laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
דיברנו מספיק

דיברנו מספיק (באנגלית: Enough Said) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 2013 בכתיבה ובימויו של ניקול הולופסנר (אנ') עם ג'וליה לואי-דרייפוס וג'יימס גנדולפיני בתפקידים הראשיים. ג'וליה לואי-דרייפוס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, ג'יימס גנדולפיני היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של פרס אינדפנדנט ספיריט. שניהם היו מועמדים לפרסי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. ניקול הולופסנר זכתה בפרס על התסריט והבימוי מטעם Alliance of Women Film Journalists. זה הסרט לפני האחרון של גנדולפיני והוא הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו כ-3 חודשים לאחר מותו. אווה (ג'וליה לואי-דרייפוס) היא גרושה שגרה עם בתה אלן (טרייסי פיירוויי) בלוס אנג'לס. לפרנסתה היא עובדת כעיסוי רפואי. היא נוסעת במכוניתה לבתי הלקוחות וסוחבת אתה את מיטת העיסוי. אלן סיימה בית ספר תיכון ועומדת לטוס להמשך לימודים בקולג'. חברתה קלואי (טאבי גבינסון) מבלה הרבה בביתם ואווה מייעצת לה בבעיות אישיות. חבריה שרה (טוני קולט) וויל (בן פלקון) לוקחים אותה למסיבה רבת משתתפים שם היא פוגשת בגבר שמנמן בשם אלברט (ג'יימס גנדולפיני) ובאשה בשם מריאנה (קתרין קינר) שמציגה עצמה כמשוררת ואווה נותנת לה כרטיס ביקור שלה. אלברט מגלה לה שהוא גרוש ומבקש ממנה את מספר הטלפון שלה ולאחר היסוס היא מסכימה למרות שאינה נמשכת אליו. אלברט מתקשר והם מתחילים לצאת ולבלות ומתפתח רומן אהבה שנמשך במיטה. אלברט מכיר לה את בתו טס שהיא בגילה של אלן. מריאנה מספרת לאווה כל הזמן על המגרעות של הגרוש שלה ועם הזמן מסתבר לה שמדובר באלברט. זה משפיע על יחסיה אתו ופעם אחת היא מקניטה אותו וזמן קצר לאחר מכן הוא מבקר אצל מריאנה ורואה שם את אווה. הוא מבין שמריאנה "הרעילה" את היחסים בינו לבין אווה ומנתק את הקשר. אווה מסיעה את אלן לנמל התעופה ביחד עם הגרוש שלה פיטר (טובי האס) שנשוי כעת לפראן (קתלין רוז פרקינס) והיא נשארת לבדה בביתה וממשיכה לבקר בבתי הלקוחות. כעבור זמן חוזרת אלן לחופשה בחג ההודיה. אווה נעצרת לפני ביתו של אלברט. הוא מבחין בה ויוצא לקראתה. הם מתחילים לשוחח והרומן ביניהם מתחדש. "דיברנו מספיק", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קדימון לדיברנו מספיק, באתר יוטיוב על דיברנו מספיק, באתר יוטיוב
צ'ארלס דיק

צ'ארלס ויליאם פרדריק דיק (באנגלית: Charles William Frederick Dick;‏ 3 בנובמבר 1858 – 13 במרץ 1945) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שייצג את מדינת אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית. נולד והתחנך באקרון, אוהיו, ארצות הברית לאב שהיגר לארצות הברית מסקוטלנד או מגרמניה ולאם שהיגרה מהיידלברג. ב-30 ביוני 1881 נישא דיק לקארי מיי פיטרסון, ונולדו להם חמישה ילדים. דיק למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1894. דיק היה ציר בוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-1892, 1896 ו-1900. הוא נבחר ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של אוהיו בשנים 1887 ו-1891, וכיהן כמזכיר הוועדה הרפובליקנית הלאומית בין השנים 1896 ל-1900. בנובמבר 1885 הצטרף דיק למשמר הלאומי של אוהיו. הגדוד שלו התנדב לשרת במלחמת ארצות הברית–ספרד, ודיק שירת בקובה. הוא המשיך בשירותו הצבאי לאחר המלחמה, והגיע לדרגת מייג'ור גנרל כראש המשמר הלאומי של אוהיו. מ-1902 עד 1909 היה נשיא איגוד המשמר הלאומי של ארצות הברית (אנ'). הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1898 כדי למלא משרה שהתפנתה בעקבות מותו של סטיבן נורת'ווי (אנ'), שכיהן מטעם מחוז הבחירה ה-19. הוא כיהן בבית הנבחרים עד 1904, לאחר שנבחר לסנאט בעקבות מותו של מארק האנה. הוא כיהן בסנאט עד 1911, אז הפסיד בבחירות לכהונה שנייה. בעת כהונתו בקונגרס הפך לאחד מבעלי המניות הגדולים בחברת Goodyear Tire and Rubber Company, ושימש כסגן נשיא החברה וכחבר מועצת המנהלים שלה. הוא ניסה להיבחר שוב לסנאט ב-1918 וב-1922, אך כשל. דיק נפטר ב-1945 ונקבר באקרון. מדיה וקבצים בנושא צ'ארלס דיק בוויקישיתוף צ'ארלס דיק, באתר "Find a Grave" (באנגלית) צ'ארלס דיק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית) Curtis V. Hard, Banners in the Air: The Eighth Ohio Volunteers and the Spanish–American War, Kent State University Press, 1988, p. 128
גרנט פישר

גרנט ג'קסון פישר (באנגלית: Grant Jackson Fisher; נולד ב-22 באפריל 1997) הוא אתלט אמריקאי, זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), מקום רביעי באליפות העולם (יוג'ין 2022), סגן אלוף ארצות הברית (2022) ושיאן ארצות הברית בריצת 10000 מטר. מקום שישי באליפות העולם (2022), אלוף ארצות הברית (2022) ושיאן ארצות הברית בריצת 5000 מטר. גרנט נולד בקלגרי באלברטה שבקנדה לסוניה ודן פישר. יש לו אחות גדולה, היילי, ואח צעיר, מארק (אנ'), שחקן כדורגל. הוא גדל בגרנד בלאן, מישיגן ולמד באוניברסיטת סטנפורד בפאלו אלטו, קליפורניה. הוא מתאמן בהדרכתו של מייק סקנל. באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט 2021 סיים במקום חמישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:46.39 דקות ובמקום תשיעי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:08.40 דקות. באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2022 הוא סיים במקום רביעי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:28.14 דקות, 17 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:11.65 דקות. באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי זכה במדליית ארד בריצת 10000 מטר בתוצאה של 26:43.46 דקות, אחרי ג'ושוע צ'פטגאי מאוגנדה שקבע שיא אולימפי חדש של 26:43.14 דקות, לפני בריהו ארגאווי מאתיופיה (26:43.44 דקות). ריצת 1500 מטר: 3:34.90 דקות (2024) ריצת מייל: 3:59.38 דקות (2015) ריצת 3000 מטר: 7:25.47 דקות (2023), שיא אמריקה ריצת 2 מייל: 8:11.09 דקות (2021) ריצת 5000 מטר: 12:46.96 דקות (2022), שיא אמריקה ריצת 10000 מטר: 26:33.84 דקות (2022), שיא אמריקה ריצת 1500 מטר: 3:34.99 דקות (2023) ריצת 3000 מטר: 7:35.82 דקות (2023) ריצת 2 מייל: 8:03.62 דקות (2024), שיא אמריקה ריצת 5000 מטר: 12:51.84 דקות (2024) מדיה וקבצים בנושא גרנט פישר בוויקישיתוף גרנט פישר, ברשת החברתית פייסבוק גרנט פישר, ברשת החברתית אקס (טוויטר) גרנט פישר, ברשת החברתית אינסטגרם גרנט פישר, באתר olympedia.org גרנט פישר, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית גרנט פישר, באתר ליגת היהלום
מקס הזועם

מקס הזועם (באנגלית: Mad Max) הוא זיכיון קולנועי אוסטרלי, סדרת סרטי פעולה ומדע בדיוני. הזיכיון החל עם טרילוגיית סרטים (שהחלה ב-1979 בכיכובו של מל גיבסון ובבימויו של ג'ורג' מילר והושלמה ב-1985). ב-2015 יצא סרט רביעי בסדרה, "מקס הזועם: כביש הזעם", בבימויו של מילר ובכיכובו של טום הארדי. ב-2023 יצא "פיוריוסה: סאגת מקס הזועם", סרט פריקוול ל"כביש הזעם" בכיכובה של אניה טיילור-ג'וי. סדרת הסרטים מתארת עולם פוסט-אפוקליפטי מנוכר ואפל שבו כנופיות אופנוענים ופורעי חוק משליטות טרור ואימה על הכבישים ודרכי הגישה, זאת כדי לשלוט במשאב היקר ביותר – הדלק. ערך מורחב – מקס הזועם (סרט) מקס רוקטנסקי (מל גיבסון) הוא שוטר היוצא למסע נקם לאחר שכנופיית אופנוענים חסרי מעצורים ופסיכוטיים גורמת לפציעתו האנושה של שותפו גוס (סטיב ביסלי) ולאחר מכן רוצחת בצורה אכזרית את אשתו ג'סי (ג'ואן סמואל) ואת בנו הקטן. תחושות הזעם והצער מלווים את מקס לאורך המשך סרטי הטרילוגיה וניכר כי הוא לאט לאט מאבד את הערכים המוסריים שהיו בו כשוטר והופך בעצמו לאיש חסר מעצורים ומסוכן. בהמשך צולמו "מקס הלוחם בדרכים" (1981) ו"מקס הזועם 3: כיפת הרעם" (1985). הסרט נחשב כפריצת דרכו של מל גיבסון להכרה בינלאומית, מעבר לגבולות אוסטרליה. למרות תקציבו הנמוך של הסרט, הוא נכנס לספר השיאים של גינס כסרט המוצלח ביותר ביחס להשקעה הכספית בו (עד שפרויקט המכשפה מבלייר לקח את התואר בשנת 2000). בהשקעה ראשונית של 300,000 דולרים אוסטרליים בלבד גרף סכום אדיר של 100 מיליון דולר ברחבי העולם. ערך מורחב – מקס הלוחם בדרכים הסרט השני בסדרה, בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר וגרף אף הוא סכום כסף נכבד. עלילת הסרט מתרחשת מספר שנים לאחר אירועי הסרט הקודם, בעולם אפוקליפטי ואנרכי לחלוטין, כאשר כל הרשויות למעשה התמוטטו ומקס מגיע לקבוצת מורדים אשר חיים בשממה המדברית ונאלצים להילחם מול מנהיג כוחני וחסר רחמים בשם הומאנגוס, העוטה מסכת ברזל כדי להסתיר את פניו המושחתות ולצדו כנופיה של אופנוענים אכזריים וחסרי רחמים. הומאנגוס רוצה לשים את ידיו על הדלק, המשאב היקר ביותר שנפל לידיהם של המורדים, ולחסלם כולל את מקס. ערך מורחב – מקס הזועם 3: כיפת הרעם הסרט השלישי בסדרה בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר ובכיכובו של מל גיבסון. אירועי הסרט מתרחשים 15 שנים לאחר אירועי הפרק הקודם בסדרה. הסרט מציג את מקס הבודד מטייל ברחבי השממה אך נלכד בידי מנהיגת כנופיות אכזרית אשר גולמה בידי הזמרת המפורסמת טינה טרנר והכריחה את מקס להילחם מול אנשיה עד מוות כדי להישאר בחיים. ערך מורחב – מקס הזועם: כביש הזעם הסרט הרביעי בסדרה בוים אף הוא על ידי ג'ורג' מילר, אך במקומו של מל גיבסון לוהק טום הארדי לתפקידו של מקס ולצדו שרליז ת'רון, ניקולס הולט ויו קיז-ביירן, השחקן שגילם את "חותך הבהונות", הנבל הראשי בסרט הראשון ששב לגלם את דמותו של הנבל הראשי בסרט זה, אימורטן ג'ו, מנהיג אכזרי ומפחיד של צבאותיו הנקראים "בני המלחמה" ורוצה לשלוט בשממה המדברית ובעולם כולו. הסרט נחשב אחד הסרטים החשובים של זרם הסייברפאנק, זרם בספרות המדע בדיוני המבוסס על תרבות השוליים של שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים ובעיקר על הפאנק. בסרט מתואר עולם מנוכר שבו אין דין ואין דיין ומקס כאנטי גיבור שפועל רק מדחפים חזקים של שנאה וזעם. משחק וידאו ששוחרר על ידי חברת SE ל-PC, ל-XBOX ONE, ול-PS4. משחק הווידאו ממקם את מקס במדבר שומם, ומטרת המשחק היא לשפר את הרכב ולהשתלט על מוצבים, להילחם ולהתגבר על אויבים. מדיה וקבצים בנושא מקס הזועם בוויקישיתוף מקס הזועם, ברשת החברתית פייסבוק מקס הזועם, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
שפת אימי (שיר)

"שפת אימי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית קורין אלאל. את השיר הוציאה באוגוסט 1990 לאור חברת התקליטים CBS ישראל כסינגל המוביל מתוך אלבומה הרביעי של אלאל, "שפת אימי". "שפת אימי" נכתב על ידי אהוד מנור, והולחן על ידי אלאל, שגם הפיקה אותו עם עובד אפרת. השיר מתאר חיפוש פנימי עמוק והרהורים על זהותה ושורשיה של אלאל. לאורכו, היא שואלת מה ומי מגדיר את זהותה, ומציינת שהיא נושאת בתוכה היסטוריה רחבה ואנשים רבים שעיצבו את חייה. היא מתארת את מסע החיים כתלול ומאתגר, שבו היא נושאת את השפה והתרבות של אימה, הממשיכים ללוות אותה במרוצת השנים. בנוסף, הדוברת מתארת כיצד חלומותיה מדברים אליה ושואלים שאלות לשלומה, לזהותה ולמקורותיה. על-אף שהיא מציגה תעודה רשמית המגדירה את זהותה, עדיין מרגישה ששפת אימה נותרת חלק משמעותי ממנה. השיר מבטא את הקשר העמוק שלה לשורשים ולמורשת שלה. ב-24 ביולי 1990 הוצג "שפת אימי" כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן נכנס לדירוג במקום העשירי. ב-21 באוגוסט עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע – שם שהה שבועיים רצופים. לבסוף, ב-25 בדצמבר יצא מהמצעד השבועי לאחר 19 שבועות צעידה רצופה. שפת אימי – שיר באתר סטריאו ומונו שפת אימי – אלבום באתר סטריאו ומונו מילות השיר, באתר שירונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 24 ביולי 1990, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 7 באוגוסט 1990, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 21 באוגוסט 1990, פזמונט מצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 28 באוגוסט 1990, פזמונט המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 25 בדצמבר 1990, פזמונט
ויקטור טלרוזה

ויקטור טלרוזה (ברוסית: Виктор Львович Тальрозе‏; 15 באפריל 1922 - 22 ביוני 2004) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה לבניית ספקטרומטר מסה וביצוע מחקרים בתחום זה. ויקטור טלרוזה נולד בשנת 1922 בטולה למשפחה יהודית. אביו היה רופא ואמו רופאת שיניים. בשנת 1939 הוא סיים בית ספר עם מדליית זהב והחל לימודי כימיה באוניברסיטת מוסקבה. לאחר פלישת נאצים לברית המועצות טלרוזה התנדב לשורות הצבא האדום. הוא נפצע ולאחר החלמה חזר ליחידות הלוחמות. על השתתפות במלחמה הוא קיבל מספר עיטורים. בשנת 1945 טלרוזה חזר ללימודים וסיים אותם בשנת 1947. הוא החל לעבוד בקבוצה שהייתה קשורה לבניית פצצה גרעינית סובייטית. בשנת 1949 טלרוזה החל להתעניין בתחום ספקטרומטר מסה ושיטות מחקר תוך שימושו. בשנת 1952 הוא סיים עבודת תואר שלישי והחל לעבוד במכון לכימיה פיזיקלית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. החל משנת 1952 טלרוזה היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה. הוא כיהן בדרגת פרופסור, בשנת 1960 מונה לראש קתדרה ובמהשך היה דקאן של פקולטה לפיזיקה כימית ומולקולארית. בשנת 1962 טלרוזה סיים עבודת פוסט דוקטורט והתקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנים 1972–1987 הוא היה סגן מנהל מכון של אקדמיה ובשנת 1987 מונה למנהל מכון לבעיות אנרגטיות בפיזיקה כימית. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1995. בשנת 1997 מצב בריאות אשתו הדרדר ולצורך טיפול מתאים המשפחה עם הילדים הבוגרים ומשפחותיהם עברה לארצות הברית. בהיותו בארצות הברית טלרוזה נתן ייעוץ לאוניברסיטאות. הוא נפטר בשנת 2004. טלרוזה היה מומחה לבניית סוגים שונים של ספקטרומטר מסה וניצולם במחקרים שונים. הוא כתב כ-440 מאמרים והיה בעל פטנטים. בהדרכתו הוחנו מספר עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט. על פעילותו לטלרוזה הוענקו מספר עיטורים ופרס לנין. בשנת 2003 הוא קיבל מדליה של International Mass Spectrometry Foundation. ביוגרפיה (ברוסית) ביוגפריה (באנגלית)
שמואל בן עדיה

שמואל בן עדיה (בערבית: السموأل بن عادياء, א-סמואל אבן עאדיא) היה משורר יהודי שחי במאה השישית לספירה באזור חג'אז (בימינו בערב הסעודית) ומת בעיר תימא (חצי האי ערב) בסביבות 560 לספירה. לשמואל בן עדיה מיוחס ספר שירים שכתוב בערבית שנחשב לאחד הספרים החשובים בחקר השפה הערבית הטרום איסלאמית ובחקר התרבות היהודית בחג'אז. נכדתו, צפייה, הייתה אחת מנשותיו של מוחמד אחרי שנלקחה כשלל. תפקידו של בן עדיה כמשורר סייע לו רבות בהידוק קשריו עם מנהיגי השבטים הערבים באזור ועם המושלים הערבים מטעם שלטונות פרס והאימפריה הביזנטית. השירה הייתה אמצעי חשוב לבניית סטטוס חברתי ופוליטי חשוב ולהתקדמותו הפוליטית והחברתית של המשורר כאשר הייתה ההשכלה מוגבלת לשכבות מצומצמות בחברה. לפעמים ייחסו התושבים למשוררים כוחות על טבעיים בשל שליטתם בשירה. בצורה זאת הפך שמואל בן עדיה לאחד האנשים העשירים ביותר בחצי האי ערב כאשר הצליח לבנות מבצר גדול שנקרא בשם אל-אבלק. המבצר נבנה כדי לספק מקום הגנה חשוב הן למשפחתו והן לתושבי העיר תימא, ולשמש כמקום שבו הופקדו כספים ונכסים רבים בידי התושבים על מנת לשמור אותם. בספרות הערבית של ימי הביניים חוברו אגדות חינוכיות רבות סביב דמותו של שמואל בן עדיה. מטרת האגדות האלה הייתה להדגיש את ערכי המוסר של החברה בזמנו של מחבר האגדה בימי הביניים. אבן עדיה הוצג כדמות שמשקפת את האידיאל של הנאמנות והיושר. אבן עדיה מוצג כאדם שהעדיף את הנאמנות ופעל נגד האינטרסים האישיים והמשפחתיים שלו כאשר סירב למסור את הפיקדונות של המשורר הערבי הידוע אמרוא אל-קייס שהיו ברשותו למושל עיראק מטעם הפרסים. אחרי שידע המושל העיראקי שאין בכוונתו של שמואל למסור את הפיקדונות הוא רצח את בנו של שמואל, שבו החזיק כבן ערובה. הנאמנות הזאת גרמה ליצירת הפתגם הערבי המפורסם "אין אדם יותר נאמן משמואל" (אופא מן אלסמואל). סיפור זה הונצח בשירו של המוזיקאי והזמר, שי נובלמן, "רץ ביפו", שהופיע באלבומו "יומי הוא חלום". בעת החדשה היו זרמים הן בקרב היהודים והן בקרב הערבים שניצלו את דמותו ההיסטורית לצרכים אידאולוגים על מנת לגשר בין ערבים ויהודים. היו גם זרמים במיוחד מן הצד הערבי שניסו לטשטש את זהותו היהודית של שמואל בן עדיה ולהבליט אותו כדמות ערבית לאומית אשר חייתה לפני האסלאם. עם זאת שיריו והאגדות החינוכיות סביב דמותו נשארו כמקור השראה לסופרים ואנשי רוח ערבים רבים בעולם הערבי. על שמו רחוב מרכזי בירושלים המחבר בין מוזיאון רוקפלר לאוכף שבין הר הזיתים להר הצופים בירושלים, וכן ביפו ובחיפה. "שמואל בן עדיה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית) ספר השירים של שמואל בן עדיה בערבית א-סמואל אבן עאדיא, הלַאמִיָּה, באתר הארץ, 14 בינואר 2014 ד"ר מרדכי זליגזאהן, שמואל בן עדיא, בתוך אנציקלופדיה אוצר ישראל (איזנשטין, יהודה דוד, עורך), כרך י', תשי"ב, עמ' 154, באתר היברובוקס שמואל בן עדיה (נפטר בערך 560), דף שער בספרייה הלאומית אמציה פלד, רחוב שמואל בן עדיה, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
יבגני גורדון

יבגני גורדון (ברוסית: Евгений Борисович Гордон‏; 8 בספטמבר 1940 - 15 בינואר 2019) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בתחום פיזיקה של טמפרטורות נמוכות ופיזיקה כימית. יבגני גורדון נולד בשנת 1940 בקייב (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. אביו היה כימאי מומחה לבדיקות זיהוי פלילי ואמו הייתה כימאית בתעשייה. בשנת 1957 גורדון סיים לימודי בית ספר ובשמך שנתיים ניסה להתקבל למוסדות להשכלה גבוה בקייב, אך ללא הצלחה. הוא נסע למוסקבה והתקבל ללימודים במכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה אותה סיים בהצטיינות בשנת 1965 והחל לימודי תואר שלישי. בשנת 1969 הוא סיים את העבודה שבוצע בהדרכת ויקטור טלרוזה. בשנת 1969 גורדון החל לעבוד במכון לפיזיקה כימית של אדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא עבד במכון עד לשנת 1987, החל משנת 1977 היה מנהל מעבדה. בשנת 1981 גורדון סיים עבודת פוסט דוקטורט. במקביל לעבודה במכון גורדון היה מלמד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה בה למד וכיהן בדרגת פרופסור. בהדרכת גורדון הוכנו 20 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט. יבגני גורדון היה מומחה במספר נושאים של פיזיקה כימית. הוא בנה לייזרים פורצי דרך. תוצאות מחקריו הוא הציג במספר כנסים בין-לאומיים. הוא כתב כ-200 מאמרים והיה שותף ל-14 המצאות. יבגני גורדון נפטר בשנת 2019 ונטמן יחד עם הוריו בבית העלמין בקרבת מוסקבה. בשנת 2021 יצא לאור ספר על חייו ופעילותו. ביוגרפיה ותיאור הישגיו (ברוסית)
טיטן 34D

טיטן 34D (באנגלית: Titan 34D) היה משגר שפותח מטיל בליסטי בין־יבשתי טיטן 2. המשגר שימש לשיגור חלליות בשנים 1982–1989. השינוי העיקרי לעומת המשגרים הקודמים היה שימוש במנוע חזק יותר במאיץ. לעומת דגמים קודמים במשגר הותקן מנוע חזק יותר עבור השלבים הראשונים. כשלב אחרון נוצלו יחידות מדגמים שונים. השיגור הראשון בוצע בשנת 1982 מכן שיגור LC-40 מנמל החלל קייפ קנוורל. בהמשך שיגורים בוצעו גם מ-SLC-4E‏ בבסיס חיל האוויר ונדנברג. השיגורים נמשכו עד לשנת 1989. בסך הכול בוצעו 15 שיגורים מהם 12 הסתיימו בהצלחה. בשנת 1985 במהלך השיגור השביעי התרחשה תקלה במשגר. לאחר חקירת האירוע הוחלט להתקין במשגר אמצעי ניטור נוספים שהיו מעברים למרכז הבקרה נתונים על מצב המערכות. באפריל 1986 התרחשה תקלה נוספת מספר שניות לאחר שיגור. החלקים נפלו על אזור השיגור וכתוצא המכך כני שיגור 4E ו-4W יצאו מניצול עד לשיפוצם שהסתיים בשנת 1987. התרחשות מספר תקלות ברצף דרשה חקירה מעמיקה. במהלכה התגלו מספר סיבות טכניות אפשריות אך הסיבה המדויקת לא התגלתה. בהמשך בוצעו מספר שיגורים שעברו ללא תקלות. מדיה וקבצים בנושא טיטן 34D בוויקישיתוף תיאור המשגר תיאור המשגר (באנגלית) תמונות מתקלה בשנת 1986
צ'י קופטה

צ'י קופטה (בטורקית: Çiğ köfte) הוא מאכל טורקי העשוי מבשר בקר נא ובורגול ונחשב לנפוץ בטורקיה עיראק, סוריה ומדינות ומרכז אסיה. המאכל מורכב מבשר בקר נא, בורגול, בצל, פטרוזיליה, איזוט ועגבניות שאותם מערבבים יחד ולשים עד לקבלת מרקם אחיד. נהוג לאכול את המאכל כשהוא קר מיד לאחר שנעשה ולהגישו בליווי חסה, לימון פטרוזיליה, רכז רימונים ולחם. למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבשרית, קיימת גם גרסה צמחונית העשויה מעדשים. קובה נייה סביצ'ה קרפצ'יו מדיה וקבצים בנושא צ'י קופטה בוויקישיתוף באלה הידיים: 5 פתיחים טורקיים, באתר ynet צ'יקופתא - מאכל רחוב טורקי, באתר השולחן סיפורו של מתכון: צ'י-קופטה בורגול, באתר דני בר ביקורת מסעדות: עת הקציצות, באתר Mako השף הטורקי של המסעדה הטורקית בנה תפריט מהסופרמרקט, באתר ynet Charles Perry, Ruth Reichl, The Hollywood Walk of Food, Los Angeles Times, ‏1992-03-12 (באנגלית אמריקאית) Ghillie Basan, Middle Eastern Kitchen, Hippocrene Books, 2006, ISBN 978-0-7818-1190-3. (באנגלית) Şanlıurfa'dan Adıyaman'a "çiğ" köfte tepkisi, www.ntv.com.tr (בטורקית) Beri, Cig Kofte (Authentic!), Bites of Beri, ‏2022-05-26 (באנגלית אמריקאית) How Do You Make Turkish Meatless 'Steak' Tartar (Çiğ Köfte)?, The Spruce Eats (באנגלית) eliran, צ'י כופתה, באתר רובי מיכאל, ‏2021-06-07 Wayback Machine, web.archive.org, ‏2022-06-28
טאר (פירושונים)

האם התכוונתם ל... טאר – כלי פריטה איראני טר (נהר) – נהר בספרד טר (סרט)(אנ') – סרט מ-2012 טאר (יונק) – כינוי לקבוצה של אנטילופת-עז הר טאר – הר ברכס פורתוס טאר המנצחת – סרט דרמה פסיכולוגית שכתב וביים טוד פילד טהאר
אוליביה וונש

אוליביה וונש (באנגלית: Olivia Wunsch; נולדה ב-31 במאי 2006) היא שחיינית אוסטרלית, אלופה אולימפית (פריז 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. וונש נולדה בנורת' סידני שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה. באליפות העולם לנוער שנערכה בנתניה שבישראל בספטמבר זכתה ב-6 מדליות, מהן 5 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 24.59 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.71 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:36.52 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:00.86 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא עולם חדש לנוער של 3:24.29 דקות. במדליית הארד היא זכתה במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.53 שניות. במבחנים האולימפיים האוסטרליים בשחייה קבעה מספר שיאים אישיים, ונכנסה לנבחרת האוסטרלית לאולימפיאדת פריז. במשחקים עצמם זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה. 50 מטר חופשי: 24.45 שניות (2024) 100 מטר חופשי: 53.17 שניות (2024) 200 מטר חופשי: 1:57.84 דקות (2024) 50 מטר פרפר: 26.34 שניות (2024) 100 מטר פרפר: 58.30 שניות (2024) אוליביה וונש, באתר Swimrankings Braden Keith, With 5 Best Times in 5 Swims, 18-Year-Old Olivia Wunsch Is What's Next in Australia, SwimSwam, ‏2024-06-14 (באנגלית אמריקאית) Olympian Olivia Wunsch to take on the relay battle in the pool at Paris, Manning River Times, ‏2024-07-04 (ב־Australian English)
אייזו קנמוצו

אייזו קנמוצו (ביפנית: 監物永三; באנגלית: Kenmotsu Eizō;‏ 13 בפברואר 1948) הוא מתעמל יפני לשעבר, שזכה בשבעה תארים עולמיים ומתוכם שלוש מדליות זהב אולימפיות בין 1968 לבין 1979. לאחר פרישתו, הפך למאמן יפני מוביל. הוא שימש גם כמנהל הספורט של אוניברסיטת ניפון למדעי הספורט וסגן נשיא איגוד ההתעמלות של יפן. בשנת 2006, קנמוצו הוכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות. קנמוצו היה בן 20 ו-8 חודשים באוקטובר 1968, כאשר הפך למתעמל מכשירים היפני הצעיר ביותר בהיסטוריה שזכה במדליית זהב אולימפית בנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) והחזיק בשיא רב השנים של כמעט 48 שנים, כאשר השיא נשבר סופית על ידי קנזו שיראי, שבאוגוסט 2016 רכש את הכבוד הזה כשהיה רק בן 19 ו-11 חודשים, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) - גם בגמר עם הנבחרת. באופן מקרי, שניהם זכו באופן דומה במדליה אולימפית אחת נוספת, כל אחד בארד אישי – קנמוצו על מתח ושירי בקפיצות – במשחקים האולימפיים הראשונים שלהם. אייזו קנמוצו, באתר olympedia.org אייזו קנמוצו, באתר התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית Eizo Kenmotsu (אורכב 25.07.2016 בארכיון Wayback Machine). sports-reference.com Eizo Kenmotsu. International Gymnastics Hall of Fame
מקסימיליאן ג'וליאני

מקסימיליאן ג'וליאני (באנגלית: Maximillian Giuliani; נולד ב-3 ביולי 2003) הוא שחיין אוסטרלי, זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. במבחנים האולימפיים האוסטרליים בשחייה זכה במשחה ל-200 מטר חופשי, ונכנס לנבחרת האוסטרלית לאולימפיאדת פריז. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:01.98 דקות, יחד עם פלין סאות'הם, אלייג'ה וינינגטון ותומאס ניל, אחרי נבחרות השליחים של הממלכה המאוחדת (6:59.43 דקות) וארצות הברית (7:00.78 דקות). בנוסף, סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.57 דקות. 50 מטר חופשי: 22.90 שניות (2023) 100 מטר חופשי: 48.21 שניות (2023) 200 מטר חופשי: 1:44.79 דקות (2023) 400 מטר חופשי: 3:55.35 דקות (2024) מקסימיליאן ג'וליאני, באתר Swimrankings Tom Decent, Max just made his first Olympic team. Now he needs to text his boss at the fishing shop, The Sydney Morning Herald, ‏2024-06-11 (באנגלית)
תומאש סטאנק

תומאש סטאנק (בצ'כית: Tomáš Staněk; נולד ב-13 ביוני 1991) הוא אתלט צ'כי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם באולם (ברמינגהאם 2018), זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) ואלוף אירופה באולם (טורון 2021) בהדיפת כדור ברזל. סטאנק נולד בפראג שבצ'כוסלובקיה. באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט שבפולין במרץ סיים במקום 12 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.06 מטר. באליפות אירופה שנערכה בציריך שבשווייץ באוגוסט סיים במקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.61 מטר. באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג שבצ'כיה במרץ הודח בשלב המוקדמות של הדיפת כדור ברזל לאחר שלא הצליח לקבוע תוצאה. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט סיים במקום 19 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.64 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד שבאורגון, ארצות הברית, במרץ, סיים במקום 16 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.46 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיים במקום 20 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.76 מטר. באליפות אירופה באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 21.43 מטר, אחרי קונראד בוקוביאצקי מפולין (21.97 מטר) ולפני דוד שטורל מגרמניה (21.30 מטר). באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.41 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת במרץ זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.44 מטר, אחרי תומאס וולש מניו זילנד (22.31 מטר) ודוד שטורל (21.44 מטר). באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיים במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.16 מטר. באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.25 מטר, אחרי מיכל הראטיק מפולין (21.65 מטר) ודוד שטורל (21.54 מטר). באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיים במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.79 מטר. באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון שבפולין במרץ זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.62 מטר, לפני מיכל הראטיק (21.47 מטר) ופיליפ מיאלייביץ' מקרואטיה (21.31 מטר). באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 17 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.47 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד במרץ סיים במקום 14 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.93 מטר. באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.26 מטר, אחרי פיליפ מיאלייביץ' (21.88 מטר) וארמין סינאנצ'ביץ' מסרביה (21.39 מטר). באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.90 מטר, אחרי זיין ויר מאיטליה (22.06 מטר) ולפני רומן קוקושקו מאוקראינה (21.84 מטר). באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 16 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.41 מטר. באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו במרץ סיים במקום 11 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.31 מטר. באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני סיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.88 מטר. באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט סיים במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.37 מטר. הדיפת כדור ברזל: 22.01 מטר (2017), שיא צ'כיה הדיפת כדור ברזל: 22.17 מטר (2018) מדיה וקבצים בנושא תומאש סטאנק בוויקישיתוף תומאש סטאנק, ברשת החברתית אינסטגרם תומאש סטאנק, באתר הוועד האולימפי הבין-לאומי תומאש סטאנק, באתר olympedia.org תומאש סטאנק, באתר התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית