laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
עמק הכדים

עמק הכדים (בלאית: ທົ່ງໄຫຫິນ) הוא אתר ארכאולוגי ברמת סיאנגקואנג בלאוס בו פזורים מקבצי סלעים החצובים בצורת כדים. ב-2019 העמק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. עמק הכדים נמצא במחוז סיאנגקואנג של לאוס, במישור פווסואוון שעל רכס הרי אנאם המפריד בין לאוס לווייטנאם. בעמק פזורים על פני כ-50 קילומטרים אלפי כדים עשויים סלע הניצבים באלכסון בקבוצות, חלק מן הקבוצות כוללות כדים ספורים וחלקן כוללות מאות כדים במקבץ. גודל הכדים נע בין מטר אחד לשלשה, ומשקלם נע בין מאות קילוגרמים לטון. באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור. עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור. אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם. ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור. מדיה וקבצים בנושא עמק הכדים בוויקישיתוף אתרי כדים מגליתיים בסיאנגקואנג - עמק הכדים באתר אונסק"ו (באנגלית) עמק הכדים, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) אתרי כדים מגליתיים בסיאנגקואנג - עמק הכדים באתר אונסק"ו (באנגלית)
בת הדר

בַּת הָדָר הוא יישוב קהילתי כפרי במישור החוף הדרומי, מזרחית לעיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון, נכון ל-2021 מתגוררים ביישוב 771 תושבים. היישוב הוקם בשנת 1994 על ידי המועצה האזורית בתוך שדה בור ששימש בשנות ה-50 של המאה ה-20 מעברה לקליטת עולים חדשים, ובצמוד ל"חוות הדריה", שהוקמה בשנת 1948 ועל שמה הוא קרוי. ביישוב כ-150 משפחות ובשנת 2008 היישוב התרחב ונוספו אליו משפחות מאזור צפון גוש קטיף. כיום (2022) אוכלוסיית היישוב מונה כ-170 משפחות דתיות, חילוניות ומסורתיות. ביישוב פועלים ביישוב גן ילדים, 2 בתי כנסת, מועדון נוער, מרכז מסחרי, ספרייה, מרכז יום לקשיש, מרכז לגיל הרך, מתנ"ס ומשרדי המועצה האזורית. יושב ראש הוועד הוא טל יעקב ברדה. מדיה וקבצים בנושא בת הדר בוויקישיתוף אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 בת הדר, באתר www.hof-ashkelon.org.il ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
1819 במדע

ערך מורחב – 1819 גילוי מערות אג'אנטה - אתר מורשת עולמית. הכנסת ציורים ארוטיים שהתגלו בפומפיי לחדר הסודי של המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי 19 בפברואר – סוחר בריטי ויליאם סמית גילה את אי ליבינגסטון הנמצא כ-160 ק"מ מאנטארקטיקה. זה היה האי הראשון שהתגלה דרומית מקו רוחב 60°. 5 בספטמבר – משלחת רוסית לחקר אנטארקטיקה בראשות פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן יוצאת לדרך. משלחת בריטית בראשות ויליאם פרי הגיעה לקו אורך '51 112° במעבר הצפון-מערבי- השיא של הגעה לנקודה המערבית ביותר, שהחזיק מעמד במשך 150 שנים. 22 במאי – אוניית "סוואנה" יצאה מנמל בארצות הברית וב-20 ביוני הגיעה לליברפול. זו אוניית קיטור ראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי. אוגוסט - רנה לאנק מפרסם בפריז את חיבורו "De l’Auscultation Médiate ou Traité du Diagnostic des Maladies des Poumons et du Coeur" המתאר לראשונה את המצאתו המסכת (סטתוסקופ). 5 ביוני – ג'ון קוך אדמס, מתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1892) 13 באוגוסט – ג'ורג' סטוקס, פיזיקאי ומתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1903) 18 בספטמבר – לאון פוקו, פיזיקאי (נפטר ב-1868) 23 בספטמבר – ארמן איפוליט פיזו, פיזיקאי, הראשון אשר מדד את מהירות האור בשנת 1849 באמצעות גלגל שיניים מסתובב (נפטר ב-1896) 25 בספטמבר – ג'ורג' סלמון, מתמטיקאי אירי (נפטר ב-1904) 19 באוגוסט – ג'יימס ואט, מהנדס (נולד ב-1736) מדיה וקבצים בנושא 1819 במדע בוויקישיתוף
אל ארצי

"אֶל אַרְצִי" הוא שירה של רחל המשוררת על ארץ ישראל. נכתב בתל אביב בשנת תרפ"ו 1926. השיר נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ונהוג לשיר ולהשמיע אותו בטקסים ממלכתיים ובימי זיכרון וחגים. "אל ארצי" הוא מסכת דברים שנשאה המשוררת אל ארץ ישראל. הוא נחשב לאחד מהביטויים הפואטיים הנחשבים של ערכי תנועת העבודה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומטיף לערכים של צניעות והסתפקות במועט, עבודה ועמלנות ושאיפה מתמדת אל השלום. השיר המחורז כולל שני בתים. בבית הראשון הדוברת פונה באופן מטפורי אל ארץ ישראל, ופותחת בהודעה שלילית לכאורה, כי "לא" שרה לה שירים, ולאחר ההודעה הזאת מפרטת מה עשו ידיה, או מה הייתה עבודתה כחקלאית בארץ ישראל. ובכך מודיעה הדוברת על העדפתה את חיי העמל המאומצים והסדורים, מאשר את סיפורי התהילה של עלילות פאר, מערכות הצבא ודברי שבח והלל על תולדותיה. ומילותיה של הדוברת בשיר מבטאים את עולמה הפנימי הכן של המשוררת, שעל פי תולדות חייה, חפצה היה להיות "עובדת אדמה ובילדותה רצתה להיות ציירת". היא מביעה התנצלות בפני הארץ, הנדמית לה כ"אֵם", דימוי שכיח ומקובל בספרות העברית לדורותיה, על שאינה שרה לה שירי תהילה. אולם ההתנצלות עצמה היא שיר "אל ארצי". בבית השני, כמו בשיריה האחרים, המשוררת מתארת רגשות ומבעי הזדהות עם ארץ ישראל: עצב על השממה ("עָנְיֵךְ") שבה, ושמחה על הצמיחה שבה. השיר הולחן על ידי יהודה שרת, שזכה לעיבודים רבים והושר, בין השאר, על ידי הזמרת נתנאלה, וחבורת שוהם. לחנים נוספים לשיר חוברו על ידי פאול בן-חיים, אברהם פררה, מרק לברי ועל ידי דניאל סמבורסקי. גרסה המשלבת בין לחנים של יהודה שרת ואברהם פררה בוצעה על ידי קובי אלדר. המלחין הצעיר דניאל פגיס הלחין את השיר בלחן בעל אופי קלאסי. רחל בלובשטיין, אל ארצי, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נה. "אל ארצי" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "אל ארצי" והאזנה לו באתר זמרשת נתנאלה, אל ארצי, באתר הספרייה הלאומית קובי אלדר, אל ארצי, פסטיבל חלב ודבש 2013. ראו: מוקי צור, ביאליק, ברנר ורחל והשפעתם על תודעת תנועת העבודה, עלי-שיח, 25, תשמ"ח, עמ' 171-174. אורי מילשטיין, דודתי רחל, בתוך: רחל, שירים מכתבים רשימות קורות חייה, תל אביב: הוצאת זמורה, ביתן – מוציאים לאור, תשמ"ה 1985, עמ' 51. על שירת רחל יחסה של להתיישבות בארץ ישראל: ראו: חניטה גוטבלט, מי הלך/כה בשדות? : שירת ארץ ישראל בשנות העשרים, בתוך: חנן חבר (עורך), רגע של הולדת; מחקרים בספרות עברית ובספרות יידיש לכבוד דן מירון, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ז, עמ' 630-644. ראו: אל ארצי, אל ארצי, באתר הספרייה הלאומית. ראו: אל ארצי, בעיבוד מתי כספי , באתר הספרייה הלאומית. ראו: אל ארצי, בעיבוד מוטי שלף, 2010, באתר הספרייה הלאומית. אל ארצי, קובץ שירים, תל אביב תשי"ח, עמ' 7, באתר הספרייה הלאומית. אל ארצי, באתר הספרייה הלאומית. אל ארצי, באתר הספרייה הלאומית. אל ארצי, באתר הספרייה הלאומית. Daniel Pagis, "El Arzi" by Rachel, Youtube, ‏7 באוג׳ 2010
1820 במדע

ערך מורחב – 1820 גילוי ונוס ממילו 28 בינואר – פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן גילה את היבשת אנטארקטיקה. 30 בינואר – אדוארד ברנספילד נחת בחצי האי "השילוש הקדוש", הנקודה הצפונית ביותר ביבשת אנטארקטיקה. 13 בנובמבר – משלחת צרפתית בראשות לוי דה פרייסינה לחקר האוקיינוס השקט חזרה לנמל הבית. המסע החל ב-17 בדצמבר 1817. 17 בנובמבר – נתניאל פאלמר ואנשיו היו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי. שארל קסביה תומא דה קולמר עיצב והמציא את האריתמומטר בשנת 1820. היה זה המחשבון המכני המוצלח הראשון שהיה מסוגל לבצע פעולות חיבור, חיסור כפל וחילוק. 21 באפריל – הנס כריסטיאן אורסטד גילה את הקשר בין תופעות החשמל והמגנטיות – תופעת האלקטרומגנטיות. אנדרה מרי אמפר ניסח את התאוריה המתמטית הראשונה בתחום האלקטרומגנטיות. ז'אן-בטיסט ביו ופליקס סבר ניסחו את חוק ביו-סבר, המתאר את השדה המגנטי הנוצר כתוצאה מתנועה של מטען חשמלי במרחב או מזרם. פרידריך נאסה מגלה שבהמופיליה חולים רק גברים אך היא מועברת על ידי נשים. מדליית קופלי מוענקת להנס כריסטיאן אורסטד. 24 במרץ – אלכסנדר בקרל - פיזיקאי צרפתי (נפטר ב-1891) 12 במאי – פלורנס נייטינגייל, חלוצת מקצוע הסיעוד המודרני - יום זה הוכרז כיום האחיות הבינלאומי (נפטרה ב-1910) 5 ביולי – ויליאם ג'ון מקורן רנקין, מדען, ממציא ומהנדס סקוטי, חוקר מכונות הקיטור (נפטר ב-1872) 2 באוגוסט – ג'ון טינדל, פיזיקאי בריטי (נפטר ב-1893) 19 ביוני – ג'וזף בנקס, חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה (נולד ב-1743) מדיה וקבצים בנושא 1820 במדע בוויקישיתוף
מבקיעים

מַבְקִיעִים הוא מושב עובדים במישור החוף הדרומי ליד העיר אשקלון השייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם בשנת 1949 כקיבוץ, סמוך לכפר הערבי החרב ברברה על ידי חיילים משוחררים מצה"ל שעלו ארצה מהונגריה ומרומניה. הגרעין התיישב ב-1949 ממזרח לחאן יונס, שם ייסד את קיבוץ ניר מעון. ב-1951 עברו אנשי הגרעין, בהוראת תנועת העובד הציוני, להתיישב מדרום לאשקלון, שם ייסדו את קיבוץ מבקיעים. בשנת 1954 הפך היישוב למושב שיתופי. שמו של היישוב הוא סמלי ומציין את הבקעת הצבא המצרי במקום זה במלחמת העצמאות על ידי צה"ל. ב-2005 עברו ליישוב 25 משפחות מפאת שדה, אחרי שפונו מגוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות. מדיה וקבצים בנושא מבקיעים בוויקישיתוף מושב מבקיעים, אתר משקי הדרום מבקיעים, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מפת ישראל בהוצאת מחלקת המדידות 1950, עם ציון הישוב ברברית, ‏הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור ערך ברברה: בַּרְבַּרית הוא מקום שנזכר בתלמוד הירושלמי, על פי אנציקלופדיה מפה, באתר זוכרות
כאן על פני אדמה

"כָּאן עַל פְּנֵי אֲדָמָה" הוא שירה של רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנת תרפ"ז 1927. השיר הולחן על ידי יהודה שרת, ובלחן נוסף שמחבריו אינם ידועים. "כאן על פני אדמה" הוא שיר הלל המשבח את החלוציות. נושאי השיר הם מאמצי האיתנים הנדרשים מהחלוצים, שליחי האומה, כדי להקים את ההתיישבות החקלאית והעירונית, ולמעשה את החברה היישובית המאורגנת, בארץ ישראל. המאמץ הכביר, מדומה לגלילת "אֶבֶן מִפִּי הַבְּאֵר", כלומר הסרת מחסום ממשאב הקיום החיוני: מים. המשוררת סבורה, ובדומה להגות בני דורה, כי ביצועו של המאמץ החלוצי מחייב אחדות, עקשנות וערנות של רבים - המדומים במילים: "אלף זרועות" - בבת אחת. כמו בשיריה האחרים, ובספרות העברית בכללה, מדמה המשוררת את ארץ ישראל לאישה, על שלל ההתייחסויות המקובלות בתרבות האנושית: אם, או חברה ומאהבת. היא מבקשת ואף מייעצת לקוראיה, שיקנו לעצמם הקשבה אל האדמה, שבה היא רואה בשיר זה "אֵם", המעניקה חיים ומזינה את בניה ובנותיה, בני האדם, ומייצגת ממשות, חמימות ואיתנות; וזאת תחת הסתכלות בשמים, המייצגים כביכול ערכים מופשטים, אולם שלא תמיד בהשגה. רחל בלובשטיין, כאן על פני אדמה, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נט. כאן על פני האדמה, באתר ויקיטקסט "כאן על פני אדמה" באתר בית לזמר העברי מילות השיר "כאן על פני אדמה" והאזנה לו באתר זמרשת ראו: כאן על פני אדמה, באתר זמרשת. ראו: כאן על פני אדמה, באתר זמרשת.
1821 במדע

ערך מורחב – 1821 מרי אנינג גילתה את הפלסיוזאור 6 בדצמבר – גילוי איי אורקני הדרומיים 15 בדצמבר – ייסוד החברה הגאוגרפית הצרפתית גילוי בוקסיט על ידי הגאולוג הצרפתי פייר ברתייה (צר') אוגוסטן לואי קושי מפרסם את "Cours d'analyse de l'Ecole Polytechnique", ובו הביסוס הלוגי פורמלי-אקדמי של החשבון האינפיניטסימלי מייקל פאראדיי בנה שני מתקנים המפיקים מה שכונה בפיו "סיבוב אלקטרומגנטי". ניסויים והמצאות אלה הם הבסיס לטכנולוגיה האלקטרומגנטית המודרנית. אוגוסטן ז'אן פרנל ביסס את התאוריה הגלית של האור. גילוי אפקט תרמואלקטרי על ידי הצרפתי ז'אן פלטייה ואסטוני-גרמני טומס סייבק. תיאור שיתוק על שם בל על ידי הרופא הבריטי צ'ארלס בל. מדליית קופלי מוענקת לג'ון הרשל. 16 במאי – פפנוטי צ'בישב, מתמטיקאי רוסי (נפטר ב-1894) 16 באוגוסט – ארתור קיילי, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1895) 31 באוגוסט – הרמן פון הלמהולץ, פיזיקאי גרמני (נפטר ב-1894) 13 באוקטובר – רודולף וירכו, מדען גרמני שחקר חיידקים, אנתרופולוג, מחשובי המדינאים בתקופת פרוסיה ומנהיג מפלגת הקדמה הגרמנית שהייתה באופוזיציה לביסמרק (נפטר ב-1905) 20 באפריל – פרנץ קרל אכרד, כימאי, פיזיקאי וביולוג, גרמני (נולד ב-1753) מדיה וקבצים בנושא 1821 במדע בוויקישיתוף
כוכב מיכאל

כּוֹכַב מִיכָאֵל הוא מושב חקלאי במישור החוף הדרומי, בין קריית גת ואשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם באוקטובר 1950 כמעברה על ידי עולים מעיראק. באותה תקופה נקרא המקום "כוכב", על פי שמו של הכפר הערבי (הנטוש) הסמוך כאוכבה. בשנת 1957 התגלה נפט בשדות כוכב, מדרום ליישוב כיום, כחלק מהרחבת שדה הנפט חלץ הסמוך. בשנת 1959 החליטה מחלקת ההתיישבות לפנות את המושב מתושביו עקב מצבו של המקום. בעקבות זאת עזבו במשך שנה זו רוב המשפחות, ונשארו רק 5-6 משפחות, ורק אדם אחד שעסק בחקלאות, חיים כהן. בשנת 1960 הוחלט ליישב את המקום מחדש בגרעין של 40 צעירים בוגרי צבא, בני מושב נוגה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. בשנת 1963 יושב המקום מחדש, על ידי עולים מארגנטינה. בשנת 1964 הוחלט על ידי ועדת השמות הממשלתית לקרוא ליישוב "כוכב מיכאל" על שמו של סר מייקל סובל (Sir Michael Sobell) - נדבן מבריטניה. בשנת 2005 הורחב המושב (הרחבה קהילתית) והוכשרו 118 מגרשים לבני המושב. מדיה וקבצים בנושא כוכב מיכאל בוויקישיתוף כוכב מיכאל באתר מועצה אזורית חוף אשקלון כוכב מיכאל, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור כוכב מיכאל (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 עיתון הבקר 23/6/59 המושב כוכב מתרוקן מיושביו; עיתון דבר 24/6/59 נוטשים מושב כוכב מפת האזור, 1918 עם סימון הכפר Kaukabah (גליון Faluje בהוצאת צבא בריטניה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור יד הצבא כבר מורגשת במעברות, דבר, 23 בנובמבר 1950 עיתון למרחב 12/6/60 האיש המסרב לעזוב את המושב עיתון על המשמר 4/11/60 צעירים יתישבו במושב נטוש הארץ 8/10/1963 גרעין ארגנטיני למושב כוכב עיתון קול העם 10/5/1964 מושב מסרב להקרא על שם עשיר מחו"ל
מדליית ליאו בק

מדליית ליאו בק (באנגלית: Leo-Baeck-Medal, בגרמנית: Leo-Baeck-Medaille) היא מדליה המוענקת החל משנת 1978 על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס במערכת היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. יש להבחין בין מדליה זו לבין "פרס ליאו בק" הניתן על ידי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה. המדליה על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה. 1978 - אקסל שפרינגר, מוציא לאור, ברלין 1980 - פרד ו' לסינג (Fred W. Lessing), חבר מועצת המנהלים מכון ליאו בק בניו יורק 1995 - פרד גרובל (Fred Grubel), סגן נשיא מכון ליאו בק בניו יורק 1996 - ארנסט קרמר, ראש הוועדה המייעצת אקסל שפרינגר-שטיפטנג בברלין 1997 - הלמוט זוננפלד, יועץ מדיני, חבר לשעבר של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית 1998 - ג'ורג' מוסה, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין, בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים 1999 - ורנר מייקל בלומנטל, מנהל המוזיאון היהודי בברלין 2000 - אדגר ברונפמן האב, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ניו יורק, ארצות הברית 2001 - יוהאנס ראו, פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית 2002 - רות וסטהיימר, מחברת, ניו יורק, ארצות הברית 2003 - דניאל ליבסקינד, אדריכל 2004 - פריץ שטרן, מחבר, ניו יורק, ארצות הברית 2005 - אוטו שילי (Otto Schily), שר הפנים של גרמניה 2006 - ג'יימס וולפנזון, הנשיא התשיעי של הבנק העולמי 2007 - מתיאס דופפנר (Mathias Döpfner), עיתונאי ומנכ"ל חברת התקשורת אקסל שפרינגר AG 2008 - וולפגנג אישינגר (Wolfgang Ischinger), לשעבר שגריר גרמניה בבריטניה וארצות הברית 2009 - יושקה פישר, לשעבר שר החוץ של גרמניה 2010 - ד"ר אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה וקורט מאזור, מנצח 2011 - אנסלם קיפר, צייר ופסל גרמני, צרפת 2014 - יואכים גאוק, נשיא גרמניה, יוזף יופה, מוציא לאור וסטיוארט אליוט אייזנשטאט (אנ'), שגריר ארצות הברית לשעבר באיחוד האירופי 2015 - יצחק שורש, נשיא אמריטוס ממכון ליאו באק ואריק קנדל, פיזיולוג 2016 - רוברט מורגנטאו (Robert Morgenthau), עורך דין 2017 - מקס ורבורג, בנקאי ופוליטיקאי 2018 - פיטר וויטיג (Peter Wittig), דיפלומט ושגריר גרמניה לשעבר בארצות הברית והוברטה פון ווס-וויטיג (Huberta von Voss-Wittig), עיתונאית 2019 - מרתה מינאו (Martha Minow), דיקנית לשעבר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד אתר האינטרנט הרשמי של מדליית ליאו בק היחסים בין גרמניה והיהדות, באתר שגרירות גרמניה בתל אביב אתר מכון ליאו בק בניו יורק (באנגלית) תמונה והסבר למדליה (באנגלית) German President in NY presents Leo Baeck Medal to Wolfensohn (באנגלית) German chancellor Angela Merkel honored with the Leo Baeck medal (באנגלית) 2012 Leo Baeck Medal Awarded to Artist Anselm Kiefer (באנגלית)
1966 בטלוויזיה

ערך מורחב – 1966 בדף זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1966 ונוגעים לעולם הטלוויזיה. תכנון מפורט להקמתה של הטלוויזיה הישראלית החל, בעזרת ייעוץ של ג'ו שטרן, סגן נשיא CBS האמריקנית. 13 בינואר – שודר הפרק בו דארן וסמנת'ה ילדו את טבת'ה. 23 בפברואר – תאגיד השידור היווני מתחיל את שידוריו. 24 במרץ – השידור הראשון של נאמנות הטלוויזיה הלימודית 18 באפריל – טקס פרס האוסקר משודר לראשונה בצבע. 16 ביולי – טקס מיס תבל משודר לראשונה בצבע. 8 בספטמבר – הפרק הראשון של מסע בין כוכבים משודר. 9 בספטמבר – הפרק הראשון של מנהרת הזמן משודר. 17 בספטמבר – הפרק הראשון של משימה בלתי אפשרית משודר. 7 באפריל – צביקה הדר, שחקן ומנחה ישראלי 30 ביוני – מייק טייסון, מתאגרף אמריקאי 14 באוגוסט – האלי ברי שחקנית קולנוע אמריקאית 9 בספטמבר – אדם סנדלר, שחקן וקומיקאי אמריקאי 2 בנובמבר – דייוויד שווימר, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי 21 בדצמבר – קיפר סאת'רלנד, שחקן קולנוע וטלוויזיה 27 בדצמבר – ביל גולדברג, מתאבק יהודי-אמריקאי 15 בדצמבר – וולט דיסני, אנימטור ומפיק סרטי אנימציה (נולד ב-1901) מדיה וקבצים בנושא 1966 בטלוויזיה בוויקישיתוף רפאל בשן, אני השולחן הישראלי, מעריב, 28 באוקטובר 1966
בית שקמה

בֵּית שִׁקְמָה הוא מושב במישור החוף הדרומי ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים ממרוקו, איראן, ולוב. ביישוב ישנה הרחבה שיושבה על ידי תושבים מאזורים שונים בארץ וכן מתושבי המקום. שמו של היישוב הוא על שם עצי השקמה הגדלים באזור היישוב. עם הקמתו נקרא באופן זמני גיאה ב'. מדיה וקבצים בנושא בית שקמה בוויקישיתוף בית שקמה, במרכז המידע לנגב ולגליל של תנועת אור אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
איגלנה

אֵיגְלֵנָה (שם מדעי: Euglena) הוא סוג של פרוטיסט חד תאי. פרוטיסט זה הוא הנחקר ביותר במערכה Euglenozoa, הכוללת 44 סוגים ויותר מ-800 מינים. מיני סוג זה חיים במקורות מים מתוקים ומלוחים כדוגמת שלוליות. מיני סוג זה הם בעלי שני שוטונים, ומרביתם מייצרים כלורופלסטים ומסוגלים לבצע פוטוסינתזה. יכולתן של האיגלנות להשיג את מזונן בפוטוסינתזה הופכת אותן לאוטוטרופים, בדומה לצמחים, אך הן מסוגלות בנוסף לכך להשיג את מזונן כהטרוטרופיות בדומה לבעלי חיים. עובדה זו הקשתה על הטקסונומים הראשונים אשר עבדו על פי המיון של ליניאוס שבו רק שתי ממלכות, בעלי חיים וצמחים, ושהתקשו לסווג את האיגלנות. בעיות אלו בסיווגם של יצורים הביאו את ארנסט הקל להציע את ממלכת הפרוטיסטה. לאיגלנות כלורופיל a וכלורופיל b. בשונה מאצות ירוקיות, שבהן עטופים הכלורופלסטים בשתי ממברנות בלבד, באיגלנות נעטפים הכלורופלסטים בשלוש ממברנות. כאשר משיגות את מזונן בצורה הטרוטרופית, ניזונות האיגלנות באמצעות פגוציטוזה. בין המינים המוכרים ביותר בסוג זה הם העינן הירוק (E. viridis) ו-E. gracilis המשמש כאורגניזם מודל. מדיה וקבצים בנושא איגלנה בוויקישיתוף איגלנה, באתר ITIS (באנגלית) איגלנה, באתר NCBI (באנגלית) איגלנה, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית) איגלנה, באתר GBIF (באנגלית) איגלנה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
ניר ישראל

נִיר יִשְׂרָאֵל הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון. היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מהונגריה וצ'כוסלובקיה. היישוב קרוי על שם ישראל טייבר, שתרם כסף רב לקק"ל. בבית העולים בבנימינה הקימה קבוצת עולים את "ארגון עולי צ'כוסלובקיה להתיישבות חקלאית". לארגון הצטרפו 30 משפחות, ששאפו להקים יישוב חדש בעל אופי חקלאי. הארגון פנה לשם כך למוסדות המיישבים ואלה הציעו לקבוצה להצטרף כהרחבה ליישוב קיים. הקבוצה דחתה את ההצעה, אולם הוכרה כארגון להתיישבות והוצעה לה האפשרות לגבש את גרעין ההתיישבות במחנות פנויים ליד נס ציונה ורעננה. לפיכך, התרכזו העולים בשני מחנות אלו והחלו להתגבש כקיבוץ לצורך עלייה לקרקע והחלו גם לעבוד בפרדסים הסמוכים לשני המחנות. לאחר כחצי שנה הוצע לארגון שטח שנקרא אז "ג'וליס ה'" (על שם הכפר הערבי הנטוש ג'וליס ממזרח) ושכן בסמוך לעיירה מג'דל ולקיבוץ ניצנים. לאחר ביקור נציגי הקבוצה בשטח, הוחלט לקבל את ההצעה. ב-23 בנובמבר 1949 הגיעו הגברים לשטח והקימו מעגל של אוהלים למגורים. במרכז המעגל הוקמו צריפים ששימשו כמחסן מזון, מחסן נשק, מטבח ומזכירות. החברים הקימו גם אורווה מחומרים שמצאו בשטח לפרדות שנמסרו להם מאוחר יותר. תוך זמן קצר החלו הגברים בהקמת בתי הקבע - כל אחד השתרע על שטח של 24 מ"ר וכלל חדר ומטבחון. השירותים והמים מוקמו בחצר והיו משותפים. בסופי השבוע נסעו הגברים למשפחותיהם והותירו בשטח כמה מהם כשומרים. ב-1 במאי 1950, בעקבות סיום בניית בתי הקבע, הצטרפו הנשים והילדים ממחנות הגיבוש לגברים ואכלסו את בתי הקבע במושב. ועדת השמות הציעה למושב את השם "גאליה", שנדחה בידי החברים. אלה העדיפו לקרוא את היישוב על שם אישיות, שעזרה בבניין הארץ ולכן הוחלט לציין את זכרו של ישראל טייבר, שהיה תעשיין בולט ביישוב. אתר האינטרנט הרשמי של ניר ישראל אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור סוף 2022. הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021 מעל דפי ההיסטוריה, אתר מושב ניר ישראל
1822 במדע

ערך מורחב – 1822 גילוי פפירוס טורינו - המהווה עד היום בסיס לתקופות שלטון של מצרים העתיקה. גדעון מנטל גילה מאובן של איגואנודון הגדרת תקופת הקרבון הגדרת תקופת הקרטיקון 11 באוגוסט – משלחת צרפתית בראשות לוי דופרייה לחקר האוקיינוס השקט יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-מרץ 1825. 3 ביולי – צ'ארלס בבג' מציג מחדש את מנוע ההפרשים תומאס יוהאן סיבק מגלה את אפקט סיבק מדליית קופלי מוענקת לוויליאם בקלנד. 2 בינואר – רודולף קלאוזיוס, פיזיקאי ומתמטיקאי גרמני שנחשב לאחד האבות המייסדים של התרמודינמיקה (נפטר ב-1888) 6 בינואר – היינריך שלימן, ארכאולוג גרמני (נפטר ב-6 בינואר) 16 בפברואר – פרנסיס גולטון, מדען בריטי (נפטר ב-1911) 20 ביולי – גרגור מנדל, אבי הגנטיקה (נפטר ב-1884) 27 בדצמבר – לואי פסטר, איש מדע צרפתי (נפטר ב-1895) 13 באוגוסט – ז'או רובר ארגן, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1768) 25 באוגוסט – ויליאם הרשל, אסטרונום בריטי יליד גרמניה, שהתפרסם הודות לגילוי אורנוס (נולד ב-1738) 6 בנובמבר – קלוד ברטולה, כימאי צרפתי (נולד ב-1748) מדיה וקבצים בנושא 1822 במדע בוויקישיתוף
טקהאשי קורקיו

יפן זהו שם יפני; שם המשפחה הוא טקהאשי. טקהאשי קורקיו (ביפנית: 高橋 是清;‏ 27 בינואר 1854 - 26 בפברואר 1936) היה חבר בית האצילים של יפן, נגיד בנק יפן, שר האוצר של יפן וראש ממשלת יפן. טקהאשי נולד באדו (כיום טוקיו), ממזרו של צייר בחצר השוגון, והסמוראי טקהאשי קאקוג'י אימץ אותו. הוא למד אנגלית ותרבות ארצות הברית בבית ספר פרטי, ומאוחר יותר נסע ללמוד בלונדון. עם הגיעו לאנגליה ב-1866 מצא טקהאשי עבודה כמשרת, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר באוקלנד, ארצות הברית, שם עבד במספר עבודות כפיים. עם שובו ליפן ב-1868 החל טקהאשי ללמד אנגלית בבתי ספר, ובמקביל היה פקיד זוטר במשרד החינוך, ואחר כך במשרד החקלאות והמסחר. הוא התמנה למנהל משרד הפטנטים, וסייע בהקמת מערכת רישום הפטנטים ביפן. טקהאשי החל לעבוד בבנק יפן ב-1892, שם טיפס במהירות בסולם הדרגות עד שהגיע לתפקיד סגן הנגיד ב-1898. הצלחתו בגיוס כספים עבור יפן במהלך מלחמת רוסיה–יפן הביאה למינויו לבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1905. הוא אף קיבל את תואר הקזוקו דאנשאקו (ברון) ב-1907, ושימש נגיד בנק יפן מ-1 ביוני 1911 עד 20 בפברואר 1913. לאחר שסיים את תפקידו כנשיא בנק יפן, התמנה טקהאשי לתפקיד שר האוצר על ידי ראש הממשלה ימאמוטו גונבאה, והצטרף למפלגת ריקן סייוקאי. הוא התמנה לאותו התפקיד על ידי ראש הממשלה הארה טקאשי ב-1918, וב-1920 קיבל טקהאשי את תואר הקזוקו שישאקו (ויקונט). לאחר ההתנקשות בחייו של הארה, החליף אותו טקהאשי בראשות הממשלה ובנשיאות ריקן סייוקאי. עם זאת, ממשלתו של טקהאשי החזיקה מעמד שבעה חודשים בלבד, בשל העובדה שלא הצליח לשלוט בסיעות השונות בתוך מפלגתו, ובשל המחסור בבסיס כוח בתוך המפלגה. טקהאשי התפטר מתפקידו כראש ממשלה אך נותר נשיא המפלגה. הוא ויתר על המושב שלו בבית האצילים, ותחת זאת קיבל מושב בבית התחתון של הדיאט ב-1924. באותה שנה קיבל טקהאשי את הצעתו של ראש הממשלה קאטו טקאקי והתמנה שלר החקלאות והמסחר. טקהאשי התפטר מנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1925. טקהאשי כיהן בתפקיד שר האוצר בממשלותיהם של טנאקה גיאיצ'י, של אינוקאי צויושי, של סאיטו מקוטו ושל אוקדה קייסוקה. על אף הצלחתו במאבק בהשפעות השפל הגדול על יפן, המדיניות הכלכלית שלו, שכללה קיצוץ בתקציבים הביטחוניים, יצרה לו אויבים רבים בקרב צבא יפן, והא היה קורבן להתנקשות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. דיוקנו של טקהאשי הופיע על שטר 50 ין מ-1951. הייתה זו הפעה היחידה בה הופיע נשיא הבנק על שטר. ביתו של טקהאשי בטוקיו הפך למוזיאון ברובע מינאטו. חלקים מהבית שוכנים במוזיאון האדריכלות הפתוח בטוקיו. Smethurst, Richard J. From Foot Soldier to Finance Minister: Takahashi Korekiyo, Japan's Keynes. Harvard University Press, 2009. ISBN 9780674036208. טקהאשי קורקיו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
טסט

האם התכוונתם ל... מבחן נהיגה מעשי – מבחן מעשי לקבלת רישיון נהיגה מבחן רישוי שנתי לרכב – בדיקה תקופתית של כלי רכב, המחויבת לקבל רישיון רכב