laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה (תל אביב)

האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה בתל אביב, נמצאת בגינה מטופחת בשיכון למד בין רחוב יהודה בורלא ודרך נמיר. הכניסות לגינה הן מרחוב בורלא ומדרך נמיר. בפתח הכניסות שלטי ברזל עליהם כתוב: לזכר כ"ג יורדי הסירה, תש"א, 1941. במרכז הגינה נמצא לוח שיש עליו מופיעים שמות כ"ג יורדי הסירה ומייג'ור אנטוני פאלמר שסופח אליהם מטעם השלטונות הבריטים. על הלוח חקוק: ”גל-עד לכ"ג יורדי הסירה, חברי ההגנה חלוצי הימאות העברית הלוחמת, מראשוני הפלמ"ח אשר יצאו בשליחות העם להכות באוייב הנאצי בחופי טריפולי שבלבנון. ביום כ"א באייר תש"א, 18/5/1941, הפליגו לדרכם האחרונה ממנה לא חזרו.” האנדרטה היא מעשה ידיה של הפסלת נחמה אופק (1914-1996), ונחנכה בשנת 1991 על ידי ליידי פאלמר, אלמנתו של מייג'ור אנטוני פאלמר. קדטים של בית הספר לקציני ים עכו ליוו את הטקס. האנדרטה מתארת סירה נטרפת בין גלי הים כשחציה שקוע בים. בתוך הגלים נראים ראשים, ידיים, רגלים ונעליים של האנשים הטובעים. כ"ג יורדי הסירה הונצחו במקומות נוספים בישראל ובראשם בהר הרצל בירושלים. עמוד זיכרון מוצב גם על גדות הירקון בתל אביב, במקום שבו התאמנה הקבוצה לפני יציאתה לפעולה. נחמה אופק באתר "אמנים"
OVirt

oVirt היא תוכנה חופשית לניהול וירטואליציה בקוד פתוח אשר מפותחת בעיקרה על ידי חברת רד האט. המערכת מתבססת על libvirt אשר מאפשר לעבוד עם מרבית ה-Hypervisor-ים, אך מתמקדת כיום בעיקר ב־KVM. oVirt הוא הבסיס של התוכנה הקניינית Red Hat Enterprise Virtualization. oVirt יודע לנהל מספר שרתים במקביל, ועושה שימוש בפרוטוקול HTTPS באמצעות XML-RPC, דרך agent בשם Virtual Desktops and Servers Manager daemon, או בקצרה VDSMd, אשר כתוב בפייתון ורץ על השרת. VDSM מנהל באמצעות libvirt את המכונות הווירטואליות. oVirt תומך בפתרונות אחסון מקומיים ופתרונות אחסון על גבי הרשת כגון NFS, ו-iSCSI. החל מגרסה 3.1 המערכת תומכת ב-GlusterFS. המערכת איננה תומכת ב-AoE. המערכת מגדירה הן את תצורת הרשת של השרתים והן את תצורת הרשת של המכונות הווירטואליות הרצות עליהם: הגדרת VLAN-ים, כתובות IP ו-MAC. למערכת שלושה ממשקי משתמש מבוססי דפדפן - עבור אדמיניסטרטורים, משתמשי-על ומשתמשים רגילים. בנוסף, המערכת חושפת ממשק SDK הכתוב בפייתון, ממשק REST, וממשק שורת פקודה. מערכת הניהול כתובה בשפת ג'אווה מעל שרת היישומים JBoss ומתבססת על GWT עבור הממשקים מבוססי הדפדפן. בשנת 2008 רכשה רד האט את חברת קומראנט הישראלית. חברת קומראנט פיתחה סביבה להרצה יעילה של שולחנות עבודה במכונות וירטואליות. לשם כך היא פיתחה את המכונה הווירטואלית KVM, את פרוטוקול התקשורת SPICE לתקשורת איתה ואת תוכנת הניהול הקניינית שלה. תוכנת הניהול הקיניינית הפכה למוצר בשם Red Hat Enterprise Virtualization Manager. במקביל החלה עבודה על שכתוב התוכנה הקניינית (שהייתה כתובה בשפת C#‎) לתוכנה חופשית שכתובה בשפת ג'אווה. התוכנה החופשית החדשה נקראה oVirt ועליה התבססו הגרסאות החדשות (החל מ־3.0) של RHEV. מדיה וקבצים בנושא OVirt בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של OVirt OVirt, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אריק ג'ואזל

אריק ג'ואזל (בצרפתית: Éric Joisel‏; 15 בנובמבר 1956 – 10 באוקטובר 2010) היה פסל ואמן צרפתי. התמחה בדמויות ריאליסטיות מאוריגמי. ג'ואזל נולד ב-15 בנובמבר 1956, במונמורנסי, עמק האואז, קומונה בפרברים הצפוניים של פריז. הוא למד היסטוריה ומשפט לפני שפנה לאמנות. בתחילת דרכו בעולם האמנות פיסל בחימר ואבן. בגיל 27 ג'ואזל נמשך לעולם האוריגמי בעקבות הדגמים של האומן אקירה יושיזאווה. Eric Joisel, ERIC JOISEL　-The Magician of Origami-, Origamihouse, 2010 מדיה וקבצים בנושא אריק ג'ואזל בוויקישיתוף אתה הבית של ג'ואזל עמוד לזכר ג'ואזל באתר OrigamiUSA הוראות קיפול העכברוש של ג'ואזל אריק ג'ואזל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
יוהנה ווקלק

יוהנה ווֹקלק (בגרמנית: Johanna Wokalek; נולדה ב-3 במרץ 1975) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון גרמניה. כתלמידה למשחק של קלאוס מריה ברנדאואר, קיבלה ווקלק ביקורות חיוביות על משחקה בהצגה "רוז ברנד", ובנוסף ידועה היא ממשחקה בסרטים הגרמניים "באדר מיינהוף קומפלקס", "Hierankl",‏ "Barfuss" ובתפקיד ראשי בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009. ווקלק נולדה בעיר פרייבורג שבגרמניה לאב פרופסור לדרמתולוגיה, ולאחר שהתקבלה לגמנסיית פרדריק שבפרייבורג החלה בתיאטרון חובבים בשנת 1991. עם תום לימודיה בשנת 1994, הגישה ווקלק שלוש בקשות לבתי ספר למשחק, ולבסוף התקבלה ל"מקס ריינהרדט סמינר" שבווינה, ומשנת 1995 החלה את לימודיה כתלמידתו של קלאוס מריה ברנדאואר. את הופעתה הראשונה עשתה ווקלק בשנת 1996 בפסטיבל וינה, עת ששיחקה במחזה "עלמה" של המחזאי הישראלי יהושע סובול, שבויים על ידי הבמאי פאולוס מנקרס. זמן מה לאחר מכן שיחקה במחזה המוזיקלי אופרה בגרוש, אשר הוצג ב"בורגתיאטר", התיאטרון הלאומי האוסטרי שבווינה. בשנת 1997 השתתפה ווקלק בסרטה הראשון "אמייה אונד ג'אגואר", סרטו של מקס פרברבוק. עם הזמן קיבלה ווקלק תפקידים שונים בסרטים גרמניים כגון "באדר-מיינהוף קומפלקס", "Hierankl",‏ "Barfuss" ואת התפקיד ראשי בסרט "האפיפיורית יוהנה" משנת 2009. בשנת 2010 שיחקה בתפקיד של ססיליה קופר בסרט הדרמה הגרמני "The Coming Days" לצד דניאל בריהל. בשנת 2012 שיחקה את התפקיד הראשי של טיפאני בסרט הדרמה-קומי "Anleitung zum Unglücklichsein". בשנת 2019 שיחקה לצד לואי הופמן בסרט "השיעור בגרמנית" המבוסס על הרומן באותו השם מאת זיגפריד לנץ. באותה השנה השתתפה בדרמת המסתורין הדנית "Selvmordsturisten" לצד השחקן ניקולאי קוסטר-ולדאו. מדיה וקבצים בנושא יוהנה ווקלק בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יוהנה ווקלק (בגרמנית, באנגלית ובצרפתית) יוהנה ווקלק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) יוהנה ווקלק, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי יוהנה ווקלק, באתר AllMovie (באנגלית) יוהנה ווקלק, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) יוהנה ווקלק, באתר Metacritic (באנגלית) יוהנה ווקלק, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) יוהנה ווקלק, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) יוהנה ווקלק, באתר MusicBrainz (באנגלית) יוהנה ווקלק, באתר Discogs (באנגלית)
יוסף חיים שרים

הרב יוסף חיים שרים (ה'תרי"א, 1851 - ו' בטבת ה'תש"ט, 7 בינואר 1949) היה שד"ר ושליח ארץ ישראל בגולה מטעם העדה הספרדית. נולד בחלב שבסוריה בשנת 1851 לנעמה ולשלום שרים, ובגיל שנתיים עלו עמו הוריו ומשפחתו לארץ ישראל, והשתכנו בירושלים. בילדותו למד בבית הספר דורש ציון, ובשנת ה'תרל"ד (1874) נישא לשמחה (אלגרה). בשנת ה'תרמ"ב (1882), בהיותו בן 31 יצא כשליח ארץ ישראל לארצות הגולה, מטעם העדה הספרדית בארץ ישראל, והיה שליח הראשונים לציון, החל מהרב יעקב שאול אלישר וכלה ברב בן ציון מאיר חי עוזיאל וכן הביא את הכספים לרב מני לבניית בית החולים עץ החיים בחברון ובנוסף הביא תרומות להקמתו של בית החולים משגב לדך וכן גם עבור בית הכנסת האיסטנבולי בנחלת שבעה לבקשתו של הרב קמחי ובנוסף הביא את התורמת ואת הגבאי להקמת ישיבת פורת יוסף. במהלך מסעותיו למד שמונה שפות והגיע אף לסינגפור. בנו הבכור, שלום, נולד בשנת 1878 ונפטר מספר שנים אחר כך. בשנת 1900 הוא ביקר במומביי ובכלכותה והתקבל בכבוד רב. לכבוד ביקורו, חברי הקהילה היהודית בכלכותה תרמו כספים לעיר חברון. בשנת 1900, פרסם הרב יוסף חיים שרים בעיתון "מגיד מישרים" הודעה בערבית. בהודעה פנה לקהילות היהודיות בערים; סינגפור הונג קונג ושאנגחאי שיתרמו כספים עבור היישוב היהודי בחברון. בשנת 1918, כאשר התפטר החכם הבאשי של קהילת יהודי בגדאד, הוצע לו התפקיד, אך סירב. הלך לעולמו בשנת ה'תש"ט (1949), בהיותו כבן 98, והשאיר אחריו ארבעה ילדים (חנה, יהודה, יעל ויום-טוב). בשנת 1977 ערכה עיריית ירושלים טקס פתיחה לרחוב על שמו, בנוכחות משפחתו. רחוב זה קיים כיום בשכונת רמת שרת. על שמו הוקם בית כנסת "עוד יוסף חי" ברחוב שד"ל בשכונת מחנה יהודה בירושלים. "דבר יוסף" - לקט דרשות שנשא ברחבי העולם, ונמצאו על ידי נכדו, 34 שנה לאחר פטירתו. "רחשי לב" - אוטוביוגרפיה על חייו ודרשות נוספות שנשא ברחבי העולם השליח הנודד - על שליח ארץ-ישראל, אברהם בן יעקב, הוצאת נכדו נוריאל שרים (1998) מדיה וקבצים בנושא יוסף חיים שרים בוויקישיתוף יוסף חיים שרים, באתר "החכם היומי" יוסף חיים שרים (1851-1949), דף שער בספרייה הלאומית
אלכסנדרה מריה לרה

אלכסנדרה מריה לרה (בגרמנית: Alexandra Maria Lara; נולדה ב-12 בנובמבר 1978) היא שחקנית קולנוע גרמנייה ילידת-רומניה. נולדה בשם אלכסנדרה מריה פלטריאנו (ברומנית: Alexandra Maria Plătăreanu) בבוקרשט שברפובליקה הסוציאליסטית רומניה (כיום ברומניה), למשפחה נוצרית. הוריה הם ולנטין פלטריאנו, במאי ושחקן רומני, ודוינה. בשנת 1983 בהיותה בגיל 4 היגרה משפחתה לגרמניה המערבית (כיום חלק מגרמניה), תוך שהם נמלטים משלטונו הנוקשה של הרודן ניקולאה צ'אושסקו ששלט ברומניה הקומוניסטית של אותה תקופה. על אף שמשפחתה התכוונה בתחילה להגר לקנדה, התיישבו למשך זמן מה בעיר פרייבורג לפני שעברו לברלין באופן קבוע. בשנת 1997 לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה הצרפתית שבברלין, עברה לרה ללימודי משחק עד שנת 2000 אצל אביה, שהיה מייסד ה"תאטרוורקשטט שרלוטנבורג". כבר בגיל 16 שיחקה לרה בכמה תפקידים בסדרות טלוויזיה שונות, ומאז פרחה קריירת המשחק שלה והיא נעשתה שחקנית קולנוע מוערכת. תפקידה הידוע ביותר היה בסרט "הנפילה" משנת 2004, בו שיחקה את טראודל יונגה, שהייתה מזכירתו האישית של מנהיג גרמניה הנאצית אדולף היטלר. לאחר משחקה המשכנע ב"הנפילה", קיבלה לרה מכתב מהבמאי פרנסיס פורד קופולה, שהעניק לה בשנת 2007 תפקיד ראשי בסרטו "נעורים ללא נעורים". בשנת 2007 שיחקה לרה בתפקיד עיתונאית בסרט "שליטה", אודות קורות חייו של איאן קרטיס, סולן להקת ג'וי דיוויז'ן, ובסרט הקומדיה הבריטי "אני באמת שונאת את העבודה שלי" בבימויו של אוליבר פארקר. בשנת 2008 שימשה לרה כחלק מחבר המושבעים בפסטיבל הקולנוע בקאן. תפקיד מוביל נוסף קיבלה בשנת 2008 בסרט "אבק הזמן" של הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס, בכיכובם של השחקנית אירנה ז'אקוב והשחקן ברונו גנץ. עוד בשנת 2008 שיחקה לרה בסרט "נער קריאה". ב-2013 שיחקה בסרט "Rush" בתפקיד אשתו של נהג המרוצים ניקי לאודה (השחקן דניאל בריהל). ב-2015 שיחקה בסרט "סוויטה צרפתית". ב-2017 השתתפה בסרט האסונות האמריקאי "הסערה" בכיכובו של ג'רארד באטלר, והחלה לשחק בסדרת הדרמה הגרמנית של רשת פריים וידאו "אתה מבוקש" בתפקיד של האנה פרנקי, אשתו של לוקאס, מנהל מלון. ב-2018 שבה לגלם את דמות זו גם בעונה השנייה. בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הגרמני "תיק קוליני" בדמותה של יוהנה מאייר. בשנת 2020 שיחקה בסרט הפעולה הנורווגי "חורכים את המסלול 3" אשר עלילתו מתרחשת בגרמניה. בשנת 2021 שיחקה בסרט הפעולה הבריטי-אמריקאי "קינגס מן: ההתחלה", מהווה פריקוול והפרק השלישי בסדרת סרטי "קינגסמן". בשנת 2022 שיחקה בסרט המותחן הצרפתי "מטרה קלה" (אנ') של הבמאי ז'אן פול סלומה (אנ'). בשנת 2007 עת שיחקה בסרט "שליטה", הכירה את בעלה לעתיד, השחקן והזמר האנגלי סם ריילי, ולאחר כשנתיים נישאו ב-2009. לזוג יש בן שנולד בינואר 2014. אתר האינטרנט הרשמי של אלכסנדרה מריה לרה (בגרמנית) אלכסנדרה מריה לרה, ברשת החברתית אינסטגרם אלכסנדרה מריה לרה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אלכסנדרה מריה לרה, באתר "אידיבי", מאגר הידע העברי לקולנוע ישראלי ועולמי אלכסנדרה מריה לרה, באתר AllMovie (באנגלית) אלכסנדרה מריה לרה, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) אלכסנדרה מריה לרה, באתר Metacritic (באנגלית) אלכסנדרה מריה לרה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אלכסנדרה מריה לרה, באתר MusicBrainz (באנגלית) אלכסנדרה מריה לרה, באתר Discogs (באנגלית)
ויליאם הווארד ראסל

ויליאם הווארד ראסל (באנגלית: William Howard Russell;‏ 28 במרץ 1820 - 11 בפברואר 1907) היה כתב צבאי של הטיימס במלחמת קרים במשך 22 חודשים. מאבות הדיווח הצבאי ואבי סוגת "הדיווח המעורב", שלא רק דיווח על הקרבות אלא הביא באופן חי את תחושותיו של החייל הפשוט בקרב ובכוננות. דיווחיו, שהועברו חלקית באמצעות הטלגרף, ישירות למערכת העיתון, קירבו את שדה הקרב אל הקוראים. כך, למשל, דיווחיו על ההפקרות בשדה הרפואה הצבאית הניעו את פלורנס נייטינגייל להגיע לשדה הקרב ולפתח שם שירות אחיות מקצועי. דיווחיו על כישלון הסתערות הבריגדה הקלה, תרמה לדיון ציבורי בנושא בבריטניה. נולד בעיירה טאלה (Tallaght) מדרום לדבלין, אירלנד למשפחה שמוצאה מלימריק, אביו היה פרוטסטנטי ואמו קתולית. בילדותו עבר עם משפחתו לליברפול. ב-1838 החל ללמוד בטריניטי קולג', ב-1842 החל ללמוד בקיימברידג' אולם שנה מאוחר יותר נשלח על ידי הטיימס לסקר את פגישותיו של דניאל או'קונל באירלנד ונשאר שם לעבוד ככתב הטיימס באירלנד. ב-1849 סיקר סכסוך גבול בין דנמרק לפרוסיה. ב-1854 נשלח למלטה לשם סיקור ההערכות הבריטית ומיד עם התלקחות המלחמה בקרים ביוני עבר לחזית שם. ראסל האירי, בעל ההליכות הפשוטות, התערב בקלות בין החיילים, שתה ועישן עמם וכך שאב ידיעות ואווירה אותנטית. חלק מן הקצינים סירבו לתת לו לעבוד עם חייליהם. למעט חודש דצמבר 1854, בו בילה בקונסטנטינופול בחופשה, לא עזב ראסל את קרים עד סוף 1855. הוא דיווח בפירוט על הזוועות שראה, כולל טיפול בפצועים, כריתות גפים ומגפות מלריה וכולרה מהם נפגעו הכוחות ולא חסך ביקורת משלטונות הצבא והכוח הרפואי והסיעודי הדל בשטח. דיווחיו הניעו פעולה בבריטניה להתגייסות כוחות רפואה וסיעוד לטובת החיילים בחזית ולהסדרת הטיפול הרפואי. ב-1856 סיקר את הכתרת הצאר אלכסנדר השני ולאחר מכן יצא להודו, לסיקור דיכוי מרד לאקנאו. ב-1861 יצא לוושינגטון די. סי. וכתב יומן בו תיאר את מלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1865 תיעד את הנחת הכבל התת-ימי הטרנס-אטלנטי וכתב על כך את הספר "The Atlantic Telegraph"‏. ב-1870 היה עד למלחמת צרפת–פרוסיה, גם עליה כתב יומן. ב-1895 קיבל אות מפקד במסדר הוויקטוריאני המלכותי מאת אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. מדיה וקבצים בנושא ויליאם הווארד ראסל בוויקישיתוף ספריו, פרויקט גוטנברג כתביו, ארכיון האינטרנט ביוגרפיה כתבי ויליאם הווארד ראסל בפרויקט גוטנברג (באנגלית) ויליאם הווארד ראסל, באתר "Find a Grave" (באנגלית) השפעת דיווחיו של ראסל על נייטינגייל על הספר הטלגרף האטלנטי
שירה חדשה

האם התכוונתם ל... מספר קהילות בישראל ובעולם, שחלקן קשורות זו לזו באידאולוגיה הלכתית משותפת, וחלקן עצמאיות. שירה חדשה (ירושלים) – "קהילה אורתודוקסית משתפת" בירושלים שירה חדשה (גבעת שמואל) – קהילה תורנית בגבעת שמואל שירה חדשה (ערד) – בית כנסת של התנועה המסורתית בערד מקהלת שירה חדשה – מקהלת ילדים שהפיקה שני אלבומים בניצוחו של נחמן סלצר
לאלה אנדרסן

לָאלֶה אַנדרסן (בגרמנית: Lale Andersen;‏ 23 במרץ 1905 – 29 באוגוסט 1972) הייתה זמרת שאנסונים גרמנייה, הידועה בעיקר מביצוע השיר "לילי מרלן", אשר היה להיט בזמן מלחמת העולם השנייה. אנדרסן נולדה ב-1905 בלהה (כיום חלק מבּרֶמֶרהָבֶן) שבצפון-מערב גרמניה. בשנת 1922 נישאה לפאול ארנסט וילקֶה (1894–1971), צייר מקומי. לאחר שנולדו להם שלושה ילדים נפרדו הזוג והתגרשו, תוך כדי שהם משאירים את ילדיהם לטיפולם של אחיה ואחותה. בשנת 1929 עברה אנדרסן להתגורר בברלין, שם למדה משחק ב"תיאטרון הגרמני". משנת 1931 החלה אנדרסן להופיע על במות הקברט בברלין, עם הזמן הכירה את המלחין השווייצרי רולף ליברמן (Rolf Liebermann), אשר עמו שמרה על קשרי ידידות קרובים עד סוף ימיה. בזמן הופעותיה פגשה אנדרסן את המלחין הגרמני נורברט שולצה, אשר הלחין את המוזיקה לשיר לילי מרלן, ובשנת 1939 הקליטה את השיר שנהפך ללהיט במספר ארצות ותורגם למספר שפות. השיר "לילי מרלן" זה נאסר על ידי שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, בטענה כי הוא משדר עצב ולא שמחה בקרב החיילים. עם הזמן נאסר על אנדרסן לשיר בציבור בגלל קשריה עם ליברמן ושאר האומנים היהודים שפגשה בציריך. לאחר זמן מה הותר לה לשיר מול קהל עם האיסור שלא לשיר את לילי מרלן בכלל, כמו כן הופיעה אנדרסן בתפקיד מזערי בסרט תעמולה נאצי שם נתבקשה לשיר כמה שירים באנגלית. ב-1941 ביצעה גם שיר שגורלו שפר עליו יותר מ"לילי", Es geht alles vorüber או "הכל עובר". הוא זכה להצלחה עצומה ונעשה מזוהה כאחד מלהיטיה הגדולים של המלחמה. בשנת 1949 נישאה אנדרסן למלחין השווייצרי ארתור בויל (Beul). לאחר כמה שנות הפסקה חזרה להופיע בשנת 1952 עם השיר "Die blaue Nacht am Hafen", שאותו כתבה בעצמה. בשנת 1959 יצאה אנדרסן עם השיר "Ein Schiff wird kommen...", שהיה הגרסה הגרמנית לשיר "Never on Sunday" של המלחין היווני מאנוס חג'ידאקיס. בשנת 1961 השתתפה אנדרסן בתחרות האירוויזיון כנציגת גרמניה, עם השיר "Einmal sehen wir uns wieder", שהגיע למקום השלושה עשר. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיעה אנדרסן באירופה, ארצות הברית וקנדה. אנדרסן נפטרה מהתקף לב בגיל 67 בווינה בירת אוסטריה, ונקברה בבית הקברות שבאי לנגאוג שבפריזיה המזרחית. מדיה וקבצים בנושא לאלה אנדרסן בוויקישיתוף לאלה אנדרסן, ברשת החברתית Goodreads לאלה אנדרסן, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) לאלה אנדרסן, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) לאלה אנדרסן, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר ספוטיפיי לאלה אנדרסן, באתר Last.fm (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר AllMusic (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר MusicBrainz (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר דיזר לאלה אנדרסן, באתר Yandex.Music (ברוסית) לאלה אנדרסן, באתר Discogs (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר Songkick (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר Genius לאלה אנדרסן, באתר SecondHandSongs לאלה אנדרסן, באתר DNCI לאלה אנדרסן, באתר טיידל (באנגלית) לאלה אנדרסן, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Es geht alles vorüber, es geht alles vorbei. Geschichte eines Durchhalteschlagers.‏ Lied und populäre Kultur, 2006.
פרשת ח'אלד מוחמד סעיד

ח'אלד מוחמד סעיד (בערבית: خالد محمد سعيد; 27 בינואר 1982 – 6 ביוני 2010) הוא צעיר מצרי שמת אחרי שנעצר באזור סידי ג'אבר שבאלכסנדריה על ידי משטרת מצרים. נסיבות מותו שנויות במחלוקת, אך הדעה הציבורית הייתה כי הוא הוכה ונהרג על ידי כוחות הביטחון המצריים. תמונות של גופתו המרוטשת הופצו ברחבי הרשת, בין היתר בקבוצת פייסבוק בולטת אשר נקראה "כולנו ח'אלד סעיד". כמו כן הובלטה הידיעה על מותו בעידודו של ואאיל רונים, מנהל גוגל במצרים . פרסומים אלו חוללו זעם רב ותרמו לאי שביעות הרצון של אזרחי מצרים בשבועות שקדמו להפיכה במצרים. באוקטובר 2011 הואשמו שני שוטרים מצריים בהכאתו ובהריגתו, ונגזרו עליהם שבע שנות מאסר. על פי העדויות המקובלות, ב-6 ביוני 2010 ישב סעיד בקומה השנייה של חנות אינטרנט קפה בסידי ג'אבר שבאלכסנדריה, עת שני בלשים נכנסו לחנות ועצרו אותו. עדי ראייה רבים העידו כי סעיד הוכה למוות על ידי המשטרה, ולפי דיווחים אף הטיחו בו חפצים כשהובל אל מכונית המשטרה. בעל בית הקפה העיד כי סעיד הוכה למוות בפתח הבניין שממול בית הקפה חנותו, לאחר שהבלשים לקחו אותו אל מחוץ לבית הקפה לאחר בקשת הבעלים בכך. בראיון לעיתון מפלגת מפלגת האופוזיציה אל ע'ד, תיאר בעל בית הקפה את האירוע כך: "הם גררו אותו לבניין הסמוך וחבטו את ראשו בדלת ברזל, במדרגות והקירות של הבניין ... שני רופאים שהיו שם ניסו לשווא להחיותו, אבל המשטרה המשיכה להכותו ... הם המשיכו להכות אותו גם כשכבר מת". תיאור זה אושר על ידי הארגון המצרי לזכויות אדם. המשטרה מצידה טענה כי סעיד נחנק בניסיון לבלוע מנת חשיש, טענה הנתמכת על ידי שני דו"חות נתיחה שנעשו על ידי רשויות משפטיות. המשטרה ציינה עוד כי סעיד החזיק נשק שאינו חוקי וכי הוא התנגד למעצר. מדיה וקבצים בנושא פרשת ח'אלד מוחמד סעיד בוויקישיתוף ynet, מצרים: צעיר שהוכה למוות הפך לסמל המהפכה, באתר ynet, 6 בפברואר 2011 חוסה אנטוניו ורגאס, ניו יורק טיימס, "מהפכה 2.0" של ואיל רונים: עשו לייק למהפכה, באתר הארץ, 4 במרץ 2012 הקבוצה באתר פייסבוק ריאיון עם רונים (ערבית) באתר יוטיוב על הזעם ברחובות קהיר באתר The National בתאריך 2010-06-13 עד 2010-07-13. "Google worker is Egypt’s Facebook hero" באתר Financial Times Egypt jails police over activist Khaled Said's deat באתר ה-BBC "Two witnesses affirm Alex victim beaten by police". אלמסרי אליום Anger in Alexandria: 'We’re afraid of our own government' באתר אלמסרי אליום Egypt cafe owner describes police beating death באתר The San Diego Union-Tribune Journalists protest state media coverage of Alexandria police killing באתר אלמסרי אליום Demonstrators in Egypt rail against brutality, man's death באתר CNN ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים ובנושא מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
דגל פרובינציית בואנוס איירס

דגל הפרובינציה בואנוס איירס הוא דגלה של הפרובינציה הארגנטינית בואנוס איירס. עיצובו הוא ביקולור אופקי בצבעי כחול וירוק המופרד בקו אדום דק. במרכז הדגל מופיעים אלמנטים של שמש מאי, גלגל שיניים, פרח החמניה ועלי דפנה. הדגל אומץ לאחר שעוצב בידי סטודנט וזכה בתחרות עיצוב פרובינציונלית. הצבע הירוק מסמל את השדות הירוקים של הפרובינציה; הצבע הכחול מיוחס לנחליה, לים, לחופים ולשמיים הכחולים; הצבע האדום מייצג את הפדרליזם; הצבע הצהוב מיוחס לתפוקה ולפוריות; עלי הדפנה מייצגים את התפארת של הפרובינציה; גלגל השיניים מייצג את כושר היצור והחמניה מייצגת את החקלאות. מדיה וקבצים בנושא דגל פרובינציית בואנוס איירס בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
המעגל השחור

המעגל השחור (באנגלית: The Black Circle) הוא ספר מאת פטריק קרמן, החמישי בסדרת 39 רמזים. הספר יצא בעברית בשנת 2011, לאחר שתורגם על ידי רוני בק. בספר זה, שני האחים היתומים דן בן ה-11 ואיימי בת ה-14, ממשיכים במסעם ברחבי תבל בעקבות 39 רמזים. בראשית הספר הם מגלים קצה חוט מסתורי שאומר להם לטוס לרוסיה. הם מחליטים לעשות את זה מכיוון שבין שאר הדברים שהם מקבלים יש תמונה של הוריהם המנוחים. מתחת לתמונה היה כתוב - "השעון מתקתק מצאו אותי בתוך 36 שעות בדלת המובילה לחדר הנסגר לעד. בואו לבד, כמו הוריכם, או אל תבואו כלל. אל תבטחו באף אחד. נר"ר" לאחר הטיסה לרוסיה, השניים נפגשים בהולטים, המנסים גם הם למצוא את הרמזים. הם מחליטים לכרות ברית. לאחר מכן הם מחלקים את המקומות בהם הם צריכים לבקר, בעזרת אנגרמות שמצאו, ומעבירים מידע מאחד לשני. איימי ודן הולכים למוסקבה ולסנט פטרסבורג בעוד ההולטים הולכים לערים באזור סיביר. לבסוף, לאחר מרדפים ממושכים אחר הרמז, ואחר ניסיונות לגלות את זהותו של נר"ר, איימי ודן מגיעים לארמון הקונגרסים של הקרמלין, שם, לאחר כמה מעברים סודיים, הם מגיעים לנר"ר ומגלים שהיא הבת של הנסיכה אנסטסיה רומנוב - שהייתה אמורה להירצח עם שאר משפחתה אך הצליחה לברוח. מתברר להם ששמה של נר"ר הוא נטליה רוסלנובה ראדוב. מתברר להם שהקבראים, המשתתפים גם הם במירוץ אחר הרמזים, החליטו על מקום הרמז ("הכנסייה שעל הדם" ביקטרינבורג) הוטל "מעגל שחור" - אזור סגור לכל מי שאינו לוקיאנוסי בעל אישור גבוה. נטליה מצליחה להבריח אותם לשם ב"כריש" - מסוק מהיר ביותר. הם מצליחים להיכנס לכנסייה, שנמצאת על המקום בו נרצחו וקבורים בני משפחת רומנוב ומגיעים לחדר הענבר המקורי שהוחזר מהנאצים על ידי הלוקיאנוסים. בעזרת הוראותיה של נטליה הם מוצאים בשעון ענבר את הרמז - גרם של ענבר. לאחר מכן הם חוזרים למוסקבה ומודיעים להולטים על הרמז. אייזנהאואר, האב במשפחת ההולטים, מפרק את הברית. אתר חברת ההוצאה לאור Scholastic, שהוציאה את הספר לאור באנגלית מתוך The 39 Clues Wiki המעגל השחור, באתר OCLC (באנגלית)
האפיפיורית יוהנה (סרט, 1972)

האפיפיורית יוהנה (באנגלית: Pope Joan) הוא סרט משנת 1972 שגיבורתו היא האפיפיורית יוהנה, דמות שקיומה ההיסטורי שנוי במחלוקת אך מוצגת בסרט כאמיתית. זוהי הפקה בריטית בכיכובה של השחקנית ליב אולמן בתפקיד האפיפיורית יוהנה. הסרט יצא על גבי DVD בשנת 2003 בשם "The Devil's Imposter", בגרסה מקוצרת. עלילת הסרט מתארת את יוהנה אשר הצליחה לרכוש השכלה בתקופת ימי הביניים בניגוד למקובל באותה תקופה, ולאחר שהתחזתה לאחיה שנהרג במתקפת ויקינגים היא עושה את דרכה לרומא, שם היא מצליחה לטפס בסולם המעמדות עד כדי בחירתה לאפיפיור. עיבוד קולנועי נוסף לסרט יצא לאור בשנת 2009. עיבוד זה מבוסס על הרומן ההיסטורי "האפיפיורית יוהנה" מאת דונה וולפולק קרוס. ליב אולמן אוליביה דה הבילנד לזלי אן דאון טרוור האוורד פרנקו נרו מקסימיליאן של ג'ון שרפנל "האפיפיורית יוהנה", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", באתר AllMovie (באנגלית) "האפיפיורית יוהנה", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
תאודורוס השני (אפיפיור קופטי)

תוואדרוס השני (בערבית: تَوَاضُرُوس ٱلثَّانِي – תואצ'רוס אלת'אני, בקופטית: Ⲡⲁⲡⲁ Ⲁⲃⲃⲁ Ⲑⲉⲟ́ⲇⲱⲣⲟⲥ ⲡⲓⲙⲁϩ ⲃ̅ – פאפא אבא תיאודורוס פימאה 2; נולד ב־4 בנובמבר 1952 בשם وجيه صبحي باقي سليمان וגיה צובחי באקי סולימאן) הוא האפיפיור ה־118 של הכנסייה הקופטית. למד רוקחות באוניברסיטת אלכסנדריה. ב־23 בדצמבר 1989 נעשה לכומר. ב־15 ביוני 1997 הוקדש לבישוף על ידי האפיפיור שנודה השלישי. ב־4 בנובמבר 2012, כשבעה חודשים לאחר מותו של האפיפיור שנודה השלישי, נבחר תאודורוס השני לאפיפיור. הוא הוכתר כאפיפיור בטקס שנערך ב־18 בנובמבר 2012. מדיה וקבצים בנושא תאודורוס השני בוויקישיתוף תאודורוס השני, ברשת החברתית אקס (טוויטר) תאודורוס השני, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סוכנויות הידיעות, ילד שלף שם מקערת קריסטל, אפיפיור קופטי נבחר, באתר ynet, 4 בנובמבר 2012. סוכנויות הידיעות, מצרים: הילד בחר את האפיפיור הקופטי, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2012. ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.