laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
FreeBSD

FreeBSD היא מערכת הפעלה מבוססת על מערכת BSD של אוניברסיטת ברקלי שמבוססת Unix.‏ FreeBSD מבוססת ליבת BSD מגרסת 4.4BSD, אך צוות הפרויקט מפתח ליבה משלו למערכת בכל גרסה. המערכת עובדת על ארכיטקטורות מסוג X86 תואם PC‏, DEC alpha, Sun UltraSPARC, IA-64, AMD64, PowerPC, ARM, ו־Xbox של Microsoft. מערכת 386BSD הייתה אחת ההפצות של הקוד של הגרסה החופשית של מערכת BSD‏ (BSD/Net) שפותחה בברקלי. הפרויקט עצמו לא האריך ימים, אולם חלק ממפתחיו עברו לפתח גרסה חופשית נפרדת: FreeBSD (בשנת 1993). רק בתחילת 1994 הסתיים הסכסוך המשפטי בין אוניברסיטת ברקלי ל־Unix System Laboritories וניתן היה להמשיך את הפיתוח של מערכות BSD ללא חשש[דרוש מקור: לכל הפסקה]. התוכנה במערכת מורכבת משני חלקים עיקריים: הליבה (core) וההיסבים (ports). הליבה כוללת את כל החלקים הבסיסיים של ההפצה עצמה: הליבה, מערכת הבניה, וכל מיני חבילות בסיסיות. ההיסבים כוללים אוסף גדול של חבילות ממקורות חיצוניים. הפרויקט משתמש במערכת Apache Subversion לשם תחזוקת הקוד. PC-BSD - הפצה שמבוססת על FreeBSD ופשוטה יותר לשימוש מדיה וקבצים בנושא FreeBSD בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של FreeBSD (באנגלית) Why FreeBSD? - מאמר מורחב: מדוע להשתמש ב- FreeBSD? Planet FreeBSD - אתר המפתחים של המערכת. FreeBSD Wiki - ויקי FreeBSD עם מדריכים והסברים על המערכת. תוכנה במערכת ה-ports של FreeBSD ערך זה הוא קצרמר בנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
קול ברלין

קול ברלין (בגרמנית: Kol Berlin) היא תוכנית בת שעה בתחנת הרדיו האזורי Offener Kanal Berlin - OKB המשודרת על בסיס שבועי בכל יום שישי בשעה 16:00 שעון ברלין. התוכנית בהנחיית אביב רוס מאז עלייתה לאוויר, בשנת 2006. זוהי תוכנית הרדיו הראשונה בגרמניה המשודרת בחלקה בעברית ופונה לאלפי הישראלים הנמצאים בעיר. התוכנית מועברת בשפה העברית ובשפה הגרמנית לסירוגין ומתארחים בה ישראלים וגרמנים. בתוכנית מועברות פינות תרבות ודעות הקשורות לאירועים עכשוויים בגרמניה בכלל ובברלין בפרט. התוכנית כוללת תכנים הקשורים לחיי הברלינאיים בכלל ולישראלים בפרט, כגון דיווח למאזינים על הופעות של אמנים ישראליים המתארחים בעיר. מדיה וקבצים בנושא קול ברלין בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של קול ברלין iCast האזנה לפודקאסטים של התוכנית OKB האזנה לתוכנית בשידור חי באתר רדיו קול ברלין, ברשת החברתית פייסבוק קול ברלין, ברשת החברתית אקס (טוויטר) קול ברלין, ברשת החברתית אינסטגרם קול ברלין, סרטונים בערוץ היוטיוב קול ברלין, הבלוג הרשמי ערך זה הוא קצרמר בנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הלקאתו של ישו (פיירו דלה פרנצ'סקה)

"הלקאתו של ישו" (באיטלקית: Flagellazione di Cristo) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי, בן תקופת הרנסאנס פיירו דלה פרנצ'סקה. הוא נחשב לאחת מן היצירות המורכבות והחשובות במחקר תולדות האמנות. בנוסף, מהווה התיאור הפרספקטיבי שבציור את אחד מן ההשגים הטכניים של הציור בתקופת הרנסאנס. הציור מתאר אירוע מחייו של ישו המתואר בברית החדשה, ובו מוכה ישו בידי החיילים הרומים. אירוע זה מהווה חלק מן התיאור המקובל של "הפסיון של ישו". מידותיו הקטנות של הציור עוררו שאלות רבות בקשר ליעודו. ייתכן כי הוא נועד להוות חלק מתמונת מזבח, אולם גם על כך יש מחלוקת בין החוקרים. ההתרחשות בציור מתוארת בתוך חצר מקורה חלקית. בקדמת הציור, בחלקו הימני, מופיעות שלוש דמויות המשוחחות ביניהן. הן לבושות בגדים בני תקופת הרנסאנס. בחלקו השמאלי של הציור, מופיע ישו הקשור לעמוד איוני שבראשו פסל מוזהב. הוא מולקה על ידי שלושה גברים. בצד התיאור מתוארת דמותו של פונטיוס פילאטוס, היושבת על כיסא, לבושה בבגד בצבע כחול וורוד, וחובשת כובע. מתחת לכסאו של הנציב הרומי מופיעה חתימתו של דלה פרנצ'סקה - "OPVS PETRI DE BVRGO S[AN]C[T]I SEPVLCRI" ("עבודתו של פיירו מ***** Borgo Santo Sepolcro). ההלקאה מתרחשת במעין חלל פתוח למחצה, המופרד משאר התיאור בעזרת תיאור ארכיטקטוני. ראשית, המעמד מופרד על ידי מסגורו בין העמודים קורינתיים הנושאים את התקרה. שנית, על הרצפה מתואר דגם מורכב של מרצפות שיש בצבע לבן ושחור. על פי ניתוח הפרספקטיבה המורכבת של הציור שחזרו החוקרים את מבנה החלל של הציור. לפי אחד מן הפירושים של הציור אלו הן דמויותיהן של הדוכס אודאנטיניו מאורבינו (montefeltro) ושל שני יועציו. פרשנות זו רואה בתיאור דמויותיהם ביקורת היסטורית על רקע הדחתו של הדוכס בהפיכה בשנת 1444. אליק מישורי, אמנות הרנסאנס באיטליה, יחידות 9-10-11, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1994, עמ' 138-144. מדיה וקבצים בנושא הלקאתו של ישו בוויקישיתוף
חוק ליביג

חוק המינימום של ליביג, נקרא לעיתים חוק ליביג ולעיתים חוק המינימום הוא עיקרון שפותח במדעי החקלאות על ידי הבוטניקאי קרל שפרנגל(אנ') בשנת 1828 וזכה לתפוצה על ידי הביוכימאי יוסטוס פון ליביג. העיקרון קובע שקצב הצמיחה נקבע לפי המשאב הנדיר ביותר ולא על פי הסכום הכולל של משאבים זמינים. המשאב שבמחסור הוא גורם מגביל. החוק יושם לראשונה בגידולים חקלאיים, לאחר שלא נמצא שיפור בקצב הגידול של צמחים בעקבות הגדלת כמויות חומרי ההזנה המסופקים להם בדישון. קצב הגידול של הצמח הואץ רק כאשר סופק לצמח חומר ההזנה הנדיר ביותר מבין אלה הנחוצים לו. צמח דורש קרקע, מים, אור שמש וחומרי הזנה (כלומר מינרלים). הזמינות של כל אחד ממשאבים אלו משתנה באזורי גידול שונים ובסביבות שונות. לפיכך, בכל זמן ומקום, אחד מהמשאבים יהיה מגביל יותר מהאחרים והוא זה שיקבע את התפתחות הצמח. ביצועי מחשב תלויים במהירות המעבד, נפח זיכרון העבודה, נפח וסוג זיכרון האחסון, התקשורת ומשימות אחרות המתבצעות במקביל. המשאב שנמצא בזמינות הנמוכה יהווה צוואר בקבוק לביצועי המחשב. ד"ר דובנקס (Dobenecks) הסביר את החוק בעזרת דימוי של חבית, המכונה "חבית ליביג". אילו היינו בונים חבית העשויה מלוחות באורכים שונים אלה מאלה, היה קיבול החבית מוגבל על ידי הלוח הקצר ביותר. הארכת הלוחות האחרים לא הייתה משפרת את קיבול החבית, כל עוד אין מאריכים את הלוח הקצר ביותר. באופן דומה, הספקת חומרי הזנה אחרים אינה משפרת את קצב הגידול של הצמח, כל עוד לא מגבירים את זמינותו של חומר ההזנה הנדיר ביותר. הזמינות של החומרים עשויה להשתנות, כך שבכל זמן נתון חומר אחר עשוי להיות מגביל יותר מהאחרים. הרעיון מקביל לזה האומר שחוזק של שרשרת תלוי בחוליה החלשה שבה. בחוק ליביג נעשה שימוש גם ביחס לאוכלוסיות נוספות במערכות אקולוגיות מגוונות. ככלל, קצב הגידול של האוכלוסייה, ‏   O ( t ) {\displaystyle \ O(t)} ‎, הוא פונקציה של המזערי מבין הגורמים השונים בהן היא תלויה. לדוגמה, אם נחוצים לאוכלוסייה שלושה גורמים (   I , N , P {\displaystyle \ I,N,P} ), הנצרכים כל אחד בהתאם לקינטיקת מיכאליס-מנטן, אזי קצב הגידול תלוי בגורם המצוי בכמות המזערית מביניהם:   d O d t = m i n ( I k I + I , N k N + N , P k P + P ) {\displaystyle \ {\frac {dO}{dt}}=min\left({\frac {I}{k_{I}+I}},{\frac {N}{k_{N}+N}},{\frac {P}{k_{P}+P}}\right)} תוצאה זו תקפה בתנאי מצב מתמיד ותחת ההנחה ששכיחויות הגורמים השונים בלתי תלויות זו בזו, או ניתנות להזנחה. בניהול משאבי טבע, מניחים שצמיחה בשווקים מוגבלת על ידי המשאב הנמצא במחסור. משאבי כדור הארץ הם סופיים ולכן יש מגבלת צמיחה. גישות הקיימות ופיתוח בר-קיימא באו על מנת למנוע הגעה לניצול יתר של המשאבים ולחריגה מכושר הנשיאה. ומצד שני באים חידושים ביוטכנולוגיים והנדסה גנטית להגדיל את התפוקה. כשל שוק וניצול יתר של משאבים יכול לגרום לזיהום אוויר, זיהום מים, זיהום קרקע, התחממות כדור הארץ, והידלדלות שכבת האוזון, כך שהדורות הבאים יסבלו מתוצאות פעולת הדור הנוכחי. פתרון סוגיה זו מחייב התערבות ממשלתית ואמצעי אכיפה כמו מס פיגוביאני, למשל על פליטת מזהמים או מס פחמן. אחת הדרכים להתמודד עם המשאב שבמחסור היא מיחזור, אם ניתן למחזר אותו (למשל במקרה של זרחן הנמצא בפוספטים). כלכלנים נאו-קלסיים ניסו להתמודד עם המחסור במשאב הקריטי על ידי פיתוח עקרון התחלופה בו נעשה שימוש בטובין חליפיים(אנ') כלומר תאוריה האומרת שכאשר משאב נמצא במחסור ומחירו עולה יופיע משאב חליפי, לעיתים יש צורך בחדשנות טכנולוגית על מנת לאפשר את החליפין. תורת האילוצים צוואר בקבוק נתיב קריטי שרשרת קריטית Andrew Robeson Whitson, Harlow Leslie Walster, Soils and soil fertility, 1912, עמ' 73 סעיף 100
ארארה

ארארה (בפורטוגזית: Arara) היא עיר במדינת פאראיבה בברזיל. העיר מצויה במרחק 142 ק"מ מבירת המדינה, העיר ז'ואאו פסואה ומספר תושביה, נכון לשנת 2017, הוא 13,500. העיר נמצאת באזור אקלים צחיח למחצה עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של כ-22 מעלות. תושבים ראשונים באזור התיישבו בערך בשנת 1860. במשך שנים הכפר היה חלק מהעיירה סרריה, ובשנת 1962 הוא קיבל הכרה כעירייה עצמאית. בנוסף לכך היא גובלת עם עיריית סולאנאה בצפון ואראיה בדרום. מדיה וקבצים בנושא ארארה בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של ארארה ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
Songbird

Songbird ("ציפור שיר") היא תוכנת נגן מדיה ודפדפן חופשיים שפותחה כקוד פתוח על ידי קבוצה בשם Pioneers of the Inevitable (שחלקם היו בעבר מפתחים ב-Winamp וב-Yahoo! Music Engine), עם חזון "לדגור על ציפור השיר, נגן הרשת הראשון, לזרז ולדגול במדיית רשת שונה ופתוחה". Songbird עובד על פלטפורמת XULRunner של מוזילה מה שנותן לו את האפשרות לרוץ על המערכות חלונות, לינוקס, Solaris, אנדרואיד ו-Mac OS X. כמו כן, Songbird עושה שימוש בGStreamer Media Framework. ב-2 באפריל 2010 הודיעו מפתחי התוכנה על הפסקת התמיכה במערכות ההפעלה לינוקס, דבר שגרם לגל של תגובות שליליות בקרב משתמשי התוכנה (בעיקר משום היותה תוכנה חופשית). נכון לגרסה 1.0, האפשרויות הן: תמיכה במערכות הפעלה רבות, כגון חלונות, Mac OS X ולינוקס בעל יכולת לנגן קובצי אודיו שונים, כגון MP3, AAC, Vorbis, FLAC ו-WMA בעל יכולת לנגן אודיו המקודד ב-FairPlay בחלונות ובמערכות מק בעזרת QuickTime (האימות מתבצע ב-iTunes) בעל יכולת לנגן קובצי אודיו מסוג Windows Media DRM על מערכות של חלונות. ממשק ניתן לעיצוב על ידי הרחבות שנקראות "נוצות". קובצי מדיה המאוחסנים על דפים ברשת, נראים בדפדפן כקבצים הניתנים לניגון הורדת קובצי MP3 אפשרות להירשם כמנויים לבלוגי-שמע בעזרת רשימות הנגינה מועדפים שיוצר המשתמש אפשרות ליצור מיקסים מותאמים אישית בעל יכולת לסרוק את המחשב של המשתמש, לחפש אחר קובצי שמע ולהוסיף אותם לספריית המשתמש ממשק משתמש גמיש ונוח הדומה ל-iTunes, ומצב מיני-נגן קיצורי מקלדת עדכונים אוטומטיים תמיכה ב-eMusic בעזרת תוסף תמיכה מלאה ב-Last.fm, כולל כפתורים של אוהב/שונא (תוסף) תמיכה ב-Insound.com ובHypeMachine תמיכה במכשירים בעלי פרוטוקול MTP של מיקרוסופט בעל יכולת לערוך תגי מטא ולשמור אותם בחזרה לקובץ אתר האינטרנט הרשמי של Songbird (באנגלית)
שערי ירושלים (ספר)

שערי ירושלים הוא ספרו של משה ריישר שיצא לאור בשנת 1866 בלבוב. הספר כולל לקט מדרשים על טיבה של ארץ ישראל, תיאור של מקומות בארץ ומידע מעודכן לזמנו - מחצית המאה ה-19. נקודת מבטו של המחבר היא של יהודי שגדל בירושלים בן להורים מפולין, ומדווח ליהודי פולין על אתרים בארץ הקודש לאור הרקע המקראי והמדרשי שלהם, כולל המקומות קדושים. הספר הוא בין המקורות היחידים המתארים את ארץ ישראל במחצית המאה ה-19 מנקודת ראות יהודית. מהדפוס הראשון בשנת 1866 ועד 1880 (כ-14 שנים), הספר נדפס שנים עשר פעמים, חמש פעמים בלבוב ושבע פעמים בוורשא. הספר הודפס מחדש בשנת 1967 בדפוס ספרא במהדורה הכוללת 79 עמודים בלבד. "חיבת הארץ" - לקט מדרשים על מעלת ארץ ישראל. "גבולות הארץ" - האתרים בגבול ארץ ישראל. "טבעי הארץ" - גאוגרפיה בסיסית כדי לתת ליהודי הגולה מושג על חיי היום יום בארץ ישראל. ריישר מציין עובדות אחדות החשובות למבקרים בארץ. כך למשל, מחג הפסח עד חג הסוכות כבר אין גשם, שלא כמו באירופה. ריישר מציע להיזהר מהחיות המצויות בארץ כמו שועלים, זאבים, נחשים ועקרבים. "יישוב הארץ" - תושבי הארץ וסדרי השלטון בה: "המושל על הארץ הוא מלכות ישמעאל הנקרא שולטאן, קיסר גדול של הישמעאלים. עיר המלוכה הגדולה (קונסטאנטינפל) הנקרא בסטמבול". "מרום מראשון מקום קדשינו" - מדבר על הכותל המערבי. הכותל העומד לרשות היהודים, אורכו 30 אמה. בשאר השטח יש בתים של ערבים. עשר אמות נוספות פנויות ליד הכותל, אבל לשם לא נותנים לגשת, כי לישמעאלים נודע כי במקום זה היה לרדב"ז גילוי שכינה. היות שהקטע נחשב למקום תפילה חשוב ליהודים, הישמעאלים גדרו את המקום. על מקום קודש הקודשים יש בניין "מפואר ומהודר מאוד מאוד". ריישר מצר על כי "הבניין היה לבית התפילה לישמעאלים, מקום בו רק הכהן הגדול היה נכנס פעם בשנה, ועתה רמסו בו הטמאים שומו שמים". "נחמת הארץ" - מצטט מדברי חכמים על הגאולה. לספר 12 פרקים או "שערים" בלשון המחבר - כנגד י"ב שערי בית המקדש. כמה ממהדורות הספר: ‏מהדורת 1866 תרכ"ו, באתר גוגל ספרים, נדפס בלבוב מהדורת 1868 תרכ"ח, ווארשא, ,‏ באתר משותף של HebrewBooks וספריית חב"ד (צילום מספריית חב"ד) מהדורת 1871, לבוב, באתר אוצר החכמה מהדורת 1875 תרל"ו, לבוב, באתר HebrewBooks ‏ (צילום מספריית חב"ד) מהדורת 1968 תשכ"ז, ירושלים, באתר אוצר החכמה. רשימה ביבליוגרפית הספרייה הלאומית
קולומבו (סדרת טלוויזיה)

קולומבו (אנגלית: Columbo) היא סדרת טלוויזיה בלשית, שבה גילם פיטר פאלק את המפקח קולומבו, קצין משטרה ממחלק הרצח של משטרת לוס אנג'לס. ייחודה של הסדרה היה בפורמט של כל פרק: בניגוד לנהוג בסדרות בלשיות אחרות, התחיל כל פרק במעשה הרצח עצמו וממנו המשיך באופן כרונולוגי. כך, נחשף בפני הצופים מבצע הרצח כבר בתחילת הפרק, מה שהסיט את מוקד העניין של הצופה מזהות האשמים (שכבר הייתה ידועה לו) לצורה הייחודית שבה ניהל המפקח קולומבו את החקירות. הסדרה שודרה במקור החל מ-20 בפברואר 1968 ועד 1978, ולאחר מכן מ-1989 ועד 30 בינואר 2003. אחד הפרקים המסחריים הראשונים ששודרו ב-1971 בוים על ידי הבמאי סטיבן ספילברג. דמותו של המפקח קולומבו היא של אדם מרושל ומפוזר, שמנהגו מנומס יתר על המידה. הרושם שהוא יוצר בקרב החשודים הוא של איש משטרה חסר ביטחון ומעט קשה תפיסה, הנוטה להאמין בקלות לדבריהם. קולומבו מנצל רושם זה ומעודד אותו באופן פעיל, כדי לגרום לחשודים להסיר את הגנותיהם. במרבית המקרים, הוא נצמד אל חשוד ספציפי לכל אורכו של הפרק במטרה להתיש אותו ולגרום לו לסתור את עצמו. לאחר שהוא מגלה סתירה כזאת, הוא מעמת את החשוד איתה בצורה עדינה, ומעניק לו את הרושם שהסבריו התקבלו והחשד מעליו הוסר. כשמצטברים הפרטים לכדי תמונה מלאה של הפשע, שולף המפקח את הראיה המכרעת ועוצר את החשוד. לעיתים, נוהג קולומבו לצאת מהחדר בסיום שיחה עם חשוד, ולחזור על עקבותיו בטענה שנזכר רק ב"עוד דבר אחד" ("Just one more thing"). אותו דבר נוסף הוא במרבית המקרים אלמנט קריטי, והטכניקה מסייעת למפקח להעלות אותו בנקודת זמן בה החשוד אינו מצפה לשאלה חשובה זו. דוד גורביץ', ‏הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2013, הפרק "המפקח קולומבו: הבלש כקאובוי אירוני", עמ' 327–332. מדיה וקבצים בנושא קולומבו בוויקישיתוף "קולומבו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "קולומבו", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "קולומבו", באתר Metacritic (באנגלית) "קולומבו", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) אתר על קולומבו (באנגלית) עוד אתר על קולומבו (באנגלית) אלי אשד, קולומבו: המפקח עם מעיל הגשם המרופט, בלוג באתר "רשימות", 22 בפברואר 2006 אודות קולומבו יונתן גת, שנה למות "קולומבו": רק עוד פרידה אחת, אדוני, באתר ynet, 23 ביוני 2012 קולומבו: השלומפר המפתיע של סדרות הבילוש: פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "גיבור תרבות" בהגשת יונתן גת, דוד גורביץ' ודן ערב Why the world still loves 1970s detective show Columbo - מאתר ה-BBC
אריה שומר

אריה דב שומר (נולד ב-1943) הוא איש ציבור ישראלי, כיהן כעוזרו של נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן, וכן כמנכ"ל בית הנשיא. הוא שימש גם כמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה וכחבר מועצת עיריית תל אביב. שומר נולד בתל אביב, היה חניך ומרַכז סניף תנועת בני עקיבא בתל אביב ולמד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. בצה"ל שירת כקצין בחיל החינוך וראש לשכת הרב הצבאי הראשי. לאחר מכן עבר לחיל האוויר בו שירת כמפקד טייסת מנהלה בשדה דב ובבסיס רמת דוד. שימש מפקדו האחרון של שדה אופיר בסיני והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. למד באוניברסיטת בר-אילן – מדעי המדינה, ובאוניברסיטת חיפה – מינהל בכיר. ב-1983 השתחרר מצה"ל והצטרף למפלגת יחד שהקים עזר ויצמן. מאז ובמשך מרבית תפקידיו הציבוריים של ויצמן עד מותו, עבד שומר לצדו ונודע כאיש הביצוע שלו. ב-1984 כיהן כעוזרו של ויצמן בכהונתו כשר בלי תיק, ובשנים 1988-1989 כמנכ"ל משרד המדע והטכנולוגיה. לאחר התפטרותו של ויצמן מממשלת שמיר, ובין השנים 1990 – 1992, שימש ראש מערך ההסברה של אוניברסיטת בר-אילן, וסגן נשיא לקשרי חוץ. לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים וחמש, מונה למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה. בתפקידו זה סייע ליצחק חופי בעבודתו בבחינת דרכי העבודה של ישראל בחבר המדינות והתאום בין לשכת הקשר, הסוכנות היהודית ושאר הגופים שעסקו בעליה. ב-1993 עם התמנותו של ויצמן לנשיא המדינה התמנה שומר למנכ"ל בית הנשיא. בתפקידו זה הוגדר בעיתונות כ"אחד האנשים החזקים במדינה. כמנכ"לו הכל-יכול של בית הנשיא ויד ימינו של הנשיא, המביא והמוציא בבית. אלפים ביקשו ממנו עזרה, שיחרו לפתחו, התחננו לפגישה עם הנשיא, שרק ילחש את שמם באוזנו". לאחר התפטרותו של ויצמן וכניסתו של הנשיא משה קצב לתפקיד, נשאר שומר לתקופת חפיפה, עד שפרש ב-2001, ועבר לכהן במשך כשנה כמנכ"ל משרד התרבות תחת כהונתו של השר מתן וילנאי. כאשר פרש גם מתפקיד זה, הביע את רצונו להתמודד על כהונת ראש העיר באר שבע, אך ויתר והתמודד בהצלחה בבחירות המקומיות למועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם סיעת כח לגמלאים וכיהן מטעמה במועצה בשנים 2003-2008. לקראת הבחירות ב-2006 הצטרף לתנועת "תפנית" של עוזי דיין, ושובץ במקום השישי ברשימה, שלא הצליחה להכניס נציגים לכנסת. לקראת הבחירות המקומיות בירושלים בשנת 2008 מונה לשמש בראש מטה הבחירות של ארקדי גאידמק וצדק חברתי לעיריית ירושלים. מאז פרישתו מבית הנשיא ובמקביל לתפקידיו הציבוריים, ניסה כוחו בעסקים שונים עם מדינות מהמזרח הרחוק, אך כשל, והתפרסם כמי שירד מנכסיו כדי לכסות חובות. לאחר שפרע את חובותיו שב שומר לתפקידיו הציבוריים ולעסקים פרטיים. כיום שומר חבר מפלגת העבודה. הוא מכהן בהתנדבות כיו"ר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל, וכן קונסול כבוד כללי של הרפובליקה של קוריאה. שומר היה נשוי לשולמית לבית סוקניק (דודניתו מדרגה שנייה של הרמטכ"ל לשעבר, יגאל ידין) עד למותה ב-2015. אב לשלושה, והתגורר בתל אביב. ב-2017 נישא בשנית לאילנה, ומתגורר במושב בני ראם. סמדר שמואלי, שומר הנשיא אנוכי, באתר ynet, 7 ביולי 2000 מיכאל טוכפלד, ‏עזר כנגדו: הסודות של הנשיא השביעי נחשפים, בעיתון מקור ראשון, 24 ביולי 2018 מוריה קור, אריה שומר, מנכ"ל בית הנשיא לשעבר: "לא מקנא במועמדים שתלויים במה שיגידו עליהם חברי הכנסת",באתר ישראל היום 20 במאי 2021 Baruch Gurevitz, Open gates: the story behind the mass immigration to Israel from the Soviet Union, 1996, page 184 עידן קוולר, אריה שומר מונה לעמוד בראש המטה של גאידמק, 30 ביולי 2008, באתר גלי צה"ל
אברהם קופצ'יק

אברהם קופצ'יק (באנגלית: Abraham Kupchik;‏ 25 במרץ 1892 – 26 בנובמבר 1970), שחמטאי יהודי-אמריקני. קופצ'יק נולד למשפחה יהודית בברסט (אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום בבלארוס). בשנת 1903 היגרה משפחתו לארצות הברית. במקצועו היה רואה חשבון. קופצ'יק זכה באליפות מועדון השחמט במנהטן עשר פעמים, ופעם נוספת חלק מקום ראשון משותף. בשנת 1915 חלק מקום 3–4 משותף עם אוסקר חאייס, אחרי חוסה ראול קפבלנקה ופרנק מרשל בתחרות ניו יורק. בשנת 1916 חלק מקום 2–4 ביחד עם דוד ינובסקי ובוריסלב קוסטיץ' אחרי קפבלנקה. בשנת 1923 חלק מקום ראשון עם מרשל בתחרות אגם הופטקונג. בשנת 1924 הפסיד בדו-קרב ליפים בוגוליובוב +1 -3 =2 (ניצחון אחד, שלושה הפסדים, שתי תוצאות תיקו). בשנת 1925 סיים בתיקו דו-קרב עם קרלוס טורה רפטו +1 -1 =4 בניו יורק. בשנת 1926 סיים שני, אחרי קפבלנקה בתחרות אגם הופטקונג. קופצ'יק שיחק בנבחרת ארצות הברית שזכתה במדליית זהב קבוצתית באולימפיאדת השחמט בוורשה בשנת 1935. על הלוח השלישי קיבל את מדליית הארד האישית על ביצועיו +6 -0 =8 (71.4%)(שישה ניצחונות, שמונה תוצאות תיקו). בשנת 1945 הוא שיחק בלוח התשיעי בדו-קרב מעל גלי האתר מול נבחרת ברית המועצות והפסיד 1.5-0.5 לולדימיר מקוגונוב. תחרות ניו יורק 1931 אברהם קופצ'יק, באתר צ'סגיימס (באנגלית) The Bobby Fischer I Knew And Other Stories, by Arnold Denker and Larry Parr, San Francisco 1995, Hypermodern Press.
רזמוס לרדורף

ראסמוס לרדורף (בדנית: Rasmus Lerdorf; נולד ב-22 בנובמבר 1968) הוא מתכנת דני-גרינלנדי והיוצר של שפת התכנות PHP. הוא היוצר של שתי הגרסאות הראשונות. ראסמוס גם השתתף בפיתוח של הגרסאות המאוחרות יותר של PHP אשר פותחו על ידי קבוצה של מפתחים הכוללת את אנדי גוטמנס וזאב סורסקי, אשר מאוחר יותר הקימו את Zend Technologies. ב-1993 סיים את לימודיו באוניברסיטת ווטרלו עם תואר ראשון במדע שימושי בעיצוב הנדסת מערכות. החל מספטמבר 2002, הוא מועסק על ידי יאהו כמהנדס תשתיות ארכיטקטוניות. מדיה וקבצים בנושא רזמוס לרדורף בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של רזמוס לרדורף רזמוס לרדורף, ברשת החברתית אקס (טוויטר) רזמוס לרדורף, באתר dblp האתר האישי רזמוס לרדורף ערך זה הוא קצרמר בנושא תוכנה ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הגנים התלויים בבבל

הגנים התלויים בבבל הם אחד משבעת פלאי תבל, על אף שקיומם טרם התגלה ארכאולוגית. נקראים גם 'הגנים התלויים של סמירמיס'. עדות על קיומם עולה מכתבים וממחקרים ארכאולוגיים שחוברו לאחר שהגנים נעלמו מן העולם. היסטוריונים יוונים כדיודורוס סיקולוס וברוסוס מתארים את הגנים כאתר מדהים ויוצא דופן ביופיו, אולם בתיעוד הבבלי אין אף אזכור לגנים אלו. לפי ההשערה המקובלת, המלך נבוכדנאצר השני (604 לפנה"ס-562 לפנה"ס) בנה את הגנים על גדת הפרת. עצי הגן נבנו על גבי טרסות, ולפי האגדה נועדו להזכיר לאשתו, הנסיכה אמיטיס ממדי, את הנוף ההררי של מולדתה. יש המייחסים למלכה סמירמיס את בניית הגנים. המדרגה העליונה הייתה בגובה 25 מטרים מעל פני הקרקע והגנים נראו כאילו הם תלויים באוויר, ומכאן שמם. הגנים הושקו במי נהר פרת, באמצעות מערכת השקיה שנחשבה למתוחכמת, ככל הנראה בורג ארכימדס. הגנים נשמדו בסדרת רעידות אדמה לאחר המאה השנייה לספירה. בספר דניאלמתואר חלומו של נבוכדנצר בו הוא רואה עץ ענק המגיע לשמיים. כפתרון לחלום אומר לו דניאל שהעץ הוא נבוכדנצר עצמו. יש שרואים בכך רמז תנכ"י לגנים התלויים שנודעו למרחוק והביאו לנבוכדנצר פרסום רב. האזכור הראשון לגנים אלו נמצא בכתבי ברוסוס (המאה השלישית לפנה"ס), כהן בבלי מהשושלת הכלדית (ממנה בא נבוכדנאצר). סבורים כי זהו המקור לכתבי ההיסטוריונים היוונים מאוחר יותר. יש ארכאולוגים הסבורים כי גילו לאחרונה את הגנים התלויים במהלך חפירות בעיר העתיקה בבל בעיראק, לטענתם הגנים נמצאו כנראה סמוך לארמון המלוכה. לעומתם יש הסוברים כי התיעוד היווני הרב בנוגע לגנים, שגה והחליף את המקום עם העיר העתיקה נִמְרוּד, שם נמצאו חרסים רבים בהם ציורי הגנים ותיאורם, כולל תיאור בורג ארכימדס להעלאת המים וכן תיאור דיפון הגנים בקירות סלע עצומים, תיאור שאינו מתאים לבבל העתיקה, בה לא נמצאו סלעים כלל. אחרים מציעים את הגנים של סנחריב מלך אשור בשנים 705-681 לפנה"ס שאכן נמצאו גנים בכניסה לארמונו על גדת החידקל. הגן היה 100 אמה ארכו ומאה רחבו, בנוי במדרגות כך שדמה לתיאטרון. קשתות נבנו מתחת למרפסות אלו, שהחזיקו את מלא משקל הגן הנטוע. בראש הקשתות ניתנו קורות אבן, ט"ז אמות ארכן, ומעליהן שכבת סוף טבולה בזפת, ושתי שכבות לבנים אפויות מחוברות בטיט, ולבסוף שכבת עופרת למניעת חדירת הלחות. על גג זה הושמה שכבת עפר שעוביה נתנה לגדול שבעצים להשריש ולצמוח. זו הצמיחה כל זרע והייתה מלאה בכל סוגי העצים והעשבים. ומכיוון שהמרפסות נבנו במדורג, זו מעל זו, נבנו בהן תעלות במקום בו היו חשופות לשמש, תעלות שקיבלו את המים אשר הועלו בכמויות אדירות בעזרת בורגי מים, אף שאיש לא יכל לחזות בכך מן החוץ. — ההיסטוריון דיודורוס סיקולוס מדיה וקבצים בנושא הגנים התלויים בבבל בוויקישיתוף דליה אלברג, מחקר: הגנים התלויים של בבל היו בכלל בנינווה, באתר הארץ, 6 במאי 2013 יורם כהן, ‏הגנים התלויים של בבל - מיתוס או מציאות?, אודיסאה 22, ינואר 2014 מודל תלת־ממדי של הגנים התלויים - The Only Progress is Human הגנים התלויים בבבל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) הגנים התלויים בבבל, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית) פרק ד הרב שי עילם, ספר בית יער הלבנון שם החפירות נערכו באתר העיר בבל העתיקה, סמוך לעיר אל אל-חילה כיום, במחוז בּבּיל שבעיראק.
ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה

ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה, המכונה לעיתים גם אלמו הקדוש (240, אנטיוכיה - 303 לערך, פורמיה), הוא קדוש נוצרי הנחשב למרטיר ולאחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. ארסמוס הקדוש הוא פטרונם של יורדי הים. תופעת הטבע המוכרת לימאים המכונה אש אלמו הקדוש נקראת על שמו. המידע ההיסטורי המדויק על קיומו של ארסמוס לוט בערפל. ארסמוס הקדוש מוזכר במקראת הזהב של יעקובוס דה וורג'ינה. על פי המסורת הנוצרית, הוא נולד באנטיוכיה ועסק שם בכמורה עד שנאלץ לעזוב בשל רדיפות דיוקלטיאנוס. הוא התבודד בהר הלבנון והסתמך רק על עורב שהאכיל אותו. מלאך נגלה אליו והוא שב להיות בישוף, עד שנעצר. הוא עונה ובין היתר הוצאו קרביו מתוכו בעודו בחיים. בעזרת האל הוא שוחרר והפך לבישוף בפורמיה, שם מת. מאז המאה ה-6 קיים פולחן סביב ארסמוס הקדוש. ארונו הועבר במהלך המאה ה-9 לקתדרלה של גאטה, שם הוא נמצא עד היום. מאז המאה ה-14 הוא נחשב לאחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים. מדיה וקבצים בנושא ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה בוויקישיתוף ארסמוס הקדוש מאנטיוכיה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
פייר

האם התכוונתם ל... פייר (אלבניה) – עיר באלבניה הלוחיות על שם פייר – ריכוז מבנים לימפטיים במעי הדק פייר (מחוז בהונגריה) – מחוז בהונגריה אישים: אנדרו פייר – ביולוג יהודי אמריקאי די.בי.סי פייר – שם העט של הסופר פיטר וורן האב פייר – כומר קתולי, לוחם בשורות הרזיסטאנס וחבר פרלמנט צרפתי טרי פייר – כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי יוהאן קונראד פייר – אנטומיסט שווייצרי פיר סן-פייר אישים ששמם הפרטי הוא פייר