פוליטיקה של אנגליה

הפוליטיקה של אנגליה מהווה את החלק העיקרי של הפוליטיקה הרחבה יותר של הממלכה המאוחדת, כאשר אנגליה מאוכלסת יותר מכל שאר מדינות הממלכה המאוחדת ביחד. מכיוון שאנגליה היא גם ללא ספק הגדולה ביותר מבחינת שטח ותמ"ג, היחס שלה לבריטניה שונה במקצת מזה של סקוטלנד, ויילס או צפון אירלנד. בירת אנגליה לונדון היא גם בירת בריטניה, ואנגלית היא השפה השלטת בבריטניה (לא רשמית, אלא דה פקטו). המדינות הנפרדות באיים הבריטיים הן "אנגליה, סקוטלנד, צפון אירלנד, האי מאן, ג'רזי, גרנזי, אלדרני וסארק ... היא מדינה נפרדת במובן של המשפט הבין-לאומי הפרטי, אם כי אף אחת מהן אינה מדינה המוכרת במובן המשפט הבינלאומי הפומבי." אבל זה עשוי להשתנות לפי החוק. בריטניה היא מדינה אחת למטרות חוק שטרות החליפין 1882. בריטניה הגדולה היא מדינה אחת למטרות חוק החברות 1985. באופן מסורתי סופרים התייחסו ליחידה המשפטית או למדינה של אנגליה ו-ווילס כ"אנגליה", למרות ששימוש זה הופך להיות בלתי מקובל מבחינה פוליטית בעשורים האחרונים. הפרלמנט של הממלכה המאוחדת ממוקם בלונדון, כמו גם שירות הציבורי שלו, משרד האוצר ורוב המגורים הרשמיים של המלוכה. בנוסף, הבנק הממלכתי של בריטניה ידוע בשם "בנק אנגליה". למרות שהם קשורים לאנגליה למטרות מסוימות, לאי מאן, ג'רזי וגרנזי יש פרלמנטים משלהם, והם אינם חלק מהממלכה המאוחדת, האיחוד האירופי או אנגליה. לפני האיחוד, בשנת 1707, אנגליה נשלטה על ידי מונרך והפרלמנט של אנגליה. מאז האיחוד, לאנגליה לא הייתה ממשלה משלה. הפרלמנט האנגלי מתחקה אחר מקורותיו לויטנגמוט האנגלו-סכסוני. וורן הוליסטר טוען כי: "בעידן חסר הגדרות מדויקות של יחסים חוקתיים, המנהג המושרש עמוק שהמלך שלט בהתייעצות עם הוויטן, המרומז כמעט בכל מסמך מלכותי חשוב של התקופה, הופך את הווייטנאמות לאחד המוסדות הפוליטיים הבסיסיים של אנגליה-סכסון." בשנת 1066, ויליאם מנורמנדי הביא שיטה פיאודלית, שבה ביקש את עצתו של מועצה של דיירים ראשיים (בעלי אדמות ראשיים) ואנשי דת לפני שקבע חוקים. בשנת 1215, הדיירים הראשיים הצליחו להשיג את המגנה כרטה מהמלך ג'ון, אשר בה נקבע כי המלך אינו רשאי להטיל או לגבות מיסים (למעט המיסים הפיאודליים אליהם היו רגילים עד כה), אלא בהסכמת מועצת המלוכה שלו, שהתפתחה אט אט לפרלמנט. בשנת 1265, סיימון דה מונפורט, הרוזן השישי מלסטר, זימן את הפרלמנט הנבחר הראשון. הזיכיון בבחירות לפרלמנט לאזורי בחירה מחוזיים (אנ') היה אחיד בכל המדינה, וחל על כל אלה שהקרקע בבעלותם המלאה והורחבה עד לחוכרים בדמי שכירות שנתית של לפחות 40 שילינג (40 שילינג Freeholders). ברבעים, הזיכיון היה מגוון ברחבי המדינה; ברבעים שונים היו הסדרים משתנים. הסדר זה קבע את התקדים למה שנקרא "פרלמנט לדוגמה (אנ')" משנת 1295 שאומץ על ידי אדוארד הראשון. בתקופת שלטונו של אדוארד השני, הפרלמנט הופרד לשני בתים: האחד כלל את האצולה ואנשי הדת הגבוהים, והשני כלל את האבירים והבורגנים, ולא ניתן היה לחוקק חוק, ולא להטיל מס כלשהו, ללא הסכמת שני הבתים כמו גם של הריבון (המלך). חקיקת חוקי "החוקים בוויילס" בשנים 1535 ו-1542 סיפחו את ויילס כחלק מאנגליה והביאו נציגים וולשים לפרלמנט. כאשר אליזבת הראשונה הוחלפה ב-1603 על ידי המלך הסקוטי ג'יימס השישי, (ובכך הפך למלך האנגלי ג'יימס הראשון), המדינות היו שתיהן תחת שלטונו אך כל אחת שמרה על פרלמנט משלה. יורשו של ג'יימס הראשון, צ'ארלס הראשון, הסתכסך עם הפרלמנט האנגלי ולאחר שהוא עורר את מלחמות שלוש הממלכות, המחלוקת ביניהם התפתחה למלחמת האזרחים האנגלית. צ'ארלס הוצא להורג ב-1649 ותחת חבר העמים של אוליבר קרומוול באנגליה בוטל בית הלורדים, ובית הנבחרים הוכפף לקרומוול. לאחר מותו של קרומוול, הרסטורציה של 1660 החזירה את המלוכה ואת בית הלורדים. על רקע הפחדים מירושה רומא-קתולית, המהפכה המפוארת של 1688 הדיחה את ג'יימס השני (ג'יימס השביעי מסקוטלנד) לטובת השלטון המשותף של מרי השני וויליאם השלישי, שהסכמתם למגילת הזכויות האנגלית הכניסה מונרכיה חוקתית, למרות שעליונות הכתר נותרה על כנה. בפעם השלישית נדרש פרלמנט על פי אמנה (אנ'), כלומר כזה שלא זומן על ידי המלך, כדי לקבוע את הירושה. אמנת האיחוד (אנ') הוסכמה על ידי הנציבים של כל פרלמנט ב-22 ביולי 1706. חוקי האיחוד 1707, שעברו הן על ידי הפרלמנט של אנגליה והן על ידי הפרלמנט של סקוטלנד כדי ליצור את ממלכת בריטניה הגדולה . חוק האיחוד 1800, שעבר הן על ידי הפרלמנט של בריטניה הגדולה והן על ידי הפרלמנט של אירלנד כדי ליצור את הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד . לאחר שהוסכם על תנאי הסכם האיחוד ב-1706, עברו חוקי האיחוד הן בפרלמנט של אנגליה והן בפרלמנט של סקוטלנד, שיצרו ממלכה חדשה של בריטניה הגדולה. החוקים פיזרו את שני הפרלמנטים, והחליפו אותם בפרלמנט חדש של ממלכת בריטניה הממוקם בביתו לשעבר של הפרלמנט האנגלי. כל המסורות, הנהלים והוראות הקבע של הפרלמנט האנגלי נשמרו, וכך גם הקצינים המכהנים, והחברים האנגלים אשר היוו את הרוב המכריע של הגוף החדש. אפילו לא נחשב היה להכרחי לקיים בחירות כלליות חדשות. בעוד שהחוק הסקוטי (אנ') והחקיקה הסקוטית נותרו נפרדים, חקיקה חדשה עבור שתי הממלכות לשעבר טופלה כעת על ידי הפרלמנט החדש. לאחר שג'ורג' הראשון מבית הנובר עלה על כס המלכות בשנת 1714 באמצעות חוק פרלמנט, השלטון החל לעבור מהריבון, ובסוף שלטונו עמדת השרים - שנאלצו לסמוך על הפרלמנט לתמיכה - השתרשה. לקראת סוף המאה ה-18 למלך עדיין הייתה השפעה ניכרת על הפרלמנט, שנשלט על ידי האריסטוקרטיה האנגלית ועל ידי חסות, אך הפסיק להפעיל כוח ישיר: למשל, הפעם האחרונה שההסכמה המלכותית נמנעה, הייתה ב-1708 על ידי המלכה אן. בבחירות הכלליות ההצבעה הוגבלה לבעלי זכויות חופשיים ולבעלי קרקעות, באזורי בחירה שלא היו מעודכנים, כך שבהרבה "רבעים רקובים" ניתן היה לקנות מושבים בעוד הערים הגדולות נותרו ללא ייצוג. הרפורמים והרדיקלים (אנ') ביקשו רפורמה פרלמנטרית, אך ככל שהתפתחו מלחמות נפוליאון הממשלה פעלה לדיכוי התנגדות וההתקדמות לקראת רפורמה נעצרה. כאשר הממלכה המאוחדת הייתה חברה באיחוד האירופי, חברי הפרלמנט האירופי עבור הממלכה המאוחדת נבחרו על ידי שנים עשר מחוזות בחירה אירופיים, מתוכם תשעה באנגליה, והאחרים היו אחד לכל אחת מהחברות בממלכה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד. גיברלטר, הטריטוריה הבריטית מעבר לים היחידה שהייתה אז חלק מהאיחוד האירופי, נכללה במחוז הבחירה האירופי של דרום מערב אנגליה. בבחירות האחרונות לפרלמנט האירופי שבהן השתתפה הממלכה המאוחדת, אזורי הבחירה האירופיים האנגלים היו: בעוד שסקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד הצביעו עבור בתי מחוקקים מואצלי סמכויות במשאלי עם ב-1997 וב-1998 (ראו משאל עם העברת סמכויות סקוטי 1997, משאל עם העברת סמכויות וולשי 1997 ומשאל עם הסכם בלפסט הצפון אירי ב-1998 ), באנגליה מעולם לא היה משאל עם לעצמאות או העברת סמכויות לפרלמנט. הפרלמנט הסקוטי, הסנד ואספת צפון אירלנד נוצרו על ידי הפרלמנט הבריטי יחד עם תמיכה חזקה מרוב תושבי סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, ואינם עצמאיים משאר הממלכה המאוחדת. עם זאת, זה העניק לכל מדינה זהות פוליטית נפרדת ומובחנת, והותיר את אנגליה (83% מאוכלוסיית בריטניה) כחלק היחיד של בריטניה שנשלט ישירות כמעט בכל העניינים על ידי ממשלת בריטניה בלונדון, למרות שלונדון עצמה מואצלת סמכויות (ראה להלן). בעוד שלסקוטלנד וצפון אירלנד תמיד היו מערכות משפט נפרדות לאנגליה (ראה החוק הסקוטי (אנ') והחוק של צפון אירלנד (אנ')), זה לא היה המקרה עם ויילס (ראה החוק האנגלי (אנ'), והחוק הוולשי (אנ')). עם זאת, חוקים הנוגעים לשפה הוולשית, וגם לסנד, יצרו הבדלים בין החוק בוויילס, לבין החוק באנגליה, כפי שהם חלים בוויילס ולא באנגליה. בנוגע לעניינים פרלמנטריים, אנומליה בשם "השאלה האנגלית" עלתה על הפרק כתוצאה מהאצלה חקיקתית לסקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד ללא האצלה חקיקתית מקבילה לאנגליה. לפני האצלה, למשל, נדונה בווסטמינסטר חקיקה "סקוטית" גרידא בוועדה גדולה של סקוטלנד שהורכבה רק מאותם חברי פרלמנט המייצגים את אזורי הבחירה הסקוטיים. עם זאת, החקיקה עדיין הייתה נתונה להצבעה של בית הנבחרים כולו וזה הוביל לעיתים קרובות לחקיקה שהתקבלה למרות שרוב חברי הפרלמנט הסקוטים הצביעו נגד. (זה היה נכון במיוחד בתקופת השלטון השמרני מ-1979 עד 1997, כאשר למפלגה השמרנית היה רוב כולל של חברי פרלמנט אך רק קומץ שייצג את סקוטלנד ווילס). כעת, כשעניינים סקוטיים רבים מטופלים על ידי הפרלמנט הסקוטי, העובדה שחברי פרלמנט ווסטמינסטר המייצגים את סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד אינם יכולים להצביע בנושאים הללו כפי שהם משפיעים על סקוטלנד, אך יכולים להצביע על אותם נושאים כפי שהם משפיעים על אנגליה גרם לאי שקט. בשנת 2015 התקבלו בפרלמנט ווסטמינסטר נהלים להצבעות של חברי פרלמנט אנגלים עבור חוקים לאנגליה כדי לפתור זאת על ידי מתן וטו לחברי פרלמנט אנגלים על חקיקה, אולם נהלים אלו בוטלו בסופו של דבר בשנת 2021. כיום קיים קמפיין ציבורי למען פרלמנט אנגלי נפרד. הפרלמנט של בריטניה ממוקם בווסטמינסטר בלונדון. חברי הפרלמנט האנגלים נבחרים במקביל לאלה של שאר בריטניה. ישנם 533 אזורי בחירה באנגליה. בגלל מספרם הגדול, הם מהווים רוב מובנה בבית הנבחרים. למרות שסעיף 81 לחוק סקוטלנד משנת 1998 השווה את מכסת הבחירות האנגלית והסקוטית, ובכך הפחית את מספר החברים הסקוטים בבית הנבחרים מ-72 ל-59 חברי פרלמנט. במשך שנים רבות אנומליה הידועה בשם "השאלה האנגלית" שבה חברי פרלמנט מסקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד יכולים להצביע בנושאים שמשפיעים רק על אנגליה, כאשר באותם נושאים הועברה הסמכות למוסדות המואצלים שלהם, והפכה לנושא מרכזי בשנים האחרונות. במאי 2015 זכתה המפלגה השמרנית ברוב כולל בלתי צפוי והתחייבה במצעה לשנות את הנהלים הפרלמנטריים וליצור ועדה אנגלית גדולה שתעניק לחברי פרלמנט אנגלים תפקיד גדול בהרבה בנושאים המשפיעים רק על אנגליה (או אנגליה ווילס). פתרון לנושא זה המכונה "הצבעות אנגליות עבור חוקים אנגליים" ( "English votes for English laws"', או בראשי תיבות - EVEL). ב-22 באוקטובר 2015, בעקבות דיון סוער בבית הנבחרים, אישרה הממשלה השמרנית בראשות דייוויד קמרון ב-312 קולות מול 270 קולות את ההצעות שנכנסו לתוקף באופן מיידי. לבית הלורדים יש גם רוב אנגלי מובנה. חברי בית הלורדים היושבים מתוקף תפקידיהם הכנסייתיים ידועים בשם הלורדים הרוחניים. בעבר, הלורדים הרוחניים היוו רוב בבית הלורדים, כולל הארכיבישופים של כנסיית אנגליה, הבישופים, ואבות המנזר של כנסיית אנגליה. אולם לאחר 1539, רק הארכיבישופים והבישופים המשיכו להשתתף, שכן פירוק המנזרים דיכא את עמדות אבות המנזר. בשנת 1642, במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, הלורדים הרוחניים לא נכללו לחלוטין, אך הם חזרו במסגרת חוק הכמורה משנת 1661 . מספר הלורדים הרוחניים הוגבל עוד יותר על ידי חוק הבישוף של מנצ'סטר משנת 1847, ועל ידי חוקים מאוחרים יותר. כיום, לא יכולים להיות יותר מ-26 לורדים רוחניים בבית הלורדים, אבל הם תמיד כוללים את חמשת המקבילים החשובים ביותר של הכנסייה: הארכיבישוף מקנטרברי, הארכיבישוף של יורק, הבישוף של לונדון, הבישוף של דורהאם, והבישוף של ווינצ'סטר. החברות בבית הלורדים מורחבת גם ל-21 הבישופים האחרים בכהונה הארוכה ביותר של הכנסייה האנגלית. הלורדים הרוחניים הנוכחיים, לפיכך, מייצגים רק את הכנסייה של אנגליה, אם כי חברי כנסיות ודתות אחרות מתמנים על ידי הריבון (המלך) כיחידים ולא מתוקף תפקידת הדתי . לאחר אצילת הסמכויות לסקוטלנד, צפון אירלנד ווילס ללא משקל נגד באנגליה, תוכננה סדרה של משאלי עם להקמת אסיפות אזוריות נבחרות בחלק מהאזורים. הראשון נערך בלונדון ב-1998 וההצעה התקבלה. אספת לונדון וראש עיריית לונדון של רשות לונדון רבתי נוצרו בשנת 2000. משאל עם נערך בצפון מזרח אנגליה ב-4 בנובמבר 2004 אך ההצעה לאספה נבחרת נדחתה. לאחר מכן בוטלו תוכניות לקיים משאלי עם נוספים באזורים אחרים. שמונה האסיפות האזוריות הנותרות של השותפות בוטלו בשנת 2010 כחלק מסקירה תת-לאומית של פיתוח כלכלי והתחדשות, כאשר רוב תפקידיהן הועברו לסוכנות לפיתוח אזורי הרלוונטית ואל מועצות מנהיגי הרשויות המקומיות. בלונדון רבתי יש מידה מסוימת של האצלה, עם האספה של לונדון וראש עיריית לונדון שנבחר ישירות. האספה הוקמה ב-3 ביולי 2000, לאחר משאל עם שבו תמכו 72% מהמצביעים בהקמת הרשות. משאל העם והקמת הרשות חפפו במידה רבה להאצלה הסמכויות הסקוטית והוולשית. ל-32 מועצות רובעי לונדון בלונדון רבתי יש מעמד קרוב לזה של רשויות מקומיות יחידתיות, אך הן נמצאות תחת רשות לונדון רבתי, המפקחת על חלק מהפונקציות המבוצעות במקומות אחרים באנגליה על ידי המחוזות, כולל תחבורה, שיטור, מכבי האש וגם התפתחות כלכלית. יש צורך להבדיל בין תפקיד ראש עיריית לונדון לבין תפקיד הלורד ראש העיר של לונדון, התפקיד העתיק וכיום בעיקר טקסי בסיטי של לונדון (שהיא רובע טקסי בלונדון רבתי). ראש עיריית לונדון הוא ראש עיריית לונדון רבתי, שאוכלוסייתה מונה למעלה מ-7.5 מיליון תושבים בעוד שהסיטי של לונדון היא רק חלק קטן ממרכז העיר המודרני ואוכלוסייתה מונה פחות מ-10,000. ישנה גם מפלגה פוליטית בלונדון, One London, אשר הייתה מיוצגת באספה מ-2005 עד 2008, והיא יורו-סקפטית, עם שורשים במפלגת העצמאות של בריטניה (UKIP). לרעיון האצלת הסמכויות הייתה חזרה מוגבלת ואזורית עם סמכויות שהועברו לערים (מטרו) ומועצות-על. בשנת 2014 הוכרז כי יוקם מוסד ראש עיריית מנצ'סטר רבתי שיהיה מנהיג הרשות המשולבת של מנצ'סטר רבתי, בכפוף לחקיקה ראשית חדשה. בשנת 2017 נערכו בחירות למנצ'סטר רבתי, אזור העיר ליברפול, עמק הטיז, מערב אנגליה ומערב מידלנדס כחלק מהסכמי האצלת הסמכויות המותרות על פי חוק האצלת ערים ורשויות מקומיות 2016. הבחירות לאזור העיר שפילד נערכו לאחר מכן במאי 2018. לכמה מחלקות של הממשלה הבריטית יש אחריות לעניינים הנוגעים לאנגליה בלבד. ראשי המחלקות הללו ממונים על ידי ראש ממשלת בריטניה לקבינט של הממלכה המאוחדת וסמכויותיהם אינן מועברות: משרד השיכון, הקהילות והשלטון המקומי . מחלקת החינוך אחראית לנושאים המשפיעים על אנשים באנגליה עד גיל 19. המחלקה לענייני סביבה, מזון וכפר אחראית על הגנת הסביבה, ייצור מזון ותקנים, חקלאות, דיג וקהילות כפריות באנגליה. מחלקות ממשלתיות לא-מיניסטריאליות של ממשלת בריטניה מנהלות חלק גדול מענייני אנגליה. האחריות עליהם אינה מואצלת. נציבות היערות המשרד לסטנדרטים בחינוך, שירותי ילדים ומיומנויות שהיא מחלקה לא משרדית בראשות המפקח הראשי של בתי הספר באנגליה. תקנת המשרד לכישורים ובחינות הרשות להסדרת שירותי מים (אנגליה ווילס) נציבות הצדקה לאנגליה ווילס משרד התובע הכללי (אנגליה ווילס) רשם המקרקעין (אנגליה ווילס) הארכיון הלאומי (אנגליה ווילס) פיקוח התכנון (אנגליה ווילס) הסוכנות לתקני מזון (אנגליה ווילס, צפון אירלנד) משרד ההונאה החמורה (אנגליה ווילס, צפון אירלנד) מחלקות אחרות עוסקות בעיקר בעניינים המשפיעים על אנגליה, אם כי יש להן גם אחריות רחבה בבריטניה בתחומים מסוימים; למחלקת הבריאות והשירותים החברתיים יש אחריות על מדיניות הממשלה בנושאי בריאות, טיפול סוציאלי ושירות הבריאות הלאומי באנגליה (NHS). משרד התחבורה משרד התרבות, המדיה והספורט גופים אחרים בעלי אחריות לאנגליה בלבד כוללים: מורשת אנגלית אנגליה ההיסטורית כבישים לאומיים בתים אנגליה מפקח על הדיור הסוציאלי הרשות לשירותי דיירים בריאות הציבור אנגליה גנטיקה אנגליה שותפויות בריאות קהילתיות שירותי נכסים של שירות הבריאות הלאומי באנגליה אנשי מקצוע של שירות הבריאות הלאומי באנגליה שירותים עסקיים משותפים של שירות הבריאות הלאומי באנגליה שרשרת האספקה של שירות הבריאות הלאומי באנגליה תיאום שרשרת אספקה בע"מ (של שירות הבריאות הלאומי באנגליה) המועצה הכללית לטיפול סוציאלי המשרד לסטודנטים למטרות השלטון המקומי, אנגליה מחולקת לארבע רמות של חטיבות מנהליות. ברמות מסוימות, חיקוקים שונים יצרו סוגים חלופיים של חלוקה מנהלית. מחוזות באנגליה עשויים לקבל גם מעמד של רובע, עיר או רובע מלכותי . מחוזות המטרופולינים חולקו למחוזות הנקראים בדרך כלל רבעים. כאשר בוטלו מועצות המחוז זכו המחוזות המטרופולינים להרבה מסמכויותיהם ולכן מתפקדים בדומה לרשויות יחידניות אחרות. מחוזות שייר (Shire) מחולקים למחוזות שאינם מטרופולינים. הסמכות משותפת עם מועצת המחוז, אך חולקה באופן שונה ממחוזות המטרופולינים כאשר נוצרו לראשונה. הקהילה האזרחית היא יחידת הממשל המקומית ביותר באנגליה. לפי החקיקה שיצרה את לונדון רבתי, הם יחידות אלו אינן מורשות בגבולותיה. לא בכל שאר אנגליה קיימות קהילות אזרחיות, אם כי מספר הקהילות והשטח הכולל הקהילתי הולך וגדל. מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס התפצלה ממקבילה הסקוטית, והחלק של מפלגת הירוקים בוויילס אוטונומי למחצה. המפלגה השמרנית אימצה מדיניות של הצבעות באנגלית על חקיקה אנגלית (EVoEL), כדי למנוע מחברי פרלמנט שאינם אנגלים להצביע על חקיקה אנגלית בלבד. מפלגת הלייבור התחלקה למפלגות משנה לסקוטלנד ווילס. הלייבור ניסו ללא הצלחה להאציל סמכויות לאזורי אנגליה, על בסיס היותה של אנגליה גדולה באופן לא פרופורציונלי כישות אחת בתוך הממלכה המאוחדת. למפלגה הליברל-דמוקרטית יש מפלגות סקוטיות, וולשיות ואנגליות נפרדות. למרות שתמכו ביציאתה של הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, הן מפלגת העצמאות של בריטניה (UKIP) והן מפלגת רפורמה לבריטניה (Reform UK) אינן תומכות בהמשך האצלת הסמכויות לאנגליה. רוב המפלגות הפועלות בתוך אנגליה בלבד נוטות להתעניין אך ורק בנושאים של אנגליה, כמו עצמאות אנגלית או פרלמנט אנגלי. דוגמאות כוללות את הדמוקרטים האנגלים, אנגליה אחת, מפלגת העם האנגלית, הברית הרדיקלית האנגלית, המפלגה הראשונה של אנגליה ומפלגת העצמאות האנגלית. הכנסייה של אנגליה היא הכנסייה הנוצרית שהוקמה רשמית באנגליה. המלך צ'ארלס השלישי הוא ראש הכנסייה הרשמי, עם התואר המושל העליון של הכנסייה של אנגליה, בעוד שהארכיבישוף מקנטרברי הוא הכומר הראשי. החוק הקנוני של כנסיית אנגליה קובע: "אנו מכירים בכך שהוד מלכותו המצוינת ביותר של המלך, הפועל על פי חוקי הממלכה, היא הכוח העליון תחת אלוהים בממלכה זו, ובעל סמכות עליונה על כל האנשים בכל עניין, גם דתית כמו אזרחית". בפועל סמכות זו מופעלת לרוב באמצעות הפרלמנט וראש הממשלה. מתוך ארבעים וארבעה הארכיבישופים והבישופים בכנסיית אנגליה, רק עשרים ושישה מורשים לשבת בבית הלורדים. לארכיבישופים של קנטרברי ויורק יש מושבים אוטומטית, וכך גם לבישופים של לונדון, דורהאם ווינצ'סטר. עשרים ואחד המושבים הנותרים מאוישים לפי סדר הוותק ומעמד. ייתכן שייקח לבישוף מספר שנים להגיע לבית הלורדים, ובשלב זה הוא הופך להיות לורד רוחני. פוליטיקה של הממלכה המאוחדת מדיה וקבצים בנושא פוליטיקה של אנגליה בוויקישיתוף A. V. (Albert Venn) Dicey, Dicey, Morris and Collins on the conflict of laws, London : Sweet & Maxwell/Thomson Reuters, 2012, עמ' 26, ISBN 978-0-414-02453-3 C. Warren (Charles Warren) Hollister, The making of England, 55 B.C. to 1399, Lexington, Mass. : D.C. Heath., 1996, עמ' 82, ISBN 978-0-669-39716-1 The Campaign for an English Parliament – The Campaign for an English Parliament "English vote plan to become law despite objections". BBC News. 2015-10-21. נבדק ב-2024-03-06. eGov monitor - A Policy Dialogue Platform |, web.archive.org, ‏2008-02-19 History of the Church of England, The Church of England