laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ניקולאי נובוסילצב

ניקולאי נובוסילצב, (ברוסית: Николай Николаевич Новосильцев;‏ 1761 – 20 באפריל 1838 סנקט פטרבורג) היה רוזן מדינאי רוסי, ראש הממשלה בשנים 1834–1838. ניקולאי נובוסילצב התחנך בביתו של רוזן סטרוגנוב בהיותו בן אחותו מחוץ לנישואים. בשנת 1783 קיבל דרגת קצין זוטר. בשנת 1786 החל לשרת במשרד החוץ. השתתף בדיכוי מרד בפולין בשנת 1794. בשנת 1796 עזב את השרות ועבר להתגורר בלונדון. עוד בשנת 1790 התקרב לאלכסנדר הראשון. עם עליית אלכסנדר לשלטון חזר לרוסיה והיה בין יועציו הקרובים. בשנת 1806 התקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים ובהמשך נבחר להיות הנשיא שלה. בשנת 1804 התמנה לסגן שר המשפטים. בתקופת 1809–1812 התגורר בווינה וביצע מספר שליחויות דיפלומטיות. עם פלישת נפולאון לרוסיה חזר לחצר הקיסר. בשנים 1813–1815 היה סגן נשיא של המועצה השלטת בפולין. בשנת 1821 התמנה ליועץ של קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה שהיה נציג הקיסר בפולין. תוך הפעלת לחץ בשנת 1824 הדיח את אדם ייז'י צ'ארטוריסקי מתפקידיו באוניברסיטת וילנה ופיטר ממנה מספר פרופסורים פולנים כולל יוזף גולוחובסקי. בשנת 1820 סיים את עבודתו על הכנת חוקה לאימפריה הרוסית. הצעת החוקה כללה הקמת פרלמנט בעל שני בתים, הגבלת שליטת הקיסר במדינה, עצמאות המערכת המשפטית, שוויון כל אזרחי המדינה מפני המערכת המשפטית וכו'. הצעה זו לא התקבלה על ידי הקיסר. בשנת 1834 התמנה לראש הממשלה. נפטר בסנקט פטרבורג בשנת 1838 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי נובוסילצב בוויקישיתוף קורות חיים (ברוסית) ניקולאי נובוסילצב, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שמואל שמלקה הורוביץ

רבי שמואל שְׁמֶלְקֶה הלוי הורוויץ מניקלשבורג (ה'תפ"ו, 1726 - א' באייר ה'תקל"ח, אפריל 1778) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות ורבה הראשי של מוראביה. נולד בשנת תפ"ו (1726) בצ'ורטקוב שבגליציה, כבנם בכורם של מלכה ורבי צבי הירש הורוויץ רב העיר בנם של לאה ור' מאיר מטיקטין המכונה המהר"ם טיקטין. בהשפעת רבי אברהם הכהן מקליסק, שהיה בעצמו בתחילה תלמיד הגר"א והפך לאחד מגדולי תלמידיו ומפיצי תורתו של המגיד ממז'יריץ, גדול תלמידי הבעש"ט, התקרבו ר' שמואל ואחיו ר' פנחס לחסידות, והפכו גם הם לתלמידי המגיד. בהשפעתו התקרבו לחסידות גם תלמידיו: המגיד מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב ורבי יעקב יצחק מלובלין.[דרוש מקור] עמד בקשרים גם עם רבי משולם זושא מאניפולי, אחיו של רבי אלימלך מליז'נסק. בשנת תקי"ד 1754, כיהן כרב בעיר ריטשוואל (Ryczywół, Masovian Voivodeship) ובה הקים ישיבה. מקרב תלמידיו קמו מגדולי וראשי החסידות בהם רבי ישראל מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"). בשנת תקכ"ג 1763 בערך, התקבל לאב"ד בעיר שינובה, ולשם העתיק גם את ישיבתו, באותה תקופה למד אצלו החוזה מלובלין. בשנת תקל"ג עבר לכהן כרב העיר ניקלשבורג שבמחוז מוראביה. גם לשם העתיק את ישיבתו, בה למדו רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב, רבי יצחק אייזיק מקאליב ורבי מרדכי בנעט (אשר כיהן אחר כך כרבה של העיר). בתקופת כהונתו כרב העיר ניקלשבורג היו מאבקים בינו לבין חלק מהקהילה היהודית בעיר שנבעו מהתנגדותם לחסידות. מסופר כי נצרכו לתיווכו של רבי אלימלך מליז'נסק, על מנת לפתור את המחלוקת ולמתן את הטפתו של הרב הורוויץ לתורת הבעש"ט. הנהגתו האישית הייתה בקדושה וטהרה עליונה ובפרישות קיצונית. צדיקים הפליגו בשבחו והיו שהעידו שבכוחו להחיות מתים. נפטר בא' אייר תקל"ח (1778) ונקבר בניקלשבורג. ר' שמעלקא היה נשוי לשיינדל בונה בת ר' יהושע הלוי (מנהיג ופרנס ק"ק רישא), בן מרדכי הלוי (מטיסמניץ), בן משה הלוי אב"ד טורבין, בן שמואל הלוי אב"ד פודהייץ, נכד ר' שכנא אב"ד וינה, נכד ר' שכנא אב"ד לובלין חותן הרמ"א בנם רבי צבי יהושע הורוויץ (יהושעל'ה חריף), אב"ד טרייביטש, חתנו של דודו הרב פנחס הורוויץ. בתם טויבא, אשת רבי יעקב הורוויץ, אב"ד קאטלבורג הסמוכה לפרשבורג בנם יעקב הורוויץ, שעבר להונגריה. דברי שמואל על התורה. אמרי שמואל. נזיר השם על שולחן ערוך אבן העזר. שמן הטוב - תולדותיו. יצחק אלפסי, מדור לדור, כרך א, עמ' 143. אברהם חיים בונם מיכלסון, שמן הטוב, גדליה נגאל מהדיר, ירושלים תשנ"ט, עמ' 9 - 16. מדיה וקבצים בנושא שמואל שמלקה הורוביץ בוויקישיתוף נזיר השם וסמיכת משה, באתר היברובוקס דוד הלחמי, רבי שמואל שמלקי הלוי הורוויץ מניקלשבורג, חכמי ישראל, תל אביב תשי"ח, חלק א', עמ' קנ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים) שמואל שמלקא בן צבי הירש הורביץ (1726-1778), מניקולסבורג, דף שער בספרייה הלאומית כמו בעל התניא ורבי חיים מצאנז.
הנסיגה הגדולה

הנסיגה הגדולה היא כינוי לנסיגת הצבא הרוסי מגליציה ופולין במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין 13 ביולי ל-19 בספטמבר 1915. בתקופה זו היה כוחן הצבאי של מעצמות המרכז גדול משמעותית מזה של רוסיה ושותפותיה להסכמה. הכוח הגרמני והאוסטרו-הונגרי בחזית המזרחית מנה 13 ארמיות, אשר עמדו מול 9 ארמיות רוסיות בלבד, מה שאיפשר לגנרלים הגרמניים להמשיך בפעילות התקפית יזומה. הפיקוד הצבאי הרוסי הגיע למסקנה כי נסיגה אשר תאפשר את בניית הכוח הצבאי הדרוש, לרבות הצטיידות בחימוש וכלי נשק, עדיפה על המשך ההתנגשות מול הגרמנים, העדיפים בכוח אדם ובציוד, ואשר עלולה לעלות בשחיקה מסוכנת של הכוח הקיים. בסיומה של מתקפת גורליצה-טרנוב בראשית יוני 1915 חצו הכוחות הגרמניים את נהר סאן שבדרום-מזרח פולין והשתלטו על העיר פשמישל. ב-22 ביוני נסוגו הכוחות הרוסיים מהעיר לבוב בירת גליציה, וכבר למחרת חצה הכוח הגרמני, אשר המשיך בהתקדמות מזרחה, את נהר הדניסטר. בימים הבאים עוד ניסו הרוסים לבצע מספר התקפות נגד, ואילצו את הגרמנים לעצור את התקדמותם המהירה מזרחה. ב-13 ביולי פתחו מעצמות המרכז בהתקפה כוללת לכל רוחב החזית המזרחית. הכוח העדיף הכריע את החלק הדרומי של קו החזית, והכוחות הרוסיים פתחו בנסיגה לכיוון צפון עד לקו איוונגורוד-לובלין-חלם. שתי ארמיות גרמניות פתחו במקביל במתקפה של קו ההגנה הרוסי מכיוּון צפון, ותנועת המלקחיים איימה לכתר את כלל הכוח הרוסי שהתקבץ במרכז החזית. בתוך כשבוע הושלם כיבושו של כמעט כל שטחה של פולין, וב-22 ביולי חצו כוחות גרמניים את נהר הוויסלה ובכך בודדו וכיתרו את ורשה עד לכיבושה ב-4 באוגוסט. כוח גרמני של שלוש ארמיות המשיך בתנועה בכיוון דרום מפרוסיה וגרם גם להתמוטטות קו ההגנה הרוסי בחזית המרכזית, עד להתייצבותו על קו הגבול של פרוסיה המזרחית כפי שהיה עם תחילת המלחמה. ב-25 באוגוסט נכבשה ברסט-ליטובסק וב-19 בספטמבר הושלם כיבוש וילנה. בשלב זה נעצרה ההתקדמות הגרמנית וקו החזית המזרחית התייצב מן הים הבלטי בצפון ועד גבול רומניה בדרום. מבחינה אסטרטגית ניתן לראות בנסיגה הרוסית הצלחה. קווי החזית התקצרו בכ-700 ק"מ, וקרבו את הכוחות הרוסיים אל מקורות האספקה והחימוש שלהם בעומק המדינה. לעומת זאת הגרמנים התרחקו משמעותית ממקורות האספקה שלהם. יתרה מכך, בשלב זה לא נותרו לכוחות הגרמניים יעדי התקדמות ותקיפה טובים וזמינים, כאשר הכוח הרוסי מתאושש ובונה עצמו מחדש. יחד עם זאת, הרוסים נאלצו להתמודד עם ההשלכות השליליות של הנסיגה הגדולה. אובדן השטחים הטיל עומס כלכלי מכיוון שמקורות יצור ואספקה של תוצרת תעשייתית וחקלאית ננטשו. נוסף לכך נאלצו להתמודד עם זרם של כ-1.5 מיליון פליטים שברחו מזרחה מפחד הכוח הגרמני והעדיפו על פניו את היציבות שהעניק השלטון האוטוקרטי הרוסי. השלטון הרוסי אשר חש בפיחות שחל במעמדו של הצבא השתמש בתעמולה פטריוטית שהזכירה לחיוב את הנסיגות בתקופת כיבושי נפוליאון. מתקפת המתים מדיה וקבצים בנושא הנסיגה הגדולה בוויקישיתוף
עמוד אלכסנדר

עמוד אלכסנדר (רוסית: Александровская колонна) הוא מונומנט הנמצא במרכז כיכר הארמון בסנקט פטרבורג. עמוד הזיכרון נבנה לזכר הניצחון הרוסי על נפוליאון בונפרטה בשנת 1812, והוצב במקום בשנת 1834. הרעיון להקמת המונומנט במרכז הכיכר שייך לאדריכל הכיכר, קארלו רוסי. התכנון בתחילה היה להציב במרכז פסל נוסף של פיוטר הגדול, אך האדריכל התנגד לרעיון זה. כתוצאה מכך נפתח מכרז להקמת המונומנט המרכזי בכיכר. הקיסר ניקולאי הראשון החליט שעמוד הזיכרון יוקדש לאחיו, אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. הפרויקט הועבר לאדריכל הצרפתי אוגוסט דה מונפרן (אנ'), ובנייתו החלה בשנת 1830. זהו המונומנט הגבוה מסוגו בעולם: גובהן 47.45 מ'. בראש העמוד הוצב פסל של מלאך האוחז צלב, פרי עבודתו של הפַּסָּל הרוסי בוריס אורלובסקי (אנ'). פני המלאך דומים לפניו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. גובה כולל - 47.5 מ' גובה העמוד (ללא בסיס וללא פסל המלאך) - 25.6 מ' גובה הבסיס - 2.9 מ' גובה המלאך - 4.3 מ' גובה הצלב - 6.4 מ' כותר העמוד - 3.5 מ' שטח הבסיס - 6.3 * 6.3 מ' גודל התחריטים על הבסיס - 5.3* 3.1 מ' שטח הגדר - 16.5 * 16.5 מ' משקל העמוד - כ-600 טון משקל הפסל מעל העמוד - 37 טון העמוד נבנה מגרניט אדום שנחצב מפינלנד והובא לסנקט פטרבורג בשנת 1832 דרך הים, באונייה שתוכננה לכך במיוחד. עמוד האבן, שמשקלו כ-600 טון, הועמד במקום תוך שעתיים בלבד. העמדתו של המונומנט כה מוצלחת, עד שלא היה צורך בחיבור מיוחד לבסיס ובאמצעי חיזוק, והעמוד יציב בזכות משקלו העצמי. על בסיס העמוד ישנם תבליטים מן ההיסטוריה הרוסית. הם כוללים דיוקנות של אלכסנדר נבסקי, ירמק, אולג ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. הבסיס מעוטר גם בדמויות אלגוריות של ניצחון ותהילה, הכוללים תאריכים של הקרבות החשובים. בפאת הבסיס הפונה לארמון החורף מופיע זוג נשים מכונפות הנושאות לוח עם הכיתוב "לאלכסנדר הראשון מרוסיה בתודה" (Александру Первому благодарная Россия). תבליטים אלגוריים נוספים מציגים את נהרות הויסלה והניימן, אותם חצה הצבא הרוסי בדרך לפריז. סביב העמוד נבנתה גדר דקורטיבית מארד, בגובה מטר וחצי. הגדר מעוטרת ב-136 נשרים ו-12 תותחים צרפתיים. בפינת הגדר נבנה ביתן לשומר. הפתיחה הרשמית של הפסל נערכה ב-11 בספטמבר 1834 בנוכחות הקיסר, משפחתו, הנציגות הדיפלומטית ויחידות צבאיות. לאחר פתיחת הפסל נערך מצעד צבאי בו השתתפו כ-100 אלף חיילים. בתקופת קיומו בוצעו בעמוד חמש עבודות שיקום. בתקופה הסובייטית הגדר פורקה ונבנתה מחדש לקראת שנת 2004. באותה שנה הסתיימו עבודות משמעותיות לשיקום הפסל. הפסל מהווה אחד מסמלי העיר. בהתאם למסורת העירונית, נוהגים זוגות בעת חתונתם להקיף את העמוד, כאשר החתן נושא את הכלה על ידיו. על פי המסורת, מספר הילדים שיוולדו לזוג יהיה במספר ההקפות סביב העמוד. ללנינגרד, העיר הגיבורה מדיה וקבצים בנושא עמוד אלכסנדר בוויקישיתוף
ריצ'רד ביינהאם

ריצ'רד ביינאהם (באנגלית: Richard Baneham, נולד ב-1974, בדבלין, אירלנד) הוא במאי אנימציה ואנימטור אירי. זוכה פרס אוסקר. ביינהאם החל את דרכו כאנימטור בתחילת שנות ה-90, לאחר שסיים את לימודיו ב-Ballyfermot Art College. באותן השנים העתיק את מגוריו מדבלין ללוס אנג'לס שבארצות הברית, וקיבל תפקידים בסרטים מצוירים אשר הופקו בידי חברות בסדר גודל של: Walt Disney ו-Warner Bros. בתחילת שנות האלפיים לקח חלק כאנימטור מוביל בסרטים - שר הטבעות: שני הצריחים ושר הטבעות: שיבת המלך, בהם היה אחראי ליצירת דמויות מרכזיות כדוגמתו של גולום. בשנת 2006, פנה אליו הבמאי ג'יימס קמרון והציע לו לקחת חלק בסרט אווטאר. ביינהאם פיקד על מערך בימוי האנימציה, נושא עליו נשען מרבית הסרט. הצלחתו, יחד עם צוות עובדים רחב, זיכתה אותו בשלל פרסים נכבדים, כבר באמצע שנות ה-30 לחייו. במולדתו כינו אותו 'האירי המעוטר יותר מקולין פארל' בשל הפרסים הרבים בהם זכה. כלבים נגד חתולים ענק הברזל (אנימטור ראשי) סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים (אנימטור ראשי) שר הטבעות: שני הצריחים (אנימטור ראשי) שר הטבעות: שיבת המלך (אנימטור ראשי) אווטאר (במאי אנימציה) (VES (2003 ,2010 פרס באפט"א (2010) פרס אוסקר (2010) ריצ'רד ביינהאם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) כתבה נרחבת על ריצ'רד ביינאהם ושותפיו לסרט אוואטר, לאחר הזכייה באוסקר. (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), באתר breakingNEWS
ענבל גדול-פרחים

עִנְבָּל גָדוֹל-פְּרָחִים (שם מדעי: Platycodon grandiflorus), (נקרא גם: ענבל, פרח הבלון) הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת הפעמוניתיים, ולו שימושים אחדים עבור האדם, במיוחד כצמח נוי משום יופי פרחיו. זהו המין היחיד בסוגו, ותחום תפוצתו הטבעי הוא במזרח אסיה. זהו צמח בעל שורש מעובה, ולו גבעולים זקופים נושאי פריחה באורך 70-50 ס"מ. העלים מעוגלים או דמויי איזמל, גודלם סנטימטרים אחדים, ושפתם משוננת. העלים מסודרים בצורה נגדית או מסורגת על הגבעול. הפרח גדול, אורכו כ-6 ס"מ, הכותרת רחבה ודמוית פעמון. צבע הכותרת כחול, תכלת, ולעיתים רחוקות לבן. טרם פתיחת הפרח, הניצן נפוח וקישוטי מאוד. חודשי הפריחה משתנים בהתאם לתנאים שבהם הצמח גדל, ובישראל חלה הפריחה בתחילת הקיץ ובתחילת הסתיו. בעונת החורף נמצא הצמח בתרדמה. כאמור, מוצא המין הוא מאזור מזרח אסיה- דרום סיביר, צפון-מערב סין, קוריאה ויפן. בית-גידולו הטבעי הוא אחו יבש, ומקומות סלעיים בקרחות-יער. שימושו העיקרי של הצמח הוא למטרות נוי, ולשם כך הוא הובא לארצות רבות בתבל. מעבר לכך, לצמח תפקיד ברפואה הסינית המסורתית, והוא משמש כנוגד דלקות, וכן נחשב כמקל במקרה של שיעול ושפעת. בקוריאה, השורש המעובה של הצמח מוגש כירק טרי בסלט או בנפרד כמנה מסורתית. בישראל הצמח מגודל, לרוב, כעונתי-קיצי, וזאת משום שלצמח קשה לשרוד את החורף. הוא זקוק להצללה חלקית ולהשקיה בינונית. היקף השימוש בו הוא לא גדול. קטלוג צמחים – משתלת מלצר, כפר ידידיה, 2007. ענבל גדול-פרחים, באתר ITIS (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר NCBI (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר Tropicos (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר GBIF (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר The Plant List (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר IPNI (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ענבל גדול-פרחים, באתר 'משתלת יגור' ענבל גדול-פרחים, באתר 'צמחי התועלת של רוסיה' (באנגלית) סרטון וידאו: איך לגדל ענבל גדול-פרחים? (באנגלית)
שירות ביון החוץ של אוקראינה

שירות ביון החוץ של אוקראינה (באוקראינית: Служба зовнішньої розвідки Украiни) הוא גוף ממלכתי עצמאי האחראי לפעילויות מודיעין בתחומים סביבתיים, טכניים ומדעיים, צבאיים, כלכליים ופוליטיים. זוהי סוכנות הביון הממשלתית של אוקראינה שהוקמה ב־14 באוקטובר 2005 כיורשת למטה הכללי, למטה הראשון ולמחלקת המודיעין של שירות הביטחון האוקראיני. פעילויות הארגון מעוגנות בחוק "אודות שירות ביון החוץ של אוקראינה", סעיפים שונים בחוקת הרפובליקה וקווים מנחים מטעם בכירי המדינה. הארגון כפוף ישירות לנשיא אוקראינה שממנה את יו"ר הארגון. על פי חוק חדש שאומץ בשנת 2020, נכללה הסוכנות במסגרת קהילת המודיעין האוקראינית. סוכנות הביון הראשונה בתולדות אוקראינה הוא האגף האוקראיני של נקוו"ד שהוקם בשנות ה-30. עד 1991 היה המודיעין האוקראיני כחלק מהאגף האוקראיני של הקג"ב והשירותים החשאיים של ברית המועצות. ב-1991 הוקם שירות הביטחון האוקראיני ובמסגרתה התקיימה מחלקת המודיעין כסוכנות הביון החיצונית. ב-14 באוקטובר 2005, הנשיא לאוניד קוצ'מה חתם על צו "אודות שירות ביון החוץ של אוקראינה" ובכך ייסד סוכנות ביון עצמאית לראשונה. מאז הופרד משירות הביטחון האוקראיני הארגון פועל כגוף עצמאי ממלכתי. ב-1 בדצמבר אותה שנה, הפרלמנט האוקראיני אישר את החוק החתום על ידי הנשיא וביום זה נכנס החוק לתוקפו והארגון הפך למבצעי - כשיום זה נחשב ליום הולדתו של הביון האוקראיני. על פי חוקת אוקראינה, הארגון כפוף לנשיא ולמועצת הביטחון וההגנה הלאומית של אוקראינה ומפוקח על ידי הראדה העליונה - הבית העליון בפרלמנט, כאשר בסמכותו של התובע הכללי האוקראיני לחקור את בכירי הארגון, במידה והללו נחשדים בשחיתות. ב-1 בפברואר 2019 נשיא אוקראינה הנפיק צו נשיאותי לעיצוב סמל חדש לארגון. מחלקת ניתוח מחלקת מבצעים מחלקה טכנית מחלקת מחקר מחלקת פיתוח מחלקת משאבי אנוש מחלקת תמיכה משפטית מחלקת אדמיניסטרציה ולוגיסטיקה מכון שירות הביון החיצוני - מרכז האימונים של סוכני הארגון הארגון משתף פעולה עם שירותי ביון וגופי אכיפת חוק אחרים באוקראינה. בתקופת הנשיא ויקטור יושצ'נקו, הארגון עודד קשרים נרחבים עם משרד הביטחון של נאט"ו. הנושא העיקרי במדיניות החוץ האוקראינית הוא המעורבות במבצעים בינלאומיים עם ברית נאט"ו והאיחוד האירופי. בתוכנית שיתוף הפעולה של אוקראינה עם האיחוד האירופי, הארגון נוטל חלק במבצעי לוחמה בטרור, מאבק בפשע המאורגן, פיקוח על ההגירה הבלתי חוקית, מניעת סחר בסמים ובבני אדם. שירות הביטחון האוקראיני לשכת החקירות הלאומית (אוקראינה) מדיה וקבצים בנושא שירות ביון החוץ של אוקראינה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של שירות ביון החוץ של אוקראינה
ברג

ברג (Berg) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש אירופית וגרמנית ומשמעותו הר או מן ההר או איש בעל נכסים יפים. האם התכוונתם ל... אישים אלבן ברג – מלחין אוסטרי אלזה ברג – ציירת יהודייה, פעלה בברלין ובהולנד אלן ברג – שדרן רדיו אמריקאי-יהודי שנרצח על ידי הארגון הגזעני הניאו נאצי "המסדר" לב ברג – גאוגרף וזואולוג יהודי רוסי מרי ברג – יהודייה ניצולת גטו ורשה מרקוס ברג – כדורגלן שוודי מיכאל ברג – היא דמות בדיונית ודמות ספרותית, עורך דין במקצועו, גיבור הרומן נער קריאה מאת ברנהרד שלינק פול ברג – ביוכימאי יהודי אמריקאי קרול ברג – סופרת פנטסיה אמריקאית אנטוני ברג – שוקולטייר דני שרגא פייבל ברג – רב, ראש "המרכז לקבלה" ותלמיד בלימוד תלמוד להרבנים הרב שלמה היימן והרב שרגא פייבל מנדלוביץ' בישיבת "תורה ודעת" ולהרב אהרן קוטלר בישיבת לייקווד ותלמיד המקובל האדמו"ר מסטרטין הרב יהודה צבי ברנדויין (תלמידו של המקובל הרב יהודה אריה לייב הלוי אשלג בעל הסולם) אישיותו נתונה במחלוקת ואי הסכמה אצל המקובלים קרן ברג – מחברת ספרים, מנהלת "מרכז קבלה" ואשת שרגא ברג רב ומרצה קבלה מיכאל ברג – מורה ללימוד קבלה לשומעיו ותלמידי אביו שרגא ברג רב קבלי יהודה ברג – מורה ללימוד קבלה לשומעיו ותלמידי אביו שרגא ברג רב קבלי בורג ברגר ברגמן בורגר ברכר בורגור בירגר בורגס בר גיורא ברך (פירושונים)
רואוד טאון

רואוד טאון (באנגלית: Road Town) היא בירת איי הבתולה הבריטיים. העיר ממוקמת על חופו הדרומי של האי טורטולה. אוכלוסיית רואוד טאון מונה כ-21,000 נפשות (נכון ל-2021). רואוד טאון מהווה את עיר הנמל העיקרית של איי הבתולה והיא המרכז הגדול ביותר באיים הקריביים לתיירות היאכטות. מדיה וקבצים בנושא רואוד טאון בוויקישיתוף מפת רואוד טאון רואוד טאון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1842 במוזיקה

ערך מורחב – 1842 ג'וזפה ורדי - נבוקו. פליקס מנדלסון - הסימפוניה השלישית ("הסקוטית") פרדריק שופן - פולונז אופוס 53. ("גבורה"), בלדה מס. 4 13 במאי – ארתור סאליבן, מלחין אנגלי. 12 במאי – ז'יל מאסנה, מלחין צרפתי. 4 בפברואר – אריגו בויטו, ליבריתן ומלחין איטלקי. 18 באוקטובר – אנטוניו פאסקולי, אבובן ומלחין איטלקי. 6 במרץ – קונסטנצה מוצרט, אשתו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט. 15 במרץ – לואיג'י כרוביני, מלחין איטלקי-צרפתי. מדיה וקבצים בנושא 1842 במוזיקה בוויקישיתוף
ארבעה בעקבות החג

ארבעה בעקבות החג היא סדרת טלוויזיה ישראלית בת 8 פרקים ששודרה בשנים 2000–2001 בערוץ הילדים, ושמשודרת בשידורים חוזרים בזמן חגי ישראל. התוכנית מספרת על ארבעה ילדים שמוצאים משחק ישן שסבם שיחק בילדותו. לפני כל חג ניתן לשחק במשחק, ובעזרתו למנוע את עצירת הזמן. לכל חג הוקדש פרק בסדרה. ארבעה נכדים מגלים משחק שסבם שיחק כשהיה צעיר, בעליית גג ביתו. במשחק ניתן לשחק ביום הקודם לכל חג, ותוצאתו תקבע את עתיד החג: אם החבורה מנצחת במשחק, הזמן ממשיך כרגיל והחג נכנס, ואם לא - הזמן עוצר והחג לא נכנס. בכל חג, על אחד מהילדים ללכת לטייל ברחבי הארץ, במקומות הקשורים לחג, ולאסוף שלושה חלקים (המרכיבים מעין כוכב דמוי מגן דוד תלת-ממדי) לפני שהזמן בשעון החול שנמצא בעליית הגג אוזל. בסוף המשחק, כשלילד כל שלושת החלקים, עליו לענות על שאלה הקשורה לחג. שאר הילדים שלא יצאו למסע נשארים בעליית הגג וצופים בילד שיצא דרך מסך הנמצא כחלק מהמשחק. הם יכולים לייעץ לו במהלך המשחק, אבל בשאלה הסופית אסור להם. בכל מקום בארץ שבו יש חלק על הילד למצוא את החלק ולאגור מידע לקראת השאלה. בעבר הוריהם של הילדים גם שיחקו במשחק, הפסידו והזמן עצר, ולכן הם לא מרשים לילדים לשחק במשחק. לעומתם, סבם מרשה להם לשחק במשחק ומחפה עליהם כשהוריהם חושדים. אור (רוני נדלר) גיל (גורי סקר) בן (אדם הירש) שיר (יובל פגי (פרקים 1–3), כליל חורש פרחי דקל (פרקים 4–8)) סבא אלי (יוסי גרבר) טלי (אירית סוקי) – אמם של אור וגיל, הבת של סבא אלי ואחותו של אורי. שיחקה במשחק שהייתה בגילם של הילדים, ובגלל שהיא ידעה על קיומו היא אסרה עליהם. בפרק של פסח היא גלתה לילדים שישנו מצב של עזרה במשחק, שבו המשחק עצמו יכול לתת רמז לחידה אם כותבים על הלוח את המילה "עזרה". חגי (מיכה סלקטר) – אביהם של אור וגיל. אורי (גיא לואל) – אביהם של בן ושיר, הבן של סבא אלי ואחיה של טלי. יעל (יולי הרגיל-שדה) – אימם של בן ושיר. סבתא בתיה (רבקה גור) – אמו של אלי והסבתא של ההורים של הילדים. הופיעה בפרק על יום העצמאות, כאשר הילדים נסעו אחורה בזמן לימים הקודמים לקום המדינה. אבי (ישי קרני אקהאוז) – הופיע בפרק על חנוכה ומנהיג ארגון שנקרא "אנטיוכוס בוא יבוא". תכנן לגנוב את שעון החול כדי שיוכל בעזרתו לנסוע אחורה בזמן ולמנוע את ניצחון המכבים על היוונים. עודד מנשה (עצמו) – הופיע בפרק על פורים בחלום של גיל בתור מנחה, שהמשחק עצמו נוהל כשעשועון. ארבעה בעקבות החג, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית ערך זה הוא קצרמר בנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ערפילית הטריפיד

ערפילית הטריפיד (באנגלית: Trifid Nebula - "ערפילית בת שלושה חלקים", נקראת גם Messier 20 ,M20 או NGC 6514) היא אזור H II בקבוצת הכוכבים קשת, המכיל צביר פתוח שיוצרים יחד ערפילית פליטה וערפילית החזרה וכן ערפילית בליעה המחלקת את ערפילית הפליטה לשלושה חלקים. הערפילית והצביר נמצאים במרחק של כ-5,200 שנות אור והצביר מכיל עשרות כוכבים שנוצרו מהגז של הערפילית ועשרות "עוברי כוכבים" בתהליך יצירה. הערפילית והצביר זוהו לראשונה ב-5 ביוני 1764 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה שתיאר אותה כצביר של כוכבים בעלי דרגת בהירות נראית 8-9 המוקפים בערפילית. ויליאם הרשל ציין בשנת 1784 3 ערפיליות נפרדות בצורת משולש ובמרכזן כוכב כפול. שנה לאחר מכן הוא ציין ערפילית נוספת המקיפה את הכוכב הכפול. ג'ון הרשל איחד את הערפיליות בחזרה ונתן לערפילית את שמה. בשנת 2005 התגלו בצילומים של טלסקופ החלל שפיצר שנעשו בתחום התת-אדום כ-150 כוכבים בתהליכי היווצרות שונים, שאינם ניתנים לצפייה באור נראה. הכוכב הבהיר HD 196692 שבמרכז הערפילית ניתן לצפייה באמצעות משקפת. בטלסקופ חובבים ניתן להבחין בכוכבי הצביר ובערפילית המקיפה אותם. הערפילית נמצאת כשתי מעלות מצפון-צפון-מערב לערפילית הלגונה וכמעלה מדרום-מערב לצביר הפתוח M21. ערפילית הטריפיד היא אזור H II המורכב מענני גז (בעיקר מימן) שבתוכם נוצרים כוכבים חדשים. במרכז הערפילית נמצאת מערכת מרובת כוכבים HD 196692, שמורכבת מלפחות 7 כוכבים צעירים וחמים. הבהיר שבהם הוא מדרגת בהירות 7.6 וסיווגו הספקטרלי הוא O5-6 ושאר הכוכבים הם מדרגות בהירות 8.5-14.0. כוכבים אלו ושאר כוכבי הצביר פולטים קרינה על-סגולה חזקה המייננת את אטומי הגז שבערפילית וגורמת להם לזהור באור נראה (אדמדם). ענני הגז הרחוקים יותר, לא עוברים יינון אלא מפזרים ומחזירים את האור ויוצרים ערפילית החזרה כחלחלה המקיפה את ערפילית הפליטה. אזורים צפופים יחסית של גז ואבק בולעים את הקרינה הנראית ויוצרים ערפילית בליעה בצורה של פסים כהים על פני ערפילית הפליטה, המחלקים אותה לשלושה חלקים. במרכזה של הערפילית לא נוצרים יותר כוכבים חדשים, שכן לחץ הקרינה של כוכבי הצביר מפזר את הגז ומונע את קריסתו. כוכבים חדשים נוצרים באזורים הפחות חמים ובעיקר באזורים החשוכים יחסית של הערפילית. "עוברי הכוכבים" פולטים קרינה בתחום התת-אדום וזוהו לפחות 30 עוברי כוכבים וכ-120 כוכבים צעירים מאוד שעדיין לא ניתן לראותם באור נראה. הערפילית נמצאת במרחק של כ-5,200 שנות אור ממערכת השמש, וקוטרה הוא כ-42 שנות אור, כך שגודלה הזוויתי הוא כ-28 דקות קשת, בדומה לקוטרו של הירח במילואו. המראה המרהיב של ערפילית הטריפיד בצבעים המתקבלים בצילום בחשיפה ארוכה, הביא לשימוש בה בעטיפת האלבום Islands של קינג קרימזון והאלבום Numbers של קט סטיבנס. מדיה וקבצים בנושא ערפילית הטריפיד בוויקישיתוף ערפילית הטריפיד באתר SEDS. ערפילית הטריפיד, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערפילית הטריפיד, בבסיס הנתונים SIMBAD לגרמי שמיים אסטרונומיים
טיטוס פומפוניוס באסוס

טיטוס פומפוניוס באסוס (בלטינית: T. Pomponius Bassus) היה איש צבא רומאי ומשנת 90 עד 93 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. בשנת 94 לספירה נתמנה לקונסול. טיטוס פומפוניוס באסוס היה האיש הראשון מהמשפחה שלו שנכנס לסנאט. בשנת 80 היה הלאגט של המושל (פרו-קונסול) של אסיה, מרקוס אולפיוס טראיאנוס, אביו של הקיסר לעתיד טראיאנוס. כלאגט של הפרו-קונסול של פרובינקיית אסיה, באסוס היה ככל הנראה ממעמד הפריאטורים. עברו 10 שנים בין קבלת מעמד פרייטור ועד להגיעו פרובינקיית יהודה. למרות שלא ידוע אילו תפקידים הוא עבר, הוא היה חייב לפחות לפקד על לגיון או למשול בפרובינקיה פרייטורית. משנת 90 עד 93 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס. לאחר שירותו בפרובינקית יהודה, בשנת 94 לספירה נתמנה לתפקיד של קונסול ביחד עם לוקיוס סיליוס דקינוס מ-1 בספטמבר 94 עד לסוף דצמבר 94. לרוב בזמן הקונסולט, הקונסולים שירתו ברומא עצמה לכל התקופה, אולם באסוס הוצב כמושל של גלטיה-קפדוקיה במרכז אנטוליה לפני אוקטובר 94, כנראה בגלל מות המושל לוקיוס אנטיסיטוס רוסיקוס. באסוס נשאר בפרובינקיה אחרי המוות של דומיטיאנוס בספטמבר 96, ואף אחרי מותו של נרווה בסוף ינואר 98, רק בשנת 100 תחת טראיאנוס הוא חזר לרומא. השירות הארוך בקפדוקיה (6 שנים, בעוד ששירות נורמלי אורך בין שנתיים לשלוש שנים), מצוי כנראה בהסבר פוליטי. מיד לאחר חזרתו לרומא, טראיאנוס מינה את באסוס כאחראי על אספקת התבואה לרומא, תפקיד חשוב בשלטון האימפרילי הרומאי. באסוס פרש מחיים פוליטיים בשנת 104 לספירה. אין מידע על שארית חייו. W. Eck, H.M. Cotton, B. Isaac, A Newly Discovered Governor of Judaea in a Military Diploma from 90 CE, In: Israel Museum Studies in Archeology 2, 2003, pp. 17–31. R. K. Sherk, Roman Galatia: the governors from 25 BC to AD 114, ANRW II.7.2, (1980), pp. 1014–1016 מדיה וקבצים בנושא טיטוס פומפוניוס באסוס בוויקישיתוף AE 1991, 1507 W. Eck, H.M. Cotton, B. Isaac, A Newly Discovered Governor of Judaea in a Military Diploma from 90 CE, In: Israel Museum Studies in Archeology 2, 2003, pp. 17-31. PIR 2 P 705 PIT 2 A 765 CIL VI 1492 = ILS 6106