laion/Wikipedia-Exotic huggingface dataset:
צ'אט רולט

צ'אט-רולט (ChatRoulette בתרגום חופשי: רולטת הצ'אט) הוא אתר המשמש לקיום שיחות וידאו אקראיות בין שני משתמשים. המבקר באתר יכול לנהל צ'אט מקוון (הכולל וידאו, אודיו וטקסט בשיטת מסרים מיידיים) עם אורח אחר שבחרה תוכנת האתר באופן אקראי. במשך כל השיחה יכול כל אחד מן המשתמשים להחליט כי אין ברצונו להמשיך בה ולעבור לשוחח עם משתמש אקראי אחר. את צ'אט-רולט הקים אנדריי טרנובסקי, תלמיד תיכון בן 17 ממוסקבה. טרנובסקי פיתח את האתר בהשראת שיחות שביצע בסקייפ, ואמר כי כתב את הגרסה הראשונה ב"שני ימים ושני לילות". הוא בחר בשם "צ'אט-רולט" לאחר שצפה בסרט צייד הצבאים משנת 1978 שבו במהלך מלחמת וייטנאם משחקים השבויים ברולטה רוסית. כבר בתחילת חודש נובמבר 2009, זמן מועט לאחר השקת האתר, הוא זכה ל-500 מבקרים ליום, וחודש לאחר מכן היו כבר כ-50,000 כניסות לאתר. האתר נסקר בעיתונים הגדולים בעולם כמו בניו יורק טיימס. בפברואר 2010 היו כ-35,000 אנשים בכל זמן נתון באתר. בתחילת מרץ העריך טרנובסקי כי לאתר כ-1.5 מיליון משתמשים אשר שליש מהם מארצות הברית. האתר משתמש באדובי פלאש להצגת וידאו ממצלמות הווידאו של המשתמשים. על ידי שימוש ברשת עמית לעמית (Peer to Peer) מתאפשרת זרימת נתונים בין המשתמשים מבלי להשתמש ברוחב פס של שרת. האתר נוסד בהשקעה של 10,000 דולר אותם שילם טרנובסקי באמצעות הוריו. טרנובסקי מפעיל את האתר מחדר בביתו בעזרת 4 מתכנתים נוספים העובדים מרחוק. האתר מרוויח מקישורי פרסומות ומשקיעים רבים התעניינו בקניית האתר. נטען כי מספר ידוענים נצפו באתר ובניהם פריז הילטון, קייט מוס, קלי אוסבורן, ג'ואל מאדן, ניקול ריצ'י, ג'סטין ביבר, ליל ויין, אשטון קוצ'ר, כריס בראון, סנופ דוג, אשלי טיסדייל, דמי מור, והאחים ג'ונאס. ב-27 בפברואר 2010 ביצעה להקת פיית' נו מור בפסטיבל סאונדוייב במלבורן בשידור חי בצ'אט-רולט. בסקר שבוצע על ידי RJMetrics עלה ש-1 מכל 10 משתמשים בצ'אט רצו להציג עצמם בעירום או "נראו כרוצים לבצע מעשה זימה". ולפיכך רבים דנו את האתר לגנאי. כיום, תנאי השימוש באתר הם שעל המשתמש להיות מעל גיל 16 ושחובה להיות בלבוש מלא. משתמש אשר חווה הטרדה כלשהי יכול לדווח על כך, ומטריד אשר קיבל 3 תלונות מושעה מהאתר לפרק זמן של 40 דקות. אומגל מדיה וקבצים בנושא צ'אט רולט בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של צ'אט רולט (באנגלית) Stone, Brad (2010-02-13). "Chatroulette's Creator, 17, Introduces Himself - Bits Blog - NYTimes.com". Bits.blogs.nytimes.com. נבדק ב-2010-02-28. Yevgeny Kondakov and Benjamin Bidder: 17-Year-Old Chatroulette Founder: 'Mom, Dad, the Site Is Expanding' Interview with Andrey Ternovskiy, Der Spiegel, 5 March 2010 Nick Bilton: One on One: Andrey Ternovskiy, Creator of Chatroulette (interview) Bits Blog, The New York Times online, March 12, 2010 iTWire - Faith No More stream entire show to Chatroulette Chatroulette Is 89 Percent Male, 47 Percent American, And 13 Percent Perverts | TechCrunch
פלגריני

פלגריני (Pellegrini) הוא שם משפחה. האם התכוונתם ל... מנואל פלגריני – כדורגלן עבר ומאמן צ'ילאני פדריקה פלגריני – שחיינית איטלקייה קרלוס פלגריני – נשיא ארגנטינה בשלהי המאה ה-19
ואן דייק

ואן דייק (Van Dyck) הוא שם משפחה שמקורו בהולנדית. האם התכוונתם ל... אישים בשם זה: אלן ואן דייק – רוכבת אופני כביש הולנדית אנתוני ואן דייק – צייר פלמי דיק ואן דייק – שחקן, קומיקאי ומפיק אמריקאי הרב יהושע ון דייק - ראש הישיבה הגבוהה באיתמר ורב היישוב רמת מגשימים וירג'יל ואן דייק – כדורגלן הולנדי פול ואן דייק – שם הבמה של מתיאס פול, תקליטן ויוצר מוזיקה אלקטרונית גרמני אתרים: ג'וסט ואן דייק – הקטן מבין ארבעת איי הבתולה הבריטיים
קונסטנטיוס (פירושונים)

האם התכוונתם ל... קונסטנטיוס כלורוס – היה קיסר בטטררכיה הראשונה. היה אביו של קונסטנטינוס הגדול. קונסטנטיוס השני – היה קיסר רומא בין השנים 337 ל-361. היה בנו של קונסטנטינוס הגדול. קונסטנטיוס השלישי – היה אחד מהקיסרים של האימפריה הרומית המאוחרת. קונסטנטיוס הרביעי – קיסר רומאי קונסטנטיוס גאלוס – שליט מזרח האימפריה הרומית קונסטנטין קונסטנטיוס, שם העט שתחתיו כתב הסופר סרן קירקגור את החלק הראשון של "Repetition" קונסטנטיוס (עזה) – יישוב עתיק ונמל, שימשה כנמל עבור הוואסלים של עזה. הוקם בתקופת שלטונו של קונסטנטינוס הגדול, שקרא לה בתחילה מג'ומה אולם החליף את שמה לאחר מכן לקונסטנטיוס על שם בנו, קונסטנטיוס השני. קונסטנטין קונסטנטינוס (פירושונים)
מחוז קלייר

מחוז קלייר (באנגלית: County Clare; באירית: Contae an Chláir) הוא אחד ממחוזות אירלנד. המחוז שוכן בפרובינציית מנסטר ושוכן לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי. בצפון גובל מחוז קלייר במחוז גולוויי, וזהו המחוז היחידי שמחובר אליו יבשתית. במזרח הוא גובל במחוז טיפררי ובדרום במחוז לימריק. בין קלייר למחוזות טיפררי ולימריק מפרידים הנהר שאנון ושפכו לאוקיינוס האטלנטי. שטחו של המחוז 3,147 קמ"ר, ואוכלוסייתו כ-111,000 נפש (2006). במחוז הייתה קיימת ציוויליזציה עוד בתקופה הנאוליטית, זאת על פי ממצאים כדולמנים וקברים מגליתיים. העיר הגדולה במחוז דליל-האוכלוסייה היא אניס (Ennis) שאוכלוסייתה כ-24,000 תושבים והיא משמשת גם כבירת המחוז. יתר היישובים במחוז הם עיירות קטנות וכפרים. במחוז קלייר מספר אטרקציות תיירותיות שבהן בולטים צוקי מוהר, ואזור הבארן. מצודת בונראטי. בערבים נערכים בה נשפים בנוסח ימי הביניים צוקי מוהר הבארן מדיה וקבצים בנושא מחוז קלייר בוויקישיתוף אתר האינטרנט הרשמי של מחוז קלייר (באנגלית) מחוז קלייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
מנסטר

מנסטר (באנגלית: Munster, באירית : an Mhumhain או Cúige Mumhan) היא הדרומית שבין ארבע פרובינציות אירלנד. מקורו של השם מנסטר בשבטי ה-Mhumha ששכנו באזור בתקופות קדומות, בתוספת הסיומת הנורדית staðr, שמשמעותה ארץ. שטחה של מנסטר הוא 24,279 קמ"ר, ואוכלוסייתה נאמדת בכ-1.17 מיליון נפש נכון ל-2006. שניים ממנהיגיה הבולטים של אירלנד דניאל או'קונל ומייקל קולינס נולדו במנסטר. המחוזות הכלולים בשטח הפרובינציה הם: מחוז קורק - שטחו כ-7,460 קמ"ר, כ 480,000 תושבים (נכון ל-2006). מחוז קלייר - 3,242 קמ"ר, כ-111,000 תושבים. מחוז קרי - 4,748 קמ"ר, כ-139,000 תושבים. מחוז לימריק - 2687 קמ"ר, כ-184,000 תושבים. מחוז טיפררי - 4,304 קמ"ר, כ-149,000 תושבים. מחוז ווטרפורד - 1,838 קמ"ר, כ-108,000 תושבים. העיר הגדולה בפרובינציה היא קורק, בה מתגוררים כ-213,000 תושבים, ואחריה לימריק (130,000) וווטרפורד (55,000). בלימריק הייתה קהילה יהודית בתחילת המאה העשרים, אולם לאחר חרם לימריק ב-1904 ואילך עברו מרבית יהודיה לקורק. השם האירי הנפוץ "מונהאן" (Moynihan, Monahan, Monaghan, וגרסאות נוספות) מקורו ב-O' Muimhneachain, שפירושו גבר שמוצאו במנסטר. שם זה נפוץ מאוד במחוזות קורק וקרי. מדיה וקבצים בנושא מנסטר בוויקישיתוף מנסטר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא גאוגרפיה של אירלנד ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אספן (קולורדו)

אספן היא עיירת סקי יוקרתית ופופולרית בהרי הרוקי, בקולורדו. העיר הוקמה בסוף המאה ה-19 כמחנה של כורי-כסף, על אדמות שבט היוט. העיירה נקראה על שם מין מסוים של עצי צפצפה הנפוצים באזור. אספן שוכנת בחלק הדרומי ביותר של עמק רורינג פורק ("Roaring Fork Valley") ולאורך נהר רורינג פורק שהוא יובל של נהר הקולורדו. הכביש המהיר המוביל לעיר הוא "כביש 82", כבישים אחרים המובילים לעיר נחסמים בעונת החורף. לאספן שש ערים תאומות. ארגנטינה בארילוצ'ה, ארגנטינה ניו זילנד קווינסטאון, ניו זילנד שווייץ דאבוס, שווייץ צרפת שאמוני, צרפת גרמניה גארמיש-פארטנקירכן, גרמניה ספרד קנפרנק, ספרד אתר האינטרנט הרשמי של אספן (באנגלית) אתר האינטרנט הרשמי של אספן (באנגלית) משה גלעד, אתרי סקי בצפון אמריקה, באתר ynet, 3 בדצמבר 2000 צוות מגלים, אספן, באתר ynet, 5 בדצמבר 2005 כתבה על בית חב"ד באספן ערך זה הוא קצרמר בנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
החרטות של מיס אוסטן

החרטות של מיס אוסטן (באנגלית: Miss Austen Regrets) הוא סרט טלוויזיה בריטי בהפקת ה-BBC. הסרט מבוסס על שנות חייה האחרונות של הסופרת ג'יין אוסטן, כשהיא מביטה אחורה על חייה, ועוזרת לאחייניתה האהובה פאני למצוא חתן. הסרט שודר לראשונה בארצות הברית ב-3 בפברואר 2008 ברשת הטלוויזיה הציבורית PBS כחלק מסדרת סרטי דרמה של "עונת ג'יין אוסטן". בבריטניה הוא שודר ב-1 BBC ב-27 באפריל 2008. התסריט מבוסס על מכתביה של אוסטן, ועל אירועים שונים בחייה. הסרט פותח בסצנה בה האריס ביג-ויתר, בעל אחוזת מנידאון, מציע נישואים לג'יין אוסטן והיא מסכימה להתחתן איתו. למחרת היא משנה את דעתה ודוחה את הצעת הנישואים. שתים עשרה שנה אחר כך, ג'יין אוסטן עדיין רווקה וחיה בהמפשייר עם אמה ואחותה. היא מוזמנת להתארח אצל אחיה אדוארד בקנט, שם אחייניתה פאני, המתלבטת אם להענות לחיזוריו של מר פלאמפטרי, מבקשת את עצתה. השתיים משוחחות על אהבה ונישואים. פאני מנסה לשמוע מדודתה האם היה לה סיפור אהבה, וג'יין מספרת לה על הרומן הקצר שהיה לה עם טום לפרוי, ועל הפרידה ממנו. היא מדגישה שהיא סבלה מכך רק זמן קצר. בתקופה זו היא כותבת את ספרה "אמה". ג'יין חוזרת לביתה בהמפשייר ומתחילה לכתוב את "הטיית לב". ב-1815 היא נוסעת ללונדון ומתגוררת בביתו של אחיה הנרי, העוסק בהוצאה לאור של ספריה. כשהנרי נופל למשכב, ג'יין מוצאת רופא, והוא מרבה לבקר בביתו של הנרי ומתיידד עם ג'יין. בלונדון היא מקבלת הזמנה לבקר בארמונו של הנסיך העוצר, ונפגשת עם הספרן שלו שמציע לה נושאים לכתיבת הרומן הבא שלה. שוב בביתה שהמפשייר ג'יין ממשיכה בכתיבת "הטיית לב". היא חשה ברע, ומנסה להסתיר זאת מבני משפחתה. הנרי פושט רגל ומפסיד את כל רכושו, וגם אדוארד מפסיד כסף רב. אמם מאשימה את ג'יין במצבם הכלכלי הקשה, כיוון שסרבה להצעת נישואים מאדם עשיר. הסרט מסתיים אחרי מותה של ג'יין עם נישואיה של פאני. פאני רואה את קסנדרה כשהיא שורפת את המכתבים שכתבה ג'יין. אוליביה ויליאמס - ג'יין אוסטן אימוג'ן פוטס - פאני אוסטן נייט גרטה סקאקי - קסנדרה אוסטן יו בונוויל - הכומר ברוק ברידג'ס אדריאן אדמונדסון - הנרי אוסטן ג'ק יוסטון - צ'ארלס היידן פילידה לאו - מרת אוסטן פיפ טורנס - אדוארד אוסטן-נייט טום הידלסטון - ג'ון פלאמפטרי ג'ייסון ווטקינס - הכומר קלארק ג'יין אוסטן בתרבות הפופולרית "החרטות של מיס אוסטן", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית) "החרטות של מיס אוסטן", באתר נטפליקס "החרטות של מיס אוסטן", באתר AllMovie (באנגלית) "החרטות של מיס אוסטן", באתר Rotten Tomatoes (באנגלית) "החרטות של מיס אוסטן", במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית) על הסרט באתר ה-BBC
בורה בורה

בורה בורה (בצרפתית: Bora Bora) הוא אי באוקיינוס השקט, ששטחו 29.3 קמ"ר. בשטח זה נכללים האי עצמו ואיונים נוספים הנמצאים במרכזה של לגונה מוקפת שונית אלמוגים. האי שייך לאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית, והוא ממוקם כ-260 ק"מ צפונית-מערבית לעיר הבירה של פולינזיה הצרפתית, פפאטה (Papeete) (השוכנת בטהיטי). אוכלוסיית האי באוגוסט 2007 מנתה 8,880 נפש. היישוב הראשי באי הוא ואיטאפה (Vaitape), שנמצא בצדו המערבי של האי המרכזי. האי הררי, ופסגתו הגבוהה ביותר - 727 מטרים מעל לפני הים - היא פסגת הר געש רדום. האי מיושב על ידי פולינזים החל מהמאה הרביעית לספירה. ב-1777 הגיעו האירופאים הראשונים, והחל מ-1842 מהווה האי מושבה צרפתית. החל מ-1946 מחזיקים תושבי האי באזרחות צרפתית. צרפתית היא השפה הרשמית באי, אך אנגלית מדוברת בפי רבים. בורה בורה מוקפת לגונה ציורית. האי מהווה מרכז תיירות ידוע ואקסקלוסיבי; עיקר התיירים מגיעים מארצות הברית ומיפן. חברת התעופה אייר טהיטי נוי מפעילה 5 טיסות יומיות מפפאטה לבורה בורה. האי מהווה אתר צלילה אהוב, ולחופיו ניתן לצפות בכרישים ובאלפי מיני דגים ויצורי מים אחרים. בורה בורה הוא דוגמה בולטת לאופן היווצרותו של אטול, מאחר שתהליך גאולוגי זה טרם הושלם באי. ראשיתו של אטול בהתפרצות געשית בלב ים באקלים טרופי, שיוצרת אי שכולו הר געש. רוב שטחו של האי הוא אכן הר געש כבוי בעל שתי פסגות: פאהיה (Pahia) ואוטמאנו (Otemanu). על צלעותיו של הר הגעש, השוקע בהדרגה, נבנית והולכת במים הטרופיים החמימים שונית אלמוגים. בשלב בו נמצא בורה בורה, רוב שטח ההר כבר שקע מתחת למים בעוד השונית צמחה עד לפני המים; השטח בו היה הר הגעש הוצף ברובו, ובהיותו מוקף בשונית נוצרה לגונה. מתוך מי הלגונה מבצבצים עדיין איונים, שחלקם הן פסגות משנה נמוכות של ההר שטרם שקעו. עם השלמת התהליך, שאורך כשלושים מיליון שנה, יעלם האי עם ההר שבמרכזו, ותיוותר רק שונית האלמוגים עם הלגונה שבמרכזה.
ארצ'ר (משחית טנקים)

ארצ'ר (Archer, מאנגלית: קַשָת), או בשמו המלא וולנטיין, תותח מתנייע 17 ליטראות, סימן 1, ארצ'ר היה משחית טנקים בריטי מתקופת מלחמת העולם השנייה. הארצ'ר נבנה על בסיס תובת טנק החי"ר הבריטי ולנטיין. תותח ה-17 ליטראות פותח על ידי הבריטים על מנת לשמש כתותח לטנקים, אולם בעת כניסתו לשירות לא היה בידי הבריטים טנק בעל צריח שהיה גדול מספיק לשאת את התותח, מפאת ממדיו הגדולים ומשקלו הרב. היו מספר פרויקטים לכלים שנועדו לשאת את התותח החדש, בהם משחית טנקים חדש שהתבסס על טנק הצ'רצ'יל והסבה של משחית הטנקים האמריקאי M10 שזכתה לכינוי אכילס, אך פרויקטים אלה לא היו זמינים בעת כניסתו של התותח לשירות. כדי לגשר על הפער המבצעי, הציגו הבריטים פרויקט נוסף אשר בחן את האפשרות לביצוע הסבה על בסיס תובות של טנקים מיושנים. במסגרת פרויקט זה נבחנו תובות של שני טנקים - הולנטיין, שנבחר בשל הצדודית הנמוכה שלו ואמינותו הגבוהה, והקרוסיידר, בשל יחס הכוח\משקל הגבוה שלו. בסופו של דבר נבחר טנק הוולנטיין מאחר שאף על פי שכבר נחשב מיושן כטנק, עדיין היה בייצור סדרתי. התובה של הוולנטיין הייתה קטנה באופן יחסי, ולא אפשרה את התקנתו של צריח שיהיה גדול מספיק להכיל את תותח ה-17 ליטראות. עקב כך הוצב התותח בתוך מבנה עילי משוריין אשר היה חשוף בחלקו העליון, בדומה למשחיתי הטנקים הגרמניים מטיפוס פנצריאגר. ואולם המבנה של תובת הוולנטיין חייב את התקנת המבנה העילי המשוריין ממש בחזית הטנק, וכדי לשמור על איזון הכלי, חייבו גודלו ומשקלו הרב של תותח ה-17 ליטראות את התקנתו כאשר הוא פונה לאחור. מיקומו הלא שיגרתי של התותח אפשר אומנם לשמור את הארצ'ר קצר יחסית, אך בעת הירי היה מכנס התותח נהדף עד כדי ס"מ ספורים מראשו של הנהג. בתחילה נתפסה התקנת התותח כשהוא פונה לאחור כמגבלה, אך זו התבררה במהרה דווקא כיתרון טקטי מרכזי. הצדודית הנמוכה של הארצ'ר אפשרה להסוותו בעמדת מארב בקלות, בעוד שהתותח הפונה לאחור אפשר לצוות לירות מספר פגזים, ולסגת במהירות מהעמדה, מבלי לבזבז זמן על סיבוב לאחור. ייצורו של הארצ'ר החל באמצע 1943, והכלים הראשונים נמסרו לצבא הבריטי באוקטובר 1944. הארצ'רים עברו את טבילת האש שלהם במהלך הפלישה לאיטליה וכן לחמו בחזית המערבית, על אדמת אירופה. בסך הכל יוצרו כ-655 ארצ'רים עד לתום מלחמת העולם השנייה. בשירות הצבא הבריטי, סווג הארצ'ר, כמו גם משחית הטנקים אכילס, כתותח מתנייע, ולכן הופעלו במסגרת חיל התותחנים המלכותי. לאחר מלחמת העולם השנייה שירתו ארצ'רים בצבא המצרי, אשר הציב כלים מסוג זה בחצי האי סיני. במבצע קדש, הופעלו הארצ'רים המצריים כנגד כוחות צה"ל במהלך קרב אבו עגילה ומספר כלים נפלו שלל לאחר שצוותיהם נטשו אותם. בקרב סכר הרואיפה שממזרח לאבו עגילה, נתקלו כוחות חטיבה 7 במערך משולב של כלים נגד טנקים שביניהם היו גם 14 תותחים מתנייעים מסוג ארצ'ר. מספר ארצ'רים נלקחו שלל בידי צה"ל והוצגו במצעד צה"ל ביום העצמאות 1957. כיום מוצבים מספר כלים ששרדו במספר מוזיאונים ברחבי העולם, בהם גם מוזיאון יד לשריון בלטרון. wwiiequipment.com WWIIvehicles.com Accessed 21 March 2008 אתר OnWar אתר WWII Vehicles על שם הגיבור היווני אכילס. היחס בין כוח המנוע למשקל הכללי בכלי רכב. בדרך כלל מצוין ביחידות כוח (כוחות סוס) ליחידת משקל (טון). ראו מאמרו של סא"ל (מיל) אברהם זהר, חטיבה 7 במערכת סיני 1956, ביטאון השריון מס' 36, אוקטובר 2010. חזיתי בהפצצת איסמעיליה, חרות, 8 בנובמבר 1956 חטיבתי קבלה פקודה להגיע עד למבואות תעלת סואץ, חרות, 22 בנובמבר 1956 יואל מרקוס, צה"ל הציג את עצמתו והישגיו לעיני חצי מליון צופים, דבר, 7 במאי 1957
הסגנון הארץ-ישראלי

הסגנון הארץ-ישראלי הוא סגנון ארכיטקטוני שנוצר בארץ ישראל על ידי ראשוני האדריכלים הציוניים שפעלו בה – אלכסנדר ברוואלד, יוסף ברסקי, עקיבא אריה ויס, ברוך פפירמייסטר ואחרים. סגנונם הארכיטקטוני, שהתפתח בעיקר בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, מתאפיין במאמץ לייצר סינתזה בין האדריכלות המערבית-אירופית לבין האדריכלות הערבית-מקומית. מאמץ זה ביטא את אמונתם של אנשי העלייה השנייה ביכולתם להתערות בארץ ישראל ולהפוך לחלק אורגני מהתרבות המקומית – אמונה שבאה לביטוי גם בלבושם הכמו-ערבי; באימוץ מקצועות "מקומיים" כמו שמירה, רעייה וחקלאות מקומית; בשאיפתם ללמוד את השפה ואת המנהגים; וכדומה. שני המבנים הבולטים ביותר של התקופה (והסגנון) הם מבנה הטכניון בחיפה (ברוואלד) וגימנסיה הרצליה בתל אביב (ברסקי). הקומה הראשונה בביתו של עקיבא אריה ויס בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב מהווה דוגמה נוספת, וכן מבנים נוספים של ברסקי ושל ברוואלד: חצר מרחביה, בית הספר הריאלי וביתו הפרטי של ברוואלד; בית "הרצל" ביער חולדה ובתי התימנים בכרם בן שמן של ברסקי. מאפייני האדריכלות של הסגנון הארץ-ישראלי הם: ציוריות שימוש רב באלמנטים מזרחיים כגון קשתות מחודדות, שיני חומה, כיפות אבן ועוד קומפוזיציות סימטריות עומס חזותי רב לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל והפרעות ב-1921 חלה התרחקות מודעת מהסגנון הערבי המקומי, ונוצר "הסגנון האקלקטי", המלקט משלל מקורות השראה. מעטים בלבד מבין אדריכלי הסגנון האקלקטי המשיכו לשאוב השראה דווקא מהסגנון המקומי, והבולטים מבין אלה היו יוסף מינור (מתכנן בית ביאליק, שאיננו סימטרי) ויהודה מגידוביץ' בחלק מעבודותיו. מדיה וקבצים בנושא הסגנון הארץ-ישראלי בוויקישיתוף ערך זה הוא קצרמר בנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
האמפדן פארק

אצטדיון האמפדן פארק (באנגלית: Hampden Park) שבגלאזגו הוא האצטדיון הביתי של נבחרת סקוטלנד בכדורגל ושל מועדון הכדורגל קווינס פארק. "האמפדן" הוא אחד מאצטדיוני הכדורגל הישנים והמפורסמים בעולם, ונפתח ב-31 באוקטובר 1903. גמר הגביע הסקוטי משוחק בהאמפדן, שבסיומו הקבוצה המנצחת מניפה את הגביע העתיק ביותר בעולם הכדורגל, הגביע הסקוטי, שקיים מאז 1873. האמפדן פארק גם אירח את גמר גביע אירופה לאלופות 1960 בין ריאל מדריד ואיינטרכט פרנקפורט, כשיותר מ-130,000 צופים צפו בריאל מנצחת 3–7. ריאל מדריד חזרה להאמפדן פארק, כשהאצטדיון אירח את גמר ליגת האלופות 2002 וגברה על באייר לברקוזן 2-1. האצטדיון אירח גם את גמר גביע אירופה לאלופות 1976 בו זכתה באיירן מינכן ואת גמר גביע אופ"א 2007 בו זכתה סביליה. באולימפיאדת לונדון (2012) אירח האצטדיון משחקים בשלבים המוקדמים של טורניר הכדורגל. שיאי הצופים בהאמפדן פארק: 1937 - 149,415 צופים: סקוטלנד - אנגליה 1937 - 146,433 צופים: סלטיק - אברדין 1970 - 136,505 צופים: סלטיק - לידס יונייטד אתר האינטרנט הרשמי של האמפדן פארק האמפדן פארק, ברשת החברתית פייסבוק האמפדן פארק, ברשת החברתית אקס (טוויטר) האמפדן פארק, ברשת החברתית אינסטגרם האמפדן פארק באתר התאחדות הכדורגל הסקוטית האצטדיון ב-Stadium Guide האצטדיון ב-World Stadiums הגביע האנגלי אמנם החל ב-1872, אך הגביע הנוכחי אינו המקורי ערך זה הוא קצרמר בנושא כדורגל ובנושא סקוטלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
אלקטרודת זכוכית

אלקטרודת זכוכית היא אלקטרודה העשויה מזכוכית ורגישה לסוג מסוים של יונים. קרם האלקטרודה (הזכוכית) חיוני למדידה בתהליכים כימיים. האלקטרודה בנויה כך שתוכל לזהות את הפרש הפוטנציאלים בין שתי תמיסות, אחת קבועה (בריכוז קבוע) הנמצאת באלקטרודה עצמה, והתמיסה הנמדדת. קיימים סוגים רבים של אלקטרודות זכוכית, שנבדלות רק ברגישות האלקטרודה הפנימית ויכולת ההעברה של התמיסה על תוך האלקטרודה. האלקטרודה הנפוצה ביותר היא אלקטרודת pH. טווח ערכי ה־pH מתחלק לשלושה חלקים: טווח ערכים שבו האלקטרודה יכולה להרגיש בהבדל בהפרש הפוטנציאלים והשגיאה קטנה יחסית, אשר נכנסת בשגיאת האלקטרודה (החלק הירוק בתמונה). טווח הערכים משני צידי החלק הירוק (הצהוב והאדום), חלקים שבהם האלקטרודה אינה יכולה להבדיל בשינוי, לכן האלקטרודה אינה יעילה לתת ערכים נכונים למדידה בטווח זה. ייחודה של אלקטרודת pH הוא בטווח המדידה שלה: אלקטרודות pH יכולות למדוד בדיוק רב בטווח של 12 סדרי גודל. החלק הרגיש במערכת עשוי מזכוכית. בחלק מהאלקטרודות ישנה כמות קטנה של AgCl בתוך הזכוכית. תמיסה המכילה הרכב קבוע (ריכוז קבוע) של התמיסה הנמדדת. במדידת pH מכיל בדרך כלל 0.1M HCl. אלקטרודה פנימית, בדרך כלל אלקטרודת כסף - כסף כלוריד. גוף האלקטרודה, חומר מבודד אשר בדרך כלל יהיה זכוכית לא־מוליכה או פלסטיק. אלקטרודת רפרנס (השוואה). בדרך כלל כמו 4. בין מדידות רצוי לשמור את האלקטרודה בתוך תמיסה (רצוי תמיסה המכילה יונים) וזאת כדי למנוע התייבשותה. (ייבוש ימנע הולכה בתמיסת ההשוואה שבתוך האלקטרודה ותפגע בתוצאות). מדיה וקבצים בנושא אלקטרודת זכוכית בוויקישיתוף
ז'אק בנוויל

ז'אק בנוויל (בצרפתית: Jacques Bainville,‏ 9 בפברואר 1879 – 9 בפברואר 1936) היה היסטוריון ועיתונאי צרפתי, ממייסדי "תנועת הפעולה הצרפתית" שנודעה בשל פעילותה נגד אלפרד דרייפוס. הוא נולד למשפחה בורגנית בפרבר ונסן שבמזרח פריז, למד בבית הספר התיכון על שם אנרי הרביעי שבעיר והחליט להיות סופר. בהשפעת אביו למד משפטים אם כי לא חדל מלחפוץ בקריירה ספרותית. בהיותו בן תשע עשרה שנה ביקר בגרמניה והתרשם מעוצמתה הלאומית והמדינית בהנהגתו של ביסמרק, וזאת בניגוד לחולשתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית בצרפת - חולשה שלדעתו הגיעה לשיאה עם פרשת דרייפוס. אחרי שובו לצרפת פרסם מאמרים בכתב עת מלוכני בשם "לה גאזט דה פראנס", ובעיתון "אקסיון פראנסז", שהיה ביטאונה של "תנועת הפעולה הצרפתית". הוא קרא את כתביהם של מחברים בני המאה התשע עשרה ובהם אנטואן דה ריבארול, אוגוסט קונט וארנסט רנאן ואימץ לעצמוהשקפת עולם מלוכנית מתוך מחשבה כי רק משטר מלוכני יוכל למלא את צרכיה של צרפת. הוא כתב בעיקר על מדינות החוץ של צרפת ושימש גם ככתב של העיתונים "לה ליברטה" ו "לה פטי פריזיאן". הוא הפך לאחד מראשי התנועה הלאומית המלוכנית והיה ממייסדי "אקסיון פראנסז" (תנועת הפעולה הצרפתית) שהתפתחה על בסיס ההשקפה כי אין לאפשר לאלפרד דרייפוס משפט חוזר שבו ינוקה מאשמה. ז'אק בנוויל החל את דרכו הספרותית ב- 1900 עם ספרו "לודוויג השני, מלך בוואריה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה פרסם את ספרו "היסטוריה של שני עמים" (1915) שבו התריע נגד כוחה של גרמניה, והצביע על הצורך להשיב לצרפת את מעמדה מלפני מלחמת פרוסיה צרפת. בספרו "תוצאותיו המדיניות של השלום" (1920) הביע את התנגדותו לחוזה ורסאי שנחתם ב- 1919. הוא חשב כי הסכם זה השפיל את גרמניה בכך שאילץ אותה לשלם פיצויי מלחמה מוגזמים, חשש כי תשאף לנקמה והזהיר מפני האפשרות של פריצת מלחמת העולם השנייה. בספרו "היסטוריה של צרפת" (1924) הביע את הערצתו לפוליטיקה של המלוכה הצרפתית, ובספרו "הרפובליקה השלישית" (1935) התריע על חולשתה של הדמוקרטיה הצרפתית בפני כוחה הגובר והולך של גרמניה. ב-25 במרץ 1935 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית במקומו של רמון פואנקרה שמת באוקטובר 1934. ז'אק בנוויל מת בפריז ב-1936. פרנסואה מוריאק שיבח את כוח הניתוח של ז'אק בנוויל כאשר כתב מאוחר יותר: "הוא הפך מדע משוער למדע מדויק". ארגון בשם "חוגו של ז'אק בנוויל" התקיים עד 1977. ז'אק בנוויל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית) כתבי ז'אק בנוויל בפרויקט גוטנברג (באנגלית)
גאורג הלמסברגר

גאורג הלמסברגר (בגרמנית: Georg Hellmesberger, Sr;‏ 24 באפריל 1800 - 16 באוגוסט 1873) היה כנר, מנצח ומלחין אוסטרי. הלמסברגר נולד בווינה. ראשית לימודי המוזיקה שלו היו אצל אביו. הוא למד במנזר אחיות הצלב הקדוש בווינה ובמקביל ללימודי המוזיקה למד גם פילוסופיה. מוריו בקונסרבטוריון של וינה היו יוזף בם (כינור) ועמנואל פרסטר (הלחנה). בשנת 1821 היה לעוזרו של בם. הוא לימד בקונסרבטוריון משנת 1826 ובשנים 1833 עד 1867 כיהן שם כפרופסור. בין תלמידיו היו יוזף יואכים וליאופולד אאואר וכן שני בניו, יוזף וגאורג. הלמסברגר היה קונצרטמייסטר של אופרת החצר הווינאית משנת 1830 וחבר בתזמורת החצר. הוא ניצח על הפילהרמונית של וינה משנת 1842 עד יציאתו לגמלאות בשנת 1867. גאורג הלמסברגר חיבר שני קונצ'רטי לכינור, רביעיות מיתרים, וריאציות ויצירות לכינור סולו. "Hellmesberger, Georg senior". aeiou Encyclopedia. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) "Hellmesberger, Familie" (בגרמנית). Oesterreichisches Musiklexikon ONLINE. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite web}}: (עזרה) מדיה וקבצים בנושא גאורג הלמסברגר בוויקישיתוף גאורג הלמסברגר, באתר MusicBrainz (באנגלית) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.
גאורג הלמסברגר הבן

גאורג הלמסברגר הבן (בגרמנית: Georg Hellmesberger, Jr.; ‏ 27 בינואר 1830 - 12 בנובמבר 1852) היה כנר ומלחין אוסטרי. הוא נולד בווינה, בן למוזיקאי גאורג הלמסברגר ואח ליוזף הלמסברגר האב. הוא למד כינור אצל אביו והלחנה אצל לודוויג רוטר (1819–-1895). בשנת 1847 יצא לסיור קונצרטים ברחבי גרמניה ואנגליה. ב-1850 התמנה לקונצרטמייסטר בתזמורת החצר ולמנהל הפקות של מוזיקת וודביל ובלט בהנובר. זמן קצר לפני מותו המוקדם, היה לממונה על המוזיקה בהנובר. יצירותיו כוללות את האופרות Die Bürgschaft משנת 1848 ו-Die beiden Königinnen משנת 1851, סימפוניות, מוזיקה קאמרית ויצירות לכינור סולו. מדיה וקבצים בנושא גאורג הלמסברגר הבן בוויקישיתוף גאורג הלמסברגר הבן, באתר MusicBrainz (באנגלית) Biography of Hellmesberger family members (in German) Biography Biography(הקישור אינו פעיל) ערך זה הוא קצרמר בנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולהרחיב אותו.