אלפבית ערבי

האלפבית הערבי הוא כתב שהתפתח מהאלפבית הארמי הנבטי ושימש במקור לכתיבת השפה הערבית, אך כיום משמש לכתיבת שפות רבות, בעיקר בשל השפעת האסלאם על תרבויות שונות. במחקר קיימת השערה לפיה הכתב הפרוטו-ערבי (אבי הכתבים הדרום-ערביים והכתב האתיופי) הסתעף מהכתב הפרוטו-כנעני בסביבות 1300 לפנה"ס. בשפה הארמית הנבטית ישנם פחות עיצורים מאשר בערבית, כך שלצורך כתיבת הערבית נוספו לאלפבית הארמי הנבטי אותיות נוספות על ידי הוספת נקודות לצורות הגרפיות הקיימות. עם התפשטות השימוש באלפבית הערבי לשפות אחרות נוספו לו סימנים נוספים, לביטוי צלילים שאינם קיימים בערבית. האלפבית הערבי נכתב אופקית, מימין לשמאל, פרט לספרות – הנכתבות משמאל לימין. כיוון שהוא נכתב ומודפס בכתב מחובר ומכיוון שהחיבור הוא לפי דפוס קבוע, יש באלפבית הערבי ארבע גרסאות שונות לכל אות בהתאם למיקומה במילה, למעט האותיות הנעדרות יכולת קישור בעמדות מסוימות. קיימים שני סדרים לאלפבית הערבי: האחד מכונה הג'אי (هجائي), המסודר לפי מקבצי צורות של אותיות האלפבית הערבי, והוא הסדר המקובל בשימוש במילונים (לפיו מסודרות האותיות בתיבה השמאלית העליונה). השני מכונה אבג'די (أبجدي), שמקורו בסדר האותיות באלפבית הפיניקי, דומה לסדר הקיים באלפבית העברי, והוא בא מאותו מקור. סדר זה משמש למתן ערכים מספריים לאותיות ("גימטריה"). בערבית הכתב משמש כאבג'ד, כלומר כתב בו מציינים תנועות לעיתים רחוקות בלבד. פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים תעתיקים לניבים מקובלים, כגון האות ج בניב לבנוני ז', במצרים ג, האות ق אצל הבדווים והתימנים ג, בירושלים א, ואולי עוד. יש צורך גם באימות במקורות. במקרים בהם ויקיפדיה העברית אימצה תקן שונה מזה של האקדמיה ללשון, מופיעים התעתיקים החלופיים זה לצד זה, מימין תקן האקדמיה ומשמאל תקן ויקיפדיה העברית. אם קיים תקן לתעתיק מדויק השונה מהתעתיק הפשוט, אזי מופיע התעתיק המדויק מתחת לפשוט. יש לציין שבניבים שונים ישנן הגיות שונות, במעט או בהרבה, בחלק מהאותיות. כל האותיות באלפבית הערבי מתחברות לאות הבאה אחריהן, מלבד קבוצה של שש אותיות: אליף, דאל, ד'אל, רא, זאי וואו (ارز دوذ), ובראשי תיבות: ארז דוד'. אותיות אלו הן האותיות היחידות בערבית שאינן מתחברות שמאלה, לאות שאחריהן. אולם האותיות שלפניהן (מימינן) כן מתחברות אליהן. למשל במילה "عبرية" ("עברית"), האות הראשונה, "עין", מתחברת לבאה אחריה, "בא", וזו מתחברת לבאה אחריה, "רא". אולם האות "רא", כחלק מקבוצת ארז דוד', לא מתחברת לאות "יא" שאחריה. בעקבות תפוצת האסלאם הפך האלפבית הערבי למקובל לא רק לכתיבת השפה הערבית אלא גם לכתיבת שפות נוספות, ובהן פרסית, אורדו, פשטו, סינדית, כורדית וכן מלאית אינדונזית, המתבססות על האלפבית הערבי, ונעשה בו שימוש בעיקר בהקשרים דתיים. ישנן שפות שבהן נעשה שימוש באלפבית הערבי, ולימים הוחלף באלפבית אחר, כמו למשל טורקית עות'מאנית (1928), אזרית (1928), בלארוסית (המאה ה-17) וטטרית (1924). האלפבית הערבי, על אותיותיו, היה אחד הנושאים החשובים באמנות הערבית כפי שניתן לראות בעבודות קליגרפיה ערביות. עוד ניתן לומר כי האותיות הערביות שולבו באמנות הערבסקה. במאה ה-19, איברהים אל-יאזג'י צמצם את מספר הסימנים מכ-300 לכ-60, מה שאפשר בהמשך להתקדם לבניית מכונת הכתיבה הערבית הראשונה. במהלך ימי הביניים אימצו אנשי דת מוסלמים את הגימטריה מן היהודים כשיטה לפירוש הקוראן, והתאימו אותה לאלפבית הערבי. אנשי הדת המוסלמים הצמידו לכל אות ערבית את הערך שניתן למקבילתה האטימולוגית בעברית. כך, האות הערבית ا (אליף, מקבילה לא') קיבלה את הערך 1, ب (בא, מקבילה לב') קיבלה את הערך 2, ج (ג'ים) – 3, د (דאל) – 4, וכן הלאה. סדר האותיות המקובל בערבית שונה במידה ניכרת מהמקובל בעברית, ולפיכך, בניגוד לעברית, אין התאמה בין סידור האותיות המשמש במילונאות הערבית, לבין סידור האותיות הערביות על-פי ערכן בגימטריה. לדוגמה, ארבע האותיות הראשונות באלפבית הערבי הן ا ب ت ث, אך אם נסדר את האותיות הערביות על פי ערכן בגימטריה, יהיו ארבע האותיות הראשונות: ا ب ج د, ואילו ت תבוא לקראת סוף הרשימה, כיוון שהיא מקבילה ל-ת בעברית, וערכה 400. כיוון שבאלפבית הערבי יש 28 אותיות, הגימטריה הערבית אינה עוצרת ב-400, ויש בה 6 אותיות שערכן גבוה יותר עד 1000. כתיבת ערבית בצ'אט תשכיל אבג'ד אותיות שמש וירח ספרות ערביות ספרות הודיות-ערביות – המספרים (והספרות) בגרסה בה נעשה שימוש במרבית העולם, בימינו אורדו פרסית קליגרפיה פרסית גימטריה מדיה וקבצים בנושא אלפבית ערבי בוויקישיתוף אברהים, ר., האורתוגרפיה הערבית וקריאה אוטומטית בקרב קוראים מיומנים, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏2015 חידון אותיות בערבית, באתר לרגו אלפבית ערבי, דף שער בספרייה הלאומית יוסף נוה, ראשית תולדותיו של האלפבית: מבוא לאפיגרפיה ולפליאוגרפיה שמית-מערבית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסטה העברית, 1989, עמ' 10, מסת"ב 978-965-223-708-8 קטגוריות יוסף נוה, ראשית תולדותיו של האלפבית: מבוא לאפיגרפיה ולפליאוגרפיה שמית-מערבית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסטה העברית, 1989, עמ' 47, מסת"ב 978-965-223-708-8 האקדמיה ללשון העברית, תעתיק פשוט לצורכי שילוט ומיפוי, עמ' 5–6 ויקיפדיה:כללים לתעתיק מערבית תלוי בתפקוד של הלאם (אות רגילה או אות שימוש) והאם האליף אם-קריאה או נשמעת