laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
אולימפיאדת השחמט 1984

אולימפיאדת השחמט ה-26 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בסלוניקי, שביוון, בין 18 בנובמבר ל-5 בדצמבר 1984. באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את: יהודה גרינפלד (2450) 3+,4=,4- אלון גרינפלד (2485) 6+,6=,1- לב גוטמן (2485) 4+,3=,3- נתן בירנבוים (2450) 2+,3=,2- יעקב מוריי (2420) 2+,3=,2- אלי שווידלר (2430) 4+,3=,1- הנבחרת סיימה במקום 13. להלן התוצאות הקבוצתיות: נגד זימבבווה 0:4 - ניצחון נגד מקסיקו 1.5:2.5 - ניצחון נגד קנדה 1.5:2.5 - ניצחון נגד יוגוסלביה 2:2 - תיקו נגד ארצות הברית 3:1 - הפסד נגד צ'ילה 2.5:1.5 - הפסד נגד ארגנטינה 2:2 - תיקו נגד אוסטרליה 3:1 - הפסד נגד אוסטריה 1:3 - ניצחון נגד אירלנד 0.5:3.5 - ניצחון נגד דנמרק 1:3 - ניצחון נגד קולומביה 2:2 - תיקו נגד רומניה 2.5:1.5 - הפסד נגד צ'כוסלובקיה 1.5:2.5 - ניצחון אולימפיאדת ה-11 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. בתחרות זו נבחרת ישראל לא השתתפה. מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת השחמט 1984 בוויקישיתוף מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס (באנגלית) מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס (באנגלית)
כריסטיאן טצלאף

כריסטיאן טצלאף (בגרמנית: Christian Tetzlaff, נולד ב-24 באפריל 1966) הוא כנר גרמני. טצלאף נולד בהמבורג והחל את לימודי הכינור והפסנתר בגיל שש. בגיל 14 הופיע לראשונה בקונצרט. טצלאף למד אצל אובה-מרטין הייברג בבית הספר הגבוה למוזיקה בליבק ואצל וולטר לוין בקולג' למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית. טצלאף מבוקש מאוד כסולן עם תזמורות חשובות בעולם וזוכה לשבחים על הקלטותיו, ביניהן הקלטה מן התקופה האחרונה של יצירות מאת בטהובן, עם תזמורת טונהאלה מציריך, שווייץ בניצוח דייוויד זינמן. הוא הקים את רביעיית המיתרים משלה בשנת 1994, ומוזיקה קאמרית חשובה לו כמו עבודתו כסולן עם התזמורת ובלעדיה. רביעיית טצלאף קיבלה את פרס הדיאפסון ד'אור בשנת 2015, והשלישייה עם האחות טנג'ה טצלף והפסנתרן לארס ווגט הייתה מועמדת לפרס גראמי. טצלאף מנגן בכינור מודרני שבנה סטפן-פטר גריינר, הנמצא ברשותו מאז 2002 ומעדיף כינור זה על פני הסטרדיוואריוס הקודם שלו. הוא משתמש בקשת "פקאטה" ובמיתרי "ויז'ן" של תומאסטיק-אינפלד מווינה. מדיה וקבצים בנושא כריסטיאן טצלאף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של כריסטיאן טצלאף (באנגלית ובגרמנית) כריסטיאן טצלאף, באתר ספוטיפיי כריסטיאן טצלאף, באתר AllMusic (באנגלית) כריסטיאן טצלאף, באתר MusicBrainz (באנגלית) כריסטיאן טצלאף, באתר Discogs (באנגלית) כריסטיאן טצלאף, באתר Songkick (באנגלית) [רביעיית טצלאף קיבלה את הדיאפסון ד'אור בשנת 2015, והשלישייה עם האחות טנג'הhttps://www.christian-tetzlaff.de/biography2/?lang=en christian-tetzlaff.de], Biography BBC television interview, 22 July 2005 ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
סטפן-פטר גריינר

סטפן-פטר גריינר (בגרמנית: Stefan-Peter Greiner, נולד ב-1966) הוא בונה כינורות, היושב דרך קבע בבון, גרמניה. גריינר, יליד בשטוטגרט שבגרמניה, עובד עם הפיזיקאי בתחום האקוסטיקה היינריך דינוואלד. הדגם של גריינר מבוסס על גוארנרי. בין האמנים המופיעים על בימות העולם עם כלים מעשה ידיו של גריינר כריסטיאן טצלאף, קים קשקשיאן, איזבלה ואן קוילן, פרנץ הלמרסון ונגנים מרביעיית האגן ורביעיית אלבן ברג. Stefan-Peter Greiner and Florian Leonhard: Jean-Baptiste Vuillaume, Bocholt 1998; ISBN 3-00-002088-8 אתר האינטרנט הרשמי של סטפן-פטר גריינר greinergeigen.de
הושע יעקבי

הרב הושע (הרמן) יעקבי (בקרואטית: Hosea Hermann Jacobi;‏ 3 בינואר 1841 – 21 באפריל 1925) היה הרב הראשי של קהילת יהודי זאגרב במשך כ-58 שנה, מחנך, איש ציבור ודוקטור לפילוסופיה. הושע יעקבי נולד בכפר יעקבסהגן (Jacobshagen) שבפומרניה (גרמניה). הוא היה צאצא של שושלת הרבנים ממשפחת ברוידא. סבו הרב יעקב משה גולדברג היה אב"ד בקניגסברג ורב בוולוז'ין, ביאליסטוק, המבורג וברלין. כשהיה בן עשר נפטר אביו מאיר יעקבי. בצעירותו עבר עם בני ביתו להתגורר בברלין, שם כדי לפרנס את המשפחה, הקימה אמו שרה-מרים (לבית גולדברג) מלון ברחוב יודנשטרסה (Juedenstrasse) שבברלין, שאירח מבקרים יהודים. בני משפחת יעקבי וגולדברג היו מאנשי הקהל האורתודוקסי מודרני בברלין. הרב יעקבי קיבל חינוך תורני בחינוך ביתי ומאוחר יותר היה תלמידו של הרב אלחנן רוזנשטיין. לאחר מכן למד הרב יעקבי פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטאות ברלין והאלה (Halle). ב-1865 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת האלה שכותרתה: "De loco feminarum apud Iudaeos antiuissimos maxime matrimonii contrahendi ratione habita" – על מעמד האישה ביהדות, תוך התייחסות מיוחדת לנישואין, כפי שהם מתוארים במקרא. ב-1867 מונה לרבה הראשי של זאגרב בירת קרואטיה. ב-1885 נשא לראשונה בשפה הקרואטית את הדרשה בבית הכנסת הגדול בזאגרב (לפני כן נישאו דרשות בגרמנית) וכן חיבר ספרי לימוד בנושאי יהדות בקרואטית. בערוב ימיו עודד את הפעילות הציונית ונתן לה חסות. על מצבתו נחקק נוסח המבוסס על שמו בראשי תיבות. הרב יעקבי נישא להולדה פאנדר מפוזנן והיו להם שבעה ילדים, ומהם איוואן יעקבי היה משפטן ואיש התנועה הציונית. אבנטוב יקיר. תולדות יהודי יוגוסלביה: מימי קדם עד סוף המאה הי"ט, כרך ראשון, תל–אביב: התאחדות עולי יוגוסלביה, 1971 לוקר צבי (עורך). תולדות יהודי יוגוסלאוויה: יהודי קרואטיה ובוסניה הרצגובינה בעידן החדש, כרך שני, תל–אביב: התאחדות עולי יוגוסלאוויה. תשנ"א לוקר צבי (עורך). פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, ירושלים: יד ושם. 1998 Freidenreich H. P. The Jews of Yugoslavia, Philadelphia: JPSA, 1979 מדיה וקבצים בנושא הושע יעקבי בוויקישיתוף אוהד לוי זלוסצר, "על מעמד האישה ביהדות"/ תרגום (כולל ביוגרפיה של הרב יעקבי: "פורץ דרך, לא פורץ גבולות"). הושע יעקבי (1841–1925), דף שער בספרייה הלאומית Hosea Jacobi, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית) הושע יעקבי, בתוך: יקיר אבנטוב (עורך), תולדות יהודי יוגוסלביה, הוצאת התאחדות עולי יוגוסלביה, תל אביב, 1971, עמוד 243–244 H.P. Freidenreich, The Jews of Yugoslavia : a quest for community Philadelphia : Jewish Publication Society of America, 1979 Hosea Jacobi, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית) הושע יעקבי, בתוך: צבי לוקר (עורך), תולדות יהודי יוגוסלביה כרך שני, הוצאת התאחדות עולי יוגוסלביה, תל אביב, 1990, עמודים 45, 47 A Licht, Dr. Hosea Jacobi : Zu seinem 40-Jaehrigen Rabbinerjubilaeum : Zidovska Smotra, 3, 7-11, 1908 מצבת קברו של הרב יעקבי, באתר Billiongraves
אורי נאמן

אורי נאמן (נולד ב-16 במאי 1939), ראש אגף המחקר ב"מוסד" ולאחר מכן פעיל פוליטי ישראלי. נאמן גדל בשכונותיה הדרומיות של תל אביב. בגיל 18 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ולאחר מכן בגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. את שירות המילואים, לרבות מלחמת ששת הימים, מילא בצנחנים. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון, אפריקה והיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן גויס לשורות "המוסד", בו מילא מגוון תפקידים ביחידה המבצעית בישראל ובחו"ל, ולאחר מלחמת יום הכיפורים היה מראשוני אגף המחקר. בשנת 1989 מונה לראש אגף המחקר ומילא תפקיד זה עד לשנת 1995. לאחר פרישתו מ"המוסד" תפקד כיועץ אסטרטגי ולקח חלק בפרויקט של שיחות עם אישים פלסטינים, שימש כיועצו של השר שלמה בן עמי, היה חבר בצוות חשיבה מחדש בראשות השופט אליהו וינוגרד, שמינה הרמטכ"ל שאול מופז, לבירור גורלו של רון ארד וביצע תפקידים שונים בתחום המדיני. בתפקידו האחרון שימש כיועץ במשרד לעניינים אסטרטגיים ובצוות המועצה לביטחון לאומי. נאמן, יחד עם דוד ארבל, הוציאו לאור ספר בשם שיגיון ללא כיפורים - ההפתעה שלא הייתה והאסטרטגיה שכשלה המתאר את השתלשלותם של האירועים וקבלת ההחלטות בצמרת המדינה בערב מלחמת יום הכיפורים, מנקודת מבט ייחודית, לפיה הדרג המדיני לא הופתע בפתיחתה של המלחמה עקב כשל מודיעיני, אלא החליט, חרף הידיעה שעומדת לפרוץ מלחמה, שלא לגייס את חיילי המילואים ולהימנע ממכה מקדימה, כתוצאה מהערכה שגם בתנאי פתיחה אלה יביס צה"ל את צבאות מצרים וסוריה. את דעתם על הערכה זו מביעים מחברי הספר כבר בשם שהעניקו לו - "שיגיון ללא כיפורים". עם הקמת מפלגת "קדימה" בנובמבר 2005, הצטרף נאמן למפלגה וכשלוש שנים לאחר מכן, התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-18. נאמן נבחר למקום ה-65 הלא-ריאלי, ולא נכנס לכנסת ה-18. בשנת 2011 יצא לאור הספר "הכרעות גבוליות", אותו כתב עם דוד ארבל. הבלוג של אורי נאמן רשימת מועמדי קדימה לכנסת ה-18 באתר הכנסת
ויאריקה (הר געש)

ויאריקה (בספרדית: Villarrica) הוא הר געש פעיל בדרום צ'ילה, בגבול המחוזות אראוקניה ולוס ריוס, דרומית-מזרחית לטמוקו וצפונית-מזרחית לוולדיביה. גובהו של ההר 2,847 מטר מעל פני הים, והוא המערבי ברכס הכולל שני הרי געש נוספים, לנין וקֶטְרוּפִּיָאן. צפונית-מערבית להר שוכן אגם ויאריקה, ודרומית-מערבית לו אגם קָלָפְקֶן. ויאריקה הוא אחד מהרי הגעש הבודדים בעולם שבלועם נוצר אגם לבה, האגם בוויאריקה הוא זמני. בשפת המפוצ'ה מכונה ההר רוקאפיאן (Rucapillán), שפירושו "בית הרוח". ההתפרצויות המשמעותיות העיקריות של הר הגעש במאה ה-20 נרשמו בשנים 1948, 1963, 1964, 1971 ו-1985. בהתפרצות של 1948 מצאו את מותם כ-100 בני אדם, ואילו זו של 1964 גבתה 22 קורבנות והחריבה את העיירה קוֹנְיָארִיפֶּה. האסון החמור ביותר אירע בהתפרצות של 1971. כתוצאה מההתפרצות נמסו קרחונים בראש ההר, והתמוססותם גרמה ללהאר, שהרס כפרים שלמים, ואף חלקים מהעיירה ליקאן ראי. כ-200 איש נהרגו, ועשרות אלפים פונו מבתיהם, לאחר שעשן סמיך כיסה את האזור במשך זמן רב. התפרצויות קטנות יותר מתרחשות בתדירות גבוהה, ועשן וגופרית נפלטים מההר לעיתים תכופות. במורדות ההר פועל אתר סקי, והטיפוס לפסגתו פופולרי בקרב מטיילים המגיעים מעיירות הנופש הסמוכות, פוקון וויאריקה. ההר מצוי כולו בתחומי הפארק הלאומי ויאריקה. באפריל 1987 נהרגו מנפילה שני מטיליים ישראלים, בעת שטיפסו סמוך לפסגת ההר. התפרצות בהר הגעש ויאריקה הר הגעש כפי שנראה מפוקון אגם הלבה שבלוע הר הגעש מדיה וקבצים בנושא ויאריקה בוויקישיתוף רויטרס, צ'ילה: הר הגעש ויאריקה התפרץ, אלפים פונו, באתר ynet, 3 במרץ 2015 אתר Global Volcanism Program דן בולוטין, מוות בדרך לפיסגה, חדשות, 27 באפריל 1987
ויאריקה

האם התכוונתם ל... ויאריקה (הר געש) – הר געש בדרום צ'ילה אגם ויאריקה – אגם למרגלות הר הגעש ויאריקה בצ'ילה ויאריקה (צ'ילה) – עיירה לחוף אגם ויאריקה בצ'ילה הפארק הלאומי ויאריקה – פארק לאומי בצ'ילה, שבשטחו נמצא הר הגעש ויאריקה ויאריקה (פרגוואי) – עיר בדרום פרגוואי
G20

פורום G20 (שם רשמי: The Group of Twenty Finance Ministers and Central Bank Governors) הוא פורום שחברים בו שרי האוצר ונגידי הבנקים המרכזיים של 20 כלכלות: 19 מבין הכלכלות הגדולות בעולם, וכן האיחוד האירופי. יחד מהוות כלכלות ה-G20 כ-90% מהתוצר הלאומי הגולמי העולמי, 80% מהסחר העולמי (לרבות סחר פנימי באיחוד האירופי) ושני שלישים מאוכלוסיית העולם. ה-G20 הוא פורום לשיתוף פעולה וייעוץ בנושאים הקשורים למערכת הפיננסית הבינלאומית. הפורום חוקר, סוקר ומקדם דיונים בקרב מדינות מפתח מפותחות ומתפתחות, במטרה לקדם את היציבות הפיננסית העולמית וכן לתת מענה לבעיות שהן מעבר לתחום אחריותה של כל מדינה בנפרד. ספרד היא אורחת קבועה בפורום. פורום ה-G20 פועל ללא מזכירות קבועה וצוות. בראש הארגון עומדת אחת ממדינות הפורום, המתחלפת מדי שנה, תוך הקפדה שהמדינה העומדת בראש הארגון תהא מאזור שונה בעולם מזו שקדמה לה. הנהלת הארגון כוללת שלוש מדינות – זו המכהנת בראשות הארגון, זו שקדמה לה, וזו שצפויה להחליפה. שלוש מדינות אלו מכונות "טרויקה" (קרי הנהגה משולשת). המדינה המכהנת בראשות הארגון ממנה מזכירות לתקופת כהונתה, המרכזת את עבודתו של הארגון ואחראית לארגון מפגשי הפורום. תפקידה של הטרויקה להבטיח את המשכיות רצף עבודת הארגון וניהולו למשך שנות כהונתה. רעיון הקמת ה-G20, שהחליף את ה-G33, שבעצמו החליף את ה-G22, הועלה לראשונה בפסגת ה-G-7 שנערכה בקלן שבגרמניה, ביוני 1999. הארגון נוסד באופן רשמי ב-26 בספטמבר 1999, במהלך פסגת שרי האוצר של מדינות ה-G-7. פסגת הפתיחה של הארגון התקיימה ב-15–16 בדצמבר 1999 בברלין. בשנת 2006 הנושא המרכזי של פסגת ה-G20 היה "יצירת שגשוג בר-קיימא" (בתרגום חופשי). הנושאים שנדונו בפסגה זו כללו רפורמות מקומיות להשגת "צמיחה מתמשכת", רפורמה בבנק העולמי ובקרן המטבע הבינלאומית, והשפעתם של השינויים הדמוגרפיים ביחס להזדקנות האוכלוסייה על הכלכלה העולמית. טרוור אנדרו מנואל, שר האוצר של דרום אפריקה, כיהן כיו"ר פסגת ה-G20 שנערכה בשנת 2007 בארצו. גידו מנטגה, שר האוצר של ברזיל כיהן כיו"ר פסגת ה-G20 שנערכה בשנת 2008 בארצו. ברזיל העלתה לדיון מספר נושאים וביניהם התחרות בשווקים פיננסיים, אנרגיה נקייה, והתפתחות כלכלית ואלמנטים פיזיקליים של צמיחה ופיתוח. בהצהרה שהשמיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ו. בוש, בעקבות מפגש שרי האוצר של ה-G7 ב-11 באוקטובר 2007, הוא אמר כי בפסגה הבאה של ה-G20 תהיה חשיבות במציאת פתרונות למשבר הכלכלי העולמי. יוזמה של הנשיא הצרפתי, ניקולא סרקוזי, וראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, הובילה לפסגה מיוחדת של מנהיגי מדינות פורום ה-G20, ב-15 בנובמבר 2008, שעסקה בהתמודדות עם המשבר הכלכלי של 2008 ובמציאת פתרונות לו. 1999: גרמניה ברלין, גרמניה 2000: קנדה מונטריאול, קנדה 2001: קנדה אוטווה, קנדה 2002: הודו ניו דלהי, הודו 2003: מקסיקו מורליה, מקסיקו 2004: גרמניה ברלין, גרמניה 2005: הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, סין 2006: אוסטרליה מלבורן, אוסטרליה 2007: דרום אפריקה קייפטאון, דרום אפריקה 2008: ברזיל סאו פאולו, ברזיל גלובליזציה ארגון המדינות המתועשות מדיה וקבצים בנושא G20 בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של G20 G20, ברשת החברתית פייסבוק G20, ברשת החברתית אקס (טוויטר) G20, ברשת החברתית אינסטגרם מידע על ה-G-20 מאוניברסיטת טורונטו חשוב, אבל גם מביך: הרגעים המצחיקים והמשונים ביותר בוועידת ג'י-20,הארץ G20, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
שושנה (הרלדיקה)

השושנה היא סמל נפוץ בהרלדיקה האנגלית. זהו פרח בעל חמישה עלים סימטריים, חמישה קוצים ועיגול של זרעים. השושנה הייתה סמלה של שושלת טיודור והיא מיוחסת לאנגליה מאז, כפי שהדרדר מיוחס לסקוטלנד. עיצובה המסורתי של השושנה ההרלדית הוא בדוגמת שושנה בעלת חמישה עלים שטוחים, אולם העיצוב השתנה עם קבלתם של השושנים כסמליהם של בתי יורק ולנקסטר, שבחרו בשושנה בעלת עשרה עלים (בשני מעגלים), עיגול זרעים במרכז וחמישה קוצים ירוקים בין העלים. הערת הבלאזון נכתבה כ"זרעים וקוצים (בצבעים) טבעיים". הזרעים והקוצים יכולים להיצבע גם הם בצבעי השושנה ולאו דווקא בצבעיהם הטבעיים. אם לשושנה מצורפים גבעול ועלים, השושנה מייצגת כנראה ורד דמשקאי. שושנה לבנה מצוירת לפעמים כמוקפת בקרני זהב, ובמקרה כזה היא נקראת rose-en-soleil (צרפתית:"שושנה בשמש"). על פי המסורת ההרלדית לצבעי השושנים חשיבות רבה. שושנה אדומה מסמלת מות קדושים, שושנה לבנה מייצגת אמונה ושושנה צהובה מייצגת השגיות. שושנים עשויות להופיע בכל הצבעים הטבעיים, וכן בשחור, בכחול ובירוק. שושנים אדומות היו סמלם של בית לנקסטר בעוד ששושנים לבנות היו סמלם של בית יורק. שילובם של שתי השושנים לכדי פרח אחד יצר את שושנת טיודור; לבן על אדום עם רקע זהב, או כסף ואדום על לבן עם רקע בצבע אחר. בקדנסיה האנגלית משמשת השושנה לייחוד השלט של בנו השביעי של נושא שלט אצולה. שושנת טיודור מלחמת השושנים שושנת לותר מדיה וקבצים בנושא שושנה בוויקישיתוף
נטלי דו טואה

נטלי דו טואה (Natalie du Toit; נולדה ב-29 בינואר 1984) היא שחיינית דרום אפריקאית, שזכתה ב-10 מדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) ואלופת אפריקה במשחה ל-800 מטר חופשי (אבוג'ה 2003). נוסף לכך, היא השתתפה במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). דו טואה נולדה וגדלה בקייפטאון. היא החלה להתאמן בשחייה בגיל צעיר, וב-1998, בגיל 14, אף השתתפה במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור. בפברואר 2001 נפגעה בתאונת דרכים לאחר שרכב פגע בה בעת שרכבה על קטנוע בדרכה מאימון שחייה. בעקבות התאונה, נאלצו הרופאים לקטוע את רגלה השמאלית, מתחת לברכה. בתוך שלושה חודשים, עוד בטרם החלה ללכת על רגליה, שבה דו טואה לבריכת השחיה, והמשיכה באימוניה. בשנת 2002 שבה דו טואה לזירה הבינלאומית, כשהשתתפה במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו במנצ'סטר, וזכתה בשתי מדליות זהב במשחים ל-50 ול-100 מטר בסגנון חופשי לבעלי מוגבלויות. באחרון אף קבעה שיא עולם. היא לא הסתפקה במשחים אלה, והתחרתה במשחה הרגיל ל-800 מטרים, בו העפילה לגמר. בכך, הייתה לספורטאית הנכה הראשונה שמעפילה לשלב הגמר במסגרת זו. בשנת 2003 המשיכה דו טואה להתחרות במסגרות הרגילות, ואף קצרה הישגים לא מעטים. במשחקי אפריקה שנערכו באבוג'ה, ניגריה זכתה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר, ובמשחקים האפרו-אסיאתיים שנערכו בהיידראבאד, אנדרה פרדש שבהודו זכתה במדליית כסף במשחה זה ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר. חרף הישגיה, לא הצליחה להשיג את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת אתונה (2004). היא השתתפה במשחקים הפאראלימפיים, וזכתה ב-5 מדליות זהב, במשחים ל-50, 100 ו-400 מטרים בסגנון חופשי, 100 מטרים בסגנון פרפר ו-200 מטר בסגנון מעורב. כן זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר בסגנון גב. בשנת 2006 שמרה דו טואה על שני תואריה ב-50 וב-100 מטרים בסגנון חופשי במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן. ב-2008 סיימה במקום הרביעי במשחה ל-10,000 מטרים באליפות העולם בשחייה במים פתוחים שנערכה בסביליה. הישג זה אפשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג. הוועד האולימפי של דרום אפריקה בחר בה לשאת את דגל המדינה בטקס הפתיחה של המשחקים, ובכך הייתה לספורטאית הנכה הראשונה הנושאת דגל בטקס פתיחה של אולימפיאדה. בתחרויות עצמן סיימה במקום ה-16. עם סיום המשחקים, השתתפה דו טואה גם במשחקים הפאראלימפיים. היא זכתה במדליית זהב בכל חמשת המשחים בהם זכתה גם באתונה. בשנת 2008 זכתה דו טואה בתואר שחיינית הנכה של השנה. מדיה וקבצים בנושא נטלי דו טואה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של נטלי דו טואה נטלי דו טואה, באתר olympedia.org נטלי דו טואה, באתר Swimrankings קטועי גפיים במשחקים האולימפיים, באתר heraldscotland‏, 4 באוגוסט 2008 (באנגלית)
תימן במשחקים האולימפיים

תימן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992). בשתי האולימפיאדות שקדמו לה, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ואולימפיאדת סיאול (1988) השתתפה צפון תימן, ובאחרונה נטלה חלק גם דרום תימן. המדינות התאחדו ב-1990, ומאז יש להן משלחת אחת. בכל האולימפיאדות בהן השתתפה, שלחה תימן מספר מועט של ספורטאים. מספר השיא נרשם באולימפיאדת ברצלונה - 13 (אם כי באולימפיאדת סיאול עמד מספר הספורטאים משתי המשלחות על 19 - 11 מהצפון ו-8 מהדרום). לאולימפיאדת לונדון (2012) שלחה תימן ארבעה ספורטאים בלבד. אף ספורטאי תימני לא רשם הישג משמעותי במשחקים האולימפיים. תימן מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף. תימן במשחקים הפאראלימפיים תימן במשחקים האולימפיים לנוער מדיה וקבצים בנושא תימן במשחקים האולימפיים בוויקישיתוף
צוריאל אדמנית

צוריאל אדמנית (9 ביוני 1915, כ"ז בסיוון תרע"ה – 14 באוקטובר 1973, י"ח בתשרי תשל"ד) היה מחנך והוגה דעות בולט בתנועת הקיבוץ הדתי. אדמנית נולד כפרנץ וילהלם דיאמנט לדוד וסופי בפוזן, אז בגרמניה. התייתם בגיל צעיר מאביו. למד בגימנסיה הומניסטית בברלין וסיים בה את לימודיו לקראת בחינות הבגרות. היה עדיין תלמיד בעת עלות הנאצים לשלטון בגרמניה. נמנה עם חברי תנועת הנוער הדתי-חרדי 'עזרא' והשתייך לחוג הארצישראלי שלה. למד שנה אחת בישיבת מונטרה בשווייץ ולאחר מכן שהה במשך שלוש שנים בחווֹת ההכשרה של הבח"ד באיטליה ובגרמניה (בבלנקניזה ובגרינגסהוף), בהן התכונן לעלייתו ארצה. עלה לארץ ישראל בתשרי תרצ"ח (19 ספטמבר 1937), והצטרף לקבוצת רודגס ליד פתח תקווה. בתרצ"ט (1939) נשא את הילדה לבית הורביץ לאשה, ומנישואים אלה נולדו להם שתי בנות ושני בנים. היה מדריך ומרכז חברות-נוער במסגרת עליית הנוער, מורה ומחנך בבית הספר; הדריך את המחזור הראשון של הכשרת בני עקיבא מצפון אמריקה, תפקיד בו קבע את דפוסי ההכשרות למחזורים הבאים. מאז שנת תש"ט שימש נציג הקיבוץ הדתי בהנהלה הארצית של 'בני עקיבא', והיה מדריך חברתי של גרעין ז' שהצטרף לימים לקיבוץ סעד, הקבוצה הראשונה של 'בני עקיבא'. מילא שורה של תפקידים פנימיים הן בקבוצת רודגס והן בקבוצת יבנה מאוחר יותר, ובהם מזכיר פנים, פעיל בוועדות חברה, חינוך, דת ותרבות, בוועדה להכוונת החיים הדתיים ובמערכת 'עמודים'. יזם גם חוגים תורניים והיה פעיל בהם. כמו כן היה רפתן ועובד במדגריה. שימש כמפקד אזור (מא"ז) בתקופה שקדמה למלחמת העצמאות ובמהלכה. בזמנים שונים היה פעיל במזכירות המורחבת של הקיבוץ הדתי, ומילא גם תפקיד מרכז וועדת הביטחון, בו פיתח וטיפח את הקשרים ההדוקים עם בני הקיבוץ הדתי במהלך שירותם בצה"ל. היה מרצה מבוקש בחוגים רבים, כולל בתנועה הקיבוצית במסגרת 'קירוב לבבות' ועוד, והיה מקובל כמדריך רוחני בקבוצתו, קבוצת יבנה, ובכל הקיבוץ הדתי. מאמריו הרבים התפרסמו בעיתונים ובכתבי עת שונים, כמו 'הצופה', 'מבית' (עלון קבוצת יבנה), 'עמודים', 'זרעים', ו'דעות', אחרי שנפטר קיבץ יצחק אשר את רב מאמריו, והפך אותם לספר "בתוך הזרם ונגדו". בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים נפטר מדום לב והובא למנוחות בבית העלמין של קבוצת יבנה. על שמו של צוריאל אדמנית נקרא שבט בבני עקיבא. בתוך הזרם ונגדו, אסופת מאמרים בעריכת יצחק אשר, הוצאת מזכירות הקיבוץ הדתי, תל אביב, מהדורה שנייה, תשמ"א. עוברים עלי אדמות דרכים ושבילים למרבית, אך כולם מוליכים אלי אותה תכלית. נסע או נרכב בדרכינו יחד בשניים, שלושה, ארבעה – אך את צעדו האחרון יצעד כל אחד רק הוא לבד, לבד. ולכן אין טוב ממוסר ההשכל: בכל סבל קשה ומכאוב, בן-אדם לבדך אתה הסובל. מושג הערבות במצוות אצל חכמינו הראשונים / צוריאל אדמנית היחיד והציבור בחיים הדתיים של הקבוצה / צוריאל אדמנית יואב איתן, ערכים ותורה במבחן הזמן במשנתו הרעיונית והחינוכית של צוריאל אדמנית, עבודה לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית תשע"ט ברית חלוצים דתיים, שהיה ארגון חלוצי ציוני-דתי שהשתייך לתנועת תורה ועבודה באירופה והיווה מרכיב חשוב בהתפתחות הקיבוץ הדתי (שנקרא תחילה 'חבר הקבוצות של הפועל המזרחי' (1935), ומאוחר יותר (1938) קיבל את השם המוכר 'הקיבוץ הדתי'). חוות הכשרה התקיימו בכמה מקומות בגרמניה (לדוגמה, בלנקניזה, גרינגסהוף, בצנרוד ורודגס) ובאיטליה, והן נועדו להכשרתם של צעירים וצעירות של הציונות הדתית לעבודת אדמה וחקלאות לקראת עלייתם לארץ ישראל. שהיוותה את הגרעין המייסד של קבוצת יבנה שהוקמה מאוחר יותר.
אולימפיאדת השחמט 1986

אולימפיאדת השחמט ה-27 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות, בין 14 בנובמבר ל-2 בדצמבר 1986. אולימפיאדת ה-12 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה. מדיה וקבצים בנושא אולימפיאדת השחמט 1986 בוויקישיתוף מידע על התחרות הפתוחה, באתר אולימפבייס (באנגלית) מידע על תחרות הנשים, באתר אולימפבייס (באנגלית)
קלוד פרנק

קלוד פרנק (באנגלית: Claude Frank;‏ 24 בדצמבר 1925 – 27 בדצמבר 2014) היה פסנתרן אמריקאי-יהודי. הקריירה שלו כוללת הופעות עם מיטב התזמורות הגדולות בעולם, הופעות בפסטיבלים החשובים ורסיטלים חשובים ברחבי העולם. פרנק גדל בנירנברג עד גיל 12. לאחר מכן הצטרף לאביו בבריסל. מהר מאוד הוא עבר לפריז שם למד בקונסרבטוריון המקומי. הכיבוש הגרמני דחק בו לעזוב את צרפת בשנת 1940 לספרד שם שהה באופן בלתי חוקי. הוא הופיע במסיבה של שגריר ברזיל ושם קיבל את האשרה להגיע לארצות הברית על ידי השגריר האמריקאי, שנכח במסיבה. עבד עם ארתור שנאבל וקרל אולריך שנאבל בניו יורק. למד הלחנה וניצוח באוניברסיטת קולומביה. פריצת דרך בקריירה שלו הייתה בשנת 1959 כשהופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק לראשונה בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין. בטנגלווד הוא למד עם סרגיי קוסביצקי. הופיע ברחבי העולם כסולן במזרח, באוסטרליה, באירופה, בישראל ובדרום אמריקה וכן בקונצרטים של מוזיקה קאמרית. נקודת ציון בקריירה שלו הייתה הקלטת כל 32 הסונטות לפסנתר של בטהובן עבור חברת התקליטים תקליטי RCA בשנת 1971 ונגינה שלהן ברחבי העולם. הוא הופיע עם רעייתו הפסנתרנית ליליאן קליר ואחר כך עם בתו הכנרת פמלה פרנק. פרנק לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה, ונתן כיתות אמן באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת דיוק, באוניברסיטת קנזס ובבית הספר לאמנויות בצפון קרוליינה. פרנק לימד בפקולטה לפסנתר בבית הספר למוזיקה בייל מאז 1973. נפטר ב-27 בדצמבר 2014. קלוד פרנק, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קלוד פרנק, באתר MusicBrainz (באנגלית) קלוד פרנק, באתר Discogs (באנגלית) Claude Frank (Artist Profile), in " Saint Paul Sunday", Retrieved September 19, 2007.
משקית

האם התכוונתם ל... סביל – מתקן מים ציבורי המיועד לשתייה של בני אדם, בעברית מַשְׁקִית מש"קית – צורת הנקבה של מש"ק - מפקד שאינו קצין
בית חשמונאי

האם התכוונתם ל... חשמונאים – שושלת מלוכה ששלטה בארץ ישראל במאה ה-2 לפנה"ס עד המאה הראשונה לפנה"ס בית חשמונאי (יישוב) – יישוב קהילתי באזור השפלה, ליד לוד ורמלה
דברי

דַּבְּרִי הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר. האלבום יצא לאור ב-17 ביולי 2008, על ידי חברת התקליטים התו השמיני. את האלבום הפיק מוזיקלית אסי איילון, שהפיק גם את האלבום מסע ומתן, של הזמר מוש בן ארי. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "עם הגב", שיצא ב-4 באפריל 2008, זכה להשמעות נאות בתחנות הרדיו, והסינגל השני, "אגו טריפ", שיצא בחודש יוני, זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו והטלוויזיה. השיר זכה ל-145 השמעות בשבוע אחד בכל התחנות בישראל, והפך לשיר המושמע ביותר מספר שבועות ברציפות. סך הכל, השיר הושמע 1106 פעמים בשנת תשס"ח. עקב ההצלחה הגדולה של הסינגל, הוקדמה יציאתו של האלבום, שלבסוף יצא בחודש יולי. באוגוסט של אותה שנה יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)", המבוצע באנגלית, בעברית ובמעט ספרדית. גם סינגל זה זכה לכמויות גדולות של השמעות וגם הוא הפך לשיר המושמע ביותר עד תחילת חודש אוקטובר. ב-25 בנובמבר של אותה שנה, יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שגם פותח אותו, והוא "דע". כעבור חודשיים מצאת האלבום, זכה למעמד של אלבום זהב לאחר שמכר מעל ל-20,000 עותקים. כל השירים נכתבו והולחנו על ידי עלמה זהר.  הערות "אגו טריפ" מעוצב כ"אגו-טריפ". "גלות בבל השנייה" מעוצב כ"גלות בבל השנייה". "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" מעוצב כ"שיר אהבה אינדיאני (מיגל)". גיטרות ובס, קלידים: אסי איילון כלי הקשה וקלימבה: אלון יופה תופים: ערן פורת חצוצרה: אייל יחיאלי צ'לו: יועד ניר כינור: מיכאל גריילסאמר קלידים: דוד עדה אגו טריפ (בימוי: זוהר רון) מידע על האלבום דברי באתר MusicBrainz תימורה לסינגר, המשיכי לדבר, באתר ynet, 28 ביולי 2008 מילים לשירים של עלמה זהר, באתר "שירונט" מאיה קוסובר, שיר אהבה אינדיאני - עלמה זהר, בפודקאסט "שיר אחד" באתר "כאן" עלמה זהר - אגו טריפ.VOB, נבדק ב-2023-08-08
תעלת אלברט

תעלת אלברט (בהולנדית: Albertkanaal, בצרפתית: Canal Albert) היא תעלה בצפון מזרח בלגיה הקרויה על שם אלברט הראשון, מלך הבלגים. מחברת את הערים אנטוורפן ולייז' ונהרות המז והסכלדה. עומקה 3.40 מטר, גובהה 6.70 מטר, ואורכה 129.5 ק"מ. התעלה מסוגלת לשמש להובלת ארבה בת עשרת אלפים טון. התעלה נחפרה בין 1930 ל-1939 והשימוש בה החל בשנת 1940. בשל מלחמת העולם השנייה הניצול המלא של התעלה החל רק בשנת 1946. הבדל הגובה בין אנטוורפן ולייז' הוא 56 מטרים. שישה תאי שיט דרושים על מנת להתגבר על הבדלי הגובה. בחמישה מהתאים יש הפרשי גובה של עשרה מטרים, ובאחד של 5.35 מטרים. המסע לאורך התעלה ארך שבוע בשנות ה-30. מאז השלמת תעלת מיין-דנובה ב-1992 יכולה אסדה לשוט כיום מאנטוורפן אל הים השחור. במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה התעלה כקו הגנה, היא שמשה להגן הן על אזור בלגיה והן על מחוזותיה הצפון מזרחיים של צרפת. במהלך המערכה על צרפת בשנת 1940 הצליחו הגרמנים לחצות את התעלה עוד ביומה הראשון של המערכה. בספטמבר 1944 חצתה את התעלה הדיוויזיה הקנדית השנייה במהלך שחרור בלגיה והולנד מהכיבוש הנאצי. מדיה וקבצים בנושא תעלת אלברט בוויקישיתוף תעלת אלברט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) תמונה: שטפון תעלת אלברט, אמר, 17 ביולי 1939