laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צורן (חברה)

צורן קורפוריישן (באנגלית: Zoran Corporation) הייתה חברת חומרה, שנוסדה על ידי יזמים ישראלים ומרכז הפיתוח העיקרי שלה היה בישראל, בחברת בת בשם צורן מיקרואלקטרוניקה (Zoran Microelectronics) שישבה בחיפה. החברה עסקה בפיתוח שבבים למוצרי אלקטרוניקה ביתית כמו מצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ומדפסות ונסחרה בנאסד"ק. צורן נמכרה בשנת 2011 לחברת CSR Plc הבריטית תמורת 484 מיליון דולר. בשנת 2014 נרכשה CSR על ידי חברת קוואלקום. צורן נוסדה בשנת 1981 על ידי ד"ר לוי גרצברג, מהנדס חשמל, בעל תואר שני מטעם הטכניון שעשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית בשנות השבעים. גרצברג החל לעבוד בתעשיית האלקטרוניקה כיועץ לחברות כמו זירוקס ואינטל לאחר מכן כיהן כסגן מנהל המעבדות בסטנפורד והנחה דוקטורנטים. בשנת 1981 החליט להקים את צורן, אך רק בשנת 1983 החל בהקמה מעשית של החברה כאשר פגש את יובל אלמוג שצורף כשותף. בהמשך פגשו, במקרה, את עוזיה גליל, נשיא אלרון, ואת דן טולקובסקי, יו"ר דיסקונט השקעות, כאשר נחתו בבן-גוריון זיהו אותם והציגו את עצמם. אלרון יחד עם פרד אדלר, משקיע הון סיכון מניו יורק, השקיעו בחברה. עוזיה גליל מונה ליו"ר (תפקיד שמילא עד שנת 2011). בתחילה תכננו לבנות מפעל לייצור בישראל, אך הוחלט שהאתר בישראל יתמקד בתכנון בלבד. המוצר הראשון שהחברה פיתחה היה שבב לעיבוד אותות, המסוגל לבצע עיבודים מורכבים ומרובים בעלויות נמוכות, על ידי מתמטיקה חכמה. בשנת 1985, היה המוצר מוכן והחל להימכר. בשנות ה-90 שינתה החברה כיוון והחלה להתמקד בתכנון שבבים לתחום המולטימדיה והתמחתה במוצרים שהתבססו על דחיסה, קידוד ופיענוח של נתונים דיגיטליים. המוצרים הראשונים בתחום היו מעבדי שמע ששימשו את הדור הראשון של מכשירי הקולנוע הביתי, ומעבד ל-JPEG ששימש במערכות לעריכת וידאו דיגיטלי וכן במצלמות הדיגיטליות הראשונות. במחצית השנייה של שנות ה-90 הייתה צורן מהחלוצות ומהמובילות בשוק ה-DVD. בהמשך נכנסה לתחום הצילום הדיגיטלי, הממירים לטלוויזיה דיגיטלית, הטלוויזיה בהפרדה גבוהה והדפוס הדיגיטלי. צורן הייתה חברת פאבלס, כלומר השבבים שתכננה יוצרו על ידי חברות אחרות שזו התמחותן. לקוחות החברה היו היצרניות של מוצר הבידור שנמכר ללקוח הסופי, למשל נגן DVD, רובן המוחלט במזרח אסיה - יפן, סין, טייוואן וקוריאה. החברה שנוסדה על ידי משקיעים פרטיים הונפקה למסחר בנאסד"ק בסוף 1995. לאחר מכן יזמה שורה של רכישות ומיזוגים בעיקר בארצות הברית ובישראל. בשיאה, היו לחברה מרכזי פיתוח בישראל, ארצות הברית, קנדה, סין, בריטניה, ולתקופות קצרות גם בגרמניה, צרפת ושוודיה. עסקת המיזוג הגדולה ביותר הייתה עם חברת Oak Technology שנרכשה ב-2003 תמורת 358 מיליון דולר. ב-2011, לאחר ירידה מתמשכת במכירות וברווחיות מוזגה צורן לתוך חברת CSR הבריטית וחדלה להתקיים כחברה עצמאית. תחת CSR נסגרו בהדרגה כמעט כל קווי המוצרים הקיימים. CSR עצמה נקנתה ב-2014 על ידי קוואלקום ומרכז הפיתוח של צורן נסגר סופית. פאבלס קולנוע ביתי DVD מדיה וקבצים בנושא צורן בוויקישיתוף מאיר הראובני, צורן:סולנים שמצליחים כצוות, מעריב, 20 בינואר 1987 דותן לוי, האם הדולר עוצר להפוגה? - נחלש הבוקר ב-0.38%, באתר ביזפורטל, 3 במאי 2007 קוואלקום רוכשת את CSR תמורת 2.5 מיליארד דולר, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2014 אביגדור פרי, ישראלים בעמק הסיליקון, מעריב, 4 באוגוסט 1987 שבבים של תקווה : סיפוריהם של יזמי תעשיית ההיי-טק הישראלית; מאת עמוס לבב, זמורה-ביתן 1998. מאיר הראובני, "צורן" = סולנים שמצליחים כצוות, מעריב, 20 בינואר 1987
מאיר קוטיק

מאיר קוטיק (Cotic;‏ 1908 – 2003) היה עורך דין ישראלי יליד האימפריה הרוסית, חקר עלילות דם ומשפטים אנטישמיים. יליד העיירה מרקולשט שבבסרביה, בוגר החוג לפילוסופיה ולספרות, בעל תואר דוקטור למשפטים מהאוניברסיטה החופשית של בריסל. עסק במשימות חשובות של שימור השפה היידית ובעיקר בתיעוד משפטים אנטישמיים נגד יהודים בעולם. היה נשוי לראשונה לשושנה, בשנית לשלומית, ובערוב ימיו לד"ר מרים ולדמן. אב לבת: אלה שטרסמן. היה מזכיר המפלגה המאוחדת "האיחוד העולמי פועלי ציון - צ"ס - התאחדות" ועורך ראשי של ביטאוניה. כיהן כסגן יו"ר ההסתדרות הציונית וכיו"ר המשרד הארצישראלי. מיוזמי ומארגני עליית הנוער והמעפילים, במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה יצחק קורן פעל להגברת הפעילות הציונית והעלייה הרומנית. קוטיק היה ציר במספר קונגרסים ציוניים וחבר הוועד הפועל הציוני. הוא נאסר על ידי המשטרה הלגיונרית", אך חולץ בעזרת שוחד ערב הוצאתו המתוכננת להורג. במרץ 1941 קוטיק עלה לארץ ישראל, ופנה לפעילות עסקית במשרד עורכי דין שהקים ולפעילות ציבורית. היה שליח תנועת העבודה הציונית העולמית באירופה, יו"ר התאחדות עולי רומניה, חבר נשיאות האיגוד העולמי של יהודי בסרביה, חבר הלשכה של האגודה לידידות ישראל-צרפת וחבר הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודיים. הקונגרס היהודי העולמי הראשון (יידיש, בוקרשט 1936) גולה במאבקה - מערכת הסבל והגבורה של יהודי רומניה (ישראל, 1944) מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה (עם לייב קופרשטיין, 1977) סדרת הספרים על משפטים ועלילות דם אנטישמיות: משפט שוורצבארד - רצח נקם על רקע הפוגרומים באוקראינה (1972) משפט בייליס - עלילת דם במאה העשרים (1978) פרשת דרייפוס (1982) משפט פראג - משפט הראווה האנטי ציוני הראשון בגוש הקומוניסטי (ישראל 1985, ניו יורק 1987) משפט-עלילה-פרשה - היהודי זיס, עלילת דמשק, פרשת ליאו פרנק (ישראל 1990) נאשמים ללא אשם - משפטים בצל האנטישמיות (1993) קופרשטיין, לייב וקוטיק, מאיר (עורכים), מארקולשטי - יד למושבה יהודית בבסרביה, ארגון יוצאי מארקולשטי בישראל, 1977 רשימת הפרסומים של מאיר קוטיק, בקטלוג הספרייה הלאומית אורי דרומי, הפרוטוקולים של עלילות הדם: ד"ר מאיר קוטיק, חוקר עלילות ומשפטים אנטישמיים, 2003-1908, באתר הארץ, 14 במאי 2003 (נקרולוג) לזכרו של מאיר קוטיק - משפט פראג(הקישור אינו פעיל) בקטלוג העולמי - רשימת ספרים מאיר קוטיק, דף שער בספרייה הלאומית מפרי עטו: אסון "סטרומה", דבר, 3 במרץ 1942
ז'ול גופה

ז'ול גופה (בצרפתית: Jules Gouffé; פריז 1807 – ניי-סיר-סן 1877) היה שף ומגדנאי נודע, שכונה "מבשרו של הבישול הקישוטי" (l'apôtre de la cuisine décorative). לגופה הייתה השפעה עמוקה על התפתחות הגסטרונומיה הצרפתית, בשל הידע הרב שצבר ושאותו הציג בספריו "livre de cuisine" (ספר הבישול) ו"livre de pâtisserie" (ספר המגדנאות). העריצו אותו שפים כגון פייר ארמה וברנאר לואזו, ומורשתו עודנה חיה וקיימת אצל טבחים כיום. הוא החל להתלמד אצל אביו, שהיה בעל מגדנייה ברחוב נב סן-מרי, פריז. גופה נהפך לתלמידו של מארי-אנטואן קארם בהיותו בן 16, והוא נשאר איתו במשך שבע שנים. האגדה מספרת שקארם, שהיה עובר אורח ליד חנותו של גופה, נעצר להתפעל מה-pièces montées (קישוטי ממתקים, שנעשו לשם ראווה ולא לשם אכילה ושימשו בעבר בארוחות חגיגיות) שנשקפו מהחנות. הוא שיבח את האומן והציע לקחת את בנו תחת חסותו. ב-1840 פתח גופה חנות ברי די פובור סנט-אונורה שם מהר מאוד שמו הלך לפניו. הוא מכר את החנות ב-1855 ופרש. ב-1867 הוא נענה להצעה מאלכסנדר דיומא האב וברון בריס, להיות שף מועדון רוכבי הסוסים של פריז. בזמן שהחזיק במשרה זו הוא החל לכתוב ספרים שהביאו לו תהילה וממון. רוב עבודתו תורגמה לאנגלית בידי אחיו, אלפונס גופה, שהיה השף מגדנאי של המלכה ויקטוריה. Le livre de cuisine (The Royal Cookery Book) Le livre de pâtisserie (The Royal Book of Pastry and Confectionery) 1873 Librairie Hachette Le livre des conserves (The Book of Preserves) Le livre des soupes et des potages מדיה וקבצים בנושא ז'ול גופה בוויקישיתוף "ספר הבישול" (בצרפתית) "ספר המגדנאות" (בצרפתית)
פרנק אבוזי

פרנק אבוזי (בצרפתית: Frank Abauzit;‏ 1870 - 17 בינואר 1938) היה פילוסוף, מורה ומתרגם צרפתי. בן למשפחה של כמרים פרוטסטנטים, נודע כמורה לפילוסופיה, בפעילותו האקומנית ובכתיבת גרסה בצרפתית לספר של ויליאם ג'יימס על החוויה הדתית. שם המשפחה Abauzit נהוג אצל משפחות פרוטסטנטיות מדרום צרפת. פרנק אבוזי נולד בקאלביסון שבמחוז גאר לפסטור הרפורמי תאודור אבוזי (1820–1914) ששרת 50 שנה ביישוב קאלביסון בלנגדוק. האב למד בז'נבה ובברלין והיה אחד מהמקורבים של הסופר אנרי פרדריק אמיאל. הדוד מצד האב, שנקרא גם כן פרנק אבוזי (יליד 1822) לימד פילוסופיה בפריז. סבו מצד האב, מארק-תאופיל אבוזי (לפני 1783 ז'נבה – 1834 ) היה גם הוא פסטור, וניהל זמן מה את האכסניה לפליטים צרפתים בלונדון. אחרי לימודי פילוסופיה, לימד פרנק אבוזי הבן פילוסופיה בבתי ספר תיכון בערים אלס, ניס, ולאנס ותונון. הושפע במיוחד על ידי הגותו של אמיל בוטרו. אבוזי ידע על בוריה את השפה האנגלית, ויש אומרים כי שלט ב-17 שפות. ב-1901 התפרסם בחוגים האינטלקטואלים על ידי התרגום לצרפתית של ספרו של ויליאם ג'יימס, "החוויה הדתית". בהמשך תרגם עוד ספרים מאת ג'יימס, כמו גם שירה אנגלית. אבוזי ראה את עצמו כממשיכו ופרשנו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן. כמשתייך לבני העדה הפרוטסטנטית, חיפש אבוזי דו-שיח עם קתולים ובני זרמים נוצרים אחרים, ועם בני דתות ודעות אחרות ופעל בראשית המאה ה-20 ב"איחוד ההוגים החופשיים והמאמינים החופשיים למען תרבות מוסרית" (Union des libre penseurs et libre croyants pour la culture morale) שהוקם בשנת 1907. אף נבחר למזכיר הכללי של ארגון זה. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גם מזכיר הקבוצה "LABC", הקרויה לפי ראשי התיבות של שמות מייסדיה: לברט ונייר, אבוזי, בגנר, וההלניסט א. קרואזה. הם חיפשו ליצור מגעים בין הזרמים השונים של הנצרות, בין נציגי דתות שונות, של האידיאליזם החילוני ושל ההומניזם הרוחני. ודנו ב"רעיון האלהים". אבוזי נמשך לרעיונות האקומניים, הקים בשנת 1926 את "האיגוד הנוצרי של המורים" וערך את בטואנו "ל'אמיטייה" (L 'Amitié, בתרגום לעברית: הידידות) אבוזי נפטר ב-1938 בתונון לה בן שבסבואה עילית. היה נשוי ואב לשלושה. 1905 La philosophie au lycée (הפילוסופיה בבית ספר תיכון) 1914 Le problème du Christ et la solution selon Charles Secrétan (סוגייתו של כריסטוס והפתרון לפי סקרטאן) L' énigme du monde dans la philosophie de Charles Secrétan 1922 (חידת העולם בפילסופיה של שארל סקרטאן) Le pensée du père Laberthonnière(הגותו של האב לאברטונייר) Comment enseigner et comment apprendre l’art même d' apprendre 1925 (איך ללמד ואיך ללמוד את עצם מלאכת הלמידה) 1939 - Le probleme de la tolérance - (שאלת הסובלנות ) L' expérience religieuse" par William James " 1906 – עיבוד - על התרגום – עיבוד נמתחה בקורת על ידי אנרי ברגסון במכתבים אל המתרגם Valeur morale de l ascétisme et de la pauvreté" par William James" Andre Encrevé (dir) Les Protestants, Dictionnaire du monde religieux dans la France contemporaine, Ed. Beauchesne, Paris, 1993 art. de Jean Bauberot (בצרפתית) פרטים על שמפחה באתר על אנרי פרדריק אמיאל (בצרפתית) ספרו על הפילוסופיה של סקרטאן – און ליין הנושאים את השם אבוזי
צ'ארלס רנהופר

צ'ארלס רנהופר (בצרפתית: Charles Ranhofer; ‏7 בנובמבר 1836 – 9 באוקטובר 1899) היה שף מסעדת דלמוניקו'ס המפורסמת בניו יורק בשנים 1862 עד 1876 ומ-1879 ל-1896. רנהופר היה מחברו של הספר "רודף התענוגות" (The Epicurean) (1894), ספר בישול אנציקלופדי המחזיק למעלה מ-1,000 עמודים, דומה בהיקפו לספר Le Guide Culinaire של אוגוסט אסקופייה. רנהופר, יליד סן-דני, צרפת, נשלח לפריז בהיותו בן 12 והחל להתלמד בלימודי מגדנאות, בגיל 16 נעשה השף הפרטי של הנסיך ד'הנין, קומט ד'אלזס. ב-1856 עבר לניו יורק ונעשה שף של הקונסול הרוסי, ואחר-כך עבד בוושינגטון די. סי. ובניו אורלינס. הוא שב לצרפת ב-1860 למשך תקופה קצרה, שם ארגן נשפים בחצרו של נפוליאון השלישי בארמון טווילרי, אך אז חזר לניו יורק על-מנת לעבוד במה שהיה אז מקום אופנתי "מזו דורי" (Maison Dorée). ב-1862 לורנצו דלמוניקו שכר את שירותיו למסעדת "דלמוניקו'ס", ושם נפלה בחלקו של רנהופר תהילתו הגדולה, אם כי אחרים יאמרו ששמו הלך לפניו גם לפני שהיה שף המסעדה. באותה עת, "דלמוניקו'ס" נחשבה למסעדה הטובה ביותר בארצות הברית. הוא היה שף "דלמוניקו'ס" עד לפרישתו ב-1896, פרט להפסקה קצרה בשנים 1879-1876 כשהיה הבעלים של "אוטל אמריקן" באז'ני לה בן. רנהופר המציא או הפך מנות רבות של "דלמוניקו'ס" למפורסמות, למשל "לובסטר ניוברג" ונהג לקרוא תבשילים על שמם של אנשים ידועים – במיוחד כאלה שסעדו ב"דלמוניקו'ס" – כמו גם חבריו ואירועים בני התקופה. דוגמאות לכך: "לובסטר הדוכס אלכסיס", נקראה על-שם הדוכס הגדול אלכסיס ב-1871. "תפוחי אדמה שרה", נקראה על-שמה של שרה ברנאר. "לובסטר פול ברט", נקראה על-שמו של פול ברט. "פילה עוף סדי קארנו", נקראה על-שמו של מארי פרנסואה סדי קארנו. "פודינג אפרסק בנוסח קליבלנד", נקראה על-שם נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד. "סלט בנוסח דיומא", נקראה לכבודו של אלכסנדר דיומא האב. "לובסטר ניוברג", נקראה לכבודו של רב-החובל בן ונברג ואחר-כך קיבלה שם חדש כשוונברג הסתכסך עם המסעדה. "מרשל נה", קינוח שנקרא לכבודו של מישל נה רנהופר לא המציא את אלסקה אפויה, אולם הוא הפך אותה לפופולרית ב-1876 כשקרא אותה לכבוד אלסקה, הרכש הטריטוריאלי החדש של מדינת ארצות הברית. הוא גם ערך ניסויים במנות חדשות, הציג בפני הניו יורקים את "אגס אליגטור" (אבוקדו) ב-1895 ודברים רבים נוספים. רנהופר ואשתו היו הורים לחמישה ילדים: שלושה בנים ושתי בנות. הוא הלך לעולמו בביתו בניו יורק ממחלת ברייטס' (מחלת כליות) ב-1899 ונקבר בבית הקברות וודלואן בברונקס. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס רנהופר בוויקישיתוף "צ'ארלס רנהופר: השף הראשי של דלמוניקו'ס", steakperfection.com הספר "רודף התענוגות" של צ'ארלס רנהופר, digital.lib.msu.edu
פאולר

פאולר הוא שם משפחה ממקור אנגלי (Fowler) ופירושו צייד עופות. האם התכוונתם ל... הנרי האמיל פאולר – פוליטיקאי אמריקאי ויליאם אלפרד פאולר – אסטרופיזיקאי אמריקאי כריסטופר פאולר – סופר מותחנים אנגלי סוזן פאולר – סופרת אמריקאית קארן ג'וי פאולר – סופרת מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאית רובי פאולר – כדורגלן אנגלי פולר פאול
מגרש הכדורגל ואיקאס

מגרש הכדורגל ואיקאס (בספרדית: Campo de Fútbol de Vallecas), אשר בעבר שנקרא בשמות אצטדיון ואיקאס החדש (בספרדית: Nuevo Estadio de Vallecas) ואצטדיון טרסה ריברו (בספרדית: Estadio Teresa Rivero), הוא אצטדיון רב-תכליתי במדריד, בירת ספרד. האצטדיון משמש כיום בעיקר למשחקי כדורגל, והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראיו ואיקאנו המקומית. האצטדיון נבנה בשנת 1973 בשטח בו ניצב אצטדיון ואיקאס הישן, ונקרא בתחילה "אצטדיון ואיקאס החדש". בשנת 1992 המועדון נרכש על ידי משפחת רויס-מטאוס, ובשנת 1994 שונה שמו של האצטדיון ל"אצטדיון טרסה ריברו" על-שם נשיאת המועדון דאז, אשתו של הבעלים חוסה מריה רויס-מטאוס, שהייתה לאישה הראשונה לכהן כנשיאת מועדון כדורגל בליגת העל הספרדית. בשנת 2011 שונה שמו הרשמי של האצטדיון ל"מגרש הכדורגל ואיקאס". פרט למשחקי כדורגל, משמש האצטדיון מעת לעת לעריכת מופעי מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו בוב דילן, מטאליקה, קווין ואמנים נוספים. מדיה וקבצים בנושא מגרש הכדורגל ואיקאס בוויקישיתוף "Estadio de Vallecas Rayo - Web Oficial". Estadio de Vallecas Rayo - Web Oficial (בספרדית). נבדק ב-2020-01-18.
ניצני

האם התכוונתם ל... אנצו ניצני – תעשיין ישראלי יאיר ניצני – מוזיקאי, איש טלוויזיה ורדיו ישראלי יעקב ניצני – חבר כנסת ישראלי שלמה ניצני – איש צבא ישראלי שלמה ניצני (אתלט) – אתלט ישראלי
מגרש הספורט אל סרדינרו

מגרש הספורט אל סרדינרו (בספרדית: Campos de Sport de El Sardinero) הוא אצטדיון רב-תכליתי בסנטנדר, ספרד. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל והוא מגרשה הביתי של קבוצת ראסינג סנטנדר המקומית. האצטדיון נפתח בשנת 1988, בסמוך לאתר בו שכן בעבר אצטדיון אל סרדינרו הישן, ששימש את המועדון במשך 75 שנים, מאז שנת 1913. בנוסף למשחקיה של ראסינג סנטנדר, אירח האצטדיון מספר משחקים בינלאומיים של נבחרת ספרד וכן משחקים של נבחרת קנטבריה. מדיה וקבצים בנושא מגרש הספורט אל סרדינרו בוויקישיתוף עמוד האצטדיון באתר הרשמי של ראסינג סנטנדר (בספרדית) עמוד האצטדיון באתר אוהדים של ראסינג סנטנדר (אורכב 06.01.2010 בארכיון Wayback Machine) (בספרדית) El Estadio ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורט ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלסקה אפויה

אלסקה אפויה (ידועה גם כחביתה נורווגית וחביתת הפתעה) היא קינוח עשוי גלידה המוגשת קפואה במעטפת בצק או עוגה או מרנג. הגלידה הקפואה מונחת בתבנית מרופדת בפרוסות עוגת ספוג, רפרפת חג מולד או כל דבר דומה ומצופה במרנג. כל המנה מונחת לאחר מכן בתנור בחום גבוה מאוד ונשארת שם רק עד שהמרנג מתייצב. המרנג הוא חומר בידוד יעיל, ובשל הזמן הקצר שאפיית המנה מצריכה, הוא מצליח למנוע חדירת חום לתוך הגלידה. בגרסאות קודמות השתמשו בבצק מאפה או פירורים. השימוש במרנג הוכר לראשונה ב־1804, על ידי הפיזיקאי האמריקאי בנג'מין תומפסון, לאחר שחקר את התנגדות חלבוני הביצים המוקצפים לחום. זה נקרא "אומלט סורפרייז" (אומלט הפתעה). המנה קיבלה את השם "אלסקה אפויה" בשנת 1876, כאשר במסעדת "דלמוניקו'ס" בעיר ניו יורק הוכנה המנה לכבוד האזור החדש שנרכש: אלסקה. הוא פורסם בכל רחבי העולם בזכות השף ז'אן ז'ירואה בשנת 1885 באוטל דה פארי, במונטה קרלו. מדיה וקבצים בנושא אלסקה אפויה בוויקישיתוף
LVMH

LVMH Moët Hennessy • Louis Vuitton S.A. הידוע בשם LVMH הוא תאגיד צרפתי בינלאומי בתחום מוצרי מותרות אשר מטהו נמצא בפריז. התאגיד נוצר לאחר מיזוג בין בית האופנה לואי ויטון עם חברת Moët Hennessy, חברה שנוצרה ממיזוג יצרן השמפניה Moët & Chandon ויצרן הקוניאק Hennessy. לתאגיד LVMH כ-60 חברות בנות אשר כל אחת מהן מייצרת מגוון מוגבל של מותגי יוקרה. רבות מן החברות הבנות מנוהלות באופן עצמאי. כריסטיאן דיור היא חברת ההחזקות המחזיקה בבעלות של 41.36% ממניות LVMH ו-59.01% מזכויות ההצבעה בה. ברנאר ארנו הוא בעל מניות השליטה בחברת דיור ומשמש כיושב ראש מועצת המנהלים של שתי החברות. הצלחתו של ארנו בשילוב מותגים נחשקים רבים תחת גג תאגידי אחד, היוותה מודל לחיקוי לחברות מוצרי מותרות אחרים. המותג הוותיק ביותר של LVMH הוא יקב שאטו ד'יקאם הפועל מאז 1593. מטה LVMH נמצא ברובע השמיני של פריז. מניות החברה נסחרות בבורסת Euronext בפריז ומהוות חלק ממדד CAC 40. נכון לשנת 2010 לתאגיד פדיון של יותר מ-20.3 מיליארד אירו ורווח נקי של יותר מ-3 מיליארד אירו. בתאגיד למעלה מ-83,000 עובדים, 30% מהם מועסקים בתחומי צרפת. התאגיד מפעיל למעלה מ-2,400 חנויות ברחבי תבל. התוכנית העסקית של התאגיד לשנת 2010 מתמקדת בשליטה הדוקה על המותגים שבבעלות התאגיד כדי להמשיך ולקיים ואף להעלות את תדמית מוצרי המותרות הנלווית למותגים אלה. כך לדוגמה המותג לואי ויטון נמכר אך ורק בבוטיקים של לואי ויטון הנמצאים באזורי יוקרה, בערים עשירות, או בדוכני לואי ויטון הניצבים בחנויות של מוצרי מותרות (כך למשל בחנות הרודס בלונדון). מדיניות זו היא בניגוד ליצרנים אחרים, יוקרתיים פחות, המשווקים מוצריהם בחנויות כלבו בקניונים ברחבי תבל. נכון לסוף שנת 2010 בעל המניות העיקרי היחיד בתאגיד LVMH היה קבוצת ארנו, חברת החזקות משפחתית של ברנאר ארנו. חברת ההחזקות היא בעלת 47.64% ממניות LVMH‏ (42.36% באמצעות חברת ההחזקות כריסטיאן דיור ו-5.28% באחזקה ישירה), בידי קבוצת ארנו 63.66% מזכויות ההצבעה ב-LVMH.‏ 2.43% ממניות LVMH הן מניות אוצר (מניות אשר נרכשו בחזרה על ידי החברה מהציבור לאחר הנפקתן), ויתרת המניות נמצאת בידי הציבור. אתר האינטרנט הרשמי של LVMH (באנגלית) LVMH, ברשת החברתית פייסבוק LVMH, ברשת החברתית אקס (טוויטר) LVMH, ברשת החברתית אינסטגרם LVMH, ברשת החברתית LinkedIn LVMH, סרטונים בערוץ היוטיוב בראד סטון, אנג'לינה רסקווט, בלומברג ביזנסוויק, איך ברנאר ארנו — "הזאב בקשמיר" מהרובע השמיני — בנה את תאגיד היוקרה הגדול בעולם, באתר TheMarker‏, 16 באוגוסט 2024 "FISCAL YEAR ENDED DECEMBER 31, 2020 UNIVERSAL REGISTRATION DOCUMENT" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-10 באפריל 2020. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) http://www.lvmh.com/comfi/pdf_gbr/Summary_2008_figures.pdf http://www.lvmh.com/comfi/pdf/LVMH_RA_2009_UK.pdf "Annual Report 2014" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Annual Report 2015" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Annual Report 2016" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה) "Annual Report 2017" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}: (עזרה)
צ'יצ'יקסטננגו

צ'יצ'יקסטננגו (בספרדית: Chichicastenango) היא עיירה במחוז אל קיצ'ה (El Quiché) בגואטמלה, אשר ידועה בתרבות ילידי המאיה שנשתמרה באופן חלקי במקום. צ'יצ'יקסטננגו ממוקמת על רכס הרים בגובה של 1,965 מטרים מעל פני הים, ונמצאת כ-140 קילומטרים צפון-מערבית לבירה גואטמלה סיטי. העיירה קיבלה את שמה מהקונקיסטאדורים הספרדים אשר כינו אותה Tzitzicaztenanco ("עיר הסרפדים") בשפת הנאוואטל. צ'יצ'יקסטננגו מפורסמת בזכות השוק הססגוני המתקיים בעיירה בימים ראשון וחמישי, ונחשב לאחד הגדולים במרכז אמריקה. לשוק מגיעים סוחרים מכל האזור המציגים את מרכולתם המגוונת: החל מבדים, עבודות יד שונות, כלי חרס, גילופים בעץ, מוצרי עור, צמחי מרפא ונרות, ועד לבעלי חיים, ירקות, מצ'טות וכלים אחרים. השוק הגדול מתפרס על חלקים נרחבים ממרכז העיירה ובסמטאות מסביב לכיכר המרכזית, שם גם ניתן למצוא דוכנים המציעים מזון לקונים בשוק. השוק גם משמש אטרקציה תיירותית למבקרים בגואטמלה, וניתן להגיע אליו בהסעות אשר יוצאות בבוקר מאנטיגואה או פאנאחצ'ל, לבלות מספר שעות בקניות, ולחזור באותו היום. סמוך לשוק נמצאת כנסיית תומאס הקדוש (Iglesia de Santo Tomás), שנבנתה בשנת 1545 על שרידי מקדש פרה-קולומביאני, ומשמשת את אנשי הדת המקומיים לביצוע טקסיים מסורתיים עד היום. כל אחת מ-18 המדרגות המובילות לכנסייה מסמלת את אחד מחודשי לוח השנה של המאיה. מדיה וקבצים בנושא צ'יצ'יקסטננגו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'יצ'יקסטננגו צ'יצ'יקסטננגו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
מגדל וינדזור

מגדל וינדזור (בספרדית: Torre Windsor) היה גורד שחקים במדריד, בירת ספרד. מגדל וינדזור תוכנן בשנת 1974 על ידי שישה אדריכלים ספרדים, ובנייתו באזור העסקים AZCA במרכז מדריד הושלמה בשנת 1979. המגדל התנשא לגובה של 106 מטרים על פני 32 קומות, מתוכן שלוש תת-קרקעיות, והשתרע על שטח כולל של כ-20,000 מ"ר. היה זה אחד ממגדלי המשרדים המודרניים הראשונים בעיר, ובעת השלמתו הפך לבניין השמיני בגובהו במדריד. ב-12 בפברואר 2005 בלילה פרצה בקומה ה-21 של המגדל שרפה, אשר התפשטה במהירות ואחזה במגדל כולו. השרפה, שנחשבת לאחת הקשות בתולדות העיר, כובתה רק לאחר כיממה, והביאה לקריסתו החלקית של המבנה. כחצי שנה לאחר השרפה הושלמה הריסת המבנה על ידי עיריית מדריד, ובשנת 2007 החלה באתר בנייתו של מגדל טיטניה, שעתיד להכיל את מרכז הקניות הגדול בספרד. מדיה וקבצים בנושא מגדל וינדזור בוויקישיתוף
מסר מלכותי

מַסָּר מַלְכוּתִי (שם מדעי: Argyrosomus regius) הוא מין המסר המוכר בים התיכון. הוא מוכר גם בשם "עיט הים" או "מוסר ים". מראהו מזכיר את הלברק, עם קשקשים כסופים בגוון פנינה ופה צהבהב. אורכו בין 40 ס"מ ל-2 מטרים ומשקלו לרוב כ-55 קילוגרם. גודל מקסימלי שתועד הוא 230 ס"מ ומשקל 103 קילוגרם (נמדד בפרטים שונים). המין נפוץ בחלקו המזרחי של האוקיינוס האטלנטי, מנורווגיה בצפון דרך גיברלטר עד לסנגל בדרום. תחום התפוצה כולל את הים התיכון, הים השחור, וכן את הים האדום, לשם עבר בנדידה מאז שנפתחה תעלת סואץ. נמצא בסביבות ימיות שונות, בעומקים של 15 עד 300 מטרים, צעירים ומתבגרים נמצאים גם בשפכי נהרות ובלגונות. צעירים ובוגרים נודדים מעת לעת באזורים אלו בהתאם לשינויי הטמפרטורה ולכמות הפרטים הזמינים למאכל. המסר הוא טורף רעבתני הניזון מלהקות סרדיניים וקיפוניים שונים וכן מסרטנאים שוחים. נדידה מחזורית וצפויה בין אזורי ההשרצה לבין אזורי שיחור המזון, בדומה לסוג טונה (Thunnus). בעונות הרבייה, אביב וקיץ, מתאסף המין במים הרדודים במטרה להשריץ, לאחר מסע של יותר מ-100 ק"מ. מדיה וקבצים בנושא מסר מלכותי בוויקישיתוף מסר מלכותי, באתר ITIS (באנגלית) מסר מלכותי, באתר NCBI (באנגלית) מסר מלכותי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) מסר מלכותי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) מסר מלכותי, באתר FishBase (באנגלית) מסר מלכותי, באתר GBIF (באנגלית) גיל ססובר, יש מוסר: הדג שנעלם מהים שלנו חוזר, באתר הארץ, 28 בפברואר 2019 מסר מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית Max. size from FishBase - Encyclopedia of Life
מסחור חזותי

מסחור חזותי הוא תחום בקמעונאות העוסק בסידור סחורה בצורה מיטבית על מנת להגדיל מכירות. מלאכת המסחור החזותי באה לאזן בין ניצול שטחי המסחר לחשיפת המוצר בצורה ידידותית ומושכת לצרכן. סדור סחורה נעשה על מתקנים רבים: מדפים, במות תצוגה, סטנדים, משטחים, באסטות, דלפקים ועוד. הנושא זכה למיסוד בדמות הדרישה למשרות בתחום ברחבי העולם ולימודו בבתי ספר לקמעונאות בשם "תורת המסחור החזותי". מסחור חזותי נכון יתייחס לשיטוט הלקוחות במרחב, ילמד את הארגונומיה שלהם בשעת קנייה ויתאים לכך את הפתרונות. מסחור חזותי עוסק גם בתקשורת מסרים על גבי חומרים מודפסים או מסכים - למשל עדכוני מחיר, מבצעים או השקות מוצרים. במקרים רבים, מוצרים צריכים אביזרים תומכים להצגת הסחורה בצורה נכונה. לדוגמה: צלחות עם קישוט עדיף שיעמדו על המדף בעוד כובע על מתקן עדיף על כובע מקופל במדף; מתקנים לסידור סיגריות וחלוקתן לפי סוגים יהיו עם התווית החזיתית לכיוון הלקוח; מגזינים שצריכים מתקנים מיוחדים, כדי שיעמדו מול עיני הצרכן ומצד שני יהיו בחפיפה חלקית על מנת לנצל את שטח המדף ולהביא לסידור מיטבי. חלון ראווה יריד Swati Bhalla, Anuraag S. "Visual Merchandising", Tata McGraw-Hill Education, 2010. Robert Colborne, "Visual merchandising: the business of merchandise presentation", Cengage Learning, 1996. ערן רותם, Studio Intu "In Business, commercial design" מדיה וקבצים בנושא מסחור חזותי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אודי שפילמן

אהוד (אודי) שפילמן (באנגלית: Ehud (Udi) Speilman; נולד ב-4 בדצמבר 1951) הוא זמר וחזן ישראלי. שפילמן נולד בתל אביב, נין לזֶרַח בַּרְנֶט, פעיל ציוני, ממתיישביה הראשונים של פתח תקווה ויוזם ומקים שכונת נווה שלום בתל אביב. שני סביו היו חזנים. למד בכפר הירוק, ולאחר סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כזמר בתזמורת חיל האוויר. בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 היה ממלוויה של גלי עטרי בשיר "נסיך החלומות" ("ולנטינו"). לאחר מכן הקים את להקת "עפיפון", שהופיעה בשמחות. בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 (תש"מ) ביצע איתה את השיר "1980" (מילים מאת יעקב גלעד, לחן מאת יהודית רביץ). בהמשך הקים את "הלהקה של אודי שפילמן", והופיע איתה בשמחות, בתחילה בישראל ולאחר מכן גם בחו"ל. בראשית עשור הראשון של המאה ה-21 פנה לעיסוק בחזנות, ולמד ארבע שנים במכון תל אביב לחזנות של נפתלי הרשטיק. עם תום לימודיו הוציא בשנת 2004 את האלבומו הראשון "שבע - קול ונשמה" (עיבוד והפקה: ירון בכר), שלו נלווה מופע משותף עם אשתו. בינואר 2007 החל לכהן כחזן בקהילת "בני תורה" (B’nai Torah) בבוקה רטון (Boca Raton) שבפלורידה. בנוסף משתתף שפילמן במופעי חזנות. שפילמן נשוי לזמרת ורדה נגה, בעבר חברה בלהקת פיקוד הצפון ובלהקת הבנות "סקסטה". כיום ד"ר ורדה שפילמן היא עובדת סוציאלית קלינית. השניים הורים לשלושה. 2004 - "שבע - קול ונשמה" 2009 - "שימני כחותם" 2010 - "קול דממה דקה" אודי שפילמן, באתר MusicBrainz (באנגלית) אודי שפילמן, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אודי שפילמן בשני שירים בליווי תזמורת חיל האוויר (1973), סרטון באתר יוטיוב Cantor Ehud (Udi) Spielman, Judaica Sound Archives, Florida Atlantic University Stewart Ain, ‘The Power Of Music And Worship’ The Jewish Week, December 16, 2008.