laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
לעולם אל תאמר לעולם לא

לעולם אל תאמר לעולם לא (באנגלית: Never Say Never Again) הוא סרט בלתי-רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד והוא מבוסס על הספר "כדור הרעם", שלפיו הופק כבר סרט באותו השם בשנת 1965. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983, ושון קונרי הסכים להשתתף בו לאחר מסע שתדלנות קדחתני. בסרט זה גונב ארגון הטרור האימתני ספקטר שני טילים אטומיים ומחזיק את העולם כולו כבן ערובה. ג'יימס בונד נשלח לעצור את הארגון. נערת הבונד בסרט הזה הייתה דומינו (קים בייסינגר) - אחותו של קצין בצבא האמריקאי - ג'ק פטאצ'י, ובת זוגו של הנבל הראשי בסרט - מקס לארגו (קלאוס מריה ברנדאואר), שהוא מספר 2 בספקטר. בונד חוקר, ומגלה שפטאצ'י, עבד אצל ספקטר ולארגו בכך שעזר להם לגנוב את הטילים מהצבא האמריקאי באמצעות התחזות לנשיא ארה''ב, ולאחר העזרה - לארגו חיסל את פטאצ'י, ליתר ביטחון, בשביל שאף אחד לא ידע על המזימה. בונד מספר לדומינו שלארגו, בן זוגה, הרג את אחיה - ולכן דומינו מחליפה צד, ועוזרת לבונד לנסות לסכל את שיגור הטילים ולהרוג את לארגו. הסרט אינו נחשב כחלק מסדרת הסרטים הרשמית של EON Productions ויונייטד ארטיסטס, אך שייך למפיץ הרשמי של סדרת הסרטים - MGM. הסרט יצא באותה שנה בה יצא הסרט הרשמי "אוקטופוסי" בו לוהק רוג'ר מור בתפקיד ג'יימס בונד. שחקנים נוספים שהופיעו בסרט: קלאוס מריה ברנדאואר, מקס פון סידוב ורואן אטקינסון בתפקידו הקולנועי הראשון. מדיה וקבצים בנושא לעולם אל תאמר לעולם לא בוויקישיתוף "לעולם אל תאמר לעולם לא", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר נטפליקס "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר AllMovie (באנגלית) "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר Box Office Mojo (באנגלית) "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר Metacritic (באנגלית) "לעולם אל תאמר לעולם לא", באתר אידיבי "לעולם אל תאמר לעולם לא", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) ערך זה הוא קצרמר בנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הדיוויזיה התשיעית (סוריה)

הדיוויזיה המשוריינת התשיעית של הצבא הסורי היא דיוויזיית שריון סורית אשר לחמה במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת המפרץ ומשתתפת כיום במלחמת האזרחים בסוריה. הדיוויזיה הוקמה בשנת 1970, ונקראה במקור דיוויזיית חיל הרגלים התשיעית, אם כי על פי הרכבה היא הייתה למעשה דיוויזיית שריון. ב-1973 השתתפה הדיוויזיה במלחמת יום הכיפורים ובמתקפה על רמת הגולן בתחילת המלחמה. הדיוויזיה תקפה את מרכז הרמה, לצד הדיוויזיה ה-5 שתקפה את הגזרה הדרומית והדיוויזיה ה-7 שתקפה את הצפון. תחת פיקוד הדיוויזיה היו בדרג הראשון החטיבה הממוכנת ה-52 (עם 41 טנקים) בחלק הצפוני של הגזרה והחטיבה הממוכנת ה-33 (עם 41 טנקים) בחלקה הדרומי של הגזרה. מאחורי חטיבות הדרג הראשון היו שתי חטיבות דרג שני; החטיבה המשורינת ה-43 (עם 95 טנקים) והחטיבה המשוריינת ה-51 (עם 95 טנקים), שסופחה לדיוויזיה. על הדיוויזיה פיקד במהלך המלחמה חסן טורקמאני. במהלך מלחמת המפרץ הדיוויזיה הוצבה כחלק מהעתודה הצפונית של הפיקוד הערבי המאוחד, והשתתפה במעט קרבות. הדיוויזיה נלחמת כיום במלחמת האזרחים בסוריה במסגרת הכוחות הנאמנים למשטר בשאר אל-אסד. היא השתתפה בקרבות בנפת אידליב בין 2012–2013, במתקפה בדרום סוריה בין פברואר למרץ 2015, ובמתקפת דרעא ו א-סווידא ביוני של אותה שנה. בין נובמבר 2017 לינואר 2018 לקחו יחידות הדיוויזיה חלק בקרבות בפאתי דמשק (קרב חרסטה) ובמהלך אוגוסט 2021 השתתפו במתקפת דרעא, שהובילה לכיבושים נרחבים ממזרח ומערב לעיר דרעא לטובת כוחות השלטון הסורי. Opposition Seizes Strategic Tel Ahmar, Advances on Western Ghouta Syrian Army restores all lost points in Golan Heights ערך זה הוא קצרמר בנושא סוריה ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אינטורקה

אינטורקה (בליטאית: Inturkė. לעיתים אנטורקה, Anturkė; ביידיש ובספרות העברית: אינטוריק) הוא כפר קטן במחוז משנה מולייטי שבמחוז אוטנה במזרח ליטא. כקילומטר מזרחית לעיירה, מעבר לאגם, הייתה לפני מלחמת העולם השנייה עיירה בשם רייטרודה. שתי העיירות התנהלו כיחידה אחת עם בית ספר וכנסייה משותפים. לפני מלחמת העולם הראשונה חיו באינטוריק עשרות בודדות של משפחות יהודיות ובסך הכל כ-250 נפשות. בעיירה היה בית מדרש אחד ופעלה בה ישיבה קטנה. ב-1919 כילתה שרפה את רוב בתי היהודים בעיירה, השרפה בצירוף העובדה שהעיירה נותקה מווילנה עם יצירת ליטא המרכזית ב-1920 הביאו להגירת יהודי העיירה לארצות הברית ולדרום אפריקה ולדלדול האוכלוסייה היהודית. בתקופה זו לא היו בעיירה בית ספר וחדר והילדים למדו במולייטי (מאליאט) הסמוכה, או בווילקומיר וקובנה. עד מלחמת העולם השנייה הצטמצם היישוב היהודי במקום לכדי 26 משפחות. רב העיירה עד 1925 היה הרב שלמה זלמן טוביה מרקוביץ בנו של ר' משה מרקוביץ מחבר "שם הגדולים השלישי", אך לאחר שעבר לכהן כרבה של אנטלייפט לא מונה רב חדש ובני הקהילה הפנו את שאלותיהם לרב יצחק אריה ביליצקי, רבה של מאליאט. בעיירה הסמוכה רייטרודה (ביידיש: רייטעראדע) חיו 20 משפחות יהודיות. יהודי שתי העיירות נרצחו כנראה באוגוסט 1941 באוטנה. מדיה וקבצים בנושא אינטורקה בוויקישיתוף 'אינטוריק (אינטורקה), מחוז אוטיאן, בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 287 טור 2 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1499). על השמדת יהודי אינטורקה: שם, כרך ד, עמ' 244 טור 1 (שם, תמונה 1946) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שפטיה בן אמיתי

רב שפטיה בן אמיתי (או רבנא שפטיה בן אמיתי) היה מחכמי היהודים בקהילת אוריה (באיטלקית: Oria, בספרות הרבנית: אוֹיְרִי), במחוז פוליה שבדרום איטליה. חי ופעל במאה התשיעית ונפטר בתשרי שנת ד'תרמ"ז - ספטמבר 886. רב שפטיה פעל כפייטן וכרופא. מסופר עליו כי ריפא את בתו של בסיליוס הראשון (קיסר האימפריה הביזנטית), ובכך הצליח לבטל גזירתו על קהילות יהודיות שונות בתפוצות. בנו היה הפייטן הגדול רבי אמיתי בן שפטיה. ידוע לנו על פיוט אחד שכתב, הסליחה "ישראל נושע בה' תשועת עולמים", הנאמרת בקרב האשכנזים במספר מועדים. רבי שפטיה הוא חלק ממשפחת אחימעץ האיטלקית, שקורותיה מסופרים במגילת אחימעץ. על פי המגילה, אחיו היו ר' חננאל בן אמיתי וכן אלעזר בן אמיתי. בנו של רבי שפטיה הוא הפייטן האיטלקי אמיתי, מגדולי פייטני איטליה. בנוסף, הייתה לו בת בשם כסיאה שנישאה לחסדיה בן אחיו חננאל. ערך מורחב – בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במגילת אחימעץ מסופר כי המלך שלח לו איגרת שיבוא אל קונסטנטינופול לרפא את בתו החולה, וכן עשה. תמורת עבודתו ביקש מהקיסר לבטל גזירתו מעל יהודי איטליה, ועל כל פנים מאזור מגוריו אוריה שבדרום איטליה, הקיסר נענה לבקשתו, והגזרות בוטלו בחמש ערים במחוז אפוליה. לפי מגילת אחימעץ, רב שפטיה נפטר אחרי תקיעת שופר, זמן קצר אחרי בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, בשנת ד'תרמ"ז במניין השנים בלוח העברי. אוצר הגדולים, ערך תשעד "רבנא שפטיה בן רבנא אמיתי" צ'זרה קולפמינה, Una poesia liturgica di Shefatiah ben Amittai da Oria, ב-Annali dell'Università di Lecce" 8-10", שנת 1977–1980 כתבי שפטיה בן אמיתי בפרויקט בן-יהודה ערך זה הוא קצרמר בנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ארמיית הפוטומק (הקונפדרציה)

ארמיית הפוטומק של הקונפדרציה (באנגלית: Army of Potomac) הייתה ארמייה של צבא הקונפדרציה, אשר לחמה במלחמת האזרחים האמריקנית. אין לבלבל בינה לבין ארמיית הפוטומק של צבא האיחוד. הארמייה גויסה באזור צפון-מזרח וירג'יניה עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית באפריל 1861. כמפקדה מונה פיליפ קוק, ושמה מגיע מקו נהר הפוטומק שעליו הגנה. ב-21 במאי קוק הוחלף בפיקוד בידי מילדג' לוק בונהם, אשר הוחלף כעבור עשרה ימים בידי פ.ג.ט. בורגארד. בורגארד חילק את הארמייה לשש בריגדות, ומאוחר יותר קיבל גדודים נוספים ועל בסיסם הרכיב בריגדה נוספת. בריגדה נוספת הועברה אליו במלואה בהמשך. בורגארד שלח הצעות לג'פרסון דייוויס ליציאה למתקפה כנגד כוחות האיחוד בצפון וירג'יניה. דייוויס ורוברט לי דחו את התוכניות כלא-מעשיות. ב-18 ביולי תקפו כוחות הצפון תחת פיקודו של אירווין מקדואל את הגזרה שתחת פיקוד ארמיית הפוטומק. משרד המלחמה הורה לג'וזף ג'ונסטון מפקד ארמיית שננדואה לבוא במהירות האפשרית ולחזק את ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון הגיע ברכבת במהירות וקיבל את הפיקוד על החזית במשותף עם בורגארד. ב-21 ביולי פתחו כוחות הצפון בקרב בול ראן הראשון. בריגדה מארמיית הפוטומק בפיקודו של נייתן אוונס בלמה לבדה בהצלחה את המתקפה הצפונית במשך זמן רב, כשהיא נתמכת בשתי בריגדות מארמיית השננדואה. מרבית הכוחות של ארמיית הפוטומק הוצבו בכנפה הימנית, בעוד הכוחות של ארמיית השננדואה הוצבו בכנפה השמאלית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של כוחות הקונפדרציה. ארמיית הפוטומק ספגה פחות אבדות מארמיית שננדואה, ולאחר הקרב אוחדו שתי הארמיות תחת השם ארמיית הפוטומק. ג'ונסטון מונה כמפקד החדש של הארמייה, ובורגארד מונה כסגנו לפני שהועבר לחזית המערבית. באביב 1862 הועברה הארמייה לאזור ריצ'מונד, ובמרץ של אותה שנה במהלך מערכת חצי האי שונה שמה לארמיית צפון וירג'יניה, אם כי ג'ונסטון המשיך להשתמש בשם ארמיית הפוטומק עד החלפתו בתפקיד בגלל פציעה. פיליפ קוק (אפריל 1861 - 21 במאי 1861) מילדג' לוק בונהם (21 במאי 1861 - 31 במאי 1861) פ.ג.ט. בורגארד (31 במאי 1861 - יולי 1861) ג'וזף ג'ונסטון (יולי 1861 - 14 במרץ 1862) Army of the Potomac (Confederate) אתר המוקדש למלחמת האזרחים האמריקנית. בריגדה דרומית היא שוות ערך לדיוויזיה צפונית
לואיזה הנרייטה מנסאו

לואיזה הנרייטה מנסאו (בהולנדית: Louise Henriëtte van Nassau; 7 בדצמבר 1627 – 18 ביוני 1667), הייתה בתו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', ואשתו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. לואיזה הנרייטה נולדה בהאג ב-7 בדצמבר 1627, לפרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ולאמליה מזולמס-בראונפלס, בתם של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס ואגנס מזיין-ויטגנשטיין. בצעירותה הייתה לואיזה הנרייטה בקשר עם אנרי שארל דה לה טרמואל, בנו של אנרי שארל דה לה טרמואל, אולם אמה לא הסכימה לה להתחתן עמו, משום שרצתה שתתחתן עם שליט כלשהו. בתחילה נעשו ניסיונות לחתנה עם צ'ארלס השני, מלך אנגליה, אולם לבסוף התחתנה ב-7 בדצמבר 1646 עם פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, בניסיון של פרידריך וילהלם לקבל תמיכה הולנדית במאבקיו בפומרניה. לואיזה הנרייטה התלוותה לבעלה במסעותיו ובמלחמותיו השונות, ושימשה אף כיועצתו הפוליטית. בשנת 1650 החלה לואיזה הנרייטה בבניית טירה בשם אורניינבורג על שם משפחתה בעיר בצוב, ובשנת 1653 שונה שם העיר אף היא לאורניינבורג. בשנת 1665 היא הקימה בית יתומים, וב-18 ביוני 1667 מתה בעיר קלן שבברנדנבורג. ב-7 בדצמבר 1646 התחתנה לואיזה הנרייטה עם פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, וממנו נולדו לה שישה ילדים, ששלושה מתוכם מתו בינקותם: וילהלם היינריך (1648–1649) קרל (1655–1674) פרידריך (1657–1713) אמליה (1664–1665) היינריך (1664) לודוויג (1666–1687) מדיה וקבצים בנושא לואיזה הנרייטה מנסאו בוויקישיתוף לואיזה הנרייטה מנסאו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
ג'ק ברגמן

ג'ק ברגמן (באנגלית: Jack Bergman; נולד ב-2 בפברואר 1947) הוא קצין מרינס בדימוס, טייס ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. ב-2016 נבחר לכהן כנציג המחוז הראשון של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית. ברגמן נולד בשקופי שבמינסוטה. ב-1969 סיים תואר ראשון בגוסטב אדולף קולג' שבמינסוטה, וב-1975 סיים תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב פלורידה. ב-1969 התגייס לכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא עבר קורס קצינים וקורס טיס והוכשר כטייס מסוקי סער. הטיס מסוקי בואינג ורטול CH-46 אביר הים ושירת במלחמת וייטנאם. ב-1975 השתחרר, עבד כטייס אזרחי בחברת נורת'ווסט איירליינס והקים עסק עצמאי בתחום המיכשור הרפואי. בשירות המילואים שימש טייס מסוקי בל UH-1 במשמר הלאומי של רוד איילנד, כטייס מטוסים קלים וכטייס לוקהיד C-130 הרקולס בכנף הנחתים הרביעית. בהמשך שירת במטה כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים, כסגן מפקד כנף הנחתים הרביעית. בשנת 2000 מונה למפקד כנף הנחתים הרביעית ובשנת 2002 מונה למפקד קבוצת הלוגיסטיקה הרביעית של חיל הנחתים. שימש ראש הוועדה המייעצת לענייני מילואים של מזכיר הצי של ארצות הברית. ב-2003 גויס לשירות קבע, שירת כראש תחום מילואים במטה מפקדת חיל הנחתים, כמפקד בכוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים במהלך מלחמת עיראק וביוני 2005 מונה למפקד כוח המילואים של חיל הנחתים/כוח הנחתים צפון, הכוח הגדול ביותר בחיל. סיים את שירותו ב-2009 בדרגת לוטננט גנרל. במהלך שירותו עוטר בין השאר במדליית השירות המצוין של הצי ובמדליית האוויר עם סימון V למשימות קרביות תוך סיכון אישי. בנובמבר 2016 התמודד וניצח בבחירות לנציגות המחוז הראשון של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית כשגבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ברוב של 55%. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה שנייה. נשוי לסינדי ואב לחמישה. מדיה וקבצים בנושא ג'ק ברגמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ג'ק ברגמן ג'ק ברגמן, ברשת החברתית פייסבוק ג'ק ברגמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) ג'ק ברגמן, ברשת החברתית אינסטגרם אתר הבחירות של ג'ק ברגמן ג'ק ברגמן באתר rollcall.com ג'ק ברגמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) תצהירו של ג'ק ברגמן בפני ועדת הסנאט לכוחות המזוינים, 30 במרץ 2006 Marine Reserve chief retires at last, ‏nola.com, ‏19 באוקטובר 2009
ישיבת תורת חסד (בריסק)

ישיבת תורת חסד הייתה ישיבה גדולה ליטאית בעיר בריסק בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בראשות הישיבה כיהנו הרב משה סוקולובסקי והרב שמחה זליג ריגר הדיין של בריסק. הישיבה הוקמה לפני מלחמת העולם הראשונה כמסגרת לימודית לתלמידים מהקהילה היהודית בבריסק. בשנותיה הראשונות התרכזו התלמידים בבית המדרש "משמר" בעיר ולמדו בצוותא כשרב העיר שימש כראש ישיבה. לאחר מינויו של הרב חיים סולובייצ'יק לרב העיר הוא מינה את תלמידו הרב שמחה זליג ריגר לראש הישיבה, נוסף על משרת מורה הוראה ודיין בעיר. בהמשך נתמנה הרב משה סוקולובסקי לר"מ בישיבה ולאחר תקופה העדיף הרב ריגר להתמקד במשרת ההוראה ופסק ממסירת שיעורים והרב סוקולובסקי מונה לראש הישיבה. המשגיח בישיבה היה הרב אברהם יעקב גורדון. תלמידי הישיבה המובחרים אף שמעו שיעורים מרב העיר, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, על סדר קדשים. לאחר פטירת הרב סוקולובסקי בתרצ"א, ביקש הרב מבריסק למנות את הרב שך לראש הישיבה במקומו, הוא הגיע לבריסק לתקופת ניסיון אולם לאחר שהוברר לו שיהיה עליו לשאת בעול הכלכלי של הישיבה הוא סירב לקבלת התפקיד. במקומו מונה הרב ישראל חיים קפלן, חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ ממיר. הרב קפלן כיהן בישיבה עד לתקופה הסמוכה לפרוץ מלחמת העולם השנייה אז הצליח לברוח ומשם לארצות הברית. הרב יהודה לייב מאשבוים הרב אריה פומרנצ'יק הרב אהרן לייב שטיינמן הרב יוסף דב סולובייצ'יק הרב משולם דוד סולובייצ'יק הרב משה סולובייצ'יק שמעון יוסף מלר, בתוך הרב מבריסק חלק א', פלדהיים, תשס"ג יהודה לייב מאשבוים, זיכרון עולם, בתוך הספר "ברכת הארץ", ורשה תרצ"ד, באתר היברובוקס הרב משה סוקולובסקי, הקדמה למלאכת יום טוב, תשט"ז, באתר היברובוקס הרב מבריסק חלק א' עמוד 242 הרב מבריסק חלק א' עמוד 352
רודולפו פיסארו

רודולפו חילברט פיסארו תומאס (בספרדית: Rodolfo Gilbert Pizarro Thomas; נולד ב-15 בפברואר 1994 בטמפיקו שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדות הקשר וקשר הכנף בקבוצה א.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית ובנבחרת מקסיקו. פיסארו נולד בטמפיקו שבמקסיקו. הוא גדל במחלקת הנוער של פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 134 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים. בחודש דצמבר 2016 חתם פיסארו בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית, אליו עבר בחודש ינואר 2017. ב-30 בינואר 2014 ערך פיסארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016. ב-11 בפברואר 2016 הבקיע פיסארו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 0–2 על נבחרת סנגל במשחק ידידות. פצ'וקה אליפות מקסיקו (1): קלאוסורה 2016 א.א.ק אתונה אליפות יוון (1): 2023/2024 נבחרת מקסיקו גביע הזהב של CONCACAF ‏ (1): 2019 מדיה וקבצים בנושא רודולפו פיסארו בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רודולפו פיסארו רודולפו פיסארו, באתר Transfermarkt רודולפו פיסארו, באתר Soccerway רודולפו פיסארו, באתר WorldFootball.net רודולפו פיסארו, באתר National Football Teams רודולפו פיסארו, באתר FootballDatabase.eu סיכום המשחק באתר Transfermarkt, ‏ 30 בינואר 2014 (באנגלית) סיכום המשחק באתר Transfermarkt, ‏ 11 בפברואר 2016 (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
טטיאנה הופמן

טטיאנה הופמן (26 בדצמבר 1946 – 14 בנובמבר 2016) הייתה שדרנית רדיו, עיתונאית וכתבת טלוויזיה ישראלית. נודעה בשל כתבות הצבע על המתרחש בעולם, שערכה וקריינה במסגרת עבודתה בחברת החדשות של ערוץ 2. נולדה בשם טטיאנה שטפנקובה (בצ'כית: Tatiana Štěpánková) בפראג שבצ'כוסלובקיה דאז (בשנות האלפיים, בצ'כיה). היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1964, ברדיו הממלכתי של פראג, שם הגישה פינה סאטירית על המתרחש במדינה שבאותה העת הייתה נתונה תחת משטר קומוניסטי. בשנת 1968 זכתה הופמן בפרס מטעם אגודת העיתונאים הישראלית והוזמנה לטקס קבלת הפרס בישראל. בזמן ביקורה הקצר בישראל, פלשה ברית המועצות לפראג, חזרתה לא התאפשרה, והיא החליטה להשתקע בישראל. לאחר שלמדה עברית, התאקלמה בירושלים ואף החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת העברית, החליטה הופמן לחזור לתחום הרדיו, והחלה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתחומי עזר בלבד, ולאחר מכן בעריכת מהדורות ויומני חדשות. למרות התאקלמותה, החליטה, מסיבות אישיות, לרדת לגרמניה. היא לימדה באוניברסיטת דיסלדורף והתמקדה בחיי המשפחה במשך 12 שנים. לאחר מכן, עלתה לישראל בשנית, עם משפחתה. אז, התגרשה מבעלה הראשון, תיאודור הופמן, והחלה לעבוד כמנהלת אדמיניסטרטיבית של קרן גרמנית, וכן כעורכת וככתבת-חוץ בקול ישראל. הופמן אף עסקה למשך זמן קצר בעניינים עסקיים, וייעצה לחברות ישראליות שפעלו במדינות מזרח אירופה. בשנת 1993, עם עליית הערוץ השני בטלוויזיה, החליטה הופמן חסרת הרקע הטלוויזיוני לנסות את מזלה בחברת החדשות שבערוץ. שלום קיטל שמונה באותה עת לסמנכ"ל חברת החדשות, קיבל את הופמן לעבוד בחדשות הערוץ. למרות מבטאה, עסקה בקריינות, והופקדה על חדשות החוץ, תפקיד שמילאה במשך יותר משני עשורים. ב-2005 קיבלה תואר קונסול כבוד מטעם צ'כיה. ב-14 בנובמבר 2016 נפטרה הופמן בת ה-69 מדום לב, בביתה שבירושלים. למחרת נטמנה בהר המנוחות בירושלים. הותירה אחריה שלושה ילדים מנישואיה הראשונים, ואת בן זוגה, הצייר אריה אזן (איזמן). טטיאנה הופמן, כתבת חדשות החוץ, באתר mako הבלוג של הופמן באתר Česká televize 24 (בצ'כית) נעה ידלין, חוצנית, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2005 עדי קליין, ‏קפה עם טטיאנה הופמן, באתר onlife,‏ 23 במרץ 2011 טטיאנה הופמן, הגירה, באתר מסע הקסם המדעי של מכון ויצמן למדע, ינואר 2016 בעקבות מותה: איתי שטרן, העיתונאית טטיאנה הופמן מתה הלילה מדום לב, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2016 רפי מן, קול "האביב של פראג", באתר העין השביעית, 15 בנובמבר 2016 אומרים לך תודה, טטיאנה, באתר וואלה, 15 בנובמבר 2016 רן בוקר, "טטיאנה הופמן הייתה פרח אחר בחדשות 2", באתר ynet, 15 בנובמבר 2016 חדשות 2, ‏צפו: המיטב של טטיאנה הופמן, באתר ‏מאקו‏, 15 בנובמבר 2016 "טטיאנה הופמן הייתה נחוצה לחברת החדשות בדיוק כמו ביום שהגיעה", באתר וואלה, 16 בנובמבר 2016 טטיאנה שטפנקובה נתקבלה לעבודה במערכת "היום הזה", דבר, 29 במאי 1970 רן בוקר, טטיאנה הופמן הלכה לעולמה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2016
ישיבת ברכת יוסף (קריית הרצוג)

ישיבת ברכת יוסף היא ישיבה גדולה ליטאית בבני ברק, השוכנת בשכונת קריית הרצוג. הישיבה נוסדה בשנת תשנ"ב (1992) על ידי הרב יעקב פרידמן. בראשות הישיבה העמיד את הרב יעקב סגל והרב אליעזר צור שכיהנו עד אז כר"מים בישיבת ברכת יצחק באור יהודה. הגרעין המייסד של הישיבה היה קבוצת תלמידים מישיבת ברכת יצחק. בשנים מאוחרות יותר עבר הרב אליעזר צור לעמוד בראשות ישיבת אור לישרים בבית שמש שהוקמה אף היא על ידי הרב פרידמן. לאחר שהישיבה נקלעה לקשיים כלכליים, נכנס הרב מרדכי צביון לכהן בראשות הישיבה ולקח על עצמו את העול הכלכלי, כשהוא מעמיד לצידו בראשות הישיבה את הרב משה רוט. הישיבה עומדת תחת נשיאותו של הרב חיים קניבסקי. נוסף על הרב צביון והרב רוט מכהנים בה הרב חנוך רייזמן, הרב יוסף ציקנובסקי (חתנו של הרב יצחק זילברשטיין), הרב מיכאל מזוז, הרב יצחק מייזלס והרב משה זילברשטיין. המשגיח בישיבה הוא הרב אברהם רבינוביץ. נכון לשנת תשע"ז לומדים בישיבה כ-50 בחורים כולל אברכים שבו לומדים כ-50 אברכים. ישיבת ברכת יוסף, באתר עולם התורה ערך זה הוא קצרמר בנושא ישיבות ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלכסנדר קאראקשביץ'

אלכסנדר קאראקשביץ' (בסרבית קירילית: Александар Каракашевић; נולד ב-9 בדצמבר 1975) הוא שחקן טניס שולחן סרבי החובט ביד שמאל. השתתף ב-5 אולימפיאדות (אטלנטה 1996, אתונה 2004, בייג'ינג 2008, לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016) וב-19 אליפויות עולם בטניס שולחן (1995–2019). זכה 4 פעמים בתואר אליפות אירופה בזוגות מעורבים ו-3 פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס שולחן. קאראקשביץ' נולד וגדל בזמון, סרביה. אביו מיליווי קאראקשביץ'(אנ') היה שחקן טניס שולחן יוגוסלבי מצטיין, זכה במדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה בטניס שולחן (1976) ומדליית כסף קבוצתית באליפות העולם בטניס שולחן (1975). באליפות ארצות הברית בפתוחה בטניס שולחן שנערכה ביולי 2007 זכה בתואר בפעם השלישית, לאחר ניצחון על קורשימה יוסוקה מיפן 4–0. באליפות אירופה בטניס שולחן (אנ') שנערכה בגדנסק-סופוט, פולין באוקטובר 2011 זכה בשתי מדליות ארד, ביחידים ובזוגות גברים ביחד עם בויאן טוקיץ' (אנ') מסלובניה. מדיה וקבצים בנושא אלכסנדר קאראקשביץ' בוויקישיתוף אלכסנדר קאראקשביץ', באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי אלכסנדר קאראקשביץ', באתר olympedia.org אלכסנדר קאראקשביץ', באתר הפדרציה העולמית לטניס שולחן ערך זה הוא קצרמר בנושא ספורטאים ובנושא סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
לגנדריום

לגנדריום (Legendarium, צורה סתמית של המילה legendarius מלטינית של ימי הביניים) הוא אוסף ספרותי של אגדות. האם התכוונתם ל... הגיוגרפיה – סיפור תולדות הקדושים בתרבות של דתות שונות, בעיקר בנצרות הלגנדריום של בית אנז'ו – כתב יד מאויר בסגנון גותי, הכולל ביוגרפיות של קדושים שהיו חשובים לבית אנז'ו בהונגריה (ענף של בית קאפה) לגנדריום (טולקין) – מכלול יצירתו של ג'ון רונלד רעואל טולקין המתאר את היקום הבדיוני שיצר
פריץ זרניקה

פריץ זרניקה (בהולנדית: Frederik "Frits" Zernike;‏ 16 ביולי 1888 - 10 במרץ 1966) היה פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1953 על המצאת מיקרוסקופ קונטרסט-פאזה. זרניקה נולד ב-16 ביולי 1888 באמסטרדם, הולנד. שני הוריו היו מורים למתמטיקה, אביו אף חיבר ספרי לימוד בתחום זה. זרניקה חלק באהבתו של אביו לפיזיקה וכילד נהג לעשות ניסויים בתחום זה. בשנת 1905 הוא החל לימודיו לתואר ראשון בכימיה כחוג ראשי וכן פיזיקה ומתמטיקה, באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1908 זכה במדליית זהב מאוניברסיטת חרונינגן על עבודה בתחום הסתברויות. בשנת 1912 זכה בפרס מן החברה ההולנדית למדעים, על עבודה בתחום בוהק בגזים, תחום בו אף כתב את עבודת הדוקטורט שהוגשה בשנת 1915. בשנת 1913 הוא הפך לעוזר מחקר של יקובוס קפטיין באוניברסיטת חרונינגן. בשנת 1914 הוא פיתח יחד עם ליאונרד אורנשטיין את משוואת אורנשטיין-זרניקה, המיושמת לחישוב פונקציות קורלציה בתאוריית הזורמים תחת הנחות קירוב שונות. עם סיום לימודי תואר שלישי, זרניקה קיבל משרת מרצה בפיזיקה תאורטית בחרונינגן ובשנת 1920 הוא הפך פרופסור מן המנין באותה אוניברסיטה. בשנת 1930 זרניקה ניהל מחקר בתחום הרחבות ספקטרליות וגילה כי אותם קווים המכונים "קווי רוחות" המופיעים מימין ומשמאל לכל קו עיקרי בספקטרום נוצרים באמצעות סריג עקיפה, כאשר הפאזה שלהם מוסטת מזו של הקו העיקרי ב-90 מעלות. בשנת 1933, בקונגרס לפיזיקה ולרפואה שנערך בעיר וחנינגן, זרניקה הציג לראשונה את טכניקת קונטרסט פאזה במיקרוסקופיה. הוא הרחיב את שיטתו כדי לבדוק את צורת מראות קמורות. תגליתו שימשה כבסיס למיקרוסקופ קונטרסט פאזה הראשון שנבנה בתקופת מלחמת העולם השנייה. תרומה בולטת נוספת שלו בתחום האופטיקה קשור בתיאור יעיל של פגמים בדימות, או אברציות אופטיות במכשירי דימות כגון מיקרוסקופים וטלסקופים. ייצוג אותם פגמים בדימות התבסס בתחילה על תאוריה שפותחה על ידי המתמטיקאי הגרמני לודוויג זיידל במחצית המאה ה-19. הייצוג של זיידל היה מבוסס על הרחבת טור חזקות ולא איפשר הבחנה ברורה בין סוגים שונים וסדרי גודל שונים של פגמים. פולינום זרניקה(אנ') נותן פתרון לבעיה שנחקרה תקופה ארוכה של ה"איזון" האופטימלי של פגמים שונים במכשיר אופטי. מאז שנות ה-60 פולינום זרניקה נמצא בשימוש נרחב בתכנון עדשות, במטרולוגיה ובניתוח תמונות. עבודתו של זרניקה עוררה עניין בתאורית קוהרנטיות(אנ'), במחקר מקורות אור קוהרנטיים בחלקם. בשנת 1938 הוא פרסם נגזרת פשוטה יותר למשפט ון קיטרט, הידוע היום בשם משפט קיטרט-זרניקה(אנ'). זרניקה נפטר בבית חולים באמרספורט בשנת 1966, לאחר שהיה חולה בשנים האחרונות לחייו. בשנת 1946 התקבל זרניקה כחבר באקדמיה ההולנדית המלכותית למדעים ואמנויות. בשנת 1953 זכה בפרס נובל לפיזיקה על המצאת מיקרוסקופ קונטרסט-פאזה, אשר איפשר מחקר על המבנה הפנימי של התא ללא צורך בצביעה ובכך בהריגת התא. קמפוס אוניברסיטת חרונינגן, מצפון לעיר, נקרא על שם זרניקה, כך גם מכתש זרניקה על הירח. מדיה וקבצים בנושא פריץ זרניקה בוויקישיתוף פריץ זרניקה, באתר פרס נובל (באנגלית) פריץ זרניקה, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה משוואת אורנשטיין-זרניקה פריץ זרניקה - דברים לזכרו (בהולנדית) פריץ זרניקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
אנטלייפטה

אנטלייפטה (בליטאית: Antalieptė; ביידיש: אנטאליאפט) היא עיירה קטנה השוכנת על גדות נהר השוונטוי (אנ') במחוז משנה זרסאי שבמחוז אוטנה במזרח ליטא. בסביבות העיירה גבעות מיוערות ונשקף ממנה נוף יפה. קיים בה מנזר רוסי גדול שסיפק פרנסה לפני מלחמת העולם הראשונה לרבים מתושביה היהודיים של העיירה. עד מלחמת העולם הראשונה התקיימה בעיירה קהילה של כ-80 משפחות יהודיות ובסך הכל כ-400 נפשות. בשנים שלאחר המלחמה היגרו רוב יהודי העיירה לארצות הברית, דרום אפריקה ואורוגוואי. כמה מרבני העיירה התפרסמו ובהם הרב שלמה זלמן טוביה מרקוביץ בנו של ר' משה מרקוביץ מחבר "שם הגדולים השלישי", הוא ובנו וגם רבה האחרון של העיירה הרב יהודה לוין, נרצחו בשואה. הגרמנים כבשו את העיירה ב-26 ביוני 1941. ליטאים חברי "איגוד הקלעים" ארגנו את ההתעללות ביהודים שנמשכה בחודשי הקיץ, עד סוף אוגוסט, אז הובלו יהודי העיירה ליער פאז'יים ונרצחו בירי ב-26 באוגוסט יחד עם יהודי זרסאי והסביבה. מדיה וקבצים בנושא אנטלייפטה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אנטלייפטה 'אנטאליפט (אנטאליאֶפטא), מחוז אֶז'אֶראֶני, בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 289 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1501). שם, כרך ד, עמ' 247 (שם, תמונה 1949) ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.