laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים

משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים (באנגלית: Nansen International Office for Refugees, בצרפתית: Office International Nansen pour les Réfugiés) היה ארגון שהוקם ב-1930 על ידי חבר הלאומים ונקרא על שמו של פריטיוף ננסן, זמן קצר לאחר מותו והיה אחראי מבחינה בינלאומית על פליטים מאזורי מלחמה בין השנים 1930 – 1939. הארגון ידוע בעיקר בשל דרכוני ננסן שהנפיק ושאפשרו לאנשים חסרי לאומיות לעבור ממדינה למדינה. הארגון קיבל את פרס נובל לשלום ב-1938. משרד ננסן הבינלאומי לפליטים הוקם ב-1930 על ידי חבר הלאומים, זמן קצר לאחר מותו של פריטיוף ננסן כדי להמשיך את פועלו הבינלאומי המוצלח לסיוע לפליטים. לפיכך הוא המשיך את פועלו של הארגון שננסן הקים בז'נבה, שווייץ ב-1921. חבר הלאומים גם מימן את ההוצאות המנהלתיות של המשרד לפליטים, שכן הוצאותיו היו רק על הנפקת הדרכונים ופעולות הרווחה שלו מומנו על ידי תורמים פרטיים. תפקידו של הארגון היה לספק תמיכה פוליטית וחומרית לפליטים. פליטים מגרמניה הנאצית או ממלחמת האזרחים בספרד לא יכלו לקבל סיוע מהארגון, אף על פי שמדינות רבות סירבו לקבל את הפליטים הללו. למרות בעיות אלו, הוענק פרס נובל לשלום לארגון ב-1938 עבור פועלו, אך עקב פירוקו זמן קצר לאחר מכן, כספי הפרס הועברו לארגון הפליטים החדש של חבר הלאומים. במהלך כהונתו בת שמונה שנים משרד ננסן צמצם את מספר הפליטים מיותר מ -1,000,000 ל 500,000. השיטות לסייע לפליטים כללו עזרה חומרית ומינהלית כאחד; המשרד נתן הלוואות לקידום עזרה עצמית וסייע לפליטים באבטחת מסמכים כמו אישורי עבודה ושהייה. שירות נוסף של המשרד היה להגן על פליטים מגירוש ועוולות אחרות מסוג זה. בסך הכל, משרד ננסן התערב ביותר מ-800,000 מקרים. משרד הפליטים הצליח להגיע לכמה הישגים בשנות קיומו. דוגמה אחת היא שהמשרד היה אחראי לאימוצה של אמנת הפליטים של 1933 על ידי 14 מדינות. המשרד סייע במציאת מקלט במבנים שהוקמו לשם כך בסוריה ובלבנון עבור 40,000 פליטים ארמנים, וזאת לאחר יישובם של 10,000 פליטים נוספים בירוואן. משרד הפליטים היה גם אחראי להצלחה של יישוב פליטי חבל הסאר בפרגוואי לאחר 1935. משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים, באתר פרס נובל (באנגלית) משרד ננסן הבין-לאומי לפליטים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) מידע מתוך אתר פרס נובל מידע מתוך אתר הארכיון הלאומי של נורווגיה Editors of Encyclopaedia Britannica, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA, Nansen International Office for Refugees
הנס קאמלר

הגנרל הנס (היינץ) פרידריך קארל פרנץ קאמלר (גרמנית: Hans (Heinz) Friedrich Karl Franz Kammler‏; 26 באוגוסט 1901 – 9 במאי 1945) היה מהנדס וקצין אס אס בכיר שהיה אחראי לתוכניות הבנייה של האס אס לקראת סוף מלחמת העולם השנייה והיה אחראי בין השאר על תוכניות פיתוח מטוסי סילון ופיתוח הטיל הבליסטי הראשון בעולם, V-2. הנס קאמלר נולד בשטטין שבקיסרות הגרמנית. בשנת 1919 לאחר שהתנדב בצבא הוא שירת בזרוע הפרייקור של גרהארד רוסבאך. בשנים 1919 - 1923 למד הנדסה אזרחית בדנציג ובמינכן והוענק לו תואר ד"ר להנדסה. בנובמבר 1932 החל לעסוק במקצוע באופן מעשי. קאמלר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1931 והחזיק במספר משרות ניהוליות בממשל הנאצי והיה ראש מחלקת הבנייה במשרד התעופה. ב-20 במאי 1933 הצטרף לאס אס ונרשם כחבר מספר 113,610. בשנת 1934 היה יועץ במשרד הפנים של הרייך. באותה שנה גם הנהיג את הפדרציה של הרייך לבעלי קרקעות וגנים (Reichsbund der Kleingärtner und Kleinsiedler). ביוני 1941 הצטרף לוואפן אס אס. הוא הפך לסגנו של אוסוולד פוהל ב-SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt, משרד D שהיה אחראי לניהול מערך מחנות הריכוז והיה ראש משרד C באס אס והיה אחראי לעיצוב ובניית כל מחנות ההשמדה והריכוז. הוא היה אחראי בין השאר גם להפיכת אושוויץ-בירקנאו למחנה השמדה. לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, לא היו עדויות למעורבותו של קאמלר בפיתוח כלי נשק. עדות ראשונה לכך הופיעה רק בתחילת 1942 כאשר אוסוולד פוהל שלח מברק להיינריך הימלר וציין תזכיר בין-מחלקתי לייצור כלי נשק מודרניים במחנות הריכוז, שבו הוזכר קאמלר כאחד המשתתפים. היה אחראי על כמה תוכניות לפיתוח כלי נשק במחנות הריכוז, לרבות ביצוע מבחנים למטוס המסרשמיט Me 262, מטוס הקרב הסילוני הראשון בעולם. תוכניות אלה נוצרו עקב הפצצת פנמינדה בעת מבצע הידרה. פנמינדה היוותה אתר לפיתוח טילים וחיל האוויר המלכותי הבריטי ערך בליל 16–17 באוגוסט 1943 שלל הפצצות אוויריות כבדות שהביא למותם של 815 איש, בהם ולטר תייל ראש פרויקט הפיתוח של מנועי הטילים. התקיפה הניעה את העברת ייצור טילי ה-V אל מתחת האדמה, כמו גם העברת מתקני ייצור גם לדורה-מיטלבאו. אלברט שפר הפך את קאמלר לנציגו ל"משימות בנייה מיוחדות" והוא ציפה מקאמלר להשלים עבודות שלא הצליח להשלים בעצמו. אלא שבמרץ 1944 קאמלר מונה על ידי הרמן גרינג לשליחו לענייני בניינים מיוחדים ופיתוח מטוסי הקרב המתקדמים של גרמניה הנאצית, מינוי זה הפך אותו לאחד האישים החשובים בכלכלת המלחמה הנאצית. ככלל, לאחר כישלון הרייך להשיג ניצחון על ברית המועצות קאמלר החל לקבל אחריות רבה יותר על פרויקטים שונים לרבות אתרי הניסוי התת-קרקעיים (נטען שאף נטל חלק פעיל בפרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית). קאמלר תחזק קשרים עם בכירי המהנדסים ברייך לרבות פרדיננד פורשה ואחרים. בשנת 1944 הימלר שכנע את אדולף היטלר להכפיף את פרויקט V-2 לאס אס ובאוגוסט אותה שנה קאמלר החליף את ולטר דורנברגר כמנהל הפרויקט. מינואר 1945 הוא היה האחראי הראשי על כל תוכניות פיתוח הטילים של גרמניה הנאצית והיה מעורב חלקית בשימוש המבצעי של הטילים נגד בעלות הברית. מת ככל הנראה ליד פראג ב-9 במאי 1945. מדיה וקבצים בנושא הנס קאמלר בוויקישיתוף נחשפו מנהרות: שם פיתחו הנאצים אטום?, באתר ynet, 29 בדצמבר 2014
שנג'ואו 1

שנג'ואו 1 (בסינית: 神舟一号) היא החללית הסינית הבלתי מאוישת הראשונה במסגרת תוכנית שנג'ואו של תוכנית החלל הסינית, אשר שוגרה ב-19 בנובמבר 1999. היא הקיפה את כדור הארץ 14 פעמים ושבה ונחתה בשלום במונגוליה הפנימית. שנג'ואו 1 הייתה שונה מהחלליות שבאו בעקבותיה: במקום להשתמש בתאים סולריים מתקפלים, הותקנו בה תאים סולריים קבועים. כמו כן, לא חלו שינויים במסלול במהלך טיסתה. לדברי צ'י פאז'ן, אחד המעצבים הראשיים של החללית, רק 8 מתוך 13 תת-מערכות היו מבצעיות. שנג'ואו 1 תוכננה בעיקר כדי לבדוק את המשגר מסוג צ'אנג ז'נג (Long March 2F). המרכיבים שנבדקו במהלך המשימה היו הפרדת מיכלולים, שליטה, יציבות, עילוי, כניסה מחדש לאטמוספירה, מגן החום ומערכת הנחיתה. החללית נשאה מטען של 100 קילוגרם זרעים, כדי לבחון את השפעות החלל עליהם. מדיה וקבצים בנושא שנג'ואו 1 בוויקישיתוף החללית לא כללה מערכות לקיום חיים ולנטישה במצב חירום.
התנועה הפמיניסטית

התנועה הפמיניסטית או התנועה לשחרור האישה היא תנועה חברתית שמקורותיה בפמיניזם, התנועה נאבקת נגד אלימות במשפחה, אלימות והטרדה מינית ובעד זכות בחירה לנשים, זכות האישה על גופה (כולל הפלה ופיקוח ילודה), הזכות להשכלה וזכויות נשים אחרות. אופייה של התנועה משתנה בין מדינות וחברות שונות, כאשר במדינה אחת המאבק יכול להתמקד בהתנגדות להשחתת איבר המין הנשי, ובמדינה אחרת במאבק כנגד תקרת הזכוכית. הפמיניזם כתפיסת עולם והתנועה הפמיניסטית כמאבק למימוש תפיסת עולם זו בחיים הציבוריים והפרטיים שלובים זה בזה. ערך מורחב – פמיניזם דתי (יהדות) התנועה הפמיניסטית הראשונה הוקמה בארצות הברית בסוף שנות השישים, והשפעתן של נשים יהודיות בהקמת תנועה זו, הייתה משמעותית ביותר. הנשים היהודיות היו מנהיגות, שעזרו להקים כמה מהקבוצות הפמיניסטיות הרדיקליות הראשונות במדינה. למרות השפעתן הגדולה, תרומתן לא הוכרה בשיח ההיסטורי אודות התנועה ואפילו הוסתרה כמה דורות. בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 קמה התנועה הפמיניסטית היהודית לעצב מחדש את החיים היהודיים. היא ניסתה ליצור יהדות פמיניסטית על ידי יצירת מסורות, טקסים, טקסטים, אמונות ומוזיקה חדשים, המבוססים על שפה שוויונית, שבה הרעיונות החדשים של אלוהים ותורה מגיעים מתוך נקודות מבט פמיניסטיות. התנועה בנתה מודלים חדשים של חינוך לילדות ונשים, בעזרת פיתוח בתי ספר שבהם לימדו גישות מדעיותותאולוגיות חדשות השמות במרכז את השוויון בין גברים לנשים. בסתיו 1971, קיימו נשות התנועה בניו יורק משדרים פומביים בהם דרשו להעניק לנשים חברות בבתי כנסת, להיספר כמניין, להיחשב כממלאות מצוות באופן שווה לגברים, להיות מורשות להשתתף במצוות דתיות ורשאיות ליזום גירושין. מחאתן גרמה לעניין תקשורתי והתלהבות ציבורית שקידמה פמיניזם יהודי חדש פורץ דרך. מתוך התנועה הפמיניסטית היהודית קמו תנועות פמיניסטיות יהודיות-חילוניות שמיקדו את מאבקן בדאגה למעמד של נשים. הן נלחמו נגד המוסדות הפטריארכליים בניסיון למגר את הקפיטליזם, הגזענות והאפליה המינית. לפמיניסטיות היהודיות החילוניות לא היה גיבוי או תמיכה בתוך הקהילה היהודית ומחוצה לה. בשנת 1970, הפמיניזם הלהט"בי היהודי התחיל גם לפעול כתנועה, ונחשב לאיום על תנועת הפמיניזם היהודי-חילוני. תנועה זו יצרה פוליטיקה מובחנת, פיתחו תיאוריות, פרסומים, ארגונים וקואליציות לקידום סדר יומם. הן התעניינו לא רק בשינויים תרבותיים ואורח חיים, אלא גם בשינוי הרחב של היחסים החברתיים, התרבות הפטריארכלית, המגדר והנורמות המיניות. פמיניזם בישראל מדיה וקבצים בנושא התנועה הפמיניסטית בוויקישיתוף התנועה הפמיניסטית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) Oksman, Tahneer Verfasser, Joyce Antler: Jewish Radical Feminism: Voices from the Women's Liberation Movement New York University Press, 2018, pp 464. ערך זה הוא קצרמר בנושא סוציולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
פיאט (פירושונים)

האם התכוונתם ל... פיאט – תאגיד תעשייה וייצור כלי רכב פיא"ט – נשק נגד טנקים כסף פיאט – כסף הקיים מתוקף חוק מדינה מחוז פיאט – מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית אישים: נתן פיאט – איש חינוך ישראלי עמוס פיאט – מדען מחשב ישראלי
כלב ים משורטט

כלב ים משורטט (שם מדעי: Histriophoca fasciata) הוא מין של כלב ים בינוני והיחיד בסוג Histriophoca, החי ומתרבה בעיקר באזורי הקרח של הקוטב הצפוני בצפון האוקיינוס השקט ובימים ברינג ואוחוצק. הוא מזוהה בעיקר עקב צבעי פרוותו הבולטים עם 4 פסים לבנים המתעגלים על גוף שחור או כהה, אף שיש פרטים בהם הפסים כהים יותר והגוף בהיר יותר מהרגיל. דבר זה גם נתן לו את שמו - משורטט. הפסים נמצאים על הצוואר, הזנב וצידי הגוף. אך ההבדלים בצבעים חזקים יותר אצל הזכרים, כשצבעי פסי הנקבות דומים יותר לצבעי הגוף[דרושה הבהרה], בהירים או כהים וההבדל פחות בולט. אורכם של כלבי הים 1.6 מ' ומשקלם 95 ק"ג. שני הזוויגים דומים בגודלם. כלב הים מצוי על קרחונים צפים בצפון האוקיינוס השקט בחורף ובאביב, שם הוא מתרבה, נח ואוכל במשך החורף. בקיץ ובסתיו הם נפוצים בימים פתוחים, אף שחלקם נודד צפונה כשהקרח נסוג. הם כמעט אף פעם לא מגיעים ליבשה וכתוצאה מכך קשה לצפות בהם. עם זאת כמה פעמים כלבי ים כאלה הגיעו לחופים באמריקה כמו וושינגטון וקליפורניה. הוא ניזון בעיקר ממינים החיים באוקיינוס: מדגים מהסוג Pollachius (אנ') ומהמשפחה Zoarcidae(אנ'), מדגי בקלה ארקטית ומסילוניות כמו תמנונים ודיונונים. הצעירים גם אוהבים סרטנים שונים. כלב ים זה צולל עד עומק 200 מ' בחיפוש אחר מזון והוא אינו מתכנס בלהקות. הם עצמם נטרפים על ידי קטלן, דוב לבן, וכרישים ארקטיים מהמינים ישנונן פסיפי וישנונן גרינלנדי. כלבי הים מתרבים בסוף אפריל ובמאי, והגורים נולדים על הקרח עם פרווה עבה לבנה. הם עוזבים את אמם אחרי ארבעה שבועות של הנקה, אך נשארים על הקרח עוד כמה שבועות, בהם הם מחליפים את הפרווה ויורדים במשקלם, עד שהם מסוגלים לצלול ולצוד בים. אורך החיים הממוצע של הבוגרים הוא 20-25 שנה. בעבר היה ציד רב של כלבי ים אלה בשביל פרוותם, בשרם ושומנם, אך היום הם נחשבים חיות מוגנות בארצות הברית. עם זאת לא ידוע מה מצב פגיעותם, מאחר שהם לא נצפים לעיתים קרובות. מדיה וקבצים בנושא כלב ים משורטט בוויקישיתוף כלב ים משורטט, באתר ITIS (באנגלית) כלב ים משורטט, באתר Animal Diversity Web (באנגלית) כלב ים משורטט, באתר GBIF (באנגלית) כלב ים משורטט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כלב ים משורטט באתר הרשימה האדומה של IUCN
מולן

מוּלֶן (בצרפתית: Moulins, לעיתים, בעיקר בידי ה-SNCF גם: Moulins-sur-Allier – מולן על נהר האלייה) היא עיר צרפתית המשמשת כבירת מחוז אלייה שבחבל אוברן-רון-אלפ. העיר שימשה כבירת המחוז ההיסטורי בורבונה ומקום מושבו של דוכס בורבון. נכון ל-2011 מתגוררים בעיר 19,094 תושבים, ויחד עם תושבי המטרופולין שסביבה מתגוררים בה 61,448 תושבים. העיר בנויה ברובה על גדתו המזרחית של נהר האלייה, אחד מיובליו של הלואר. מסמכים מתעדים את קיומה של העיר החל מ-990. האגדה מספרת כי אחד מדוכסי בורבון, אבד ביער במהלך יום ציד. במהלך שוטטותו ביער מצא מנוחה בטחנה שנבנתה על גדת הנהר. הדוכס התאהב בטוחנת שאירחה אותו, וכדי להצדיק את ביקוריו התכופים באזור בנה על גדת הנהר בסמוך לטחנה ארמון ציד. העיר התפתחה סביב הארמון, ומכאן שמה – שתרגומו המילולי: מטחנות. העיר הפכה למקום מושב דוכס בורבון בשנת 1327, לאחרי ששארל הרביעי, מלך צרפת העניק את דוכסות בורבון ללואי הראשון, רוזן קרלמון והוא העביר את מושבו לעיר. העיר ירדה מגדולתה לאחר עריקתו של שארל השלישי, דוכס בורבון לחצרו של קרל החמישי ב-1523. לאחר סיום משפטו, ב-1531, הוחרמו נחלות הדוכסות והועברו לנכסי הכתר הצרפתי. העיר הייתה מקום מושבו של שארל התשיעי ואמו קטרינה דה מדיצ'י, במשך כשלשה חודשים, מ-22 בדצמבר 1565 עד 23 במרץ 1566 במהלך סיורו בצרפת. לאחר הרצחו של אנרי השלישי ב-1589, התגוררה בטירה בעיר אלמנתו לואיז מלורן-וודמון ושם מתה ב-1601. אלמנתו של אנרי השני דה מונמורנסי הוגלתה לעיר לאחר הוצאתו להורג בעוון בגידה, והפכה לנזירה. בעיר פועל מוזיאון לתלבושות במה. לעיר ברית ערים תאומות עם הערים: איטליה מונטפולצ'אנו, איטליה גרמניה באד וילבל, גרמניה מרוקו טנג'יר, מרוקו אתר האינטרנט הרשמי של מולן (בצרפתית) מולן, ברשת החברתית אקס (טוויטר) מולן, ברשת החברתית LinkedIn Institut National de la Statistique et des Études Économiques, Commune de Moulins – תוצאות מפקד האוכלוסין, 2011 תוצאות מפקד האוכלוסין, 2011 ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בצרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
הוצאת אוניברסיטת אוקספורד

הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית: Oxford University Press; בראשי תיבות: OUP) היא הוצאת הספרים האוניברסיטאית הגדולה בעולם והשנייה בוותק, לאחר הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. הוצאת הספרים היא מחלקה של אוניברסיטת אוקספורד ובראשה ניצבים 15 אקדמאים הממונים על ידי סגן הצ'נסלור של האוניברסיטה. ההוצאה נוסדה ב-1586, לאחר שהאוניברסיטה הייתה גורם פעיל בתחום הדפוס כבר מ-1480. עד המאה ה-19 התמקדה ההוצאה בתחום הספרות האקדמית והדפסת חיבורים ליטורגיים נוצריים. באמצע המאה ה-19 לקחה ההוצאה על עצמה את מפעל המילון האנגלי של אוקספורד, המילון האנגלי הגדול, המוקפד והשלם ביותר. מאז ראשית המאה ה-20 מוציאה ההוצאה ספרות כללית הממוקדת בעיקר בהוצאה מחדש של ספרות קלאסית, ספרות ילדים, סדרות מדע פופולרי, מילונים ולקסיקונים במגוון תחומי דעת (בין היתר פילוסופיה, ביולוגיה ומוזיקה קלאסית ורבים אחרים, הראשון בהם היה The Oxford Companion to Music), כתבי עת מדעיים, ספרים ללימוד השפה האנגלית וספרות דתית. כל זאת בצד הוצאת ספרי מחקר אקדמאים של אנשי אוניברסיטת אוקספורד ואחרים, הנבחרים על ידי ועדת לקטורים אקדמית המורכבת מחברי סגל האוניברסיטה. ב-1896 הקימה ההוצאה בניו יורק שלוחה ראשונה מחוץ לבריטניה ומאז היא פעילה ברחבי העולם (כולל אוסטרליה, הודו, סין, יפן, דרום אמריקה ודרום אפריקה). המילון האנגלי של אוקספורד מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים סדרת הלקסיקונים Oxford Companion למגוון תחומי דעת Oxford Classical Texts, סדרת ספרים המכילה עריכה מדעית של טקסטים מהספרות היוונית העתיקה והלטינית, בשפתם המקורית סדרת הקלאסיקות העולמיות (Oxford World's Classics), כוללת תרגומי מופת לאנגלית ממגוון הספרות העולמית, כולל ספרות יפה, מחזות, אנתולוגיות ורבים מהכתבים הדתיים והמיתולוגיים של עמי העולם The Oxford Encyclopedia of Economic History - אנציקלופדיה המסקרת את מכלול ההיסטוריה האנושית הכלכלית בזמן ובמרחב מהדורה מוערת של התנ"ך והברית החדשה באנגלית, לטינית, יוונית ועברית אנציקלופדיית אוקספורד להיסטוריה ימית מדיה וקבצים בנושא הוצאת אוניברסיטת אוקספורד בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (באנגלית) הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ברשת החברתית פייסבוק הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ברשת החברתית אקס (טוויטר) הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ברשת החברתית אינסטגרם הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ברשת החברתית LinkedIn הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, הבלוג הרשמי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ברשת החברתית Goodreads 400 Years Later, Oxford Press Thrives, הניו יורק טיימס, 18 בפברואר 1994 מוזיאון ההוצאה הקומפניונס אתר הסדרה
כלי טיס של צה"ל

ערך זה מציג את רשימת כלי הטיס בשירות צה"ל, בעבר וההווה. רובם המוחלט של כלי הטיס המפורטים להלן הופעלו ומופעלים על ידי חיל האוויר הישראלי. כלי טיס בודדים היו קשורים לחילות אחרים. לגביהם ראו בהערות. תאים המודגשים בתכלת הם של כלי טיס הנמצאים בשירות פעיל. תאים המודגשים באפור הם של כלי טיס שהוזמנו וטרם נכנסו לשירות פעיל. מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש כחלק מתוכנית רב-שנתית גדעון זרוע היבשה של צה"ל תעבור שינוי גדול כחלק מתפישת שדה הקרב המשולב, ובין השאר תקלוט ותפעיל רחפנים. מקרא:      בשימוש ב-2022      יצא משימוש דני שלום: מטוסי חיל האוויר, מהטייגר מות' עד הסופה. באוויר - פרסומי תעופה וחלל, ראשון לציון. תשס"ה, 2005. אתר חיל האוויר הישראלי כינויי מטוסי חיל האוויר, באתר "מרקיע שחקים" WORLD AIR FORCES 2021 באתר FlightGlobal (באנגלית) נרכש מתקציב חיל הים הישראלי. הופעל על ידי חיל האוויר הישראלי, היה תחת פיקוד חיל הים בעת הפעלתו המבצעית. הופעל על ידי חיל האוויר הישראלי ועל ידי חיל המודיעין לפי פרסומים זרים, ישראל לא נתנה אישור רשמי ליכולת ופעילות זו. מופעל גם על ידי חיל האוויר וגם על ידי חיל התותחנים. מופעל על ידי חיל האוויר הישראלי ועל ידי חיל הים מעיין לזרוב, ‏"חרבות ברזל": מסוק ה״עופר״ עלה לאוויר, באתר חיל האוויר הישראלי שי לוי, ‏הארסנל שמאפשר לחיל האוויר לתקוף בסוריה, באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2017 הארפי, הארופ, וכטב"מי תקיפה מתוצרת התע"א (מב"ת), באתר פרש, 11 בפברואר 2009 מדד-דיומא – כלי טיס בצה"ל, פסקה: "חימוש משוטט", באתר "דיומא", 20 בפברואר 2024 ה"ניצוץ" נקלט בחיל האוויר. אלו היכולות שלו, באתר צה"ל, 11 בספטמבר 2023
סימן מים

סימן מים (בלועזית, "Water Mark" ומקובל גם כמילה בודדת – "watermark") הוא אמצעי לזיהוי זיופים המוטבע בשטרות כסף, ניירות ערך ובבולים. במקורו נוצר על ידי יצירת סימון שלא נראה במבט ראשון ויצירתו מצריכה טיפול בנייר לפני הדפסתו. סימני המים דומים במראה שלהם לעבודות אמנות של צורפים העובדים עם חוטים דקים מאוד של מתכת יקרה, עבודות הנושאות את השם פיליגרן ומשום כך דבק השם פיליגרן גם בסימני המים המוטבעים בנייר. סימני מים בנייר נוצרו לראשונה בבולוניה, ב-1242. קיימים שני סוגים של סימני מים, סימני מים המוטבעים במהלך ייצור הנייר ומכונים "סימני מים אמיתיים" וסימני מים המוטבעים בנייר לאחר שתהליך ייצורו הושלם ומכונים "סימני מים מלאכותיים". סימני המים האמיתיים נוצרים על ידי הפעלת לחץ על נקודות מסוימות בעיסת הנייר לפני התייבשותה (ומכאן מקור השם סימן מים). לאחר התייבשות הנייר, המקומות שנלחצו דקים יותר ומאפשרים חדירה טובה יותר של קרני אור. את סימני המים המלאכותיים יוצרים על ידי צביעת הנייר בצבע לבן או לקה מבריקה. את סימני המים המלאכותיים רואים רק בצד אחד של הנייר, בניגוד לסימני המים האמיתיים, שאפשר להבחין בהם משני צדי הנייר. בשנות האלפיים, המונח "סימן מים" משמש גם כמונח המתייחס לכיתוב ובו פרטי הצלם, שחלק מהצלמים המקצועיים נוהגים לשבץ על גבי תמונה דיגיטלית, על-פי רוב בתחתיתה, כדי לוודא שהקובץ שיצרו יישאר מקושר אליהם. מדיה וקבצים בנושא סימן מים בוויקישיתוף האם קנית מציאה? מאמר שני בסדרה – סימן מים בולים עם סימני מים בעולם (בצרפתית) סימן מים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) סימני מים, דף שער בספרייה הלאומית איך יוצרי סימני מים בנייר? דניאל באתר של מכון ויצמן למדע
אלייה (נהר)

אלייה (בצרפתית: Allier, באוקסיטנית: Alèir) הוא נהר הזורם במרכז צרפת ואחד מיובליו של נהר הלואר. אורכו 420.7 ק"מ, ומקורותיו בפסגות המאסיף סנטרל, שבמחוז לוזר שבחבל לנגדוק-רוסיון. הנהר נשפך לתוך הלואר במחוז נייוור שבבורגון. זרם הנהר נע בין 234.0 מטר מעוקב לשנייה (בפברואר) ל-49.90 מקל"ש (באוגוסט). האלייה הוא אחד הנהרות ה"פראיים" האחרונים בצרפת, כלומר נהר שנתיבו והזרימה בו הם טבעיים ואינם קבועים בידי אדם ואחד הנהרות היחידים בדרום אירופה בהם חי המין Thymallus thymallus (מין של סלמון) - מין הרגיש במיוחד לזיהום. לאורך גדותיו ערים חשובות רבות, בין השאר מולן ומחוז אלייה הקרוי על שמו. מדיה וקבצים בנושא אלייה בוויקישיתוף הנהר באתר Service d’Administration Nationale des Données et Référentiels sur l’Eau אלייה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) L'ALLIER à CUFFY באתר HYDRO
קוקה לפידות

קוקה לפידות (16 בדצמבר 1932 – 3 בינואר 1985) הייתה ציירת ישראלית. קוקה לפידות נולדה בעיר פיטשט שברומניה. כבר בשנות ילדותה המוקדמות הפגינה כישרון רב בציור, וזכתה על כך בפרס לנין בגיל 14. בשנת 1950 עלתה לישראל יחד עם משפחתה, והתגוררה בתל אביב ובצפת. בשנת 1962 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל ובשנת 1964 לאיגוד האמנים בצפת. בצפת הציגה את עבודותיה בגלריה פרטית. בנוסף להיותה ציירת פעילה ומציגה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, עבדה בהוראת ציור ואמנות. נישאה בישראל ולה שתי בנות. את לימודי הציור החלה אצל סטפן אלכסנדר ולאחר מכן למדה במשך מספר שנים במכון אבני. בין מוריה במכון אבני היו מוקדי, שטרייכמן, סטימצקי וקריזה. בהמשך למדה הוראת אמנות, ועבדה שנים רבות כמורה לאמנות בבתי ספר ובהוראת ציור למבוגרים. פרס לנין, רומניה, 1949 פרס ההסתדרות לאמנים צעירים, ישראל, 1964 סגנון הציור של קוקה היה בתחילת הדרך פיגורטיבי ואבסטרקטי. היא הרבתה לצייר בצבע שמן על בד, וכן על ציור שמן על נייר בסגנון ייחודי לה. בהמשך ציירה באקוורל ובאקריליק. היא ציירה בממדים גדולים, בהשראת הנוף המרהיב של הארץ, מתוך אמונה כי האדם הוא תבנית נוף הולדתו. אמונה זו הביאה ליצירת תמונות שיש בהן שקיפות של דמויות ונוף, אותן יצרה בסגנון "הארד אדג". תקופה זו ביצירתה שפעה ביצירות אשר שאבו מסיפורי התנ"ך- בריאת העולם, סיפור המבול, דוד וגוליית ועוד. בין השנים 1961 ל-1968 הציגה בשלוש תערוכות יחיד בתל אביב: תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "שולמית" בתל אביב, ולאחריה תערוכות בגלריה "מבט" ובגלריה 220. תערוכת תמונות שמן ורישומי שמן על נייר בטכניקה מיוחדת לה, התקיימה בבית שלום עליכם בשנת 1971. כשנה לאחר מכן, בשנת 1972, הציגה בתערוכת יחיד בנושא תמונות בהשראת סיפורי התנ"ך, במוזיאון העירוני לאמנות בבת-ים. תערוכה ישראלית באוסטרליה - 1966, וכן בתערוכות כלליות בצפת ובתערוכות קבוצתיות רבות בארץ. ציורים של קיקה לפידות קוקה לפידות באתר מרכז המידע של מוזיאון ישראל
יהודה משה דנציגר

רבי יהודה משה דנציגר (י' בכסלו תרנ"ג, 29 בנובמבר 1892 - כ"ג באדר א' תשל"ג, 16 בפברואר 1973) היה האדמו"ר החמישי בשושלת אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תש"ז - תשל"ג (1947–1973). נולד בעיירה פלאוונה להרב יחיאל יוסף טיברג (בנו של ר' הירש פלאוונער, מחשובי חסידי וורקא ואלכסנדר וחותנו של רבי בצלאל יאיר דנציגר) והענדל בת רבי דוד דב טאוב, ה"בנין דוד" רבה של דאבראז'ינסק. בבחרותו למד אצל הרב אברהם אליעזר רוטנברג, דיין בלודז' ובגיל 13 קיבל סמיכה. נסע 50 פעמים להישמח ישראל. בהצעת רבו התארס לאסתר פערל, בת דודו רבי בצלאל יאיר דנציגר, אחיו של הרבי. לאחר פטירת רבי ירחמיאל ישראל יצחק, היה לחסידו של אחיו רבי שמואל צבי. נישא בשנת תרע"ג. בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט עם חמיו ודודו ללודז'. הוא נסע לאוסטרובצה ללמוד אצל רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה. לאחר מכן עסק במסחר ביין שייבא מקרקוב. בתקופה זה נסע גם לחצרותיהם של רבי ישכר דב מבעלז ורבי ישראל מצ'ורטקוב. בשנת תרצ"ג נסע ללונדון שם כיהן כרב בבית הכנסת טריסק. לאחר מספר חודשים, בהיעדר אשרת שהייה, גורש לפולין. בסוף שנת תרצ"ד עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו רבי אברהם מנחם. הוא התיישב בירושלים ועסק בתורה, כשהוא חי בעניות ודחקות. בתקופה זו עסק גם בתורת הסוד. בשנת תרצ"ח נסע לארצות הברית לטפל במחלת עור. בתקופה זה הנהיג את בית הכנסת של חסידי אלכסנדר שם. בשואה נרצחו האדמו"ר בעל העקדת יצחק, משפחתו ומרבית חסידיו שנמנו בעשרות אלפים. בשנת תש"ז, הכתירו אותו שרידי החסידים לממלא מקומו. הוא הורה לבנו לשנות את שם משפחתו מטיברג לדנציגר, להנציח את שם משפחת השושלת. בהמשך שינה גם הוא את שמו. נפטר בבית החולים אסותא בתל אביב ביום כ"ג באדר א' תשל"ג. הוא הובא למנוחות בבית הקברות פוניבז' בבני ברק. שכל בפולין שמונה ילדים. בן נוסף, דוד הירש עלה לארץ ישראל בסיוע הראי"ה קוק ונפטר בארץ. בנו רבי אברהם מנחם מונה לממלא מקומו. אמונת משה - על התורה והמועדים, ארבעה חלקים. (בני ברק תשל"ו, תשל"ח, תשמ"ג ותשנ"א). חידושי אמונת משה - על הש"ס. (בני ברק תשע"ג). חשבה לטובה - שו"ת. פולין תרצ"ג. קדושת יצחק - סיפורים על אדמו"רי שושלת וורקא - אלכסנדר. בסוף הספר נספח ספרו נחלת צבי על התורה. ירושלים תשי"ב כמו כן הדפיס הספר "מאורן של ישראל" - נספח לספר "ישמח ישראל" ובו מאמרים שעוד לא נדפסו בספר. כן, ליקט את דברי תורתו של האדמו"ר רבי יצחק מנחם דנציגר, בספר עקידת יצחק. כן הדפיס הערות לצד ספרו של סבו "בנין דוד" בשם "וזאת ליהודה", וכן ספר בשם "קול יהודה"[דרושה הבהרה]. הרב יהודה משה מקובר, צדיק באמונתו - תולדותיו, רשימותיו ואגרותיו של האדמו"ר בעל "אמונת משה" יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו. יהודה משה בן יחיאל יוסף דנציגר (1892-1973), דף שער בספרייה הלאומית אתר "Billiongraves" ספר יזכור לקהית ראדומסק, עמוד 487 (491 בדפי האתר). מכתב המלצה מהרב איסר זלמן מלצר. ישורון יא, היברובוקס. נפטר האדמו"ר מאלכסנדר, מעריב, 26 בפברואר 1973, עמ' 9 ראו פניית הראי"ה קוק אל הרב משה שפירא, לשם השגת סרטיפיקט לר' דוד הירש, י"ב חשון תרצ"ה (אתר Bidspirit).