laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
יצחק לויטץ

יצחק אייזיק לְוִיטַץ (נהגה בהגייה אשכנזית: יִצְחוֹק; 3 בספטמבר 1907 – ספטמבר 1985) היה סופר יידיש מחנך והיסטוריון יהודי ליטאי-אמריקאי. נולד בזאגר שבמחוז שאוולי בליטא. קיבל חינוך מסורתי דתי ולמד בישיבת רמיילס בווילנה. את השכלתו החילונית השלים בבית ספר תיכון עברי בבירת המחוז, שאוולי. הוא עבר כמורה בבית ספר של רשת "תרבות" בקורשן, אף היא במחוז שאוולי. ב-1926 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק. הוא התפרנס מהוראת עברית והחל ללמוד באוניברסיטת קולומביה שבה השלים תואר ראשון ב-1929, ואחר כך תואר שני בספרות עברית ב-1933 בשיתוף עם המכון היהודי לדת (אנ'). במימון מלגת מחקר מאוניברסיטת קולומביה, עשה לויטץ חמש שנים בארץ ישראל (1935-1940), בהן התגורר בחיפה ובפתח תקווה. לאחר שובו לארצות הברית כיהן בתפקידי ניהול במוסדות חינוך יהודיים שונים. לויטץ היה כותב פורה, הוא פרסם מאמרים ב"ייוו"א בלעטער", כתב העת של ייוו"א. ערכים באנציקלופדיה לחינוך (שראתה אור בין השנים 1957–1959 בניו יורק בעריכת היימן בס) ומאמרים רבים ב"הדאר" ובדי צוקונפט (רו'). ארכיונו שמור בספרייה הלאומית במחלקת הארכיונים. הקהילה היהודית ברוסיה 1772–1844 ספרו של לויטץ ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קולומביה (אנ') בשנת 1943 ועוסק באוטונומיה המשפטית והחברתית של יהודי רוסיה במחצית השנייה של המאה ה-18 ובמחצית הראשונה של המאה ה-19. Isaac Levitats The Jewish Community in Russia, 1772–1844, Columbia University Press, 1943 Jewish Board of Education in America, doctoral dissertation, Syracuse University, 1952 (באנגלית) (עבודת הדוקטורט שלו) ג'ושוע פוגל (אנ'), YITSKHOK (ISAAC) LEVITATS, בתוך: Leksikon fun yidish-shraybers / לעקסיקאָן פון יידישע שרײַבער, לקסיקון ביוגרפי לסופרי יידיש, ניו יורק, 1986) (באנגלית) רשימת המאמרים של יצחק לויטץ באתר רמב"י יצחק א לויטץ, לבקרת ספר הקהל של ברפמן, ציון, שבת תרצ"ח חוברת ג-ב עמ' 170–178, באתר JSTOR (במאמר זה טען לויטץ כי 'ספר הקהל' של יאקוב בראפמן מבוסס על תעודות אותנטיות) ארכיון יצחק לויטץ, בספרייה הלאומית
ויה אלפינה

ויה אלפינה (Via Alpina) היא רשת של חמישה מסלולי הליכה למרחקים ארוכים ברחבי האזורים האלפיניים של סלובניה, אוסטריה, גרמניה, ליכטנשטיין, שווייץ, איטליה, צרפת ומונקו. השביל הארוך ביותר בויה אלפינה הוא השביל האדום אשר קצוותיו נמצאים בטריאסטה ובמונקו. הוויה אלפינה הוקם על ידי קבוצה של ארגונים ציבוריים ופרטיים מ-8 מדינות שונות במהלך שנת 2000 אשר קיבלו מימון לשם כך מהאיחוד האירופי בין השנים 2001 עד 2008. הויה אלפינה נוסד ביוזמת אגודת "Grande Traversée des Alpes" בגרנובל. אתר האינטרנט הרשמי של ויה אלפינה ערך זה הוא קצרמר בנושא תיירות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
חילופי בתים

חילופי בתים (Home exchange) היא סוג אפשרות הארחה בה שני הצדדים מסכימים להציע זה לזה אירוח ביתי לתקופת זמן מוגדרת. מכיוון שלא מתרחשת החלפת כספים, מדובר בסוג של סחר חליפין, צריכה שיתופית ושיתוף. חילופי בתים יכול להתרחש בכל סוג של יחידות מגורים, כולל דירות, בתים, קוטג'ים, וכו'. חילופי הבתים יכולים לכלול חילופים של בית שלם או רק חדר בבית/דירה. משך הזמן שבו מבוצעים חילופים הבתים עשוי להשתנות מסוף שבוע ועד לתקופה שאורכת אף מעל לשנה. חילופי הבתים עשויים להתרחש בו זמנית או בתקופות זמן שונות. חילופי בתים מסודרים בדרך כלל באמצעות סוגים ספציפיים של רשתות חברתיות מקוונות, אשר לרוב גובים עמלה מסוימת על כך. בדומה לכל הסוגים של האירוח הביתי, גם לאפשרות של חילופי בתים ישנם מספר יתרונות על פני האפשרות של לינה בבתי מלון, כאשר יתרונות בולטים כוללים עלויות נמוכות יותר באופן מהותי וקבלת ההזדמנות לחוות דיפלומטיה תרבותית ולהכיר חברים חדשים כתוצאה מהחוויה. הקיץ הוא באופן מסורתי עונת השיא לחילופי הבתים שכן משפחות רבות יותר מטיילות במהלך חופשות בית הספר. הנושא של חילופי הבתים זכה לפרסום בסרט הקומדיה הרומנטית משנת 2006 "החופשה", בבימויה של ננסי מאיירס, במסגרתו הדמויות של קייט וינסלט וקמרון דיאז מבצעות ביניהן חילופי בתים והדבר מוביל לכך שהן מפתחות יחסים רומנטיים עם ג'ק בלאק וג'וד לאו. ערך זה הוא קצרמר בנושא תיירות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
עודד ולנסקי

הרב עודד ולנסקי (נולד ב-22 בינואר 1946, כ' בשבט ה'תש"ו) הוא הוגה דעות, ר"מ בישיבת הר המור ומחבר ספרים באמונה. נולד בירושלים למשפחה ירושלמית ותיקה. מצד אמו הוא נינו של הרב יואל משה סלומון. מצד אביו הוא נינו של הרב מנחם מנדל שרשבסקי. למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק, אשר מינה אותו ללמד שיעורי אמונה בישיבה. היה מיוזמי המאבק "שלח את עמי" למען פתיחת מסך הברזל לעליית יהדות ברית המועצות, ובתור שכזה היה ממקבלי פניו של אסיר ציון אנטולי (נתן) שרנסקי בבואו לנמל התעופה בן-גוריון. היה ממייסדי תלמוד תורה מורשה. היה בין קבוצת הרבנים שפרשו מישיבת מרכז הרב והקימו את ישיבת הר המור. עד לפרישה לימד במכון מרחבים בירושלים.[דרוש מקור] מלבד שיעוריו במוסדות תורניים, נודע גם כרבם של אנשי צבא. אחד מתלמידיו המפורסמים הוא אל"ם דרור ויינברג, שנהג להגיע עם אשתו לביתו של הרב ללימוד מדי ליל שבת. ספרו "אבן ישראל" נכתב בעקבות שירותו כלוחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנת תש"ע קיבל את תעודת הצטיינות הרמטכ"ל על התנדבות של 45 שנים במערך המילואים. בבחירות לכנסת ה-20, בצעד חריג, כינס את תלמידי ישיבת הר המור וקרא להם לצאת ולחזק את גוש הימין. רעייתו חוה היא בתו של הרב משה שטרנברג, רב היישוב כפר פינס, ואחותם של הרבנים מרדכי שטרנברג ועמיאל שטרנברג, ראשי ישיבת הר המור, וכן של ברכה לבנון - אשת הרב יעקב לבנון, ר"מ בישיבת הר המור. בנו אברהם יצחק ולנסקי, וכלתו אביטל יוכבד ולנסקי, נרצחו בפיגוע הירי בליל כ"ז באב ה'תשס"ב, 5 באוגוסט 2002. שני בנים נוספים הם תא"ל יאיר ולנסקי, מבקר מערכת הביטחון, והרב הרצל וולנסקי, המשמש ר"מ בישיבת הר המור ומלמד בישיבה הגבוהה בני נצרים. חתנו הרב מוטי סרור הוא מנהל הוצאת הספרים חוסן ישועות שע"י ישיבת הר המור. אבן ישראל - בנושאי מחשבה ואמונה, חמישה כרכים, בהוצאת חוסן ישועות ארצנו ארץ מולדת: לתודעת מולדתנו, חוברת שיצאה בירושלים תשנ"ג ומי גוי גדול: קווי יסוד, חוברת שיצאה בירושלים תשנ"ג והארץ אזכור, ירושלים תש"ס לנתיבי הנצח - על הספר נצח ישראל למהר"ל מפראג. כרך א' : פרקים א-ד, ירושלים תשע"ב; כרך ב' : פרקים ה-ט, ירושלים תשע"ה; כרך ג' : פרק י, ירושלים תש"פ; כרך ד' : פרק יא; כרך ה' : פרקים יב-יג ר' יואל משה סלומון - פועלו ותולדותיו - ירושלים תשע"ג עודד בן נפתלי הרץ ולנסקי, דף שער בספרייה הלאומית בתו של הרב מנחם מנדל שרשבסקי, חיה אסתר, נישאה לסבו, הרב יעקב ולנסקי, מגיד שיעור בביה"כ "ישועות יעקב" במאה שערים יניב מגל, סרוגים בקנה, ידיעות ספרים 2016, עמ' 88, 166 יניב מגל, סרוגים בקנה, ידיעות ספרים 2016, עמ' 181 אריה יואלי, נחשפה תמונה נדירה מהטירונות של הרב עודד ולנסקי, באתר סרוגים, ‏ז' בשבט תשפ"א גיל קלנר, הרב עודד וולנסקי: זו שעת חירום לאומית, נתניהו בסכנה, באתר סרוגים, ‏15.03.15 יאיר שלג, הסבתא רוצה לגדל את הנכדים היתומים, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2002
נקודת ויליאמס (איי שטלנד הדרומיים)

נקודת ויליאמס או ויליאמס פוינט (באנגלית: Williams Point) היא לשון יבשה, המהווה את הקצה הצפוני של חצי האי וארנה, ולכן גם את הקצה הצפון מזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה . מצר הים מעבר איגליקה מפריד בין נקודת ויליאמס לבין ארכיפלג איי זד שמצפון לאי ליווינגסטון. נקודת ויליאמס ממוקמת 9.47 קילומטרים מצפון לפסגת מיזייה שברמת וידין; נקודת ויליאמס ממוקמת 8.8 קילומטרים ממזרח לאי דסוליישן; נקודת ויליאמס ממוקמת 1.5 קילומטרים מדרום לאיי זד; נקודת ויליאמס ממוקמת 5.5 קילומטרים ממערב לנקודת דאף שבאי גריניץ'; איי שטלנד הדרומיים התגלו בשנת 1819 על ידי ויליאם סמית' (William Smith), רב החובל של הבריג ויליאמס (Williams), אשר ראה את נקודת ויליאמס ב-19 בפברואר באותה שנה. האזור מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1822, ולאחר מכן על ידי סוקרים צ'יליאניים בשנת 1971, על ידי סוקרים ארגנטינים בשנת 1980, על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991, ועל ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009. פרסום משנת 1820 מתגלה שסמית' נתן את השם 'ויליאמס' ללשון יבשה באזור בו מצויה נקודת ויליאמס.
מישהו במיטתה של אמא

מישהו במיטתה של אמא (באנגלית: With Six You Get Eggroll) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1968 בבימויו של הווארד מוריס, עם דוריס דיי ובריאן קית' בתפקידים הראשיים. העלילה היא על אלמן ואלמנה מטופלים בילדים שמחליטים לאחד את משפחותיהם על אף כל הקשיים הנובעים מיחסם של הילדים. שם הסרט בעברית נובע ממשפטו של אחד הילדים שרואה לפתע את אביו החורג במיטתה של אמו וצועק "יש מישהו במיטתה של אמא". שם הסרט באנגלית נובע ממשפט של אותו ילד שכאשר המשפחה המאוחדת הכוללת שישה אנשים, יושבים לאכול במסעדה סינית, הם מקבלים בגלל זה תוספת של אגרול לכל אחד - כדאי להתחתן כי "עם שישה מקבלים אגרול". זה סרטה האחרון של דוריס דיי והראשון של ברברה הרשי. אבי מקלור (דוריס דיי) היא אלמנה מטופלת בשלושה בנים. הבכור פליפ (ג'ון פידלייטר) הוא בגיל ההתבגרות ואחיו הקטנים הם ג'ייסון (ריצ'רד סטיל) ומיץ' (ג'ימי בראקן). אבי עסוקה כל הזמן בניהול מנסרת העץ הגדולה שהוריש לה בעלה. בבית עוזרת לה המטפלת המסורה מולי (אליס גוסטלי). אחותה פאט (פאט קרול) מנדנדת לה כל הזמן שהיא צריכה למצוא גבר ולהקים משפחה. היא מכירה לה את ג'ייק איברסון (בריאן קית') אלמן מבוסס שמטפל בבתו היחידה סטייסי (ברברה הרשי) שעומדת לפני סיום למודיה בתיכון, כמו פליפ מקלור. אבי מזמינה את ג'ייק למסיבה בביתה אבל הוא לא מתחבר למוזמנים ואומר שעליו לעזוב כי צריך לטוס. היא פוגשת אותו אחר כך בסופרמרקט והוא מתנצל על השקר. מתחילה ביניהם ידידות שמתחזקת. מדי פעם הם עוצרים בדרייב אין סמוך והמוכר הרבי (ג'ורג' קרלין) משגר לעומתם רמיזות מביכות. פליפ לא סובל את ג'ייק וסטייסי לא סובלת את אבי. למרות זאת מחליטים אבי וג'ייק להתחתן בלי נוכחות הילדים. הנישואין נתקלים בבעיות רבות כמו היכן לגור?. אין חדרים מספיקים בשני הבתים ולכן אבי וג'ייק שוכרים קרוואן וישנים בו. לאחר ריב גדול נכנסת אבי לתא הנהג ונוהגת בפראות. באמצע הדרך מושלך ג'ייק לכביש כשהוא לבוש בבגדים תחתונים והרבי מסייע לו בבגדים ודואג לו להסעה הביתה. בינתיים מסתבר לאבי שג'ייק איננו והיא מחפשת אחריו בעזרת קבוצת היפים. היא מתנגשת במשאית מובילה עופות ומובאת לתחנת המשטרה שם היא נאשמת בנהיגה פרועה. אבי מתקשרת לבית ואז נזעקים לעזרתה כולם. פליפ נוהג ברכב הפרטי שלו ומתנגש שוב במשאית העופות. הנהג רוצה להכות אותו אך ג'ייק מגן עליו וסופג מכות. כאן מתנפלים כל הילדים על הנהג ועוזרו. כולם נכנסים שוב לתחנת המשטרה וטוענים שהם משפחה אחת מלוכדת. השוטר מבטל את התלונה וכולם יוצאים מאוחדים ושמחים כשברקע נשמעת מקהלת "הללויה" של הנדל. אבי וג'ייק מעמידים את שני הבתים למכירה על מנת לקנות בית גדול שיספיק לכולם. מדיה וקבצים בנושא מישהו במיטתה של אמא בוויקישיתוף "מישהו במיטתה של אמא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "מישהו במיטתה של אמא", באתר נטפליקס "מישהו במיטתה של אמא", באתר AllMovie (באנגלית) "מישהו במיטתה של אמא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "מישהו במיטתה של אמא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) מישהו במיטתה של אמא, באתר TCM מישהו במיטתה של אמא, באתר יוטיוב דוריס דיי וההיפים, באתר יוטיוב
מקום לאמנות

מקום לאמנות בקרית המלאכה היא עמותה המפעילה גלריה לאמנות בקריית המלאכה בדרום תל אביב. המקום נוסד בשנת 2014 על ידי קבוצה של אמנים ויוצרים ופעילותו משקפת תפיסה אמנותית פלורליסטית. עמותת מקום לאמנות נתמכת על ידי אמנים, מרביתם פעילים בקרית המלאכה, משרד התרבות ועיריית תל אביב. העמותה פועלת להנגשת האמנות לציבור, והפעילויות שמתבצעות במקום מוצעות במחירים נוחים ונגישים. בגלריה נערכות תערוכות על פי תוכנית אוצרותית שנתית, חלקן ביוזמת צוות המקום, וחלקן בעקבות הצעות שמגיעות למרכז. התערוכות משלבות בין אמנים ואוצרים מוכרים לבין אמנים ואוצרים בתחילת דרכם המקצועית, כאשר השיקולים בבחירת התערוכות אינם מסחריים. המקום מאפשר נגישות גבוהה לאמנים, לגלריות ולקהל המקצועי באמצעות עבודות לדוגמה, מפות וריכוז אינפורמציה. במקום קיים גם מרכז מבקרים המציע סיורי אמנות בקרית המלאכה ומרכז מידע לגבי התערוכות המוצגות בגלריות בקרית המלאכה. צוות הגלריה כולל את אורית טוכמן דואר - יו"ר ומנהלת העמותה, ויאיר ברק - מנהל אמנותי ואוצר ראשי. "קו רץ" , נגה יודקוביק-עציוני "לוטוס", דימוי מתוך ספר האמנית "כריסטינה" שהושק בתערוכה "כריסטינה", אליסיה שחף מדיה וקבצים בנושא מקום לאמנות בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מקום לאמנות מקום לאמנות, ברשת החברתית פייסבוק מקום לאמנות, באתר "גיידסטאר ישראל" אודות, באתר מקום לאמנות שלומית אורן, מקום לאמנות - שקיעה, באתר so-art, ‏2019-07-16 גלריה - מקום לאמנות, באתר ארטביט סיורים במקום לאמנות, באתר מקום לאמנות
אריק ברז'ה

אריק ברז'ה (בצרפתית: Éric Berger; ‏נולד ב-13 ביוני 1969, אמיין) הוא שחקן קולנוע צרפתי. אריק ברז'ה נולד באמיין. הוא נכד של מוריס ברז'ה, חסיד אומות העולם. אריק ברז'ה למד משחק בבית ספר פרטי בפריז. בהמשך הוא למד בהקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה אותה סיים בשנת 1995. בשנת 2001 הוא זכה להצלחה בעקבות משחקו בסרט Tanguy. על עבודה זו הוא היה מועמד לקבלת פרס סזאר. בשנת 2019 הוא שיחק בסרט המשך. בסך הכול הוא שיחק בכ-40 סרטי קולנוע. בנוסף לכך אריק ברז'ה משחק בסרטי וסדרות טלוויזיה. החל משנת 1991 אריק ברז'ה משחק על במת התיאטרון. הוא שיחק בהצגות שונות. מדיה וקבצים בנושא אריק ברז'ה בוויקישיתוף אריק ברז'ה, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אריק ברז'ה, באתר AllMovie (באנגלית) אריק ברז'ה, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
המצור על כנסיית המולד

המצור על כנסיית המולד התרחש במהלך מבצע חומת מגן במשך 39 ימים בהם התבצרו חמושים פלסטינים בכנסיית המולד עם בני ערובה. האירוע הסתיים באמצעות משא ומתן, שבסופו התפנו החמושים וגורשו לרצועת עזה ולחוץ לארץ מבלי להיעצר, בתמורה לשחרור בני הערובה. ערכים מורחבים – מבצע חומת מגן, כנסיית המולד בעקבות שורת פיגועי טרור קטלניים במיוחד, ובעיקר הפיגוע במלון פארק בנתניה, בו נרצחו 30 אזרחים ישראלים בליל הסדר, יצא צה"ל למבצע לוחמה רחב היקף ברחבי יהודה ושומרון. מטרתו העיקרית הייתה להשתלט מחדש על הערים הפלסטיניות, לפגוע בתשתיות הטרור הפלסטיני ולעצור את גל הפיגועים, שהתעצם במסגרת האינתיפאדה השנייה. בסיום המבצע הצליח צה"ל להרוס את רוב התשתית הארגונית של הרשות הפלסטינית וארגון החמאס ביו"ש; המבצע היה נקודת המפנה באינתיפאדה השנייה, נקודה שלאחריה פחתו מאוד פיגועי הטרור, כמו גם מספר האבדות בישראל. כנסיית המולד היא בזיליקה בבית לחם, שנבנתה במאה ה-4 ונחשבת לאחת העתיקות בעולם. היא נבנתה על פי מסורות נוצריות במקום שבו נולד ישו. בשנת 2012 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו. ב-2 באפריל 2002 התבצרו כ-50 חמושים פלסטינים עם רובי סער ומטעני חבלה בראשות עבדאללה דאוד, ראש המודיעין הפלסטיני בבית לחם. החמושים לקחו כבני ערובה את הכמרים במקום וכמאתיים אזרחים נוספים (ביניהם גם ילדים). החשיבות הדתית של המקום גרמה לתשומת לב בינלאומית מוגברת לאירוע; הרגישות הבינלאומית הביאה לזהירות והימנעות ממהלכים לוחמתיים משמעותיים, ולהמשך המצור על ידי צה"ל מבלי לפרוץ צבאית למתחם. במהלך ההתבצרות הציתו הפלסטינים חלקים מקודשים בכנסייה, בזזו איקונות וחפצי ערך, והשתמשו בדפי ספרי הקודש כבנייר טואלט. ב-9 במאי, לאחר משא ומתן ממושך, הוסכם כי המבוקשים החמושים יועברו לקפריסין או לעזה בתמורה לשחרור בני הערובה. החמושים השאירו בכנסייה 40 מטעני חבלה פעילים. לבקשת הכמורה בכנסייה, צה"ל איתר ופירק את כל המטענים. מדיה וקבצים בנושא המצור על כנסיית המולד בוויקישיתוף עופר דקל, ‏המצור על כנסיית המולד במבצע 'חומת מגן', מבט מל"מ 92, ספטמבר 2022, עמ' 42 זמן אמת עונה 6 | פרק 7 - המצור על הכנסייה, חלק א, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 49:04) זמן אמת עונה 6 | פרק 8 - המצור על הכנסייה, חלק ב, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 53:16) ynet, אחרון "מתבצרי כנסיית המולד" יצא מקפריסין, באתר ynet, 26 בנובמבר 2002 זמן אמת עונה 6 | פרק 7 - המצור על הכנסייה, חלק א, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 49:04) "המערכה על ירושלים", דורי גולד, בהוצאת ידיעות אחרונות-ספרי חמד, תל אביב 2008, עמוד 33
גריגורי גגארין

גריגורי גגארין (ברוסית: Григорий Гагарин ‏: 29 באפריל 1810 – 30 בינואר 1893) היה צייר וגנרל רוסי. גריגורי גגארין נולד בסנט פטרסבורג למשפחת אצולה גגארין. אביו, הנסיך גריגורי איבנוביץ' גגארין, היה דיפלומט רוסי בצרפת ולאחר מכן השגריר באיטליה. סבו וסבתו מצד אביו היו הנסיך איבן סרגייביץ' גגארין ואשתו. אביו נישא בסנט פטרסבורג בשנת 1809 לאמו יקטרינה פטרובנה סוימונובה, בתם של פיוטר אלכסנדרוביץ' סוימונוב ואשתו יקטרינה איבנובנה בולטינה. עד גיל 13 שהה הילד עם משפחתו בפריז וברומא ולאחר מכן למד בסיינה. גריגורי לא קיבל חינוך אמנותי רשמי, אלא לקח שיעורים פרטיים מהצייר הרוסי קארל ברולוב שהתגורר באותה תקופה באיטליה. ב-1832 חזר לסנט פטרסבורג, התוודע לאלכסנדר פושקין ואייר את יצירותיו כמו "אגדת הצאר סאלטן". הוא גם התקרב לאופוזיציה ולמיכאיל לרמונטוב. הוא עבד כדיפלומט רוסי בפריז, רומא וקונסטנטינופול; שהה שנתיים במינכן. ב-1839, לאחר שובו לרוסיה, נסע יחד עם הסופר הרוסי ולדימיר סולוגוב מסנט פטרבורג לקאזאן. סולוגוב כתב את רומן על המסע הזה, וגגארין אייר אותו. גגארין גם המשיך את ידידותו עם לרמונטוב, ובשנת 1840 עקב אחריו לגלותו בקווקז במלחמת הקווקז. כנראה הם גרו יחד באותו אוהל. הם השתתפו במבצעים נגד הילידים המאכלסים את הרי הקווקז, אך גם המשיכו בעבודתם היצירתית. ידועות כמה יצירות אמנות שחתומות על ידי שניהם. ב-1841 נהרג לרמונטוב בדו-קרב, אך גגארין המשיך בשירותו הצבאי. בשנת 1842 הוא השתתף במשלחת הגנרל צ'רנישיוב בדאגסטן ושירת עד 1848. גגארין היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה אנה ניקולייבנה דולגורוקובה (1823–1845), איתה נולדה לו בת, הנסיכה יקטרינה גריגורייבנה גגארינה (1844–1920). אנה ניקולייבנה נפטרה כמה ימים לאחר שילדה את הבת. ב-29 באוגוסט 1848 נישא לסופיה אנדרייבנה דשקובה (7 ביולי 1822 - 20 בדצמבר 1908), בתו של אנדריי דשקוב ואחייניתו של דמיטרי דשקוב, שר המשפטים לשעבר. בשנים 1848–1855 הוא התגורר בטבליסי בשירותו של מיכאיל וורונטסוב. בין התפקידים הצבאיים והמנהליים, גגארין עשה הרבה עבודות עבור העיר. הוא בנה שם תיאטרון, צייר את קתדרלת טביליסי, ושיחזר ציורי קיר של הקתדרלות הגיאורגיות הישנות, כולל מנזר בטניה. בשלב זה נולדו הילדים הראשונים מנישואיו השניים. ב-1855 עבר גריגורי לסנט פטרסבורג כדי לעבוד אצל הדוכסית הגדולה מריה ניקולייבנה, דוכסית לויכטנברג, שהייתה נשיאת האקדמיה הקיסרית לאמנויות. כאן נולדו שני ילדיו הנוספים. בשנת 1858 קיבל גגארין את הדרגה הצבאית של מייג'ור גנרל. ב-1859 הוא הפך לסגן הנשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, והוא נשאר שם עד 1872. בתו האחרונה, הנסיכה נינה, נולדה ב-1861. כסגן נשיא האקדמיה תמך גגארין ב"סגנון הביזנטי". הוא בנה את "המוזיאון לאמנות נוצרית מוקדמת" באקדמיה. גגארין גם המשיך לתמוך בשירתו של לרמונטוב, והעלה את "השד" של לרמונטוב בתיאטרון הארמיטאז' המלכותי (1856). גגארין מת בצרפת בשנת 1893. מדיה וקבצים בנושא גריגורי גגארין בוויקישיתוף Гагарин Григорий Григорьевич, www.rulex.ru ГАГАРИН Григорий Григорьевич. Линейная конструкция в пространстве. № 2. 1957-58. Плексиглас, нейлоновая струна, дерево, www.staratel.com Гагарин Г. Г. // Лермонтовская энциклопедия. — 1981 (текст), feb-web.ru Les Princes Gagarin: Sophie Andréevna Dachkov, www.gagarin.com Les Princes Gagarin: Arbre Généalogique: Line 1, Branch2: Descendants of Ivan Sergeevich Gagarin, www.gagarin.com
חדר הזהב

חדר הזהב (באנגלית: Gold Room) או חדר ורמיי (Vermeil Room) הוא חדר המצוי בקומת הקרקע של הבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון בירת ארצות הברית. מקור שמו של החדר בכלי האוכל המוצגים בו העשויים ורמיי (כסף מצופה זהב). כמו כן מוצגים בחדר דיוקנאות של הגברות הראשונות. החדר שופץ לאחרונה בשנת 1991 ומשמש כיום באירועים רשמיים כחדר אירוח של הגברת הראשונה. קירות החדר צבועים בצהוב, על מנת להתאימם לכלי הכסף המוצגים בחדר. כלים אלה ניתנו במתנה לבית הלבן בשנת 1956 על ידי מרגרט תומפסון בידל (Margaret Thompson Biddle) ומקורם במספר סטים של כלי כסף מעשי ידי הצורפים האנגליים פול סטור (Paul Storr) ופיליפ רונדל (Philip Rundell), והצורף הצרפתי ז'אן בפטיסט קלוד אידיו (Jean-Baptiste-Claude Odiot) במאה ה-18. וילונות החדר עשויים משי ירוק ומקורם בראשית המאה ה-19, והשטיח הטורקי נארג בשנת 1860. את החדר מאירה נברשת אנגלית שנבנתה בשנת 1785. מדיה וקבצים בנושא חדר הזהב בוויקישיתוף חדר הזהב באתר הבית הלבן בארכיון האינטרנט אתר מוזיאון הבית הלבן - תצלומים היסטוריים ושחזורים של חדר הזהב
פיבן

האם התכוונתם ל... ג'רמי פיבן – שחקן ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי חנוך פיבן – אמן ומאייר ישראלי פרנסס פוקס פיבן – סוציולוגית אמריקאית שחר פיבן – כדורגלן ישראלי
ניקולאי נברב

ניקולאי נברב (ברוסית: Никола́й Не́врев;‏ 1830 – 3 במאי 1904) היה צייר רוסי שהתמחה בז'אנר ובסצנות היסטוריות. נברב נולד למשפחת סוחרים. שיעורי האמנות הראשונים שלו הגיעו מאביו החורג, שהיה מורה לציור. בגיל 21, נברב נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה (MSPSA), שם למד אצל הצייר הרוסי-איטלקי, מיכאיל סקוטי. עם סיום לימודיו ב-1855, הוא זכה בתואר "אמן חופשי". בשנות ה-60, צייר נברב את אחת מיצירות המופת שלו, "העסקה" (1866), שבה הוא תיאר את מכירת צמית. כמה ציורים אחרים מאותה תקופה, התמקדו בביקורת על הכנסייה. הוא הפסיק לעבוד באופן זמני בשנות ה-70, מסיבות לא ידועות, אך החל לצייר אמנות היסטורית בשנות ה-80. ב-1881 הפך לחבר באיגוד תערוכות אמנות נודדות (הנודדים). עבודתו הטובה ביותר בתקופה זו הייתה ללא ספק ציורי הז'אנר שלו, שכל אחד מהם מציג מוסר השכל אנושי. מ-1887 עד 1890, הוא לימד ב-MSPSA וב-1889 הפך לאוצר בגלריה טרטיאקוב. בשנת 1898, בעקבות מותו של פאבל טרטיאקוב, הוצעה לו תפקיד המנהל בגלריה, אך הוא דחה זאת, בטענה כי בריאותו לקויה. בגיל 74, במצוקה כלכלית גדולה, הוא התאבד בירייה באחוזתו ליד מוהילב. ב-25 בספטמבר 1980 הנפיקה ברית המועצות בול דואר 6 קופיקות לציון יום השנה ה-150 להולדתו (יחד עם זה של קונסטנטין פלביצקי). פסטיבל ציור בינלאומי באוויר הפתוח מתקיים מדי שנה לכבודו במחוז מוהילב שבבלרוס. מדיה וקבצים בנושא ניקולאי נברב בוויקישיתוף Kenneth, Nikolai Nevrev, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית) 150th Birth Anniversaries of N.V.Nevrev and K.D.Flavitsky., home.nestor.minsk.by
True Love

האם התכוונתם ל... True Love (פרק בסדרה דוסון קריק) True Love (שיר מאת קול פורטר) True Love (שיר של קולדפליי) True Love (שיר של פינק) True Love (ספר של ג'ניפר לופז) True Love (אלבום של קריסטל גייל)
ג'יימס קולינס (מדען)

ג'יימס ג'וזף קולינס (באנגלית: James Joseph Collins; נולד ב-26 ביוני 1965) הוא מומחה בהנדסת ביוטכנולוגיה אמריקאי ופרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ג'יימס קולינס נולד בניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון בפיזיקה בשנת 1987. בהמשך הוא נסע לאנגליה וקיבל מלגת רודס ללימודי תואר שלישי ברפואה מאוניברסיטת אוקספורד. בשנים 1990–2014 הוא לימד באוניברסיטת בוסטון, משם הוא עבר למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ג'יימס קולינס מתמחה בתחום הנדסת ביוטכנולוגיה. בשנת 2020 ביחד עם רגינה ברזילי הוא בצוות שגילו אנטיביוטיקה חדשה. ג'יימס קולינס נותן חעוץ לחברות הזנק רבות. הוא עשה מספר מחקרים בהקשר לאיבוד יעילות של תרופות אנטיביוטיקה ותיקות. על תרומתו בתחום המדע קולינס קיבל מספר פרסים מדעים. מדיה וקבצים בנושא ג'יימס קולינס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'יימס קולינס ג'יימס קולינס, באתר גוגל סקולר ג'יימס קולינס, באתר אוניברסיטת MIT (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קרטריידר

קרטריידר (באנגלית: Crazyracing KartRider; בקוריאנית: 크레이지레이싱 카트라이더) הוא משחק מרוצי קארטינג מקוון מרובה משתתפים שפותח על ידי חברת Nexon מקוריאה הדרומית. המשחק הוא חלק מהזיכיון של הסדרה "crazy arcade" ומרוויח את הכנסותיו באמצעות מכירת פריטים וירטואליים שבתוך החנות של המשחק, ובהם: סוגים שונים של כלי רכב וצבעי ריסוס. כלי הרכב שבמשחק הם רכבי פנטזיה פיקטיביים ורכבים המבוססים על מכוניות מהחיים האמיתיים שפותחו בשיתוף עם חברות כגון BMW. במשחק קיימים מגוון מצבי משחק המבוססים בעיקר על מרוצים משולבים קופסאות הפתעה אשר נותנות לשחקן כוחות מיוחדים בדומה ל-mario kart. מוד נוסף הוא מרוץ מבוסס מהירות אשר דורש מהשחקן לבצע דריפטים על מנת לקבל בוסטים שיאיצו את מהירות רכבו. הגרסה הדרום קוריאנית של המשחק שוחררה ביוני 2004. גרסאות מקומיות הושקו גם בסין כ-popkart (בסינית: 跑跑卡丁車) במרץ 2006. ובטאיוואן המשחק שוחרר בינואר 2007. גרסת בטא סגורה של המשחק בשפה האנגלית הושקה באמריקה ב-1 מאי 2007 והסתיימה בסוף אותו החודש. הבטא הפתוחה החלה באוקטובר 2007 והסתיימה במרץ 2008. לאחר מכן המשחק נסגר ללא כל הודעה מצד חברת Nexon וכל ההפניות למשחק הוסרו לאחר מכן מאתר החברה. גרסאות נוספות של המשחק שוחררו מאוחר יותר בתאילנד, וייטנאם (תחת השם: BoomSpeed), רוסיה, אינדונזיה ויפן, אך כולן נסגרו בסופו של דבר. מדיה וקבצים בנושא קרטריידר בוויקישיתוף
STS-101

STS-101, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, שבוצעה על ידי מעבורת החלל אטלנטיס וארכה כ-9 ימים, בין ה-19 במאי ל-26 במאי 2000. המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית, להמשיך להפעלתה וביצוע ניסויים. מפקד המשימה: ארצות הברית ג'יימס הולסל טייס:ארצות הברית סקוט הורוביץ מומחה למשימה: ארצות הברית מרי אלן ובר מומחה למשימה:ארצות הברית ג'פרי ויליאמס (Jeffrey N. Williams) מומחה למשימה:ארצות הברית ג'יימס ווס (James S. Voss) מומחה למשימה:ארצות הברית סוזן הלמס (Susan J. Helms) מומחה למשימה:רוסיה יורי אוסצ'וב מטרתה העיקרית של משימת STS-101 הייתה להעביר אספקה לתחנת החלל הבינלאומית לקראת הגעת משלחת מס' 1 לתחנת החלל הבין-לאומית, לבצע הליכת חלל ולהכניס את תחנת החלל למסלול גבוה יותר. המשימה החלה עם עגינת האטלנטיס בתחנת החלל. לאחר העגינה לקחו האסטרונאוטים דגימות של פחמן דו-חמצני מהאוויר בתחנה. במהלך פעילות חוץ-רכבית בוצע החלפת אנטנה פגומה והותקנו מכשירים בחלק החיצוני של תחנת החלל. כמו כן הובא מנוף שני מדגם STRELA על מודול פירס בהמשך. בנוסף: שינו את מערכת התעלות החלפת פלטרים של מערכת האוויר החלפת מכשירי כיבוי למקרי שרפה התקנת גלאי עשן החלפת סוללות במודול זאריה החלפת יחידת הזיכרון של מערכת הטלמטריה (שיטה לביצוע מדידות בחלל ושידור תוצאותיהן בגלי רדיו) החלפת פורט לאנטנת התקשורת החלפת כוח התדירות של רדיו בקופסת ההפצה התקנת מעקה חיצוני התקנת מצלמה משימות מעבורות החלל מדיה וקבצים בנושא STS-101 בוויקישיתוף אודות משימת STS-101 באתר נאס"א תיאור המשימה דיווח לעיתונות סרט עם תקציר של מהלך המשימה