוא בסגנון הבינלאומי. שימש לימים את משפחת משה דיין בעת שהלה היה מושל ירושלים. לימים גרו בו גם השרים אליעזר קפלן ויוסף בורג. השדרות מונצחות ברומן הגדול של ש"י עגנון – שירה. משוטט היה הרבסט ברחביה ולא היה נכנס לשום בית. שתים שלש פעמים בא וישב על אותם ספסלים שבשדרות מימון ולא האריך בישיבה מפני אותם הזוגות שלא מבקשים עדים לחיבוקיהם. (ש"י עגנון, שירה, הוצאת שוקן, עמ' 501) המשורר עמיחי חסון מתאר את השדרה בשלג במחזור "שירים מסופה גדולה" (פורסם בספר "בלי מה", הוצאת מוסד ביאליק, 2018). א' רמון, דוקטור מול דוקטור גר- שכונת רחביה בירושלים, יד בן צבי, ירושלים 1998
אולגי

אולגי (במונגולית: Өлгий) היא בירת איימאג (מחוז) באיין-אולגי במונגוליה. במקור הייתה אולגי כפר קזחי. בסוף המאה ה-17 נמלטה קבוצה קטנה של קזחים והתיישבה בבאיין-אולגי. במאה ה-18 הביסו המנצ'ורים את המונגולים באזור, השתלטה קבוצת הקזחים על האזור, והם שומרים על תרבותם המוסלמית עד ליום זה. לאחר התפרקות ברית המועצות עזבו רבים מהקזחים בבאיין-אולגי לקזחסטן, וכיום נותרו במחוז פחות ממחצית מכמות הקזחים שהיו בה בעבר. בעקבות סיום השלטון הקומוניסטי במונגוליה נסגרו רבים ממפעליה של העיר. כ-3 קילומטר מהעיר לכיוון צפון-מערב ממוקם שדה-תעופה אולגי. מדיה וקבצים בנושא אולגי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אולגי
מקס צווייג

מקס (מקסימיליאן) צווייג (בגרמנית: Max Zweig ‏; 22 ביוני 1892 - 5 בינואר 1992) היה מחזאי יהודי ממוצא אוסטרי שחי רוב חייו בארץ ישראל. צווייג נולד למשפחה משכילה, יהודית ציונית חילונית, בפרוסטיוב שבחבל מוראביה שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. בן דודו המוכר יותר היה שטפן צווייג. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה למד משפטים וקיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פראג. לאחר מכן חי כסופר עצמאי בווינה ובברלין וכתב מחזות רבים שחלקם זכו להצלחה בתיאטראות בארצות הדוברות גרמנית, המחזה הראשון שלו שהוצג על במה מקצועית היה Ragen ב-1924. ידידיו היו לודוויג ויטגנשטיין ומכס ברוד. עם עליית הנאצים לשלטון, החליט לעזוב לפראג ומשם בהזמנת הבימה הגיע ב-1938 לארץ ישראל, כאשר הסתיימה העסקתו ב"הבימה", כיבוש צ'כוסלובקיה על ידי הנאצים לא אפשר לו לחזור לפראג, לכן השתקע צוויג בתל אביב והתפרנס מערבי קריאה אליהם הגיעה אוכלוסיית הייקים ומתמלוגים שקיבל על יצירותיו. הבימה תרגמה והעלתה כמה ממחזותיו התנ"כיים וכן את המחזה "האנוסים", לאחר מכן כתב מחזה המבוסס באופן חופשי על מאורעות תל חי. בהגיעו לישראל התיידד עם פאול אנגלמן והם אף תקופת מה גרו כשותפים בדירה בתל אביב. למרות שחי בישראל למעלה מ-50 שנה ושלט בעברית ברמה סבירה, לא כתב צווייג בעברית אלא בגרמנית בלבד וחש כל חייו כאילו הוא בגלות שלא מרצון. לאחר מותה של אשתו הראשונה מרגרט, התחתן עם נגנית הנבל השווייצרית וילהלמינה ביכרר-צוייג (Wilhelmine Bucherer)(גר') שהתאהבה בו מקריאת מחזותיו ובאה אליו לישראל. בשנות ה-70 קיבלה וילהלמינה עבודה כנבלנית בתזמורת ירושלים רשות השידור, ובני הזוג עברו לירושלים. נפטר בירושלים בגיל 99, ונקבר בהר המנוחות. ארכיונו האישי נמצא במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית "האנוסים" - האנוס הצעיר בן המאה ה-15, דון כריסטובל (בהצגה המקורית בגילומו של השחקן שמעון פינקל, בתרגום אביגדור המאירי ובבימויו של צבי פרידלנד) הוא לוחם ומשורר אשר בז ליהודים אבל שומר שבת. כאשר הוא מגלה מה עוללה האינקוויזיציה הספרדית הוא מחליט לחזור ליהדות. "קבוצת דוידיה" (Kampf um Davidia) - מחזה המבוסס על מאורעות תל-חי. צווייג הכניס בפי הרופא את השקפת עולמו הליברלית שהייה שונה מהאתוס המקובל, ולכן הבימה לא העלו את המחזה. הוא עלה רק במסגרות חובבניות, וכן מחוץ לישראל. "ירמיהו" - מבוסס על הדמות התנ"כית, הועלה בתיאטרון "אהל" בתרגום אביגדור המאירי ובבימויו של משה הלוי "בסנטוריום" "שני עולמות" - עלה ב"הבימה" ב-1942 "שאול" - עלה ב"הבימה" ב-1949 בתרגומו של יעקב הורוביץ "גטו ורשה" (1947) מחזות שלא תורגמו לעברית: ראגן, הטיסה של טולסטוי, המזכיר הראשי, תהום, ההתעוררות של פיאה קאמרון, ההחלטה של לורנצו מורנו, פרנציסקוס, המרד של הלב "זיכרונות חיים" - ספר אוטוביוגרפי בשני כרכים מדיה וקבצים בנושא מקס צווייג בוויקישיתוף צוויג מקס Tzweig Max תום לוי, המחזה שהוצג רק בקיבוצים או: "בגליל, בדוידיה...", יקינתון, ארגון עולי מרכז אירופה, גיליון 239 סרט על חייו (בגרמנית) מקס צווייג, דף שער בספרייה הלאומית מקס צווייג באתר GRAVEZ ארכיון מקס צווייג, בספרייה הלאומית תום לוי, המחזה שהוצג רק בקיבוצים או: "בגליל, בדוידיה...", יקינתון, ארגון עולי מרכז אירופה, גיליון 239
סלע תועה

סלע תועה הוא סלע ששונה בגודלו ובסוגו מהסלעים הנמצאים באופן טבעי בסביבתו ומכאן שמו: "סלע תועה". סלעים אלו נישאים על ידי קרחונים, לעיתים למרחקים של מאות קילומטרים. גודלם של סלעים תועים יכולים לנוע בין גודל של חלוקי נחל ועד לגודל של סלעי ענק כמו הסלע הגדול (15,000 טון)(אנ') באלברטה שבקנדה. גאולוגים מזהים סלעים תועים על ידי השוואתם לסלעים מקומיים, ועל ידי בדיקת הרכב של הסלע התועה עצמו. סלעים תועים הם ממצאים חשובים: מכיוון שהם הובלו על ידי קרחונים, הם מהווים אחד מסדרה של סימנים שמסמנים את הנתיב של התזוזה של קרחונים פרהיסטורים. ניתן לעקוב אחר המקור הליתוגרפי שלהם עד לאבן האם, מה שמאפשר אישוש לגבי הדרך שבה הקרחון עבר. ניתן להשתמש בסלעים תועים שהושארו על ידי קרחונים ימיים הנמסים באוקיינוס על מנת לעקוב אחרי תזוזות קרחונים באנטארקטיקה ובאזור הארקטי בתקופות שנתונים אלה לא מתועדים בהן. סלעים תועים כאלו נקראים dropstones, וניתן להצמידם לטמפרטורות ולרמות באוקיינוס כדי להבין טוב יותר מודלים אקלימיים עולמיים. מדיה וקבצים בנושא סלע תועה בוויקישיתוף סלע תועה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אסקר

אסקר (מאנגלית: Esker) הוא רכס ארוך ומפותל המורכב משכבה של חול וחצץ, הנוטה להופיע באזורים שהפכו לקרחון, או שהיו קרחון בעבר, באירופה ובאמריקה הצפונית. לעיתים קרובות אסקרים יהיו באורך של קילומטרים, ובגלל הצורה המוזרה והייחודית שלהם הם מזכירים במקצת מסילות רכבת. הדעה הרווחת כיום היא שרוב האסקרים התגבשו במנהרות שקירותיהם קרח, על ידי זרמים שזרמו בתוך ומתחת לקרחונים. האסקרים נטו להיווצר קרוב לשיאו של עידן הקרח, בזמן שהקרחונים נעו באיטיות. לאחר שקירות הקרח נמסו, השאיר אחריו הזרם רכסים ארוכים ומתפתלים. מים יכולים לזרום כלפי מעלה אם הם נמצאים תחת לחץ בצינור סגור, כמו שקורה באופן טבעי במנהרת קרח. אסקרים עלולים להיווצר מעל קרחונים על ידי הצטברות של משקעים בערוצים על-קרחוניים, בנקיקים, במקומות שטוחים הנמצאים בין שני גושים עומדים או במקומות צרים דמויי-מפרץ בשולי קרחונים. אסקרים נוצרים ליד האזורים הקיצוניים של הקרחון, במקומות בהם הקרח הוא דק וזז יחסית לאט. השם אסקר נגזר מהמילה האירית eiscir (באירית עתיקה: escir) שמשמעו "רכס או מישור גבוה, במיוחד אחד שמפריד בין שני מישורים נמוכים". המונח שימש בעיקר על מנת לתאר רכסים ארוכים ומתפתלים, אשר כיום אנחנו מכירים אותם בתור רכסים שנוצרו ממי קרחונים שנמסו. הדוגמה הטובה ביותר לאסקר שכזה הוא Eiscir Riada, אשר משתרע כמעט לכל אורך אירלנד, מדבלין לגולוויי. "אסקר" הוא גם השם של שכונת מגורים בדרום גולוויי. צמחים מסוימים הגדלים על האסקרים, דוגמת חמוציות, מהווים מזון חשוב לדומים ולעופות מים נודדים. חיות כמו דובי גריזלי, זאבי טונדרה וסנאי אדמה יכולים להתחפר בתוך האסקרים כדי לשרוד חורפים ארוכים. אסקר Uppsalaåsen בשוודיה נמשך לאורך 250 קילומטרים, והוא עובר דרך העיר אופסלה. פיספלה בטמפרה שבפינלנד נמצאת על אסקר בין שני אגמים, שעוצבו על ידי קרחונים. אתר דומה הוא Punkaharju במחוז מחוז האגמים של פינלנד. ישנם מעל 1,000 אסקרים במישיגן. האסקר הארוך ביותר במישיגן הוא אסקר מייסון, המשתרע לאורך 35 קילומטרים. מדיה וקבצים בנושא אסקר בוויקישיתוף אסקר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
תוכיים נשריים

תוכיים נשריים (שם מדעי: Psittrichasiidae) הם משפחת תוכאים קטנה של תוכים בעלי מקור כפוף המזכיר מקור של עוף דורס. הם נכללים יחד עם משפחות התוכיים והדרראים בתת-סדרת Psittacoidea. התוכים הללו נמצאים רק באיי מדגסקר שבאוקיינוס ההודי וביערות הגשם של גינאה החדשה. למרות מקורם הכפוף הם אוכלי פירות וזרעים בלבד. במשפחה שתי תת-משפחות ובהם סוג יחיד: Psittrichasinae סוג ומין יחיד תוכי הנשר (Psittrichas fulgidus) Coracopsinae סוג תוכי ואסא (Coracopsis) מין תוכי ואסא גדול (Coracopsis vasa) מין תוכי ואסא קטן (Coracopsis nigra) מין תוכי ואסא סיישלי (Coracopsis barklyi) סוג ומין יחיד Mascarinus mascarinus - נכחד תוכאים תוכיים דרראים
רפואה טרופית

רפואה טרופית היא ענף רפואי של רפואת מחלות זיהומיות, שמתמקד בחקר מחלות אשר נפוצות או שכיחות באזורים טרופיים או סובטרופיים. מחלות אלה זיהומיות בדרך כלל וקשורות קשר הדוק לנשאים הנושאים את המיקרואורגניזמים המזהמים, כגון יתושים, זבובים, כינים, קרציות, פרעושים ועוד. בין המחלות הטרופיות: בילהרציה מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת תולעים טפיליות בסוג Schistosoma לכלי הדם. קדחת מערב הנילוס – מחלה נגיפית שנגרמת בעקבות עקיצת יתושות נושאות נגיף ה-West Nile virus. קדחת צהובה – מחלה נגיפית שנגרמת בעקבות עקיצת יתושים נושאות נגיף ה-Yellow fever virus. מלריה - מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת טפילים חד-תאיים בסוג Plasmodium הנישאים על ידי יתושות בסוג אנופלס. מחלת שינה (טריפנוזומיאזיס) - מחלה טפילית שנגרמת בעקבות חדירת טפילים חד-תאיים בסוג Trypanosoma הנישאים על ידי זבובי צה-צה. רופאים מוסמכים יכולים ללמוד ולקבל תעודות ברפואה טרופית. התעודה המוכרת ביותר בתחום היא ה-DTM&H. מדיה וקבצים בנושא רפואה טרופית בוויקישיתוף רפואה טרופית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) על ההכרה בתעודת DTM&H מתוך אתר אוניברסיטת ייל ערך זה הוא קצרמר בנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טורניקיים

טורניקיים (שם מדעי: Turnicidae) היא משפחת עופות מסדרת החופמאים המזכירים בצורתם חוגלות או שלווים יותר מעופות מים והם אכן אינם חיים ליד מקווי מים. הם חיים בערבות ובתות שונות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואפריקה. אלו עופות קטנים, עם צבעי הסוואה דומים לאלו של שלווים, המעדיפים לרוץ בשעת סכנה ולא לעוף. משפחה זו היא פוליאמורית, כלומר בנויה על ריבוי זכרים לנקבה אחת. אחרי ההזדווגות מטילה הנקבה ביצים, בקן שנמצא על הקרקע, ועוזבת כדי לחפש זיווג חדש. הזכר נשאר לדגור על הביצים ולהשגיח על האפרוחים עד עזבם את הקן. בעבר ניסו לשייך את הטורניקיים לעגורים קטנים או לחובות קטנות ולאחר מכן לתרנגולאים. לבסוף נמצא, כי מבחינת הדנ"א הם קרובים ביותר לסדרת החופמאים, לה הם משויכים כעת. במשפחה שני סוגים: סוג ומין יחיד חופמי שלווי (Ortyxelos meiffrenii) טורניק (Turnix) Turnix sylvaticus Turnix maculosus Turnix hottentottus Turnix nanus Turnix tanki Turnix ocellatus Turnix suscitator Turnix nigricollis Turnix melanogaster Turnix castanotus Turnix olivii Turnix varius Turnix worcesteri Turnix everetti Turnix pyrrhothorax טורניקס חפוז (Turnix velox) מדיה וקבצים בנושא טורניקיים בוויקישיתוף טורניקיים, באתר ITIS (באנגלית) טורניקיים, באתר NCBI (באנגלית) טורניקיים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) טורניקיים, באתר GBIF (באנגלית) animal/hemipode טורניקיים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
סארוטרוניים

סארוטרוניים (שם מדעי: Sarothruridae) הם משפחה של עופות מסדרת העגוראים החיה ברחבי אפריקה וכן באי מדגסקר. זו משפחה קטנה בעלת 2 סוגים, בהם 12 מינים. הם מזכירים מאוד את הרליתיים אך קרובים יותר לטמשניים, דמויי הברווז. אלה עופות קטנים בעלי זנב לבן וכנפיים חומות בעלות כתמים שונים. חלק גדול מהם נמצא בסכנת הכחדה. משפחה סארוטרוניים (Sarothruridae) סוג Sarothrura מין Sarothrura pulchra מין Sarothrura elegans מין Sarothrura rufa מין Sarothrura lugens מין Sarothrura boehmi מין Sarothrura affinis מין Sarothrura insularis מין Sarothrura ayresi מין Sarothrura watersi סוג Canirallus מין Canirallus kioloides מין Canirallus beankaensis מין Canirallus oculeus מדיה וקבצים בנושא סארוטרוניים בוויקישיתוף סארוטרוניים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) סארוטרוניים, באתר GBIF (באנגלית)
נאו-אורתודוקסיה

האם התכוונתם ל... נאו-אורתודוקסיה (פרוטסטנטיות) – או "תאולוגיה דיאלקטית", זרם הגותי שהתפתח בין המלחמות מתוך דחיית הרציונליזם וחזרה להישענות על דבר האל לבדו. נאו-אורתודוקסיה (יהדות) – או שיטת "תורה עם דרך ארץ", תנועה שדגלה בשילוב היהדות עם המודרנה, מייסודם של רש"ר הירש ועמיתיו בגרמניה במאה ה-19.
מרכוס שטיינר

מרכוס שטיינר (Markus Steiner; נולד בשנת 1865 בברטיסלאבה, נפטר בשנות ה-40 בברית המועצות), היה רב העיר ביילסקו-ביאלה בין השנים 1896–1939 ופרופסור לפילוסופיה באותה עיר. שטיינר נולד בברטיסלאבה למשפחה יהודית. בשנת 1882 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, ובמקביל למד פילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1895 הוסמך לרבנות, ושנה לאחר מכן מונה לרב הראשי של ביילסקו-ביאלה. היה חבר במספר ארגונים דתיים וחברתיים, ובין היתר בחברה קדישא, בבני ברית ובצלב האדום. בתחילת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב, שם נעצר והוגלה לסיביר, שם נפטר. הוא היה הרב האחרון של ביילסקו-ביאלה.[דרושה הבהרה] בשנת 2001 מימנה הקהילה היהודית בביילסקו-ביאלה שלט לזכרו של שטיינר, הממוקם באולם המרכזי של בית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה. שטיינר נישא לברטה ממשפחת ברוד, ונולדו להם חמישה ילדים. בנו פליקס (1897–1919) נהרג במהלך סופת שלגים ונקבר בבית הקברות היהודי בביילסקו-ביאלה. נכדו פליקס דותן, הקרוי על שם בנו, שרד את מלחמת העולם השנייה ועלה לארץ ישראל, שם הפך לפרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגה ויזם את תוכנית תלפיות יחד עם פרופ' שאול יציב.