laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
קריסטל ריד

קריסטל מארי ריד (באנגלית: Crystal Marie Reed; נולדה ב-6 בפברואר 1985) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בשל גילום דמותה של אליסון ארג'נט בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" (2011–2014; 2016), כמו גם בתור סופיה פאלקון (אנ') בסדרה "גות'האם" (2017–2018) ובשל הופעתה בתור אבי הולנד (אנ') בסדרה "היצור מן הביצה" (2019). קריסטל מארי ריד נולדה ברוזוויל (אנ'), פרוור של העיר דטרויט, מישיגן, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי. יש לה אח אחד גדול בשם קורי. ריד גדלה במשפחה קתולית שמרנית, אם כי היא גם הצהירה שהיא התחנכה בכנסייה הבפטיסטית בבגרותה ולא מצאה את מקומה. היא סיימה את בית הספר התיכון "רוזוויל" בשנת 2003. ריד למדה ריקוד מגיל צעיר והייתה קפטן להקת המחול בתיכון. היא הייתה חברה פעילה בתיאטרון הקהילתי וכיכבה במחזות הזמר "אנני", "כנר על הגג" ו"גריז". היא למדה באוניברסיטת המדינה של ויין והייתה חלק מהתוכנית לתואר ראשון באמנויות יפות, אך עזבה את הלימודים לפני תחילת שנת הלימודים השנייה. לאחר מכן, היא עברה לשיקגו והופיעה במספר הפקות מקומיות. בדצמבר 2008, היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי להמשיך בקריירת משחק. בשנת 2010 ביצעה הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "CSI: ניו יורק", "CSI", "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר" ו"ריזולי ואיילס" (אנ'), ובאותה שנה גילמה את דניס בסרט האסונות "סקייליין" (אנ'). החל משנת 2011 כיכבה כדמות ראשית בסדרה הנוער "זאב צעיר" מבית MTV, למשך 3 עונות. ובתפקיד אורח בפרק בעונה החמישית. באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה "טיפש, מטורף, מאוהב" (אנ'). בשנת 2013 שיחקה בסרט המתח "קראש". בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "היצור מן הביצה", אשר מבוססת על דמות באותו שם מסדרת ליגת הצדק האפל של חברת DC קומיקס. מפברואר 2012 עד יוני 2013 היא הייתה במערכת יחסים עם השחקן האנגלי דניאל שרמן, אשר שיחק לצדה בסדרה "זאב צעיר". ביולי 2013, החלה ריד לצאת עם מגיש הטלוויזיה הסקוטי-אוסטרלי דארן מק'מולן (אנ'), מק'מולן וריד נפרדו בתחילת 2019. מדיה וקבצים בנושא קריסטל ריד בוויקישיתוף קריסטל ריד, ברשת החברתית פייסבוק קריסטל ריד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קריסטל ריד, ברשת החברתית אינסטגרם קריסטל ריד, סרטונים בערוץ היוטיוב קריסטל ריד, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) קריסטל ריד, באתר AllMovie (באנגלית) קריסטל ריד, באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) קריסטל ריד, באתר Box Office Mojo (באנגלית) קריסטל ריד, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) My First Job: Crystal Reed of ‘Teen Wolf’, אלכסנדרה צ'ני, 15 ביוני 2011, באתר הוול סטריט ג'ורנל “Teen Wolf”’s Crystal Reed: “Nothing Infuriates Me More Than Small-Minded People” ריאיון עם קריסטל ריד באתר NewNowNext של ערוץ לוגו, 15 באוגוסט 2011
אליפות ברזיל בכדורגל 1965

אליפות ברזיל בכדורגל 1965 (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית:1965 Taça Brasil) הייתה העונה השביעית של התחרות הארצית בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-18 ביולי 1965 והסתיימו ב-8 בדצמבר 1965. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. בתחרות השתתפו 22 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף. סנטוס זכתה באליפות תוך ניצחון על ואסקו דה גאמה בסדרת הגמר. זו הייתה הזכייה החמישית ברציפות. ביטה, שחקנה של נאוטיקו כבש 7 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות. בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-2 בתים. בית הצפון כלל עשר קבוצות. בגמר הבית נאוטיקו ניצחה את ויטוריה ועלתה לרבע הגמר הארצי. בית הדרום כלל שמונה קבוצות. בגמר הבית גרמיו ניצחה את סידרורגיקה ועלתה לרבע הגמר הארצי. פורטלזה ופלמיירס העפילו ישירות לרבע הגמר. סנטוס וואסקו דה גאמה העפילו ישירות לחצי הגמר. נתונים מאתר rsssf
גבריאל ליפקינד

גבריאל ליפקינד (נולד ב-1977) הוא צ'לן ישראלי, המתגורר בגרמניה. הופעת הבכורה של ליפקינד הייתה בשידור רדיו בגיל שמונה. בגיל שמונה-עשרה יצא מישראל ללימודים בשלושה קולג'ים למוזיקה. הוא זכה בתחרויות מוזיקה והופיע עם תזמורות עד שנת 2002, כאשר הפסיק את מסעות הקונצרטים שלו למשך שלוש שנים ללימודי מוזיקה וחידושי רפרטואר. ליפקינד הוציא שני אלבומים בשנת 2006 והוא עורך מסעות קונצרטים ביחידות ועם רביעיית ליפקינד. גבריאל ליפקינד נולד בשנת 1977 בתל אביב, הבן השני למשפחת אקדמאים, שעלתה לישראל מברית המועצות. הוא החל לנגן בצ'לו בגיל שש, הופיע לראשונה בשידור רדיו בגיל שמונה, ולמד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב אצל הצ'לן עוזי ויזל. לאחר סיום לימודיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב, קיבל ליפקינד פטור מן השירות הצבאי ויצא ללימודים בחו"ל. הוא סיים את האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של פרנקפורט ואת הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ליפקינד עבד עם גדעון קרמר, יורי בשמט, פנחס צוקרמן ויהודי מנוחין, ניגן בשידורי רדיו והופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של מינכן ותזמורת בולטימור. בשנת 2002 קיבל ליפקינד שני פרסים מיוחדים בתחרות עמנואל פוירמן בברלין והחליט להתפנות מקריירת הביצוע שלו להערכה מחודשת של מניעיו המוזיקליים. במהלך תקופה זו, שנמשכה שלוש שנים, למד מוזיקולוגיה, הקליט וערך את הרפרטואר שלו ונכלל בסרט תעודה גרמני, "המעגל הבודד - מסע עד קצה הגבול", על שיתוף פעולה מוזיקלי. בשנים 2005–2006 היה ליפקינד מרצה באקדמיה שלוס זוליטודה. ב-2006 הוצא את האלבומים "מיניאטורות ופולקלור" ו"יוהאן סבסטיאן באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו ללא ליווי" בהוצאת אדל מוזיק. ליפקינד עבד במשך שנתיים על הפקה עם הפסנתרן רומן זסלבסקי, והקים את רביעיית ליפקינד. תוכנית מסע הקונצרטים שלו בשנת 2009 כללה קונצרטים בהולנד, יפן, אירלנד ושווייץ. ליפקינד מעביר כיתות אמן בגרמניה, ארצות הברית, ישראל והולנד. ליפקינד מנגן בצ'לו איטלקי הנושא תווית "אלויזיוס מיכאל גאראני, בבולוניה 1702". הוא נקרא "זיכרונהיימר צ'לו" ולפי הערכה, נבנה בין 1670 ל-1680. ליפקינד חי בשמורת טבע צפונית לפרנקפורט אם מיין, גרמניה, ונשוי לכנרת אנה ליפקינד. יוהאן סבסטיאן באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו ללא ליווי (2006) "מיניאטורות ופולקלור" (2006) 1994 - תחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש מסטיסלב רוסטרופוביץ' בפריז 1997 - תחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש ליאונרד רוז בוושינגטון אתר האינטרנט הרשמי של גבריאל ליפקינד גבריאל ליפקינד, באתר MusicBrainz (באנגלית) גבריאל ליפקינד, באתר Songkick (באנגלית) "אופוס", ביוגרפיה קצרה של גבריאל ליפקינד(הקישור אינו פעיל) דנקן דרוס, גרמופון, סקירת תקליטור של גבריאל ליפקינד "צלילים מופלאים", "נוביליס" אוקטובר 2008(הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021) http://www.akademie-solitude.de/211_fellows_current.php?idnum=221(הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021) agazine.com/article/?articleid=24378 רורי ויליאמס, מגזין "מיתרים", "5 דקות עם גבריאל ליפקינד" 23 באוקטובר 2008(הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021) "גבריאל ליפקינד עוצר בפרנקפורט", רדיו הסה 19 באפריל 2008(הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021) [1](הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021) תחרות רוסטרופוביץ', "הזוכים וחבר השופטים בתחרות הצ'לו ע"ש רוסטרופוביץ' 4 ביוני 2010(הקישור אינו פעיל, 16 במרץ 2021)
אילן חצור

אילן חצור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי. חצור נולד למרגלית ויעקב חצור, למד בבית ספר תיכון בקריית חיים והוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת כתיבה ובימוי. חצור מורה לכתיבה דרמטית ומשחק, מתרגם לעברית ואנגלית, כותב במגזינים ומקומונים כדוגמת ידיעות תל אביב, כלבו חיפה ומסע אחר. מקים, מנחה ומפיק הצגות לקבוצות תיאטרון חובבים וקהילתי, בין היתר לאנשים עם צרכים מיוחדים, אסירים, נוער במצוקה ועולים חדשים. בשנת 1990 העלה את המחזה "רעולים" בתיאטרון הקאמרי, המחזה תורגם לאנגלית, ספרדית, ערבית וגרמנית והוצג בכ-100 הפקות באירופה וארצות הברית. רעולים גם זכה בפסטיבל עכו 1990, פרס אקו"ם, ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה. בשנת 1992 כתב יחד עם אילן שיינפלד את הקברט הסאטירי "היי רימונה". בשנת 1994 תרגם את רוויזור של גוגול למחזה "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי" שהועלה בתיאטרון הקאמרי באותה השנה, ובשנת 2005 העלה את "מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 1999 הועלה מחזהו "ז'קו" בתיאטרון בית ליסין, המחזה הוא עיבוד חופשי של חצור ל"המתאבד" המתרחש בישראל, ההצגה הועלתה שוב בתיאטרון הבימה בשנת 2015. בשנת 2002 הועלה בתיאטרון החאן הירושלמי מחזהו "מלחמה על הבית" (בהשראת המחזות "האכארנים" "הפרשים" ו"ליסיסטרטה" מאת אריסטופאנס) שזכה בפרס התיאטרון הישראלי ל"קומדיה הטובה של השנה". רעולים – התיאטרון הקאמרי, 1990 היי רימונה (עם אילן שיינפלד) קברט סאטירי -התיאטרון הקאמרי 1992 מבקר המדינה (על פי "רויזור" של גוגול) – התיאטרון הקאמרי 1994 ז'קו– תיאטרון בית ליסין 1999, תיאטרון הבימה 2015 הלב הלבן – (כתיבה ובימוי) תיאטרון באר שבע 2001 מלחמה על הבית – תיאטרון החאן הירושלמי. 2002, זוכה פרס התיאטרון הישראלי ל"קומדיה הטובה של השנה" מבקר המדינה 2005 – תיאטרון הבימה 2005 הדודה של מנש- התיאטרון העירוני חיפה 2010 קיזוז – התיאטרון הקאמרי תל אביב 2012 עבודת קודש – פולחנים מקודשים (עריכה ובימוי) סטודיו למשחק יורם לוינשטיין פוקר – (תרגום עיבוד ובימוי) סטודיו למשחק יורם לוינשטיין, אנסמבל תיאטרון הרצליה (תרגום ועיבוד) החקירה – תיאטרון צה"ל, תיאטרון ארצי לנוער סבוטאז' – התיאטרון העברי 2019 ברלין – התיאטרון העברי 2022 מצליח – דרמה. ערוץ 2 טלעד מבקר המדינה – סדרה קומית, ערוץ 2 רשת. אילן חצור, ברשת החברתית פייסבוק אילן חצור, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית אילן חצור, בארכיון הבימה אילן חצור, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו רשימת הפרסומים של אילן חצור, בקטלוג הספרייה הלאומית אילן חצור, באתר מחזאי ישראל ציפי שוחט, "רעולים" של אילן חצור עולה באוף-ברודווי, באתר הארץ, 29 ביולי 2007 זוכי פרס אקו"ם באתר הפרס עמוד ההצגה "ז'קו" והתכניה, עיבוד של אילן חצור ל"המתאבד", בית ליסין, 2000, באתר של מיקי גורביץ', במאי ההצגה מרב יודילוביץ', מלחמה כוללת, שלום פרטי, באתר ynet, 18 בספטמבר 2002 טבלת הזוכים בפרס התיאטרון הישראלי, באתר הפרס מיכאל הנדלזלץ, "קיזוז" בקאמרי: פארסה שמטמטמת את חוש הביקורת, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2012
מרסילי

מרסילי הוא הר מצולה גדול בים הטירני, כ-175 ק"מ דרומית לנאפולי. ההר הוא הר געש תת-ימי. גובהו כ-3,000 מטר ופסגתו נמצאת כ-450 מ' מתחת לפני הים. על אף שבמהלך ההיסטוריה המתועדת ההר לא התפרץ, וולקנולוגים מאמינים כי המבנה שלו שברירי יחסית, עשוי צפיפות נמוכה ואבנים לא יציבות, המוזן על ידי תא מאגמה רדוד בתחתיתו. מרסילי הוא אחד מהרי הגעש התת-ימיים המסוכנים בים הטירני. התפרצות תת-ימית של ההר או התמוטטות של חלק מההר עלולים לגרום לצונאמי באיטליה ובחופים הסמוכים בים התיכון. ב-29 במרץ 2010 הודיעו וולקנולוגים מהמכון הלאומי האיטלקי לגאופיזיקה וולקנולוגיה (INGV) כי מרסילי עשוי להתפרץ בכל רגע. הר מרסילי הוא חלק מהקשת הגעשית של האיים הליפאריים. אורכו 70 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ והוא אחד מהרי הגעש הגדולים ביותר באירופה, גדול יותר מאשר הר אטנה. הוא התגלה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ונקרא על שם הגאולוג הגאיטלקי לואיג'י פרדיננדו מרסילי. מחקרים מקיפים בוצעו עליו רק החל משנת 2005, כאשר המועצה האיטלקית הלאומית למחקר החלה בפרויקט לחקר ההר. הר הגעש עולה מקרום אוקייני דק בעובי 10 ק"מ בלבד, המהווה אגן ימי משלו. קרום האגן עשוי בזלת תולאיטית, האופייני לאגנים בחלק האחורי של קשתות געשיות אוקייניות. נראה כי מרסילי נוצר לפני כ-200 אלף שנים. על מורדותיונמצאו ראיות לזרמי מגמה. כמו כן, נמצאו עדויות על קריסה של הרי געש תת-ימיים קודמים אחרים באזור. הר מצולה מדיה וקבצים בנושא מרסילי בוויקישיתוף The enigma of Europe's largest active volcano - מאתר ה-BBC Caratori Tontini F., Cocchi L., Muccini F., Carmisciano C., Marani M., Bonatti E., Ligi M., and Boschi E., Potential-field modelling of collapse-prone submarine volcanoes in the Southern Tyrrhenian Sea (Italy), Geophysical Research Letter 37 (2010), L03305, doi:10.1029/2009GL041757. "Undersea volcano threatens southern Italy: report". AFP. 29 במרץ 2010. נבדק ב-16 באוגוסט 2014. {{cite web}}: (עזרה)
כפן (פירושונים)

האם התכוונתם ל... כפן – סוג של עופות מים ממשפחת הכפניים בעלי מקור דמוי כף. כפן – כינוי לרעב כפן – סוג של סרטנים מהמשפחה הכפניים כפן גושמני – מין של סרטן מהסוג כפן. גדעון כפן
בויגה

בויגה (שם מדעי: Boiga) הוא סוג של נחש תת-ארסי ממשפחת הזעמניים. נחשים אלה חיים באזורים הטרופיים של הודו, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה אך הופצו בידי האדם לעוד כמה אזורים בהם הם מינים פולשים הרסניים. כך למשל המין בויגה עצים חום (Boiga irregularis) הוא מין פולש בגואם ופוגע בחיות הטבעיות. אורכם של נחשי הבויגה יכול להגיע ל-2.5 מטרים, והם בעלי גוף מוצק מוקף רצועות. צבע גופם של חלק מהמינים הוא צהוב-שחור ושל חלקם הוא צבעי הסוואה. העיניים גדולות ומזכירות את נחשי העין חתול אך הם אינם קרובים במיוחד. הם מטפסים מומחים החיים ביערות, יערות פתוחים, ביצות מנגרובים ושיחיות וגם במים מתוקים. הם ניזונים מעופות, זוחלים, דו-חיים וכמה יונקים קטנים. Boiga andamanensis Boiga angulata Boiga barnesii Boiga beddomei Boiga bengkuluensis Boiga blandingii Boiga bourreti Boiga ceylonensis Boiga cyanea Boiga cynodon בויגה המנגרובים (Boiga dendrophila) Boiga dightoni Boiga drapiezii Boiga forsteni Boiga gokool Boiga guangxiensis בויגה עצים חום (Boiga irregularis) Boiga jaspidea Boiga kraepelini Boiga multifasciata Boiga multomaculata Boiga nigriceps Boiga nuchalis Boiga ochracea Boiga philippina Boiga pulverulenta Boiga quincunciata Boiga saengsomi Boiga schultzei Boiga siamensis Boiga tanahjampeana Boiga trigonata Boiga wallachi מדיה וקבצים בנושא בויגה בוויקישיתוף בויגה, באתר ITIS (באנגלית) בויגה, באתר NCBI (באנגלית) בויגה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) בויגה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) בויגה, באתר GBIF (באנגלית) topic/cat-eyed-snake, animal/cat-snake בויגה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פתן אפעי

פתן אפעי (שם מדעי: Pseudechis) היא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים. מיני פתן קטלני זה מצויים בכל רחבי אוסטרליה, באי טסמניה ובגינאה החדשה. הם מצויים במגוון בתי גידול ממדבריות ואזורים הרריים עד לביצות ויערות. נחשים אלה כהים בצבעם אך לחלקם בטן אדומה והם יכולים לגדול עד לאורך 2 מ'. רוב המינים הם מטילי ביצים. הם בעלי ארס קטלני בו הם משתמשים כדי להרוג מינים קטנים יותר הכוללים יונקים קטנים, עופות ובעיקר נחשים אחרים. הם קיבלו את שמם עקב דמיונם לנחשי האפעה אך הם אינם קרובים. נחש מולגה (Pseudechis australis) Pseudechis butleri פתן קולט (Pseudechis collettii) פתן שחור כחול-בטן (Pseudechis guttatus) Pseudechis pailsei פתן שחור פפואני (Pseudechis papuanus) פתן שחור אדום-בטן (Pseudechis porphyriacus) Pseudechis rossignolii Pseudechis weigeli מדיה וקבצים בנושא פתן אפעי בוויקישיתוף פתן אפעי, באתר ITIS (באנגלית) פתן אפעי, באתר NCBI (באנגלית) פתן אפעי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) פתן אפעי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) פתן אפעי, באתר GBIF (באנגלית)
עכסן גב-יהלום מזרחי

עכסן גב-יהלום מזרחי (שם מדעי: Crotalus adamanteus) הוא מין הנחש הארסי הארוך ביותר באמריקה ומין העכסן הגדול ביותר. הוא מצוי בדרום-מזרח ארצות הברית מצפון קרוליינה עד לפלורידה ולפלורידה קיז ומערבה עד דרום אלבמה, נהר המיסיסיפי ועד דרום-מזרח לואיזיאנה. למין זה אין תת-מינים מוכרים. זהו הגדול שבעכסנים, ואחד הנחשים הארסיים הגדולים ביותר, לאחר קוברה מלכותית וביטיס גאבון. הנחש הגדול ביותר הגיע לאורך 2.4 מטרים ולמשקל 15 קילוגרם. הוא בעל ראש גדול עם גומות חום סביב עיניו, גוף גדול הנע באיטיות ובקצה עכס צהוב. צבעו של הנחש חום-אפור עם רצועות שחורות וביניהם אזור צהוב. בין העיניים ישנו פס שחור גדול. בתוך פיו ישנה לשון מפוצלת ושיני ארס גדולות. הנחש מצוי בסביבות של יערות מחטניים, חורשות דקלים, ערבות וחולות חופים. הוא מצוי גם בביצות מיוערות, חורשות מוצפות, ביצות מליחה ועוד. בעתות הקיץ החמות הנחשים יסתתרו במחילות של גופרים או של צבי גופר. הנחש הוא צייד הפעיל בעיקר בלילה וניזון מיונקים קטנים ובעיקר מאוגריים מהסוג Oryzomys, ארנבוני יער, עופות שונים כמו שלווים אמריקנים, רליתיים ותרנגולי הודו, וגם טרף קטן יותר כמו עופות שונים, זוחלים אחרים ואף חרקים גדולים. עכסן מתחבא בעשב עכסן חושף את שיני הארס שלו מדיה וקבצים בנושא עכסן גב-יהלום מזרחי בוויקישיתוף עכסן גב-יהלום מזרחי, באתר ITIS (באנגלית) עכסן גב-יהלום מזרחי, באתר NCBI (באנגלית) עכסן גב-יהלום מזרחי, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) עכסן גב-יהלום מזרחי, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) עכסן גב-יהלום מזרחי, באתר GBIF (באנגלית) עכסן גב-יהלום מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איי. אף. קיי. מרייהאמן

איי. אף. קיי. מרייהאמן (בפינית: IFK Mariehamn) הוא מועדון כדורגל פיני מהעיר מרייהאמן, בירת איי אולנד שבפינלנד. לאורך רוב שנות קיומה הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות בפינלנד למעט עונת 1977/78 שבה שיחקה בליגה הראשונה. בעונת 2004 העפילה לליגה השנייה בחישובתה והחל משנת 2005 היא משחקת בליגת העל הפינית. בעונת 2016 זכתה לראשונה באליפות פינלנד. ליגת העל הפינית: 1 2016 הגביע הפיני: 1 2015 מדיה וקבצים בנושא איי. אף. קיי. מרייהאמן בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של איי. אף. קיי. מרייהאמן (בשוודית) איי. אף. קיי. מרייהאמן, ברשת החברתית פייסבוק איי. אף. קיי. מרייהאמן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) איי. אף. קיי. מרייהאמן, סרטונים בערוץ היוטיוב פרופיל, באתר אופ"א פרופיל, באתר Transfermarkt פרופיל, באתר Soccerway פרופיל, באתר WorldFootball.net פרופיל, באתר FootballDatabase.eu
גלרט (כלב מיתולוגי)

גלרט (בוולשית: Gelert) הוא כלב מיתולוגי וגיבור סיפור עם וולשי. הוא המזוהה עם העיירה בד'גלרט ("קברו של גלרט") שבצפון ויילס הקרויה על פי המסורת על שמו. על פי אגדת העם, גלרט היה כלבו הנאמן של ל'ואלין הגדול נסיך ממלכת גוויניד'. גלרט נותר בבית הנסיך ושמר על בנו התינוק, כאשר חזר ל'ואלין ממסע ציד הוא מצא את חדר בנו הפוך ומבולגן, העריסה הפוכה, כתמי דם על פניו של כלבו והתינוק נעלם. ל'ואלין מאמין כי הכלב הרג את בנו ובהתקף זעם שולף את חרבו והורג את גלרט. לאחר שגלרט נהרג שומע ל'ואלין את בנו בוכה ומוצא אותו שוכב מתחת להריסה ובפינת החדר את גופתו של זאב שגלרט הרג, בכך למעשה היה זה גלרט שהציל את בנו מפני הזאב ול'ואלין בהתקף זעם הרג את כלבו הנאמן. משהבין את טעותו, הצטער ל'ואלין וערך טקס קבורה מלכותי לכלבו הנאמן גלרט. לפי האגדה ל'ואלין מעולם לא חייך אחרי אותו אירוע. האגדה של גלרט היא וריאציה של אגדת העם במוטיב "הכלב הנאמן" - סיווג ארנה-תומפסון 178A. בסמוך לעיירה בד'גלרט המזוהה עם סיפורו המיתולוגי של ל'ואלין וגלרט מצוי קבר אבן שהפך במשך השנים למוקד תיירות מוכר בצפון ויילס, על הקבר מסופרת אגדת העם של גלרט. כיום מוסכם על ידי רוב ההיסטוריונים כי המקום מכונה "קברו של גלרט" על שם הקדוש קילרט שחי במאה ה-7 וסיפורו של הכלב גלרט נקשר לאזור מאוחר יותר. היה זה בעל מלון מקומי בשם דייוויד פריצ'רד שקשר את אגדת גלרט למקום וחקק את סיפורו על הקבר בסוף מאה ה-18 במטרה להגדיל את התיירות באזור. כך מתואר סיפורו של גלרט על אבן הקבר: במאה ה-13, לל'ואלין, נסיך צפון ויילס הייתה טירה בבד'גלרט. יום אחד הוא יצא לצוד ללא גלרט "הכלב הנאמן" שנעלם. עם חזרתו של ל'ואלין הכלב המוכתם בדם, קפץ וצהל לפגוש את בעליו. הנסיך המבוהל חש לחפש את בנו, ומצא את עריסת הפעוט ריקה, המצעים והרצפה מלאים בדם. האב המבוהל נעץ את חרבו בצידו של כלבו במחשבה שהוא הרג את יורש העצר שלו. זעקתו האחרונה של הכלב נענתה בבכי תינוק. ל'ואלין חיפש ומצא את בנו ללא פגע אבל לידו ראה את גופתו של זאב גדול שגלרט הרג, הנסיך מלא חרטה מעולם לא חייך יותר. הוא קבר את גלרט כאן. מקום זה נקרא בד'גלרט. אודות אגדת גלרט באתר BBC ויילס. אודות אגדת גלרט באתר 'Historic UK'.
פרננדו הראשון, מלך פורטוגל

פרננדו הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Fernando I; ‏31 באוקטובר 1345 - 22 באוקטובר 1383), היה מלך פורטוגל בין השנים 1367–1383 וטוען לכתר קסטיליה בין השנים 1369–1371. פרננדו נולד בקוימברה בפורטוגל ב-31 באוקטובר 1345, לפדרו הראשון, מלך פורטוגל וקונסטנסה מנואל, בתם של חואן מנואל, נסיך ויאנה וקונסטנס מאראגון, נסיכת ויאנה. בשנת 1367 מת אביו פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ופרננדו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1369 מת פדרו, מלך קסטיליה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנריקה השני, מלך קסטיליה - בנו הלא חוקי של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה. פרננדו ערער על זכותו של אנריקה, ותבע את כתר קסטיליה לעצמו. בעקבות כך פרצה מלחמה בין קסטיליה לפורטוגל, ובשנת 1371 חתמו השניים על הסכם בתיווכו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, שאנריקה ישלוט בממלכת קסטיליה, ואילו פרננדו יתחתן עם בתו של אנריקה - לאונור מקסטיליה. אולם עוד קודם קיום ההסכם התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס. כעבור זמן קצר התחדשה המלחמה בעקבות תככיו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, והיא נמשכה עד לשנת 1373. לאחר מותו של אנריקה השני, מלך קסטיליה בשנת 1379, שוב התחדשה המלחמה בעקבות תככי ג'ון מגונט, ובשנת 1382 נחתם הסכם בדחוס, ובו הוחלט שבתו של פרננדו - ביאטריש תתחתן עם חואן הראשון, מלך קסטיליה, ולאחר מותו של פרננדו יירשו שניהם את פורטוגל. ב-14 במאי 1383 התחתנו השניים, וב-22 באוקטובר אותה שנה מת פרננדו, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו. אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, וגם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו. סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נאלץ לסגת לאחר כ-4 חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו. באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתם בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתם אליו. בעקבות ככך פרצה מלחמה בין פורטוגל לקסטיליה, אולם ז'ואאו נשאר בשלטון, והקים את שושלת בית אביש אשר שלטה בשנים הבאות בפורטוגל. בשנת 1340 התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס, ממנה היו לו 3 ילדים: ביאטריש, מלכת פורטוגל (1373–1408) האינפנטה אפונסו מפורטוגל (1382) בת מתה (1383) מדיה וקבצים בנושא פרננדו הראשון, מלך פורטוגל בוויקישיתוף פרננדו הראשון, מלך פורטוגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) פרננדו הראשון, מלך פורטוגל, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
יום הטיגריס הבין-לאומי

יום הטיגריס הבין-לאומי, המוכר גם כ-יום הטיגריס העולמי, הוא חגיגה שנתית להעלאת המודעות לשימור טיגריסים, שנערכת מדי שנה ב-29 ביולי. היום נוסד ב-2010 במסגרת ה-Tiger Summit בסנקט פטרבורג. מטרת היום היא לקדם מערכת גלובלית להגנה על בתי גידול טבעיים של הטיגריסים ולהעלות את המודעות והתמיכה בקרב הציבור לנושא שימור הטיגריסים. מדיה וקבצים בנושא יום הטיגריס הבין-לאומי בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של יום הטיגריס הבין-לאומי ההכרזה בסנט פטרסבורג על שימור הטיגריסים תוכנית שימור הטיגריסים Watts, Jonathan (24 בנובמבר 2010). "World's first tiger summit ends with £330m pledged amid lingering doubts". The ..Guardian. London. נבדק ב-1 בספטמבר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "Vietnam observes International Tiger Day". נבדק ב-1 בספטמבר 2011. {{cite news}}: (עזרה) "International Tiger Conservation Forum". Tiger Conservation Forum. נבדק ב-1 בספטמבר 2011. {{cite web}}: (עזרה)(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה

שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה (ובשמה המלא: שרלוטה הדוויג פרנצ'סקה יוזפה מריה אנטוניה רוברטה אוטוניה פיה אנה איגנציה מרקוס ד'אביאנו, בגרמנית: Charlotte Hedwig Franziska Josepha Maria Antonia Roberta Ottonia Pia Anna Ignatia Marcus d'Aviano;‏ 1 במרץ 1921 – 23 ביולי 1989) הייתה בתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה. שרלוטה נולדה ב-1 במרץ 1921 בטירת פרנז'ן שבשווייץ. אביה היה קרל הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, בתם של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ומריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. שרלוטה נולדה לאחר שהוריה כבר הודחו מהשלטון בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1921 זמן קצר לאחר לידתה, ניסו הוריה לתבוע מחדש את כתר ממלכת הונגריה מידי מיקלוש הורטי, אולם הם נעצרו ונשלחו לגלות באי מדיירה השייך לפורטוגל. בפברואר 1922 הצטרפו שרלוטה ואחיו אליהם במדירה. באותה שנה נפטר קרל, חודש לאחר יום הולדתה הראשון של שרלוטה. המשפחה עברה לספרד, ולאחר מכן לבלגיה. בעקבות הקרב על בלגיה ב-1940 נמלטה המשפחה לארצות הברית ולקנדה. ב-1942 שרלוטה קיבלה תואר בכלכלה מאוניברסיטת לוואל, ולאחר מכן המשיכה ללימודים באוניברסיטת פורדהאם. ב-1943 החלה לעבוד במנהטן כעובדת סעד תחת השם שרלוט דה בר. ב-21 ביולי 1956 היא נישאה בפקינג שבגרמניה המערבית לגאורג, דוכס מקלנבורג. לאחר נישואיה עזבה את עבודתה כעובדת סעד ועברה לגור בגרמניה. בעלה נפטר ב-6 ביולי 1963, לא היו להם ילדים. היא עצמה נפטרה במינכן ב-23 ביולי 1989, ארבעה חודשים לאחר מות אמה, בגיל 68. מדיה וקבצים בנושא שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה בוויקישיתוף שרלוטה פון הבסבורג-לותרינגן באתר בית מקלנבורג שרלוטה, ארכידוכסית אוסטריה, באתר "Find a Grave" (באנגלית) Philippe Bernier Arcand, Les Bourbon-Parme dans les institutions d’enseignement du Québec, Histoire Québec 28, 2022, עמ' 24–28