laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
חגורות ליון

חגורות ליון הן קבוצות ביצורים ומבצרים שנבנו סביב העיר ליון שבצרפת, בין השנים 1830-1890. הביצורים נבנו בשתי טבעות – טבעת פנימית, הכוללת סדרת מבצרים המקושרים בחומה, ומעגל חיצוני, הכולל מבצרים עצמאיים במקומות אסטרטגיים, על דרכים המובילות לעיר ונקודות שטח שולטות. סוגי הביצורים מגוונים וכוללים סוגים שונים של מבנים וחילות, החל מסוללות עפר, דרך מבני סוללות תותחים ועד למבצרים גדולים עם מגדלים וחומות נישאות. לאחר מהפכת 1830, פירוק שלטון הרסטורציה וסילוק בית בורבון מן השלטון נבחנו מחדש צורכי הביטחון של המדינה. החשש ממתקפה מצד אוסטריה, שהייתה בעלת ברית של הבורבונים, הביא להחלטה לבצר את אזור דרום-מזרח צרפת. למפקד כללי של עבודות ההגנה בליון מונה המרשל איבר רואו דה פלרי (Hubert Rohault de Fleury), ולביצור העיר הוקצב סכום עצום של 10 מיליון פרנק צרפתי לשנים 1831-1839. השלב הראשון של הבנייה החל ב-1831 וכלל הקפה חלקית של העיר בחומות ובנייה של מבצרים, בשלוש חזיתות מרכזיות: חזית מזרחית גדולה, חזית צפונית שסוגרת את חצי האי עליו בנויה העיר, וחזית מערבית על הדרכים לעבר פנים הארץ. בפרויקט הבנייה העצום הועסקו מעל 20,000 פועלים, רובם מובטלים עד אז, מה שסייע במניעת התקוממויות. מספר התקוממויות של מקומיים פרצו בכל זאת בשנה הראשונה לבנייה, ובחלקן השתתפו גם חיילים. רובן דוכאו במהירות, ועד סוף השנה התייצב תהליך הבנייה. העבודות הורחבו, הופסקו והתחדשו מספר פעמים לאורך 20 השנים הבאות, ועד 1854 נבנו תשעה עשר פרויקטים, מתוכם עשרה מבצרים, שהגנו על שטח שהיקפו עשרים ושישה קילומטרים. בזמן מלחמת פרוסיה-צרפת, בשנת 1870, התגלתה אסטרטגיית הביצורים כבלתי יעילה נוכח שיטות ההתקפה הפרוסיות, הכוללות פשיטות והחרבת הערים הקטנות, ולא מצור או התמודדות ארוכה וקשה עם המבצרים הצרפתיים והערים הגדולות המוגנות. בעיה נוספת הייתה קרבתם של המבצרים לעיר: טווח התותחים הלך וגדל עם הזמן, ולמבצרים הצמודים לעיר לא הייתה יכולת להתמודד עם תותחים שהוצבו במרחק גדול מהם והצליחו לפגוע בעיר. כדי לפתור בעיות אלו החליט בשנת 1874 השלטון, בראשות הנשיא פטריס דה מק מהון, לבנות מערך מבצרים נוסף שיגן על שטחים גדולים ולא על נקודות עירוניות מסוימות. 25 מיליון פרנקים הוקצבו לאזור האלפים, ומחצית מהסכום יועדה לאזור ליון, במטרה לקדם פני מתקפה גרמנית-איטלקית אפשרית מכיוון שווייץ. ארבעה מבצרים נבנו באופן מיידי, ואליהם הצטרפו בשנים הקרובות מבצרים ועמדות תותחים. מבצרי הטבעת החיצונית נבנו במרחק של כעשרה קילומטרים או יותר מהעיר. כל אחד מהם עמד בפני עצמו, אך ניצב במרחק קילומטרים אחדים מחברו, כך שלא יישארו חורים גדולים בטבעת ההגנה. בסך הכל נבנו בטבעת החיצונית ארבעה עשר מבצרים ושבעים עמדות ארטילריה. הרחבת המערכת לא נמשכה זמן רב: שכלולים ושיפורים בהרכב חומר הנפץ ששימש את תותחי התקופה הפכו את הביצורים הבנויים אבן לחלשים ולא עמידים דיים. לאחר עצירה של מספר שנים בבנייה נמצא התחליף, בדמות הבטון המזוין. הביצורים האחרונים שנוספו סביב ליון, עד 1890, כבר נבנו בבטון. למרות השימוש בבטון, השינויים הטכנולוגיים בזירה הצבאית, יחד עם התבססות גבולות מדינות הלאום באירופה, הורידו משמעותית מערכה הצבאי של מערכת המבצרים. ביצורי וובאן מדיה וקבצים בנושא חגורות ליון בוויקישיתוף
יחסי אזרבייג'ן–קטר

יחסי אזרבייג'ן–קטר הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין מדינת קטר. קטר מסכימה עם אזרבייג'ן בסכסוך הארמני-אזרי אך לא נמנעת ממיסוד יחסים דיפלומטיים טובים וענפים עם האחרונה. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין מדינת קטר כוננו ב-14 בספטמבר בשנת 1994, זמן קצר לאחר הירגעות הקרבות עם ארמניה על נגורנו קרבאך, שטח שדה יורה הוא שלה, אבל דה פקטו הוא בשליטה צבאית ארמנית. שתי השגרירויות של שתי המדינות אחת אצל השנייה נפתחו בשנת 2007 שתיהן. בין המדינות נחתמו הסכמים רבים בעיקר בתחומי הכלכלה והתרבות. במהלך פגישה של ארגון ה-QCCI דנו על פיתוח התיירות שבין אזרבייג'ן לקטר, המפגש נערך במעמד שר התרבות והתיירות האזרי עבולפאס גרייב וסמנכ"ל הארגון מוחמד בן אחמד בן טוואר, הרי הוא מקטר. שר התרבות והתיירות הבטיח כי אזרבייג'ן תקדם יחסיה עם קטר באמצעות תיירות ותשמח לעזור לקטר במגוון תחומים וענפים. השר הוסיף כי ארצו רואה חשיבות רבה ביחסיה עם מדינת קטר, וקרא לאנשי עסקים ותיירים לנהור לאזרבייג'ן ולהכיר את התרבות האזרית. מצדו, סגן הנשיא ארגון ה-QCCI הדגיש וחזר על דבר השר והוסיף הוא כי קטר מוכנה לבחון את האפשרות שהציעה אזרבייג'ן וסיכוי גדול שתסכים לה. מדיה וקבצים בנושא יחסי אזרבייג'ן–קטר בוויקישיתוף יחסי אזרבייג'ן–קטר, ברשת החברתית פייסבוק יחסי אזרבייג'ן–קטר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) Bilateral relations between the Republic of Azerbaijan and the State of Qatar Qatar, Azerbaijan reviewed economic relations
המעמקים

המעמקים (באנגלית: The Deep) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור נכתב ביולי 1952 והופיע לראשונה בגיליון דצמבר 1952 של Galaxy Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר כדרך בני מאדים, ושוב בשנת 2014 בספר כתבי אייזק אסימוב 4. באוטוביוגרפיה "In Memory Yet Green" כותב אסימוב כי המניע שלו לכתיבת הסיפור היה לבדוק האם סופר יכול לעשות הכל במדע בדיוני, ולכן הוא כתב סיפור בו אהבת אם נחשבת למגונה. הסיפור מתאר גזע החי במעמקי האדמה בעקבות מות השמש שלהם והתקררותו של כוכבם. בשל הדלדלות מאגרי האנרגיה שלהם בני הגזע מחליטים לשגר את עצמם לכוכב לכת חדש, שבמקרה יוצא שהוא כדור הארץ. הם שולחים סוכן לכדור הארץ כדי להפעיל מכונה שתאפשר את המעבר. הסוכן נחרד כאשר הוא נחשף להיבטים שונים בחיי בני האדם, ביניהם הקשר בין ילד לאימו, השינויים במזג באוויר וחוסר היכולת של בני האדם לתקשר באופן טלפתי. בעקבות זאת מחליט הגזע להתיישב במעמקי כדור הארץ ולא ליצור קשר עם בני האדם.
אן ווג

אן ווג (En Vogue) היא להקת R&B/פופ, שבמקור כללה את טרי אליס, דון רובינסון, סינדי הרון ומקסין ג'ונס. הלהקה הוקמה באוקלנד, קליפורניה, בשנת 1989, והגיעה למקום השישי במצעד US Hot 100 עם הסינגל "Hold On", מאלבום הבכורה שלהן מ-1990 Born to Sing. ב-1992 יצא אלבום שני, Funky Divas, שהעפיל לטופ-10 בארצות הברית ובבריטניה, וכלל שלושה להיטים - ."My Lovin' (You're Never Gonna Get It)", שהגיע גם הוא למקום שני, וכן את "Giving Him Something He Can Feel" ו-"Free Your Mind" שהיו בעשרת הראשונים. ב-1996, "Don't Let Go (Love)" היה ללהיט מקום-שני השלישי של הקבוצה במצעד הפופ, ולסינגל השישי שהגיע למספר אחד במצעד ה-R&B. רובינסון עזבה את הקבוצה ב-1997, זמן קצר לפני שיצא האלבום השלישי, EV3, אשר גם הגיע בארצות הברית ובבריטניה לראש המצעדים. ג'ונס עזבה את הקבוצה ב-2001, והוחלפה על ידי אמנדה קול; אך בשנת 2003, קול עזבה והוחלפה על ידי רונה בנט, במשך ההקלטות של האלבום Soul Flower. ההרכב המקורי התאחד מחדש לשם הופעות, פעם ב-2005, ושוב לסבב ההופעות לכבוד 20 שנה ל-En Vogue, "En Vogue: 20th Anniversary". זמן קצר לאחר הסיום ההופעות, רובינסון וג'ונס עזבו כדי להתמקד בקריירות סולו, ובנט חזרה להופיע עם הקבוצה כשלישייה. En Vogue מכרו יותר מ-30 מיליון אלבומים ברחבי העולם, והן מדורגות כמספר 18 ברשימת האמנים והלהקות המצליחות של שנות התשעים של מגזין בילבורד. הקבוצה זכתה בשבעה פרסי MTV, שלושה פרסי Soul Train, שני פרסי המוזיקה האמריקאיים, וקיבלו שבע מועמדויות לפרס גראמי. טרי אליס סינדי הרון רונה בנט חברות לשעבר דון רובינסון (1989–1997) מקסין ג'ונס (1989–2001) אמנדה קול (2001–2002) Born to Sing (1990) Funky Divas (1992) EV3 (1997) Masterpiece Theatre (2000) The Gift of Christmas (2002) Soul Flower (2004) Funky Divas Tour (1992) EV3 Tour (1997) En Vogue Live! (2005) En Vogue: 20th Anniversary Tour (2010–11) רשימת אמנים רבי מכר מדיה וקבצים בנושא אן ווג בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של אן ווג (באנגלית) אן ווג, ברשת החברתית פייסבוק אן ווג, ברשת החברתית אקס (טוויטר) אן ווג, ברשת החברתית אינסטגרם אן ווג, ברשת החברתית טיקטוק אן ווג, סרטונים בערוץ היוטיוב אן ווג, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) אן ווג, באתר אפל מיוזיק (באנגלית) אן ווג, באתר ספוטיפיי אן ווג, באתר סאונדקלאוד (באנגלית) אן ווג, באתר Last.fm (באנגלית) אן ווג, באתר AllMusic (באנגלית) אן ווג, באתר MusicBrainz (באנגלית) אן ווג, באתר דיזר אן ווג, באתר Yandex.Music (ברוסית) אן ווג, באתר Discogs (באנגלית) אן ווג, באתר Songkick (באנגלית) אן ווג, באתר Genius אן ווג, באתר SecondHandSongs אן ווג, באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט) אן ווג, באתר בילבורד (באנגלית) אן ווג, באתר טיידל (באנגלית) אן ווג, באתר אמזון מיוזיק Biography - En Vogue Billboard.com. En Vogue | Charts. En Vogue | Music Artist | Videos, News, Photos & Ringtones | MTV.
נעורים (סיפור קצר)

נעורים (באנגלית: Youth) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון מאי 1952 של Space Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר כדרך בני מאדים. זהו אחד מסיפורי אסימוב הבודדים בו מופיעים חייזרים. הסיפור יוצא דופן בכך שלאף דמות אין שם, או תיאור פיזי, עד לסוף הסיפור. כל המבוגרים, כולל החייזרים, מכונים על פי המקצוע שלהם, ושני הצעירים מכונים בשמות החיבה שלהם. 'מקלון' הוא בנו של אסטרונום שעורך ביקור באחוזה כפרית של תעשיין חשוב. בנו של התעשיין, 'אדמון', מצא שתי חיות מוזרות, והוא משתף את מקלון בתוכניתו להפיכתם לחיות בקרקס. בינתיים, האסטרונום אומר לתעשיין שהוא בא במגע עם חייזרים שרוצים לפתח עמם מסחר בין כוכבי. לטענת האסטרונום כוכבם זקוק לעזרה מאחר שמאז המלחמות האטומיות שכילו את תרבותם העתיקה, העולם נכנס לתהליך של רגרסיה. לטענתו אם לא יעשה דבר מה התרבות החייזרית עלולה לעמוד בפני קריסה מוחלטת. כאשר החייזרים לא מגיעים לפגישה המתוכננת, האסטרונום והתעשיין יוצאים לחפש אותם. הם מוצאים חללית קטנה מרוסקת עם מספר חייזרים מתים בתוכה, והאסטרונום בטוח כי כולם מתו בהתרסקות. כאשר האסטרונום שומע את אדמון מודה כי הוא מחזיק שתי חיות בכלוב באסם מבין האסטרונום כי ה"חיות" הן למעשה שני חייזרים שהצליחו לשרוד את ההתרסקות. כאשר התעשיין מבין כי החייזרים נמנעו מלפגוע בשני הצעירים, מה שגרם לכליאתם, הוא מתרצה לטובה, ומסכים לעזור לחייזרים להתחיל לסחור עם כוכבו. שני החייזרים מצליחים לתקן את החללית ומתחילים במסעם לכוכב שלהם. כאשר הם עוזבים, מתאר אסימוב את אדמון ומקלון לראשונה, ומתברר שהם חייזרים והחייזרים שלכדו הם בעצם בני אדם: "אדמון הביט בספינה היוצאת לדרכה, ועד הרגע האחרון שנמוגה בחלל, רטטו בצער זרועות התמנון שלו, על שמן נקרא, והעיניים שבקצותיהן התמלאו גבישים זהובים, נישאים ברוח: דמעות." מדיה וקבצים בנושא נעורים בוויקישיתוף
המחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי (מוסקבה)

המחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי של מוסקבה (ברוסית: Восточный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 16 נפות. שטח המחוז נודע בעבר כמקום מנוחה וצייד עבור בני האצולה הרוסית. בסוף המאה ה-17 הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' בהה כאן את ארמונו והיה נוהג לצאת לצייד. בנו, פיוטר הגדול, היה אוסף כאן את צבא השעשועים שלו, שהיווה את הבסיס ליחידות הצבא הסדיר. בתחומי המחוז נמצא מגרשה הביתי של לוקומוטיב מוסקבה, אצטדיון לוקומוטיב. בוגורודסקויה ושניאקי איזמאילובו איזמאילובו המזרחית גוליאנובו איוואנובסקויה קוסינו-אוחטומסקי מטרוגורודוק נובוגירייבו נובוקוסינו פרובו פראובראז'נסקויה איזמאילובו הצפונית גבעת הבזים סוקולניקי מדיה וקבצים בנושא המחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז האדמיניסטרטיבי המזרחי פורטל החדשות המחוזי
מתחם אושילנד

מתחם אושילנד הוא מרכז קניות ובילוי בכפר סבא. מרכז הקניות הוא חלק ממתחם אושירה אשר נבנה באזור התעשייה עתיר ידע. בניית המתחם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2016. המתחם נפתח לפעילות ב-7 ביולי באותה שנה. המתחם כולל ארבע קומות, כאשר התחתונה בהן משמשת גם כמפלס חנייה. במקום 15 אולמות קולנוע של הוט סינמה שהחליף את הקולנוע הישן בקניון ערים בכפר סבא לטובת בית קולנוע גדול וחדשני. הקולנוע מתפרס על שתי קומות, כאשר חמישה אולמות הם אולמות VIP. בנוסף לבתי הקולנוע הקניון כולל פארק משחקים חיצוני לילדים, שוק האוכל המקורה הראשון בישראל הנמצא מחוץ לתל אביב ומתחם מעצבים הכולל דוכנים מתחלפים העוסקים בתחומי עיצוב שונים כגון עיצוב הבית ואומנות ובנוסף ישנה גם מגלשה בגובה שלוש קומות. הקומה התחתונה כללה פארק אינטראקטיבי לילדים המבוסס על משחק הילדים הווירטואלי "מוגובי" הנקרא מוגו פארק והסקייטפארק המקורה הראשון בישראל, שניהם נסגרו כשלוש שנים אחרי פתיחת המרכז. בשנת 2017 מתחם השוק המקורה עבר לבעלי רשת "דרבי בר דגים" לאחר כישלון המתחם במתכונתו הקודמת אשר הייתה תחרות למתחמים דומים כגון שרונה מרקט ושוק צפון. כעת המתחם עובד כמסעדה אחת גדולה המחולקת לכ-24 מסעדות קטנות בסגנונות קולינריים שונים תחת מותגים ייחודיים למתחם שנוצרו על ידי "דרבי בר דגים". המתחם כולל חניון תת-קרקעי בן שתי קומות הכולל כ-1500 מקומות חנייה. בקרבת המתחם הייתה אמורה להבנות תחנת הרכבת כפר סבא צפון, אך זו בוטלה ב-2021. מדיה וקבצים בנושא מתחם אושילנד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מתחם אושילנד
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי (מוסקבה)

המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי של מוסקבה (ברוסית: Юго-Восточный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 12 נפות. בראש המחוז עומד הפרפקט. המחוז באופן היסטורי ידוע כשכונת פועלים פרברית, לכן התחומי המחוז פועלים מספר מפעלים, כדוגמת מפעל הרכבים AZLK, מפעל פטרוכימי ואחרים. במחוז שטחים ירוקים ופארקים גדולים כמו פארק קוזמינקי, ליובלינו, פארק לפורטובו ופארק 850 שנה למוסקבה. בתחומי המחוז פועל גם כלא לפורטובו הפדרלי. ויחינו-ז'ולבינו קאפוטניה קוזמינקי לפורטובו ליובלינו מריינו נקראסובקה ניז'ני נובגורוד פצ'אטניקי ריאזאן טקסטילשצ'יקי נפת הנמל הדרומי ולדימיר זוטוב (1991 - 2015) אנדריי ציבין (2015 -) מדיה וקבצים בנושא המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מזרחי
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי (מוסקבה)

המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי של מוסקבה (ברוסית: Южный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 16 נפות. זהו המחוז הגדול ביותר מבחינת אוכלוסייה ומתגוררים בו 1,774,351 איש. ביריוליובו המזרחית ביריוליובו המערבית בראטייבו דנילובסקי דונסקוי זיאבליקובו מוסקבורצ'יה-סאבורובו נאגאטינו-סאדובניקי נאגאטינסקי זאטון נאגורני צפון אורחובו-בוריסובו דרום אורחובו-בוריסובו צאריצינו צ'רטאנובו הצפונית צ'רטאנובו המרכזית צ'רטאנובו הדרומית בראש המחוז עומד הפרפקט אלכסיי צ'אלישב (מאז נובמבר 2013). לפניו כיהן גאורגי סמולייבסקי. בניין הנהלת המחוז מדיה וקבצים בנושא המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז האדמיניסטרטיבי הדרומי
תרנגול הודו מבוית

תרנגול הודו מבוית הוא הזן המבוית של המין תרנגול הודו מצוי (Meleagris gallopavo) שבסוג תרנגול הודו. תרנגול ההודו בוית באמריקה הצפונית בעת החדשה לפני 200–500 שנה בקירוב, כשבמרכז אמריקה הוא בוית כבר בשנת 2,000 לפנה"ס, כנראה על ידי המאיה. בניגוד לשמו, הוא כלל איננו מגיע מהודו, אליה חשבו שהגיעו מגלי אמריקה. באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey" (באנגלית גם שמה של טורקיה), התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים. תרנגול ההודו בוית ומגודל בעיקר בשביל בשרו המשובח, ביציו ונוצותיו. התרנגול המבוית שונה ביותר מאביו הפראי. הוא גדול יותר ויכול להגיע לאורך 12–100 ס"מ למשקל 40 ק"ג - כמעט העוף הכי גדול מבין המעופפים. בגלל משקלם וכנפיהם הקצרות הם אינם יכולים לעוף בניגוד למין החי בטבע. התרנגולים המבויתים הם בדרך כלל לבנים לגמרי או שחורים לגמרי למעט אזור החזה שיכול להיות מעט ירוק-חום מבריק או אדום. הראש קטן אדום עם פנים כחולות ומעל למקור ישנו דלדל. תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה משל תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר. הבשר נחשב משובח מאוד ותרנגול ההודו מגודל בחוות לצורך הבשר והחזה שלו תפוח מאוד לצורך כך. רשימת זני תרנגולי הודו (אנ') תרנגול הודו מצוי פיטום אווזים מדיה וקבצים בנושא תרנגול הודו מבוית בוויקישיתוף
ג'ון דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון

ג'ון פוינדר דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון (באנגלית: John Poynder Dickson-Poynder, 1st Baron Islington;‏ 31 באוקטובר 1866 – 6 בדצמבר 1936) היה פוליטיקאי בריטי שכיהן בין שאר תפקידיו כמושל ניו זילנד בין השנים 1910 – 1912. נולד באי וייט בשם ג'ון פוינדר דיקסון כבנו של סגן אדמירל ג'ון בורמסטר דיקסון. הוא התחנך בבית הספר טויפורד ובבית הספר הארו ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ'. ב-1884 הוא ירש מדודו את התואר הברונט השישי וב-1888, כאשר הוא ירש את רכושו של דודו מצד אמו, הוא קיבל הרשאה מלכותית להוסיף לשם משפחתו את השם פוינדר. ב-1890 מונה דיקסון-פוינדר להיות השריף העליון (High Sheriff) של מחוז וילטשייר. ב-1892 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה של צ'יפנהאם וב-1905 הוא הצטרף להמפלגה הליברלית. בין השנים 1898 – 1904 הוא היה חבר במועצת מחוז לונדון. מלכתחילה התגייס דיקסון-פוינדר לגדוד המתנדבים של הרגימנט הסקוטי המלכותי, אך הוא עבר לרגימנט הפרשים המלכותי של וילטשייר, שם הוא קודם ב-7 בדצמבר 1898 לדרגת קפטן. הוא התנדב לשרת במלחמת הבורים ומונה להיות לוטננט בגדוד הפרשים האימפריאלי הראשון ב-7 בפברואר 1900 ומאוחר יותר הוא שימש כשלישו האישי של הלורד מט'ואין ועל כך הוא עוטר בנובמבר אותה שנה באות השירות המצוין. בעקבות פרישתו מגדוד הפרשים האימפריאלי הוענקה לו ב-5 בפברואר 1901 דרגת כבוד של לוטננט בצבא. בשנה שלאחר מכן הוא קודם ב-31 במאי 1902 לדרגת מייג'ור בגדוד הפרשים המלכותי של וילטשייר. ב-1910 מונה דיקסון-פוינדר לתפקיד מושל ניו זילנד, תפקיד אותו הוא מילא במשך שנתיים וב-27 באפריל אותה שנה הוענק לו התואר ברון איזלינגטון, על שם שכונת איזלינגטון שבלונדון. הוא היה האחרון שהחזיק בתואר "מושל ניו זילנד" לפני שזה שונה לתואר "המושל הכללי של ניו זילנד" בתקופת כהונתו של יורשו. ב-1911 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא נכנס כחבר במועצה המלכותית וב-1912 הוא מונה להיות נשיא הוועדה המלכותית לשירותים הציבוריים בהודו. שנתיים מאוחר יותר מונה דיקסון-פוינדר להיות תת-מזכיר המדינה במשרד המושבות וב-1915 הוא מונה להיות תת-מזכיר המדינה לענייני הודו. במשך שמונה שנים הוא גם היה יושב הראש של המכון האימפריאלי (Imperial Institute) והוא היה האחראי על הוועדה הלאומית לחסכונות מ-1920 ועד 1926. באותה שנה הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול במסדר האימפריה הבריטית, לאחר ש-13 שנים קודם לכן הוענק לו התואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. הלורד איזלינגטון מת ב-6 בדצמבר 1936 בגיל 70 בלונדון ונקבר בהילמרטון שבוילטשייר. מדיה וקבצים בנושא ג'ון דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון בוויקישיתוף 'ISLINGTON, Sir John Poynder Dickson-Poynder, Bt., Baron; P.C., G.C.M.G., G.B.E., D.S.O., K.J.St.J.', from An Encyclopaedia of New Zealand, edited by A. H. McLintock, originally published in 1966. Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand, updated 23-Apr-09 "Lord Islington, KCMG, DSO, PC". The Governor-General. Retrieved 12 November 2010.
המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי (מוסקבה)

המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי של מוסקבה (ברוסית: Юго-Западный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במזרח העיר וכולל 12 נפות. בשטח המחוז מתגוררים כ־11.5% מכלל אוכלוסיית מוסקבה. במחוז ממקום גן בוטני גדול של מכון המחקר המדעי לצמחים ארומטיים וצמחי מרפא יורי פריטולה (1991–1993) פיוטר אקסנוב (1993–2000) ולרי וינוגרדוב (2000–2005) אלכסיי צ'אלישב (2006–2012) ויקטור פויר (2012) אולג וולקוב (2012–) אקדמיצ'סקי גגארין זיוזינו קונקובו קוטלובקה לומונוסוב אוברוצ'בסקי בוטובו הצפונית טיופלי סטאן צ'ריומושקי בוטובו הדרומית יאסנבו מדיה וקבצים בנושא המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי
המחוז האדמיניסטרטיבי המערבי (מוסקבה)

המחוז האדמיניסטרטיבי המערבי של מוסקבה (ברוסית: Западный административный округ) הוא אחד מ-12 המחוזות האדמיניסטרטיביים (מינהליים) של העיר מוסקבה. ממוקם במערב העיר וכולל 13 נפות. בתקופה הסובייטית נבנו במחוז אוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים, מה שהיווה מוקד משיכה לסטודנטים ואנשי אוניברסיטה שעברו להתגורר במחוז. בנפת ראמנסקו שוכנות שגרירויות זרות רבות, כמו גם נמל התעופה הבינלאומי ונוקובו, בית הכנסת לזכר השואה הממוקם בגבעת פוקלונאיה והיכל הקרח קרילאטסקויה. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 נבנו במחוז הבתים העגולים. יורי אלפאטוב (2003 - 2010) אלכסיי אלכסנדרוב (2010 -) ונוקובו דורוגומילובו קרילאטסקויה קונצבו מוז'אייסקי נובו-פרדלקינו אוצ'אקובו-מאטבייבסקויה פרוספקט ורנדסקוגו ראמנקי סולנצבו טרופאריובו-ניקולינו פילובסקי פארק פילי-דאווידקובו מדיה וקבצים בנושא המחוז האדמיניסטרטיבי המערבי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של המחוז האדמיניסטרטיבי המערבי
בית הזיכרון אלי ויזל

בית הזיכרון אלי ויזל (ברומנית: Casa Memorială Elie Wiesel) הוא מוזיאון השוכן בבית בו נולד אלי ויזל ובו התגורר עד גיל 15. המוזיאון עוסק בחייו ובמורשתו של אלי וויזל, ובתולדות הקהילה היהודית בסיגט ובמרמורש. בית הזיכרון אלי וִיזל נמצא בעיר סיגֶט ברומניה, ברחוב דְרָגוֹש ווֹדָה פינת רחוב תוּדוֹר ולָדימירֶסְקוּ, אזור בו הייתה בעבר אחת השכונות היהודיות בסיגט. הבית נפתח בשנת 2002 במעמד נשיא רומניה, יון איליאסקו , אלי ויזל ודיפלומטים מישראל ומארצות הברית. הבית מארח גם את מוזיאון התרבות היהודית של משמורש (ברומנית: Muzeul Culturii Evreieşti din Maramureş) זהו בית אופייני לעיירות טרנסילבניה ומזרח אירופה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בכל הקשור לאדריכלות ולסידור הפנימי של הבית. המוזיאון מציג את חייו ואת פעילותו של אלי ויזל על רקע חיי הקהילה היהודית בסיגט ובמרמורש. במוזיאון חמישה חדרים וחצר קטנה. החדר הראשון משחזר את אווירת הבית היהודי בה גדל אלי ויזל, באמצעות רהיטים ותצלומים של משפחות יהודיות מסיגט. בחדר השני מוצגים בארונות זכוכית חלק מעבודותיו של אלי ויזל ותמונות מביקוריו בסיגט. בחדר שוחזרה פינת העבודה של אלי ויזל. בחדר השלישי מוצגים תצלומים, מסמכים, חפצים אישיים ועדויות להשפעת תכתיב וינה מ-30 באוגוסט 1940 על גורלן של הקהילות היהודיות. על פי התכתיב הועברו אזור מרמורש ואזור צפון טרנסילבניה, בהם קהילות יהודיות רבות, להונגריה כל היהודים שגרו באזורים אלה נשלחו בהמשך למחנות ריכוז. בחדר הרביעי מוצגות עדויות לחיי החברה והדת של יהודי סיגט ומרמורש בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. מסמכים מהארכיון הלאומי של רומניה מעידים על נוכחות יהודית גדולה במקום כבר במאה ה-17. בחדר מוצגים גם תשמישי קדושה וכלי בית. בחדר החמישי מוצגות תמונות של אישים מובילים בקהילה היהודית בסיגט איתם נפגש אלי ויזל, המוזיקאי והמלחין הרי מיורוביץ, הסופר והמחזאי לודוביק ברוקשטיין, והגרפיקאי פרופסור וסילה קזאן. הבית עבר שיפוץ חיצוני ופנימי במסגרת פרויקט ”JCulture” לשיתוף פעולה בין הונגריה, סלובקיה, רומניה ואוקראינה שנחתם בסוף שנת 2020 ומטרתו חקר ושימור המורשת התרבותית היהודית באזורי הגבול בין המדינות. השיפוץ כלל בין היתר חידוש חלק מהתערוכות. בחצר, ליד לוח הזיכרון ליהודי מרמורש שנספו בשואה, הוצבו פרוטומה של אלי ויזל ותצלומים רבים המציגים את חיי הקהילה היהודית בסיגט שלפני השואה. המוזיאון נפתח מחדש בתום השיפוץ, באוקטובר 2022, עשרים שנה לאחר חנוכתו. מדיה וקבצים בנושא בית הזיכרון אלי ויזל בוויקישיתוף סיור בבית הזיכרון אלי ויזל Casa Memorială Elie Wiesel, Muzeul Maramureșului (ברומנית) בית ילדותו של אלי ויזל ברומניה הפך למוזיאון, באתר הארץ, 30 ביולי 2002 Casa memorială "Elie Wiesel", Sighetu Marmației, www.vacantelatara.ro, ‏2021-07-08 (ברומנית) Casa memorială Elie Wiesel va intra într-un amplu proces de reabilitare, romania-actualitati.ro (ברומנית) Petru Clej, Casa Memorială “Elie Wiesel” de la Sighetu Marmației își redeschide porțile după restaurare/ Wiesel a fost un supraviețuitor al lagărului de exterminare de la Auschwitz și laureat al Premiului Nobel pentru Pace, G4Media.ro, ‏2022-10-06 (ברומנית)
אהרן דב הלפרין

אהרן דב הלפרין (נולד בכ"ז בכסלו תשי"ד, 4 בדצמבר 1953) הוא המייסד והעורך הראשי של שבועון כפר חב"ד. נולד בירושלים לרב שמשון לייב הלפרין, נצר לרבי שניאור זלמן מליאדי מייסד חסידות חב"ד, ולמרים בתו של הרב יצחק דוד שאג-צוובנר. דודו הוא הרב שמואל אלעזר היילפרין, ראש ישיבת תורת אמת (חב"ד), ורב שכונת בית ישראל בירושלים. בבחרותו למד בישיבת קול תורה, בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבכפר חב"ד ולאחר מכן בישיבת תומכי תמימים שבמרכז חב"ד העולמי בניו יורק. לאחר שנת לימודים, הגיע עם קבוצה מתלמידי הישיבה לשנת שליחות בישיבת תורת אמת בירושלים. באב תש"מ (1980) עזב את תפקידו כמחנך לטובת שבועון כפר חב"ד שהחל להוציא כחודש לפני והוא משמש כעורכו הראשי עד היום. בין השנים תשמ"א - תשס"ז, נסע לביקורים בבתי חב"ד בעולם וכתב עליהם סדרת כתבות בעיתון בשם "חב"ד בעולם". נודע בעיקר בשל כתיבתו הפובליציסטית במאבק לתיקון חוק "מיהו יהודי" ובמאבק נגד מסירת שטחים מארץ ישראל לערבים. שימש בעבר כחבר ב"ועד למען שלימות העם" ובין השנים תשמ"ד-תשמ"ז (1984–1987) השתתף בעריכת העלון "שלימות" של הוועד הנ"ל.כמו כן, השתמש בעיתון כבמה לתגובות כלפי פרסומים נגד חסידות חב"ד ונגד רבי מנחם מנדל שניאורסון, שהופיעו בעיקר בעיתונים החרדיים בישראל, "המודיע" ו"יתד נאמן", ובביטאוני חסידות סאטמר. נישא לחיה ברכה, בתו של הרב זושא ריבקין, ממייסדי וגבאי בית הכנסת בית מנחם והתגורר בכפר חב"ד. לאחר נישואיו שימש כמורה בתלמוד תורה "אהלי תורה" בכפר. בשנת 1990 נפטרה אשתו, ולאחר מספר שנים נישא בשנית לרחל. ורבים השיב מעוון, שני כרכים - מופתים שחולל האדמו"ר מחב"ד שקירבו יהודים לדת, בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשנ"ח (1998) מעשה ברבי, לקט סיפורים מהרבי על סדר הגדה של פסח, אדר תשע"ד (2014). פרשיות עם הרבי חמישה כרכים - סיפורים על האדמו"ר מחב"ד הקשורים לפרשת השבוע, בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ד-תשע"ה (2014-2015). סיפורי סבא - סיפורים לגיל הרך. ימים טובים עם הרבי - סדרת ספרים על האדמו"ר מחב"ד הקשורים לחגי ישראל ומועדיו, בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ד - תשע"ז (2016-2014) רבי אומר - סיפורים על הרבי מלובביץ' הקשורים לפרקי אבות, בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ז כמותו ממש - הצצה לעולמם של השלוחים - הסיפורים שחוללו מהפך, בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ז (2017) רבי של כולן - נשים מספרות על מופתים, יחידות, הוראות והדרכות מהרבי מלובביץ', בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ח (2018) נפלאות המבצעים - סיפורים בעקבות המבצעים של הרבי מלובביץ', בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ח יחידויות חמישה כרכים - אישים מספרים על ה'יחידות' שלהם עם הרבי מלובביץ', בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשע"ח-תשפ"א שליחות מבראשית שלוחי חב"ד מספרים על ה'יחידות' שלהם עם הרבי מלובביץ', בהוצאת עיתון כפר חב"ד, תשפ"ד, ב"כ אהרן דב הלפרין, ברשת החברתית פייסבוק אהרן דב הלפרין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רשימת הפרסומים של אהרן דב הלפרין, בקטלוג הספרייה הלאומית מבחר כתבות של הלפרין באתר כיכר השבת אהרן-דב הלפרין במתקפה חזיתית על 'משפחה' שטורעם.נט, כ"ה באדר ב' תשע"ד כיצד נהגה העיתונות החרדית בימי הגירוש חרדים 10, ח' אב התשע"ה דביר עמר, שליח הרבי בעיתונות, באתר ערוץ 7, 9 במרץ 2023 מספר 2236 בספר הצאצאים נכון לשנת תשע"ו יצא לאור רק כרך אחד בסדרה בשם "מלאך עם מצלמה". נכון לשנת תשע"ז (2017) יצאו לאור ששה ספרים על חנוכה, פורים, פסח, שבועות, ראש השנה ויום הכיפורים, סוכות ושמחת תורה.