laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
1845

שנת 1845 היא השנה ה-45 במאה ה-19. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. 1 בינואר 1845 לפי הלוח הגרגוריאני מקדים את 1 בינואר לפי הלוח היוליאני ב-12 ימים. כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח הגרגוריאני. 15 בפברואר – אור ראשון של הלווייתן של פרסונס, טלסקופ מחזיר אור הגדול בעולם בין השנים 1845-1917, שנבנה על ידי ויליאם פרסונס 3 במרץ – פלורידה היא המדינה ה-27 שמצטרפת לארצות הברית 17 במרץ – סטיבן פרי רושם פטנט על המצאת הגומייה 28 באוגוסט – גיליון הבכורה של הירחון סיינטיפיק אמריקן יוצא לאור 10 בספטמבר – הנסיך ווילם השני פותח את הבורסה לניירות ערך באמסטרדם 13 באוקטובר – תושבי רפובליקת טקסס מחליטים לאשר את החוקה המוצעת, אשר תהפוך אותם לחלק מארצות הברית 2 בדצמבר – נשיא ארצות הברית ג'יימס פולק מכריז בנאום לקונגרס על ה"שליחות הגורלית" שמחייבת התפשטות ארצות הברית מערבה 29 בדצמבר – טקסס מתקבלת כמדינה ה-28 של ארצות הברית 25 בפברואר – ג'ורג' רייד, ראש ממשלת אוסטרליה הרביעי (נפטר ב-1918) 2 במרץ – ויליאם ניקולסון, ברון ניקולסון הראשון, קצין בצבא הבריטי וראש המטה הכללי (נפטר ב-1918) 3 במרץ – גאורג קנטור, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1918) 10 במרץ – אלכסנדר השלישי, צאר רוסי (נפטר ב-1894) 27 במרץ – וילהלם רנטגן, פיזיקאי גרמני (נפטר ב-1923) 24 באפריל – קרל שפיטלר, סופר שווייצרי, זוכה פרס נובל לספרות (נפטר ב-1924) 12 במאי – גבריאל פורה, מלחין צרפתי (נפטר ב-1924) 18 במאי – וילהלם גריקה, מנצח אוסטרי (נפטר ב-1925) 10 באוגוסט – אבאי קוננבאיולי, משורר, מלחין ופילוסוף קזחי (נפטר ב־1904) 16 באוגוסט – גבריאל ליפמן, פיזיקאי וממציא צרפתי זוכה פרס נובל לפיזיקה (נפטר ב-1921) 19 באוגוסט – הברון רוטשילד, ידוע בכינוי "הנדיב הידוע", תומך עיקרי ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה (נפטר ב-1934) 25 באוגוסט – לודוויג השני, מלך בוואריה (נפטר ב-1886) 27 באוגוסט – אדן לכנר, אדריכל הונגרי (נפטר ב-1914) 24 בדצמבר – גאורגיוס הראשון, מלך יוון (נרצח ב-1913) 21 בפברואר – שלום הכהן, משורר עברי (נולד ב-1771) 1 במרץ – הברון גורני, שופט ובריסטר בריטי (נולד ב-1768) 12 במאי – אוגוסט וילהלם פון שלגל, משורר, מבקר ספרות ומתרגם גרמני (נולד ב-1767) 8 ביוני – אנדרו ג'קסון, הנשיא השביעי של ארצות הברית (נולד ב-1767) להלן לוח שנה גרגוריאני – עברי משולב עם ימים בינלאומיים. חגים ומועדים עבריים: Nothing. במקומות בהם היה נהוג אז הלוח היוליאני, שנת 1845 התחילה ביום ה' בשבט ה'תר"ה (לעומת זאת, אותה שנה לפי הלוח הגרגוריאני החלה 12 ימים מוקדם יותר, ב-כ"ב בטבת). אורכה של שנה זו לפי הלוח היוליאני 365 ימים - בדיוק כמו הלוח הגרגוריאני המקביל. להלן לוח שנה יוליאני - עברי משולב עם חגים ומועדים עבריים: שנת 1845 לפי הלוח היוליאני Nothing. 1845 במדע‎ ילידי 1845‎ נפטרים ב-1845‎ מדיה וקבצים בנושא 1845 בוויקישיתוף
דייוויד אליאנס

לורד דייוויד אליאנס (באנגלית: David Alliance; נולד ב-15 ביוני 1932) הוא איש עסקים יהודי-בריטי ממוצא איראני ופוליטיקאי חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. אליאנס נולד בעיר כאשאן שבאיראן בשם דאוד אליאנס (בפרסית: داوود آلیانس), והתחנך בבית הספר "איתיחאד". אליאנס הוא גרוש ואב לשלושה ילדים, שניים מהם מאומצים. הוא מתגורר כיום בלונדון ובמנצ'סטר. אליאנס היה היושב ראש של קבוצת "N Brown PLC", חברה העוסקת במכירת בגדים, בשנים 1968-2012, והוא הבעלים של 33% ממניותיה. כמו כן, הוא היה ממייסדי חברת "Coats PLC" ("מעילים בע"מ", שנקראה בעבר "Coats Viyella PLC"), אשר חולשת על 22% מנתח השוק הבינלאומי, מעסיקה כ-70,000 עובדים ב-67 מדינות שונות ומוערכת כיום בשווי של 2 מיליארד ליש"ט. בנוסף, אליאנס הוא הבעלים של מספר חברות קטנות יותר וכן של מספר אוספי יצירות אמנות. בשנת 1986 היא התמזגה עם החברה בבעלות של הארי ג'נוגלי. אליאנס לוקח חלק במספר ועדות באנגליה, בין היתר בקרן הנסיך הבריטי ליזמות צעירה, במועצה לתעשייה ולהשכלה גבוהה ובקרן אוניברסיטת מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס הוא חבר בגופים רבים, ביניהם "החברה המלכותית לעידוד האמנות, היצרנים והמסחר", "מכון העיר והגילדות של לונדון", ו"בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר" בישראל, בו הוא חבר לשם כבוד. אליאנס הוא אחד התורמים המרכזיים להקמתו של "המרכז ללימודים איראניים" באוניברסיטת תל אביב, שהוקם בשנת 2006. אליאנס הוא בעל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת הריוט-וואט הסקוטית ובעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מנצ'סטר. ב-18 במאי 2009 הוענק לאליאנס תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת הענקת התואר נכתב: לורד דיוויד אליאנס מקבל דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה לאות הוקרה על היותו אחד הבכירים והמצליחים שביזמי בריטניה הגדולה; על מנהיגותו הפעילה באין-ספור ארגונים חברתיים ... על פעולותיו נדיבות הלב בעלות החזון באמצעות קרן משפחת אליאנס המקדמת מפעלי יהדות, מדע, חינוך, רווחה ובריאות בישראל ובבריטניה; ולאות הוקרה מיוחדת על פעילותו המסורה במשך עשרות שנים לביצור ביטחונה הלאומי של ישראל; על תרומתו לחיזוק חוסנה של החברה בישראל במיוחד בתמיכתו במדע ובאקדמיה; על יוזמותיו הברוכות לשיפור רווחתן וביטחונן של קהילות יהודיות בתפוצות; ועל יחסיו המיוחדים עם המרכז ללימודים איראניים באוניברסיטת תל אביב, מרכז המתרחב ומשגשג בחסותו. אליאנס קיבל תואר CBE ("מפקד") במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1984, ובשנת 1989 הועלה לתואר הגבוה ביותר GBE ("אביר מפואר"). הוא אף זכה בשנת 2004 בתואר "לורד לחיים" כברון אליאנס של מחוז מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס לוקח חלק בפעילות פוליטית בפרלמנט של בריטניה כחבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. ב"רשימת האנשים העשירים" לשנת 2009 שערך העיתון האנגלי "סאנדיי טיימס", מוקם אליאנס במקום ה-267 מבין עשירי אנגליה, עם הון מוערך של 208 מיליון ליש"ט. דייוויד אליאנס ב"רשימת עשירי אנגליה" (באנגלית) פירוט אודות הונו של אליאנס (באנגלית) דייוויד אליאנס באתר CrunchBase (באנגלית)
רכבת העננים

רכבת העננים או רכבת אל העננים (בספרדית: Tren de las Nubes או Tren a las nubes, בהתאמה) היא כינויו של שירות רכבות המחבר בין העיר סלטה שבצפון-מערב ארגנטינה לבין אובל לה פולבוריז'ה, שבהרי האנדים. הרכבת משמשת למטרות תיירות בלבד. מקור שמה של הרכבת בסרט שצילמו שני סטודנטים מטוקומאן בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. השניים ביקשו מנהג הקטר שישחרר קיטור עבור אחת הסצינות. בשל הטמפרטורות הנמוכות, הקיטור לא התפזר במשך מספר דקות, ויצר אשליה של עננים. חברת הרכבות הארגנטינאית רכשה את הסרט, שעובד מאוחר יותר לסרט תיעודי בשם "רכבת אל העננים", בעקבות אותה סצנה. היוזמה לבנות במקום מסילה, שתחבר בין האזורים הצפוניים של צ'ילה וארגנטינה, ותשפר את הובלת הבוראקס שנחצב במרומי האנדים, עלתה ב-1899, וב-1905 הוחל בבדיקת היתכנות של הבנייה. לאחר בחירתו של הנשיא איפוליטו איריגוז'ן ב-1916 התחדש העניין ביוזמה. העבודות החלו ב-1921, בתכנונו של המהנדס האמריקני ריקרדו מורי, ותוכננו להימשך שש שנים. בשל תנאי השטח הקשים, התנהלו העבודות בעצלתיים, וב-1930 הופסקו לשש שנים עקב הדחתו של איריגוז'ן בהפיכה צבאית. הן הושלמו בסופו של דבר ב-17 בינואר 1948, וב-20 בפברואר אותה שנה יצאה הרכבת הראשונה מסוקומפה, בגבול צ'ילה-ארגנטינה, לסלטה. ב-1972 נחנכו רכבות התיירים, והן פעלו ברציפות עד הפרטת שירותי הרכבות בארגנטינה ב-1990. ב-1991 חודשה פעילות הרכבת בבעלות פרטית, והיא נמשכה עד שב-2005 החליטה ממשלת ארגנטינה לסיים את ההתקשרות עם החברה. ב-6 באוגוסט 2008 הושק שירות הרכבות מחדש, באמצעות חברת אקוטרן. ביולי 2014 רכבת ובה 400 נוסעים ירדה מהמסילה, והנוסעים נאלצו להתפנות בעזרת הצבא. בעקבות התקרית השירות הולאם מחדש והמסילה שופצה. ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת חנרל בלגרנו שבעיר סלטה, בגובה של 1,187 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא נקודת הסיום הנוכחית שלה, בוויאדוקט לה פולבוריז'ה, בגובה של 4,220 מ' מעל פני הים, והיא מסילת הברזל השלישית בגובהה בעולם. פער 3,000 המטרים הצריך פתרונות הנדסיים רבים, ולאורך 217 הקילומטרים של מסילת הברזל הוקמו 29 גשרים, 21 מנהרות, 13 אובלים, שתי ספירלות ושני זיגזגים. הרכבת כוללת 10 קרונות, והיא יכולה להסיע 640 נוסעים. מהירותה הממוצעת היא 35 קמ"ש, והנסיעה הלוך וחזור נמשכת 15 שעות. לאורך המסלול 20 תחנות רכבת, רובן בעיירות קטנות או במכרות. העיר הגדולה ביותר בה עוברת המסילה פרט לסלטה היא סן אנטוניו דה לוס קוברס. מדיה וקבצים בנושא רכבת העננים בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רכבת העננים (בספרדית) Christine Gilbert, I rode the Train to the Clouds, one of the highest passenger trains in the world. The bird's-eye views made the altitude sickness worth it., Business Insider (באנגלית אמריקאית) El Tren a las Nubes volvió a correr en las alturas del paisaje salteño, www.lanacion.com.ar, ‏2007-10-07 (בספרדית) Clarín.com, Descarriló el 'Tren de las Nubes' y evacuaron a 400 pasajeros, www.clarin.com, ‏2014-07-19 (בספרדית) Descarriló el Tren de las Nubes y evacuaron a 400 pasajeros, www.continental.com.ar, ‏2014-07-20 (בספרדית)
פפו

האם התכוונתם ל... אלי פפושדו – איש עסקים ישראלי אמפרו אוטרו פפו – קובנית חסידת אומות העולם יוסף מילוא – שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי שכונה "פפו" ניב פפו – כימאי ישראלי שמואל ישראלי – כדורגלן מכבי תל אביב שכונה "פפו" על שם מוצאו היווני (1928-2016) פפי
הידען

הידען (באנגלית: Hayadan) הוא אתר תוכן ישראלי בתחום המדע והטכנולוגיה בשפה העברית. האתר הוקם בשנת 1997 על ידי העיתונאי אבי בליזובסקי, המשמש כעורך האתר עד היום. האתר מספק ידיעות וכתבות חדשותיות, מאמרים, ראיונות, דעות וסיקורים תקשורתיים בישראל ובעולם המתעדכנות מדי יום, בנושאים הקשורים למדע. אחרי שני עשורים של פעילות, כולל האתר מאגר מידע מקיף ונרחב של עשרות אלפי מאמרים במגוון רחב של תחומי המדע והטכנולוגיה. אתר האינטרנט כולל מנוע חיפוש פנימי, ערוצי RSS, ניוזלטר ואפשרות לכתיבת תגובות הגולשים. הנושאים מאוגדים לשישה פורטלים עיקריים המחולקים לתת-ידענים: חלל ואסטרונומיה – ידעני משנה : אסטרופיזיקה, אסטרונומיה, מערכת השמש, משימות חלל ואדם בחלל. סביבה ואנרגיה – ידעני משנה : מדעי הסביבה, מדעי כדור הארץ, סוגיות סביבתיות, אנרגיה ותחבורה. מחשוב וטכנולוגיה – ידעני משנה : מדעים מדויקים, מחשוב ורובוטיקה, ננו-טק, טכנולוגיה צבאית ועתידנות. ביולוגיה ורפואה – ידעני משנה : אבולוציה וטבע, רפואה, גנטיקה והמוח. חברה והיסטוריה – ידעני משנה : מדע וחברה, היסטוריה, הספקן, מדע בדיוני ומדעים. מדע בישראל – ידעני משנה : מו"פ בישראל, ביוטכנולוגיה בישראל, ישראל בחלל, התעשיות הביטחוניות ואקדמיה וחינוך. לאתר שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים ומחקר, מוזיאונים, שיתוף עם פורטל סביבה ומדע ynet (מקבוצת ידיעות אחרונות), אתר התוכן זווית (סוכנות ידיעות למדע וסביבה המהווה פלטפורמת התוכן מבית האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה), המגזינים מדע פופולרי (Popular Science), סיינטיפיק אמריקן (Scientific American) וגופים נוספים. בנוסף לכתבות המובאות כתרגום של ידיעות מרחבי הרשת ומחוץ לישראל, מהווה אתר הידען במה למדענים וחוקרים ישראליים מן השורה הראשונה בתחומי המדע והטכנולוגיה, הכותבים מאמרים מקוריים בנושאים שונים הקשורים לתחום מחקרם. באתר מובאים לעיתים מאמרי דעה וכתבות המבקרים את הדת, את הפסאודו מדע וגם את הימין השמרני בארצות הברית. בנובמבר 2012 זכה בליזובסקי בפרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים תל אביב ו-Google. אתר האינטרנט הרשמי של הידען הידען, ברשת החברתית פייסבוק הידען, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הידען, סרטונים בערוץ היוטיוב אבי בליזובסקי זוכה פרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים ו-Google, באתר הידען, 4 בנובמבר 2012
ארל ויליאמס

ארל ויליאמס (באנגלית: Earl Williams; ‏נולד ב־24 במרץ 1951) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, ששיחק בישראל בשנות ה-80. גובהו 2.04 מטרים. ויליאמס נולד בפנסילבניה וגדל במונטגומרי, אלבמה, עם אימו (שהייתה עוזרת הבית של מרטין לותר קינג) ושמונת אחיו. החל לשחק כדורסל בגיל 8. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת וינסטון-סיילם בצפון קרוליינה, נבחר ויליאמס במקום ה-49 בדראפט ה-NBA בשנת 1974 על ידי פיניקס סאנס. בסה"כ שיחק ויליאמס כ-4 שנים בליגת ה-NBA בהן קלע בממוצע 4.5 נק' למשחק וקלט 5.6 כדורים חוזרים ב-146 משחקים. לקראת עונת 1979/80 הוחתם על ידי מכבי תל אביב כשחקן זר בקבוצה. בעונתו הראשונה הגיע עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, והפסיד שם לריאל מדריד. בשנתו השנייה בישראל, במרץ 1981, הוביל את מכבי תל אביב לזכייתה השנייה בגביע אירופה לאלופות, כשהוא קולע 19 נקודות במשחק הגמר נגד קבוצת סינודינה בולוניה האיטלקית. בתום עונה זו התגייר ויליאמס בארצות הברית כדי שיוכל להמשיך לשחק במכבי תל אביב, על תקן של שחקן ישראלי. בסוף עונת 1983 עזב ויליאמס את ישראל ושיחק במספר קבוצות אירופיות. בסה"כ קלע בארבע העונות בגביע אירופה 2127 נק' ב-64 משחקים. בעונת 1985/86 חזר לארץ ושיחק בהפועל תל אביב. בשנים הבאות שיחק בקבוצות אליצור נווה דוד רמלה, הפועל חולון, מכבי רמת גן עימה זכה בגביע הליגה בעונת 1990 ובני הרצליה. פרש ממשחק בתום עונת 1994 בה שיחק בהרצליה. ויליאמס שיחק בעמדת הסנטר, ונודע בין השאר בכישורי הריבאונד שלו. לאורך כל הקריירה, מה-NBA ועד העונות בישראל, נחשב לשחקן מוכשר בעל מזג סוער והיה מעורב במספר סכסוכים וקטטות. בסה"כ קלע 3,225 נקודות בליגה הישראלית הראשונה בקבוצות השונות. בשנים האחרונות ויליאמס מתגורר בניו ג'רזי עם אשתו הישראלית, ומשמש מחנך בבית ספר לחינוך מיוחד. שמואל יעקבסון, כדורסל 2000, דביר כצמן, 1992. פרופיל, באתר Basketball-Reference פרופיל, באתר ליגת ה-NBA מרדכי רוזנבלום, תמיד מס' 1, מעריב, 9 באוקטובר 1986 מרדכי רוזנבלום, תופעת ויליאמס, מעריב, 12 באוקטובר 1989 בן כספית, ארל ויליאמס, ישראלי, מעריב, 8 במרץ 1991 סמדר שיר, ידיעות אחרונות, ממכבי תל אביב ל'גרינפילד פארק אקדמי', באתר ynet, 21 במאי 2003 גלעד צוויק, ארל ויליאמס: "שחקני מכבי לא סומכים זה על זה", באתר nrg‏, 18 ברפאיל 2013 רפאל נאה, אגדה ושמה ארל וויליאמס, באתר ynet, 3 בפברואר 2019 סטטיסטיקות מקריירת האנ.בי. איי של וויליאמס ארל ויליאמס באתר מנהלת הליגה בכדורסל C’era una volta il Pregassona. Ce lo racconta Nacaroglu, mattinonline.ch, ‏5 באוקטובר 2020 (באיטלקית)
אלי סיני (מעצב תיאטרון)

אלי סינַי (1927 – פברואר 2008) היה מעצב במה ותלבושות, אמן ומחנך ישראלי. אלי סיני נולד בשנת 1927 בעיר קניגסברג שבגרמניה בשם לודוויג שוטנברג. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. התחנך בפרדס חנה ורכש חינוך מקצועי בנגרות בקיבוץ יגור, ובשנת 1948 השתתף במלחמת העצמאות. בתחילת שנות החמישים למד אמנות בבצלאל בירושלים, התוודע אל עולם התיאטרון ולקח חלק בפעילותיהן של להקות חובבים. בפעילותו התיאטרונית באותן שנים שימש בערבוביה כשחקן, מאייר כרזות ומעצב במה מתחיל. באמצע שנות החמישים, לצד עבודה בסדנאות ייצור תפאורות ומשחק כסטטיסט בהפקות "הקאמרי", החל לעצב במות ל"תיאטרון זירה" בניהולו של מיכאל אלמז. בשנת 1959 שב לגרמניה ללמוד עיצוב במה באקדמיה של מינכן. בתחילת שנות השישים עיצב הפקות תיאטרון, אופרה וטלוויזיה בגרמניה (קובלנץ). בשנת 1965 חזר לישראל, ומאז עבד ועיצב עשרות רבות של הפקות בכל התיאטראות המוכרים. בתקופה מסוימת שימש תפאורן הבית של "הבימה". בין ההפקות הרבות שעיצב מבחר של מחזאות קלאסית (שיקספיר, מולייר, איבסן) ומודרנית (ברכט, ויליאמס, או'קייסי, יונסקו), וכן מחזות ישראלים רבים בהעלאתם הראשונה (יהושע סובול, יוסף בר-יוסף, שולמית לפיד, מוטי לרנר ואחרים). מבין למעלה מ-150 ההפקות להן עיצב במה ותלבושות בכל התיאטראות הישראליים בלטו במיוחד: בתיאטרון הבימה: קשה להיות יהודי, מעבר לגבולין, צוואתו של כלב, אמא קוראז', המלך ג'ון, ריצ'רד השלישי, מקבת', הנפש הטובה מסצ'ואן, המטבח, ליל כלולות, יומן חוף ברייטון, טירונות, הפרדס, מירל'ה אפרת. בתיאטרון הקאמרי: ביקור הגברת הזקנה, קוריולנוס, יוליוס קיסר, הצל, החתונה, אנה קריסטי, רכוש נטוש, חבלי משיח, לילה טוב אמא, פליישר, סוגרים את הלילה. בתיאטרון באר שבע: האביב מתעורר, הסערה, אגדות וינה, תופים בלילה, כותרת ראשית, מותו של סוכן, זינגר, מפיסטו. בתיאטרון חיפה: פיגמליון, המרפסת, סוף משחק, איש הקרח, מראה מעל הגשר, קריזה. באופרה הישראלית: המדיום. כמו כן עיצב הפקות רבות בתיאטרון הילדים והנוער, בצוותא, בבימת הקיבוץ, בחאן הירושלמי, ובבית הספר למשחק בית צבי, שם הרבה לעבוד עם אשתו השחקנית, הבמאית והמורה ניקול קסל. סיני עבד עם במאים כמו יוסף מילוא, אברהם ניניו, יוסף מונדי, עדנה שביט, דוד ברגמן, דוד לוין, עמרי ניצן, עמית גזית, איציק ויינגרטן, אופירה הניג, מיכה לבינסון, אילן רונן ורבים אחרים, ושיתף פעולה עם במאים אורחים מחו"ל. בשנת 1996 זכה בפרס משה הלוי לאמנות הבימה מטעם עיריית תל אביב. במקביל לעבודות העיצוב שימש שנים רבות כמורה לעיצוב במה בסמינר הקיבוצים, בבית צבי ובאוניברסיטת תל אביב. ניסיונו הרב הקנה לו את היכולת לגבש שיטות לימוד מדויקות, שהעניקו לתלמידיו הרבים מקצועיות ומשמעת. רבים מבין המעצבים הישראלים הם תלמידיו. שנים רבות עמד בראש איגוד מעצבי הבמה בישראל (אמב"י) ושימש נציג ישראל בארגון התיאטרון הבינלאמי (I.T.I.). אלי סיני נפטר בראשית חודש פברואר 2008 לאחר מחלה ממושכת והוא בן שמונים. אלי סיני, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב דף הבית של אלי סיני אלי סיני, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ציפי שוחט, מת מעצב הבמה אלי סיני, באתר הארץ, 3 בפברואר 2008
דבלין קור

דבלין קור (באנגלית: Dublin Core) הוא תקן לתיאור של מקורות ברשת האינטרנט. הוא מורכב מ-15 שדות של מטא דאטה, ומשמש לתיאור של פריטים דיגיטליים כגון קובצי טקסט, תמונות, אודיו, וידאו או לתיאור של פריטים מורכבים כמו דפי אינטרנט. התקן נוצר בסדנה של ה-OCLC בעיירה דבלין שבמדינת אוהיו, ומכאן שמו. שדותיו פותחו על ידי מומחים בספרנות, מדעי המחשב, קידוד תווים ואוצרוּת. המילה "core" (באנגלית: ליבה) מציינת שרשימת השדות משמשת כבסיס אליו ניתן להוסיף שדות נוספים. בנוסף, כל אחד מהשדות הוא אופציונלי וניתן לחזרה. יישומים של הדבלין קור משתמשים בדרך כלל ב-XML ומבוססים על Resource Description Framework. הדבלין קור מורכב משתי רמות. הרמה הבסיסית (Simple Dublin Core) מורכבת מ-15 שדות: כותרת יוצר נושא תיאור מוציא לאור תורם תאריך סוג פורמט מזהה מקור שפה קשר כיסוי זכויות הרמה שמעליה (Qualified Dublin Core) כוללת שלושה שדות נוספים – בעל זכויות היוצרים, מוצא וקהל – וכמתים שמעדנים את השדות השונים. הרמה השנייה של הדבלין קור התפתחה לאחר הפרסום של 15 השדות הראשונים באמצעות ה־Dublin Core Metadata Initiative – קבוצת חשיבה מקוונת שנוסדה בעקבות פרסום הדבלין קור ועוסקת בפיתוח של סטנדרטים למטא דאטה. מדיה וקבצים בנושא דבלין קור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של דבלין קור (באנגלית) דבלין קור, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
נכון להיום

נכון להיום הוא אלבומו הרביעי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור בשנת 1982. האלבום יצא בשנת 1982, לאחר זכייתו של ארגוב בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני". בעקבות הזכייה והוצאת התקליט, החלה המוזיקה המזרחית להיות פופולרית יותר בישראל, והוקדשו לה השמעות רבות יותר ברדיו. לאחר הוצאת התקליט, זכה ארגוב לכבוד ולהכרה. הוא גם החל להופיע ברחבי העולם בעקבותיו. שיר הנושא "נכון להיום" הפך גם הוא לנכס צאן ברזל של המוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק בלחן של אבנר גדסי ומילים של שאול בן שאול, וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש. עיבודים: ננסי ברנדס קלידים, פסנתר, סינטיסייזר: ננסי ברנדס גיטרות: שמוליק בודגוב, חיים רומנו גיטרה בס: יוסי מנחם, אוהד אינגר תופים וכלי הקשה: איקי לוי, אלון הלל חצוצרות: אברהם פלדר, דן מוסקו טרומבון: מיכה דייוויס חליל: יעקב מירון קולות רקע: מזי כהן, חני אלקיים, איריס שמי הוקלט באולפני "סיגמא" בחודשים יולי עד ספטמבר 1982 טכנאי הקלטה ומיקס: גרי אקשטיין, שמוליק ארוך, עמיר בן-משה מידע על האלבום נכון להיום באתר MusicBrainz
גלריית דגלי ספרד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. מדיה וקבצים בנושא גלריית דגלי ספרד בוויקישיתוף
סן אנטוניו דה לוס קוברס

סן אנטוניו דה לוס קוברס (בספרדית: San Antonio de los Cobres) היא עיירה בפרובינציית סלטה בצפון-מערב ארגנטינה, בירת דפרטמנטו לוס אנדס. העיירה שוכנת 164 ק"מ צפונית-מערבית לסלטה, בגובה של כ-3,750 מ' מעל פני הים במישורי הפונה שבהרי האנדים, בסמוך למפגש הנחלים טורו וסן אנטוניו דה לוס קוברס. מקור שמה של העיירה בנחושת (Cobre) המצויה בסביבתה. ממצאים ארכאולוגיים בטסטיל, כ-5 ק"מ מסן אנטוניו דה לוס קוברס, מעידים על התיישבות של האטקמניו עד המאה ה-15. ככל הנראה ננטש היישוב, שכלל כ-440 בתים, במהלך פלישת האינקה. בבוררות בין ארגנטינה, צ'ילה ובוליביה, נקבע ב-1899 כי האזור בו שוכנת סן אנטוניו דה לוס קוברס יהיה בריבונות ארגנטינה, וזו הקימה ב-1900 את הטריטוריה הלאומית לוס אנדס. בתחילה הייתה העיירה נווארו לבירת הטריטוריה, אך מאחר שהגישה אליה הייתה קשה, במיוחד בעונת השלג, הייתה סן אנטוניו דה לוס קוברס לבירה ב-1902. ב-1943 בוטל מעמד הטריטוריה, והיא חולקה בין פרובינציות חוחוי, סלטה וקטמרקה. סן אנטוניו דה לוס קוברס הייתה עתה לעיירה בפרובינציית סלטה. בשנת 2001 התגוררו בסן אנטוניו דה לוס קוברס כ-5,000 תושבים, מרביתם אינדיאנים. התושבים מתפרנסים בעיקר מכרייה, חקלאות (גידולי קינואה ותפוחי אדמה, וכן לאמות ואלפקות) ותיירות. בעיירה נמצאת אחת מתחנותיה של רכבת העננים, ומאז 1995 חוגגים בה מדי 1 באוגוסט את "החג הלאומי של הפצ'אמאמה". מדיה וקבצים בנושא סן אנטוניו דה לוס קוברס בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של סן אנטוניו דה לוס קוברס סן אנטוניו דה לוס קוברס
מחוזות סרי לנקה

מבחינה מנהלית סרי לנקה מחולקת ל-9 מחוזות (පළාත, פַּלָאטַה) אשר מחולקים לנפות. מדיה וקבצים בנושא מחוזות סרי לנקה בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פונקציית אוריסון

בטופולוגיה, פונקציית אוריסון היא פונקציה רציפה המפרידה בין שתי קבוצות: אם A ו-B הן שתי קבוצות זרות במרחב טופולוגי X, אז פונקציה רציפה   f : X → R {\displaystyle \ f:X\rightarrow \mathbb {R} } המקיימת   f ( A ) = 0 {\displaystyle \ f(A)=0} ו-   f ( B ) = 1 {\displaystyle \ f(B)=1} (ליתר דיוק:   A ⊂ f − 1 ( 0 )   ,   B ⊂ f − 1 ( 1 ) {\displaystyle \ A\subset f^{-1}(0)\ ,\ B\subset f^{-1}(1)} ) נקראת 'פונקציית אוריסון עבור A ו-B'. מרחב שבו קיימת פונקציה כזו לכל שתי נקודות שונות, נקרא מרחב האוסדורף לחלוטין. מרחב שבו קיימת פונקציית אוריסון לכל קבוצה סגורה ונקודה שמחוץ לה, נקרא מרחב רגולרי לחלוטין. הלמה של אוריסון, שבזכותה זכו פונקציות אוריסון לשמן, קובעת שבמרחב נורמלי קיימת פונקציית אוריסון לכל שתי קבוצות סגורות וזרות. הפונקציות נקראות על שם פאבל סמואילוביץ' אוריסון. הלמה של אוריסון
אלטיפלאנו

אלטיפלאנו (בספרדית: Altiplano; בקצ'ואה ובאיימרה: Qullaw) הוא שמה של רמה בהרי האנדים, המשתרעת על פני חלק ניכר משטחה של בוליביה, וכן דרום פרו, צפון צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה, ברובה בגובה של למעלה מ-3,500 מטר מעל פני הים. זוהי הרמה הגדולה בעולם מחוץ לטיבט. ממערב לאלטיפלאנו שרשרת של הרי געש פעילים (חלקם בגובה של למעלה מ-6,000 מטר), מדרום מדבר אטקמה, ומצפון וממזרח יער האמזונאס הטרופי. האקלים באלטיפלאנו צחיח, ומשרע הטמפרטורות רחב: בקיץ הטמפרטורות המרביות הממוצעות מגיעות ל-12°C עד 24°C ובחורף הן יורדות ל-20°C- עד 10°C, תלוי באזור. בפסגות ההרים הסובבים את האלטיפלאנו קרחונים קבועים, ושלג הוא תופעה שכיחה בין אפריל לספטמבר, במיוחד בצפון. הצמחייה מאופיינת בשיחים נמוכים, שמסוגלים לגדול בגבהים אלה. האגם הגדול באלטיפלאנו הוא אגם טיטיקקה, ששטחו כ-8,300 קמ"ר, והוא האגם הגבוה בעולם (3,821 מ'). באזור משולש הגבולות בוליביה-ארגנטינה-צ'ילה מדבריות מלח רבים, שנוצרו כתוצאה מהתאדותם של אגמים קדומים, בהם מדבר המלח הגדול בעולם, סאלאר דה אויוני. הערים הגדולות באלטיפלאנו הן לה פאס ואורורו שבבוליביה ופונו שבפרו. מדיה וקבצים בנושא אלטיפלאנו בוויקישיתוף אלטיפלאנו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האגואיסט (כתב עת)

האגואיסט (באנגלית: The Egoist) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית." האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס. בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי. ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914–1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת. ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה. ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש. מאמרים שפורסמו ב"אגואיסט" Laura Marcus,Peter Nicholls, The Cambridge history of twentieth-century English literature סטן גבלר דייוויס, ג'יימס ג'ויס, דיוקן האמן, הוצאת דביר, 1990 בבריטניה של אותם ימים נהגו בתי הדפוס להחיל על עצמם צנזורה עצמית.