עמליה כהנא-כרמון

עמליה כהנא-כרמון (18 באוקטובר 1926 – 16 בינואר 2019) הייתה סופרת ישראלית, כלת פרס היצירה לסופרים ומשוררים (תשל"א), פרס ביאליק (1994), פרס נשיא המדינה לספרות (1997) ופרס ישראל לספרות תש"ס (2000). עמליה כהנא-כרמון נולדה בקיבוץ עין חרוד, לשרה (לבית קריספין) ולחיים כהנא, שהיה מצאצאי הבעל שם טוב, מאנשי העלייה השנייה וממייסדי הקיבוץ. המשפחה עברה לתל אביב, שם למדה עמליה כהנא בגימנסיה העברית הרצליה. למדה באוניברסיטה העברית בירושלים מקרא, לשון עברית וספרות עברית. הייתה פעילה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" וסיפורה הראשון פורסם בעיתון התנועה, "על החומה", שבעריכת משה שמיר. שירתה במלחמת העצמאות כאלחוטאית חטיבת הנגב, והשתתפה במבצע יואב, במבצע חורב ובמבצע עובדה, שבו שיגרה את המברק המפורסם על כיבוש אילת. לימדה בכפר הנוער בן שמן. ובנובמבר 1950 יצאה ללונדון, שם עבדה כמזכירה בפדרציה הציונית ולאחר מכן בצירות ישראל. בלונדון פגשה את בעלה, נישאה לו באוגוסט 1951, ושם נולדה בתם. עברו להתגורר בשווייץ ושם נולד בנם. ב-1958 חזרו לישראל. עבדה כמורה פרטית לאנגלית וכספרנית באוניברסיטת תל אביב ובמכון הנפט. ניהלה סדנאות לכתיבה יצירתית באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, בית אריאלה, בית הסופר ועוד. קיבלה תואר שני בספרנות (בהצטיינות) באוניברסיטה העברית בירושלים, 1964. בשנת 2000 קיבלה את פרס ישראל לספרות. בשנת 2006 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב .נפטרה ב-16 בינואר 2019, והובאה למנוחות בטקס משפחתי בבית העלמין פרדס חיים בכפר סבא . במאמר, החושף את מותה של כהנא-כרמון כעשרה ימים לאחר תאריך הפטירה, כותב חוקר הספרות, פרופסור אברהם בלבן, על העולם הרוחני האינטנסיבי של הסופרת ומכנה אותה "המלכה הבלתי מעורערת של הספרות העברית". ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים. במסגרת פרויקט של עיריית תל אביב להנצחת אמנים ואנשי במה תושבי תל אביב, נקבע לוח הנצחה בכניסה לביתה ברחוב נחשון 4 בתל אביב. עמליה כהנא-כרמון הייתה שייכת מבחינה גילה לסופרי דור הפלמ"ח (ס. יזהר, משה שמיר, חיים גורי, אהרן מגד, נתן שחם, יהודית הנדל, נעמי פרנקל ורבים אחרים) ואף השתתפה בקרבות של מלחמת העצמאות. כתיבתה, לעומת זאת, הייתה בתקופת המדינה, מה שנקרא בפי חוקרי הספרות - סופרי "דור המדינה". (עמוס עוז, א.ב. יהושע, אהרן אפלפלד, יהושע קנז, שולמית הראבן, פנחס שדה, רחל איתן, סמי מיכאל ורבים אחרים) עם זאת, מציינים החוקרים, שאין היא משתייכת מבחינה ספרותית אף לא לאחד משני הזרמים הללו. כתיבתה הייתה ייחודית ועצמאית וקשה למפות אותה בסוגה כלשהי.כהנא-כרמון עצמה התייחסה לסוגיה זו, לאחר שרבים מהמבקרים הזכירו אותה וטענה בדיון רדיו, ששאלות ממין אלו של סופר ודורו אינן צריכות בכלל להעסיק את הסופר וכתיבתו, ולא על פיהן ניתן לשפוט את עבודתו של סופר זה או אחר, ובוודאי שלא לדרוש ממנו תשובות לשאלות אלו. יצירה קמה ונופלת על הערכים שיש בה כיצירה, ולא על פי הדור שאליו היא משתייכת או לא. החוקרת לילי רתוק, שכתבה מונוגרפיה על כהנא-כרמון, מאפיינת את הפרוזה של כהנא כרמון כפרוזה לירית, שאינה מאפיינת את סופרי דור הפלמ"ח או דור המדינה. גדעון תלפז מדבר על אופייה הכאוטי של כתיבתה, התחביר המטורף, המילים היחידאיות והערפול האבסטרקטי שאופף את הסיפורים, אך מי שצולח אותם יוצא בסופו של דבר נשכר. האטמוספירה שאופפת את הגיבורות שלה היא אטמוספירה של קדרות ויאוש. כישרונה מתמקד בכתיבה אבסטרקטית ותמציתית, מופנמת ובעלת דקויות עדינות. על אף שכהנא כרמון פרסמה את סיפורה הראשון ב־1956, החל קהל הקוראים להכיר אותה רק כעשר שנים מאוחר יותר, לכשהתפרסם קובץ הסיפורים הראשון שלה 'בכפיפה אחת'. קדמו לה נשים סופרות כדבורה בארון, רחל, יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, ועולם הספרות כבר לא התרגש מעלייתה של אישה-סופרת חדשה. "ישראל של שנות החמישים הייתה מדינה צעירה, שנלחמה על קיומה והדגישה יסודות גבריים בתרבותה. לכן לא שיחרו עורכים ספרותיים לפתחה של עמליה כהנא כרמון, ולרגליה לא נפרש השטיח שעליו עשתה בארון את צעדיה הראשונים בתחום הספרות. כהנא-כרמון נאלצה להיאבק על מקומה עם סופרים אחרים, ויצירתה המקורית עוררה התנגדות רבה" כותבת לילי רתוק. ההבשלה האיטית של יצירתה גרמה לכך, שהיא הצליחה להביא לעולם הספרות קול מקורי, רענן ועצמאי, שהיקנה לה מקום חשוב בין הסופרים. אחד האפיונים הבולטים בכתיבתה היא הגישה הפמיניסטית של הסופרת ביצירתה, וחלק מהמבקרים העמידו אותה בשורה אחת עם וירג'יניה וולף. משנות השמונים של המאה הקודמת פרסמה כהנא-כרמון חמש מסות בתחום ספרות הנשים העברית, שבהן היא מוחה נגד קיפוחן של הנשים בעולם היצירה הספרותית. הסופרת תלתה את האשם בהשתלטותו של המודל הגברי, שגרם לחוויה הנשית להיתפס כצדדית ושולית. בספרה "ליוויתי אותה בדרך לביתה" (1991), למשל, ביטאה הסופרת מערך יחסים שוויוני ומאוזן בין שתי דמויות עצמאיות וחזקות של גבר ואישה. גיבורת הספר, מאירה הלר, היא הגיבורה הראשונה של כהנא-כרמון שהיא יוצרת מצליחה, משום שבספריה הקודמים הוענקה סגולת ההישג האמנותי לגברים בלבד. ב"כאן נגור" (1996), אוסף של אחד-עשר מסיפוריה שקובצו במתכונת של חמש נובלות, סידור הסיפורים מחדש הבליט את נושא-העל שלהם: מצבה הקיומי של האישה בשלבי חיים שונים בעמידתה מול העולם הגברי, תוך כדי שהיא נעה ממצב של תלות ושעבוד אל השתחררות ועצמאות. המסות הללו, בעלות המסר הפרוגרמטי-פמיניסטי מפורש, ראו אור בעשור האחרון לפעילותה הספרותית של כהנא-כרמון, וביצרו את מעמדה כדמות המייסדת הבולטת ביותר של סיפורת הנשים הישראלית. לילי רתוק מגדירה את עמליה כהנא-כרמון כאחת הסופרות המרכזיות בסיפורת הישראלית, כשהנושאים החשובים ביצירתה הם יחסי הסופר והעולם, מטרת הכתיבה ותהליכי היצירה. 1974: סופרת-אורחת באוניברסיטת תל אביב: מתן הרצאות בנושא מעשהו של היוצר. 1978: נציגת ישראל בקונגרס ארגון הסופרים הבינלאומי (פא"ן) בסטוקהולם. 1978-1979: סופרת-אורחת במרכז אוקספורד להיבראיקה. 1981-1982: תוכנית הכתיבה הבינלאומית, אוניברסיטת איווה, ארצות הברית. 1983-1988: מנחה סדנאות לכתיבת סיפורת באוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב, בית אריאלה, בית הסופר בתל אביב, ועוד. 1987: נציגת ישראל בקונגרס פא"ן הבינלאומי בלוגאנו. 1996: נציגה ביריד הספרים בפאלרמו. 1999: סופרת-אורחת באוניברסיטת תל אביב: מתן הרצאות בנושא מעשהו של היוצר. השתתפה במשלחת סופרים לשוודיה, בסימפוזיאון זונטאג 2 בלונדון, במפגשי הדיאלוג הבינלאומי בין סופרים גרמנים לישראלים בפרייבורג ובברלין. הייתה אורחת הכבוד בשבוע הספר היהודי בלונדון. הוזמנה להרצות ב: The University of London, School of Oriental and African studies; Oxford Center for Postgraduate Hebrew Studies; Cambridge University, Hebrew Literature Circle; Berkeley:U.C.L.A: Yale; Cornell: University of Penn., Philadelphia; University of Michigan, Ann Arbor; Hebrew Union College, Cincinnati; Yeshiva University,New York; Stonybrook,long Island 1963-1965: ספרנית אקדמית בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי באוניברסיטת תל אביב 1965-1979: חברה במועצה לספריות הציבוריות של משרד החינוך והתרבות. 1976-1988: חברה במרכז הוועד של פא"ן, ישראל. 1976-1978, 1982-1984 ו-1987–1988: חברה בוועד המרכזי של אגודת הסופרים. 1965-1979 ו-1994–1999: חברה בוועד הנאמנים של קרן פרס היצירה של ראש הממשלה. 1994-1999: חברה במועצה לאמנויות של עיריית תל אביב-יפו, בוועדת הספרות. בכפיפה אחת - יצא לאור בשנת 1966. וירח בעמק איילון - יצא לאור בשנת 1971. קטע לבמה בטעם הסגנון הגדול - יצא לאור בשנת 1976. שדות מגנטיים - יצא לאור בשנת 1977. למעלה במונטיפר - יצא לאור בשנת 1984. ליוויתי אותה בדרך לביתה - יצא לאור בשנת 1992. כאן נגור - יצא לאור בשנת 1996. פגישה, חצי פגישה - יצא לאור בשנת 2006. להיות אישה סופרת - (אוסף של מסות והרצאות של הסופרת) יצא לאור בשנת 2020 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בהכנה - 'רמברנדט, אמרנו' (קובץ מסות, מחזורי הרצאות וראיונות) בשני כרכים: כרך א':"'מסע אישי'", כרך ב': "'מסיבת עיתונאים'" פרס טיינברג (איש ציריך) - 1967. פרס היצירה לסופרים ומשוררים (1971, 1980, 1993) פרס אריכא - 1981. פרס ברנר - 1985. פרס אוניברסיטת בר-אילן ע"ש ברטה וישראל ניומן - 1990. פרס ביאליק - 1994. פרס אקו"ם ליצירה עיונית - 1995. פרס נשיא המדינה לספרות - 1997. פרס ישראל לספרות - תש"ס 2000. תואר דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה - 2006. אברהם בלבן, הקדוש והדרקון: עיון ביצירות עמליה כהנא-כרמון, הקיבוץ המאוחד, 1979. לילי רתוק, עמליה כהנא-כרמון: מונוגרפיה. ספריית פועלים, 1986. פנינה שירב, כתיבה לא תמה: עמדת שיח וייצוגי נשיות ביצירותיהן של יהודית הנדל, עמליה כהנא-כרמון ורות אלמוג, הקיבוץ המאוחד, 1998. (לפרטי הספר בקטלוג הספרייה הלאומית) יעל פלדמן, ללא חדר משלהן: מגדר ולאומיות ביצירתן של סופרות ישראליות (שולמית לפיד, עמליה כהנא כרמון, שולמית הראבן, נתיבה בן-יהודה, רות אלמוג; וירג'יניה וולף וסימון דה-בובואר), הקיבוץ המאוחד, 2002, סדרת מגדרים בעריכת חנה נאווה. מאנגלית מיכל ספיר. שי רודין, אלימויות: על ייצוגיה של האלימות בספרות העברית החדשה, פרק על "עמליה כהנא-כרמון" ועל אלימות המופעלת נגד נשים במערכות יחסים והצגת פתרון למצב. עמ' 168–188, רסלינג, (276 עמ'), 2012. ניצה קרן, הזעיר הוא העצום: עיון ביצירתה של עמליה כהנא כרמון מזווית הראייה של תורת הפרקטאלים, מאזנים, ע, 2, תשנ"ו, עמ' 34–38 (קישור למאמר דרך קטלוג הספרייה הלאומית) נורית גוברין, שרשים וצמרות. רישומה של העלייה הראשונה בספרות העברית, הוצאת פפירוס, 1981. נורית גוברין, תה עם לימון: סיפורים עבריים על זוגיות בין כסף לזהב, הוצאת גוונים, 1997. על הסיפור: "לבנות לה בית בארץ שנער". נורית גוברין ורחל סטפק, עטרת קוצים. דברי סופרים בפרס ברנר, הוצאת גוונים, 2017. נגה רוזנפרב, הקומה השנייה - חייה ויצירתה של עמליה כהנא-כרמון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2019. זיוה שמיר, רק על עצמי לספר ידעתי: על "ליוויתי אותה בדרך הביתה" (רומאן), מעריב, 31 במאי 1991 רשימת הפרסומים של עמליה כהנא-כרמון, בקטלוג הספרייה הלאומית עמליה כהנא-כרמון, באתר פרס ישראל עמליה כהנא-כרמון, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה" עמליה כהנא-כרמון, ב"לקסיקון הסופרים העברים בהווה" עמליה כהנא-כרמון, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית) יעל פלדמן, עמליה כהנא-כרמון, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית) הספרים של עמליה כהנא-כרמון, באתר "סימניה" עמליה כהנא-כרמון, באתר הפלמ"ח עמליה כהנא-כרמון, במיזם "סופרים קוראים" של המרכז לספריות וספרות בישראל עמליה כהנא-כרמון, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מאמרים עליה אלכס זהבי, הפרוזה הלירית של עמליה כהנא כרמון, מעריב, 3 באפריל 1987 רחל אליאור, ""להביע את הפלא בכתב. את כל הפלאים. אני מוכרחה. אחרת אין חיי חיים": עמליה כהנא כרמון ויצירתה בספרה של נגה רוזנפרב, הקומה השנייה: חייה ויצירתה של עמליה כהנא כרמון, פורסם במקור בHebrew Higher Education, 165-177; 2021" בפרויקט בן-יהודה נורית גוברין, עמליה כהנא כרמון - הכוהנת הגדולה של הסופרות הפמיניסטיות, גג 47, אייר תשע"ט (מאי 2019) עמ' 52–57 אברהם בלבן, עם מותה של עמליה כהנא כרמון; היא הצליחה לעצור את מכונת הדפוס של "הארץ", באתר הארץ, 27 בינואר 2019 גלית חזן-רוקם, בין החמצה למיצוי: על עמליה כהנא-כרמון, מגדולות היוצרים בעברית, באתר ynet, 5 בפברואר 2019 תמר מרין, ‏הסוד ההופך חלש לגיבור, בעיתון מקור ראשון, 6 בפברואר 2019 "אם יגידו לכם שאני אישה איומה, אז כן, מבחינת מו"לים אני אישה איומה", באתר "ידיעות אחרונות", 22 בפברואר 2019 מכּתביה: שאלת תם, דבר, 24 במרץ 1972 חלקת ים, בשרה לשחות בה, דבר, 14 באוקטובר 1977 מכתבים גנוזים שכתבה עמליה כהנא־כרמון לאברהם שלונסקי, יצחק אורפז ויורם קניוק, באתר הארץ, 28 בינואר 2019 עמליה כהנא־כרמון, אשתו של ברנר רוכבת שוב, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 6 בפברואר 2019 על כתביה: אברהם חוף, הרצון להיות בשיא, דבר, 9 ביולי 1971 שלמה גרודזנסקי, "ההילה הנוגהת" (מתוך שיחה): על יצירתה של עמליה כהנא-כרמון – "בכפיפה אחת" (סיפורים), "וירח בעמק אילון", דבר, 30 ביולי 1971 אלכס זהבי, פרפרים באור הפיסיקה, דבר, 1 באפריל 1977 רנה ליטוין, שתי אפרודיטות, מעריב, 29 בפברואר 1980 רבקה פלדחי, ‏דרש נשי, תיאוריה וביקורת 2, קיץ 1992 דפנה שחורי, אני, נעימה ששון - על "פגישה, חצי פגישה", באתר nrg‏, 20 במרץ 2006 יערה בן דוד, בין אור לאור נמתח המרחק, גג 47, אייר תשע"ט (מאי 2019) עמ' 58–62 חגית אדלר, אישה דומיננטית, גבר תלותי , גג 47, אייר תשע"ט (מאי 2019) עמ' 63–78 כנרת רובינשטיין, נוסעת נגד כיוון חייה. סלונט, מגזין ספרות אינטרנטי, 8 במרץ 2021 עופרה עופר אורן, "להיות אישה סופרת": עונג צרוף!, בבלוג "סופרת ספרים", 3 ביוני 2021 רות אשור, מכתב מן העורף, באתר "מעלה", מרץ 2021 - על "להיות אישה סופרת" עמליה כהנא-כרמון, דף שער בספרייה הלאומית עמליה כהנא-כרמון, בלקסיקון הספרות העברית החדשה אברהם בלבן, עם מותה של עמליה כהנא כרמון; היא הצליחה לעצור את מכונת הדפוס של "הארץ", באתר הארץ, 27 בינואר 2019 ארכיון עמליה כהנא-כרמון, בספרייה הלאומית אלכס זהבי, הפרוזה הלירית של עמליה כהנא-כרמון, מעריב, 3 באפריל 1987 עמליה כהנא-כרמון, "במקהלה ולא במקהלה" (דברים בדיון רדיו), מעריב, 24 במאי 1974 גדעון תלפז, "האישה במושב האחורי; עמליה כהנא-כרמון בזה לסדר, לתחביר, לבהירות, אבל היא קולעת אל תוך תוכה של נפש האדם בכתיבתה התמציתית החריפה, המעודנת", מעריב, 25 ביוני 1971 לילי רתוק, "כל אישה מכירה את זה", בתוך: הקול האחר; סיפורת נשים עברית, הקיבוץ המאוחד, 1994, עמ' 261 - 349 אבנר הולצמן, 'הספרות העברית בעשור החמישי', העשור החמישי: תשמ"ח-תשנ"ח (1998-1988), ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2021, עמ' 298-279 הוענקו פרסי יצירה מטעם ראש הממשלה, דבר, 23 במאי 1971 הוענקו פרסי היצירה לסופרים ומשוררים, מעריב, 24 ביולי 1980 רחל אליאור, לא נותרו אלא סוסי העננים, דוהרים על שתיים, על פני אופק כתום, באתר הארץ, 14 בינואר 2021