laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק אבוהב דה-פונסיקה

הרב יצחק אבוהב דה-פונסיקה (1605 - 4 באפריל 1693) היה רב באמסטרדם והרב הראשון בעולם החדש. התפרסם גם בזכות היותו דרשן בהולנד, איש קבלה ותרגומי קבלה לעברית. תמך חשאית בשבתי צבי.[דרוש מקור] אבוהב, שהוסיף לשם משפחתו את שם משפחת אמו "דה פונסיקה" כדי להבדילו מבן תקופתו יצחק בן מתתיה אבוהב, נולד בשנת 1605 בקשטרו דיירה שבפורטוגל למשפחת אנוסים. כשהיה בן 7 ברח עם אמו להולנד. באמסטרדם למד אצל רבי יצחק עוזיאל, עד למותו ב-1622. בגיל 21 התמנה לתפקיד חכם קהילת "בית ישראל" באמסטרדם (1626), אף על פי שתפקיד זה ניתן בדרך כלל לאנשים מבוגרים יותר. לאחר שאוחדו הקהילות ב-1639, כיהן כדיין בבית הדין בראשות רבי שאול מורטירה, ולצד רבי מנשה בן ישראל. בשנת 1642 היגר אבוהב לברזיל, והתמנה לתפקיד הרב של העיר רסיפה, בירת ברזיל ההולנדית. כאשר כבשו הפורטוגזים את העיר ב-1654, נמלט אבוהב, יחד עם הקהילה היהודית המקומית, חזרה לאמסטרדם. לאחר חזרתו לעיר, התמנה בשנית לתפקיד חכם ולתפקיד ראש ישיבת אמסטרדם. אבוהב הנהיג את קהילת אמסטרדם במשך כ-40 שנה ובתקופתו הקהילה פרחה ושגשגה. אבוהב נתן את הדחיפה הראשונית לבנייתו של בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם שנחנך ב-2 באוגוסט 1675. פולמוס הגותי התעורר בין רבי יצחק אבוהב דה-פונסיקה, לבין רעו רבי שאול מורטירה, בדבר השאלה האם בן ישראל עתיד להגיע לתיקון בסופם של תהליכי זיכוך שונים, ובכל מקרה יזכה לעולם הבא, או שמא יכול יהודי להרשיע עד שיאבד את חלקו לעולם הבא לגמרי. מורטירה סבר שהוא יכול לאבד את חלקו, ודה-פונסיקה חלק עליו. הוויכוחים בשאלה זו, שעניינה רבות את האנוסים וקהילותיהם, באו בדפוס בספר "חכמי רוסיפי ואמשטרדם", ירושלים ה'תשס"ז. ספר זה מכיל גם פסקי הלכה רבים של דה-פונסיקה, ונדפס מתוך כתבי יד שנשמרו בעיר רסיפה. אבוהב התפרסם גם כאחד מחברי בית הדין שגזרו חרם על ברוך שפינוזה. אבוהב תרגם מספרדית לעברית את ספריו של רבי אברהם כהן דה-הירירה, "בית אלהים" ו"שער השמים". השתתף, יחד עם רבי משה רפאל אגילר ורבי אהרן צרפתי, בכתיבת הקדמה למהדורה מפוארת של התנ"ך שהודפסה באמסטרדם בזמנו. מדיה וקבצים בנושא יצחק אבוהב דה-פונסיקה בוויקישיתוף מידע על פונשיקה, יצחק בן דוד אבוהב בקטלוג הספרייה הלאומית "אֲבוֹהָב, יצחק", יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק א, עמודים 19–20, באתר היברובוקס "יצחק דה פונסיקה אבוהב", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) אביבה קרינסקי, כל הנשמות תחזורנה אל בית אביהן, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2010 ביוגרפיה של יצחק אבוהב דה-פונסיקה באתר "הספרייה היהודית הווירטואלית" (באנגלית) תמונתו של הרב יצחק אבוהב דה-פונסיקה יצחק אבוהב דה-פונסיקה, באתר "החכם היומי" רבי יצחק אבוהב, ‏מחברת נשמת חיים, בעריכת הרב שמעון צבי אלטמן, הוצאת מכון ירושלים, 2007, באתר Academia.edu יצחק אבוהב (1605-1693), ה-3, דף שער בספרייה הלאומית אייזנשטיין, אוצר ישראל חלק א, ערך "אבוהב, יצחק", עמ' 19, באתר היברובוקס אייזנשטיין, אוצר ישראל חלק ב, ערך "אמשטרדם", עמ' 107, באתר היברובוקס [1] ראו יודאיקה ירושלים, ירושלים קיץ תשס"ד, פריט 345, עמ' 258–259. ערך זה הוא קצרמר בנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פייטרו ד'אבנו

פייטרו ד'אבנו (איטלקית Pietro d'Abano). סביב 1250–1316 היה פילוסוף, אסטרולוג ופרופסור לרפואה איטלקי. ד'אבנו נולד באבאנו באני, עיירה באיטליה, סמוך לפדובה. שם למד רפואה. לאחר מכן היגר לקונסטנטינופול אשר בטורקיה, על מנת ללמוד יוונית. משם היגר לפריז, בה למד רפואה ומתמטיקה וזכה בתואר דוקטור לפילוסופיה. הוא ערך מסעות באנגליה ובסקוטלנד, אך נקרא לשוב לפדובה ובשנים 1303–1304 שימש בה כפרופסור לרפואה באוניברסיטת פדובה.[דרוש מקור][דרושה הבהרה] שמו נפוץ ברחבי ארצו ושכרו היה גבוה. יחד עם האסטרונומיה, למד אף אסטרולוגיה ועסק אף בכשפים. בשנת 1306 הועמד לדין על ידי האינקוויזיציה כמכשף ועונה במעצרו לשם הודאה, אך לבסוף הצליח לטהר את עצמו מאשמת הכישוף. בשנת 1315 הואשם שוב בכישוף והובא לדין, אולם מת בגיל 66, לפני שיצא פסק דינו. החקירה נמשכה גם אחרי מותו. הוא נמצא אשם וגופתו נשרפה. ד'אבנו כתב ספרים בפילוסופיה וברפואה ותירגם מספריהם של סופרי העולם העתיק ושל הסופרים הערבים. הוא נחשב לרופא המשכיל בדורו. ספריו בתחום הרפואה היו נפוצים ושימשו ללימודי רפואה עד למאה ה-16. פייטרו תמך ברעיונות הרפואיים והפילוסופיים של אבן רושד ואבן סינא, בספרו Conciliator differentiarum quae inter philosophos et medicos versantur שנכתב בין השנים 1303 ל-1310 הוא מנסה ליישב בין הרפואה הערבית לתורת הטבע היוונית על ידי עיסוק בסוגיות אנטומיות ופיזיולוגיות. פייטרו ד'אבנו הרבה לעסוק באסטרולוגיה ובפרט התעניין בתנועת "ספירת כוכבי השבת" שלפי המודל הגאוצנטרי של תלמי היא הגלגל האחרון (אחרי שבתאי). תלמי עצמו העריך כי גלגל זה נע במהירות זוויתית של מעלה אחת ב-100 שנים כך שהוא משלים הקפה אחת סביב הארץ ב 36,000 שנה פייטרו ד'אבנו חישב מהירות סיבוב של מעלה אחת ב70 שנה, הוא ייחס לתנועת הגלגל השמיני חשיבות רבה בשל השינויים העצומים המתחוללים עם השלמת סיבוב כזה ("שנה גדולה" Annus Magnus) הכוללים, למשל, הפיכת יבשה לים כמודגם בסיפורה של אטלנטיס. לפי דעתו, כאשר נוצרת התאמה בין מזלות טלה ומאזניים המציינים את ימי השוויון והמזלות ה"טרופיים" סרטן וגדי המציינים את היום הארוך והקצר בגלגלי כוכבי הלכת מתאימים בדיוק למזלות אלו בגלגל כוכבי השבת מופיע "תור זהב" בו בני האדם חזקים יותר ומאריכים ימים. תור זהב כזה נמשך 500 שנים לפני ואחרי זמן ההתאמה המושלמת בין המזלות והוא אירע בעת העתיקה כך שהופיעו מנהיגים כאלכסנדר הגדול ויוליוס קיסר וענקי רוח כאפלטון, אריסטו, אוקלידס וכו'. כשגדלה אי ההתאמה בין כוכבי הלכת לכוכבים הקבועים מדרדר טבע האדם, יורדת תוחלת החיים, יורד ערכן של האמונה והחוק, השלטון נעשה מושחת ובני האדם מדוכאים. חשיבות רבה מיוחסת בכתביו לצרופים של כוכבי לכת: כאשר צדק ושבתאי מופיעים יחד בתחילת מזל טלה תיווצר אישיות מאוזנת היטב אך לא יותר מאדם אחד באותו זמן. אדם כזה יכול להיות נביא, מחוקק, מייסד דת ומורה דרך לאנושות. פייטרו מקשר בין משך הזמן בו יישמר הצירוף האסטרולוגי הזה למשך חייו של ישו. מדיה וקבצים בנושא פייטרו ד'אבנו בוויקישיתוף Lynn Thorndike, HISTORY OF MAGIC AND EXPERIMENTAL SCIENCE DURING THE FIRST THIRTEEN CENTURIES OF OUR ERA, עמודים 895-897
יהושע פרץ

יהושע פרץ (נולד ב-12 בדצמבר 1938) הוא מנהיג פועלים ישראלי. הוא היה יו"ר הוועד של עובדי התפעול בנמל אשדוד. פרץ נולד באסואירה (בעבר מוגדור) שבמרוקו. עלה לישראל לבדו כילד בן 12 ב-1950, עם עלייתו לישראל התחנך בקיבוץ עין השלושה ולאחר מכן בקיבוץ מזרע. פרץ סיפר כי בקיבוצים ספג את רוח השוויון שלאחר מכן הנחתה אותו במאבקיו להשוואת תנאי השכר של עובדי נמל אשדוד לאלו של נמל חיפה. לאחר שירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים עבד בדימונה ובסדום כנהג משאית, רתך-מסגר וכעובד בעבודות גובה. לאחר נישואיו עבר לאשדוד והחל לעבוד במפעל "רוגוזין" ולאחר מכן כמלגזן בנמל אשדוד שאך נבנה. בשנת 1961 היה ממקימי קבוצת הכדורגל של מכבי אשדוד ושיחק בשורותיה כבלם. עלייתו של פרץ למעמד של מנהיג פועלי התפעול הייתה בסוף 1966 בעת שנערכה "שביתת הארבעים". רשות הנמלים סירבה לקלוט לשורותיה כעובדים קבועים 40 פועלי סולל בונה שהועסקו בהקמת הנמל. ההסתדרות, שהייתה הבעלים של סולל בונה, התנגדה גם היא למעבר הפועלים ואלו פתחו בשביתת רעב. פרץ הגיע לעימותים רבים עם ההנהלה ואף הביא להתפטרותו של מנכ"ל רשות הנמלים, חיים לסקוב, שטען כי אינו מקבל גיבוי מהממשלה. פרץ התפרסם במחצית השנייה של שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 כמנהיגם המיליטנטי של עובדי התפעול בנמל אשדוד. פרץ הנהיג את פועלי הנמל בשורה של סכסוכי עבודה ושביתות שעוררו את זעם הממסד הכלכלי והפוליטי ושל חלקים נרחבים בציבור בישראל באותן שנים והביאו את עובדי הנמל לשיפור משמעותי בתנאי העבודה שלהם ובשכרם. סכסוכי העבודה, שנעשו פעמים רבות בניגוד לדעתם ולהסכמתם של ההסתדרות ומוסדותיה, העלו במובלע לסדר היום הציבורי גם את הנושא העדתי מאחר שעובדי הנמל שתויגו כמזרחיים (גם בשל הופעותיו וסגנון דיבורו של יהושע פרץ באמצעי התקשורת), קראו תיגר במאבקיהם על מוקדי הכוח המסורתיים במדינה. ב-9 ביולי 1975 הורה פרץ על סגירת שער הכניסה לנמל אשדוד, לאחר ויכוח עם שוטר משמר הגבול שדרש ממנו להציג אישור כניסה. ב-7 באוקטובר 1975 הוא נידון בבית משפט השלום לעונש מאסר של חודשיים וקנס של 5000 ל"י. לאחר שנדחה ערעורו בבית המשפט המחוזי ובית משפט עליון, ריצה את עונשו בראשית 1977. ב-1973 עמד בראש רשימת הליכוד למועצת הפועלים בעירו. ב-1977, בבחירות לכנסת התשיעית, היה פרץ מספר שתים ברשימת "חופש" בראשות שלום כהן, אך המפלגה קיבלה רק 2,498 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ במקום ה-8 ברשימת הגמלאים. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. מדיה וקבצים בנושא יהושע פרץ בוויקישיתוף דורון רוזנבלום, יש פרץ יש צווחה, דבר, 3 במרץ 1972, המשך, המשך דן מירקין, "תגיד מתי אתה בא, ואתן בשער הוראה להכניס אותך", מעריב, 30 במאי 1969 דורון רוזנבלום, יש פרץ יש צווחה, דבר, 3 במרץ 1972 דרור אסנת, "מחייטים וסנדלרים בנינו פה נמל": פועליות, לאומיות ואתניות בקרב פועלי נמל אשדוד, 1961-1967., 2004, אתר נמל אשדוד דני צדקוני, תיכף תראה מי זה יהושע פרץ, דבר, 10 ביולי 1975 דני צדקוני, גזר דין וסערת יצרים המונית באשדוד, דבר, 8 באוקטובר 1975 סופר דבר בדרום, יהושע פרץ מתייצב היום לריצוי עונשו, דבר, 2 בינואר 1977
ראש המטות המשולבים של טורקיה

ראש המטות המשולבים של טורקיה (טורקית Genelkurmay Başkanı) הוא קצין בדרגת גנרל המפקד על הכוחות המזוינים של טורקיה, הכוללים את הצבא, חיל האוויר וחיל הים. מאז 2018 מכהן בתפקיד הגנרל יאשר גולר (Yaşar Güler), והוא ה-30 במנין הנושאים בתפקיד. לפי חוקת טורקיה, בעיתות שלום כפוף ראש המטות המשולבים לראש הממשלה ואילו בעת מלחמה הוא מכהן כמפקד העליון מטעם הנשיא. במקרה של מלחמה גם הז'נדרמריה של טורקיה (Jandarma Genel Komutanlığı) ומשמר החופים (Sahil Güvenlik Komutanlığı) נכנסים תחת פיקודו המלא של ראש המטות המשולבים - הז'נדרמריה כפופה לצבא ומשמר החופים לחיל הים. בזמן שגרתי שתי יחידות אלה כפופות ברוב העניינים לשר הפנים של טורקיה. לראש המטות המשולבים בטורקיה סמכות והשפעה על הממשלה והשלטון החורגים מהמקובל בדרך כלל במדינות דמוקרטיות. ראשי המטות המשולבים במדינה פירשו את תפקידם המוגדר בחוקה כמגיני המדינה ואופיה, כהיתר לתפוס את השלטון באופן זמני וזאת כדי להשליט סדר ורגיעה במקרים בהם סברו כי השלטון נקלע לחוסר יציבות או כי אופייה החילוני של המדינה נמצא בסכנה. המועצה לביטחון לאומי (טורקיה) היסטוריה של הרפובליקה הטורקית חוקת טורקיה מדיה וקבצים בנושא ראש המטות המשולבים של טורקיה בוויקישיתוף האתר הרשמי (אנגלית) אתר המטות המשולבים
אוגטסו מונוגטרי

אוגטסו מונוגטרי (ביפנית: 雨月物語) הוא סרט יפני בבימויו של קנג'י מיזוגוצ'י. בסרט המתרחש ביפן של ימי הביניים, מככבים מסאיוקי מורי ומאציקו קיו, והשראתו באה מסיפורים של אואדה אקינארי וגי דה מופאסאן. זהו סרטו המפורסם ביותר של מיזוגושי, הנחשב על ידי מבקרים כיצירת מופת של הקולנוע היפני. ביפנית "או״ פירושו גשם, ״גטסו״ פירושו ירח, ״מונוגטרי״ פירושו סיפור (מסוגה גבוהה). בתרגום חופשי מאנגלית: "מעשיות לאור הירח והגשם". שני האלמנטים, ירח וגשם, קשורים במסורת היפנית לאווירת מסתורין. אוגטסו הוא סיפור רוחות, שבו חייו של איכר אומן בימי הביניים של יפן נהרסים מחמת תאוות הבצע שלו. באופן האופייני לסרטיו של מיזוגוצ'י העוסקים רבות באפליה ובסבל של נשים בחברה, ועל רקע התנהגותם האנוכית של גברים. הסרט מציג תפאורה מדהימה ביופייה וקטעים ארוכים ועשויים בקפדנות, כמו גם מרכיבים היוצרים בלבול כמו ערפל ודממה. הסרט זכה בפרס אריה הכסף עבור הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה לשנת 1953. הסרט הופיע פעמים רבות בכתב העת "Sight and Sound" במשאל שבו מופיעים עשרת הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם ומתפרסם פעם בעשור. בשנת 2000 העיתון "The Village Voice" מיקם את אוגצו במקום ה-29 ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר של המאה העשרים. ב-2005 נעשה הסרט זמין בפעם הראשונה ב-DVD בסדרת Region 1 כש-Criterion Collection הפיצו מהדורה של דיסק כפול, של הסרט הכוללת סרט תיעודי בן 150 דקות על מיזוגושי שביים קנטו שינדו. המארז כולל גם עלון עם מסה ושלושה סיפורים קצרים שמהם שאב הסרט את השראתו: The House in the Thickest ו"תאוותנותו של הנחש" מאת אקינארי אודה, ועל "כיצד הוא השיג את לגיון הכבוד" מאת גי דה מופאסאן. דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "אוגטסו מונוגטרי", עמ' 89–90 מדיה וקבצים בנושא אוגטסו מונוגטרי בוויקישיתוף מסת אוסף קריטריון שכתב פיליפ לופאט במאגר הסרטים היפני (ביפנית) "אוגטסו מונוגטרי", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "אוגטסו מונוגטרי", באתר נטפליקס "אוגטסו מונוגטרי", באתר AllMovie (באנגלית) "אוגטסו מונוגטרי", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "אוגטסו מונוגטרי", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ביקורת על אוגטסו מונגטרי סקירת DVD של אוגטסו
יושב ראש המטות המשולבים

יושב ראש המטות המשולבים (באנגלית: Chairman of the Joint Chiefs of Staff, בתרגום מדויק: "יושב ראש שילוב ראשי המטות"), מוגדר בחוק האמריקני כקצין הבכיר ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית, והוא היועץ הצבאי הראשי לנשיא ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי, למועצה לביטחון הפנים, ולמזכיר ההגנה. המונח "ראשי-המטה" מתייחס לקצינים העומדים בראשי המטות של הזרועות הנפרדות אשר מרכיבות את הכוחות המזוינים: צבא היבשה, הצי, חיל האוויר, כח החלל, חיל הנחתים, המשמר הלאומי ומשמר החופים. יושב הראש של ראשי המטות המשולבים עומד בראש ומתאם את הפעולות של פורום ראשי המטה, הכולל מלבדו את: סגן יושב ראש המטות המשולבים ראש מטה צבא ארצות הברית (האחראי על צבא היבשה של ארצות הברית) ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית (האחראי על חיל האוויר של ארצות הברית) ראש המבצעים הימיים (האחראי על הצי האמריקני) מפקד חיל הנחתים האמריקני (האחראי על חיל הנחתים האמריקני) מפקדי מבצעי החלל (האחראי על כוח החלל של ארצות הברית) ראש לשכת המשמר הלאומי (האחראי על המשמר הלאומי של ארצות הברית) משרדי ראשי המטות המשולבים נמצאים בפנטגון. ליושב ראש, לסגנו ולארבעת ראשי המטות אין סמכות פיקודית על הכוחות הלוחמים (ארבעת ראשי המטות אחראים על בניית הכוח הצבאי ולא על הפעלתו). שרשרת הפיקוד מתחילה בנשיא (המוגדר בחוקה כמפקד העליון - Commander-in-chief‏) ועוברת דרך מזכיר ההגנה ישירות אל המפקדים של הפיקודים הקרביים המאוחדים. אולם, יושב ראש המטות עשוי להעביר פקודות אל הכוחות הלוחמים מטעם הנשיא ומזכיר ההגנה. אדמירל הצי ויליאם ד' ליהי, מהצי, שירת בתפקיד מפקד הסגל של הפיקוד העליון של הצבא והצי (20 ביולי 1942 – 21 במרץ 1949). תפקידו של ליהי קדם לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים. יושב ראש המטות המשולבים ממונה על ידי הנשיא ומינויו חייב להיות מאושר על ידי הצבעת רוב בסנאט. על פי תקנון יושב ראש המטות המשולבים הוא בדרגת אדמירל או כגנרל ארבעה כוכבים. אתר האינטרנט הרשמי של יושב ראש המטות המשולבים יושב ראש המטות המשולבים, ברשת החברתית פייסבוק יושב ראש המטות המשולבים, באתר פליקר יושב ראש המטות המשולבים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) בכוחות המזוינים של ארצות הברית יש שש זרועות (צבא היבשה, חיל האוויר, חיל החלל, הצי, חיל הנחתים ומשמר החופים). בראש כל זרוע עומד מטה (קבוצת קצינים שאחראית על ניהולו), ומפקד כל זרוע הוא ראש המטה שלה. כשראשי המטות מתכנסים יחד תחת היו״ר וסגנו, הם מכונים "שילוב ראשי המטות" (אפשר גם "כינוס" או "שיתוף" במקום "שילוב"), ובהתאם היו״ר הוא ״יושב ראש שילוב ראשי המטות״. הפרק השני של החוקה (אנ') מגדיר את הנשיא: ”Commander in Chief of the Army and Navy of the United States, and of the Militia of the several States, when called into the actual Service of the United States”
לוסטגארטן

הלוסטגארטן (בגרמנית: Lustgarten -"גן תענוגות" או "גן השעשועים") הוא פארק הנמצא באי המוזיאונים במרכז ברלין, בסמוך למקום בו עמד בעבר הברלינר שטאטשלוס (טירת העיר). בעת הקמתו היה הגן גן פרטי, והיווה חלק משטחי הטירה. במהלך השנים הפך לפארק ציבורי, לשטחי תהלוכות ומסדרים צבאיים, ולבסוף שב להיות פארק ציבורי. החל מהמאה ה-16 שימש האזור בו מצוי היום הלוסטגארטן כגן מטבח (גינת תבלינים) של הארמון של האלקטור של ברנדנבורג (לימים שליטי ממלכת פרוסיה). לאחר תום מלחמת שלושים השנים החל פיתוחה של ברלין על ידי פרידריך וילהלם (האלקטור הגדול) ואשתו ההולנדית לואיזה הנרייטה מאוראניה. לואיס בקשה מהמהנדס הצבאי יוהאן מאוריץ (Johann Mauritz) ומתכנן הגנים מיכאל האנף (Michael Hanff) בשנת 1646 להפוך את גן המטבח לגן רשמי לאירוח, ונתנה לגן את שמו הנוכחי. בשנת 1713 הפך מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון את הגן למגרש מצעדים צבאי המכוסה בחול. כל צמחי הגן נעקרו. במקביל נבנו שני מגרשי מסדרים נוספים: פאריזר פלאץ בסמוך לשער ברנדנבורג ולייפציגר פלאץ. בשנת 1790 הפך פרידריך וילהלם השני את הלוסטגארטן ממגרש מסדרים לפארק, אולם בעת כיבוש ברלין על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1806 שב הגן והפך למגרש מסדרים עבור הצבא הצרפתי. בראשית המאה ה-19 נבנה המוזיאון הישן בסמוך לארמון המלוכה. המוזיאון נבנה בסגנון ניאו קלאסי על פי תוכניות של האדריכל קארל פרידריך שינקל, ובין השנים 1826–1829 נבנה מחדש גן ציבור בחזית המוזיאון על פי תוכניות של מתכנן הגנים פטר יוזף לנה. שבילים חילקו את הגן לשישה אזורים, ובמרכז הגן נבנתה מזרקה שגובהה 13 מטרים, אשר הופעלה על ידי מנוע קיטור. בין השנים 1894–1905 נהרסה הקתדרלה הפרוטסטנטית בצידו הצפוני של הגן, ובמקומה נבנתה הברלינר דום בתכנונו של האדריכל יוליוס קארל רשדורף (Julius Carl Raschdorff). בשנת 1871 הוחלפה מזרקת הקיטור בפסל רכוב של פרידריך וילהלם השלישי. בתקופת רפובליקת ויימאר שימש הלוסטגארטן כאתר להפגנות המונים פוליטיות. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הקומוניסטית נהגו לערוך במקום עצרות המונים. באוגוסט 1921 נערכה בפארק הפגנה בה השתתפו 500,000 מפגינים כמחאה כנגד הימין הקיצוני הגרמני, וביוני 1922 250,000 מפגינים מחו על הרצחו של שר החוץ ולטר רתנאו. בשנת 1933 בעקבות עליית הנאצים לשלטון נערכה הפגנה נגד המפלגה בה השתתפו 200,000 מפגינים. לאחר הפגנה זו חוקקו הנאצים חוק האוסר להפגין כנגדם, והפכו את הלוסטגארטן לאתר מצעדים עבור המפלגה. ב-1934 נעקרו צמחי הפארק, והפארק נסלל. פסלו של פרידריך וילהלם השלישי הוסר ממרכז הפארק, ונערכו בפארק עצרות המונים בהם אדולף היטלר נאם בפני מיליון צופים. בעקבות הפצצות האוויר של שלהי מלחמת העולם השנייה נהרס הפארק לחלוטין. גרמניה המזרחית שבירתה הייתה ברלין המזרחית השאירה את הריצוף מתקופת היטלר, אולם שתלה עצים בצידי הכיכר, ושם הכיכר שונה למארקס אנגלס פלאץ (Marx-Engels-Platz). כמו כן נהרס הברלינר שטאדטשלוס ובמקומו נבנה ארמון הרפובליקה ששימש כמקום הכינוס של הפולקסקאמר. רק לאחר נפילת חומת ברלין ואיחוד שתי הגרמניות בשנת 1991 קמה תנועה ציבורית שקראה להקמת פארק במקום. בשנת 1997 מונה אדריכל הגנים הנס לוידל (Hans Loidl) לתכנן את הגן תוך שחזור הסגנון של לנה. עבודות הקמת הפארק החלו בשנת 1998 והסתיימו לאחר שנה. מדיה וקבצים בנושא לוסטגארטן בוויקישיתוף
לוקאש סורמה

לוקאש סורמה (נולד ב-28 ביוני 1977 בקרקוב) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת הקשר אחורי. סורמה הוא שיאן ההופעות בליגת העל הפולנית עם 559 הופעות. סורמה החל את הקריירה שלו בשנת 1996 בויסלה קרקוב שם שיחק עד שנת 1998 ואז הוא עבר לרוך חוז'וב. בשנת 2002 עבר סורמה ללגיה ורשה שם הוא היה הקפטן במשך ארבע שנים וזכה איתה באליפות פולין בשנת 2006. ב-5 ביולי 2007 עבר סורמה למכבי חיפה ולאחר שלא הציג יכולת מרשימה באימונים ובמשחק הליגה בו שיחק, הושאל לבני סכנין לעונה אחת ולאחר מכן עזב את הארץ. סורמה שיחק תקופה קצרה באוסטריה, ולאחר מכן חזר לפולין ובשנת 2009 חתם בקבוצת לכיה גדנסק, במדיה שיחק ארבע וחצי עונות. בקיץ 2013 חזר לקבוצת רוך חוז'וב. לזכותו של סורמה 5 הופעות בנבחרת פולין, בין השנים 2002–2003. מדיה וקבצים בנושא לוקאש סורמה בוויקישיתוף לוקאש סורמה, באתר Transfermarkt לוקאש סורמה, באתר Soccerway לוקאש סורמה, באתר WorldFootball.net לוקאש סורמה, באתר National Football Teams לוקאש סורמה, באתר FootballDatabase.eu פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ויקיפדיה באנגלית פשוטה

ויקיפדיה באנגלית פשוטה (באנגלית: Simple English Wikipedia) היא גרסה מיוחדת בשפה האנגלית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה. ייחודה של ויקיפדיה ב"אנגלית פשוטה", הוא הימנעות משימוש במילים אנגליות מורכבות, והתבססות על אוצר מילים בסיסי. היא מיועדת לאנשים שאינם שולטים היטב בשפה האנגלית ושאוצר המילים שלהם בשפה זו קטן. בדומה ליתר הוויקיפדיות, ויקיפדיה באנגלית פשוטה היא אנציקלופדיה מקוונת, לשימוש חופשי (תחת רישיון CC-BY-SA), שכל גולש יכול לערוך. אנגלית פשוטה מוגדרת, לצורכי כתיבת האנציקלופדיה, כשפה שעושה שימוש רק במילים השכיחות ביותר באנגלית (מומלץ להשתמש רק ב-1000 המילים השכיחות ביותר) ובתחביר פשוט - למשל, משפטים קצרים. כאשר יש צורך להשתמש במילים שאינן שכיחות, יש להסבירן. שלא כבאנגלית בסיסית, אין הגדרה מחייבת של כללי התחביר המותרים ואין רשימה מוגדרת של מילים, נטיות וסיומות שרק בהן ניתן להשתמש. כל טקסט באנגלית בסיסית הוא בהכרח גם טקסט באנגלית פשוטה, כפי שהיא מתוארת בוויקיפדיה באנגלית פשוטה, אך לא להפך. ויקיפדיה זו התחילה את דרכה ב-18 בדצמבר 2003, וכעבור פחות מחודש הגיעה ל-50 ערכים. ב-7 באפריל 2004 הגיעה הוויקיפדיה ל–1,000 ערכים, ב-27 בספטמבר 2005 היו בה 5,000 ערכים, וב-30 ביולי 2006 היו בה 10,000 ערכים. בסוף מאי 2013 נכתב בוויקיפדיה באנגלית פשוטה הערך ה-100 אלף. בתחילת 2022 נכתב הערך ה-200 אלף. רשומים בה למעלה ממיליון משתמשים, שמתוכם 17 הם מפעילי מערכת, 4 ביורוקרטים ו-6 בודקים. ניתן לראות את התקדמותה ההדרגתית של ויקיפדיה באנגלית פשוטה בדף ההכרזות. ויקיפדיה האנגלית אתר האינטרנט הרשמי של ויקיפדיה באנגלית פשוטה (בSimple English) ראו ויקיפדיה:מפעיל מערכת ראו ויקיפדיה:בירוקרט ראו ויקיפדיה:בודק רשימת משתמשים גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
היחסים המיוחדים

היחסים המיוחדים (באנגלית: Special Relationship) הוא כינוי ליחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת ההדוקים מאז סיום מלחמת העולם השנייה. ראשיתם של היחסים המיוחדים בעזרה האמריקאית האינטנסיבית לבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה הן במסגרת חוק השאל-החכר, שעל פיו סייעה ארצות הברית לבריטניה באמצעי לחימה ואספקה, והן בהמשך המלחמה בסיוע צבאי אמריקאי פעיל להדברת גרמניה הנאצית. עם סיומה של המלחמה ותחילת המלחמה הקרה, מצאו עצמן שתי המדינות בראש המחנה המערבי מול ברית המועצות. במסגרת זו פיתחה גם בריטניה נשק גרעיני בסוף שנות ה-40, בסיוע אמריקאי אינטנסיבי. בנוסף הייתה בריטניה הכוח האירופי המרכזי של נאט"ו ובעל הברית הנאמן ביותר לארצות הברית במסגרת ברית זו. במסגרת כך, הוקמו בסיסים אמריקאים רבים ברחבי בריטניה. משבר ביחסים המיוחדים חל בזמן מבצע קדש, שבוצע על ידי ישראל בשיתוף פעולה אנגלי וצרפתי ללא תיאום עם האמריקאים. האמריקאים פעלו לנסיגה בריטית (וישראלית) מיידית מסיני. בעקבות כך נאלץ ראש ממשלת בריטניה, אנתוני אידן, להתפטר, ויחסי שתי המדינות נכנסו למשבר. היחסים פרחו מחדש כאשר הרולד מקמילן עלה לשלטון בבריטניה. מקמילן היה קרוב משפחתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי, והקרבה ביניהם סייעה להידוק היחסים בין המדינות, ובראשם שדרוג המערכת הגרעינית הבריטית בצורה משמעותית (מערכת ה"פולאריס") בתמורה לעגינתן של צוללות גרעיניות אמריקאיות בחופי סקוטלנד. בתקופת ראשי הממשלה הבריטיים הרולד וילסון ואדוארד הית' התקררו שוב היחסים בשל סירובם לשלוח כוחות לסייע לארצות הברית במלחמת וייטנאם וכן בשל הידוק הקשרים של בריטניה עם אירופה וצירופה לאיחוד האירופי. עם עליית מרגרט תאצ'ר לשלטון בבריטניה, התחזקו הקשרים בין המדינות בשל תפיסת העולם השמרנית המשותפת לה ולנשיא האמריקאי רונלד רייגן. בתקופה זו הביעו שתי המדינות יחס נוקשה כלפי ברית המועצות ובהמשך עודדו את גורבצ'וב ומדיניות הפרסטרויקה שלו. בתקופתם של הנשיא ביל קלינטון וראש הממשלה טוני בלייר התקדמו עוד היחסים ושתי המדינות שיתפו פעולה בראש הכוח שפעל בקוסובו. גם בתקופת הנשיא ג'ורג' בוש הבן המשיכו היחסים המיוחדים לפרוח, ובריטניה הייתה שותפתה המרכזית של ארצות הברית במלחמה בעיראק, למרות הביקורת שבלייר זכה לה מבית. במסגרת היחסים המיוחדים רוחשות שתי המדינות זו לזו אמון מלא ומשתפות פעולה בצורה הדוקה בנושאי מודיעין, רכש צבאי ועוד. היחסים המיוחדים מתבססים על ערכי שפה ומוצא אשר משותפים הן לעם האמריקאי והן לזה הבריטי. למרות העוינות אשר הייתה מנת חלקם של שני העמים במאות הקודמות (ושהובילה בין היתר להכרזת העצמאות של ארצות הברית מבריטניה לקראת סוף המאה ה-18), הרי שהיותם שייכים לעמים האנגלו-סקסים לצד מפגש אינטרסים משותף, הופך את הקשר בין שתי המדינות לחזק ביותר הקיים בין שתי מדינות כלשהן (בדגש על מעצמות) ברחבי העולם של היום. קים דארוך אוריה בר-מאיר, יחסים מיוחדים - היסטוריית היחסים בין בריטניה לארצות הברית, יס מיניסטר, 31 במאי 2019
יחיאל קמחי

יחיאל קמחי (27 במאי 1935 – 10 במרץ 2017) היה עורך לשוני ומתרגם ישראלי. קמחי גדל באתונה. במלחמת העולם השנייה ברחה משפחתו להרים והתגוררה אצל איכרים, ולאחר מכן הצטרפה אל המחתרת הקומוניסטית, שהגנה עליה עד סוף המלחמה. קמחי סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה ב-1963 בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. ב-1992 סיים לימודי תעודה בעריכה באוניברסיטת בר-אילן (בהצטיינות). תרגם ספרים רבים מיוונית (בעיקר לעברית), בהם "פאפא יאנארוס", "הטעות", "המורה זהובת העיניים", "החיים בקבר", "נשיקת הבוגד", "ג'וקונדה" ו"החתול השחור האחרון". קמחי זכה בפרס האגודה היוונית למתרגמי ספרות יפה על תרגום "המורה זהובת העיניים" מאת סטראטיס מיריביליס בשנת 1997, וכן בפרס שר המדע, התרבות והספורט, מתן וילנאי על תרגום "החיים בקבר" (גם הוא מאת מיריביליס), תשנ"א. קמחי נפטר ב-2017. הותיר את אשתו, עדה, בנות ונכדים. לאחר מותו הוכר ( לפי אתר יזכור ) כחלל צה"ל . יחיאל קמחי הוא גיבור הספר "אל ההרים" (סיאל, 2024). מדיה וקבצים בנושא יחיאל קמחי בוויקישיתוף רשימת הפרסומים של יחיאל קמחי, בקטלוג הספרייה הלאומית יחיאל קמחי באתר "ליטרטורה" יחיאל קמחי, דף שער בספרייה הלאומית רות אלמוג, מדבר ושלג, עיתון 77 299 (אדר ב' תשס"ה, מרץ 2005). מודעת אבל, ידיעות אחרונות. סיאל הוצאה לאור - אל ההרים, באתר סיאל הוצאה לאור ערך זה הוא קצרמר בנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.