laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
ג'ון ויליאמס (סופר)

ג'ון אדוארד ויליאמס (באנגלית: John Edward Williams;‏ 29 באוגוסט 1922 - 3 במרץ 1994) היה פרופסור, עורך וסופר אמריקאי. יצירותיו המפורסמות ביותר הן סטונר (1965) ואוגוסטוס (1972) שתורגמו לעברית. ויליאמס הוא חתן פרס הספר הלאומי האמריקאי. ויליאמס גדל בחווה בצפון-מזרח טקסס. סבו וסבתו היו חוואים, ואביו החורג היה שרת במשרד דואר. למרות כישרונו לכתיבה ומשחק, נשר ויליאמס מהקולג' המקומי שבו למד אחרי שנה אחת. הוא עבד עבור עיתונים ותחנות רדיו בדרום מערב ארצות הברית במשך שנה, שלאחריהם גויס לחיל האוויר האמריקאי בשנת 1942 ושירת במשך שנתיים בבורמה ובהודו. במהלך תקופה זאת כתב את הטיוטה לרומן הראשון שלו שפורסם בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר ויליאמס בקולורדו ונרשם ללימודים באוניברסיטת דנבר, שם השלים תואר מוסמך במדעי הרוח בשנת 1950. במהלך שנות לימודיו פרסם ויליאמס את שני ספריו הראשונים. לאחר שהשלים את לימודיו בקולורדו נרשם ויליאמס ללימודי הדוקטורט שלו בספרות אנגלית באוניברסיטת מיזורי. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1954, ובשנה לאחר מכן שב לאוניברסיטת דנבר למשרת הוראה שכללה את ריכוז התוכנית לכתיבה יוצרת. במהלך תקופה זאת פורסמו "בוצ'רס קרוסינג", הרומן השני פרי עטו, וכן ספר השירה השני שלו. הרומן השלישי של ויליאמס, סטונר, יצא לאור בשנת 1965. הרומן עוסק בחייו של פרופסור לספרות אנגלית. הרומן הרביעי והאחרון של ויליאמס, אוגוסוטוס יצא בשנת 1972. הספר עוסק בסיפור חייו ותקופת שלטונו של הקיסר הרומי אוגוסטוס. על ספרו זה זכה ויליאמס בפרס הספר הלאומי האמריקאי. ויליאמס פרש מהוראה בשנת 1985. הוא נפטר בביתו בארקנסו בשנת 1994 כתוצאה מכשל במערכת הנשימה. הספרים מסודרים לפי סדר יציאתם לאור בעברית. בסוגריים שנת המקור. סטונר (1965), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2011. אוגוסטוס (1972), תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת ידיעות ספרים, 2013. בוצ'רס קרוסינג (1960), תרגם גיל שמר, הוצאת ידיעות ספרים, 2016. Mark Asquith, ‏A Flaw of Light: Reading the Novels of John Williams, באתר גוגל ספרים ג'ון ויליאמס, ברשת החברתית Goodreads John Williams Papers at the University of Arkansas Obituary. הניו יורק טיימס "The Greatest American Novel You've Never Heard of". The New Yorker "John Williams and the Canon that Might Have Been". The New Yorker Myers, D.G. "Defeats and Victories Not Recorded in the Annals of History," Commentary Magazine. Retrieved 9 January 2015 אירי ריקין, "סטונר" של ג'ון ויליאמס: בגן עדן של דת כוזבת, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2011 אירי ריקין, חשבון הנפש של אוגוסטוס, באתר הארץ, 30 במרץ 2013 גלית חתן, ‏אוגוסטוס, ג'ון וויליאמס, באתר גלובס, 7 במאי 2013 הארץ, "להסתבך איתך" וספרים חדשים אחרים, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2016 יונתן גרוסמן‏, במערב אין כל חדש: "בוצ'רס קרוסינג" הוא סיפור סטנדרטי שאינו מצליח להתעלות, באתר וואלה, 5 בפברואר 2017 אריק גלסנר, על "בוצ'רס קרוסינג", של ג'ון ויליאמס, המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", נובמבר 2016
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Emil Leopold August Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg;‏ 23 בנובמבר 1772 – 17 במאי 1822) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1804–1822. אוגוסט נולד ב-23 בנובמבר 1772 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולשרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אוגוסט היה הבן השני, ולאחר מותו של אחיו הבכור ארנסט, הפך ליורש העצר של הדוכסות. ב-20 באפריל 1804 מת אביו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ואוגוסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1806 הצטרף אוגוסט לקונפדרציה של הריין, ואף עמד בקשרים טובים עם נפוליאון, שאף ביקראותו במספר הזדמנויות. לאחר תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו וקונגרס וינה, הפך אוגוסט למנודה מבחינה חברתית. ב-17 במאי 1822 מת אוגוסט בפתאומיות, ואחיו פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. ב-21 באוקטובר 1797 התחתן אוגוסט בלודוויגסלוסט עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדה בת אחת: לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (21 בדצמבר 1800 - 30 באוגוסט 1831), התחתנה עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. לאחר מותה התחתן אוגוסט ב-24 באפריל 1802 בקאסל עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1813 נפרדו השניים ללא ילדים. מדיה וקבצים בנושא אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בוויקישיתוף אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קראטס

האם התכוונתם ל... קראטס מתבאי – פילוסוף יווני קראטס מאתונה – פילוסוף ומשורר יווני קראטס ממאלוס – מדקדק הלניסטי ומנהל הספרייה בפרגמון קראטס מטראלס (אנ') – רטוריקן קרטס
משה דדון

משה דדון (נולד ב-23 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי, שכיהן כראש המועצה האזורית מטה יהודה בשנים 2009–2018. משה דדון נולד בשנת 1961, בן לאהרון וסוליקה. הוא גדל והתחנך במושב לוזית שבמועצה האזורית מטה יהודה. שירת בצה"ל בחיל האוויר. בשנים 1997–2003 עמד בראש האגף לחינוך בלתי פורמלי במועצה האזורית מטה יהודה, ובשנים 2003–2008 כיהן כמנכ"ל המועצה האזורית. בשנים אלה כיהן גם כדירקטור בחברת "תדמיר". בשנת 2009 נבחר לראש המועצה האזורית מטה יהודה, שבה 57 מושבים, קיבוצים ויישובים קהילתיים. הוא מיתג את המועצה בסיסמה "מטה יהודה, מובילים באיכות החיים". ב-2013 החל קדנציה נוספת ללא בחירות, משום שהיה מועמד יחיד. פעל לקידום אישורה של תוכנית אב לתיירות שאושרה במשרד הפנים. התוכנית תאפשר לכל בעל נחלה של 2.5 דונם ליצור יזמות תיירותית בשטח של עד חצי דונם באמצעות הקמת יקב, בית בד, צימרים, אומנות, מחלבה, ספא וכל עיבוד של תוצרת חקלאית. בשנת 2014 מתח מבקר המדינה ביקורת חריפה על הניהול הכספי של המועצה האזורית. ביוני 2015 נבחר דדון ליו"ר רשות הניקוז שורק-לכיש, שבה חברות 40 רשויות מקומיות ובהן הערים ירושלים, אשדוד וראשון לציון. בדצמבר 2015 נעצר בחשד לעבירות מין ובהן אונס, ובקבלת שוחד. בפברואר 2016 נעצר בחשד שהטריד עדים ומעורבים בפרשה, ובית המשפט הורה להרחיקו מפעילות במועצה ולמנוע ממנו ליצור קשר עם המעורבים בפרשה למשך 30 יום, הרחקה שהוארכה לאחר מכן. בדצמבר 2016 המליצה המשטרה להעמידו לדין. באוקטובר 2017 זומן לשימוע בפרקליטות המדינה לפני הגשת כתב אישום. באוקטובר 2018 הגיע דדון להסדר טיעון עם הפרקליטות, במסגרתו הודה והורשע בקבלת שוחד מהקבלן ובעל השליטה בחברה הציבורית אברות, גבי מגנזי, בקבלת שוחד מרון (אהרון) ארצי, מנכ"ל קבוצת תדמיר, וכן בעבירות שיבוש מהלכי משפט. עבירות המין שיוחסו לדדון בשלב השימוע נמחקו. בהתאם להסדר הטיעון נגזרו עליו 47 חודשי מאסר בפועל, 12 חודשי מאסר על תנאי ועוד שמונה חודשי מאסר על תנאי, חילוט רכוש בשווי 350 אלף ש"ח וקנס בסך 100 אלף ש"ח, ונקבע שהעבירות יישאו עימן קלון. דדון נשוי לגילה ואב לשני בנים. מתגורר במושב צפרירים. משה דדון, באתר מועצה אזורית מטה יהודה הבלוג של משה דדון אשר קשר, מטה יהודה: מסע בדרכים עם משה דדון, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 3 במרץ 2015 שלומי בוחניק, דדון: "אני צריך לאנוס? אני יכול להלוות נשים", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 14 במרץ 2016 גור מגידו, משה ליכטמן, ‏פרשת פאינה: חשדות לשחיתות במועצה אזורית מטה יהודה, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2014 משה דדון נבחר לתפקיד יו"ר רשות הניקוז, באתר מועצה אזורית מטה יהודה יוסי אלי‏, ראש המועצה האזורית מטה יהודה חשוד באונס ובשוחד, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2015 יניב קובוביץ, ראש מועצת מטה יהודה נעצר בחשד שניסה לשבש חקירה נגדו בפרשת אונס ושוחד, באתר הארץ, 11 בפברואר 2016 מי (ראשון לציון) 45000-12-15 משטרת ישראל היחידה הארצית לחקירות הונאה נ' משה דדון חן מענית, ‏המשטרה: להעמיד לדין את ראש מועצת מטה יהודה בגין אונס ושוחד מקבלן, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2016 איתמר לוין, שימוע לראש מועצת מטה יהודה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 באוקטובר 2017 ורד פלמן, אושר הסדר הטיעון עם משה דדון - הורשע בשוחד ושיבוש הליכים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 באורטובר 2018 תפ (י-ם) 28921-09-18 מדינת ישראל נ' משה דדון, ניתן ב-21 באוקטובר 2018
ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Ernest II Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg;‏ 30 בינואר 1745 – 20 באפריל 1804) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1772–1804. ארנסט נולד ב-30 בינואר 1745 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וללואיזה דורותיאה, דוכסית סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. אמו דאגה מאוד לחינוכו יחד עם אחיו הצעיר אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ודאגה להם למורים מצוינים. בשנים 1768–1769 יצאו שני הנסיכים לטיול בהולנד, באנגליה ובצרפת. ב-10 במרץ 1772 מת אביו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, וארנסט עלה לשלטון במקומו. ארנסט היה שליט ליברלי ונאור, שהתעניין באמנויות ובמדעים והשתמש בשלטונו כדי לקדם אותם. הוא קידם מאוד את מערכת החינוך והכלכלה במדינה, וכן דאג לתיאטרון, לאוספי אמנות ולספריות. ארנסט התעניין במיוחד באסטרונומיה ובפיזיקה, ואף הקים את מצפה הכוכבים של גותה שהתפתחה למרכז אירופאי לאסטרונומיה. בשנת 1774 הצטרף ארנסט לבונים החופשיים, ובשנת 1783 הצטרף ארנסט לאילומינטי בבוואריה. ב-20 באפריל 1804 מת ארנסט, ובנו אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. ב-21 במרץ 1769 התחתן ארנסט עם שרלוטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ממנה היו לו 4 ילדים: ארנסט (27 בפברואר 1770 - 3 בדצמבר 1779). אוגוסט (23 בנובמבר 1772 - 17 במאי 1822), התחתן עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ואחריה עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל. פרידריך (28 בנובמבר 1774 - 11 בפברואר 1825). לודוויג (21 באוקטובר 1777 - 26 באוקטובר 1777). מדיה וקבצים בנושא ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בוויקישיתוף ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
קיפול

האם התכוונתם ל... אוריגמי – אומנות קיפולי נייר קיפול חלבונים – תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון קונבולוציה – פעולה בינארית בין שתי פונקציות או סדרות ערכים, בעלת שימושים רבים טכניקת ערבוב המשמשת בהכנת קרמים
גן המנהיגים

גן המנהיגים (הידוע גם כ"גן מנהיגי האומה") הוא גן בכניסה לראשון לציון, בקצה הצפוני של רחוב ז'בוטינסקי. המקום תוכנן על ידי האדריכל חיים כהנוביץ כמוזיאון פתוח לציבור, שבנוסף לשיטוט בין מזרקות ומדשאות, גן משחקים וגינות נוי, מספק למבקרים גם סקירה קצרה של הציונות ומנהיגיה הבולטים. בשנת 2008 נעשתה פנייה מהחברה הכלכלית ראשון לציון למעצב רענן כספין, לצורך תכנון לוחות אבן שיציגו את קורות חיי מנהיגי ישראל, ויקומו בשטח שהוקצה לגן. מה שזכה לכינוי "חצרות המנהיגים", כולל את דיוקנם, סיפור חייהם וחתימתם של מנהיגי ישראל הבולטים, ביניהם: בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, יצחק רבין, גולדה מאיר ומנחם בגין. נוסף על כך, בכניסה לגן מונפים 33 דגליהן של המדינות אשר נציגיהן הצביעו "בעד" בכ"ט בנובמבר 1947 בעת הדיון בעצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת שתי מדינות עצמאיות בארץ ישראל – מדינה יהודית ומדינה ערבית. פרויקט חצרות המנהיגים הוליד שני פרויקטים נוספים: "שער האומות" ו"עמוד האש": קיר ההנצחה, הנקרא גם "שער האומות", הוא חלק נוסף בגן שעוצב על ידי המעצב רענן כספין באותה השנה. קיר זה מצדיע למדינות אשר הצבעתן באו"ם אפשרה את הקמת המדינה. דגלי המדינות מודפסים על ידי האריחים בהדפסה קרמית, ששובצו בקיר השער. אלמנט נוסף המשובץ בקיר השער הוא סמל האו"ם. בגן המנהיגים מוצבת מזרקת עמוד האש, ולידה שביל מים המוביל למזרקת מגן דויד. עמוד האש הוא פסל אלומיניום בגובה 4.5 מטרים שעוצב על ידי המעצב רענן כספין, ומסמל את ערך המנהיגות כעמוד האש לפני המחנה. הפסל מוצב בבריכה המרכזית שבגן המנהיגים. מדיה וקבצים בנושא גן המנהיגים בוויקישיתוף דובי זכאי, מנהיגים בגן, באתר עיריית ראשון לציון מיכאל יעקובסון, מנגל בהרצל-ז'בוטינסקי: הגן שמוקדש למנהיגי ישראל, באתר Xnet‏, 12 בינואר 2012 צילומים נוספים של גן המנהיגים, באתר המעצב רענן כספין גן המנהיגים אדר' נוף חיים כהנוביץ
טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי

טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי בע"מ היא חברה ישראלית פרטית העוסקת באיסוף, שימור וביטוח דם טבורי עבור משפחות. החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי אמנון פלץ וד"ר אריה גניגר. משרדי החברה ממוקמים ברמת השרון. מנות הדם הטבורי שמורות בבנק דם טבורי במרכז הרפואי שיבא תל-השומר. בראש החברה עומדים מר אמנון פלץ, המנכ"ל, וגב' טלי פלץ, סמנכ"ל שיווק. פרופ' ארנון נגלר מנהל את בנק הדם הטבורי בשיבא תל-השומר ועומד בראש הוועדה המדעית של טבורית המורכבת ממומחים בתחומי הבריאות והביטוח. טבורית היא בנק הדם הטבורי הגדול ביותר במדינת ישראל עם עשרות אלפי מנות שמורות. טבורית פועלת באישור משרד הבריאות בכפוף ל חוק הדם הטבורי (2007). בנק הדם הטבורי של שיבא תל-השומר מוסמך ומפוקח על ידי ארגונים בינלאומיים בתחום תאי הגזע והדם הטבורי: AABB, FACT Net-Cord, NMDP ועוד. פוליסת הביטוח של טבורית נועדה לספק מענה פיננסי נרחב בעת הצורך בטיפול רפואי באמצעות תאי גזע. הפוליסה רשומה כפטנט בארצות הברית. לטבורית פעילות ענפה בעולם. בין השנים 2005 ל-2010 פעלה החברה בשיתוף עם קונצרן הביטוח השווייצרי סוויס רה, ומשנת 2012 לטבורית שיתוף פעולה עם חברת הביטוח הבריטית Lloyds המשווקת את פוליסת הביטוח של החברה באנגליה, ספרד, קפריסין ועוד. כמו כן, טבורית מייעצת בתחום ביטוח דם טבורי לבנקי הדם הטבורי הגדולים בעולם – CBR, China Cord Blood Corporation; ולארגון עולמי של בנקי דם טבורי Cord Blood Association. אתר טבורית אתר בנק הדם הטבורי של שיבא תל השומר
פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich III Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg;‏ 14 באפריל 1699 – 10 במרץ 1772) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1732–1772. פרידריך נולד ב-14 באפריל 1699 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולמגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתו של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט. ב-23 במרץ 1732 מת אביו פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 פרידריך ניהל מסחר משגשג בלוחמים יחד עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לממלכת פרוסיה ולנסיכות ולדק ופירמונט. במלחמת שבע השנים לחם פרידריך בשכנו אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן. בין השנים 1748–1755 היה פרידריך עוצר בשם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך יחד עם פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. ב-10 במרץ 1772 מת פרידריך, ובנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. ב-17 בספטמבר 1729 התחתן פרידריך עם לואיזה דורותיאה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתו של ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן. ממנה היו לו 9 ילדים: פרידריך לודוויג (20 בינואר 1735 - 9 ביוני 1756). לודוויג (25 באוקטובר 1735 - 26 באוקטובר 1735). בן (25 באוקטובר 1735). תאומים (1739). פרדריקה לואיזה (30 בינואר 1741 - 5 בפברואר 1776). ארנסט (30 בינואר 1745 - 20 באפריל 1804). סופיה (9 במרץ 1746 - 30 במרץ 1746). אוגוסט (14 באוגוסט 1747 - 28 בספטמבר 1806). מדיה וקבצים בנושא פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בוויקישיתוף פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
מפלגת הלייבור (אירלנד)

מפלגת הלייבור (באירית: Páirtí an Lucht Oibre) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית באירלנד. היא נוסדה בשנת 1912 בקלונמל שבמחוז טיפררי על ידי ג'יימס קונולי, ג'יימס לארקין וויליאם אובריאן כזרוע הפוליטית של קונגרס האיחוד המסחרי האירי (ITUC). בניגוד למפלגות מרכזיות אחרות באירלנד, השורשים שלה אינם נעוצים בשין פיין בבחירות של 2011 השיגה 37 מושבים (מתוך 166) בדאל אירן, כמעט כפול מה-20 שזכתה בבחירות של 2007, ובכך הפכה (לראשונה) למפלגה השנייה בגודלה. מדיה וקבצים בנושא מפלגת הלייבור בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מפלגת הלייבור (באנגלית) מפלגת הלייבור, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מפלגת הלייבור, באתר פליקר מפלגת הלייבור, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מפלגות ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
רווה מזובייצקה

רווה מזובייצקה (בפולנית: Rawa Mazowiecka) היא עיר מחוז בפרובינציית לודז' שבפולין, על גדות הנהרות רילקה וראווקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. רווה מזובייצקה נזכרת לראשונה בשנת 1288, ובשנת 1321 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-14 נבנתה בעיר מצודה מאבן. בין השנים 1462 ו-1793 הייתה העיר בירת מחוז בממלכת פולין ובאיחוד הפולני-ליטאי. באמצע המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 ניזוקה העיר קשות בידי הכובשים השוודים, ובשנת 1766 פגעה בה שרפה גדולה. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בשטח פרוסיה, בשנת 1806 נכללה בשטח נסיכות ורשה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1863 נתפסה העיר בידי המורדים הפולנים במרד ינואר, ובשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נגרם לה הרס רב, תוך חורבן כ-60% מבתיה. יהודים התיישבו בעיר מהמאה ה-18, והתגוררו תחילה בפרבר זאמקובה וולה, אשר כונה באותה עת "עיר היהודים". בשל פניות של הפולנים המקומיים לרשויות, הוטלו הגבלות שונות על עיסוקי היהודים בעיר. קהילה עצמאית הוקמה בעיר בתחילת המאה ה-19. בשל שרפה גדולה שפגעה בשכונה היהודית בעיר בשנת 1861, נבלמה התפתחות הקהילה לזמן מה. פגיעה חמורה נוספת בקהילה אירעה בזמן מלחמת העולם הראשונה, בשל ההרס הרב שנגרם לעיר, וקרבתה לחזית. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שבאו לידי ביטוי בפוגרום שבוצע בהם בספטמבר 1934, ובהצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם. עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, ריכזו אלו את יהודיה, וביצעו בהם מעשי השפלה והתעללות פומביים, במיוחד בנשים ובקשישים. כמו כן, התעללו הגרמנים ברב הקהילה, ירחמיאל משה נח רפפורט, ובבתו. על הגברים היהודים מהעיר ציוו הגרמנים לשכב עם פניהם לאדמה במשך שעות רבות, תוך ירי בחלקם. בהמשך, כינסו הגרמנים שוב את הגברים היהודים מהעיר, וגזזו את זקניהם, תוך הלקאת רב הקהילה הקשיש 30 מלקות. בבד בבד, חטפו הגרמנים את יהודי העיר לעבודות כפייה, שדדו את רכושם, והטילו על הקהילה תשלומי כופר. בתקופה זו נמלטו מהעיר כמה מאות יהודים לסקרנביץ, ובמקביל הגיעו אליה פליטים יהודים מיישובי הסביבה. בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מגודר וצפוף שהוקם בה, אשר עם הגעת פליטים יהודים נוספים אליו, הגיע מספר יושביו לכ-4,000 איש. מהגטו נשלחו יהודים רבים למחנה עבודה ביישוב זוואדה (Zawada), ועם חזרת חלקם לגטו, התפרצה בו מגפת טיפוס הבהרות, אשר הפילה חללים רבים. בתחילת 1942 ננעלו שערי הגטו, ונאסרה הכנסת מזון אליו. ב-23 ביוני 1942 הוציאו הגרמנים להורג 18 יהודים מהגטו. ב-26 באוקטובר 1942 הובאו לגטו שבעיר כ-4,000 יהודים נוספים מביאלה ראווסקה, אשר לנו בו תחת כיפת השמיים. למחרת, החלו שוטרים גרמנים ופולנים בביצוע אקציית חיסול בגטו, בה שילחו את כל יושביו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח מספר רב של יהודים במהלך האקציה. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהגטו בשעת האקציה הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה. מדיה וקבצים בנושא רווה מזובייצקה בוויקישיתוף ראווה מאזובייצקה באתר מרכז מורשת יהדות פולין רווה מזובייצקה (Rawa Mazowiecka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רווה מזובייצקה", באתר השטעטל הווירטואלי יולנטה קריימר, רווה מזובייצקה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק A, עמ' 298–300), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) ראווה מאזובייצקה (פולין), דף שער בספרייה הלאומית
שניאנג J-15

שניאנג J-15 (בסינית: 歼-15), מכונה גם "כריש מעופף" (בסינית: 飞鲨 "פֵיישַׁה") הוא מטוס קרב סיני מתקדם, הנישא על ידי נושאת מטוסים בפיתוח תאגיד שניאנג (התעשייה האווירית הסינית) עבור חיל הים של צבא השחרור העממי. בתחילה פורסם כי המטוס יהיה בעל יכולת חמקנות, אולם פרסומים מאוחרים יותר הצביעו על כך שהוא מבוסס על הסוחוי Su-33 ועם מכ"ם, מנועים וחימוש סיני. ב-25 בנובמבר 2012 התקשורת הסינית הודיעה כי שני מטוסי J-15 ביצעו נחיתות מוצלחות על נושאת המטוסים ליאונינג. בדצמבר 2013 דווח כי המטוס הושלם ומוכן לייצור המוני. מדיה וקבצים בנושא שניאנג J-15 בוויקישיתוף
תאגיד התעופה שניאנג

תאגיד התעופה שניאנג (בסינית: 沈阳飞机公司, פין-יין: Shěnyáng fēijī gōngsī, אנגלית: Shenyang Aircraft Corporation או Shenyang Aerospace Corporation) הוא תאגיד המייצר כלי תעופה צבאיים ואזרחיים הממוקם בשניאנג. הוא חברת בת של AVIC (המוגדרת חברת Fortune500). התאגיד נוסד בשנת 1953 והוא אחד מוותיקי יצרני המטוסים של הרפובליקה העממית של סין. רבים מיצרני המטוסים הסיניים קמו בסיוע של שניאנג. הייצור המרכזי והעיקרי של שניאנג הוא מטוסי קרב. והחברה ספגה ביקורת על כך שחלק גדול מהעיצוב והתכנון של מטוסיה מושתת על העתקה של מטוסי קרב אחרים כגון מודלים של סוחוי רוסיים. שניאנג J-11 שניאנג J-31 שניאנג J-15 מדיה וקבצים בנושא תאגיד התעופה שניאנג בוויקישיתוף
רוז'ישצ'ה

רוז'ישצ'ה (באוקראינית: Рожище; בפולנית: Rożyszcze) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, הנמצאת על גדת נהר סטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה נוסדה בשנת 1377, ועד המאה ה-16 הייתה רכוש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית. ב-1567 העניק לה זיגמונט השני אוגוסט מעמד של עיר, וב-13 באפריל 1598 הוענקו לה זכויות מגדבורג וחותם בדמות שני צלבים. עם חלוקת פולין השלישית ב-1795 עברה העיר לשלטון רוסיה. חיבור העיירה לקו מסילת הברזל קייב-ורשה בסוף המאה ה-19 האיץ את פיתוחה. ביוני 1915 נכבשה העיר על ידי צבאות אוסטרו-הונגריה, חרבה ברובה בשרפות וחלק מהתושבים נמלטו מזרחה. ב-1916 שבו הרוסים וכבשו את העיירה, ורוב תושביה שבו אליה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-18, ועד מהרה נעשו לרוב מוחלט בקרב תושביה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה למעלה מ-4,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד, תוך קיום בית ספר עברי ובית ספר יידי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. ערב הכיבוש הגרמני התגוררו בעיר כ-6,000 יהודים, שהיוו כ-80% מאוכלוסייתה. ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הנאצים, לאחר קרב בן ארבעה ימים, בו נהרגו יהודים רבים. לאחר כניסת הגרמנים לעיירה, החלו האוקראינים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיה, והגרמנים הוציאו להורג 10 יהודים מהעיירה. בחודש יולי 1941 רצחו הגרמנים 430 גברים יהודים מהעיירה, ויהודי העיירה הנותרים נצטוו לענוד סרט זרוע, שהומר בהמשך בטלאי צהוב. בהמשך, נצטוו יהודי העיירה לבצע עבודות כפייה, והוטלו עליהם סכומי כופר. בפברואר 1942 רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו סגור שהוקם בה. 71 צעירים יהודים מהגטו שנשלחו לעבודות כפייה בוויניצה, נספו שם. ב-23 באוגוסט 1942 חוסל הגטו שבעיירה, עם רצח יושביו בבורות ירי בדרך לכפר קופצ'ווקה. יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהאקציה חברו ליחידות פרטיזנים סובייטיות. איוואן קונדרייב שהתגורר בכפר הציל יהודייה ועך כך קיבל הוכרה כחסיד אומות העולם. מדיה וקבצים בנושא רוז'ישצ'ה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רוז'ישצ'ה אתר ארגון יוצאי רוז'ישצ'ה וסביבתה רוז'ישצ'ה באתר מרכז מורשת יהדות פולין רוז'ישצ'ה (Rożyszcze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם "רוז'ישצ'ה", באתר השטעטל הווירטואלי אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), רוז'ישצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1461–1463), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית) רוז'ישץ' (אוקראינה), דף שער בספרייה הלאומית
זיהום לידה

זיהום לידה הוא זיהום דלקתי במערכת הרבייה של האישה בזמן לידה או הפלה או אחריהן. כך שהזיהומים השכיחים אצל היולדת כוללים זיהום ברחם, בשלפוחית השתן ובכליות או זיהום בשד וזיהומים אלה עלולים לעבור דרך מערכת ההובלה ולהתפשט בגוף. לפי ההגדרה הרפואית של זיהום בתקופת הלידה מתייחסים לעלייה בחום היולדת מעל 38 מעלות, במשך יומיים רצופים, במהלך 24 השעות הראשונות שלאחר הלידה, בהיעדר גורמים אחרים לעליה זו. זיהום לידה כיום שכיח פחות מאשר בעבר אך נחשב לאחד הגורמים העיקריים במוות אצל נשים יולדות. התיאור הראשון של זיהום לידה היה לפחות במאה ה-5 לפנה"ס בכתביו של היפוקרטס. זיהומים אלה היו גורם נפוץ מאוד של מוות בעבר והם התחילו להצטמצם כאשר התחיל השימוש באנטיביוטיקה ושטיפת הידיים עם כלור לפני בדיקות, לידה או הפלה. במדינות העולם המפותחות אחוז הנשים שמפתחות זיהומים ברחם לאחר לידה טבעית הוא 1-2%. והוא גדל ל-5-13% בקרב אלה שעוברות לידות קשות, ויותר מ-50% בניתוחים קיסריים לפני השימוש באנטיביוטיקה מונעת. בשנת 2013 זיהומים אלה הביאו למותם של 24,000 נשים לעומת 34,000 מקרי מוות בשנת 1990. הגורם העיקרי לזיהומי לידה הוא סוגים מסוימים של חיידקים כמו סטפילוקוקוס ואנטרוקוקוס. חדירתם של חיידקים לגוף היולדת מתאפשרת בגלל כמה סיבות: סביבת לידה או הפלה שאינה סטרילית שימוש בכלים לא סטריליים או ידיים אינן שטופות היטב לפני הבדיקה, ההפלה או הלידה דלקת קודמת באורולוגיה, הרחם או שלפוחית השתן השארה של חלקי שלייה בתוך הרחם בנוסף לזה יש עוד סיבות אשר גורמות להתפשטות החיידק בגוף היולדת, כמו חולשה חדה במערכת החיסונית של האם, לידה טראומטית, בדיקות מרובות ואנמיה אצל האם היולדת. סימפטומים של זיהום לאחר לידה בדרך כלל מתחילים בין 24 שעות ל -10 ימים לאחר שההדבקה מתרחשת. תסמינים שכיחים הם בעיקר צמרמורת, כאב ראש, חיוורון, עייפות, ירידה בכמות החלב המופרשת, אנורקסיה, ריח רע בגלל הפרשות מהרחם, עליה בטמפרטורה מעל 38 מעלות צלזיוס, כאבים בבטן וברחם ובגב,דופק מהיר, וריבוי כדוריות לבנות (לאוקוציטוזיס). אם חושדים שיש זיהום לאחר לידה, הרופא בודק את הנרתיק והרחם ורואה אם יש סימנים של נפיחות ורגישות. בנוסף, בודקים את הימצאותם של חיידקים על ידי לקיחת דגימת שתן או דם ומנקים את כל הפצעים. כשסוג החיידקים הספציפי נקבע, הרופא רושם אנטיביוטיקה מסוג רחב טווח כדי להגביל את התפשטות הזיהום. בנוסף, צריך לדאוג לסיבות העומדות מאחורי הזיהום, למשל, אם זיהום באתר הניתוח הוא הגורם, אז חייבים לשמור על האזור נקי ויבש כדי למנוע חיידקים נוספים. כמו כן, נותנים תרופות להורדת החום של האישה. דימום שלאחר לידה זיהום דלקת לידה דלקת רירית הרחם מדיה וקבצים בנושא זיהום לידה בוויקישיתוף מידע על זיהום לידה (באנגלית) מידע מורחב על זיהום לידה (באנגלית) זיהום לידה: הגדרה, גורמים וסמפטומים (בערבית) זיהום לידה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע על זיהום לידה מאתר המשפט הרפואי מידע על זיהום לידה מאתר המשפט הרפואי כתבה על זיהום לידה (באנגלית) [1] מידע על זיהום לידה מאתר המשפט הרפואי כתבה על זיהום לידה (באנגלית) כתבה על זיהום לידה (באנגלית) הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.